cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חזיר הבית
בתרבות
מספר דמויות מצוירות של חזירים נוצרו במהלך השנים; הידוע שבהם הוא פורקי פיג מ"לוני טונס" שהופיע לראשונה ב-1935. הבובה מיס פיגי הופיעה לראשונה ב-1975 בפרק הפיילוט של "החבובות". בעוד שהיא החלה כדמות משנית בתוכנית, דמותה התפתחה עד שהפכה לאחת מהדמויות המרכזיות. סרט הקולנוע האוסטרלי "בייב", שזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ב-1995, עסק בחזיר שרוצה להיות כלב רועים. אלבומה של הלהקה הבריטית פינק פלויד, "Animals", עוסק בכלבים, כבשים וחזירים וכמו כן, לעיתים, בהופעותיה של הלהקה שימשה דמות ענקית של חזיר מתנפח כמיצג.
עט
עט הוא כלי כתיבה המכיל דיו. קיימים סוגים שונים של עטים.
עטים מודרניים
העט הנובע הומצא בארצות הברית בסוף המאה ה-19. העט הנובע מן הסוג המשובח הוא בעל ציפורן זהב עם חוד מצופה אירידיום. הודות לחוד האירידיום הקשה והחלק אין הציפורן מגרדת את הנייר וכתיבתה היא חלקה וברורה. ידיתו של העט הנובע היא חלולה ובתוכה מכל לדיו. יש עטים נובעים, אשר מכל הדיו שבתוכם אינו אלא שקית גומי. על ידי הרמת מנוף קטן נדחף מתוכה האוויר, ובשעת שחרור המנוף מתיישרת השקית ויונקת לתוכה את הדיו. עטים נובעים אחרים מצוידים בבוכנה אשר על ידי לחיצה עליה והרפיה ממנה פעמים אחדות בזו אחר זו נשאבת הדיו לתוך המכל.
יש מספר דרכים למלא עט נובע; אחת מהם היא על ידי מזרק ומכלית דיו. שואבים לתוך המזרק דיו, את הדיו מכנסים למכל דיו נוזל (צורתו כשל קליע) ומכניסים למקום האחסון של הדיו בעט.
עט כדורי הוא עט שבקצהו קבוע כדור פלדה זעיר. את מרכז הכדור חובק חרוט מתכת שאליו מחוברת צינורית המכילה דיו. תנועת הכדור חפשית וכתוצאה מהחיכוך שלו בפני הנייר הוא מסתובב ומורח שכבת דיו על פני הניר מהצד האחד ונרטב בדיו מהצד הנגדי הפונה אל צינורית הדיו. קיימים עטים כדוריים שבהם דיו סמיך ועטים בעלי דיו נוזלי יותר בעלי "חוד מחט" או "roller ball". יתרונותיו של העט הכדורי הם מחירו הזול, משך עבודה ארוך מאוד (עד כ-5,000 מטר קו רציף), אמינות פעולה (אינו נוזל בתנאי טמפרטורה רגילים), אחידות בכתיבה גם לקראת סוף חיי העט ומהירות ייבוש גבוהה.
העט להפעלת מחשב כף יד (סטיילוס) ולכתיבה בו הוא מוט מתכתי בעל קצה קהה במקצת מפלסטיק או מוט קטן מפלסטיק. באמצעות העט מפעילים לחץ נקודתי על מסך מחשב כף היד. קיים גם עט אשר מוליך חשמל וסוגר מעגל במסכי מגע חדשים.
סיאט 124 ספורט
סיאט 124 ספורט (בספרדית: SEAT 124 Sport) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט (סיאט ב- ספרדית: SEAT- Sociedad Española de Automóviles de Turismo) בין השנים 1970–1975.
סך הכול יוצרו 23,611 יחידות.
סיאט 124 ספורט
דגם "סיאט 124 ספורט" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בברצלונה בשנת 1970.
דגם ה"סיאט 124 ספורט" התבסס על דגם "פיאט 124 ספורט" אשר יוצר על ידי קונצרן הרכב פיאט (Fabbrica Italiana Automobili Torino) האיטלקי בין השנים 1967–1975. הדגם נבנה ברישיון פיאט.
טנג'יר
טַנְג'יר (נהגה: טַנְז'יר; בלטינית Tingis – תִּינְגִּיס; בערבית ובבֶּרְבֶּרִית: طنجة / ⵟⴰⵏⵊⴰ – טַנְזַ'ה / ⵜⵉⵏ ⵉⴳⴳ – תִּין אִיגִּי / ⵜⵉⵏⴳⵉ – תִּינְגִּי; בספרדית: Tánger – תַּנְחֶר; בצרפתית Tanger – תַּנְזֵ'ה) היא עיר בצפון מרוקו, בה חיים כ-850,000 תושבים (נכון ל-2012). היא שוכנת בכניסה המערבית למצר גיברלטר, בו נפגש הים התיכון עם האוקיינוס האטלנטי, כ-12 ק"מ ממזרח לכף ספרטל. טַנְג'יר היא עיר הבירה של מחוז טנג'יר-תטואן-אל־חוסימה.
העיר הייתה מושבה פיניקית, תחת השם "תנג", "תנגא", "תינגא" או "תתגא".
ערים תאומות
לטנג'יר ברית ערים תאומות עם הערים:
דז'ה וו
שמה המדעי של תופעת הדז'ה וו הוא פרומנזיה (מלטינית: "לפני הזיכרון"). תופעה זאת נפוצה יותר אצל אנשים צעירים, אצל חולי סכיזופרניה ואצל אנשים הסובלים מאפילפסיה (מחלת הנפילה). תופעות דומות במקצת מכונות ז'מה וו ופרסק וו. אדם החווה זָ'מֵה ווּ (צרפתית Jamais vu - "לא נראה מעולם") חש כאילו הוא נתקל לראשונה במילה, מקום או אדם שלמעשה מוכרים לו היטב. אדם החווה פּרֶסק ווּ (צרפתית Presque vu - "כמעט ונראה") חש כאילו הוא נמצא ממש על סיפה של הבנה גדולה ומעמיקה, אך היא חומקת מתודעתו.
מקור הדז'ה וו
רוב החוקרים משערים שהגורם לתופעת הדז'ה וו הוא כשל מוחי הממוקד באונה הרקתית הגורמת לחוויה המתרחשת (וכתוצאה מכך גם נתפסת) בהווה להתפרש בתודעה כזיכרון מן העבר.
שכיחות
תופעת הדז'ה וו שכיחה מאוד בקרב האוכלוסייה ומחקרים מראים כי יותר משני שלישים מהאוכלוסייה חוו אותה לפחות פעם אחת בחייהם. לתופעה הוצעו הסברים אפשריים רבים בתקופות שונות, וניתן היה לראות כי כולם מתבססים על אותו עיקרון בו הגדירו את התופעה כתחושת מוכרות עם סיטואציה חדשה.
ההסבר המקובל כיום ניתן על ידי נאפה בשנת 1985, לפיו: "דז'ה וו זוהי חוויה סובייקטיבית הכוללת התרשמות ממוכרות לא נכונה בזמן ההווה, כאשר אין שום קשר לעבר". נאפה ממשיך ומסביר כי הסיטואציה אותה חווה האדם חדשה לגמרי, אך הסצנה נתפסת כמוכרת ומלווה בהרגשה חזקה של מוכרות. אפילו ההסבר שניתן על ידי ג'יימס בשנת 1890 מראה כי התבססו על אותו עיקרון לפיו: "זוהי חוויה מוזרה שנראה כי כל אחד חווה אותה, ההרגשה שסיטואציה בהווה נחוותה כבר בעבר, כשאנו אומרים את אותם הדברים, נמצאים בדיוק באותו מקום, ומדברים עם אותם אנשים".
הפער בין החוויה להסברים השונים שניתנו לה מעלה את השאלה האם הדז'ה וו הוא זיכרון שווא או שמא האדם אכן מכיר את הסיטואציה. אם אכן מדובר בזיכרון שווא, כיצד הוא נוצר? תופעת הדז'ה וו מתרחשת בדרך-כלל מספר שניות, ומלווה בהרגשה כי האדם יודע מה הולך לקרות או כי כבר חווה סיטואציה זו בעבר.
ממצאים מראים כי תופעת הדז'ה וו נמצאה במתאם חיובי עם משתנים שונים כמו חינוך, מעמד סוציו אקונומי, השכלה וכישורי עיסוק. הסיטואציות בהן שכיחה התופעה הן בדרך כלל בערב, בזמן האזנה למשהו, בחברת אנשים, במצבי עייפות ולחץ ואף תחת סמי הזיה (Sno & Linsezn, 1990), לא נמצא שום קשר בין מגדר לבין חוויית הדז'ה וו (Alan S.Brown, 2003).
בשנת 1900 נערך מחקר על ידי קוהר ונמצא כי 14% מהמשתתפים במחקר חוו את תופעת הדז'ה וו לפחות פעם או פעמיים בחיים, 19% חוו שלוש עד ארבע פעמים, 23% חוו חמש עד שמונה פעמים ו-44% חוו דז'ה וו תשע פעמים ויותר. מאותו מחקר הוסק כי שני שלישים מהאוכלוסייה חוו לפחות פעם אחת את תופעת הדז'ה וו בחייהם, ונמצא כי 98% מהאנשים שהעידו על כך שחוו דז'ה וו עברו את החוויה יותר מפעם אחת.
