cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קניון מרטין
קריירה
לאחר עונת, מרטין הועבר בטרייד לדנוור נאגטס תמורת שלוש בחירות דראפט עתידיות בסיבוב הראשון. במשך שש עונותיו בדנוור קבע ממוצעים של 12.8 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים, 1.2 חטיפות ו-1.1 חסימות למשחק ואף שימש כקפטן הקבוצה. בעונת 2010/11 חלה ירידה ביכולתו של מרטין, כאשר לראשונה בקריירה שלו סיים עונה עם ממוצע חד ספרתי, 8.6 נק' ב-48 משחקים בלבד. בהמשך שיחק במועדון הסיני קשיאנגיאנג גוואנז'וי ולאחר מכן חזר ל-NBA ושיחק בלוס אנג'לס לייקרס, ניו יורק ניקס ובמילווקי באקס, כאשר חלה ירידה מתמדת ביכולתו. בתום עונת 2014/5, בה שיחק במילווקי, ואותה סיים עם 1.8 נק' ב-11 משחקים בלבד החליט מרטין לפרוש מכדורסל.
כיום משמש מרטין כפרשן בתוכנית הרדיו הפופולרית,The Herd, העוסקת בספורט.
מרטין הוא אחיו למחצה של ריצ'רד רובי, ואביו של קניון מרטין הבן.
הרמן פון גוטשאל
הרמן פון גוטשאל (בגרמנית: Hermann von Gottschall; 16 באוקטובר 1862, פוזן – 8 במרץ 1933, גרליץ) היה שחמטאי גרמני ומחבר אטיודים שחמטאיים.
פון גוטשאל הגיע למקום השלישי בתחרות נירנברג 1883, ניצח בתחרות ברלין 1883, חלק מקום 13-14 בתחרות המבורג 1885 (ניצח: איזידור גונסברג), חלק מקום 17-18 בתחרות פרנקפורט 1887 (ניצח: ג'ורג' הנרי מקנזי), חלק מקום שני עם ז'ק מיזס אחרי זיגברט טאראש בתחרות נירנברג 1888 וחלק מקום 5-8 בתחרות ברלין 1890 (ניצחו: עמנואל לסקר ואחיו ברטולד לסקר).
דר' פון גוטשאל ניצח בתחרות האלה 1892, חלק מקום 8-9 בתחרות דרזדן 1892 (ניצח: זיגברט טאראש), חלק מקום 4-6 בתחרות קיל 1893 (ניצחו: קורט פון ברדלבן  וקארל אוגוסט ואלברודט), הגיע למקום ה-12 בתחרות קלן 1898 (ניצח: עמוס ברן), חלק מקום 11-12 בתחרות מינכן 1900 (ניצחו: גזה מארוצי, הרי נלסון פילסבורי וקרל שלכטר), חלק מקום 11-12 בתחרות הנובר 1902 (ניצח: דוד ינובסקי), הגיע למקום ה-13 בתחרות קובורג 1904 (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי), חלק מקום 15-16 בתחרות ברמן 1905 (ניצחו:  דוד ינובסקי וגזה מארוצי) וחלק מקום 14-15 בתחרות דיסלדורף 1908 (ניצח: פרנק מרשל).
פון גוטשאל הגיע למקום השלישי בתחרות ברסלב 1918, הגיע למקום התשיעי בתחרות ברסלב 1925 (ניצח: יפים בוגוליובוב), חלק מקום 7-8 בתחרות הנובר 1926 (ניצח: אהרון נימצוביץ') וחלק מקום 14-16 בתחרות באוטצן 1925.
פון גוטשאל היה העורך הראשי של העיתון Deutsche Schachzeitung והמחבר של הספרים: Kleine Problem-Schule (Leipzig 1885), Der sechste Kongress des Deutschen Schachbundes. Breslau 1889 (Leipzig 1890)
Sammlung von Schachaufgaben (Leipzig 1898–1908)
Adolf Anderssen, Altmeister deutscher Schachspielkunst (Leipzig 1912)
Streifzüge durch das Gebiet des Schachproblems (Berlin/Leipzig 1926)]
כמחבר סיומים ערך את הכרכים 4-5 בסדרת ספרי הסיומים, פרויקט אותו התחיל ז'אן דיפרן.
עולם האצילות
תיאור עולם האצילות
בסדר ארבעת העולמות הרוחניים המרכזיים המשתלשלים מטה אל העולם הזה, העולם הגשמי - עולמות אבי"ע (אצילות, בריאה, יצירה, עשייה) - עולם האצילות נמצא כגבוה ביותר (תחת דרגת אדם קדמון שהוא הדרגה שלפני העולמות). הוא קרוי בשם הזה מפני שהוא נאצל מהבורא, "ויאצל מן הרוח", וכן משום שהוא מצוי אצלו, והוא היחיד המקבל מאור אינסוף. בעולם זה ניכר יחודו של הבורא באופן מוחלט, ולכן עולם זה הוא אלוהות גמורה, כולו טוב ואין בו ישות נפרדת לנבראים. בלשון הזוהר מכונה מצב זה  כלומר איהו - הוא הבורא, וחיוהי - החיות הנשפעת ממנו באמצעות הספירות, וגרמוהי - הכלים המכילים את הספירות, חד - אחד. שם הקדוש ברוך הוא ותורתו ונבראיו חד הם. במדרגת אצילות מושלמת רכישת תרי"ג רצונות ההשפעה, הן תכונות הבורא הטוב והמטיב. על 'תורה דאצילות' נאמר: "תורת ה' תמימה'" (תהילים יט, ח), כלומר היא חתומה ומסוגרת בטבעה האלוהי ועודנה בתומתה הראשונית כפי שהיה לפני שנעשה בה שימוש כלשהו." בעולם האצילות, מושלם מעשה הרכבת נשמת אדם הראשון אשר נשברה והתפזרה בין העולמות, ומושלמת התפתחות הנברא, ה'אני הרוחני', לכדי אחדות ודבקות עם הבורא, ללא הסתר ומרחק.
שורש עולם האצילות
כבכל עולם ועולם, לעולם האצילות יש שורש בעולמות עליוניים יותר. עולם אצילות מצוי תחת עולם אדם קדמון בסדר ההשתלשלות הבסיסי, מטה לעולם הזה, ומהווה עולם של גילוי שני, עבור הרצון השואף לתיקון והכרת הבורא.
על פי הקבלה שורשו של עולם האצילות בעולם הנקודים: לאחר יציאת עשרת הכלים, הכנסות אורותיהם ושבירת הכלים, התחיל תהליך התיקון ההופך את עולם הנקודים לעולם האצילות. כל פרצוף באצילות מורכב משילוב של מ"ה וב"ן של אדם קדמון (א"ק), כאשר שם ב"ן יוצא מעיני אדם קדמון (ובנקודים יצאו רק המלכויות דב"ן, ותשע הספירות האחרות יוצאות רק במהלך התיקון) ושם מ"ה ממצח של אדם קדמון.
פרצופי האצילות
על פי קבלת האר"י, האצילות כוללת י"ב פרצופים:
ישנם פרצופים נוספים אך הם אינם עיקריים:
הערות שוליים
Основные понятия в Каббале
לטיסיה, מלכת ספרד
משפחה
לטיסיה נולדה למשפחה מהמעמד הבינוני בעיר אוביידו שבקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד. היא בתם הבכורה של חסוס אורטיס אלברס, עיתונאי, ופלומה רוקסולנו רודריגס, אחות. סבתה מצד אביה, מנצ'ו אלברס דל וייה, היא שדרנית רדיו מפורסמת באסטוריאס, ומצד אמה היא ממוצא צרפתי ואוקסיטני.
ללטיסיה שתי אחיות - תלמה אורטיס רוקסולנו (נולדה ב-1973), כלכלנית העובדת ברחבי העולם בארגון רופאים ללא גבולות, ואריקה אורטיס רוקסולנו (1975-2007), בעלת תואר באמנויות ומוציאה לאור. אריקה נמצאה מתה בדירתה במדריד לאחר נטילת מנת יתר של תרופות מרשם. היא השאירה בת אחת, קרלה.
השכלה ועבודה כעיתונאית
בילדותה למדה לטיסיה בבית ספר יסודי באוביידו. עקב עבודתו של אביה העיתונאי, עברה המשפחה לעיירה סמוכה למדריד. אחרי שסיימה את לימודיה בבית ספר תיכון במדריד, החלה ללמוד לתואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. במהלך לימודיה החלה לעבוד במערכת העיתון ABC ובסוכנות הידיעות הבינלאומית EFE, ולאחר מכן במערכת העיתון "לה נואבה אספניה" (La Nueva España) היוצא לאור באוביידו. בהמשך קיבלה תואר שני בתקשורת אודיוויזואלית מהמוסד לתקשורת אודיוויזואלית. היא נסעה לגוודלחרה שבמקסיקו ללימודי דוקטורט (אותם לא סיימה), ושם עבדה בעיתון מקומי.
בשנת 2001 החלה לעבוד בערוץ הספרדי הלאומי TVE, שם הגישה תוכנית חדשות שבועית, ובהמשך החלה להגיש את תוכנית חדשות הבוקר. באוגוסט 2003 קודמה להגשת מהדורת החדשות של הערב, תוכנית החדשות הנצפית ביותר בספרד. במהלך עבודתה בטלוויזיה היא סיקרה בין היתר את פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק, את האסון האקולוגי בגליסיה בשנת 2002, ואת הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003.
