cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילירים
על פי המיתולוגיה היוונית האילירים היו צאצאים של אילירוס בנו של קדמוס. עם זאת, המינוח 'אילירים' מתייחס לקבוצה של עמים או שבטים אשר המכנה המשותף העיקרי ביניהם היה העובדה כי דיברו שפות איליריות. עמים אלה לא הגדירו את עצמם באופן משותף כאילירים. קיימת כיום הסכמה כי האילירים היו למעשה עם אחד אשר ישב באזור החופף כיום לאלבניה ומונטנגרו, וכי היוונים היו אלה אשר העניקו את הכינוי הגורף "אילירי" לעם זה, ולעמים נוספים אשר ישבו לאורך חופי הים האדריאטי עד מישורי הונגריה כמו הדאלמטים, הליבורנים והפאנונים.
במאה הרביעית לפנה"ס הקימו האילירים ממלכה עצמאית באזור איליריה, שנקראה על שמם. הם היו לרוב שודדי ים, והיוו מטרד גדול לערי החוף היווניות ולממלכת מוקדון השכנה. פיליפוס השני, מלך מוקדון כבש את איליריה, אולם האילירים תחת הנהגתו של קלייטוס, מרדו בבנו אלכסנדר הגדול שהצליח להכריע אותם שוב, והם שרתו בצבאו במהלך מלחמותיו, אם כי השליטה המוקדונית עליהם לא הייתה מוחלטת, ולאחר מותו של אלכסנדר זכו האילירים שוב בעצמאות. תחת שלטונה של המלכה טאוטה הגיעו לשיא עוצמתם, עד שחשו בטוחים לבזוז ספינות איטלקיות וכך לגרור הכרזת מלחמה רומית עליהם. הרומאים הביסו את טאוטה, וכוננו ממשלת בובות תחת הנהגתו של דמטריוס מפארוס שהיה לפני כן אחד מקציניה של טאוטה. אולם במהלך המלחמה האילירית השנייה סולק גם דמטריוס. בשנת 168 לפנה"ס הובס גנטיוס אחרון מלכי האילירים, ואיליריה הפכה לפרובינקיה הרומית איליריקום. ככל הנראה נטמעו ונעלמו האילירים סופית כעם במהלך המאה ה-2.
האילירים נודעו כקשתים מצוינים, ונוצלו לעיתים קרובות כשכירי חרב בצבאות מוקדון ואפירוס.
Document Type Declaration
Document Type Declaration (או DOCTYPE, בעברית: הצהרת סוג מסמך) היא הוראה שמשייכת מסמך SGML או XML מסוים, דף אינטרנט לדוגמה, להגדרת סוג מסמך - DTD (לדוגמה, הצהרה רשמית על סוג מסוים של HTML). ההוראה באה לידי ביטוי על ידי מחרוזת קצרה בשפת סימון עם תחביר קבוע מראש הנכתבת בקוד, בראש הדף.
תחביר
התחביר הכללי עבור הצהרת סוג מסמך הוא כזה:
או
ב-XML, אלמנט השורש שמייצג את המסמך הוא האלמנט הראשון במסמך. לדוגמה, ב-XHTML, אלמנט השורש הוא, כאשר הוא האלמנט הראשון שנפתח (אחרי הצהרת ה-doctype) והאחרון שנסגר. החלק האחרון, שמוקף בסוגריים המרובעים, קורא לקבוצות משנה פנימיות שבהן ניתן להשתמש על מנת להוסיף ולערוך ישויות או להוסיף ולערוך התנהגויות של מילת המפתח PUBLIC.
דוגמה
השורה הראשונה של אתרי אינטרנט רבים נראית כך:
סוגי DTD של HTML 4.01
Strict DTD ("מחמיר") לא מאפשר הצגת סימון עם אפשרויות שהיה ניתן להשתמש בגיליונות סגנון מדורגים עבורם במקום. כך נראה DTD מחמיר:
אם נעשה שימוש במסגרות (frames), יש צורך בלהשתמש ב-Frameset DTD במקום:
ה-DTD של XHTML 1.1
XHTML 1.1 הוא הגרסה המוגמרת ביותר של XHTML, בה הוצגה תמיכה במודולריזציה של XHTML. ההגדרה של משתמשת באותה רמת החמרה כמו ב-XHTML 1.0 Strict.
DOCTYPE חסר DTD של HTML5
HTML5 משתמשת בהצהרת DOCTYPE מאוד קצרה, עקב כך שאינה מפנה ל-DTD בצורת URL או FPI. כל מה שהיא כוללת זה את שם התג של אלמנט השורש של המסמך, HTML. במילים של טיוטת התקן בעצמה: אם לא נתחשב במקרה החריג שחסר את ה-URI או את מחרוזת ה-FPI (שמטופלת בצורה רגישה לאותיות רישיות על ידי מאמתים), הצורה הזו (חוסר רגישות לרישיות במחרוזת !DOCTYPE HTML) היא אותה צורה שניתן למצוא ב-DOCTYPE של HTML 4.01. גם ב-HTML 4 וגם ב-HTML5, התחביר הרשמי מוגדר באותיות גדולות, אף על פי שאותיות הקטנות וערבובים של אותיות קטנות וגדולות מטופלים כתקינים.
ב-XHTML5 ה-DOCTYPE הוא תלוי רישיות, והוא חייב להיות: " ", זאת מכיוון שבתחביר XHTML כל ה-HTML PUBLIC חייב להיות באותיות קטנות, כולל אלמנט השורש שאליו פונים בתוך ה-DOCTYPE של HTML5.
דבי עושה את דאלאס
דבי עושה את דאלאס (באנגלית: Debbie does Dallas) הוא סרט פורנוגרפי משנת 1978 בכיכובה של במבי וודס. עלילת הסרט מתמקדת בקבוצת מעודדות המנסות להרוויח כסף במטרה לשלוח את דבי, הדמות הראשית, לדאלאס, טקסס, במטרה לנסות ולהתקבל ל"נערות הבוקרים של טקסס" ("Texas Cowgirls"), קבוצת מעודדות פיקטיבית המבוססת על קבוצת המעודדות האמיתית של קבוצת הדאלאס קאובויס. השחקנית הראשית, במבי וודס, ניסתה להתקבל לקבוצה בחייה האמיתיים, אך נופתה במהלך המבחנים. הסרט נחשב מצליח במיוחד, ומכר 50 אלף עותקים כשיצא בווידאו, מה שהפך אותו לסרט הווידאו הפורנוגרפי המצליח ביותר בתקופתו. הוא נחשב לאחד הסרטים החשובים ביותר במה שמוגדר כ"עידן הזהב של הפורנו", ונחשב גם היום לאחד מסרטי הפורנו המוכרים והידועים ביותר.
למרות שמו של הסרט, עלילתו אינה מתרחשת בדאלאס, והדמות הראשית אינה מקיימת יחסי מין עם דמויות מדאלאס.
לסרט יצאו מספר סרטי המשך וסרטי ספין אוף, ביניהם דבי עושה את ניו אורלינס, דבי עושה את וול סטריט, דבי עושה את דאלאס פעם נוספת וסרט נוסף שאינו קשור לסדרה, אך הוליד זיכיון משלו בשם דבי עושה כלים (Debbie Duz Dishes). בשנת 2002 הוצג לראשונה מעל במות אוף ברודוויי מחזמר המבוסס על הסרט, בשם דבי עושה את דאלאס: המחזמר (Debbie Does Dallas: The Musical) המחזמר אינו כולל סצינות מין מפורשות, אותן מחליפים שירים, ונכון לשנת 2015 הוא מוצג עדיין בארצות הברית ומחוצה לה.
הפקה
את הסרט ביים והפיק דייוויד באקלי תחת שם הבמה ג'ים קלארק. חלק מהסצינות צולמו במגרש הספורט של ברוקלין קולג' ובספרייה של מכון פראט בברוקלין, ניו יורק, ללא ידיעת ההנהלה וללא קבלת אישור. בעבר נפוצה שמועה לא מבוססת שטענה כי חלק מהסצינות צולמו באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק, כולל סצנת הספרייה. חקירה בנושא העלתה כי הסיכויים לכך אינם סבירים, ונשיא חברת ההפקה מסר שהטענה אינה מעוגנת במציאות.
סוגיות משפטיות
קבוצת המעודדות של הדאלאס קאובויס הגישה תביעה נגד אחד מבתי הקולנוע שהציגו את הסרט בניו יורק בדרישה שלא יציג את הסרט, בטענה להפרת זכויות יוצרים ואף ניצחה בה (The Dallas Cowboys Cheerleaders v. Pussycat Cinema). בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השני אישר את החלטת בית המשפט המחוזי ותיאר את הסרט כ"סרט מיני מגעיל ומבחיל". טענת קבוצת המעודדות המקורית הייתה כי מפיקי הסרט יצרו חיקוי של מדיהן והשתמשו בהם לפרסום הסרט. בית הקולנוע טען כי המדים הם פריט פונקציונלי, אך הסבב השני מסר כי "ברור הוא גם כי אם עיצובו של פריט הוא לא פונקציונלי אך הוא רכש משמעות משנית, העיצוב שלו יכול להפוך לסימן רשום גם אם הפריט עצמו הוא פונקציונלי." ההחלטה ספגה ביקורת על בסיס פגיעה בחופש הביטוי, אך הסבב השביעי ציין בהחלטה אחרת כי "בלבול לגבי מימון או אישור, גם אם הסימן עצמו אינו מטעה את הצרכנים לגבי מקור הסחורה" יכול להספיק לטענה על הפרת זכויות יוצרים לפי חוק לנהאם.
