cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספורט ברוסיה
פוטבול אמריקאי
פוטבול הפך לענף ספורט חשוב רק לאחר התפרקות ברית המועצות ובייחוד עם הקמת ליגת LAF. במרבית שנות קיומה זכתה באליפות קבוצת הפטריוטים מוסקבה. בשנת 2019 הוקמה ליגת העל המזרח אירופית בפוטבול כליגה קונטיננטלית מקבילה ל-KHL.
פוטבול אוסטרלי
מועדוני הפוטבול האוסטרלי הראשונים ברוסיה נוצרו במאי 2011, כאשר קבוצות התחילו משחקי אימון במוסקבה ובקרסנויארסק בהפרש מספר שבועות זה מזה. שני המועדונים הראשונים הוקמו על ידי אוסטרלי גולה, אך שאר הקבוצה הורכבה מרוסים מקומיים.
רוסיה התמודדה בגביע האירופי בבלפסט 2011 וסיימה במקום העשירי (מתוך 18), עם ניצחונות על קטלוניה ודנמרק והפסדים לקרואטיה וויילס.
בשנת 2013 היו חמישה מועדוני פוטבול אוסטרלים והענף החל לצבור פופולריות.
טניס
מאז סוף התקופה הסובייטית, גדלה הפופולריות של הטניס, ורוסיה ייצרה מספר טניסאים מפורסמים. בשנים האחרונות כמות השחקניות הרוסיות הבכירות הייתה משמעותית, כאשר גם מריה שראפובה וגם דינארה סאפינה הגיעו למקום הראשון בדירוג ה-WTA. טניסאיות רוסיות אחרות שזכו להצלחה בינלאומית כוללות את ילנה דמנטייבה, יקטרינה מקרובה, סבטלנה קוזנצובה, אנסטסיה מיסקינה, נדיה פטרובה, ורה זבונארבה, אלנה וסנינה, אנה צ'קוואטדזה, אנסטסיה פבליוצ'נקובה ואנה קורניקובה. הפדרציה הרוסית זכתה 4 פעמים בגביע הפדרציה, בשנים 2004, 2005, 2007 ו-2008.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008 סחפה רוסיה את בימת הטניס לנשים כשילנה דמנטייבה זכתה בזהב, דינארה סאפינה וורה זבונרבה בכסף ובארד בהתאמה.
רוסיה מתגאה גם בשחקני טניס גברים מוצלחים - אחיה הבכור של סאפינה, מאראט סאפין ויבגני קפלניקוב דורגו בצמרת הדירוג העולמי. טניסאים אחרים שהגיעו לטופ 50 כוללים את ניקולאי דווידנקו, איגור אנדרייב, איגור קוניצין ומיכאיל יוז'ני. נבחרת גביע דייוויס של רוסיה זכתה בגביע דייוויס ב -2002 וב-2006.
בשנים האחרונות בולטים כישרונות חדשים כמו דניל מדבדב, דריה קסאטקינה, אנדריי קוזנצוב, מרגריטה גספאריאן, אנדריי רובלב, סופיה ז'וק ורומן סאפיולין. מבין השחקנים הללו, מדבדב היה המצליח ביותר עם שבעה תארים בקריירה ודירוג שיא כמספר 5 בעולם (2020). התוצאה הטובה ביותר שלו בגראנד סלאם הייתה גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לשנת 2019, כשהפסיד לרפאל נדאל, ובנובמבר 2020 ניצח בגמר ה-ATP את אלכסנדר זברב, לאחר שניצח בחצי הגמר את נדאל, ואחרי שגבר בסיבוב המוקדם על נובאק ג'וקוביץ'.
התעמלות מכשירים
לפני התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, שלטו הסובייטים הן בהתעמלות גברים והן אצל נשים. בשנים 1952–1992, המתעמלות הסובייטיות זכו כמעט בכל תואר קבוצתי בתחרות אליפות העולם ובאולימפיאדת הקיץ: ארבעת היוצאים מן הכלל היחידים היו אולימפיאדת 1984, בה לא השתתפה ואליפות העולם 1966, 1979 ו-1987. כמה מהמתעמלים הסובייטים המפורסמים היו מרוסיה הסובייטית, או ממוצא רוסי שנולדו בברית המועצות לשעבר.
לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיכה ברית המועצות להתחרות יחד כאומה אחת בפעם האחרונה באולימפיאדת הקיץ 1992 בתור "הנבחרת המאוחדת" שזכתה בזהב. אף על פי שלא הייתה דומיננטית כמו ברית המועצות ועם הופעת מדינות חדשות המצטיינות בהתעמלות, רוסיה שמרה על המסורת של מצוינות בהתעמלות, כשהיא מדביקה בכל תחרות עולמית ואולימפית, למעט אולימפיאדת 2008, בה נבחרת הנשים הרוסית לא זכתה במדליות כלשהן. מתעמלות רוסיות בולטות היו: סבטלאנה חורקינה, לאריסה לטינינה, ילנה שושונובה, נטליה יורצ'נקו, ולודמילה טורישצ'בה ובקרב הגברים: אלכסיי נמוב, ניקולאי אנדריאנוב, אלכסנדר דיטיאטין.
שחייה וצלילה
שחייה היא בעיקר ענף עילית עבור רוב הרוסים, אולם לפני פירוק ברית המועצות, שחייה הייתה ספורט ממוסד ורוסים הצטיינו במשחקים האולימפיים כשהתמודדו מול גרמניה המזרחית בטבלת מדליות השחייה הכוללת. רוסיה לא זכתה להצלחה זהה לזו של ברית המועצות. עם זאת היו עדיין כמה שחיינים רוסים בולטים שהצטיינו. אלכסנדר פופוב, שזכה במדליית זהב אולימפית ארבע פעמים, נחשב לאחד מגדולי שחייני הספרינט החופשי והשחיין הגברי היחיד בהיסטוריה שזכה בארבע מדליות זהב אולימפיות בודדות. שחיינים רוסיים בולטים אחרים משנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים היו: דניס פנקראטוב, יבגני סדוביי, ולדימיר פשננקו, יורי פרילוקוב, ארקדי וויאצ'נין, רומן סלודנוב ואנדריי גרצ'ין. לאחר אולימפיאדת קיץ 2012, שחייני העילית החדשים של רוסיה הראו תוצאות משופרות לעומת שנים קודמות.
צלילה היא גם ספורט ברוסיה עם מסורת סובייטית ארוכה.
צרפת באירוויזיון 2021
צרפת השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Voilà", של הזמרת הצרפתייה, ברברה פראווי. כחברה בחמש המדינות הגדולות של האירוויזיון, צרפת (ביחד עם איטליה, גרמניה, הממלכה המאוחדת וספרד) תעפיל אוטומטית לגמר.
ספורט ברוסיה
שחייה וצלילה
רוסיה שלטה בשחייה סנכרונית במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם מאז אולימפיאדת סידני בשנת 2000 כשהאלופים האולימפיים הבולטים והשחיינים כוללים את אנסטסיה דוידובה, אנסטסיה ירמקובה, נטליה אישצ'נקו, סבטלנה רומאשינה ועוד.
צרפת באירוויזיון 2021
לפני האירוויזיון
ב-29 ביוני 2020, רשות השידור הצרפתית, "France 2", הכריזה על פתיחת ההרשמה לקדם הצרפתי לאירוויזיון 2021, "!Eurovision France, c'est vous qui décidez". על תקנון התחרות, רוב מילות השיר חייבים להיות בצרפתית. ההרשמה נסגרה ב-30 בספטמבר 2020. רשות השידור הצרפתית פרסמה כי נשלחו אליה כ-700 שירים. ב-9 בדצמבר 2020, ועדה מיוחדת שהואמנה על סינון השירים, פרסמה את 12 השירים שעברו לשלב הבא.
ספורט ברוסיה
אתלטיקה
רוסיה שמרה על תוצאות חזקות במיוחד בקפיצה לגובה, קפיצה לרוחק, ריצת משוכות, קפיצה במוט, הליכה תחרותית, יידוי פטיש, קפיצה משולשת, הטלת כידון, קרב שבע. כמה ספורטאים רוסים בולטים בענפים הללו הם: ילנה איסינבייבה, אנה צ'יצ'רובה, איוואן אוחוב, טטיאנה ליסנקו, יוליה זריפובה, נטליה אנטיוך, מיכאיל ריז'וב, אנדריי סילנוב, אלכסנדר איוואנוב, ילנה סלסרנקו, סרגיי שובנקוב, מריה קוצ'ינה, דריה קלישינה, אלכסנדר מנקוב, אלכסיי פיודורוב, ילנה לשמאנובה ועוד.
צרפת באירוויזיון 2021
לפני האירוויזיון
ב-30 בינואר 2021, נערך הגמר של הקדם הצרפתי. בחיצו הראשון של הערב, 12 השירים הופיעו בזה אחר זה. עם תום ההופעות, הקהל בבית התבקש להצביע לשיר הטוב ביותר. בתום, ההצבעה, 8 שירים עלו לשלב הבא (7 מהצבעת הקהל ו-1 מהחלטת השופטים). בשלב השני, הקהל והשופטים מצביעים לשיר שאהבו ביותר. השיר אשר קיבל את רוב הנקודות, זכה. ההצבעה התחלקה ל-50% מהצבעות השופטים ו-50% מהצבעות הקהל.
ספורט ברוסיה
אתלטיקה
רוסיה נאסרה מהשתתפות באליפות העולם 2019 ו-2017 בשל פרשת סמים בחסות המדינה.
צרפת באירוויזיון 2021
באירוויזיון
ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה פראווי למקום השני עם 499 נקודות.