נישואים וחיי משפחה
באוגוסט 1999 נישאה לטיסיה בנישואים אזרחיים לאלונסו גררו, מורה לספרות (שלימד בבית הספר התיכון בו לטיסיה למדה), עמו ניהלה מערכת יחסים בת עשר שנים. אולם הזוג התגרש כעבור שנה אחת.
בשנת 2002 הכירה לטיסיה את הנסיך פליפה במהלך סעודת ערב שנערכה בביתו של מנהל טלוויזיה. שנה לאחר מכן החלו השניים לנהל מערכת יחסים חשאית שרק מעטים ידעו עליה. ב-1 בנובמבר 2003 הכריזו השניים באופן רשמי על אירוסיהם לתדהמת העם הספרדי. הזוג נישא ב-22 במאי 2004 בקתדרלת אלמודנה במדריד בחתונה רבת רושם, שהייתה בעצם החתונה המלכותית הראשונה שהתקיימה במדריד זה כמאה שנים. כרעייתו של פליפה, נסיך אסטוריאס, קיבלה לטיסיה את התואר "נסיכת אסטוריאס".
ב-31 באוקטובר 2005 ילדה לטיסיה את בתם הבכורה לאונור במדריד. יורשת העצר לאונור, הראשונה בתור לרשת את הכתר הספרדי, קיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס ב-19 ביוני 2014, היום בו הוכתר אביה פליפה למלך ספרד, ואמורה לשמש כמלכת ספרד לאחר סיום שלטונו של אביה.
ב-19 ביוני 2014, עם הכתרת בעלה פליפה למלך ספרד בשם פליפה השישי, הפכה לטיסיה למלכת ספרד.
רענן שקד
רענן שקד הוא עורך, עיתונאי, תסריטאי וסופר ישראלי. שימש סגן עורך המוסף "7 ימים" ועורך המוסף "24 שעות" של "ידיעות אחרונות". שימש כעורך ראשי של מגזין "בלייזר", בעל טור במוספים "7 ימים" ו"7 לילות", וכתב מגזין בעיתון.
עיתונות
שקד נולד בחיפה בשם רענן צ'רבינסקי. כשהיה בן חמש נהרג אביו בתאונת עבודה. שקד הוא בוגר לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. את הקריירה העיתונאית שלו החל כששירת בביטאון חיל הים. בזמן שירותו הצבאי כתב בעיתונים בלי לקבל אישור עבודה, ונדרש לו שם בדוי. הוא בחר בשם המשפחה של מיכאל שקד, התובע במשפט דמיאניוק. כלשונו עשה זאת כי רצה "שם של מנצחים", אך "[...] מיד אחר כך שקד הפסיד במשפט[...]". התגורר בסן פרנסיסקו ובניו יורק במשך שלוש שנים, והשלים תואר שני בתקשורת בניו סקול. באותה תקופה עבד בשביל CNN וכתב ל"מעריב" טור שבועי שבו תיאר את החוויה האמריקאית. במשך שנים אחדות שימש עיתונאי ועורך ב"עיתון תל אביב" וב"זמן תל אביב" ובהמשך כמבקר טלוויזיה ב"מעריב" וב"ידיעות אחרונות" (בתפקידו זה היה מעורב בשנת 2006 בעימות מתוקשר עם דודו טופז).
שקד נמנה עם צוות פיתוח התוכן של אתר האינטרנט ynet בטרם עלה לאוויר, ולאחר עלייתו הקים וערך את אשכול התרבות באתר. כן כתב ב‏־Xnet. בהמשך עבר לשמש סגן עורך המוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות", וכמבקר הטלוויזיה היומי של העיתון. באוגוסט 2007 מונה לעורך המוסף היומי "24 שעות", עד שפרש בנובמבר 2010.
בספטמבר 2017 מונה לתפקיד העורך הראשי של המגזין "בלייזר", בד בבד עם כתיבת הטור השבועי הקבוע במוסף "7 ימים" וכתבות המגזין. שקד גם מוסר הרצאות בנושאי עיתונות ומנחה סדנאות לכתיבה בגוף ראשון, "לכתוב את עצמי", עם הסופר והתסריטאי עומר ברק. בדצמבר 2018 ביקש לסיים את תפקידו כעורך "בלייזר".
ב־2006 התחתן בטקס רפורמי עם אשת התקשורת דורית גבירצמן. לזוג בן ובת, והם מתגוררים כיום ברמת אביב.
רדיו ותסריטי טלוויזיה
במשך כשלוש שנים הגיש את תוכנית הרדיו "מבקר בשישי" בגלי צה"ל. כן שימש מגיש אורח בתוכנית "המילה האחרונה" בגל"צ.
ב־2007 יצר עם גיא מרוז את סדרת הדוקו־ריאליטי "איפה הכסף", ששודרה בשידורי קשת בערוץ 2 (ארבעה פרקים). בהמשך יצר עם סיגל אבין את הקומדיה "בלתי הפיך", ששודרה ברשת בערוץ 2. לסדרה שתי עונות – הראשונה משנת 2013 והשנייה משנת 2016.
התבטאויות וביקורת
התבטאויותיו עוררו סערה כמה פעמים. ביוני 2016 פרסם את הטור "החיים הסודיים של אשתי", שעורר עליו ביקורת רבה וטורי תגובה. הוא עצמו כתב את טור התגובה "החיים הכבר לא־סודיים של אשתי". עם חטיפת ורצח שלושת הנערים בקיץ 2014, התבטא בעמוד הפייסבוק שלו כנגד הורי הנערים ובחירתם של תושבי יהודה ושומרון היהודים במקום מגוריהם.
טרנסיות ישראל
טרנסיות ישראל היא עמותה לקידום זכויות הקהילה הטרנסית בישראל ומקימת הבית הטרנסי הראשון בישראל.
העמותה פועלת להעצמה כלכלית של הקהילה הטרנסית בין היתר באמצעות קידום תעסוקתי, שיקום תעסוקתי, מענקים והלוואות, פעילות הסברה ופעילות שדולה לקידום ניראות חיובית של הקהילה, קידום מעמדה המשפטית של הקהילה הטרנסית באמצעות לווי בהליכי מיצוי זכויות והליכים משפטיים וכן סיוע לנשים טרנסיות במעגל הזנות לצאת ממנו דרך סיוע כלכלי וחברתי.
פעילות
במקביל להקמת העמותה בשנת 2020, העמותה יצרה קשר עם ארגונים נוספים, ולקחה חלק בקואליציית הארגונים הטרנסים. מאז, הן פועלות למען קידום מעני שיקום, הנגשת משאבים לקהילה, שינוי נהלים וחוקים וכן לקידום נראות ציבורית ושיח תקשורתי מעצים. בשנת 2020 העמותה הופיעה בתקשורת הכתובה, בטלוויזיה וברשתות הברתיות, תוך שהן מקדמות שיח מאניש וענייני על הקהילה שלהן. בחודשים האחרונים, יחד עם שאר הארגונים הטרנסיים לקחו חלק משמעותי בעבודת הצוות הממשלתי הבין-משרדי לקידום האוכלסיה הטרנסית ובין היתר נפגשו עם נציגי משרדי הבריאות, הרווחה, השיכון, המשפטים, נציגי הביטוח הלאומי, ועוד.
הן עובדות יחד עם פרויקט גילה ואחרות מול הביטוח הלאומי לפרסומו של חוזר חדש וראשון מסוגו המנגיש את קצבאות הביטוח הלאומי לקהילה הטרנסית, כך שרבות יותר מהנשים הטרנסיות בזנות יוכלו להגיש ולקבל קצבאות באופן מהיר, מכבד וענייני.
משבר הקורונה דחף אותן לגייס סיוע חירום לקהילה, אשר נפגעה כלכלית. הן חברו לפרויקט גילה להעצמה טרנסית ולמעברים לקשת הטרנסית לפרויקט משותף של מתן מלגות חירום לסיוע בשכר דירה, אשר בסגר הראשון התבססו על תרומות פרטיות, ובסגר השני על מענק מקרן שוסטרמן. עוד פעלו במסגרת פרויקט של חלוקת סלי מזון, בתמיכת קרנות הביטוח הלאומי. במסגרת הפעילויות של העמותה בשנת 2020.
שרפת ספרים בגרמניה הנאצית
שריפת ספרים בגרמניה הנאצית הייתה סדרה של אירועים שהובילה אגודת הסטודנטים הגרמנית שנקראה Deutsche Studentenschaft, DSt בשנות השלושים בגרמניה ובאוסטריה. כ 70 אירועי שריפות ספרים נערכו באוניברסיטאות, ערים ועיירות. שריפת הספרים שימשה כסמל רב עוצמה לאי סובלנות וצנזורה נאצית.
רקע
ב-1933 ניסה שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, להתחיל בסינכרוניזציה של התרבות בגרמניה עם האידאולוגיה הנאצית אותה ביקש לשקף דרך האמנות. כדי לממש פעולה זו, הממשלה התנכלה לארגונים תרבותיים יהודיים ואחרים והשמידה יצירות שלא תאמו את דעתה.
מבצעי שרפת ספרים
ב-6 באפריל 1933 הפיץ משרד התקשורת והפרופגנדה של אגודת הסטודנטים הגרמנית רשימה של ספרים "המאיימים על הרוח הגרמנית", אותם לטענתה יש להשמיד באש, כדי לטהר את הספריות בגרמניה. רשימת הספרים הופצה ברדיו הגרמני והודפסה בעיתונות.
