cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שטר (משפט עברי)
ספקות באמינות או בנוסח השטר
כמו כל ההלכות במשפט העברי בהם נפסק כי המוציא מחבירו עליו הראיה, גם בשטר ההלכה דומה, וקבעו חז"ל ש"יד בעל השטר על התחתונה"; אם יש ספק בכתוב בשטר, אם ההתחייבות היא על אובייקט זה או אחר (מטלטלין) סוברים הרשב"ם והנימוקי יוסף שאינו חייב לשלם אף אחד מהם, שכן על כל אחד מהשנים תקף הדין המוציא מחבירו עליו הראיה ולפי דעה אחרת, צריך לשלם את הזול משניהם. במקרה והתובע תפס מטלטלין של התובע, סוברים רוב הפוסקים שאין להוציא מידו, שכן גם כאן תקף הכלל של המוציא מחבירו עליו הראיה. לפי דעה יחידה של המהרי"ק, גם במקרה שתפס מטלטלין, מוציאין מידו.
במקרה שהנתבע טוען שהשטר מזויף, מדין התורה אין לחשוש שאנשים יזייפו שטרות וחתימות של העדים, וכל זמן שאין המוכיח כי השטר פסול, יש להניח שהוא כשר, כלל זה ידוע כ"עדים החתומין על השטר נעשה כמי שנחקרה עדותן בבית דין". אך חז"ל תיקנו כי במקרה של חשדות לזיוף השטר על ידי הנתבע, יש לברר אם השטר הוא לא שטר מזויף, וזאת על ידי הודאתו של הלווה, או על ידי עדותם של העדים עצמם המעידים שחתימתם כשרה (כל אחד על חתימתו הוא), או על ידי עדותם של שני עדים כשרים אחרים המעידים כי הם מכירים את חתימת שני העדים ומאשרים את הזהות בין החתימה שעל השטר לחתימה של העדים.
שטרי ערכאות
אחד מהשאלות הנידונות בספרי הפוסקים, הם אודות שטרי ערכאות, שנכתבו על ידי בית משפט גויי. כבר בתלמוד הובאו שתי דעות בנושא; לפי דעה אחת לשטרי ערכאות יש תוקף הלכתי במשפט העברי גם בשטרי קניין, (חוץ מגט) מכיוון שדינא דמלכותא דינא, ולפי גרסה אחרת, לשטרי ערכאות יש תוקף רק בשטרי ראייה, שכן חזקה היא שהשופטים הגויים לא יכתבו שטר ללא שיראו בעיניהם את המתרחש, אך לא בשטרי קניין, שכן כדי שלשטר קניין יהיה תוקף הלכתי, צריך שההוכחה עצמה תהיה כתובה בשטר, והיא העדות, ואילו בשטר ערכאות, ההוכחה היא בהסתמך על האומדנא שהשטר נכתב כראוי על ידי הגוים, אך אין לגוים כל נאמנות מהתורה.
פריעה, מחיקה או אובדן של שטר
אבד השטר - מעמיד עליו עדים שראו מה היה כתוב בו, ובא לבית הדין, הכותבים לו שטר חדש, כי באו העדים בפניהם והעידו שכך וכך היה בשטר. על בית הדין לציין אם השטר מקויים - ונכונותו נבדקה על ידם - או לא.
נקרע השטר - נחלקו חכמי התלמוד אם התובע יכול לתבוע בו, והרמב"ם פוסק שגם במקרה כזה ניתן לתבוע בו ואין לחשוש שמא נפרע, ולכן נקרע - כדין, אלא אם כן נקרע באופן של שתי וערב.
הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני האנטומיסטים
הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני האנטומיסטים (International Federation of Associations of Anatomists (IFAA)‎) היא ארגון ששם לו למטרה לקדם ולפתח מדעים הקשורים לאנטומיה ולביומורפולוגיה, לתאם ולתמוך במינוח מתוקנן באנטומיה ובביומורפולוגיה ולספק קווים מנחים לחינוך במדעים אנטומיים. הארגון הפועל משנת 1903 מקיים כל מספר שנים כנסים בינלאומיים על אנטומיה ומייסד ועדות המתקננות מונחים באנטומיה, היסטולוגיה ואמבריולוגיה.
