cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פט הייווד
ביוגרפיה
ב-1978 גילמה הייווד את דמותה של אלן (נלי) בסדרת הטלוויזיה "אנקת גבהים", עיבוד של ה-BBC לרומן מאת אמילי ברונטה. עוד בטלוויזיה השתתפה בסדרה הקומית "Root Into Europe" בה זוג בריטים מבוגרים מטיילים במדינות שונות באירופה. ב-1987 שיחקה בתפקיד אמו של דיקון בעיבוד לספר "סוד הגן הנעלם" של רשת הולמארק. היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק "Second Time Around" של הסדרה "המפקח מורס".
על תפקידה בסרט "רומיאו ויוליה" הייתה הייווד מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969.
חיים אישיים
הייווד נשואה לאוליבר נוויל, לשעבר מנהל של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
סקפירינכוס סוטקוסי
סקפירינכוס סוטקוסי (שם מדעי: Scaphirhynchus suttkusi) הוא מין של דג גרם ממשפחת החדקניים, החי רק בנהר אלבמה שבאלבמה. חדקן זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב בית גידול קטן ודיג יתר.
תיאור
חדקן זה קטן יחסית, באורך של 76 ס"מ ומשקל של 0.9 עד 1.4 ק"ג. צבעו צהוב-כתום כהה כשהבטן והסנפירים בהירים יותר בצבע קרם והוא בעל חוטם ארוך ובינים בולטים מצידיו. הסנפירים נמוכים ובשרניים והזנב בעל אונה גבוהה יותר מהשנייה.
החדקן מצוי רק בכמה נהרות ונחלים רדודים ומהירים עם קרקעית חולית או חצצית. מבדיקה של הנקבות התברר שזמן הרבייה הוא בין סוף מרץ לתחילת אפריל.
מין זה היה מצוי בסכנת הכחדה כבר משנות ה-90, אז נמצאו רק פרטים בודדים והמין נחשב לקרוב לכליה. נעשו ניסיונות להציל את החדקן באמצעות רבייה בשבי אך נלכדו רק 6 נקבות שנפטרו בשבי עד 2002. ב-2007 נלכד עוד דג זכר ששוחר בריא לנהר אלבמה. מספר פרטים ידועים ששרדו לפי דגימות מים שנלקטו ב-2014. מאז הוחלט להפוך את הנהר לאזור שימור לחדקן ולייצר שינויים במעבורות והסכרים שבו.
קרלה אנטונלי
קרלה דלגאדו גומז (בספרדית: Carla Delgado Gómez; נולדה ב-13 ביולי 1959) היא שחקנית ספרדייה-קנרית, הידועה בשם הבמה שלה, קרלה אנטונלי. היא גם פעילה נודעת למען זכויות להט"ב, המפעילה אתר אינטרנט גדול לתמיכה בקהילה הטרנסג'נדרית, ופוליטיקאית המשרתת במועצת מחוז מדריד, הטרנסג'נדרית הראשונה לשרת בגוף מחוקק בספרד. היא משמשת כסגנית נשיאת מועצת התיירות של ספרד, ואחראית על נושא מדיניות חברתית בענייני ילדים, משפחה, ולהט"ב.
תחילת דרכה
אנטונלי נולדה ב-1959, בעיירה בשם גימאר, באי טנריפה, באיים הקנריים הספרדים. היא עזבה את עיר הולדתה בשנת 1977, בשל אי הקבלה של זהותה הקווירית. היא שרדה את תקופת פרנקו, שתחת שלטונו להט"בים, ולעיתים קרובות היו נכלאות כ"סכנה חברתית". אנטונלי למדה בקונסרבטוריון למוזיקה ואמנויות הדרמה (Conservatorio de Música y Arte Dramático) בסנטה קרוס דה טנריפה.
ב-1980, היא הוציאה את הסרט התיעודי הראשון על טרנסג'נדריות בערוץ השני של ספרד. אך הסרט לא שודר עד לספטמבר 1981, לאחר ההפיכה הכושלת של אנטוניו טחרו. התפקיד הנחשב ביותר של אנטונלי כשחקנית הוא בסדרת הטלוויזיה הספרדית El síndrome de Ulises, בתור גלוריה.
פעילות פוליטית
בשנת 1997 הצטרפה אנטונלי למפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) כרכזת מחוז עבור הקבוצה הטרנסג'נדרית/להט"בית הפדרלית. בשנת 2004, זכתה המפלגה בבחירות, והקונגרס העביר חוק המכיר בנישואים חד מיניים, אך זכויות לקהילה הטרנסג'נדרית לא הוכרו באותה העת. בשנת 2006, אנטונלי איימה בשביתת רעב אלא אם המפלגה שלה, השולטת, תאמץ את חוק הזהות המגדרית (Ley de Identidad de Género). החוק נחקק בשנת 2007, והיא הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה באוטונומיית מדריד לקבל את התיקון המגדרי במסמכיה הרשמיים. אנטונלי מתנגדת למאמצים לאסור על עבודת מין בספרד, ומצביעה על כך שחקיקה כזו תשפיע באופן לא פרופורציונלי על נשים טרנסג'נדריות, אשר חוות מכשולים במציאת עבודה מסוג אחר. היא גם יצאה נגד ארגונים קתוליים המקדמים טיפולי המרה כ"פושעים".
אנטונלי זכתה במספר פרסים בשל עבודתה. הקולקטיב הטרנסי של מדריד כיבד אותה בשנת 2003 כפורצת דרך בקידום זכויות הקהילה. היא זכתה באותות ופרסים מטעם קבוצות טרנסיות בקטלוניה ובאנדלוסיה ב-2008 עבור קידום חוק הזהות המגדרית. ב-2008 היא זכתה גם בפרס Premios Látigos y Plumas מטעם פדרציית הלהט"ב הלאומית של ספרד (Federación Estatal de Gays, Lesbianas y Transexuales de España), ובשנת 2009 זכתה בפרס באזה (Premia Baeza) לנראות טרנסג'נדרית. באותה השנה, זכתה בפרס של כבוד מעיר לידתה, גימאר, אשר בטנריפה, משם ברחה בצעירתה, 33 שנים קודם לכן, בשל התעמרות אנטי-להט"בית.
ב-22 במאי 2011, נבחרה אנטונלי למועצת אוטונומיית מדריד מטעם המפלגה הסוציאליסטית הספרדית, והייתה לטרנסג'נדרית הראשונה שנבחרה לבית מחוקקים במדינתה.
ב-2018, הצטרפה אנטונלי לתנועת #MeQueer, קמפיין ברשתות החברתיות שהגיעה למצב "טרנדינג" במספר מדינות עולם. מטרת הקמפיין היא להעלות למודעות ציבורית שקהילת הלהט"ב היא לא "מישהו אחר" אלא חלק מכל החברה האנושית באשר היא, ולהילחם בתופעת הניכור המשפחתי כלפי ילדיהם הלהט"בים - כפי שקרה גם לאנטונלי עצמה.
נוסחת דרייק
נוסחת דרייק  המכונה גם "משוואת דרייק" היא נוסחה שפיתח האסטרונום האמריקאי פרנק דרייק בשנת 1960. באמצעותה ניסה לקבוע דרייק את מספר הציוויליזציות התאורטי בגלקסיית שביל החלב שיוכלו ליצור תקשורת רדיו עם האנושות, ובכך להגיע לאומדן של הסיכוי ליצור קשר עם חיים מחוץ לכדור הארץ באמצעות חישוב המכפלה של סדרת שברים כשיעור הכוכבים שחיים יכולים להתפתח בכוכבי הלכת שלהם.
הנוסחה היא:
כאשר:
על ידי הצבת פרמטרים לתוך הנוסחה, בהתייעצות עם מדענים שונים שכל אחד מומחה בתחומו (כימיה, ביולוגיה וכדומה), הגיע דרייק לערכים שונים עבור N. אלו נעו בין כמה ציוויליזציות בודדות ועד ל־50 מיליון. אחד הפרמטרים שעודכן בעשור האחרון הוא f_{p} - אחוז הכוכבים שיש להם מערכת פלנטרית. עד שנת 2019 התגלו כ־3872 כוכבי לכת חוץ שמשיים בכ־1200 מערכות פלנטריות שונות. ב-18 באפריל 2018 שוגר טלסקופ החלל TESS שהחליף את טלסקופ החלל קפלר, ושיפר רבות את יכולת וקצב זיהוי כוכבי לכת חיצוניים, ולמעשה לשפר את הסיכוי לגלות כוכבי לכת דמויי ארץ, עליהם תיתכן, אולי, ציוויליזציה תבונית.
גורמים חסרים במשוואה
השגיאה, לפי היפותזת "כדור הארץ הנדיר", בחישוב של דרייק, ביסודו של דבר, הייתה בהנחה כי די לו לכוכב לכת שיהיה במרחק המתאים משמש הולמת כדי שיתפתחו עליו חיים מורכבים בסבירות גבוהה. למעשה, טוענים ווארד ובראונלי, עלינו לסקור כל אחת ואחת מהתכונות של כדור הארץ, ולהעריך מחדש את חשיבותה לקיום חיים.
ביקאבראן
ביקאבראן (בהונגרית: Bükkábrány ביידיש אברעהאם) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר נוסד ב-1949 כתוצאה מאיחוד שני הכפרים אלשואבראן (Alsóábrány) ופלשאבראן (Felsőábrány).
