cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירוסטאון
דינוזאור זה התגלה בתצורות ליד נהר הקולורדו שבמנדוסה, ארגנטינה ב-2009 וקיבל את שמו מהחוקר פול סרנו. באותה תקופה היו ידועות רק שלוש משפחות של דינוזאורים טורפים גדולים באמריקה הדרומית: קרכרודונטוזאוריים, אבליזאוריים וספינוזאוריים, ודינוזאור זה היה היחיד מקבוצתו שחי באמריקה הדרומית.
האירוסטאון הגיע לאורך של 9 מטרים ושקל מעל 2 טון מטרי. מבנה לסתותיו דמה במבנהו ללסתות האלוזאורוס וכנראה גם דמה לו חיצונית. ככל הנראה היו העצמות חלולות, בדומה לעצמות עופות, והריאות של הדינוזאור שאפו חמצן רב יותר לתוך הגוף, בהשוואה לריאותיהם של יונקים. החוקר סרנו העריך שריאות אלה מרמזות על כך שהיה בעל דם חם.
ויליאם דאמר
ויליאם דאמר (אנגלית: William Dummer; הוטבל 29 בספטמבר 1677 – 10 באוקטובר 1761) היה פוליטיקאי במחוז מפרץ מסצ'וסטס. הוא שימש כסגן מושל במשך ארבע עשרה שנים (1716–1730), כולל תקופה נוספת משנת 1723 עד 1728 כששימש כמושל. הוא זכור בגלל תפקידו בהנהגת הקולוניה במהלך מה שמכונה לעיתים "מלחמת דאמר", שהייתה בין המושבות הבריטיות בצפון-מזרח אמריקה וקואליציה של שבטים ילידים באזורים שבהן שוכנות ניו המפשייר, מיין, ניו ברונזוויק ונובה סקוטיה.
דאמר נולד למשפחת סוחרים עשירה במסצ'וסטס. שהה באנגליה פרק זמן מסוים, עם שובו למסצ'וסטס בשנת 1712 נכנס לפוליטיקה המקומית וזכה בתפקיד סגן מושל בעזרת מאמצי אחיו ג'רמיה. הוא שירת בתקופה סוערת של המושל סמואל שוטה, שבה המושל הסתכסך עם מועצת הנבחרים במחוז בנושאים רבים. שוטה עזב את המחוז באופן פתאומי בסוף 1722, בזמן שהיה בעיצומה של מלחמה עם האינדיאנים בצפון ניו אינגלנד.
דאמר פרש והעביר את זמנו בין החווה שלו בבייפילד לביתו בבוסטון. הוא תמך בחינוך והוריש כספים להקמת מכינה במסצ'וסטס, ותרם את אחוזתו בבייפילד לכך.
ראשית חייו
ויליאם דאמר נולד בבוסטון, בירת מחוז מפרץ מסצ'וסטס, לג'רמיה דאמר, ואנה (אטווטר) דאמר. סבו היה ריצ'רד דאמר, מתיישב במסצ'וסטס ואחד מעשירי הקולוניה, והיה קשור גם לשופט השלום סמואל סוואל. דאמר היה הבכור מבין תשעה ילדים, שרק ארבעה מהם שרדו לבגרות. הוא הוטבל בכנסייה העתיקה של דרום בוסטון ב־29 בספטמבר 1677.
מעט ידוע על שנותיו הראשונות של דאמר. בהתחשב בעושר המשפחה הוא ככל הנראה למד בבית הספר הלטיני של בוסטון, אך הוא לא למד בהרווארד. אחיו הצעיר ג'רמיה הלך להרווארד, לאחר מכן נסע לאירופה ולמד בליידן ובאוטרכט.
דאמר נסע לאנגליה, ככל הנראה בראשית העשור הראשון המאה ה-18, שם הצטרף לעסקי המסחר של משפחתו המורחבת. הוא חזר למסצ'וסטס בשנת 1712. בעודו באנגליה הוא התחתן עם בת דודו ממשפחת דאמר, שמותה אולי הביא לחזרתו למסצ'וסטס. בנישואיו אלה לא נולדו ילדים. לאחר מכן התחתן עם קתרין דודלי, בתו של מושל מסצ'וסטס ג'וזף דודלי, ב־26 באפריל 1714. לקראת חתונתו, נתן לו אביו בנובמבר 1712 שטח אדמה גדול באזור הבייפילד של ניוברי. הנכס הפך לבית כפרי של הזוג. דאמר חילק את זמנו בין חוותו בניובורי לבית המשפחה בבוסטון.
עם מותה של המלכה אן בשנת 1714, חל מרוץ פוליטי למינויים להנהגת מסצ'וסטס. אחיו של דאמר, ג'רמיה, היה בלונדון וייצג את סיעת דודלי שהתמודד לתפקיד המושל. אף על פי שלא היה מסוגל להבטיח את מינויו המחודש של דודלי, הוא וג'ונתן בלשר הצליחו להביא ביוני 1716 לבחירת סמואל שוטה כמושל. ויליאם דאמר נבחר כסגן המושל. שוטה הגיע למושבה באוקטובר שלאחר מכן.
סגן מושל
האספה גם סיבכה את המשא ומתן של שוטה עם שבט האבנאקי השקט, שכבש אדמות בגבולות המזרחיים של הפרובינציה (במדינת מיין) והתנגד להתנחלויות של מתיישבים על אדמותיהם. אף על פי שהיה רצון כלשהו מצד הצרפתים ושבט האבנאקי להגיע לשלום, האספה במסצ'וסטס, נקטה קו נוקשה נגדם. היא החליטה על ניתוק הסחר עם האבנאקי והסמיכה את המיליציה לפעול נגד נורידוויק, אחת מהעיירות העיקריות של שבט אבנאקי. היחסים התדרדרו ללוחמה גלויה בשנת 1722, והמושל שוטה הכריז מלחמה על האבנאקי ביולי. בגלל המחלוקות המתמשכות עם האספה, שוטה עזב בפתאומיות את המחוז ויצא ללונדון ב־1 בינואר 1723, והשאיר את דאמר לשמש כמושל ומפקד. הטיפול בסכסוך הושאר לדאמר ומאז היא נודעה כמלחמת דאמר (בין שאר השמות).
מלחמת הגבול המערבי
כהונתו של דאמר כמושל בפועל תוארה על ידי ההיסטוריון ג'ון רגל כ"בלתי מבריקה אבל סבירה". במחצית הראשונה של 1723 דאמר עשה מאמצים מתוכננים לגייס את שבט אירוקואים (באזור מדינת ניו יורק) כבני ברית נגד האבאנקי. תוכניתו לא הצליחה. האירוקואים, למרות הפיתוי הכספי הגדול, סירבו לאחוז בנשק נגד שבטים שהיו בעלי ברית עם צרפת החדשה. הוא ערך מירדף ומצוד אחרי גריי לוק, המנהיג הראשי של שבט אבאנקי, אבל לא הצליח למצוא אותו.
באוגוסט 1723 החל גריי לוק לפשוט על קהילות הגבול במסצ'וסטס בעמק נהר קונטיקט. הוא לקח שבויים וגרם לנפגעים בנורת'פילד. דאמר פנה למנהיג מושבת קונטיקט, שהציב שם פלוגת מיליציה. הוא גם אישר בניית מצודה מצפון לנפילד, על אדמות שרכש שנים אחדות לפני כן במכירה הפומבית של קונטיקט, שמסצ'וסטס העניקה לקונטיקט כפיצוי בסוגיות הגבול. המצודה שכנה במה בברטלבורו, ורמונט, ונקראת לזכרו פורט דאמר. המקום נחשב להתחלה של התיישבות אירופית קבועה במדינת ורמונט המודרנית.
פורט דאמר לא הצליחה לעצור את הפשיטות האינדיאניות. כאשר פשיטותיו של גריי לוק נמשכו ללא הפוגה בשנת 1724, חידש דאמר את פניותיו למושל קונטיקט גורדון סולטונסטול, וציין כי קונטיקט תהיה חשופה באותה מידה לפשיטות, אם הם ינטשו את ישובי מסצ'וסטס שבנהר קונטיקט. המושל שלח תגבורות נוספות, אך הפשיטות של אבנאקי באזור נמשכו עד 1727, אז ככל הנראה גריי לוק התעייף מהמשך המלחמה ללא תמיכה חיצונית והוא נעלם מהעין.
מלחמת הגבול המזרחי
אחת המחלוקות שהמושל שוטה התעמת בגללם עם אספת הנבחרים, לפני עזיבתו נגעה למינוי קציני מיליציה. האספה דרשה את סילוקו של מפקד המיליציה של מחוז המזרח (כלומר מיין), קולונל שדרך וולטון. דאמר המשיך להתווכח על הנושא הזה עם האספה, אך בסופו של דבר נענה, והחליף את וולטון בתומאס וסטברוק. ווסטברוק הוביל לפשיטה שנייה על נוררידג'וק בפברואר 1723, אך הכפר היה נטוש בגלל החורף.
המלחמה בגבול המזרחי כללה פעילויות דומות שנערכו על ידי שבטי אבנאקי המזרחיים, ומנגד התנהלו פשיטות שערכה המיליציה המחוזית של מסצ'וסטס וניו המפשייר. לאחר שנורידג'וק נהרסה בפשיטה שלישית באוגוסט 1724 (פעולה בה נהרג הכומר הישועי הצרפתי בעל ההשפעה סבסטיאן רייל), המלחמה הסתיימה. דאמר נקט עמדה אגרסיבית לאחר הפשיטה, האשים את הצרפתים בהתחלתה ודרש את נייטרליותם.