מחקר שנערך על ידי שמפאן ומאנש בשנת 1951 הראה כי בגיל ההתבגרות חלה עליה ניכרת בשכיחות התופעה, והחל ממנו השכיחות הולכת ופוחתת עם הגיל, כאשר בסביבות גיל שבעים התופעה מופיעה במקרים נדירים אם בכלל.
ישנה עלייה בשכיחות התופעה בקרב אנשים שמטיילים לעומת כאלה שלא מטיילים. שוני זה נובע כנראה מהעובדה שאנשים שמטיילים מתנסים ביותר סיטואציות ויותר חוויות לעומת כאלה שלא, כמו כן נמצא קשר חיובי בין זכירת חלומות לבין שכיחות התופעה (CF.Bladwin 1889).
דז'ה וו כתופעה פסיכולוגית-פסיכיאטרית
חוקרים רבים תיארו את תופעת הדז'ה וו כתופעה פתולוגית, שנפלה תחת ההגדרה כמחלה פסיכיאטרית והפרעות במערכת העצבים מה שנבע מהמחקרים על חולי אפילפסיה של האונה הרקתית, שאצלם תופעת הדז'ה וו שכיחה במיוחד מכיוון שהחלק האחראי על הכרות עם סיטואציות ותחושות מוכרות (האונה הטמפורלית) נפגע אצלם.
Hughlings-Jackson טען כי אם הדז'ה וו הוא אכן סימפטום הנובע מאפילפסיה של האונה הרקתית שבדרך כלל מלווה בחלומות בהקיץ, הזיות שמיעתיות וויזואליות ואף תחושות ניתוק מהגוף ניתן להגדירו כמחלה פסיכיאטרית או כהפרעה של מערכת העצבים.
לדז'ה וו ניתנו הרבה הגדרות פסיכיאטריות שכולם אבחנו כי הדז'ה וו מתרחש בצורה בולטת במחלות פסיכיאטריות שכוללות חרדה, דיכאון, הפרעות ניתוק וסכיזופרניה.
ג'וזף ספאט הציג במאמרו הסבר ביולוגי לתופעת הדז'ה וו אשר קשורה בתפקוד ה-parahippocampal (חלק במוח העוטף את ההיפוקמפוס והוא חלק מהקורטקס המוחי). הוא טוען כי תופעת הדז'ה וו נובעת מפעולה שגויה של קשרים בין שני מבנים במוח הקשורים בתחושות מוכרות ושימור זיכרונות אשר מעורבים בצורה ישירה בתפיסתה של הסביבה הכוללת מערכים ויזואליים, וכתוצאה מאותן פעולות שגויות אנו חשים את אותו רגע מוכרות. בנוסף, טוען ספאט כי בחוויית הדז'ה וו אותן פעולות בין שני אזורים אלו נשארות מבודדות ומכאן ניתן להסיק כי חוויית הדז'ה וו משקפת מערכת זיהוי זיכרון שאחראית על תחושות מוכרות (parahippocampal) לא גמישה.
הסבריו של בראון
אלן ס. בראון הציג במאמרו שלוש תאוריות שונות לגבי היווצרות הדז'ה וו שכיום מוכרים כהסברים מקובלים בקרב חוקרים רבים. בראון טען כי אלו ההסברים המבטיחים ביותר באשר להיווצרות תופעת הדז'ה וו:
הכרות מוחלטת מבלי זכירה ברורה
"הכרות מוחלטת מבלי זכירה ברורה" זהו עוד אחד מהמודלים אותם מציג בראון במאמרו. הסבר זה לא טוען באופן חד משמעי כי דז'ה וו זה תחושת מוכרות מוטעית אלא אומר כי יש בה מן האמת. על פי הסבר זה בו תופעת הדז'ה וו נגרמת כתוצאה מתאימות חוויה בהווה לחלק מחוויה שנחוותה בעבר, כאשר אל החוויה שנחוותה בעבר לא הופנה קשב מלא אך היא נשמרה בזיכרון. מכאן כי תחושת המוכרות שהורגשה על ידי הפרט אכן אמיתית ועלתה במרומז לסיטואציה החדשה, הסבר שסותר תאוריות שונות לגבי הדז'ה וו שטוענים כי זוהי תחושת מוכרות שגויה.
מטיעון זה ניתן להסיק כי אצל מבוגרים השכיחות של תופעת הדז'ה וו תעלה עקב העובדה שחוו יותר ניסיון והרבה יותר סיטואציות בחייהם לעומת צעירים יותר, מה שסותר את העובדות שהוסקו ממחקריהם של Chapman & Mensh בשנת 1951 שערכו מחקרים לגבי שכיחות התופעה אצל מבוגרים וגילו נסיגה משמעותית בשכיחות התופעה.
אבחנה פשוטה ורפואית מפי ד"ר קורל אלקיים: התופעה מוכרת, מתרחשת אצל כל אדם לפחות פעם בחייו בדרך כלל במצב עייפות, בלילה או בשעות הבוקר המוקדמות, מחוסר שעות שינה מספקות או תזונה לקויה הגורמת לתשישות הגוף ותפקוד לקוי נוירולוגית. כאשר נוצר הבדל מזערי בטווח זמן מסירת האותות למוח מהעיניים, עין אחת שולחת את המסרים המתקבלים ואת המידע למוח בזמן קצר מהעין השנייה, והקליטה "המאוחרת" גורמת לתחושה שהמצב התרחש בעבר באותו האופן.
מטס יובל המאה לחיל האוויר המלכותי
מטס יובל המאה לחיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF100 Flypast 2018) נערך בשמי לונדון בירת בריטניה בצהרי ה-10 ביולי 2018. המטס התקיים במסגרת האירועים לציון מלאת מאה שנים להקמת חיל האוויר המלכותי ב-1 באפריל 1918. במטס, אחד הגדולים שנערכו בשמי לונדון, השתתפו 103 כלי טיס וצפו בו רבבות צופים.
אירועי יום המטס
המטס נערך מאה ימים לאחר יום השנה להקמת חיל האוויר המלכותי. כלי הטיס טסו בנתיב שחלף מעל שדרת המאל וארמון בקינגהאם. המלכה אליזבת השנייה ובני משפחת המלוכה צפו במטס מן המרפסת הקדמית של הארמון. במאל, שקושט בדגלי בריטניה וחיל האוויר המלכותי, הצטופפו כ-65 עד 70 אלף איש (לפי הערכת המשטרה) כדי לחזות במטס.
המטס
כלי הטיס שהשתתפו במטס הסתדרו במבנים מצפון-מזרח ללונדון, ומשם פנו לעבר אזור המטס בקבוצות, שחלפו מעל המאל והארמון בהפרש של 30 שניות זו מזו. המטס מעל הבירה נמשך כעשר דקות.
המטס כלל כלי טיס מ-24 דגמים. היו אלו כלי טיס מודרניים וכן מטוסים היסטוריים ממלחמת העולם השנייה, המוטסים על ידי גף הזיכרון לקרב על בריטניה. ההכנות למטס נמשכו 11 חודשים ב-14 בסיסים של החיל.
כלי הטיס שלמטה השתתפו במטס, לפי סדר הופעתם:
לאחר שחלפו בשמי לונדון פנו כלי הטיס לשלושה כיוונים:
דמטריו אלברטיני
דמטריו אלברטיני (באיטלקית: Demetrio Albertini; נולד ב-23 באוגוסט 1971) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. אלברטיני שיחק ברוב הקריירה שלו במילאן, וזכה עם הקבוצה בחמש אליפויות איטליה ופעם אחת בליגת האלופות. הוא שיחק גם בקבוצת ברצלונה הספרדית לפני פרישתו. אלברטיני היה גם חלק מנבחרת איטליה, עמה השתתף במספר גביעי עולם ואליפויות אירופה.
מועצה אזורית ערבות הירדן
מועצה אזורית ערבות הירדן היא מועצה אזורית במחוז יהודה ושומרון, בבקעת הירדן. בעוד זהו שמה במסמכים רשמיים של הממשלה, היא נקראת "מועצה אזורית בקעת הירדן" במסמכיה של המועצה האזורית עצמה. בתחומי המועצה 21 יישובים, ממוצע המרחקים בין יישובי המועצה הוא 18.9 ק"מ.
כל יישוביה הם התנחלויות המצויות ממזרח לקו הירוק. בדומה לשאר המועצות האזוריות ביהודה ושומרון, שטח השיפוט של המועצה כולל רק את שטחי היישובים היהודיים, ללא רצף קרקעי ביניהם. ישובי המועצה נמצאים בשטח המשתרע על 860 אלף דונם, ממורדות הרי השומרון ועד לנהר הירדן.
בשטח המועצה האזורית ערבות הירדן אין עיר מחוז. היישוב הישראלי הגדול ביותר באזור הוא מעלה אפרים, שאינו חלק מהמועצה האזורית אלא מוגדר כמועצה מקומית עצמאית שהוקמה בצו של צה"ל. המועצה האזורית גובלת בשטח העיר הפלסטינית יריחו וסביבותיה.
גאוגרפיה
בתחום המועצה עובר אחד מכבישי האורך החשובים במדינת ישראל: כביש 90, המהווה ציר ראשי המקשר בין דרום הארץ לצפונה.
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
דמטריו אלברטיני
קריירה ככדורגלן
במדי הנבחרת הלאומית של איטליה, ערך אלברטיני 79 הופעות וכבש שלושה שערים, מעת הופעת הבכורה שלו בדצמבר 1991. אלברטיני נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994 ולמונדיאל 1998, וכן ליורו 1996 וליורו 2000. הוא השתתף עם הנבחרת גם באולימפיאדת ברצלונה ב-1992. אלברטיני התאפיין לאורך הקריירה שלו במסירות מצוינות ובבעיטות חזקות, וכן בראיית משחק עילאית. סגנון משחקו ויכולותיו של אלברטיני מושוות רבות לאלו של רונאלד קומאן.