היהודים בכפר
בשני הכפרים - אלשואבראן ופלשאבראן - חיו יהודים החל מתחילת המאה ה-19 ועד לשנות ה-50 של המאה העשרים. הטבלה להלן מראה את השינויים במספר היהודים לאורך השנים בשטח הנוכחי של הכפר
אליפות הזוגות של NXT
אליפות הזוגות של NXT (באנגלית: NXT Tag Team Championship) היא תואר אליפות היאבקות מקצועית, שנוצר על ידי הארגון האמריקאי, ה-WWE, ושייך לארגון הפיתוח שלו, NXT. האליפות נוצרה ב-23 בינואר 2013 והאלופים הראשונים היו בריטיש אמבישן (אדריאן נוויל ואוליבר גריי).
היסטוריה
האליפות הוצגה לראשונה ב-23 בינואר 2013, בתוכנית NXT שבה האורח המיוחד היה מתאבק העבר שון מייקלס שהכריז שטורניר זוגות יקבע את אלופי הזוגות הראשונים של הארגון. בהקלטות של התוכנית ב-31 בינואר (ששודרה ב-13 בפברואר), הבריטיש אמבישן (אדריאן נוויל ואוליבר גריי) ניצחו את משפחת וויאט (לוק הארפר ואריק רואן) והפכו לאלופי הזוגות הראשונים של NXT. לעומת זאת, כבר בהגנתם הראשונה על חגורות האליפות, נוויל ובו דאלאס (שהחליף את גריי עקב פציעה) הפסידו בקרב למשפחת וויאט ולמעשה הפסידו את תואר הזוגות. בפרק שהוקלט ב-20 ביוני (ושודר ב-17 ביולי) נוויל וקורי גרייבס ניצחו את משפחת וויאט בקרב על חגורות האליפות והפכו לאלופי הזוגות, מה שהפך את נוויל למתאבק הראשון שמחזיקה באותה חגורת אליפות פעם נוספת, אך עם פרטנר שונה. ב-8 ביוני 2016 הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון) הפכו לזוג הראשון שזוכה באליפות הזוגות בפעם השנייה, כשהם ניצחו את אמריקן אלפא (צ'אד גייבל וג'ייסון ג'ורדן) באירוע NXT TakeOver: The End.
עיצוב האליפות
חגורת אליפות הזוגות המקורית של NXT הכילה עיצוב פשוט למדי. הפלטה המרכזית הייתה בנויה ממצולע בלתי רגיל. בתחתית הפלטה היה לוגו אנכי של NXT בצבע זהב; מצד שמאל של הלוגו הייתה כתובה המילה "Tag", בעוד שמצד ימין של הלוגו הייתה כתובה המילה "Team". הפלטות הצדדיות הכילו את הלוגו של ה-WWE. רצועת העור הייתה בצבע שחור. מאפיין מרכזי בעיצוב זה היה ששתי חגורות האליפות היו שונות במקצת. בחגורה אחת, הצד השמאלי של הפלטה המרכזית היה בצבע שחור עם הכיתוב "Tag" בצבע זהב, בעוד שהצד הימני של הפלטה המרכזית היה בצבע זהב עם הכיתוב "Team" בצבע שחור; החגורה השנייה הייתה בדיוק ההפך.
סקפירינכוס
סקפירינכוס (שם מדעי: Scaphirhynchus) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת החדקניים, החי רק במקווי מים מתוקים באמריקה הצפונית. סוג זה כולל שלושה מינים שהם מהקטנים במשפחה.
כל מיני הסוג נמצאים בסכנת הכחדה והמין סקפירינכוס סוטקוסי מצוי בסכנה קריטית.
טנרק מצוי
טנרק מצוי או טנרק חסר זנב (שם מדעי: Tenrec ecaudatus) הוא מין של יונק יחיד מסוגו מסדרת הטנרקאים וממשפחת הטנרקיים. הא חי בעיקר באי מדגסקר שלחופי אפריקה והוא המין הגדול ביותר בסדרה.
מאפיינים
הטנרק המצוי דומה מעט לעכבר ענקי או לאופוסום. משקלו נע בין 1.5 ל-2.5 ק"ג ואורכו 25–39 ס"מ. פרוותו עבה ואפורה, פניו לבנים ופסים שחורים מעטרים את עיניו. אפו ורוד, מוארך ובעל שפם. יש לו קוצים קצרים בצבע זהוב-אדום וביניהם קצוות אפורים. הטנרק המצוי הוא יצור מתבודד שחי בכל רחבי האי.
הטנרק המצוי צד בלילות וניזון מחסרי חוליות וכן מצפרדעים, מעכברים, מביצים ומנבלות. כאשר הוא מותקף על ידי טורף כמו עוף דורס או פוסה הוא יורק, נושף ומגלגל את עצמו לכדי כדור קוצני הנראה כקיפוד. אין לו קרבת משפחה לקיפודים למרות מראהו.
תפוצתו ניכרת בעיקר באי מדגסקר, ברחבי היערות הטרופיים והסובטרופיים, בסוואנות, בכרי דשא, בשטחים הררים וכן באזורים חקלאיים, אך לא במדבריות. הוא נפוץ פחות גם בקומורו, במאוריציוס, בראוניון ובסיישל.
מיגו
מיגוֹ היא טענה משפטית נפוצה בתלמוד, אשר תרגומה המילולי מארמית הוא "מתוך". כלל המיגו חל במקרה של אדם הטוען לזכותו טענה שאינה מבוססת ואמינה בפני עצמה, אך היה באפשרותו לטעון, במידה שווה או פחותה של סיכון ולפחות באותה מידה של רווח, טענה אחרת טובה ואמינה ממנה, שאם היה טוען אותה היה הדין נזקף לזכותו. כלל המיגו קובע שהטענה התאורטית שיכול היה האדם לטעון מעניקה תוקף לטענתו העכשווית "מתוך" שהיה יכול לטעון את הטענה הטובה.
התוקף שניתן לטענתו הנוכחית, מכוח יכולתו לטעון טענה עדיפה, הוא הנקרא "מיגו".
מהות משפטית
בספרות ההלכתית מוגדרת טענת ה'מיגו' בשתי הגדרות משפטיות בעלות היגיון שונה, האחת מכונה מה לי לשקר והאחרת כוח טענה.
דוגמאות למיגו
טענת מיגו אינה מועילה כאשר ניצבים מולה עדים, ולא רק עדים אלא אפילו "אנן סהדי" (אנו עדים) זאת אומרת מצב שברור לנו שכך הוא. לדוגמה- אם פלוני השאיל לאלמוני את חמורו בתנאי שלא ילך בשביל מסוים כי יש שם מפריע, והוא בכל זאת הלך שם וטען שלא היה שם המפריע מיגו שהיה אומר שהלך בדרך טובה, כיוון שאנן סהדי שיש שם הוא אינו נאמן (עד שיביא ראיה). גם במקרים נוספים, למרות שהטענה הייתה אמורה להיחשב אמינה על ידי מיגו, היא לא מתקבלת. לדוגמה, מצב בו לא חל מיגו, הוא כאשר תובעים מאדם סכום כסף והוא מודה בחלק מהסכום הנתבע. במקרה זה על הנטען להישבע שאינו חייב את שאר הסכום. לכאורה, האדם יהיה נאמן כפי שהיה נאמן אם היה כופר בכל החוב. במקרה הזה מוסבר הדין על ידי רבה באמצעות חזקה - אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו ומתכחש לכל חוב כלפיו. לכן במקרה של הודאה במקצת הנטען נתפס כמנסה להתחמק ממלוא החוב, אך לא להתכחש לעצם החוב, מתוך מחשבה להחזיר את שאר החוב כאשר יהיה לו את הכסף הנדרש, וכדי למנוע עמימות כזו מטילים עליו שבועה.
כמו כן, המיגו יועיל רק לסילוק תביעה. לא ניתן להשתמש בנאמנות המיגו על מנת להוציא ממון מהנתבע. בלשון הראשונים "מיגו להוציא לא אמרינן". (זה לפי דעה אחת בראשונים, אבל יש דעות הסוברות שאף אמרינן מיגו להוציא).
מיגו דאי בעי שתיק
סוג חזק במיוחד של מיגו הוא "הפה שאסר הוא הפה שהתיר"- או בשמו הנוסף "מיגו דאי בעי שתיק" (מתוך שאם רוצה שותק): מאמינים לטענה שטען אדם, משום שיכול היה לשתוק.
דוגמה: אשה מספרת "אשת איש הייתי ונתגרשתי", אף שבדרך כלל אין אשה נשואה נאמנת לטעון "התגרשתי" ללא הוכחה, אולם אילו הייתה שותקת, לא היינו יודעים כלל כי הייתה נשואה, ורק דיבורה הוא ש"אסר" אותה, נאמנת גם בהמשך דבריה - נתגרשתי.
מחלוקת נרחבת של רבי מאיר וחכמים בנושא "הפה שאסר" היא האם שייך לומר את דין "הפה שאסר" במקרה שעל ידי טענת ה"אסר" נוצר ונולד כח של שטר, הנידון הוא בדיני קיום שטרות בו מקיים לווה את השטר ואומר שהוא נכון וממילא נוצר כח חדש של שטר, או שמא טענת ה"התיר" יכולה לגרע רק את טענת ה"אסר" ולא את הכח החדש שנוצר על ידו.
ואמנם, ברוב המקרים כוחו של הפה שאסר הוא הפה שהתיר, אינו נובע רק מ"מיגו דאי בעי שתיק", אלא מכך, שכל הסיבה לחייב או לאסור הייתה רק על פיו, מה שנותן לו כח לסייג את דבריו ולהסבירם, ולדעת המאירי זאת הסיבה שנאמנות של מיגו ישנה רק בטענת בעלי דין, ורק כדי לסלק תביעת ממון, ואולם נאמנות פה שאסר קיימת גם בעדויות, ואפילו כדי להוציא ממון.