ספורט ברוסיה
אגרוף
רוסיה היא מעצמת אגרוף ובין המתאגרפים המצטיינים שלה הם: אלכסנדר פובטקין, ניקולאי ואלוייב, קוסטיה טזיו, יבגני טישצ'נקו, סרגיי קובלב, מגומד עבדוסלאמוב, דניס לבדב, ראשיד מחומדוב ואחרים.
ג'ודו
רוסיה הפכה לשחקן מרכזי בג'ודו, אפילו תחת ברית המועצות, כשהפיקה אלופים ומדליסטים אולימפיים רבים. הפופולריות גברה בזמן נשיאותו של ולדימיר פוטין שקידם את הספורט והיה בעל חגורה שחורה בענף.
לולאת הקפיטול
לולאת הקפיטול (באנגלית: Capitol Loop) הוא כביש ראשי, העובר דרך העיר לאנסינג במדינת מישיגן, ארצות הברית.
ספורט ברוסיה
אמנויות לחימה
אמנויות לחימה מעורבות הוא עוד ספורט פופולרי המייצר לוחמים ברמה עולמית.
לולאת הקפיטול
הכביש בצורתו כלולאה הוצע במקור ב-1986 כחלק ממאמץ התחדשות במרכז העיר, וב-13 באוקטובר 1989 הכביש נסלל.
ספורט ברוסיה
אמנויות לחימה
הספורטאים הבולטים בתחום הם פיודור ימליאננקו, באטו חאסיקוב, אולג טקטארוב, סרגיי חאריטונוב, חביב נורמאגומדוב (שמעולם לא הפסיד) ולדימיר מינייב, אלכסנדר יוסטינוב, רוסלן מחומדוב, ארטיום לוין, אלכסנדר וולקוב ורבים אחרים.
צורת אמנויות לחימה פופולרית אחרת היא סמבו שמקורה בברית המועצות.
הרמת משקולות
הרמת משקולות היא ענף ספורט מצליח נוסף ברוסיה, לאחר פירוק ברית המועצות, בשיאה רוסיה דורגה במקום 16 בטבלת המדליות. בין מרימי המשקולות הפופולריים ביותר היה וסילי אלכסייב, שקבע מספר שיאי עולם חסרי תקדים והיה אלוף אולימפי פעמיים.
הרמת כוח, שהתפתח מהרמת משקולות, מהווה אף הוא ענף ידוע ברוסיה והיא פעילה בפדרציה הבינלאומית להרמת כוח ואחת המדינות המצליחות ביותר יחד עם ארצות הברית, פולין, נורווגיה, בריטניה, טייוואן, שוודיה, פינלנד, יפן ואוקראינה. מריאנה נאומובה היא אלופת העולם הצעירה ביותר ומחזיקה שיאים מרובים בטורנירי הרמת כוח מקצועית ובאליפויות עולם.
היאבקות
ברית המועצות הייתה המדינה המצליחה ביותר בתולדות ההיאבקות, רוסיה המשיכה במסורת וייצרה מספר אלופים אולימפיים ואלופי עולם. היאבקות היא ענף הספורט הנגיש ביותר ונערך בקרב נערים ומבוגרים צעירים ברוסיה, במיוחד ברפובליקות הקווקז (צ'צ'ניה, דגסטאן, קראצ'אי-צ'רקסיה, צפון-אוסטיה, קברדינו-בלקריה, אינגושטיה).
סייף
רוסיה שמרה על מסורת חזקה גם בענף הסייף, בה שלטה מאז תקופת האימפריה הרוסית, בה היה ספורט פופולרי בקרב בני האצולה והאליטות הרוסיות, בברית המועצות זה היה ספורט עבור חובבי הסייף הסובייטים והפך לספורט פופולרי בשנות השמונים. לאחר פירוק ברית המועצות, כמו הרפובליקה הסובייטית לשעבר של אוקראינה, רוסיה המשיכה בהצלחה בענף וייצרה אלופי עולם ואירופה רבים. סייפים רוסים מצליחים היו ויקטור סידיאק, גלינה גורוחובה, יאנה זברבה, סופיה וליקאיה, אלכסיי יקימנקו, סטניסלב פוזדניאקוב, ולנטינה רסטבורובה, יקטרינה דיאצ'נקו, קמיל איברגימוב, פאבל קולובקוב (שמונה לימים לשר הספורט), אדוארד וינקורוב, קרינה אזוואליר, ולדימיר נזלימוב, ניקולאי קובלב, אינה דריגלזובה, טטיאנה לוגונובה, ילנה נוביקובה-בלובה, בנימין רשטניקוב, סרגיי שאריקוב, אנה סיבקובה, מארק רקיטה, אלכסנדרה זאבלינה ואחרים.
שחמט
שחמט הוא בילוי מועדף וספורט שנשלט על ידי הרוסים בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה משנת 1945 ואילך. הזוכה באליפות העולם בשחמט בשנת 1948, מיכאיל בוטוויניק הרוסי, פתח עידן של שליטת ברית המועצות בעולם השחמט. עד התפרקות ברית המועצות היה רק אלוף לא-סובייטי אחד (בובי פישר).
לאחר תקופת דומיננטיות של אנטולי קרפוב, שנות התשעים נשלטו על ידי גארי קספרוב, שזכה ברוב הטורנירים בהם השתתף, והגיע למד כושר השיא של אז ב-2851 ב-יולי 1999.
כיום, 25 מתוך 100 השחמטאים המובילים בעולם הם רוסים.
ספורט מוטורי
ויטלי פטרוב הפך לנהג הפורמולה הראשון ברוסיה בשנת 2010. הוא נסע ב-F1 במשך שלוש עונות עם קבוצות F1 של רנו וקתרהאם והשיג את התוצאה הטובה בקריירה שלו כשסיים שלישי בגרנד פרי אוסטרליה 2011. דניאל קוויט ערך את הופעת הבכורה שלו ב-F1 בשנת 2014 וסיים את הפודיום הראשון שלו במקום שני בגרנד פרי ההונגרי ב-2015. הגרנד פרי הרוסי נוסף ללוח השנה של עונת הפורמולה 2014 ונערך באוטודרום בסוצ'י. סרגיי סירוטקין הצטרף לרשת בשנת 2018 אך לא המשיך לאחר אותה עונה.
טימור טימרזיאנוב נהנה מהצלחה בראלי קרוס, עם זכייה באליפות ראלי קרוס FIA האירופי בשנת 2012 וב-2013. יצרנית הרכב הרוסית לאדה (המכונה AvtoVAZ) התמודדה באליפות העולם למכוניות תיור והכניסה לראשונה בשנת 2008 את הלאדה 110. לאדה סיפקה תמיכה בשנת 2009, כאשר הקבוצה ניהלה שלוש מכוניות ושדרגה את רכב הלאדה פריאורה במהלך העונה כרכב מרוצים. ההופעות הטובות ביותר של הקבוצה היו צמד המקומות השישי של ג'יימס תומפסון במירוץ איטליה. לאחר מכן לאדה פרשה מהאליפות, אך חזרה בשנת 2012, ונכנסה ל-WTCC עם לאדה גרנטה. בשנת 2015 לאדה פרשה מהתחרויות
פרשת סימום
מאז 2018, רוסיה סופגת ביקורת על סימום שיטתי בספורט הרוסי, שהביא לכך ש-47 מדליות אולימפיות ועשרות אליפויות עולם נלקחו ממאזן הספורטאים הרוסים - יוצר מכל מדינה בעולם ויותר מ-30% מהסך העולמי. ברוסיה יש גם הכי הרבה ספורטאים שנתפסו עם סמים במשחקים האולימפיים, עם יותר מ-200 ספורטאים. הסמים הרוסיים נבדלים מסמים במדינות אחרות מכיוון שברוסיה סופקו על ידי המדינה סטרואידים ותרופות אחרות לספורטאים. בשל הפרות סימום נרחבות, כולל ניסיון לחבל בחקירות מתמשכות באמצעות מניפולציה של נתוני מחשבים, בשנת 2019 הסוכנות העולמית למלחמה בסמים בספורט אסרה על רוסיה מכל אירועי הספורט הגדולים במשך ארבע שנים, איסור זה צומצם מאוחר יותר לשנתיים בשנת 2020 על ידי בית המשפט לבוררות בספורט.
ארמין בראט
ארמין בראט, (במקור פרוינד, בהונגרית: Barát Ármin; אילאבה, 7 ביולי 1860 – בודפשט, 26 בפברואר 1937) היה סופר יהודי-הונגרי, עיתונאי, מתרגם, בעל תואר "יועץ חצר המלך" (1905).
ביוגרפיה
ארמין פרוינד החל את דרכו כעיתונאי בעיר ארד, ולאחר מכן עבר לטימישוארה כמנסח והפך לעורך של "טמשווארר צייטונג" (Temesvarer Zeitung), עיתון בשפה הגרמנית שהופיע בעיר במשך כ-100 שנים, בין השנים 1852 ועד 1948. בין השנים 1905–1915 עבד בלשכת העיתונות של משרד ראש הממשלה בבודפשט ובין השנים 1911–1915 עמד בראשה. הוא פרש לגמלאות ב-1915. בראט היה חבר מייסד של "אגודת העיתונאים הלאומית של עיתונאי ערי השדה" ושל "אגודת יאנוש אראן" בטמשוואר והוא המשיך בעבודתו העיתונאית בהונגרית ובגרמנית. הוא תרגם את שיריהם של היינריך היינה ושל ניקולאוס לנאו להונגרית ואת שיריהם של יאנוש אראן, יוז'ף קיש ומיהאי טומפה לגרמנית.
משפחתו
בראט שנולד במשפחה יהודית הוא בנם של מור פרוינד ושל פאולה טדסקו. אשתו הייתה יוליאנה רוט (1856–1939).