ישראל רדומסקי
ישראל רדומסקי (נולד ב-1948) הוא מהנדס ומנהל ישראלי. חתן פרס ביטחון ישראל.
מועצה אזורית ערבות הירדן
רקע היסטורי וחברתי
המועצה האזורית הוקמה בתחילת 1980 בצו של המושל הצבאי של צה"ל באזור יהודה ושומרון.
דמטריו אלברטיני
קריירה ככדורגלן
משחק פרידה לכבודו של אלברטיני נערך במרץ 2006 בסן סירו, בין קבוצות מילאן וברצלונה, בהשתתפות מספר כדורגלנים בולטים מהעבר ומההווה, כדוגמת מרקו ואן באסטן, רוד חוליט, פרנק רייקארד ופרנקו בארזי. מילאן ניצחה 2-4 במשחק, ואלברטיני כבש בו שער.
ישראל רדומסקי
ביוגרפיה
ישראל רדומסקי נולד בשנת 1948 בפולין, וגדל כבן יחיד. בשנת 1957 עלה לישראל עם הוריו. גדל בבני ברק והתחנך בתיכון עירוני כללי ("רמז") ובתנועת הנוער העובד.
דמטריו אלברטיני
לאחר הפרישה מכדורגל
במאי 2006, לאחר פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' שהובילה להתפטרותו של נשיא התאחדות הכדורגל האיטלקית, פרנקו קרארו, מונה אלברטיני לסגן הניצב של ההתאחדות, תחת גידו רוסו. כבר בספטמבר אותה שנה התפטר רוסו מתפקיד הניצב, ובעקבותיו התפטר גם אלברטיני מההתאחדות.
מועצה אזורית ערבות הירדן
רקע היסטורי וחברתי
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות יהודית באזור הן בתקופת בית שני והן בתקופות מוקדמות יותר. לדוגמה, בעיר יריחו נמצאו שרידי בית כנסת עתיק.
ישראל רדומסקי
ביוגרפיה
ב-1967 החל לימודי הנדסת אלקטרוניקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, ובשנים 1971 – 1978 שירת בחיל המודיעין. בשנת 1973 מונה לראש צוות פיתוח, ולאחריו שימש בתפקידים פיקודיים שונים, עד לפרישתו משירות בדרגת סגן-אלוף. במהלך תקופה זו, הוא היה שותף לצוותים זוכי פרס ביטחון ישראל עבור פיתוח מערכת אלקטרונית (1973) ופיתוח מערכת מודיעינית (1978).
דמטריו אלברטיני
לאחר הפרישה מכדורגל
בין פברואר למאי 2007 שימש אלברטיני בתפקיד המנהל הספורטיבי של מילאן.
מועצה אזורית ערבות הירדן
רקע היסטורי וחברתי
מבחינה כלכלית חברתית סובלים יישובי המועצה האזורית ערבות הירדן מבעיות האופייניות לאזורי פריפריה המרוחקים מהמרכז: מיעוט תעסוקה לעובדים בעלי השכלה אקדמית, הגירה שלילית של צעירים, תשתיות לא מספקות בתחומי החינוך, התרבות ומחסור בתחבורה ציבורית.
ישראל רדומסקי
ביוגרפיה
בשנים 1978 – 1992 עבד רדומסקי במסגרת התעשייה הצבאית. עד 1982 הוא עמד בראש מחלקת הטלמטריקה, תפקיד שבמסגרתו היה אחראי להגדרת וליישום פרויקטים בתחום טילים מונחים ואמצעי לחימה עבור צה"ל. לאחר תפקיד זה, הוא כיהן עד 1988 כראש פרויקט לפיתוח מערכת לוחמה מונחית לייזר. בשנים 1988–1992 שימש רדומסקי כסמנכ"ל למחקר ופיתוח של חטיבת המערכות של התעשייה הצבאית. לאחר פרישתו, הוא פנה למגזר הפרטי, וכיהן בשנים 1993–2003 כנשיא וכמנכ"ל של חברת "אלפז", אותה ייסד.
ב"אלפז" פותחו מגוון טכנולוגיות לזיהוי ולאיתור עצמים באמצעות גלי רדיו ותקשורת אלחוטית. החברה, בראשות רדומסקי, עמדה בקשרים עסקיים עם חברות מובילות בעולם, ומכירותיה הסתכמו במיליוני דולרים. דוגמה למערכת כזו, היא מערכת לזהוי ולגילוי חטיפה של תינוק או החלפתו באחר בבית יולדות בסינגפור אותה התקינה החברה בשנת 2003. אלפז מכרה מאות מערכות כאלו לבתי חולים ברחבי העולם. באותה שנה, מוזגה החברה עם חברת בת של "ויסוניק". החברה החדשה נקראה "ויסוניק טכנולוגיות". רדומסקי מונה למנכ"ל חטיבת הטכנולוגיות של ויסוניק. מתוקף תפקידו, הוא שימש גם כמנכ"ל חברות-בנות של ויסוניק טכנולוגיות, בארצות הברית, בבריטניה ובבולגריה.
מועצה אזורית ערבות הירדן
רקע היסטורי וחברתי
כיום ישנם אזורים, בעיקר בצפון הבקעה שסובלים מטרור חקלאי של כפרים פלסטינים בעיקר מהכפרים ברדלה וכרדלה ועין אל-בידה.
ישראל רדומסקי
ביוגרפיה
בשנים 2005–2006 עסק רדומסקי בייעוץ טכנולוגי ועסקי, בעיקר בתחום הרפואה. לאחר מכן הוא ייסד את חברת "אלתו" עם מייסדים נוספים, בראשה הוא עומד כיום (2009) כמנכ"ל מייסד. "אלתו" עוסקת בפיתוח טכנולוגיות לניטור אלחוטי של אמצעי שליטה ובקרה בתעשיות תהליכיות.
רדומסקי מוכר כמומחה בטכנולוגיות תיוג אלקטרוני באמצעות גלי רדיו (RFID). מאמריו המקצועיים התפרסמו בישראל ובעולם, והוא שותף לרישומם של עשרה פטנטים בשנים 1999–2004. בעבר תרם רדומסקי לגיבוש התקן למערכות איתור בזמן אמת עבור מכון התקנים האמריקני, והוא חבר בוועדה לקביעת התקן הבינלאומי למערכות תקשורת אלחוטיות בתעשייה.
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים
הפטריארכיה היוונית־אורתודוקסית וכנסיית הקדושים הלנה וקונסטנטינוס המכונה גם "המנזר היווני" (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس) היא מקום מושבם של הפטריארך הנוצרי־יווני־אורתודוקסי בירושלים של הסינוד הכנסייתי ושל צוות הניהול של הפטריארכיה ונכסיה, הפטריארך הנוכחי (נכון ל־2011) הוא תיאופילוס השלישי מירושלים. רוב בני הקהילה הם ערבים.
הפטריארכיה, שתוארה המלא הוא "פטריארכיית עיר הקודש ירושלים וכל פלשתינה, סוריה, עבר הירדן, כנא שבגליל, וציון הקדושה", שוכנת ברחוב הפטריארכיה היוונית ברובע הנוצרי בעיר העתיקה משני צדדיו. היא ממונה על כל כהני הדת והמאמינים האורתודוקסים בארץ ישראל, בממלכה הירדנית ההאשמית ובחצי האי סיני.
על פי מסורתה, ראשיתה של הפטריארכיה בימיו של ישו, כאשר אחיו, יעקב הצדיק היה ראש הקהילה הנוצרית בירושלים ויורשיו בתפקיד המשיכו לשאת בתואר הבישוף של ירושלים. אחרי ועידת כלקדון וכחלק מהחלטותיה מונה הבישוף של ירושלים יובנליס, כפטריארך במעמד עצמאי (אוטוקפלי).
ראשית המתחם שבו שוכנת הפטריארכיה כיום במאה ה־13, כמנזר על שם קונסטנטינוס והלנה (דיר א־רום, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس). באתר שכן בעבר המנזר הביזנטי ספדיו, אשר בנתה פלוויה יוליה הלנה. רוב המבנים הנוכחיים נבנו מהמאה ה־17 ואילך. מתחם הפטריארכיה מכיל 6 כנסיות (הכנסייה הראשית – כנסיית קונסטנטין והלנה, בה עורך הפטריארך את המיסות. כנסיית טקלה הקדושה. קתדרלת סנט ג'יימס הקרוי על שם יעקב, אחי ישו. כנסיית דמטריוס הקדוש. כנסיית מריה מגדלנה, כנסיית ארבעים הקדושים המעונים של סבסטיה מנזר סנט ניקולאס מהמאה ה־14 ובו מוזיאון הפטריארכיה המכיל, לפי המסורת, פיסה מצלבו של ישו, ואת הפירמאן שניתן לפטריארך סופרוניוס, משרדים, מעון הפטריארך, בית הדין של העדה, דרגומן, אכסניה, בית דפוס, ספרייה עשירה המכילה כרכים שהיו בעבר במנזר המצלבה ובמנזר מר סבא.