לדוגמה: עדים חתומים על השטר שאינו מקויים (איננו יודעים מי חתום עליו ושמא מזויף) והעידו על כתב ידם ואולם אומרים שהיו קטנים כשחתמו. נאמנים, ואפילו אם היה השטר שובר על תשלום שכבר שולם.
מיגו במקום עדים
רב חסדא היה מחשיב מאוד את דין המיגו ופסק שגם אם יש עדים כנגד הטענה הנתמכת ב"מיגו", תנצח טענת המיגו (לפי דעת הרשב"ם). כך למשל, באו לפניו שני אנשים בדין תורה על הקרקע, וכל אחד טוען שירש את הקרקע מאבותיו; כאשר עדים מעידים על אחד מהם שירש אותה מאבותיו כטענתו, ועדים אחרים מעידים על השני שחזקת קרקעות עומדת לטובתו, שכן אכל את פירות הקרקע שלוש שנים. באופן כזה, אין משמעות לחזקת הקרקעות המהווה בדרך כלל ראיה לכך שקנה אותה, שהרי הוא אינו טוען שקנאה אלא שירש אותה מאבותיו - נגד עדות העדים הנ"ל. אמנם המיגו מכריע לפי שיטת רב חסדא לטובת המחזיק, וידו על העליונה.
להלכה, נפסק כשיטת אביי ורבא, שאין אומרים מיגו במקום עדים.
הרחבת המונח מיגו
בנוסף, יש עוד דרכים רבות להשתמש במונח "מיגו", שאינם קשורות לדיני טענות כלל, ושייכותם היחידה היא שמם השווה. אחת מהם כאשר רוצים להגיד שמתוך שיש לאדם רשות לעשות משהו אחד - יש לו את הזכות לעשות משהו אחר. לדוגמה: "מיגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחברו", כלומר, מתוך שהוא זוכה (קונה) לעצמו, הוא זוכה גם לחברו, כגון זה שעני יכול ללקט פאה בשביל חברו, משום שהוא יכול לקנות אותה לעצמו (גיטין י"ב, א'). דוגמה נוספת: "מיגו דהויא דופן לסוכה - הויא דופן לשבת", כלומר, מתוך שמחיצה חלקית מסוימת נחשבת דופן לעניין הכשר סוכה, היא נחשבת דופן לעניין רשויות שבת (סוכה ז', א').
ז'אק פרוור
ז'אק פרוור (בצרפתית: Jacques Prévert; 4 בפברואר 1900 – 11 באפריל 1977) היה משורר, תסריטאי ומחזאי צרפתי.
ביוגרפיה
ז'אק פרוור נולד בפריז לאב שהיה מבקר מחזות. הוא רכש מאמו את אהבת הקריאה והלך עם אביו לתיאטרון לעיתים קרובות. אחרי שסיים את לימודיו בבית ספר יסודי עבד בחנות גדולה בפריז. ב-1918 גויס לחיל הים הצרפתי ואחרי המלחמה נשלח לשרת בטורקיה. הוא לא אהב להישמע לפקודות ולעיתים קרובות ישב בבית כלא. ב-1922, אחרי שירותו הצבאי שב לפריז והשתתף באופן פעיל כחבר בקבוצת משוררים סוריאליסטים בהנהגת המשורר אנדרה ברטון. ב-1928 עזב את קבוצת ברטון, ב-1932 ייסד את קבוצת אוקטובר, וב-1933 נסע אתה למוסקבה. באותה שנה פגש בפריז בז'וזף קוסמה, מוזיקאי הונגרי שהתגורר בעיר, ומאז עובדו חלק משיריו של ז'אק פרוור למוזיקה (הנודע שבהם: "עלי שלכת", שבמקור נכתב לבלט, והפך לאחד משירי האהבה הגדולים והמופלאים של כל הזמנים, בביצועו החד-פעמי של איב מונטאן.)
ב-1935 כתב את הדיאלוג לסרט "חטאו של מר לאנג" בבימויו של ז'אן רנואר. הוא כתב מחזות וכן תסריטים עבור הסרטים הצרפתיים הגדולים של שנות הארבעים. סרטו המפורסם הוא "ילדי גן העדן" שכתב עבור הבמאי מרסל קרנה ב-1945, ואשר עמו שיתף פעולה בסרטים נוספים. ככלל, פרוור היה מעמודי התווך של הקולנוע הצרפתי בשנות השלושים והארבעים, והשפעתו מכרעת בתקופה ובזרם המכונים "הריאליזם הפואטי".
ז'אק פרוור נפטר באומונוויל-לה-פטיט ב-1977 אחרי שלקה בסרטן הריאות.
תרגום שיריו לעברית
בעברית יצאו לאור תרגומים אחדים לשירים משל פרוור:
ב-1970 הועלה בישראל ערב משירי ז'אק פרוור בעברית בשם "יאוש יושב על ספסל", ובעקבותיו תקליט באותו שם. תרגמה את השירים עדה בן נחום והלחין דובי זלצר, השתתפו במופע צילה דגן, דני מסנג ויאיר קלינגר.
ב-2010 הועלה בישראל מופע תיאטרון בשם "דיוקן של ציפור" משירי ז'אק פרוור בתרגום עברי חדש של חני עמית-כוכבי. בימוי דורי אנגל, השחקנים – גיל אלון, נדב נייטס ונתלי פינשטיין.
הנצחה
במפקד אחר בעיתון "לה פריזיין" בשנת 2017 נמצאו 440 בתי ספר שנקראו על שמו - במקום השלישי אחרי "יוסף הקדוש - סן ז'וזף" (915) וז'ול פרי (603).
n recensement effectué par le journal Le Parisien en 2017 le donnait en troisième position, avec 440 établissements, derrière Saint Joseph (915) et Jules Ferry (603)59 mais devant Jean Jaurès (393), Sainte Marie (390), Jean Moulin (389), Saint-Exupéry (389) et Jeanne d'Arc (384).
פרשת כי תשא
פרשת כִּי תִשָּׂא היא פרשת השבוע התשיעית בספר שמות. על פי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. תחילת הפרשה עוסקת במצוות מחצית השקל, ובהוראות נוספות הקשורות למשכן, אך רוב הפרשה עוסקת בסיפור חטא העגל ובהשלכותיו.
סיום מצוות המשכן
הפרשה פותחת בסדרה של ציוויים והוראות המשלימים את ענייני הקמת המשכן שנידונו בשתי הפרשות הקודמות. משה מצטווה לאסוף תרומה בסך מחצית השקל מכל אחד מבני ישראל לצורך הקמת המשכן. מלבד זאת הוא מצטווה להכין את הכיור, את שמן המשחה ואת הקטורת. ה' מורה למשה למנות את בצלאל בן אורי ואת אהליאב בן אחיסמך לבעלי המלאכה הראשיים בבניית המשכן. בסיום הציוויים על בניית המשכן מובאת אזהרה נוספת על שמירת השבת.
חטא העגל
מכאן ועד סיום הפרשה עוסקת התורה בחטא העגל ובהשלכותיו. משה מקבל את לוחות הברית ופונה לרדת מהר סיני, אך העם הממתינים למרגלות ההר זמן רב מתייאשים ופונים אל אהרן הכהן בדרישה: "קום עשה לנו אלהים אשר ילכו לפנינו, כי זה משה האיש אשר העלנו מארץ מצרים לא ידענו מה היה לו". אהרן אוסף זהב מבני ישראל ומכין עגל. בני ישראל קוראים "אלה אלהיך ישראל", וקובעים למחרת יום חג.
אלוהים מורה למשה: "לך רד כי שיחת עמך". לפני ירידתו מתחנן משה לה' שלא ישמיד מיד את העם, וה' מסכים. משה יורד מן ההר, רואה את העגל ומיד שובר את לוחות הברית. הוא הורס את העגל ושולח את בני שבט לוי להרוג את העובדים לו. אחר כך הוא חוזר אל ה' ושוב מבקש שלא להשמיד את העם, "ואם אין, מחני נא מספרך אשר כתבת". ה' מכה את העם במגפה, אבל לא הורג את כל העם.
לוחות הברית השניים
משה יוצא מן העם ומעתיק את אוהלו אל מחוץ למחנה. הוא מבקש מה': "הראני נא את כבודך". ה' מסכים להראות למשה רק את צדו האחורי, "כי לא יראני האדם וחי... וראית את אחורי ופני לא ייראו". הוא מורה למשה להכין לוחות חדשים ולעלות אל ההר, ושם הוא מלמד אותו את שלוש עשרה מידות הרחמים. משה מבקש שוב רחמים על עם ישראל: "וסלחת לעווננו ולחטאתנו ונְחַלתנו". ה' מסכים, קובע שעם ישראל ייכנס לארץ ישראל, וחוזר על הציוויים על שלוש רגלים ועל איסור עבודה זרה.
לפי אחד הפירושים, משמעות בקשת משה הייתה להבין את האופן שבו האל מנהיג את העולם וההסבר לראייה של "אֲחֹרָי" לעומת "פָנַי לֹא יֵרָאוּ" משמעה שניתן להבין בבהירות את הנהגת האלוהים "רק במקום שאלוהים כבר חלף עליו – כלומר, רק ביחס לפעולותיו של האל בעבר".
משה מקבל את לוחות הברית השניים ויורד מן ההר לאחר ארבעים יום נוספים, "והנה קָרַן עור פניו". כשהוא מדבר עם בני ישראל, הוא שם על פניו מסווה.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת כי תשא יכולה לחול בעשרה תאריכים שונים:
מפטיר והפטרה
הפטרת הפרשה היא במעשה אליהו הנביא ונביאי הבעל, ב. בנוסח תימן קוראים את, בנוסח הספרדים, נוסח איטליה, ק"ק פרנקפורט דמיין וק"ק פוזנא את , ובנוסח אשכנז (חוץ מפפד"מ ופוזנא) את . בנוסח רומניא הפטירו  עד . הפטרה זו נקראת בפועל בשנים מעוברות, בשנים פשוטות מסוג הכז ובשנים פשוטות מסוג השא שלא בערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון.
