cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטרייף
סטרייף (באנגלית: Stryfe) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #87 ממרץ 1990, ונוצרה על ידי הכותב לואיס סימונסון והמאייר רוב ליפילד.
סטרייף הוא האלטר אגו של נייתן סאמרס, שיבוט שנוצר מהתבנית הגנטית של נייתן כריסטופר סאמרס, בנם של סקוט סאמרס ומדלין פריור-סאמרס ממציאות חלופית. כאשר אפוקליפס האלמותי מדביק את הרך הנולד בווירוס טכנו-אורגני, אשה מהעתיד הרחוק מופיעה בפני סייקלופס וג'ין גריי ומציגה את עצמה בשם אסקאני. היא מודיעה להם כי היא יכולה להציל את הילד, וזאת על ידי שיבוטו ועצירת התקדמות הווירוס. אפוקליפס וכוחותיו מתקיפים את מקום מושבה וחוטפים את השיבוט. אפוקליפס מגדל אותו כילדו שלו, ומתכוון להשתמש בגופו כמארח. כאשר הוא מנסה להעביר את ישותו אליו, הוא מגלה כי סטרייף למעשה שיבוט, ואין הוא מתוכנן להכיל את ישותו של אפוקליפס. בבגרותו, דעתו של סטרייף נטרפה עליו והוא נשבע לנקום במי שאותם חשב להוריו האמיתיים (סייקלופס וג'ין גריי) ובאפוקליפס.
הוא האנטגוניסט הראשי בקשתות הסיפור "שירת התליין" משנת 1992, ו"מלחמת המשיח" של שנת 2009.
יצחק קרדוזו
יִצְחָק (פרננדו) קַרְדוֹזוֹ (בספרדית: Isaac (Fernando) Cardoso; 1603 או 1604 – 1683) היה רופא, מדען ופילוסוף יהודי.
קורות חייו
קרדוזו נולד למשפחת אנוסים ב, במחוז בפורטוגל בשנת 1603 או 1604 ומת בוורונה בשנת 1683. הוא היה אחיו הבכור של אברהם מיכאל קרדוזו.
לאחר שלמד רפואה, פילוסופיה ומדעי הטבע בסלמנקה, הוא התיישב כרופא בוואיאדוליד ב-1632, אך עד מהרה נקרא כרופא ראשי (physico mor) למדריד. בהיותו שם פרסם ב-1632 הרצאה על וזוב ועל הסיבות לרעידת אדמה, וב-1635 מסה על הצבע הירוק (Panegírico del color verde), שאותה הקדיש ל, שהתפרסמה באקדמיות של מדריד בשל האינטלקט שלה, ושחיה מאוחר יותר באמסטרדם, שם שבה ליהדות. שנה אחר כך חיבר גם הספד ללופה דה וגה, שהוקדש לדוכס דה ססה (Ducado de Sessa), וחיבור על השימושים במים קרים (Utilidades del agua y de la nieve, del beber frío y caliente), שהודפס ב-1637, והוקדש לפליפה הרביעי, מלך ספרד.
עבודותיו
מלבד היצירות שכבר הוזכרו, קרדוזו פרסם חיבור מקיף על קוסמוגוניה, פיזיקה, רפואה, פילוסופיה, תאולוגיה ומדעי הטבע, שהודפס בוונציה ב-1673 תחת הכותרת "Philosophia Libera in Septem Libros Distributa" ("פילוסופיה חופשית מופצת בשבעה ספרים") והוקדש לדוג'ה ולסנאט של העיר הזאת. בעבודה זו, הדנה באופן ביקורתי במערכות הפילוסופיות השונות, הוא מופיע כמתנגד נחרץ של הקבלה ושל משיח השקר שבתאי צבי, אף על פי שאחיו מיגל היה תומך נלהב של שבתאי צבי ואף התייצב בראש התנועה השבתאית בצפון אפריקה והטיף לה. יצחק גם לעג לתורת הפיתגורס הקבלית של גלגול נשמות.
"הרופא המלומד, ירא שמים" הזה, כפי שהוא מוגדר על ידי משה חגיז האדוק (משנת חכמים, עמ' 120 א) הגן על בני דתו ביצירתו הגדולה, "Las Excelencias y Calunias de los Hebreos" ("מעלות היהודים והעלילות עליהם"), שהודפסה בשנת 1679 באמסטרדם, והוקדשה ב-17 במרץ 1678 ליעקב דה פינטו. בעשרה פרקים הוא מדגיש את ה"מעלות" (המאפיינים המבדילים) של היהודים, בחירתם על ידי האל, היפרדותם מכל שאר העמים על ידי חוקים מיוחדים, חמלתם על סבלם של אחרים, הפילנתרופיה שלהם, צניעותם, אמונתם וכו'; ובעשרה פרקים אחרים הוא מפריך את ה"עלילות" (הדיבות) שהובאו נגדם; כלומר, שהם סוגדים לאלי שקר, מריחים רע, קשים וחסרי רגשות כלפי עמים אחרים, השחיתו את כתבי הקודש, מחללים את תמונות הקודש ואת לחם הקודש, הורגים ילדים נוצרים ומשתמשים בדם למטרות פולחן. יצירה זו, שהרב יהודה בריאל ממנטובה הלל בסונטה עברית ("אוצר נחמד", ג' 167), נשלחה על ידי קרדוזו זמן קצר לאחר הופעתה, 23 ביולי 1679, לרב שמואל אבוהב בוונציה, תוך בקשה לחוות דעת. אבוהב ענה ב-31 ביולי והודה לו על המתנה הנהדרת. במכתב אחר לאבוהב, ב-24 בדצמבר 1679, הוא מסר את דעותיו לגבי הגזירה של כמה מילים ספרדיות משמות אנשים המוזכרים בתנ"ך. לפי מיגל דה באריוס, קרדוזו פרסם גם את "Varias Poesias" ("שירים שונים", 1680).
מעמד האישה בהאיטי
לנשים בהאיטי (בצרפתית: Condition des femmes en Haïti; בקריאולית האיטית: Dwa fanm an Ayiti - זכויות נשים) ישנן זכויות חוקתיות שוות כמו גברים בתחום הכלכלי, הפוליטי, התרבותי והחברתי, כמו גם במשפחה.
נשים בחברה
יש חוקרים מהאיטי, הטוענים שנשים איכרות בהאיטי לרוב מוגבלות פחות מבחינה חברתית מאשר נשים בחברות מערביות או אפילו בהשוואה לנשים בתפקידים מובחרים יותר בהאיטי. הם מייחסים עובדה זו להשפעה של חברות מטריארכליות אפריקאיות ושל דת הוודו, המציבה נשים במרכז החברה. נשים כוהנות (הנקראות ממבו) ממלאות תפקידים שווים לכמרים זכרים בדת הוודו.
נשים איכרות באופן ספציפי, בגלל קרבתן לדת הוודו, מילאו באופן מסורתי תפקיד מכריע בחיים בהאיטי. בהשוואה לעמיתיהם הלטיניים באמריקה, השתתפותן של נשות האיטי בחקלאות, מסחר ותעשייה הייתה גבוהה. במהלך הכיבוש האמריקני בהאיטי (1915–1934), השתתפו נשים איכרות באופן פעיל בלוחמת גרילה ובאיסוף מודיעיני נגד ארצות הברית.
נשים בפוליטיקה
בשנת 2005, כרבע משרי הממשלה היו נשים.
היסטוריה של תנועת הנשים בהאיטי
כבר במרד העבדים בהאיטי, הנשים היוו חלק ניכר בקרבות ובעזרה לפצועים, אף על פי שלא ידוע על שמות נשים שעסקו בכך.
תנועת נשים קמה בהאיטי בשנות השלושים של המאה העשרים, במהלך משבר כלכלי, שאילץ חלקן מן הנשים ממעמד הביניים לעבוד בפעם הראשונה מחוץ לביתן. זו הייתה גם תקופה בה יותר נשים החלו ללמוד בחינוך העל-תיכוני. באותה התקופה אוניברסיטת מדינת האיטי פתחה את שעריה בפני נשים. האישה הראשונה בהאיטי שקיבלה השכלה על-תיכונית בתקופה זו, סיימה את לימודיה בשנת 1933.
אחד הארגונים הפמיניסטיים שהוקמו בהאיטי, נקרא ליגת הנשים לפעולה חברתית והוא נוסד בשנת 1934. הליגה נאסרה על ידי הממשלה חודשיים לאחר הקמתה, אך לאחר מכן אושרה.
בשנת 1950, הצטרפה לליגת הנשים לפעולה חברתית הסופרת והפמיניסטית פאולט פוג'ול-אוריול, שבהמשך כיהנה כנשיאת הליגה, משנת 1997 ועד מותה ב-11 במרץ 2011. כמו כן, היא הייתה אחת ממייסדות ארגון הגג שכלל מעל 50 ארגוני וקבוצות נשים, שנקרא ברית נשות האיטי.
ישנן מספר נשים שמונו לתפקידים בכירים בממשלתו של פרנסואה דובליה: רוזאלי אדולפה כיהנה כראש הטונטון מקוט, משטרה חשאית שפעל בתקופתו של דובליה. לידיה ג'נטי מונתה למזכירה התחתונה של הממשלה ולוסיין הורטלו הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשגרירה בהאיטי.
עם נפילת משטרו של פרנסואה דובליה בהאיטי בשנת 1986, התחדשה התנועה הפמיניסטית בהאיטי במידה ניכרת. מעל ל-30,000 נשים יצאו לרחובות ב-3 באפריל 1986 בפורט-או-פרנס, בירת המדינה, כדי לדרוש גישה שווה לזכויות יסוד, עבודה ובריאות. התנועה הפמיניסטית הובילה להקמת ארגונים פמיניסטיים רבים במדינה, ו"סולידריות נשות האיטי" היה אחד מהם. הארגון, שנוסד ב-22 בפברואר 1986, נאבק על שחרורן של נשות האיטי מהרחקה וניצול.