בתיק נוסף שהתנהל בניו יורק (United States v. Various Articles of Obscene Merchandise) נמצא כי הסרט אינו מגונה.
דו"ח מיס של הוועדה של היועץ המשפטי של ממשלת ארצות הברית בנושא פורנוגרפיה שפורסם ב-1986 סיפק תיאורים גרפיים של סצינות הסקס בסרט וציטוטים לא מצונזרים של הדיאלוגים בו, דבר שתרם כנראה להפיכתו של הדו"ח לרב מכר.
מפיצי הסרט שכחו לכלול אזהרת זכויות יוצרים בסרט כשהופץ. לאור זאת, בתיק שהתנהל בבית המשפט האזורי פסק השופט כי הסרט עבר באופן בלתי חוזר לרשות הציבור.
המשכים, רימייקים והשפעה תרבותית
הסרט הניב מספר סרטי המשך ורימייקים. על פי מאגר "Internet Adult Film Database" ישנם בזיכיון לא פחות מ-12 סרטים שהופקו בין השנים 1979 ל-2007. בספר Pornography and Seriality: The Culture of Producing Pleasure משנת 2013 צוטט העיתונאי דייוויד סליידן באומרו ש"לאף סרט פורנוגרפי לא נעשתה כמות רימייקים בתדירות גדולה כמו לדבי עושה את דאלאס".
להלן רשימת הסרטים בזיכיון, לפי IAFD:
בשנת 2001 הועלה בפסטיבל הבינלאומי להצגות פרינג' בניו יורק המחזמר "דבי עושה את דאלאס: המחזמר" מאת סוזן ל' שוורץ. שנה לאחר מכן, בשנת 2002, החל המחזמר להציג אוף ברודוויי. בניגוד לסרט עליו הוא מבוסס, המחזמר אינו מציג יחסי מין מפורשים או עירום דבר שעורר אכזבה בקרב חלק מהצופים, שכן השמועות גרסו כי המחזמר כולל סצינות מפורשות, ומפיקיו לא טרחו לְהָזֵם אותן. המחזמר הציג ברחבי העולם, לעיתים תוך שהוא נוקט זווית "עסיסית" יותר וכוריאוגרפיה מפורשת יותר. הסיפור, הדיאלוגים והדמויות נותרו נאמנים למדי לסרט המקורי, כשבמקום סצינות המין נוספו שירים. חלק מהשירים נוספו לצורך יצירת אפקט קומי. נכון ל-2015 המחזמר מוצג עדיין ברחבי העולם.
בשנת 2005 במסגרת סדרה תיעודית בשם הצד האפל של הפורנו של ערוץ 4 הבריטי הופק סרט תיעודי המתאר את תהליך ההפקה ומסע הפרסום של הסרט. בין השאר מנסה הסרט להתחקות אחר תעלומת במבי וודס, כוכבת הסרט שנעלמה מתעשיית הפורנו קצת לאחר הפקת הסרט, על רקע חשדות לקשרים שלה עם המאפיה והסתבכויות עם ה-FBI. הסרט כלל ראיונות עם רובין בירד, שכיכבה לצידה בסרט ועם ביל קלי, סוכן FBI בדימוס שהיה מעורב במבצע ללכידת מפיקי פורנו.
כריסטין מארי מצרפת
כריסטין מארי מצרפת (צרפתית: Christine Marie de France, 10 בפברואר 1606 - 27 בדצמבר 1663), הייתה אשתו של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה, ולאחר מותו שלטה בדוכסות כעוצרת של בניה.
ביוגרפיה
כריסטין מארי נולדה בפריז ב-10 בפברואר 1606, כבתו השנייה של אנרי הרביעי מלך צרפת ושל מארי דה מדיצ'י, ואחותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת.
ב-10 בפברואר 1619 התחתנה כריסטין מארי עם ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, בנו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה. בשנת 1630 מת חמיה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ובעלה ויטוריו אמדאו עלה לשלטון. בשנת 1637 מת בעלה בפתאומיות, וכריסטין מארי מונתה לעוצרת הדוכסות בשם בנה פרנצ'סקו ג'אצינטו, ולאחר מותו בשנת 1638, בשם בנה השני קרלו אמנואלה. בשנת 1642 הגיע קרלו אמנואלה לבגרות, אולם הוא הוסיף לשקוע בחיי תענוגות, וכריסטין מארי המשיכה לשלוט בדוכסות עד מותה ב-27 בדצמבר 1663.
משפחתה
נולדו לה שמונה ילדים:
ג'ניפר וורת'
ג'ניפר וורת (באנגלית: Jennifer Worth; 25 בספטמבר 1935 – 31 במאי 2011) הייתה אחות ומוזיקאית בריטית. כתבה טרילוגיה רבת מכר של ספרי זיכרונות על עבודתה כמיילדת באזור איסט אנד בלונדון בשנות ה-50: "קראו למיילדת", "צללי בית המחסה" ו"היה שלום איסד אנד". סדרת הטלוויזיה "קראו למיילדת" אשר מבוססת על ספריה, החלה לשדר בערוץ BBC ONE ב-15 בינואר 2012.
ביוגרפיה
וורת' נולדה כג'ניפר לי בקלקטון און סי, אסקס. לאחר שעזבה את בית הספר בגיל 15 למדה קצרנות והקלדה, והפכה למזכירה של מנהל בית הספר לתחביר של ד"ר קלונר. לאחר מכן הוכשרה להיות אחות בבית החולים "רויאל ברקשייר" בעיר רדינג ועברה ללונדון על מנת לעבור הכשרה כמיילדת. היא מונתה לאחות בצוות של בית החולים לונדון (באנגלית: London Hospital) בשכונת וייטצ'אפל בלונדון בשנות ה-50 המוקדמות. יחד עם קהילה אנגליקנית של אחיות, היא פעלה כדי לסייע לעניים. היא הייתה אז אחות במחלקה בבית החולים אליזבת גארט אנדרסון בבלומסברי, ומאוחר יותר בבית החולים על שם "מארי קירי" בהמפסטד.
בשנת 1963 לי התחתנה עם האמן פיליפ וורת', ונולדו להן שתי בנות. פיליפ וורת' מופיע כדמות בספיישל הכריסמס שנערך ב-2014 בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "קראו למיילדת", מגולם על ידי רונלד פיקאפ. בשנת 1973 וורת' פרשה מעבודת הסיעוד על מנת לממש את השאיפות המוזיקליות שלה. ב-1974, היא קיבלה רישיון מטעם מכללת המוזיקה בלונדון, בה היא לימדה פסנתר ושירה. בשנת 1984 היא קיבלה מלגה. היא הופיעה כסולנית עם מקהלות בכל רחבי בריטניה ואירופה. מאוחר יותר החלה לכתוב, והכרך הראשון של הביוגרפיה "לקרוא למיילדת" פורסם ב-2002. הספר הפך רב-מכר כאשר יצא לאור מחדש בשנת 2007. צללי בית המחסה(2005; יצא לאור מחדש ב-2008), היה שלום איסד אנט (2009) גם הפכו רבי מכר. הטרילוגיה נמכרה בכמעט מיליון עותקים בבריטניה בלבד. בכרך הרביעי, באמצע החיים, אשר פורסם ב-2010, וורת' משקפת את חוויותיה המאוחרות יותר בטיפול בחולים סופניים.
אקטיביזם
וורת' העבירה ביקורת על הסרט "וירה דרייק" של מייק לי שיצא בשנת 2004, בשל התיאור הלא מציאותי של ההשלכות של הפלות לא חוקיות. היא טענה כי השיטה המוצגת בסרט רחוקה מלהיות מהירה וחסרת כאב, והיא למעשה שיטה קטלנית עבור האם.
הבחירות המקדימות במפלגת העבודה (2022)
הבחירות המקדימות במפלגת העבודה הישראלית בשנת 2022, כללו את בחירת רשימת המפלגה ויו"ר המפלגה במתכונת דו-שלבית.
הבחירות ליו"ר נערכו ב-18 ביולי 2022 ובהן ניצחה מרב מיכאלי, והבחירות לרשימה לכנסת התקיימו ב-9 באוגוסט, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-1 בנובמבר באותה שנה.
רקע
הבחירות המקדימות נקבעו בעקבות החלטת הממשלה לקדם את חוק פיזור הכנסת בעקבות המשבר הקואליציוני שפקד את הממשלה, לאחר מספר חודשים מתוחים סביב היציבות הפוליטית של ממשלת האחדות.
תקנון הבחירות המקדימות ליו"ר אושר בוועידת המפלגה ב-30 ביוני 2022, ובו נקבע כי יערכו בחירות ליו"ר המפלגה ולחברי הרשימה לבחירות לכנסת ה-25. עוד נקבע בתקנון שעל מנת להתמודד על ראשות המפלגה על חבר מפלגה היה נדרש להתפקד לפני מועד ה-18 בינואר 2022 ועל מנת להצביע היה על חברי המפלגה להתפקד לפני מועד ה-20 ביוני. הבחירות התקיימו באופן דיגיטלי, עם מתן חלופה למעוניינים להצביע בארבעה מוקדי הצבעה פיזיים: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע.