ילדיהם היו בלה בראט (1888–1945), אדריכל, סופר והיסטוריון אמנות, ואירן בראט (1890–1972) רופאת ריאות ופאולה בראט מורה.
דקלה ברקאי
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בפתח תקווה, בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ברקאי החלה את דרכה בתחום הקולנוע והטלוויזיה כמפיקה במשרד ההפקה טליסמה. במסגרת זו הפיקה בפועל בין השנים 1998-1995 את שלוש העונות של הסדרה המצליחה "הפוך" בבימויו של שמואל חיימוביץ' ובהפקתו של יונתן ארוך.
ברקאי ידועה כמעורבת יצירתית בסרטים ובסדרות אותם היא מפיקה.
בין סדרות הטלוויזיה הבולטות שהפיקה נמצאת "שטיסל" שלוש עונות מאת אורי אלון ויהונתן אינדורסקי ובבימויו של אלון זינגמן. הסדרה הופקה עבור yes ובדצמבר 2015 עלתה לשידור בNETFLIX, שם זכתה להכרה והצלחה בינלאומית רבה. הסדרה זכתה ב-11 פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2013, ביניהם פרס סדרת הדרמה הטובה ביותר וב6 פרסי אקדמיה נוספים לשנת 2015.
ברקאי הפיקה והיא יוצרת שותפה של סדרת הטלוויזיה - "המנצח" מאת אורי אלון, בבימויו של אלון זינגמן ובכיכובו של ליאור אשכנזי, הסדרה הופקה עבור yes בשנת 2018.
בתחום סרטי הקולנוע הפיקה את סרט הקולנוע "סיפור קיץ" שביים שמואל חיימוביץ', את סרט הקולנוע "היו לילות" בבימוי רוני ניניו ובכיכובם של משה ודאנה איבגי, ואת הסרטים התיעודיים "רעות" בבימוי סיגל עמנואל, זוכה פרס הביכורים בפסטיבל דוקאביב 2011, ו"הביטחוניים" בבימוי שמעון דותן שהופק בשיתוף עם ARTE צרפת וזכה בפרס מיוחד בפסטיבל סאנדנס.
פסגת ביל
פסגת ביל (באנגלית: Beale Peak) היא פסגה הממוקמת 4 קילומטרים דרומית מזרחית לגבעת ואנטאג', בהרי ריוונס, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובה הפסגה 1,663 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוולקנולוג דייוויד ריצ'רדסון.
הפסגה נקראת על שם רס"ר גארי א. ביל, אשר שירת כמתכנן לוגיסטי בכנף ההובלה האווירית 109 של צי ארצות הברית, במהלך העברת מטוסי LC-130 מצי ארצות הברית למשמר האוויר הלאומי של ארצות הברית.
טבח פורט ארתור
טבח פורט ארתור הוא הכינוי שניתן למסע הרג שהתרחש ב-28 באפריל 1996 באוסטרליה. במהלכו רצח יורה יחיד בתוך כשעה 35 אנשים ופצע עוד 23, מרביתם באתר ההיסטורי פורט ארתור באי טסמניה. זה היה מסע ההרג השלישי בחומרתו בעולם שנעשה על ידי פושע יחיד והחמור בפשעים מסוג זה שהתרחשו באוסטרליה. בעקבותיו הוחמרו מאוד חוקי החזקת הנשק באוסטרליה.
רקע
ב-1992 זכה בריאנט בירושה גדולה שקיבל מאישה שאתה חי, תמהונית שהייתה מבוגרת ממנו בשנים רבות. היא נספתה בתאונת דרכים שבה נפצע בריאנט (שהיה אתה במכונית) באופן קשה. הוא עבר לגור בבית האחוזה של הידידה, ואביו הצטרף אליו שם כדי לפקח עליו. אביו של בריאנט סבל מדיכאון, ובהמשך התאבד בטביעה.
בריאנט סבל תמיד מבדידות ומנידוי חברתי בשל התנהגותו, ואלו החמירו לאחר מות אביו. הוא הרבה לנסוע לחו"ל במאמץ להפיג את בדידותו, ללא הצלחה. ב-1995 הפך לאלכוהוליסט והחל להשמיע כוונות התאבדות. זמן מה לפני הטבח החל לגלות עניין בכלי ירייה ורכש באמצעות הדואר רובה אוטומטי ורובה חצי אוטומטי וכמות גדולה של תחמושת.
הטבח
בשעה 13:10 הגיע בריאנט במכוניתו לאתר ההיסטורי פורט ארתור, אחד מאתרי הנידונים האוסטרליים לשעבר ואתר תיירות פופולרי. הוא נכנס לבית קפה במקום והזמין מנת אוכל, שאותה אכל מחוץ למבנה.
לאחר שסיים לאכול חזר בריאנט לתוך בית הקפה, שהיה מלא במבקרים, הוציא רובה ופתח באש מטווח קצר ללא אבחנה לעבר היושבים בקפה. בתוך פחות מדקה הרג 12 אנשים ופצע עשרה. בקפה פרצה מהומה ואנשים השליכו את עצמם ואת קרוביהם על הארץ. אחרים ביקשו לברוח אך בריאנט ניצב ליד פתח היציאה מהקפה ומנע זאת מהם. לאחר מכן נע לחלק אחר של המבנה שבו נמצאה חנות מזכרות. שם הוא ירה למוות בתוך פחות מדקה בשמונה אנשים נוספים, כולל אחדים שניסו להסתתר מפניו, ופצע עוד שניים. כעת התרוקנה מחסנית הרובה של בריאנט והוא החליף אותה ויצא מהמבנה.
בריאנט חזר למגרש החנייה שבו העמיד את מכוניתו, שהיה מלא באוטובוסים ובאנשים. הם שמעו את היריות וחלקם ניסו לתפוס מחסה, אך אחרים סברו בתחילה בטעות שמדובר בשחזור של קרב היסטורי כלשהו. בריאנט תקף את הקהל, כשהוא רודף אחרי אנשים שניסו לנוס מפניו ולהסתתר. לאחד מהם אמר: "אף אחד לא נמלט ממני". הוא ניגש למכוניתו, נטל את הרובה השני והמשיך במסע היריות. במגרש החניה הרג בסך הכל ארבעה אנשים ופצע שישה.
בריאנט נכנס למכוניתו ונסע אל שער היציאה מהמתחם. בדרך נתקל באם ושתי בנותיה הקטנות (בנות שלוש ושש) שנסו מפני קול היריות וירה בשלושתן למוות מטווח קצר. אנשים אחרים ומכוניות ראו זאת ונסו מפניו. ליד השער חסם את דרכה של מכונית BMW שבה היו שני גברים ושתי נשים. הוא ירה למוות בנהג ובגבר האחר שיצא לקראתו. לאחר מכן הרג את שתי הנשים, השליך אותן מהרכב, השתלט עליו ונסע איתו משם כשהוא משאיר מאחור את מכוניתו ואת אחד משני הרובים שלו.
בריאנט הגיע למרכז מסחרי לא הרחק משם וחסם את דרכה של מכונית נוספת שבה היו אשה וגבר. הוא הכריח את הגבר להיכנס לתא המטען של מכונית ה-BMW ולאחר מכן ירה למוות באשה. לעובד חנות במקום היה נשק, אך לפני שהספיק לטעון אותו להשתמש בו נכנס בריאנט ל-BMW ונסע משם.
בריאנט נסע חזרה לבית ההארחה שבו החל את מסע הרצח והגיע אליו בשעה 14:00 לערך. בדרכו חזרה מאתר הנופש לבית ההארחה ירה בריאנט לעבר מספר מכוניות שחלפו לידו. אחדים מיושבי המכוניות נפצעו.
בריאנט גרר לתוך בית ההארחה את בן הערובה שתפס, כבל אותו למעקה מדרגות והתבצר בבניין, לא לפני ששפך דלק על מכונית ה-BMW והצית אותה.
שני השוטרים היחידים שנמצאו באזור הוזעקו על ידי האנשים באתר הנופש והגיעו בסופו של דבר לקרבת בית ההארחה, אך שם ירה בריאנט לעברם וריתק אותם למקומם במשך שעות. בהמשך צלצלה לבית ההארחה עיתונאית. לשאלתה מה מתרחש הוא ענה "הרבה כיף" (Lots of Fun).
רק בשעה 21:00 הגיע למקום כוח התערבות חמוש של משטרת טסמניה והטיל על הבית מצור. השוטרים שוחחו בטלפון עם בריאנט, שדרש לקבל מסוק שיוביל אותו אל מטוס שייצא לעיר אדלייד כנגד בן ערובה שישחרר. הוא אמר שימשיך להחזיק את בעלת הבית - שאותה רצח מוקדם יותר - כבת ערובה. התקשורת עמו פסקה לאחר שהתרוקנה סוללת הטלפון האלחוטי שבו השתמש.
בסך הכל רצח בריאנט שתי ילדות, שתי נערות בנות 15 ו-17 וכן 31 בוגרים מגיל 21 ועד 72.
לאחר הטבח
הטבח חולל זעזוע עמוק בציבור האוסטרלי. בין השאר הושמעו איומים רבים לפגוע בבריאנט ולנקום בו.
בריאנט אושפז בבית חולים והחלים מפצעיו. בבדיקה פסיכיאטרית שנערכה לו נמצא כי איננו חולה במחלת נפש ונקבע שהוא כשיר לעמוד לדין. תחילה הוא כפר בשלל האישומים נגדו אך בהמשך הודה בהם והורשע על פי הודאתו. בית המשפט הורה לחתום ולאחסן את כל הראיות הנוגעות לטבח. ב-22 בנובמבר 1996 נידון בריאנט לעונש של 35 מאסרי עולם וכן ל-1,035 שנות מאסר בגין ניסיונות לרצח, גרימת חבלת גוף, הצתות ועוד, ללא אפשרות לחנינה. בשל האיומים לנקום בו על פשעיו הוא ריצה את עונשו בבידוד מלא בבית סוהר בטסמניה. עשר שנים לאחר הטבח הועבר למאסר ביחידה פסיכיאטרית מיוחדת בכלא.