מקרים מתועדים של אונס ממניעים פוליטיים, מעשי טבח בנשים, היעלמות כפויה ותקיפות אלימות של נשחם גדלו מאוד בסוף 1993 תחת הדיקטטורה הצבאית של ראול סדרס.
בעת שחיילי האו"ם היו בהאיטי, התעוררו מספר מקרים שבהם התגלה כי חיילי האו"ם התעללו בנשים.
חינוך
נשים בהאיטי אינן נהנות מגישה שווה להשכלה, זה כבר זמן רב. כאשר אנו חוקרים את ההיסטוריה של חינוך הנשים בהאיטי, לא היו תיעוד של חינוך נשים לפני שנת 1844 מכיוון שהממשל לא איפשר לילדות ולנשים ללכת לבית הספר.
בחוקת האיטי לשנת 1843, נקבע כי בנות תוכלנה ללמוד ולהשכיל. בשנת 1844 החלו להבנות בתי ספר יסודיים לבנות בפורט-או-פרנס אך לא היו הרבה כאלה. אף על פי שההנהגה הפוליטית ניסתה לעשות דברים בעניין החינוך הבלתי שוויוני באותה תקופה, הכלכלית והמחסומים החברתיים הקשו מאוד להגיע למטרה זו מכיוון שכבר מאוחר בשנת 1860 היה הבדל במספר הבנות שהולכות לבית הספר.
זה השתנה עם החוקה בשנת 1843, אך החשבון הראשון של הקמת בתי ספר יסודיים לבנות בפורט או פרינס היה בשנה שלאחר מכן, 1844. אף על פי שההנהגה הפוליטית ניסתה לעשות משהו בעניין החינוך הבלתי שוויוני באותה תקופה, לא היו שינויים רבים בחינוך הנשים, עקב בעיות חברתיות וכלכליות.
אל-מסתנג'ד הראשון
אל-מסתנג'ד באמר אללה (מילולית: המבקש עזרה במצוות האל), אבו אל-מט'פר יוסף בן מחמד אל-מקתפי (בערבית: المستنجد بامر الله, ابو المظفر يوسف بن محمد المقتفي), נולד בשנת 1124 והיה הח'ליף העבאסי השלושים ושתים בין השנים 1160 ל-1170 בבגדאד. בראשית שלטונו מנע ניסיון הפיכה מצד אחת מנשות הח'ליף הקודם, אל-מוקתפי, ובנות ביתה ובתמיכת אנשי חצר רבים. בספרות ההיסטוריוגרפית האסלאמית נודע כבעל ידע רב באסטרולוגיה. ירש אותו בנו אל-מסתדא.
המפלגה הירוקה
"המפלגה הירוקה" (בשמה המלא "מפלגת התנועה הירוקה – המפלגה הסביבתית חברתית") היא מפלגת שמאל ישראלית המתמקדת בנושאים סביבתיים-חברתיים.
המפלגה הוקמה תחת השם "התנועה הירוקה" ב-2008 על ידי פעילי שטח בתחום החברה והסביבה, וחברים בה מייסדי ארגונים, חברי מועצות ערים ואנשי הגות ואקדמיה ממגוון קבוצות החברה בישראל. התנועה דוגלת בהצבת השקפת עולם סביבתית-חברתית במוקד תהליכי קבלת ההחלטות של מדינת ישראל, ובמפה הפוליטית היא מוגדרת כמפלגת שמאל סוציאל-דמוקרטית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 התמנתה סתיו שפיר לראש המפלגה ותחת הנהגתה היא הצטרפה לרשימה המחנה הדמוקרטי ביחד עם מרצ ומפלגת ישראל דמוקרטית של אהוד ברק. לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שינתה המפלגה את שמה לשם "המפלגה הירוקה", אך לבסוף עקב פיצול רשימת המחנה הדמוקרטי המפלגה לא התמודדה לכנסת.
עיקרי המצע
סביבה - שיפור איכות החיים על ידי הכפלת ההשקעה בתחבורה ציבורית נקייה, מניעת זיהום אוויר באמצעות שימוש באנרגיה מתחדשת, קידום חיסכון בצריכת חשמל וביטול הקמתן של תחנות כוח פחמיות מזהמות.
חינוך וחברה - חיזוק מערכת החינוך הציבורית, שינוי מעמד המורים והנהגת תוכנית להשקעה מרוכזת בבתי הספר ויישובים בפריפריה הגאוגרפית והחברתית. קביעת יעד מחייב להקטנת שיעורי העוני בישראל, שיקום מערכת הרווחה והבריאות, עצירת שחיקת קרנות הפנסיה. מאבק למען חירות הפרט וחופש הביטוי ובד בבד פעולה למען איחוי הקיטוב בין דתיים לחילוניים. עמידה על עקרון השוויון בין נשים לגברים במוסדות ציבור ורשויות ממשלה, והנהגת עיקרון זה בכל מוסדות התנועה, ובתוך כך גם מודל של יו"רות כפולה, בה מכהנים ערן בן ימיני ויעל כהן-פארן.
מדיני - קידום פתרון של שלום על יסוד העיקרון של שתי מדינות לשני עמים, תוך שמירה על ביטחונה של ישראל והבטחת שיתוף פעולה אזורי בתחומי הסביבה, התכנון והמים.
טכנולוגי - צמצום הפער הדיגיטלי, קידום נגישות, נייטרליות הרשת, תוכנה חופשית, ותקנים פתוחים של HTML וטכנולוגיות אחרות ומתן עדיפות לתוכן חופשי במערכת החינוך. לפי אתר ynet התנועה הירוקה הייתה המפלגה היחידה שבמצעה מופיע פרק טכנולוגיה מלא שנוסח על ידי אנשי מקצוע בתחום.
כלכלה- באוגוסט 2011 הכריזה התנועה הירוקה כי היא מאמצת את תוכנית הגרין ניו-דיל של האו"ם אשר הותאמה לישראל בפעולה משותפת שלה ושל ארגונים לא מפלגתיים. אשר מציעה לטפל במשבר הכלכלי העולמי ובמשבר הסביבתי ביחד, על ידי שורה של רפורמות כלכליות ירוקות.
הבחירות לכנסת ה-18
המפלגה הוקמה תחת השם "התנועה הירוקה" ב-2008 על מנת לנסות להיבחר בבחירות 2010, והתארגנותה הואצה עקב הקדמת הבחירות. למרות הביקורת הרבה נגד מפלגת הירוקים של חלק מפעילי התנועה נבדקה האפשרות לחבור אליהם, אך מאמצים אלה כשלו ולבסוף הוחלט להקים מפלגה חדשה. עוד לפני שנרשמה כמפלגה אצל רשם המפלגות, הוקם לה אתר מזויף על ידי אלמונים, בו שוכתב חזון המפלגה, ועדויות הראו קשר בין האתר למתמודדת ממפלגת הירוקים. בנובמבר פנתה ההתארגנות החדשה של השמאל בראשות מרצ אל התנועה במטרה לחבור אליהם, אך מועצת התנועה החליטה על התמודדות עצמאית.
הבחירות הפנימיות התקיימו ב-12 בדצמבר 2008. ראשון ברשימה נבחר יושב ראש התנועה ומקימה ערן בן ימיני, איש חינוך אשר ייסד את ארגון הסטודנטים הסביבתי מגמה ירוקה. אחריו פרופסור אלון טל, מי שהקים את עמותת אדם טבע ודין וזכה באות מפעל חיים להגנה על הסביבה מהמשרד להגנת הסביבה. שלישית נבחרה איריס האן, המתכננת הסביבתית של החברה להגנת הטבע. במקום הרביעי נבחר ד"ר חוסיין טרבייה, מייסד ומנכ"ל איגוד ערים לאיכות סביבה בית נטופה, ובמקום החמישי יעל כהן-פארן, מייסדת ומנכ"ל הפורום הישראלי לאנרגיה.
מנכ"ל התנועה שהוביל אותה לבחירות היה שי גולוב, ממייסדי התנועה ומי שבעברו שימש דובר ומנכ"ל מגמה ירוקה. בסוף 2009 החליפה אותו נעמה כץ.
התנועה הירוקה-מימד
לאחר כישלון המשא ומתן עם מרצ חברה התנועה למפלגת מימד, והן רצו יחד לבחירות בשם "התנועה הירוקה מימד". שני היושבי ראש של הרשימה המשותפת היו הרב מיכאל מלכיאור וערן בן ימיני. אחריהם ברשימה הוצבו הפרופסור אלון טל והפעילה החברתית יונינה פלנברג. את הרשימה סגר יוסף תמיר, מי שמכונה "מר סביבה הישראלי", כיוון שפעל בתור חבר כנסת למען איכות הסביבה כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20.
הבחירות לכנסת ה-19
לאחר פילוג מפלגת העבודה עקב פרישת ברק ואחרים שהקימו את סיעת העצמאות השתתף בן ימיני ב-31 בינואר 2011 בכנס "בונים סוציאל-דמוקרטיה" שנערך בסמינר הקיבוצים. כנס זה אורגן על ידי מס"ד (המטה הסוציאל-דמוקרטי) ויסו"ד. בכנס השתתפו עמיר פרץ ואישים נוספים מהעבודה בהם מזכירת המשמרת הצעירה ויו"ר מחוז ירושלים, אילן גילאון ונציגים נוספים ממרצ, שרון קטרון מוועד מרצי האוניברסיטה הפתוחה ועוד כ-200 פעילים. מטרת הכנס, שהתכנס כתגובה לקריאתו של דני גוטווין, הייתה בניית כוח פוליטי רב מפלגתי התומך בערכים סוציאל-דמוקרטיים.