ההסכם שדאמר השיג אחרי המשא ומתן הפך לאבן פינה בדיפלומטיה בין מסצ'וסטס לשבטים המזרחיים למרות הפערים בין הגרסאות של ההסכם בכתב ובין הסיכומים בעל-פה. כל אמנה גדולה שנחתמה בחמישים השנים שלאחר מכן כללה שיחזור מחדש של תנאיו.
שנים מאוחרות
שוטה התכונן לחזור למסצ'וסטס בשנת 1727 כאשר המלך ג'ורג' הראשון נפטר. המלך ג'ורג' השני בחר להעניק את תפקיד מושל מסצ'וסטס לוויליאם ברנט במקום לחדש את מינוי של שוטה. והוא חידש את מינוי דאמר כסגן מושל.
ברנט הגיע ביולי 1728 לתפקידו. אבל נפטר לפתע ב-7 בספטמבר 1729. דאמר חזר לפעול כמושל ומפקד הראשי. הוא נשאר בתפקידו עד 11 ביוני 1730, אז הוחלף על ידי ויליאם טיילר, שנבחר כסגנו על ידי המושל הנכנס ג'ונתן בלצ'ר.
לאחר שהוחלף כסגן מושל, דאמר כנראה פרש לחיים הפרטיים כחוואי מצליח. על פי הדיווחים, הוא כיהן במועצה המחוזית, אך אין רישומים רשמיים נוספים עליו, והוא לא השאיר מכתבים או מסמכים אחרים. הוא נפטר בבית ב-10 באוקטובר 1761, ונקבר בבוסטון שישה ימים לאחר מכן.
מורשת
דאמר בצוואתו נתן 200 ליש"ט להרווארד, ומענק של 50 ליש"ט לרכישת ספרים, והעניק תקציב לשתי משרות של פרופסורים. המתנה הגדולה היחידה שלו הייתה הענקת בית האחוזה שלו בניוברי לבית ספר. המוסד נקרא לראשונה "בית הספר למען צדקה" על שם דאמר, והוא נפתח ב־27 בפברואר 1763. בתולדותיו המאוחרות יותר הוא היה ידוע בכינוי "אקדמיית דאמר". לאחרונה, הוחלף שמו ל"אקדמית המושל" דאמר. ביולי 2006 שונה השם ל"אקדמיית המושל". האחוזה הג'אורג'ית של דאמר נותרה מאפיין מרכזי בקמפוס בית הספר, המשמש כיום כמעון למנהל.
נקראו גם העיירות דאמר, ניו המפשייר ודמרסטון, ורמונט.
קלודיה טני
קלודיה טני (באנגלית: Claudia Tenney; נולדה ב-4 בפברואר 1961) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-22 של מדינת ניו יורק מאז 2021. טרם לכן הייתה נציגת המחוז בשנים 2017–2019, ימי הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. בבחירות 2018 הפסידה טני את תקופת כהונה השנייה לאנתוני ברינדיסי, אשר בפניו ניצבה בשנית גם בבחירות 2020. המירוץ בין השניים לבית הנבחרים טרם הוכרע וזהות המנצח אינה ידועה, והמושב נותר לא-מאויש עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. ב-8 בפברואר 2021 ניצחה טני בבחירות לבית הנבחרים, אחרי שבית משפט קבע את הובלתה ב-109 קולות.
ביוגרפיה
טני נולדה בעיר ניו הרטפורד שבניו יורק. היא בתו של ג'ון ר. טני, לשעבר שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. ב-1983 השלימה באוניברסיטת קולגייט לימודי תואר ראשון, ובאוניברסיטת סינסינטי קיבלה תואר שני במשפטים. בראשית דרכה המקצועית, הייתה טני האמריקאית היחידה שהועסקה על ידי הקונסוליה הכללית של יוגוסלביה בוושינגטון הבירה. היא עבדה שם כמתווכת בין רשת השידור "ESPN on ABC" של ABC לבין הממשלה בבלגרד לקראת אולימפיאדת סרייבו ב-1984. טני הייתה שותפה בבעלות על חברת "Mid-York Press", חברת דפוס מסחרית שהוקמה על ידי משפחת אמה בשנת 1946. כמו כן, היא מתפעלת קליניקה לעריכת דין ביישוב קלינטון שבניו יורק, והיא שותפה במשרד עורכי דין השוכן ביוטיקה.
בינואר 2001 החלה טני להנחות בשיתוף את "Common Cents", תוכנית טלוויזיה ורדיו ששודרה אחת לשבוע ברחבי העיר אוניידה (Oneida) ולרוב במחוז הרקימר. בשנת 2002, חבר האספה המדינתית של ניו יורק דייוויד ר. טאונסנד ג'וניור זכה בבחירות לתקופת כהונה נוספת וביקש מטני לשמש כיועצת המשפטית שלו וכראשת הסגל בלשכתו. אף על פי שהייתה בעיצומו של תהליך גירושין, הסכימה טני למלא תפקידים אלה במשרה חלקית כדי שתוכל להמשיך ולהפעיל את משרד עורכי הדין שלה ולממן את העיתון המשפחתי. ב-2009 התמודדה טני לכס השיפוט בבית המשפט לפונדקאות במחוז אוניידה, אך הפסידה למועמד המפלגה הדמוקרטית לואי גיגליוטי.
ב-1 בינואר 2011 החלה לכהן כחברת האספה המדינתית של מדינת ניו יורק, הבית התחתון בבית המחוקקים של המדינה. בשנתיים הראשונות לכהונתה, 2013-2011, ייצגה את מחוז הבחירה ה-115, ומאז ועד 2017 ייצגה את המחוז ה-101. במהלך בחירות 2014 התמודדה טני אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-22 של מדינת ניו יורק, אך הפסידה בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית לנציג המחוז המכהן ריצ'אד האנה. טני, שנתמכה בידי גורמים בתנועת מסיבת התה, תיארה את האנה כ"רפובליקני בשם בלבד", שכן היה לאחד הרפובליקנים הליברליים ביותר בקונגרס. היא זכתה ב-47% מהקולות בעוד האנה גרף כ-53%.
כעבור שנתיים, בבחירות 2016, התמודדה מחדש באותו מחוז קונגרס אל בית הנבחרים. הפעם ריצ'רד האנה פרש מהחיים הפוליטיים שבועות אחדים אחרי התמודדותה השנייה של טני לבית הנבחרים האמריקאי. ב-28 ביוני 2016 נבחרה בבחירות המקדימות למועמדת המפלגה הרפובליקנית, ולאחר שנתמכה בידי ארגונים שמרניים שונים, גברה ביום הבחירות הכלליות על יריביה עם 44% מקולות הבוחרים ונבחרה אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. כאשר התמודדה לתקופת כהונה שנייה ב-2018, ניצבה בפני המועמד הדמוקרטי אנתוני ברינדיסי, אשר גבר עליה מבחינת גיוס כספים לאורך בחירות האמצע. בליל הבחירות ניצח אותה, והיא הודתה בהפסדה ב-28 בנובמבר 2018.
בבחירות 2020 התמודדה בפעם הרביעית למחוז הקונגרס ה-22, מול נציג המחוז המכהן אשר ניצח אותה שנתיים קודם לכן, אנתוני ברינדיסי. בין האישים שתמכו בה ניתן למנות את דונלד טראמפ, קווין מקארתי, אליס סטפניק וג'ורג' פטאקי. החל מ-2 בדצמבר טני הובילה על ברינדיסי בפער בן 12 קולות בלבד, אך ההכרעה בוששה לבוא והמירוץ בין השניים נותר ללא מנצח גם לאחר התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. ב-8 בדצמבר 2020 הורה שופט במדינת ניו יורק לספור מחדש את כל פתקי ההצבעה, כולל אלה שנספרו כהצבעה מרחוק וקלפיות שנויות במחלוקת שלא נכללו בספירה הראשונית. ב-8 בפברואר 2021 הבחירות הוכרעו לטובתה של טני בהוראת בית משפט, ולאחר כי הסתמנה הובלתה ב-109 קולות על פני ברינדיסי, יריבה הודה בהפסדו ובירך אותה על ניצחונה, ובכך תמו בחירות 2020 בארצות הברית עם היבחרה של טני בחזרה אל בית הנבחרים.
קרמרמן
קרמרמן הוא שם משפחה.
מפרץ אומורה
מפרץ אומורה (באנגלית:Ōmura Bay; ביפנית: 大村湾 ) הוא מפרץ בים סין המזרחי במרכז מחוז נגסאקי, יפן.
גאוגרפיה
גודל המפרץ כ-26 קילומטרים מצפון לדרום ו-11 קילומטרים ממזרח למערב. אורך קו החוף הוא כ-360 קילומטרים ושטח המפרץ הוא כ־320 קילומטרים רבועים (השוואה לכנרת: שטחה 169 קמ"ר ואורך קו החוף שלה כ-60 קילומטרים). שטח זה מהווה כ-8% מהשטח הכולל של המחוז. בהשוואה לגודלו, המפרץ רדוד יחסית העומק הממוצע עומד על 15 מטרים והעומק המרבי עומד על 55 מטרים.