הקמת הפדרציה
בשלהי המאה ה-19, ריבוי מונחים לתיאור מבנים אנטומיים והבדלי מינוח בין מקום למקום פגעו ביכולת של אנטומיסטים מכל העולם לפעול בשיתוף פעולה. ב-1895 יצאה לאור לראשונה רשימת מונחים באנטומיה בשם בסלה נומינה אנטומיקה (Basle Nomina Anatomica) אך זו התקבלה על ידי רק חלק מהאנטומיסטים בעולם. ב-1903 יסדה קבוצת אנטומיסטים את הפדרציה הבינלאומית של ארגוני האנטומיסטים במטרה להפיל את מחסומי השפה והמינוח בין העוסקים במדעי האנטומיה. אחד המייסדים, פרופסור ניקולס מצרפת קרא להקמת הארגון "שחבריו ידברו את אותה השפה לשם התקשורת ביניהם. אוצר המילים של שפה כזו יכלול רשימה של מונחים לטינים שיתורגמו לשפתה של כל אומה. כל מונח יתייחס למבנה אנטומי אחד בלבד". ב-1903 נערך בז'נבה כנס הפדרציה הבינלאומי לאנטומיה (Federation International Congress of Anatomy (FICA)‎) הראשון ובמהלכו הוחלט להקים את הפדרציה הבינלאומית של ארגוני האנטומיסטים, לערוך כנסים תחת חסות הפדרציה כל כחמש שנים ולהקים ועדות ביצועיות שיפעלו בענייני הפדרציה בתקופות שבין הכנסים.
פעילות
בשנת 1910 נערך בבריסל כנס הפדרציה הבינלאומי לאנטומיה השני. במהלך הכנס הוקמה ועדה לטיפול במינוח היסטולוגי. מלחמת העולם הראשונה קטעה את רצף הפעילות המתוכנן של הפדרציה והכנס השלישי נערך באמסטרדם רק ב-1930. ב-1936, הוחלט בכנס הרביעי שנערך במילאנו על הקמת הוועדה הבינלאומית למערכת מונחים באנטומיה (International Anatomical Nomenclature Committee (IANC)‎), אלא שבתקופת מלחמת העולם השנייה לא יכלה הוועדה, כמו גם הפדרציה, לפעול.
בכנס השביעי שנערך בניו יורק אושרה המהדורה השנייה של הנומינה אנטומיקה שיצאה לאור שנה מאוחר יותר ב-1961. מהדורות נוספות של הנומינה אנטומיקה אושרו ויצאו לאור גם בשנים הבאות.
בכנס השביעי מונו ועדות משנה למערכות מונחים בהיסטולוגיה ובאמבריולוגיה. בשנת 1975 נערך הכנס העשירי בטוקיו, חברי הוועדה למערכת מונחים באנטומיה אישרו את המינוחים להיסטולוגיה ואמבריולוגיה שיצאו לאור שנתיים מאוחר יותר כנומינה היסטולוגיקה (Nomina Histologica) ונומינה אמבריולוגיקה (Nomina Embryologica) בתוך המהדורה הרביעית של נומינה אנטומיקה. בשנים הבאות יצאו לאור מהדורות נוספות של מערכות המונחים הללו.
ב-1985 נערך הכנס השנים עשר בלונדון והתגלה קו שבר בין הוועדה הבינלאומית למערכת מונחים באנטומיה לבין הפדרציה הבינלאומית. חברי הוועדה ביקשו להשתחרר מהצורך באישור עבודתם על ידי הפדרציה. בתגובה ניסו חברי הפדרציה לבחור במועמדים חדשים לאיוש הוועדה, אלא שחברי הוועדה לא הכירו בסמכות הפדרציה לביצוע חילופי גברא בוועדה. ניסיונות חברי הפדרציה לשנות את גישת חברי הוועדה כשלו, ובשנת 1989 יצאה לאור המהדורה השישית של הנומינה אנטומיקה מבלי שאושרה בכנס השלושה עשר בריו דה ז'ניירו על ידי הפדרציה הבינלאומית.
בכנס השלושה עשר הוקמה פה אחד ועדה חדשה בשם הוועדה הפדרטיבית למינוח אנטומי (Federative Committee on Anatomical Terminology (FCAT)‎). חברי הוועדה הפדרטיבית ניסו לשווא לפעול בשיתוף חברי הוועדה הבינלאומית. לבסוף יצרה הוועדה הפדרטיבית על בסיס המהדורה החמישית של הנומינה אנטומיקה, את הטרמינולוגיה אנטומיקה (Terminologia Anatomica) תוך שיתוף פעולה מתמשך עם חברי הפדרציה. הטרמינולוגיה אנטומיקה יצא לאור ב-1998 כתקן למונחים אנטומיים. ב-2019 יצא עדכון לתקן המכונה TA2.
בסאראב הזקן לאיוטה
בסאראב הזקן לאיוטה, המכונה לפעמים על ידי היסטוריונים רומנים בסאראב השלישי (ברומנית: Basarab cel Batrân Laiotă, או Basarab al Treilea, ? – דצמבר 1480 בטרנסילבניה) היה חמש פעמים שליט ולאכיה במחצית השנייה של המאה ה-15: בין נובמבר לדצמבר 1473, באביב 1474, בין ספטמבר לאוקטובר 1474, בין ינואר 1475 לנובמבר 1476, ובין דצמבר 1476 לנובמבר 1477. היה נציג הענף "דנשט" (Dăneşti, כלומר צאצאי דן) של שושלת בסאראב. אחרי שהגיע שלוש פעמים לשלטון בעזרת שטפן הגדול, שליט מולדובה, בהמשך הפך לכלי שרת של האימפריה העות'מאנית. הודח סופית על ידי בסאראב הצעיר צפלוש שניצח אותו בקרב ב"שדה הלחם" ב-1479. מת בגלות טרנסילבניה.