פעילות בולטת של התנועה הירוקה הייתה עתירה לבג"ץ שדרשה מוועדת טירקל לדון מחדש בהתאמתו של אלוף יואב גלנט לתפקיד הרמטכ"ל ה-20, עקב החשדות בפרשת הקרקעות ביישוב בו הוא גר. עקב העתירה, ובעקבות תחקיר מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס בעניין, בוטל המינוי.
ב-11 בפברואר 2010 נבחרו בוועידת התנועה אלון טל ורחלי תדהר-קנר ליושבי ראש המשותפים של התנועה, וזאת בעקבות מודל הנהגה שקיים במפלגה הירוקה בגרמניה.
באפריל 2012 התמזגה התנועה הירוקה עם "ישראל הירוקה", תנועה פוליטית בראשות הדס שכנאי שהורכבה מפורשי מפלגת הירוקים.
בימים 29–30 בנובמבר 2012 קיימה התנועה הירוקה בחירות מקדימות לראשות המפלגה ולרשימתה לכנסת ה-19, ולאחריהן הוכרז כי אלון טל ורחלי תדהר-קנר נבחרו שנית לראשות המפלגה. הדס שכנאי הגיעה למקום השלישי בהפרש זעום מן המקום השני. בהמשך הרשימה נבחרו יפעת מאירוביץ-יפת, יורם שפר, יעל כהן-פארן, ערן בן ימיני, בועז רענן, אריה מזרחי ואופק בירנהולץ. לאחר ספירה של מעטפות הצבעה נוספות, שהיו בהקפאה בעקבות חששות לפגיעה בטוהר המידות בחלק מהמעטפות, התברר כי הדס שכנאי נבחרה ליו"ר משותפת של המפלגה ולמקום השני ברשימה במקומה של רחלי תדהר-קנר.
הבחירות לכנסת ה-20
ב-26 ביולי 2013 התקיימו בחירות להנהגת התנועה הירוקה ולתפקיד הכפול של יושב ראש ויושבת ראש התנועה במשותף. המועמדים לתפקיד יושב הראש היו ערן בן ימיני ואופק בירנהולץ, ולתפקיד יושבת הראש התמודדו הדס שכנאי ויעל כהן-פארן.
לתפקיד יושבת הראש נבחרה יעל כהן-פארן, ולתפקיד יושב הראש נבחר ערן בן ימיני. שאר חברי ההנהגה שנבחרו הם: דרור בן-עמי, מוטי בליצבלאו, הדס שכנאי, ענבל כהן, אופק בירנהולץ, יפעת מאירוביץ-יפת ונטע שיינס. בן-ימיני וכהן-פארן שימשו בעבר גם כשני המנהלים הראשונים של ארגון מגמה ירוקה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, חברה מפלגת התנועה למפלגת העבודה הישראלית לרשימה משותפת של שתי המפלגות, המחנה הציוני. בעקבות העלאת אחוז החסימה, ויתרה התנועה הירוקה על התמודדות עצמאית, לטובת שיבוץ יושבת הראש יעל כהן-פארן במקום ה-25 ברשימת המחנה הציוני, מטעם מפלגת התנועה. רשימת המחנה הציוני זכתה בבחירות ב 24 מנדטים, ולאחר היבחרו של דני עטר לתפקיד יושב ראש הקק"ל והתפטרותו מהכנסת, ב-25 בנובמבר 2015 החליפה אותו בכנסת נציגת התנועה הירוקה, יעל כהן-פארן. בכך הפכה כהן-פארן לנציגה הראשונה של התנועה הירוקה בכנסת.
הבחירות לכנסת ה-21
לאחר פירוק המחנה הציוני התנועה הירוקה המשיכה כחלק ממפלגת התנועה. לבסוף ציפי לבני החליטה שלא תתמודד וכתוצאה מכך התנועה הירוקה התאחדה עם מפלגת העבודה וחברת הכנסת יעל כהן פארן שוריינה למקום ה-15 במפלגת העבודה. הרשימה זכתה ב-6 מנדטים בבחירות וכהן-פארן נותרה מחוץ לכנסת.
הבחירות לכנסת ה-22
לאחר שהתמודדה ברשימת מפלגת העבודה, הודיעה חברת הכנסת לשעבר יעל כהן-פארן, יו"ר התנועה הירוקה, שהפעם המפלגה תתמודד ברשימה עצמאית.
ב-25 ביולי, הודיעו ראשי המפלגות מרצ, ישראל דמוקרטית והתנועה הירוקה על התמודדות משותפת תחת רשימה בשם המחנה הדמוקרטי, כשח"כ סתיו שפיר שעברה אליה ממפלגת העבודה עומדת בראש התנועה הירוקה. המפלגה קיבלה את מקומות 2, 8, 11 ו-16 ברשימה (בהם הוצבו שפיר, כהן-פארן, גלעד קריב ו-זינב אבו סוויד בהתאמה).
המחנה הדמוקרטי זכתה ב-5 מנדטים, וסתיו שפיר נכנסה לכנסת.
הבחירות לכנסת ה-23
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שינתה המפלגה את שמה לשם "המפלגה הירוקה". רשימת המחנה הדמוקרטי, בה הייתה חברה, התפרקה ובמקומה הוקמה רשימת "העבודה-גשר-מרצ" עם יאיר גולן מישראל דמוקרטית על חשבון מקום של מרצ, ומבלי להעניק מקומות לתנועה הירוקה. ביום האחרון להגשת הרשימות הודיעה שפיר שהמפלגה לא תתמודד בבחירות.
הבחירות לכנסת ה-24
ב-29 בינואר 2021 התקיימו בחירות פנימיות להנהגה וליו"ר המפלגה הירוקה. הבחירות התקיימו באמצעות אפליקציה ייעודית. ליו"ר המשותפות של המפלגה נבחרו מחדש סתיו שפיר ויעל כהן פארן אשר זכו במרבית קולות הבוחרים. בנוסף, נבחרו להנהגת המפלגה: פרופ׳ נח עפרון, מוטי בליצבלאו, יעל צור, ד״ר יובל ארבל, רועי פרנצוס, שיר כהן וטל מסיקה. המפלגה הירוקה לבסוף לא התמודדה לכנסת.
הסכם מדריד (1670)
הסכם מדריד (באנגלית: Treaty of Madrid; בספרדית: Tratado de Madrid) המכונה גם הסכם גודולפין (Godolphin Treaty) היה הסכם שלום שנחתם במדריד בין ממלכת אנגליה וספרד בשנת 1670. במסגרת הסכם זה הסכימו אנגליה וספרד על חלוקת תחומי ההשפעה שלהם בים הקריבי. על פי ההסכם הכירה ספרד בשליטת אנגליה באיי הודו המערבית, ובעקבותיו קיבלה אנגליה רשמית את השליטה בג'מייקה ובאיי קיימן.
ההסכם קבע כי כל מדינה תוכל להפליג בתחומי ההשפעה של המדינה השנייה בים הקריבי, וכן כי כל מדינה לא תסחר בשטחי ומושבות המדינה השנייה.
תפזורת
תפזורת היא חידת חיפוש וסימון במסגרת נתונה.
בחידת תפזורת הפותר צריך לחפש, לאתר ולסמן, בתוך בליל האותיות שבמסגרת הנתונה, רצפים של אותיות המרכיבים את המילים הנתונות מתחת למסגרת. כיוון קריאת המילים יכול להיות מימין לשמאל, משמאל לימין, מלמעלה למטה ומלמטה למעלה. בתפזורות מסוימות (לא בכל התפזורות) יש גם מילים שכיוון קריאתן הוא באלכסון, משמאל לימין או מימין לשמאל, כלפי מעלה או כלפי מטה.
יש תפזורות בהן כל המילים המבוקשות קשורות לנושא מסוים, למשל: הלבשה, כלי נשק, פרחים וכדומה.
בהוראות הפתרון מקובל לציין מה הם כיווני הקריאה (האם כוללים אלכסונים או לא) או לסמן אותם על ידי צומת חיצים.
תפזורת מספרים
לפי אותו עיקרון בו פועלת חידת התפזורת הרגילה, יש גם חידת תפזורת מספרים. בתפזורת מספרים, להבדיל מהתפזורת הרגילה, צריך למצוא מספרים (במקום המילים) בתוך בליל של ספרות (במקום אותיות). את המספרים החבויים בתוך בליל הספרות קוראים לפי אותם הכיוונים, כמו המילים בתפזורת רגילה.
הסכם מדריד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ישיבת דרך חכמה
ישיבת דרך חכמה הייתה ישיבה גדולה חרדית-ליטאית בירושלים. הישיבה הוקמה ב-2002 על ידי הרב אליעזר סילבר והרב יהונתן וילנסקי. בשיאה מנתה 300 תלמידים בשנותיה האחרונות התקשתה ברישום התלמידים ונסגרה ב-2023 כאשר תלמידי הישיבה המעטים שנותרו פוזרו בישיבות אחרות.
אחד מרבני הישיבה הרב יהונתן וילנסקי  ב23 לאפריל 2023 פתח ישיבה לבחורים מבוגרים (ישיבת "קיבוץ") בשם 'קניין חכמה' ביחד עם הרב שמואל גדליה ניימן במבני הישיבה בשכונת הר נוף בירושלים  לאחר כחודשיים ב18 ביוני 2023 התפלגה הישיבה על רקע חילוקי דעות בין הרבנים על צורת החינוך בישיבה. הרב ניימן פתח ישיבה בקריית יערים והרב וילנסקי המשיך את הישיבה בהר נוף
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת תשס"ב (2002) על ידי הרב אליעזר צבי סילבר, מחבר הספר דרך אליעזר ותלמידו של הרב נחום פרצוביץ, שכיהן עד אז כר"מ בישיבת עטרת ישראל, והרב יהונתן וילנסקי, שכיהן כר"מ בישיבת אור ישראל בפתח תקווה.
