cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנט (סרט)
עלילת הסרט
רוג'ר מוכר את הגיטרה שלו, קונה מכונית, ועובר לסנטה פה; אך הוא חוזר לניו יורק כמה חודשים לאחר מכן, וזאת מפני שהוא עדיין מאוהב במימי; במקביל, מארק עוזב את העבודה שלו ב"בזליין" על מנת להמשיך בעשיית הסרט שלו (What You Own). בערב חג המולד 1990, מארק ורוג'ר מתאחדים עם קולינס, שמגלה שהוא תכנת מחדש כספומט להוציא כסף כשמישהו מקליד את הקוד "ANGEL" (אנג'ל, בעברית). ג'ואן ומורין מוצאות את מימי הגוססת ברחובות, ומחזירות אותה אל הדירה של מארק ורוג'ר. מימי ורוג'ר מתפייסים, חוזרים להיות זוג והוא שר לה את השיר שכתב בשנה האחרונה (Finale A/Your Eyes). המצלמה מראה את מימי, לכאורה מתה, אך זאת האחרונה פתאום מתעוררת, ומספרת לשאר הקבוצה שהיא הייתה בדרכה אל האור, אך אנג'ל אמר לה לחזור. הסרט מסתיים כאשר מארק מראה לקבוצה את הסרט התיעודי שצילם במהלך השנה האחרונה בפעם הראשונה (Finale B).
פסקול הסרט
פסקול הסרט יצא בשנת 2005 באלבום תחת השם Rent (Original motion picture soundtrack). האלבום מכיל שני דיסקים הכוללים 28 שירים מתוך המחזמר. בכל שיר משתתפת לפחות אחת משמונה הדמויות הראשיות.
ביקורות
האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט את הציון 46% בהתבסס על ביקורות מ-170 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 5.8 מתוך 10. המבקרים באתר הסכימו כי "אוהדי המחזמר הבימתי יסלחו לסרט על פגמיו, אך כשלעצמו, לסרט יש כיוון חלש, תחושת מְלָאכוּתִיוּת שאינה נמנעת ויומרנות מעצבנת המונעת לצופי הסרט להתחבר אליו". באתר "Metacritic", הסרט קיבל ציון של 53 מתוך 100, בהתבסס על 35 ביקורות; דבר המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
סיום חלופי
בנוסף לארבע סצנות שנמחקו, גרסת ה-DVD כוללת סיום חלופי, המראה את כל הדמויות הראשיות (כולל בני, שלא נכח החל מהמערכה השנייה ועד סופה) למעט אנג'ל; עומדים בעמדות שבהם הם עמדו במהלך פתיחת הסרט בשיר "Seasons of Love", עומדים שוב בשורה, כשעמדתו של אנג'ל, ריק. בהמשך, אנג'ל נכנס מהצד והולך לאורך הבמה כדי לתפוס את מקומו, ועוצר לרגע כשהוא חולף על פני קולינס ולוקח את ידו לרגע. למרות שסצנה זו משמשת בסיומה של המחזמר, הסצנה הושמטה מהסרט מפני החשש שהצופים יתחילו איך אנג'ל חזר או למה הדמויות שוב מסודרות בשורה על הבמה. בפרשנות הסרט, כריס קולומבוס הוסיף כי הוא לא רצה "שהצופים יחשבו שהכל בסדר ואנג'ל שוב חי".
ג'ו פריאל
ג'ו פריאל (Joe Friel) הוא מאמן ספורט סיבולת אמריקאי, הידוע במיוחד כמאמן של אתלטי עילית בטריאתלון ורכיבה, כמו גם כמחבר של The Triathlete's Training Bible, The Cyclist's Training Bible, The Mountain Biker's Training Bible, Going Long: Training for Ironman-Distance Triathlons, and Your First Triathlon.
לפריאל תואר שני במדעי האימון, הוא מאמן מוסמך לרמת עילית מטעם USA Triathlon ו-USA Cycling. הוא המייסד ויושב ראש לשעבר של USA Triathlon National Coaching Commission. הוא גם פעיל בעולם העסקים כמייסד של Training Peaks, חברת תוכנה מבוססת WEB, ו-TrainingBible Coaching.
מחנה שיזפון
היסטוריה ומאפיינים
הבסיס הוקם לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ונסיגת צה"ל מסיני, בשיתוף חיל ההנדסה האמריקאי, בשלהי שנות השמונים.
בבסיס נערכות הטירונות, הכשרת מקצועות צוות הטנק (תותחן, טען-קשר ונהג) והאימון המתקדם (צמ"פ - צוות, מחלקה ופלוגה) של כלל לוחמי השריון, הכשרת תומכי הלחימה של חיל השריון, קורס המדריכות (קמ"ד) של חיל השריון וכן קורס מפקדי טנקים (קמ"ט) וקורס קציני שריון (קק"ש).
ריכרד קוהן
ריכרד קוהן (, 27 בפברואר 1888 - 16 ביוני 1963), שנודע בכינוי "דומבי" (הוד רוממותו), או "דומבי הקטן" היה שחקן ומאמן כדורגל יהודי אוסטרי. שיחק שש פעמים במדי נבחרת אוסטרו הונגריה, בראשית המאה העשרים, כקשר התקפי ואף הבקיע שני שערים. התפרסם בעיקר בזכות היותו מאמנן של אחדות מקבוצות הכדורגל הידועות ביותר באירופה שלפני ואחרי מלחמת העולם השנייה, ובראשן מועדון הכדורגל ברצלונה, פיינורד רוטרדם, "המועדון היהודי" באיירן מינכן ואחרות.
המאמן שהוביל את באיירן מינכן ב-1932 לזכייתה הראשונה באליפות גרמניה וזה שהוביל את פיינורד לשתי זכיות באליפות הולנד, ב-1936 וב-1938.
קורות חיים
נולד ב-1888 למשפחה יהודית ממוצא הונגרי, בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1904, כשהיה בן 16 התחיל את קריירת המשחק שלו בקבוצת Athletiksport וינה (WAC). חמש שנים אחר כך היה שותף, כקשר התקפי במסגרת אתלטיק ספורט וינה, לניצחון הראשון אי פעם של קבוצה אירופאית קונטיננטלית על קבוצה אנגלית מקצוענית, קבוצת סנדרלנד. כעבור כחמש שנים נוספות, בהן זכה גם לתואר "מלך השערים", עבר לשחק באותו תפקיד בקבוצת הפאר ההונגרית של אותן שנים מ.ט.ק. בודפשט, תחת שרביטו של מי שנחשב למאמן הטוב ביותר באירופה דאז, האנגלי ממוצא אירי ג'ימי הוגאן. מהוגאן הוא למד את יסודות מקצוע מאמן הכדורגל ועימו ועם קבוצתו אף זכה כמה פעמים באליפות הונגריה. בתקופה זו הוא קיבל את כינויו "דומבי" ("הוד רוממותו"), ממעריציו ההונגרים והכינוי הזה ליווה אותו לאחר מכן במהלך הקריירה הספורטיבית שלו כולה, הן כשחקן והן כמאמן.
קוהן הופיע ושיחק תחת מדי נבחרת אוסטרו-הונגריה שש פעמים וכבש שני שערים, לרבות השתתפות במשחקי אולימפיאדת סטוקהולם (1912).
ב-1920 נטש את המשחק עצמו והחל לאמן, תחילה באורוגוואי, ואחר כך בגרמניה, בה אימן את הרטה ברלין. הוא היה זה שהניח את היסודות לעלייתה של האחרונה לגמר אליפות גרמניה שש פעמים במהלך אמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, אף כי אז הוא כבר עבר לאמן את גראדאנסקי זאגרב (הגלגול הקודם של דינמו זאגרב של היום). את גרדנסקי הוביל קוהן לגמר אליפות ממלכת יוגוסלביה ב-1925, אבל בשל הפסדה בגמר לקבוצת SK Jugoslavija הוא הודח וחזר לאמן לזמן קצר באוסטריה ובגרמניה.
בפברואר 1926 מונה בפעם הראשונה למאמן מועדון הכדורגל ברצלונה למשך שנה, אימן אחר כך קבוצות אחרות, בדרך כלל בהצלחה ניכרת וב-1930 מונה למאמן באיירן מינכן. בתקופה זו כבר היה אחד המאמנים הידועים ביותר בכל אירופה וככל הנראה גם אחד ממקבלי השכר הגבוה ביותר.
קוהן אימן את באיירן מינכן כשלוש שנים והוביל אותה ב-1932 לאליפות גרמניה, לראשונה בתולדותיה, אבל הצלחתו לא הועילה לו עם עליית הנאצים לשלטון בראשית 1933. הוא הודח יחד עם נשיא באיירן היהודי אף הוא קורט לנדאואר ובספטמבר 1933 שמחה ברצלונה לקבלו שוב לשורותיה כמאמנה.
תקופתו השנייה בברצלונה לוותה בביקורת קטלנית מצד הקטלאנים, ותוך שנה הוא מצא עצמו מאמן את פ.צ. בזל בשווייץ וב-1935 התקבל לראשונה כמאמנה של פיינורד רוטרדם.
קוהן אימן את רוטרדם חמש שנים בהצלחה מסחררת. הוא הוביל אותה לאליפות הולנד ב-1936 ופעם שנייה ב-1938 ואז רדפו הנאצים אחריו כשכבשו את הולנד במאי 1940. זכייתה של רוטרדם באליפות הולנד באותה שנה הייתה כבר תחת השלטון הנאצי, כשקוהן עצמו כבר איננו מאמן את הקבוצה אלא מסתתר מחשש לחייו כיהודי.