המפרץ מוקף ביבשה מכל הכיוונים, ולכן הוא מופיע במפות כימה פנימית. שני החיבורים היחידים לים סין המזרחי נמצאים בצפון מערב: במיצר הריו-Hario שרוחבו המינימלי כ-200 מטרים ומזרחה יותר מיצר האיקי-Haiki שרוחבו נע בין 10–200 מטרים. שני המיצרים הללו אינם מובילים ישירות לים הפתוח, אלא למפרץ ססבו-Sasebo Bay. בין המיצרים הריו והאיקי נמצא האי האריו. ממערב למפרץ נמצא חצי האי Nishisonogi Peninsula, ומדרום הר קוטונו-Mount Kotonoo. בחוף המזרחי של המפרץ נמצא מישור אומורה, עליו שוכנת העיר אומורה. מדרום לעיר אומורה בתוך המפרץ נמצא האי הגדול ביותר של המפרץ שנקרא: Mishima (箕島), עליו הקימו את נמל התעופה של נגסאקי. לשם כך, תחילה היה צורך לשטח את האי ולעצב אותו מחדש.
לאורך גדת המפרץ נמצאות הערים הבאות: ססבו Kawatana, Higashisonogi, אומורה, איסהאיה, Nagayo, Togitsu, נגסאקי והסאיקאי.
גוף המים
בהשוואה למפרץ ססבו המחובר, למפרץ אומורה ממערב. זמן הגאות והשפל במפרץ אומורה מתעכב בכ-3 שעות. עוד לפני שמפלס המים במפרץ אומורה מגיע לרמת גאות זהה למפלס מי מפרץ ססבו, מפלס המים במפרץ ססבו משנה כיוון לשפל. כתוצאה מכך, ההבדל בין גאות והשפל במפרץ אומורה הולך וקטן. כך שבזמן שטווח הגאות והשפל המרביים במפרץ ססבו הוא כ-3 מטרים, במפרץ אומורה הוא רק כ-1 מטר.
51 נהרות מ-24 מערכות מים, מאזור היקוות של 601 קמ"ר זורמים למפרץ אומורה. השפעתם של נהרות אלו, על מי הים במפרץ ניכרת בהורדת המליחות, כך שמליחות מי המפרץ מעט נמוכה ממי הים הפתוח. עם זאת, השפעתם של זרמים מים חמים הזורמים בים סין המזרחי הנעים מדרום לצפון לאורך חוף המערבי של מחוז נגסאקי קטנה מאוד על טמפרטורת מי המפרץ. לכן, טמפרטורת מי הים במפרץ יורדת בחורף לכדי 10 מעלות צלזיוס, היא נמוכה משמעותית ממי הים הפתוח. בשפכי הנהרות השפעת המים המתוקים חזקה ובאותם המקומות פני מי המפרץ עלולים לקפוא בשכבה דקה.
בשל הזרימה האיטית של הגאות והשפל, חול דק ובוצה שוקעים בקרקעית המפרץ. איכות המים בפתח המפרץ למפרץ ססבו אינה רעה, אך זיהום הנגרם משפכים הפך לבעיה בחלקו המזרחי של המפרץ. עם פיתוח הביוב באזור החוף התחזית שמי המפרץ ישתפרו.
ביולוגיה
בגלל הגאוגרפיה של המפרץ, מי המפרץ מתחלפים ומתערבבים בכמויות מזעריות עם מי הים. כתוצאה מכך, החיים הימיים במפרץ שונים מאלה שבים הסמוך. במפרץ נמצא בעל חיים נדיר ואנדמי מסוג פוקנה הודית, שאינו עוזב את המפרץ במהלך חייו. דולפינן אנקולי ודולפינים נפוצים עשויים לנדוד אל תוך המפרץ שלא באופן סדיר. בעל חיים מיוחד נוסף החי במי המפרץ, המאופיין לעיתים כמאובן חי - הם מיני סרטני פרסה Tachypleus tridentatus. אף על פי שהמפרץ כמעט מופרד מהים, במפרץ נתן למצוא סוגי צדפות כולל צדפות פנינים, צדפות מאכל מסוג אוסטראה, מדוזות וכ-60 מיני דגים ובעלי חיים ימיים בנוספים.
Gedit
בעוד Gedit הוא עורך קל ופשוט, הוא גם עורך חזק המגיע עם אפשרויות רבות וניתן להרחבה על ידי תוספים רבים.
העורך מופץ תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GNU GPL) גרסה 2.
תכונות
Gedit בעל תכונות רבות וחזקות הניתנות להרחבה, כאשר התכונות המרכזיות שלו הן:
יצחק דוב קופלמן
הרב יצחק דוב קופלמן (בכתב יידי: קאפעלמאן ; 1906, ה'תרס"ו - 17 ביוני 2011, ט"ו בסיוון ה'תשע"א) היה ראש ישיבת לוצרן בשווייץ.
ביוגרפיה
נולד בחרקוב שבאוקראינה. למד 18 שנה אצל הרב שמעון שקופ בישיבת שער התורה בגרודנא. במלחמת העולם השנייה הוגלה לסיביר ועבד בעבודת פרך. אחרי המלחמה הועמד בראש ישיבת "קאפעלן", שהוקמה מחדש ליד העיר אנטוורפן שבבלגיה. יחד עם הרב חיים יעקב רוטנברג נסע לפראג לאסוף גרעין ראשוני של תלמידים בין פליטי השואה. הרב קופלמן עמד בראשות הישיבה במשך למעלה מעשר שנים, ולאחר מכן עבר לניו יורק לעמוד בראשות ישיבת "שערי יושר" (שנקראה על שם ספרו הידוע של רבו הרב שקופ).
בינו לבין הרב שמחה בונים אלתר האדמו"ר החמישי לבית גור נרקמו קשרי ידידות כאשר בשנת ה'תש"ח - 1948 שהה האדמו"ר באנטוורפן. הוא אף שלח את בנו, הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור הנוכחי, ללמוד תורה מפיו בישיבת "קאפעלן".
בשנת ה'תשכ"ד עבר לכהן בראשות ישיבת לוצרן (בעיירה קרינץ שליד לוצרן) שבשווייץ, והחליף בתפקיד זה את הרב משה סולובייצ'יק. ניהל עד לפטירתו את הישיבה, חרף גילו המבוגר. שימש בישיבה גם כמשגיח.
ביקר לראשונה בישראל בשנת 1955, כאשר נסע לחפש מועמד מתאים לתפקיד ראש הישיבה שיכהן במקביל לו, במקומו של הרב ניז'ניק, שעזב אז את הישיבה. בסופו של דבר נבחר לתפקיד זה הרב אליקים שלזינגר.
הרב קופלמן היה מן היחידים שנכחו בשעת פטירתו של רבו הרב שמעון שקופ בביתו שבגרודנה. ובפרוץ השואה לקח הוא מביתו של הרב שקופ את כתביו. הרוסים ניסו לאלצו למסור את הכתבים, אך ללא הצלחה. כתבים אלה פורסמו בספר "חידושי רבי שמעון יהודה הכהן".
השאיר אחריו בן, רבי משה קופלמן, וארבע בנות. אחת מהם הייתה נשואה לרבי משה רוזמרין, מחבר ספר אמרי משה על כמה ממסכות הש"ס.
לקראת החגים והימים הנוראים הגיעו מאות יהודים ממדינות אירופה להשתתף עמו בתפילות החג. בשמו נקשרו סיפורי ישועות ורבים פנו אליו לקבלת ברכות.
הלך לעולמו בט"ו בסיוון ה'תשע"א, בן 105. בצוואתו הורה להכתיר את בנו רבי משה כממלא מקומו בראשות הישיבה.
בשנת תשע"ה (2014) יצא לאור בעריכת תלמידיו ספרו "שיח יצחק", הכולל מערכות ודברי מוסר על חומש בראשית. בשנת תשע"ז יצא הכרך על שמות.
מקס בירבראייר
מקסים "מקס" בירבראייר (נולד ב-15 בדצמבר 1980 באוסט קמנוגורסק, ברית המועצות – כיום אוסקמן, קזחסטן) הוא שחקן הוקי קרח ישראלי מקצועני בעמדת חלוץ אגף שמאלי, המשחק בקבוצת בריסטול פיטבולס בליגה השנייה בבריטניה.
בשנת 2000 נבחר בירבראייר בדראפט של ליגת ה-NHL על ידי ניו ג'רזי דווילס, והפך בכך לישראלי הראשון שנבחר בדראפט ה-NHL.
תחילת דרכו
בירבראייר החל לשחק הוקי קרח בגיל 6 בעידוד סבו, אנטולי. עלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן 15.
בקבוצת הצעירים בה הספיק לשחק עונה אחת בלבד הצטיין בירבראייר, כשכבש 50 שערים ומסר 32 אסיסטים ב-47 משחקים בלבד.
הבחירה בדראפט ה-NHL
לאור הצטיינותו נבחר בירבראייר בדראפט ה-NHL בשנת 2000 במקום ה-67 (סיבוב שלישי) למרות הליגה הנחותה ממנה הגיע – השחקן השני בלבד בהיסטוריה שמגיע מליגה זו לדראפט ה-NHL. בכך הפך בירבראייר לשחקן הישראלי הראשון שנבחר בדראפט ה-NHL. הקבוצה שבחרה אותו הייתה אלופת ה-NHL באותה שנה, ניו ג'רזי דווילס. הוא הוחתם בקבוצה על חוזה לשלוש שנים.
קריירה מקצוענית
למרות הבחירה בדראפט והחוזה שנחתם עם הדווילס, לא זכה בירבראייר לשחק במשחק רשמי ב-NHL. הוא שותף במחנה טרום העונה של הדווילס וכבש בו שער אחד במשחק טרום עונה, אך נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה, ואת שלוש שנות החוזה העביר בקבוצה-בת של הדווילס, "אלבני ריוור ראטס" מליגת ה-AHL – הליגה המקצוענית המשנית החשובה ביותר בצפון אמריקה.
