cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סילבי קשת
ביוגרפיה
נולדה בשם סילבי שניידר ב-1930 בליל שבצרפת, במשפחה בת שלושה ילדים. הוריה היגרו לשם מגרמניה בסוף שנות-20. היא עלתה עם משפחתה לארץ ישראל בשנת 1935, בערך. קשת גדלה בחיפה, בבית סוציאליסטי וחילוני. גרה בשכנות לתמר אבידר ולמדה בבית הספר אליאנס בחיפה, שם עוברת שמה הפרטי ל"חיה". במלחמת העצמאות שירתה כפקידה במטה גדוד 22 של חטיבת כרמלי, שם הכירה את בעלה לעתיד, צבי קשת, ששימש כמפקד מחלקה.
ב-1949 נישאה לצבי קשת ושינתה את שם משפחתה לשם משפחתו. צבי השלים בטכניון לימודי הנדסת מכונות והשניים גרו אצל הוריה. לאחר שסיים בשנות ה-50, עברו לתל אביב. קשת עבדה במגזין "עולם הקולנוע" ואחר כך החלה לעבוד כמגיהה בעיתון "העולם הזה", זאת לאחר שמחתה בפני אורי אבנרי על שפרסם מודעת "דרושים" בלשון זכר בלבד, עם השימוש במילה "מגיה" במקום המילה "מגיהה". ב"העולם הזה" החלה לכתוב ביקורת קולנוע וטור פרובוקטיבי בשם "מכתבים לרותי", בו הוזמנו הקוראים לשלוח לקשת מכתבים עם שאלות, וזו הייתה משיבה להם בבוטות וחריפות. לאחר מכן כתבה את טור הרכילות הפוליטית "ציפור לחשה לי...", שהתבלט גם הוא בפרסומים נשכניים וביקורתיים, דבר שייחד אותה מעיתונאים אחרים והקנה לה גם אהדה מחד גיסא, אך גם (ובעיקר) תגובות שליליות וזועמות מאידך גיסא.
ב-1955 עברה קשת ל"ידיעות אחרונות". ב-1961 התגרשה מבעלה. היא שמרה על שם משפחתו.
ב-1964 עברה קשת לכתוב במוסף השבועי ב"הארץ" מאמרים פוליטיים שהמשיכו את קו הבוטות והנשכנות שבא לידי ביטוי ב"מכתבים לרותי" ו"ציפור לחשה לי...", והחל מגיליון 16 הפכו מאמרים אלו לטור קבוע בשם "חץ מסילבי קשת". ברשימתה "המלאך רפאל" כתבה כנגד יצחק רפאל, מראשי המפד"ל, בעת שגולדה מאיר, ניסתה למנותו כשר בממשלתה. רפאל הגיש תביעת דיבה כנגד קשת והמשפט, שהתנהל במשך כשלושה חודשים, היה מדובר מאוד בתקשורת. לבסוף הושגה פשרה בין הצדדים בין כותלי בית המשפט. השבועון האמריקני "טיים" הקדיש לה כתבה אוהדת ביולי 1970. לאחר מערכת יחסים עם עורך העיתון, גרשום שוקן, נאלצה בסוף 1970 לעזוב את העיתון וחזרה ל"ידיעות אחרונות". ב-2005 פרשה מ"ידיעות אחרונות".
קשת פעילה ב"פייסבוק" וב"טוויטר", ומפרסמת פוסטים רבים מדי יום.
מעבר לטון הביקורתי, קשת גם טבעה מספר כינויים שהפכו לשגורים בישראל, והיא עומדת מאחורי מספר חידושים ומטבעות לשון בשפה העברית, בהם:
קשת הותקפה מספר פעמים פיזית ואוימה בשל תוכן טוריה. בנובמבר 2017 טענה קשת כי בשנת 1963 ניסה יוסף לפיד לאנוס אותה בלונדון, שם שהה לטענתה ככתב "מעריב".
תגובות
סגנונה החריף של קשת גרר אחריו תגובות רבות, רובן שליליות וזועמות, ולעיתים התנצלויות מצדה של קשת, אם כי לא כך היה ברוב המקרים. דוגמאות לכך:
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם
רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם (ד' בניסן תרס"ח, 5 באפריל 1908 – ו' בכסלו תשנ"ה, 9 בנובמבר 1994) היה האדמו"ר השלישי מסטרופקוב ומייסד חסידות סטרופקוב בישראל.
תולדותיו
לאחר שהתייתם מאמו גדל אצל דודו רבי מנחם מנדל, בשנת תרצ"ב (1932) התחתן עם מרים לאה בתו של רבי יצחק ראובן ליפשיץ, אב"ד טשארני - דונאיעץ. לאחר נישואיו התגורר בבית חותנו. התמנה כרב העיירה יבלונקה. כמו כן כיהן כדיין ומורה צדק של קהילת ברגסז. בהיותו בברגסז היה בקשר קרוב עם רבי אהרן ראטה.
בה' בניסן תש"ד (1944) נשלח למחנה הריכוז אושוויץ, אשתו וששת ילדיו נספו. לאחר המלחמה כיהן כרב המחנות העקורים בומברג ופרנקוניה. בכ' בשבט תש"ו התחתן בשנית עם טאבא (נפטרה בכ"ה באייר תשס"ז) בת הרב יחיאל מיכל שלאגר אב"ד בוקאצ'יבצי, ועבר להתגורר בעיר ווינע, וכבר זמן קצר עבר לעיר במברג שם הקים את 'ישיבת שארית הפליטה' ומסר שיעורים בגמרא עם מפרשים.
בכ"ט בכסלו תש"ט (1948) עלה לישראל והשתקע בבאר יעקב ולאחר תקופה קצרה עבר לרמלה, שם הקים את בית המדרש "דברי חיים" ומקווה טהרה ועסק בהפצת היהדות בעיר. בשנת תשי"ג (1953) עבר לירושלים והתגורר בשכונת גאולה. ייסד את בית המדרש של חסידי סטרופקוב בשכונת מאה שערים. כעבור זמן הקים בית מדרש נוסף של החסידות בבני ברק.
לאחר פטירת דודו האדמו"ר רבי מנחם מנדל, בו' באייר תשי"ד (1954), התמנה לאדמו"ר מסטרופקוב וכונן את חסידות סטרופקוב בארץ ישראל. ייסד בירושלים ישיבה ועמד בראשה. שימש כפוסק הלכה והתמחה בנושאי עירובין ומקוואות. האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים מינהו כאחראי מטעמו על ענייני המקוואות בארץ ישראל. על אף היותו אשכנזי, התמנה בשנת תשל"ו לכהן כחבר העדה החרדית הספרדית, וכעבור זמן התמנה לראש בית הדין לענייני גיור. היה מראשי משמרת הצניעות בירושלים בתש"ן הקים את בית הדין 'קהל היראים' שמתמחה בדיני ממונות.
מלבד ספריו בהלכה, בדרוש ובאגדה, הוציא קונטרסים הלכתיים רבים שונים, ובהם על ענייני מקוואות, טהרת המשפחה, מצות יד, ארבעת המינים ושמיטה. בשנת תשט"ז (1956) הוציא את ספרו של דודו רבי מנחם מנדל, "דברי מנחם". בצעירותו העלה על הכתב דברי תורה של סבו האדמו"ר רבי אברהם שלום אך כתבי היד נותרו בבית אביו באונגוואר. כעבור עשרות שנים נמצאו כתבי היד על ידי יהודי שביקר במקום, והם שולבו במהדורה חדשה של הספר "דברי שלום", שיצא לאור בשנת תשע"ג (2013).
נפטר בו' בכסלו תשנ"ה, הלווייתו התחילה בבית מדרשו בשכונת מאה שערים בהשתתפות אלפי איש. ספדו לו רבי צבי אלימלך הלברשטאם האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג שהכתיר את בנו יחידו לממלא מקומו, הרב משה אריה פריינד, הרב אברהם דוד הורוביץ ועוד, נטמן בהר המנוחות בירושלים, בסמוך לקבר דודו רבי מנחם מנדל.
מספר אקראי
מספר אקראי בתורת ההסתברות הוא מספר "מוגרל" מתוך טווח נתון ולפי התפלגות נתונה. זוהי תוצאת תצפית יחידה של משתנה מקרי בעל התפלגות כלשהי. כאשר ההתפלגות אינה מצוינת, מדובר בדרך כלל בהתפלגות אחידה בדידה, בה הסיכוי לקבלת כל ערך בטווח - שווה (כפי שמתקיים למשל בהטלת מטבע או בהטלת קובייה). כל התפלגות אחרת יכולה לשמש אף היא להגרלת ערך אקראי, ולמעשה תקבע את סיכויי ההגרלה.
במספרים אקראיים יש עניין בתחומים מדעיים רבים, בהם הדמיית אקראיות לצורך מחקר במדעי המחשב ובמדעים אחרים כמו תורת הכאוס, תורת המשחקים, תורת האינפורמציה, תורת ההסתברות ומכניקה קוונטית. כמו כן יש עניין בהם גם במשחקי מחשב, משחקי הימורים ובקריפטוגרפיה, בהם יש צורך לעיתים בהגרלת אלמנט או רצף אקראי של אלמנטים בהתפלגות אחידה מתוך קבוצה נתונה של האלמנטים או רצפים.