בשאר השנים הפשוטות, פרשת כי תשא חלה בשבת שקוראים בה את הפרשייה השלישית מ"ארבע פרשיות" - פרשת פרה, ומפטירים בהפטרה המיוחדת לפרשת פרה. בשנים פשוטות מסוג השא, פרשת כי תשא נקראת בשבת בה חל שושן פורים (פורים משולש) ובערים מוקפות חומה קוראים את הפטרת שבת זכור.
הנרי מורגנטאו (הבן)
הנרי מורגנטאו הבן (באנגלית: .Henry Morgenthau, Jr; 1 במאי 1891 - 6 בפברואר 1967) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית במשך רוב תקופת נשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט. מורגנטאו היה משתתף מרכזי בעיצובו ובמימונו של הניו דיל. לאחר 1937 הוא היה משתתף מרכזי במימון השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא גם היה משתתף חשוב בעיצוב מדיניות החוץ, במיוחד בנוגע להשאל-החכר, הסיוע לסין, הסיוע לשארית הפליטה, וההצעה, באמצעות תוכנית מורגנטאו, למניעה מגרמניה מלהפוך שוב לאיום צבאי באמצעות השמדת תעשייתה ומכרותיה. הוא היה היהודי היחידי בקבינט של הנשיא רוזוולט. בזמן מלחמת העצמאות היה אחראי ל"מגבית היהודית" לטובת מדינת ישראל ולאחר מכן היה ממקימי מפעל הבונדס. הוא המשיך לכהן כמזכיר האוצר בחודשים הראשונים לנשיאותו של הארי טרומן, ובמשך ימים ספורים בסוף יולי ובתחילת יוני 1945, בעקבות התפטרותו של מזכיר המדינה אדוארד סטטיניוס, הוא היה הראשון בתור בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, היהודי הראשון שזכה לכבוד זה.
אביו של מורגנטאו, הנרי מורגנטאו (האב), היה שגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית.
מורגנטאו היה אביהם של, שהיה התובע הכללי של מנהטן במשך 35 שנה, ושל , סופר ומפיק טלוויזיה אמריקאי. אחייניתו הייתה ההיסטוריונית ברברה טוכמן.
על שמו של מורגנטאו קרוי המושב טל שחר ("מורגנטאו": "טל בוקר" בגרמנית) ועל שמו של אביו קרוי רחוב בירושלים.
ראשית חייו
הנרי מורגנטאו נולד למשפחה בולטת מיהודי ניו יורק, כבנם של ג'וזפין (לבית סייקס) ושל הנרי מורגנטאו (האב), איל מקרקעין ודיפלומט, שנולדו בגרמניה. למורגנטאו היו שלוש אחיות. הוא התחנך באקדמיית פיליפס אקסטר, ומאוחר יותר עבר לבית הספר דווייט. לאחר סיום לימודיו הוא למד אדריכלות וחקלאות באוניברסיטת קורנל. ב-1913 היא הכיר את פרנקלין דלאנו רוזוולט ואת רעייתו אלינור רוזוולט והתיידד איתם. הוא רכש וניהל את חוות פישקיל ששכנה בסמוך לאחוזת משפחת רוזוולט בהייד פארק שבמדינת ניו יורק, והתמחה, כמו רוזוולט,  בגידול עצי חג המולד. הוא היה מודאג בנוגע למצוקתם של החקלאים, שהיו יותר מרבע מאוכלוסייתה של ארצות הברית. ב-1922 הוא רכש את השליטה במגזין "החקלאי האמריקאי", והפך אותו לקול של ההחזרה לטבע, השימור והחקלאות המדעית. ב-1929 מינה אותו רוזוולט, שהיה אז מושל ניו יורק, כיושב ראש הוועדה המייעצת לחקלאות של מדינת ניו יורק וכחבר ועדת השימור של המדינה.
הניו דיל
ב-1934 ביקש רוזוולט ממורגנטאו לבדוק את תשלום המיסים של ויליאם רנדולף הרסט, שכן הוא "קיבל עצה שהרסט תכנן לעשות שימוש בעיתוניו כדי לשגר מתקפה על מדיניות הניו דיל ועל המדיניות הכלכלית שלו". מורגנטאו הסביר שהוא ביצע בדיקה של תשלומי המיסים של הרסט ושל השחקנית מריון דייוויס ו"יעץ לרוזוולט להכות מכה מקדימה על שניהם".
המערכה נגד השחיתות
מורגנטאו עשה שימוש במעמדו כמזכיר האוצר כדי לחקור את הפשע המאורגן ושחיתות בממשל. המודיעין של האוצר וסוכנויות נוספות (למערכת אכיפת החוק הפדרלית של ארצות הברית שנודעה בחלוקתה לגופים שונים ורבים, היו חמישה גופי חקירה במחלקת האוצר לבדה) לא היו מתואמים במאמציהם. המאמצים ליצור סוכנות-על נבלמו על ידי ג'ון אדגר הובר, שחשש שהסוכנות החדשה תאפיל על ה-FBI שבראשו הוא עמד. על כל פנים, מורגנטאו יצר תפקיד של מתאם לסוכנויות של מחלקת האוצר. אף על פי שהמתאם לא יכול היה לשלוט בהן, הוא יכול היה להניע אותן לשיתוף פעולה בצורה זו או אחרת.
למשרה זו מונה ב-1937 ראש החקירות הפליליות של שירות הכנסות הפנים שלעבר, אלמר לינקולן אירי, שניהל כמה חקירות מרכזיות, כולל העמדתו לדין המוצלחת של אל קפונה. החקירות של השחיתות בממשל גרמו לנפילתו של הבוס הפוליטי תומאס "ביג טום" פנדרגסט מקנזס סיטי. קרב יריות שהיה קשור לפעילות המאפיה ושחיתות מסיבית בממשלה הובילו לחקירות מוצלחות נגד פנדרגסט והמאפיה המקומית בראשותו של צ'ארס קרולו. פקידי ממשל נוספים, בנוסף לגנגסטרים, במספר מקרים בודדים, הורשעו בזכות חקירותיו של מורגנטאו.
מדיניות מוניטרית
מורגנטאו האמין באיזון תקציבי, במטבע יציב, בצמצום החוב הלאומי, ובצורך ליותר ויותר השקעות פרטיות. "חוק יחסי העבודה הלאומי של 1935", או כפי שנודע בשם "חוק וגנר", שנגע לאיגודי העובדים, עמד בקנה אחד עם השקפותיו של מורגנטאו, בשל העובדה שהוא חיזק את הבסיס הפליטי של המפלגות ולא הצריך שום הוצאות כספיות חדשות. מורגנטאו ראה בתקציב הדו-שנתי של רוזוולט כלגיטימי, כלומר, תקציב מאוזן ו"תקציב חירום" עבור סוכנויות הממשל, כמו "מינהל קידום העבודות" (Works Progress Administration), "מנהל העבודות הציבוריות" וחיל השימור האזרחי, שיקבע את מימונן עד לשיקום מלא של המשק. הוא נאבק נגד הבונוס של וותיקי המלחמה עד שלבסוף עקף הקונגרס את הווטו של רוזוולט והקצה ב-1936 סכום של 2.2 מיליארד דולר. ב"שפל שבתוך השפל" של 1937 לא עלה בידו של מורגנטאו לשכנע את רוזוולט לחדול מהוצאת כספים מתמשכת על חשבון הגרעון. רוזוולט המשיך לדחוף להרחבת ההוצאה, ומורגנטאו מצידו קידם את רעיון התקציב המאוזן. בכל אופן, ב-1937 הצליח מורגנטאו לשכנע את הנשיא להתמקד סוף סוף באיזון התקציב באמצעות קיצוצים נרחבים בהוצאות והעלאת מיסים. הכלכלנים הקיינסיאנים טענו שניסיון זה של רוזוולט לאזן את התקציב יצר המיתון של 1937–1938. ב-10 בנובמבר 1937 נשא מורגנטאו נאום בפני האקדמיה למדע המדינה במלון אסטור שבניו יורק, ובו הוא ציין שהשפל מצריך הוצאה על בסיס גרעון, אך על הממשלה לקצץ בהוצאות כדי להחיות את הכלכלה. בנאומו זה הוא אמר:
הצלחתו הגדולה ביותר של מורגנטאו הייתה תוכנית הביטוח הלאומי החדשה. הוא הפך על פיהן את ההצעות לממן את התוכנית מהכנסות המדינה ועמד על כך שהיא תמומן באמצעות מיסים חדשים שיוטלו על המועסקים. הוא עמד על כך שעובדים במגזר החקלאות ועובדים במשק בית לא ייכללו בתוכנית הביטוח הלאומי. הוא הטיל ספק בערכה של ההוצאה על חשבון הגרעון שלא הורידה את שיעור האבטלה ורק הוסיפה לחוב הלאומי:
כדי לצמצם את הגרעון טען מורגנטאו שיש להעלות מיסים, במיוחד מיסים על עושר.