ב-8 באפריל פרסמה אגודת הסטודנטים גם שנים עשר "עקרונות", על כל דלתות הספריות בגרמניה (בדומה למעשה שביצע מרטין לותר), על פי עקרונות אלו, יש לטהר את השפה הלאומית והתרבות הגרמנית, לתקוף "אינטלקטואליזם יהודי", ולהקים באוניברסיטאות מרכזים של לאומיות גרמנית. הסטודנטים תיארו את הפעולה כתשובה לקמפיין השמצה שמארגנת יהדות העולם נגד גרמניה ונגד ערכים גרמניים מסורתיים.
אירועי השרפה
השרפה הגדולה הראשונה אירעה ב-6 במאי 1933. אגודת הסטודנטים הגרמנית ביצעה מתקפה מאורגנת על המכון לסקסולוגיה של מגנוס הירשפלד. הספרייה והארכיונים של כ-20,000 ספרים וכתבי עת נגררו בפומבי ונשרפו ברחוב. האוסף שלה כלל יצירות ייחודיות על אינטרסקסואליות הומוסקסואליות ונושאים טרנסג'נדרים. על פי ההערכות, דורה ריכטר, האישה הטרנסג'נדרית הראשונה שעברה ניתוח לשינוי מין (על ידי רופאים במכון), נהרגה במהלך התקיפה.
השרפה בכיכר האופרה
אחת השרפות המפורסמות הייתה שרפת הספרים בכיכר האופרה בברלין ב-10 במאי 1933, שאורגנה על ידי משרד התעמולה בעקבות יוזמה של שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס. באירוע זה, שנוהל על ידי גבלס עצמו, נשרפו למעלה מ-20,000 ספרים שנבזזו מספריות סמוכות ואוספים פרטיים רבים. האירוע התקיים בכיכר הגדולה מול האוניברסיטה, בין בניין הספרייה הלאומית לבית האופרה. הכיכר הוארה בזרקורים גדולים והושמעה מוזיקה. הספרים הובאו מספריית האוניברסיטה לכיכר האופרה השוכנת בצד השני של השדרה, אך הם לא הועברו ממנה ישירות, אלא נלקחו לאזור קצת מרוחק והועמסו על כלי רכב שנסעו בכמה רחובות, נכנסו לשדרה המרכזית אונטר דן לינדן דרך שער ברנדנבורג ונסעו לאורכה עד מקום הטקס. האירוע נפתח בנאום של מנהיג ארגון הסטודנטים הנאצי פריץ היפלר, ולאחר מכן עלו נציגים של הסטודנטים בזה אחר זה כדי להשליך ספרים אל המדורה בליווי "שבועת אש". כל אחד מהם הכריז על הספרים המסוימים שהשליך תוך התייחסות לערכי "העולם הישן" שהם מייצגים לעומת ערכי המהפכה הנאצית. הספרים נשרפו בידי סטודנטים ופרופסורים, בליווי מוזיקלי של מקהלות אס אס ואס אה. סטודנטים במדי אס אה חומים, השליכו את הספרים שחוברו על ידי יהודים ו"בוגדים וסוטים" אחרים לאש. הכרוז במדים הכריז את שמות הספרים הנשרפים ומחבריהם.
הספרים שנשרפו נכתבו על ידי כ-200 סופרים, אנשי מדע, פילוסופים, אנשי אמנות ועיתונאים, כשני שלישים מהם יהודים, והשאר קומוניסטים, ליברלים ומתנגדי השלטון. בין יתר הספרים אשר נשרפו היו עבודות של זיגמונד פרויד, ולתר רתנאו, תומאס מאן, ליאון פוייכטוונגר, ברתולד ברכט, אלברט איינשטיין, ויקי באום, רוברט מוסיל, ארנסט טולר, היינריך היינה, קרל מרקס, קרל קאוטסקי, אמיל לודוויג, אריך קסטנר, אריך מריה רמרק, שטפן צווייג, יעקב וסרמן, אנדרה ז'יד, וכן תיאודור וולף, גיאורג ברנהרד ועוד. ארנולד צווייג נכח באירוע וראה את ספריו נשרפים, וכך גם רמון ארון. צווייג סיפר שראה מאחורי מחסומי המשטרה אלפי ספרים ב"ערמות מסודרות בקפידה פרוסית, שלושה מטרים על שלושה", שהובאו לשם במשאיות. ירד גשם ובתוך הקהל הסתובבו רוכלים שמכרו סיגריות, שוקולד ונקניקיות. אריך קסטנר הוא הסופר היחיד ששמו הוזכר בנאומים בטקס שריפת הספרים ושהיה עד לאירוע.
ספרים של הבונים החופשיים נשרפו גם הם, משום שגבלס האשים אותם בפריצות מינית, בפולחן השטן ובמגע עם שדים. בנוסף הוא טען שהבונים הם עושי דברם של אנשי "היהדות העולמית", על כן יש להתייחס לספריהם כמו ספרים יהודים או קומוניסטים.
הטקס נחתם בנאום של גבלס שנישא בדיוק בחצות ושודר ברדיו, בו הכריז: "עידן האינטלקטואליות היהודית המתחכמת בא אל קיצו. המהפכה הגרמנית שבה לשחרר את המהות הגרמנית. מהפכה זו לא באה מלמעלה אלא מלמטה... זהו מימוש של רצון העם... מן האפר הזה יקום לתחייה עוף החול של הרוח החדשה... הישן עולה באש, החדש יתעצב מתוך האש".
שרפות נוספות
בליל ה-10 במאי 1933 ערכו ארגוני סטודנטים אירועים דומים ב-21 ערי אוניברסיטה אחרות בגרמניה. בחלקם השתתפו רבבות אנשים, ובחלק מהם פרופסורים נשאו את הנאומים המרכזיים. בשמונה ערים אחרות נאלצו הסטודנטים לדחות את אירוע השרפה עקב מזג האוויר לאחד מהערבים הבאים. שרפת הספרים בברלין גררה גל של שרפות ספרים על ידי סטודנטים ברחבי גרמניה. בקניגספלאץ במינכן, בשלוספלאץ בברסלאו, ברמרברג בפרנקפורט, למרגלות אנדרטת ביסמרק, בדרזדן ובשאר הערים. ב-34 אוניברסיטאות בגרמניה הוכתרה הפעולה בהצלחה מבחינת אגודת הסטודנטים. בשל גשמים שירדו במספר כפרים, נדחתה שרפת הספרים נדחתה ל-21 ביוני, תאריך חג מסורתי. בערים מסוימות אסרו השלטונות המקומיים על קיום האירוע, כנראה מחשש לפגיעה בסדר הציבורי. בסך הכל התקיימו בגרמניה ב-1933 לפחות 70 אירועי שריפת ספרים. בכמה מקומות, ובעיקר בברלין, שידורי רדיו הביאו את הנאומים והשירים מהשרפות בשידור חי למאזינים הגרמנים. אירועי שריפת הספרים התרחשו בשנת 1933 בלבד ולא נמשכו לאחר מכן.
השמדת ספרים באירופה הכבושה
במהלך המלחמה הושמדו גם אוספי ספרים בארצות הכבושות ללא קשר לתוכנם, אם כתוצאת לוואי של הקרבות ואם במטרה מכוונת להשמיד את תרבות הארצות הכבושות. אנשי מבצע רוזנברג פשטו על אירופה הכבושה, החרימו ספרים, רבים מהם ספרים יהודיים, והשמידו רבים מהם. ברבים מהספרים נעשה שימוש כחומרי הסקה. מנגד, היו גופים שפעלו לשימור אוספים אלו ולא הייתה מדיניות אחידה וברורה בנושא זה.
לפי הערכות שונות, בין השנים 1933 ל-1945 נשרפו בהוראת השלטון הנאצי כמאה מיליון ספרים בגרמניה ובארצות הכבושות.
כמו כן, בפולין הכבושה נרצחו רבבות של סופרים, אינטלקטואלים וכן ספרנים פולנים כחלק מרצון הנאצים להרוס את התרבות הפולנית. הספריות בפולין נסגרו בזו אחר זו, עד סגירת הספרייה האחרונה בפולין כשנתיים לאחר הכיבוש. לאחר מכן נסגרו גם חנויות ספרים, נאסר פרסום של ספרים, ורוב העיתונים נסגרו. בנוסף, עשרות אלפי ספרים נבזזו מהספרייה הלאומית הפולנית ומהמוזיאון הפולני הלאומי.
מגיסטר מיליטום
מגיסטר מיליטום (בלטינית: magister militum, מפקד החיילים) היה תואר באימפריה הרומית בתקופותיה המאוחרות, בערך מתקופת קונסטנטינוס בראשית המאה הרביעית. התואר התייחס לקצין צבא בכיר. המגיסטר מיליטום היה בדרך כלל הכוח שמאחורי הכתר ושלט בפועל באימפריה המערבית.
שרפת ספרים בגרמניה הנאצית
תגובות
בקרב אנשי היישוב הידיעות אודות השרפה עוררו תגובה חריפה. ב-11 במאי קרא העיתון דואר היום בכותרתו הראשית לחרם צרכנים על כל התוצרת הגרמנית. הקונסוליה הגרמנית בירושלים הושחתה באותו יום בכתובות גרפיטי, כאשר על דלת הקונסוליה צויר מגן דוד ועל הקירות נכתב "מות לגרמניה, הבוז להיטלר ולנאציזם, עורה יהודה!".
