cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיפר פיינס
עונה שנייה
בפרק פתיחת העונה השנייה הסוכנים הממשלתיים פאוורס וטריגר מבקרים בבקתת המסתורין, כי חושבים ששמעו תדר מהפורטל, דיפר מתלהב מהם ורוצה להיות סוכן כמוהם, הוא רוצה להראות לסוכנים את היומן, אך דודו סטאן מונע ממנו לעשות זאת והסוכנים אינם ממש מתעניינים בו, דיפר כועס עליהם ומזמן את הזומבים. בפרק השני מספר לוונדי על אהבתו אליה, היא אומרת לו שהיא ידעה זאת מזמן, הם נשארים ידידים. בפרק הרביעי לעונה ביל עושה עסקה עם דיפר שיביא לו את הבובות של מייבל, אך למעשה שיקר לו ונכנס לגופו של דיפר (השילוב שנוצר הוא ביפר) והרס את הלפטופ וכמעט הרס את היומן, עד שמייבל גילתה זאת. בפרק השביעי לעונה מפתח תאוריה שמק'גאקט הזקן הוא מחבר היומנים, וטועה, אבל למעשה מגלה משהו חדש: אגודת העין העיוורת (שאותה מק'גאקט המציא על מנת שישכח ממה שראה בפורטל). בפרק העשירי נלחם ברוח רפאים ברמה 10. בפרק ה-11 מגלה שדודו סטאן הסתיר מהם הרבה דברים, והוא כועס עליו מאוד וכשהשעון כמעט מגיע לאחור, נוגד את סטאן ומבקש ממייבל שתכבה את הפורטל, אך היא לא מכבה ודיפר מבין שזה מבצע הצלה שאחיו של סטאן נתקע בפורטל, ולבסוף יוצא, ומתפלא עוד יותר ששומע שהוא מחבר היומנים. בפרק ה-17 לעונה פורד מודה לדיפר בכך שהציל אותו מהחללית, ומבקש בשנית מדיפר שיישאר איתו לאחר הקיץ, ודיפר מסכים, אך מייבל שומעת זאת, נרתעת ובורחת ליער. כשדיפר ופורד מנסים לשקם את השבירה של הקרע הבין-ממדי, דיפר מגלה שמייבל לקחה את התיק שלו בטעות, ומייבל גורמת לאפוקליפסה. בפרק 38 דיפר מנסה למצוא את מייבל, אך היא לא עונה לו ופורד מבקש ממנו שקודם יחסלו את ביל, ולאחר שפורד פספס בירייתו על ביל ונהפך לפסל מזהב, דיפר גורם בטעות לביל לשרוף את היומנים. בפרק 39 משחרר את מייבל מהבועה ביחד עם וונדי וסוס. בפרק 40 נלחם נגד ביל ומנצח אותו, חוגג את יום הולדתו ה-13 וחוזר לקליפורניה.
פטר הורקוס
פיטר הורקוס (שם לידה: פיטר ון-דר הורק, 21 במאי 1911, הולנד - 1 ביוני 1988 לוס אנג'לס, קליפורניה), היה אזרח הולנדי שפיתח יכולת תפישה על-חושית לכאורה, לאחר שנפל מסולם בגיל 30 והחלים מפציעת ראש ומתרדמת. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה חבר במחתרת ההולנדית ונכלא במחנה בוכנוואלד. הודות לחברו שהיה איש עסקים והפאראפסיכולוג אנדריאה פוהריץ' החל להופיע בפני קהל ובתוכניות טלוויזיה.
פועלו
הפאראפסיכולוג אנדריאה פוהריץ' התרשם מהסיפורים ששמע אודות הורקוס והחליט להזמינו לארצות הברית בשנת 1956 כדי לחקור את "יכולותיו" העל-חושיות. פוהריץ' חקר ובחן את הורקוס בסביבה שאותה הגדיר כסביבה מבוקרת, והוא השתכנע שהורקוס אכן מחזיק ביכולות בלתי רגילות. המבדקים שפוהריץ' ערך להורקוס לא נוסו על ידי מדענים אחרים והיו אנשים שכינו אותו בלעג "חוקר שמאמין לכל דבר".
בתחילת דרכו בתור בדרן, הורקוס סיפר שעשה שימוש בכוחותיו כדי לאתר מידע אישי על הנוכחים בקהל. מבקרים שונים, וביניהם רונלד שוורץ טענו שבהופעותיו הוא ביצע קריאה קרה וכך הונה את קהל הנוכחים.
ג'יימס רנדי צפה בתוכניותיו של הורקוס והגיע למסקנה שהוא עושה שימוש תמידי בקריאה קרה. לדוגמה, הורקוס ניגש לאחד מהאנשים בקהל ואמר שהוא "רואה" ניתוח בעברו. הורקוס לא טען שהמתנדב עבר ניתוח, אלא דיבר באופן כללי על ניתוחים, או של המתנדב עצמו או של אחד מקרובי משפחתו. אם המתנדב שלל את הטענה הורקוס היה מנסה לעודד אותו להיזכר באומרו "היזכר, היה זה לפני זמן רב". כך, כל ניתוח שעבר מישהו מבני משפחתו של המתנדב בעבר היה נחשב ל"פגיעה" וכך היה נוצר הרושם שהורקוס אכן מחזיק ביכולות בלתי רגילות. רנדי ביקר גם את קולו של הורקוס ואמר שהוא מדבר בתקיפות ובקול רם כדי להיראות סמכותי ומלא בביטחון לעומת המתנדב שנתפס כמבולבל.
שיטה נוספת של הורקוס הייתה למלמל ולומר הרבה מילים לא ברורות. אדם ששמע את מילותיו הלא ברורות היה יכול לקשר אליהן מילים אחרות כראות עיניו. מבקרים מספרים שהוא נהג "לנחש" את מספר הנפשות במשפחה הקרובה של מתנדב מהקהל ואז שינה את נבואתו כדי שתתאים למספר המדויק בו נקב המתנדב. שיטה אחרת בה הרבה לנקוט היה לנקוב בשם "אן" בתור קרוב משפחה או חבר של המתנדב. הוא זכה להרבה "פגיעות" הודות לשימוש בשם זה, שכן השם נפוץ מאוד בארצות הברית בצורותיו השונות כגון אנה, אנני, אנסטסיה ועוד, וכמעט כל מתנדב נזכר בבוסית, מורה או עמיתה לעבודה בעלת שם זה.
מידע נוסף
הורקוס וקהל מעריציו החזיקו בטענה כי הוא מדיום עוצמתי. עד לשנת 1969 עזר לאתר 27 פושעים ב-17 מדינות שונות. אולם, חוקרים שהסתייעו בו ציינו כי כל המידע שסיפק להם הוא מידע שהתפרסם בעיתונות ובכלי התקשורת, ובנוסף שהוא נתן להם מידע רק כשנשאל ולא מתוך כוונה כנה לסייע בחקירה. בתור תגובה לטיעונו של הורקוס כי הוא סייע למצוא את הגנבים של אבן סקון, מבקרים אמרו כי לא סיפק מידע חשוב או בעל ערך כלשהו לחקירה.
זאת ועוד, הורקוס ביצע מספר שגיאות גדולות, למשל הוא אמר שהיטלר עדיין חי ושהוא מתגורר בארגנטינה, ולגבי פרשת החונק מבוסטון האשים אדם חף מפשע. הורקוס הועמד למשפט בגין התחזות לסוכן פדרלי, נמצא אשם ונקנס באלף דולרים. הוא התחזה לשוטר כדי להשיג מידע על חקירה שסייע לפתור, וכך רצה להונות את האנשים שפתרון התעלומה הוא תוצר של כוחותיו.
לגבי פרשת רציחות של נשים שנקראה "רציחות מישיגן", הוא טען שהרוצח הוא אדם בלונדיני ולסירוגין בעל שיער כהה, כך שיימצא דובר אמת בכל מקרה. כמו כן, הוא נתן תיאורים נוספים על הרוצח שכלל לא היו בהם אמת. הוא שיקר כשטען שסייע למשטרה ללכוד את צ'ארלס מנסון - שותפתו של מנסון לפשע, סוזן אטקינס, היא זו שהדליפה עליו פרטים בכלא שהובילו למאסרו של מנסון.
דוריט הקטנה (סדרה, 2008)
דוריט הקטנה (באנגלית: Little Dorrit) היא מיני סדרה בריטית משנת 2008, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס שיצא לאור לראשונה בשנים 1855 עד 1857. את התסריט כתב אנדרו דייוויס וביימו אדם סמית', דירבלה וולש, ודיארמוד לורנס.
הסדרה היא הפקה משותפת של ה-BBC ושל תחנת WGBH בוסטון השייכת לרשת הטלוויזיה הציבורית האמריקאית PBS. ב-26 באוקטובר 2008 שודרה הסדרה לראשונה ב-BBC One. הפרק הראשון והאחרון היו באורך 60 דקות והשאר באורך של חצי שעה. בארצות הברית שודרה הסדרה במסגרת סדרת "מאסטרפיס" של PBS במרץ ואפריל 2009.
הסדרה זכתה בשבעה פרסי אמי בהם פרס הסדרה הטובה ביותר.
עלילה
איימי דוריט בת ה-21 נולדה במרשלסי, בית הסוהר לבעלי חוב. היא מתגוררת בבית הסוהר ומטפלת באביה, ויליאם דוריט, החי שם כבר עשרות שנים, ונהנה ממעמד מיוחס כמי שהוא "האבא של המרשלסי". איימי עובדת כתופרת אצל גברת קלנאם, אשה נכה רגזנית וקרה, ומתגוררת בבית מתפורר עם שני משרתים, ג'רמיה פלינטוויץ' ואשתו אפרי.