הישיבה שכנה בתחילה במבנה ארעי בשכונת סנהדריה בירושלים. לאחר שלושה חודשים עברה הישיבה למבנה בשכונת הר נוף בירושלים, השייך לעיריית ירושלים.
בשנותיה הראשונות הוציאה הישיבה כרך בשם "בדרכי החכמה" ובו חידושים של בחורי הישיבה על המסכת הנלמדת.
בעקבות מחלוקות משפטיות אודות הקצאת הבניין בירושלים עברה הישיבה באלול תשע"א למבנה של מדרשית נעם בפרדס חנה. בתחילת תשע"ב שבה לירושלים למבנה שבו שכנה ישיבת נר ישראל של חסידות גור, בסמיכות לרחוב בר-אילן בירושלים, ובשנת תשע"ד שבה לשכונת הר נוף לאחר שהוקצה לה שטח בשכונה.
ב-2018 גילתה הנהלת הישיבה כי בחורים שלומדים בישיבה השתתפו כניצבים בסדרה "שבאבניקים", והם סולקו מהישיבה.
ב-2021 החליטה הנהלת הישיבה לחלק את הישיבה לשתי מחלקות, מחלקה אחת של בחורים שמרנים ומחלקה שנייה של בחורים חרדים מודרניים. החלוקה נועדה לשמור על בחורים בני משפחות חרדיות שמרניות מהשפעות המודרניים. על פי תוכנית החלוקה לכל מחלקה יוקצה בית מדרש נפרד ואגפים נפרדים בפנימייה. בני הישיבה מכנים את תוכנית החלוקה בשם: 'הרעים והטובים'. בהמשך השנה קבוצת הבחורים ’הרעים’ פתחה ישיבה משלה בשם שערי דעת בראשות הרב חננאל גרינוולד ושוכנת ביישוב בית מאיר.
בשנת 2022 הודיעו ראשי הישיבה כי הם אינם מקבלים תלמידים לשנה הבאה והישיבה תעבור למתכונת של ”קיבוץ”.
בחורף ה'תשפ"ג הודיעה הנהלת הישיבה לאחרוני התלמידים כי הישיבה סוגרת את שעריה, ומבנה הישיבה הושכר למוסדות שונים. במכתב ששלח ראש הישיבה הרב יונתן וילנסקי לבוגרי הישיבה הוא הודיע על הקמתה של ישיבה חדשה בשם "קניין חכמה", כשעמיתו הרב אליעזר סילבר יעמוד בראשות כולל אברכים בשכונת רמת שלמה בעיר.
הגורם לסגירת הישיבה מצוי במחלוקת, יש שתולים זאת בחלוקה לרעים והטובים שיצרה לישיבה שם גנאי, כשאחרים מכחישים זאת.
צוות הישיבה
הר"מים שכיהנו בישיבה הם הרב יעקב שמואלביץ מראשי ישיבת מיר, הרב יוסף דוד רובינשטיין ראש ישיבת נתיבות התורה בבית שמש, הרב מרדכי יהודה לייב זק"ש, הרב אברהם פרלמן, הרב נתן קפלן, הרב יוסף גולדשטיין והרב בנימין גרילק. המשגיחים בישיבה היו הרב אהרן וילנר (לימים אחד ממשגיחי ישיבת אור אלחנן), והרב דורון דוד גולד.
ג'. וו. ברידג'
ג'ורג' וושינגטון ברידג' (באנגלית: George Washington Bridge) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פורס והמעניש ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Force #1 מאוגוסט 1991, ונוצרה בידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב ליפילד.
ברידג' הוא שכיר חרב יוצא מלחמת וייטנאם, המזוהה עם קבוצת שכירי החרב "השישה" בהנהגת קייבל. פרט לכך, הוא היה ידוע כאיש-הקשר של קייבל והאקס-מן בנושא בעיותיה של סוכנות S.H.I.E.L.D. בענייני מוטאנטים, והיה ידוע גם כמנהל הסוכנות. ביקום MC2, ברידג' הופך לנשיא ארצות הברית האפרו-אמריקאי הראשון. הוא הופיע בהופעת קמע באחד מפרקי אקס-מן: סדרת האנימציה לצד ניק פיורי ו-וור משין.
ביוגרפיה בדיונית
ג'ורג' וושינגטון ברידג' העדיף לקצר את שמו ל'''ג'. וו. ברידג כדי להימנע מבדיחות על גשר ג'ורג' וושינגטון. שירת במלחמת וייטנאם בגיל שבע עשרה, ובגלל כישוריו הצבאיים הצטרף לחבורת שכירי חרב בשם "הפראיים". היות שהשם היה תפוס על ידי קבוצתה של סילבר סייבל, השם שונה לקבוצת השישיה. פרט לברידג', הצוות כלל את קייבל הנוסע בזמן, דומינו המוטאנטית, תיאודור וינצ'סטר/גריזלי המוטאנט החייתי, גאריסון קיין ואייזנהאואר קנטי/האמר ההאקר. במהלך משימה, הצוות נתקל בסטרייף וקייבל ירה בקנטי כדי למנוע ממנו למסור מידע. קייבל עזב את הצוות באמצעות טכנולוגיה עתידנית, שלא יכלה להביא עמו את שאר הצוות. הצוות האמין כי קייבל נטש אותם; בהרס המתחולל, קיין מאבד את ידיו בעוד ברידג', גריזלי ודומינו נמלטים. קנטי רותק לכיסא גלגלים, וקיין מצא תחליף קיברנטי לזרועותיו האבודות.
מאוחר יותר, ברידג' הצטרף לסוכנות והגיע לדרגת מנהל. כאשר קייבל הצטרף למוטנטים החדשים והפך אותם לאקס פורס, ביקשו מברידג' לחקור. למרות הטינה שברידג' רחש לקייבל, הוא הרגיש כי הוא מוכרח להזהיר אותו אך זה לא זכה להתייחסות. עם מחלקה K הקנדית יצר ברידג' את קבוצת נשק פריים, בה כל חבר בקבוצה רוחש טינה לקייבל. נשק פריים כלל את גאריסון קיין תחת השם "נשק אקס", נוסף לגריזלי, ריקטור, יטי כוונדיגו וטייגרסטרייק. הם תקפו את האקס פורס, אך גילו כי קייבל השאיר את הצוות להילחם לבדו; בסירוב להילחם בחבריו הישנים, ריקטור הצטרף לאקס פורס ונשק פריים התפרק לאיטו.
הוא נפגש עם ג'רמי קלארק, ראש מחלקה K, אשר שלח את גאריסון קיין להביס את קייבל. למרות שברידג' מסר לקיין מידע חיוני על מנת להביסו, קיין וקייבל השלימו, ולאחר מאבק קצר, ברידג' השלים גם הוא עם קייבל. בשנים הבאות יידע ברידג' את קייבל, האקס פורס והאקס-מן על בעיות המוטאנטים של, כמו גם על מבצע אפס סובלנות. באופן לא רשמי שכר ברידג' את דומינו לפקח על דניאל מונסטאר, שערקה מ- לקבוצת טרור מוטאנטית. כאשר קייבל הקים את האי הצף פרובידנס הנועד לאיחוד תושבי העולם, סוכנות יצרה קבוצת "שישיה" חדשה, בה היה חבר ברידג', ושלחה אותם לחקור את מטרותיו. בהגיעם לפרובידנס, הקבוצה השתכנעה במטרותיו של קייבל ונסוגה. מאוחר יותר הופיע ברידג' כשכיר חרב, מה שמרמז על התפטרותו מסוכנות.
ברידג' חזר לשורות לבקשתו של ג'ספר סיטוול כדי להביס ולעצור את המעניש. ברידג' עבר שינוי פיזי דרסטי, והמיר את דתו לאסלאם. לאחר שלא הצליח, הוא התפטר בטענה שלא יוכל להשתמש בכוח הדרוש כדי לעצור את המעניש תחת פיקוד ממשלתי. הוא הושכר על ידי סיטוול כעצמאי, וגייס את דומינו, סילבר סייבל וקונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין לכוח משימה נגד המעניש. במהלך אירועי "שלטון אפל", הברדס הקים לתחייה צבא נבלי על כדי להרוג את המעניש. שניים מתוכם, פתן המוות ובסיליסק, החזיקו כבני ערובה את אשתו ובנו של ברידג' כדי שיספר להם היכן ניתן למצוא את המעניש. מאוחר יותר, על מנת להקים לתחייה את בנו ואת משפחתו של המעניש, מיקרוצ'יפ ירה בראשו של ברידג' והרג אותו.
חוגלה (עוף)
חָגְלָה (שם מדעי: Alectoris) היא סוג עוף ממשפחת הפסיוניים, בסדרת התרנגולאים. גובהה כ-30 סנטימטרים, המקור והרגליים אדומים, נוצות הכנפיים מפוספסות בצבעים המשתנים בין לבן, חום ושחור, הצוואר בהיר ומוקף פס שחור, והחזה בצבע אפור עד תכלת.
החוגלה היא עוף חברתי החי בלהקות המונות בין 10–20 פרטים, כאשר בעונת הדגירה (לרוב בחודש פברואר) הלהקה נפרדת לזוגות. בעונה זו מתרחשים משחקי חיזור של הזכרים מול הנקבות, ולאחר מכן, עם בוא תקופת הדגירה, חופרת הנקבה גומה אותה היא מרפדת בעלים, ושם מטילה את ביציה. הזכר מבלה את זמנו עם הנקבה בתקופה זו, ולאחר כחודש, עם בקיעת הביצים, מצטרף ללהקת זכרים אחרת.