מגיסטר מיליטום
בין השאר החזיקו בתואר אנשים כסטיליקו, ריקימר, אודואקר ואחרים. לעיתים, היה התואר משמש עם ציון פרובינקיה, כמו per dalmatia, אדון החיילים בדלמאטיה, כדי לציין פיקוד על אזור מסוים. במקרים רבים, הקביל תואר זה לתואר פטריקיוס ורבים מהמגיסטר מיליטום של רומא נשאו בתואר הכפול.
שרפת ספרים בגרמניה הנאצית
תגובות
הלן קלר פרסמה מכתב פתוח לסטודנטים גרמנים בו כתבה: "אתם עלולים לשרוף את הספרים שלי ואת ספרי המוחות הטובים באירופה, אבל הרעיונות שהספרים האלה מכילים עברו במיליוני ערוצים וימשיכו הלאה".
ספריית החירות הגרמנית
ב-10 במאי 1934, שנה לאחר שריפת הספרים ההמונית, נפתחה ספריית החירות הגרמנית שייסד אלפרד קנטורוביץ' על מנת להרכיב עותקים של הספרים שנהרסו. בגלל השינוי בכוח הפוליטי והשליטה והצנזורה הבוטה שהפגינו המפלגה הנאצית, 1933 ראתה "יציאה המונית של סופרים, אמנים ואנשי רוח גרמנים". הם יצאו לגלות באמריקה, אנגליה, וצרפת. ב-10 במאי 1934 התכנסו אותם סופרים בצרפת והקימו את ספריית הספרים השרופים שבה נאספו כל היצירות שנאסרו, נשרפו, צונזרו והושמדו.
אלפרד קנטורוביץ', מחבר המאמר "ספריית הספרים הנשרפים" משנת 1944, היה אחד ממנהיגי הקמת ספרייה זו. במאמרו הוא מסביר ממקור ראשון כיצד נוצרה הספרייה, וכיצד היא נהרסה לבסוף. הספרייה לא רק אכסנה את אותם ספרים שנאסרו על ידי הנאצים, המשימה החשובה יותר הייתה להיות "מרכז הפעילות האינטלקטואלית האנטי-נאצית". בנוסף, היו לה ארכיונים נרחבים "על תולדות הנאציזם והמאבק האנטי-נאצי על כל צורותיו". עם תחילת המלחמה, הנאצים שלטו בצרפת ולכן ממשלת צרפת סגרה את הספרייה וכל מי שקשור אליה נכלא או נשלח למחנות ריכוז. ברגע שהנאצים כבשו את פריז, הספרייה והארכיון הושמדו.
הספרייה האמריקאית לספרים אסורים על ידי נאצים
בין המחברים שספריהם היו זמינים עם פתיחת הספרייה היו אלברט איינשטיין, מקסים גורקי, הלן קלר, זיגמונד פרויד, תומאס מאן ורבים אחרים. הספרייה הייתה תומכת נמרצת למען הציונות.
הספרייה האמריקנית של הספרים האסורים על ידי הנאצים נשארה במקום עד שהמרכז היהודי בברוקלין נסגר בשנות ה-70. האוסף שלה נתרם לבית המדרש לרבנים בניו יורק.
שרפת ספרים בגרמניה לאחר המלחמה
ב-1946 הכינו בעלות הברית רשימה של מעל 30,000 ספרים, החל מספרי שירה ועד לספרי תעמולה נאצית, שכותביהם השתייכו למפלגה הנאצית או שהיו חשודים כחברים בה. מיליוני העתקים של ספרים אלו הוחרמו והושמדו. נציג הצבא הבריטי שהיה אחראי על ניהול מבצע זה, הודה שאופן השמדת הספרים לא היה שונה מדרכי ההשמדה של הספרים שבוצעה על ידי הנאצים.
הנצחה
לזכר אירוע שרפת הספרים, הוקמה בכיכר בבל שבברלין, בה נערך אחד מאירועי השרפות המפורסמים ביותר, האנדרטה "הספרייה הריקה" שעוצבה על ידי האמן הישראלי מיכה אולמן. האנדרטה נחנכה ב-20 במרץ 1995. האנדרטה בנויה כחדר תת-קרקעי בעל תקרת זכוכית, הנמצא מתחת לכיכר במקום המדויק שבו נשרפו הספרים. החדר מואר בתאורה פנימית ומכוסה במדפי ספרים לבנים ריקים, המתאימים לאחסונם של 20,000 ספרים ומייצגים את החלל התרבותי שנותר לאחר שרפת הספרים. ממדי האנדרטה הם חמישה מטרים אורך, רוחב ועומק.
בתרבות
הסרט אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון משנת 1989 מציג סצנה על רקע אירוע שריפת ספרים, שהוא חלק מעצרת נאצית גדולה בברלין בה השתתף אדולף היטלר. הסצנה הבדיונית התרחשה בשנת 1938 ונערכה במכון לתרבות ארית.
אוטוביוגרפיה בדיונית
אוטוביוגרפיה בדיונית (גם אוטופיקשן, מאנגלית: Autofiction, הלחם של auto ו-fiction) היא ז'אנר של סיפורת המבוסס על מידע אוטוביוגרפי. אוטוביוגרפיה בדיונית משלבת שני ז'נארים שלכאורה אינם משתלבים: אוטוביוגרפיה, המבוססת על עובדות, וסיפורת, המבוססות על בידיון.
את המונח אוטופיקשן טבע בשנת 1977 סרז' דוברובסקי, סופר ומבקר ספרות צרפתי, בהתייחסותו לרומן שכתב, "בן" (Fils). פיליפ וילאין מבחין בין אוטופיקשן לרומן אוטוביוגרפי בכך שבאוטופיקשן נדרש סיפור בגוף ראשון בידי פרוטגוניסט ששמו כשם המחבר.
יש קווי דמיון בין אוטוביוגרפיה בדיונית ובין רומן לא בדיוני, מונח שטבע טרומן קפוטה לתיאור ספרו "בדם קר".
עם כותבי האוטוביוגרפיה הבדיונית נמנים הסופרת הצרפתייה מרגריט דיראס, הסופרת הבלגית אמלי נותומב והסופר הנורווגי קרל אובה קנאוסגורד בסדרת ספריו "המאבק שלי". קתרין מילט השתמשה בטכניקה ספרותית זו בספרה "חיי המין של קתרין מ.".
בישראל נמנים עם כותבי האוטוביוגרפיה הבדיונית אשכול נבו בספרו "הראיון האחרון", ניר ברעם בספרו "יקיצה", אריק גלסנר בספרו "מדוע אינני כותב" ואחרים.
טורקי (אנגליה)
טוֹרְקִי (באנגלית: Torquay) היא עיירה במחוז דבון שבאנגליה. העיירה שוכנת 26 קילומטרים דרומית לעיר אקסטר, ליד הכביש A380. במאה ה-19 הפכה העיירה לעיירת נופש ימית, ובשל האקלים הנעים שלה, קיבלה את שם החיבה "הריביירה האנגלית".
העיירה התפרסמה במיוחד בזכות תוכנית הטלוויזיה המצליחה "המלון של פולטי" שעלילתה התרחשה בה (אם כי הסדרה לא צולמה בה בפועל). לעיר קבוצת כדורגל הנקראת טורקי יונייטד, אשר משחקת בנשיונל ליגה, הליגה החמישית באנגליה.
תחבורה
לטורקי יש שתי תחנות רכבת. תחנת הרכבת טורקי ממוקמת ליד הים, קרוב לטורה אביי סנדס. תחנת הרכבת של טורה ממוקמת קצת בפנים הארץ בצמוד לכביש המוביל לניוטון אבוט. לא כל הרכבות עוצרות בטורה. החל משנת 2013, היו תוכניות לשיפורי תחנות בטורקי ובטורה (ובפיינטון) ולבניית תחנה חדשה באדגינסוול.
טורקי מחובר לרשת הכבישים המהירים בבריטניה על ידי כביש A380.
לורדים רוחניים
הלורדים הרוחניים או הלורדים של הכנסייה (באנגלית: Lords Spiritual) הם 26 אנשי דת של הכנסייה האנגליקנית המכהנים כחברי בית הלורדים - הבית העליון של הפרלמנט הבריטי. כנסיית סקוטלנד אינה מיוצגת בבית הלורדים כמו גם כנסיית ויילס והכנסייה האנגליקנית של צפון אירלנד שאינן כנסיות רשמיות של אזורים אלה.
תארים
כנסיית אנגליה כוללת 44 דיוקסיות (מחוזות כנסייתיים) שבראשם עומדים בישופים. בראשות דיוקסיות קנטרברי ויורק עומדים ארכיבישופים. שתי דיוקסיות - דיוקסיית סודור ומאן (האי מאן) ודיוקסיית גיברלטר מצויים מחוץ לשטחה של הממלכה המאוחדת.
הארכיבישוף מקנטרברי, הארכיבישוף מיורק, הבישוף של לונדון, הבישוף של דרהאם והבישוף של וינצ'סטר מכהנים תמיד כלורדים בבית הלורדים. הבישופים של סודור ומאן ושל גיברלטר אינם רשאים לכהן בבית הלורדים, כיוון ששטחים אלה אינם חלק מהממלכה המאוחדת. מבין יתר 37 הבישופים, 21 הבישופים בעלי הותק הרב ביותר במשרה מכהנים כלורדים בבית הלורדים. הוותק הוא ותק מצטבר, והמעבר של בישוף מכהונה בדיוקסיה אחת לכהונה בדיוקסיה אחרת אינו בפוגע בוותק של אותו בישוף.