גרסת בריאנט למניע שלו לביצוע הטבח לא פורסמה בציבור. אפשר שעשה את הטבח בעקבות הדיווחים בתקשורת על טבח דאנבליין שאירע בסקוטלנד חודש לפני כן. מרגע שנתפס ביקש בריאנט שוב ושוב לדעת כמה אנשים רצח והוא נראה כמתרשם מהמספר. פסיכיאטר שכתב על הפרשה ומקרי רצח דומים טען כי הם נבעו מתופעת ההעתקה של פשעים מסדר גודל זה. לטענתו הסיקור התקשורתי המוגבר של מעשים אלו מביא אצל אנשים מסוימים בעלי ליקויי אישיות לא להרתעה מהם אלא דווקא לרצון לחקות אותם בתוספת הדרכה מפורטת כיצד לעשות זאת.
אתר פורט ארתור שב ונפתח לציבור מספר שבועות לאחר הטבח. מבנה המסעדה שבו החל הטבח משמש כיום כאתר הנצחה וסביבו ניטע גן זיכרון. לוח זיכרון לנרצחים נחנך בו ביום השנה השני לטבח. קרן זיכרון לסיוע לילדים קרבנות אלימות (Alannah and Madeline Foundation) הוקמה לזכר שתי הילדות הצעירות שנרצחו על ידי בריאנט.
החמרת חוקי אחזקת הנשק באוסטרליה
התגובה הציבורית הבולטת ביותר לטבח הייתה שינוי דרסטי בחוקי אחזקת הנשק באוסטרליה, שהיו מקלים למדי עד לאותה עת. הממשלה הפדרלית בהנהגתו של ג'ון הווארד שנתמכה בהסכמה חוצת מפלגות בפרלמנט הובילה את ממשלי כל המדינות והטריטוריות של אוסטרליה לקבל חוקים מחמירים בעניין זה. הדבר נעשה למרות התנגדות ציבורית מסוימת, שאותה הובילו ארגונים ימניים ונוצרים באוסטרליה, אשר התברר שנתמכו על ידי איגוד הרובאים הלאומי האמריקני. מנגד תמכו בפומבי במהלך פוליטיקאים, פעילים חברתיים וכן חלק מבני משפחות קרבנות הטבח.
החוקים החדשים שחוקקו המדינות והטריטוריות קבעו הגבלות נוקשות על החזקת רובים אוטומטיים וחצי אוטומטיים על ידי אזרחים והשימוש בהם וכן הגבילו את השימוש בהם לצורך ירי וציד ספורטיביים.
דניס אוברבי
דניס אוברבי (אנגלית: Dennis Overbye; נולד ב-2 ביוני 1944) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי בתחום המדע הפופולרי, משמש ככתב לענייני מדע של הניו יורק טיימס.
אודות
אוברבי קיבל תואר ראשון בפיזיקה מ-MIT ובשנת 1970 החל ללמוד לתואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1976 הוא מונה לעוזר עורך במגזין האסטרונומיה Sky & Telescope. משנת 1976 ל-1980 היה עורך בכיר במגזין המדע Discover. אחר כך החל בקריירה של פרילנסר, כשהוא כותב למגוון עיתונים ומגזינים בהם הלוס אנג'לס טיימס, Science והטיימס. בשנת 1998 הצטרף כסגן עורך מדעי לעיתון הניו יורק טיימס ואחר כך מונה לכתב המדעי.
בספרו "איינשטיין מאוהב", עסק בשאלה כמה הייתה שותפה מילבה מאריץ', אשתו הראשונה של איינשטיין, בפיתוח תורת היחסות.
מוזיאון יהדות איטליה והשואה
המוזיאון הלאומי ליהדות איטליה והשואה (באיטלקית: Museo Nazionale dell’Ebraismo Italiano e della Shoah) הוא מוזיאון הממוקם באיטליה המוקדש להיסטוריה ולשואה של יהודי איטליה.
המוזיאון חבר בארגון המוזיאונים היהודיים באירופה (Association of European Jewish Museums (AEJM)).
המוזיאון נמצא ברחוב ויה פיאנגיפאני מס' 81 בפרארה, בסמוך לחומת העיר העתיקה במבנה ששימש כבית סוהר עירוני בין השנים 1912 – 1992.
הקמת המוזיאון ותקצובו
בחוק מס' 91 מ-17 באפריל 2003, הפרלמנט האיטלקי החליט על הקמת המוזיאון הלאומי ליהדות איטליה והשואה בפרארה, כעדות לנוכחות היהודית בת 2,000 השנה באיטליה. נקבע שהמוזיאון יציג את ההיסטוריה, המחשבה והתרבות של יהודי איטליה, עדויות על הנהגת חוקי הגזע ועל שואת יהודי איטליה, יקדם פעילויות חינוכיות ויארגן אירועים, מפגשים ארציים וכנסים בינלאומיים, תערוכות קבועות ומתחלפות, הקרנות סרטים והצגת מופעים בנושאי שלום ואחווה בין עמים, בין תרבויות ובין דתות שונות.
כמוכן, המוזיאון יקיים פעילויות מחקר ותיעוד מדעי, בשיתוף פעולה עם איגוד הקהילות היהודיות באיטליה (UCEI) ועם קרן המרכז לתיעוד יהודי עכשווי (CDEC) במילאנו.
נקבע שפעילות המוזיאון תהייה תחת פיקוח המשרד למורשת התרבות ופעילויות תרבותיות ותמומן מקרן מיוחדת שהוקמה על ידי המשרד.
בשנת 2003 הוקצה תקציב על סך 15 מיליון אירו עבור בניית מטה המוזיאון, כמו גם תקציב שנתי של מיליון יורו עבור העלויות השוטפות.
בניין המוזיאון
לאחר שהוחלט כי המוזיאון יוקם במבנה בית הסוהר הישן בפרארה, הוכרז על תחרות בינלאומית להסבת מתחם בית הסוהר למוזיאון.
הזוכים בתחרות היו סטודיו ארקו מבולוניה וחברת SCAPE S.p.A מרומה. במתחם בית הסוהר היו שלושה מבנים, מתוכם שניים - בניין משרדי בית הסוהר ובניין בית הסוהר לגברים - הוכרזו כמבנים לשימור.
הזוכים החליטו להרוס את המבנה השלישי ולבנות במקומו חמישה מבנים מבטון וזכוכית המייצגים את חמשת חומשי התורה כאשר על חזיתות המבנים יוצגו פסוקים מהתנ"ך.
השלב הראשון של הפרויקט, אשר כלל את הסבתם של שני הבניינים לשימור לשימוש כמשרדים וכאולמות תצוגה, הסתיים בשנת 2015.
גן השאלות
בנוסף לאולמות התצוגה הוקם במוזיאון גן בשם " גן השאלות" שמטרתו להכיר למבקרים בצורה של משחק את חוקי הכשרות ומסורות יהודיות אחרות.
בגן ניטעו צמחי תבלין וצמחי בשמים המשמשים להבדלה לאורך ארבעה מסלולים שכל אחד מהם קשור לסוג מזון אחר: ביצים, דגים, בשר וחלב. לאחר קריאת שלטי ההסבר המבקר מוצא את עצמו מול צומת בה עליו לבחור במסלול הנכון על ידי מתן תשובות לשאלות. בגן יש שבעה עצים המופיעים בתנ"ך, שלושה עצי זית וארבעה עצי רימון. מתוכנן לשתול גם עצי תאנה ותמר, גפנים, חיטה ושעורה להשלמת שבעת המינים.
פעילות המוזיאון
ב-13 בדצמבר 2017, בנוכחות נשיא הרפובליקה סרג'יו מטרלה, נפתחה במוזיאון התערוכה "יהודים, סיפור איטלקי. אלף השנים הראשונות".
במוזיאון מוצגות שלוש תערוכות קבועות:
יהודים, סיפור איטלקי - אשר מספרת את חוויותיה של יהדות איטליה, ומתארת כיצד היא התגבשה והתפתחה בחצי האי מהתקופה הרומית ועד לתקופת הגטאות. התערוכה מלווה בהדרכת וידאו הניתנת על ידי היסטוריונים, ארכיולוגים וחוקרי יהדות. ההדרכה נפתחת במסע במדבר וממשיכה בחדרים המוקדשים לתקופות ההיסטוריות העיקריות, בהצגת חפצים ויצירות אמנות שהתקבלו בהשאלה ממוזיאונים איטלקיים, רפרודוקציות נאמנות למקור ותכני מולטימדיה.
1938: שלילת האנושיות, מחוקי הגזע האיטלקיים עד לאושוויץ - היא תערוכת מולטימדיה המציגה את השלכות חוקי הגזע - הדרה חברתית, רדיפה והשמדה - באמצעות תמונות, סרטים תקופתיים ומסמכים.
מופע מולטימדיה "בעיני יהודי איטליה" - אלפיים ומאתיים שנות היסטוריה ותרבות איטלקית, כפי שנראות מבעד לעיניים יהודיות, מוצגות בעשרים וארבע דקות. המיצב חוקר את תפקידן של הדעות קדומות, את מקור האפליה, את המחלוקות עם הכנסייה הקתולית, את התנועות הגדולות של העם היהודי, את משמעות הגטו, את השתתפותם של יהודי איטליה ברגעים מכריעים בחיי האומה האיטלקית והיבטים נוספים של הדו-קיום האיטלקי -יהודי.