החוגלה מהירה מאוד, אך בשל משקלה הרב אינה מסוגלת לעוף למרחק רב.
יהושע דייטש
הרב יהושע סג"ל דייטש (ה'תר"ע, 1910 - ד' בתמוז ה'תש"ן, 27 ביוני 1990) היה רב בהונגריה וברומניה ולאחר עלייתו ארצה רב שכונת קטמון בירושלים.
חוגלה (עוף)
החוגלה במקורות ישראל
יש המזהים את ה"קורא" המקראי עם החוגלה. במשנה נזכר "קורא זכר" שלדעת ר' אליעזר חייב במצות שילוח הקן (חולין יב ב). כבר הקדמונים כמו אריסטו ידעו שהזכר של החוגלה דוגר לעיתים על הביצים כמו הנקבה. החוגלה וגם מיני החוגלית המצויים באירופה הם עופות טהורים והייתה להם מסורת כשרות פעילה בקהילות רבות, למשל: בארץ ישראל, בספרד, מרוקו, אנגליה וגרמניה.
יהושע דייטש
תולדותיו
נולד באימפריה האוסטרו-הונגרית, בנו של הרב חיים יהודה סג"ל דייטש, אב"ד מאקווא. למד בישיבת חוסט אצל הרב יוסף צבי דושינסקי ובישיבת קראלי אצל רבי יואל טייטלבוים. היה נוסע לחצרות אדמו"רים רבות, אך בעיקר לחסידות בעלז ולרבי ישעיה מקרסטיר. נישא לגיצא ראכיל בתו של הרב דוד שפרבר, אב"ד בראשוב. לאחר נישואיו התגורר בבראשוב וכיהן כ"רב הצעיר" של העיר. התמנה לאב"ד וואשארהעלי (כיום טרגו מורש) שבהונגריה.
חוגלה (עוף)
מינים בסוג
החוגלה מצויה כמעט בכל רחבי ארץ ישראל, בעיקר באזורים ההרריים. בסוג נמנים המינים הבאים:
יהושע דייטש
תולדותיו
בשנת 1949 עלה לישראל עם חותנו והתיישב בירושלים. כיהן כראש הישיבה הראשון של חסידות בעלז. במשך שנים רבות כיהן כרבה של שכונת קטמון בירושלים והיה מזקני רבני הונגריה בישראל. עמד בראש מפעל "מעיין החוכמה", שעסק בהוצאת ספריהם של מחברים בני זמננו. עסק בהוצאת ספרי אביו "רוח חיים" ו"באר יהודה" והוסיף להם חידושים והערות משלו. בין פרסומיו: אוסף של מאמרי רבנים שנהרגו בשואה.
יחסי הפיליפינים–מרוקו
יחסי הפיליפינים–מרוקו הם היחסים הדו-צדדיים בין הפיליפינים למרוקו. היחסים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-27 בדצמבר 1975.
פמלה אנדרסון
פמלה דניס אנדרסון (באנגלית: Pamela Denise Anderson; נולדה ב-1 ביולי 1967) היא שחקנית, דוגמנית, סופרת ואקטיביסטית קנדית-אמריקאית.
יחסי הפיליפינים–מרוקו
נציגויות דיפלומטית
הפיליפינים החזיקה בעבר שגרירות למרוקו ברבאט. השגרירות נסגרה במרץ 1986, כחודש בדיוק לאחר כניסתה של הנשיאה קורסון אקינו לתפקיד בעקבות מהפכת הכוח העממית. בתו של הנשיא המודח פרדיננד מרקוס, אימי מרקוס, ובעלה טומי מנוטוק התגוררו במרוקו ועל פי הדיווחים החזיקו בדרכונים מרוקאים בעקבות הפלתו של מרקוס. המרקוסים היו חברים קרובים של המלך חסן השני.
יהושע דייטש
משפחה
אחיו, הרב יעקב שמריה דייטש, כיהן כרבה של קהילת חוג חת"ם סופר בפתח תקווה.
פמלה אנדרסון
ביוגרפיה
אנדרסון נולדה בליידיסמית', קולומביה הבריטית שבקנדה. הוריה הם קרול (לבית גרוסקו) ובארי אנדרסון. היא התפרסמה כתינוקת הראשונה שנולדה ביום המאה של קנדה והוכתרה כ"תינוקת היובל".
יחסי הפיליפינים–מרוקו
נציגויות דיפלומטית
על סגירת הנציגות הדיפלומטית נמתחה ביקורת על ידי הסנאטורית הפיליפינית לטיסיה ראמוס-שאהאני, שטענה כי תדמית הפיליפינים בעולם המוסלמי נפגעה עם סגירת השגרירות. היא ראתה במהלך כמתעלם מהמלך חסן השני, צאצאו של מוחמד ומייסד הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
פמלה אנדרסון
ביוגרפיה
ב-2014 היא חשפה בתקשורת שעברה התעללות מינית מספר פעמים כילדה על ידי אישה, ושנאנסה על ידי גבר.
יחסי הפיליפינים–מרוקו
נציגויות דיפלומטית
מרוקו מחזיקה שגריר בפיליפינים, מוחמד רידה אל-פאסי, שהגיש את אמנתו לנשיא רודריגו דוטרטה ב-10 בינואר 2017. עם זאת, השגרירות נפתחה כמעט שנתיים לאחר מכן, בנובמבר 2018.
פמלה אנדרסון
קריירה
פריצתה הגדולה לתקשורת הייתה בשנת 1989 כאשר לבשה חולצה של בירה לאבט במהלך משחק פוטבול שצפתה בו, ותמונתה הוקרנה על מסכי האצטדיון. לאבט שכרה את אנדרסון כדי לפרסם את מוצריה, וזו הופיעה בעירום זמן קצר לאחר מכן, במגזין פלייבוי.
יחסי הפיליפינים–מרוקו
נציגויות דיפלומטית
בדצמבר 2019 פתחה הפיליפינים מחדש את שגרירותה ברבאט שבמרוקו.
פמלה אנדרסון
קריירה
בשנת 1990 ביצעה הופעת אורח בסדרת הסיטקום של רשת CBS "סמוך על צ'ארלס" בתפקיד של כריס.
יחסי הפיליפינים–מרוקו
יחסי עבודה
נכון לשנת 2014, יש יותר מ-3,000 עובדים פיליפינים מעבר לים במרוקו.
פמלה אנדרסון
קריירה
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית שבה פרצה אנדרסון למסך הקטן הייתה קומדיית המצבים "שפץ ביתך" (1991–1993). היא הייתה לכוכבת כאשר שיחקה בתפקיד המצילה סי. ג'יי פרקר (1992–1997) בסדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ". ב-1996 הופיעה אנדרסון בסרט "חתיכה דוקרנית" שנכשל בקופות. החל בשנת 1998 כיכבה בסדרת טלוויזיה משלה בשם "VIP" ששודרה במשך ארבע עונות.
אנדרסון זכתה לפרסום נוסף כאשר קלטות ביתיות בעלות אופי פורנוגרפי שלה ושל בעלה המתופף טומי לי מלהקת מוטלי קרו, נגנבו מביתם והוצעו למכירה באינטרנט. אנדרסון תבעה את החברה שהפיצה את הקלטות והגיעה איתה לפשרה לפיה פוצתה אנדרסון בסכום של 10 מיליון דולר.
ב-2003 התארחה בסיטקום "פחות ממושלמת". בשנת 2005 כיכבה בסיטקום של רשת פוקס "משמר המדף" בתור סקיילר דייטון. באותה שנה עלתה לסדרה עונה שנייה וזו בוטלה עוד לפני שידור כל פרקיה.
ב-2006 הופיעה בסרט "בוראט" בתפקיד עצמה כמושא אהבתו של הכתב הקזחי בוראט.
ב-2008 הופיעה בסרט "סופרהירו". בשנת 2013 גילמה את ד"ר סידני פורבס בסיטקום הקנדי "עסקת חבילה". בשנת 2017 שיחקה בסרטו של ג'יימס פרנקו, "המכון".
ב-2010 השתתפה בגרסה האמריקאית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", ובהמשך אותה שנה הגיעה לישראל והשתתפה בשני פרקים בעונה השישית של התוכנית רוקדים עם כוכבים, בגרסתה הישראלית. באותה שנה כיכבה בתור עצמה בסרט הקומדיה "הוליווד למטומטמים".
בשנת 2011 השתתפה גם בעונה השביעית של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים", וב-2018 השתתפה גם בגרסה הצרפתית של התוכנית. בשנת 2019 שיחקה בסרט הצרפתי "Nicky Larson et le parfum de Cupidon" בתפקיד של ג'סיקה פוקס.
חיים אישיים
אנדרסון נישאה לבעלה הראשון טומי לי, מתופף להקת מוטלי קרו, ב-19 בפברואר 1995. לזוג נולדו שני ילדים: ברנדון בשנת 1996, ודילן בשנת 1997. במהלך מערכת היחסים הייתה ידועה בתור פמלה אנדרסון לי. הם התגרשו בשנת 1998 לאחר שאנדרסון חוותה אלימות פיזית מצדו של לי.
במהלך 2006 הייתה נשואה לזמר קיד רוק למשך 4 חודשים. באוקטובר 2007 נישאה לשחקן הפוקר ריק סולומון. הנישואין בוטלו לבקשת בני הזוג לאחר ארבעה חודשים. בשנת 2014 בני הזוג נישאו מחדש, אך התגרשו באפריל 2015. בינואר 2020 נישאה אנדרסון למפיק הסרטים ג'ון פטרס, ולאחר כשבועיים הודיעה כי הם נפרדו. ב-24 בדצמבר 2020 נישאה לשומר הראש שלה דן הייהרסט, ובינואר 2022 מסרה כי בני הזוג נפרדו.