ראשות המפלגה
על ראשות המפלגה יכלו להתמודד רק חברי המפלגה שהתפקדו לפני מועד ה-18 בינואר 2022.
מיכאלי זכתה לתמיכה פומבית רבה במהלך הקמפיין, הכולל הבעת תמיכה של כלל חברי הסיעה וראשי הרשויות המקומיות שכיהנו בזמן הבחירות.
תוצאות
בהצבעה האינטרנטית ברובה השתתפו 15,070 מחברי המפלגה, שהם 43% מהחברים הרשומים בה, והסתיימו בזכייתה של מיכאלי שזכתה ב-12,429 קולות, הם 82.48% מהמצביעים. חרמוני זכה ב-2,435 קולות בלבד, 16.16% מהקולות.
זוהי הפעם הראשונה בה מתמודד בבחירות המקדימות במפלגת העבודה מצליח לנצח פעמיים ברציפות מאז הונהגה שיטת הפריימריז במפלגה.
הרשימה לכנסת ה-25
הבחירות לרשימת המפלגה לכנסת ה-25 התקיימו ב-9 באוגוסט. הבחירות התקיימו באופן אלקטרוני דרך אתר אינטרנט ייעודי להצבעה, כמו כן היו 4 מוקדי הצבעה פיזיים בערים: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע.
במסגרת תיקון החוקה שהעבירה מיכאלי בוועידת המפלגה ב-2021, רשימת המפלגה לכנסת תבנה בשיטת "ריץ' רץ' מגדרי", כך שהרשימה תורכב מנשים וגברים לסירוגין באופן שוויוני.
ביום הבחירות הצביעו 57.4% מבעלי זכות הבחירה, 22,679 מתפקדי המפלגה. המנצחת המובהקת הייתה נעמה לזימי, שזכתה ל-13,579 קולות והוצבה במקום השני אחרי היו"ד מיכאלי, בעוד שבבחירות הקודמות הוצבה במקום ה-10 בלבד. שרי המפלגה המכהנים, עמר בר-לב שהוצב במקום השני ברשימה בעקבות הבחירות הקודמות ונחמן שי, הוצבו במקומות התשיעי והשבעה-עשר בלבד, מקומות לא ריאלים לאור סקרי הבחירות.
רשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-25 לאחר תוצאות הבחירות המקדימות:
3D XPoint
3D Xpoint (מבוטא: תְ'רִי דִי קְרוֹס פּוֹינְט) הוא שמה של טכנולוגיית זיכרון בלתי נדיף בפיתוח, שהוכרזה בסוף יולי 2015 על ידי אינטל ומיקרון טכנולוגיה. על פי ההכרזה הזיכרון יהיה מהיר במאות אחוזים מאשר זיכרון NAND וצפוף פי 10 מאשר DRAM. לאור נתונים אלו צפוי המוצר לחולל "מהפכה" בתחום הזיכרונות הממוחשבים כשיהיה מסחרי.
הטכנולוגיה של 3D XPoint פותחה מסביבות 2012. כל רכיב המבוסס על הטכנולוגיה החדשה יכול נכון להיום להכיל 128 ג'יגה-בייט, וזאת בשתי שכבות של מטריצות המורכבות ממוליכים המחברים 128 מיליארד תאי זיכרון.
ברבעון הרביעי של 2017 החלה אינטל למכור כונני SSD המבוססים על הטכנולוגיה - DC P4800X לשרתים, וסדרת 900p למחשבים ביתיים.
סנט ג'ונס (אריזונה)
סנט ג'ונס (באנגלית: St. Johns, בנאוואחו: Tsézhin Deezʼáhí) היא עיירה ומושב המחוז במחוז אפאצ'י במדינת אריזונה שבארצות הברית. העיירה שוכנת על גדת הנהר קולורדו הקטן, לאורך כביש 180, ברובה מערבית לצומת של כביש זה עם כביש 191. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010 היו בעיירה 3,480 תושבים.
היסטוריה
המיקום היה קרוי במקור Tsézhin Deezʼáhí בשפת הנאוואחו, שם המתייחס לתצורות הסלעים במקום. האתר הוא נקודת חצייה נוחה של הקולורדו הקטן, והספרדים כינו אותו "אל ודיטו" (El Vadito, בספרדית: "החצייה הקטנה") כשהם חקרו את האזור לראשונה. החל ב-1864 החל סוחר יהודי בשם סולומון בארת (Solomon Barth; 1928-1842) לחצות את האזור כשהוא משנע מלח מאגם המלח זוני לכורים בפרסקוט שבאריזונה. בהגיע 1872 קם בגדה המזרחית של הנהר יישוב חקלאי קטן של אמריקנים ממוצא ספרדי. ב-1873 זכה בארת בסכום כסף גדול במשחק פוקר עם חוואים מקסיקנים שאפשר לו לקנות בקר ולרכוש שטח אדמה בסנט ג'ונס על מנת להקים חווה עם אחיו נייתן ומוריס. הוא שינה את שם המקום מאל ודיטו ל"סן חואן", שמו בספרדית של השליח יוחנן בן זבדי, הקרוי באנגלית סנט ג'ון. קיימת מחלוקת מסוימת האם השם הוא לכבודה של הדיירת הראשונה, מריה סן חואן בקה דה פאדייה (Maria San Juan Baca de Padilla), או לכבוד חגו של יוחנן בן זבדי. השם הוחלף בסופו של דבר לשם האנגלי הנוכחי על ידי מנהל הדואר הראשון במקום. ב-1872 הקים חוסה סאוודרה (Jose Saavedra), חווה וגשר בצד המערבי של הנהר כ-8 קילומטרים במעלה הזרם מנקודת החציה. ב-1877 כבר התגוררו ביישוב כמאה משפחות. סולומון בארת מכר את חוותו למורמני אמון מ. טני (Ammon M. Tenney) ב-16 בנובמבר 1879. קהילה של מורמונים בשם סיילם (Salem) אותה הנהיג דייוויד קינג יודאל (David King Udall) הוקמה צפונית ליישוב באזור ביצות בפיקוחו של וילפורד וודרף (Wilford Woodruff) ב-29 במרץ 1880, ואז הועתקה למקום גבוה יותר על ידי ארסטוס סנואו (Erastus Snow) ב-19 בספטמבר של אותה שנה.
סנט ג'ונס הייתה מושב המחוז כמעט לכל אורך ההיסטוריה של מחוז אפאצ'י. כאשר המחוז הוקם ב-24 בפברואר 1879 נבחרה סנופלייק (Snowflake) לאחר הבחירות הראשונות בסתיו 1879 עבר מושב המחוז לסנט ג'ונס, אבל שנה אחר-כך הוא עבר לספרינגרויל (Springerville). ב-1882 חזר מושב המחוז לסנט ג'ונס והוא נשאר בה מאז.
גאוגרפיה ואקלים
סנט ג'ונס שוכנת ב-34.50194°N, -109.37167°W בהרים הלבנים בצפון-מזרח אריזונה. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. שטחה 67.6 קילומטרים רבועים, מתוכם 67.1 קילומטרים רבועים יבשה ו-0.5 קילומטרים רבועים או 0.68%, הם מים.
האקלים הוא אקלים צחיח למחצה (דירוג BSk לפי שיטת קפן) כשהחורפים קרים ויבשים והקיצים חמים ומלווים במשקעים רבים יותר ובסופות רעמים מדי פעם. שינויי טמפרטורות גדולים במשך היממה אופייניים לעיירה, וימים חמימים מתחלפים בלילות קפואים.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו בעיירה 3,480 תושבים ב-1,168 משקי בית, ו-886 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 51.9 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-50.9% זכרים ו-49.1% נקבות. היו בעיר 1,476 יחידות דיור.
82.6% מהאוכלוסייה היו לבנים, 0.1% אפרו-אמריקאים ו-5.3% אמריקנים ילידים. 25.3% היו ממוצא היספאני. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 39,348 $, כש-14.6% ממשקי הבית מתחת לקו העוני, כולל 21.3% מתחת לגיל 18 ו-13.3% בגיל 65 ומעלה.
אטרקציות
בסנט ג'ונס שוכן מוזיאון החברה ההיסטורית של מחוז אפאצ'י (Apache County Historical Society Museum). וארבעה אתרים בעיר וסביבה רשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים באריזונה (National Register of Historic Places listings in Arizona). בקרבת סנט ג'ונס שוכנת מחצבת פלסיריאס (Placerias Quarry), האתר בו נתגלו עשרות מאובני פלסירה ב-1930 על ידי צ'ארלס קמפ (Charles Camp) וסמיואל ולס (Samuel Welles) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
סנט ג'ונס שוכנת לאורך הנתיב הקצר ביותר והנופי ביותר בין פיניקס לאלבקרקי בניו מקסיקו. במרחק של כשעה נסיעה מסנט ג'ונס שוכנים היער הלאומי אפאצ'י-סיטגריווס (Apache-Sitgreaves National Forest), הפארק הלאומי פטריפייד פורסט, המדבר הצבוע והפארק המדינתי אגם ליימן (Lyman Lake State Park), כמו גם שמורות האינדיאנים כדוגמת אומת נאוואחו, שמורת האינדיאנים פורט אפאצ'י, שמורת האינדיאנים סן קרלוס אפאצ'י ושמורת האינדיאנים זוני
פורט לודרדייל סטרייקרס
הפורט לודרדייל סטרייקרס (באנגלית: Fort Lauderdale Strikers) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר פורט לודרדייל שבפלורידה שבארצות הברית, אשר שיחקה בליגת הNASL בין השנים 1977-1983. בין שחקניהם היו אגדות הכדורגל ג'ורג' בסט וגרד מולר.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1963 כמועדון וושינגטון בריטניקה ובסופו של דבר שינתה את שמה לוושינגטון דארטס, והצטרפה לNASL. לאחר ששיחקה שלוש עונות בליגת הכדורגל האמריקאית וזכתה בשתי אליפויות ASL רצופות. לאחר עונת 1970, הקבוצה נמכרה לג'ון בילוטה, הבעלים לשעבר של קבוצת רוצ'סטר לאנסרס. לאחר עונה אחת, הקבוצה נמכרה לקבוצה של 25 בעלי עסקים מקומיים. כולל הבעלים של מיאמי דולפינס ג'ו רובי ואשתו אליזבת; הם שינו את שמה של הקבוצה למיאמי טורוס. בדצמבר 1976 ולאחר חמש עונות במיאמי, הודיעה הקבוצה שהיא עוברת לפורט לודרדייל.