הגן שלא קיים - במסגרת האירועים לציון 80 שנה להכרזה על חוקי הגזע באיטליה, הוצגה במוזיאון, בין התאריכים 3 באוקטובר 2018 – 10 בפברואר 2019, תערכה מעבודותיו של האומן הישראלי דני קרוון. התערוכה ששמה "הגן שלא קיים" (באיטלקית  Il giardino che non c'è ) כמחווה לספרו של ג'ורג'ו בסאני "הגן של פינצי קונטיני", מנציחה את זכרם של יהודי איטליה שנשלחו למחנות הריכוז. לצד הדגם והחומרים השונים של המיצב שעיצב דני קרוון עבור קורסו ארקולה אי ד'אסטה (Corso Ercole I d'Este), המקום המזוהה עם הגן של פינצי קונטיני, התערוכה כללה את כתב היד המקורי של הספר "הגן של פינצי קונטיני" (באדיבות עיריית פרארה) ותמונות של כמה מהעבודות של דני קרוון המוצבות ברחבי העולם.
אוצרת התערוכה הייתה בתו של דני קרוון, נועה קרוון-כהן שהוציאה גם ספר על התערוכה והשתתפה בהכנת הסרט באותו שם שהופק על ידי אומן הווידאו Rä di Martino מבית הספר לקולנוע וָנְצ'יני.
במוזיון מוצגות תערוכות מתחלפות רבות נוספות. המוזיאון מקיים בחודשים ספטמבר ואוקטובר את חודש הספר העברי ומקרין סרטים יהודיים וישראליים.
הזמרת הקרחת
מאז 1957 המחזה מוצג בקביעות בתיאטרון Théâtre de la Huchette בפריז.
תולדות המחזה
יונסקו כתב שירה וביקורת ספרותית עוד בשנות העשרים לחייו ברומניה, אך לתחום המחזאות, שעליו תהילתו, נכנס בשלב מאוחר, כשכתב ב-1948 את "הזמרת הקרחת". הדבר החל כאשר בגיל 40 החליט יונסקו ללמוד אנגלית בשיטת "אסימיל" (Assimil) – העתקת משפטים שלמים ושינונם. תוך קריאה חוזרת ונשנית של המשפטים הבנאליים הוא גילה להפתעתו שהוא אינו לומד אנגלית כלל וכלל, אלא מגלה אמיתות מדהימות על החיים, כגון העובדה שישנם שבעה ימים בשבוע, או שהתקרה נמצאת למעלה בעוד הרצפה נמצאת למטה. דברים אלה הוא ידע כבר, אך הם היממו אותו בהיותם מטופשים לחלוטין, ועם זאת נכונים מעל לכל ספק.
תחושה זו התחזקה בו עם הפגישה בשיעורים מתקדמים יותר בדמויות מר ומרת סמית'. לתדהמתו, מרת סמית' הודיעה לבעלה כי יש להם שבעה ילדים, כי הם מתגוררים בסביבות לונדון, כי שמם הוא סמית', כי מר סמית' הוא זבן, וכי יש להם משרתת, מרי, שהיא אנגלייה כמותם. מה שהדהים את יונסקו במרת, היא השיטה המוקפדת שבה היא עורכת את חיפושה אחר האמת. עבור יונסקו, הקלישאות והאמיתות הידועות של ספר הלימוד התפרקו לקריקטורה ופארודיה, ופירקו איתם גם את השפה עצמה לפירורי ביטויים ומילים.
יונסקו החל להעתיק משפטים מספר הלימוד ולהופכם למחזה, שנכתב תחילה בשפת האם של יונסקו, רומנית, ותורגם על ידו לצרפתית, למחזה בשם L'anglais sans peine ("אנגלית ללא יגיעה"). השם "הזמרת הקרחת" ניתן למחזה בעקבות פליטת פה של אחד השחקנים במהלך החזרות.
תמצית העלילה
מר ומרת סמית', זוג אנגלי המתגורר בפרוור של לונדון, מארחים את מר ומרת מרטין. אליהם מצטרפים במהלך הביקור מרי, המשרתת של מר ומרת סמית', ומפקד הכבאים, המתגלה כמאהבה של מרי. תחילה, קודם שמר ומרת מרטין מגיעים, מנהלים מר ומרת סמית' שיחה טרחנית על זוטות כגון הארוחה שאכלו. אגב שיחה על אדם שמת בעקבות ניתוח, אומר מר סמית': "רופא בעל מצפון חייב למות יחד עם החולה אם הם לא יכולים להתרפא ביחד. הקברניט יורד למצולות עם הספינה, לא מאריך ימים אחריה."
מר ומרת מרטין מנהלים ביניהם שיחה כאילו הם שני זרים שנפגשו זה עתה, ובמהלכה מתברר להם שיש ביניהם הרבה מן המשותף. "כמה מפליא! כמה מוזר! ואיזה צירוף נסיבות!" הם קוראים עם כל פרט משותף שמתגלה להם. לאחר שהם מגלים שלכל אחד מהם יש בת שלה עין אחת לבנה ועין אחת אדומה, הם מגיעים למסקנה שהם נשואים זה לזה, מסקנה שאליה הגיע הצופה זמן רב קודם לכן. בשלב זה מגיעה מרי ומסבירה לצופים שהמסקנה משוללת יסוד: אמנם לכל אחד מהם יש בת שלה עין אחת לבנה ועין אחת אדומה, אך לבתו של מר מרטין עין אדומה משמאל, ואילו לבתה של מרת מרטין עין אדומה מימין. מרי מסכמת: "למי, אם כן, יש עניין להתמיד בבלבול הזה? אין לי מושג. כדאי שלא ננסה לדעת. כדאי להניח לדברים כמות שהם."
נשמע צלצול בדלת, אך כשמרת סמית' פותחת אותה היא מגלה שאין איש. לאחר שלושה ניסיונות כושלים כאלה, היא מסרבת לגשת אל הדלת בצלצול הרביעי ומסבירה: "הניסיון מלמד אותנו שכאשר שומעים צלצול בדלת אף פעם אין שם איש". מר סמית' ניגש ומגלה שבפתח ניצב מפקד הכבאים, הטוען שעמד שם חצי שעה, אך צלצל רק פעם אחת ולא ראה איש מלבדו. מפקד הכבאים מצטרף לשיחה, אך כאשר מרי מנסה להצטרף אף היא, הנוכחים דוחים אותה, שהרי היא רק משרתת. לפתע מתברר שמרי היא אהובתו של מפקד הכבאים. קודם עזיבתו שואל מפקד הכבאים, במנותק מכל הקשר: "א-פרופו, מה עם הזמרת הקרחת?" ומרת סמית' עונה לו: "עדיין יש לה אותה תסרוקת".
לאחר עזיבתו של מפקד הכבאים השיחה הופכת לרצף של משפטים חסרי קשר ביניהם, ולעיתים אף חסרי היגיון פנימי, כגון "אני מעדיף ציפור בשדה על זוג גרביים בתלת אופניים".
פרשנות
רחל אורן ציינה ב"דבר" כי במחזה. בסקירה אחרת ב"דבר" תואר המחזה כ"חסר עלילה לחלוטין", שגיבוריו "אינם עושים דבר בלתי אם מדברים. הם מדברים על הכל - ועל שום דבר". אף שיונסקו הגדיר את יצירתו כ"אנטי-מחזה", מוצא "דבר" כי זהו "מחזה, אם כי מוזר. אפילו מוסר ההשכל לא נעדר ממנו ועיקרו - מחאה נגד השאננות והטמטום המחשבתי המחריד, האופייני לחוגים מסוימים של החברה המודרנית".
מור פרנק, שביימה את המחזה בתיאטרון החאן, מתארת את מעמדה של מרי, המשרתת:
על הבמה העברית
בשנת 1957 הוצג המחזה לראשונה בעברית, בשם " הזמרת בעלת הקרחת", בתיאטרון זירה, בתרגומו של מיכאל אלמז. את הדמויות גילמו יהודה פוקס, יוסף ספרא, עדנה שביט, שלומית קפלנסקי, אליעזר יונג ורות גלר.
תרגום בשם "הזמרת הקרחת", בידי עדה בן-נחום, יצא לאור בהוצאת אור-עם בשנת 1986.
ב-31 בדצמבר 2008 החלה הצגתה של אופרה בשם "הזמרת הקרחת", המבוססת על מחזהו של יונסקו. את המוזיקה הלחין ישראל שרון
ההצגה עלתה גם בתיאטרון החאן, בתרגומו של דורי פרנס ובבימויה של מור פרנק, במופע בשם "הזמרת קירחת יותר" שבו הוצג מיד בהמשכה מחזה נוסף של יונסקו, "סיוט בשניים".
ג'ורג' קרא
ג'ורג' קרא (בערבית: جورج القرا; נולד ב-29 במאי 1952) הוא שופט ישראלי, שכיהן כשופט בית המשפט העליון.
קורות חייו
קרא, יליד יפו, הוא בן למשפחה ערבית-נוצרית, אחת הבולטות בקהילה הנוצרית בעיר. הוא סיים את בית הספר היסודי טרה סנטה ובית ספר התיכון "אשכולות" ביפו. בשנת 1973 סיים לימודי משפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1974, לאחר קבלת רישיון לעריכת דין, עבד כעורך דין עצמאי במשרד משותף עם בן-דודו. בתקופה זו היה פעיל באגודה למען ערביי יפו ובאגודה האורתודוקסית-נוצרית, פעילויות שאותן הפסיק עם מינויו לשופט.
בשנת 1989 מונה לשופט בית משפט השלום בתל אביב. בחודש מאי 2000 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. הוא מומחה במשפט הפלילי וישב בראש הרכב שופטים שדן בפשעים חמורים בבית המשפט המחוזי. כיהן כאב בית הדין בהרכב שהרשיע את נשיא מדינת ישראל לשעבר, משה קצב, בעבירות אינוס.