באופן תאורטי נבחרים הארכיבישופים והבישופים על ידי מוסדות הכנסייה אולם בפועל הבחירה נעשית על ידי ראש ממשלת בריטניה, אשר ממליץ למלך על מועמד מועדף וזה מורה למוסדות הכנסייה לבחור במועמד.
מעמד
עוד טרם הסדרת מעמד האצולה באנגליה במאה ה-14, הייתה מחלוקת בשאלה האם הבישופים הם אריסטוקרטים או לא ואם הם זכאים להנות מהפריבילגיות שלה. בתקופת מלכותו של המלך ריצ'רד השני טוען הארכיבישוף מקנטרבורי כי הלורדים הרוחניים הם אכן אצילים, ורשאים לדרוש ראיון אישי עם השליט וכולי. ב-1621 נקבע שהבישופים הם חברי הבית בלבד ואינם אצילים, וסדר התקנות של בית הלורדים מכיל עדיין הוראה זו.
מספר הלורדים הרוחניים
בראשית פעולתו של הפרלמנט הבריטי עלה מספר הלורדים הרוחניים על הלורדים הארציים. בבית הלורדים היו חברים גם אנשי דת מדרגה נמוכה יותר ובהם כל ראשי המנזרים באנגליה. בין השנים 1536–1540, בשל פירוק המנזרים באנגליה על ידי הנרי השמיני, בוטלו המנזרים ובהתאם גם בוטל תפקידם של ראשי המנזרים, והלורדים הרוחניים הפכו למיעוט בבית הלורדים.
במשך שלוש מאות השנים שחלפו מאז ביטול המנזרים לא נוצרו מחוזות כנסייתיים נוספים ולכן לא נדונה שאלת מספר הלורדים הרוחניים. עם היווצרות בישופות ריפון בשנת 1836 אוחדו בישופות בריסטול ובישופות גלוסטר ועל כן לא התעוררה בעיה. עם הקמת בישופות מנצ'סטר בשנת 1844 עלה מספר הלורדים הרוחניים מ-21 ל-22 ונקבע כי מספר הלורדים הרוחניים בבית הלורדים לא יעלה בכל מקרה על 26 לורדים. עם הפרדתה של כנסיית ויילס ב-1914 פחת מספר הבישופים היכולים להתמודד על 26 המושבים בבית הלורדים, בארבעה.
26 הלורדים הרוחניים מהווים כיום 4% מחברי בית הלורדים.
ראו גם
House of Lords
נוירו-ויז'ן
נוירו-ויז'ן היא טכנולוגיה ושיטת טיפול לא פולשנית, המשפרת את איכות הראייה על ידי שיפור התפקוד של מרכז הראייה הראשוני במוח (primary visual cortex). הטיפול מתרכז בשיפור הניגודיות ובעיבוד הראייה המתבצע במוח, ומשפר את הראייה באמצעות גירוי חזותי מדויק וספציפי הפועל על התאים המרכיבים את מרכז עיבוד הראייה במוח. הגירוי מגביר את הפעילות העצבית בתאים ספציפיים במוח, ובעזרת תהליך מבוקר של תרגול ואימון בטכניקה של למידה תפישתית, נוצר שיפור משמעותי ברגישות לניגודיות (Contrast Sensitivity) וכתוצאה מכך, משתפרת גם חדות הראייה ואיכותה.
הטיפול פותח על ידי ד"ר אורי פולט, חוקר מוח ישראלי ממכון ויצמן למדע. בשנת 2001 נתקבל אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי לטכניקה טיפולית זו לטיפול בעין עצלה במבוגרים מעל גיל 9, לאחר שיעילות הטיפול הוכחה במחקרים קליניים מבוקרים.
עבודות קליניות רבות על טיפול נוירו-ויז'ן למגוון בעיות ראייה פורסמו בספרות הרפואית.
הטכנולוגיה עושה שימוש בגירויים חזותיים על שם גאבור Gabor Patch. דניס גאבור, פיזיקאי, חתן פרס נובל שפיתח אותן. מטרת הגאבור יוצרת גירוי ראייה חזותי אופטימלי בהיותה תואמת את השדות הרצפטיביים של הנוירונים בקורטקס הראייתי.
מחקרם של Hubel & Wiesel (טורסטן ויזל) מ-1959 בדק במעבדה את הפעילות החשמלית בקורטקס של חתול בתגובה לגירויים חזותיים שהציגו בפניו. מחקר זה גילה כי נוירונים ספציפיים בקורטקס הראייתי, מגיבים לגירויים חזותיים ספציפיים, וכי הפרמטרים המרכזיים המשפיעים הם מיקום הגירוי במרחב, תדר הגירוי והזווית שלו. על פריצת דרך מדעית זו בהבנה הראשונית של תהליך עיבוד הראייה המתרחש במוח זכו השניים בפרס נובל לרפואה ב-1981.
במחקר שנערך מאוחר יותר, על ידי אורי פולט ואחרים נצפה קשר ישיר בין עוצמת הניגודיות ובין תגובתו של הנוירון בקורטקס הראייתי, עד רמה מסוימת, וכי בתבניות חזותיות מוגדרות, ניתן להגיע לגירוי מוגבר ולפעילות נוירולוגית משמעותית. כמו כן נצפה, כי קיימות גמישות ויכולת למידה של הקורטקס הראייתי בעזרת תרגול שיטתי בתבניות אלו, המאפשר לשפר את התפקוד הראייתי גם במבוגרים. השיפור בתפקוד הראייתי בא לידי ביטוי בשיפור בניגודיות ובשיפור בחדות הראייה.
סוריקטה
סוּרִיקָטָה (שם מדעי: Suricata suricatta) היא יונק השייך למשפחת הנמייתיים. הסוריקטה מצויה במדבר קלהארי באפריקה הדרומית. בטבע, הסוריקטות חיות בקבוצות שמכילות 20–50 פרטים.
משמעות השם
באנגלית ידועה הסוריקטה בשם meerkat, שהיא מילה שמקורה הוא בהולנדית ומשמעותה "חתול אגמים". כיום שמה הנפוץ בהולנדית הוא stokstaartje שמשמעותו "זנבון מקל קטן", אך באפריקאנס ובאנגלית ידועה הסוריקטה בשמה הישן.
על פי האמונה הנפוצה בחלקים מדרום אפריקה (בעיקר בחלקים מזמביה ומזימבבווה), הסוריקטה ידועה גם בשם מלאך השמש ומגינה על כפרים משד הירח ומזאבי-אדם, אשר על פי האמונה, מתקיפים צאן וכפריים בזמן שהם בודדים.
אנטומיה
משקלו של זכר הסוריקטה כ-731 גרם בממוצע, ומשקלה של הנקבה כ-720 גרם בממוצע. לסוריקטות גוף צנום שאורכו כ-35 עד 55 ס"מ, וזנב של כ-17 עד 25 ס"מ. זנבם של הסוריקטות אינו עבה כמו של נמייתיים אחרים, אלא ארוך ודק ומתחדד, וקצהו בצבע שחור או חום-אדמדם. לסוריקטות כתמים שחורים סביב העיניים, המונעים קרינה מן השמש.
לסוריקטה ציפורניים חזקות ומעוקלות בגפיה העליונות, המשמשות אותה לחפירה באדמה ולתפיסת המזון. הסוריקטות ניזונות מעכברים, חרקים, לטאות, ביצי ציפורים, גוזלים, שורשים, צמחים, נחשים ועקרבים ולעיתים נדירות גם מציפורים. צבעם חום-זהוב, והם בעלי פסים קצרים מקבילים על גבם. הם ידועים בעמידתם הזקופה.
ב"מחנה" הסוריקטות תמיד יימצא שומר שבמקרה של סכנה מתקרבת יעבור בין חברי השבט ויודיע להם על הסכנה. בכל "מחנה" יש מחילות משותפות, שבהן אפילו "בית שימוש" ציבורי משותף. אצל הסוריקטות קיימת תופעה בה הבוגרים מלמדים את הגורים לצוד. זוהי דוגמה נדירה להוראת מיומנויות על ידי בעל חיים שאינו האדם.
אמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים
אמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים (באנגלית: Vienna Convention on Road Traffic) היא הסכם בינלאומי אשר מטרתו לאפשר תעבורה בינלאומית בדרכים ולהגביר את הבטיחות בתעבורה באמצעות איחוד כללי התעבורה בין המדינות השותפות להסכם. האמנה הוכנה בוועידת האו"ם בנושא תעבורה בדרכים שהתקיימה בווינה (7 באוקטובר 1968 – 8 בנובמבר 1968). אותה ועידה אף קבעה את אמנת וינה בנושא תמרורים וסימני דרך.
כלי רכב חוצי גבולות
אחת התרומות העיקריות של האמנה לנוהגים ברכב היא ההתחייבות של המדינות השותפות לאמנה להכיר בחוקיות כלי הרכב ממדינות שותפות אחרות. אולם, כלי הרכב חייב לעמוד בדרישות הבאות כדי שיוכל לצאת ממדינת הרישום שלו למדינות חברות אחרות:
סין היא המדינה הבולטת ביותר שאיננה חתומה על אמנת וינה. כל כלי הרכב הזרים בסין חייבים להיות מצוידים בלוחיות רישוי סיניות. דרישה זו חלה אף על כלי רכב בעלי לוחיות רישוי מהונג קונג ומקאו, אף שהן בשליטת סין.