עווינאת
הר עֻווינאת (תעתיק מערבית: ג'בל אל-עֻוֵינאת) הוא גוש הררי במפגש הגבולות מצרים–לוב–סודאן (רובו בשטחה של לוב). סביבת ההר עשירה באתרים של אמנות סלע.
פורט לודרדייל סטרייקרס
היסטוריה
הסטרייקס ניצחו במשחק הבכורה שלהם 2–1 באצטדיון לוקהארט נגד סנט לואיס סטארס ב-10 באפריל 1977. הקבוצה משכה 8,148 אוהדים בממוצע לעונה, עלייה של 165% לעומת העונה האחרונה של הקבוצה הקודמת מיאמי טורוס, והמאמן הראשי רון ניומן, נבחר למאמן השנה ב-NASL.
עווינאת
גאוגרפיה וגאולוגיה
הר עווינאת מתנשא מעל רמות אבן החול של גילף כביר שלצפונו, ופסגתו, שהיא הגבוהה ביותר בסהרה המזרחית, מגיעה לרום 1,934 מ'. הפסגה מצויה כיום בגבולות לוב. מבחינה גאולוגית מהווה הר עווינאת במערבו מחדר של סלעי גרניט, שנחשף בתהליכי סחיפה ונותר בנוף כהר בדד (הר מִשְאָר) בצורת טבעות של רכסים קונצנטריים בקוטר כ-25 ק"מ. חלקו המזרחי של הר עווינאת בנוי אבני חול ונופו רמתי. הר עווינאת נהנה ממקורות מים ומכאן שמו – "הר של מעיינות קטנים". בצפון-צפון-מערבו של הר עווינאת, בגבולות לוב, מתנשא גוש הררי דומה במבנהו – הר אַרקַנוּ.
פורט לודרדייל סטרייקרס
היסטוריה
לאחר שניומן סירב לתפקיד ניהולי, הסטרייקס שכרו את בוב למיה לתפקיד מנכ"ל הקבוצה, לאחר שעבד כמנהל עבור קבוצת ההוקי דטרויט רד וינגס. בדצמבר 1979, הודיעו הסטרייקס כי המאמן ההולנדי קור ואן דר הארט התקבל לעבודה כמאמן ראשי.ב-21 בספטמבר 1980, הפסידה הקבוצה 3–0 לניו יורק קוסמוס במשחק האליפות, לאחר שהעפילו לסוקר בול. באמצע אוקטובר, למיה פוטר מתפקידו כמנהל כללי כאשר טים רובי, בנם של הבעלים ג'ו ואליזבת רובי, השתלט על התפקיד. לאחר סיום עונת 1983, אושרו שמועות רבות על כך שהקבוצה מחפשת לשנות את המיקום שלה, כאשר המנהל הכללי, טים רובי, נפגש עם גורמים רשמיים במיניאפוליס. ב-30 בנובמבר 1983, בעלי הקבוצה הודיעו רשמית שהקבוצה עוברת מיקום ומיתוג מחדש, ואף ציינו שהקבוצה הפסידה כמיליון דולר בשנת 1983. ב-1984 הקבוצה החלה לשחק בתור מינסוטה סטרייקס. הקבוצה שרדה את ביטול ה-NASL לאחר עונת 1984 ואף התחרתה בליגת האולמות האמריקאית לארבע עונות נוספות עד לפירוקה ב-1988.
עווינאת
גילוי וסקר
הר עווינאת התגלה ב-1923 במסעו של אחמד חסנין מאל-כופרה לדארפור. חסנין דיווח בין היתר על מציאוּת ציורי סלע ואף הביא עמו תצלומים שעשה, אך לא סקר את הר עווינאת במלואו. ב-1926 הגיע לאזור הנסיך המצרי כמאל אל-דין חוסיין ובשובו פרסם דוח מדעי ראשון על ציורי הסלע שמצא. בשנות ה-30 פקדו את עווינאת כמה וכמה משלחות חוקרים, בהן אלה של הבריטי רלף בגנולד (שזכרו כוּבד בקריאת אחד הרכסים על שמו) ושל אלמאשי וקלייטון. ב-1933 הגיעה לעווינאת משלחת מיפוי איטלקית בראשות מארקֶזי (Marchesi), שסימן את פסגת ההר בגל אבנים (לצד גל האבנים שהעמיד שם בגנולד כשנה לפני כן) ורשם אותה במפות כ-"Cima Italia". במרוצת מלחמת העולם השנייה הושהה המחקר באזור והתחדש רק עשרות שנים אחרי כן. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 פועלת במקום ברציפות משלחת של מכון היינריך בארת (Heinrich Barth Institut) מאוניברסיטת קלן. ההר וסביבתו מהווים כיום מוקד לתיירות מדברית, והם נתונים בסכנת השחתה של אתרי אמנות הסלע.
אמנות סלע
בסלעי הגרניט של עווינאת נמצאו ציורים (פטרוגליפים), ואילו על אבני החול שבוואדיות וברמות שבמזרח ההר – חרותות (פטרוגרפים). באלפי הציורים והחרותות מתוארים אריות, ג'יראפות, יענים, אנטילופות ואפילו בקר. בעלי החיים האופייניים לסוואנה האפריקאית, כגון הג'ירפה וחלק ממיני האנטילופות, מצביעים על תנאים אקולוגיים שונים מתנאי המדבר השוררים בהווה. חלק מהציורים מתוארכים לאלף העשירי עד לאלף השביעי לפני זמננו, אך יש בהם ציורי סלע מאוחרים לכך: מחזות של מרעה מתוארכים לא לפני האלף השישי לפני זמננו שאז, כמקובל על החוקרים, החל השימוש בבקר מבוית באזור. כמו כן, ציורי הסלע המראים גמלים אינם יכולים להיות מוקדמים לתקופה שבה הופיע הגמל בצפון אפריקה, היינו – לסביבות האלף השלישי לפני זמננו.
הר עווינאת, שכונה "מוזיאון של אמנות סלע", נכלל מאז 2007 ב"פארק לאומי גילף כביר" של מצרים ונמצא בתהליך אכרזתו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, גם בשל קיום מיני חי וצומח שסביבת המדבר הצחיח מעבר להר זרה להם. ההר מוגדר כ"נוף תרבות חוצה גבולות" (Transboundary Cultural Landscape) והאכרזה תלויה בשיתוף הפעולה של המדינות שההר משתרע בשטחן ובוויתור על ריבונות בלעדית שלהן בחלקיו.
טעמן
טעמן שיווק מזון בע"מ, המוכרת במותג טעמן, היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייצור, ייבוא ושיווק מוצרי מזון לשוק הקמעונאי בישראל, וכן בייצוא מוצרי מזון.
היסטוריה
בשנת 1995 מיתג איש העסקים הירושלמי, יהודה חיים, את חברת ההפצה הקטנה שהקים בשוק מחנה יהודה ב-1978 ושעסקה בשיווק שמן, וקבע את שם המותג "טעמן". החברה החלה לייבא שמן זית מספרד, ולהפיצו למרכולים ברחבי ישראל. תחת תת-המותג "מטעמית" שיווקה החברה מספר מועט של מוצרי מזון אחרים.
בשנים הבאות התרחבה החברה באמצעות חוזי ייבוא וחוזים עם מפעלי מזון בישראל, שבזכותם יכלה להציע קו מוצרים רחב יותר.
במרץ 2023 רכשה החברה את הפעילות העסקית של "טחינה הנסיך" לאחר שזו נקלעה לקשיים כספיים.
בשנת 1997 הקימה קבוצת "טעמן" חברת בת בשם "טעמן נדל"ן" שעוסקת ביזמות נדל"ן בפרויקטים משותפים בירושלים ובמודיעין. בשנת 2015 רכשה טעמן נדל"ן את מתחם בית החולים ביקור חולים.
ג'ינה ריימונדו
ג'ינה מרי ריימונדו (באנגלית: Gina Marie Raimondo; נולדה ב-17 במאי 1971) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כמזכירת מחלקת המסחר של ארצות הברית. בשנים 2015–2021 כיהנה כמושלת מדינת רוד איילנד. ריימונדו, חברת המפלגה הדמוקרטית, נבחרה ב-7 בינואר 2021 בידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן להיות מועמדותו למזכירת המסחר, ובמרץ אותה שנה אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה לתפקיד.