קרא נשוי ואב לשלוש בנות.
פסיקתו
בדעת מיעוט, ביקש קרא לפסול תוכנית לבנייה בעיר דוד, לאחר שבהיעדר מתורגמן לערבית נטשו המתנגדים לתוכנית את ישיבת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה ולא השמיעו את טענותיהם בפני המועצה. לדבריו, טענותיהם של המערערים לא נשמעו והדיון התקיים לאחר שאלו עזבו/הועזבו בהוראתו של יושב ראש המועצה. הדיון עצמו, כדבריו, התמצה בהקראת 'ראשי הטיעונים' של המערערים כפי שהופיעו בערר, ובכך אין כדי לקיים את זכות הטיעון, ולמעשה יש בו "קיום דיון למראית עין בלבד שנעשה כדי לצאת ידי חובת המועצה בקיום דיון בטענות המערערים" (פסקה 2 לפסק דינו). בעמדתו, הביע השופט קרא את התפיסה שכדי לקיים את זכות הטיעון יש להביא את התושבים לשותפות פעילה בדיון, ואילו האשם התורם שלהם אינו רלוונטי דיו באשר העירייה ידעה כי אלה אינם יודעים עברית ולא סיפקה מתורגמן.
קרא מתנגד באופן עקרוני להריסת בתי מחבלים בהיותו לדבריו כלי "הטומן בחובו פגיעה קשה בחפים מפשע מהווה ענישה קולקטיבית המופעלת בניגוד לעקרון היסוד לפיו [...] איש בעוונו יישא ואיש בחטאו יומת". עם זאת, במקרה אחד הוא הצטרף למני מזוז המתנגד גם הוא להריסת בתי מחבלים להמרת צו ההחרמה וההריסה בצו לאטימת החדר בבית בו התגורר המפגע.
מורטל קומבט (זיכיון)
מורטל קומבט (באנגלית: Mortal Kombat) הוא זיכיון משחקי לחימה מסוגת האימה ופנטזיה שפותח במקור בידי אד בון וג'ון טוביאס מחברת "Midway Games" בשנת 1992. המשחק המקורי הוביל למספר משחקי המשך ולזיכיון נרחב שכלל גם סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה (שניהם בלייב אקשן ובאנימציה), סדרת חוברות קומיקס, קלפי משחק והופעות תיאטרליות מול קהל. יחד עם סדרות המשחקים סטריט פייטר ו-Tekken, מורטל קומבט הפך לאחד מזיכיונות משחקי הלחימה המצליחים ביותר בהיסטוריה של משחקי הווידאו ולאחד מזיכיונות הבידור הרווחיים ביותר בכל הזמנים.
סדרת המשחקים נודעה במיוחד בעקבות קרבות ברוטליים עקובים מדם, ובעיקר מהלכי סיום בשם "פטליטי" (Fatality) - מהלך סיום אכזרי במיוחד וייחודי לכל דמות שבו המנצח מחסל את יריבו באופן אלים למדי. האלימות הגורפת במשחק גרמה, בחלקה, להקמת "הוועדה לדירוג תוכנות בידוריות" שמסווגת משחקי מחשב לפי גילאים בהתבסס על תוכנם ומידת האלימות בהם. משחקים מוקדמים בסדרה היו נודעים גם בזכות דיגיטציה ריאליסטית. בעקבות פשיטת הרגל של מידוויי גיימס בשנת 2009, שהגישה בקשה לפירוק, הזיכיון נרכש בידי "האחים וורנר" והצוות הקריאייטיבי של המשחקים שינה את שמו ל-"NetherRealm Studios".
משחקיות
שלושת המשחקים הראשונים והעדכונים שלהם "אולטימייט מורטל קומבט 3" ו"מורטל קומבט טרילוגי" עוצבו בסגנון לחימה דו-ממדי. את השניים הראשונים שיחקו במכונות הארקייד באמצעות ג'ויסטיק וחמישה כפתורי לחיצה - אגרוף גבוה, אגרוף נמוך, בעיטה גבוהה, בעיטה נמוכה וחסימה. המשחק מורטל קומבט 3 ומשחקי העדכון שלו כללו כפתור שישי נוסף, "ריצה". הדמויות במשחקים המוקדמים שיחקו באופן דומה מאחד לשני, כאשר השוני העיקרי ביניהם היה המהלכים המיוחדים שלהם. במהלך שנות ה-90, החברה המפתחת מידוויי גיימס שמרה על מהלכי הלחימה של הדמויות עם ארבעה כפתורי התקפה. המשחק החמישי "מורטל קומבט: ברית קטלנית" שינה את המצב הקיים בכך שהחליף את המהלכים הרגילים של הדמויות והעניק לכל אחד ואחד מהם שלושה סגנונות לחימה שונים - שניים ללא נשק ושלישי עם נשק (למעט המשחק השביעי "מורטל קומבט: ארמגדון", כשלבוסים דמויי המפלצות מולוך ואונאגה היה רק סגנון לחימה אחד בלבד).
בשעה שמרבית סגנונות הלחימה בהם נעשה שימוש בסדרת המשחקים הוא אמנויות לחימה, ישנם כאלה בדיוניים לחלוטין. כך לדוגמה, סגנון הלחימה של גורו נועד להיעזר בעובדה שמדובר ביצור בעל ארבע זרועות. לצורך המשחק השביעי - שכלל מספר עצום של דמויות מכל המשחקים הקודמים - נוצר הצורך לצמצם את סגנונות הלחימה לכל דמות לשניים - אחד ללא נשק ואחד עם. משחק הקרוסאובר "מורטל קומבט נגד יקום DC" זנח את סגנונות הלחימה השונים והתמקד במגוון רחב יותר של מהלכים מיוחדים. משחק האתחול משנת 2011 החזיר את סדרת המשחקים למישור דו-ממדי, בעוד הדמויות עוצבו בגרפיקת תלת-ממד.
המשחקים השישי והשביעי ("מורטל קומבט: הטעיה ", "מורטל קומבט: ארמגדון") מציגים מצב סיפור חדש בשם קונקווסט (Konquest, הלחם המילים "כיבוש" ו"קווסט" באנגלית) - משחק הרפתקה פנימי בעולם פתוח אשר מרחיב באופן ניכר את ניסיונו של השחקן היחיד. שני המשחקים מכילים גם "מיני-משחקונים" כמו משחקון השחמט Chess Kombat, משחקון הפאזלים Puzzle Kombat ומשחקון הקארטינג Motor Kombat, שהשתמש בגרסאות מעוותות של דמויות המשחק. משחקים אלה כוללים גם תוכן חבוי שניתן לפתיחה.
מהלכי סיום
המאפיין הידוע ביותר אשר עזר להגדיר את סדרת משחקי מורטל קומבט הוא מערכת מהלכי סיום שנקראת בשם פטליטים (Fatality). הרעיון המקורי היה לתת לגיימרים אפשרות של מכה חופשית בסיומו של הקרב. הפטליטים הבסיסיים היו מהלכי סיום שמאפשרים לשחקנים מנצחים לסיים את הקרב בדרך מיוחדת על ידי רציחת יריביהם המובסים וחסרי ההגנה בדרך ברוטלית שאופיינית לכל דמות ודמות. יוצא דופן מכולם היה המשחק השביעי "מורטל קומבט: ארמגדון", שהציג את האפשרות ליצור פטליטים מותאמים מראש (Kreate-A-Fatality) מתוך מאגר שמשותף לכל הדמויות.
מהלכי סיום נוספים בסדרת משחקי מורטל קומבט כללו חייתיות (Animality, הוצג לראשונה ב"מורטל קומבט 3") אשר הופך את השחקן לחיה שבעזרתה הוא מחסל את היריב; ברוטליטי (Brutality, הוצג לראשונה ב"אולטימייט מורטל קומבט 3") המקצץ את היריב לחתיכות באמצעות שרשרת צירופי מקשים ארוכה; ופטליטים אזוריים/מלכודות מוות, שהוצגו לראשונה במשחק הראשון ובהם השחקן מפיל את היריב אל מחוץ לזירה לקרקעית מכוסה קוצים (או לבריכת חומצה במשחק השני). המשחק "מורטל קומבט: הטעיה" הציג לראשונה את ההרהקירי, מהלך התאבדות עצמאי המתבצע בידי היריב המובס. המשחק העשירי בסדרה, "מורטל קומבט אקס", הציג את הרג הסיעה (Faction Kill) לפיו ניתן לבצע פטליטים בהתאם לסיעה שאתה חבר בה.
ישנם גם כמה מהלכי סיום שאינם אלימים. מהלכי החברותיות (Friendship) הוצגו במשחק השני כתגובה קומית לתשומת הלב שסדרת המשחקים משכה לנוכח המהלכים האלימים שבה. מהלך קומי נוסף הוא מהלכי התינוקיות (Babality), אשר הוצגו באותו משחק, בהם המנצח הופך את יריבו המובס לתינוק. המשחק "מורטל קומבט 3" היה הראשון שהציג את מהלך הרחמים, שבו המנצח משיב ליריב כמות מסוימת של מד הבריאות כדי שיוכל להילחם שוב פעם אחרונה.
דמויות
נוסף על כך, החל מ"מורטל קומבט נגד יקום DC" שכלל גיבורי-על מיקום DC, המשחקים הבאים בסדרה כללו דמויות אורחות כמו פרדי קרוגר מסרטי סיוט ברחוב אלם, קרייטוס מסדרת משחקי "God of War", ג'ייסון וורהיס מסדרת סרטי "יום שישי ה-13", "פני עור" מסדרת סרטי "המנסרים מטקסס", המחסל מסרטי שליחות קטלנית, הנוסע השמיני, הטורף, הג'וקר, ספון ורובוקופ.