ב-2004 אנדרסון התאזרחה בארצות הברית, בנוסף לאזרחות הקנדית שלה מלידה. כיום היא חיה בקנדה, באי ונקובר.
בזכות עצמה (מיני סדרה)
בזכות עצמה (באנגלית: Self Made) היא מיני־סדרת דרמה אמריקאית בת ארבעה פרקים, שהופצה ב־20 במרץ 2020 בנטפליקס. הסדרה מספרת את סיפור חייה של מאדאם סי ג'יי ווקר,ומבוססת על ביוגרפיה בשם "על אדמתה שלה" שכתבה אללי'ה באנדלס, סופרת ועיתונאית אמריקאית שהיא נכדתה של בתה המאומצת של ליליה – בתה של המאדאם.
הסדרה בוימה על ידי קאסי למונס, שביימה מספר סרטים כמו "סודותיה של איב" ו"הארייט: הדרך לחופש" ושיחקה בסרט שתיקת הכבשים בדמותה של ארדליה מאפ.
עלילת הסדרה
מאדאם סי ג'יי ווקר עבדה בלואיזיאנה בתור כובסת ענייה. כאשר שערה החל לנשור וקשיי החיים כבדו עליה, קנתה קרם לשיער מאנני מאלון יזמית אמריקאית בעלת מותג של קוסמטיקה ומספרה. למזלה שערה החל לצמוח והיא ביקשה מאנני (בתוכנית נקראת אדי מונרו) להיות המשווקת של מוצריה, שלא הסכימה וסילקה אותה בבושת פנים ממספרתה ואמרה לה בשחצנות שמקומה במכבסה בלבד.
המאדאם מינפה את הסירוב המביש – בשלב הראשון פתחה מפעל קטן בביתה לייצור קרם לשיער. לאחר שרפה שהייתה במפעל, עברה עם משפחתה, שנרתמה לקידום המותג ועזרה לה בעבודה, לעיר אחרת, שם פתחה סלון תסרוקות ותספורות. לאט לאט העסק החל לצבור תאוצה והיא פתחה באמצעות זכייניות צעירות מספרות ברחבי היבשת. כמו כן היא מצליחה לייצר ולמכור אלפי ערכות של קרם מצמיח שיער, גלוסין ומסרק חם וכך המאדאם נהפכת לאימפריה של מוצרי יופי וטיפוח שיער ונכנסת לדפי ההיסטוריה כאישה הראשונה שהפכה למיליונרית בזכות עצמה.
עסקים ונדבנות
המפעל של המאדאם עדיין קיים בימינו והמוצרים משווקים באתר "sephora" הצרפתי שם אפשר לקנות מוצרים לשיער, איפור, בישום ומוצרי טיפוח שונים.
סמיי קאקונגולו
סֶמֶיי לוּאַקִילנֵזִי קָאקוּנגוּלו, (באנגלית: Semei Lwakilnenzi Kakungulu; 1868–1927), היה מצביא והצ'יף הראשי של הפרובינציה המזרחית באוגנדה הקולוניאלית. קאקונגולו הקים את קהילת האבאיודאיה - "בני יהודה" - שקיבלה על עצמה רבות ממצוות היהדות.
ראשית חייו
בשנת 1884 עזב סמיי את קוקי והחל לשרת בחצרו של מלך בוגנדה. הוא קודם במהרה לתפקיד מושל (צ'יף) באחד ממחוזות הממלכה. בשל הצלחתו בהשלטת החוק והסדר במחוזו מונה לתפקיד בכיר בצבא ולקח חלק פעיל במלחמות שניהלה בוגנדה נגד שכנותיה. בסוף שנות השמונים קיבל על עצמו קאקונגלו את הדת הנוצרית הפרוטסטנטית.
מלחמות הדת באוגנדה
בסוף שנות השמונים החלו מאבקים קשים בין שבטים וקבוצות שהמירו את דתם לנצרות לבין אלו שהתאסלמו ונעזרו בסוחרי נשק ועבדים ערבים שהגיעו מזנזיבר. בשנים 1888–1890 הצליחו המוסלמים להשתלט על ממלכת בוגנדה, והמליכו את אחד מבניו של המלך מוטסה הראשון, קלמה ראשיד שהתאסלם וכפה את האסלאם על הממלכה. קאקונגולו לקח חלק משמעותי מאוד במאבק לגירושם של הגורמים המוסלמיים מהממלכה וניצח בקרבות רבים מולם. עם שובו לשלטון הורה המלך הנוצרי מוונגה לערוך לכבוד קאקונגולו חגיגת ניצחון מיוחדת, ומינה אותו לתפקיד צ'יף בכיר.
הקשר עם הבריטים
נוכחות בריטית באוגנדה החלה כבר ב-1890 עם הגעתם של נציגי חברת מזרח אפריקה הבריטית. תחת פיקודו של קפטן פרדריק לוגרד נכבשו כל השטחים השייכים כיום לאוגנדה. יורשו, קפטן ג'יי אר מקדונלד, פנה לקאקונגולו ב-1893 בבקשה לסייע לו מול המוסלמים. קאקונגולו גייס אלפי לוחמים בני הבוגנדה והביס את המוסלמים.
קאקונגולו מונה לתפקיד שר הטקסים בין השנים 1892–1895. ב־1894 הכירה האימפריה הבריטית באוגנדה כמדינת חסות. הבריטים נעזרו באליטות הקיימות כדי לשמור על הסדר ועל שליטתם באזור, כמנהגם במושבות ובמדינות חסות אחרות. גם קאקונגולו השתייך למעמד חברתי גבוה מסוג זה. תחת הבריטים כבש את השבטים במזרח ובצפון אפריקה עד לגבול סודאן.
בשנת 1902 נכבשו אחרוני השטחים של שבטי הבוקדי (Bukedi) והבוגישו (Bugishu) במזרח אוגנדה וקאקונגולו מונה כמושל המחוז המזרחי של אוגנדה. קאקונגולו ייסד באזור זה את העיר מבאלה, לימים העיר הרביעית בגודלה באוגנדה.
שאיפות מלכותיות
קאקונגולו לא הסתפק בתפקיד מושל הפרובינציה וארגן את הפרובינציה המזרחית כממלכה שתחת מרותו. הוא מינה צ'יפים תחתיו והעניק להם קרקעות מבלי שהבריטים מנעו זאת. כאשר התבקש על ידי הבריטים ב-1901 לכבוש את שבט הלנגו (Lango) בצפון אוגנדה ולדכא את מרד החיילים הסודאנים באזור דרש קאקונגולו כי יוכר רשמית כמלך הממלכה המזרחית (קבקה) בתמורה לסיועו. במכתבו של השליח הבריטי המיוחד, סר הארי ג'ונסטון, השיב הלה לקאקונגולו כי: "הבטחתי לעשותך מלך בוקדי והדבר יעשה..." למרות זאת, סירבה הממשלה הבריטית להכיר בקאקונגולו כמלך בוקדי. זאת בין היתר מאחר שלא היה בן שבט הבוקדי וכיוון שלא היה בן לשושלת מלכים. בעקבות סירובם של הבריטים גברה המתיחות בין קאקונגולו לבריטים, עד שבשנת 1913 הפנה קאקונגולו את מרצו ללימוד פילוסופיה ותאולוגיה, על חשבון עיסוקיו הצבאיים.
איסור השימוש בתרופות וחיסונים
כנהוג בכת הבאמאלכי, נמנע קאקונגולו משימוש בתרופות ובחיסונים. לטענת הבאמאלכי, האל הוא המושיע את האדם בעת מחלה ואסור לנסות להשפיע על תוצאות מעשיו. עיקרון זה נשען על פרק ג' בספר דניאל, בו מציל הקב"ה אדם מאש התופת. מכאן גזרו כי בידי האל היכולת להציל גם את החולים הקשים ביותר, ללא סיוע תרופתי. חיזוק להשקפה זו, אותה הורה קאקונגולו בהמשך גם לבני האבאיודאיה, מצאו בדברי הנביא ירמיהו:
סירובם של הבאמאלכי לחסן את עדרי הבקר שלהם הובילו לעימותים רבים עם השלטונות הבריטים, עד אשר הוגלה מנהיגם בשנת 1926.
ברית המילה והקמת קהילת אבאיודאיה
בשנת 1919 פרש קאקונגולו מהבאמאלכי, לאחר שמצא כי גם כת זו לא מקפידה על קיום כל המצוות המקראיות ובעיקרן את מצוות המילה. מאז הצהיר קאקונגולו כי הוא יהודי. הוא נימול ככל הנראה בידי מוסלמי בן שבט אחר ובמו ידיו מל את בניו. קאקונגולו שידל גם את בני ביתו ואת אנשי חצרו לעבור מילה.
בני הבוגנדה אוסרים מכל איסור פגיעה בגוף האדם ויצירת צלקות, מומים או פגמים. נכונותו של קאקונגולו, בן הבוגנדה, לעבור את ברית המילה העידה לפיכך על כוונתו ללכת בדרך דתית חדשה, גם במחיר הפניית עורף למורשתו השבטית. כך שימשה ברית המילה כמבחן נאמנות לתומכיו, בתהליך גיבוש זהותם כקבוצה נבדלת באורח חייה מן השבטים הקיימים. לקבוצה זו קרא קאקונגולו בשם "אבאיודאיה" - "שבט היהודים". לקהילה הצטרפו מאות מחייליו ומתומכיו ממגוון שבטים - בוגנדה, בוקידו, בוסוגה ובוגישו.
בשנת 1923 בנה קאקונגולו בית כנסת ליד ביתו בגבעת גנגמה המשקיפה על מבאלה. באותה שנה פרש רשמית מתפקידו כצ'יף ראשי של בוקדי.