מספר אקראי אמיתי
לא ניתן לקרוא למספר "אקראי" ללא הקשר כלשהו. לדוגמה: אם נתונים במכל 49 כדורים זהים הממוספרים מ-1 עד 49 ואם שולפים מתוך המכל (לאחר ערבוב הגון) כדור אחד ועליו מופיע המספר 23 ניתן לומר כי המספר 23 הוגרל באופן אקראי בהתפלגות אחידה מתוך הקבוצה. ההסתברות שהמספר 23 יוגרל היא \ 1/49. אם נרשום את המספר המופיע על הכדור, נחזירו למכל ונחזור על תהליך זה מספר פעמים, נקבל רצף אקראי המוגדר מעל הקבוצה. לדוגמה: הסיכוי שיוגרל הרצף: (בהנחה שכל כדור מוצא, נרשם ומוחזר שוב) היא \ (1/49)^6 או \ 49^{-6} שהיא כפולה של ההסתברויות של כל כדורים ברצף.
מחוללים אקראיים
דרך פשוטה להדגים מחולל אקראי היא על ידי הטלת קובייה או הטלת מטבע. למשל אם עץ שווה 1 ופלי שווה 0 ניתן להגריל בדרך זו מספר אקראי, בהנחה שהמטבע נוצרה באופן אחיד ואינה מוטה כלפי צד כלשהו. במקרה זה ההסתברות שיתקבל עץ בכל הטלה היא בדיוק חצי. מספר שהוגרל בדרך זו יקרא "אקראי אמיתי". בהטלות חוזרות של המטבע נוכל לייצר רצף סיביות אקראי אמיתי, בכל אורך שנרצה. אולם לשיטה זו אין ערך ממשי כאשר יש צורך ברצף אקראי מהיר ולעיתים קרובות. ניתן להגריל רצף אקראי אמיתי באמצעים פיזיקליים, על ידי מדידת תופעות פיזיקליות שונות כמו:
יצירת מחולל מספרים אקראיים "אמיתיים" היא תהליך מסובך ויקר הדורש חומרה ייעודית ואמצעים לביצוע ניסויים ובדיקות. קיימים מספר אתרי אינטרנט המציעים רצפים ארוכים של מספרים אקראיים אמיתיים, שנוצרו באחת השיטות המתוארות, הנגישים לגולשים לשימוש חופשי.
מבחנים סטטיסטיים
מחוללים המבוססים על תופעות פיזיקליות כמו אלו המתוארות, אינם יציבים בדרך כלל ולרוב סובלים מהטיה סטטיסטית (Biased), כך שתוצאתם אינה אחידה. מבחינה מתמטית לא ניתן להוכיח שרצף הנוצר ממקור אקראי כלשהו הוא באמת אקראי. אולם ניתן באמצעות מבחנים סטטיסטיים מסוימים לבדוק את רמת האקראיות, על ידי איתור נקודות תורפה במחולל, שיכולות להצביע על אקראיות לקויה. מחולל אקראי יהיה בטוח רק אם ניתן להשתכנע בוודאות כי כל סיבית המופקת ממנו היא בהסתברות של חצי. אם למשל ההסתברות להגרלת סיבית 1 שונה מחצי אזי המחולל לא יהיה בטוח. ידוע על ניסיונות מוצלחים לניצול חולשות אלו על ידי מהמרים במשחקי הימורים. ישנן טכניקות לביטול ההטיה ושיפור האקראיות במקרים בהם תוצאת המחולל האקראי סובלת מהטיה, כמו בטכניקה הנקראת De-skewing.
ישנם מספר מבחנים סטטיסטיים בסיסיים, לבדיקת אקראיות. מבחן תדירות של סיביות בודדות, שבו נבדק האם מספר סיביות 1 זהה בקירוב לסיביות 0. מבחן סריאלי (זוגות סיביות) שבו בודקים האם מספר מופעי הזוגות (00,01,11,10) ברצף, אחיד פחות או יותר. מבחן פוקר, המבוסס על התפלגות כי בריבוע, שבו מחלקים את הרצף לתת-סדרות באורך מסוים ובודקים האם הם חוזרים על עצמם בהתפלגות שווה ברצף האקראי. מבחן רצף שבו בודקים האם ריצות רצופות של אפסים או אחדים באורכים שונים הם כצפוי מרצף אקראי ואוטו-קורלציה שהיא בדיקת מידת הקורלציה (רמת מתאם) בין הרצף הנבדק לבין היסטים שונים שלו.
מעבר לכך קיימות שיטות רבות לבדיקת אקראיות, בהן שיטת מאואר הנקראת "מבחן סטטיסטי אוניברסלי" המבוססת על הרעיון הבא, אם רצף כלשהו ניתן לדחיסה באופן משמעותי בעזרת אלגוריתם דחיסה כלשהו, הוא אינו אקראי. האלגוריתם של מאואר מנסה לבדוק את רמת הדחיסות של הרצף ובדרך זו לבחון את מידת אקראיותו, ככל ששיעור הדחיסות נמוך יותר מידת האקראיות גבוהה יותר. מבחנים נוספים נקראים מבחנים ספקטרליים המבוססים על התמרת פורייה ועל סיבוכיות ליניארית. ומבחן Diehard (שמרן), הוא סוללה של מבדקים סטטיסטיים שונים למדידת איכות של רצפים אקראיים, הידוע כאחד המבחנים היותר קפדניים. פותח על ידי ג'ורג' מרסגליה ב-1995.
גם אם המחולל עומד בהצלחה בכל מבחני האקראיות כמו אלו האמורים, אין בכך הוכחה מוחלטת לאקראיותו.
מספר פסאודו אקראי
מרבית ההתקנים הפיזיקליים ליצירת מספרים אקראיים כמו אלו המתוארים לעיל, נוטים להיות יקרים מאוד ואיטיים ובמקרים מסוימים אף לא מעשיים. על כן הומצאו שיטות ליצירת מספרים פסאודו-אקראיים (מדומים) באופן דטרמיניסטי (במחשב), מתוך רצף אקראי קצר הנקרא גרעין (seed). רצף פסאודו-אקראי אינו אקראי אמיתי, אלא רק נראה לעין כאקראי, כאשר הגרעין ההתחלתי אינו ידוע. אולם בשל אופיים הדטרמיניסטי רצפים אקראיים שנוצרו בעזרת מחולל פסאודו-אקראי ניתנים לשחזור מדויק בהינתן הגרעין ההתחלתי. לעובדה זו שימושים מסוימים, שכן ניתן להעביר את הגרעין ההתחלתי ממקום למקום וליצור אותו הרצף במקום אחר.
תוצאת מחולל סיביות פסאודו-אקראי (PRBG) אינה אקראית לגמרי. למעשה עבור גרעין התחלתי באורך \ k, מספר הרצפים שהמחולל מסוגל לייצר באורך \ l מהווה רק חלק קטן מהטווח המקסימלי ליתר דיוק \ 2^k/2^l של כל הרצפים הבינאריים האפשריים באורך \ l. השאיפה היא למצוא שיטה להרחבת גרעין התחלתי קצר לרצף באורך מרבי, באופן שלא ניתן יהיה להבחין בינו לבין רצף באורך זהה המיוצר בעזרת מחולל אמיתי. קיים מגוון עצום של אלגוריתמים ליצירת מספרים פסאודו-אקראיים מסוגים שונים. אולם רבים מהם אינם בטוחים ויש להיזהר בטענת הממציאים באשר לטיב אקראיותם.
אלגוריתמים אקראיים
אלגוריתמים אקראיים עושים שימוש במספרים אקראיים. בזמן ריצה מבצע האלגוריתם החלטות בהתאם לערך אקראי כלשהו. בשל כך ייתכן מצב שבו האלגוריתם יחזיר תשובה שונה עבור קלט זהה. מסיבה זו נקראים אלגוריתמים אלו "אקראיים", בניגוד לאלגוריתמים דטרמיניסטיים, שעבור קלט זהה יבצעו תמיד אותן החלטות ותוצאתם תהיה תמיד זהה. דוגמה לשימוש במספרים אקראיים היא אלגוריתם מילר-רבין לבדיקת ראשוניות, שבמימושו הבסיסי נעשה שימוש במספרים אקראיים. אלגוריתם זה הוא אלגוריתם הסתברותי, כיוון שאינו מחזיר תשובה שנכונותה ודאית. השימוש באקראיות כשיטה לבדיקת ראשוניות יעיל יותר מאלגוריתמים דטרמיניסטיים מקבילים.
מחולל פסאודואקראי (PRNG)
אחת השיטות להפקת מספרים פסאודו-אקראי היא באמצעות פונקציה חד-כיוונית. הדוגמה הנפוצה למחולל כזה נקראת Linear congruential generator או בקיצור LCG שהומצאה על ידי Lehmer והפכה לתקן ANSI שיושם בעבר בפונקציה בשפת c. הרעיון הבסיסי של המחולל פשוט ויעיל ומתבסס על אריתמטיקה מודולרית, משוואתו היא:, כאשר \ n גדול מאפס וערכו של \ x_0 הוא הגרעין ההתחלתי. הפרמטרים \ a,b,m שולטים באופי התוצאה. בשל השימוש במודולו המחולל מייצר רצף סיביות סופי, כלומר מחזורי. כאשר לאחר מספר מסוים של אלמנטים המחולל חוזר על עצמו. מחזוריות המחולל היא על כן עניין קריטי, בחירת הפרמטרים עבור המחולל חשובה ולמעשה משפיעה ישירות על מחזוריותו. למשל אם אזי מחזוריות המחולל תהיה בערך \ 2^{30}. ישנן גרסאות משופרות ממשפחת אלגוריתמים אלו כמו אלגוריתם Park-Miller.