מצרים גם היא אינה חתומה על אמנת וינה וכל רכב זר שנכנס למדינה מחויב לקבל רישיון רכב, ביטוח ולוחיות רישוי מצריות. הדוגמה הבולטת ביותר היא כלי רכב מישראל החוצים את הגבול לחצי האי סיני ונדרשים לרכוש ביטוח, להוציא רישיון רכב מצרי ולהחליף את לוחיות הרישוי הישראליות בלוחיות מכס זמניות שהן לוחיות רישוי מצריות בצבע צהוב שנדרשות להיות מוצגות על כלי הרכב עד יציאתו מגבולות מצרים.
כפרה (סרט)
כפרה (באנגלית: Atonement) הוא סרט דרמה משנת 2007 על פי רומן בשם זהה מאת איאן מקיואן. הסרט בוים על ידי ג'ו רייט, בכיכובם של קירה נייטלי, ג'יימס מקאבוי, סרשה רונן ורומולה גראי. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר", וזכה בשני פרסי גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר ולפסקול המקורי הטוב ביותר.
עלילה
בריוני טאליס (סירשה רונן) היא נערה בת 13 ממשפחה אמידה באנגליה. יש לה תשוקה גדולה לכתיבה והיא כותבת מחזה שהיא מתכוונת להציג לכבוד בואו של ליאון, אחיה הגדול, לביקור. בבית המשפחה מתארחים גם קרוביהם, נערה בשם לולה (ג'ונו טמפל) ושני אחיה התאומים. האח ליאון (פטריק קנדי) מגיע עם אחד מידידיו פול מרשל (בנדיקט קמברבאץ'), שהוא מנהל מפעל שוקולד.
בריוני מתבוננת מהחלון ורואה את אחותה הגדולה ססיליה (קירה נייטלי) ואת רובי טרנר (ג'יימס מק'אבוי), בנו של סוכן הבית שלהם, מתווכחים ליד המזרקה בחצר. בשלב מסוים ססיליה פושטת את בגדיה ונכנסת למי המזרקה, ובריוני מפרשת זאת כהיענות לדרישה מאיימת מצד רובי. מאוחר יותר מוצגת הסצנה מנקודת מבטם של ססיליה ורובי: ססיליה הולכת למלא אגרטל יקר במי המזרקה, אך אחת מידיות האגרטל נשברת כשרובי מבקש לסייע לה, וססיליה נכנסת למזרקה כדי להוציא את החתיכה השבורה שנפלה למים.
רובי כותב לססיליה מכתב שבו הוא מתוודה על אהבתו אליה, ומבקש מבריוני למסור לה אותו. באיחור הוא מגלה שהמכתב שמסר היה העתק שכלל הערה מינית בוטה. כשהוא מגיע לארוחה בבית המשפחה, ססיליה מספרת לו שבריוני פתחה את המכתב וקראה אותו. היא מובילה אותו לספרייה ועל אף חששותיו מתוודה על רגשותיה ההדדיים. השניים מקיימים יחסי מין שנקטעים כשהם מבינים שבריוני נכנסה לספרייה וצופה בהם. על בסיס ההתרחשות ליד המזרקה, המכתב ומה שהיא מפרשת כאונס בספרייה, בריוני חושבת שרובי הוא סוטה; אך נראה שמתלוות לכך גם תחושת קנאה ונקמנות, כיוון שבריוני הצעירה מאוהבת אף היא ברובי.
מידע רוצה להיות חופשי
"מידע רוצה להיות חופשי" הוא ביטוי המשמש את התומכים בהפיכת המידע בעולם בכלל ובאינטרנט בפרט לחופשי, חינמי ונטול הגבלות.
מקור
את הביטוי "מידע רוצה להיות חופשי" (Information wants to be free) טבע סטיוארט בראנד בכינוס ההאקרים הראשון ב-1984: הסיסמה המקורית הזאת יכולה לשמש בטיעוניהם של אלו התומכים במידע חופשי ופתוח כמו גם של אלו התומכים במידע מנוכס.
כפרה (סרט)
עלילה
ארבע שנים לאחר מכן, במהלך מלחמת העולם השנייה, רובי משוחרר מהכלא בתנאי שיצטרף לצבא במקום. לאחר שהופרד מהיחידה שלו הוא מגיע ברגל לדנקרק, שם הוא מחכה לפינוי חזרה לאנגליה. בפלשבק שמוצג הוא נזכר בפגישה שהייתה לו עם ססיליה לפני כמה חודשים, ובה היא סיפרה לו על בקתת נופש על שפת הים, שאליה יוכלו שניהם לנסוע בחופשתו הבאה.
מידע רוצה להיות חופשי
משמעות המילה Free
למילה האנגלית "Free" המשמשת מרכיב מרכזי במשפט "Information wants to be free", כמה פירושים בעברית. הבולט בהם הוא חופשי ולכן רבים רואים במשפט זה ביטוי להפיכת המידע לנטול זכויות קניין ויוצרים, סוגיה בעייתית שקשה להאמין כי תמומש עולמית מסיבות כלכליות ומסיבות פוליטיות. פירוש אחר הוא ללא רסן, ויש בו כדי לרמוז על הרצון להפוך את המידע לחופשי מתכתיבים. הפירוש השלישי הוא חינם.
כפרה (סרט)
עלילה
בריוני בת השמונה עשרה (רומולה גראי) בוחרת ללכת בעקבותיה של ססיליה והופכת לאחות. היא מגלה שפול מרשל עתיד לשאת לאישה את לולה, ומבינה שפול היה זה שאנס את לולה. היא הולכת לטקס החתונה בכנסייה, אך אינה מגלה שפול אנס את לולה. היא מבקרת את ססיליה ומוצאת אותה עם רובי. היא מבקשת להתנצל על שהעלילה על רובי את פשע האונס וגרמה למאסרו הארוך, אך רובי עדיין זועם על העוול שגרמה. בריוני מבטיחה ללכת ולשנות את העדות שנתנה בעבר, והשלושה מקווים שהדבר יעזור.
מידע רוצה להיות חופשי
שימושים בביטוי
במשך השנים שימש הביטוי סיסמה עבור כל התומכים בהנגשת חופש המידע ובהחזרת האינטרנט ל"מצבו הטבעי", כפי שהיה נהוג בשנות השישים והשבעים, שבהם העתיקו מפתחי הרשת את הרעיונות האוטופיים של שיתוף מהקומונות ההיפיות לתוך המרחב הממוחשב שזה עתה נולד, פיתחו יישומים שונים, קובצי עזרה ותוכן מבלי לדרוש כסף בעבורם. את הסיסמה אימץ ענף בתנועת הסייברפאנק, שחבריו מצדדים בהשקפות פוליטיות אנרכיסטיות. הם שינו אותה לסיסמה זו: חלק נרחב מההאקרים, הקראקרים ואפילו הפריקינגים לוחמים בשם החירות נגד גופים "המחזיקים במידע כשבוי ומבקשים כסף עבור שחרורו", לדבריהם. תוכניתנים שונים מפתחים תוכנות בחינם וקודים פתוחים בסיסמה הזאת.
כפרה (סרט)
עלילה
עשרות שנים לאחר מכן, בריוני המבוגרת (ונסה רדגרייב) היא סופרת מצליחה, שמתראיינת בנוגע לספרה האוטוביוגרפי "כפרה". היא מתוודה שהסצנה שבה היא מדברת עם רובי וססיליה הייתה בדיונית לחלוטין, כיוון שרובי מת מאלח דם עוד בדנקרק בבוקר שלפני הפינוי, וססיליה נהרגה כמה חודשים לאחר מכן בהפצצה של תחנת רכבת במהלך הבליץ. בריוני מספרת שהמציאה את המפגש עם רובי וססיליה, כיוון שביקשה להעניק להם בספר שכתבה את החיים המאושרים שהיו ראויים להם, וששללה מהם במציאות.
בסצנת הסיום נראים ססיליה ורובי על שפת הים ליד הצוקים הלבנים של דובר בבקתה שאליה התכוונו לנסוע לחופשה.
לוס אנג'לס (מחוז)
לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles County, הידוע גם כ-L.A. County) הוא מחוז בדרום קליפורניה.
אוכלוסיית מחוז לוס אנג'לס מונה כ-10 מיליון תושבים (נכון ל-2018) והוא המחוז המאוכלס ביותר בארצות הברית. במחוז חיים כרבע מאוכלוסיית קליפורניה על שטח בגודל מדינת קונטיקט עם אוכלוסייה בגודל הדומה לכל מדינת מישיגן. ישנן 88 ערים במחוז. העיר הגדולה ביותר במחוז היא עיר המחוז, לוס אנג'לס. מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברובו למפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה
בשנת 1781 הגיעו לאזור 44 מתיישבים ספרדים ל"מיסיון סן גבריאל" כיום בעיר סן גבריאל. משם המשיכו מלווים ביחידה של הצבא הספרדי והקימו עיירה קטנה לא הרחק משם וקראו לה - "El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles sobre el Río Porciúncula". התרגום מספרדית: "העיירה של הגברת שלנו, מלכת המלאכים על גדות נהר פורסיקולה" או בקיצור לוס אנג'לס.
עם הקמתו, בשנת 1850, מחוז לוס אנג'לס היה יותר גדול ממה שהוא כיום והשתרע על שטחים בהם ממוקמים כיום מחוזות: סן ברנדינו, קרן ואורנג'. עם השנים הוחלט להקטין את המחוז ולהקים מחוזות חדשים כמו: מחוז סן ברנרדינו בשנת 1853, מחוז קרן בשנת 1866 ומחוז אורנג' בשנת 1866.