מר קלנאם נמצא בסין עם בנו ארתור. על ערש דווי הוא חוזר ואומר לארתור "תקן את העוול". הוא נותן לארתור שעון כיס עבור גברת קלנאם; ארתור אינו מבין מה פשר הדבר. כשהוא חוזר לאנגליה ונותן את השעון לאמו, היא מוצאת בתוכו כיתוב "אל תשכחי". ארתור מאוהב בפט מיגלס הצעירה והיפה, היא מעדיפה את הנרי גאוון, המתימר להיות אמן, למורת רוחם הרבה של הוריה.
ארתור מתיידד עם איימי, והיא מתחילה להתאהב בו. ג'ון צ'יברי, בנו של שומר הכלא, רואה זאת במורת רוח. הוא אוהב נואשות את איימי, אך לשווא. טיפ, אחיה של איימי, שחייב כספים מצטרף למשפחה בכלא. ארתור משלם את חובו של טיפ, אבל טיפ הוא כפוי טובה. אהבתה של איימי לארתור גוברת.
ארתור שרואה את יחס הנדיב והלא אופייני של אמו לאיימי, חושד שמשפחתו היא האחראית למצבה של משפחת דוריט, ולמאסר אב המשפחה. ארתור מבקש ממר פאנקס, גובה כספים ובלש חובב, לחקור את הנושא.
ג'ון צ'יברי מציע נישואים לאיימי והיא דוחה אותו בעדינות. דבר שמכעיס את שני האבות ומסכן את מעמדו של מר דוריט כ"האבא של המרשלסי'. ארתור שאינו מודע לאהבתה של איימי, מבין שפט מיגלס מעדיפה את הנרי גאוון הצעיר על פניו. הוא מציע נישואים לפט מיגלס, והיא מספרת לו בצער שהיא עומדת להתחתן עם הנרי. ארתור פוגש את דניאל דויס, מהנדס וממציא שנתקל בקשיים בירוקרטיים. השניים הופכים להיות שותפים לעסקים.
ריגו, אסיר לשעבר, פוגש בבית מרזח את אפרים פלינטוויץ', אחיו התאום של ג'רמיה. אפרים מחזיק קופסה ובה מסמכים סודיים השייכים לגברת קלנהם. היא הורתה לג'רמיה לשרוף את המסמכים, אבל הוא מסר אותם לאחיו. ריגו גורם לאפריים לשתות לשוכרה, ואז הוא רוצח אותו ולוקח את הקופסה.
מר פאנקס מגלה שוויליאם דוריט הוא יורש להון רב. דוריט משתחרר מהמרשלסי כאדם עשיר מאוד. הוא מתעקש שבני משפחתו ישכחו מה שהוא מכנה "העבר המביש" ואת כל מי שהיה חלק מעבר זה. הוא שוכר את גברת הורטנזיה ג'נרל היומרנית והנוקשה כדי שתחנך את בנותיו להתנהגות נאותה בחברה הגבוהה. כל המשפחה יוצאת לסיור הגדול באירופה. ויליאם דוריט כועס על איימי שאינה מתנהגת בהתאם למעמדה.
מר מרדל מאבד את עצמו לדעת. במכתב ההתאבדות מתגלה שהוא היה רמאי, וחייהם של אלפי משקיעים נהרסו בגללו. בין האלפים גם ארתור שמוצא את עצמו חסר כל בבית הסוהר לבעלי חוב "מרשלסי". ג'ון צ'יברי מספר בכעס לארתור על אהבתה של איימי אליו. ארתור נתקף בקדחת, ואיימי מגיעה לטפל בו ומשיבה אותו לאיתנו. היא מציעה לשלם את חובותיו אבל ארתור מסרב.
ריגו חוזר ונפגש עם גברת קלנאם. הוא מגלה לה שהוא יודע את סודה. ארתור, שהיא גידלה אותו כבן אמנם ללא הבעת רגשות חיבה אימהיים, אינו בנה אלא בן לא חוקי של בעלה. כשאימו של ארתור מתה, מר קלנאם רצה לפצות על העוול בכך שיעזור למישהו אחר במצוקה. הוא הוריש סכום כסף עבור איימי דוריט. ריגו דורש 2,000 ליש"ט כדמי שתיקה. גברת קלנאם יוצאת מהבית, בפעם הראשונה מזה שנים רבות. היא מוצאת את איימי, מגלה לה את כל האמת ומבקשת את סליחתה. בהיעדרה של גברת קלנאם, ביתה הרעוע מתמוטט וריגו שנמצא בבית נקבר תחת ההריסות. כשגברת קלנאם רואה את ביתה ההרוס היא מתמוטטת ברחוב ומתה.
כיוון שהונם של בני משפחת דוריט היה מושקע בבנק של מרדל, הוא ירד לטמיון וכעת איימי היא חסרת כל. ארתור ואיימי מתוודים על אהבתם. דניאל דויס חוזר ממסע ברוסיה, שם הצליח לצבור רכוש רב. הוא מתחלק בהונו עם ארתור, שותפו לעסקים. ארתור ואיימי מתחתנים באושר.
הפקה
אתרי הצילום: צילומי הפנים נערכו באולפני פיינווד.
תהילים ק"י
תהילים ק"י הוא המזמור ה-110 בתהילים. (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-109). המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'. שמו של המזמור בלטינית "Dixit Dominus".
סוגת המזמור
חוקרים סוברים כי זהו מזמור מלך. לשיטתם חובר המזמור לכבוד הכתרתו. יש הסוברים כי זהו מזמור נבואי המנבא את ניצחונו של המלך במלחמה. אחרים טוענים כי זוהי נבואה למלך בעת עלייתו למלוכה.
מבנה המזמור
המזמור נחלק לשני חלקים:
תוכן המזמור
בחלקו הראשון של המזמור יש תיאור של המלך היושב על כסאו. ייתכן כי תיאור זה מתאר את המלך היוצא אל המלחמה. בחלקו השני של מתאר המחבר את שובו של המלך אל כס מלכותו לאחר ניצחונו בעזרת ה'.
פטיש יושב ראש
פטיש יו"ר  או פטיש שופטים (באנגלית: Gavel) הוא פטיש טקסי קטן שבדרך כלל עשוי מעץ, ונועד להטחה על משטח קשיח לרוב עשוי מעץ, על מנת ליצור רעש. נהוג להשתמש בפטיש יו"ר בבתי משפט ובמכירות פומביות על מנת לשמור על הסדר ולמשוך את הקשב של הקהל.
היסטוריה
על פי המסורת, השתמש סגן נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס בפטיש יו"ר על מנת לקרוא לסדר את הפגישה הראשונה של הסנאט האמריקאי בניו יורק בשנת 1789.
בשנת 1954, הפטיש המסורתי של הסנאט האמריקאי, אשר היה עשוי שנהב ועוצב בצורת שעון חול, נשבר בעת דיון בהובלת ריצ'רד ניקסון, סגן נשיא ארצות הברית באותו זמן. ב-17 בנובמבר 1954 קיבל הסנאט האמריקאי פטיש יו"ר חלופי וזהה למקור במתנה מסגן נשיא הודו, סוורפלי רדקרישנן.
ב-1717 החלו הבונים החופשיים להשתמש בפטיש יו"ר בישיבותיהם.
בכנסת מקבל יושב ראש הכנסת פטיש יו"ר בעת מינויו.
פטיש היו"ר מזוהה מאוד עם שופטים ובתי משפט, אך הוא משמש בבתי משפט רק במספר מדינות, ביניהן ארצות הברית ורוסיה. בישראל, צרפת והממלכה המאוחדת לא נהוג להשתמש בו.
דורי אסף
דורי אסף (נולד ב-8 ביולי 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אליצור רעננה מליגה א' שרון. גובהו 1.78 מטרים.
קריירת בוגרים
דורי אסף החל לשחק בעונת בבוגרים של קבוצת בני השרון, אך לא קיבל מספיק דקות משחק.
בעונה שלאחר מכן ירד לליגה הלאומית ושיחק עונה אחת מוצלחת במדי אליצור רמלה.
בעונת שיחק אסף בקבוצת הפועל יקנעם/מגידו, בה סבל בחלק מהעונה מפציעה.
בעונת שיחק בקבוצת מכבי אשדוד עם המאמן רמי הדר, נתן עונה מצוינת וסיים במקום השני בתום העונה הסדירה. ונעצר רק ברבע גמר הפלייאוף.
בעונת חזר לקבוצת האם בני השרון ושיחק בחלק גדול של העונה כרכז ראשון. בסיום העונה זו, זכה בתואר תגלית העונה. לקראת סיום העונה, החל לסבול מפציעה בגב. פציעה שגרמה לו לעצירת ההתקדמות בקריירה. בעונה שלאחר מכן בילה זמן רב על ספסל הקבוצה, כחלק מתהליך של חזרה מהפציעה.
בעונת שיחק בקבוצת עירוני נס ציונה מהליגה הלאומית. איתה הגיע עד לחצי גמר הפלייאוף. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת עירוני רמת גן.
נבחרת ישראל
בשנת 2005 שיחק בנבחרת הנוער. בשנת 2007 שיחק בנבחרת העתודה. ובשנת 2009 שיחק בנבחרת האולימפית.