עם תום החוזה שלו עם הדווילס חתם בירבראייר על חוזה עם פלורידה פנתרס, אך גם שם לא זכה להיכלל בסגל הקבוצה ולשחק ב-NHL, ואת עונת 2003/04 החל בקבוצה-הבת שלה מה-AHL, "סן אנטוניו ראמפג'". בהמשך העונה הועבר לקבוצה אחרת בליגה משנית נחותה יותר.
לאחר ששיחק שנתיים נוספות בליגות המשניות בצפון אמריקה עבר בירבראייר לשחק באירופה בעונת 2006/07, כשחתם בקרדיף דווילס מהליגה העילית הבריטית (אין קשר בינה לניו ג'רזי דווילס). הוא שיחק בקבוצה מאז ועד 2014, למעט עונה אחת (2008/09) בה שיחק בקבוצה בעיר הולדתו, אוסקמן, ובקבוצה נוספת מהליגה השנייה בגרמניה.
ב-2019 הודיע בירבראייר על פרישה ממשחק פעיל.
ב-2023 חזר בירבראייר מפרישתו, וחתם בקבוצת בריסטול פיטבולס מהליגה השנייה בבריטניה (שנקראת כעת "הליגה הלאומית להוקי קרח", ובראשי תיבות NIHL).
נבחרת ישראל
בירבראייר מיעט לשחק בנבחרת ישראל, כיוון שהאליפויות בדרגים בהם ישראל משחקת מתנגשות ברוב המקרים עם סיום העונה בליגות בהן שיחק. מאז שלוש האליפויות בהן שיחק בנבחרת ישראל כשחקן צעיר שיחק בירבראייר בנבחרת עוד מספר פעמים – ב"גביע ספרטק", טורניר הזמנה של ספרטק מוסקבה ב-2005, באליפות העולם דרג 2 ברומניה ב-2008 אליה הגיע ישירות בטיסה מייד לאחר משחק סיום העונה של קרדיף דווילס, ובאליפות העולם דרג 2B בטורקיה ב-2013, שם כבש 5 שערים ומסר 8 אסיסטים ב-5 משחקים וסייע לנבחרת ישראל לזכות באליפות ולעלות לדרג 2A.
יום נבדה
יום נבדה (באנגלית: Nevada Day) הוא יום חג לאומי במדינת נבדה שבארצות הברית. היום נחוג מדי שנה, ביום שישי האחרון של חודש אוקטובר ומציין את יום הצטרפותה של נבדה לארצות הברית, ב-31 באוקטובר 1864. החג צוין לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובשנת 1933 נחקק חוק מדינתי הקובע את היום כיום חג לאומי.
זהו יום חופש מדינתי, וכל משרדי הממשלה המדינתיים וכן משרדים מוניציפליים ומחוזיים, בתי ספר ומוסדות ציבור אינם פועלים. חלק מהמוסדות הפרטיים במדינה, כגון בנקים, סגורים ביום זה.
בקרסון סיטי, בירת המדינה נערכת תהלוכה חגיגית לציון יום החג.
מגרפטוריים
מגרפטוריים (שם מדעי: Megaraptoridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים שחיו בקרטיקון לפני 83–130 מיליון שנה והשתייכו לקבוצה Megaraptora.
אלו היו דינוזאורים גדולים בין אורך 4 מטר אצל הפוקואירפטור ועד ל-9 מטר אצל האירוסטאון והרפטור. מינים אלה היו קרוביהם של האלוזאוריים שחיו ביורה והיו בעלי צורת לסתות דומה, חוטם צר שיניים חדות ומעוקלות בעלות מבנה דמוי-להב וזרועות בינוניות. חלק מהדינוזאורים במשפחה היו בעלי עצמות חלולות, דבר המרמז על קרבה מסוימת לעופות שהם בעלות עצמות קלות ומלאות חמצן וכן היותם בעלי דם חם.
תרופודים אלה היו בעלי זרועות ארוכות יחסית בהשוואה לתרופודים גדולים, אף שתרופודים קטנים או אוכלי צמחייה כמו התריזינוזאוריים היו בעלי זרועות ארוכות בהרבה. זרועות אלה עזרו להם להפיל את טרפם ביעילות.
יחסי איטליה–צ'כיה
סקירה כללית
צ'כיה וחלקים מאיטליה היו במשך כמה מאות שנים חלק מממלכת הבסבורג, ולאחר מכן חלק מהאימפריה האוסטרית. במהלך מלחמת העולם הראשונה פעל הלגיון הצ'כוסלובקי באיטליה, שהוקם משבויים צ'כיים וסלובקים ולחם בקרבות החזית האיטלקית. בשנת 1924 הוקמה שגרירות איטליה בפראג, אשר היוותה את הנציגות האיטלקית בצ'כוסלובקיה, ומשנת 1993 את הנציגות האיטלקית בצ'כיה.
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, בארגון האמנה הצפון-אטלנטית ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
עמנואל הראובני
עמנואל הראובני הוא חוקר ארץ ישראל וסופר שכתב עשרות ספרים על ידיעת הארץ, היסטוריה וגאוגרפיה של ארץ ישראל, מורשת קרב, טיולים, ובכללם: "קום התהלך בארץ" ו"לקסיקון ארץ ישראל". שימש בעבר עיתונאי במעריב ובהבוקר, וכן עורך בגלי צה"ל.
מתגורר במיתר.
חסידות משכנות הרועים
משכנות הרועים הוא שמה של קהילה חסידית-ירושלמית מצומצמת שמונה כ-180 משפחות, ומרכזה בשכונת מאה שערים בירושלים. בראשותה עומד האדמו"ר רבי חיים רבינוביץ.
היסטוריה
הקהילה הוקמה בסביבות שנת תש"מ בבית הכנסת שהיה שייך לחסידות ויז'ניץ בבתי מילנר (על יד קריית שומרי אמונים). בהמשך עברו למשכנם הנוכחי בבית הכנסת "קהל יראים" (לשעבר "מארמרושע שוהל") במאה שערים, שהשתייך קודם לכן לנטורי קרתא.
ראש הקהילה היה הרב בנימין רבינוביץ, בן אחר בן ליהודי הקדוש מפשיסחה, ודיין בבד"ץ העדה החרדית. לאחר פטירתו הוכתר בנו רבי חיים באופן רשמי כאדמו"ר של החסידות. אחיו של רבי חיים הוכתרו אף הם לאדמו"רים, רבי עקיבא לאדמו"ר מפוריסוב ורבי מאיר שלום לאדמו"ר מקאלשין.
שמה של החסידות מבוסס על הפסוק.
פעילות
שני האדמו"רים היו חסידי בויאן ורבים ממנהגיה מבוססים על חסידות זו.
מלבד מרכזה של החסידות יש לה שלושה בתי כנסיות ברמת בית שמש, ואחד בקריית יואל שבארצות הברית, שבו הרב היה בנו של האדמו"ר, הרב שאול יצחק, עד לפטירתו. הפוסק של החסידות הוא הרב יהושע אשר כהנא, נכדו של הרב בנימין רבינוביץ (בן חתנו רבי אלימלך מספינקא) וחתנו של הרב מנחם מונדרר.
פויקה (הר געש)
פּוֹיקֶה (בשפת הרפה נוי: Poike) הוא הר געש כבוי, הקדום ביותר מבין שלושת הרי הגעש הכבויים היוצרים את אי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה.
ההר התרומם מקרקעית האוקיינוס לאחר שתי התפרצויות, שהראשונה בהם התרחשה לפני כשלושה מיליון שנים, והשנייה לפני כ-900,000 שנים. סחיפה ימית ממושכת צמצמה את שטח הר פויקה לחצי אי באורך 5 קילומטרים ממזרח למערב וברוחב 3.5 קילומטרים מצפון לדרום. פסגת ההר בגובה 370 מטרים היא לוע רדוד, הקרוי "פו אה קטיקי" (Pu A Katiki), שבניגוד ללועות של שני הרי געש אחרים שבאי (ראנו רארקו וראנו קאו) הוא יבש לחלוטין. קוטרו 150 מטרים ועומקו 15 מטרים. צוקים בגובה 100 מטרים מקיפים את חצי האי. הצוקים בחלק הצפוני הם בזלת או הוואיט פורפיריים המשובצים בשפע פנוקריסטים של פלגיוקלז, בעוד שהרכב הלבה של הצוקים הדרום-מזרחיים אחיד. על המדרון הצפוני של הר פויקה יש שלוש כיפות געשיות טפילות הבנויות טרכיט לבן, המכונות: "מאונגה ואי אה הווה" (Maʻunga Vai a Heva), "מאונגה טאה טאה" (Maʻunga Tea-Tea) ו"מאונגה פארהא" (Maʻunga Parehe). פויקה היה פעם אי נפרד עד שהלבה שזרמה מטרוואקה חיברה אותו לאי המרכזי. במורד הצפוני, על הצוקים, יש מערה המכונה אנה או קקה (Ana O Keke), או גם "מערת הבתולות".
נח עלוני
נח עלוני (1911 - 12 במאי 1984) היה ראש המועצה המקומית קריית מוצקין בין ה-12 בינואר 1958 לבין ה-14 בדצמבר 1959.
ביוגרפיה
עלוני נולד בפולין. היה תלמיד ישיבה ובית ספר ערב. הוא עבר גם הכשרה חלוצית בגולה, טרם עלייתו ארצה, בשנת 1933. בארץ הוא שימש כחלוץ בהקמתם של מספר יישובים. במושב שאר ישוב ובמושב כפר חוגלה, הוא שימש בתפקידים ציבוריים - מנהליים.