עד מותו בדצמבר 2000 עמד בראש הפטריארכיה של ירושלים דיאודורוס קריבליס. באוגוסט 2001 נבחר כיורשו אירינאוס הראשון, שקיבל את הכרת הממשלה באפריל 2004. באוגוסט 2005 החליט הסינוד הקדוש להדיח את אירינאוס, לאחר שהואשם במכירת קרקעות ליהודים. הדחה זו הינה חסרת תקדים והמקרה והראשון בהיסטוריה של הפטריארכיה. החל מדצמבר 2007 מכהן תיאופילוס השלישי כפטריארך, עם הכרת ממשלת ישראל בהחלטת הסינוד. העברת הכהונה מאירינאוס לתיאופילוס לוותה בפניות רבות לבית המשפט לביטול המינוי, אולם כולן נדחו. מאז 2007 היה אירינאוס כלוא בביתו ולא יצא ממנו, עד שב־29 באוגוסט 2019 עזב חזרה ליוון.
מנחם רוסק
מנחם רוסק (רוּסָק, 24 ביולי 1920 – 21 באוגוסט 2000) היה חבר קיבוץ נען וחבר בארגוני ההגנה והפלמ"ח. בתקופת מלחמת העצמאות שירת כמפקדו השני של הגדוד החמישי של הפלמ"ח ("גדוד שער הגיא") ובהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת הראל תחת פיקודו של יוסף טבנקין. השתתף בקרבות העיקריים לפריצת הדרך לירושלים ולשחרור אזור השפלה והנגב.
ביוגרפיה
רוסק נולד ב-1920 בעיר פלוצק שבפולין ליעקב ורחל רוסק. האב, שהיה ציוני, עלה ארצה ב-1923 וב-1925 עלתה רחל עם מנחם ואחיו (במסגרת העלייה הרביעית). עם עלייתם גרה המשפחה בחיפה ולאחר זמן מה נפטרה האם ממחלה. רוסק המשיך לימודיו בחיפה ובגיל 14 נשלח ללמוד בכפר הנוער בן שמן. בתום לימודיו ב-1937 הצטרף להכשרה המגויסת של הנוער העובד והלומד בעין חרוד איתה עבר לנען.
בנעוריו הרבה רוסק לשהות בבית דודו תנחום בכפר חיטים שם רכש, מבני משפחתו, ידע ומיומנויות בתחום החקלאות שהביאו אותו לעסוק בתחום זה בהמשך חייו.
השירות הצבאי
ב-1938 הצטרף רוסק לארגון ההגנה. ב-1943 הועמדה בפניו הברירה להתגייס לצבא הבריטי או לפלמ"ח. רוסק החליט להישאר בארץ והצטרף לפלמ"ח שם שובץ לפלוגה ה'.
לאחר הצטרפותו לפלמ"ח נשלח רוסק לקורסי פיקוד וב-1947 מינה אותו יגאל אלון למפקד אבטחת שיירות לירושלים. בהמשך מונה למפקד פלוגה א', לסגן מפקד הגדוד החמישי ובהמשך למפקדו. בתחילת דרכו בתפקיד זה פעל רוסק לגבש את הגדוד מהפלוגות שהרכיבו אותו. התפקיד הראשון שהוטל על הגדוד היה לתפוס את המשלטים ששלטו על שער הגיא כדי לאפשר מעבר של השיירות לירושלים. כוחות הגדוד, שהחזיקו את המשלטים ואיפשרו את מעבר השיירות, סבלו מנפגעים רבים כתוצאה מהאש כבדה של הכנופיות הערביות (כולל ירי תותחים) אולם רוסק הורה לחייליו להיאחז במקום בכל מחיר כדי למנוע את חסימת הדרך לירושלים.
באפריל 1948 השתתף הגדוד במבצע נחשון ובהמשכו במבצע הראל. במאי עלה רוסק עם הגדוד לירושלים שם השתתף, במסגרת תוכנית ד' של ארגון "ההגנה", במבצע יבוסי שנועד ליצור רצף טריטוריאלי יהודי. במהלך מבצע זה נלחם הגדוד בשיח' ג'ראח, שועפט, אוגוסטה ויקטוריה, א-טור ועוד. במאי לחם הגדוד בקרב רמת רחל.
ביוני ירד הגדוד מירושלים והשתתף במבצע יורם לכיבוש משטרת לטרון (כחלק מהמאמץ להרחיב את המסדרון לירושלים).
ביולי אותה שנה מונה רוסק לסגן מפקד חטיבת הראל תחת פיקודו של יוספל'ה טבנקין. בתפקידו זה השתתף עם החטיבה ביולי במבצע דני ובאוקטובר במבצע ההר.
פעילות אזרחית
ב-1949, עם סיום המלחמה, השתחרר רוסק מהשירות וחזר לנען שם החל לעבוד במטעי הקיבוץ. במקביל מילא שורה של תפקידי מפתח ביישוב (מזכיר, מרכז משק ומרכז עבודה). בהמשך מימש רוסק את ניסיונו הרב והתנדב לסייע למשקים צעירים (כיסופים ומשמר דוד) ובנוסף עסק בהוראה ובחינוך.
רוסק מילא שורה של תפקידים בכירים במערכת הקיבוצית ושימש תקופה ארוכה כמרכז ועדת הביטחון של הקיבוץ המאוחד.
במהלך השנים היה רוסק פעיל בשימור מורשת הפלמ"ח ופעילות חטיבת הראל ויחד עם חברו אפרים בלוך יזם את הוצאת הספר של פלוגה ה' "והלכתם בארץ".
משפחתו
בתקופה ההכשרה המגויסת בנען הכיר רוסק את חברת הקיבוץ חנה (לבית סבירסקי) ונישא לה. לזוג נולדו 3 ילדים (אסא, יפתח ושרה). הבן, סגן יפתח רוסק, נפטר בתקופת הכוננות למלחמת ששת הימים.
הנצחה
בצידו המזרחי של קיבוץ נען הקימה המשפחה מצפור על שמו של רוסק. המצפור משקיף, מצד אחד, על המטעים אותם הקים וניהל רוסק ומצד שני צופה אל הרי ירושלים שם לחם.
ינה זאדור
ינה זאדור (במקור עד 1919 צוקר, מחוץ להונגריה יוג'ין זאדור, בהונגרית: Zádor Jenő; באטאסק, 5 בנובמבר 1894 – לוס אנג'לס, 4 באפריל 1977) היה מלחין יהודי-הונגרי. כיום זכרו חי בעיקר כאחד המתזמרים והמלחינים הפוריים ביותר בתעשיית הקולנוע בהוליווד.
יצירותיו
מקום הצגת הבכורה של היצירה מצוין בסוגריים.
מינרווה מקגונגל
פרופסור מינרווה מקגונגל (באנגלית: Minerva McGonagall; נולדה ב-4 באוקטובר 1935) היא דמות בדיונית בסדרת הספרים "הארי פוטר" מאת הסופרת ג'יי קיי רולינג. בתחילת הסדרה היא מכהנת כסגנית המנהל, כראש בית גריפינדור, וכמורה לשינוי צורה בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, שם היא החלה ללמד בדצמבר 1956. מקגונגל מחשיבה את המקצוע שהיא מלמדת למורכב והמסוכן ביותר שנלמד בהוגוורטס. סיימה את הוגוורטס ב-1954 בהצטיינות ועבדה כשנתיים במחלקה לאכיפת חוקי הקסם. בהמשך התחתנה עם הבוס שלה אלפינסטון אורקהארט והתאלמנה ממנו ללא ילדים.
תיאור הדמות
מקגונגל מתוארת כאישה גבוהה, בעלת סבר פנים חמור במיוחד. שיערה שחור ואסוף בפקעת הדוקה. היא מרכיבה משקפיים מרובעים. והיא האנימאגוס הראשון שמופיע בסדרה, ויכולה להפוך לחתולה מנומרת. גם בצורת האנימאגוס שלה, למקגונגל יש ריבועים שחורים סביב העיניים, המייצגים את משקפיה. כמו כן, יש לה חיבה לבדים משובצים, ככל הנראה כתוצאה ממורשת סקוטית. מקגונגל היא מהתומכות המרכזיות של אלבוס דמבלדור, והיא חברה במסדר עוף החול. ניתן לראות כי הפרופסור מקגונגל דואגת מאוד לתלמידי גריפינדור, ובמיוחד להארי פוטר וחבריו. למרות הקשיחות שהיא משדרת ורמת המשמעת הגבוהה שהיא דורשת מתלמידיה, היא מסייעת להארי וחבריו לבצע פעילויות מסוכנות ומתריסות נגד גורמים יותר בכירים ממנה.
הספר הראשון
הופעתה הראשונה של מקגונגל בסדרת הספרים נמצאת כבר בפרק הפתיחה של הספר הראשון, כאשר היא פוגשת את אלבוס דמבלדור בבית דודו ודודתו של הארי. כסגנית המנהל, מקגונגל היא חברת הצוות שמנהלת את טקס המיון בהוגוורטס. מקגונגל, בתפקידה כראש בית גריפינדור, מאוד מעוניינת בהצלחתה של קבוצת הקווידיץ' הביתית. בספר הראשון, לאחר שהיא מבחינה בכישורי התעופה של הארי, היא ממליצה שהוא ימלא את התפקיד של המחפש. מקגונגל ודמבלדור מחליטים לאשר להארי להחזיק מטאטא מרוץ, וזאת למרות שלתלמדי שנה ראשונה אסור בדרך כלל להביא מטאטא. בנוסף, הארי מוצא את הפרופסור מקונגל כמישהי שלא כדאי להסתבך איתה בצרות ברגע הראשון שהוא רואה אותה.