הסיוע לפליטים היהודים
מרגע שעמדו מול מוראות השואה, הגיבו בעלות הברית באיטיות. ב-1943 אישרה מחלקת האוצר בראשותו של מורגנטאו את התוכנית של הקונגרס היהודי העולמי להציל יהודים באמצעות שימוש בחשבונות בנק חסויים בשווייץ, אך מחלקת המדינה ומשרד החוץ הבריטי עיכבו אותה. מורגנטאו וצוותו עמדו על כך שיש לעקוף את מחלקת המדינה ובינואר 1944 הוא התעמת בסופו של דבר עם הנשיא על "הדוח למזכיר על ההסכמה שבשתיקה של הממשלה הזאת על רצח היהודים" באותו חודש הוא גרם לנשיא להחליט על הקמת הוועד לענייני פליטים. הוועד מימן את שליחותו של ראול ולנברג בבודפשט והתיר את הגדלת מספר היהודים שהותר להם להיכנס לארצות הברית בשנים 1944 ו-1945. כ-200,000 יהודים ניצלו באופן זה.
ג'ון מורטון בלום טוען שבאמצע 1944 הוועד לענייני פליטים:
בנקודת זמן מסוימת בקיץ 1944 הציע מורגנטאו לנשיא רוזוולט ש-50 עד 100 העומדים ברשימת "הארכי-פושעים" הגרמנים יירו מיד עם תפיסתם. בראשית 1945 הוא שינה את דעתו והציע שהם יישפטו באופן רשמי.
תוכנית מורגנטאו
בועידת קוויבק השנייה שהתקיימה ב-16 בספטמבר 1944, שיכנעו רוזוולט ומורגנטאו את ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, שהיסס בתחילה, להסכים לתוכנית מורגנטאו, ככל הנראה באמצעות הסכם השאל-החכר בהיקף של 6 מיליארד דולר. צ'רצ'יל בחר בכל אופן לצמצם את היקף הצעתו של מורגנטאו באמצעות ניסוח גרסה חדשה של המזכר, שהייתה בסופו של דבר הנוסח עליו חתמו שני המדינאים. תמצית המזכר שנחתם היה "תוכנית זו לחיסול התעשיות הביטחוניות בחבל הרוהר ובחבל הסאר מיועדת להפיכתה של גרמניה למדינה שכלכלתה מבוססת בעיקר על חקלאות ומקנה".
התוכנית עוררה התנגדות בקבינט של רוזוולט, בעיקר מצידו של הנרי סטימסון, וכאשר היא דלפה לעיתונות, התעוררה ביקורת ציבורית כלפי רוזוולט. בתגובה לכך הכחיש הנשיא את דיווחי העיתונות. כתוצאה מההדלפה התערערו לזמן מה יחסיהם של מורגנטאו והנשיא רוזוולט.
שר התעמולה של גרמניה יוזף גבלס עשה שימוש בתוכנית המודלפת, במידה מסוימת של הצלחה, כדי לעודד את העם הגרמני לחזק את מאמציהם כדי למנוע את הפיכת ארצם ל"שדה תפוחי אדמה". גנרל ג'ורג' מרשל התלונן בפני בפני מורגנטאו שההתנגדות הגרמנית התחזקה. מתוך תקווה לרכך את גישתו של מורגנטאו לתוכניתו עבור גרמניה, הסביר לו חתנו של רוזוולט, לוטננט קולונל ג'ון בוטיגר, שעבד במחלקת המלחמה, כיצד היה על הכוחות האמריקאים להילחם במשך חמישה שבועות מול התנגדות גרמנית עזה כדי לכבוש את אאכן והלין בפניו שתוכנית מורגנטאו הייתה "שווה לגרמנים שלושים דיוויזיות". בסוף 1944 יריבו למירוץ לנשיאות של רוזוולט, תומאס דיואי, אמר שהיא הייתה שווה "עשר דיוויזיות". מורגנטאו סירב להתפשר.
ב-10 במאי 1945 חתם הנשיא החדש הארי טרומן על צו הכיבוש JCS 1067. מורגנטאו אמר לצוותו שזהו יום גדול עבור מחלקת האוצר, ושהוא מקווה ש"אף אחד לא יזהה אותו כתוכנית מורגנטאו". הצו, שהיה בתוקף למשך יותר משנתיים, הנחה את כוחות הכיבוש של ארצות הברית "...לא לנקוט בשום צעדים לטובת שיקומה הכלכלי של גרמניה".
בגרמניה הכבושה השאיר מורגנטאו מורשת בדמות "משרד הממשל הצבאי של ארצות הברית", שאנשיו נודעו בכינוי "נערי מורגנטאו". היו אלו פקידים של מחלקת האוצר שהושאלו על ידי הגנרל דווייט אייזנהאואר לצבא הכיבוש. פקידים אלו דאגו שצו JCS 1067 יפורש ככתבו וכלשונו. הם היו הפעילים ביותר בחודשים המכריעים הראשונים של הכיבוש, אך המשיכו בפעילותם במשך כמעט שנתיים שלאחר התפטרותו של מורגנטאו באמצע שנת 1945, וכמה מהם אפילו לזמן ממושך יותר תחת מנהיגם קולונל ברנרד ברנסטיין, שהיה "זה שהוביל את רוח מורגנטאו בצבא הכיבוש". צוות זה התפטר ביולי 1947, כאשר הוחלף צו JCS 1067 בצו JCS 1779, שקבע שאירופה מסודרת ומשגשגת צריכה את התרומות הכלליות של גרמניה היציבה והיצרנית".
מורשתו של מורגנטאו השתקפה גם בתוכניות לשימור פירוק גרמניה מנשקה באמצעות צמצום משמעותי של כלכלתה של גרמניה.
באוקטובר 1945 פרסם מורגנטאו ספר בשם "גרמניה היא הבעיה שלנו", שבו הוא תיאר ונימק את תוכנית מורגנטאו בפרטי פרטים. הנשיא רוזוולט נתן אישור לפרסום הספר בערב שלפני מותו, כאשר סעד עם מורגנטאו בבית הלבן הקטן בוורם ספרינגס. מורגנטאו ביקש מצ'רצ'יל רשות לכלול בספר את המזכר שנחתם על ידו ועל ידי רוזוולט בקוויבק, ושהיה אז עדיין בגדר סוד, אך צ'רצ'יל לא אישר את פרסום המסמך. בנובמבר אותה שנה אישר הגנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד הצבאי של אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה לחלק 1,000 עותקים של הספר לקציני הצבא האמריקאים באזור הכיבוש. ההיסטוריון סטיבן אמברוז הגיע למסקנה, שאף על פי שאייזנהאואר טען מאוחר יותר שהוראתו זו לא היה פעולה לאישור תקפותה של תוכנית מורגנטאו, הוא אכן אישר את התוכנית ואף קודם השמיע באוזני מורגנטאו כמה מרעיונותיו בנוגע לאופן הטיפול בגרמניה.
לאחר התפטרותו מתפקיד מזכיר האוצר, יחד עם כמה אישים בולטים, כמו הגברת הראשונה שלעבר אלינור רוזוולט, המשיך מורגנטאו במשך כמה שנים להיות חבר פעיל בקבוצה שקידמה את "השלום הקשוח" (harsh peace) כלפי גרמניה. בסופו של דבר, מדיניות שילובה מחדש של גרמניה המתועשת באופן מלא ושעברה תהליך של דה-נאציפיקציה באירופה הייתה המדיניות שאומצה, כפי שתוארה בסרטו של פרנק קפרה מ-1945 "הנה גרמניה".
ועידת ברטון וודס
מורגנטאו מונה על ידי הנשיא רוזוולט כנשיא הזמני של ועידת ברטון-וודס, שבה נחתם הסכם ברטון-וודס, והוקמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק הבינלאומי לשיקום ולפיתוח של הבנק העולמי. במהלך ישיבת הפתיחה של מליאת הוועידה ב-1 ביולי 1944, הציג ראש המשלחת המקסיקנית, אדוארדו סוארז, את שמו של מורגנטאו כנשיא הקבוע של הוועידה. בהצעה זו תמך ראש המשלחת הברזילאית, ארתור דה סוזה קוסטה, והיא נתמכה על ידי משלחות נוספות כמו אלו של קנדה ושל ברית המועצות.
שנותיו האחרונות
ב-1945, כאשר היה הארי טרומן לנשיא, עמד מורגנטאו על כך שהוא ייתלווה אליו לוועידת פוטסדאם, ואיים שהוא יתפטר אם לא יעשה כן. טרומן קיבל מידית את התפטרותו של מורגנטאו. הוא הקדיש את שנותיו האחרונות לעבודה עם נדבנים יהודים, וכך הוא היה היועץ הפיננסי של ישראל. על שמו נקרא מושב טל שחר שעלה על הקרקע ב-1948. שמו של המושב הוא תרגום משמעות שמו של מורגנטאו בגרמנית (פירוש המילה מורגנטאו הוא "טללי בוקר").
מורגנטאו תרם את יומנו המכיל 840 כרכים לספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט.
חיים אישיים
מורגנטאו היה נשוי לאלינור ליהמן פטמן, נכדתו של מאיר ליהמן, ממייסדי חברת ליהמן ברדרס. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ואן מורגנטאו הירשהורן, שנישאה לפרד הירשהורן הבן, הנרי מורגנטאו השלישי ורוברט מ. מורגנטאו. ב-1913 רכש מורגנטאו חווה בכפר הופוול ג'נקשן שבניו יורק וקרא לה חוות פישקיל. החווה נמצאת עד היום בבעלותה של משפחת מורגנטאו.
הנרי מורגנטאו נפטר בפקיפסי שבמדינת ניו יורק ב-6 בפברואר 1967. על שמו נקראה ספינה של משמר החופים של ארצות הברית בשם, שהייתה בשירות מ-1969 ועד 2017, אז נמכרה למשמר החופים של וייטנאם.