אף על פי שאלגוריתם זה עומד יפה במבחנים סטטיסטיים ידועים לבדיקת אקראיות וגרסאות שונות שלו נפוצות מאוד בשימוש מעשי, הוא אינו בטוח כלל מבחינה קריפטוגרפית. מאחר שהמשכו ניתן לניחוש מתוך רצף קצר יחסית. ג'ואן בויר, קראווציק ואחרים הראו כיצד ניתן לנחש את תוצאות מחולל מסוג זה מתוך רצף קצר (ללא ידיעת הגרעין ההתחלתי), בידיעת חלק מן הפרמטרים ואף בלא ידיעת הפרמטרים כלל. התיעוד המקיף ביותר בנושא זה הוא ספרו של דונלד קנות' "The art of computer programming" (כרך שני). ג'ון פון נוימן צוטט כאומר: "זהו חטא לחשוב כי ניתן לייצר מספרים אקראיים בשיטות מתמטיות".
איכות המחולל תלויה ביישום, בדרישות ובמטרה לשמה הוא משמש. משחקי מחשב למשל דורשים אקראיות נמוכה ביותר, עבורם מחוללים המובנים במהדר נפוץ מספקים. לעומתם משחקי הימורים דורשים אלגוריתמים טובים ומורכבים יותר. יישומים קריפטוגרפיים דורשים אקראיות מרבית. להלן הדרישות מכל מחולל פסאודו-אקראי (בסדר עולה של חשיבותן), כדי שיהיה בטוח:
שתי האחרונות נדרשות בעיקר ביישומים קריפטוגרפיים, למשל לצורך הכנת מפתחות הצפנה. כאמור, בחירת גרעין התחלתי אקראי (אמיתי) הכרחית. קיימים מספר מקורות אקראיים טובים להפקת גרעין התחלתי קצר, כגון:
לעיתים משלבים מספר מקורות אקראיים באמצעות פונקציית ערבול בטוחה, להשגת אקראיות מרבית.
אלגוריתם פסאודודו אקראי קריפטוגרפי
מספרים אקראיים הם מרכיב חיוני במנגנוני הצפנה רבים. מפתחות הצפנה מיוצרים באופן אקראי כדי להקשות על ניחושם. פרוטוקולים ומנגנונים קריפטוגרפיים רבים משתמשים במספרים אקראיים למטרות שונות. מרבית האלגוריתמים הקיימים בשוק אינם עומדים בדרישות בטיחות מינימליות ואינם בטוחים מבחינה קריפטוגרפית כלל. אלגוריתם פסאודו-אקראי קריפטוגרפי מיושם בדרך כלל באמצעות אלגוריתם הצפנה בטוח. מאחר שאלגוריתמים להצפנה מכילים מטבעם את התכונה שהם קשים לניחוש, הם מהווים מקור מצוין לאקראיות. ישנן מספר שיטות להפקת רצף פסאודו-אקראי המתאים למטרות קריפטוגרפיות. בשיטות סימטריות משתמשים באלגוריתם סימטרי מהיר כגון AES בתור מחולל אקראי. בשיטה זו מצפינים ערך קבוע כלשהו (בדרך כלל אפסים), כאשר מפתח ההצפנה הוא הגרעין ההתחלתי. פלט הצופן מהווה חלק מהרצף האקראי. בשיטות א-סימטריות מפיקים רצף אקראי באמצעות נוסחאות הדומות לאלגוריתמים כגון RSA והצפנת רבין.
אלגוריתם BBS הוא דוגמה טובה למחולל בינארי אקראי-קריפטוגרפי המבוסס על הצפנה אסימטרית. המחולל פועל לפי הנוסחה:. בכל שלב הסיבית הנמוכה של \ x_i מהווה חלק מהרצף האקראי, כאשר \ n הוא כפולה של שני מספרים ראשוניים גדולים. ניסיון לנחש את הסיבית הבאה של המחולל שקול לניסיון לפרק את \ n לגורמים. אם הגורמים הראשוניים של \ n אינם ידועים, המחולל יהיה בטוח. מאחר שבטיחות המחולל תלויה בקושי שבפירוק \ n לגורמים, רצוי ש-\ n יהיה גדול ככל האפשר. החיסרון היחידי של האלגוריתם הוא שכל סיבית אקראית דורשת העלאה בריבוע מודולו \ n, פעולה יקרה במונחי חישוב. ניתן לשפר את האלגוריתם בכך שפלט האלגוריתם בכל לולאה יהיה מספר מסוים של הסיביות הנמוכות של \ x_i.
לקריאה נוספת
דונלד קנות', The art of computer programming, Vol 2: Seminumerical Algorithms.
דימו קזאסוב
דִימוֹ קָזַאסוֹב (בבולגרית: Димо Казасов; 17 בספטמבר 1886, טריאבנה, מחוז גברובו, נסיכות בולגריה – 28 ביולי 1980, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה מהפכן, עיתונאי וסופר בולגרי שכיהן גם כחבר פרלמנט ושר בממשלות בולגריה במשך 28 שנים. קזאסוב הוא חסיד אומות העולם, על חלקו בהצלת יהודי בולגריה מגירוש אל מחנות ההשמדה הנאציים בעת מלחמת העולם השנייה.
תולדות חייו
ב-1904 סיים קזאסוב בית ספר תיכון בעיר רוסצ'וק ובין 1906 ל-1910 הועסק כמורה ברוסצ'וק, טוטראקן ובורגס. בין 1910 ל-1917 כיהן כמזכיר איגוד המורים הבולגרי וב-1918 הוסמך למשפטים באוניברסיטת סופיה. ב-1915 יצא לאור ספרו הראשון שתיאר את המשנה והפעילות של ארגוני המורים בממלכת בולגריה. ב-1919 נבחר לפרלמנט מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית ובמקביל החל לפרסם מאמרים וסיפורים קצרים בכתבי עת שונים. ב-21 במאי 1920 לאחר הניצחון הסוחף של אלכסנדר סטמבוליסקי בבחירות, איבד את מקומו בפרלמנט וב-3 השנים הבאות ערך את היומון "האומה".
מלחמת העולם השנייה והצלת יהודי בולגריה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה רשמית ממלכת בולגריה על נייטרליות, אך נקטה במדיניות פרו גרמנית שליוותה אותה לאורך מרבית שלבי המלחמה. ממשלת בולגריה אימצה באופן ממסדי מדיניות אנטי יהודית וב-23 בינואר 1941 פורסם החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג. קזאסוב היה ממתנגדיו הבולטים של החוק והשתתף במאבק שלא נשא פרי, למניעת החלתו. 21 סופרים בולגרים הפיצו עצומה כנגד החוק והצנזור הממשלתי הבולגרי. בהנחיית ראש הממשלה הופצו כרוזי נאצה כנגדם בערי בולגריה, שבהם נטען שקיבלו שוחד מבני הקהילה היהודית. בתגובה לכרוזים, שלח קזאסוב מכתב חריף לראש הממשלה בוגדאן פילוב שבו כתב בין השאר:
.
ב-1 במרץ 1941, חתם ראש הממשלה הבולגרי הפרופסור בוגדאן פילוב בווינה על ההסכם התלת-צדדי, במסגרתו הפכה בולגריה לבעלות בריתן של מדינות הציר. כוחות צבא גרמנים נכנסו באין מפריע לשטח הממלכה ומאדמתה תקפו וכבשו את ממלכות יוון ויוגוסלביה. ב-22 בפברואר 1943 אישרה הממשלה הבולגרית את גירושם של כל היהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה למחנות ההשמדה הגרמנים, בכפוף להסכם שחתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים עם תיאודור דנקר נציגה של גרמניה הנאצית וב-4 במרץ הם נכלאו ובהמשך גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-9 במרץ 1943 נכשל ניסיון הגירוש הראשון של יהודי "בולגריה הישנה" אל מחנות ההשמדה בזכות פעילות מאומצת של פוליטיקאים ואנשי כנסייה.
ב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בבולגריה בסיוע כוחות הצבא האדום אשר ניצבו בפאתי סופיה. ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב. ב-10 בספטמבר מינה גאורגייב את קזאסוב ידידו הקרוב לשר התעמולה בממשלת חזית המולדת הבולגרית. פעולתו הראשונה של השר קזאסוב הייתה פניה מעל גלי האתר לתושבי בולגריה, במסגרתה נתבקשו לסייע לצבא האדום לסלק את הכוחות הגרמניים ואת תומכיהם הפאשיסטים מכל אדמת בולגריה. קזאסוב הודיע בשם ממשלת בולגריה על החזרת כל הזכויות למיעוטים ובכלל זה ביטולו המוחלט של החוק להגנת האומה. בסוף ספטמבר פורסמה בעיתונות וברדיו הבולגרים הצהרה נוספת מטעם קזאסוב ובה הובעה אהדתו של השלטון הבולגרי להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
אחריתו
ב-22 בנובמבר 1946 סיים קזאסוב את כהונתו כשר התעמולה ומונה לשר המידע והאמנויות בממשלתו של גאורגי דימיטרוב, תפקיד בו כיהן עד ה-11 בדצמבר 1947. בראשית 1953 פרש קזאסוב מפעילות ציבורית והתמסר לכתיבת זיכרונותיו. ב-1966 הוכר על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם. ב-1979 פרסם את ספרו ה-32 והאחרון שנקרא "ניצוצות משנים סוערות". קזאסוב הלך לעולמו ב-1980 והוא בן 94 שנים.