ביוגרפיה
ריימונדו נולדה וגדלה בסמיתפילד, עיירה קטנה במטרופולין פרובידנס שברוד איילנד. היא בת למשפחה ממוצא איטלקי בת שלושה ילדים. היא סיימה את לימודיה באקדמיית לה סל, והייתה בן הנשים הראשונות שהורשו ללמוד במוסד קתולי זה. בהמשך סיימה תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1993, ולאחר מכן זכתה במלגת רודס ולמדה סוציולוגיה באוניברסיטת אוקספורד. בשובה לארצות הברית למדה משפטים באוניברסיטת ייל, שם קיבלה תואר ג'וריס דוקטור בשנת 1998.
ריימונדו החלה את הקריירה שלה כפקידה משפטית המתמחה אצל שופט פדרלי במחוז המזרחי של ניו יורק, ולאחר מכן שירתה בתפקיד בכיר בפירמת השקעות הון סיכון, ובהמשך ייסדה חברה כזו משלה. בשנים 2011–2015 שירתה כגזברית רוד איילנד, תחת המושל לינקולן צ'ייפי.
בבחירות 2014 גברה ריימונדו על שני יריבים בבחירות לתפקיד מושל המדינה ברוד איילנד. היא נכנסה לתפקידה ב-6 בינואר 2015. כאשר התמודדה למשרת המושל, רוד איילנד הייתה נתונה לשיעור האבטלה הגבוה ביותר בארצות הברית. ריימונדו הורידה מסים מדי שנה והסירה 8,000 הטלות רגולציה - 30 אחוז מתקנות המדינה. היא העלתה את שכר המינימום של המדינה ל-11.50 דולר אמריקני, מיסדה זכאות לחופשת מחלה, מימנה את תוכנית התשתית הגדולה ביותר בתולדות רוד איילנד וביטלה את הדרישה לשכר לימוד במכללות הקהילתיות. מדצמבר 2018 ועד דצמבר 2019 הייתה יושבת ראש אגודת המושלים הדמוקרטים.
ב-7 בינואר 2021 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, על כוונתו למנות את ריימונדו למזכירת מחלקת המסחר של ארצות הברית ודון גרייבס כסגנה. מינויה היה כפוף לאישור הסנאט האמריקאי, והיא צלחה שימועים בוועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט. ב-2 במרץ, ברוב של 84 תומכים מול 14 מתנגדים אישר הסנאט את מינויה לתפקיד. בעקבות אישור המינוי התפטרה ריימונדו מתפקידה כמושלת, ואת מקומה החל למלא סגן המושל דניאל מקי. ב-3 במרץ, סגנית הנשיא קמלה האריס השביעה את ריימונדו לתפקידה כמזכירת המסחר.
באפריל 2023 נכללה ברשימת טיים 100 השנתית של מגזין טיים.
חיים אישיים
ריימונדו נשואה ואם לשני ילדים. היא מתגוררת בפרובידנס.
גון (מיתולוגיה סינית)
גון (בסינית מסורתית: 鯀, בסינית מפושטת: 鲧, בפין-יין: gǔn), ידוע גם בכינוי "רוזן צ'ונג" (崇伯), הוא דמות מן המיתולוגיה הסינית, הממונה הראשון בהיסטוריה הסינית לטיפול בשיטפונות שסיכנו את תושבי סין, וגם הראשון שנכשל במשימה זו. גון הוא גם אביו של הקיסר יו' הגדול, מייסד שושלת שיה.
כדמות היסטורית
גון, רוזן צ'ונג (באזור שבין מדינת צ'ין למדינת ג'ין), היה הממונה מטעם הקיסר יאו על עצירת שיטפונות הנהר הצהוב, אם כי על פי "הקלאסיקה של המסמכים" ו"רשומות ההיסטוריון" המינוי היה מפוקפק מתחילתו: כאשר השר הממונה על ארבעת ההרים המליץ על גון לתפקיד, התנגד יאו, בטענה כי גון מפר פקודות ומזיק לסביבתו, ולבסוף השתכנע רק בלחץ השר. גון ניסה לעצור את השיטפונות באמצעות סכרים עליהם עבד במשך תשע שנים, אולם הסכרים קרסו, ובקריסה נספו מספר אנשים. לבסוף הוגלה גון, ויש שאומרים שהוציאו להורג, ובכל מקרה מונה תחתיו את בנו של גון, יו', לרשת את תפקיד האחראי על השיטפונות. עם זאת, ברנהארד קארלגרן ראה בתיאור ההיסטורי הזה של גון, שמקורו בעיקר ב"קלאסיקה של המסמכים", רציונליזציה של מיתולוגיה וניסיון מלומד להפוך אגדת שיטפון לסיפור היסטורי.
בנאום של המלך וו משושלת ג'ואו ב"קלאסיקה של המסמכים", גון מוזכר כמי שגרם לערבוב של חמש הדרכים ולכן לא זכה להדרכה של הקיסר (אם כי הטקסט לא מגדיר אם הכוונה לקיסר ארצי או אלוהי).
פישרס
פישרס היא עיר במחוז המילטון שבמדינת אינדיאנה שבארצות הברית. העיר היא פרבר של בירת המדינה, אינדיאנפוליס ובעשורים האחרונים היא חוותה צמיחה משמעותית כאשר מספר תושביה גדל מ-350 ב-1963, ל-2,000 ב-1980, ל-7,200 ב-1990 ובמפקד האוכלוסין של 2010 נמנו בה כמעט 77,000 תושבים.
גון (מיתולוגיה סינית)
כדמות היסטורית
בחאן פיי דזה נטען כי גון וגונגגונג, בנפרד, התנגדו להעברת השלטון מיאו לשון בשל היותו של שון חסר ייחוס, ויאו בתגובה שלח את צבאו אליהם והרג אותם. קונפוציוס מצוטט שם כפרשן מאוחר שדווקא תומך דווקא במתריעים, ומתקשה להסביר את הריגתם. ברשומות ההיסטוריון נטען שגון הוצא להורג בהר הנוצה בתקופת הקיסר יאו, בעצת שון, במטרה לדכא מרידות של שבטי הדונגיי ממזרח סין, ואף מפורט כי הוצאתו להורג של גון בוצעה על ידי שון עצמו בעת מסע עונשין.
גון היה הראשון בסין שרתם שוורים לעגלות, וגם הראשון שבנה חומות עיר. החְווָאיְ נָאן דְזְה דווקא מתייחס לכך בשלילה, ומנגיד את גון שבנה חומות והעולם פנה לו עורף ליו' שהפיל את החומות וקירב אליו את האנשים.
פישרס
המאה ה-19
ב-1802 התיישב ויליאם קונר במקום בו שוכנת כיום פישרס. קונר בנה בקתה ותחנת סחר על גדת נהר וייט. האדמה שעליה הוא התיישב ידועה כיום בשם "ערבת קונר" (Conner Prairie) והיא מהווה אחד המוזיאונים להיסטוריה החשובים ביותר בארצות הברית.
גון (מיתולוגיה סינית)
במיתולוגיה
בכמה גרסאות של המיתולוגיה גנב גון את האדמה הנושמת מן האלים. כך, עם השלמת הסכרים, בכל פעם שעלה מפלס המים, תפחה גם האדמה הקסומה שבסכרים ומנעה מהמים לעלות על גדותיהם. ההתחלה הייתה מוצלחת, אולם כשעלו המים לגובה גבוה מאוד, קרסו הסכרים ואנשים רבים נהרגו, ובדומה לגרסה ההיסטורית, הקיסר שון הוציא את גון להורג על הר הנוצה (באזור לְייֵן-יוּ'נְגָאנְג בג'יאנגסו של היום.) על פי מקורות אחרים גון התאבד בקפיצה לתהום, הפך לחיה ובכך נעשה לאל התהומות. לפני מותו הורה לבנו, יו' הגדול, לסיים את העבודה.
בקלאסיקה של ההרים והימים מי שהרג את גון לאחר גניבת האדמה הנושמת הוא ג'וז'ונג, בשליחות קיסר ששמו לא מוזכר. הקלאסיקה של ההרים והימים מתארת גם קשרי משפחה בין גון לבין חְווָאנְטוֹאוּ ("ראש שמח" או "קסדה שמחה"), אחד מ"ארבעת הפושעים". בספרים "משמעות נכונה לרשומות ההיסטוריון" (史記正義) ו"אוסף שברי רשומות ההיסטוריון" (史記集解) מזוהה גון עם טָאוווּ, פושע אחר מתוך הארבעה. .
פישרס
המאה ה-19
ב-1826 נבנה ליד נהר וייט "בית השגריר" (Ambassador House) שניצב כיום בהצטלבות רחוב 106 ורחוב אלר. מאוחר יותר נרכש הבית על ידי אדיסון ואינדיה האריס, שמונה לתפקיד שגריר ארצות הברית באימפריה האוסטרו-הונגרית על ידי הנשיא ויליאם מקינלי. כיום שוכן בית השגריר בתחומי פארק המורשת של נהר וייט והוא עבר תהליך של שיפוצים ושימור.