ספר שני עד ספר רביעי
בספר השני תפקידה של מקגונגל קטן יותר, אך לקראת סוף הספר היא מתמנה למנהלת בפועל לאחר שדמבלדור מושעה מתפקידו. גם בספר השלישי יש למקגונגל תפקיד קטן יחסית. בספר הרביעי מקגונגל מודאגת מאוד מהשתתפותו של הארי בטורניר הקוסמים המשולש. בהמשך התירה לו להשתמש בכיתת שינויי הצורה כדי להתאמן לקראת המשימה השלישית.
הספר החמישי והספר השישי
בספר החמישי, פרופסור מקגונגל מזהירה את הארי לא להתגרות בדולורס אמברידג', שעובדת בשביל משרד הקסמים. מאוחר יותר מתברר שמקגונגל ואמברידג' מתעבות אחת את השנייה, ובכך הן מייצגות את המחלוקת העזה השוררת בין משרד הקסמים ובין מסדר עוף החול והעומד בראשו, אלבוס דמבלדור. כאשר אמברידג' ומספר הילאים ממשרד הקסמים ניסו לעצור את רובאוס האגריד ולקחת אותו לאזקבאן, מקגונגל ניסתה לעצור אותם, אך הותקפה על ידם כאשר נשלחו לעברה ארבעה כישופים משתקים במקביל. היא נלקחה מבית הספר אל בית החולים על שם הקדוש מנגו, וחזרה להוגוורטס זמן מה לאחר הקרב במשרד הקסמים, ואף הביעה צער שלא יכלה לרוץ אחרי אמברידג' כאשר זו נמלטה מהוגוורטס ומפיבס שרדף אחריה. מאדאם פומפרי, אחות בית הספר הוגוורטס, מעידה על כוחה המרשים ועל כישוריה כמכשפה, ומציינת כי "כאילו שמישהו מהם [דולורס אמברידג' וההילאים] היה יכול לשתק את מינרווה מקגונגל בקרב פנים מול פנים לאור היום! פחדנות, זה מה שזה... פחדנות מתועבת".
בספר השישי היא מופיעה פחות, אך כשדמבלדור מת היא הופכת למחליפה שלו ואף מנסה להשיג מידע מהארי על הניסיון שלו ושל דמבלדור למצוא הורקרוקסים, אך ללא הועיל.
הארי פוטר והילד המקולל
בספר היא פעילה כמנהלת בית הספר בו מתחנך הדור הצעיר בעולם הקוסמים, עוזרת למשפחות פוטר, ומאלפוי לאתר את ילדיהם שנודדים בזמן, בספר הארי פוטר מקניט אותה שאין לה ילדים.
בספר "מעשיות בידל הפייטן" נכתב שמינרווה מקגונגל היא מנהלת בית הספר הוגוורטס לאחר אירועי הספר השביעי, כצפוי לאור תפקידה כממלאת מקומו של אלבוס דמבלדור.
שמה
המקור של שמה הפרטי הוא ממינרווה, אלת החוכמה הרומית. בדומה אליה, פרופסור מקגונגל גם אמיצה וגם חכמה. תכונות אלה גרמו בילדותה למצנפת המיון כמעט לשייך את מקגונגל לבית רייבנקלו. המקור של שם משפחתה הוא בשמו של המשורר הסקוטי בן המאה ה-19, ויליאם טופז מקגונגל, ששמו היה למשל ולשנינה כמשורר גרוע.
בקולנוע ובטלוויזיה
בסדרת הסרטים המבוססת על ספרי הארי פוטר, מקגונגל מגולמת על ידי השחקנית מגי סמית' ומדבבת אותה בגרסה העברית השחקנית רבקה מיכאלי. במהלך צילומי הסרט השישי חלתה סמית' בסרטן השד, ונאלצה לחבוש פאה במשך כל הצילומים. לאחר מכן הודיעה כי החלימה מהמחלה. בסרט הפריקוול - חיות הפלא: פשעיו של גרינדלוולד, השחקנית פיונה גלסקוט מגלמת את מקגונגל הצעירה, למרות שעל פי ספרי הארי פוטר פרופסור מקגונגל נולדה בשנת 1935, זאת בניגוד לעובדה שעלילת הסרט מתרחשת בשנת 1927.
הדמות תגולם על ידי שחקנית חדשה עבור העיבוד הטלוויזיוני לספרים.
אל תיגע בזמיר
אל תיגע בזמיר (באנגלית: To Kill a Mockingbird, מילולית: להרוג חקיין) הוא רומן התבגרות מאת נל הרפר לי. הרומן, שנכתב בשנת 1960, הוא ספרה הראשון של הרפר לי שפורסם. הספר זיכה את הרפר לי בפרס פוליצר, היה לרב-מכר ואף עובד בשנת 1962 לסרט. ב-14 ביולי 2015 יצא לאור ספר המשך מאת הרפר לי שתורגם לעברית תחת השם ניצב כל הלילות.
עלילה
הסיפור מתרחש בעיר הבדיונית, מייקום, שהיא בירת המחוז הבדיוני באותו השם נמצא באלבמה, בין השנים 1933–1935, בשיאה של תקופת השפל הגדול.
הספר מסופר מנקודת ראותה של ילדה, ג'ין לואיז ("סקאוט") פינץ' בת השש, ועוסק לא מעט באפליה גזעית בדרום ארצות הברית וההתייחסות לאדם השונה. הילדה ואחיה הגדול ג'רמי (ג'ם) הם ילדיו של עורך דין בשם אטיקוס פינץ', אדם שקול וחכם. אטיקוס מגדל את שני ילדיו לבדו, שכן אמם נפטרה כשהיו פעוטים. מאוחר יותר, אחותו של אטיקוס, אלכסנדרה, מגיעה לביתם כדי לסייע לו בחינוכם של הילדים (ובייחוד של סקאוט).
סקאוט היא ילדה נערית ("טום-בוי"), נבונה וחריפה, בעוד ג'ם הולך בדרכי אביו; הוא מנומס, שקט ושקול. חברם הטוב של סקאוט וג'ם הוא דיל, שמגיע לבקר בעיירה בכל קיץ. דמיונם של שלושת הילדים עוסק בשכנם, ארתור רדלי, המכונה בּוּ, שלא יצא מהבית מזה עשרות שנים והם סקרנים מה מראהו וניזונים בעיקר משמועות זדוניות אודותיו.
סקאוט וג'ם מתבגרים על רקע משפט שבו מתגייס אביהם לייצג צעיר שחור הנאשם באונס נערה לבנה. הנאשם, תום רובינסון, הוא צעיר שחור, שטרם האשמתו נחשב בעיירה כאדם טוב לב, הגון וישר, אולם עתה מקבלים אנשי העיירה, הנגועים בדעות קדומות, את חשד האונס כמובן מאליו. השופט טיילור מטיל על עורך הדין אטיקוס פינץ' את ייצוג תום רובינסון בבית המשפט, ואטיקוס, המכיר את תום ומקבל את גרסתו, מסכים לייצגו.
במהלך המשפט מתברר כי מבחינה עובדתית קיים ספק רב באשמתו של רובינסון, מעל ומעבר לספק סביר, ולמעשה לא ייתכן שביצע את המעשה בו הוא מואשם. נראה כי מאילה היא-היא שניסתה לפתות את רובינסון, שסירב, ואביה השיכור והאלים בוב יואל, תפס אותה בשעת מעשה והכה אותה. כדי "לנקות" את שמה, יואל האב מחליט להאשים את תום בביצוע אונס. אלא שלמרות ההוכחות שנאספות במשפט, וערעור עדותם של האב ובתו, חבר המושבעים העוין מרשיע את רובינסון. אך כיוון שברור לכל תושבי העיירה, ולשופט, שאביה השיכור של הבחורה הכה אותה וספק אם היא נאנסה בכלל, חש האב השיכור, שהצליח לגרום להרשעת רובינסון, מושפל, ומנסה לנקום בדרכים אלימות; הוא פורץ לביתו של השופט טיילור ועוקב אחר אשתו של רובינסון.
בשיאן של התקיפות, יוּאל, שיכור וחמוש בסכין, אורב בלילה לסקאוט וג'ם, ותוקף אותם בחורשה. ג'ם נאבק אתו, ויואל שובר את ידו. לפתע צץ מן החשכה השכן, ארתור רדלי ("בו" המסתורי), שנאבק ביואל, הורג אותו ומציל את הילדים. הוא מביא את ג'ם הפצוע לבית פינץ', ואטיקוס מזעיק את הרופא והשריף. לאחר שהרופא עוזב, ולאחר בירור התקרית, מחליטים אטיקוס והשריף לא לחשוף את ארתור ואת מעשה הגבורה שלו. במקום זאת, השריף ידווח כי יואל השיכור מעד ונפל על סכינו בחורשה. ברור לשניהם, כי ארתור יצא זכאי במשפט, משום שהגן על הילדים מפני רוצח, אך מצד שני הם מודעים לפגיעוּתו הרבה, כיוון שלא בא במגע עם אנשים במשך שנים רבות. יהיה עליו לעמוד למשפט, להעיד, להיחקר ולהיות במרכז העניינים. השניים יודעים, כי ארתור הביישן והמסתגר לא יעמוד בכל אלה. לסקאוט הם אומרים, שברצונם למנוע מנשות העיירה מלערוך עליו "מתקפת ידידות" ולהציפו בעוגות. סקאוט מבינה ומקבלת את שיקול דעתם של אביה והשריף. הרומן מסתיים במחווה עדינה של סקאוט כלפי ארתור: היא מתגברת על הפחד והרתיעה שחשה כלפיו בעבר, מתיישבת לידו, ומנהלת איתו שיחת נימוסים כ"גברת דרומית" אמיתית.