וילם יאנסזון
וילם יאנסזון (בהולנדית: Willem Janszoon, או בקיצור Willem Jansz, וילם יאנס; 1570 לערך – 1630 לערך) היה נווט הולנדי ומושל קולוניאלי. שירת בהודו המזרחית הולנדית בתקופות 1603–1611 ו-1612–1616, כולל בתפקיד מושל פורט הנריקוס באי סולור. הוא היה האירופי הראשון שידוע שראה את חופי אוסטרליה במהלך הפלגתו בין השנים 1605–1606.
ראשית חייו
וילם יאנסזון נולד בסביבות 1570, אך דבר לא ידוע על ראשית חייו. הוא תועד לראשונה כשנכנס לשירותה של חברת המסחר האוד, אחת מקודמותיה של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC), בשנת 1598, כמלח על סיפונה של האוניה "הולנדיה" - חלק מהצי השני בפיקודו של ג'ייקוב קורנליז, שנשלח על ידי ההולנדים לאיי הודו המזרחית ההולנדית. ב־5 במאי 1601 הפליג שוב לאיי הודו המזרחית בפיקוד האוניה "לאם", אחת משלוש אוניות בצי ג'וריס ואן ספילברגן.
יאנסזון הפליג מהולנד להודו המזרחית בפעם השלישית ב־18 בדצמבר 1603, כקפטן הספינה "דייפקן", אחת משתים עשרה אוניות בצי הגדול של סטיבן ואן דר האגן. כשיצאו הספינות האחרות מג'אווה, נשלח ינזון לחיפוש אחר נתיב סחר אחר, במיוחד ב"ארץ הגדולה של גינאה החדשה ובארצות המזרח והדרום אחרות".
הפלגה ראשונה לאוסטרליה
ב־18 בנובמבר 1605 הפליגה ה"דייפקן" מבנטם (בג'אווה) לחוף מערב גינאה החדשה. לאחר מכן חצה יאנסזון את הקצה המזרחי של ים אראפורה למפרץ קרפנטאריה, מבלי שהיה מודע לקיומו של מצר טורס. הדייפקן הייתה למעשה במצר טורס בפברואר 1606, חודשים ספורים לפני שהחוקר הספרדי לואיס ואס דה טורס עבר דרכו. ב־26 בפברואר 1606 נחת יאנסזון בפתח נהר פאנפאדר בחוף המערבי של כף יורק בקווינסלנד, בסמוך לעיר וייפה. זוהי הנחיתה האירופית הראשונה שתועדה ביבשת אוסטרליה. יאנסזון המשיך לתאר כ-320 ק"מ מקו החוף, שלדעתו היה הרחבה דרומה של גינאה החדשה.
במסעו ובירידה לחופים, יאנסזון נוכח שמצא ארץ ביצתית והאנשים שלה עוינים (עשרה מאנשיו נהרגו במהלך הירידות השונות לחוף). הוא החליט לחזור למקום שכינה "קייפ קירוואר", דרומית למפרץ אלבטרוס, והגיע חזרה לבנטם ביוני 1606. הוא קרא לאדמה שגילה "ניו זילנד", על שם מחוז בהולנד, אך השם לא אומץ באותה תקופה. מאוחר יותר השם שימש את הקרטוגרפים ההולנדים לסימון ניו זילנד הנוכחית.
בשנת 1607 שלח האדמירל קורנליוס מטליף דה יונג את יאנסון לאמבון ובנדה. בשנת 1611 חזר יאנסזון להולנד, כשהוא האמין כי החוף הדרומי של גינאה החדשה מצטרף לארץ שלאורכה הפליג, ובמפות ההולנדיות יחזרו על הטעות הזאת במשך שנים רבות. אף על פי שהיו שהאמינו כי נווטים קודמים מסין, צרפת או פורטוגל גילו חלקים מאוסטרליה מוקדם יותר, ה"דייפקן" היא הספינה האירופית הראשונה שידוע בוודאות שעשתה זאת.
חיים פוליטיים
בסביבות 1617/18 שב יאנסזון להולנד ומונה כחבר במועצת הודו. הוא שימש אדמירל בצי ההגנה ההולנדי. לינסזון הוענק אות כבוד בצורת שרשרת זהב בשווי 1,000 גולדן בשנת 1619 על חלקו בלכידת ארבע אוניות של חברת הודו המזרחית הבריטית ליד טיקו במערב סומטרה, שסייעו לאנשי ג׳אווה נגד ההולנדים. בשנת 1620 היה אחד המתווכים עם האנגלים, וכתוצאה מכך הם יצאו בצי משולב והפליגו למנילה כדי למנוע מסוחרים סינים לסחור עם הספרדים. יאנסזון הפך לסגן אדמירל, ושנה לאחר מכן לאדמירל. קרוב לסיום חייו כיהן יאנסזון כמושל בנדה (1623–1627). הוא שב לבטביה (ג'קרטה) ביוני 1627, וזמן קצר אחר כך, כאדמירל צי של שמונה כלי שיט, שיצא למשימה דיפלומטית להודו. ב־4 בדצמבר 1628 הפליג להולנד וב־16 ביולי 1629 דיווח על מדינת הודו בהאג. הוא היה כנראה בן שישים שנה ומוכן לפרוש מהקריירה העשירה והמצליחה שלו בשירות ארצו. לא ידוע דבר על ימיו האחרונים, אך מעריכים כי הוא נפטר בשנת 1630.
רשומות
היומנים המקוריים של יאנסזון, שנערכו במהלך מסע 1606, אבדו. לרישומים של האוניה "דויפקן", שמציגים את מיקום הנחיתה הראשונה באוסטרליה של ה"דויפקן", היה גורל טוב יותר. הדבר קשור לאמסטרדם כאשר הקרטוגרף הסל חריץ שרטט את מפת האוקיינוס השקט בשנת 1622, וסימן עליה את המיקום הגאוגרפי של האוניה דייפקן, ובכך שירטט את המפה הראשונה שהכילה חלק מיבשת אוסטרליה. התרשים המקורי היה קיים עוד בסביבות שנת 1670, אז נעשה העתק של המפה. עותק זה הגיע בסופו של דבר לספרייה הקיסרית בווינה ונשכח שם במשך מאתיים שנה. המפה היא חלק מאטלס בלאו ואן דאר חאם, שהובא לווינה בשנת 1730 על ידי הנסיך יוג'ין מסאבוי. המידע מתרשימים שלו, נכלל במפות השיש והנחושת של חצאי הכדור על רצפת אולם האזרחים בארמון המלכותי באמסטרדם.
הממשל האוטונומי של דרום סודאן
הממשל האוטונומי של דרום סודאן, (בערבית: جنوب السودان, בתעתיק מדויק: ג'נוב אלסודאן) היה ממשל אוטונומי אשר התקיים משנת 2005 עד שנת 2011 באזור הכלול במדינת דרום סודאן.
לממשל הייתה מידה רבה של אוטונומיה והוא נוצר על פי הסכם משנת 2005 עם ממשלת סודאן. בחודש ינואר 2011, התקיים משאל עם בחבל, אשר קבע אם תוענק לו עצמאות. לחבל הוענקה עצמאות ברוב של כמעט 99% מצביעים בעד היפרדות, והוא נהפך לרפובליקה של דרום סודאן בתאריך ה-9 ביולי 2011.
גאוגרפיה
שטחו של החבל היה כ-620,000 קילומטר מרובע. החבל גבל באתיופיה ממזרח, בקניה, אוגנדה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בדרום, וברפובליקה של מרכז אפריקה במערב. בצפון גבל החבל בחלקה הצפוני של סודאן.
החבל כלל עשר ממדינות סודאן, אשר הפכו למדינות דרום סודאן עם עצמאותו:
דמוגרפיה
אוכלוסיית החבל נאמדה בכ-7.5 עד 9.5 מיליון תושבים. על פי מפקד אוכלוסין מ-2008, אוכלוסיית החבל היא 8.2 מיליוני תושבים. הקבוצה האתנית המובילה בגודלה היא הדינקה, ואחריה שבטי הנואר, הבארי והשילוק. השפה הרשמית בחבל כבר מ-1928 היא אנגלית, בשל ריבוי להגים ושפות בין השבטים הרבים. קיים גם שימוש בלהג הערבי של ג'ובה. הדת השלטת היא נצרות, לצד אמונות אליליות. רוב הנוצרים משתייכים לכנסייה הקתולית או לכנסייה האנגליקנית, בהשפעת מיסיונרים מערביים שחדרו לדרום סודאן החל מאמצע המאה התשע עשרה. מיעוטם משתייכים לכנסייה האתיופית האורתודוקסית או לנצרות הקופטית או לכנסיות מערביות קטנות יותר.
דרום סודאן הוא כיום אחד מהמקומות העניים בעולם. אוכלוסייתו מונה כ-9 מיליון אזרחים, 90% מתוכם חיים מתחת לקו העוני, 18% חיים בתנאי רעב.
דרק האף
דרק האף (באנגלית: Derek Hough; נולד ב-17 במאי 1985) הוא כוראוגרף זוכה פרס אמי ורקדן אמריקאי. ידוע בעיקר בשל עבודתו מאז ספטמבר 2007 בגרסה האמריקאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" שם זכה שש פעמים. ב-2013 זכה בפרס על כוריאוגרפיה יוצאת דופן בטקס פרסי האמי השנתי על שלושה ריקודים בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" להם הוא עשה כוריאוגרפיה.
ב-2015 זכה שוב בפרס על כוריאוגרפיה יוצאת דופן בטקס פרסי האמי השנתי על הכוריאוגרפיה וביצוע הריקוד (יחד עם אחותו ג'וליאן) לשיר "Elastic Heart" של הזמרת סיה בפרק הגמר של העונה ה-20 של התוכנית "רוקדים עם כוכבים".