לאחר תום כהונתו, חזר עלוני למלא תפקידים מנהליים בסוכנות ובהמשך בחברות פרטיות ומוניציפליות בירושלים.
הוא נפטר בירושלים ממחלה ב-1984. על שמו נקרא רחוב קצר בעיר.
Gay Shame
Gay Shame היא תנועה קווירית רדיקלית המתנגדת למיינסטרים הלהט"בי. התנועה מציגה באופן ישיר השקפה חלופית של אירועי גאווה ופעילויות של הומוסקסואלים, שהפכו יותר ויותר ממוסחרים עם נותני חסות תאגידים, כמו כן אימוץ של אג'נדות מיינסטרים, כדי להימנע מפגיעה בתומכים ובנותני חסות. תנועת ה-Gay Shame מאמצת את אידאולוגיית תרבות הנגד.
רקע
Gay Shame נוצרה כמחאה על מסחור יתר של אירועי הגאווה. חברי התנועה תוקפים את "ההטמעה הקווירית. כך, חבריה אינם מסכימים עם הלגליזציה של נישואים חד-מיניים, וקובעים כי:
היסטוריה
התנועה החל לפעול ב-1998 כאירוע שנתי בברוקלין, ניו יורק. המגזין Swallow Your Pride היה מגזין שקידם את התנועה. רק שלושה גיליונות של המגזין יצאו. מאוחר יותר, התנועה התפשטה גם לסן פרנסיסקו, טורונטו ושוודיה.
הארגון LAGAI – Queer Insurrection קידם את התועה הזו. הארגון כתב כי: "המקורות של תנועת הלהט"ב הם מהפכניים […] ועכשיו, כמה מאותם אנשים שהשתתפו באותן התפרצויות מדהימות של זעם אנטי-ממסדי מעדו זה על זה בדרך לבית העירייה כדי לקבל את אהבתם מבורך על ידי גאווין ניוסום, יורשו של דן ווייט ודיאן פיינשטיין, יקיר המפתחים, רודף חסרי בית והגורם לכך ש-Gay Shame הוכתה ונעצרה על ידי השוטרים יותר מפעם אחת".
בשנת 2009, לפי מאמר ב-San Francisco Bay Area Independent Media Center, התנועה ערכה מחאה מחוץ למרכז הקהילתי הגאה בסן פרנסיסקו.
באותה שנה, התקיים אירוע של התנועה בלונדון, עם 3,000 משתתפים באירוע.
אירנה הרנד
אירנה הרנד (בגרמנית: Irene Harand; 6 בספטמבר 1900 – 3 בפברואר 1975) הייתה ציירת אוסטרית, פעילת זכויות אדם, פעילה נגד אנטישמיות וחסידת אומות עולם.
ביוגרפיה
הרנד נולדה להורים קתולים בווינה וארגנה מחאות נגד רדיפות היהודים על ידי גרמניה הנאצית. היא ייסדה את ארגון Weltbewegung gegen Rassenhass und Menschennot (תנועה עולמית נגד שנאה על רקע גזעני וסבל אנושי) בשנת 1933 והייתה פעילה בקמפיין במסגרת זו ברחבי אירופה לפני מלחמת העולם השנייה.
כאשר גרמניה הנאצית פלשה לאוסטריה ב-1938, הייתה הרנד בסיבוב הרצאות בלונדון וכך ניצלה מכיוון שהנאצים קבעו מחיר על ראשה - 100,000 רייכסמארק. לאחר מכן היגרה לארצות הברית, שם הקימה את הפורום האוסטרי, אשר לאחר המלחמה היה הבסיס לפורום התרבות האוסטרי, בראשו עמדה.
ב-1969 קיבלה הרנד את תואר הכבוד חסידי אומות העולם מיד ושם בשם מדינת ישראל על התנגדותה לנאצים ולאנטישמיות. הרנד מתה בניו יורק ב-1975 ונקברה ברובע זימרינג בווינה. בשנת 2008 נקראה על שמה כיכר ברובע וידן בווינה.
רוברטו באוטיסטה אגוט
רוברטו באוטיסטה אגוט (בספרדית: Roberto Bautista Agut; נולד ב-14 באפריל 1988) הוא טניסאי ספרדי. הוא מדורג במקום ה-18 בעולם נכון לינואר 2022, ובשיאו דורג במקום ה-9 בעולם, ב-4 בנובמבר 2019.
ג'וניורס
כג'וניור, רשם באוטיסטה אגוט מאזן חיובי של ניצחונות/הפסדים ביחידים, 41–13, והגיע עד למקום ה-47 בדירוג העולמי לנוער ביולי 2006.
2009–2012
בשנת 2009, הוא העפיל לטורניר ה-ATP 500 בוולנסיה, שם הפסיד לאלברט מונטניס בסיבוב הראשון.
הוא העפיל להופעה הראשונה שלו בגראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה 2012. הוא הפסיד בסיבוב הראשון לריקרדו מלו ב-3 מערכות. ב-13 באוגוסט 2012, באוטיסטה אגוט פרץ לטופ 100 לראשונה לאחר הופעות חזקות בטורנירי צ'לנג'ר. הוא הגיע לרבע הגמר הראשון שלו ברמת ה-ATP בסנט פטרסבורג מאוחר יותר באותה שנה, והפסיד לפאביו פוניני.
2013
בטורניר הראשון שלו ב-2013, בצ'נאי, הגיע באוטיסטה אגוט לגמר ה-ATP הראשון שלו בקריירה. באוטיסטה אגוט ניצח את המדורג 6 בעולם, תומאש ברדיך ברבע הגמר בשלוש מערכות והתמודד בגמר עם המדורג 9 בעולם, ינקו טיפסרביץ', לו הפסיד אף על פי שניצח במערכה הראשונה.
לאחר מכן באוטיסטה אגוט המשיך עם טורניר הגראנד סלאם הטוב ביותר בקריירה שלו באליפות אוסטרליה הפתוחה 2013. לאחר שניצח את פאביו פוניני בסיבוב ראשון בחמש מערכות, הוא הודח בידי יורגן מלצר בסיבוב השני.
ברולאן גארוס של אותה שנה הוא הגיע לסיבוב השלישי, לאחר שלא הצליח אפילו להעפיל באירוע המרכזי שלוש פעמים ברציפות. הריצה שלו הסתיימה בהפסד לג'רמי שרדי המקומי.
בווימבלדון, הוא המשיך להופיע בסיבוב השני לאחר שניצח בסיבוב הראשון את הרוסי טיימוראז גבשווילי. עם זאת, הוא הפסיד לאליל ילדותו דויד פרר בסיבוב השני, בארבע מערכות.
ב-15 ביולי באוטיסטה אגוט דורג ב-50 הראשונים בעולם בפעם הראשונה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה, הוא השיג סיום נוסף בסיבוב השני. לאחר שניצח את תומאז בלוצ'י בסיבוב הראשון, הוא התמודד עם פרר בשני, שם באוטיסטה אגוט הפסיד בארבע מערכות.
באוטיסטה אגוט סיים את שנת 2013 במקום ה-58.
2014
הקמפיין שלו ב-2014 החל באוקלנד, שם הגיע לחצי הגמר של אליפות הייניקן הפתוחה. הוא הפסיד למדורג השלישי ולאלוף בסופו של דבר ג'ון איזנר לאחר שניצח במערכה הראשונה.
באוטיסטה אגוט פתח באליפות אוסטרליה עם ניצחון בסיבוב הראשון על טים סמיצ'ק. בסיבוב, הוא ניצח את חואן מרטין דל פוטרו המדורג 5 בעולם בחמש מערכות, ניצחון ראשון מול שחקן עשרת הגדולים. ההופעות המפתיעות הללו זיכו אותו במקום בנבחרת ספרד במפגש שלהם עם גרמניה בגביע דייוויס. באוטיסטה אגוט הפסיד את שני המשחקים שלו לפיליפ קולשרייבר ודניאל ברנדס, וגרמניה ניצחה את ההתמודדות 4–1.
במאי השתתף באוטיסטה אגוט באליפות מדריד הפתוחה. הוא הגיע לחצי גמר הטורניר לאחר שניצח את שחקני הטופ-10 לשעבר, טומי רוברדו, פרננדו ורדאסקו וסנטיאגו ג'יראלדו בדרך לשלב זה. בחצי הגמר באוטיסטה אגוט הובס על ידי המדורג 1 בעולם, רפאל נדאל.
לאחר מכן השתתף באוטיסטה אגוט באליפות צרפת הפתוחה. זה היה טורניר הגראנד סלאם הראשון שלו שבו הוא היה אחד מ-32 השחקנים המובילים, במקום ה-27. באוטיסטה אגוט ניצח את פאולו לורנצי, ואת בנואה פאר הצרפתי, אבל הוא לא הצליח לנצח את המדורג 6 בעולם, תומאש ברדיך, וסיים את הטורניר שלו בסיבוב השלישי לאחר הפסד בארבע מערכות.
כהכנה לווימבלדון, הוא שיחק בטופשלף אופן, טורניר מגרשי דשא בדן בוס, בתור המדורג השלישי. באוטיסטה אגוט זכה שם בתואר ה-ATP הראשון שלו, כשניצח את בנג'מין בקר בגמר בשלוש מערכות.
לאחר מכן שיחק באליפות וימבלדון. לאחר שניצח את סטיב ג'ונסון ויאן הרניץ', הריצה שלו הסתיימה בידיו של האלוף המכהן אנדי מארי בסיבוב השלישי.