גון (מיתולוגיה סינית)
במיתולוגיה
ההתייחסות של הקלאסיקה של ההרים והימים ללידת יו' במשפט "בטנו של גון הולידה את יו'" יצרה מיתוס מאוחר יותר לפיו יו' בקע מבטנו של גון. במקביל התפתחו מספר מיתוסים אחרים לגבי לידתו של יו' מאמו, הפילגש או האישה של גון, גם הם לרוב תוך ביקוע בטנה, לאחר שזו אכלה צמח או ראתה כוכב נופל, כולן תבניות מוכרות ללידת קדושים במיתולוגיה הסינית.
בספר "גן האימרות" מסופר שלאחר הריגתו בהר הנוצה, הפך גון לדוב חום ונכנס לתוך "בריכת הנוצה" (או "תהום הנוצה", הנמצאת מערבית להר), ובכך הפך לרוח של קורבן הגבול של בני שושלת שיה. הדזוו ג'וואן מתאר מקרה במאה ה6 לפנה"ס בו הדוכס של מדינת ג'ין חלה במחלה לאחר שהזניח את קורבן הגבול לגון, ולאחר שראה בחלום דב חום מבקר בחדרו, וחידש בעצת המדינאי דזה צ'אן את הקורבן לגון בדמות הדוב החום, נרפא ממחלתו. מדינת ג'ין נדרשה לקורבן מכיוון שעל פי המסורת הייתה ממוקמת על האדמות של שושלת שיה ההיסטורית.
הספר "האביבים והסתוים של מר לוּ'" מזכיר אגדה על התנגדותו של גון לעלייתו לשלטון של שון. נטען שם שגון התנגד מאחר שייצג את האצילים ולפיכך רצה את שלושת תפקידי השרים ששולטים על הארץ. כשהקיסר סירב, השתמש גון בחיות אימים ליצור מהומה, ואלו הציבו את שיניהן כחומה והרימו את זנבותיהן כדגלים. כשגון והחיות חדלו להישמע להוראות, והחלו לשוטט ולהוות סיכון, נאלץ שון להוציא את גון להורג.
הקלאסיקה של ההרים והימים מייחסת לגון וליו' (או ליו' כגלגול של גון) את חלוקת סין לתשעת המחוזות.
פישרס
המאה ה-19
ב-1849 החלה סלילתה של מסילת הברזל מאינדיאנפוליס לעיר פרו הסמוכה, כהרחבה של המסילה משיקגו. מסילה זו היוותה אבן מושכת עבור אנשים לא מעטים והמקום היה ידוע בשם "המסוט של פישרס" (Fisher's Switch). ב-1872 הוסר הלוט מעל השלט על התחנה שנבנתה בהצטלבות המסילה עם רחוב 116 על ידי שאלתיאל פישר.
גון (מיתולוגיה סינית)
מוצאו
על פי רשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין, אביו של גון היה גְ'ווָאנְשׂוּ', סבו היה צָ'אנְגְיִי וסבא רבא שלו היה הקיסר הצהוב. בניגוד לסבא רבא, סבו ואביו היו פקידים ולא שימשו בתפקיד הקיסר. ספר האן מצטט את "השושלת הקיסרית של אדון יו'", שם נטען כי גון היה צאצא מדור חמישי של הקיסר ג'וואנשו'. הקלאסיקה של ההרים והימים מספרת שגון (שנודע גם בכינוי "הסוס הלבן") היה בנו של לְווֹמִינְג, מבניו של הקיסר הצהוב. בגרסאות רבות אחרות מופיע גון כחצי אל, ובאגדות הוא גם חשף כמה מסודותיהם של האלים.
פולחן והיחס אליו בדורות מאוחרים
גון זכה לפולחן מצד שושלת שיה שכלל הקרבת קורבנות במזבחות הגבול, הפולחן מתואר ככזה שנמשך שלושה דורות או שלוש שושלות.
המשורר צ'ו יואן, מתקופת המדינות הלוחמות, מתייחס בצורה אוהדת לגון בשירו "שאלות השמיים". בשירו "צער הפרידה" נראה שהוא אף מזדהה איתו בטענה שמדובר באדם ישר שמת טרם זמנו. ג'ו שי, אבי הניאו קונפוציאניזם, מתייחס לגישה זו וטוען שגון היה ראוי, ונכשל רק בעקשנותו כשהמשיך במעשיו בעוד אנשים רבים ממשיכים לאבד את חייהם.
פישרס
המאה ה-20
ב-1908 שונה שם המקום מ-Fishers Switch ל-Fishers.
גון (מיתולוגיה סינית)
אטימולוגיה של השם
לפי שוסלר (2009), הסימן 鯀 (בסינית מודרנית (פיניין) gǔn בסינית עתיקה *kwə̂nʔ) הוא גרסה של הסימן 鮌 (gǔn ובסינית עתיקה *kwə̂nʔ) וכך גם הסימן 鯤 (kūn ובסינית עתיקה *kûn). האחרון משמעו דג ענק שנזכר גם בספר "ג'ואנג דזה". המילון העתיק שְׁווֹ וֶן גְ'יֵה דְזְה מן המאה השנייה לספירה מציין במפורש כי 鯀 "גון" הוא דג.
פישרס
המאה ה-20
ב-1943 בנתה חברת המים של אינדיאנפוליס את מאגר גייסט במטרה למנוע מחסור במים במערכת המים העירונית. הם האמינו שנחל פול ונהר וייט לא יהיו מסוגלים לספק את הביקוש למים בעיר. בשנות השבעים של המאה ה-20 ביקשה החברה לשלש את גודלו של האגם, אך ב-1978 בוטלה התוכנית והחלה תנופת בנייה גדולה סביב לאגם.
גון (מיתולוגיה סינית)
אטימולוגיה של השם
בספרו על חיי הים בפוג'יין, מציין המלומד טוּ בֶּנְג'וּ'ן כי שמו של דג המקרל הסיני מכיל את הסימניה שמשמשת בשמו של גון. וולפרם אברהארד (1968) העלה את האפשרות שהתיאורים של גון בתור "העירום" ו"הדג האפל" (玄魚) מתאימים לתיאור צלופח.
פישרס
המאה ה-20
פישרס צמחה באיטיות וב-1960, כאשר תנועת רכבות המשא הצטמצמה, מנתה אוכלוסייתה 388 תושבים. שינוי התוואי של הכביש המדינתי מספר 37 אל עברה המזרחי של העיר והחיבור לכביש הבין-מדינתי מספר 69, הבטיחו את צמיחתה העתידית של העיר כמרכז מגורים ומסחר. עד מהרה הייתה פישרס לפרבר של אינדיאנפוליס הצומח במהירות. ב-1989 מנתה אוכלוסיית העיר 7,000 תושבים ואז נערך בה "פסטיבל החופש" (Freedom Festival) הראשון שמתקיים בה מאז כל שנה.
ב-1992 נפתח המרכז העירוני על שם תומאס א. וויבר שמשמש כמוקד האזרחי והממשלתי של העיר. המתחם משמש אכסניה לבניין העירייה, למפקדות המשטרה ומכבי האש, לבניין הדואר המרכזי, לבניין אספת המחוז, למרכז המבקרים וללשכת המסחר העירונית. בהמשך הוספו גם ספרייה ובניין משרד הרישוי של אינדיאנה.
המאה ה-21
במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמנו בפישרס כמעט 38,000 תושבים. הדיור בר ההשגה, הכלכלה הצומחת והסמיכות לאינדיאנפוליס הצומחת במהירות ולכביש 69, גרמו לגידולה המהיר של פישרס. ב-2003 ביקשה העירייה מלשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לקיים בה מפקד אוכלוסין מיוחד כדי להעריך במדויק את הגידול המהיר של אוכלוסיית העיר מתחילת העשור. במפקד זה נמנו בעיר 52,390 תושבים, גידול של 38% מאז המפקד הקודם. מאז הוקדשו משאבים ממשלתיים רבים לבניין פארקים, לתחזוקת כבישים ולניהול יעיל של הצמיחה העירונית המהירה.
ב-2005, לאחר מחלוקת על ניהול בלתי יעיל לכאורה, התנתקה "ערבת קונר" רשמית מקולג' ארלהם והפכה לתאגיד נפרד.
ב-2009 נכנעה קבוצת הלחץ של אזור המגורים של גייסט לאחר מאבק משפטי של ארבע שנים כנגד עיריית פישרס על סיפוח שלא מרצון של האזור שסביב לאגם. כך התאפשר לפישרס לספח את האזור על 2,200 יחידות הדיור שבו בינואר 2010 ולהתחיל בגביית המיסים בו בשנה שלאחר מכן. מהלך זה הגדיל את אוכלוסיית פישרס בכ-5,500 תושבים והיא הפכה להיות העיר השמינית בגודלה באינדיאנה.
המעבר למעמד של עיר
ב-1998 נדחתה במשאל עם ההצעה להפיכת פישרס מיישוב במעמד של עיירה ליישוב במעמד של עיר ברוב של 75% מתנגדים.
ב-2008 החל קבוצה בשם CityYes לאסוף חתימות לעצומה לקיום משאל עם חוזר על שינוי מעמד העיר. העירייה מינתה צוות חקירה של 44 אזרחים לבחינת היתרונות והחסרונות שבשינוי המוצע.