הוא גם שיחק בהפקות במה כמו ההפקה המקורית של "פוטלוס – המחזמר" ב-2006 בתיאטרון Novelo בווסט אנד בלונדון וה"ניו יורק ספרינג ספקטקולר" ב-2015 בניו יורק רדיו סיטי הול.
הוא מחזיק בתואר אלוף עולם בריקודים בסגנון אמריקאי-לטיני למשתתפים מתחת לגיל 21.
ב-5 באוגוסט 2014 יצא לאור ספרו "Taking the Lead" ותוך שבוע נכנס לרשימת רבי-המכר של ה"ניו יורק טיימס".
ילדות
האף נולד בסולט לייק סיטי, יוטה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-מורמונית, ילד רביעי למריאן וברוס האף. יש לו ארבע אחיות: שלוש גדולות ממנו, ואחות אחת קטנה ממנו, השחקנית והרקדנית ג'וליאן האף. כל הסבים והסבתות של האף היו רקדנים, שני הוריו הכירו בקולג' על רחבת הריקודים. הוריו התגרשו כשהיה ילד צעיר.
בהיותו ילד, הוא עסק באקרובטיקה, בקראטה ובתחומי ספורט שונים נוספים כגון כדורגל וכדורסל. אמו שלחה אותו לחוגים שונים וחשפה אותו לעולם האמנות לסוגיה, הוא למד לנגן בתופים ובפסנתר, היה מיומן בריקודי ג'אז, סטפס, ריקודים לטיניים ואפילו למד בלט.
הוא החל להתאמן בריקודים לטיניים ובגיל עשר החל להשתתף בתחרויות בלוס אנג'לס ובניו-יורק. באחת התחרויות בהן השתתף, הבחינו בו שירלי וקורקי באלאס, מאמנים ורקדנים בריטיים, אלופים בעלי שם עולמי. השניים זיהו את הפוטנציאל הגלום בו ותקופה קצרה לאחר מכן, כשהיה בן 12, עבר ללונדון והחל ללמוד ריקוד מקצועי באקדמיה לאמנויות (Italia Conti Academy of Theatre Arts) תחת ידיהם המקצועיות של שירלי וקורקי באלאס.
יחד עם האף למד בנם של שירלי וקורקי מארק באלאס ויותר מאוחר הצטרפה אליהם ג'וליאן, אחותו של האף. הוא נשאר בלונדון 10 שנים, ויחד עם באלאס וג'וליאן הופיעו בתחרויות ריקוד באנגליה וארצות הברית ותוכניות בטלוויזיה הבריטית ובנוסף ללימודי הריקוד הקימו מארק, ג'וליאן והאף הרכב פופ בשם 2B1G. מאוחר יותר הרכיבו האף, מארק ועוד שלושה מחבריהם את ההרכב BHB (Ballas Hough Band).
ריקוד
האף זכה ב-2002 בתחרות העולמית של ה-IDSF בפולין לריקודים לטיניים לצעירים. בנוסף זכה ברקדן השנה הצעיר של LA ובפרס הרקדן היוצא דופן בתחרות של ה-New York Dance Alliance.
הוא השתתף ככוריאוגרף בצוות של ברונו טוניולי בתוכנית "DanceX" ב-2007. באותה השנה הצטרף לצוות הרקדנים הקבוע של "רוקדים עם כוכבים" בפורמט האמריקאי.
הוא השתתף ויצר כוריאוגרפיות לקליפים שונים בהם הקליפ לשיר "That Song in My Head" של אחותו הצעירה ג'וליאן בו הוא השתתף, הקליפ לשיר "Parachute" של שריל קול בו השתתף ולו יצר כוריאוגרפיה, הקליפ לשיר "Someone Somewhere Tonight" של זמרת הקאנטרי קלי פיקלר, בת זוגו לעונה ה-16 בקליפ זה גם השתתף וגם יצר את הכוריאוגרפיה וקליפים נוספים בהם השתתף במהלך השנים.
ב-18 באפריל 2013 הודיע שהוא מתחיל לעבוד עם המחליקים ואלופי העולם בריקודים על הקרח מריל דייוויס וצ'ארלי וויט. הוא יצר להם כוריאוגרפיה מיוחדת לריקוד על הקרח שמכיל אלמנטים מהקוויקסטפ והפוקסטרוט, עם ריקוד זה הם זכו במקום הראשון בקטגוריית הריקוד הקצר באולימפיאדת החורף שהתקיימה בסושי רוסיה.
בקיץ 2014 יצאו האף ואחותו ג'וליאן לסיבוב ההופעות "Move - Live on tour" במעל ל-40 מדינות ברחבי ארצות הברית וקנדה. מופע זה שילב שירה וריקוד, רקדנים נוספים ושיתוף פעולה עם הקהל.
בחודשים מרץ-אפריל-מאי של 2015 לקח חלק במופע "New York Spring Spectacular" שעלה ב-Radio City Music Hall בניו יורק. הוא כיכב בתפקיד ג'ק ולצידו הופיעו זוכת הטוני לאורה בננטי והרוקטס של ניו יורק. בנוסף השתתפו אורחים רבים נוספים. בשל פציעה במהלך חזרות לערב מיוחד לציון עשור לתוכנית "רוקדים עם כוכבים", נאלץ לבטל את השתתפותו בהופעות האחרונות בניו יורק ברדיו סיטי ובמקביל הרקדן סאשה פרבר החליף אותו בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" ורקד עם נסטיה עד שהוא חזר לרקוד שוב בתוכנית חצי הגמר.
רוקדים עם כוכבים
הופעתו הראשונה של האף בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" הייתה בשבוע השישי לעונה הרביעית כרקדן אורח.
שיאים והישגים בתוכנית
ממוצע הנקודות של האף בתוכנית עומד על 27.2 מתוך 30 שהוא הניקוד המקסימלי בפורמט.
הוא השתתף ב-16 עונות של "רוקדים עם כוכבים" מתוך 21 עונות שהתקיימו ומחזיק בשישה גביעים. הוא היחיד שמחזיק כמות כזאת של גביעים מבין כל הרקדנים המקצועיים בכל הגרסאות בעולם ל"רוקדים עם כוכבים" והיחיד שזכה פעמיים בשתי עונות ברציפות (2010 – עונה 10 ועונה 11, 2013 – עונה 16 ועונה 17) אחריו מחזיק בארבעה גביעים הרקדן האיטלקי ריימונדו טודרו בהם זכה בגרסה האיטלקית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים".
במהלך העונות קיבלו האף ובנות הזוג שלו לריקוד 48 פעמים ציון מושלם של 30 נקודות ו-211 פעמים חילקו לו השופטים ציון 10 (הציון המקסימלי שיכול לתת כל שופט).
הוא הרקדן היחיד בפורמט שזכה ברוב מכריע של 12 ריקודים קבוצתיים מתוך 14 בהם השתתף במהלך העונות + תיקו בין הקבוצות בעונה ה-20 והפסד בעונה ה-21. האף מחזיק בשיא נכון ל-2015.
>>> ממוצע נקודות לפי ריקוד
1. ניקוד על הריקוד של האף ואיימי עם ג'יימס ופיטה (39)
2. ניקוד על הריקוד של האף עם ניני (32)
4. ניקוד על הריקוד של האף עם אלכסה פנה-וגה (40)
הוא ובת זוגו לעונה 17 השחקנית-זמרת כוכבת "Glee", אמבר ריילי, קיבלו 27 נקודות (9-9-9) על ריקוד הצ'ה צ'ה צ'ה שלהם בפרק הפתיחה של העונה, זוהי הפעם השנייה בהיסטוריה של התוכנית בגרסה האמריקאית שניתן ציון כזה גבוה בשבוע הראשון לתוכנית. הפעם הראשונה בה ניתן ציון כזה בתוכנית ראשונה לעונה הייתה בעונה השישית של התוכנית, הניקוד ניתן לקריסטי ימאגוצ'י ומארק באלאס על ריקוד הפוקסטרוט.
היסטוריית ההופעות בתוכנית
עונה 5: בת זוג: ג'ני גארת'; ממוצע: 25.7; מקום: רביעי
עונה 6: בת זוג: שאנון אליזבת; ממוצע: 24.5; מקום: שישי
עונה 7: בת זוג: ברוק ברק-שרבט; ממוצע: 27.1; מקום: ראשון
עונה 8: בת זוג: ליל קים; ממוצע: 25.8; מקום: חמישי
עונה 10: בת זוג: ניקול שרזינגר; ממוצע: 27.5; מקום: ראשון
עונה 11: בת זוג: ג'ניפר גריי; ממוצע: 27.2; מקום: ראשון
עונה 13: בת זוג: ריקי לייק; ממוצע: 26.7; מקום: שלישי
עונה 13: בת זוג: מריה מנונוס; ממוצע: 26.8; מקום: רביעי
עונה 17: בת זוג: אמבר ריילי; ממוצע: 27.8; מקום: ראשון
עונה 18: בת זוג: אמי פרדי; ממוצע: 27.9; מקום: שני
עונה 19: בת זוג: בת'אני מוטה; ממוצע: 36.3; מקום: רביעי
עונה 20: בת זוג: נסטיה לוקין; ממוצע: 36.6; מקום: רביעי
עונה 21: בת זוג: בינדי ארווין; ממוצע: 27.9; מקום: ראשון
משחק וטלוויזיה
את קריירת המשחק המשמעותית שלו התחיל האף בתפקיד רן (Ren) ב-2006 בהפקת המקור למחזמר "פוט-לוס" (Footloose: The Musical) בתיאטרון נובלו בלונדון. ההשתתפות במחזה העניקה להאף את המועמדות לתגלית השנה בתחרות בחירת הנוער של Whatsonstage.