הדמויות העיקריות בסיפור הן:
דיון
שמו של הספר מבוסס על קטע בו אומר אטיקוס לילדיו היורים ברובי אוויר כי הריגת זמיר היא חטא, שכן ציפורי שיר אינן עושות רע ומזמרות להנאת שומעיהן. שם הספר במקור הוא "To Kill a Mockingbird". כיוון שהציפור Mockingbird (חקיינית) אינה מוכרת בישראל, נבחר הזמיר בתרגום לעברית כסמל ליפי זמרת הציפור בתום לב. שם זה בא להדגיש שכפי שהזמיר הוא יצור שאינו פוגע ברכוש אדם או בגופו ורק מנעים את זמנו באמצעות שירתו, ולכן חטא להורגו, כך אין להפריע לארתור רדלי המסתגר בביתו ולא מפריע לאיש.
טרומן קפוטה, חבר ילדות של הרפר לי, היה ככל הנראה מקור ההשראה לדמותו של הילד דיל בסיפור. קפוטה רמז פעמים מספר כי הוא זה שכתב את הסיפור, אך מכתב ששלח לדודתו בשנת 1959 שנחשף מאוחר יותר הפריך שמועות אלו.
עיבודים למדיות אחרות
הספר עובד לתסריט לסרט קולנוע באותו השם שיצא לאקרנים ב-1962.
ב-2018 עובד הספר למחזה מאת אהרן סורקין, שעלה על במות ברודוויי ב-11 בינואר 2018.
אברהם בן אליעזר הלוי
רבי אברהם בן אליעזר הלוי (הזקן; ה'ר"כ, 1460 בערך – בין ה'ר"צ–ה'רצ"ה, 1530–1535). היה מקובל, ראש ישיבה, ומחשב קיצין.
חייו
רבי אברהם נולד בספרד שלפני הגירוש בשנת ה'ר"כ בערך. היה גיסו של רבי אברהם זכות, מחבר ספר יוחסין השלם, ואחיו של רבי שלמה הלוי. רבו בקבלה היה רבי יצחק גאקון שחיבר ספרים רבים בתורת הקבלה, וכן של דודו רבי אברהם בן נחמיאש.
בשנת ה'רנ"ב (1492) גורש מספרד, ויש משערים שעבר לפורטוגל. בהמשך הגיע לאיטליה, ולפני שנת ה'רס"ח (1508) הגיע ליוון. בשנת ה'ר"ע (1510) היה בקושטא, ואחר כך יצא למצרים. עלה לארץ ישראל לא יאוחר משנת ה'רע"ג (1513) והתגורר בירושלים, שם למד בישיבתו של רבי יצחק הכהן שולאל, נגיד מצרים הגולה. רבי אברהם היה מחשובי חכמי הישיבה, ולימים אף עמד בראשה.
בשבתו בירושלים כתב מספר אגרות, שעל פי פרטים שונים המופיעים בהם עמלו החוקרים לתארך את הביוגרפיה שלו. אגרות אלו משמשות מקור רב ערך גם לחקר ההיסטוריה של ירושלים בימים אלו, ויש בהם גם חידושים קבליים שונים.
דעות החוקרים חלוקות בדבר שנת עלייתו לירושלים. יש המאחרים אותה לשנת ה'רפ"ג, ולדבריהם התיידד עם רבי יצחק שולאל עוד במצרים והם עלו יחד לירושלים. אך לדעת י. פראור הוא עלה לירושלים מוקדם יותר, שכן באיגרת ששלח לרבי יצחק שולאל למצרים הוא שאל אותו בדבר המלאכים, ונראה שאיגרת זו נכתבה לפני עלייתו של שולאל לירושלים בשנת ה'רע"ז, ולא אחרי שובו למצרים.
מכתביו וחיבוריו
רבי אברהם הרבה לכתוב על הגאולה וכמעט שלא השאיר מקור בספרות המרובה על הגאולה שלא עסק בו. לדעתו, שנת ה'רפ"ד (1524) או ה'רפ"ח תהיה שנת הפקידה, על פי הפסוק בפרשת קורח "וְהִנֵּה פָּרַח מַטֵּה אַהֲרֹן לְבֵית לֵוִי - וַיֹּצֵא פֶרַח, וַיָּצֵץ צִיץ, וַיִּגְמֹל שְׁקֵדִים", היא הגאולה השלישית מארבע הגאולות ושנת ה'ר"צ (1530) תהיה שנת הגאולה הסופית. את אמונתו זו פרסם במכתבים רבים ששיגר לאיטליה, ובשנת ה'ר"ע, 14 שנה לפני תחילת התהליך המיוחל, בהיותו בקושטא אף הדפיס ספר בשם "משרא קטרין", העוסק בחישוב הקץ האמור בספר דניאל. בספרו וגם באיגרת הוא סקר את המאורעות והמלחמות שבין הטורקים ליריביהם בזמנו, והוציא מהם רמזים להתקרבותה של הגאולה. גיסו, רבי אברהם זכות, חישב אף הוא בספר יוחסין את קץ הגאולה לשנת ה'ר"צ (1530).
באגרותיו הביא גם ידיעות רבות ששמע על עשרת השבטים, ורובן על מלחמות הביתא ישראל. מכתבו על עשרת השבטים התפרסם על ידי א. נאיבואיר ב"קובץ על יד" ד עמ' 24. לדעת גרשום שלום הוא זה שכתב גם את האיגרת שפרסם נאיבואיר שם (עמ' 34), איגרת המספרת בשמחה על ניצחונותיהם של הטורקים באי רודוס, בהונגריה ובדלמטיה ומספר על אותות הגאולה שנראו במקומות שונים.
כשנשאל רבי אברהם בשנת ה'רפ"ה למה לא באה תחילת הגאולה בשנת רפ"ד כפי שצפה, השיב שנראה לו שהגאולה אכן החלה בשנה זו, אלא שראשונים להיגאל היו בני ראובן מעשרת השבטים, ותוך זמן קצר תושלם הגאולה ותקיף את כל שבטי ישראל (קריית ספר שנה ז עמ' 442 ואילך).
בסופו של אחד מכתבי היד של פירוש נבואת הילד, כתב נחום בן זכריה אלקושי ברימיני בשנת 1560: שמע ישראל, חי ה' הכול שקר וכזב, ואמר החכם פתי יאמין לכל דבר. השוטה המחבר הזה חלם חלום שיבא משיח בשנת ר"ץ וכתב ספר זה כולו על זה היסוד הרעוע והמקולקל, ושמעתי משל אומר מה שהחמור רצה כן בא לו בחלום. רשימה זו מורה על האכזבה הרבה ששררה באיטליה כאשר המשיח לא בא בזמן שנקבע על ידי רבי אברהם.
חיבורים נוספים שלו, הנמצאים בכתב יד, הם ספר אוהל מועד, וספר זיכרון על פירושו של רש"י על התורה, מאמר היסד ספר מסורת החכמה, ספר אמרפל המכיל כוונות קבליות לקידוש השם, וביאור של שיר השירים וקהלת.
פרנטישק ומריה באבור
פרנטישק באבור (בצ'כית: František Babor) ומריה באבור (בצ'כית: Maria Baborová) היו זוג איכרים צ'כים, שהוכרו כחסידי אומות העולם, על כך שסייעו להציל נערים יהודים שברחו מצעדות המוות.
הצלת יהודים בתקופת השואה
הזוג באבור היו איכרים צ'כים, שהתגוררו בכפר הקטן וורטבו שבמחוז פלזן. בתקופת מלחמת העולם השנייה החרימו הגרמנים את כל הסוסים שהיו ברשותם, לכן פרנטישק החל לעבוד בבית חרושת עד שעות הערב המאוחרות בנוסף לעבודתו בשדה. באחד הימים פגש האיכר הצ'כי חבורה של חמישה צעירים יהודים, שנמלטו מצעדות המוות אל היער הסמוך. פרנטישק, שפגש בהם ביער, החליט להביאם לכפרו. בני הזוג באבור דאגו לשכן את הצעירים בבתי האיכרים בכפר. הם אספו אל ביתם את אחד הצעירים, שרגא ניצברג, שהיה כבן 19. פרנטישק ומריה נתנו לשרגא לישון במיטת בנם, שנפטר כחודשיים קודם לכן. לזוג הייתה גם בת, יארוסלבה, שהייתה בת גילו של שרגא. הם האכילו אותו, החליפו את בגדיו, דאגו לרחוץ אותו ואף גילחו את שיער גופו, שהיה מכוסה בכינים. בהדרגה סייעו לו להבריא פיזית ונפשית.
מריה נהגה לנעול את שרגא בביתם בשעה שהייתה יוצאת לדרוש בשלום חבריו שהוסתרו בבתים אחרים בכפר. היא אסרה עליו להסתובב בכפר, ואם הוא היה יוצא בקרבת הבית ומבחין בגרמנים, היא הורתה לו לרוץ ולהסתתר במחסן. פרנטישק לא הירשה לשרגא להצטרף אליו לעבודה בשדה, מאחר שטען שהוא סבל מספיק מהגרמנים ושעליו להתאושש ולהשתקם.
לקראת סוף המלחמה הסתובבו באזור קבוצות גדולות של חיילים גרמנים ולכן נהגו בני הזוג לתרגל איתו נוהל בריחה למקום מסתור בחורשה הסמוכה לכפר.
