cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייגו ביססוואר
קריירת מועדונים
ביססוואר, נולד באמסטרדם להורים סורינאמי. ביססוואר, התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים דווס וכעבור שנה הצטרף לזו של אייאקס. בהמשך, שיחק בקבוצות הנוער של טלסטאר ופיינורד.
ב-29 באוקטובר 2004, ביססוואר חתם לשלוש שנים בפיינורד. כשנה לאחר מכן, הושעה מהגביע עקב הטענה ששיחק גם עבור קבוצת נעוריו "דווס" במקביל. ב-22 במאי 2005, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בפיינורד בניצחון 3-6 נגד דן האג. ב-20 בנובמבר, ביססוואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון נגד אודה. ב-18 בפברואר 2006, הורחק במשחק הליגה נגד אייאקס.
בקיץ, ביססוואר הושאל להראקלס אלמלו על מנת לצבור דקות משחק. בקיץ, ביססוואר הושאל לדה חראפסחאפ. ב-2 בפברואר 2008, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אקסלסיור רוטרדם. בסיום העונה, חזר לפיינורד.
ביוני, ביססוואר חתם בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית. ב-3 באוגוסט 2016, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאייאקס במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-11 בספטמבר 2016, ביססוואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד פנאטוליקוס. ב-6 במאי 2017, הבקיע בניצחון בגמר הגביע נגד א.א.ק. אתונה. בעונת, ביססוואר רשם את עונת השיא שלו בקריירה, בה רשם 8 שערי ליגה ב-27 משחקי ליגה. בעונה זו, זכתה פאוק בדאבל הראשון בהיסטוריה שלה ובאליפות הראשונה מזה 34 שנים.
ב-19 בינואר 2021, ביססוואר הושאל לאפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, ביססוואר שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-27 במרץ 2021, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם, בניצחון 0-6 נגד. ביססוואר, נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2021.
זאב הים (ספר)
זאב הים (באנגלית: The Sea-Wolf) הוא רומן הרפתקאות פסיכולוגי משנת 1904, פרי עטו של הסופר האמריקני ג'ק לונדון. גיבור הספר, האמפרי ואן ויידן, הוא מבקר ספרותי אשר ניצל מטביעה ומוצא עצמו שבוי על הספינה "גוסט", סקונר בפיקודו של וולף לארסן, קפטן מרשים ומרתק, בעל מערכת מוסרית חריגה. ההוצאה הראשונה, בת 40 אלף עותקים, נמכרה כולה מראש, בשל הפופולריות של לונדון לאחר הצלחת ספרו "קול מיער". אמברוז בירס כתב, "הדבר המדהים, בין שלל הדברים כולם, הוא יצירתו המופלאה של וולף לארסן - עיצובה ומיקומה של דמות בעלת היקף שכזה היא הישג ספרותי יוצא דופן... אלמנט האהבה שיוצר לונדון בנובלה, המודחק עד כדי אבסורד, הוא מרהיב ממש".
רקע
דמותו של לארסן בוססה על מלח אמיתי שלונדון הכיר, קפטן אלכס מקלין. לדברי לונדון עצמו, "חלק גדול מזאב הים בדוי, אך הבסיס הוא אלכסנדר מקלין". קפטן אלכס מקלין נולד ב-15 במאי 1858, באיסט ביי, נובה סקוטיה. הוא הפליג בעיקר במימי צפון מערב האוקיינוס השקט, עם אחיו, קפטן דן מקלין. מקלין שימש בעבר כשריף של נום, אלסקה. למרות היותם מרוחקים גאוגרפית רוב הזמן, האחים שמרו על קשריהם באי קייפ ברטון, שם עדיין מצויים צאצאיהם.
לונדון, אשר כונה "זאב" על ידי חבריו הקרובים, השתמש בתמונה של החיה ב-Bookplate (דף מידע אודות בעליו של הספר המודבק בתוך הספר) שלו ואף העניק לאחוזתו את השם "בית הזאב". החוויות והמעללים שחווה גיבור הספר האמפרי ואן ויידן שאובים במידת מה מאירועים שחווה לונדון עצמו, או מסיפורים ששמע, כשהפליג ב-1893 על סיפונה של ציידת דובי הים, ה"סופיה סאת'רלנד". את אופיו האוטודידקטי של הקפטן לארסן, סביר להניח שירש ממקרהו הפרטי של ג'ק לונדון עצמו.
ב"זאב הים" יוצא לונדון ל"מתקפה על פילוסופיית העל-אדם (של פרידריך ניטשה)". ניטשה ושופנאואר מוזכרים בתחילת הספר ככותבים החביבים על אחד מידידיו של ואן ויידן, אליו הייתה כוונתו להגיע לפני שטבעה האנייה בה שט במפרץ סן פרנסיסקו. בספר הקשרים גם לכותבים חשובים אחרים, כהרברט ספנסר, צ'ארלס דרווין, עומר ח'יאם, שייקספיר וג'ון מילטון. לעלילה כמה קווים מקבילים ל"קפיטנים אמיצים" של רודיארד קיפלינג, בכך שבשניהם ג'נטלמן צעיר ניצל מטביעה ונלקח כעובד בכפייה על הספינה שחילצה אותו. אולם, שני הספרים נבדלים באופן ניכר בעלילתם ובטון המוסרי שלהם.
תקציר העלילה
כמו "קול מיער", גם "זאב הים" מספר את סיפורו של גיבור שהוא בן למעמד האריסטוקרטי, רך ומפונק – במקרה זה אינטלקטואל העונה לשם ואן ויידן – שנאלץ ללמוד איך להקשיח עצמו ולעמוד על רגליו האחוריות תוך כדי התמודדות עם עולם אכזרי וברוטלי.
הסיפור מתחיל בנסיעתו במעבורת במימי מפרץ סן פרנסיסקו, שבשל תנאי ערפל מתנגשת בסירה אחרת וטובעת. ואן ויידן נסחף במים הקפואים, אך לבסוף ניצל ממוות כשהוא נאסף על ידי וולף לארסן לסיפון הסקונר שלו, העונה לשם 'גוסט'. אלים וציני, אך עם זאת אינטלקטואל ובעל אינטליגנציה גבוהה, לארסן מושל בצוות ספינתו בעזרת השלטת טרור וכוח. התעניינותו באדם כואן ויידן (אותו הוא מכנה "האמפ"), בעל יכולות אינטלקטואליות כה שונות מאלו של המלחים והציידים המרכיבים את עולם דייגי דובי הים, גורמות לו, במידת מה, לקחת אותו תחת כנפו. הוא מכריח אותו לשמש כנער שירות, ותוך כדי הוא נאלץ ללמוד להילחם ולהגן על עצמו כחלק מההוויי הברוטלי-רצחני שהוא סדר היום של החיים על הגוסט.
עבוד
{{פירושונים|
זאב הים (ספר)
תקציר העלילה
אירוע מפתח בסיפור הוא ניסיון המרד בוולף לארסן של כמה מחברי צוות הספינה. שני המארגנים הראשיים הם ליץ' וג'ונסון. הם מפתיעים את לארסן והוא מושלך אל הים, אך מצליח לטפס בחזרה לספינה. הוא מחפש את תוקפיו בחדר המגורים של המלחים אשר הכניסה והיציאה אליו נעשות רק באמצעות סולם. לפחות שבעה משתתפים במרד ותוקפים אותו שוב. לארסן מצליח ללחום את דרכו החוצה. ואן ויידן מקודם לדרגת רב-מלחים, תחת הקודם בתפקיד, שנרצח. לארסן זוכה בנקמתו מאוחר יותר, כשהוא מענה את צוותו, וכל העת הוא מכריז שיחסל את ליץ' וג'ונסון בהזדמנות הראשונה שתיקרה בדרכו, לאחר שעונת הציד תסתיים, והוא לא יזדקק להם יותר. בשלב מאוחר יותר הם מנסים לברוח באחת מספינות הדיג הקטנות. בתחילה הגוסט רודפת אחריהם אך משהיא מדביקה אותם בסופה, והבורחים מנסים לשוב אל הספינה כדי להציל את חייהם, לארסן אינו מאפשר להם לעלות לסיפון, והם נספים.
עבוד
ראו גם
}}
זאב הים (ספר)
תקציר העלילה
באותו זמן נאספים אל הגוסט ניצולים חדשים, ביניהם גם המשוררת המפורסמת מן החוף המזרחי מוד ברוסטר, שהייתה בדרכה למסע הבראה ביפן. ברוסטר וואן היידן הכירו זה את זה עוד קודם לכן, ככותבים בעלי שם. ואן ויידן ולארסן מיידית נמשכים אל ברוסטר, הודות לאינטליגנציה שלה ול"עדינותה הנשית". האמפרי רואה בה את אהבת האמת הראשונה שלו. הוא לוקח על עצמו לגונן עליה מפני הצוות, מזוועות הים, וכמובן, מוולף לארסן. התעבות העלילה נמשכת כאשר הגוסט מתקרבת לאנייתו של "מוות" לארסן, יריבו המר ואחיו של האנטגוניסט. וולף חוטף כמה מחברי צוות ספינתו של אחיו וכופה עליהם לשרת תחתיו, כשהם מחליפים את חברי הצוות המקוריים, שנרצחו או נהרגו במהלך המסע. כשוולף לארסן סובל מאחד מהתקפי כאבי הראש המשתקים שלו, ואן ויידן גונב סירה אחת ובורח עם גב' ברוסטר, בתקווה להגיע לחופי יפן.