האף הספיק להשתתף בתפקיד קטן בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים" ב-2001.
הופעתו הראשונה בברודוויי הייתה ב-2010 במחזה בשם "Burn the Floor" לצד קים ג'ונסון ומרי מרפי בארבע ההרצות האחרונות של המופע. בנוסף השתתף האף בתפקיד אורח קטן בסרט "Rock of Ages" של הבמאי אדם שנקמן ב-2012.
ב-2007 השתתף האף בתוכנית "DanceX" ככוריאוגרף. יותר מאוחר באותה השנה התחיל האף להשתתף בגרסה האמריקאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" והצטרף לעונתה החמישית.
ב-2011 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "Better With You" בתפקיד פיליפ המורה לריקוד. בנוסף באותה השנה השתתף בתוכנית דוקומנטרית של ה-MTV בשם "כשהייתי בן 17".
במאי 2013 יצא לאקרנים באירופה סרטו "Make Your Move 3D" המוכר גם בשם "Cobu 3D" ובמהלך 2013 הוקרן ברחבי אירופה ואסיה. בסרט משחק האף בתפקיד ראשי את דוני לצד הזמרת הקוריאנית בואה. הסרט מגולל את סיפור אהבתם של שני רקדנים צעירים בניו יורק הנקלעים למרכזה של יריבות בין מועדוני הריקוד המחתרתיים של אחיהם. באותה השנה הוא הנחה את השעשועון "Family Dance Off" של רשת ABC העוסק בתחרות ריקודים בין משפחות. קצת יותר מאוחר ב-2013 הצטלם האף לפרק בעונה הרביעית של התוכנית "Ridiculousness" שמשודרת ב-MTV. העונה הרביעית של התוכנית עלתה לאוויר ב-2014.
ב־31 במרץ 2014 התקיימה הפרמיירה של הסרט "Make Your Move 3D" בלוס אנג'לס וב־18 באפריל 2014 הסרט יצא למסכים בארצות הברית.
בספטמבר 2014 עלתה למסך עונתה השלישית של הסדרה "נאשוויל" של רשת ABC, בעונה זאת השתתף האף בתפקיד נוח ואסט.
בשנת 2021 השתתף בעונה השנייה בתפקיד זאק בסדרת הסטרימינג של דיסני+ "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה".
מוזיקה
בין לימודי הריקוד והחוגים השונים פיתח האף אהבה גדולה לשירה. בשנים הראשונות בלונדון היה חבר בהרכב 2B1G יחד עם מארק באלאס ואחותו הצעירה ג'וליאן. יותר מאוחר הצטרפו האף ובאלאס להרכב בשם Almost Amy שבו היו חברים גם הארי סליבאן, אמילי גרייס וסאם מרדר.
יותר מאוחר שונה שם ההרכב ל-BHB, Ballas-Hough Band. ב-2009 יצא דיסק ללהקה שנשא את שם ההרכב "BHB".
ב-2013 השתתף האף במופע עם המקהלה הפילהרמונית של קליפורניה, שם ביצע 2 שירים ובנוסף רקד עם אמה סלייטר.
חיים אישיים
האף יצא עם השחקנית והזמרת הבריטית אינדיה דה ביופרט בין השנים 2000–2008. בשנת 2008 החל לצאת עם השחקנית שאנון אליזבת, בת זוגו לעונה השישית של "רוקדים עם כוכבים", הזוגיות הסתיימה באוגוסט 2009. בין השנים 2010–2011 יצא האף עם הזמרת/רקדנית ואשת הטלוויזיה הבריטית שריל קול. ב-2013 יצא האף עם השחקנית נינה דוברב הידועה מדרמת הערפדים של רשת CW "יומני ערפד".
פרסים והישגים
האף היה מועמד חמש פעמים לפרס אמי על כוריאוגרפיה יוצאת דופן.
ב-2009 הוא היה מועמד יחד עם אחותו ג'וליאן האף על ריקוד הג'ייב שלהם לשיר "Great Balls on Fire".
ב-2010 היה מועמד האף פעמיים באותה הקטגוריה. פעם אחת לבד על שני ריקודים להם יצר כוריאוגרפיה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים". האחד פאסו-דובלה עתידני שביצע בעונה התשיעית עם ג'ואנה קרופר והשני ריקוד הקוויקסטפ שביצע עם ניקול שרזינגר בעונה העשירית.
ב-2014 היה מועמד האף בקטגוריית כוריאוגרפיה יוצאת דופן בתחרות פרסי האמי.
ב-17 באוקטובר 2014, זכה להוקרה על ידי GLSEN (Gay, Lesbian & Straight Education Network) בקטגוריית ההשראה, בטקס שהתקיים בלוס אנג'לס. בנוסף באותה שנה זכה האף בפרס "הגוף החם" ביותר בתחרות הוליווד הצעירה, ואף קיבל (יחד עם אחותו ג'וליאן) מעמד תואר של כבוד מאיגוד UCLA בטקס פרסי הקליידוסקופ.
ב-19 באוגוסט 2015, זכה בפרס הכוריאוגרף האהוב בארצות הברית ובפרס המיצג הטלוויזיוני האהוב ביותר (ריקוד לשיר "Elastic Heart" של הזמרת סיה) אותו חלק עם אחותו ג'וליאן וטסנדרה צ'אבס.
בספטמבר 2015 זכה האף בפעם השנייה בפרס על כוריאוגרפיה יוצאת דופן (יחד עם אחותו ג'וליאן וטסנדרה צ'אבס) בטקס פרסי האמי האומנותיים על הכוריאוגרפיה וביצוע הריקוד ל-"Elastic Heart" של הזמרת סיה יחד עם אחותו ג'וליאן בגמר "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-20. הכוריאוגרפיה נוצרה בשיתוף פעולה של האף וג'וליאן עם טסנדרה צ'אבס.
מיכאל לסרי
הרב מיכאל לסרי (נולד בשנת 1961) הוא דרשן ומפיץ יהדות חרדי-ישראלי. מרצה בעיקר בנושאי חינוך, זוגיות ושלום בית והומור יהודי.
ביוגרפיה
נולד בקזבלנקה שבמרוקו ליוסף וימנה לסרי. בגיל 7 עלה לישראל והתגורר ברמלה. למד בישיבת נווה ארץ שבבאר יעקב ובישיבת פורת יוסף בירושלים.
בגיל 19 נישא לעמליה קרדי. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של הרב עטיה שבחולון. עסק בפעילות בארגון "ערכים", בעיקר בבת ים ובחולון. כעבור זמן החל בהרצאות ודרשות במסגרת ארגון "ערכים" בישראל ומחוץ לה. נתן הרצאות בהתנדבות בצה"ל ובבתי הכלא לנוער. הרצאותיו מאופיינות בגישה הומוריסטית ולעיתים סיפורים ששזורים בתוך סיפורים.
בשנת 1988 הקים את ישיבת המיש"ר בבת ים, בנשיאות הרב בניהו שמואלי. בשנת 1999 פתח ישיבה לצעירים בבני ברק בשם "תשובה לישראל". בשנת 2001 עברה הישיבה לאשדוד והועברה לניהול הרב מאיר מויאל.
משפחתו
מתגורר בבני ברק ואב ל-11 ילדים.
ביום שישי ה-10 ביוני 2016 טבע בנו שמעון יוחאי בגיל 21 לאחר שנכנס לטבול לכבוד שבת בחוף הים באשדוד, הוא נמשה מן המים והועבר לבית החולים כשהוא סובל ממוות מוחי, הרב לסרי בחר להשאיר כמה מילדיו ליד מיטת בנו ואילו הוא נסע להשתתף בסמינר ל-400 צעירים מתחזקים בדימונה שבו הוא נוהג להשתתף בכל שנה, כשבמשך יום השבת וחג השבועות שחל לאחריו התפלל יחד עם משתתפי הסמינר לרפואת בנו, עם צאת החג התבשר על פטירת בנו בחג השבועות. גם בימי השבעה המשיך להעביר את תוכנית הרדיו הקבועה שלו ברדיו קול חי, ללא דברי תורה (בגלל האבלות).
ממלכת גרמניה
ממלכת גרמניה או הממלכה הגרמנית (בלטינית: regnum Teutonicorum "ממלכת הגרמנים", בלטינית: regnum Teutonicum "ממלכה גרמנית", בלטינית: regnum Alamanie "ממלכת גרמניה") הייתה הממלכה המזרח פרנקית דוברת ברובה גרמנית, אשר נוצרה על ידי חוזה ורדן בשנת 843, ובמיוחד לאחר שהממלכה עברה ממלכי הפרנקים ל שושלת האוטונית הסקסונית בשנת 919. המלך נבחר, בתחילה על ידי שליטי דוכסויות הגזע, שבדרך כלל בחרו באחד מביניהם. לאחר 962, כאשר אוטו הראשון הוכתר לקיסר, מזרח פרנקיה היוותה את עיקר האימפריה הרומית הקדושה, שכללה גם את ממלכת איטליה ולאחר 1032, גם את ממלכת בורגונדי.
כמו אנגליה של ימי הביניים וצרפת של ימי הביניים, גרמניה של ימי הביניים התגבשה מאיחוד של שבטים, אומות או מדינות קטנות יותר בשיא ימי הביניים. המונח rex teutonicorum ("מלך הגרמנים") נכנס לשימוש לראשונה באיטליה בסביבות שנת 1000. הוא זכה לפופולריות במהלך שלטונו של האפיפיור גרגוריוס השביעי במהלך מאבק האינווסטיטורה (סוף המאה ה-11), אולי כפולמוס. כלי נגד הקיסר היינריך הרביעי. במאה ה-12, כדי להדגיש את האופי הקיסרי והטרנס-לאומי של תפקידם, החלו הקיסרים להשתמש בתואר רקס רומנורום (מלך הרומאים) בבחירתם.