לאחר המלחמה
בסוף יוני 1945 הרגיש שרגא מספיק חזק כדי לעזוב. הוא הודיע למריה ולפרנטישק על כוונתו. הפרידה הייתה קשה. הם ציידו אותו באוכל כסף ובגדים והוא וחבר נוסף עזבו את הכפר וחזרו לפולין.
הקשר בין שרגא למשפחת באבור נשמר גם לאחר שעלה לישראל. בהמשך נותקו היחסים בין צ'כיה למדינת ישראל. לשרגא נודע שפרנטישק נפטר. מאוחר יותר נפטרה גם מריה.
הכרה והנצחה
ב-1989 פנה שרגא ליד ושם על מנת שיכירו בזוג באבור, שהצילו את חייו, כחסידי אומות העולם. שרגא ניהל חליפת מכתבים ממושכת מסוף 1989 ועד פברואר 1990, כשהוא מבקש לעשות הכל כדי שיכירו בהם:. (מכתב 18.2.90). ב-15 במרץ 1990 הוכרו בני הזוג מריה ופרנטישק באבור כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בפראג ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.
לקריאה נוספת
ניצברג, שרגא. המספר ואני 99410. תל אביב: הוצאת גוונים, 2012.
מידות ומשקלות
מידות ומשקלות על פי פקודת המשקולות והמידות, 1947, ופקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח-1948.
חוק זה, שמסדר את המשקלות והמידות כך שיהיו אחידות לידועות, עולה בקנה אחד עם האיסור להחזיק מידה ומשקל שאינו סטנדרטי בבית העסק.
תקנות שעת חירום (הגבלת מספר העובדים במקום עבודה לשם צמצום התפשטות נגיף הקורונה החדש)
התקנות הן המכשיר המשפטי העיקרי שבו השתמשה הממשלה לשם הגבלת המגע בין עובדים במקומות עבודה, בניסיון להגביל את התפשטות מגפת הקורונה, תוך מתן אפשרות לאספקת שירותים ומוצרים חיוניים. הן קובעות מגבלות משמעותיות על חופש העיסוק.
התקנות
התקנות הותקנו על ידי הממשלה בהתאם לסמכותה להתקין תקנות שעת חירום הקבועה בסעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה. בכוחן של התקנות לשנות את מרבית החוקים, להפקיע זמנית את תוקפם או לקבוע בהם תנאים. בכך הן מעניקות תוקף משפטי מחייב למגבלות שנקבעו בהן אף אם הן סותרות חקיקה ראשית כלשהי.
המגבלה הכללית
התקנות קובעות מגבלה החלה על כל מקומות העבודה בישראל, ולפיה לא ישהו במקום עבודה בו–זמנית יותר מ–10 עובדים או 30 אחוזים ממצבת העובדים באותו מקום, לפי הגבוה מביניהם. כניסת עובדים מעבר למכסה זו נאסרה, אך הותר למעסיק להעלות את מספר העובדים עד ל-30 אחוזים אם הדבר היה חיוני לפעילות השוטפת של אותו מקום עבודה ובכפוף לכך שהמעסיק שלח למשרד הכלכלה והתעשייה הודעה מנומקת ומפורטת על כך.
הוטלה חובה על מעביד לפרוס במקום העבודה את העובדים שעבודתם הותרה באופן שיצמצם, ככל האפשר, את הסיכון להדבקה בנגיף הקורונה, ובלבד שאין בפריסה זו כדי לפגוע במידה העולה על הנדרש ביכולתו של מקום העבודה להבטיח את המשך פעילותו. הותרה קבלת קהל במקום העבודה רק אם לא ניתן לספק את השירות מרחוק באמצעים חלופיים, לרבות באמצעים דיגיטליים, ובכפוף לוויסות כניסת הקהל למקום העבודה על פי מכסות שנקבעו.
חובות נוספות למעביד בנוגע להפעלת עובדיו נקבעו בתקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות).
נקבע כי מאסר או קנס יוטלו על מעסיק שהפר את ההוראות, למעט שורה של מעסיקים מהשירות הציבורי שהוגדרו בגוף התקנות.
התקנות אינן אוסרות על העסקת עובדים בעבודה מהבית.
הקלות ופטורים למגזר הציבורי
בנוגע לעובדי המגזר הציבורי קובעות התקנות הקלות ופטורים במכסת העובדים המותרת:
הקלות ופטורים למגזר הפרטי ולמגזר השלישי
מכסות מוגדלות של עובדים מעבר למגבלה הכללית נקבעו למעסיקים הבאים, בכפוף לתנאים שונים:
פטור מן המגבלה על מספר העובדים ניתן לשורה ארוכה של מקומות עבודה במגזר הפרטי והמגזר השלישי:
הקלות התו הסגול
ב-19 באפריל הותר למקומות העבודה הכפופים למגבלות מכסת העובדים בהם להעסיק עובדים במספר גדול יותר בכפוף לכך שיישמו בתחומיהם שורה של כללי זהירות נוספים. אפשרות זו זכתה לכינוי הלא רשמי "התו הסגול".
כללי הזהירות שנקבעו היו (רשימה לא מלאה): מדידת חום בכניסה לעבודה; הגבלת מספר העובדים הרשאים לשהות בשטח או בחלל נתונים (גם אם הדבר גורם להפחתת מספר המועסקים הכולל); שיבוץ עובדים במשמרות קבועות; רישום של העובדים והלקוחות הנכנסים למקום העבודה; יידוע העובדים בדבר כללי הזהירות ומינוי ממונה ליישום אותם כללים.
נקבע כי אם חלה אחד העובדים באותו מקום עבודה במחלת וירוס הקורונה, יוכל רופא מטעם משרד הבריאות להורות על סגירה זמנית של מקום העבודה ולהתיר את פתיחתו מחדש אם עמד בכללי הזהירות או במגבלות שיקבע הרופא.
רונה קינן
רונה (אהרונה) רחל קינן (נולדה ב־26 ביולי 1979) היא זמרת-יוצרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית, זמרת השנה לשנת 2009.
ביוגרפיה
קינן נולדה ביפו, בתם של הסופר והעיתונאי עמוס קינן וחוקרת הקולנוע והסופרת נורית גרץ. גדלה וחיה בתל אביב. אחותה היא העיתונאית והעורכת שלומציון קינן.
הופעתה הראשונה מול קהל גדול התקיימה בשנת 1997, כשהשתתפה במופע שיצר ערן צור לפסטיבל "נקסט": "אתה חברה שלי" – שירי יונה וולך המולחנים. במופע הוקלטו מבחר משיריה של וולך, חלקם בלחנים מוכרים (בין היתר מהתקליט "בציר טוב" של אילן וירצברג ושמעון גלבץ), אך רוב הלחנים נכתבו על ידי צור ושותפיו למופע. קינן הלחינה למופע את שיריה של וולך "ההכרה שלי נמוגה" ו"קסיוס", שרה (סולו בשירים אחדים וקולות רקע באחרים) וניגנה בגיטרה חשמלית ובגיטרה אקוסטית. בעקבות הצלחת המופע, הוא יצא כאלבום.
בנובמבר 1997 השתתפה קינן במופע לזכרה של ענבל פרלמוטר ובו שרה עם יפעת נץ, יעל כהן, דנה ברגר ואסי לוי את שירה של להקת המכשפות "עד העונג הבא".
משנת 1998 הופיעה יחד עם טל גורדון בגרסאות עדינות לשיריה של גורדון. המופע, שתוכנן במקור להיות חד-פעמי, הצליח מאוד והפך לסיבוב הופעות בן שנתיים שאף הוקלט באלבום, שיצא בשנת 2000 - "רציתי שזה לא ייגמר". המופע והאלבום כללו את מיטב להיטיה של גורדון בגרסאות אקוסטיות וגם ארבעה שירים חדשים.
בשנת 2000 השתתפה קינן בשירת קולות באלבומו של ערן צור "תכלית בתחתית". בשנת 2001 החלה בסיבוב הופעות משלה והוציאה מיני-אלבום ובו ארבעה משיריה: "Train", "Tips", "אהבה שקופה" ו-"Earthquake". בספטמבר 2001 יצא מיני-אלבום להרכב פוליאנה פרנק עם שיר בשם "החופש". בתקליטון נכללה גרסת הופעה חיה לשיר "Strange Fruit" בהשתתפות שבי עוזיאל בבס ורונה קינן בגיטרה ושירה.
בשנת 2003 חזרה קינן להופיע, לקראת אלבום הסולו הרשמי הראשון שלה, "לנשום בספירה לאחור". את צאת האלבום, בהפקתו של יזהר אשדות, הקדימו הסינגלים "אהבה שקופה", "מבול" ו"לחיות נכון". האלבום "לנשום בספירה לאחור" יצא במאי 2004, אחרי עבודה של כחמש שנים, וכלל שירים בעברית ובאנגלית.
בשנת 2005 הופיעה קינן בתוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" וביצעה בדואט עם גידי גוב את השיר "הריקוד המוזר של הלב", שכתבה והלחינה. באלבומו של יזהר אשדות "במרחק נגיעה מכאן" שיצא באותה שנה השתתפה בזמרה בשיר "אבנים". לאלבומה של נורית גלרון "מה שהשמיים נותנים", שיצא ב-2006, הלחינה את שירה של יונה וולך "את יותר מדי". עוד ב-2006, התארחה באלבומו של נתן סלור, "25 שעות".
בין השנים 2005 ל-2008 הייתה קינן אמנית נבחרת של הקרן למצוינות בתרבות.