ביוני 1963 נפטר, בן 75 במותו.
אדוארד אינגלנד
אדוארד אנגלנד (באנגלית: Edward England; בערך 1685–1721) היה שודד ים יליד אירלנד. הספינות בהן הפליג כללו את "הפנינה" (שינה את שמה ל"רויאל ג'יימס") ובהמשך שט ב"פנסי", החליפה "הפנינה" בשנת 1720. דגלו היה הדגל הקלאסי ג'ולי רוג'ר - כמעט בדיוק כמו זה ששימש את סמואל בלמי - עם גולגולת מעל שתי עצמות שלובות על רקע שחור. כמו בלמי, אנגלנד היה ידוע בטוב לבו ובחמלתו כמנהיג, שלא כמו שודדי ים רבים אחרים באותה תקופה.
אנגלנד נולד כאדוארד סיגר באירלנד בסביבות שנת 1685. הוא השתתף במשלחתו של הנרי ג'נינגס בצי שחיפש את האוצר השקוע בים בשנת 1715 מול חופי פלורידה. לאחר מכן החל להפליג עם צ'ארלס ויין בשנת 1718. עם ויין ושודדי ים בולטים אחרים הם קיבלו את חנינת המלך. אנגלנד וכמה מאנשיו הפליגו לאפריקה. במהלך דרכו השפיע בין השאר על הקריירה של ברתולומיאו רוברטס. בשנת 1720, בסמוך לאי האפריקני קומורוס, אנגלנד ואנשיו נקלעו לסכסוך אלים עם ג'יימס מאקרה. לאחר עשרה ימים של הסתתרות באי, הסכימו אנגלנד ומאקרה לעסקת שלום, מה שהרגיז את אנשיו של אדוארד אנגלנד. הם הדיחו אותו בהצבעה מתפקיד רב החובל והושאר עם תומכיו על האי מאוריציוס. לאחר ארבעה חודשים הצליחו אנגלנד ואנשי הצוות הנאמנים שלו לבנות סירה ולשוט לחוף מבטחים פיראטי במדגסקר הוא מת בחורף 21–1720, אולי ממחלה טרופית.
ראשית דרכו
נולד באירלנד כאדוארד סיגר בערך בשנת 1685 הוא ככל הנראה גדל כקתולי, ונאמר שהוא היה איש משכיל. סיגר שינה את שם משפחתו לאנגלנד כשהפך לפיראט. מקורות מסוימים טוענים ש"סיגר "כלל לא היה שמו של אנגלנד, אלא היה פיראט נוסף נפרד (ג'ספר סיגר) שהפליג כפיקודו של אנגלנד. אנגלנד עשה את דרכו לג'מייקה ובמהלך מלחמת הירושה הספרדית שימש כפיראט שכיר חרב. הוא נתפס על ידי כריסטופר וינטר ונאלץ להצטרף לצוותו. וינטר לקח את אנגלנד לבסיס הפיראטים בנסאו, בהאמה. אנגלנד השתתף בתקיפתו של הנרי ג'נינגס על מחנה ההצלה הספרדי בפלמה דה אייז, פלורידה, וגנב 87,000 ליש"ט בזהב וכסף. בהמשך דווח על אנגלנד כקצין בצי של צ'ארלס ויין, במרץ 1718. הספינה של צ׳רלס ויין, הלארקון נתפסה על ידי הצי המלכותי, אך אנגלנד ושאר אנשי הצוות שוחררו בנסאו כי קבלו את חנינת המלך.
שייט לאורך חוף אפריקה
אנגלנד נבחר כקפטן של ספינה משלו באמצע 1718. הוא החליט לא לקבל עליו את החנינה יחד עם ויין ועוד כמה אחרים, ואחרי הגעתו של המושל של באהמה וודס רוג'רס הם הפליגו לחוף אפריקה.
לאורך הדרך הוא והצוות תפסו כמה ספינות. אחת הספינות הייתה ספינת סוחר מבריסטול, שאותה החזיק אדם בשם סקינר. כמה מאנשי הצוות הכירו את סקינר והכירו אותו כי מעולם לא שילם להם עבור עבודתם אצלו. לדברי צ'ארלס ג'ונסון, איש הצוות אמר: אה - קפטן סקינר זה אתה, אתה חייב לי כסף רב, ועכשיו תשלם באוצר שלך.חבורת שודדי ים תפסה את הקברניט, קשרה אותו והשליכה לעברו בקבוקים ריקים. לאחר מכן מכיוון שהיה מפקד טוב לאנשיו, הם הרגו אותו באופן מהיר פשוט על ידי ירי בראשו עם אקדח צור. בהתחשב בכך שצוות הספינה שנתפסה היה ללא מפקד, אנגלנד הציע להם לבחור להצטרף לצוותו. בצוות היה גם האוול דייוויס שסירב לחתום על התחייבות להיות פיראט. האוול אמר שהוא מעדיף למות מאשר להפוך לפיראט, עם זאת אנגלנד סירב להרוג אותו ובמקום זאת נתנה לו את הפיקוד על הספינה שנלכדה. כך התחילה הקריירה הפיראטית של דייוויס. דייוויס היה זה שיצר בהמשך את הקריירה של ברתולומיאו רוברטס ואת הקריירה של שודדי ים רבים אחרים.
לאחר זמן מה, אנגלנד וצוותו כבשו פריגטה גדולה יותר בשם ״הפנינה״. כשהם לקחו את הספינה עבורם, הם שינו את שמה ל״רויאל ג'יימס״ ובאביב 1719 יצאו לחיפוש אוצרות לשדידה באפריקה. בין נהר גמביה לחוף הכף, הפיראטים תפסו ובזזו עשר אוניות. שתיים מהן שמרו כפרסים, והעניקו אותם לקברניטים רוברט ליין וריצ'רד סמפל, שעזבו את אנגליה כדי להפליג לקאריביים. לאחר שבזז את עשר הספינות, אנגלנד הפך את ג'ון טיילור לקפטן ספינת הפרס הבאה שלו, ״ויקטורי״. לאחר ביזה נוספת של שתי אוניות, אנגלנד והצוות החליטו לעגון בנמל בעיירה אפריקאית קטנה. באותה העת הפיראטים הפכו למתוסכלים יותר ויותר התגלעו עימותים עם האנשים המקומיים בנוגע ליחסם לנשים. עד מהרה פרצה קטטה, מה שגרם לפיראטים לשרוף את כל העיירה ולצאת לדרך.
תחת זיו כוכבי שמים
תחת זיו כוכבי שמיים (במקור ביידיש: אונטער דײַנע ווײַסע שטערן) הוא שיר שנכתב על ידי משורר היידיש אברהם סוצקבר בגטו וילנה.
אדוארד אינגלנד
שייט לאורך חוף אפריקה
בזמן שבזזו עיירה בדרום אפריקה, אנגלנד ראה אישה יפה בשם איימי בריונו. הוא חטף אותה והחזיק אותה במגורי הקברניט שלו. אנגלנד ניחם אותה והיא אט אט החלה להתאהב בו. שנים אחר כך הזוג התחתן ונולד להם ילד שקראו לו ג'ון אדוארד אנגלנד. קפטן אנגלנד, דאג לשלומם של איימי וילדם, השאיר אותם בחוף המזרחי של דרום אפריקה. לפני שעזב, אנגלנד ביקש מאשתו להורות לבנם לקרוא לבנו בכור ג'ון על שמו, והביע את רצונו כי כך יהפוך למסורת משפחתית.
תחת זיו כוכבי שמים
תולדות השיר
על פי עדות המחבר ביומנו השיר נכתב בשנת 1943 כאשר התחבא בעליית גג בגטו בעודו שוכב כששה שבועות ופניו כלפי מעלה, כשאמו ואשתו מביאות לו אוכל מפעם לפעם. שם גם חלה וקדח בחום גבוה ופחד לרדת שמא יתגלה. כך חיבר את השיר המתאר את הימלטותו ממקום למקום ולבסוף את מנחו בעליית הגג ופניו לנוכח הכוכבים. השיר התפרסם עוד בתקופת הגטו והוּשר במועדון הנוער. לאחר השואה נפוץ במחנות העקורים והיום הוא אחד השירים המזוהים עם טקסי יום השואה.
אדוארד אינגלנד
האוקיינוס ההודי
עד שנת 1720 הגיע אנגלנד לאוקיינוס ההודי, שם נפגש עם עמיתו הפיראט קפטן אוליבר לה בוזה. אנגלנד תפס ספינה הולנדית עם שלושים וארבעה תותחים, אותה כינה את ״פנסי״ לכבוד הפיראט האנגלי הנרי אברי, והפך את הפנסי לספינת הדגל החדשה שלו. אנגלנד החליט לתקוף הודים מהמזרח בפיקודו של ג'יימס מאקרה על הספינה ״הקסנדרה״, בסמוך לאי קומורו. התפתח קרב ארוך ועקוב מדם ושתי הספינות עלו על שרטון. מאקרה וצוותו ששרדו נמלטו והסתתרו על האי במשך עשרה ימים. לבסוף, מאקרה, שנפצע, היה עייף ורעב, עלה לספינת של אנגלנד כאות כניעה, בתקווה לרחמים מהפיראטים. המטען של ״הקסנדרה״ הוערך ב 75,000 ליש"ט. תשעים מאנשי הצוות של ״הפנסי״ מתו בהתקפה על הקסנדרה. לאנגלנד היה אופי טוב יוצא דופן בין שודדי הים. הוא לא האמין בעינויים של שבויים אלא אם כן אי אפשר היה לשכנע אותם. [9] אנגלנד הורה לחוס על חיי מאקרה, והפיראטים ששמרו על הקסנדרה והעניקו להם את הפנסי הפגועה מאוד. אחד מקציניו של אנגלנד, ג'ון טיילור, שכעת היה המפקד של ״ויקטורי״, התמרמר על החלטה הזאת ורק הסכים לה לאחר שאנגלנד שחרר אותו. אנגלנד תפסה ספינה אנגלית קטנה ליד קוצ'ין, הקפטן השיכור שנתפס דיווח על שמועה כוזבת שמאקרה מכין צי לרדוף אחרי הפיראטים. הדבר הרגיז את הפיראטים, ובמיוחד את טיילור, שרצו להרוג את מאקרה. בערך בתקופה זו ארגן טיילור הצבעה והדיח את אנגלנד מהפיקוד.