מודוס (מוזיקה)
מודוסים הם וריאציות טונאליות של הסולמות המוזיקליים עליהם הושתתה המוזיקה של ימי הביניים והרנסאנס (מודוס משמעו מודל/תבנית ביוונית). בעידן הטונאלי (החל מהמאה ה־17) השימוש בהם במוזיקה מערבית פחת. כיום משתמשים במודוסים בעיקר במוזיקה ערבית, בפלמנקו, בג'אז, בחזנות ובמוזיקה קלאסית מודרנית. מודוסים שונים שימשו בזמר העברי המוקדם. מודוסים משמשים גם במוזיקה לסרטים ויוצרים מצבי אווירה ייחודיים שלא קיימים בסולם מז'ורי או מינורי הרגילים.
פירוט רשימת המודוסים (ה"טבעיים" או הכנסייתיים)
כדי להבין את המודוסים, נתבונן לדוגמה בתווים דו, רה, מי, פה, סול, לה וסי המרכיבים את סולם דו מז'ור, שצליל הטוניקה שלו הוא דו. אם נשתמש באותם הצלילים של דו מז'ור אך נתייחס לטוניקה שונה, יתקבל מודוס אחר. לדוגמה, אם נתייחס לרה כאל הטוניקה במקום דו יתקבל מודוס בשם רה דורי (פירוש המילה דורי הוא שהסולם מורכב מ-7 צלילי היסוד - הקלידים הלבנים בפסנתר, ללא שימוש בסימני היתק). רה דורי הוא בעצם סולם מינורי שהדרגה השישית בו שונתה וכעת היא סקסטה גדולה (ראו: מרווח) מן השורש, ולא סקסטה קטנה כמו בסולם מינור טבעי.
אותה השיטה מיושמת גם לכל שאר המודוסים: כאשר מייחסים בנגינת צלילי הסולם דו מז'ור לדו כאל הטוניקה מתקבל מודוס הנקרא "יוני" (שהוא למעשה סולם מז'ורי); כאשר מתייחסים לרה כאל הטוניקה מתקבל המודוס "דורי"; כאשר מתייחסים למי מתקבל המודוס "פריגי"; כאשר מתייחסים לפה מתקבל המודוס "לידי"; כאשר מתייחסים לסול מתקבל המודוס "מיקסולידי"; כאשר מתייחסים ללה מתקבל המודוס "אאולי" (מינור טבעי); וכאשר מתייחסים לסי מתקבל המודוס "לוקרי".
את המודוסים מחלקים לשתי קבוצות: מודוסים מז'וריים ומודוסים מינוריים. כך אפשר לאמוד את השינויים בהם לעומת הסולם המז'ורי והמינורי ביתר קלות. המודוסים המז'וריים הם: יוני, לידי ומיקסולידי; המודוסים המינוריים הם: דורי, פריגי ואאולי. מודוס יוצא דופן הוא המודוס הלוקרי, הוא נקרא "סולם חצי מוקטן", משום שהדרגה הראשונה, השלישית, החמישית והשביעית שלו יוצרות אקורד חצי מוקטן (המדרגה החמישית בלוקרי מונמכת).
קיימים 7 מודוסים כמספר צלילי הסולם הדיאטוני. להלן הגדרה כללית של המודוסים:
מודוסים הנגזרים מסולם מינור מלודי ומינור הרמוני
בדומה לאופן בו ניתן לגזור מודוסים מהסולם המז'ורי, ניתן לגזור מודוסים גם מסולם מינור מלודי. המודוסים הללו נמצאים בשימוש בעיקר במוזיקת ג'אז, ונקראים בדרך כלל על שם המודוס המקביל להם הנגזר מהסולם המז'ורי בתוספת השינוי היחסי (לעיתים, מטעמי דמיון, השם נגזר דווקא תוך התייחסות למודוס שאינו מקביל. בכל מקרה לחלק מהמודוסים הללו יש יותר משם מקובל אחד). כך אם נתייחס לדרגה השנייה של מינור מלודי כצליל הראשון בסולם נקבל את המודוס דורי במול 2; אם נתחיל מהדרגה השלישית של המלודי, נקבל לידי דיאז 5; מהרביעית, לידי במול 7 (מודוס זה מכונה גם מיקסולידי־לידי); מהדרגה החמישית נקבל מיקסולידי במול 6; מהדרגה השישית נקבל לוקרי 9 בקר; ומהדרגה השביעית נקבל מודוס הנקרא אולתרד המשמש כסולם דומיננטי מרכזי בג'אז.
כמו כן, ניתן לגזור מודוסים מסולם מינור הרמוני, דהיינו מינור עם דרגה שביעית מוגבהת. מודוסים אלו נמצאים בשימוש בעיקר במוזיקה ערבית וכלייזמר. אם למשל נתחיל מהדרגה החמישית של הסולם המינור הרמוני, נקבל את סולם פריגיש, או "אהבה רבה", הנפוץ מאוד במוזיקה יהודית ובמוזיקת כלייזמר. סולם זה דומה לסולם מינור פריגי, אך עם דרגה שלישית מוגבהת. המקאם המקביל למודוס זה נקרא - מקאם חיג'אז, מקאם נפוץ במוזיקה הערבית, ובמזוקיה האנדולסית. סולם נוסף, הנפוץ גם הוא במוזיקה יהודית ובמוזיקת כלייזמר, הוא סולם מי שברך, או לחלופין מקאם נגריז, שנגזר מסולם מינור הרמוני כאשר מתחילים מהדרגה הרביעית. דרך נוספת לתאר מודוס זה, היא כמודוס דורי עם דרגה רביעית מוגבהת, אך מבחינה מוזיקלית הוא בנוי ממינור הרמוני.
מודוסים נוספים
מודוסים נוספים שאינם ניתנים לגזירה מתוך סולמות המז'ור או המינור ההרמוני, נמצאים לעיתים קרובות בשימוש במוזיקת הג'אז.
המודוס הסימטרי (הנקרא לעיתים קרובות גם: סולם מוקטן) הוא סולם בן שמונה צלילים (אוקאטוני) הבנוי מתבנית של טון, חצי טון, טון, חצי טון לכל אורכו. לדוגמה: דו, רה, מי במול, פה, סול במול, לה במול, לה, סי, דו. או בצורתו השנייה: חצי טון, טון, חצי טון, טון (לדוגמה: דו, רה במול, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול, לה, סי במול, דו). בצורה הראשונה משמש המודוס כסולם לאלתור ובנייה על אקורד מוקטן ובצורתו השנייה משמש לעיתים קרובות באלתור ובנייה על גבי אקורד דומיננטי מסוג שבע תשע מונמך.
סולם טונים שלמים הוא מודוס בן שישה צלילים הבנוי כולו מרווחים של טונים שלמים. לדוגמה: דו, רה, מי, פה דיאז, סול דיאז, סי במול, דו. לעיתים קרובות משמש גם מודוס זה לאלתור על אקורד דומיננטי.
הערה חשובה מאוד, שלפעמים המקאמים / הנובות, האנדולסיות, יהיה כתוב בחמשה סדר תווים, אבל במהלך הטיפול בו, כדרך הטיפול בו, זה שינוי התווים.
בריאנה ויליאמס
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה וגדלה בפלורידה, בת לאב מפילדלפיה ואם מג'מייקה. משנת 2015 היא מתאמנת בהדרכתו של אטו בולדון. באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה ב-2018 בטמפרה זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.16 שניות ובריצת 200 מטר בשיא אליפות של 22.50 שניות.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית זהב עם נבחרת השליחות של ג'מייקה בריצת 4X100 מטר, עם שיא לאומי חדש של 41.02 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיימה חמישית בריצת 60 מטר בשיא אישי של 7.04 שניות.
האונס הקבוצתי במחנה זיקים
האונס הקבוצתי במחנה זיקים הוא אונס קבוצתי שהתרחש בשנת 1999 במחנה זיקים של צה"ל על ידי ארבעה חיילים בחייל אחר. האינוס כלל גם התעללות, אלימות, איומים, ומעשי סאדיזם.
הקורבן
אביצח שוורץ, בן 19, מפתח תקווה. בספטמבר 1999 החל טירונות רובאי 02 בבסיס הטירונים זיקים שבו היו טירונים שהתגייסו לצה"ל עם רקע מורכב (חיילי מקא"ם).
הפשע והמשפט
באוקטובר 1999 יצאו הטירונים לשבוע שדאות. שוורץ נשאר בבסיס מסיבות אישיות. כשהגיע באחד הלילות לאוהל שבו ישן, פגש בארבעה חיילים, ששלושה מהם לא הכיר, וזהותם לא הייתה ידועה לו. בין החיילים לשוורץ החלה להתפתח שיחה ובמהלכה הם הטיחו בו שהוא נשי ושטינקר. לאחר מכן החיילים התעללו קשות בשוורץ. הם פגעו בו פיזית, כפו עליו מין אוראלי וביצעו בו מעשה סדום.
בשנת 2002 הוגש כתב אישום נגד ארבעת החשודים בפרשה. במהלך המשפט אחד הנאשמים, יהונתן קירשבלום, הורשע ונדון ל-6 שנות מאסר בפועל ולתשלום פיצויים לנפגע בסך 6,000 ש"ח, נאשם אחר, שחר מזרחי, ברח לארצות הברית, ושני הנאשמים הנוספים מוטי פרחי ואיאד פרס זוכו מחמת הספק בשתי ערכאות. השופטים ציינו שקיים חשד כבד ביותר שהנאשמים הנוספים היו מעורבים במעשה, אך מכיוון ששחר מזרחי לא העיד במשפט, לא היה די בחשד כדי להרשיע אותם.