Bloodstream
Bloodstream הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, מתוך אלבום האולפן השני שלו, X (2014). השיר יצא לאור להורדה דיגיטלית בחנות האייטונס ב-17 ביוני 2014, כסינגל השיווקי רביעי מתוך שבעה. השיר נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-81, והגיע בשיאו למקום ה-60.
בדצמבר 2014, הוקלט רמיקס לשיר, בהשתתפות רודימנטאל. גרסה זו של השיר פורסמה ב-29 במרץ 2015, כסינגל משותף של שירן ורודימנטל, ושימשה כסינגל הרביעי מתוך X, וכסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של רודימנטל, We the Generation. הרמיקס הגיע בשיאו במקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע
השיר נכתב על ידי שירן, יחד עם רודימנטל וחברי להקת Snow Patrol - ג'וני מקדייד וגארי לייטבודי, והופק על ידי ריק רובין, בשאנגרי-לה, שבמאליבו, קליפורניה. השיר עוסק בשירן, כאשר הוא לקח MDMA במהלך חתונה באיביזה. הוא טוען שבמהלך החוויה הוא "התאהב בפוף" וכי הוא "הרגיש חרדה, הרגיש אהבה, הרגיש חום, הרגיש קצת מוזר".
הגרסה של אד שירן ורודימנטאל
ב-11 בדצמבר 2014, בטקס פרסי המוזיקה של BBC, חשף שירן כי גרסת הרמיקס של "Bloodstream" תשמש כסינגל הרביעי מתוך ×. בריאיון ל-MTV News אמר שירן, "עשיתי שיר עם רודימנטאל, שהוא בעצם שיר באלבום שלי. עשינו את זה מחדש וזה כבד, זה הולך להיות נהדר. הם עשו את זה מחדש, זה הולך להיות הסינגל הראשון מתוך האלבום החדש שלהם ... הוא ממש טוב".
רקע
בראיון ל-"The Sun", בנוגע לשיתוף הפעולה, אמר די ג'יי לוקסמית' מרודימנטאל: "עבדנו בלוס אנג'לס, ושירן ניגש לאולפן שלנו עם דה גיים ואלי גולדינג. אנחנו מכירים את אד כבר שנים. אני זוכר שכאשר ראינו אותו לראשונה, הוא נתן לנו את אחד מהרצועות שלו לרמיקס, והוא אמר שזה אחד הרמיקסים הטובים ביותר שהיו לו. מעולם לא הקלטתי איתו בעבר, אבל שמרנו על הקשר והוא שם ענק עכשיו. השיר כל כך חולני, כל כך מטורף. אנחנו לא יכולים לחכות להראות אותו לאנשים".
האודיו של הרמיקס הועלה ליוטיוב ב-11 בפברואר, והשיר יצא ב-29 במרץ.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר, בהשתתפות השחקן ריי ליוטה, פורסם ב-23 במרץ 2015. את הקליפ ביים אמיל נאוה.
הופעות חיות
שירן ביצע את השיר ב-13 באפריל 2015, בעונה השנייה של תוכנית המציאות "אקס פקטור ניו זילנד".
איגנץ פישהוף
איגנץ וילמוש פישהוף (בהונגרית: Fischhof Ignác Vilmos; אובודה, 7 בספטמבר 1814 – בודפשט, 15 ביוני 1897) היה רופא יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
איגנץ פישהוף נולד במשפחה יהודית באובודה (בודה הישנה) בהונגריה כבנם של יוזף פישהוף, יליד אייבנשיץ (כיום איוואנצ'יצה שבחבל מוראביה) ושל רוזלי לבית לוי, ילידת בודה. הוא היה אחיו של אדולף פישהוף. איגנץ למד בפשט ובווינה וסיים את לימודיו באוניברסיטה וינה. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא הפך לרופא ליד פריסניץ (Prießnitz הוא כפר ועירייה לשעבר במחוז Burgenlandkreis, בסקסוניה-אנהלט, גרמניה. מאז 1 בינואר 2010, היא חלק מהעיירה נאומבורג), בבית חולים ביסניק שבשלזיה (כיום חלק מצ'כיה) ולאחר מכן בווינה. בשנת 1856 חזר לפשט. במגרש משלו שקנה, סמוך לקפלת הרמינה, הקים ספא רפואי לטיפול במים קרים, שהוא ניהל בעצמו עד 1888. ובשנת 1892 המקום נרכש על ידי הממשלה ובמקום הוקם המכון לעיוורים. פישהוף היה אחד התועמלנים והמקדמים הראשונים של המים הרפואיים של הסליאץ' (סליאץ' היא עיירת ספא במחוז באנסקה ביסטריצה שנפת באנסקה ביסטריצה בסלובקיה).
גוביקונודון
גוביקונודון (שם מדעי: Gobiconodon) הוא סוג של יונק פרהיסטורי, שחי בתור היורה והקרטיקון לפני 166 עד 94 מיליון שנה מזמננו. סוג זה כלל מינים רבים שחיו בעיקר ברחבי אסיה, אך כמה מינים התגלו גם בבריטניה וספרד, במרוקו, והמין Gobiconodon ostromi התגלה בארצות הברית (שבעבר הייתה מאוחדת עם אסיה). הוא השתייך לסדרת האאוטריקונודונטים, לצד הרפנומאמוס. עם זאת כמה חוקרים משייכים אותו לסדרה הנכחדת Gobiconodonta.
מאובניו של הגוביקונודון התגלו לראשונה במדבר גובי שבמונגוליה, שבו נמצאו לסתות תחתונות שבורות שלו. הוא תואר למדע ב-1978.
הגוביקונודון היה מהגדולים שבכל יונקי המזוזואיקון, אך לא עלה על משקל של 4.5-5 קילוגרם ובאורך 45 עד 50 סנטימטרים. יונק זה היה בעל מבנה שרירי עם ראש גדול ונראה שדמה באורח חייו לגירית. עם זאת היו לו לסתות קשוחות בעלות ניבים בולטים ומלתעות חזקות כמו של צבועים. מבנה זה מתאים בעיקר למינים אוכלי נבלות וייתכן מאוד שהיה אוכל נבלות כמו קרובו הרפנומאמוס, אך אולי גם צייד של חיות קטנות, לרבות צעירי דינוזאורים. המינים הרבים ותפוצתם הרחבה רומזים על כך שהיה יונק מצליח מאוד בתקופתו.
הכנסת האחת עשרה
הכנסת האחת עשרה החלה בתאריך 13 באוגוסט 1984, בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת האחת עשרה מ-23 ביולי 1984, וכיהנה עד 21 בנובמבר 1988. זו הכנסת הראשונה שמילאה את ימיה מאז הכנסת השביעית, והכנסת השנייה באורכה, אחרי הכנסת השלישית.
את ישיבת הפתיחה של הכנסת פתח נשיא המדינה חיים הרצוג, ומסר את ניהול הישיבה ליוסף בורג זקן חברי הכנסת, שהחזיק בתפקיד עד בחירת שלמה הלל נציג המערך לתפקיד יושב ראש הכנסת.
תוצאות הבחירות
אלו הן תוצאות הבחירות והרכב הסיעות עם תחילת כהונתה של הכנסת האחת עשרה:
גושים פוליטיים
תוצאות הבחירות יצרו שוויון בין גוש הימין לגוש השמאל, ועל כן לא היה מנוס מהקמתה של ממשלת אחדות לאומית, שהתבססה על רוטציה בראשות הממשלה בין מנהיג מפלגת העבודה למנהיג הליכוד. עבודת הכנסת נפגעה כתוצאה מהעובדה ש-97 מחברי הכנסת – 85 מהם מהמערך ומהליכוד – נמנו עם הקואליציה, ועל מנת לאפשר לחברי האופוזיציה למלא את תפקידם כראוי הוכנסו שינויים בתקנון הכנסת, למשל, לגבי מספר חברי הכנסת הרשאים לבקש כינוס של הכנסת בזמן פגרה.
בבחירות לכנסת האחת-עשרה נבחרה לראשונה ש"ס, מפלגה חרדית ספרדית, ובניגוד למפלגות חדשות רבות אחרות היא הייתה למרכיב קבוע בכל הכנסות מאז ועד היום. כניסתו של מאיר כהנא לכנסת בראשות רשימת כך, לאחר שבשלוש מערכות הבחירות שקדמו לבחירות לכנסת זו לא עברה רשימה זו את אחוז החסימה, הובילה לכמה תיקוני חקיקה, שנועדו למנוע מרשימות המסיתות לגזענות להיבחר לכנסת בעתיד. באותם תיקונים נקבע גם שרשימות השוללות את אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל ואת היותה מדינתו של העם היהודי, לא יוכלו להתמודד בבחירות לכנסת. בצד השני של הקשת הפוליטית, הופיעה בכנסת האחת-עשרה מפלגה ערבית-יהודית רדיקלית חדשה – הרשימה המתקדמת לשלום. כמו כן, לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, בדצמבר 1987, פרש עבד-אלוהאב דראושה ממפלגת העבודה והקים מפלגה חדשה, המפלגה הדמוקרטית הערבית.
ההרכב הקואליציוני
כחודש לאחר השבעת הכנסת ב-13 באוגוסט 1984, הרכיב שמעון פרס את ממשלתו, הממשלה ה-21, ממשלת אחדות לאומית בהשתתפות רבות מסיעות הבית מהצד השמאלי והימני של המפה הפוליטית. בממשלה היו חברים תחילה 97 חברים ולאחר מכן ירדו ל 96.
לאחר שנתיים בתפקיד ראש הממשלה, פינה שמעון פרס את כיסא ראש הממשלה לשר החוץ יצחק שמיר, על פי הסכם הרוטציה בין הליכוד למערך והוקמה הממשלה ה-22, בראשות יצחק שמיר, שקיבלה בתחילה אמון של 96 ח"כים ולאחר פרישת שינוי מהממשלה 93 ח"כים.