תחת זיו כוכבי שמים
תוכן השיר
השיר הוא מעין דו-שיח בין המשורר המדבר בגוף ראשון לבין האל. המחבר מביט בלילה אל הכוכבים ומבקש " שִׂים עָלַי אֶת כַּף יָדְךָ!". הכוכבים אכן שולחים את אורם אל המחבר אך לו אין דבר כדי להחזיר לאלהים. לדבריו רק על אלהים הוא משליך את יהבו, ומנגד הוא שואל "אַיֶּךָּ, אֵל?". בשיר מופיעים המילים "מרתפים", "סמטאות", "עליות", "גגות" – המרמזים על מנוסת המחבר מפני המרצחים. רק במקום אחד כתוב במפורש – "דְּמִי הָרֶצַח מְחַלְחֵל", עדותו של המחבר למעשי הרצח המקיפים אותו.
אדוארד אינגלנד
שייט במאוריציוס
אנגלנד הושאר במאוריציוס (הידועה בשנים 1715–1810 בשם איל דה פראנס) עם שלושה אנשי צוות נאמנים אחרים. הם הורדו לחוף. אחד הגברים שנותרו עם אנגלנד היה ידוע בתואר כ"גבר עם רגל מעץ, כשהוא נושא שני אקדחים ", נאמר שהוא היה השראה לדמותו שיצר רוברט לואי סטיבנסון - לונג ג'ון סילבר, אם כי הדבר לא בטוח. לאחר כארבעה חודשים בנו הנותרים באי סירה קטנה והצליחו להפליג למקלט של פיראטים במפרץ סנט אוגוסטין במדגסקר.
תחת זיו כוכבי שמים
לחן
השיר הולחן עוד בגטו וילנא על ידי אברהם ברודנו (אברהמל ברודנאָ), פועל פשוט מהגטו. ברודנו נרצח במחנה מחנה הריכוז קלוגה ב-1944.
אדוארד אינגלנד
מורשת
לאחר שהגיע למפרץ סנט אוגוסטין, שרד אנגלנד זמן מה על ידי קבלת צדקה משודדי ים אחרים, אולי חלק מצוותו של חברו הוותיק של הנרי אברי. אנגלנד נפטר בסוף 1720 או בתחילת 1721, אולי ממחלה טרופית.
תחת זיו כוכבי שמים
תרגום לעברית
לשיר מספר תרגומים בעברית. המפורסם הוא של יצחק כפכפי. תרגומים נוספים הם משל שלמה אבן-שושן אוריאל אופק ויורם טהר-לב.
אדוארד אינגלנד
מורשת
בנו של אנגלנד, ג'ון עשה בסופו של דבר מה שאביו רצה, וכינה גם את בנו ג'ון. מסורת זו נמשכה בקרב צאצאי אנגלנד.
תחת זיו כוכבי שמים
תרגום לעברית
להלן הטקסט המקורי והתרגום של שני הבתים הראשונים:
אדוארד אינגלנד
מורשת
אדוארד אנגלנד ידוע כאחד מקברניטי הפיראטים ההומניים ביותר בתור הזהב של הפיראטיות. לדברי קפטן צ'ארלס ג'ונסון, בספרו על הההיסטוריה הכללית של הפירטים: "היה לו מידה רבה של טבע טוב, ולא רצה אומץ; הוא לא היה ערמומי, ותמיד נרתע מפני השימוש באסירים שנתפסו. הוא היה מסתפק בבזיזה מתונה. האם היה יכול להשפיע על חבריו לאותה גישה? מאחר שהוא היה בדרך כלל היה עסוק בחברת פושעים מתועבת, הוא היה מחויב להיות שותף בכל מעשיהם הנתעבים".
פסחא
הפָּסְחַא (מיוונית: Πάσχα) הוא חג נוצרי המציין את תחייתו של ישו, על-פי האמונה הנוצרית, ביום השלישי לאחר שנצלב ונקבר בירושלים. חג הפסחא נחוג בכל הכנסיות הנוצריות, אולם בתאריכים שונים. הוא נחגג תמיד ביום ראשון בשבוע, ותמיד סמוך לתחילת האביב.
השבוע הקדוש, הוא השבוע האחרון של 40 ימי הצום, מתחיל ביום ראשון של הדקלים ומסתיים ביום ראשון לאחר מכן, שהוא יום חג הפסחא והיום בו ישו קם לתחייה. ברוב מדינות אירופה, בניגוד לארצות הברית, מקובל להאריך את חג הפסחא ולחגוג במשך יומיים - יום ראשון ושני בשבוע.
פסחא הוא החג הקדוש ביותר בלוח השנה הנוצרי (אם כי מעט זרמי שוליים זעירים, כמו הקווייקרים, לא מציינים אותו). החג מוכר כחג רשמי ברוב המדינות בעלות מסורת נוצרית, ומלבד טקסים לכבוד תחיית ישו, נהוגים בו טקסים ומשחקים לכבוד תחילת האביב.
סיפור צליבתו ותחייתו של ישו
סיפור צליבתו ותחייתו של ישו מופיע באוונגליונים של הברית החדשה. על פי המסופר בהם:
התקופה שקודמת לימים אלה היא תקופת אבל שמאופיינת בצום חלקי, המכונה "לנט" (Lent) או "התענית". הצום מסתיים ביום ראשון, יום התחייה.
שם החג
פסחא הוא שמו של חג הפסח בשפה הארמית, שהייתה שפה נפוצה בקרב הנוצרים הראשונים. ממנה הועתק שמו ליוונית (Πάσχα) וללטינית (Pascha) וכך שמו גם כיום בשפות רומאניות - בצרפתית: Les Pâques, בספרדית: Pascua, באיטלקית: Pasqua.
מקור שמו האנגלי של החג, Easter, הוא בשם הגרמני לחג, Ostern. ייתכן שמקורו של שם החג בחלק מהשפות הגרמאניות (והאנגלית בתוכן), הוא בשמה של האלה "אוסטרה" (Eostre), וייתכן כי שם החג הוא על שם חודש האביב הראשון שהיה קרוי "אוסטרמונאט" (Eostremonat), על שם האלה שסמלה את בוא האביב. לחג הנוצרי נתלוו סממנים פגאנים הקשורים בפולחן האלה, למשל סיפור הארנבת המטילה ביצים שמקורו באלה המצוירת לפעמים עם ראש ארנבת ובביצים שהן סמל לפריון.
פסחא בנצרות המערבית
בנצרות המערבית הקתולית חג הפסחא מסמל את תום ארבעים ימי התענית ("לנט"). זוהי תקופה של צום חלקי שבו נמנעים ממזונות מסוימים כדוגמת בשר, ממתקים ויין, ונוהגים חזרה בתשובה. הצום הוא לזכר האירועים שקדמו לצליבת ישו, ומגיע לשיאו ב"יום שישי הטוב" (או: "יום שישי הקדוש") שבו נהוג צום חמור יותר (מותרת רק אכילת לחם ושתיית מים) לזכר הצליבה עצמה. היום הראשון של הצום הוא יום רביעי בשבוע, המכונה יום רביעי של האפר. כיוון שבימי ראשון לא מקובל לצום, נמשכת תקופת הצום 46 ימים, אם כי הצום עצמו חל ב-40 ימים מתוכם בלבד.
על פי המסורת הנוצרית הימים שלפני חג הפסחא הם ימים מיוחדים. יום ראשון שלפני הפסחא הוא "יום ראשון של הדקלים" (או "יום ראשון של כפות התמרים"). שלושת הימים לפני הפסחא הם: "יום חמישי הקדוש" (באנגלית: Maundy Thursday), "יום שישי הטוב" (או: "יום שישי הקדוש", באנגלית: Good Friday) ו"יום שבת הקדוש" (או "יום שבת השקט", באנגלית: Holy Saturday).
הימים מנציחים מאורעות בימיו האחרונים של ישו, כפי שמתוארים באוונגליונים: כניסתו לירושלים ("יום ראשון של כפות התמרים", כיוון שעל פי המסורת הנוצרית נתקבל ישו בנפנוף כפות תמרים על ידי תושבי העיר), הסעודה האחרונה (יום חמישי הקדוש) והצליבה (יום שישי הטוב). יום שישי הטוב, יום שבת הקדוש ו"יום ראשון של פסחא" קרויים לפעמים "טרידואום" (Triduum - "שלושה ימים" בלטינית).
במדינות אירופה, ובארצות נוצריות אחרות, חג הפסחא נחוג במשך יומיים - החג שעיקרו ביום ראשון נמשך גם ליום שני, המכונה לפיכך "יום שני של פסחא". בארצות הברית נוהג זה אינו מקובל, מלבד קהילת יוצאי פולין החוגגת את "יום שני הרטוב" (שמיגוס-דינגוס - Śmigus-Dyngus) הנהוג בפולין, בו מקובל שאדם מרטיב את הנערות שמוצאות חן בעיניו ואף מכה אותן בענף הקרוי Pussy willows.