בשנת 2019 כתב שוורץ פוסט בפייסבוק על האונס שעבר. הפוסט זכה לשיתופים רבים והגיע לאמצעי התקשורת. בעקבות הפרסומים שחר מזרחי נתפס לאחר כ-17 שנה. הוא הורשע בהתעללות בנסיבות מחמירות בצוותא ובמאי 2020 בית המשפט גזר עליו 55 חודשי מאסר בפועל ותשלום פיצויים לנפגע בסך 80,000 ש"ח.
ה'נ"א
נפטרו
כ"א בתמוז - רבי תנחום הירושלמי, מילונאי עברי ופרשן מקרא שחי בארץ ישראל ובפוסטאט.
המתמחה
המתמחה (באנגלית: The Apprentice) היא תוכנית מציאות אמריקנית המשודרת ברשת NBC החל משנת 2004. מנחה ומפיק התוכנית בגרסת הסלבריטי, בעונתה האחרונה ב-2017, היה מושל קליפורניה לשעבר, ארנולד שוורצנגר. לפניו, ובמשך שנים רבות, מי שהיה הכי מזוהה עם הובלת התוכנית (בגרסתה המקורית ובגרסת הסלבריטי) היה דונלד טראמפ, יזם בנייה, איש עסקים, ומאוחר יותר גם נשיא ארצות הברית.
היסטוריה
בתוכנית מתמודדים המתחרים זה בזה במשימות שונות הקשורות למהלכים כלכליים כאשר הזוכה יקבל משרה באחת מחברותיו הרבות של טראמפ במשכורת נדיבה.
במהלך הסדרה מתחלקים ביניהם המתחרים לשתי קבוצות המתחרות זו בזו בפרויקט שונה. בכל פרק הקבוצה המפסידה בתחרות צריכה להגיש את המלצותיה לטראמפ בדבר מי מחבריה יש להדיח עקב הכישלון. טראמפ, בשילוב עם יועציו, "מפטר" את המתמודדים הכושלים לפי ראות עיניו עד אשר נותר רק אחד - הזוכה.הסדרה ספגה ביקורת עקב הדגש הרב שהיא שמה על קפיטליזם, המניפולציות אליהן היא דוחפת את המתחרים הנאבקים להשאיר את עצמם על חשבון חבריהם לקבוצה ועוד.
במסגרת התוכנית טראמפ קידם מספר ממוצריו בהם בין היו המותגים טראמפ סטייקים וטראמפ וודקה.
לסדרה צולמו עד כה 15 עונות והיא אף הולידה ספין אוף, בו מחליפה מרתה סטיוארט את מקומו של טראמפ. כמו כן נוצרו מספר רב של גרסאות זרות לסדרה, בארצות כמו בריטניה, בלגיה, ברזיל, קולומביה, דנמרק ועוד. סדרות ושעשועונים אחרים שאפו את השראתם מהתוכנית, כך לדוגמה הקומיקאי אנדי דיק יצר את התוכנית שלו - העוזר (The Assistant), בו מתחרים מתמודדים על ההזדמנות להפוך להיות העוזר האישי של דיק תוך כדי השפלות רבות.
העונה העשירית עלתה לשידור בספטמבר 2010, ובה שבה התוכנית לפורמט הרגיל של מתחרים אלמוניים לראשונה מאז העונה השישית. עונת סלבס נוספת עלתה לשידור במרץ 2011, ועונות סלבס נוספות עלו ב-2012, 2013 ו-2015. עונת סלבס נוספת עלתה בינואר 2017, הפעם בהנחיית ארנולד שוורצנגר, זמן קצר לפני כניסתו של המנחה הקודם טראמפ לתפקיד נשיא ארצות הברית. שוורצנגר הודיע על פרישתו מהתוכנית לאחר עונה זו, ולאחר מספר חודשים הודיעה רשת NBC על ביטול התוכנית.
לא פעם האשימו יוצרי הסדרה את זכיינית ערוץ 2, קשת, על העתקה של הפורמט ושידורו בתוכנית "השגריר".
אברדין (כדורגל)
אברדין (באנגלית: .Aberdeen F.C) היא קבוצת כדורגל סקוטית, המייצגת את עיר הנמל אברדין. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל הסקוטית.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1903 ומשחקת מאז באצטדיון פיטודרי המכיל 22,199 מקומות ישיבה. תלבושת הבית של הקבוצה היא מדים אדומים לגמרי ותלבושת החוץ היא מדים לבנים לגמרי.
היא זכתה בארבע אליפויות הליגה הסקוטית בשנים 1955, 1980, 1984 וב-1985, בשבעה גביעים סקוטיים ב-1947, 1970, 1982, 1983, 1984, 1986 וב-1990 ובשישה גביעי הליגה הסקוטית ב-1956, 1977, 1986, 1990, 1996 וב-2014. כמו כן, הקבוצה נמצאת שנים רבות בצמרת הליגה הסקוטית, ומרבה להשתתף במסגרות האירופאיות השונות. בין הישגיה ניתן למנות את הזכייה בגביע המחזיקות של עונת 1982/83 ואת הזכייה בסופר קאפ האירופי של 1983, כשניצחה את אלופת אירופה המבורג הגרמנית. מאמן הקבוצה באותה העת היה אלכס פרגוסון, לימים מנג'ר מנצ'סטר יונייטד.
אפטון סינקלייר
אפטון ביל סינקלייר הבן (באנגלית: Upton Beall Sinclair, Jr; 20 בספטמבר 1878 – 25 בנובמבר 1968) היה סופר ועיתונאי אמריקאי, שהשתמש בכתיבתו לקידום רעיונות הסוציאליזם והמרקסיזם בארצות הברית. בכתביו תקף בחריפות את הקפיטליזם והוקיע את העוול והשחיתות הנובעים ממנו לדעתו.
רקע משפחתי ושנות ילדותו וצעירותו
אפטון סינקלייר נולד בבולטימור במרילנד שבארצות הברית, כבנם היחיד של אפטון ביל סינקלייר האב ושל פריסילה לבית הארדן. המשפחה התגוררה בבית דירות להשכרה ואביו עבד לסירוגין כסוכן מכירות לבגדים, לכובעים ולמשקאות חריפים. התמכרותו לאלכוהול הטילה צל כבד על ילדות בנו. האב היה צאצא למשפחה מבוססת של קציני ים מדרום ארצות הברית. סבא רבא שלו, ארתור סינקלייר, היה קומודור בחיל הים הפדרלי, אך במלחמת האזרחים נאלץ להתפטר על מנת להצטרף לצבא הקונפדרציה של הדרום. תבוסת הדרום במלחמת האזרחים הביאה להתרוששות המשפחה. האם, פריסילה, הייתה בתו של מזכיר-גזבר רשות הרכבות של וסט מרילנד וכומר מתודיסטי. היא השרתה אצל בנה את האהבה לקריאת ספרים.
אפטון בילה את שנותיו הראשונות הן בבית הוריו הדל והן בביתם המרווח והנוח של הסבים האמידים מצד אמו בשדרות מרילנד. החיים בשתי הסביבות החברתיות השונות כל כך השפיעו מאוחר יותר על השקפת עולמו ועל כתיבתו. בשנת 1888 עברה המשפחה לרובע קווינס שבניו יורק, וגרה בדירות שכורות. בגיל 14 התחיל לימודי ספרות ופילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק. הוא גילה כישרון יוצא דופן בכתיבה, ועל מנת לממן את לימודיו החל לפרסם סיפורי הרפתקאות, בדיחות אתניות ומאמרים במגזינים פופולריים. נאמר שכתב שמונת אלפים מילים ביום. בשנת 1897 למד תקופה קצרה משפטים באוניברסיטת קולומביה אך לא סיים תואר.
התחלת פעילותו הספרותית והפוליטית
בשנת 1900 עבר סינקלייר לגור בקוויבק שבקנדה. באותה שנה נשא לאישה את מיטה פולר, וב-1901 נולד בנו דייוויד. הרומן הראשון שכתב, "אביב וקציר" (1901), זכה להצלחה מוגבלת, וגם שלושת ספריו הבאים לא הצליחו. בשנת 1904 נרשם למפלגה הסוציאליסטית של ארצות הברית וכעבור שנה, ב-1905, הקים יחד עם ג'ק לונדון, הרי ליידלר ונורמן תומאס את החברה הסוציאליסטית של המכללות. בשנת 1906 הציג במדינת ניו ג'רזי את מועמדותו מטעמה לקונגרס. ברוח האידאולוגיה של המפלגה דגל אז סינקלייר בביטול הבעלות הפרטית על הרכוש ובניהול משותף של כל אמצעי הייצור, כולל מפעלים וחוות חקלאיות. בשנת 1913 התגרש מאשתו הראשונה, ובספרו Love's Pilgrimage משנת 1911, תיאר את חיי נישואיו ואת לידת בנו בכנות שעוררה הלם בין כמה מבקרים. בשני ספרים אחרים שכתב, "סילביה" ו"נישואיה של סילביה", קרא לקידום בחינוך המיני, ולמאבק בבורות ובדיסאינפורמציה בתחום זה. ב-1913 נישא למרי קריג קימברו.
ספרו "The Gnome Mobile"  (1937) עובד לסרט בשנת 1967 בהפקת אולפני וולט דיסני.
מאוחר יותר, בשנת 1917, התלהב סינקלייר ממדיניותו של הנשיא וודרו וילסון ועזב את המפלגה הסוציאליסטית. אך לא לזמן רב, מפני שתמיכת הנשיא וילסון בהתערבות נגד רוסיה הסובייטית גרמה לו לאכזבה קשה ולהחלטה לשוב למחנה הסוציאליסטי.