מזג אוויר קשה אינו מאפשר להם להגיע למחוז חפצם, והם נסחפים בחוסר אונים עד אשר הם מגיעים לאי בודד, מיושב רק על ידי מצבור ענקי של דובי ים. הם צדים, בונים בקתות מחסה, ומתכוננים לשהייה ממושכת על האי, ומשתמשים בכח ובניסיון שצברו בעת שהותם על הגוסט. אולם הגוסט עצמה מגיעה אל האי שלהם, כשוולף לארסן הוא הנוסע היחיד בה. כנקמה, רדף "מוות" לארסן אחריו, תפסו, שיחד את כל צוותו שיעבור לספינתו, הרס את מפרשיו וזנח אותו להיסחף ללא שליטה, בודד בים. יד הגורל היא שכיוונה את ספינתו האבודה לשם והפגישה שוב את הקפטן עם הזוג.
האמפרי "האמפ" ואן ויידן
האמפרי ואן ויידן מתחיל את הספר כבעל נפש חזקה בגוף חלש. מבחינה פיזית, הוא מתחזק ככל שהסיפור מתקדם, באמצעות יזע כפיים, הכולל למידת עבודות הספינה ויריבות עם הטבח תומאס מגרידג', ומבחינה מנטלית כשהוא נאלץ לעמוד בקשיים שהחיים על הגוסט מציבים, וכן יחסיו הבלתי יציבים עם לארסן. בפוגשו את מוד ברוסטר, האמפרי מבין את גודל השינוי שחל בו – כעת היה בעל מבנה גוף שרירי, חזות מחוספסת ובנוסף בעל זווית הסתכלות שונה על החיים.
לואן ויידן יחסים ייחודיים עם הקפטן לארסן. למרות שבפועל האמפרי הוא אסיר שלו, לארסן מראה לו העדפה ולפעמים אף משמש כדמות אב, נותן לו עצות כיצד יוכל לשרוד את חיי הסירה. למרות שלארסן מנמק את לקיחת את ואן ויידן בשל מחסור בכח אדם, נראה שהוא מאמין באמת שהוא עושה משהו טוב עבור האריסטוקרט. הוא טוען שואן ויידן מעולם לא נאלץ "לעמוד על רגליו שלו", כלומר אף פעם לא צריך היה לעבוד ותמיד נסמך על ירושת אביו כדי לשרוד. לאורך הספר הקפטן מחמיא להאמפרי על גדילתו, ולבסוף אף אומר לו כי הוא גאה בו, שהוא גבר אמיתי. מבחינה אידאולוגית, זו של ואן ויידן מנוגדת בצורה חריפה לזו של לארסן. הוא מאמין בנצחיות הנשמה, טוב מולד ושגברים צריכים לפעול באופן צודק תחת כל הנסיבות האפשריות. האמפרי דוחה את ניסיונות ההשפעה של הקפטן ומשמר את דעותיו המקוריות. לקראת סוף הספר, לארסן מתכעס בשל היצמדותו של ואן ויידן לאמונותיו הנושנות, והוא מסרב להרוג את לארסן, למרות כל המרורים שהאכילו זה האחרון.
וולף לארסן
פיזית, לארסן מתואר כ-1.8 מ' ובעל תצורת גוף מאסיבית: כתפיים רחבות וחזה עמוק. הוא מפגין את כוחו הרב לאורך הסיפור. ואן ויידן מתאר אותו כ"יפה" מספר פעמים, מושלם סימטרית, דוגמה מייצגת של גבריות. אולם, למרות זאת, כוחו האמיתי מתואר כמשהו ראשוני, פרימיטיבי וחייתי. הוא אינטליגנטי למדי, ולמד בעצמו מספר תחומים, כגון מתמטיקה, ספרות, מדע ופילוסופיה.
לארסן נולד בנורווגיה, אם כי הוא ממוצא דני. כל חייו עברו עליו בים: כבר כילד היה נער סיפון, ובגיל 16 נעשה למלח. לא ברור מתי הפך לקפטן ולבעליה של הגוסט. יש לו מספר אחים, אך רק "מוות" מוזכר בסיפור.
לארסן מתאפיין בתכונות סוציופתיות. אין לו שום נקיפות מצפון שיימנעו מבעדו להיות מניפולטור או להשליט טרור כדי שרצונותיו ייעשו. באופן תדיר הוא לוקח בני ערובה, ניצולים כמו ואן ויידן או ציידי דובי ים של ספינות אחרות, ומשתמש בהם לצרכיו. הוא רוצח ומתעלל באנשים ללא היסוס, בשל חוסר ערכם של החיים, לדעתו. הוא נהנה מהגירוי האינטלקטואלי שגב' ברוסטר וואן ויידן מספקים, ברם יחסיו עם האחרון מתוארים על ידו כיחס שבין מלך וליצן החצר. לפי ואן ויידן, הוא בסך הכל צעצוע עבור לארסן.
למרות כוחותיו הפנימיים העצומים, לארסן מגלה מדי פעם סימני חולשה ודיכאון. הוא מקנא באחיו, צר המחשבה, ושבשל כך מתנהלים חייו ללא דאגות. הוא גם טוען שהוא מקנא באמונתם של הגב' ברוסטר וואן ויידן, אם כי לאחר מכן גורס שזו רק תודעתו, ושהוא יודע כי מוטב עבורו בלעדיה. הוא מדבר גם על ייאוש מכך שלעולם לא הגיע למשהו גדול באמת. הוא טוען כי היו לו את הנחישות והרצון הדרושים לכך, אולם מעולם לא ניתנה לו ההזדמנות.
"וולף" (זאב) אינו שמו האמיתי של לארסן. השם המקורי אינו מוזכר בשום שלב. במהלך הספר נרמז עבותות כי נדבק בו כינוי זה בשל אופיו האכזרי, וכך, בשל אותה סיבה, אחיו מכונה "מוות". המילה "זאב" היא החוזרת ביותר בספר, 422 פעמים. אחריה המילה "לארסן", 363 פעמים.
מוד ברוסטר
מוד ברוסטר נשבית על ידי קפטן לארסן באופן דומה לזהו של ואן ויידן. היא עשירה ועבודתה כוללת כתיבה: היא אומרת להאמפרי ולוולף שהיא מרוויחה 1,800 דולר בשנה, אך בשביל להיות מסוגלת לעבוד על הספינה היא תזדקק למכונת כתיבה, עט ונייר. היא אינה מורגלת בעשיית דברים בעצמה. היא בת 27 ויפהפייה. כשבוייה על ספינתו של לארסן, היא משתמשת באינטליגנציה שלה כדי לשרוד. לגב' ברוסטר יש את היכולת לנעוץ מבטה באנשים ולדעת את תחושותיהם. אמונותיה מקבילות לאלו של ואן ויידן והיא אשת ספר.
עיבוד לקולנוע
עיבודים של הספר לקולנוע הופקו ב-1913, 1920 1926, 1930, 1941 ו-1993 (סרט טלוויזיה).
קלוד קליין
קלוד-רולנד קליין (נולד ב-16 בנובמבר 1939) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
קלוד קליין נולד בדיז'ון, צרפת, ליהודים-פולנים, שהתיישבו באלזס בשנות העשרים של המאה העשרים. בתחילת מלחמת העולם השנייה עזבו את אלזס ולאחר הכיבוש התיישבו בגרנובל. הם התגוררו שם עד שהגרמנים נכנסו לאזור, ואז הם הצליחו לברוח דרך ההרים לשווייץ. אמו כתבה דו"ח על בריחתם. דו"ח זה נחשב כמסמך בעל-ערך היסטורי ולכן פורסם ב"מחקרי יד ושם".
בשנת 1945 חזרו לאלזס והתיישבו בעיירה סלסטה שליד שטרסבורג. קליין למד בבי"ס ובתיכון המקומי עד לכיתה י"א, אז עבר לבי"ס "עקביא" שליד שטרסבורג ובכיתה י"ב למד בבית ספר יהודי ליד פריז בהנהגתו של הרב יהודה ליאון אשכנזי (הידוע בכינויו מניטו).
התחיל כמרצה בכיר ובשנת 1974 התמנה לפרופסור חבר. בשנים 1977-1974 שימש כמנהלו של מרכז הארי סאקר למחקר השוואתי. ב-1982 התמנה לפרופסור מן המניין למשפט ציבורי. בשנת 1978 נבחר לדיקן הפקולטה למשפטים ושימש בתפקיד זה עד 1981. בשנת 2001 פרש לגמלאות.
קליין ממשיך עד היום (2017) ללמד קורס כל שנה. כך למשל נתן במשך שנתיים סמינר על משפט אייכמן, עליו כתב ספר באותה עת. מדי פעם הוא גם מלמד קורס על מרסל פרוסט במדעי הרוח, והעביר גם קורס על ההיסטוריה של וישי בחוג להיסטוריה. נתן קורס על הדוקטרינה המשפטית של רפובליקת ויימאר.
בשנת 1984-1983 שימש כיועץ מיוחד לתת-ועדה לחוקי יסוד של הכנסת.
בשנת 2018 זכה קליין בפרס "פרנסין ואנטואן ברנהיים" של הקרן ליהדות הצרפתית (La fondation du judaïsme français) עבור מפעלו המחקרי רב השנים.
קלוד קליין נשוי בשנית להיסטוריונית אווה טלקש-קליין והם מתגוררים בירושלים. יש לו שתי בנות מנישואיו הקודמים, אריאלה ונעמי.