אירועים מרכזיים
אחד הנושאים הראשונים שהעסיקו את הממשלה ואת הכנסת היה משבר מניות הבנקים. כדי לרסן את האינפלציה התלת-ספרתית ולייצב את הכלכלה, נקט שר האוצר יצחק מודעי, בשיתוף פעולה מלא עם ראש הממשלה שמעון פרס, מדיניות כלכלית תקיפה, שאמנם שיפרה את מצב המשק, אך הביאה לעלייה בשיעור האבטלה. כמו כן, גרמה מדיניותו למשברים פיננסיים במגזרים רבים במשק. עם תוכנית הייצוב הכלכלי נולד גם חוק ההסדרים, שאיפשר למשרד האוצר לשנות בקלות, ללא דיון ציבורי רציני, חוקים רבים על מנת לבצע את התוכנית הכלכלית. אף שכבר אז הייתה התנגדות עזה לחוק ההסדרים, בשל הפגיעה שלו בפעולותיה של הכנסת כזרוע המחוקקת וכמפקחת על עבודת הממשלה, הפך חוק זה לבן לוויה קבוע לחוק התקציב השנתי. נקודת ציון נוספת מבחינה כלכלית בתקופת כהונתה של כנסת זו היה פרסום דוח ועדת בייסקי בנושא הרצת מניות הבנקים והמפולת של מניות אלו, שהתרחשו בתקופת הכנסת הקודמת.
בתחום הביטחוני, ב-1985 נתקבלה בממשלה החלטה להוציא את צה"ל מלבנון, למעט מאזור הביטחון בדרום, וננקטה פעילות נמרצת לשחרור השבויים הישראלים שהוחזקו בידי ארגוני הטרור.
נושאים רבים הקשורים לתהליך השלום, רובם שנויים במחלוקת, עלו לדיון בשנים אלו. החשובים שבהם היו הסכם לונדון, שנחתם על ידי שר החוץ שמעון פרס והמלך חוסיין באפריל 1987, ללא ידיעת ראש הממשלה יצחק שמיר, ועסק בנהלים למשא-ומתן לשלום; תוכנית רייגן לשלום במזרח התיכון; ההצעה להנהיג אוטונומיה חד-צדדית לפלסטינים בגדה המערבית וברצועת עזה והחזרת טאבה למצרים, לאחר שנקבע בבוררות שטאבה נכללת באזורים שעל ישראל להחזיר למצרים על-פי הסכם השלום בין שתי המדינות.
כמה מהנושאים הציבוריים המרכזיים בתקופת כהונתה של הכנסת האחת-עשרה היו למעשה ספיחים של פרשות שאירעו בתקופת כנסת הקודמת, למשל פרשת השב"כ, שפרצה בעקבות פרשת אוטובוס 300, ופרשת העמדתם לדין, מאסרם ושחרורם של רוב עצורי המחתרת היהודית. נוסף עליהם, נדונו בכנסת אירועים רבים, למשל, נפילתו של הנווט רון ארד בשבי ה"חזבאללה"; משפט דמיאניוק; תפיסתו של יונתן פולארד על ידי הרשויות בארצות הברית בחשד שריגל לטובת ישראל; פרשת מרדכי ואנונו, הישראלי שמכר לעיתון לונדוני מידע על תוכנית הגרעין של ישראל, נחטף והובא ארצה על ידי המוסד והועמד לדין. נושאים נוספים שהכנסת עסקה בהם היו בעיית הנשירה – הגירתם של יהודים שיצאו את ברית המועצות עם ויזות ישראליות לארצות המערב, המשבר במערכת הבריאות, לרבות סוגיית הרפואה השחורה ונושא השתלת האיברים, בעיית החינוך האפור ובריחת המוחות.
במהלך כהונת הכנסת האחת-עשרה ניסו המערך והליכוד להגיע להסכם על שינוי שיטת הבחירות ועל הנהגת שיטה מעורבת, כך שחלק מחברי הכנסת ייבחרו באזורי בחירה (בכל אזור בחירה ייבחרו 4–5 נציגים), וחלק מחברי הכנסת ימשיכו להיבחר בשיטת הייצוג היחסי, השיטה הנהוגה בישראל מאז הקמתה. אף שהושג הסכם עקרוני בנושא זה, הניסיון נכשל משום שמרכז הליכוד דחה את ההצעה.
לקראת סוף כהונת הכנסת פרצה ביהודה ושומרון התקוממות, אלימה ברובה, שנקראה האינתיפדה הראשונה, שהחלה ב-9 בדצמבר 1987, נחלשה באופן משמעותי לאחר מלחמת המפרץ ב-1991, ורשמית הסתיימה עם חתימתם של הסכמי אוסלו ב-1993. במהלכה התקוממו התושבים הפלסטינים ביהודה ושומרון ורצועת עזה כנגד השלטון הישראלי.
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
קיפוד ארבע אצבעי
קיפוד ארבע אצבעי (שם מדעי: Atelerix albiventris) הוא מין של קיפוד קטן החי באפריקה שמדרום לסהרה.
מאפיינים
קיפוד ארבע אצבעי מצוי בסוואנות והשדות של מערב ומרכז אפריקה הטרופית ואיננו חי ביערות. לא ידועים תת-מינים שלו.
אורכו 15-25 ס"מ ומשקלו 250-600 גרם, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. האף קטן ושעיר, אך השפם והאוזניים גדולות ומחודדות בקצה. כמו ששמו מרמז לקיפוד זה 4 אצבעות על רגליו הקצרות. הקוצים בולטים מעל הגב וצבעם חום או אפור עם קווצות לבנות או בצבע שמנת. שאר הגוף לבן בצבעו והפנים שחורות.
הקיפוד חי במרכז אפריקה מגמביה עד סנגל במערב ומסומליה למוזמביק במזרח. הוא נפוץ בסוואנות, ערבות דשא ויערות פתוחים ויימנע מיערות סבוכים ומביצות. הוא שוכן בעיקר באתרים סלעיים או בדשא מיובש שיש בסוואנות. הקיפוד חי רוב חייו על הקרקע ויוצא בלילות לחפש מזון. הוא מעדיף בעיקר חרקי סוואנה שונים כמו הארבה וכן זחלים, עכבישים, חלזונות, צמחייה קטנה וחולייתנים קטנים. לקיפוד יש עמידות לארס של טרף כמו עקרבים ואף נחשים ארסיים. הם פולטים קריאות קולניים מאוד אך חיים לבדם בדרך כלל.
הטורפים של הקיפוד הם גירית הדבש, צבועים, תנים ואוח וראוקס (Bubo lacteus).
טנרק לוטרה ענק
טנרק לוטרה ענק או פוטמוגל (שם מדעי: Potamogale velox) הוא מין יחיד בסוגו של יונק מסדרת הטנרקאים החי באפריקה המשוונית ומתמחה בחיים מימיים.
מאפיינים
הטנרקים הם קרובי משפחה רחוקים של הארכפים הקטנים. למרות הדמיון הם אינם קרובים של החדפים האמיתיים.
טנרק הלוטרה הוא מין גדול ביותר של טנרק ואורכו 29–34 ס"מ ומשקלו 340–400 גרם ויכול להגיע עד ל-1 ק"ג. כשמו הוא מזכיר מעט לוטרה במראה אך בעל עיניים קטנות יותר ואף מוארך ושעיר. הרגליים בעלות קרום שחייה והזנב שעיר ושרירי ומשמש להנעה במים. השיער הגס בצבע חום בהיר עד אפור והבטן בהירה. הנחיריים בעלי שסתומים המונעים ממים להיכנס אליהם והאוזניים קטנות.
הטנרק חי בטבע במרכז מערב אפריקה בניגריה, גבון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, דרום סודאן, אנגולה, זמביה וכן פרטים בודדים נמצאו באוגנדה וקניה. הטנרק מעדיף סביבות נהרות לחות ויערות גשם. הטנרקים הם יחידים וחיים בגדת נהר בה הם חופרים מאורה ומכסים אותה בעלים ושם חיים. הם מסמנים את הנחלה ותוקפים כל טנרק שמתקרב לשם.
הטנרק הוא צייד מימי המשתמש בעיקר בחוש המישוש של השפם והכפות שלו כדי לתפוס מזון. הוא לא מאריך זמן בצלילה ויכול לבלות שעות רבות עד שיתפוס מזון. הוא אוהב סרטנים, אך יניח לאלה הגדולים מאורך 7 ס"מ והם בעלי צבתות מרשימות. סרטנים קטנים יותר וכן דגים ודו-חיים קטנים הם טרפו העיקרי, והם נתפסים ונגזרים על ידי שיניו לחתיכות הנאכלות ביבשה. כמו כן הוא יאכל חרקים, רכיכות וסרטני מים מתוקים. סרטנים הם המזון העיקרי שלו בשבי והוא יאכל 15–20 כאלה ביום.
האנק ארון
הנרי לואיס ארון (באנגלית: Henry Louis Aaron; 5 בפברואר 1934 – 22 בינואר 2021), שהתפרסם בכינויו האנק ארון (Hank Aaron), היה שחקן בייסבול אמריקאי. נחשב לאחד מגדולי שחקני הבייסבול בכל הזמנים. התפרסם במיוחד כאשר שבר את שיאו של בייב רות' למספר חבטות הום ראן בקריירה.