הארכיבישוף של מיינץ היה ארכי-קנצלר גרמניה בעצמו, שכן עמיתיו הארכיבישוף של קלן והארכיבישוף של טריר היו, בהתאמה, ארכי-קנצלר איטליה ובורגונדיה. תארים אלו המשיכו להיות בשימוש עד סוף האימפריה, אך רק הקנצלריה הגרמנית הייתה קיימת בפועל.
כינוי מובהק לגרמניה, איטליה ובורגונדיה, שבאופן מסורתי היו להן בתי משפט, חוקים וממשלות משלהן, ירד בהדרגה משימוש כאשר השפעת המלך/הקיסר מחוץ לגרמניה דעכה והממלכה הגרמנית זכתה לזיהוי עם האימפריה הרומית הקדושה.
שלטון המלכים תוארך מהיום שבו נבחר שליט למלך (פיליפ משוואביה, רודולף מהבסבורג) או שהוכתר למלך (אוטו הרביעי, היינריך השביעי, לודוויג הרביעי, קרל הרביעי). יום הבחירות הפך לתאריך תחילת השלטון לצמיתות עם בחירתו של זיגיסמונד. לאורך ימי הביניים, מלך גרמניה היה ידוע כ"מלך הרומאים" מאז בחירתו למלך ועד שהאפיפיור הכתיר אותו לקיסר ברומא.
מזרח פרנקיה הקרולינגית, 843–911
החלוקה המשולשת של האימפריה הקרולינגית שבוצעה על ידי חוזה ורדן אותגרה בשלב מוקדם מאוד עם מותו של הקיסר לותאר הראשון ב-855. הוא חילק את ממלכתו של פרנקיה התיכונה בין שלושת בניו ומיד הצפונית מבין שלוש הנחלות, לותרינגיה, הפכה להיות שנויה במחלוקת בין מלכי פרנקיה המערבית ופרנקיה המזרחית. המלחמה על לותרינגיה נמשכה עד 925. לותר השני מלותרינגיה מת בשנת 869 וחוזה מרסן משנת 870 חילק את ממלכתו בין מזרח ומערב פרנקיה, אך הריבונים המערב פרנקים ויתרו על חלקם החוקי למזרח פרנקיה על ידי הסכם ריבמון בשנת 880. הסכם ריבמון קבע את הגבול בין צרפת לגרמניה עד המאה ה-14. האצולה הלותרינגית ניסתה לשמר את עצמאותה של השלטון המזרחי או המערב פרנקי על ידי החלפת נאמנות כרצונה עם מותו של המלך לודוויג הילד בשנת 911, אך בשנת 925 נמסרה לותרינגיה לבסוף למזרח פרנקיה על ידי ראול, מלך צרפת ולאחר מכן הוקמה דוכסות לורן בתוך הממלכה הפרנקית המזרחית.
לודוויג הגרמני היה ידוע בזמנו בשם "Rex Germaniae" (מלך גרמניה) שכן אחיו כונה מלך גאליה. זה נועד להבחין בין החלקים השונים של ממלכה פרנקית יחידה תאורטית, אם כי לא ידוע אם זה נועד להצביע על משהו נוסף.
מזרח פרנקיה חולקה בעצמה לשלושה חלקים במותו של לודוויג הגרמני (875). המכונה באופן מסורתי "סקסוניה", "בוואריה" ו"שוואביה" (או "אלמניה"), ממלכות אלו נשלטו על ידי שלושת בניו של לואי בשיתוף פעולה ואוחדו מחדש על ידי קרל השמן בשנת 882. הבדלים אזוריים היו קיימים בין העמים באזורים השונים של הממלכה, וכל אזור יכול להיות מתואר בקלות על ידי בני זמננו כטריטוריה שלטונית, אם כי כל אחד בוודאי לא היה ממלכה משלו. השפה הגרמאנית המשותפת ומסורת השלטון המשותף משנת 843 שמרו על קשרים פוליטיים בין יחידות השלטון השונות ומנעו מהממלכה להתפרק לאחר מותו של קרל השמן. עבודתו של לודוויג הגרמני לשמור על ממלכתו ולתת לה ממשלה מלכותית חזקה גם הובילה דרך ארוכה ליצירת מזרח פרנקיה (כלומר מדינה גרמנית).
דוכסויות גזע
ממוזער|דוכסות גזע בתוך ממלכת גרמניה והאימפריה [[האימפריה הרומית הקדושה|הרומית הקדושה, 1000 בקירוב
{{legend|#c0fdc0|דוכסות סקסוניה}} {{legend|#93c268|דוכסות לורן התחתית}} {{legend|#c2e182|דוכסות לורן העילית}} {{legend|#b6ebb6|דוכסות פרנקוניה}} {{legend|#A5BA79|דוכסות שוואביה}} {{legend|#79B879|דוכסות בוואריה}} ]] בתוך פרנקיה המזרחית היו דוכסויות גדולות, שנקראו לפעמים ממלכות (regna) על שם מעמדן הקודם, שהייתה להן רמה מסוימת של סולידריות פנימית. הראשונות ביניהם היו סקסוניה ובוואריה, שנכבשו על ידי קרל הגדול. בהיסטוריוגרפיה הגרמנית הם נקראים jüngere Stammesherzogtümer, או "דוכסויות הגזע הצעירים", חמש "דוכסויות הגזע הצעירות" המקובלות של האימפריה הרומית הקדושה הן סקסוניה, בוואריה, פרנקוניה, שוואביה ולותרינגיה. תורינגיה, אף שהיא אחת מ"דוכסויות הגזע הישנות", אינה נספרת בין דוכסויות הגזע הצעירות מכיוון שנבלעה בסקסוניה בשנת 908, לפני ייסוד האימפריה הרומית הקדושה.
המונח המקובל "צעיר" משמש להבדיל אותם מהדוכסויות (המתועדות בצורה גרועה) תחת המלכים המרובינגים.Herwig Wolfram (1971) הכחיש כל הבחנה אמיתית בין דוכסויות גזע ישנות לצעירות יותר, או בין דוכסות גזע של גרמניה ונסיכויות טריטוריאליות דומות בחלקים אחרים של האימפריה הקרולינגית: אני מנסה להפריך את כל הדוקטרינה המקודשת של ההבדל בין ראשיתן של דוכסות הגזע המערבית-פרנקית, "הצרפתית", principautés territoriales, והמזרח-פרנקית, "הגרמנית"... אין ספק, שמותיהם כבר הופיעו במהלך נדידת העמים. עם זאת, המבנים המוסדיים והביולוגיים הפוליטיים שלהם השתנו לא פעם באופן יסודי. יתר על כן, הפרכתי את ההבדל הבסיסי בין מה שנקרא älteres Stammesfürstentum [נסיכות השבט הוותיקה] לבין jüngeres Stammesfürstentum [נסיכות השבט הצעירה יותר], שכן אני מחשיב את הדוכסות שלפני ואחרי קרל הגדול שהן בעצם אותו מוסד פרנקי...
היה ויכוח בהיסטוריוגרפיה הגרמנית המודרנית על המובן שבו הדוכסויות הללו היו "שבטיות", כמו בעם שחולק מוצא משותף ("גזע"), נשלט כקבוצה לאורך תקופות זמן ארוכות, חולק תחושה שבטית של סולידריות, מנהגים משותפים וכו' בהקשר של הלאומיות הגרמנית המודרנית, גרד טלנבך (1939) הדגיש את תפקיד הפיאודליזם, הן של המלכים בגיבוש הממלכה הגרמנית והן של הדוכסים בהקמת דוכסויות הגזע, נגד מרטין לינצל וולטר שלזינגר, אשר הדגיש את תפקידם של ה"גזעים" או ה"שבטים" הבודדים (Stämme). ניתן לטעון את קיומו של כינוי עצמי "שבטי" בקרב הסקסונים והבווארים במאות ה-10 וה-12, בהתאמה, אם כי ייתכן שהם היו קיימים הרבה קודם לכן.
לאחר מותו של הקרולינגי האחרון, לודוויג הילד, בשנת 911, דוכסויות הגזע הכירו באחדות הממלכה. הדוכסים התאספו ובחרו בקונראד הראשון להיות המלך שלהם. לפי התזה של טלנבך, הדוכסים הקימו את הדוכסויות בתקופת שלטונו של קונרד. אף דוכס לא ניסה להקים ממלכה עצמאית. גם לאחר מותו של קונרד בשנת 918, כאשר בחירתו של היינריך הצייד הייתה שנויה במחלוקת, יריבו, ארנולף, דוכס בוואריה, לא הקים ממלכה נפרדת אלא תבע את כל הממלכה, לפני שנאלץ על ידי היינריך להיכנע לסמכות המלכותית. ייתכן שהיינריך אף פרסם חוק הקובע שהממלכה תתאחד לאחר מכן. ארנולף המשיך לשלוט בה כמו מלך גם לאחר הכנעתו, אך לאחר מותו בשנת 937 היא הובאה במהירות לשליטת הממלכה על ידי בנו של היינריך אוטו הגדול. האוטונים פעלו לשימור הדוכסויות כנציגי הכתר, אך בתקופת שלטונו של היינריך הרביעי הדוכסים הפכו אותם לתורשתיים מבחינה תפקודית.