המשפט החוקתי הישראלי
בשנת 1971 פרסם מאמר חשוב בשם "עידן חדש במשפט הקונסטיטוציוני הישראלי". בו פיתח תאוריה שלפיה לכנסת יש סמכות מכוננת וסיפק את התשתית התאורטית לכך. בתחילה ניתוח זה לא התקבל כלל, אך ב-9 בנובמבר 1995 בפסק דין בנק המזרחי, קיבל נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק את התאוריה של קליין וציטט אותו בפסק-הדין.
ב-1987 פרסם מאמר על בעיית המיעוט הערבי בישראל במאמר ניתח את האפשרויות התאורטיות השונות ליחס המדינה לערביי ישראל והציע להעניק להם אוטונומיה תרבותית רחבה יותר.
תרגום מדינת היהודים לצרפתית
בשנת 1990 ראה אור תרגומו המבואר לצרפתית של קליין לספר "מדינת היהודים" מאת הרצל. זהו תרגום חדש לצרפתית אחרי שמונים שנה. ספרו של הרצל נכתב במקור בגרמנית, בתרגום העברי נכתב "מדינת היהודים". בצרפת, אנגליה ובמדינות נוספות תרגמו את השם ל"מדינה יהודית".
התרגום הותקף בידי אנשים מהימין הישראלי שכתבו שהרצל הסכים לתרגום האנגלי והצרפתי, כלומר שלא הייתה לו התנגדות למושג "מדינה יהודית". קליין טוען שהרצל הסכים רק מטעמים אסתטיים ולא מהותיים.
מקרה אייכמן
ספרו על משפט אייכמן ראה אור בצרפת בהוצאת גלימר בשנת 2012, לרגל 50 שנה למשפט. הספר עורך ניתוח משפטי של משפט אייכמן, בעיקר לגבי נושא סמכות מדינת ישראל לשפוט אותו. כמו כן קליין דוחה את תפישת "הבנאליות של הרוע" של חנה ארנדט ומראה שהיא שגתה לחלוטין. אייכמן כלל לא היה "טמבל" (כלשונה של ארנדט).
האם ניתן לחדול להיות יהודי? תשובה לשלמה זנד
ספרו האחרון של קליין ראה אור בפריז הוצאת גראסה (Grasset) במאי 2014.
בספר קליין מנתח את פסיקת בית המשפט העליון משנת 2013 בעניינה של עמותת "אני ישראלי" בראשותו של עוזי אורנן. פסק הדין דחה את טענתה של עמותת "אני ישראלי" שביקשה להירשם במרשם האוכלוסין כישראלי במקום כיהודי. בית-המשפט קבע שלא הוכח שקיים לאום ישראלי. בכך בית המשפט תמך בגרסה המשפטנית הקלאסית שמדינת ישראל היא מדינה יהודית בעלת מיעוט ערבי. קליין תומך בגישה זו.
ספריו
1) La police du domaine public, Paris, Librairie générale de droit et de jurisprudence, 1965.
4) Le Système politique d'Israël, Paris, Presses Universitaires de France, Collection Thémis 1983.
5) Le droit Israélien, Collection Que sais-je? PUF (1990)
6) Essai sur le sionisme with a new french translation of Herzl's Judenstaat (l'Etat des Juifs), Editions La Decouverte, Paris 1990, new pocket edition 2003.
7) Deux fois vingt ans, Israël, Éditions du Félin, Paris 1990., new pocket edition 2008.
8) Constitutional Law: Israel in International Encyclopedia of Constitutional Law, Kluwer, Holland, 1992.
9) Théorie et pratique du pouvoir constituant, Presses Universitaires de France, Collection, Les voies de droit (1996).
10) La démocratie en Israël, Le Seuil, Paris, Collection science politique 1997.
11) Israël: un État en quête d' identité, Paris, Collection vingtième siècle, Castermann, 1999.
12) Le cas Eichmann, vu de Jérusalem, Paris Gallimard, 2012.
13) Peut-on cesser d' être juif ? À propos de Shlomo Sand, de ses livres et de l'usage qui en est fait, Grasset, Paris 2014.
שאול גינזבורג
שאול מויסייביץ' גינזבורג (ברוסית: Саул Моисеевич Гинзбург, או כהגייה העברית: Шаул; באנגלית: Saul M. Ginsburg; כ"א בניסן (שביעי של פסח) תרכ"ו, אפריל 1866, מינסק – ט"ו בחשוון תש"א, 16 בנובמבר 1940, ניו יורק) היה היסטוריון חשוב וחלוצי של יהדות רוסיה לדורותיה, עורך, עיתונאי ומבקר ספרות, עסקן ציבורי ועורך דין יהודי-רוסי במפנה המאה ה-20. כתב, ואף ערך והוציא לאור מספר כתבי עת ברוסית, ביידיש ובעברית.
ביוגרפיה
גינזבורג למד בגימנסיה, ובמקביל היה פעיל יהודי לאומי והנהיג במינסק יחד עם שמריהו לוין קבוצת תלמידים בהפצת רעיונות הלאומיות היהודית ברוסיה. בכנס שנערך במינסק לכבוד ועידת קטוביץ הוא נבחר להיות אחד הנואמים, כנציג הנוער.
בשנת 1890, בהיותו כבן 24, סיים גינזבורג תואר בעריכת דין באוניברסיטה הצארית של פטרבורג. בין השנים 1897– 1903 שימש כמזכיר חברת מפיצי השכלה ביהדות רוסיה, בפטרבורג. בארבע השנים החותמות את המאה ה-19 היה גינזבורג מופקד על מדור ביקורת הספרות בעיתון היהודי-המודרני "ווסחוד" שבשפה הרוסית. למרות השפה הרוסית של העיתון, בחר גיזנבורג להופיע שם בשם העט העברי שלו: "הקורא". ב"ווסחוד" פרסם גינזבורג בין השאר מסות או התרשמויות מיצירותיהם של פרץ סמולנסקין, אברהם מאפו, על "תעודה בישראל" של לווינזון (ריב"ל), על מיכאל לוונסון, על מוריס רוזנפלד ועל איגרות של יל"ג. במהלך חייו היה גינזבורג מעורב ביוזמה, בהוצאה לאור ובעריכה של מספר כתבי עת, ברוסית וביידיש, בהם היומון היידי "דער פֿרײַנד", וכתב בכתבי עת רבים ברוסית, ביידיש ובעברית במזרח אירופה, בהם "המגיד", "ווסחוד", כתב העת ההיסטורי "פֶּרֶזִ'יטוֹיֶה", בכתב העת העברי "העָבר" ובעיתונים הסובייטיים "ייברייסקיה מיסל" ("מחשבה יהודית") ו"ייברייסקיי וסטיק". מסות היסטוריות פרי עטו הופיעו גם בעיתונים הניו יורקיים "צוקונפֿט" ופֿאָרװערטס".
שלום עליכם הקדיש לו את הסיפור "שפוך חמתך", שפורסם ביומון "דער פֿרײַנד".
על אף שלא היה בקי במוזיקה, גינזבורג היה שותף לפסח מארק בהוצאה חלוצית של קובץ אנתולוגי-אתנוגרפי של שירי עם יהודיים ביידיש. בשנת 1898 הם פרסמו מודעות בשלושה כתבי עת יהודיים ברוסיה בקריאה לשלוח אליהם שירי עם עבור האוסף. בתגובה הם קיבלו שירי עם יהודיים מכל רחבי תחום המושב היהודי באימפריה רוסית, ופרסמו אותם בשנת 1901 בספר "Еврейские народные песни" (רוסית: "שירי עם יהודיים"). הספר זכה לתשבחות רבות והעניק מכובדות לשירי העם היהודיים.
בין השנים 1906–1913 לקח חלק בהוצאת הייברסקיה אנציקלופדיה". כחוקר תולדותיה של יהדות רוסיה, ניצל גינזבורג את ההזדמנות של המהפכה הפוליטית בשנת 1917 וקיבל מן השלטונות החדשים רשות לעיין במסמכים ותיקים משפטיים מארכיון הצאר המודח. גינזבורג פרסם וניתח כמה תעודות שמצא שם, למשל את הפרוטוקולים והמסמכים של משפט האחים שפירא, בעלי דפוס סלאוויטא (גזר דינם בוצע בשנת 1839).
בשנת 1930 עזב את ברית המועצות, חי לזמן קצר בפריז, וב-1933 היגר לניו יורק. גם שם המשיך בפרסומיו בעיתונות היהודית.
בארכיון ייווא בניו יורק שמורים מספר כתבי יד שלו ותכתובות. חלקים נוספים מארכיונו שמורים בספרייה הלאומית.
בנו מיכאל גינזבורג (Michel S. Ginsburg; 1900–?) היה מומחה לרומא העתיקה, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת נברסקה-לינקולן.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
גלי וינרב
גלי וינרב (נולדה ב-18 ביוני 1976) היא עיתונאית, סופרת ובלוגרית ישראלית.
עונת 1916/1917 בסדרה השוודית
עונת 1916-1917 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל השביעית בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1916-1917. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות. עונת 1916-1917 הייתה עונה שחולקה ל-2: משחקי סתיו 1916 ומשחקי אביב 1917.