הוא חזר לשחק במגרשי חימר בתור המדורג השלישי באליפות שטוטגרט הפתוחה. בחצי הגמר, באוטיסטה אגוט רשם מהפך, כשגבר על האלוף פאביו פוניני בפעם השנייה בקריירה. הוא שיחק נגד לוקאש רוסול בגמר טורניר ה-ATP המקצועני השלישי שלו. באוטיסטה אגוט ניצח בשלוש מערכות, וזכה בתואר השני שלו ב-ATP 250.
לאחר העונה המצוינת שלו, באוטיסטה אגוט זכה בפרס השחקן המשתפר של ה-ATP.
בתום העונה הטובה בקריירה שלו עד כה, הוא סיים את 2014 עם דירוג יחידים במקום ה-15 בעולם, ובדירוג הזוגות במקום ה-255.
2015
באוטיסטה אגוט היה המדורג ה-20 בווימבלדון, ועלה לסיבוב הרביעי כדי להתמודד עם אלוף וימבלדון שבע פעמים והמדורג השני בטורניר, רוג'ר פדרר, לאחר ניצחונות על רובן במלמנס, בנואה פאר וניקולוז באסילאשווילי. באוטיסטה אגוט הפסיד לשווייצרי ב-3 מערכות.
ביולי, הוא שיחק בתור המדורג השני באליפות קרואטיה הפתוחה ועלה לחצי הגמר שם הפסיד לז'ואאו סוזה.
בספטמבר, באוטיסטה אגוט היה המדורג ה-23 באליפות ארצות הברית הפתוחה. לאחר ניצחונות על פייר-הוגס הרברט, פבלו קרניו בוסטה ודויד גופן, הוא הגיע לסיבוב הרביעי של טורניר גדולה בפעם השנייה ברציפות. הוא שיחק המדורג ראשון בעולם, נובאק ג'וקוביץ', והפסיד בארבע מערכות.
לאחר מכן הוא שיחק באליפות סנקט פטרבורג הפתוחה שם היה המדורג הרביעי. הוא הפסיד בחצי הגמר למדורג השני מילוש ראוניץ'.
הוא היה המדורג השני בגביע הקרמלין, ובשחזור גמר השנה הקודמת, באוטיסטה אגוט הפסיד למרין צ'יליץ' באותה תוצאה (4–6, 4–6).
בסוף 2015 הוא סיים מחוץ ל-20 הראשונים במקום ה-25.
2016
הטורניר הראשון שלו אחרי אליפות אוסטרליה הפתוחה היה גארנטי קוזה סופיה הפתוחה בבולגריה. באוטיסטה אגוט היה המדורג הראשון והגיע עד לגמר בו פגש את המדורג השני הסרבי ויקטור טרויצקי. הוא ניצח במשחק והפך לאלוף הראשון של התחרות. זה היה התואר הרביעי שלו בקריירה והשני ב-2016.
במאי, באוטיסטה אגוט שיחק במייג'ור השני של השנה בתור המדורג ה-14 באליפות צרפת הפתוחה. הוא הגיע לסיבוב הרביעי של הטורניר לאחר שניצח את דמיטרי טורסונוב, פול-אנרי מתייה ובורנה מאלניה את המסע שלו למקום ברבע גמר גראנד סלאם סיים שוב שחקן טופ-10, הפעם המדורג ראשון בעולם, נובאק ג'וקוביץ'. תוצאה זו הייתה התוצאה הטובה ביותר שלו באליפות צרפת הפתוחה ומשתווה לשיא הגראנד סלאם שלו.
בתחילת אוגוסט, באוטיסטה אגוט הייתה נציגה של ספרד במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו 2016. הוא עלה לרבע הגמר בריו לאחר שניצח בסיבובים המוקדמים את אנדריי קוזנצוב, פאולו לורנצי וז'יל מולר. המסע שלו למדליה אולימפית הסתיים לאחר הפסד למדליסט הכסף הארגנטינאי חואן מרטין דל פוטרו.
בתחרות המאסטרס 1000 הלפני אחרונה של השנה, השאנגחאי מאסטרס, באוטיסטה אגוט הגיע לגמר המאסטרס-1000 הראשון שלו, כשניצח את ברנרד טומיץ' (שנאלץ לפרוש בגלל כאבי בטן ), טיילור פריץ, ויקטור טרויצקי, ז'ו-וילפריד צונגה, והאלוף המכהן והמדורג ראשון, נובאק ג'וקוביץ'. זו הייתה הפעם הראשונה בקריירה שלו שניצח את ג'וקוביץ' והפעם הראשונה שניצח שחקן מספר 1 בעולם. בגמר הוא הפסיד לאנדי מארי בשתי מערכות.
באוטיסטה אגוט סיים את שנת 2016 במקום ה-14 בעולם.
2017
באוטיסטה אגוט החל את עונת 2017 בטורניר צ'נאי, שם הגיע עד לגמר. באוטיסטה אגוט ניצח בגמר את דנייל מדבדב בשלוש מערכות וזכה בתואר החמישי שלו בקריירה.
באליפות וימבלדון, באוטיסטה אגוט היה המדורג ה-18. הוא המשיך וניצח את אנדריאס היידר-מורר, ואת פיטר גוג'ובצ'יק, בדרך למפגש סיבוב שלישי עם המדורג התשיעי, קיי נישיקורי. באוטיסטה אגוט הפתיע את נישיקורי בפעם הראשונה וניצח שחקן מהעשירייה הראשונה בעולם בפעם השביעית. עם זאת, הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה בסיבוב הבא, לאחר שנכנע למרין צ'יליץ' בסיבוב הרביעי.
בגביע רוג'רס, באוטיסטה אגוט הפגין את הביצועים הטובים ביותר שלו בסבב המאסטרס. לאחר שניצח בשני המשחקים הראשונים שלו, הוא ניצח את גאל מונפיס בסיבוב השלישי. לאחר שהפסיד במערכה הראשונה, באוטיסטה אגוט הצליח להשיג ניצחון מפתיע, הראשון שלו על הצרפתי, בשלוש מערכות צמודות. עם זאת, אז הוא לא הצליח לשבור את הבצורת שלו מול רוג'ר פדרר ברבע הגמר והודח מהטורניר.
באוטיסטה אגוט סיים את השנה במקום ה-20 בעולם.
2018
באוקלנד, הוא הגיע להופעת הגמר ה-13 שלו ב-ATP. בגמר, באוטיסטה אגוט ניצח את המדורג השני, חואן מרטין דל פוטרו, שעדיין לא שמט מערכה בטורניר. הוא המשיך וניצח את יריבו בשלוש מערכות, זכה בתואר השני שלו באוקלנד, וקטע רצף של שלושה הפסדים לארגנטינאי.
באוטיסטה אגוט הפסיד בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה הפתוחה, ורצף עשר ההופעות שלו בסיבוב השלישי ברציפות במייג'ור הגיע לסיומו. זה גם היה ההפסד הראשון שלו בסיבוב הפתיחה של מייג'ור מאז סיום עונת 2012, אחרי 20 תחרויות מייג'ור רצופות בהן ניצח את משחק הפתיחה שלו.
במרץ, הוא זכה בתואר הגדול ביותר שלו עד כה בטורניר ה-ATP 500 בדובאי, איבד רק מערכה אחת בדרך וניצח בגמר את לוקאס פוי. באוטיסטה אגוט הפך גם לשחקן הראשון מחוץ לעשירייה הראשונה שזכה באירוע מאז פבריס סנטורו ב-2002.
הוא סיים את השנה במקום ה-24 בעולם.
2019
באוטיסטה אגוט פתח את העונה שלו בתור המדורג השביעי באליפות קטאר הפתוחה. הוא ניצח את מתאו ברטיני, גיירמו גרסיה לופז ואת אלוף המייג'ור שלוש פעמים סטאן ואוורינקה לפני שפגש בחצי הגמר את נובאק ג'וקוביץ', המדורג ראשון בעולם, אותו ניצח בשלוש מערכות צמודות. בגמר הוא גבר על תומאש ברדיך הוותיק וזכה בתואר.
באוטיסטה אגוט ניצח שוב את המדורג הראשון ג'וקוביץ' במאסטרס מיאמי. בווימבלדון של אותה שנה, הוא הגיע לרבע הגמר השני שלו בתחרויות מייג'ור אחרי ניצחונות על פיטר גוג'ובצ'יק, סטיב דארסיס, המדורג 9 בעולם קארן חצ'אנוב ובנואה פייר. הוא היה השחקן היחיד בטורניר שלא הפסיד מערכה בדרך לרבע הגמר. אף על פי שהפסיד במערכה הראשונה שלו ברבע הגמר, באוטיסטה אגוט ניצח את גידו פלה בארבע מערכות והעפיל לחצי גמר הגראנד סלאם הראשון שלו. עם זאת, הוא הפסיד במעמד הזה לג'וקוביץ' בארבע מערכות.
בעקבות שתי הופעות רבע גמר רצופות באירועי המאסטרס של מונטריאול וסינסינטי, הוא עלה לעשירייה הראשונה בעולם בפעם הראשונה בקריירה שלו.
2020
באוטיסטה אגוט פתח את השנה עם אליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 בתור המדורג התשיעי, שם ניצח את פליסיאנו לופז ומייקל מומה לפני שהפסיד למרין צ'יליץ' בחמש מערכות בסיבוב השלישי, שחזור הסיבוב הרביעי מהשנה שעברה. הוא הפסיד בסיבוב השני ברוטרדם לפבלו קרניו בוסטה ובסיבוב הראשון בדובאי ליאן-לנארד סטרוף.