האוטוניים
החלוקה המזרחית של חוזה ורדן נקראה regnum Francorum Orientalium או Francia Orientalis: ממלכת הפרנקים המזרחיים או פשוט מזרח פרנקיה. זה כלל את החצי המזרחי של המחוז המרובינגי הישן Austrasiorum. "הפרנקים המזרחיים" (או האוסטראסים) עצמם היו תושבי פרנקוניה, אשר יושבו על ידי הפרנקים. העמים האחרים של פרנקיה המזרחית היו סקסונים, פריזים, תורינגים ודומיהם, המכונה Teutonici (או גרמנים) ולעיתים כפרנקים שכן זהויות אתניות השתנו במהלך המאה התשיעית.
כל הבחנה מוצקה בין ממלכות מזרח פרנקיה וגרמניה היא במידה מסוימת תוצר של הבחנה בדיעבד מאוחרת יותר. אי אפשר לבסס את ההבחנה הזו על מקורות ראשוניים, מכיוון שמזרח פרנקיה נשארה בשימוש הרבה אחרי שממלכת גרמניה נכנסה לשימוש. ההיסטוריון הקיסרי מהמאה ה-12 אוטו פון פרייסינג דיווח כי בחירתו של הנרי העוף נחשבה כמציינת את תחילתה של הממלכה, אם כי אוטו עצמו לא הסכים לכך. לכן: "מנקודה זו יש המחשיבים ממלכה של הגרמנים כמחליפה את זו של הפרנקים. מכאן, הם אומרים שהאפיפיור לאו בגזירות האפיפיורים, כינה את בנו של היינריך, אוטו, המלך הראשון של הגרמנים. נאמר כי היינריך סירב, לכבוד שהעניק לו האפיפיור. אבל נדמה לי שממלכת הגרמנים - שהיום, כפי שאנו רואים, מחזיקה ברומא - היא חלק מממלכת הפרנקים. שכן, כפי שברור לחלוטין במה שקודם, בתקופתו של קרל הגדול כללו גבולות ממלכת הפרנקים את כל גאליה וכל גרמניה, מהריין ועד איליריקום. כשהממלכה חולקה בין בני בנו, חלק אחד נקרא מזרחי, השני מערבי, אך שניהם יחד נקראו ממלכת הפרנקים. אז בחלק המזרחי, הנקרא ממלכת הגרמנים, היינריך היה הראשון מגזע הסקסונים שהצליח לעלות על כס המלוכה כאשר הקו של קרל נכחד... [דונו בפרנקים המערביים] ... בנו של היינריך אוטו, מכיוון שהחזיר למזרח פרנקים הגרמנים את האימפריה שנגזלה על ידי הלומברדים, נקרא המלך הראשון של הגרמנים - אולי לא בגלל שהוא היה המלך הראשון שמלך בקרב הגרמנים."כאן ובמקומות אחרים מבחין אוטו בין המלך הגרמני הראשון (היינריך הראשון) לבין המלך הגרמני הראשון שהחזיק בשלטון הקיסרי (אוטו הראשון).
הנרי השני (1002–1024) היה הראשון שנקרא "מלך הגרמנים" (rex Teutonicorum). נראה שהאוטונים אימצו את השימוש בתווית ה"טבטונית" שכן היא עזרה להם להתמודד עם מבקרים ששאלו כיצד האוטונים, שלא היו קרולינגים ולא פרנקים, יכולים לשלוט באופן לגיטימי. האוטונים, בכך שכינו את עצמם מלכים "גרמנים", הציגו את עצמם במקום זאת כשליטים של כל העמים מצפון לאלפים וממזרח לנהר הריין. "ממלכה גרמנית" זו נחשבה מאוחר יותר כחלק משנה של האימפריה לצד איטליה, בורגונדי ובוהמיה.
השושלות הסאלית ושטאופן
בשנת 1028, לאחר הכתרתו לקיסר בשנת 1027, הכתיר קונרד השני את בנו, היינריך השלישי, למלך על ידי הנסיכים הבוחרים. כאשר, בשנת 1035, קונרד ניסה להדיח את אדאלברו, דוכס קרינתיה, היינריך, פעל בעצת המורה שלו, אגילברט, בישוף פרייסינג, וסירב לאפשר זאת, שכן אדאלברו היה וסאל של המלך, לא הקיסר. השליטים הגרמנים, לאחר שבחרו כחוק היינריך, לא יכירו בהדחה אלא אם כן גם מלכם עשה זאת. לאחר מחאות נזעמות רבות, קונרד כרע לבסוף ברך לפני בנו והתחנן להסכמתו הרצויה, שניתנה לבסוף.
עם זאת, קונרד השני השתמש בתואר הפשוט "מלך" או לפעמים "מלך הפרנקים והלומברדים" לפני ההכתרה הקיסרית, בעוד בנו היינריך השלישי הציג את התואר "מלך הרומאים" לפני ההכתרה הקיסרית. נכדו היינריך הרביעי השתמש הן ב"מלך הפרנקים והלומברדים" והן במלך הרומאים לפני ההכתרה הקיסרית.
החל מסוף המאה ה-11, במהלך מאבק האינווסטיטורה, החלה הקוריה הרומאית להשתמש במונח regnum teutonicorum כדי להתייחס לממלכתו של היינריך הרביעי במאמץ לצמצם אותו לרמתם של מלכי אירופה האחרים, בזמן שהוא עצמו התחיל להשתמש בתואר רקס רומנורום או מלך הרומאים כדי להדגיש את זכותו האלוהית לאימפריום רומנום. תואר זה הועסק לרוב על ידי המלכים הגרמנים עצמם, אף על פי שהם המשיכו להשתמש בתארים "טבטונים" כשהיה צורך דיפלומטי, כגון מכתבו של פרידריך ברברוסה המתייחס לקבלת ה-Coronam Theutonici regni (כתר הממלכה הגרמנית). מלכים זרים ואנשי דת המשיכו להתייחס ל- regnum Alemanniae ו- règne או ל-royaume d'Allemagne. המונחים אימפריום / אימפרטור או אימפריה / קיסר הופיעו לעיתים קרובות עבור הממלכה הגרמנית ושליטיה, מה שמעיד על הכרה במעמדם הקיסרי. עם זאת מקורות זרים שילבו את התארים הקיסריים עם "טבטוני" ו"אלמני" המתייחסים להכחשה של הרומניטה או השלטון האוניברסלי שלהם. המונח regnum Germaniae מתחיל להופיע אפילו במקורות גרמניים בתחילת המאה ה-14. במהלך חגיגות הקנוניזציה של קרל הגדול בדצמבר 1165 ובינואר 1166, כינה פרידריך ברברוסה את אאכן גם "ראשה ומושב הממלכה הגרמנית".
כשהאפיפיור גרגוריוס השביעי החל להשתמש במונח Regnum Teutonicorum, הרעיון של "ממלכה טריטוריאלית מובחנת" הנפרדת מממלכת איטליה כבר הוכר באופן נרחב משני צידי האלפים, וישות זו נתפסה לפחות מבחינה חיצונית כ"גרמנית" בטבעה. גם סופרים בני זמננו המייצגים שליטים וסאלים גרמנים שונים אימצו את המינוח הזה בהשפעת האפיפיור. בקונקורדט וורמס האפיפיורי-קיסרי משנת 1122, ששם קץ למאבק האינווסטיטורה, סמכותו של הקיסר לגבי משרדי הכנסייה ב"ממלכה גרמנית" זו צוינה מבחינה חוקית מסמכותו ב"חלקים אחרים של האימפריה". הממשל הקיסרי אכן אימץ את התארים ה"גרמניים", אם כי באופן לא עקבי. האפיפיור גרגוריוס השביעי החל להשתמש במונח Regnum Teutonicorum עוד לפני הסכסוך שלו עם היינריך הרביעי. הוא הצליח מאוד לעודד את תומכיו הגרמנים כמו ברטולד מריכנאו או ברנולד מסנט בלאזיין להשתמש במונחים "Regnum Teutonicorum" או "Teutonicae partes". לפני מלחמות האזרחים של היינריך הרביעי ומכתביו של האפיפיור גרגוריוס השביעי הפונים לעם הגרמני בכללותו, נאמנויות הגרמנים התמקדו בעיקר באזורים מקומיים כמו בוואריה, שוואביה, פרנקוניה, לותרינגיה עילית או תחתית, מזרח או מערב סקסוניה. רק מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-11 החלה מודעות פוליטית משותפת ל"ממלכה גרמנית" כיחידה אחת של נאמנות פוליטית.
במאה ה-13 המונח Regnum Teutonicorum החל להיות מוחלף בגרמניה ב-Regnum Alemanniae הדומה, אולי בשל השפעה צרפתית או אפיפיורית, או לחלופין בשל בסיס הכוח של קיסרי הוהנשטאופן בדוכסות שוואביה, הידועה גם בשם Alamannia. הקיסר פרידריך השני אף הכריז על בנו היינריך השביעי בתור Rex Alemannie (מלך גרמניה), שישלוט בגרמניה תחתיו בזמן שהוא ישלוט בשאר האימפריה. הקייזרכרוניק מתאר במפורש את היינריך כבעל שלטון של ממלכה גרמנית נפרדת (siniu Tiuschen riche) תחת האימפריה. יורשו של היינריך, קונראד הרביעי, נקרא גם המלך המיועד של גרמניה (rex Theutonie designatus) על ידי סופר בן זמנו.