בדצמבר 2010 אישרה מועצת העיר את עריכתו של משאל עם בו הוצגו לציבור הבוחרים שתי שאלות: שאלה בדבר הפיכתה של פישרס מעיירה לעיר ושאלה בדבר כינון מבנה מסורתי של מנגנון הממשל העירוני, קרי, ראש עיר ומועצה נבחרים, או בחירת ראש עיר מקרב מועצה מורחבת של תשעה חברים. במשאל העם שנערך ב-6 בנובמבר 2012, אושר המעבר למעמד עיר והוחלט לכונן את שיטת הממשל על פיה ייבחר ראש העיר בבחירות כלליות.
סינוניקס
סינוניקס (שם מדעי: Sinonyx; מילולית: "טופר סין") הוא סוג של יונק מסדרת המזוניכידים, שחי באזור סין במהלך סוף הפלאוקן שבתחילת הקנוזואיקון לפני 56 מיליון שנים מהיום. המאובנים שלו התגלו במחוז אנחווי. סוג זה תואר ב-1995 וכלל מין יחיד - Sinonyx jiashanensis.
מאפיינים
פרסתן זה היה אחד הראשונים שבבני סדרת המזוניכידים, ממנה התפתחו אולי מכפילי הפרסה והלווייתנאים. עם זאת חלק מהחוקרים מעריכים שהוא השתייך לסדרת הקונדילרסים. הוא הגיע לאורך של מטר וחצי ומשקל של 50 ק"ג, בערך כמו זאב אפור מודרני, אך במקום טפרים היו כפות רגליו מכוסות בפרסות. הוא היה בעל גולגולת ארוכה עם 44 שיניים (באופן דומה למרבית היונקים) שכללו שורות של שיניים טוחנות נמוכות וחזקות לאורך הלסת. בקדמת הלסת בלטו זוג ניבים ארוכים מכל צד של הלסת. הלסתות היו בעלות שרירים חזקים מאוד שהיו יכולים לנשוך בעוצמה רבה.
בעבר נחשב הסינוניקס לקרוב לאנדרוסארכוס, אך בהמשך התברר שהאנדרוסארכוס שייך למכפילי פרסה הנחשבים לאבות הלווייתנים, לצד ההיפופוטמיים והאנטלודונטיים. מבנה הגוף של הסינוניקס מזכיר מאוד את אבות הלווייתנים כמו האמבולוצטוס והפקיצטוס, בייחוד במבנה הלסתות ומבנה האוזן. ייתכן שהוא היה מהמזוניכידים שהתפתחו למכפילי פרסה דומים לאנדרוסארכוס.
פציהאינה
פציהאינה (שם מדעי: Pachyaena; מילולית: "צבוע עבה") הוא סוג של יונק פרסתן מסדרת המזוניכידים, אשר חי בפלאוגן של אסיה ואירופה ובהמשך גם עבר לאמריקה הצפונית על גשר יבשתי. הוא חי במשך הפלאוגן והאאוקן המוקדם.
המאובנים של הפציהאינה התגלו במספר אזורים, ברובם הגדול בויומינג, ארצות הברית אך גם במונגוליה. לעיתים רבות הוא נמצא לצד מזוניכידים אחרים. הוא תואר לראשונה ב-1874 בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ. הוא קיבל את שמו עקב מבנה הלסתות הגדולות שלו שדמו לאלה של צבוע. הם עזרו לבעליהם לפצח עצמות ומזון קשוח דומה. התגלו 5 מינים בסוג זה.
הפציהאינה היה מהגדולים שבטורפים היונקים בתקופתו. המינים הקדומים כמו P. gracilis היו בגודל של זאב ערבות במשקל 24 קילוגרם, אך המאוחרים יותר היו גדולים בהרבה. ממדי המין P. ossifraga הגיעו ל-56.9 קילוגרם והגדול מכולם, P. gigantea הגיע למשקל 129 עד 396 קילוגרם על פי אומדנים משתנים.
יונק זה היה טורף-על שבדומה לצבועים צד חיות גדולות או לחלופין ניזון מנבלות ובזז טרף לטורפים אחרים מהירים ממנו.
מורטו קסאמה
קריירת מועדונים
קסאמה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ספורטינג ליסבון ובגיל 15 הצטרף לפורטו. ב-16 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון במשחק הליגה נגד נסיונל. ב-31 בינואר 2019 חתם לשלוש וחצי שנים בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-23 באוגוסט 2022 חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית
ב-2 ביולי 2019 קסאמה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו בהפסד 2-0 ל במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד
קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד (בספרדית: Catalina Micaela de España 10 באוקטובר 1567 – 6 בנובמבר 1597) הייתה אשתו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ואף שלטה כעוצרת בשמו כמה פעמים.
ביוגרפיה
בשנת 1584 התחתנה קתרינה מיקאלה עם בן דודה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, שניסה להשיג תמיכה ספרדית לתוכניותיו להתפשטות על חשבון ממלכת צרפת. עד מהרה צברה קתרינה מיקאלה כבוד רב, עקב המיומנות הפוליטית והדיפלומטית שגילתה, בניסיון להגן על האוטונומיה של הדוכסות נגד ספרד. קתרינה מיקאלה דחתה את ההצעה הספרדית להציב חיל מצב ספרדי בטורינו, על מנת להגן מפני התקפה ממילאנו. בנוסף, היה לה השפעה רבה על בעלה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ואף שימשה מספר פעמים כעוצרת, במהלך היעדרותו של קרלו אמנואלה עקב מבצעים צבאיים. בנוסף, טיפחה קתרינה מיקאלה את חיי התרבות בטורינו, ואף ייסדה גלריה לאמנות בעיר.
משפחתה
בשנת 1584 התחתנה קתרינה מיקאלה עם בן דודה קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, ממנו נולדו לה עשרה ילדים:
פאולו ג'נטילוני
פאולו ג'נטילוני סילברי (באיטלקית: Paolo Gentiloni Silveri; נולד ב-22 בנובמבר 1954) הוא פוליטיקאי ומדינאי איטלקי שכיהן כראש ממשלת איטליה החל מדצמבר 2016 ועד יוני 2018. קודם לכן שימש שר החוץ של איטליה ושר התקשורת של איטליה.
ראשית חייו וקריירה פוליטית מוקדמת
פאולו ג'נטילוני נולד ברומא בשנת 1954 כצאצא למשפחת האצולה האיטלקית ג'נטילוני סילברי, שמוצאה באזור מארקה. קרוב משפחתו היה הרוזן וינצ'נזו אוטורינו ג'נטילוני, מנהיג המפלגה השמרנית "האיחוד האלקטורלי הקתולי האיטלקי" ("Unione Elettorale Cattolica Italiana") ובעל ברית לממשלתו של ראש הממשלה לשעבר ג'ובאני ג'וליטי בין השנים 1913 ל-1914.
ג'נטילוני למד בבית ספר התיכון על שם טורקוואטו טאסו ברומא, ולאחר מכן השלים לימודי מדעי המדינה בספיאנצה - אוניברסיטת רומא. בשנות ה-70 הצטרף ל"תנועת העובדים למען סוציאליזם" ("Movimento Lavoratori per il Socialismo"), קבוצה מאואיסטית איטלקית שהוא הפך למזכיר האזורי שלה במחוז לאציו, ועזב אותה לאחר איחודה של התנועה עם המפלגה המרקסיסטית-לניניסטית "האיחוד הפרולטרי למען קומוניזם".
מ-1984 הפך לעורך הירחון של "ליגת הסביבה", "האקולוגיה החדשה" ("La Nuova Ecologia"). ב-1993, במסגרת עבודתו כעורך הירחון, פגש את פרנצ'סקו רוטלי, אחד ממנהיגי מפלגת "פדרציית הירוקים", והפך לדוברו במהלך מערכת הבחירות שלו לראשות עיריית רומא באותה שנה. רוטלי ניצח בבחירות, וג'נטילוני הפך לחבר מועצת רומא ומחזיק תיק התיירות.
חברות בפרלמנט ותפקידים מיניסטריאליים
ב-2001 הצטרף לרוטלי ורץ בבחירות לבית הנבחרים האיטלקי ברשימה בראשות רוטלי ונבחר, ב-2002 הצטרף אליו בהפיכת הרשימה למפלגת "דמוקרטיה היא חירות" ("Democrazia è Libertà"), ושימש כדובר שלה במשך חמש שנים. בפרלמנט האיטלקי היה חבר בוועדת התחבורה, שירותי הדואר והתקשורת, ובוועדת הרדיו והטלוויזיה. בנוסף, בין השנים 2005 ל-2006 כיהן כיו"ר מועצת המפקחים על ערוצי השידור הציבורי האיטלקי של "ראי".
בבחירות 2006 רץ שוב מטעם "דמוקרטיה היא חירות", ונבחר מחדש לבית הנבחרים. ג'נטילוני ומפלגתו היו חלק מ"קואליציית עץ הזית" של ראש הממשלה הנבחר רומנו פרודי, וג'נטילוני מונה לשר התקשורת של איטליה. תפקיד אותו מילא בין השנים 2006 ל-2008, עת נפילת הממשלה. במהלך כהונתו, באוקטובר 2007, היה ג'נטילוני בין 45 חברי הוועדה המסדרת שהצליחה לאחד את מפלגות המרכז-שמאל האיטלקי ולהקים את המפלגה הדמוקרטית האיטלקית, שהורכבה ברובה מאנשי האיחוד הקודם, "קואליציית עץ הזית".