שבעה שבועות בדיוק אחרי הפסחא נחוג ה"פנטקוסט" - חג השבועות הנוצרי.
פסחא בנצרות המזרחית
בנצרות המזרחית קיימות שתי תקופות תענית, אחת בפסחא ואחת בחג המולד. התענית שלפני חג הפסחא קרויה "התענית הגדולה".
מיד לאחר יום ראשון החמישי בתקופת התענית הגדולה - מתחיל שבוע כפות התמרים, המסתיים ביום שבת של לזרוס. רשמית התענית מסתיימת בשבת של לזרוס, אך הצום נמשך בשבוע שאחריו.
למחרת השבת של לזרוס מגיע יום ראשון של כפות התמרים, השבוע הקדוש, שבת האור ולבסוף חג הפסחא ושבירת הצום לאחר התפילה.
השבוע שלאחר הפסחא קרוי "השבוע הזוהר", שבו אין צמים גם לא בימים רביעי ושישי (ימי צום גם בימות השנה הרגילים).
מנהגי החג
בארצות שונות התפתחו מנהגים שונים הקשורים לחג. כך למשל הזכות של נשים להכות את בעליהן ולהפך, הדלקת מדורות לשם שריפתו של יהודה או משחקי כדוריד. מקורם של רוב המנהגים האלה בחגיגות האביב שהיו נהוגות באירופה לפני עידן הנצרות (ראו להלן).
לחגיגות פסחא נלווית גם משמעות כלכלית: נמכרים בו דברי מתיקה כגון ביצי פסחא משוקולד, ארנבי פסחא משוקולד וממרשמלו, סוכריות גומי וכרטיסי ברכה. תהלוכות ה"פרוססיון" הן מוקד משיכה לתיירים.
בארצות הברית קיבל החג אופי חילוני, כך שלמרבית האמריקנים הפעילות העיקרית בחג היא קישוט ביצים, שבעקבותיו מתקיים ביום ראשון משחק דמוי "חפש את המטמון" בו אוספים הילדים ביצים שהוחבאו בבתים או בחצרות. אגדות הילדים מספרות שארנבת חג הפסחא (Easter Bunny) מחלקת ביצים וממתקים אחרים בסלסלת קש, הממתינה לילדים בבוקר יום ראשון של פסחא. מקור הסיפור על הארנבת המטילה ביצים הוא גרמני פגאני (ראו לעיל בהסבר על שם החג). באוסטרליה נחשבת הארנבת ל"מכת טבע" ואין היא פופולרית, ולכן נעשה ניסיון להחליף את הארנבת בחיית הכיס וולבי ענק הפופולרית יותר (וולבי הפסחא).
במדינות בהן נהוג לחגוג את פסחא גם ביום שני מקובל להתיז מים על אנשים, זכר למנהג לפיו התיזו מים קדושים על הבתים והמזון לברכה. כמו כן מקיימים תחרויות של גלגול ביצים.
המועד שבו נחוג חג הפסחא
לחג הפסחא ולמועדים הסמוכים לו אין תאריך קבוע בלוח הגרגוריאני. הנוצרים הראשונים ראו חשיבות בשמירת מועד החג ביום הראשון בשבוע שחל במהלך חג הפסח היהודי, ועל כן, קבעו את מועד החג על-פי הלוח העברי.
בשנים מוקדמות תאריכי חג הפסחא התבססו על תצפיות אסטרונומיות. כדי שיתאפשר לדעת מראש את מועד החג, עברו להיעזר בטבלאות או נוסחאות המוכרות גם מן הלוח העברי: חיזוי מועד מילואו של הירח לפי מחזור של 19 שנה. העדות הראשונה לטבלה שכזו היא זו שיצר היפוליטוס מרומא בשנת 222 לספירה, טבלה בעלת מחזור של 8 שנים. ההתבססות על מחזור הירח באה בניגוד לשאיפה להתבסס על יום השוויון שבאה מאוחר יותר. לקראת אמצע האלף הראשון נוצרו במקביל באזורים שונים מספר טבלאות ולוחות שנה והפערים בתאריכי החג בין כנסיות שונות היו נפוצים ובכל פעם שהתגלה פער כזה הוא נדון בוועידה במטרה לפותרו. הפער הפך לעניין שבשגרה גם לאחר יצירת הלוח הגרגוריאני המקובל בימינו.
בוועידת ניקיאה בשנת 325 לספירה הופסקה ההסתמכות על לוח השנה העברי. הסיבה לכך היא שבהסתמכות על הלוח העברי, מועד חג הפסחא לעיתים היה נקבע לפני יום השוויון ולעיתים אחריו. בהמשך נקבעה נוסחה מסודרת (מעין אלגוריתם) לחישוב מועד חג הפסחא על-פי הלוח הרומי, המוכר כיום בשם הלוח היוליאני: חג הפסחא נחגג ביום ראשון בשבוע, החל אחרי מילואו של הירח שחל אחרי 21 במרץ. 21 במרץ נחשב כיום השוויון בין אורך היום לאורך הלילה. חישוב מועד זה של האביב נעשה בשנת 325 לספירה (ראו גם סינוד ויטבי).
הצורך בקביעת מועד חג הפסחא תרם לגיבוש לוח השנה הנוצרי. בתקופת האימפריה הרומית, מניין השנים שהיה נהוג בעולם הנוצרי התבסס על מינוי הקונסולים על ידי הקיסר. כך לדוגמה ויקטוריוס מאקיטן יצר בשנת 457 לספירה לוח שהתאים בין לוח השנה האלכסנדרוני  לשיטה של מניין שנים לפי הקונסולים-שיטה זו הייתה נפוצה בגאליה (צרפת של היום) ובספרד.במאה ה-6 לספירה, מינוי הקונסולים חדל מלהתקיים בתקופתו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית-השיטה הקודמת הופסקה ושיטת מניין השנים הוחלפה לספירת השנים מבריאת העולם, בדומה למניין השנים בלוח העברי כיום.באותה עת, הנזיר דיוניסיוס אקסיגואוס התאים את הטבלה האלכסנדרונית ללוח השנה היוליאני. בו זמנית הוא קבע שיטה חדשה למניין השנים-הנזיר חישב את השנים שעברו משנת לידתו של ישו. הוא הגדיר את לידתו של ישו כשנת 1 לספירה וקבע את השנה הנוכחית כשנת 525 לספירה. גישה זו נכנסה בהדרגה והחליפה שיטות אחרות. בשנת 725 בדה ונרביליס תיאר בפירוט את האומדן של דיוניסיוס ופתר כך את המחלוקת בין הכנסייה הבריטית לזו האנגלוסקסית.
בהשוואה ללוח העברי, נחוג חג הפסחא של הכנסיות המערביות כמעט תמיד במהלך חול המועד פסח או מיד לאחריו. מלבד בשנים ה-8, ה-19 וה-11 במחזור העיבור של הלוח העברי, שאז הוא נחגג סמוך לחג הפורים. חג הפסחא של הכנסיות המזרחיות נחוג לרוב בשבוע שלאחר פסח, אולם כאשר פסח חל ביום שלישי אז הפסחא עשוי לחול במהלך חול המועד פסח. בשנים ה-5 וה-16 במחזור העיבור הפסחא כחודש אחרי, בסביבות ל"ג בעומר.
אחת לכמה שנים מתלכדים תאריכי חג הפסחא כך שכל הכנסיות חוגגות אותו יחד, ואז הוא גם חל במהלך חול המועד פסח בלוח העברי. המתמטיקאי קרל פרידריך גאוס פיתח אלגוריתם לחישוב מועד חג הפסחא, ובו משתמשים עד ימינו.
פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-19 בנובמבר 1413, לפרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של פרידריך, דוכס בוואריה ומדאלנה ויסקונטי. בשנת 1421 התארס פרידריך עם ידוויגה יגלו, בתו של ולדיסלב השני, מלך פולין, אולם היא מתה בשנת 1431 קודם שהתקיימו הנישואים.
בשנת 1440 מת אביו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ונחלותיו חולקו בין הבנים, ופרידריך ירש את נסיכות הבוחר מברנדנבורג. בניגוד לאביו פרידריך התעלם מהפוליטיקה הקיסרית, והתרכז במאמציו להשלים עם תושבי הנסיכות. בשנת 1448 התמרדו תושבי ברלין נגד בניית הארמון המלכותי החדש על ידי פרידריך השני. התנגדות זו לא הצליחה, וציבור האזרחים איבד רבות מן הפריבילגיות הפוליטיות והכלכליות שלו. מלבד זאת פרידריך הפריד את ברלין וקלן מחדש לשתי ערים (מדיניות של הפרד ומשול). קיימת סברה שפרידריך עצמו שיסה מתחילה את האזרחים באצילים, ולאחר מכן דיכא בכוח את המרד שנגרם מתככיו. בשנת 1451 הפך פרידריך את ברלין לבית המגורים המלכותי של נסיכי ברנדנבורג, וברלין ויתרה על מעמדה כעיר הנזאטית חופשית. בשנת 1470 התפטר פרידריך לאחר מאבק ארוך עם דוכסי פומרניה, ואחיו אלברכט עלה במקומו לשלטון. לאחר מכן התיישב פרידריך בעיר נוישטאדט על האייש, שהייתה חלק ממרקיזות ברנדנבורג-קולמבאך, וב-10 בפברואר 1471 מת פרידריך.