כשהיה מדורג במקום ה-8 בסינסינטי מאסטרס, הוא הגיע לחצי הגמר, גבר על המדורג 11, קארן חצ'אנוב והמדורג 3 דנייל מדבדב, לפני שהפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות.
2021
באוטיסטה אגוט העפיל לשני גמרים בעונת המשטח קשה המוקדמת במונפלייה ובדוחה, שם הפסיד לדויד גופן וניקולוז באסילאשווילי בהתאמה. כדי להגיע לגמר בדוחה, באוטיסטה אגוט ניצח את שני השחקנים המובילים, דומיניק תים ואנדריי רובליוב. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הוא ניצח שני שחקנים מהטופ 10 בטורניר בודד.
כשהיה המדורג השמיני, הוא הגיע לסיבוב הרביעי באליפות ווימבלדון 2021 כשעבר את ג'ון מילמן, מיומיר קצ'מוביץ' ודומיניק קופפר לפני שהפסיד לדניס שפובלוב, שהעפיל לבסוף לחצי הגמר.
2022
באוטיסטה אגוט מילא תפקיד מרכזי בגביע ה-ATP של ספרד לשנת 2022, כשניצח בכל שלושת משחקי היחידים שלו בשלב הבתים. לאחר מכן הוא ניצח את הוברט הורקאץ' הפולני בחצי הגמר ב-3 מערכות כדי להוביל את ספרד לגמר. בגמר, באוטיסטה אגוט הפסיד במשחק המכריע לפליקס אוז'ה-אליאסים וקנדה זכתה בתואר.
באוטיסטה אגוט הגיע שוב לגמר אליפות קטר הפתוחה 2022 בדוחה ושיחק שוב מול ניקולוז באסילאשווילי. הוא נקם בו על ההפסד בשנה שעברה וזכה בתואר בדוחה בפעם השנייה ובתואר העשירי שלו בקריירה.
חיים אישיים
כינויו של באוטיסטה אגוט הוא "באטי". אביו, חואקין, כדורגלן לשעבר ובנקאי, מת בנובמבר 2019 במהלך טורניר גביע דייוויס; אמו, אסתר, שמתה במפתיע במאי 2018, הייתה בעלת חנות בגדים בקאסטלון דה לה פלאנה. באוטיסטה אגוט התחיל לשחק טניס בגיל חמש כשאמו רשמה אותו לשחק בסופי השבוע. החבטה האהובה עליו היא חבטת כף היד שלו. האלילים שגדל עליהם היו חואן קרלוס פררו ודויד פרר.
מעבר לטניס, הוא נהנה מרכיבה על סוסים (בבעלותו שבעה סוסים) ולעסוק בענפי ספורט שונים. הוא שיחק כדורגל בוויאריאל עד שהיה בן 14 כשהחליט להתמקד בקריירת הטניס שלו.
באוטיסטה אגוט נשוי לאנה בודי טורטוסה. בני הזוג התחתנו ב-30 בנובמבר 2019. ילדם הראשון, בשם רוברטו, נולד בספטמבר 2020.
דרום אמריקה באופנוע (סרט)
דרום אמריקה באופנוע (בספרדית: Diarios de motocicleta; מילולית: "יומני האופנוע") הוא סרט קולנוע מ-2004, המבוסס על ספר באותו השם, המבוסס בעצמו על יומן המסע שכתב צ'ה גווארה במהלך מסעו עם חברו אלברטו גרנאדו בדרום אמריקה, כשהיה סטודנט לרפואה בן 23. בנוסף, כלולים בו אירועים שלא מופיעים ביומן, ומתוארים בספרו של גרנאדו על המסע.
הפקת הסרט הייתה בינלאומית, וכללה חברות הפקה מארגנטינה, ארצות הברית, גרמניה, בריטניה, צ'ילה וצרפת. את הסרט ביים הבמאי הברזילאי ולטר סאלס, ואת התסריט כתב הפוארטו ריקני חוסה ריברה. את התפקידים הראשיים גילמו השחקן המקסיקני גאל גארסיה ברנאל (כגווארה) והשחקן הארגנטינאי רודריגו דה לה סרנה (כגרנאדו).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ב-2004, ומאוחר יותר הוקרן גם בפסטיבל קאן.
עלילה
הסרט עוקב אחר מסעם של גווארה וגראנדו ב-1952, עת יצאו מבואנוס איירס לכיוון מושבת המצורעים סן פבלו שבפרו. גווארה היה אז סטודנט לרפואה בן 23, וגרנאדו ביוכימאי בן 29, שעסק בטיפול בצרעת. המסע, שהחל כהרפתקה, עובר תפנית במהלך הדרך, עת נחשפים השניים לסבלותיהם של העניים ביבשת ולפערים החברתיים הקיימים בה. במהלך המסע מתגבשות השקפותיו של גווארה בנוגע לצדק חברתי ולאחדות הלטינו-אמריקאית, השקפות שיבואו לידי ביטוי בשנים הבאות, כאחד ממובילי המהפכה הקובנית, וכמהפכן במקומות שונים בעולם.
פרסים
הסרט זכה במספר רב של פרסים, הבולטים שבהם:
אירית סוקי
אירית סוקי היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
אירית סוקי נולדה וגדלה בפתח תקווה. אביה הוא יליד העיר ארביל בצפון עיראק, הצטרף בנערותו לתנועה הציונית ובגיל 13 עזב את משפחתו ועלה לישראל דרך איראן, בתחילה התיישב בקיבוץ כברי, אחר-כך עבר לטבריה ומשם לפתח-תקווה. אירית סוקי החלה לשחק בהיותה בת 12 ב"בית התלמיד" בעיר פתח תקווה וכבר אז היה לה ברור שזה יעודה בחיים, עוד בהיותה נערה למדה משחק אצל דוד גרינברג.
אחרי מספר תפקידים קומיים בערוץ הילדים, תפקידה הדרמטי הראשון בתום לימודיה היה הסרוגייט בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" (1998). בהמשך השתתפה בסדרה "זינזאנה" (2005-1999) בתפקיד מרסל, האחות הבכורה במשפחת מצוקה ופשע. מרסל אמנם אינה נופלת בעצמה לעולם הפשע, אבל החבר שלה משתמש בסמים, בהמשך הסדרה מוכר את הסמים לאחיה האחד ורוצח את אחיה השני. בסדרה "תיכון השיר שלנו" שיחקה את דבורה, המורה למשחק של בית הספר, אישה דרמטית, שמקדישה את כל חייה לתיאטרון ומנסה להנחיל זאת לתלמידים, למרות הקשיים שתלמידי בית הספר מערימים עליה ואינה בוחלת בשום אמצעי. שיחקה גם בסדרות "שלווה", "השכונה", "מד"א 101", "שמש", "בשורות טובות", "סרוגים" ועוד.
אירית סוקי השתתפה בסרט הקצר "הוא מת עלי", בבימויה של נעמי עזר (2000). הסרט הופק עבור משרד החינוך והוא עוסק באלימות נגד נשים. בעקבות הסרט סוקי הרצתה במשך כמה שנים בנושא אלימות נגד נשים ואונס, בעיקר בפני נערות משכונות מצוקה.
השתתפה בשנת 2000 בקלטת הווידאו "אצבעות לי" (לצד שרונה אלימלך וקרן קירשנר).
אירית סוקי השתתפה בארבעה סרטים עלילתיים באורך מלא. סרטה הראשון היה "הגרעין הקשה", בבימויו של ענר פרמינגר (אוקטובר 1999). הסרט מספר על קבוצה של שבעה נח"לאים שבערב הסכם אוסלו ב-1993, עשר שנים אחרי שהגרעין שלהם התפרק, מפקדם לשעבר נועם וקס (מיכה סלקטר), מכנס אותם לפגישת מחזור. הם משוחחים על קורותיהם היום ועל הסיבות לפירוק הגרעין. סוקי גילמה את ילה (איילה), אשתו של מתי/מקס (יגאל זקס), שבתקופת שירותם בגרעין, כשהיו חברים, הוא תפס אותה עם נועם וקס, מה שהעיב על יחסיהם מאז. בסרט השתתפו גם אייל נחמיאס, רועי ששון, אורנה כץ ושרון מלכי-שמש.
סרטה הארוך השני של סוקי היה "קרוב לבית", בבימויין של וידי בילו ודליה הגר (2005), בסרט היא גילמה את המפקדת דובק. על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית תפקיד המשנה. הסרט מספר על שתי חיילות חיב"ה (היום מג"ב), סמדר לוי (סמדר סייר) ומירית (נעמה שנדר) שעורכות בדיקות ביטחוניות לערבים בירושלים ומתקשות לעשות זאת. סוקי מגלמת את דמותה של סרן ליאת דובק, המפקדת שלהן שמנסה להחדיר בהן משמעת.
סוקי שיחקה בסרט "שמור על ילדתי" (2011) של דינה פרלשטיין, המיועד לציבור החרדי. הסרט מספר את סיפורה של נטלי, כתבת אמריקאית צעירה, בת לנישואי תערובת בין אם יהודיה לאב מוסלמי שמוצאו מסוריה, שנוסעת במסגרת עבודתה לדמשק ושם נקלעת למהפכה ומהומות וניצלת על ידי משפחתו המוסלמית ממוצא סורי של אביה, איתו לא הייתה בקשר מאז היותה ילדה ונכלאת בביתיהם עד שמוברחת בחזרה לארץ על ידי אימה. סוקי משחקת את סמירה, דודתה הסורית של נטלי. במסגרת תפקיד זה דיברה בסרט בערבית-סורית. בסרט משחקות גם אוולין הגואל, רותם זיסמן-כהן וגאיה טראוב.