גלי וינרב
קורות חייה
נולדה בשנת 1976 בחיפה. גדלה בחיפה ובארצות הברית. למדה בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, והתמחתה בתחומי חקר המוח, פסיכולוגיה, סוציולוגיה וקולנוע. במקביל, למדה בבית הספר לתקשורת "כותרת". במסגרת התוכנית הבין תחומית סיימה תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב עם התמחות בשיווק. בראשית דרכה המקצועית עבדה ככתבת ועורכת בעיתון המקצועי למנהלי שיווק "פורום שיווק". לאחר-מכן, הצטרפה לעיתון גלובס כסגנית עורכת מדור נתח שוק. מאז 2005 ועד היום, משמשת ככתבת המדע והביומד של העיתון גלובס. לאורך השנים פרסמה מספר רב של כתבות בתחום הביומד ובתחומי המדע הפופולרי. בין הכתבות הבולטות שפרסמה, החשיפה של תרמית המדבקה (2009), קווים מדעיים לדמותו של קורבן אופנה (2010), דמעות של דיבור (2011), הגדרה עצמית לאוטיסטים (2007), גמישות המוח (2012), מדוע מתמכרים לקנדי קראש (2013), והכתבה המקיפה הראשונה בעיתונות הישראלית על אימונותרפיה (2014).
עונת 1916/1917 בסדרה השוודית
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה גטבורג, בפעם החמישית ברציפות. קבוצת הלסינגבורג הצטרפה לליגה בעונה זו.
גלי וינרב
קורות חייה
בשנת 2005, השתתפה ב"מלכת המדבר" במדבר סהרה, מסע אשר היווה בסיס לכתבה בנושא המנתחת את התהליכים הפסיכולוגיים העוברים על הקבוצה במסע מסוג זה. ב-2017 פרסמה את ספרה "מצטיינים", סיפור אהבה והתבגרות באקדמיה.
וינרב מתגוררת כיום בתל אביב, נשואה ואם לשתי ילדות.
תרמית מדבקת הפלא
אריק קליין וד"ר עמוס בוחניק, מייסדי חברת סייף סקאי, הציגו את עצמם כמי שפיתחו מדבקה לאבחון מוקדם של התקפי לב ומדידה לא פולשנית של רמות סוכר בדם, וטענו כי מכרו שליש מן החברה שבבעלותם ב-370 מיליון דולר לתאגיד MSI הבריטי-טיוואני. בוחניק וקליין גייסו למיזם דמויות בכירות כמו חגי הדס, הממונה על המשא ומתן לשחרור גלעד שליט וד"ר גבי פיקר, רופא שיניים בכיר ומקורב לבנימין נתניהו, אשר הצהירו על עצמם כבכירים בחברה ושותפים לעסקה. מכירת החברה כביכול זכתה לפרסום רחב בתקשורת הכלכלית.
חשדה של וינרב התעורר משום שקליין ובוחניק לא היו מוכרים בתעשיית הביומד הישראלית ומשום שהטכנולוגיה אותה פיתחו כביכול, לא הייתה ניתנת לפיתוח ללא ממון רב ופעילות מדעית רבה שהייתה מותירה סימן בקהילת הביומד המקומית. היא פרסמה כתבה המטילה ספק בסיפור ומעלה שאלות לגבי אמינותו, ולאחר מכן איששה כי עסקה כזו מעולם לא נחתמה, וכי גם המוצר היה פיקטיבי לגמרי.
פרשת מדבקת הפלא (או בשמה השני, "מדבקת המליונים") ידועה כאחד מניסיונות העוקץ המפורסמים בישראל. בשנת 2013, קליין ובוכניק הורשעו בבית המשפט המחוזי במספר עבירות מירמה בפרשיות אחרות.
מצטיינים
הספר "מצטיינים" יצא לאור בשנת 2017 בהוצאת קוראים. הספר עוסק בשני סטודנטים בתוכנית הבין-תחומית למצטיינים המגיעים מרקעים משפחתיים שונים מאוד הן מבחינה רגשית והן מבחינה סוציואקונומית. במהלך תקופת הלימודים הם חווים מערכות יחסים ותהליך של חיפוש עצמי. מכריכת הספר: "מצטיינים הוא סיפור המשלב רומנטיקה, ארוטיקה, מדע פופולרי ואמירה חברתית, אבל קודם כול הוא סיפור התבגרות, המלווה את השניים תוך שהם מנתקים את עצמם, בלא מעט מאמץ וכאב, ממשפחותיהם ומעולמות המוצא שלהם, ובונים כל אחד וביחד זהות חדשה ועצמאית".
הספר זכה לביקורות חיוביות באתרים סימניה ונוריתה. פרסום הספר עורר דיון בקהילה הגאה בישראל בנושא כתיבה נשית על מיניות בין גברים.
יחסי מרוקו–ניו זילנד
יחסי מרוקו–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין ניו זילנד.
סקירה כללית
במרץ 2018 חתמו מזכיר המדינה לשר לענייני חוץ ושיתוף פעולה בינלאומי של מרוקו, מוניה בוקטה, ומנכ"ל ומזכיר משרד החוץ והסחר בניו זילנד, ברוק ברינגטון על שני הסכמים לשיתוף פעולה. ההסכם הראשון קובע הקמת מנגנון התייעצויות פוליטי, ואילו השני נוגע לשיתוף פעולה כלכלי, טכני ותרבותי. באפריל 2019 מזכירת המדינה לסחר חוץ של מרוקו, רקיה אדדרהם, קיימה שיחות בוולינגטון עם מזכיר המשנה הפרלמנטרי לענייני חוץ של ניו זילנד, פלטשר טבוטו. שיחות אלו, שהתקיימו במסגרת השבוע של מרוקו בניו זילנד, התמקדו באמצעים לחיזוק יחסי הסחר בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים
הסחר בין המדינות הסתכם בשנת 1994 ב-46.9 מיליון דולר ניו זילנדי, בשנת 2004 ב-114.0 מיליון דולר ניו זילנדי, ובשנת 2014 ב-172.3 מיליון דולר ניו זילנדי.
כביש 334
כביש 334 הוא כביש אורך אזורי בנגב המערבי המחבר בין כביש 293 בצומת שדה צבי לכביש 232 בצומת דורות הסמוכה לשדרות. אורכו 17 ק"מ. הכביש מכונה גם "דרך ארץ הבִּתרונות", מכיוון שהוא חוצה את שמורת הטבע בתרונות רוחמה. בסמוך לכביש נמצאת גם שמורת נחל שקמה. כביש עוקף שדרות מתוכנן להיות המשך של כביש 334.
מטאלואינווסט
חברת USM אחזקות מחזיקה בכל מניות מטאלואינווסט, כאשר אלישר אוסמנוב הוא הבעלים העיקרי של USM אחזקות (מחזיק ב-48% מהמניות), בעלים נוספים אחרים הם אנדריי סקוץ' ופרהד מושירי - שמחזיקים ב-30% וב-10%, בהתאמה.
משמשת לסירוגין כאחת הספונסריות של זניט סנקט פטרבורג.
תחרות
המתחרים המקומיים כוללים את קבוצת Evraz וחברת Novolipetsk Steel.
מריה לאופולדינה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה לאופולדינה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Maria Leopoldine von Österreich-Tirol; 6 באפריל 1632 - 7 באוגוסט 1649), הייתה אשתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
מריה לאופולדינה נולדה ב-6 באפריל 1632 באינסברוק, ללאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה ולקלאודיה דה מדיצ'י, בתם של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה וכריסטינה מלורן. באותה שנה מת אביה, ואחיה פרדיננד קרל, ארכידוכס אוסטריה ירש את נחלותיו, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
מינט ג'ולפ
הכנה
באופן מסורתי, מינט ג'ולפ מוגש לעיתים קרובות בכוסות כסף או פיוטר, ומוחזק רק בקצה התחתון והעליון של הכוס. צורה זו מאפשרת היווצרות כפור בצד החיצוני של הכוס. ייתכן שמיקום היד המסורתי נוצר כדרך להפחית את החום המועבר מהיד אל גביע הכסף או הפיוטר. כיום, מינט ג'ולפ מוגש לרוב בכוס אולד פאשן גבוהה, קולינס או כוס הייבול עם קשית.
מריה לאופולדינה, ארכידוכסית אוסטריה
ביוגרפיה
ב-2 ביולי 1648 התחתנה מריה לאופולדינה בטקס מפואר בלינץ עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר התאלמן זמן קצר קודם לכן מאשתו הראשונה מריה אנה מספרד. ב-7 באוגוסט 1649 ילדה מריה לאופולדינה את בנה קרל יוזף, ארכידוכס אוסטריה, אולם היא מתה כעבור זמן קצר ונקברה בקריפטה הקיסרית.
מינט ג'ולפ
היסטוריה
המונח "ג'ולפ" מוגדר בדרך כלל כמשקה מתוק, במיוחד כזה המשמש לתרופות. המילה עצמה נגזרת מספרדית "julepe", ערבית "گلاب" ופרסית "Golâb", שמשמעותן "מי ורדים". מינט ג'ולפ אנגלי, בניגוד למינט ג'ולפ אמריקאי מודרני יותר, היה בעיקר תרופה עם מעט אלכוהול, שלעיתים קרובות הכילה קמפור.
בשנת 1793 הכומר הארי טולמין תיאר את המינט ג'ולפ כ"כוסית של רום ומים, ממותקת היטב, עם כוס נענע בתוכה". הופעה של מינט ג'ולפ בדפוס הגיעה בספר מאת ג'ון דייוויס שפורסם בלונדון ב-1803, ובו תואר כ"דראם של משקאות חריפים שספוג בו מנטה, שנלקח על ידי וירג'יניים של בוקר".