משפחתו
בשנת 1441 התחתן פרידריך עם קתרינה מסקסוניה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה וקתרינה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
יוליוס מדריץ'
יוליוס מדריץ' (בגרמנית: Julius Madritsch; 4 באוגוסט 1906 – 11 ביוני 1984) היה חסיד אומות העולם מאוסטריה.
לפני המלחמה
יוליוס מדריץ' נולד בווינה וסיים הכשרה מקצועית כסוחר טקסטיל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס לוורמאכט במרץ 1940 ונשלח לשרת כמומחה לטקסטיל בקרקוב. בסוף אותה שנה מונה כנאמן מטעם השלטונות הגרמניים לנהל שני מפעלי טקסטיל ליד גטו קרקוב, מפעלים אותם החרימו הגרמנים מבעליהם המקוריים. הוא ניצל את מעמדו כדי לסייע ליהודים שעבדו בעבודת כפייה במפעלים אלה.
בשנת 1941 קיבל מדריץ' אישור להקים מפעל פרטי בשטח הגטו. עם מנהל המפעל שלו, ריימונד טיץ' (Raimund Titsch) - גם הוא וינאי, שעבד עד 1940 כטכנאי במפעל למוצרי מתכת, פעל מדריץ' להעסקתם של יהודים רבים ככל האפשר, בשיתוף עם היודנרט של גטו קרקוב, בהם יהודים שלא היו פועלים מקצועיים. מבין 800 עובדיו של מדריץ', רק כ-40% היו מקצועיים.
מדריץ' וטיץ' דאגו לתנאים טובים יחסית לעובדיהם. הם אפשרו להם לקחת לחם יותר מכפי צורכיהם, כדי שהעובדים יוכלו למכור לחם זה בגטו. הם אפשרו לעובדיהם ליצור קשר עם נוצרים פולנים בקרקוב, מחוץ לגטו. כך התאפשר לעובדים אלה לסחור עם הפולנים ולהקל על מצוקת הרעב בגטו. מדריץ' וטיץ' אף דאגו למטבח כשר במפעל. הם סיפקו חומרי תפירה לאלפי יהודים מחוץ למפעל, כדי לסייע בפרנסתם. מדריץ' פתח סניף של מפעלו ליד גטו טרנוב, סניף שגם אותו ניהל טיץ'. גם בסניף זה עבדו כ-800 עובדים, וגם שם היו פחות ממחציתם מקצועיים. התנאים במפעל זה היו גם הם סבירים, ומנות המזון בו היו גבוהות מהרגיל לעובדי כפייה יהודים. במכונית המפעל נעשה שימוש לשם הברחת מזון לגטו, בידיעתם של מדריץ' וטיץ'. מדריץ' אף עזר לחלק מעובדיו להימלט מהגטו ולהיטמע באוכלוסיית קרקוב הנוצרית. זאת עשה בסיועם של אוסוואלד בוסקו, שוטר בכיר בכוח המשטרה הגרמני ששמר על גטו קרקוב, ושוטרים נוספים בכוח זה, שחלק מהם היו ילידי וינה, כמותו. שוטרים אלה, שעליהם הוטל לספור את העובדים עם שובם מהמפעל לגטו, התעלמו מהיעדרם של חלק מהעובדים וכך אפשרו את הימלטותם.
בסוף 1942 נודע למדריץ' שכל הילדים מגטו קרקוב אמורים להישלח מהגטו למחנות ריכוז. באחד הלילות הבריחו מדריץ' ובוסקו את הילדים של עובדי המפעל ואת אימהותיהם מהגטו למפעל. למחרת נמלטו העובדים ובני משפחותיהם לאזור טרנוב. לאחר יומיים נורו כל הילדים שנותרו בגטו, או נשלחו לאושוויץ.
ערב חיסול גטו קרקוב ב-13 במרץ 1943 פנה מדריץ' לרשויות וביקש שיורשה לעובדיו, שהועברו למחנה העבודה פלאשוב, מחוץ לקרקוב, להמשיך לעבוד במפעל שלו בעיר קרקוב עצמה. הבקשה אושרה ועובדיו של מדריץ' ניצלו מהגירוש למחנות ההשמדה בלז'ץ ואושוויץ.
לאחר חיסול גטו קרקוב המשיכו מאות משפחות יהודיות להתחבא בבונקרים ובמרתפים בשטח הגטו. בסיועו של בוסקו הועברו רבים מיהודים אלה, בהם ילדים, למפעל של מדריץ'. חלקם המשיכו משם למקומות מחבוא בקרב משפחות פולניות, וחלקם נמלטו לאזור טרנוב ומשם לסלובקיה ולהונגריה. עקב התנאים הקשים ביקשו רבים מעובדיו של מדריץ' שיסייע להם לעזוב ולעבור לטרנוב. מדריץ' פנה לרשויות האס אס, טען שמפעלו בטרנוב זקוק לעובדים נוספים, לשם סיוע במאמץ המלחמתי, וביקש רשות להעביר לשם עובדים יהודיים. הבקשה אושרה. 232 יהודים - גברים, נשים וילדים - הועברו ב-25 וב-26 במרץ 1943 מקרקוב לטרנוב, בליוויו של טיץ'. חלק מיהודים אלה ברחו לסלובקיה ולהונגריה, ורובם שרדו בשואה.
בנוסף לכך אפשרו מדריץ' וטיץ' ליהודים רבים שהסתתרו באזור שהיה גטו קרקוב, להצטרף לצוות עובדי המפעל, וכך להינצל.
בספטמבר 1943 סגרו הגרמנים את אזור מחנה פלאשוב, וכך לא התאפשר ליהודים לצאת משם לעבודה במפעלו של מדריץ' בקרקוב. בתגובה פתח מדריץ' מפעל נוסף, הפעם בשטח מחנה פלאשוב עצמו. ב-1 בספטמבר 1943 גורשו היהודים האחרונים מגטו טרנוב. מדריץ' הצליח להעביר את אלה מעובדיו שגרו בגטו טרנוב, אל מפעלו בפלאשוב. כ-2,000 יהודים עבדו במפעלו של מדריץ' בפלאשוב וגם הם קיבלו מזון רב יותר וכך יכלו להעביר חלק ממנו ליהודים אחרים שהיו אסירים במחנה פלאשוב.
יחסם של מדריץ' וטיץ' לעובדיהם היה לבבי, חם ומעודד. הם היו בקשרים אינטנסיביים עם עובדיהם, ככל שהתאפשר להם, וניסו להיענות לבקשות שונות שלהם.
בספטמבר 1944 חוסל מחנה פלאשוב. מדריץ' וטיץ' ביקשו מהשלטונות להעביר את עובדיהם למפעל אחר, אך הבקשה נדחתה. מדריץ' וטיץ' הצליחו להעביר כמאה מעובדיהם למפעל תחמושת שאותו ניהל אוסקר שינדלר. כך ניצלו עובדים אלה מפני שילוח למחנות ריכוז.
ב-3 בנובמבר 1944 נעצר מדריטש בקרקוב על ידי האס דה ונשלח לברלין. הוא הואשם בהפצת סיפורי זוועות על התנאים במחנה הריכוז פלאשוב. באמצעות קשריו, הוא הצליח להשתחרר לאחר 12 ימים בבידוד. לאחר חזרתו לאוסטריה הוא יצר מחדש קשר עם עובדיו לשעבר, שאותם הציל.
אחרי המלחמה
אחרי המלחמה פרסם מדריץ' ספר בשם "אנשים במצוקה!" (Menschen in Not!), בו תיאר את נסיונותיו להציל יהודים בתקופת השואה. בשנת 1964 הכיר יד ושם ביוליוס מדריץ' כחסיד אומות העולם. גם ריימונד טיץ' ואוסוואלד בוסקו הוכרו באותה שנה בתור חסידי אומות העולם. יוליוס מדריץ' הלך לעולמו בווינה ונטמן בבית הקברות המרכזי בווינה.
מרגרט מקינטאייר
מרגרט מקינטאייר (באנגלית: Marguerite MacIntyre; נולדה ב-11 במאי 1965) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
מקינטאייר נולדה בדטרויט שבמישיגן. היא בוגרת תואר באומניות הבמה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון שבבריטניה.
היא שיחקה במספר הצגות בתיאטראות ברודוויי ובאוף ברודוויי בתחילת הקריירה שלה.
ב-1994 הופיעה בפרק של "סיינפלד" כמיס רוד איילנד המתמודדת בתחרות מיס אמריקה ויוצאת עם ג'רי.
היא הופיעה בין היתר בסדרות הטלוויזיה "אלי מקביל" ו"המשפט של איימי".
ב-2004 שיחקה לצד אוון פיטרס בסדרה "הימים" בABC. ב-2006 החלה לשחק את התפקיד הראשי בסדרה "קייל XY".
ב-2009 החלה לשחק את דמותה של שריף פורבס בסדרה "יומני הערפד".
אגתה כריסטי
דיים אָגָתָה מרי קלאריסה כְּרִיסְטִי (באנגלית: Agatha Mary Clarissa Christie; 15 בספטמבר 1890 – 12 בינואר 1976) הייתה סופרת ומחזאית בריטית, שהתפרסמה בעיקר בשל עשרות סיפורי הבלשים שכתבה.