קורות חיים
האנק ארון נולד ב-5 בפברואר 1934 במוביל, אלבמה, למשפחה ענייה בת שמונה ילדים ממוצא אפרו-אמריקאי. משפחתו לא יכלה להרשות לעצמה לקנות לארון ציוד בייסבול, וכנער היה מתאמן ברחוב עם מחבטים מאולתרים. כשהיה בתיכון שיחק בקבוצות ששיחקו במסגרת Negro league, אחת מליגות הבייסבול שהיו נהוגות באותה התקופה שכל שחקניה אפרו-אמריקאים. בנובמבר 1951 הוחתם על ידי ה-Indianapolis Clowns, ששיחקה במסגרת של אחת מה-Negro leagues המרכזיות, ה-Negro American League. במהרה החל להתבלט, וכעבור 3 חודשים הוחתם בבוסטון ברייבס (שתעבור בהמשך מבוסטון למילווקי ואחר כך לאטלנטה ותהפוך לאטלנטה ברייבס). תחילה שיחק בליגות הנמוכות בקבוצות השייכות לברייבס, בין השאר בג'קסונוויל, עד שב-1954 צורף למילווקי ברייבס ששיחקה במייג'ור ליג בייסבול, ליגת הבייסבול הבכירה בארצות הברית.
דרכו של ארון לוותה לא פעם בקשיים עקב גילויי גזענות. כשחקן בג'קסונוויל הוא היה אחד השחקנים השחורים הראשונים לשחק בליגת בייסבול בדרום ארצות הברית, בתקופה בה היו בתוקף חוקי ג'ים קרואו שקבעו הפרדה גזעית. כך למשל, בנסיעות למשחקים ארון נאלץ לעיתים קרובות ללון במלון נפרד משאר חברי הקבוצה ולדאוג לעצמו לארוחות.
קריירה במייג'ור ליג בייסבול
להאנק ארון הייתה קריירה ארוכה במייג'ור ליג בייסבול. בסך בכל שיחק ארון במשך 21 עונות במילווקי\אטלנטה ברייבס, במהלכם הצטיין במשחק והתבלט כחובט בעל עוצמה. ב-1957 זכו המילווקי ברייבס באליפות הנשיונל ליג, וניצחו את סדרת הגמר של הליגה, הוורלד סיריס, מול הניו יורק יאנקיז, בתוצאה 4 - 3. ארון זכה באותה השנה בתואר היוקרתי לשחקן מצטיין בליגה, ה-MVP. ב-1958 שוב זכו הברייבס באליפות הנשיונל ליג והגיעו לוורלד סיריס, שוב מול הניו יורק יאנקיז, אך הפעם הפסידו 3 - 4. בעונות לאחר מכן המשיך ארון להתבלט, ושבר שיאי בייסבול רבים.
בסוף העונה עבר ארון למילווקי ברוארס לשתי עונות אחרונות במייג'ור ליג בייסבול, בסיומן עמד שיאו לחבטות הום ראן בקריירה על 755, שיא שהחזיק מעמד מעל 30 שנה, עד שנשבר על ידי בארי בונדס ב-2007.
חיים אישיים
ארון נישא ל-Barbara Lucas ב-1953, והיו להם חמישה ילדים. ב-1971 התגרשו, וב-1973 נישא בשנית ל-Billye Suber Williams, איתה היה לו ילד אחד.
ארון חוסן באופן פומבי ב-5 בינואר 2021 נגד קורונה במטרה להציג את בטיחות החיסון ולעודד התחסנות בקרב הציבור האפרו-אמריקאי.
נפטר בשנתו באטלנטה ב-22 בינואר 2021.
פרסים ועיטורים
האנק ארון זכה לפרסים ועיטורים רבים במהלך חייו. כמה מהבולטים ביניהם:
אליפות אירופה בג'ודו 2015
אליפות אירופה בג'ודו לשנת 2015 התקיימה בין התאריכים 24–28 ביוני כחלק מאירועי המשחקים האירופיים שהתקיימו בבאקו שבאזרבייג'ן. במקור הייתה אמורה האליפות להתקיים בגלאזגו שבסקוטלנד, אך במהלך חודש פברואר הודיע איגוד הג'ודו על צירוף התחרות למשחקים האירופאיים.
המשלחת הישראלית לאליפות זכתה בשלוש מדליות – שגיא מוקי הוכתר לאלוף אירופה במשקל 73 ק"ג, אור ששון זכה במדליית הכסף במשקל של מעל 100 ק"ג וירדן ג'רבי זכתה במדליית הארד במשקל 63 ק"ג לנשים.
אסטריקס ואובליקס באולימפיאדה
אסטריקס ואובליקס באולימפיאדה (בצרפתית: Astérix aux Jeux olympiques; מילולית: אסטריקס במשחקים האולימפיים) הוא סרט קומדיה והרפתקאות צרפתי לכל משפחה משנת 2008, שבוים על ידי פרדריק פורסטייר ותומא לנגמן, ונכתב על ידי לנגמן, אלכסנדר שרלו ופרנק מגנייה, על פי התבססות רופפת על עלילת הקומיקס "אסטריקס באולימפיאדה" מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו.
בזמן עלייתו לאקרנים, נחשב הסרט לסרט הצרפתי היקר ביותר בכל הזמנים. על אף שזכה לביקורות שליליות ונחשב לכושל שבין סרטי "אסטריקס", הצליח הסרט במספר קופות באירופה, במיוח בפולין, ספרד וצרפת.
תקציר העלילה
בעוד נאלצים אסטריקס ואובליקס לנצח במשחקים האולימפיים על מנת לסייע לחברם, מאוהביקס, לשאת לאישה את הנסיכה אירינה; משתמש ברוטוס בתכסיסים מלוכלכים על מנת לנצח במשחקים ולהיפטר מאביו, יוליוס קיסר.
צוות השחקנים והדמויות
מופיעים בסרט גם אדריאנה קארמבאו, שמגלמת את דמותה של גברת מתושלחיקס, ג'מאל דבוז, ששב לגלם את דמותו של סרגליס; ושחקן הקומדיה האיטלקי אנריקו בריניאו.
בנוסף, בסרט מופיעים בתפקידי אורח ספורטאים אמיתיים, בהם מיכאל שומאכר, שמגלם את דמותו של שומיקס, ז'אן טוד, זינדין זידאן, טוני פארקר ואמלי מורסמו.
פיתוח
לאחר הצלחת הסרטים "אסטריקס ואובליקס נגד קיסר" (1999) ו"אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה" (2002), החלו מגעים לפיתוחו של סרט שלישי בהשתתפותם של השחקנים משני הסרטים הקודמים. על פי הדיווחים, את הסרט, שעלילתו התעתדה להתבסס על קשת העלילה "אסטריקס בהיספניה", היה עתיד לביים הבמאי ז'ראר ז'וגנו. כריסטיאן קלאבייה, שגילם את דמותו של אסטריקס, סירב בתחילה לשוב לגלם את הדמות, מתוך שאיפה להתקבל לתפקידים בוגרים ורציניים יותר. עקב, סירובו, החליטו המפיקים לורנט דויטש וחוזה גרסיה להחליפו, בטרם יחזור בו מהחלטתו.
בסופו של דבר, פיתוחו של הסרט נתקע בשל סירובו הנחרץ של אלבר אודרזו. ז'ראר ז'וניוט, שעבד על פיתוח הסרט עם קלוד ברי במשך שמונה חודשים, הצהיר על הבנתו את סירובו של אודרזו לעיתונות, ועל היותו "פשוט מאוכזב" בהיותו מעריץ של הקומיקס. צילומי "אסטריקס ואובליקס בהיספניה" התעתדו להתחיל בתחילת 2004 ולעלות לאקרנים בשנת 2005.
במאי 2005, במהלך פסטיבל קאן השנתי, נמסר כי את הסרט יביים פרדריק פורסטייר וכי יככב בו בנואה פולוורד. עוד נמסר כי להפקת הסרט יוקצב תקציב של 78 מיליון יורו – 20 מיליון יורו יותר ממה שזכה לו הסרט הקודם, "המשימה קלאופטרה"; ושנחשב לשני בגודלו בקולנוע הצרפתי בכל הזמנים.
ליהוק
ב-8 ביוני 2005, אושר כי ז'ראר דפארדיה ישוב לגלם את דמותו של אובליקס וכי לצוות השחקנים לוהקו אלן דלון לגילום דמותו של יוליוס קיסר, דני בון לדמותו של טוליוס מורדיקוס; ובנואה פולוורד לדמותו של ברוטוס; בנוסף, במהלך פסטיבל הקאן 2005, נטען כי לדמותו של אסטריקס לוהק חוזה גרסיה. בנוסף, נמסר כי סים ישוב לגלם את דמותו של מתושלחיקס, בעוד לגילום אשתו לוהקה אדריאנה קארמבאו, שהחליפה בתפקיד את אריאל דומבסל מהסרט הראשון. באוקטובר 2005, נמסר כי את קלאבייה יחליף השחקן קלוביס קורנילק, וכי חוזה גרסיה יגלם את דמותו של הקנטוריון מרקוס סאקאפוס. בנוסף, ג'מאל דבוז שב לגלם את דמותו של סרגליס, בעוד שז'אן-פייר קסטאלדי, שגילם ב"אסטריקס ואובליקס נגד קיסר" את דמותו של קאיוס בונוס, לוהק לגילום גרסה אחרת של הדמות, תחת השם קאיוס קסטלדוס.
בנוסף, בסרט הופיעו ספורטאים אמיתיים בתפקידי אורח, בהם מיכאל שומאכר, שמגלם את דמותו של שומיקס, ז'אן טוד, זינדין זידאן, טוני פארקר ואמלי מורסמו. לדמותו של האתלט הרומי קלאודיוס קורנדרוס, בגילומו של ז'רום לה באנר, לוהק במקור ז'אן קלוד ואן דאם. את תפקידם בסרט הקדישו כל הספורטאים לארגוני צדקה.