גאוגרפיה
מחוז לוס אנג'לס משתרע על שטח יבשתי וימי של 12,308 קמ"ר. קו החוף של האוקיינוס השקט הוא 110 ק"מ. רוב השטח הגאוגרפי של המחוז בנוי (בעיקר בדרומו) אך עדיין ישנם שטחים גדולים מאוד של טבע מכל הסוגים כגון: רכסי הרים, עמקים, נהרות, אגמים ויערות.
נהר לוס אנג'לס, ריו הונדו (שהוא פלג של נהר לוס אנג'לס) ונהר סן גבריאל הם שלושת הנהרות העיקריים העוברים בעמק.
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באגן לוס אנג'לס ובעמקים סן פרננדו וסן גבריאל.
ערים עיקריות
הערים העיקריות במחוז הן:
תחבורה
ללוס אנג'לס בעיות מבחינת תחבורתית ומבחינת תחבורה ציבורית בפרט. העיר מלאה בכבישים ומחלפים מסובכים ואינה ידידותית לעוברי אורח. לרוב תושבי העיר יש רכב פרטי ותחבורה ציבורית כמו אוטובוסים נכשלה.
נמל התעופה הגדול של המחוז הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס בלוס אנג'לס. נמלי תעופה חשובים נוספים הם: נמל תעופה לונג ביץ' בלונג ביץ' ונמל תעופה בוב הופ בברבנק.
מהנמל הימי של לוס אנג'לס מופעלת מעברות לאבלון שנמצאת באי סנטה קטלינה באוקיינוס השקט, לא הרחק מהעיר לוס אנג'לס.
רכבות נוסעים מופעלות על ידי "אמטרק", המפעילה רכבות בין עירוניות למרחקים קצרים וארוכים, "מטרולינק", המפעילה קווים פרבריים, והרכבת התחתית של מחוז לוס אנג'לס המפעילה רכבת תחתית המשרתת את לוס אנג'לס ופרבריה.
כלכלה
התעשייה הגדולה ביותר של מחוז לוס אנג'לס היא סחר בינלאומי בזכות נמל לוס אנג'לס ונמל לונג ביץ'. תעשיית הסרטים של הוליווד מגלגלת מיליארדים מדי שנה.
מעצור אוויר
מעצורי אוויר (באנגלית: Air brakes) בתעופה הם סוג של משטחי היגוי המשמשים מטוסים לצורך הפחתת מהירות בעת נחיתה, ע"י שינוי צורת הכנף שמביאים להגדלת העילוי והגרר.
מעצורי אוויר שונים מספוילרים בכך שמעצורי אוויר מיועדים להגדיל את כוח הגרר תוך יצירת שינוי מועט בכוח העילוי בעוד שספוילרים מפחיתים את כוח העילוי של הכנף בצורה משמעותית על ידי יצירת הזדקרות בצורה מבוקרת. היתרון של מעצורי האוויר על פני הספויילרים הוא בכך שבמקרים רבים מעצורי האוויר מאפשרים את הקטנת מהירות הטיסה (לאור הגדלת העילוי) ללא שינוי משמעותי בקצב ההנמכה.
לרוב, המאפיינים של מעצורי האוויר והספוילרים דומים ופעילותם משולבת. רוב מטוסי הנוסעים המודרניים מצוידים במעצורי אוויר וספוילרים משולבים. השימוש בספוילרים מיד לאחר הנחיתה, בשלב הבלימה, מפחית את כוח העילוי של המטוס בצורה דרמטית ובכך מעביר את משקל המטוס מהכנפיים לכני הנחיתה מה שמאפשר לבלמים המכניים בגלגלים לבלום בצורה יעילה יותר עם סיכוי נמוך יותר להחליק על המסלול. בנוסף, צורתם של הספוילרים בעת פתיחתם יוצרת כוח גרר ומסייעת לאפקט הבלימה. היפוך דחף המנועים מסייע גם הוא להפחתת מהירות המטוס לאחר הנחיתה.
מטוס התקיפה הימי הבריטי, בלקבורן בוקניר, שתוכנן בשנות ה־50 מצויד במעצור אוויר בצורת חרוט בחלקו האחורי של גוף המטוס אשר מתפצל בעת פתיחתו לשני חלקים הנפתחים לצדדים בצורה הידראולית. בנוסף זה עוזר לקצר את אורכו של המטוס בעת חניה על נושאת מטוסים. למטוס הקרב הרוסי סוחוי־30 יש מעצור אוויר ממש מאחורי תא הטייס.
משטחי היגוי מתפצלים
משטחי היגוי מתפצלים (deceleron) הם מאזנות אשר מתפקדות בצורה רגילה בזמן טיסה אך יכולות להתפצל לשני חלקים כך שהחלק העליון עולה למעלה והחלק התחתון יורד למטה לצורך בלימה. טכניקה זו יושמה לראשונה ב־F-89 סקורפיון ושימשה מאז במספר מטוסים כמו ה־B-2 ספיריט.
בצלאל בר כוכבא
בצלאל בר כוכבא (נולד ב-1 בינואר 1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, זוכה פרס הומבולדט לשנת 2014.
ביוגרפיה
את התואר הראשון סיים באוניברסיטה העברית בחוגים להיסטוריה של עם ישראל ומקרא. הוא למד לתואר שני, תחילה בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית ולאחר מכן בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. את הדוקטורט קבל בפקולטה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה, שם למד בשנים 1969–1972. נושא עבודת הדוקטור היה: "The Organisation and Social Structure of the Seleucid Army" (הארגון והמבנה החברתי של הצבא הסלאוקי) בהדרכת גאי תומפסון גריפית. בין הבוחנים של העבודה נמנה סר מוזס פינלי, מגדולי ההיסטוריונים החברתיים במאה העשרים. העבודה הומלצה על ידי הבוחנים לפרסום ב"קיימברידג' יוניברסיטי פרס".
בשנת 1973 התמנה כמרצה באוניברסיטת תל אביב בחוגים להיסטוריה של עם ישראל (תקופת הבית השני), היסטוריה כללית ולימודים קלאסיים (היסטוריה וספרות של יוון הקלאסית ושל התקופה ההלניסטית). בשנת 1976 התמנה כמרצה בכיר ועבר ללמד בחוג להיסטוריה של עם ישראל בלבד. בשנת 1980 התמנה כפרופסור מן המניין (בדילוג על דרגת פרופסור חבר). בשנת 2002 הופקד על הקתדרה החדשה על שם יעקב מ. אלקוב להיסטוריה של היהודים בעולם העתיק. בר כוכבא יצא לגמלאות בשלהי שנת 2010.
בשנים 1980–1983 שהה בגרמניה כעמית מחקר של מוסד אלכסנדר פון הומבולדט ושל מכון מקס פלאנק. בשנת 1989 נתמנה פרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת קונסטנץ. ארבעת ספריו ראו אור בשתים מהוצאות היוקרה האקדמיות ("קיימברידג' יוניברסיטי פרס", אנגליה, ו"יוניברסיטי אוף קליפורניה פרס", ברקלי). כמו כן פרסם למעלה מ-60 מאמרים, רובם בעברית, בעיקר בכתבי העת "תרביץ" ו"ציון". ספרו "The Image of the Jews in Greek Literature" (דמות היהודים בספרות היוונית), נבחר כ"אחד הספרים הבולטים (outstanding) של שנת 2010 (בכל המדעים) על ידי "Choise", המגזין של הספריות האקדמיות בארצות הברית, שליד איגוד המכללות ואוניברסיטאות המחקר האמריקניות, וכאחד משני הספרים הבולטים ביותר בלמודים הקלאסיים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, הציע על סמך הטקסטים ההיסטוריים, למפות את מיקומה של מצודת החקרא בעיר דוד. ב-2015 נתגלו שרידי המצודה בחפירות הארכאולוגיות בחניון גבעתי שבעיר דוד.
בשנת 2022 הוקדש לו כרך ל"ב של כתב העת תעודה.
בצלאל בר כוכבא נשוי לבינה לבית שוובל, ואב לשתי בנות.
הצבא הסלאוּקי
מחקר מקיף על הצבא של האימפריה הסלאוקית הגדולה (312–63 לפני הספירה) שהשתרעה בשיאה מהים האגאי ועד גבולות הודו. הספר, שהוא הראשון שהוקדש לנושא, נכתב למעשה כהכנה לקראת כתיבת ספר מקיף על מלחמות החשמונאים, בהנחה כי אין אפשרות להבין כהלכה מאבקים צבאיים ומדיניים, מבלי להכיר תחילה את שני הצדדים המתמודדים. חלקו הראשון של הספר משחזר את ארגונו של הצבא הסלאוקי, ההרכב הלאומי של היחידות השונות, ההתיישבות הצבאית, ההרכב החברתי של יחידות העילית ודרך גיוסן, החיילות השכירים, הוואסאלים ובעלי הברית, ההרכב הטקטי והחימוש, מערכת וסולם הפיקוד, ושיטות אימון ומשמעת. הפרק המרכזי, המבוסס על עבודת הדוקטורט של בר-כוכבא, מוקדש להתיישבות הצבאית בממלכה הסלאוקית: מינוח, ראשיתן של המושבות, ריכוזן הגאוגרפי, עיסוקם הקודם של המתיישבים, מוצא אתני ושאלת מוצאם האתני של "המוקדונים", אמנוֹת היסוד של המושבות והחוזים של המתיישבים עם השלטונות המרכזיים, הבעלות על הקרקע וסדרי ההורשה, נאמנות בני המושבות לבני השושלת הלגיטימית, המחויבות הצבאית, שמירת הכושר הצבאי, וההגנה המרחבית. הניתוח של שיטת הגיוס של "המשמר המלכותי" מקרב הבנים המוכשרים של המתיישבים הצבאים, והסבתם, עם הפרישה משירות במשמר המלכותי, לחיילי מילואים שמהם הורכבו יחידות הפלנקס, משמש בידי בר-כוכבא להסברת היתרון הצבאי של האימפריה הסלאוקית על פני המעצמות ההלניסטיות האחרות, בעיקר על בית תלמי שפעל במצרים, ונאלץ לגייס מצרים ילידים לכוחות הפלנקס, וכך הביא עליו את התנוונותו ותבוסותיו בשדה הקרב (וגם מלחמות אזרחים שנמשכו פעמיים כימי דור).