בתי מרזח בוירג'יניה כגון J. Pryor's Haymarket Inn בריצ'מונד החלו לכלול בתי קרח (אולי גם עבור הקוקטיילים הקפואים) בתשתית שלהם בשנות ה-80 של המאה ה-17, והאזכור הראשון של "Iced Julep" מופיע ב-4 במאי 1807, בפרסומת עבור גני Wig-Wam בנורפוק.
הסנאטור האמריקני הנרי קליי מקנטקי הציג את המשקה בוושינגטון הבירה, בבר Round Robin במלון וילארד המפורסם בתקופת מגוריו בעיר.
אמריקאים נהנו לא רק ממינט ג'ולפ על בסיס בורבון במהלך המאה התשע-עשרה, אלא גם ממינט ג'ולפ על בסיס ג'ין שהוכן עם חנייבר.
עוד משנת 1820, מינט ג'ולפ היה חלק מהתרבות בווירג'יניה ואומץ כפריט של זהות מקומית. הממומחה המוכר הראשון של המינט ג'ולפ היה ג'ספר קראוץ' מריצ'מונד, שהזדהה כאדם חופשי שחור.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 בניו יורק הייתה ידועה גרסה המכונה "אבן ברד" ג'ולפ או "סופת ברד" ג'ולפ, שכללה "אבני ברד" קטנות או גושים קטנים של קרח.
ספרו של רב החובל הבריטי פרדריק מריאט משנת 1840, סדרה שנייה של יומן באמריקה, מתאר בעמוד 41 את "המינט ג'ולפ האמיתי".
מהדורת 1862 של "מדריך הברמנים: כיצד לערבב משקאות או המלווה של בון-ויונט" מאת ג'רי תומאס כוללת חמישה מתכונים למינט ג'ולפ (וציורים של אופן ההגשה) עם חלופות קוניאק, ברנדי, ג'ין, וויסקי או יין מבעבע. תומאס אומר על המינט ג'ולפ, "... משקה אמריקאי מיוחד במינו. . . זה הוצג [מאוחר יותר] לאנגליה על ידי קפטן מריאט." בשנת 1916, מתואר המתכון המסורתי של וירג'יניה כפי שהוגש ב "Old White".
דרבי קנטאקי
המנט ג'ולפ קודם על ידי צ'רצ'יל דאונס בשיתוף עם דרבי קנטאקי מאז 1938. נכון לשנת 2009, כ-120,000 מינט ג'ולפ הוגשו בצ'רצ'יל דאונס במהלך תקופת היומיים של קנטקי אוקס והדרבי של קנטקי, כמעט כולם בכוסות אספנות מיוחדות של קנטקי דרבי.
בהסדר חוזה בין תאגיד בראון-פורמן וצ'רצ'יל דאונס שנמשך יותר מ-18 שנים, קוקטייל ה-Early Times Mint Julep היה ה-"מינט ג'ולפ הרשמי של דרבי קנטאקי", אף על פי שה-Early Times נמכר בתוך ארצות הברית הוא וויסקי קנטאקי, לא בורבון, בשל היותו בחביות עץ אלון משומשות ולא חדשות. עם זאת, החל משנת 2015, אולד פורסטר, המיוצר גם על ידי תאגיד בראון-פורמן, הוא כעת "המשקה הרשמי של הדרבי של קנטקי", כאשר הוא נמכר כקוקטייל מוכן להגשה אולד פורסטר מינט ג'ולפ.
מאז 2006, צ'רצ'יל דאונס הגיש גם מינט ג'ולפ בהזמנה אישית יוקרתית בעלות של 1,000 דולר כל אחד בדרבי של קנטאקי. מינט ג'ולפ אלה הוגשו בכוסות מצופה זהב עם קשיות כסף, ויוצרו מבורבון וודפורד רזרב, מנטה מיובאת מאירלנד, קוביות קרח מי מעיינות מהאלפים הבוואריים וסוכר מאוסטרליה. ההכנסות שימשו לתמיכה במטרות צדקה שהוקדשו לסוסי מרוץ בדימוס. Woodford Reserve, Early Times ואולד פורסטר הם מותגי אחיות המיוצרים על ידי בראון-פורמן, ועל פי תנאי הסכם השיווק הנוכחי שלה עם צ'רצ'יל דאונס, Woodford Reserve מכונה "הבורבון הרשמי" של הדרבי.
במאי 2008, צ'רצ'יל דאונס חשפה את כוס המינט ג'ולפ הגדולה בעולם. צ'רצ'יל דאונס, בשיתוף עם בראון-פורמן, הזמין את קבוצת וובר לייצר את ה זכוכית גבוהה (  אם נכלל ענף הנענע). הזכוכית נבנתה מאקריליק בדרגת מזון של ה-FDA, מחוממת ויוצקה לצורה של זכוכית דרבי רשמית משנת 2008. היה לו קיבולת של, והפיץ את ה-Early Times Mint Juleps בדרבי עם מערכת שאיבה משוכללת המוסתרת בתוך המבחש.
זיגוריזה
זיגוריזה (שם מדעי: Zygorhiza; מילולית: "שורש מוט") הוא סוג נכחד של לווייתן ממשפחת הבסילוזאוריים שחי בסוף תקופת האאוקן והיה קרובו של הדורודון. מאובניו של לווייתן זה נמצאו באלבמה, לואיזיאנה ומיסיסיפי בארצות הברית, בניו זילנד ובחלק מאירופה. המאובנים שלו התגלו לראשונה ב-1903 ונחשבו למאובני בסילוזאורוס.
היצור אשר דמה במראהו לבסילוזאורוס קטן והיה בעל חרטום ארוך בעל שיניים ארוכות שכפי ששמו מרמז היו נטועות בעלות צורת מוט, הוא היה בעל סנפירים גדולים כמו ללווייתנים מודרניים והגיע לאורך 6 מטרים ולמשקל של 2–3 טון. במבנהו הוא התאים לחיים ימיים והיה בעל חוליות רחבות, זנב עבה דו-אונתי וגפיים אחוריות זעירות שכמעט נעלמו ואולי עזרו ליצור במהלך הזדווגות. על ראשו היה איבר דמוי מלון כמו לדולפינים.
לווייתן זה הוא המאובן הלאומי של מדינת מיסיסיפי, לצד הבסילוזאורוס.
בתרבות
לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
פוגרום מישקולץ
פוגרום מישקולץ היה פוגרום שהתרחש ב-30 ביולי וב-1 באוגוסט 1946 בעיר מישקולץ שבהונגריה. בפוגרום נהרג סוחר ומשווק יהודי נאשם, נפצע אחר, ובעקבות זאת גם מת שוטר יהודי בעיר. הפוגרום נעשה עקב קשיים כלכליים ואנטישמיות.
האירוע
גורמים (כנראה המשטרה) דיווחו כי נעצרו שלושה משווקים שחורים, מתוכם שניים יהודים. כשהם הועברו לכלא, אנשים רבים המתינו להם, והניפו שלטים בהם נכתב "מוות ליהודים" ו"מוות למשווקים השחורים". לאחר מספר דקות, ההמון הסתער על המשווקים, ומתוכם נהרג אחד היהודים. את היהודי השני הכו קשות והשלישי נמלט. באותו אחר הצהריים, המשטרה עצרה 16 חשודים במעשה. עקב כך, ההמון תקף את המשטרה, כבש את תחנת המשטרה והרג שוטר יהודי אחד. אחר קיץ 1946 לא היו התפרצויות אלימות נגד היהודים דוגמת הפוגרום הנ"ל יש הרואים בזה פירות של חינוך מחדש -ובאמת פורסמו כרזות ממשלתיות נגד האנטישמיות ,יש הסבירים זאת בנימוקים כלכליים כלומר נסתיימה האינפלציה הדוהרת ההונגריה.
אנטיוכוס החמישי
אנטיוכוס החמישי ("אאופטור") (ביוונית: Ευπάτωρ – "בן לאב טוב")  (173 – 162 לפנה"ס), ילד שמלך בממלכה הסלאוקית במשך שנתיים (164 לפנה"ס – 162 לפנה"ס) בטרם הוצא להורג. אנטיוכוס עלה לשלטון בגיל 9, לאחר מות אביו אנטיוכוס הרביעי (אפיפאנס). מי שמלך בפועל בממלכה היה ליסיאס.
שלטונם היה חלש ומושחת. הניסיון לעצור את המרד היהודי הסתיים בפשרה קלושה. התרפסותם בפני האימפריה הרומית כה הרגיזה את הערים היווניות של סוריה עד שהציר הרומאי גנאוס אוקטביוס נרצח בלאודיקה (לטקיה של היום) (162 לפנה"ס). בנקודת משבר זו נמלט דמטריוס, בנו של סלאוקוס הרביעי, משביו ברומא והתקבל בסוריה כמלך האמיתי. אנטיוכוס איופטור, בנו של מי שהשיג את המלוכה שלא כדין, הוצא להורג.
אנשי המחר
אנשי המחר (באנגלית: The tomorrow people) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג אקשן, מדע בדיוני ופשע. במאי הסדרה הוא גרג ברלנטי. הסדרה מבית החברה The CW. הסדרה עלתה להקרנות בארצות הברית ב-9 באוקטובר 2013 ונמשכה עד תאריך 8 במאי 2014 בשל ביטול הסדרה לאחר עונה אחת.