יצירתו
סינקלייר היה סופר פורה ונחל פופולריות רבה במחצית הראשונה של המאה העשרים, אך דבקותו בסוציאליזם שיוותה אופי מגויס לכתיבתו והגבילה את ערכם הספרותי של כתביו. הביקורת החריפה שבספריו הצליחה כמה פעמים להביא לתיקון עיוותים חברתיים. עיקר פרסומו בא לו מספרו "הג'ונגל" משנת 1906, שעסק בתנאים בתעשיית אריזת הבשר בארצות הברית. השערורייה הציבורית שחולל ספרו הביאה בסופו של דבר לחקיקת חוק הפיקוח על הבשר בשנת 1906. עם זאת, הנקודה העיקרית של הספר לא הצליחה להגיע אל קוראיו (הוא התלונן: "כיוונתי אל ליבם, אך פגעתי בקיבותיהם"). מטרת כתיבתו הייתה להצביע על תנאי העבודה הלא-אנושיים של העובדים השכירים בחברה קפיטליסטית. עם זאת, התהילה וההון שהרוויח מפרסום הספר, אפשרו לו לכתוב ספרים כמעט על כל נושא ועניין בתחום העוול החברתי במאה העשרים.
סינקלייר היה אחד מבין הסופרים שיצירותיהם נשרפו בגרמניה הנאצית במאי 1933.
פעילות חברתית
סינקלייר הקים בשנת 1906 קומונה סוציאליסטית, שלה קרא "הליקון הול קולוני", בכספי הרווחים מספרו "הג'ונגל". אחד המצטרפים לקומונה היה הסופר והמחזאי, סינקלייר לואיס, שעבד שם כשרת. מבנה הקומונה נשרף בשנת 1907 כנראה עקב הצתה.
סינקלייר נתקל במה שיתאר מאוחר יותר כבעיה המוסרית הקשה ביותר בחייו, כאשר הציג ברומן שלו "בוסטון", את סאקו וונצטי כחפים מפשע, קורבנות לעדות שקר, בזכות השקפותיהם הפוליטיות. אך עורך דינם, פרד מור, גילה לו בסוד, שהם היו אשמים וכי האליבי שלהם, שאותו הציג במשפט, היה כוזב. מאוחר יותר פקפק אפטון סינקלייר באמיתות טענותיו של מור.
פעילות פוליטית
סינקלייר הציג פעמיים את מועמדותו למשרת מושל קליפורניה. בפעם הראשונה כמועמד סוציאליסטי, אז קיבל קולות ספורים; ובפעם השנייה, בשנת 1934, כדמוקרט. בפעם השנייה, בעיצומו של השפל הגדול בארצות הברית, הנהיג תנועה פוליטית חדשה שהייתה אמורה, כך קיווה, הן להיאבק בהשפעות השפל והן לשמש לו כמקפצה למשרת המושל. התוכנית הלהיבה את המפלגה הדמוקרטית, וסינקלייר הוצב כמועמדה לתפקיד המושל. השמרנים בקליפורניה ניעורו לפעולה נגד ניסיון ההשתלטות הקומוניסטי, כפי שראו אותו, על מדינתם, והשתמשו בתעמולת-נגד מאסיבית, שהציגה את סינקלייר כקומוניסט, אף כי הקומוניסטים האמריקאים והסובייטים ראו בסינקלייר קפיטליסט. סינקלייר הובס בבחירות, נטש את הפוליטיקה ושב לכתיבה.
סינקלייר חי רוב חייו בקליפורניה ואחר כך באריזונה, אך סמוך לסוף ימיו עבר לניו ג'רזי. אחרי מות אשתו השנייה, מרי קריג, בשנת 1961 כשהיה בן 83, התחתן בשלישית עם מרי הארד ויליס, שנפטרה בשנת 1967. סינקלייר נפטר בנובמבר 1968 בבית אבות בבאונד ברוק שבניו ג'רזי, לשם עבר בשנת 1966 על מנת להיות בקרבת בנו.
רוב כתביו, צילומיו והמהדורות הראשונות של ספריו נמצאות בספריית לילי של אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון.
רשימה חלקית של ספריו
כן פרסם סדרת רומנים ארוכה, ששם גיבורה הוא לני באד ועיקרה פרשנות מרקסיסטית של ההיסטוריה החדשה, ממלחמת העולם הראשונה ועד אחרי מלחמת העולם השנייה.
פנטלאון הקדוש
פנטלאון הקדוש (275–303) הוא קדוש נוצרי שבכנסייה הקתולית נמנה עם ארבעה-עשר הקדושים המסייעים ובכנסייה האורתודוקסית נמנה עם הקדושים שאינם תאבי בצע. על פי המסורת, מוצאו היה מניקומדיה שבביתיניה והוא הוצא להורג בגלל אמונתו הנוצרית במהלך רדיפת הנוצרים של דיוקלטיאנוס בשנת 303.
תולדות חייו
על פי המסורת הוא נולד לאב פגני עשיר, והוא התנצר בהשפעת אמו, שהייתה נוצרית. לאחר מותה התרחק מהדת, למד רפואה והיה לרופאו של הקיסר מקסימיאנוס או גלריוס. איש דת נוצרי בשם הרמולאוס התחבר אליו באותו זמן ושכנע אותו לחזור לחיק הנצרות. הוא חולל נס כאשר ריפא עיוור על ידי הזכרת שמו של ישו והמיר את דתו של אביו. לאחר מות אביו, ירש רכוש גדול, אבל שחרר את עבדיו, פיזר את ממונו לעניים ושמו יצא לתהילה ברחבי ניקומדיה. אנשים שקינאו בו הלשינו לקיסר שהוא נוצרי, לאחר שאמונה זו נאסרה ברומא. הקיסר לא אבה להורגו וביקש ממנו להכחיש את הדיבה, אך פנטלאון לא זו בלבד שהצהיר על אמונתו, ביצע נס נוסף וריפא חולה שיתוק כהוכחה לאמיתותו של ישו. הקיסר ראה בזה כישוף והורה להוציאו להורג. על פי כתבי הגיוגרפיה מאוחרים, ניסו בתחילה להורגו בשריפה, אולם הלפידים כבו. גם כל דרך אחרת שבה ניסו להוציאו להורג נכשלה בנס עד אשר תלייניו התנצרו גם הם. לבסוף, לאחר שהסכים למותו, הוא נערף.
בכנסיות המזרח
על פי הכנסייה האורתודוקסית, שרידיו הועברו מניקומדיה לקונסטנטינופול וכנסיות ומנזרים רבים נקראים על שמו, בהם מנזר איו פנטליימונוס בהר אתוס שביוון, כנסייה מהמאה ה-18 בסנט פטרסבורג וכנסייה מהמאה ה-12 במקדוניה. על פי הכנסייה הארמנית, שרידיו נמצאים במנזר גאנדזסאר שבנגורנו קרבך.
בכנסיות המערב
בכנסיית ארבעה-עשר הקדושים המסייעים שבגרמניה, הוא מתואר כשידיו ממוסמרות לראשו, בהתאם לאגדה מקומית על הוצאתו להורג. בזמן מגפת המוות השחור החלה הערצתו להיות פופולרית גם במערב אירופה בזכות היותו פטרון הרופאים והמיילדות. בצרפת, בזיליקת סן-דני וכנסייה בליון מציגות שרידים שלו ושש עיירות ברחבי צרפת קרויות על שמו. כנסייה על שמו קיימת בקלן, גרמניה וכן בוונציה שבאיטליה.
אנטוניו בונזי
הנריקה אנטוניו בונזי (30 בנובמבר 1931 - 1 בינואר 1967) היה כדורגלן ארגנטינאי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
בונזי שיחק בליגות הכדורגל של מקסיקו, ארצות הברית וקנדה, ובמרץ 1961 הגיע לישראל יחד עם חברו, הכדורגלן הפרואני, קרלוס בוסטמנטו. השניים שיחקו באותה העת בקבוצת הכח ניו יורק, ונשלחו לישראל על ידי אגודת ידידי בית"ר בארצות הברית, על מנת לסייע לקבוצת בית"ר תל אביב, שעמדה בפני ירידה מהליגה הלאומית (הליגה הבכירה באותן שנים).
בהופעת הבכורה של השניים, שהייתה נגד קבוצת הפועל חיפה, כבש בוסטמנטו שער יתרון לבית"ר, ולאחר שהפועל חיפה השוותה, כבש בונזי את שער הניצחון לזכות בית"ר בדקות הסיום. באותה שנה, ההתאחדות לכדורגל בישראל אסרה עליו להמשיך לשחק בשל אי היותו יהודי. הוא התגייר וחזר לשחק בבית"ר תל אביב בליגת המשנה, ונטל חלק בעלית הליגה ב-1963. בונזי הספיק לשחק מחצית אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת יוגוסלביה, בדצמבר 1962.
בשנת 1966 עזבו השניים את בית"ר תל אביב. בוסטמנטו עבר לבית"ר רמלה, ובונזי עבר לבית"ר קריית שמונה. השניים עסקו בעבודות שיפוצים כהשלמת הכנסה וב-1 בינואר 1967, בהיותו בו 34, נהרג בונזי בתאונת התחשמלות בה גם נפצע קשה חברו בוסטמנטו.