קו עלילתי
סדרת המשחקים מתרחשת ביקום בדיוני הכולל שמונה עשרה ממלכות שנוצרו בידי האלים הבכירים. המדריך למשחק "מורטל קומבט: הטעיה" מתאר שמונה מתוך אותן ממלכות: ממלכת הארץ (Earthrealm) - עולם ביתם של גיבורי הארץ לו קאנג, קונג לאו, סוניה בלייד, ג'וני קייג' וג'אקס בריגס, אשר מצויה תחת השגחתו של אל הרעם ריידן; ממלכת העולם התחתון (Netherrealm) השוכנת במעמקי השאול ומקום מושבם של שדים ולוחמי צל כמו קוואן צ'י ונוב סאיבוט; ממלכת העולם החיצון (Outworld), הנמצאת במצב תוהו ובוהו באופן תמידי, שאותה כבש הקיסר שאו קאהן; ממלכת הסדר סיידו (Seido), שתושביה מתגאים בארגון וסדר מעל לכל; ממלכת הכאוס (The Realm of Chaos), שהתושבים בה אינם מצייתים לאף חוק, ממלכה שבה סוגדים לשינויים והפיכות; וממלכת אדניה (Edenia) השלווה והשקטה שנודעת ביופייה ובאריכות ימי תושביה. האלים הבכירים קבעו כי תושביה של ממלכה אחת יוכלו לכבוש ממלכה אחרת באמצעות הבסת לוחמיה הגדולים ביותר בעשרה טורנירים של מורטל קומבט.
המשחק הראשון מתרחש בממלכת הארץ, ושבעה לוחמים מחליטים להשתתף בטורניר מורטל קומבט אשר יקבע את גורל עולמם והמשך חירותם, מאחר שהם ניצבים בפני כיבוש של ממלכת העולם החיצון. בין הגיבורים נכללים לו קאנג, ג'וני קייג' וסוניה בלייד. בעזרתו של אל הרעם ריידן, לוחמי הארץ נחלו ניצחון ולו קאנג הפך לאלוף החדש של טורניר מורטל קומבט. במשחק השני, קיסר העולם החיצון שאו קאהן מפתה את גיבורי הארץ אל העולם החיצון כתגובה לתבוסת משרתו, המכשף שאנג טסונג. במשחק השלישי, שאו קאהן מחייה מחדש את מלכת אדניה לשעבר, סינדל, בממלכת הארץ, מתוך תקווה שהדבר יביא למיזוג הממלכות. אולם, בסופו של דבר הוא מובס פעם נוספת וממלכת אדניה משתחררת מאחיזתו של קיסר העולם החיצון - הפעם תחת שליטתה של הנסיכה קיטאנה. המשחק הרביעי מביא את ניסיון השתלטותו של האל הבכיר המושחת שינוק על הממלכות.
במשחק החמישי, "מורטל קומבט: ברית קטלנית", המכשפים שאנג טסונג וקוואן צ'י משתפים ביניהם פעולה במטרה להחיות את צבא הדרקון, להרוג את אלופי הארץ והעולם החיצון - לו קאנג ושאו קאהן, ולכבוש את הממלכות. הם נוחלים הצלחה במשחק הבא, "מורטל קומבט: הטעיה". מרבית לוחמי הארץ נהרגים וריידן נאלץ להתערב ולהתנגד להם. בקווסט פנימי של המשחק, אונאגה מלך הדרקון משוחרר מכלאו בידי רפטייל והוא מטעה את שוג'ינקו הצעיר במסע להחזיר את ששת חלקי הקאמידוגו, מקור כוחו. לאחר מכן, אונאגה מתמודד מול כוחותיהם המשולבים של ריידן, שאנג טסונג וקוואן צ'י, אך מצליח להשיג את הקמע של קוואן צ'י והחלק האחרון בקאמידוגו. בסופו של דבר, שוג'ינקו מנצח את מלך הדרקון ומסיר בכך את האיום על הממלכות.
המשחק השביעי והאחרון בסדרת המשחקים המקורית, "מורטל קומבט: ארמגדון", מביא חזון אחרית הימים שמנבא כי כוחם ההולך וגדל של הלוחמים מכל הממלכות יביא לשרשרת אירועים ומשברים שיביאו לחורבן. המלך ארגוס ובניו טייבן ודאיגון נכנסים להקפאה מתוך תקווה שיום אחד יתעוררו ויצילו את הממלכות מארמגדון על ידי הבסת שד השאול בלייז. אולם, שאו קאהן הוא זה שמביס את בלייז בפירמידת ארגוס בעדניה וגורם לארמגדון.
משחק האתחול משנת 2011, שנקרא בפשטות "מורטל קומבט", ממשיך מאותה נקודה בדיוק בה הסתיים המשחק השביעי: קרב הלוחמים מכל שש הממלכות למורדות פירמידת ארגוס מביא לשרידתם של שאו קאהן וריידן. ריידן מוכה קשות ומבין שנותר לו מהלך אחד אחרון למנוע משאו קאהן להשיג את כוחו של בלייז, והוא שולח חיזיון של קו הזמן כולו אל עצמו מהעבר, עוד מתקופת הטורניר הראשון ב-1992. מעבר זה של מידע לאני האחר שלו גורם לקרע בזמן ולקו זמן מאותחל, אשר מתפצל מקו הזמן של ארמגדון ומבקש לשכתב את היסטוריית מורטל קומבט מחדש, אך למעשה מביא להשלכות הרסניות הרבה יותר. דמויות רבות נהרגות בידי המלכה סינדל וריידן הורג בשוגג את לו קאנג מתוך הגנה עצמית. בסופו של דבר, האלים הבכירים עוזרים לריידן להרוג את שאו קאהן ולהציל את ממלכת הארץ. אולם, מתברר כי הכל היה תחבולה של שינוק וקוואן צ'י, שגנב את נשמות הגיבורים שנהרגו. הוא מחזיר גיבורים אלה לחיים כזומבים נרצעים שלו, revenants.
המשחק העשירי, "מורטל קומבט אקס", מתמקד בכמה נקודות זמן: ב-1997, שנתיים לאחר סיום המשחק התשיעי, שינוק וקוואן צ'י מתחילים בתכנון תוכניתם ומובילים צבא משרתים אל-מתים של אלה אשר מתו כתוצאה מכיבושו של שאו קאהן. קבוצת לוחמים בראשותם של ריידן, ג'וני קייג', קנשי טקאהשי וסוניה בלייד מתמודדת מול כוחותיו של שינוק. בסיומו של הקרב, שינוק נכלא, קוואן צ'י נמלט וריידן מחזיר את מרבית הלוחמים לחיים ומשחרר אותם משליטתו של שינוק. כ-20 שנה לאחר מכן, קוואן צ'י מופיע מחדש וחובר לד'בורה דמוית החרק מתוך כוונה להביא לשחרורו של שינוק. קוואן צ'י נהרג בידי סקורפיון (שחזר לחיים כהנזו) חדור הנקמה ושינוק ממשיך בהתקפת הממלכות. הוא מובס בידי קסנדרה קייג' - המייצגת את הדור הבא של לוחמי הארץ. כעת כשהאיום של שינוק וקאן צ'י הוסר, לו קאנג וקיטאנה האל-מתים לוקחים שליטה על העולם התחתון, ולורד ריידן מבקש להגן על ממלכת הארץ בכל האמצעים הדרושים, אלימים ככל שיהיו. במשחק זה מוצגים לראשונה "הדור הבא" של הלוחמים הטובים: קסנדרה ביתם של ג'וני קייג' וסוניה, ז'קלין בריגס ביתו של ג'קס, טקדה טקהשי הבן של קנשי וקונג ג'ין בן הדוד של קונג לאו.
במשחק האחד עשר בסדרה, כריתת ראשו של שינוק בידי ריידן מוביל להופעתה הפתאומית של קרוניקה - אמו של שינוק ושומרת הזמן, המתכוונת לשכתב מחדש את ההיסטוריה לאחר שמאזן הכוחות בין הטוב לרע הופר בידי ריידן המושחת. לאחר מותה של סוניה בלייד והשמדת הקתדרלה של שינוק בעולם התחתון, לו קאנג וקיטאנה האל-מתים כורתים ברית עם קרוניקה, המחזיקה בשעון חול ענקי במצודתה. היא יוצרת מערבולת בזמן הגורמת להופעתן של דמויות רבות מהעבר מוחקת את ריידן המושחת מהקיום ומשאירה את ריידן מהעבר תקוע בזמן ההווה עקב היותו אלמותי. במשחק זה שני שחקנים מהעבר, קארי הירויוקי טגווה שגילם את שנג טסונג בסרט הראשון וריצ'רד אפקאר שדיבב את הג'וקר במשחק הקרוסאובר חזרו לדבב אותם.
במיני-משחק המשך, "MK11:aftermath" שאנג טסונג משתף פעולה עם נייטוולף, פיוג'ין והאל החדש לו קנג כדי לחזור לעבר ולהשיג את הכתר של קרוניקה אשר רק באמצעותו ניתן לאתחל את הזמן מבלי לפגוע בכל היקומים. ביוזמתו של שאנג טסונג סינדל מוחזרת לחיים כדי לעזור להם, אולם מתברר שהיא כל הזמן הייתה רעה ושהכל חלק ממזימה אחת גדולה שלו לקחת את הכתר לעצמו ולשלוט בשעון החול ובזמן. כשהוא מתכנן יחד עם סינדל ושאו קון הפיכה: הוא משתמש בהם כדי להגיע לקרוניקה ואז בוגד אפילו בהם. לבסוף הוא נלחם באל השמש והרעם לו קאנג. העלילה יכלה להסתיים בשני תרחישים: התרחיש הטוב - ניצחון של לו קאנג וההשלכות שלו לעומת התרחיש הרע ניצחון של שאנג טסונג וההשלכות שלו. הסוף האמיתי הוא הסוף בו לו קאנג מנצח, מאחר שהמשחק הבא, מורטל קומבט 1, מתרחש בעולם החדש שלו קאנג יוצר.