נטישת האמונה בישו
למרות קיום המצוות ההדוק המשיך קאקונגולו להאמין במשיחיותו של ישו ובברית החדשה. בשנת 1926 פגש קאקונגולו סוחר יהודי בשם יוסף. קאקונגולו למד מיוסף רבות על ההפרדה שבין הברית החדשה לתנ"ך (שבאוגנדה היו כרוכים יחדיו). יוסף שהה בכפר האבאיודאיה כחצי שנה ולימד תורה ויהדות. פגישה זו הובילה להתנתקות מן המסורות הנוצריות בהן דבקו בעבר, והנהגת חלק ממצוות ההלכה היהודית. בעוזבו, השאיר יוסף לקאקונגולו את ספר התנ"ך שלו, הכתוב באנגלית ובעברית.
מותו ומורשתו של קאקונגולו
קאקונגולו מת ב-24 בנובמבר 1928 ונקבר בסמוך לביתו החולש על העיר מבאלה. על קברו נכתב: על פי רישומי הנציג הבריטי במקום סיבת פטירתו הייתה דלקת ריאות, שהחמירה כיוון שקאקונגולו סירב לקבל טיפול רפואי ולקחת תרופות. תושבי אזור מבאלה מספרים כי קאקונגולו נפטר מעקיצת קרציה שהרעילה את דמו במהלך סיור יומי באדמותיו הרבות וכי כאשר חזר לביתו קודח מחום סירב להתפנות לטיפול רפואי.
קאקונגולו הותיר אחריו ארבעה בנים ושש בנות. בעת מותו מנתה קהילת האבאיודאיה כאלפיים חברים. כיום מונה הקהילה כאלף חברים, לאחר שעברה תהפוכות קשות עם מותו של קאקונגולו ועם עלייתו לשלטון של אידי אמין. רבים מבני הקהילה התגיירו בעזרת פעילי היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית. בית הספר התיכון של הקהילה נקרא על שמו של קאקונגולו והוא נמצא בגבעת נבוגויה, מרחק הליכה מביתו ומקברו.
פוליטיקה של אוסטרליה
הפוליטיקה של אוסטרליה מתנהלת כמורכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית. אוסטרליה היא פדרציה, ועל כן, הבוחרים באוסטרליה בוחרים את הפרלמנט ברמת המדינה (הסטייט) או ברמת הטריטוריה, וכן ברמה הלאומית (פרלמנט שמופרד לשני בתי מחוקקים). ההצבעה באוסטרליה היא חובה.
הרשות המחוקקת
הפרלמנט של אוסטרליה מחולק לשני בתי נבחרים:
היחס בין שני בתי המחוקקים
הבחירות לסנאט עברו שינויים רבים בשנת 1948. עד אז בחירות אלה התנהלו בשיטה הרובית ובשיטה שבה המנצח במדינה זוכה בכל המושבים שלה. שיטה זאת אפשרה ניצחון מוחץ למפלגה אחת על ידי שינויים יחסית מינוריים בהצבעות האוכלוסייה, או לחלופין, בסנאט עם רוב של סנאטורים מהאופוזיציה. המעבר לשיטת בחירה כאשר לכל מחוז יש נציג אחד מהווה ייצוג טוב יותר למספר המצביעים של כל מפלגה והרכב מאוזן יותר של בית הנבחרים. ברבע האחרון של המאה שרר איזון בבית הנבחרים האוסטרלי כאשר אף מפלגה לא שלטה בו באופן מוחלט, על כן נאלצו המפלגות הגדולות לפנות למפלגות קטנות כדי להבטיח את השלטון שלהן ואת ולחוקק בהתאם.
מכיוון שכדי להעביר חוק באוסטרליה, יש צורך בחקיקה של שני בתי הנבחרים, במקרה והפרלמנטים השונים אינם מסכימים זה עם זה, תתעכב חקיקת החוק. בחוקה האוסטרלית, סעיף 57 מותיר פתרון לבעיה זאת: בכוחו של המושל האוסטרלי לפזר את שני בתי הנבחרים ולהביא לבחירות כלליות על כל המושבים בשני בתי הנבחרים האוסטרלים. מהלך זה הוא מסוכן פוליטית והוצא לפועל רק שש פעמים מאז שאוסטרליה זכתה לעצמאות, בשלוש מתוכן הממשלה נפלה כתוצאה מהשימוש בו.
הרשות המבצעת
הממשל האוסטרלי מתנהל על פי המסורת הבריטית, בעזרת ממונים על ידי המלוכה מבין חברי הפרלמנט. הממשלה מורכבת מהמפלגה או מהמפלגות שזוכות לאמון מרוב חברי בית הנבחרים. מקובל שראש הממשלה הוא חבר בית הנבחרים. הפעם היחידה בהיסטוריה שבה נבחר סנאטור להיות ראש ממשלה, הוא התפטר במהירות והתמודד על מקום בבית הנבחרים.
רמת המשמעת הגבוהה הניכרת באינטריגות המפלגתיות באוסטרליה ניכרת גם בתחומי הרשות המבצעת. מכלל השרים בממשלה האוסטרלית מצופה להגן על המשרד שלהם, ושרים בודדים אשר אינם מסוגלים לעשות כן אמורים להתפטר לאלתר. מקרי התפטרות כאלו הם נדירים ביותר, אך נדירים אף פחות מסדקים באחידות של הקבינט האוסטרלי. התכיפות הנמוכה של פרצות המתגלות לציבור בקבינט האוסטרלי הן עדות לכמות תשומת הלב והרצינות המוקדשת לפוליטיקה פנים מפלגתית באוסטרליה.
מפלגות מרכזיות
מפלגות לאומיות מרכזיות מאורגנות שלטו במפה הפוליטית האוסטרלית מאז עצמאותה. ניתן לתאר את הפוליטיקה באוסטרליה מאז 1900 כעלייה מוקדמת, מתונה ויציבה של פועלים - מפלגת הלייבור האוסטרלית - והכניסה לקואליציה של קבוצות בעלות אינטרסים אחרים לשתי קבוצות עיקריות: "מפלגת מרכז ימין" בעיקרה בעלת מדיניות סוציאליסטית שמרנית עם בסיס תמיכה חזק בעסקים ובמעמד הביניים ו"מפלגת האיכרים". על אף שישנן מפלגות אחרות הנבחרות מעת לעת במחוז זה או אחר שלוש המפלגות האלה שלטו במפה הפוליטית האוסטרלית. לעיתים רחוקות מאוד נבחרים ממפלגות אחרות לקחו חלק בעיצוב הממשל או בחירת ממשלות
בחירות מקומיות
בחירות מקומיות במדינות השונות באוסטרליה נערכות אחת לארבע שנים (מלבד במדינת קווינסלנד אשר בה הבחירות נערכות אחת לשלוש שנים). בניו סאות' ויילס, ויקטוריה, אוסטרליה הדרומית וטריטוריית הבירה האוסטרלית תאריך הבחירות קבוע בחוק. במדינות האחרות, לראש הממשלה ישנה הזכות לקבוע את תאריך בחירות. בכל מדינה של אוסטרליה ישנן מועצות מקומיות, אך כוחן מועט מאוד יחסית לשלטון המרכזי של המדינה.
קבוצת הארמיות ה-12
קבוצת הארמיות ה-12 הייתה קבוצת ארמיות של כוחות בעלות הברית, אשר פעלה במערב אירופה במלחמת העולם השנייה ונחשבת ליחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית.
מפקדת קבוצת הארמיות הוקמה בלונדון ב-14 ביולי 1944, חמישה שבועות לאחר הפלישה לנורמנדי. כמפקדה התמנה גנרל עומר בראדלי, ששימש עד אז כמפקד הארמייה האמריקנית הראשונה. הוא עמד בראשה עד לפירוקה.
לאחר הפריצה מנורמנדי בראשית אוגוסט 1944 הוכפפו לקבוצת הארמיות ה-12 הכוחות האמריקניים בצרפת, אשר פעלו עד אז תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21. היא ניצבה בגזרה המרכזית של חזית בעלות הברית במערב אירופה. משמאלה (מצפונה) פעלה קבוצת הארמיות ה-21 (שבפיקודה פעלו כוחות בריטים וקנדיים). מימינה (מדרומה) התייצבה קבוצת הארמיות השישית, שהוקמה לקראת פלישת בעלות הברית לדרום צרפת ב-15 באוגוסט 1944 (מבצע דרגון) (בפיקודה פעלו כוחות אמריקניים וצרפתים). מפקדי קבוצות הארמיות ה-21 והשישית היו הגנרלים ברנרד לו מונטגומרי הבריטי וג'ייקוב דיוורס האמריקני (בהתאמה).
תחת פיקוד קבוצת הארמיות ה-12 פעלו מרבית הכוחות האמריקניים שנשלחו לחזית הלחימה במערב אירופה. היא פעלה בצרפת, בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה, וכוחותיה לחמו בקרב הארדנים בסוף 1944. בעת התקדמות כוחות בעלות הברית לתוך גרמניה ב-1945 פעלו במסגרתה ארבע ארמיות אמריקניות – הארמייה האמריקנית הראשונה, הארמייה האמריקנית השלישית, הארמייה האמריקנית התשיעית והארמייה האמריקנית ה-15, וביום הניצחון באירופה עמדו תחת פיקודה 1.3 מיליון חיילים. ככזו, היא הייתה היחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פורקה קבוצת הארמיות ה-12.
אל-מקתפי
אל-מקתפי לאמר אללה (מילולית: ההולך בעקבות מצוות האל), אבו עבדאללה בן אל-מוסתזהר (בערבית: المقتفي لامر الله, ابو عبد الله بن المستظهر) נולד בשנת 1096 והיה הח'ליף העבאסי השלושים ואחת שמשל בבגדאד בין 7 בספטמבר 1136 ו-12 במרץ 1160.
חייו ופועלו
שלטונו של אל-מקתפי עומד בסימן החלשות האחיזה הסלג'וקית בעיראק. אל-מקתפי הצליח לנצל את המצב על מנת להשתחרר חלקית מעולם ולהשליט את מרותו על אזורים נרחבים בעיראק. מעורבותו של אל-מקתפי בתככי החצר הסלג'וקית הביאו למצור סלג'וקי על בגדאד בידי מוחמד איבן מחמוד בינואר 1157 וקוטב א-דין מודוד ממוסול. למרות הצלחות ראשוניות של הצבא הסלג'וקי, ובכללן כיבוש חלקה המערבי של העיר, התארכות הלחימה ופיצולים בתוך המחנה הסלג'וקי הביאו לנסיגתו ולניצחון עבאסי. המצור הוסר ב-13 ביולי לאחר נטישת הכוחות המוסוליים ופריצת מרד פנימי בראשות אחיו של הסולטאן מחמד. לאחר עליית שושלת הזנג' במוסול הוא שלח כוחות למלחמה בצלבנים.
לטענת גרייס (סדרה)
לטענת גרייס (באנגלית: Alias Grace) היא מיני סדרה קנדית-אמריקאית בבימויה של מרי הארון ובכיכובה של שרה גאדון. הוא מבוסס על הרומן באותו השם מאת מרגרט אטווד משנת 1996, ועובד לטלוויזיה על ידי שרה פולי. הסדרה כוללת שישה פרקים. היא שודרה לראשונה ברשת CBC ב-25 בספטמבר 2017, והועלתה לנטפליקס לצפייה בינלאומית ב-3 בנובמבר 2017.
הקרנת הבכורה של שני הפרקים הראשונים הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-2017.
הפקה
ציורים מהמאה ה-18 והמאה ה-19 ממוזיאון SMK (Statens Museum for Kunst, הגלריה הלאומית של דנמרק) מקשטים את הסטים המרכזיים בסדרה, כולל בית משפחת פרקינסון שם גרייס עובדת כמשרתת, ואחוזת מושל הכלא שם היא עובדת כחלק מריצוי עונשה.סצנות הכלא צולמו בבית הכלא קינגסטון שם גרייס מרקס האמיתית ריצתה את תקופת מאסרה. מספר סצנות גם צולמו במוזיאון שירות בתי הסוהר של קנדה, בבית הסוהר הראשי ההיסטורי.
קבלה וביקורת
"לטענת גרייס" זכתה לשבחי הביקורת. באתר Metacritic, הסדרה קיבלה ציון של 82 מתוך 100 בהתבסס על 29 ביקורות, ציון המעיד על "שבחים אוניברסליים". למיני סדרה יש דירוג של 98% באתר עגבניות רקובות, עם דירוג ביקורת ממוצע של 8.13 מתוך 10 המבוסס על 61 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר אומר, "פרשנות חברתית נושכת ומשחקה המהפנט של שרה גאדון הופכים את 'לטענת גרייס' לתוספת ראויה של לקטלוג העיבודים של מרגרט אטווד."
The Way You Move
The Way You Move הוא סינגל בביצוע הראפר האמריקאי ביג בוי מצמד ההיפ הופ האמריקאי אאוטקאסט, בהשתתפות הזמר-יוצר האמריקאי סליפי בראון. לצד "Hey Ya!", שהקליט חברו לצמד אנדרה 3000, השיר הוא אחד משני הסינגלים המובילים מתוך Speakerboxxx/The Love Below, אלבום כפול המכיל אלבומי סולו של כל אחד. השירים יצאו לאור ב-25 באוגוסט 2003, על ידי חברות התקליטים לה-פייס רקורדס ואריסטה רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהחליף את "Hey Ya!" של אנדרה 300, ובכך הפך הצמד לצמד הראשון בהיסטוריה שהחליף את עצמו בצמרת מצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
"The Way You Move" נכתב על ידי ביג בוי, סליפי בראון ומפיק השיר קארלטון מאהון; ביג בוי גם עזר בהפקת השיר. השיר משלב אלמנטים של מוזיקת בס, היפ הופ דרומי בסגנון של אטלנטה ומוזיקת נשמה משנות ה-70 של המאה ה-20.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של בריאן בארבר, מציג את ביג בוי כבעלים של חנות חישוקים. צילומי הקליפ נמשכים בסופו של דבר במיקומים אחרים במהלך הרצת הסרטון, ומשתתפות בו כמה נשים צעירות שביג בוי, הלבוש בחליפת סרסור, מנסה להזרים.
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למקום ה-83 במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע של 27 בספטמבר 2003, ארבעה ימים לאחר צאתו. מאוחר יותר, הגיע למקום השני, מאחורי הסינגל המוביל השני של האלבום, "Hey Ya!". בשבוע של 14 בפברואר 2004, החליף השיר את "Hey Ya!", ושהה במקום הראשון לשבוע אחד. זו הפעם השישית בה אמן/הרכב מחליפים את עצמם במקום הראשון במצעד. "The Way You Move" דורג במקום החמישי במצעד סוף השנה של מגזין בילבורד לשנת 2004.
M37
M37 (מ-Messier 37, או NGC 2099) הוא צביר פתוח עשיר בקבוצת הכוכבים עגלון הנמצא במרחק של כ-4,400 שנות אור ממערכת השמש ומכיל מאות כוכבים.
היסטוריה
הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ידוע מתי צפה בו. למרות שהצביר בהיר יותר מ-M36 ומ-M38 הסמוכים, הוא לא התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל שצפה בשניים האחרים בשנת 1749. לעומת זאת ב-2 בספטמבר 1764 הוא נצפה על ידי שארל מסיה, שלא ידע על גילויו המוקדם יותר ותיאר אותו בקטלוג מסיה כצביר של כוכבים קטנים שמוקפים בערפילית.
מאפייני הצביר
גודלו הזוויתי הנצפה של M37 הוא כ-24 דקות קשת, כשלושה רבעים מקוטרו של הירח המלא ומרחקו ממערכת השמש לא ידוע בוודאות ונע בין 4,100 ל-4,700 שנות אור, כך שקוטרו של M37 הוא בין 20 ל-25 שנות אור. הצביר מכיל כ-150 כוכבים שבהירות נראיתם היא מדרגה מתחת ל-12.5 ובסך הכל כ-500 כוכבים. יש בצביר למעלה מ-10 ענקים וגילו של הצביר מוערך בלפחות 300 מיליוני שנים – המבוגר ביותר מבין שלושת הצבירים M37, M36 ו-M38.
זאק גולדסמית'
זאק גולדסמית' (באנגלית: Zac Goldsmith; נולד ב-20 בינואר 1975) הוא פוליטיקאי בריטי ממוצא יהודי, חבר המפלגה השמרנית מכהן כשר לענייני אסיה, אקלים וסביבה במשרד החוץ וחבר העמים. הוא כיהן כחבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת מטעם מחוז ריצ'מונד פארק בלונדון וכשר במשרד הסביבה ובמשרד הפיתוח הבינלאומי. גולדסמית' היה מועמד מטעם המפלגה השמרנית בבחירות לראשות עיריית לונדון שהתקיימו במאי 2016.
קורות חיים
גולדסמית' נולד בלונדון, בנם של איש העסקים והמיליארדר הבריטי-יהודי סר ג'יימס גולדסמית' ורעייתו השלישית ליידי אנאבל. הוא התחנך בפנימייה היוקרתית איטון קולג' ממנה סולק לאחר שמריחואנה נתפסה בחדרו, ובגימנסיה CCSS בקיימברידג'. בתום לימודי התיכון עבר לארצות הברית ובמשך שנתיים עבד בארגוני איכות הסביבה.
ב-1997 הצטרף למערכת כתב העת "אקולוג'יסט" שייסד דודו וב-1998 מונה לעורכו. הוא הפך את כתב העת מכתב עת אקדמי לכתב עת הפונה לקהל רחב יותר ועוסק בענייני דיומא. הוא פרש מתפקיד העורך ב-2007.
ב-2010 התמודד מטעם המפלגה השמרנית ונבחר לנציג אזור ריצ'מונד פארק בפרלמנט הבריטי. הוא נבחר לכהונה נוספת ב-2015 ברוב של 58.2%. באוקטובר 2015 נבחר גולדסמית' למועמד המפלגה השמרנית לקראת הבחירות לראשות עיריית לונדון. בסיבוב הראשון זכה ל-35% מקולות הבוחרים ובסיבוב השני זכה ל-43% מהקולות (הכוללים העדפות משניות) והפסיד לסאדיק קאן ממפלגת הלייבור.
באוקטובר 2016 הודיע על התפטרותו מהפרלמנט עקב התנגדותו לתוכנית למסלול שלישי בנמל התעופה לונדון הית'רו, בבחירות מיוחדות שנערכו במחוז הוא התמודד כמועמד עצמאי והפסיד לשרה אולני, מועמדת המפלגה הליברלית-דמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-2017 התמודד מטעם המפלגה השמרנית וניצח את אולני ברוב של 45 קולות בלבד. בבחירות 2019 הפסיד לאולני. בספטמבר 2019 מונה לשר במשרד הסביבה ולשר במשרד הפיתוח הבינלאומי.
בינואר 2020 מונה כלורד לימי חייו לכהן בבית הלורדים והמשיך לכהן במשרד הסביבה. לאחר בחירתה של ליז טראס לראש הממשלה, מונה לשר לענייני אסיה, אקלים וסביבה במשרד החוץ וחבר העמים.