קורות חיים
אגתה כריסטי נולדה בטורקי שבמחוז דבון באנגליה, לאם אנגליה ולאב אמריקאי. שמה היה אגתה מרי קלאריסה מילר עד לנישואיה ב-1914 לקולונל ארצ'יבלד כריסטי. לזוג נולדה בת, אולם נישואיה הראשונים עלו על שרטון ובאוגוסט 1926 הודיע לה בעלה שהוא מאוהב באישה אחרת בשם ננסי נייל. ב־1922 הייתה מחלוצות גלישת הגלים בעולם והיא נחשבת לאישה המערבית הראשונה שגלשה בעמידה.
ב־4 בדצמבר 1926, לאחר ריב עם בעלה שעזב את הבית כדי לבלות את סוף השבוע עם אהובתו, נעלמה אגתה כריסטי. מכוניתה נמצאה ליד אגם בשם "הבריכה השקטה" במחוז סארי, על ידי נער צועני בשם ג'ק בסט. בבוקר ה-14 בדצמבר 1926, בעקבות שיחת טלפון של חדרנית בבית ההבראה היוקרתי "הארוגייט", נמצאה אגתה כריסטי שוהה במלון בשם נייל, בטענה שאינה זוכרת דבר ממה שקרה לה בימים האחרונים. הסברה המקובלת היא שכריסטי ביימה את היעלמותה ונרשמה במלון תחת שם המאהבת של בעלה במטרה לגרום למשטרה למצוא את בעלה במיטה לא לו, כפי שאכן קרה. על־פי סברה זאת, במשך 11 הימים שחלפו מאז היעלמותה ישבה כריסטי בחדרה במלון וקראה בעיתונים על מאמצי החיפוש אחריה ואחרי בעלה. לאחר שנמצאה, סירבה כריסטי לדבר במשך שנים על היעלמותה. היא התגרשה מארצ'יבלד כריסטי ב־1928 ונישאה כעבור שנתיים לארכאולוג הבריטי הנודע מקס מלוואן.
ב-1971 הוענק לכריסטי תואר אבירות D.B.E (Dame Commander of the Order of the British Empire), במסגרת מסדר האימפריה הבריטית; מאז יש להקדים לשמה את התואר "דיים". כריסטי סבלה מדיסגרפיה, ומסופר שרבים מספריה נכתבו תוך הכתבתם לקלדנית. ספריה של כריסטי נודעים לא רק בשל המתח הסוחף שהם מציעים, אלא גם בשל סגנונם הקריא.
עלילות הסיפורים מתרחשות במקומות שונים בעולם. תיאורי המקומות העשירים שמופיעים בספריה נובעים גם מהצטרפותה של כריסטי למסעות המחקר של בעלה השני. על מסעות אלה היא כתבה גם זכרונות הומוריסטיים. עלילת אחד מספריה, שתרגום שמו באנגלית הוא "פגישה עם המוות" (1938), ובתרגומו העברי שמו "רצח בסלע האדום", מתרחשת בארץ ישראל ובעבר הירדן בתקופת המנדט.
סוגות
רבים מספריה הפכו לסרטי קולנוע, כשהמפורסמים שבהם הם "רצח באוריינט אקספרס", "מוות על הנילוס" וסרט המופת "עד התביעה" בבימויו של בילי ויילדר ובכיכובם של צ'ארלס לוטון, טיירון פאואר ומרלן דיטריך.
ספריה שתורגמו לעברית
תרגומי ספריה לעברית הופיעו מסוף שנות ה־40. מראשוני התרגומים לעברית הוא הסיפור הקצר "בקתת הזמיר" שהופיע ב־1950 בקובץ סיפורים בשם "פניני ספרות" ועורר הד רב.
מאז שנת 1960 הופיע חלק נכבד מספריה בעברית בסדרת ספרי מסתורין שבהוצאת מ. מזרחי. ספריה שהופיעו בעברית מסוף תקופת המנדט ועד 1960, בהוצאות שונות, נחשבים לנדירים.
בשנת 2016 החלה הוצאת עם עובד בתרגום והוצאה לאור מחדש של ספריה בסדרה מיוחדת, בעריכת מאיה פלדמן ובתרגום מאת מיכל אלפון.
נכון ל־2023 יצאו לאור בסדרה זאת הספרים האלה: "הפרשה המסתורית בסטיילס", "רצח רוג'ר אקרויד", "רצח באוריינט אקספרס", "ולא נותר אף אחד", "מוות על הנילוס", "רציחות האלפבית", "רצח במעון הכומר", "מודעת רצח", "הגופה בחדר הספריה".
ספרי הבלשים
אגתה כריסטי יצרה שתי דמויות מוכרות בעולם הספרות הבלשית: הראשון הוא הבלש הבלגי הרקול פוארו, הנקלע לפרשיות מסתורין ורצח ונחלץ לעזרת המשטרה והבולשת כדי לפתור את התעלומה. הדמות השנייה היא הגברת (במקור האנגלי: מיס – העלמה) ג'יין מארפל, ישישה אנגלית, המתגוררת בכפר שקט מאוד, ובנסיבות משונות נקרים בדרכה מעשי־פשע, ונודעות לה פרשות אפלות ופליליות. גם היא, כפוארו, מסייעת בידי המשטרה לפתור את התעלומות. ייחודם של פוארו ושל הגברת מארפל הוא באמונתם העזה שבכוח הניתוח ההגיוני, המסודר והקפדני ובעזרת הכרת הטבע האנושי ניתן לפתור כל "חידה" בלשית. שניהם סבורים שאין צורך שהבלש יתרוצץ ככלב ציד בעקבות טרפו. במרוצת השנים הציגה כריסטי עוד דמויות, כגון פארקר פיין והזוג טומי וטפנס.
מחזות
כריסטי כתבה גם מחזות, שהידועים בהם הם "מלכודת העכברים" ו"עד התביעה". המחזה "מלכודת העכברים", שעלה על בימת התיאטרון הלונדוני לראשונה ב־1952 מוצג מאז ברציפות בעיר והוא המחזה שהוצג במשך הזמן הרצוף הארוך ביותר בהיסטוריה של התיאטרון.
סאו יה-ג'י
סְאוֹ יֵה-ג'י (בקוריאנית: 서예지; נולדה ב-6 באפריל 1990) היא שחקנית דרום קוריאנית. את קריירת המשחק שלה החלה בקומדיית המצבים "Potato Star 2013QR3" (2013–2014). לאחר מכן השתתפה בתפקידים מרכזיים בדרמה ההיסטורית "שומרי הלילה" (2014), בדרמת המתח "אחרון" (2015) ובדרמת הפנטזיה "תיכון מוּ-רים" (2016). חלק מתפקידיה המוכרים ביותר כוללים את תפקידה בדרמה "הצילו" (2017) ובדרמה "עורך דין בריון"(2018). זכתה להכרה רבה בעקבות תפקידה בדרמה הרומנטית "חדרי הנפש" (2020).
2013–2016: תחילת דרכה
יה-ג'י לא תכננה להיות שחקנית, אבל מנכ"ל סוכנות השחקנים "Made in Chan Entertainment" הבחין בה ושכנע אותה להתנסות במשחק. היא נכנסה לראשונה לתעשייה כשהשתתפה בפרסומת לחברת הסלולר "SK Telecom" במרץ 2013, ובמאי של אותה שנה השתתפה בסרט פרסומי קצר של חברת סמסונג. הופעת הבכורה שלה בתור שחקנית הייתה בקומדיית המצבים "Potato Star 2013QR3" ששודרה במשך 120 פרקים מ-23 בספטמבר 2013, עד 15 במאי 2014.
בשנת 2014 כיכבה בדרמה ההיסטורית של רשת MBC "שומרי הלילה" בה שיחקה תפקיד מרכזי עליו הייתה מועמדת לפרס "השחקנית החדשה הטובה ביותר" בטקס הפרסים "MBC Drama Awards" באותה שנה. ב-2015 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של רשת tvN "סופר אבא יול" ובסדרת הטלוויזיה המצליחה של רשת jTBC "אחרון".
לאחר שמשכה את תשומת ליבם של הצופים בעקבות תפקידה בדרמה "אחרון", זכתה יה-ג'י בתפקידה הראשון על המסך הגדול בדרמה ההיסטורית "כס המלכות" (2015). באותה שנה השתתפה בסרט נוסף בשם "Circle of Atonement" ובקליפ לשיר בשם "Let's Not Fall In Love" של להקת הבנים הדרום קוריאנית "ביג באנג".
בשנת 2016 גילמה את אחד התפקידים הראשיים בדרמה של רשת KBS "תיכון מוּ-רים", והשתתפה בתפקיד משנה בסרט "קים סאונדאל האיש שמכר את הנהר". לאחר מכן שיחקה בתפקיד משנה בדרמה ההיסטורית של רשת KBS "אבירי הפרחים" (2016–2017).
לאחר סיום תקופת החוזה בסוכנות השחקנים שלה ב-2016, עזבה יה-ג'י את "Made in Chan Entertainment" והצטרפה לסוכנות "King Entertainment".
2017–הווה
בתחילת שנת 2017 זכתה יה-ג'י בתפקיד הראשי הראשון שלה, בסרט "Another Way", שעלילתו עסקה בבריתות התאבדות. באותה שנה כיכבה בדרמת המתח של רשת OCN "הצילו" וזכתה לשבחים רבים מהקהל.
בשנת 2019 כיכבה יה-ג'י בסרטים "Warning: Do Not Play" ו-"By Quantum Physics: A Nightlife Venture".
באחד בינואר, 2019 הצטרפה יה-ג'י לסוכנות השחקנים החדשה "Gold Medalist".