עלילה
סטיבן גיימסון (רובי אמל) גילה שהוא ירש מאמו ומאביו שנעלם את כוחותיו ויכולותיו השונות כמו טלקניזיס, קריאת מחשבות, השתגרות, עצירת זמן. סטיבן מצטרף לקבוצה שנקראת אנשי המחר, אנשים מהגזע שלו עם יכולות כמו שלו. סטיבן הוא אחיין של ג'דקיה המנהל חברה בחסות ממשלתית הנקראת אולטרה שמטרתם למחוק את הגזע השונה מבני האדם. סטיבן מתגייס לעבודה באולטרה על מנת לעבוד כסוכן כפול באולטרה ובאנשי המחר ובעצם פועל לטובת אנשי המחר ומגן על הגזע שלו ועל הגזע האנושי כולו.
העונה הראשונה עוסקת בתפיסה של מתפרצים חדשים שגלים את כוחותיהם ואולטרה מנסה להסיר מהם את כוחותיהם או לגייס אותם לאולטרה, אנשי המחר לעומת זאת מנסים לעזור למתפרצים ולגייס אותם אליהם. העלילה מתחילה להסתבך כאשר נודע לסטיבן שהסיבה שאביו נעלם היא בגלל ג'דקיה שהורה לג'ון חברו הטוב של סטיבן לחסל אותו.
שחקנים ראשיים
רובי אמל (סטיבן גיימסון) - סטיבן הוא הדמות הראשונה שהעלילה עוקבת אחריה. סטיבן הוא נער מתבגר שמגלה את הכוחות שירש מאבא שלו (רוג'ר) ולאחר זמן מה מסתבר שגם מאמא שלו. סטיבן הצטרף לאולטרה על מנת להציל את אנשי המחר ואת כל הגזע שלו כולו. אביו של סטיבן נעלם כאשר סטיבן היה ילד ולא ראה אותו מאז, ולכן לאורך כל הסדרה סטיבן מחפש אחר אביו וכל פעם מגלה רמזים ומתקדם יותר אל מציאת אביו. סטיבן מוצג כמושך, אמיץ ופזיז.
פייטון ליסט (קארה קובורן) - קארה גדלה כילדה חירשת וכאשר נער אחד ניסה לאנוס אותה היא בטעות הרגה אותו בהגנה עצמית בשימוש בלתי ידוע בכוחות שלה בפעם הראשונה. קארה היא אחת מאנשי המחר בעלת יכולות טלפתיה הטובות ביותר. קארה מרגישה כאשר נער\נערה מתפרץ ומגלה את הכוחות שכבויים בו ומשתפת את ג'ון המנהיג ואת חברי הקבוצה על מנת לתפוס את המתפרץ ולהביא אותו אל המחבוא הסודי לפני שאולטרה יקדימו אותם. קארה מוצגת כקשוחה, יפה, אמיצה וחכמה.
לוק מיטשל (ג'ון יאנג) - ג'ון הוא מנהיג את אנשי המחר והוא סוכן עבר של אולטרה. ג'ון ילד מאומץ שגדל אצל אבא שלו המאמץ שהתעלל בו קשות, כשג'ון היה קטן ג'דקיה גילה את הכוחות של ג'ון והביא אותו לגדול כסוכן אולטרה מוצלח. ג'ון הוכשר להיות סוכן מקצועי על ידי רוג'ר אביו של סטיבן ולאחר כמה שנים ג'דקיה הורה לג'ון להרוג את רוג'ר. ג'ון מוצג כחזק, חכם ואכפתי.
אהרון יו (ראסל קוון) - ראסל גדל כילד לאבא קשה שהכריח אותו לנגן בפסנתר עד גיל מסוים. כאשר ראסל גדל הוא השתמש בכוחותיו על מנת להרוויח כספים בהימורים אך נתפס וכאשר באו לביתו, ראסל התחבא ואבא שלו הגן עליו ובעצם הציל את חייו. ראסל ברח מביתו מתוך בושה והצטרף לאנשי המחר כהצעה של ג'ון, ראסל מוצג כמצחיק, חזק, פעלולן, אמיץ ונקמן.
מארק פלגרינו (ג'דקיה פרייס) - ג'דקייה דודו של סטיבן גדל בלי כוחות וקינא באחיו רוג'ר על יכולותיו. ג'דקייה אחראי לפיתוחה של אולטרה ואחראי על ההוראות בה. ג'ד לקח תחת חסותו את ג'ון וגידל אותו. לאחר כמה שנים ג'ד ערך ניסויים על ג'ון ונתן לג'ון את היכולת להרוג והורה לג'ון להרוג את רוג'ר אחיו.
מערכת העצבים
מערכת העצבים (TA: Systema nervosum) היא רשת תקשורת עצבית מפותחת שבאמצעותה פועל הגוף כיחידה מבוקרת ומתואמת. מערכת עצבים קיימת כמעט בכל בעלי החיים, למעט ספוגים.
מערכת העצבים נחלקת לשני חלקים נבדלים: מערכת העצבים המרכזית ומערכת העצבים ההיקפית. מערכת העצבים המרכזית מורכבת מהמוח ומחוט השדרה, ואילו מערכת העצבים ההיקפית היא רשת של עצבים המחברת את המוח ואת חוט השדרה לשאר חלקי הגוף.
מערכת העצבים מקבלת ממערכות החישה מידע על גירויים בסביבה החיצונית והפנימית, ומשתמשת במידע זה על מנת לפקח על תהליכי ההתנהגות, המודעת והלא מודעת. כל מה שאנחנו יכולים לעשות מתאפשר הודות לפעילות האינטגרטיבית של התאים במערכת העצבים.
בכלל זאת, מערכת העצבים אחראית על מערכת השרירים ובכך שולטת על יכולות התנועה של הגוף. במסגרת עיבוד המידע במערכת העצבים, מתרחשים בה תהליכים של זיכרון ולמידה. כמו כן, היא אחראית לחוויה של רגשות.
אנטומיה - מבנה מערכת העצבים
מערכת העצבים של האדם היא בעלת מבנה מורכב, שבו אזורים שונים משתתפים בפעולות שונות. היא מורכבת ממיליארדי תאי עצב, אשר מתמחים בתפקודים שונים ומרכיבים את המוח ואת סיבי העצבים הנמצאים בכל חלקי הגוף. הארגון של מערכת העצבים קשור בקשר הדוק להבדלים בתפקודים להם אחראים אזורים שונים במוח.
חלוקה היררכית של מערכת העצבים
קיימים הבדלים במבנה מערכת העצבים בין בעלי חיים שונים. באופן כללי ניתן להבחין בין מערכות היררכיות למערכות ללא מוקד שליטה מרכזי. בייצורים פשוטים יחסית המערכת מאורגנת כרשת מבוזרת של תאי עצב, ללא מוקד שליטה מרכזי. ניתן לראות זאת במערכה של הצורבים. לעומת זאת, אצל תולעים שטוחות תאי העצב אינם מפוזרים לאורך כל הגוף, אלא מרוכזים בצבירים המכונים גנגליונים.
בייצורים בעלי סימטריה דו-צדדית, התפתח דגם היררכי בסיסי של מערכת עצבים, הכולל רצף של גנגליונים. במקרים אלו הגנגליון הראשי והגדול ביותר נקרא מוח, והוא מתפקד כמרכז השליטה הראשי של מערכת העצבים כולה. דגם זה קיים אצל כל בעלי החוליות ומרבית חסרי החוליות.
עבור בעלי חיים בעלי סימטריה דו-צדדית, ובכללם האדם, נהוג לחלק את מערכת העצבים למערכת העצבים המרכזית ולמערכת העצבים ההיקפית:
חומר אפור וחומר לבן
מערכת העצבים המרכזית בנויה משני סוגים של רקמות, אשר את ההבדל ביניהם ניתן לראות גם ללא מיקרוסקופ. רקמות אלו מכונות "חומר אפור" ו"חומר לבן".
חלוקה לאזורים במערכת העצבים המרכזית
תהליכים אבולוציוניים גרמו להתפתחותם של מבנים עצביים אינטגרטיביים יותר, המסוגלים לעבד מידע ברמת מורכבות שהולכת וגוברת. בהתאם לכך, ניתן לחלק את מערכת העצבים המרכזית של האדם למספר אזורים על פי שלבי ההתפתחות של המוח.
היסטולוגיה - תאי מערכת העצבים
המרכיבים העיקריים של מערכת העצבים הם תאי עצב, המכונים גם נוירונים. תאי העצב אחראיים על עיבוד והעברה של מידע. דרך תאי העצב עוברים האותות במערכת העצבים. תאי העצב באים במגוון של סוגים וצורות, המתאימים אותם לתפקידים שונים בתוך מערכת העצבים.
התאים במערכת העצבים שאינם תאי עצב נקראים בשם הכולל תאי גלייה או "נוירוגליה". תאי הגלייה משמשים כתאי תמיכה לתאי העצב וממלאים פונקציות רבות. התפקידים הראשיים של תאי גלייה הם לעטוף את תאי העצב ולהחזיק אותם במקומם, לספק להם חומרי מזון וחמצן, לבודד את תאי העצב אחד מהשני, וגם להשמיד פתוגנים ולהסיר תאים מתים. תאי הגלייה ממלאים תפקיד פעיל גם בתהליכי התקשורת העצבית, אם כי המנגנונים שדרכם הם עושים זאת ברובם אינם ידועים.
תאי העצב והתמיכה של מערכת העצבים אינם מפוזרים באורח אקראי. הם מקושרים בצורה מדויקת ביותר, אשר יוצרת שלמות תפקודית בפעולת המוח.