בבחירות 2008 נבחר שוב לבית הנבחרים, ולאחר ניצחון הקואליציה של סילביו ברלוסקוני שימש שוב כחבר באופוזיציה. הוא היה שוב חבר בוועדת התחבורה, שירותי הדואר והתקשורת, כמו גם בוועדת הרדיו והטלוויזיה.
ג'נטילוני היה בין הראשונים מבכירי המפלגה הדמוקרטית לתמוך במועמדותו של מתאו רנצי לראשות המפלגה, עוד כשזה התמודד מול פייר לואיג'י ברסאני והפסיד. ב-5 בדצמבר 2012 הודיע ג'נטילוני על התמודדותו בפריימריז הפנימיים של המפלגה הדמוקרטית לקביעת מועמדה לראשות עיריית רומא, בתמיכת רנצי ומקורביו. בפריימריז הגיע למקום השלישי עם כ-15% מהקולות, אחרי דויד סאסולי שקיבל כ-27% מהקולות, ואיניאציו מרינו שזכה בכ-55% מהקולות, ונבחר לאחר מכן לראשות עיריית רומא.
בבחירות 2013 נבחר שוב לבית הנבחרים, הפעם כחלק מהקואליציה המנצחת של פייר לואיג'י ברסאני. מיד לאחר הבחירות שימש כחבר הוועדה לענייני החוץ והקהילה, הוועדה של אפריקה והנושאים הגלובליים, ונשיא האיחוד הבין-פרלמנטרי איטליה-ארצות הברית.
ב-31 באוקטובר 2014, עם הקמתה של הממשלה בראשות מתאו רנצי, מונה לשר החוץ של איטליה, כמחליפה של פדריקה מוגריני, שעברה לשמש כנציגה העליונה של האיחוד האירופי לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
בתור שר החוץ, ניסה להתוות דרך אמצע בין שתי המעצמות, בצל המשברים המרובים בהם מלחמות האזרחים בלוב ובסוריה, וסיפוח חצי האי קרים, ושמר על קרבה וערוץ דיפלומטי פתוח הן עם מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי והן עם שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב. ברמה האירופית, תחת מדיניותו של ג'נטילוני כשר החוץ, הייתה איטליה בין המדינות האירופאיות שלא ששו להטיל סנקציות חדשות על רוסיה עקב סיפוח חצי האי קרים ומלחמת האזרחים באוקראינה. בנוסף, הדגישה את הצורך בסולידריות של מדינות נוספות כדי להתמודד עם גל הפליטים שנשטפו לחופיה של איטליה, בין היתר על ידי יצירת בריתות אירופאיות עם טורקיה של ארדואן ומדינות בדרום הים התיכון.
בלוב היה בין נותני החסות העיקריים לפאיז א-סראג' כראש ממשלת ההסכמה הלאומית. ב-13 בפברואר 2015, במהלך ריאיון ל-Sky TG24, הצהיר ג'נטילוני כי "אם יהיה בכך צורך, איטליה תהיה מוכנה להילחם על אדמת לוב נגד המדינה האסלאמית, מכיוון שממשלת איטליה לא יכולה לקבל את הרעיון שישנו איום טרור פעיל רק כמה שעות בסירה מאיטליה." יום למחרת קיבל ג'נטילוני איום מהמדינה האסלאמית, שהאשימה אותו בהיותו צלבן, ושר של מדינת אויב. ב-11 ביולי 2015 התפוצצה מכונית תופת מחוץ לקונסוליה האיטלקית בקהיר, שגבתה את חיו של אדם אחד והביאה לפציעתם של עוד ארבעה. המדינה האסלאמית נטלה אחריות על הפיגוע. באותו יום הצהיר ג'נטילוני כי "איטליה לא תאוים" מכך ותמשיך להיאבק נגד הטרור. בדצמבר 2015 אירח ג'נטילוני ועידת שלום ברומא עם נציגים משתי הממשלות היריבות בלוב שמעורבות במלחמת האזרחים, וכן נציגים מהאומות המאוחדות, מארצות הברית ומרוסיה.
בינואר 2015 הוא ניהל משא ומתן לשחרורן של ונסה מרצולו וגרטה ראמלי לאחר שהוחזקו כבנות ערובה על ידי חמושים מהצבא הסורי החופשי, ולאחר מכן על ידי חמושים מג'בהת פתח א-שאם (ג'בהת א-נוסרה לשעבר), במשך 168 ימים. הוא ניסה, ללא הצלחה, להנהיג קו תקיף נגד מצרים לאחר רצח ג'וליו רג'ני, דוקטורנט איטלקי מאוניברסיטת קיימברידג', שנחטף ונרצח בקהיר, תוך חשדות כבדים למעורבות כוחותיו של א-סיסי בדבר. המשבר הדיפלומטי בין המדינות כלל את החזרתו של השגריר האיטלקי מקהיר.
במרץ 2015 ביקר במקסיקו ובקובה, פגש את נשיא קובה ראול קסטרו, והבטיח לו את תמיכתה של איטליה בנרמול היחסים בין קובה לארצות הברית. כמו כן, ביקר באיראן גם קצת לפני וגם לאחר הסכם הגרעין עם איראן.
במהלך כהונתו כשר חוץ שולש מספר הרישיונות לייצוא נשק, וההכנסה מייצוא נשק עלתה מפחות מ-2.9 מיליארד אירו ב-2014 ליותר מ-8.2 מיליארד אירו ב-2015, נתון שיא מאז סוף מלחמת העולם השנייה. דו"ח של בית הנבחרים בנושא לא מזכיר את מדינות היעד של כלי הנשק, מה שמקשה על הביקורת השיפוטית. מקורות שונים דיווחו על משלוח של יותר מ-5,000 פצצות לסעודיה, הלוחמת במלחמת האזרחים בתימן, כמו גם 3,600 רובי בנלי שנשלחו לכוחותיו של נשיא מצרים א-סיסי.
ראש הממשלה
ב-5 בדצמבר 2016, לאחר שנחל תבוסה במשאל העם שנערך במדינה, הודיע מתאו רנצי על התפטרותו מראשות הממשלה. ב-11 בדצמבר, לאחר התפטרותו של רנצי, התבקש ג'נטילוני על ידי נשיא איטליה סרג'ו מטרלה להקים ממשלה חדשה. למחרת הושבע ג'נטילוני כראש הממשלה החדש.
הקואליציה שהקים נתמכת על ידי מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית, ועל ידי המרכז-ימין בראשות אנג'לינו אלפנו, אותה קואליציה שתמכה בממשלתו של רנצי במשך כשנתיים.
ג'נטילוני לא התמודד בבחירות המקדימות על ראשות המפלגה הדמוקרטית, וב-30 באפריל 2017 נבחר בשנית מתאו רנצי לעמוד בראשה, ולהיות מועמדה בבחירות לראשות הממשלה שנערכו במרץ 2018.
חייו האישיים
פאולו ג'נטילוני נשוי לעמנואלה מאורו, אדריכלית. אין להם ילדים.
ברתולד פון דיימלינג
ברתולד פון דיימלינג (21 במרץ 1853 – 3 בפברואר 1944), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון דיימלינג נולד ב-21 במרץ 1853, בקרלסרוהה שהשתייכה לדוכסות הגדולה של באדן. בשנת 1871 התגייס פון דיימלינג לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט רגלים ה-85 (הולשטיין). בהמשך מילא פון דיימלינג תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1898 מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-112 (באדן ה-4 - הנסיך וילהלם), ונשלח עמו לדרום-מערב אפריקה הגרמנית. בשנת 1905 השתתף ברצח העם של ההררו והנאמה, ובשנת 1906 מונה למפקד הכוחות במזרח אפריקה הגרמנית. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד החטיבה ה-58. בשנת 1910 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-29. בשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-15, ובשנת 1914 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון דיימלינג מפקד הקורפוס ה-15 שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית בקרב איפר הראשון, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. באותה שנה קיבל פון דיימלינג את עיטור הפור לה מריט, ובשנת 1917 פרש לביתו.
לאחר המלחמה היה פון דיימלינג חבר במפלגה הדמוקרטית הגרמנית והפך לפציפיסט, וב-3 בפברואר 1944 מת בביתו שבבאדן-באדן.
נאוה כורש
נאוה כורש (נולדה ב-22 בנובמבר 1950) היא ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה
כורש נולדה והתחנכה בחיפה, עברה בבגרותה לתל אביב שם העבירה את רוב שנותיה ושנות יצירתה. בוגרת לימודי אומנות במכון אבני ביפו וב-New School בניו יורק שבארצות הברית. עבודותיה השתתפו והופיעו בתערוכות שונות בישראל ובעולם ויצירותיה נרכשו לאוספים מוכרים בבלגיה, בניו-יורק ובלוס אנג'לס.
הייתה נשואה בעברה למחזאי חנוך לוין, ולהם בן, לפני נישואיה ללוין הייתה בת זוגו של.
לקסוס CT
לקסוס CT (ביפנית: レクサス・CT, באנגלית: Lexus CT, קרויה גם: לקסוס CT200h) היא מכונית משפחתית סוב-קומפקטית והיברידית מסוג "כלי רכב חשמלי היברידי" מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה לקסוס, בבעלות יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר מיוצרת משנת 2011 ביפן.
דגמי "לקסוס CT" מיוצרים ברמות גימור מהודרות.
ב-2013 עבר הדגם מתיחת פנים ראשונה (לדגמי 2014) ובשנת 2017 מתיחת פנים שנייה.