הפרויקט הראשון של יה-ג'י בסוכנות החדשה היה הדרמה הרומנטית של רשת tvN בשיתוף עם נטפליקס, "חדרי הנפש" (2020). היא כיכבה לצד השחקן קים סו-היון, בתפקיד כותבת ספרי ילדים מצליחה בעלת הפרעת אישיות. הופעתה בתפקיד זכתה לביקורות חיוביות מצד העיתונים The Hindu ו-Manila Bulletin והניו יורק טיימס הכריז על הדרמה כאחת מ"הסדרות הבינלאומיות הטובות ביותר לשנת 2020", ואף כינה את הופעתה של יה-ג'י "מהפנטת". בנוסף זכתה יה-ג'י לעליה משמעותית בפופולריות ומשכה את תשומת ליבה של התקשורת הן בקוריאה והן מחוץ לה.
בשנת 2021 כיכבה בסרט מתח-מסתורין בשם "זיכרונות המחר", בבימויו של סאו יו-מין, לצד השחקן קים קאנג-וו. הסרט זכה להצלחה מסחררת ובשבוע ההקרנה הראשון שלו שבר את שיא מכירות הכרטיסים המקומי.
ביוני 2022, החלו שידוריה של סדרת הטלוויזיה "Eve", של רשת tvN, בה מככבת יה-ג'י בתפקיד ראשי.
אורות (אלבום של ישראל אדלר)
אורות הוא אלבום הבכורה של החזן והזמר החסידי ישראל אדלר. האלבום יצא בשנת 2016 והוא כולל 10 רצועות, האלבום הופץ על ידי רשת חנויות הספרים אור החיים, גרינטק, לחיים הפקות ועוד.
באלבום לחנים של משולם גרינברגר, פינקי ובר, מאיר אדלר וביצוע קאבר לשיר "משה ואהרון" של הרב שלמה קרליבך ועיבוד מוזיקלי של משה לאופר, יובל סטופל, יהודה גלילי, מאיר אדלר ואופיר סובול.
בשיר "ותיק" הצטרף לישראל לדואט אביו החזן חיים אדלר.
בדצמבר 2014 יצא הסינגל הראשון מהאלבום תחת שם הנושא של האלבום "אורות". יולי 2016 הוציא את הסינגל-קליפ השני מתוך האלבום יחד עם מקהלת מלכות, הקליפ צולם בציריך בשווייץ. במרץ 2022 הוציא אדלר קליפ לשיר "א חתונה אין שטעטל" מתוך האלבום.
לשיר "תינוקות של בית רבן" בלחן של משולם גרינברגר גרסת לייב של אדלר, יחד עם יואלי דיקמן, מקהלת מלכות ומקהלת "קול הנערים". לשיר אזכרה בלחן של פינקי ובר על מילותיו של ה'דמשק אליעזר' תלמידו של הייטב לב גרסת לייב באירוע סיום סדר נזיקין במסגרת הדף היומי של ארגון דרשו בווינה. לשיר יצא גם קאבר על ידי מלחין השיר פינקי ובר.
כריך רובן
כריך רוּבּן (באנגלית: Reuben sandwich) הוא כריך אמריקאי קלוי העשוי מקורנד ביף, גבינת אמנטל, כרוב כבוש ורוטב רוסי הקלויים בין פרוסות לחם שיפון. מאכל זה מזוהה לרוב עם מעדניות יהודיות בעיר ניו יורק, אף על פי שאינו כשר.
רובן קולקופסקי וברני שימל, מלון בלקסטון: אומהה, נברסקה
חלק טוענים כי רובן קולקופסקי (במקורות מסוימים שם משפחתו קוצר לקיי), בעל מכולת יהודי יליד ליטא שהתגורר באומהה, נברסקה, היה מזמין כריך עשוי קורנביף ופסטרמה במשחק הפוקר השבועי בו שיחק במלון בלקסטון בין השנים 1920–1935. בין המשתתפים, שכינו עצמם "הוועדה", נכח גם בעל המלון, צ'ארלס שימל. בנו של שימל, שעבד במטבח, הכין עבור קולקופסקי את כריך הרובן הראשון, כשהוסיף להזמנתו הקבועה גבינה שווייצרית ורוטב אלף האיים, והגיש אותם בלחם שיפון. הכריך זכה לתהילה מקומית לראשונה כששימל הכניס אותו לתפריט ארוחת הצהריים של בלקסטון, ותהילתו התפשטה כאשר עובד לשעבר במלון זכה בתחרות הרעיונות הארצית לכריכים עם המתכון. באומהה מציינים ב־14 במרץ את יום הרובן. סיפור זה מוזכר בסרט "חידון האשליות", שם דיק גודווין, הדמות הראשית, מזמין ואוכל רובן במסעדה עם צ'ארלס ואן דורן, והם דנים במקורות הכריך.
אוסוואלד בוסקו
אוסוואלד בוסקו (גם בואסקו, בוסקה, בגרמנית: Boska, Oswald Bosko או Bouska, 1907 – נרצח בספטמבר 1944) היה חסיד אומות העולם מאוסטריה שנרצח על ידי הנאצים.
קורות חיים
בצעירותו היה בוסקו מלצר בווינה. הצטרף בשלב מוקדם למפלגה הנאצית האוסטרית, אך התפכח בהמשך מתמיכתו בנאציזם.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה בוסקו סמל בכיר בכוח המשטרה הגרמני ששמר על גטו קרקוב. יחד עם שוטרים נוספים בכוח זה, שחלק מהם היו ילידי וינה, כמותו, הוטל עליו לספור את העובדים היהודים עם שובם מהמפעל של יוליוס מדריץ' בקרקוב בחזרה לגטו בתום כל יום עבודה. בוסקו ועמיתיו התעלמו מהיעדרם של חלק מהעובדים וכך אפשרו את הימלטותם.
בוסקו סייע למדריץ' ולעוזרו, ריימונד טיץ', להבריח חלק מעובדיהם מהגטו ולאפשר להם להיטמע באוכלוסיית קרקוב הנוצרית. כמו כן סייע בוסקו למדריץ' להבריח את הילדים של עובדי המפעל ואת אמהותיהם מגטו קרקוב למפעלו של מדריץ', כשנודע למדריץ' בסוף 1942 שכל הילדים מגטו קרקוב אמורים להישלח מהגטו למחנות ריכוז. למחרת נמלטו העובדים ובני משפחותיהם לאזור טרנוב. לאחר יומיים נורו כל הילדים שנותרו בגטו, או נשלחו לאושוויץ.
לאחר חיסול גטו קרקוב ב-13 במרס 1943 המשיכו מאות משפחות יהודיות להתחבא בבונקרים ובמרתפים בשטח הגטו. בסיועו של בוסקו הועברו רבים מיהודים אלה, בהם ילדים, למפעל של מדריץ'. חלקם המשיכו משם למקומות מחבוא בקרב משפחות פולניות, וחלקם נמלטו לאזור טרנוב ומשם לסלובקיה ולהונגריה.
ב-1944 נמלט בוסקו, שחשש שיישלח לחזית. הוא נתפס בידי הגסטאפו והוצא להורג ב-18 בספטמבר 1944.
הנצחה
בשנת 1964 הכיר יד ושם באוסוואלד בוסקו כחסיד אומות העולם. גם ריימונד טיץ' ויוליוס מדריץ' הוכרו באותה שנה בתור חסידי אומות העולם.
15 בספטמבר
15 בספטמבר הוא היום ה-258 בשנה (259 בשנה מעוברת), בשבוע ה-37 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 107 ימים.
דראקו רוסה
דראקו קורנליוס רוסה סוארז (בספרדית: Draco Cornelius Rosa Suárez; נולד ב-27 ביוני 1970) הוא זמר-יוצר ושחקן פוארטו ריקני. רוסה התפרסם לראשונה כחבר בלהקת הבנים "Menudo". ב-1986 עזב את הלהקה והחל בקריירת סולו בברזיל ובארצות הברית. ב-1990 הצטרף ללהקת "Maggie's Dream" והוציא עמה אלבום אחד, שלאחריו חזר לקריירת סולו.
ביוגרפיה
רוסה נולד בשם רוברט אדוארדו רוסה סוארס בניו יורק להורים ממוצא פוארטו ריקני. בגיל צעיר חזרה משפחתו לפוארטו ריקו, וילדותו של רוסה עברה בפונסה. ב-1984 הצטרף רוסה ללהקת הבנים הפוארטו ריקנית "Menudo". מכיוון שהיה היחיד בלהקה ששלט באנגלית בצורה טובה, הוא ביצע את מרבית שיריה של הלהקה באנגלית. כולל הלהיט הגדול ביותר שלה "Hold Me". עם זאת, רוסה התאכזב מהלהקה מכיוון שלא ניתן לו לכתוב עבורה שירים, וב-1987 הוא עזב אותה והחל בקריירת סולו.
רוסה עבר לברזיל והוציא שני אלבומי סולו בפורטוגזית שזכו להצלחה. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס שם השתתף בתפקיד הראשי בסרט "סלסה". במהלך הצילומים לסרט פגש את השחקנית אנג'לה אלוורדו, הם הפכו לבני זוג ובהמשך נישאו. ב-1990 הוא חזר לניו יורק והקים להקת רוק אלטרנטיבי בשם "Maggie's Dream". הוא הוציא עמה אלבום אחד באותה שנה. הם הקליטו אלבום נוסף, אולם הוא מעולם לא התפרסם, שכן ב-1992 הלהקה התפרקה. ב-1993 הוא עבר לספרד והוציא אלבום סולו ראשון בשפה הספרדית. במקביל, החל רוסה לכתוב וליצור שירים עבור חברו לשעבר ללהקת Menudo - ריקי מרטין. רוסה כתב את מרבית השירים באלבום הסולו הראשון של מרטין "A Medio Vivir", כולל הלהיט המפורסם ביותר שלו "María". הצלחת האלבום הובילה לשיתוף פעולה פורה בין רוסה למרטין. רוסה הפיק גם את אלבומה של הזמרת אדניטה נזאריו "Corazón", וכתב גם חלק מהשירים באלבום. כמו כן הפיק חלק מהשירים באלבומו של חוליו איגלסיאס "Noche De Cuatro Lunas".