תרפיית חשיפה ממושכת
חשיפה ממושכת (באנגלית: Prolonged exposure therapy או PE) היא שיטת טיפול השייכת לתחום הטיפול ההתנהגותי ולתחום הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי שנועדה לטפל באנשים הסובלים מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. השיטה מתאפיינת בחשיפה דמיונית מבוקרת ומתמשכת לאירוע הטראומטי כדי לאפשר למטופל לחוות אותו מחדש באופן הדרגתי ולאורך זמן.
השיטה זוכה לשימוש נרחב בארצות שונות ככלי לטיפול בנפגעי אונס, התעללות בילדים, הלם קרב, תאונות דרכים ואסונות טבע.
אודות הטיפול
השיטה מבוססת על חשיפה חוזרת של האירוע הטראומטי בדמיון של הנפגע באופן מבוקר ומתמשך, במטרה להביא להתמודדות עם המחשבות האובססיביות ועם ניסיונות ההימנעות של הנפגעים מזכרונות הקשורים בטראומה. החשיפה מאפשרת למטופל להפריד בין אירוע הטראומה ובין אירועים אחרים בעולם וכך להפסיק לחוות את המציאות בעולם כמסוכנת.
את השיטה והתאוריה שבבסיסה, פיתחה פרופ' עדנה פואה החל משנת 1982. התאוריה גורסת שתבניות פחד פתולוגיות נוצרות במידה רבה כתוצאה מהימנעות של הנפגע מעיבוד החוויות השליליות: כשהמחשבות על הטראומה עולות, נפגעים מנסים להדחיק ולא לנסות לעבד אותן.
מהלך הטיפול
הטיפול מורכב מ-8 עד 14 פגישות בנות שעה וחצי בתדירות של פגישה לשבוע. במהלכו מנסה המטפל לאפשר למטופל להעניק פרשנות חדשה לזיכרונות הטראומטיים ובכך להגדיר מחדש את הרגשות הקשורים בהם. באופן זה המטופל יכול להשתלט על הזיכרון ולהבין שהחרדה ממנה הוא סובל לא משקפת נכונה את המציאות ולא עוזרת בהתמודדות איתה.
המחשבה השגויה של הנפגעים היא שהחרדה תימשך לנצח, אלא אם כן תתבצע הימנעות. הימנעות זו מתחלקת לשני חלקים: הימנעות מלחשוב על הטראומה מתוך פחד להרגיש מצוקה, להישבר או להשתגע, והימנעות מהליכה אל מקומות המעלים את המחשבות אודות האירוע הטראומטי, מתוך פחד להחשף שוב לסכנה. הטיפול מעלה את הזיכרון הטראומטי ולהביא את המטופל לא לראות בו אויב אלא להבין שזהו זיכרון, גם אם קשה מאוד, אשר חי בתוכו ואשר אותו צריך לעבד וללמוד לחיות איתו.
במסגרת הטיפול, הנפגע מתבקש לספר על הטראומה תוך שימוש בזמן הווה. זאת על מנת ליצור אצל הנפגע חיבור רגשי לסיפור אשר יאפשר עיבוד רגשי של החוויה. הסיפור הזה מוקלט והמטופל מתבקש להאזין לו בבית פעם אחר פעם. בהתחלה ההקשבה הזו קשה מאוד למטופל, אך עם הזמן היא הולכת ונהיית קשה פחות והמטופל מתרגל לסיפור. החרדה יורדת והוא מגלה ששום דבר נורא לא קורה לו והוא לא מתפרק. המטופל מרגיש שהזיכרון הטראומטי ששלט בו בתחילה, נתון עתה לשליטתו.
בסוף הטיפול הזיכרון מקבל משמעות אחרת ופעמים רבות מטופלים אף מגלים פרטים חדשים שמשנים את משמעותו של הסיפור, פרטים שלא יכלו לעלות בשלב ההדחקה.
דוקסינג
דוקסינג (מאנגלית: doxing) או אָאוּטִינְג באינטרנט הוא חשיפת מידע על אדם או ארגון במרשתת בניגוד לרצונו ולאישורו.
פרטים אלו עשויים לכלול שם מלא, זהויות אינטרנטית נוספת, מסמכים, כתובות, תמונות או כל מידע פרטי אחר, ולרוב מתפרסמים בכל אתר אינטרנט המאפשר פרסום תוכן על ידי גולשים.
אנשים פרטיים, אשר רבים מהם במרשתת כותבים תחת מעטה אנונימיות, אינם מעוניינים שזהותם האמיתית תיוודע לכול, וזאת ממגוון סיבות: שמירה על הפרטיות, בושה, בניית אישיות אינטרנטית השונה מהזהות האמיתית, רצון להימנע מהטרדות אישיות, רצון לשמור על דיונים ענייניים ללא אד הומינם, ועוד. לכן, ברבים מן הפורומים ואתרי האינטרנט נחשבת חשיפת פרטים אישיים של גולשים ללא הסכמתם לעבירה על כללי ההתנהגות, הגוררת את מחיקת התוכן וחסימת חשבון המשתמש של החושף.
לעומת זאת, ארגונים וחברות מעוניינים שפרוטוקולים פנימיים, דיונים, מדיניות מסוימת, מידע אישי רגיש של העובדים, מידע בעל קניין וכדומה יישארו בגדר סוד, מכיוון שייגרם נזק לחברה אם יפורסמו לציבור הרחב.
דוקסינג אינו בהכרח הליך זדוני, ועשוי אף להתרחש בטעות או באופן עצמי אם לא נוקטים זהירות. לדוגמה, אם אדם מעלה תמונה שלו כאשר הוא בביתו, ללא ידיעה שהיא מכילה בתוכה מטא-דאטה עם נתוני מיקום, הוא עלול לחשוף בתמימות את מקום מגוריו.
אטימולוגיה
המילה "דוקסינג" היא תחדיש שהתפתח באנגלית מתוך שינוי איות המילה המקוצרת "Docs" (קיצור של Documents, מסמכים), ומתייחס לאיסוף ופרסום "תיק" של מידע אישי על אדם/ארגון. משמעותו: חשיפה ופרסום פרטיו של אדם/ארגון שקודם לכן היו פרטיים או קשים להשגה.
סכנות
מעבר לפגיעה בחירות ובפרט בזכות לפרטיות, אפילו מידע בסיסי שנראה במבט ראשון תמים עלול להוביל למידע אישי רגיש ולמגוון סיכונים ממשיים כגון:
חוקים במדינות ביחס לדוקסינג
במדינות רבות, דוקסינג אינו נגד החוק באופן ישיר, אך סביר שתוצאות הדוקסינג נאכפות באופן עקיף. כלומר, אם פעולת הדוקסינג תוביל לנזק כלשהו - ייתכן שהרשויות יחשיבו זאת כעבירה על החוק.
ישראל
בנושא זה אין תקדימים רבים וכל מקרה נבחן לגופו.
הונג קונג
משנת 2021, דוקסינג הוא עבירה על החוק בהונג קונג. לפי החוק דוקסינג מוגדר כפרסום מידע פרטי או לא פומבי למטרות איום, הטרדה או פגיעה. העונש לעוברים על החוק הוא עד 5 שנים מאסר וקנס של עד מיליון דולר הונג קונגי. החוק הועבר בעקבות פרסום מידע על שוטרים בזמן המחאות בהונג קונג (2019–2020).
איתי פרל
איתי פרל (נולד ב-24 בספטמבר 1978 בצפת) הוא זמר, פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי ומעבד מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
למד בבית הספר למוזיקה "רימון".
בשנת 2005 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "בנות", אשר לא זכה להצלחה רבה.
פרל כתב את השיר "ממי" למירי מסיקה ואת השיר "רגע ועוד רגע" ליעל נחשון, את השיר "השיר של איתי" ("ככה יצא") לאיה כורם, כתב גם את השיר "מסע חיי" לבועז מעודה לקדם אירוויזיון 2008. כתב לאריק סיני את השירים "נובלס" ו"אל תדאגי ילדונת".
פרל שר ומנגן בהרכב בהופעות של יוני רכטר מ-2006 ועד היום.
באוקטובר 2007 הוציא את הסינגל "אפילו לא אני" מתוך אלבומו השני בהפקתו של אלון אולארצ'יק. בדצמבר יצא הסינגל השני מהאלבום, "ילד טוב נשבר" ובפברואר 2008 יצא הסינגל "מים מתחת לגשר". באפריל 2008 יצא אלבומו השני "מים מתחת לגשר". בשנת 2010 יצא "הנה באתי הביתה", אלבום משותף לדנה ברגר ולאיתי פרל. שיר הנושא של האלבום שימש גם כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "חטופים".
ב-2012 יצא אלבום הסולו השלישי "מסע בלוז" שכולו בלוז עברי מקורי. את יציאתו ליווה מסע הופעות מיוחד בכל הארץ.
ב-2013 יצא אלבום משותף עם דן תורן "קפטן דנימו ונערי הסיפון", פרל ניגן בגיטרה והיה שותף בהפקה המוזיקלית. האלבום הוקלט בסלון הבית של פרל בנוכחות קהל חי. ב-2015 כתב והלחין את "ארץ תכלת לבנה", השיר הפותח באלבומו של גידי גוב "אם היינו". ב-2018 הוציא את אלבומו החמישי "מלון ערבה" בהפקת גיל נמט ונדב אזולאי.
ב-2020 הוא השתתף בביצועי השירים באלבום "יוני ג'ירף" של יוני רכטר.
פרל הוא בנו של ראש עיריית צפת לשעבר, זאב פרל. מתגורר כיום בבאר שבע.