ב-2012 שיחקה בסרט הסטודנטים של אפרת קופמן "למה השמש". הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים.
אירית סוקי הצטלמה לסרט "חלונות 2000" של יעקב איילי. זהו סרט בתמונות על אהבה, רב-משתתפים, שכל תמונה מספרת את סיפורו של זוג אחר, שברקע מופיע חלון. סוקי משחקת בחורה נשואה שמנהלת רומן עם האקס המיתולוגי שלה ומסתירה עיוות בידיה. בסרט שיחקו גם שי אביבי, ברוריה אלבק, אבי קושניר, אייל רוזלס, שמיל בן-ארי ועוד.
סוקי משחקת בסדרה "אמא ואבאז", שמשודרת החל מנובמבר 2012 ב־HOT, בה מככבים יהודה לוי, מיה דגן ויפתח קליין. הצטלמה לסדרה "בית המשאלות", בבימויו של חיים בוזגלו, ששודרה בערוץ הראשון.
סוקי שייכת לאנסמבל תיאטרון תמונע. במסגרתו שיחקה בהצגה "משחקי חברה" מאת ובבימויו של ניצן כהן, שזכה עליה בפרס מחזאי הפרינג' לשנת 2005. לצידה השתתפו ניסו כאביה, דביר בנדק, עירית נתן-בנדק ומיכאל טפליצקי. שיחקה בהצגה "פרויקט ג'בליה" שהציגה בפסטיבל עכו 2006 ובהמשך שיחקה בתיאטרון תמונע.
בטלוויזיה
סדרות
דרמות
ערוץ הילדים
נורית בר-יוסף
חייה
נורית בר-יוסף למדה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל אהרון רוזנד ואחר בג'וליארד בניו יורק אצל רוברט מאן.
בר-יוסף הופיעה כסולנית עם תזמורות רבות, בהן התזמורת הסימפונית הלאומית, התזמורת הסימפונית ותזמורת הטיילת של בוסטון, תזמורת סנט לואיס ועוד. בנגינת מוזיקה קאמרית הופיעה בפסטיבל המוזיקה הקאמרית של סיאטל, בפסטיבל המוזיקה של אספן, בטנגלווד ועוד. עם זאת, היא אינה רואה את עצמה כסולנית אלא ככנרת, המופיעה מדי פעם כסולנית. מופת הביצוע שאליו היא נושאת עיניה הוא יצחק פרלמן, שאל הקול שלו היא שואפת להשתוות.
נורית בר-יוסף הייתה בין מייסדי קבוצת הנגנים הקאמריים של מרכז קנדי ונמנתה עם חברי הקבוצה במשך תשע שנים, כמו כן, היא ממייסדי רביעיית דריידן. היא הופיעה בבית הלבן עם מאסטרו כריסטוף אשנבאך.
בר-יוסף נישאה ביולי 2010 לאריך הקשר, נגן בסון. השניים חיים בוושינגטון.
נורית בר-יוסף מנגנת בכינור ז'אן באטיסט ויום משנת 1871, בהשאלה מן הספרייה.
כריסטה ברן
כריסטה ברן לבית דנר (בגרמנית: Christa Beran; 1922 – 1992) הייתה אוסטרית שקיבלה את התואר "חסידת אומות העולם" בשנת 1985.
כריסטה סייעה לאדית האן בר, יהודיה אוסטרית מווינה, להשיג דרכון ארי מזויף על מנת למנוע את גירושה לפולין.
כריסטה נתנה לאדית תעודת טבילה, את תעודת הסטודנט שלה ואת מכסת בולי המזון שהבטיחו לאדית הקצבת מזון. כריסטה דיווחה למשטרה שהיא איבדה את מסמכיה ב-29 ביולי 1942 בעת שיט על הדנובה. אדית האן נטלה את זהותה של כריסטה, עברה למינכן ושרדה את המלחמה בגרמניה כפועלת כפייה בחוות אספרגוס באוסטרבורג בצפון מזרח גרמניה ובחברה מסחרית באשרסלבן. לאחר מכן נישאה לגרמני והתיישבה בעיר ברנדנבורג אן דר האוול.
סאלחה קאסין
סאלחה קאסין (בערבית: صالحة قاصين, בתעתיק מדויק: צאלחה קאצין; 18 במאי 1878, קהיר – 9 באפריל 1964) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-מצרייה, ילידת קהיר, שהתגלתה על ידי מחמוד חיגאזי (محمود حجازي), אחיו של. נחשבה לאישה הראשונה ששיחקה על הבמה במצרים (עד אז הופיעו רק גברים, כולל בתפקידי נשים).
החלה את קריירת התיאטרון שלה בשנת 1904, בגיל 26, כשעבדה עם השייח' סלאמה חיג'אזי ובהצגה "הקורבן של המושחתת" (ضحية الغاوية). היא גם שיחקה בלהקת עזיז עיד ובהצגה "המלך פוחד" (ألملك يهوب). היא עבדה גם בתיאטרון של. בנוסף, שיחקה גם ביותר מ-180 סרטים, קריירה אותה החלה בסוף שנות החמישים לחייה שם נודעה בתפקידי משנה כ"זקנה הצורמנית" ששוכחת הכל מהר, למרות היותה הכוכבת היפהפייה בימי התיאטרון בצעירותה.
בחייה הפרטיים ניהלה בצעירותה רומן סוער ומלא קנאות עם נגיב אל-ריחאני, אשר תיאר אותה כאהבתו הראשונה. הרומן לא מוצה לכדי נישואין כי הוא היה נוצרי והיא יהודיה.
לאחר מכן נישאה שלוש פעמים(פעם עם יהודי ועוד פעמיים עם מוסלמי). לפי שמועות עיקשות היא התאסלמה ב-1929, בעוד אחותה הצעירה, השחקנית גרציה קאסין, עלתה לישראל. בערוב ימיה סבלה ממחלת אלצהיימר ומעוני קיצוני. במצוקתה ריחם עליה האומן ג'ורג' אַבְּיַד, אשר שכר לה חדר בחצר ביתו, ושם נפטרה ב-9 באפריל 1964.
פירושקה סאנטו
פירושקה סאנטו (במקור שטיינר, בהונגרית: Szántó Piroska; קישקונפלג'האזה, 7 בדצמבר 1913 – בודפשט, 2 באוגוסט 1998) הייתה ציירת, גרפיקאית, סופרת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס קושוט, זוכת פרס האמן המצטיין וזוכת פרס האמן הדגול. פירושקה סאנטו הייתה אשתו השלישית של המשורר אישטוואן וש.
קורות חיים
מתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, תחת השפעת היצירות הסוריאליסטיות של לאיוש ויידה, היא מצאה את סיגנונה החוזר ונשנה באופן מחזורי ואת החשיבה הציורית שלה, האנשת התיאורים הסוריאליסטית של צמחים ובעלי חיים. היחסים האינטימיים עם הטבע נותרו מאפיין מהותי באמנותה לאורך כל הדרך, למרות שינויים סגנוניים היא סינתזה את השאיפות הללו בטפטין ה"קנטטה פרופנה" הגדול שלה.
בשנות ה-50, האיור של יצירותיהם של פרנסואה ויון, בוקאצ'יו, שייקספיר, קיפלינג, גיולה קרודי, מיקלוש רדנוטי סיפק פרנסה לסאנטו. היא תיעדה את אירועי המרד ההונגרי בשנת 1956 ברישומי דיווח גולמיים. במחצית השנייה של שנות החמישים הופיעו בעבודותיה מאפיינים סגנוניים חדשים. הצבעים הנוצצים נאלצו להתכנס לקווים שחורים מלאים.
ליגת העל הזמבית
ליגת העל הזמבית נקראת גם הסופר ליג הזמבית, נקראת מסיבות מסחריות גם MTN/FAZ סופר דיוויזיון היא ליגת הכדורגל הבכירה בזמביה, שהוקמה ב-1962. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הזמבית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (עם זאת, עקב מגפת הקורונה העונה האחרונה הסתיימה באוגוסט). נכון לעונת 2019/2020, בליגה 18 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות ה-15,16,17,18 יורדות לליגת המשנה הזמבית ("הליגה הלאומית הראשונה").
קבוצת אנקנה שמקורה בקיטווה היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בזמביה, עם 13 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג היא קבוצת הכדורגל מופולירה וונדררס שמקורה במופולירה עם 9 אליפויות, ושלישית היא קבוצת זסקו יונייטד שמקורה באנדולה, עם 8 אליפויות הליגה.
הליגה מדורגת בין עשרת המקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי) באופן מסורתי.
מיני די.וי
מיני די.וי הוא סרט קולנוע תיעודי-להט"בי ישראלי משנת 2022.
הסרט הוקרן בבכורה בתחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב 2022. בנוסף הוא יצא בהפצה מצומצמת ברשת בתי הקולנוע לב, והוקרן בבכורה ב-8 ביוני 2022 בתל אביב, וכן שודר בכאן 11 ב-11 ביוני 2022, כחלק מרצועת כאן דוקו.
תקציר העלילה
הסרט, הקרוי על שם פורמט הווידאו שהיה נפוץ בסוף שנות ה-90, צולל אל סיפורי ההתבגרות המינית של ארבעה להט"בים כפי שמשתקפים בצפייה בקלטות וידאו שצילמו בילדותם: