cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטניסלב ויספיאנסקי
התחלת דרכו כצייר ומחזאי
באוגוסט 1894 חזר ויספיאנסקי לקרקוב ונעשה פעיל בתנועה המודרניסטית. עיצב ובאופן חלקי צייר את הפנים הפוליכרומי של החלק הגותי בכנסייה הפרנציסקנית, שהורכב ממראות מפולין, בעיקר מוטיבים פרחיים, גאומטריים והראלדיים. ראש הכנסייה עודד אותו לעצב גם כמה ויטראז'ים כמו "המבורכת שלומית", הסטיגמטה של פרנציסקוס הקדוש" ו"אלוהים האב". עבור עיצוב הנוף של התל קושצ'ושקו (Kopiec Kościuszki) זכה ויספיאנסקי בפרס "האקדמיה הפולנית ללימודים". כצייר, מעצב פנים ומשורר שיתף פעולה עם התיאטרון העירוני. יצר תפאורות וריהוט להצגות תיאטרון ואף ביים מחזות שונים.
שיא הקריירה
ויספיאנסקי שיתף פעולה גם עם אגודת ידידי האמנות היפה בקרקוב ובאמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 התמנה לעורך האמנותי של השבועון "ז'יציה" (החיים). למרבה האכזבה הדרמות הראשונות שלו "אגדה" (1897) ו"דניאל ומלאגרה" (1898) לא התקבלו בהתלהבות על ידי הבקורת. לעומת זו המחזה "ורשביאנקה" זכה להערכה מיידית. הצגת הבכורה שלו ב-2 ביולי 1901 עם מריה מדז'ייבסקה בתפקיד מריה, הייתה ציון דרך בקריירה של ויספיאנסקי כיוצר דרמות לאומיות. בשנים 1900-1898 הוצאו לאור המחזות "פרוטסילס ולאודאמיה", "ללוול" ו"לגיון". הדרמה האחרונה שיקפה גישה פולמוסית של המחבר מנקודת מבט רומנטית ביחס להיסטוריה. בשנת 1900 התחתן ויספיאנסקי עם תאודורה תאופילה פּיטקו (1957-1868), אם ארבעת ילדיו. בנובמבר אותה שנה השתתף בחתונת ידידו לוציאן רידל בברונוביצה, כפר על-יד קרקוב. החתונה העניקה לו השראה בכתיבת המחזה Wesele ("החתונה"), שבו הציג ויספיאנסקי תמונה ביקורתית סרקסטית של החברה הפולנית במאה ה-19. באמצעות מחזה זה, שזכה להצלחה, הפך אותו בעיני הקהל למחזאי לאומי ממש, שמקומו בפולין דמה לזה של ייטס באירלנד, של או'ניל בארצות הברית או מטרלינק בבלגיה. "החתונה" הוצג על במת התיאטרון אף על פי שהצנזורה אסרה על שיווקו בחנויות הספרים.
אחרי הצלחת "החתונה" פרסם ויספיאנסקי עוד ארבעה מחזות מבוססים על תולדות פולין: "Wyzwolenie" (השחרור), Achilles (אכילס), Bolesław Śmiały (בולסלב האמיץ), ו-Legenda II ("האגדה ב"). בשנים הבאות פרסם את "Skałka" ואת "Powrót Odysa" (חזרתו של אודיסאוס), ותרגם את ה"סיד" של פייר קורניי ואת "זאיר" מאת וולטר.
בשנת 1906 התמנה ויספיאנסקי למרצה באקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב ונבחר גם למועצת העיר. אולם מצב בריאותו באותה התקופה הידרדר. הוא חלה בסיבוכים של העגבת, מחלה חשוכת מרפא באותן השנים, וניסה לטפל בעצמו ברימאנוב ובבאד האל. לבסוף התיישב בבית קטן בכפר ונגז'צה, על יד קרקוב.
ויספיאנסקי נפטר בשנת 1907 והובא לקבורה בקרקוב. יום לווייתו הפך ליום אבל לאומי. הוא נקבר בקריפטה של האישים החשובים, מעין פנתאון של פולין, בכנסיית סקאלקה בקרקוב.
לזוג ויספיאנסקי היו ארבעה ילדים: שלושה בנים - תאודור (שנולד מקשר זוגי קודם של תאופילה תאודורה פיטקו), מייצ'יסלב בולסלב, סטניסלב הבן, ובת - הלנה.
יצירתו
יצירתו של ויספיאנסקי אקלקטית מאוד. היא כוללת לצד מחזות ושירה, גם רישומים של נופי קרקוב, איורי ספרים, ציורי שמן ופסטל, דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים, ויטראז'ים, אמנות גרפית, עיצובי רהיטים ועיצובי פנים, עיצוביו בוואוול.
עם יצירותיו הידועות ביותר נמנים הדיוקן העצמי משנת 1890 ורישומיו בעת המסעות ברחבי פולין ובאירופה. מתוך ציורי צמחים יצר עשבייה שלמה. לרוב השתמש עם זאת בטכניקות פסטל. ציורי הפסטל הראשונים שלו נוצרו בשנים 1894-1890. הם מציגים בעיקר בני משפחה, ידידים ואמנים אחרים. ויספיאנסקי צייר גם את ילדיו במצבי יומיום שונים כגון בזמן שינה או ארוחה - למשל "Helenka" "הלנקה" (1900), מאוסף המוזיאון הלאומי בקרקוב, Śpiący Staś ("סטאש ישן") משנת 1902, נמצא ב"מוזיאון שלזיה" בקטוביצה), Śpiący Mietek ("מייטק ישן") (1904, במוזיאון לאמנות בלודז', "Macierzyństwo" ("אמהות") (1905, במוזיאון הלאומי בקרקוב), "Żona artysty z synkiem Stasiem" ("אשת האמן עם בנם סטאש") (1904, במוזיאון שלזיה העליונה בביטום).
בטכניקה זו הוא צייר רבים ממכריו ומאמני התקופה: בין השאר, את קז'ימייז' לבנדבוסקי, יאצק מלצ'בסקי, אליזה פארנסקה, משפחת קרישטלוביץ', לודוויק סולסקי, אירנה סולסקה, הצייר יאן סטניסלבסקי. בין ציורי הנוף תמונות הנופים של קרקוב, כגון של פארק פלנטי, ציורי בעלי חיים מסוג Desmanus (האחרונים גם בציורי שמן), תמונות של הנהרות רודאבה וויסלה, בתים כפריים בגרבובו, ובשלהי חייו - נופים שנשקפו מן הסטודיו שלו על תל קושצ'ושקו. הוא יצר גם פוסטר למחזה של מטרלינק "Intérieur" "פנים" (בפולנית: Wnętrze)
ויטראז'ים ועיצובי פנים
מורשתו האמנותית כוללת פרט לציוריו גם ויטראז'ים, פוליכרומים ועיצובי פנים. אחרי שנת 1889 השתתף, לבקשת יאן מטייקו, בעבודות השימור של בזיליקת מרים הקדושה בקרקוב. יחד עם יוזף מהופר צייר בה 36 ויטראז'ים.
בעת שהותם בפריז יצרו שניהם שתי קופסאות שנועדו לתחרות לעיצוב קישוטים עבור אולם רודולפינום בפראג. יצר גם עיצובי מסכים לתיאטרון על שם יוליוש סלובצקי בקרקוב.
הוא עיצב לבד ויטראז'ים ופוליכרומים בכנסייה הפרנציסקנית בקרקוב. הוויטראז' המפורסם Stań się או "אלהים האב" מציג בהשארת ספר בראשית את בריאת האור והפרדת המים. ויטראז'ים נוספים נמצאים בפרסביטריום של הכנסייה, ביניהם "שלומית המבורכת" המשליכה את הכתר מעל ראשה ופרנציסקוס הקדוש המקבל סטיגמטה. ויספיאנסקי יצר גם ויטארז'ים עם תמונותיהם של סטניסלב הקדוש, המלכים קז'ימייז' הגדול והנריק החסוד שנועדו לקתדרלת ואוול (הם יוצרו בפועל רק מאוחר, והוצגו החל מהשנים 2007-2005 ב"ביתן ויספיאנסקי 2000"). ב-4 ויטראז'ים נוספים נראים מוטיבים צמחיים המציגים יסודות של אש ומים.. חבים לויספיאנסקי גם את עיצוב חדר התצוגות של החברה לאמנויות היפות ואת מדרגות וקישוט האולם של בית החברה הרפואית בקרקוב. בשנת 1905 יחד עם ולדיסלב אקיילסקי עיצב את גבעת ואוול (מה שנקרא ה"אקרופוליס").
קישורים חיצוניים
Away poetry, thou art a tyrant! Year of Stanisław Wyspiański
שאנדור פישר (מנצח)
שאנדור פישר (בהונגרית: Fischer Sándor; בודפשט, 6 בפברואר 1900 – בודפשט, 8 במרץ 1995) היה מנצח יהודי-הונגרי, מתרגם עשרות לבריות של אופרות ואורטוריות, מלחין. אביהם של אדם פישר ואיוואן פישר, כמו כן הדוד של צלם הקולנוע והצלם העיתונות פטר פישר (בעלה של השחקנית פלורה קאדאר) ושל הפסנתרן-מנצח ג'רג' פישר.
ביוגרפיה
שאנדור פישר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור פישר, מהנדס, ושל ארז'בט שוורץ. הוא היה תלמידם של אלברט שיקלוש ולאו ויינר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט בין השנים 1919 ו-1922. לאחר סיום הלימודים המשיך את הכשרתו אצל הנס קוסלר עד 1925.
בין השנים 1929-1931, הוא היה המנצח והמנהל המוזיקלי של תיאטרון הקומדיה של בודפשט, ובין 1935–1938, של תיאטרון מרכז העיר. משנת 1938 נאסר עליו להופיע בפני קהל לא יהודי בשל החוק היהודי השני. על כן יכול היה להופיע בתיאטרון גולדמארק רק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בין לבין הוא נלקח שוב ושוב למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בתקופה זו, בין היתר, היה המלחין של המחזה תמר (Támár) של לאיוש באלינט, ורבק (פשושים) של ארנו ספ ושל סונטת הסתיו של הוגו צ'רגה. לאחר השחרור בשנת 1945 הוא חזר לתיאטרון הקומדיה, ומ-1949 ועד פרישתו ב-1978, היה הדרמטורג המוזיקלי של הרדיו ההונגרי. פישר תרגם לבריות של עשרים וחמש אופרות, מספר אורטוריות וספרי מוזיקה.
עבודתו המשמעותית ביותר כמלחין היא שלישיית הפסנתר שלו, שהועלתה בבכורה בדרזדן ב-1930. עבור פבלו קזאלס, הוא העביר לצ'לו את קונצ'רטו הקרן של מוצרט KV 447.
ג'וזף הנרי
ג'וזף הנרי (באנגלית: Joseph Henry; 17 בדצמבר 1797 – 13 במאי 1878), היה פיזיקאי אמריקאי והנשיא הראשון של הסמית'סוניאן. בחייו היה נחשב לגדול מדעני אמריקה אחרי בנג'מין פרנקלין. במהלך מחקריו בתחום החשמל גילה את ההשראות העצמית. באופן בלתי תלוי במייקל פאראדיי גילה את ההשראות ההדדית. עבודות שלו על ממסרים היו בסיס לטלגרף חשמלי.
חייו
הנרי נולד באולבני, ניו יורק, במשפחה של מהגרים מסקוטלנד. המשפחה הייתה ענייה מאוד, ואבא שלו נפטר כאשר ג'וזף הנרי היה צעיר מאוד. הוא התחיל לעבוד בגיל 13 ובמקביל התעניין בתיאטרון. בשנת 1819 הוא התחיל ללמוד באקדמית אולבני. בשנת 1824 הוא התחיל לעבוד כעוזר מהנדס בבניית כביש מאזור נהר הדסון לימת אירי. הוא הצטיין בלימודים ובשנת 1826 התמנה לפרופסור באקדמיית אולבני. במשרה זו הוא התחיל את מחקריו בתחום המגנטיות. הוא בנה מגנטים חשמליים חזקים במיוחד. הדבר היה חשוב להמשך פיתוח הטלגרף. בשנת 1832 הוא בנה את אחת המכונות הראשונות שהפכו את הכוח החשמלי לתנועה. בשנת 1832 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1835 הוא בנה ממסר חשמלי ראשון. באותה התקופה הוא גילה תופעת השראות עצמית.
בשנת 1846 הוא התמנה למזכיר ראשון של הסמית'סוניאן. נפטר ב-13 במאי 1878 בוושינגטון.
יחידת מדידה של השראות הנרי. נקראת על שמו.
סינתיה אריבו
סינתיה אריבו (באנגלית: Cynthia Onyedinmanasu Chinasaokwu Erivo; נולדה ב-8 בינואר 1987) היא שחקנית וזמרת בריטית. נודעה בתפקידה במחזמר הצבע ארגמן שהועלה בברודוויי עליו זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר, ובפרסי אמי וגראמי, אותם חלקה עם יתר חברי המחזמר.
ראשית חייה
אריבו גדלה בסטוקוול שבאנגליה, להורים ילידי ניגריה. אמה שימשה כאחות. היא למדה תחילה פסיכולוגיה באוניברסיטת מזרח לונדון, אך עזבה לימודים אלה ועברה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
תיאטרון
תפקידיה הראשונים של אריבו היו בסדרות טלוויזיה בריטיות כגון Chewing Gum ו-The Tunnel. תפקידה הראשון על במות היה במחזה Marine Parade בפסטיבל ברייטון בו גילמה נערה בת 14.
בשנת 2010 שיחקה במחזה המוזיקלי Was Looking at the Ceiling and Then I Saw The Sky.
בשנת 2011 השתתפה בהפקה בריטית של המחזמר Sister Act בתפקיד דלוריס ואן קראייה. בשנת 2013 גילמה את סילי האריס בהפקה של Menier Chocolate Factory של הצבע ארגמן. בשנת 2014 החלה להופיע בתפקיד ראשי במחזמר !I Can't Sing המבוסס על התוכנית The X Factor שהועלה בוסט אנד בלונדון. במאי 2014 ההפקה נסגרה, שישה שבועות לאחר הפתיחה.
בפברואר 2017 ביצעה את השיר God Only Knows שבוצע במקור על ידי הביץ' בויז בטקס פרסי גראמי ה-59 יחד עם ג'ון לג'נד. השיר בוצע כמחווה למוזיקאים שהלכו לעולמם בשנה שחלפה.
קולנוע
בשנת 2014 השתתפה בכתיבת השיר Fly Before You Fall וביצעה אותו כחלק מפסקול הסרט Beyond the Lights.
אריבו שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "הארייט", ביוגרפיה אודות לוחמת זכויות אדם אפרו אמריקאית הארייט טאבמן. הסרט עלה למסכים בשנת 2019. על תפקידה בסרט קיבלה מועמדות לפרסי האוסקר לשחקנית הטובה ביותר וגלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט עלילתי - דרמה, ולפרסי האוסקר וגלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר על השיר "Stand Up" שהייתה שותפה לכתיבתו וביצעה בסרט.
בשנת 2021 שיחקה בסרט המדע הבדיוני של דאג לימן "כאוס מהלך" בכיכובם של טום הולנד ודייזי רידלי. במרץ של אותה שנה החלו הצילומים לסרט "פינוקיו" אשר צפוי לצאת בסוף שנת 2022, בו תגלם את הפיה הכחולה. בנובמבר 2021 לוהקה אריבו לעיבודו הקולנועי של המחזמר "מרשעת" שיחולק לשני חלקים – "מרשעת: חלק 1" ו"מרשעת: חלק 2" – שבו תגלם את התפקיד הראשי של אלפבה, המכשפה הרעה מהמערב. בהמשך גם לוהקה לתפקיד ראשי בסרט הפשע "לות'ר" המבוסס על סדרת הטלוויזיה באותו שם בכיכובו של אידריס אלבה שאף יככב בסרט.
טלוויזיה
בשנת 2020 שיחקה במיני-סדרה "זר" בכיכובו של בן מנדלסון. אריבו גילמה את הולי גיבני, חוקרת פרטית המסייעת בפתרון תעלומת רצח וחטיפות.
מיאלומה נפוצה
מיאלומה נפוצה (ביוונית: myeloma) היא מחלה ממארת של תאי פלסמה במח העצם. תאי הפלסמה הם לימפוציטים בשלים מסוג B המייצרים נוגדנים. המילה מיאלומה היא הלחם של המילים ביוונית עתיקה myelo]s] שפירושה מח עצם ו-h[oma]s שמשמעותה שלם, ומכאן, גוש, גידול. במיאלומה נפוצה התאים הממאירים מפרישים נוגדן חד שבטי (Monoclonal) הנמצא בדם ובשתן. המחלה פוגעת במח העצם, בעצמות, בכליות ובמערכת החיסון.
תסמינים
המחלה מתבטאת בכאבי עצמות, אנמיה, אי-ספיקת כליות, זיהומים חוזרים וריכוז גבוה של סידן בדם. אי-ספיקת כליות הנגרמת בעיקר על ידי שקיעה של הנוגדנים החד-שבטיים בכליה. האנמיה והזיהומים נגרמים עקב פגיעה בייצור של מרכיבי הדם (תאי דם אדומים, לבנים וטסיות דם). שגשוג תאי הפלסמה במח העצם גורם לפירוק עצם באזורים שונים בשלד, וכתוצאה מכך לשברים. פירוק העצם גם מעלה את ריכוז הסידן בדם.
התפתחות המחלה
מיאלומה נפוצה מתפתחת ברוב המקרים ממצב טרום ממאיר (MGUS, ‏ Monoclonal Gammopathy of Undetermined Significant) אשר מתפתח למצב של מיאלומה זוחלת/ רדומה (Smoldering Multiple Myeloma ,SMM) ולבסוף למיאלומה תסמינית. שינויים גנטיים (Genetic) רב שלביים ושינויים בסביבה המקומית של תאי ה-Plasma גורמים לתאי ה-Plasma הטרום ממאירים לעבור ממצב טרום ממאיר למצב ממאיר. מצבים מקדימים שאינם מחייבים טיפול אבל מחייבים מעקב.
אבחון המחלה
· בדיקות דם ושתן: אלקטרופורזה של חלבוני דם (Plasma protein electrophoresis)‏ מראה הימצאות רמות גבוהות של חלבון חד שבטי בדם (פארפרוטאין) או בשתן או הפרעה ביחס ובמספר המוחלט של השרשרות הקלות החופשיות בדם. בשתן הימצאות חלבוני -Bence Jones ו-Beta 2 Microglobulin.
הדמיות: צילומי רנטגן של השלד (X-Ray) או טומוגרפיה ממוחשבת ‏ (Computer Tomography,CT) למציאת אזורים ליטיים.
ביופסיית מח עצם אשר בה הודגם ריבוי תאי Plasma חד שבטיים, מעל 10 אחוזים. ובדיקת שינויים כרומוזומלים.
קיימת פגיעה באחד מאיברי המטרה: אי ספיקת כליות, אנמיה, ריכוז גבוה של סידן בדם, אזורי ליטיים בעצמות.
CRAB‏: (hyperCalcemia, Renal failure, Anemia, lytic Bone lesions)
טיפול
מיאלומה נפוצה נחשבת למחלה ממארת הניתנת לטיפול על אף שלא רבים מצליחים להבריא ממנה לגמרי, ועל כן מוגדרת כמחלה כרונית. חולים במחלה מטופלים במרפאות ובמחלקות המטולוגיות בטיפולים כימותרפיים וביולוגים שונים, בהתאם לסוג המיאלומה שבה לקו. אבחון המחלה מבוסס בין היתר על מציאת נוגדנים חריגים (המיוצרים על ידי התאים הפגועים) בבדיקות דם או בבדיקות שתן. הטיפול יכול לכלול מגוון תרופות דוגמת: תלידומיד, רבלימיד, וולקייד, פומלידומיד, קרפילזומיב, דאראטומומאב וכן כימותרפיה. בנוסף ניתנות תרופות מקבוצת הביספוספונטים: ארדיה, זומרה, בונפוס לחיזוק העצם.
יונתן סע הביתה
יונתן סע הביתה הוא שיר עברי שכתב יהונתן גפן, הלחין נפתלי אלטר ובוצע ב-1973 על ידי אושיק לוי, שמאוחר יותר כלל אותו באלבומו השני, "אושיק לוי" (1974).
רקע
השיר נוצר בלונדון ב־1971, בביקור של אושיק לוי בביתו של שלום חנוך, שהתגורר אז באנגליה בניסיון לפתח קריירה בינלאומית. באותו יום ביקרו את חנוך גם יהונתן גפן ונפתלי אלטר, ששהו גם הם בלונדון באותה תקופה. בעקבות מזג האוויר האפור כתב גפן את השיר, אלטר הלחין, ולוי הקליט אותו עם שובו לישראל. את קולות הרקע בשיר שרות ריקי גל ורותי נבון. השיר יצא לאור בפברואר 1973, ובמקור נקרא "סע הביתה יונתן", כשמו של מחזה מאת חנוך ברטוב שעלה בשנות השישים. הוא נכלל באלבום הסולו השני של לוי, "אושיק לוי", שהופיע בסוף 1974, ושם נקרא בשמו המוכר, "יונתן סע הביתה". המבקר יוסי חרסונסקי כתב כי השיר "הוא מאותם שירים בלתי אמצעיים, המספרים על רגשות פשוטים, ואלטר ידע ליצור מנגינה אקספרסיבית ואף להתאימה לסגנון שירתו של אושיק".
בשנת 2003 הוציא אושיק לוי את האלבום "אושיק לוי וחברים, אבל כולם – בהופעה חיה", שכלל ביצוע לשיר עם אסף אמדורסקי. במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת התשס"ג (2003) הגיע ביצוע זה למקום ה-30.
תוכן השיר
השיר מציג קיטוב בין שני רגשות מנוגדים: ההנאה מן השהות מחוץ לישראל, ומנגד הגעגועים אליה. בשיר תיאורי מזג אוויר קודרים המציגים את הצד הלא מהנה של החיים בנכר.
בבית הראשון מתוארת עיר גדולה ללא חיילים. היא אינה מוזכרת בשמה. הדובר מדבר בגוף ראשון. הוא טוען כי מצד אחד הוא מרגיש בה נפלא, אך מצד שני הוא מרגיש בה זרות.
הפזמון החוזר מדבר בגוף שלישי, ובו קריאה ליונתן לנסוע הביתה לארץ ישראל. יהונתן גפן בחר בפזמון את הכתיב "יונתן" ולא את כתיב שמו שלו, "יהונתן".
בבית השני מתאר הדובר דמות אנונימית בשם מייקל. בנוסף מוזכר "שלום" שהוא שלום חנוך ששהה אף הוא בלונדון בניסיונו לפתח קריירה בינלאומית, ואיתו היה חבר גפן בחבורת לול. חנוך, יוצא קיבוץ משמרות, מדבר על פי השיר "אנגלית כמו שבקיבוץ". השורה "והוא הראה לי את העיר ומאיה שגדלה" מתייחסת לבתו של חנוך מאיה, שהוזכרה בשיר של חנוך שהוקדש לה (עוד לפני לידתה). בסוף הבית שוב הדובר מתייחס בדואליות לשהות במדינה זרה ואומר "האנשים בריאים אבל השמש כאן חולה".
הבית השלישי מציג שוב את הרגשות השונים: מצד אחד מנגנים רוקנ'רול בכל מיני צבעים, אך מצד שני החורף בא לכאן מוקדם והאור אינו עליז.
שירי ציון
שירי ציון הייתה אגודת פייטנים יהודים ספרדים שפעלה בתל אביב בשנות המנדט הבריטי.
ממייסדיה חזנים ופייטנים יהודים מארצות הבלקן כמו: יצחק אליה נבון שבאותן שנים התגורר בתל אביב. נסים קורדובה וצ.ל' פיטיליון משלוניקי. הללו היו פעילים באגודות פייטנים ובמקהלות מפטירים במולדתם.
מקור השם
"שירי ציון" מקורם עוד בישיבת היהודים בגלות ספרד וכיסופיהם לארץ ישראל. הגדיר זאת היטב רבי יהודה הלוי כשביטא את כיסופיו לציון בקובץ שירי ציון ובו שירים כמו "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב" וכן "ציון הלא תשאלי". לאחר גירוש ספרד ולאחר דורות של ישיבה באימפריה העות'מאנית, החלו היהודים בעלי המורשת הספרדית, לפתח תודעה ציונית. זו מצאה את ביטויה במאות מאמרים ובעיקר בשירים ופיוטים שניתן לכנותם כ"שירי ציון", או כפי שכונו בלאדינו "לוֹס קָאנְטֶיס דֶי צִיוֹן", שהיו גם חלק חשוב ברפרטואר של מקהלות המפטירים.
הנושא הציוני זכה לביטוי ספרותי מרשים למדי, והוא בא לידי ביטוי בכמה מסגרות ספרותיות ובעיקר הוכנס בפיוטים ובשירה העממית. כמו למשל בשיר המפורסם "אִיר מֵה קֶרו מַאדרֶה אַה-ירושלים" (ללכת רוצה אני אמא, לירושלים).
אגודת הפייטנים
כאשר הגיעה לארץ העלייה הגדולה מסלוניקי בשנים 1931–1936, עשו העולים מאמצים גדולים, למרות קשיי הפרנסה וההתאקלמות, לארגן בארץ את החיים הקהילתיים, הרוחניים והחברתים המיוחדים של עיר מולדתם. הם הקימו בארץ ארגון עולים, קרנות עזרה לנצרכים ולתלמידים, מטבח זול לנצרכים, בית אבות ועוד, וכן כמה עשרות בתי כנסת, בעיקר בדרום תל אביב.
אחד מבתי הכנסת האלה היה שמחה הדר קודש ברחוב עמק יזרעאל (כיום רחוב פרנקל), שנוסד על ידי אברהם שמואל רקנאטי. בין המייסדים היו חברי אגודת הפייטנים "שירי ציון" שבית כנסת זה שימש אכסניה לפעילותם ולשירתם. הם קיוו להמשיך את מסורת הפיוט של היהודים דוברי הלאדינו בארץ ישראל. בית כנסת זה היה בזמנו מרכז רוחני ותרבותי חשוב בריכוז הגדול של עולי סלוניקי בדרום תל אביב, עם היותו כמובן בית כנסת נאה ומסודר מאוד, למרות שהיה בנוי מעץ.
רב בית הכנסת היה עד פטירתו הרב שאול מולכו, ואחריו הרב יצחק ברכה. על קיר בבית הכנסת דהיום. על גבי לוח שיש, מונצח דבר קיומה של האגודה ההיסטורית, על מייסדיה.
מועדון הכדורסל אולדנבורג
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1954 כחלק מ"מועדון הספורט אולדנבורגר" ושיחק בשנים הראשונות בליגות הנמוכות של גרמניה. בשנת 2001 שונה שם מועדון הכדורסל למועדון הכדורסל "EWE" אולדנבורג, בעקבות קניית מועדון הספורט על ידי רשת EWE. בנוסף לכך, המועדון עבר לאולם המודרני שנקרא על שם הרשת, במקום אולם הספורט הישן שהכיל כ-1,500 מקומות. בסיום עונת 1999/00 העפיל המועדון לליגת העל הגרמנית ובעונת 2001/02 הגיע עד לחצי גמר הגביע הגרמני. בעונת 2008/09 זכה באליפות היחידה שלו. בעונת 2014/2015 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הגרמני. את עונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה ושחקנה ויל קאמינגס זכה בתואר "שחקן מצטיין של הליגה".
הקבוצה משתתפת במסגרת האירופאית מאז עונת 2008/09 ביורוצ'לנג', ביורוליג וביורוקאפ.
אולם הבית של המועדון הוא EWE ארנה המכיל כ-4,100 מקומות.
עידן התבונה (ספר)
עידן התבונה: חקירה של תאולוגיה אמיתית ופלאית הוא חיבור מאת ההוגה הרדיקאלי תומאס פיין, אשר מותח בקורת על דתות ממוסדות וטוען שישנן סתירות פנימיות בתנ"ך ובברית החדשה. הספר פורסם בשני כרכים בשנים 1794 ו-1807.
החלק הראשון של הספר עוסק בעיקר בשלילת הפילוסופיה של האמונה הדתית המבוססת על התנ"ך או על הברית החדשה. בחלק זה מסביר פיין את הפילוסופיה שמאחורי התפיסה הדאיסטית. בחלק השני לספר עוסק המחבר בעיקר בביקורת מקרא - ניתוח הטקסט התנכ"י וכתבי הקודש הנוצריים בחיפוש אחר סתירות, חוסר עקביות וסימנים לעריכה מאוחרת.
הספר הפך לרב מכר בארצות הברית, שם הביא להתעוררות דאיסטית קצרת ימים. הקהל הבריטי, לעומת זאת, שחשש מפני הקצנה פוליטית נוספת בעקבות המהפכה הצרפתית, קיבל את הספר בצורה עוינת יותר.
תוכן הספר
'עידן התבונה' הציג טיעונים דאיסטים מקובלים, לדוגמה טענת השחיתות בכנסייה הנוצרית וביקורת על מאמציה להשיג עוצמה פוליטית. פיין הטיף להסתמכות על היגיון במקום על התגלות אלוהית, ושלל טענות שישנם ניסים. הוא ראה בתנ"ך טקסט ספרותי רגיל ולא ספר שנוצר בהשראה אלוהית. עידן התבונה אינו אתאיסטי כי אם דאיסטי: הוא תומך בקידום של דת טבעית וטוען כי יש אל-בורא.
השפעת הספר
רוב הטיעונים של פיין היו זמינים במשך זמן רב קודם לכן עבור האליטה המשכילה, אבל על ידי הצגת הרעיונות באופן ברור ותוקפני כלפי הכנסייה והדת הממוסדת, הוא גרם לדאיזם להיות דבר מושך ונגיש לאוכלוסייה הרחבה. הספר גם היה זול, והיה לכן גם נגיש למספר גדול יותר של קוראים. הממשלה הבריטית שחששה שהספר יתרום להפצת רעיונות שנתפסו בשעתו כמהפכניים אסרה על הפצתו בטיעון שמדובר בספר תועבה. רשויות המשפט בבריטניה העמידו לדין מספר בעלי בתי דפוס ומוכרי ספרים שניסו להדפיס או להפיץ את הספר האסור.
גל הדאיזם שהספר יצר בארצות הברית היה קצר, אולם הרעיונות של פיין היוו השראה להוגים בריטיים רבים במהלך המאה ה-19 וסגנונו הרטורי שרד גם לתוך המאה ה-21, בכתיבתם של כותבים מודרניים כמו כריסטופר היטצ'נס ויוצרים כמו מייקל מור.
הפוסי של לוסי
היסטוריה
ב-2002 הלהקה הוציאה את הדיסק הראשון שלה "צב 8", הקורא ל"התגייסות כללית לשינוי פני החברה האדישה, המנוכרת והמעמדית", בשילוב קטעי הומור עם רוח תיכוניסטית.
בשנת 2004 הצטלמה הלהקה לסרט התיעודי חצוצרות יריחו בבימויה של ליז נורד, העוסק בסצנת הפאנק הישראלית.
בשנת 2005 הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "למה עכשיו" שנכלל בפרויקט "הללויה רוק טיים" - אלבום גרסאות כיסוי של להקות רוק צעירות לשירי קובי אושרת.
בשנת 2012 התאחדה הלהקה למופע לציון עשור למותו של גולדין. לקראת המופע הקליטה הלהקה את שירו של דן אלמגור "רק לא אצלנו בשכונה", מתוך המחזמר "אל תקרא לי שחור". השיר נבחר בעקבות אירועי אלימות נגד אפריקאים השוהים בישראל.
בשנת 2016 הלהקה הוציאה את אלבומה "מסיתים למרד".
בשנת 2017 הלהקה הוציאה גרסה חדשה לשיר "גיבור צבא ההגנה" של להקת פוליאנה פרנק, יחד עם הלהקות "קרם בורלסק" ו"אנטיגונה רקס". השיר יצא ביום העצמאות ונוסף לו בית חדש. כמו כן, הלהקה הוציאה גרסת כיסוי לשיר "רכז מידע" של ברק כהן. השיר יצא לכבוד יום המחאה נגד אלימות משטרתית.
יוהנס וילהלם ינסן
יוהנס וילהלם ינסן (בדנית: Johannes Vilhelm Jensen; 20 בינואר 1873, פרסו, צפון יוטלנד – 25 בנובמבר 1950, אוסטרבו) היה סופר ומשורר דני, זוכה פרס נובל לספרות (1944).
הפוסי של לוסי
היסטוריה
בשנת 2019 הלהקה הוציאה את השיר "זיקוקים".
יוהנס וילהלם ינסן
ינסן נולד לוטרינר וגדל באזור כפרי. הוא למד רפואה באוניברסיטת קופנהגן ועבד כעיתונאי כדי לממן את לימודיו. אחרי שלוש שנות לימודים, פרש מהם כדי להקדיש את עצמו לקריירה ספרותית. גם אחת מאחיותיו, תיט ינסן, הייתה סופרת ידועה, דוברת בולטת ושנויה במחלוקת של התנועה הפמיניסטית.
הפוסי של לוסי
היסטוריה
בשנת 2022 השתתפו בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
הארגון הבין-לאומי של הגפן והיין
הארגון הבין-לאומי של הגפן והיין (בצרפתית: L'Organisation Internationale de la Vigne et du Vin; בראשי תיבות: OIV) הוא ארגון בין-ממשלתי שעוסק בהיבטים הטכניים והמדעיים של גידול גפנים וייננות. הארגון עוסק בענייני גידול גפן, לא רק לשם הכנת יין, אלא גם כענבי מאכל ולשם ייצור צימוקים. אחת מפעילויות הארגון היא איסוף נתונים סטטיסטיים מרחבי העולם בנושאים הנוגעים לתחום הגפן.
מטה הארגון ממוקם בפריז וחברות בו 45 מדינות נכון ל-2013 (ובהם גם מדינת ישראל).
היסטוריה
המבשרים של הארגון הבינלאומי של הגפן והיין היו הוועידות הבינלאומיות שנערכו במאה ה-19 בתגובה למגפת הפילוקסרה, כשהבולט שבהם היה קונגרס של חמש מדינות במונפלייה שנערך בין ה-26 ל-30 באוקטובר 1874. הרעיון של הקמת ארגון בינלאומי עלה מספר פעמים במהלך העשורים הבאים, ולבסוף, ב-29 בנובמבר 1924, חתמו שמונה מדינות על הסכם ליצירת "משרד יין בינלאומי" (Office international du vin (OIV)) בפריז. בתום החתימה הוא שב למדינות השונות לשם אישורו. מושב העבודה הראשון נערך ב-Salon de l’Horloge ב-3 בדצמבר 1927. ב-4 בספטמבר 1958, שונה שמו של הארגון ל"משרד הגפן והיין" (Office International de la Vigne et du Vin).
הארגון הבינלאומי של הגפן והיין הנוכחי נוסד בעקבות הסכם בין 35 מדינות ב-3 באפריל 2001, והחליף את "משרד הגפן והיין". ההסכם הזה נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2004.
צב ים שטוח-גב
צב הים שטוח-הגב (שם מדעי: Natator depressus) הוא צב ים אנדמי למדף היבשתי של אוסטרליה. שמו נובע משריונו, מאחר שהוא שטוח יותר משריונם של צבי ים אחרים החיים בימינו. בעת בקיעתם, צבע השריון של צבי הים שטוחי-הגב הוא אפור עם קווים שחורים, וצבע השריון של הפרטים הבוגרים נע בין ירוק לאפור בהיר.
צב ים זה תואר על ידי סמואל גארמן ב-1880.
הפועל שדות-ים
הפועל שדות-ים הוא אחד ממועדוני השיט המובילים בישראל, אשר החל את דרכו בשנת 1955.
אזור האימונים והאחסון של המועדון ממוקם דרומית לשדות ים וצפונית מהארובות של תחנת הכוח אורות רבין שבחדרה. באזור האימונים בוצע חלק השחייה בטריאתלון קיסריה-2008.
בהפועל שדות-ים חברים שייטים בולטים ברמה הארצית והבינלאומית כגון גל פרידמן (מיסטרל), הישראלי היחיד בעל 2 מדליות אולמפיות, ונופר אדלמן שהתחרתה באולימפיאדת בייג'ינג 2008 (לייזר רדיאל).
במסגרת הפעילויות של המועדון מתקיימות כשלוש אליפויות ברמה הארצית.
המועדון מכיל כיום את מספר השייטים הגדול בארץ בקטמרן. השייטים מגיעים להישגים משמעותיים ומובילים בענף השיט. בסך הכל, המועדון כולל כ-150 שייטים תחרותיים פעילים ו-100 ילדים בחוגים השונים.
ויליאם תומסון
ויליאם תומסון או לורד קלווין (באנגלית: William Thomson; 26 ביוני 1824 - 17 בדצמבר 1907) היה פיזיקאי ומתמטיקאי יליד בלפסט, שבצפון אירלנד, למשפחה ממוצא אירי־סקוטי. תומסון הרים תרומה חשובה בתחומי המדע הבאים: תרמודינמיקה, גיאופיזיקה, מוליכות חשמלית, מגנטיות, אלקטרומגנטיות, ניווט ומתמטיקה שימושית. הוא תרם גם לתחום הסטריאוכימיה, מכיוון שהיה הראשון להגדיר באופן מדויק את תכונת הכיראליות. על שמו קרויה יחידת המידה לטמפרטורה קלווין.
כהוקרה על עבודתו, ב־1892 קיבל תומסון תואר אצולה של לורד, ובחר לעצמו את השם הברון קלווין איש לַרגס (באנגלית: Baron Kelvin of Largs), על שם נהר קלווין שזרם ליד אוניברסיטת גלאזגו. הוא כונה מאוחר יותר בקיצור "לורד קלווין". הוא פרש מן ההוראה ב־1899 אבל המשיך לחבר מאמרים מדעיים עד מותו.
בשנים 1890–1895 כיהן כנשיא החברה המלכותית ובשנים 1907-1905 כיהן כנשיא אגודת פאראדיי. הוא נקבר בכנסיית וסטמינסטר בלונדון עם שאר גדולי העם ומדענים מפורסמים אחרים של הממלכה המאוחדת.
יחידת המידה של טמפרטורה בתקן ה־SI, קלווין, נקראת על שמו. בשני מאמרים שפרסם, בשנים 1848 ו־1849 תיאר תומסון סולם למדידת טמפרטורה המבוססת על האפס המוחלט. מדענים בכל רחבי העולם אימצו את שיטת תומסון, ששוכללה במשך השנים, ועתה היא משמשת בתחומים רבים. בסולם זה, הטמפרטורה נמדדת ביחידות הקרויות קלווין, שגודלן שווה לזה של מעלות צלזיוס, אולם נקודת המוצא של קלווין - אפס קלווין, שווה ל־273.15- מעלות צלזיוס. טמפרטורה זו נקראת האפס המוחלט.
לורד קלווין טען:
בשנת 1900 נתן לורד קלווין הרצאה מפורסמת בשם. בהרצאה הזאת הוא טען שישנם שני עננים על השמים היפים של הפיזיקה של המאה ה־19: ניסוי מייקלסון־מורלי (והבעיות במדידת תכונותיו של האתר) והקושי להבין את תופעת קרינת גוף שחור. מהענן הראשון שציין לורד קלווין נולדה תורת היחסות, ומהענן השני נולדה תורת הקוונטים. שתי תאוריות אלו שינו לחלוטין את הדרך שבה אנו מבינים את העולם. בנוסף לכך, גילוי האלקטרון, הרדיואקטיביות ומבנה האטום, תרמו לביסוסם של ענפים חדשים בפיזיקה: פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חלקיקים אלמנטריים.
גיל כדור הארץ: גאולוגיה ותאולוגיה
תומסון נשאר מאמין אדוק בנצרות לאורך כל חייו; נוכחות בתפילה הייתה חלק משגרת היומיום שלו. הוא ראה את האמונה הנוצרית שלו כמקור תמיכה ומידע לעבודתו המדעית, כפי שעולה מנאומו בפני הכינוס השנתי של "אגודת הראיות הנוצרית", 23 במאי 1889.
אחד המקרים המובהקים שבו באה לידי ביטוי השילוב בין אמונתו לבין עבודתו המדעית היא באומדן גיל כדור הארץ של קלווין. בהתחשב בעבודת נעוריו על צורת כדור הארץ ואת העניין שלו בהולכת חום, אין זה מפתיע שהוא בחר לחקור את קירור כדור הארץ ולעשות היקשים היסטוריים של גיל כדור הארץ כתוצאה מחישוביו. תומסון היה בריאתן במובן רחב, אבל הוא לא היה "גאולוג מבול". הוא טען כי חוקי התרמודינמיקה פעלו מלידתו של היקום וראה בחזונו את מערכת השמש עוברת תהליך דינמי אבולוציוני שבסופו "מות חום" הדרגתי. הוא פיתח את ההשקפה כי כדור הארץ היה פעם חם מכדי לאפשר קיומם של חיים ועימת השקפה זו עם זו של עקרון האחידות, שעיקרה הוא שכל תהליך טבעי המתרחש כעת התקיים גם בעבר ובקצב אחיד. לטענתו,
לאחר פרסומו של צ'ארלס דרווין, מוצא המינים ב־1859, תומסון ראה בנטייה שהייתה קיימת בקהילה המדעית של אותה תקופה, לסתור את הסברו ההדרגתי של דרווין לשונות הביולוגית - ברירה טבעית איטית, כהוכחה לזמן הקצר יחסית שעבר מאז שכדור הארץ נעשה ראוי למגורים. תומסון עצמו העדיף גרסה של אבולוציה תאיסטית שהואצה ידי ההשגחה העליונה חישוביו הראו כי השמש לא הייתה קיימת מספיק זמן כדי לאפשר את הפיתוח ההדרגתי האיטי (האבולוציה) - אלא אם כן יימצא מקור אנרגיה אחר חלופי, ולא היה ידוע מקור כזה בתקופה הוויקטוריאנית.
אף על פי שעוזרו לשעבר ג'ון פרי פרסם מאמר בשנת 1895 המאתגר את הנחת היסוד של קלווין בדבר מוליכות תרמית קבועה בקרום כדור הארץ, ובכך מאפשר הערכת גיל כדור הארץ גדול בהרבה מהשערת קלווין, רוב חברי הקהילה המדעית ולורד קלווין המשיכו לדבוק בהערכתו שלו.
גילוי החום שמשחררת דעיכה רדיואקטיבית ב־1903 הוביל לערעור על הערכת גיל כדור הארץ של קלווין, וארנסט רתרפורד היה הראשון שהעלה בהרצאה, בה השתתף גם לורד קלווין, את הטענה כי החום שמשחררת דעיכה רדיואקטיבית יכול לספק את מקור האנרגיה החלופי (שלא היה ידוע לקלווין) המאפשר את קיומה של השמש וכתוצאה מכך את הפיתוח ההדרגתי של כדור הארץ. על אף זאת, הערכת גיל כדור הארץ של קלווין נשארה בתוקף עד לפיתוח שיטת התיארוך הרדיומטרי של סלעים ב־1907.
האמונה הרווחת היא כי גילוי הרדיואקטיביות הוא שהפריך בסופו של דבר את הערכת גיל כדור הארץ של קלווין. תומסון עצמו מעולם לא הודה בפומבי בהפרכת הערכתו כי עדיין האמין שיש בידיו טיעון חזק הרבה יותר המגביל את גיל השמש לכדי לא יותר מ־20 מיליון שנים: ללא אור שמש, לא יכול להיות הסבר מניח את הדעת להמצאות משקעים בפני השטח של כדור הארץ. באותו הזמן, המקור היחיד הידוע לתפוקת אנרגיה סולארית היה קריסה כבידתית. רק כאשר היתוך תרמו־גרעיני הוכר ב־1930, פרדוקס הגיל של תומסון באמת נפתר.
כיום הערכת גיל כדור הארץ עומדת על כ־4.54 מיליארד שנים.
תומסון היה הראשון שניסה למדוד את גיל כדור הארץ באמצעות חוקי הפיזיקה והמתמטיקה. טעותו לא הייתה אי הבאתם בחשבון של מקורות אנרגיה חלופיים כגון רדיואקטיביות והיתוך תרמו־גרעיני מאחר שלא היו ידועים בתקופתו. טעותו הייתה שלא הכיר בכך שיש אפשרות שמוליכות החום בקרום כדור הארץ אינה קבועה.
Jumpin', Jumpin'
(בעברית: לקפוץ, לקפוץ) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. את השיר הוציאה ב-14 ביולי 2000 חברת התקליטים קולומביה רקורדס, והוא נכלל כרצועה ה-11 באלבומן השני, The Writing's on the Wall. הוא נכתב והופק על ידי חברת הלהקה ביונסה נואלס וצ'אד אליוט, לצד רופוס מור, שנזקף לזכותו קרדיט ככותב ויובון אלכסנדר, שהפיק אותו גם כן. זהו היה הסינגל האחרון מתוך האלבום.
"" הגיע למקום השלישי בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ואף נכנס לעשרת השירים הפותחים במצעדי הפזמונים באוסטרליה, קנדה, איסלנד, הולנד, ניו זילנד והממלכה המאוחדת. הוא דורג במקום ה-232 ברשימת "500 השירים הטובים ביותר של העשור הראשון של המאה ה-21" של פיצ'פורק.
הרכב
"" הוא שיר פופ ו-R&B בעל השפעות מסוגת הפופ-ראפ. במהלכו שרה נואלס בסגנון ראפ, דבר שהפך למוטיב מרכזי בהמשך הביצועים שלה בדסטיניז צ'יילד ובקריירת הסולו שלה. הוא נכתב בסולם דו מינורי בקצב של 89 פעימות לדקה. קולותיהן של חברות הלהקה נעים על פני אוקטבה וחצי, החל מהתו D♯3 עד G♯4.
הצלחה מסחרית
בממלכה המאוחדת, "" נמכר בלמעלה מ-195,000 עותקים. הוא גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום השני באוסטרליה. בהולנד הגיע למקום העשירי במצעד הפזמונים המקומי.
רמיקסים
קיימים שני רמיקסים אורבניים רשמיים לשיר הזה. האחד, הידוע כרמיקס ניטרו, כולל השתתפות של הראפר מר ניטרו, ואילו בשני, ששמו So So Def רמיקס, השתתפו ליל באו וואו, דה בראט וג'רמיין דופרי.
פייטרו קאנדיאנו השני
פייטרו קאנדיאנו השני (באיטלקית: Pietro II Candiano; 872 לערך - 939) היה הדוכס ה-19 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 932–939.
חייו
פייטרו קאנדינו נבחר לתפקיד דוג'ה לאחר פרישתו למנזר של קודמו לתפקיד, אורסו פרטיצ'יפאציו השני. פייטרו היה בנו של פייטרו קאנדיאנו הראשון, שכיהן כדוכס זמן קצר והיה הדוכס הראשון שנפל בקרב למען ונציה.
פייטרו החל במדיניות של הרחבת שטחיה היבשתיים של ונציה, והחל במאבק כלכלי כנגד איסטריה.
פייטרו נשא לאישה את ארקיילדה קאנדיאנו ובנו, פייטרו קאנדיאנו השלישי נבחר לימים לדוג'ה.
לאחר מותו של פייטרו, נבחר פייטרו פרצטיצ'יפאציו לתפקיד הדוג'ה.
נוסחת נסיגה
במתמטיקה, נוסחת נסיגה היא נוסחה שמגדירה סדרת איברים באופן רקורסיבי. כל איבר מוגדר באמצעות האיברים הקודמים בסדרה. למשל, סדרת פיבונאצ'י מוגדרת על ידי נוסחת הנסיגה, יחד עם תנאי ההתחלה.
הגדרה רקורסיבית של סדרה
בהגדרה רקורסיבית יש שני חלקים:
מעבר מנוסחת נסיגה להצגה מפורשת
נוסחת נסיגה מתארת את הקשר בין האיברים בסדרה, אבל אינה נותנת תיאור ישיר שלהם. כדי לחשב את האיבר ה-n בסדרה (ואפילו כדי להעריך את סדר הגודל שלו), יש לחשב את כל האיברים הקודמים. פתרון של נוסחת הנסיגה הוא מעבר מנוסחה כזו לנוסחה מפורשת ("נוסחה ישירה" או "נוסחה סגורה"). ישנן מספר שיטות לעשות כן:
הצבה חוזרת
דוגמה: נביט בסדרה. זוהי נוסחה של סדרה הנדסית, שבה המנה של כל שני איברים עוקבים היא \!\, q. כעת ניקח את הנוסחה של \!\, x_n ונציב בה את עצמה שוב ושוב עד אשר נגיע לאיבר \!\, x_0:
.
ניחוש הפתרון
לעיתים, ובמיוחד במקרים בהם לא ניתנים תנאי התחלה, אין דרך שיטתית לפתור נוסחת נסיגה, אולם ניתן להעריך את צורתו של הפתרון שיתקבל - למשל, האם יהיה מהצורה. כשפותרים בדרך זו, יש להשתמש בתנאי ההתחלה הידועים של נוסחת הנסיגה כדי לחשב את המקדמים של הנוסחה המפורשת, ואז להוכיח (למשל באמצעות אינדוקציה מתמטית) את נכונות הנוסחה המנוחשת.
משוואה אופיינית
זוהי דרך שיטתית לפתור נוסחאות מהצורה  (סדרת לוקאס) (הערה: נוסחת נסיגה זו, בה יש התייחסות לשני איברים קודמים בסדרה, נקראת "נוסחת נסיגה כפולה"). עבור נוסחה שכזו, יש לפתור את המשוואה הריבועית  ולקבל את השורשים.
אם השורשים שונים, האיבר הכללי של נוסחת הנסיגה הוא מהצורה. אם הם זהים, האיבר הכללי הוא. את המקדמים \!\, C,D יש למצוא באמצעות תנאי ההתחלה.
בתור דוגמה נפתור את סדרת פיבונאצ'י, שהיא כזכור מהצורה, כלומר אנו מחפשים את שורשי המשוואה. הפתרונות למשוואה זו הם . לכן האיבר הכללי הוא מהצורה.
כעת נמצא את המקדמים. ראשית נציב \!\, n=0 ונקבל \!\,x_0=C+D. כעת נציב \!\, n=1 ונקבל.
מהמשוואה הראשונה נקבל: \!\,C+D=0 (כי האיבר הראשון הוא 0) ולכן \!\,C=-D. האיבר השני הוא 1, ולכן לאחר שנציב את הנתונים במשוואה השנייה נקבל:.
ממשוואה זו נקבל. על כן, הנוסחה הכללית של פיבונאצ'י היא:.
פונקציות יוצרות
דרך נוספת לפתרון נוסחאות נסיגה היא באמצעות פונקציות יוצרות שמקדמיהן הם איברי הנוסחה.
יונת הבית
לפי מקורות היסטוריים, היונה בויתה כנראה לפני יותר מ-3,000 שנה במסופוטמיה ובמצרים.
באזורים מסוימים היונים מהוות מטרד כבד עקב המחלות שהן מעבירות. כדי להילחם בהן משתמשים בדוקרני יונים, מכסים את הגגות ויורים בהן. בין הקניונים של ניו יורק בהם חיות מאות יונים, הגיעו בזים נודדים התופסים וטורפים אותן בקלות ומאזנים את התרבותן של היונים. טורפים נוספים שלהן הם נצים כמו נץ מצוי, ינשופים וחתולי בית.
תיאור המין
הצבע הנפוץ ביותר של יונת הבית אפור-כחלחל, כתם הצוואר בעל ברק ירוק וסגול. הבטן אפורה. הזנב כחול-אפור ובקצהו פס שחור רחב. סוככות הכנף התחתונות בהירות. צבעי הנקבה עמומים מעט מצבעי הזכר ולנוצותיה ברק מתכתי קל. קשתית העין כתומה, המקור אפור-שחור והדונגית לבנבנה. הרגליים אדומות. אורך הגוף 30–35 ס"מ, מוטת כנפיים . קיימות גם יונים בצבעים חום שחור ולבן ובצבעים מעורבים. היונים הלבנות מסמלות במקרים רבים את השלום.
בישראל
יונת הבית היא אחת העופות הנפוצים ביותר בישראל. בספירת הציפורים בשנת 2020 הגיעה יונת הבית למקום השלישי במניין הפרטים שנצפו. היונים נפוצות בעיקר באזורים בנויים, שם הן מקננות בחללים של קירות בתים ומרפסות.
שימושים
היונים משמשות לאדם למספר דברים:
במהלך הזמן האדם פיתח זני יונים שונים בעלי מראה משונה אחד ממשנהו. סוגי יוני בית מיוחדים הם יונת יעקובין, יונת להור , יונת צווארון אנגלי ויונת הטווס.
פקריטיניב
פקריטיניב הנמכרת תחת השם Vonjo, היא תרופת מרשם מסוג "", המיועדת לטיפול במבוגרים הסובלים ממיאלופיברוזיס עם טרומבוציטופניה משמעותית (אשר ערך טסיות הדם בספירת הדם שלהם נמוך מ-50,000 לליטר). התרופה פותחה על ידי חברת CITI BIOPHARMA.
התרופה אושרה לראשונה בארצות הברית בפברואר 2022 עבור טיפול במיאלופיברוזיס. התרופה אושרה במסלול מהיר בעקבות תוצאות מרשימות בשלב המחקר השלישי, שהדגימו הקטנה משמעותית בגודל הטחול. בנוסף יעילות התרופה עבור אינדיקציות נוספות נמצאת במחקר בשלב שני עבור מחלת השתל נגד המאכסן.
התרופה זמינה במינון של 100 מ"ג וניתנת באופן פומי (אוראלי).
מנגנון פעולה
פקרטיניב היא תרופה המעכבת באופן ספציפי את האנזים JAK2 כמו גם את (fms-like receptor tyrosine kinase 3 (FLT3. שני האנזימים מתווכים על מסלול העברת האותות במסגרת תהליכי אריתרופויזה. המוטציה JAK2V617F בJAK2 גורמת לאקטיבציה בלתי מבוקרת של האנזים ונמצאת בחולים רבים בסרטנים מסוג polycythemia vera ומיילופיברוזיס ראשונית. עיכוב JAK2 גורם לעיכוב בפוספורילציות הנעשות על ידי האנזים STAT5 במורד מסלול העברת האותות בתאי דם פרוג'ניטורים (erythroid progenitor), בהתאמה שימוש בתרופה נמצא כמדכא ייצור שורות תאים במח העצם.
איסור שימוש
התרופה אסורה לשימוש עבור מטופלים אשר נוטלים תרופות העוברות מטבוליזם בעזרת CYP3A4 כגון: ציקלוספורין, Tacrolimus, דקוטקסל, אנטיביוטיקות מסוג מקרולידים, ועוד רשימה ארוכה של תרופות.
נכון ל-2022 התרופה בשימוש עבור מבוגרים בלבד. אין מספיק מידע האם השימוש בטוח עבור נשים בהריון ו/או ילדים.
סופיה פרובסקאיה
סופיה לְבוֹבְנָה פֵּרוֹבְסְקָאיָה (ברוסית:  Софья Львовна Перовская; 13 בספטמבר 1853 – 15 באפריל 1881) הייתה מהפכנית רוסייה, ממנהיגי נרודניה ווליה וממארגני התנקשות באלכסנדר השני.
ביוגרפיה
אביה היה נצר למשפחת אצולה; תקופה מסוימת היה מושל סנקט פטרבורג, אך בשנת 1866, לאחר התנקשות בצאר, הועבר מתפקיד.
החל מסתיו 1879 הייתה פרובסקאיה חברה בוועד הפועל של נרודניה ווליה, והייתה משתתפת פעילה בהכנת כל ההתנקשויות בצאר. פרובסקאיה הייתה חברתו לחיים של אנדריי ז'ליאבוב (שבאופן רשמי היה נשוי). בפברואר 1881, מספר ימים לפני ההתנקשות בצאר, נעצר ז'ליאבוב. בעקבות זאת לקחה פרובסקאיה על עצמה את המשך ההכנות, והשתתפה בהתנקשות באופן פעיל – היא נתנה למתנקש את הסימן לזריקת הפצצה. היא לא עזבה את סנקט פטרבורג לאחר הריגת הצאר אלכסנדר השני, במטרה לפעול לשחרור העצירים. ב-10 במרץ 1881 היא נעצרה והואשמה בהשתתפות בהתנקשות. הסנגור במשפט היה ניקולאי מורביוב, חבר ילדות שלה.
ב-3 באפריל 1881 הוּצאה פרובסקאיה להורג בתלייה, יחד עם ראשי ארגון נוספים.
מחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית
מחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית (באנגלית: United States Department of Commerce and Labor) הייתה מחלקת בקבינט של ארצות הברית, שהתקיימה לזמן קצר ועסקה בשליטה בעסקים גדולים.
המחלקה הוקמה ב-14 בפברואר 1903, במהלך נשיאותו של הנשיא תאודור רוזוולט. ב-4 במרץ 1913 שונה שמה של המחלקה למחלקת המסחר והמשרדים והסוכנויות שלה שעסקו בתחום העבודה הועברו למחלקת העבודה שהוקמה אז. ב-1915 הפך משרד התאגידים של המחלקה (Bureau of Corporations) לסוכנות עצמאית בשם "הנציבות הפדרלית למסחר" (Federal Trade Commission).
בראש מחלקת המסחר והעבודה עמד מזכיר המסחר והעבודה (United States Secretary of Commerce and Labor). המזכיר היה חבר הקבינט של ארצות הברית. בעת פיצול המחלקה פוצלה גם משרת מזכיר המסחר והעבודה למשרת מזכיר המסחר ולמשרת מזכיר העבודה.
בשנים 2011 ו-2013, בתגובה למאמצי קיצוץ התקציב הפדרלי, הגיש הסנאטור ריצ'רד בר הצעת חוק לאחד מחדש את שתי המחלקות ל"מחלקת המסחר וכוח האדם" (Department of Commerce and the Workforce). מעבר להעברת ההצעה לוועדה לא נעשה עד כה דבר עם הצעה זו.
אורומיה
אורומיה (באמהרית: ኦሮሚያ, באורומו: Oromiyaa) היא אחת מתשע המדינות המרכיבות את הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה. זו המדינה הגדולה באתיופיה הן בשטחה והן במספר תושביה. אורומיה כוללת את שטחים מהמחוזות לשעבר מחוז ארסי וחלקים ממחוז בלה, מחוז הררג, מחוז ילובור, מחוז קאפה, שאווה, מחוז סידאמו, ומחוז ולגה.
פוליטיקה
בבחירות האחרונות שהתרחשו בשנת 2005 גרפה מפלגת הארגון הדמוקרטי העממי של אורומו את מרב הקולות.
המפלגה זכתה ב 385 מושבים מתוך 537 המושבים בפרלמנט. לעומת זאת מפלגת הכח הדמוקרטי לאחדות אתיופיה גרפה 107 מושבים.
נחלים ואגמים
הנהרות והנחלים העיקריים במדינה הם האוואש (הנהר הארוך באתיופיה), וואבי שאבאל, גאנאל, בארו, דאדאסה וגאדאר.
סדרת האגמים הנקראת אגמי היוצר כוללים את האגמים בישופטה, קאריפטה, בישופטה גאדו, הורה קילול, הורסה ארסאדי ואגמי הקרע הגדול זיוואי, אבייאטה, שאלה ולאנאגנו נכללים גם במדינה זו.
חי וצומח
באורומיה נמנו כשמונה מאות סוגי עופות ויותר ממאה מיני חיות בר. בפארק הלאומי הרי באלה ניתן למצוא יונקים נדירים כגון קודו ההרים (Tragelaphus buxtoni, מין של קודו), זאב חבשי וזאב טלוא, כמו גם אוכלוסיות יציבות של קודו משורטט.
בפארק הלאומי אוואש מצויים בין היתר ראמי ביסה, קודו משורטט, קודו זוטר, קודו גמלוני, קרקלים, שנבובים, קופי קולובוס, קופים ירוקים, בבונים, נמרים, צביי סלעים, סוסי יאור, צביי סומרינג, זברות וברדלסים. כמו כן מצויים בפארק זנים רבים של עופות, לרבות כמה מיני עגוריים, עקב חורף, נשרים, ינשופים, ברווזים וגם אווזים הנפוצים בתחומים הביצתיים של הפארק.
מחצבים
אורומיה עשירה במחצבים, ביניהם זהב, פלטינה, ניקל, עופרת, נתרן, אבן גיר, פצלת השדה, חול סיליקה, דולומיט, קאוליניט, גרניט ועוד סוגים שונים של סלעים ומתכות.
מכרות בהם יש זהב מצויים בבאדולה, ולאגה דאמבי (בנפת בוראנה), נאג'ו ועמק נחל בירביר (בוולגה). בביאבדו (בוולגה) קיים מכרה פלטינה. אזורים שבהם ישנם זהב בבוראנה ובמערב ולגה, אבן גיר, גבס ואדמת טיט, טנטלום (בקאנטיצ'ה) מחצבי בנייה (בוואלאגה) וקרמיקה בבוראנה.
כלכלה
הרשות האתיופית לפיקוח הקפה והתה דיווחה שבשנת 2004 ו-2005 115,083 טונות של קפה יוצרו באורומיה, המייצג כ-50.7% מכלל ייצור באתיופיה.
הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה העריכה בשנת 2005 שחקלאים באורומיה היו בעלי סך הכול 17,214,540 בקר (כ-44.4% מכלל הבקר באתיופיה ), 6,905,370 כבשים, 4,849,060 עיזים, 959,710 סוסים, 63,460 חמורים, 278,440 ערודים, 139,830 גמלים, 11,637,070 עופות מכל הסוגים ו-2,513,790 כוורות.
מעל 90% מתושבי אורומיה חיים באזוריים כפריים, וחקלאות היא התעסוקה העיקרית שלהם. היבולים החקלאיים העיקריים כוללים תירס, טאף, חיטה, אפונה, שעועית וסוגים שונים של שמנים צמחיים.
דמוגרפיה
אורומיה היא המדינה המאוכלסת ביותר באתיופיה. על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2007 מונה אורומיה כ-27,158,471 תושבים.
אורומיה היא המדינה הגדולה בשטחה באתיופיה: שטחה של אורומיה הוא כ-353,632 קמ"ר, המהווה כ-32% משטחה של אתיופיה. הצפיפות הממוצעת במחוז היא כ-75 אנשים לקמ"ר.
מחוזות
אורומיה מורכבת מעשרים מחוזות:
הפסטיבל הבין-לאומי לסרטי נשים שחורות
הפסטיבל הראשון התרחש בין ה-8 בנובמבר עד 24 בנובמבר 2002, בסן פרנסיסקו. יחד עם אנדרסון, ארגנה את הפסטיבל רובין בייטס, אשת עסקים ומדיה מקומית. ג'ורג' לוקאס תרם לבכורה הפסטיבל. הסרטים הפותחים של הפסטיבל הראשון היו סרט קצר ברזילאי בשם Gurufim Na Mangueira (הלוויה בבית הספר לסמבה) משנת 2002, שבוים על ידי דנדרה,  וסרט תיעודי באורך מלא, Nobody Knows My Name (אף אחד לא יודע את שמי) (1999) של היוצרת רייצ'ל ריימיסט, על נשים שאוהבות היפ הופ.
מטרה
הפסטיבל מציג מדיה של או על נשים שחורות מרחבי העולם, כשהן מיוצגות בתפקידים בלתי-סטראוטיפיים ושאינם פורנוגרפיים. בלאק לורל נלחמת בסטראוטיפים שליליים של נשים שחורות בקולנוע, בטלוויזיה ובתשורת. על פי הצהרת המטרות שלה, בלאק לורל "משתמשת בנרטיב הסינמטי כדי לנרמל את נוכחותן של נשים של צבע כשותפות שוויוניות בסיפור סיפורים חזותיים יצירתיים."
תוכן הפסטיבל
פסטיבל IBWFF הקרין למעלה מ-400 סרטים מחמש יבשות, כולל סרטים מהמדינות הבאות: ארצות הברית, ברזיל, קנדה, צרפת, דרום אפריקה, בריטניה, בורקינה פאסו, הרפובליקה הדומיניקנית, אתיופיה, נמיביה, ניגריה, פוארטו ריקו, טנזניה, טרינידד וטובגו, תוניסיה, וזימבבואה. ב-IBWFF התקבלו סרטים מהז'אנרים הבאים: סרטים קצרים, סרטי תעודה, סרטים עלילתיים, אנימציה, סרטים ניסיוניים. עם השינוי לבלאק לורל, עדיין מתקבלות הצעות לכל סוגי הסרטים, אך פרסים ניתנים רק לסרטים עלילתיים באורך מלא, סרטים עלילתיים קצרים, וסדרות רשת. בלאק לורל שמה לעצמה מטרה להפוך לפסטיבל זכאות-אוסקר.
בין הסרטים באורך מלא שהוקרנו בפסטיבל: (* מסמנת הקרנת בכורה)
חגי בן-שמאי
חגי בן-שמאי (נולד בי' באב ה'תרצ"ט, 25 ביולי 1939) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית שבמכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והמנהל האקדמי לשעבר של הספרייה הלאומית.
חיים וקריירה אקדמית
חגי בן-שמאי נולד בתל אביב וגדל בשכונת בית וגן בירושלים, למד בבית הספר חורב ולמד שנה בישיבה. בנעוריו היה פעיל בתנועת הנוער עזרא והדריך בבאר שבע. בצה"ל שירת במסגרת תנועת הנוער בה היה חבר בגרעין הנח"ל שבקיבוץ הדתי שעלבים. הוא נשוי לבִתְיה לבית לוינגר, אחותם של הרב משה לוינגר והרב ישראל מאיר לוינגר, והם גרים בירושלים והורים לארבעה ילדים, 21 נכדים ושבעה נינים.
בן-שמאי החל את לימודיו באוניברסיטה העברית לתואר ראשון ב-1962 בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של ארצות האסלאם, שם למד אצל פרופסור מאיר יעקב קיסטר, ממנו למד את הגישה לכתבי יד וסיים את חוק לימודיו לתואר הראשון ב-1966. לאחר מכן הלך לכיוון הפילולוגיה ועשה תואר מוסמך בערבית ושפות שמיות, אותו סיים בהצטיינות יתרה ב-1969. הוא למד אצל פרופסור יהושע בלאו ממנו למד את הבסיס הבלשני המוצק וכן הבין-שמי. בלאו הוא איש דקדוק ערבית יהודית, תחום בו החל דוד צבי בנעט ובן-שמאי המשיך את מפעלם בתחום. הערבית היהודית היא לשון שהייתה כלי הקיבול של תרבות היהודים דוברי הערבית מן המאה השמינית ועד המאה העשרים. נושא התזה שלו היה: "פירושו הערבי של יפת בן עלי הקראי לאיוב, א-ה - מהדורה ביקורתית עם תרגום עברי מבואר ומבואות". בשנים 1973-1971 שהה בהשתלמות מטעם האוניברסיטה העברית בבית הספר למדעי המזרח של אוניברסיטת לונדון וספריית המוזיאון הבריטי. עבודת הדוקטורט שלו הוגשה ב-1978, נעשתה תחת הנחייתו של פרופסור שלמה פינס, ממנו למד את הראיות הרחבה של השיטות הפילוסופיות. נושא העבודה היה: "שיטות המחשבה הדתיות של אבו יוסף יעקוב אלקרקסאני ויפת בן עלי". העבודה עסקה בהגותם של שני ההוגים הקראים בני המאה העשירית ועליה קיבל ציון גבוה. החל מ-1978 שימש מרצה בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית, במקביל הרצה באוניברסיטת בר-אילן במשרה חלקית ובשנת 1994 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. ב-2007 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
במהלך השנים לימד וחקר באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג', ישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 1984 היה בן-שמאי בין המקימים של החברה לחקר תולדות הערבית-יהודית. אליו חברו יהושע בלאו, מרדכי עקיבא פרידמן, ומשה גיל. כנס היסוד של החברה היה בשיקגו. נשיאו הראשון של המרכז היה יהושע בלאו וכשפרש ב-1997 נהיה בן-שמאי לנשיאו השני של המרכז, תפקיד בו הוא מכהן עד היום. חברה זו גדלה והתפתחה והיום חברים בה כמאתיים חוקרים.
החל משנת 1991 חגי בן-שמאי הוא מנהל "מפעל הקראים" במכון בן-צבי ואף שימש בשנים 1993–2003 כראש מכון בן-צבי.
בשנת 1995 הקים וניהל חגי בן-שמאי יחד עם דוד סקליר את "המרכז לחקר התרבות הערבית-היהודית וספרותה" שפועל במסגרת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ושתפקידו הוא לקדם את איסוף המידע, ארגון המידע והמחקר של התרבות הערבית-יהודית. מחקר זה פועל כבר שתים עשרה שנה ומשימותיו העיקריות הן קודם כל קיטלוג של כל כתבי היד הערביים-יהודיים בעיקר בספרייה הלאומית הרוסית שבסנקט פטרבורג ופרסום טקסטים נבחרים מתוכם; פרשנות המקרא הערבית-יהודית; ספרות ההלכה הערבית-יהודית; העבודה במרכז מושתתת כולה על חקר כתבי יד.
החל משנת 2003 מכהן חגי בן-שמאי כמנהל משותף של מפעל פרידברג לחקר הגניזה.
מחקרו
גישתו של חגי בן-שמאי למחקר מתאפיינת בניסיון להבין או לשחזר מתוך המקורות שני דברים עיקריים: האחד הוא היסטוריה תרבותית והשני הוא שיטות רעיוניות של מחברים שונים או קבוצות שונות, בעיקר של הרב סעדיה גאון והקראים, ובנוסף לכך את פרשנות המקרא הקדומה בערבית. בן-שמאי לא קיבל חינוך כהיסטוריון, כי אם כפילולוג, והוא מנסה להבין מה הן אבני הבניין של השיטה, בצורת מונחים, מילים ולשון.
הוא מנסה לראות את הדברים בהקשרם הרחב והבין-תרבותי. גישתו דומה לזו של אחד מגדולי החוקרים של הפילוסופיה היהודית בימי הביניים, וולפסון, שלא דיבר על השפעה של תרבות אחת על אחרת, כי אם על תהודה: מישהו שומע הד, אבל מי שהשמיע את ההד אינו מעוניין שההד ישפיע, אולם מי שקיבל את התהודה, קיבל זאת מרצונו.
הקראים
בן-שמאי הוא מגדולי חוקרי הקראים. הוא חקר את הגדרת הקבוצה, ההיסטוריה שלהם, אורחות חייהם, דרכי פולחנם, יצירותיהם הספרותיות וקורות השכונה הקראית בירושלים בימי הביניים. הוא בחן את שיטתם הרעיונית, את הגישות הפרשניות שלהם, מערכת היחסים שלהם עם הרבנים. בן-שמאי יזם ניהל מפעלי מחקר בתחום: קיטלוג האוספים שמכר החכם הקראי אברהם פירקוביץ' לספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג, המהווה את אחד מאוספי כתבי היד היהודים הגדולים בעולם, יוזם עדכון האנציקלופדיה לתולדות בני המקרא שהכין שמואל אברהם פוזננסקי, והנהיג משלחת של יד יצחק בן-צבי שמיפתה את בתי-הקברות הקראיים בחצי האי קרים.
רב סעדיה גאון
בן-שמאי חקר וחידש רבות במחקרו על רבי סעדיה גאון. הוא הראה כיצד סעדיה גאון יכול היה להטביע את חותמו כשהוא משתמש בחומרים מוכנים, אולם ביוצקו אותם מחדש. זאת עשה סעדיה גאון בעיקר על ידי העברה מעברית לערבית. בכך הוא מצליח להטביע את חותמו האישי המובחן מבין השיטין, ולא באופן מוצהר.
בן-שמאי מכין מהדורה של פירוש רב סעדיה גאון (רס"ג) לחלק הראשון של ספר שמות (פרקים -) תוך כדי גילוי, חשיפה ופרסום של טקסטים חדשים ולא ידועים והעמדת מהדורה ביקורתית של הטקסטים האלה עם תרגום מוער לעברית. הוא עסק ברבדים שונים באישיותו של הפילוסוף הרב-תחומי רס"ג: רקעו התרבותי, אושיות עולמו ומקומה של ההגות הכלאמית בהגותו, בהתנגדותו לאסטרולוגיה, מכיוון שהגיונה עמד על כרעי תרנגולת ובן-שמאי קובע כי זהו הפולמוס הראשון ביהדות כנגד האסטרולוגיה ומן הראשונים בהגות הערבית. הוא מיצב ואמד את הישגיו של רס"ג במרחב ההגות הנוצרית, מוסלמית ויהודית. אסופה של עשרים מאמרים שבן-שמאי פרסם במשך שנים יצאה לאור (אפריל 2015) בסדרת אסופות (כרך ט) של מוסד ביאליק בכותרת - מפעלו של מנהיג: עיונים במשנתו ההגותית והפרשנית של רס"ג.
אסלאם
בן-שמאי עסק בניתוח בלשני של הקוראן, בפרשנותו ובחדית', מהרובד הלשוני הוא הסיק על המשמעות החברתית והתרבותית של כותבי הכתבים והתקופה בה הם חיו. הוא אף דן במערכת היחסים בין היהודים למוסלמים.
פרסים
פרופ' בן שמאי הוכרז כזוכה פרס ביאליק לחכמת ישראל תשע"ח- 2018 על תרומתו החשובה למחקר היצירה היהודית-ערבית ב ימי הביניים, הספרות הקראית ויוצריה, הפרשנות המקראית בארצות האסלאם ובפרט יצירתו של הרב סעדיה גאון.
פרופ' בן שמאי הוכרז כזוכה פרס יד יצחק בן צבי למפעל חיים לשנת תש"ף עבור חקר יהדות המזרח.
קישורים חיצוניים
מבחר מאמרים פרי עטו