הרוזן פלטינט של הריין הוסמך משפטית לשפוט בענייני הנסיכים אם המלך יעזוב את גרמניה ("von teutchem lande"). ב- Sachsenspiegel ו-Schwabenspiegel של החוק הגרמני של ימי הביניים, הנסיכים הווסאלים נדרשו רק לספק שירות לאימפריה ולהשתתף בחצר המלוכה בארצות הגרמניות; פרידריך השני או ממשיכי דרכו לא יכלו לקרוא לאדונים הגרמנים לבוהמיה, לאיטליה או לתחומים אחרים שלהם. החקיקה המלכותית והקיסרית היו לפעמים מחייבות ספציפית רק בגבולות גרמניה, למעט שאר האימפריה.
התקופה שלאחר השטאופנים
סופרים גרמנים לאחר תקופת שטאופן השתמשו בגרסאות של המונח "Regnum Alemanniae" כדי לציין את הישג ידם המוחלש של הקיסרים שכעת הסתפקו בעיקר בעניינים גרמניים. האנטי-מלך היינריך ראספ תיאר את עצמו גם כ"מלך גרמניה ונסיך הרומאים". היו גם התייחסויות מפוזרות לקהילה פוליטית של "גרמנים" למעט שאר האימפריה. לדוגמה, בשנת 1349, פגש קרל הרביעי את האצילים והבורגנים של "regnum Alamannie", בשנת 1355 הוא זימן את האלקטורים והבורגנים "in regno Alemannie". עם זאת, נטייה זו להתייחס למדיניות "גרמנית" לאחר קריסת אימפריית הונשטאופן לא התפתחה עוד בתקופה שלאחר מכן.
המונח "regnum" שימש לפעמים כדי להתייחס לישות פוליטית מובהקת בתוך "imperium", אבל לפעמים הם שימשו לסירוגין, ולפעמים הם שולבו בביטויים כמו "Regnum Romanorum". בשפה הגרמנית היה הנפוץ ביותר פשוט להשתמש במונח "ארצות גרמניה" ולא "ממלכה". בשנת 1349 מינה קרל הרביעי (מלך הרומאים) את בנו של דוכס בראבנט למשול בשמו "בממלכת הרומאים שלנו ברחבי גרמניה או תאוטוניה".
היו הצעות עקשניות, כולל אחת שלטענת תלמי מלוקה נדונה בין האפיפיור ניקולאוס השלישי ורודולף הראשון, ליצור ממלכה גרמנית תורשתית עצמאית מהאימפריה הרומית הקדושה. רעיון זה נתקל באימה בגרמניה. כאשר נבחר רודולף הראשון, ההתקשרות הרגשית שהייתה לעם הגרמני עם הכבוד העילאי של התואר הרומי האוניברסלי התבססה כל כך חזק, עד שלא היה מקובל להפריד את המלכות הגרמנית ממנה. היה חוסר רצון עז של הקיסרים להשתמש בתארים "גרמניים" בשל התקשרות חזקה לסמליות הרומית, ונראה היה שנמנע מכך באופן פעיל. הפניות לתארים "גרמניים" היו פחות נדירים אך עדיין לא שכיחים בקרב וסאלים וכרוניקנים.
משנת 1250 ואילך, הקשר בין "גרמנים" לאימפריה בכללותה התחזק. מכיוון שהמלכים הגרמנים שלאחר בית הוהנשטאופן היו חלשים מכדי להבטיח הכתרה כקיסר, סופרים גרמנים חששו מכך שגרמניה מאבדת את היוקרה של המעמד הקיסרי. חוסר ריכוז הכוח בשליט או אזור אחד גם הפך את המלוכה לאטרקטיבית יותר עבור כל הגרמנים. אלה הובילו ליותר עניין בחיבור הזהות הגרמנית ליורשי רומא הקיסרית (Translatio Imperii), בזכות כוחם הצבאי כמגיני הנצרות. במקביל, החלפת הלטינית בגרמנית במסמכים רשמיים ביססה את האופי הגרמני של האימפריה בכללותה. בשנת 1474 הופיע המונח "האימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית", והוא הפך נפוץ יותר לאחר 1512. עם זאת, גם לאחר 1560, רק 1 מתוך 9 מסמכים רשמיים מזכירים את "גרמניה", ורובם השמיטו גם את השאר וקראו לה פשוט "האימפריה". בשנת 1544 פורסמה הקוסמוגרפיה (Sebastian Münster), שהשתמשה ב"גרמניה" (Teütschland) כשם נרדף לאימפריה כולה. יוהאן יעקב מוסר השתמש גם ב"גרמנית" כמילה נרדפת ל"אימפריאלית". ההגדרה המבולבלת הזו של "גרמנית" כללה אפילו כאלו שאינם דוברי גרמנית.
בשנת 1508, מקסימיליאן הראשון, באישור האפיפיור, אימץ את התואר "הקיסר הנבחר" (Dei gratia Romanorum imperator electus semper augustus). השליטים הבאים אימצו את התואר הזה לאחר הכתרתם למלכים. במקביל, התחדש המנהג להיבחר ליורש העצר כמלך הרומאים בחייו של הקיסר. מסיבה זו, התואר "מלך הרומאים" (rex Romanorum) שימש למשמעות של יורש העצר, היורש שנבחר בעוד הקיסר היה בחיים.
לאחר ההתיישבות הרפורמית והרפורמה האימפריאלית, החלק הגרמני של האימפריה הרומית הקדושה חולק לרייכסקרייז (חוגים אימפריאליים), אשר למעשה הגדיר את גרמניה מול שטחים אימפריאליים מחוץ למעגלים הקיסריים: איטליה האימפריאלית, הממלכה הבוהמית והקונפדרציה השווייצרית הישנה. ברנדן סימס כינה את החוגים האימפריאליים כ"מערכת ביטחון גרמנית קולקטיבית עוברית" ו"כלי פוטנציאלי לאחדות לאומית נגד זרים". עם זאת, יש מעט התייחסויות יחסית לממלכה גרמנית נבדלת מהאימפריה הרומית הקדושה.
אנטוניו דניאלס
אנטוניו רוברט דניאלס (באנגלית: Antonio Robert Daniels; נולד ב-19 במרץ 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2011. ממוצעיו הכוללים ב-13 עונותיו ב-NBA הם 7.6 נקודות, 3.4 אסיסטים ו-1.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות
דניאלס נולד בקולומבוס שבאוהיו, ובין השנים 1993–1997 למד באוניברסיטת באולינג גרין אשר בצפון אוהיו. בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 12.9 נקודות ו-4.5 אסיסטים למשחק, ובעונתו האחרונה הציג שיפור משמעותי כשהוביל את כל שחקני מחוז ה-MAC בממוצעי נקודות (24.0) ואסיסטים (6.8) למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לשחקן המצטיין של העונה במחוז.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1997 נלקח דניאלס על ידי ונקובר גריזליס בבחירה הרביעית, אחרי טים דאנקן, קית' ואן הורן וצ'אנסי בילאפס. בעונתו היחידה עם הגריזליס פתח ב-50 משחקים, וקלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק.
ביוני 1998 הועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס, ובעונתו הראשונה במדיה זכה באליפות ה-NBA, כמחליפו מהספסל של אייברי ג'ונסון. בעונת העפיל עם הספרס לגמר האזור המערבי, אך קבוצתו הובסה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 0–4. במהלך הסדרה מול הלייקרס שימש כרכז הפותח של הספרס, והיה הקלעי השני של הקבוצה (אחרי דאנקן) עם 19.0 נקודות למשחק. בארבע עונותיו בסן אנטוניו רשם ממוצעים של 7.7 נקודות ו-3.0 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת נשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, ובשתי העונות העוקבות שיחק עבור סיאטל סופרסוניקס. בעונת סייע לסופרסוניקס להשיג את המאזן הרביעי בטיבו באזור המערבי, 52–30, עם שיא קריירה של 11.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של לוק רידנאוור. בסיבוב השני של פלייאוף 2005 הציג דניאלס יכולת מצוינת עם ממוצע של 17.8 נקודות למשחק, אך קבוצתו הפסידה מול הספרס בתוצאה 2–4.
באוגוסט 2005 חתם על חוזה בוושינגטון ויזארדס. בעונת שימש כרכז הפותח של הקבוצה בשל פציעה של גילברט ארינאס, וקלע 8.4 נקודות למשחק. בכל 3 עונותיו המלאות בוושינגטון הודחה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי קליבלנד קאבלירס.
בדצמבר 2008 הועבר דניאלס בטרייד לניו אורלינס הורנטס, עמה שיחק עד לסיום עונת. בספטמבר 2009 נשלח למינסוטה טימברוולבס, אך שוחרר מהקבוצה בטרם שיחק במדיה, בשל פציעה בברכו אשר אילצה אותו להחמיץ את כל עונת. בנובמבר 2010 הצטרף לקבוצת טקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וב-38 משחקיו עמה רשם ממוצעים של 14.5 נקודות ו-8.6 אסיסטים למשחק. באפריל 2011 חתם על חוזה בפילדלפיה 76' עד לסיום העונה, ושיחק עמה ב-4 משחקים בלבד. בעונת 2011/2012 חזר לשחק עבור הלג'נדס, ובסיום העונה פרש ממשחק.
אל-ח'נסאא
ביוגרפיה
אל-ח'נסאא נולדה באזור נג'ד שבחצי האי ערב למשפחה עשירה. בשנת 612 נהרג אחיה מועאוויה  על ידי חברי שבט אחר. אל-ח'נסאא דרשה נקמה ואחיה האחר, סאחר, נקם על הרג מועאוויה. הוא נפצע במהלך ביצוע הנקמה, ומת בעצמו שנה לאחר מכן. אל-ח'נסאא התפרסמה כמשוררת לאחר שחיברה הספדים וקינות לזכר שני אחיה המתים.