באפריל 2011 אובחן אצל רוזה סרטן לימפומה שאינה הודג'קין ליד הכבד שלו. הוא עבר טיפול אלטרנטיבי ומסורתי ביוסטון ובסנטה מוניקה. בדצמבר 2012 הוא הוכרז נקי מסרטן. בדצמבר 2013, המנהל שלו אישר שהסרטן שלו חזר, והוא התגבר שוב על הסרטן לאחר השתלת מח עצם שנייה.
אנדרטת ג'ון פול ג'ונס
אנדרטת ג'ון פול ג'ונס (באנגלית: John Paul Jones Memorial) היא אנדרטה בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, שהוקמה לזכרו של ג'ון פול ג'ונס, ממפקדיו הבולטים של הצי האמריקני במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
היסטוריה
האנדרטה היא הראשונה שהוקמה בפארק הפוטומק המערבי. היא ניצבת בצומת שדרת העצמאות ורחוב 17, בגדתו הצפונית של אגן הגאות, בסמיכות לאנדרטת מלחמת העולם השנייה. היא האנדרטה הראשונה שהוקמה במול ובסביבתו שאינה מנציחה אישיות שכיהנה כנשיא ארצות הברית.
האנדרטה היא עמוד שיש מלבני בגובה של 4.6 מטרים, הניצב על גבי בימה. בריכות קטנות שמים זורמים לתוכן ממוקמות משני צידיו. לפני העמוד ניצב פסל ארד בן 3 מטרים של ג'ונס, שפוסל על ידי צ'ארלס ניהאוס (Charles H. Niehaus). מצדו האחר של עמוד השיש נקבע תבליט של איור של ג'ונס, המניף את דגל ארצות הברית על תורן ספינתו בונהום רישאר (Bonhomme Richard) מאמינים כי הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית הונף על תורן ספינת מלחמה שלה. מעל התבליט חרותה אמרתו הנודעת של ג'ונס במהלך קרב עם הצי הבריטי: "כניעה? עדיין לא התחלתי להילחם!".
האנדרטה נחנכה ב-17 באפריל 1912 על ידי הנשיא ויליאם טאפט. היא מנוהלת ומתוחזקת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
חלוקת ארץ ישראל לגבולותיה - מפת תלמיד הגר"א
300px|שמאל|ממוזער|מפת [[הגר"א.]] חלוקת ארץ ישראל לגבולות או מפת הגר"א היא מפה סכמטית של ארץ ישראל מתחילת המאה ה-19 ומיוחסת לתלמידו של הגאון מווילנה.
המפה מצויה באוסף ערן לאור בספרייה הלאומית שבירושלים.
תיאור המפה
המפה כתובה בכתב יד, בדיו, וצבועה בצבעי מים וכן דפי זהב. גודלה של המפה 440 על 530 מ"מ.
המפה מכוונת למזרח, וכוללת ציון מיקום נחלות שבטי ישראל. בחלקה התחתון של המפה הים התיכון המכונה במפה "הים הגדול", וארץ פלשתים. בחלקה העליון של המפה ים סוף, וכן ים המלח וים כנרת המקושרים באמצעות נהר הירדן. מקורו של נהר הירדן באזור נחלת שבט דן, אולם בדומה למפות שצוירו על ידי רש"י, נהר הירדן אינו מתערבב במימי ים כנרת, וזורם לצד הכנרת.
נחל ארנון מקשר בין ים המלח לבין ים סוף. מימין לים המלח, בפינה הימנית העליונה של המפה מופיעות ארץ אדום וארץ מואב, וכן ארץ מדיין בסמוך לנחל זרד (הנשפך במפה לים סוף, ולא לים המלח, אליו הוא נשפך במציאות). מערבה להם (במורד המפה בצידה הימני) אזור הר שעיר (המצויר בסגנון קרטוגרפיה מפה ערבית וסביבו הכיתוב: "ונסב את הר שעיר ימים רבים"), ובקצה הימני התחתון של המפה ארץ כוש וארץ מצרים המופרדת מארץ הפלשתים בנחל מצרים.
בצידה השמאלי של המפה מופיע נהר פרת, הנשפך במפה אל הים התיכון (במציאות הוא נשפך אל המפרץ הפרסי).
המבנים במפה מצוירים בסגנון אירופאי (עם גגות רעפים). לאורך השוליים הימניים והעליונים של המפה מסומן מסלול בני ישראל במדבר סיני ובדרכם לארץ בעת יציאת מצריים.
בית המקדש המתואר ברביע הימיני העליון של המפה מתואר כמבצר אירופאי ביניימי. הר המורייה מצויר בצורת אגס מתחת לבית המקדש; על ההר מופיע שמו, וסביבו מופיע הכיתוב "ציון היא יבוס היא ירושלים".
הערים הגדולות המופיעות במפה (ומצוינות כמבצרים אירופאים) הן הערים חשבון, יריחו וגזר.
ערי הפלשתים מצוירות בצורת אגרופים הפונים מטה (לעבר תחתית המפה).
מספר ערים במפה באזור נחלות שבט אשר, שבט זבולון ושבט נפתלי מצוירות כמגירות בארון.
הר ההר מופיע במפה בשני אתרים שונים - האחד בסמוך לאזור אדום, והשני בקצה השמאלי התחתון של המפה (בסמוך לצידון).
היסטוריה
הגר"א כתב מספר ספרים על ארץ ישראל ובהם הספר "צורת הארץ לגבולותיה סביב" אשר יצא לאור בשנת תקס"ב (1802) וכלל בתוכו שלוש מפות של ארץ ישראל, ובהם מפת "חלוקת הארץ לגבולותיה". ככל הנראה המפה מהווה העתק של מפה שהגר"א צייר מספר שנים קודם לכן- וכך כתוב בכותרת המפה באותיות קטנות "הועתק מהמאור הגאון הגדול החסיד המפורסם".
נאנסי ח'דורי
נאנסי דינא אילי ח'דורי (בערבית: نانسي دينا إيلي خضوري; ; נולדה ב-1975) היא פוליטקאית, אשת עסקים וסופרת יהודייה-בחריינית. החל מ-2013 היא חברת הפרלמנט הבחרייני.
נאנסי ח'דורי נולדה בלונדון, הממלכה המאוחדת. למדה בבית הספר "הלב הקדוש" בלונדון. בעלת תואר בכלכלה ובספרות אנגלית ובהיסטוריה של בריטניה מבית הספר "אלמונט" (לונדון). היא בעלת רישיון לעריכת דין מטעם שתי אוניברסיטאות (לונדון ווולברהמפטון). ח'דורי הייתה המנהלת האדמיניסטרטיבית של חברת יוסף ח'דורי ובניו. ב-14.12.2010 היא הפכה לחברת הפרלמנט הבחרייני. הודות לפעילותה בפרלמנט, נבחרה לעמוד בראש הוועדה לענייני חוץ וביטחון.
טמיר גונן כהן
טמיר גונן כהן (נולדה ב-25 בינואר 1997), היא שחיינית ישראלית, אלופת ישראל בשחייה המתמחה בסגנון פרפר ושותפה לשיא הישראלי לקבוצות במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
גונן כהן גדלה בהוד השרון. בגיל 6 החלה להשתתף בחוג שחייה בהרצליה. בהיותה בת 10 עברה עם משפחתה לאנגליה בשל עבודתה של אמה. בגיל 16 עברה להתאמן בפלימות' שבדרום-מערב אנגליה בתנאי פנימייה והתאמנה עם האלופה האולימפית רותה מיילוטיטה בהדרכתו של ג'ון ראד. בזמן שחייתה באנגליה הייתה שחיינית קבוצת בני הרצליה ובשנת 2012 עברה לקבוצת הפועל דולפין נתניה. כיום, היא לומדת ושוחה באוניברסיטת ג'ורג'יה טק שבאטלנטה.
2012
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2012 סיימה גונן כהן במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.87 דקות, במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:30.85 דקות ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 30.35 שניות.
2013
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2013 זכתה גונן כהן במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.33 דקות, אחרי עמית עברי מהפועל עמק חפר (59.39 שניות) וחברתה לאגודה קרן זיבנר (1:00.50 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 29.13 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.98 דקות.
סגנית אלופת ישראל
באליפות בריטניה שנערכה בשפילד ביולי 2014 קבעה גונן כהן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש של 1:02.60 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט היא זכתה בשתי מדליות אישיות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.32 דקות, אחרי קרן זיבנר (59.92 שניות) ולפני שיר וסרמן ממכבי קריית אונו (1:04.52 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.42 דקות, אחרי קרן זיבנר (2:15.43 דקות) ומרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (2:19.06 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 29.30 שניות. נוסף לכך, היא זכתה במדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם טלי למקוף, זוהר שיקלר ושירז גלעדי בשיא ישראלי חדש של 8:32.02 דקות, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של הפועל ירושלים (8:34.03 דקות), לפני הפועל ירושלים (8:33.00 דקות) ומכבי קריית אונו (8:45.90 דקות).