צבירים של תאי עצב
תאי עצב המקושרים זה לזה יכולים ליצור רשת עצבית.
במערכת העצבים קיימים צבירים שונים של תאי עצב:
פיזיולוגיה ותפקוד
תהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים מושפע מתהליכים מסוג מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה, כאשר הכיוון "למעלה" מתייחס למוח, שנמצא במערכת העצבים המרכזית, בעוד שהכיוון "למטה" מתייחס למערכת החישה, אשר מחוברת למוח באמצעות מערכת העצבים ההיקפית. האיזון בין שני תהליכים אלו מאפשר לאדם לתפוס את העולם ולחוות אותו, בדרך שמאפשרת לו להתאים את עצמו בצורה מיטבית לסביבה הפיזית והחברתית שבה הוא חי.
תקשורת במערכת העצבים
הפעולה של מערכת העצבים מתאפשרת הודות לתקשורת שבין תאי העצב המרכיבים אותה, אשר מתבצעת דרך נקודות מפגש הנקראות סינפסות. מבנה הסינפסות והקישוריות בין תאי העצב הוא הבסיס לתהליכי העיבוד והולכת המידע במערכת העצבים. כל תא עצב יכול ליצור סינפסות עם עשרות עד אלפי תאי עצב אחרים, בהתאם למורכבות מערכת העצבים של בעל החיים. תאי העצב יכולים ליצור קשרים גם עם תאים מסוגים אחרים, וכך מועברים מסרים בין מערכת העצבים ליתר מערכות הגוף.
קליטה עיבוד והעברה של מידע בתאי העצב
בתוך תא העצב, המידע עובר בצורה של דחף עצבי, הנקרא גם פוטנציאל פעולה. הדחף העצבי הוא אות חשמלי הנע מגוף התא לאורך סיב הקרוי אקסון. מבחינה זו האקסון משמש כקו תקשורת במערכת העצבים.
באופן טיפוסי, הדחף העצבי נוצר בעקבות קלט שהתקבל בדנדריטים, שהם שלוחות קצרות שיוצאות מגוף התא. הדנדריטים מקבלים מידע מתאים אחרים, המקושרים אליהם דרך סינפסות. הם יכולים ליצור מבנה מסועף מאוד המאפשר לקבל מידע עצבי מתאים רבים.
תא העצב מבצע אינטגרציה של האותות העצביים שהתקבלו מהדנדריטים בתלולית האקסון, המחברת בין גוף התא לאקסון. יצירת דחף עצבי בתגובה למידע המגיע אל תא העצב תלויה בתוצאות האינטגרציה הזו.
המידע עובר בין תא העצב לתא המטרה שלו בתהליך של העברה סינפטית. כאשר הדחף העצבי מגיע לקצה האקסון הוא מעביר את המידע לסינפסה בצורה של אותות כימיים, באמצעות שחרור מולקולות המשמשות כמוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) מתוך השלפוחיות הסינפטיות שבקצה האקסון.
המוליך העצבי נקשר לקולטנים על התא בצדה השני של הסינפסה. באמצעות פתיחה וסגירה של תעלות יונים, הוא גורם לשינוי במתח החשמלי של אותו תא ביחס למתח המנוחה שלו. בכך המוליך העצבי משפיע על דפוס הדחפים העצביים שייווצר בתא המטרה ויועבר הלאה בשרשרת ההולכה העצבית.
תקשורת עם המערכת הסנסו-מוטורית
כאמור, תאי העצב יכולים ליצור סינפסות גם עם תאים מסוגים אחרים, דבר המאפשר קבלה ושליחה של אותות בין מערכת העצבים למערכות אחרות בגוף.
מערכת העצבים מקבלת מידע על הסביבה החיצונית באמצעות מערכת החושים. המידע על גירויים מגיע למערכת העצבים מקולטני חישה של החושים השונים, לאחר שהוא עובר תהליך של התמרה חושית. תאי העצב החישתיים מגיבים לגירויים שמופיעים בשדה הקלט שלהם.
לאחר עיבוד המידע בתוך מערכת העצבים, היא שולחת מסרים יוצאים לעבר תאי מטרה באיבר מסוים. מסרים אלה שולטים על ההתנהגות, למשל על ידי הפעלת המערכת המוטורית ותנועת השרירים. המוליך העצבי שחוצה את הסינפסה גורם לשינוי בתפקודם הביולוגי של התאים, ובכך משפיע על פעילות איבר המטרה.
השפעת הרעש על מערכת העצבים
בדרך כלל הרעש נחשב למטרד במערכות דינמיות. משום שהוא יכול ליצור אפקט ממסך שעלול להפריע ליכולת העיבוד של מידע רלוונטי אודות האות. עם זאת, ישנם מקרים שבהם לרעש יכולה להיות גם השפעה חיובית על התפקוד של מערכת העצבים.
במערכת העצבים הרעש יכול להיווצר ממקורות חיצוניים או פנימיים. סביבה רועשת יכולה להגביר את רמת הרעש במערכת העצבים, אך היא יכולה לעלות גם בסביבה שקטה. זאת משום שתאי עצב יכולים ליצור כמות משמעותית של רעש פנימי. הרעש הפנימי של מערכת העצבים מקושר לרמות הרקע (tone) של המוליך העצבי דופמין. בהתאם לכך, להשפעה של הדופמין על יחס האות-רעש בתהליכי עיבוד מידע עצביים יש השלכות על רמת התנודתיות והקיבולת של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
הפלסטיות של מערכת העצבים
ההתנסות של האדם עם הסביבה יכולה להשפיע על ההתנהגות שלו באמצעות יצירת שינויים במערכת העצבים. הפלסטיות של מערכת העצבים מאפשרת לה להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים על סמך ניסיון קודם. משום כך היא מכונה גם "גמישות מוחית". במערכת העצבים קיימים אזורים המהווים אתרים פלסטיים. שינוי בפעולה של אתרים אלו יגרום לשינוי בפעילות של כל המערכת.
אחד הביטויים של הפלסטיות של מערכת העצבים הוא תהליך ההביטואציה, אשר מאפשר למידה התרגלותית.
פתולוגיה של מערכת העצבים
ישנם מספר גורמים העלולים לגרום לפתולוגיה של מערכת העצבים. למשל: טראומה גופנית עלולה לפגוע במערכת העצבים. כמו כן, מחלות גופניות ונפשיות יכולות גם הן לגרום נזק למערכת זו.
הפרעות נוירו-התפתחותית
הפרעות נוירו-התפתחותיות הן לקויות בגדילה והתפתחות המוח או מערכת העצבים המרכזית. הפרעות אלו באות לידי ביטוי לראשונה בתקופת ההתפתחות. כלומר, במהלך גילאי הילדות. הפרעות נוירו-התפתחותיות מאופיינות בפגיעה בתפקוד האישי, החברתי, האקדמי או התעסוקתי. הן יכולות להשפיע על הרגש, יכולות הלמידה, שליטה עצמית וזיכרון.
אובדן פונקציות תפקודיות
שבץ הוא תהליך מהיר בו יש אובדן פונקציות תפקודיות במוח כתוצאה מהפרעה באספקת הדם למוח. שבץ יכול להיגרם כתוצאה מחוסר אספקת דם ("שבץ איסכמי") הנובע מחסימה בזרימת הדם כתוצאה מקריש דם או מתסחיף, או כתוצאה מדימום ("שבץ המורגי").
שיטיון (דמנציה או בשם החדש: "קיהיון") הוא ירידה משמעותית בתפקוד הקוגניטיבי של האדם, המאפיינת קבוצת מחלות המתרחשות לרוב במהלך תקופת הזקנה. מחלות אלו מתאפיינות בירידה בתפקוד של קליפת המוח ובהידרדרות מנטלית וקוגניטיבית, הגורמת לסובל ממנה לליקויים משמעותיים בתחום החברתי והתעסוקתי. השכיחה בהן היא מחלת אלצהיימר.
מחלות
דלקת קרום המוח (וכן דלקת עוצבה בלועזית: מנינגיטיס, Meningitis) היא מחלה דלקתית של הקרומים הרכים של המוח, הנגרמת עקב זיהום חיידקי, זיהום נגיפי או פיטרייתי.
אנצפליטיס (Encephalitis; בעברית: דלקת המוח) היא דלקת חריפה של המוח. אנצפליטיס המשולב עם מנינגיטיס קרוי מנינגו-אנצפליטיס.
תסמונת גייאן-בארה (Guillain-Barré syndrome) או בשמה המקוצר (gbs), בעברית תסמונת דלקת רב-עצבית עולה חריפה, היא מחלה אוטואימונית הפוגעת במעטפת העצב, מיאלין, ומתפתחת בדרך כלל עקב זיהום המוביל לתגובה של מערכת החיסון כנגד אנטיגן זר שחודר לרקמות העצב דרך מנגנון של חיקוי מולקולרי. מחלה זו פוגעת במערכת העצבים ההיקפית. המחלה יכולה להופיע בכל גיל ומופיעה בדרך-כלל אחרי מחלה עם תסמיני חום או שלשולים כתגובה לנגיף או חיידק. כחמישה אחוזים מן החולים במחלה מתים ממנה.
טרשת נפוצה (באנגלית: Multiple Sclerosis או MS) הנה מחלה כרונית של מערכת העצבים, הפוגעת בתפקודם התקין של תאי העצב במערכת העצבים המרכזית על ידי פגיעה והפחתה במיאלין, חומר שומני המבודד את סיבי העצבים (אקסונים).