החלק השני של הספר מנתח את האסטרטגיה והטקטיקה של המצביאים הסלאוקים כפי שהם מתגלים בקרבות הגדולים שנערכו באסיה הקטנה, בסוריה, בלבנון, בפרס וביוון (כגון באפסוס, בקרסטיקה, בפורפיריון, במעבר האלבורז, בתרמופולי ובמגנסיה), וכן בארץ ישראל (ברפיח ובפניאון-בניאס). בין השאר משחזר המחבר בפירוט רב את קרב רפיח (שנת 217 לפנה"ס) וקרב פניאון (שנת 200 לפנה"ס), שניים מן הקרבות הגדולים בתולדות ארץ-ישראל, שהכריעו את גורל ארצות האגן המזרחי של הים התיכון. כל אלה משמשים בידי המחבר להבנת הרקע והסיבות ליתרון של הצבא הרומי על פני צבא בית סלאוקוס ולהשתלטות הרומית על המזרח.
יהודה המקבי
הספר משלב את מחקר הצבאות ההלניסטיים בכלל, וצבא בית סלאוקוס בפרט, את חקר ארץ ישראל, הטופוגרפיה של אתרי הקרבות והמסעות הצבאיים, וניתוח המקורות הארץ-ישראליים, היהודים הלניסטיים, והיוונים-רומיים, למחקר המערכות שהתנהלו בהר יהודה ובסביבתו. כולם גם יחד מעמידים בפרספקטיבה היסטורית-צבאית חדשה את המאבק הצבאי שניהל יהודה המקבי נגד חיילות המשלוח הממלכתיים שהגיעו מאנטיוכיה הבירה והכוחות המקומיים שסופחו אליהן (167–160 לפני הספירה).
חלקו הראשון של הספר מנתח את מקורות כוח האדם היהודי; סדר גודל הכוח, ההרכב הטקטי וחימושו של צבא יהודה המקבי בשני שלבי הלחימה (לפני ואחרי טיהור המקדש ב-164 לפסה"נ), בכללן שילוב פרשים וארטילריה בצבא היהודי (בשלב השני); את העוצמה המספרית, החימוש וההערכות הטקטית של הכוח הסלאוקי שהוצב ביהודה ושפלש אליה; יכולת הלחימה שגילה הצבא הסלאוקי בשטחים הרריים, גבעיים, ומישוריים שבארץ יהודה; הרכבם האתני של החיילות שנלחמו בארץ ישראל – יחידות העילית של בני המושבות הצבאיות, "המוקדונים" של הפאלנקס, חיל המצב הקפריסאי, השכירים התראקים והמיסיים, יחד עם יחידות נוספות של חיילות עזר מקומיים; המבנה המיוחד של שדות הקרב והשפעתם על מהלכי הקרבות; וכן את המוטיבציה, רוח הלחימה ורמת המשמעת של שני הצדדים. לאור כל אלה מעריך המחבר את מידת ההצלחה הטקטית והאסטרטגית של הכוחות היהודים בשלבים השונים, ואת ההשפעה שהייתה לפעילותו הצבאית של יהודה המקבי על השגת העצמאות היהודית (142 לפסה"נ), שמונה עשרה שנים לאחר נפילתו בשדה הקרב (שנת 160 לפסה"נ).
חלקו השני של הספר עניינו במקורות עצמם. הוא פותח בעיון מקיף על חקר המקורות של ספרי המקבים הראשון והשני (זמן, לשון, מחבר, אסכולות ספרותיות והיסטוריוגרפיות, ומטרות לאומיות ודתיות). עיקרו של חלק זה: פירוש מפורט לתיאורי הקרבות בספר מקבים א' ושיחזור מהלכי הקרבות המרכזיים (כגון בית חורון, אמאוס, בית צור, בית זכריה, חדשה ואלעשה). לספר מצורפים נספחים רבים המהווים מאמרים מקיפים בפני עצמם, כגון: ההסבה בחימוש, מבנה וטקטיקה שעבר המשמר המלכותי הסלאוקי לפני קרב בית זכריה; שאלת מיקומה של החקרא אשר בירושלים; המגעים הראשונים והמשא ומתן הדיפלומטי בין הסלאוקים, הרומאים והיהודים; מלחמה בשבת בימי הבית השני; והטקסים הדתיים ערב היציאה לקרב ופרק "משוח מלחמה" במסכת סוטה.
פסאודו-הקטאיוס, "על היהודים"; הלגיטימציה של יהדות הגולה
הקטאיוס איש אבדרה, שחי בסוף המאה הרביעית לפסה"נ, היה גדול האתנוגרפים היוונים ואבי האתנוגרפיה המדעית. ייחסו לו ספר בשם "על היהודים" ממנו הגיעו אלינו רק פרגמנטים ועדויות. במשך 1900 שנים, מאז ימי פילון איש גבל, ניטש ויכוח על מידת האותנטיות של החיבור. בר כוכבא מעלה בספרו כתריסר ראיות (כמה מהן חדשות) המראות כי החיבור הוא זיוף יהודי, וכן קובע את מקום מוצאו של המחבר האמיתי, שיוכו הקהילתי והשקפותיו בענייני דת ולאום, וכך פותח צוהר להכרת המאבק על הזהות הלאומית והדתית של יהודי מצרים.
הספר פותח בדיונים מקיפים על הקטאיוס איש אבדרה וחיבורו הגדול על ארץ מצרים ועמה, ועל הז'אנר האתנוגרפי בכללותו – המבנה האופייני של היצירות האתנוגרפיות ותכונותיהן האחרות, ותרומתו של הקטאיוס לז'אנר שהפכה אותו לאבי האתנוגרפיה המדעית. הדיונים אינם בבחינת סיכומים של המחקר הקיים, כי אם מחקרים לעצמם. כל אלה, יחד עם ניתוח פרטני של האנכרוניזמים ההיסטוריים והגאוגרפיים-היסטוריים שבחיבור (לרבות תיאורים אנכרוניסטיים רחבי ידיעה של ארץ-ישראל וירושלים), משמשים בידו כדי להוכיח כי החיבור "על היהודים" לא נכתב על ידי הקטאיוס איש אבדרה, וכן לקביעת הזמן האמיתי של החיבור הפסאודונימי.
חלקו השני של הספר עניינו בשחזור המבנה המקורי של החיבור ותכניו; זהותו של כותב החיבור המזויף; לאומיותו, מקומו, זמנו, השתייכותו הקהילתית, ובעיקר: מטרותיו ומסריו לבני זמנו. מתוך ניתוח ההתפלגות הפנימית של יהודי מצרים והמסרים הגלויים והסמויים של החיבור "על היהודים", מגיע בר-כוכבא למסקנה כי החיבור נכתב במצרים בסוף המאה הראשונה לפני הספירה (100-107 לפסה"נ), כלומר כמאתיים שנה לאחר זמנו של הקטאיוס, על ידי יהודי שנמנה עם הזרם "האורתודוקסי המתון". המחבר ניסה לשוות באמצעותו לגיטימיות לישיבתם של יהודים במצרים (דבר שנאסר למעשה על ידי התורה), וגם לתת טעם להמשך ההתיישבות היהודית בד בבד עם ייסודה והתפתחותה של המדינה החשמונאית בארץ ישראל. ההנמקה של המחבר: יש צורך בקיומה של קהילה יהודית חזקה ומשגשגת באלכסנדריה שתוכל להפעיל את השפעתה בחצר המלכות התלמית למען יהודי ארץ ישראל. בר-כוכבא מצביע על כך שהנמקה זו לא הייתה תלושה מן המציאות: לא אחת הצילה השדולה היהודית באלכסנדריה את המדינה היהודית מכיבוש זר, לרבות בראשית ימי אלכסנדר ינאי, זמן כתיבת החיבור. לדעת בר-כוכבא ניתן לראות בחיבור מעין "מניפסטו" של הזרם "האורתודוקסי המתון" שבקרב יהודי מצרים, ובו משתקפות לא מעט מתפיסותיו הדתיות (כגון: ההתנכרות המוחלטת ללימוד פילוסופיה; הלימוד הסלקטיבי של הלשון והספרות היוונית; השימוש בלשון העברית בלבד בבית הכנסת); היחס העוין לאמונות ולמנטיקה של העולם ההלניסטי; ההערצה של המקדש בירושלים וההתעניינות הרבה בו (כפי שהם עולים מן ההיכרות המדוקדקת של המחבר עם סדרי הפולחן שהיו נהוגים בירושלים); ההתנגדות למקדש חוניו במצרים, ועוד. בין הנספחים לספר: מחקר על מטבעות חזקיה, המפתח להבנת טיבה של האוטונומיה היהודית בסוף התקופה הפרסית, וכן מאמר על זמן חיבורה של איגרת אריסטאס.