לאחר צאת האלבום "לנשום בספירה לאחור" יצאה קינן לסיבוב הופעות אקוסטי בכל רחבי הארץ, שבו השתתף מלבדה נגן הגיטרה ערן וייץ. בשנים אלו עבדה על אלבומה השני, "עיניים זרות", שיצא בפברואר 2007. הסינגל הראשון מתוכו היה שיר הנושא, "עיניים זרות", שאתו התחרתה בפסטיבל השירים של ישראל שנה קודם לכן. אחריו יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "הפעם האחרונה", "בתוך אגם קפוא" ו"נס". באלבום נכלל גם השיר "הריקוד המוזר של הלב".
באותה שנה, במלאת ארבעים שנה לאלבומה של להקת "החלונות הגבוהים", הקליטה קינן גרסה מחודשת לשירה של הלהקה "אהבה ראשונה", שכתב אביה עמוס קינן. כמו כן כתבה לאלבומה של יהודית רביץ "עיר קטנה" מאותה שנה את השיר "הפנים שבפנים". בשנת 2007 הצטלמה קינן לקטלוג הקיץ של רשת האופנה "קום איל פו". בשנת 2008 התארחה באלבומו של אוהד חיטמן "הרגע הבא", שבו שרה בדואט עם חיטמן את השיר "נקודת ההתחלה". באותה שנה הקליטה גרסה לשירה של גלי עטרי "סוף העונה", כחלק מהפרויקט "עבודה עברית".
בשנת 2009 הוציאה קינן את אלבומה השלישי, "שירים ליואל". לאלבום קדם הסינגל "אתה מתעורר". האלבום מספר את סיפור חייה של דמות פיקטיבית בשם יואל. לפי קטע שכתבה קינן באתר האינטרנט שלה טרם יציאת האלבום, דמותו של יואל מבוססת באופן רופף על אביה, עמוס קינן (שנפטר מאוחר יותר באותה שנה), ובשם יואל גם נעשית מחווה ליואל הופמן, סופר שאהוב עליה במיוחד. בעקבות האלבום נבחרה קינן כ"זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ לשנת ה'תשס"ט, וכן זכתה בפרס אקו"ם להישג השנה לפזמונאית.
באוקטובר אותה שנה הקליטה קינן גרסת כיסוי לשירה של להקת השמחות "בדרך הביתה", עבור הסדרה התיעודית של תומר הימן "בדרך הביתה". החל משנה זו משתתפת במופע "שלל שיריו" של גידי גוב, בעיבודים, גיטרה ושירה.
היא הגישה יחד עם המשורר דורי מנור את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה מתפייטות" בגלי צה"ל. ביוני 2011 פרשה מהתוכנית.
בספטמבר 2012 הצטרפה לצוות המורים של בית הספר הדתי למוזיקה "מזמור" המשתייך למכללת גבעת וושינגטון. בשנת 2013 הצטרפה למסע ההופעות של אסף אבידן באירופה כגיטריסטית וזמרת ליווי וכן הופיעה כמופע חימום לפני הופעותיו בצרפת.
בינואר 2014 יצאו שלשה סינגלים מתוך אלבום שירי הילדים "אף על פיל", בשניים מתוכם שרה קינן. השיר "היער בסתיו" הוא דואט עם עומר קליין, ואילו את השיר "אני ועצמי" שרה קינן בסולו. שני השירים הולחנו על ידי שחר ברבש ותורגמו מיידיש על ידי בני מר. כמו כן השתתפה באלבום "טוב שהעולם גדול" משירי המשורר אבות ישורון בשירת השיר "בהחבא".
בשנת 2015 השתתפה באלבומו של גידי גוב, "אם היינו", בשיר 'אני אומר מילה' שכתבה וביצעה בדואט עם גוב.
בשנת 2019 יצא אלבומה החמישי, "זמן התפוז", בהפקת תום דרום ותמיר מוסקט.
בנובמבר 2020 הוציאה קינן אלבום שישי, "Light Sleeper". זהו אלבומה הראשון באנגלית. קינן עבדה על האלבום יחד עם יזהר אשדות, ואחותה שלומציון כתבה איתה את המילים לחלק מהשירים. המפיק זוכה הגראמי ג'ון קונגלטון אחראי על המיקסינג של שירי האלבום.
במאי 2021 הוציאה קינן אלבום רמיקסים וגרסאות כיסוי ל״זמן התפוז״. האלבום כולל פרשנויות של מוזיקאיות ומוזיקאים שונים לשירי האלבום "זמן התפוז" ומשתתפים בו: יעל זלינגר, תום ארמוני ותמיר מוסקט (T&T), פלורה, שוזין, ג׳ול טרגן, רונה קינן, שלומי שבן, יהודית רביץ, תומר כץ (D Fine Us), אסף אמדורסקי, אדם שפלן, לונא אבו נסאר, עיליי אשדות.
באוקטובר 2021 הוציאה יחד עם המוזיקאי תומר כץ, סינגל בשם "פטיש מסמר" המבוצע כדואט של השניים. השיר נכתב בימי מגפת הקורונה ומתאר שיטוט פוסט אפוקליפטי ברחובות תל אביב, בחיפוש אחרי קרבה אנושית, כאשר ברקע נשמעים הדי המחאה החברתית.
בשנת 2023 הוציאה את אלבומה השביעי "עיר בלי געגוע".
חיים אישיים
בשנת 2004 קינן יצאה מהארון כלסבית. בשנת 2018 היא ובת זוגה שירי קלאס הפכו לאמהות לילד.
קינן חברה במועצה הציבורית של בצלם.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19, סיפרה קינן כי היא תומכת במפלגת מרצ.
קישורים חיצוניים
ראיונות
על יצירתה:
פרגיסקוס אלברטיס
במדי "הירוקים" הוא זכה ב-11 אליפויות יוון, חמש אליפויות יורוליג, שמונה תוארי גביע יווני וגביע בין-יבשתי אחד. אלברטיס מכונה לרוב אחד מהקלעים הטהורים הטובים ביותר של הכדורסל האירופי במהלך שנות ה-90, לאחר שזכה בתחרות השלשות של הליגה היוונית שלוש שנים ברציפות וקלע ב-41% מטווח שלוש הנקודות לאורך הקריירה שלו ביורוליג.
אלברטיס שיחק בפיינל פור היורוליג בפעם השמינית והאחרונה ב-. ב-3 בפברואר 2008 הוא נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג על ידי ועדת מומחי היורוליג בסקטבול, כהוקרה על תרומתו לעלייתה של פנאתינאיקוס לגדולה בזירת הכדורסל האירופית.
אלברטיס פרש מכדורסל מקצועני לאחר עונת 2008/09. בתחילת עונת 2009/10, גופייה מספר 4 שלו הוצאה לגמלאות. זה היה המספר הראשון שהפרישה פנאתינאיקוס אי פעם.
אלברטיס היה חבר בנבחרת יוון בכדורסל מ-1995 עד 2004. בנבחרת הוא הגיע לחצי גמר אליפות העולם ב-1998, ופעמיים הגיע לחצי גמר אליפות אירופה, ב-1995 וב-1997.
1990–1996
אלברטיס עבר לפנאתינאיקוס מגליפאדה, מועדון נעוריו, בתמורה לכוכב קבוצת הכדורמים של הירוקים, דימיטריס סלטופולוס. אלברטיס היה פוטנציאל מסקרן באותה תקופה, והיה גבוה כמעט ב-10סנטימטר ים מהקלע הממוצע. הפוטנציאל שלו הוכח באליפות אירופה עד גיל 16 1991, שם אלברטיס הוביל את נבחרת יוון למדליית הכסף. במקביל, פנאתינאיקוס חוותה תקופת מעבר במהלכה הקבוצה חסרת הברק של סוף שנות ה-80 שאפה להפוך למעצמה אירופאית. כתוצאה מכך, אלברטיס הצעיר נאלץ לחכות עד לעונת 1993/94 כדי לקבל זמן משחק משמעותי בקבוצה עם שאיפות גבוהות, ובאותה עונה הגיעה פאו לפיינל פור היורוליג. הכוכב של השחקן בן העשרים זרח מיד, במיוחד בסדרת רבע הגמר מול האלופה המכהנת לימוז'. אלברטיס העמיד ממוצעים של 13 נקודות למשחק, ומאמן הצרפתים בוז'ידאר מליקוביץ' הצהיר שהוא כבר אמור להיחשב כאחד מהשחקנים הטובים ביותר באירופה.
לפנאתינאיקוס היה מעמד לשמר בעונת, ואלברטיס עזר לקבוצה להישאר בטופ האירופי על ידי העלאת משחקו לרמה גבוהה עוד יותר. באמצעות הקליעה המצוינת שלו, יחד עם בגרות נדירה לשחקן בגילו, הוא היה תורם מרכזי להגעה של קבוצתו לפיינל פור שני ברציפות. בסדרת רבע הגמר מול קינדר בולוניה ופרדראג דנילוביץ' הוא העמיד ממוצעים של 12.7 נקודות ו-3.3 ריבאונדים, תוך שהוא מחזיק את דנילוביץ' רק על 8 נקודות ו-4 מ-15 מהשדה במשחק השלישי והמכריע. אף על פי שהקבוצה הפסידה בדרבי לאולימפיאקוס בחצי הגמר, ואלברטיס קלע רק 1 מ-10 מהשדה ו-3 נקודות בלבד, הוא קלע שיא עונתי של 29 נקודות במשחק על המקום השלישי מול לימוז'. אלברטיס סיים את עונת היורוליג שלו עם 12 נקודות בממוצע למשחק.