משפטי פראג
משפטי פראג (קרויים לעיתים על שמו של הנאשם הראשי משפט סלנסקי, בצ'כית: Proces se Slánským) היו סדרה של משפטי ראווה שנערכו בסוף 1952 בפראג בירת צ'כוסלובקיה, בהשראתו של סטלין, ונועדו לבצר את שלטונו במדינות הגוש הקומוניסטי.
השתלשלות האירועים
ארבעה-עשר נאשמים הועמדו לדין במשפט העיקרי, בהם אחד-עשר יהודים. הבולט בנאשמים היא רודולף סלַנסקי, שהיה מזכיר המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. המשפטים נפתחו ב־20 בנובמבר 1952, ונוהלו בידי הרשויות הצ'כוסלובקיות, בהוראת מוסקבה, באווירה אנטישמית ואנטי-ישראלית.
סלנסקי וחבריו הואשמו ב"קשר טרוצקיסטי־טיטוֹאיסטי־ציוני בשירות האימפריאליזם האמריקני". בהשפעת עינויים הודה סלנסקי כי היה סוכן ציוני וריגל לטובת המערב.
משפט סלנסקי הפך גם להתקפה אנטי-ציונית ואנטי-ישראלית בגלל המפנה במדיניות החוץ של ברית המועצות במזרח התיכון. תמיכת הגוש הסובייטי בתוכנית החלוקה ב-1947, באה כדי לאפשר את סילוק הבריטים מהאזור וחדירה מדינית סובייטית אליו. כאשר לאחר הקמתה התקרבה ישראל למערב ולארצות הברית, גרם הדבר לאכזבה בקרמלין. התמיכה בישראל עוררה את איבת הערבים לגוש הקומוניסטי, וכדי להתגבר על כך נוצר הצורך להפגין בפומבי את שינוי היחס לישראל, וזה נעשה בעזרת משפט ראווה עם גוון אנטי-ציוני מובהק.
ב-27 בנובמבר 1952 נידונו למוות אחד-עשר מהנאשמים, בכללם סלנסקי וולדימיר קלמנטיס, וב־3 בדצמבר בוצע גזר הדין.
בשנת 1963 זכו כל נאשמי פראג לטיהור שמם על ידי שלטונות צ'כוסלובקיה.
משפטי פראג נחשבים כחלק ממסעו האנטישמי של סטלין נגד ה"קוסמופוליטיים חסרי השורשים" בשנים 1948–1953, והתרחש בין משפט הסופרים ואנשי הרוח היהודים למשפט הרופאים.
דרמטיזציה של משפטי פראג נעשתה בסרטו של הבמאי קוסטה גברס "ההודאה" (L'Aveu), בכיכובם של איב מונטאן וסימון סיניורה. הסרט התבסס על ספר בשם זה שנכתב על ידי ארתור לונדון, מניצולי המשפטים.
קופלה (סרט)
עלילה
זהו סיפור על אהבה ושנאה, מלחמה ומהפכה, חיים ומוות, יצירתיות ומתנה ספרותית. הסדרה חושפת את אבני הדרך העיקריות בחיי הסופר ינקה קופלה, בד בבד עם האירועים הטרגיים ביותר של המאה העשרים. תוך הצגת סיפורה של אישיות יוצאת מן הכלל, משורר בעל כישרון נדיר, שהדרמה האישית שלו ומותו המסתורי עדיין מרגש את מוחם של חוקרים ומעריצים, שבמשך כמה עשורים הצליחו לעשות יותר למען התרבות הבלארוסית מאשר רבים - במשך כמה מאות שנים.
אולודום
אוֹלוֹדוּם (Olodum) היא קבוצה תרבותית הפועלת בקרב הקהילה האפרו-ברזילאית בעיר סלבדור, בירתה של מדינת המחוז באהיה שבברזיל. אולודום נוסדה בשנת 1979 כקבוצה בשם "הגוש האפרו קרנבלי של סלבדור" במטרה מוצהרת להילחם בגזענות, לעודד את ההערכה העצמית והגאווה בקרב האפרו-ברזילאים ולפעול למען זכויות האזרח של קבוצות שוליים. כיום היא מוכרת על ידי ממשלת באהיה כארגון לא ממשלתי הפועל לתועלת הציבור. הקבוצה מקיימת פעילויות תרבות, בעיקר בתחומי המוזיקה והתיאטרון, שבהן משתתפים ילדים ובני נוער תושבי סלבדור: במהלך השנים היו חברים בה אלפי אנשים ורבים עוד יותר נטלו חלק בפעולותיה. מדי שנה משתתפת הקבוצה בקרנבל. קבוצת המוזיקה של אולודום - הלהקה (a banda) המורכבת ממתופפים ונגני כלי הקשה שונים, מנגנת מוזיקה אפריקנית קצבית ומשלבת בה רגאיי ומקצבים לטיניים כמו סמבה. מאז שנת 1987 הוציאה הלהקה אלבומים רבים. שנת 1990 הייתה שנה של חשיפה עולמית: פול סיימון הקליט עם אולודום את "The Obvious Child" ("הילד הברור מאליו"), אחד משירי אלבומו "Rhythm of the Saints" ("מקצב הקדושים"); הקליפ לשיר צולם בפֶּלוֹרִינְיוּ, שהוא הרובע העתיק של העיר סלבדור. בשנת 1995 השתתפה הלהקה בקליפ של מייקל ג'קסון שהוכן לשיר "They Don't Care About Us" ("לא אכפת להם מאתנו"). "גרסת אולודום" של השיר, שמתאימה את עצמה לקצב התיפוף של הלהקה, הפכה פופולרית יותר אף מן הגרסה המקורית שבאלבום. אולודום שיתפה פעולה עם אמנים נוספים, ובהם קייטנו ולוזו, דניאלה מרקורי, הרבי הנקוק, ויין שורטר וג'ימי קליף.
שואת יהודי אוקראינה
תוכנית-האב למזרח
אחת משאיפותיו של היטלר בתחילת המלחמה הייתה להשמיד, לגרש או לשעבד את רוב הסלאבים מארצות מולדתם כדי ליצור מרחב מחיה למתיישבים גרמנים. תוכנית זו של רצח עם הייתה אמורה להתבצע בהדרגה על פני תקופה של 25–30 שנים.
על פי ההיסטוריון ויליאם ו' האגן, "תוכנית האב למזרח [...] נועדה להפחית את אוכלוסיית העמים במזרח אירופה בשיעורים הבאים: פולנים - ב-85%; בלארוסים - 75%; אוקראינים - 65 אחוזים; צ'כים - 50%. [...] העם הרוסי, שהיה פעם משועבד במלחמה, יצטרף לארבע המדינות הסלאביות, שגורלן הוכרע בתוכנית האב למזרח."
חוליות מוות (1941–1943)
סך כל הקורבנות האזרחיים במלחמה ובכיבוש הגרמני באוקראינה נאמד בכ-4 מיליון, כולל כמיליון יהודים שנרצחו בידי האיינזצגרופן, גדודי משטרת הסדר ומשתפי פעולה מקומיים. איינזצגרופה סה של אוטו רש הוקצתה לצפון ומרכז אוקראינה, ואיינזצגרופה דה של אוטו אולנדורף - למולדביה, דרום אוקראינה, חצי האי קרים, ובשנת 1942 - צפון הקווקז. על פי עדותו של אולנדורף במשפט האיינזצגרופן, "משימת האיינזצגרופן הייתה להגן על עורף הכוחות על ידי הריגת היהודים, הצוענים, בעלי תפקידים קומוניסטים, קומוניסטים פעילים, סלאבים שלא שיתפו פעולה וכל מי שיסכן את הביטחון". בפועל, קורבנותיהם של חיילי האיינזצגרופן היו כמעט כל האזרחים היהודים (אף אחד מחברי האיינזצגרופה לא נהרג בפעולות אלה). מ-16 עד 30 בספטמבר 1941 בוצע טבח בתוך העיר מיקולייב וסביבה, בו נרצחו 35,782 אזרחים סובייטים, רובם המכריע יהודים, כפי שדווח לאדולף היטלר. הטבח הידוע לשמצה ביותר של היהודים באוקראינה היה בגיא באבי יאר מחוץ לקייב, שם נרצחו 33,771 יהודים בפעולה אחת ב-29 עד 30 בספטמבר 1941. (100,000 עד 150,000 אזרחים אוקראינים ואזרחים סובייטים נוספים נרצחו בשבועות הבאים.) על ההרג ההמוני של היהודים בקייב החליט המושל הצבאי, האלוף פרידריך אברהרדט, מפקד המשטרה של קבוצת ארמיות דרום, אס-אס אוברגרופנפיהרר פרידריך יקלן, ומפקד איינזצגרופה C אוטו רש. הטבח בוצע על ידי SS, SD ומשטרת הביטחון, בסיוע משטרת העזר האוקראינית. יהודי קייב נאספו ליד בית הקברות וציפו להעלאתם על רכבות. רוב הגברים, הנשים והילדים היהודים לא יכלו לצפות את שעתיד להתרחש עד שהיה מאוחר מדי. הם הורצו במסדרון בין חיילים, בקבוצות של עשרה, ואז נורו ונפלו לגיא ההריגה.
שיתוף פעולה באוקראינה
על פי מרכז שמעון ויזנטל (ינואר 2011) "אוקראינה, למיטב ידיעתנו, לא ניהלה מעולם חקירה אחת של פושע מלחמה נאצי מקומי, שלא לדבר על תביעה נגד פושע שרצח יהודים בשואה".