מקורות
המשחק מורטל קומבט החל בפיתוח בשנת 1991, כשרק ארבעה אנשים היו ממונים על יצירתו: אד בון (תיכנות), ג'ון טוביאס (אמנות וסיפור), ג'ון ווגל (גרפיקה) ודן פורדן (עיצוב סאונד). לפי שחקני מורטל קומבט ריצ'רד דיוויזיו ודניאל פזינה, המשחק התחיל כפרויקט בסגנון נינג'ה בידי ג'ון טוביאס (בזמנו עובד חדש במידוויי גיימס), ביחד איתם ואמן אמנויות הלחימה קרלוס פזינה, אך הצעתם נדחתה בידי אד בון ויתר חברי ההנהלה. באותה תקופה, חברת מידוויי גיימס נתבקשה ליצור עיבוד ממוחשב לסרט הקולנוע "חייל אוניברסלי" של שנת 1992 בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם, וטוביאס דמיין משחק לחימה עם גרסת דיגיטציה של ואן דאם. בכוונתם ליצור משחק הרבה יותר רציני בסגנון הסרטים "הדרקון" ו"ספורט הדמים" מאשר משחקי הלחימה המצוירים של אותה תקופה, טוביאס ובון החליטו להמשיך את הפרויקט שלהם גם אחרי שרישיון הקניין ל"ספורט הדמים" פג. ג'וני קייג', ראשון הדמויות שנוצר, היה למעשה "תוצר פרודיה לכל הסיטואציה עם ואן דאם".
הייתה זו הצלחת המשחק "סטריט פייטר II" של חברת קאפקום ששכנעה את חברת מידוויי גיימס לתת לצוות הפיתוח ליצור משחק ארקייד משלו, אך לא הייתה לסטריט פייטר II כלל השפעה על הפרויקט עצמו. טוביאס ציין כי ההשראה לפרויקט היה משחק הלחימה "אלוף הקראטה" משנת 1984. בנוסף לדמויות הדיגיטליות השונות מהגרסאות המצוירות של משחקים אחרים, השוני העיקרי במשחק מורטל קומבט היה כמות הדם והאלימות שבו. מנהל חטיבת התקשורת של קאפקום השווה מאוחר יותר בין המשחקים כאשר שאל את המראיין אם הוא מעדיף את "הדיוק והעומק" של סטריט פייטר או את "האלימות והקומדיה" של מורטל קומבט. כמו כן, הוא השווה את היריבות של שני המשחקים לזו של חברת קוקה-קולה ופפסיקו במהלך שנות ה-90.
ג'ון טוביאס ציין כי ההשראה שלו לסיפור המשחק היה המיתולוגיה הסינית וכן סיפורים ואירועים אודות מנזר שאולין. השראותיו הגדולות היו סרטיו של טסואי הארק "לוחמי הזו" (מז'אנר העל-טבעי ופנטזיה) ו"איש החרבות" (סרט קרבות בסגנון הלחימה וושיה), והתייחס לסרט הקולנוע "צרות גדולות בצ'יינה טאון" באומרו שהסרט הצליח להעביר את האובססיה שלו לסרטי קונג פו סינים על-טבעיים לידיים מערביות. בשנת 1995 הוא התייחס לתהליך פיתוח הדמות באומרו שראשית כל הם עובדים על סוג הדמות מבחינת מגדר וגודל, ובהמשך התמה המרכזית שלה - אם מדובר בנינג'ה או ברובוט. לאחר מכן, הם מעצבים את התלבושת ובאותו זמן יוצרים את הסיפור וכיצד הדמות תשתלב בו. אופן הכתיבה של טוביאס והגישה הארטיסטית שלו לסדרת המשחקים הגיעו לסיומם בשנת 2000, לאחר יציאת המשחק הרביעי. בראיון בשנת 2012 הוא ציין כי ידע בדיוק את הכיוון אליו הולך הסיפור, וכי כתב המשך לסרט הראשון ולמקורות המיתולוגיים של המשחק.
גרפיקה
הדמויות במשחק מורטל קומבט הראשון והמשכיו המוקדמים נוצרו תוך שימוש בשדונים דיגיטליים (Digital Sprites) המבוססים בעיקר על שחקנים מצולמים, וזאת בניגוד לגרפיקה מצוירת באופן ידני. זאת ועוד, משחקי מורטל קומבט המוקדמים השתמשו באופן נרחב בשיטה של החלפת לוח-צבעים - החלפת צבעם של שדונים דיגיטליים כדי להיראות כאילו מדובר בדמות אחרת, שיטה שהשתמשו בה לדמויות הנינג'ות. למעשה, רבות מהדמויות הפופולריות של הסדרה החלו בשיטה פשוטה זו. בסופו של דבר, המשחק "מורטל קומבט 4" הביא את הסדרה לכיוון הגרפיקה תלת-ממדית, והחליף את הלוחמים הדיגיטליים במודלים פוליגונלים המשתמשים בטכנולוגיית לכידת תנועה.
משחק הקרוסאובר "מורטל קומבט נגד יקום DC" והמשחקים שהגיעו בעקבותיו "מורטל קומבט (2011)", "מורטל קומבט אקס" ו"מורטל קומבט 11" החלו להשתמש במנוע הגרפי Unreal Engine 3.
תוכן חבוי
משחקי מורטל קומבט לדורותיהם הציגו דמויות סודיות, משחקים סודיים ושאר ביצות פסחא. הדמויות הפופולריות רפטייל וג'ייד הופיעו לראשונה כאויבים חבויים, והפכו לדמויות שניתן לשחק בהן בהמשך. המשחק השני כלל משחק פונג חבוי, ואילו המשחק השלישי כלל משחקון גלגה חבוי. ניתן היה לבחור בהרבה דמויות נוספות רק לאחר דרישות מאתגרות ולעיתים גם ארעיות. כמה ביצי פסחא החלו כבדיחה פנימית בין חברי צוות הפיתוח. כך למשל, המושג Toasty שמופיע בפינת המסך בדמותו של מעצב הסאונד דן פורדן לאחר שזה היה נוהג להגיד "you're toast" (אתה גמור). ביצת פסחא זו היא גם המפתח לפתיחת דמותו של הנינג'ה סמוק כשהיא מופיעה בזירת הפורטל במשחק השני. במשחק הרביעי, פורדן היה אומר ''Toasty! 3D'' אחרי שסקורפיון היה מבצע את פטליטי האש שלו, וזאת למעשה התייחסות לעובדה שמדובר במשחק מורטל קומבט הראשון שנעשה בתלת־ממד. המונח מופיע גם במשחק ההרפתקה "מורטל קומבט: נזירי השאולין" באופן אקראי אחרי שהשחקן מבצע שורה של מכות. במשחק זה הוסרה דמותו של פורדן, אך היא הוחזרה למשחק האתחול משנת 2011.
בדיחה פנימית נוספת הייתה דמותו החבויה של נוב סאיבוט, שהופיעה במספר משחקים בסדרה החל מהמשחק השני. שם הדמות נוצר מחיבור שני שמות המשפחה של מפתחי המשחק, אד בון וג'ון טוביאס, במהופך. בנוסף, שחקני המשחק חשבו ששעון העצר ERMAC לחישובי טעויות מאקרו (Macro Errors) מתייחס לדמות חבויה במשחק הראשון. מפתחי המשחק החליטו להפוך בדיחה זו למציאות על ידי כך שהציגו את דמות הנינג'ה ארמאק במשחק "אולטימייט מורטל קומבט 3" כדמות סודית הניתנת לפתיחה. הדמות מוקאפ, אשר הופיעה במשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" היא מחווה לאמן הלחימה קרלוס פזינה, אשר גילם את דמותו של ריידן בשני המשחקים הראשונים והשתמש בטכנולוגיית לכידת תנועה במשחקים הבאים. כמו כן, דמות הנינג'ה הסגולה ריין מ"מורטל קומבט 3" היה בדיחה פנימית לשירו של פרינס "גשם סגול".
הסדרה הראשית
משחק מורטל קומבט המקורי הופץ בידי מידוויי גיימס למכונת הארקייד Y-unit (15-bit) באוקטובר 1992, ומאז שוחרר לקונסולות הביתיות בידי Acclaim Entertainment. משחק ההמשך "מורטל קומבט 2" יצא למכונות הארקייד כשנה לאחר מכן, וכלל מספר דמויות גדול יותר ושיפורים בגרפיקה ובמשחקיות. בין השנים 1993-1995 שוחרר המשחק לקונסולות הביתיות, ובשנת 2007 שוחרר מחדש לפלייסטיישן 3. המשחק "מורטל קומבט 3" יצא בשנת 1995 גם למכונות הארקייד וגם לקונסולות הביתיות. הוא כלל שני עדכונים אשר הרחיבו את מספר הדמויות והגרפיקה שבו - "אולטימייט מורטל קומבט 3" ו"מורטל קומבט טרילוגי" בשנת 1996. המשחק מורטל קומבט 4 יצא בשנת 1997 והעביר את סדרת המשחקים מגרפיקה דו-ממדית לתלת־ממדית. המשחק שוחרר לקונסולות הפלייסטיישן ו-Nintendo 64, כמו גם קונסולת Dreamcast לגרסת העדכון שלו, "מורטל קומבט גולד", שיצא בשנת 1999.