במשך 3 שנים היה בן הזוג של קרן פלס, והשיר "איתי" נכתב על מערכת היחסים שלהם.
עמית פרקש
ביוגרפיה
נולדה בטורונטו שבקנדה. בגיל שנתיים משפחתה שבה עמה מקנדה לישראל, והם התגוררו ברמת השרון ובקיסריה. היא למדה בבית הספר המשותף במעגן מיכאל. פרקש התפרסמה לראשונה בשנת 2006, כאשר הקליטה את השיר "מיליון כוכבים" לזכרו של אחיה, סרן, שנהרג בהתרסקות מסוק במהלך מלחמת לבנון השנייה. את השיר כתב והלחין חברו של תום, יפתח קרזנר, ופרקש ביצעה אותו לראשונה בהלווייתו של אחיה. השיר הושמע בתחנות הרדיו, ונחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם המלחמה.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר.
קריירה
במקביל לשירותה הצבאי, פרקש לוהקה לאחד התפקידים במחזמר "היי סקול מיוזיקל", שהתבסס על הסרט האמריקאי המצליח "היי סקול מיוזיקל". המחזמר, שעלה בקיץ 2008, זכה להצלחה מסחרית.
ב-2009 הופיעה פרקש בתפקיד משני בסדרה "אלכס בעד ונגד" בערוץ הילדים, ובתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "חצויה" ב-HOT VOD, בתפקיד אלה, נערה מופנמת בת 15, המגלה כי היא חצי ערפד וחצי אדם. בחנוכה באותה השנה השתתפה בפסטיגל, בתפקיד הזמיר הקיסרי.
ב-2010 הוציאה את הסינגל "משהו חדש".
ב-2011 השתתפה ב-"i פסטיגל game on" בתפקיד מידנייט וזכתה במקום השלישי.
ב-2013 השתתפה בשעשועון כלוב הזהב יחד עם חבר המשפחה תומר שוף. ב-2014 השתתפה פרקש בסדרת הילדים "מועדון החנונים" והנחתה את הסדרה "איטי ועצבני" לצד אסף פורמן. באותה שנה החלה להופיע במופע שלה.
בקיץ 2014 החלה להנחות בתוכניות "להתעורר בכיף" ו"אולפן הילדים" בערוץ 20, והשתתפה במחזמר "ספר הג'ונגל" בספארי ברמת גן.
בשנת 2014 החליטה פרקש להאט את קצב ההופעות שלה בטלוויזיה ובתיאטרון, לטובת לימודי משחק מקצועיים בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ב-8 בפברואר 2015 יצא הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "לידך", שכתב והלחין שי גבסו. את הקליפ לשיר ביים רומן בוצ'אצקי.
ב-3 במאי 2015 יצא הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, "לכי אצל הים".
ב-2017 הופיעה בתפקידים ראשיים בסרטי הקולנוע "מסע הטבעת", "כמעט מפורסמת" ו"מועדון החנונים: הסרט". בנוסף באותה השנה הופיעה בתפקיד אודרי במחזמר "חנות קטנה ומטריפה" מטעם הפקת הסיום של שחקני שנה ג' בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ב-2018 גילמה בתיאטרון הבימה את מיקה במחזמר "מיקה שלי" המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, וכמו כן, את דמותה של מריה פון טראפ בחלק מההצגות של צלילי המוסיקה.
החל מ-2022 משחקת בהצגה "וכי מהו טיול" שמוצגת בתיאטרון הבימה. באותה שנה החלה לשחק גם בהצגה "קזבלן" בתפקיד רחל פלדמן בהפקת תיאטרון הבימה ותיאטרון השעה הישראלי.
חיים אישיים
הייתה בת זוג של יון תומרקין. ב-16 במרץ 2019 התארסה לבן זוגה, יאיר יונס. ב-19 בספטמבר באותה שנה הם נישאו. ב-8 בינואר 2021 נולדה בתם הבכורה. ב-3 ביולי 2023 נולד בנם.
רוח רפאים (סרט)
רוח רפאים הוא סרט פנטזיה רומנטי משנת 1990 המגולל סיפור של זוג צעיר, סאם (פטריק סווייזי) ומולי (דמי מור), לאחר הירצחו של סאם.
הסרט זיכה את וופי גולדברג בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ואת ברוס ג'ואל רובין בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים.
עלילה
סם וויט (פטריק סווייזי), בנקאי, ומולי ג'נסן (דמי מור), כדרית, הם זוג צעיר העובר לגור בדירה בניו יורק.
בעבודתו בבנק מתוודע סם למספר חשבונות שנכנסו אליהם סכומי כסף חריגים. הוא משתף בתגליתו את חברו לעבודה וידידו הטוב, קרל (טוני גולדווין). קרל מציע לחקור את הנושא, אך סם מחליט לחקור בעצמו.
באותו ערב מותקפים סם ומולי ברחוב על ידי שודד אלים. סם מתעמת איתו, ותוך כדי מאבק יורה השודד בסם והורג אותו. רוחו של סם עולה מגופתו, המוחזקת בזרועותיה של מולי המזועזעת. סם מבין שהפך לרוח רפאים, ושאיש אינו מבחין בו.
סם נשאר בקרבתה של מולי, שאינה מצליחה להתגבר על האבל מאובדנו. קרל מגיע לדירה לנחם אותה ומציע להוציא אותה לנשום אוויר צח. סם נשאר בדירה הריקה כאשר וילי, השודד שרצח אותו, פורץ לתוכה ומחפש דבר מה. כאשר מולי חוזרת לדירה מסתתר בה וילי וזומם לתקוף אותה, בעוד סם, במצבו כרוח רפאים העובר דרך חומר ואינו יכול להזיז אותו, אינו יכול לעשות דבר על מנת להיאבק בו ולהגן על מולי. לבסוף מבהיל סם את החתול של מולי, ששורט את וילי בפניו ומבריח אותו מהדירה.
סם עוקב אחרי וילי לדירתו בברוקלין, ושומע שכוונתו לחזור לדירה ולסכן שוב את מולי. בדרכו בחזרה למנהטן נכנס סם למכון של אודה מיי בראון (וופי גולדברג), מדיום שרלטנית המרמה בעזרת שתי אחיותיה אנשים נואשים המקווים לתקשר עם רוחות קרוביהם שמתו. לתדהמתם של השניים, כשסם מוחה על הרמאות של אודה מיי, היא שומעת אותו ומגלה שיש לה כוחות על טבעיים.
מולי מתוודה על קורותיה לקרל, שמבטיח לבדוק את וילי, כביכול על מנת להרגיעה. סם מתלווה אליו לדירתו של וילי, ומתברר לו שקרל הלבין כספים עבור סוחרי סמים, והוא זה ששלח את וילי לשדוד אותו ואת מולי, כדי להשיג מסם קודים שיאפשרו לו להעביר כספים שצבר עבורם בחשבונות פיקטיביים לחשבונות אחרים - אם כי הריגתו של סם לא הייתה חלק מהתוכנית.
כעת, כשברורה לו הסכנה שבה נתונה מולי במלוא חומרתה, נעזר סם בפולטרגייסט שפגש מוקדם יותר ברכבת התחתית (וינסנט שיאוולי), על מנת ללמוד ממנו כיצד להזיז, בעזרת כוח רצון, חפצים חומריים. הוא משכנע את אודה מיי לסכל את מזימתו של קרל. כאשר סם לוחש על אוזנה, מתחזה אודה מיי בראון לבעלת החשבון הפיקטיבי שפתח קרל, ומושכת ממנו 4 מיליון דולר. היא סוגרת את החשבון, ולמרות מחשבות לשמור את הכסף לעצמה, משכנע אותה סם לתרום את הכסף למוסד לחסרי בית.
כשקרל מתעתד להעביר את הכסף מחשבונו הפיקטיבי, הוא מגלה אותו ריק. סם מתגרה בו כשהוא מזיז חפצים במשרד, שלעיני קרל נראה כאילו הם זזים מעצמם, ומקיש על המחשב את המילים "רוצח" ו"סם". קרל מבין שסם רודף אותו כרוח רפאים ומאיים להרוג את מולי אם לא יקבל בחזרה את הכסף באותו ערב. לאחר מכן יוצאים וילי וקרל אל המכון של אודה מיי, שקרל גילה שהיא אחראית להוצאת הכסף מחשבונו, כדי לנקום בה ולמצוא את הכסף. אודה מיי ואחיותיה נמלטות לפני הגעתם לאחר שהוזהרו על ידי סם.
בעוד וילי וקרל הופכים את דירתה של אודה מיי בחיפושיהם, מצליח סם להפריד ביניהם ולהפחיד את וילי על ידי השלכת חפצים עליו, חפצים שכביכול מושלכים לעברו מעצמם. וילי המפוחד נמלט מהדירה ונדרס למוות על ידי מכונית. רוחו של וילי עולה מגופתו והוא רואה לראשונה את סם. סם מבשר לו שהוא מת, ולאחר מכן רוחו של וילי נלקחת על ידי דמויות הנראות כצלליות שדים, ונעלמת.
סם ואודה מיי חוזרים לדירתה של מולי כדי להזהיר אותה מפני קרל, אך מולי מסרבת לדבר עם אודה מיי. סם משכנע אותה שהוא אמיתי כשהוא נכנס לדירה דרך הדלת ומרים מטבע מול עיניה. מולי מכניסה את אודה מיי לדירה, וכשהם מחכים למשטרה מאפשרת אודה מיי לסם להשתלט על גופה כדי לרקוד ריקוד אחרון עם מולי.