רקע משפחתי
בסאראב לאיוטה היה בן של דן השני, שליט ולאכיה, כפי שהעיד בעצמו במכתב שכתב ל"בורגראף", ראש העיר בראשוב ב-11 ביולי 1475.
הכינוי
לכינוי "לאיוטה" יש אולי משמעות של "שחור". קיימת ברומנית המילה "לאי" Lai שמובנה "שחור", ביחס לצבע הצמר של אריגי הצמר.
מלוכתו הראשונה - סוף 1473
שמו צוין לראשונה בשנת 1472 כשנמצא במולדובה, בחצרו של שטפאן הגדול כטוען לכתר וולאכיה, בזמן ההכנות למתקפה נגד שליט ולאכיה הפרו-עות'מאני ראדו היפה. המערכה בוולאכיה שניזומה על ידי שטפאן הגדול התחילה ב-8 בנובמבר 1473 על ידי חציית הנחל מילקוב שהיווה את הגבול בין מולדובה ובין ולאכיה. במסע הצבאי השתתפו הצבא המולדבי של שטפאן הגדול ולצדו כוח שכירי חרב שגויסו על ידי לאיוטה. ראדו היפה יצא לקראת הפולשים על יד הנחל וודנאו, יובל של פרחובה, ככל הנראה בקרבת היישוב גֶרגיצָה ב, שם התנהל בין 18 ל-20 בנובמבר 1473 הקרב הידוע כ"הקרב קורסול אפיי", (הקרב שעל זרם המים). השליט הוולאכי הובס ונמלט לבוקרשט. אחרי מצור סוער, כשראה כי אין לו שום תמיכה מבחוץ, ברח ראדו היפה מן העיר בליל 23 בנובמבר אל המצודת ג'ורג'ו, ראיה טורקית שעל גדת הדנובה. כעבור ימים ספורים, ב-28 בנובמבר חזר משם עם צבא של 13,000 טורקים ו-6,000 ולאכים, אך נחל תבוסה נוספת מידי שטפאן הגדול ובן בריתו, בסאראב לאיוטה, שהוכתר בינתיים לשליט ולאכיה ב-24 בנובמבר 1473. מלוכתו הייתה קצרה מאוד מפני שבסוף דצמבר, ב-23 לחודש, חצה ראדו היפה את הדנובה צפונה, בראש כוח צבאי עו'תמני של כ-30,000 לוחמים. ללא עזרתו של שטפאן הגדול, נאלץ בסאראב לאיוטה לברוח למולדובה, כשהצבא הטורקי רדף אחריו עד ברלאד. שם שטפאן הצליח לחסום ולהביס את בכוח הטורקי.
מלוכתו השנייה והשלישית
חזרתו של ראדו היפה לשלטון בוולאכיה לא מצא חן בעיני שטפאן הגדול, שחידש במרץ 1474 את המאמצים להחזיר את לאיוטה לכס המלכות. מסע צבאי ראשון שבזמנו הצבא המולדבי זרע הרס רב על ידי הצתות לאורך כל דרכו, לא הניב את הפירות הצפויים. לאיוטה הועלה לשלטון לימים קצרים בלבד ושוב הוברח. על כן התארגן מסע שני של המולדבים בוולאכיה באוגוסט 1474. כעבור חודש בסראב לאיוטה ראה שוב את עצמו על כס ולאכיה. מעמדו לא היה בטוח ולכן פנה לעזרה לוויבוד של טרנסילבניה, אישטוואן באטורי אצ'די. משום כך הפסיק שטפאן הגדול לתמוך בו וביקש להחליפו באחיינו, בסאראב הצעיר, שיוודע גם בכינוי "צפלוש". הצבא הטרנסילבני אכן הגיע לוולאכיה, אך לא כדי לתמוך בלאיוטה, אלא כדי להמליך את בסאראב הצעיר. ב-5 באוקטובר 1474 התנהל קרב בין השניים, שהסתיים בניצחון של לאיוטה בסאראב. בו זמנית צבאו של שטפאן הגדול הטיל מצור על מבצר טליאז'ן שהיה עדיין בידי חסידיו של ראדו היפה. כעבור כמה ימים, ב-1 באוקטובר 1474 חיל המצב המורכב מבויארים נחל אבדות קשות והמבצר הועלה באש על ידי המולדבים. אולם בקרב נוסף במהלך חודש אוקטובר הובס לאיוטה על ידי הצבא הטרנסילבני. בסאראב הצעיר "צפלוש" לא הצליח לנצל את ההזדמנות מפני שראדו היפה (!) חזר לוולאכיה ב-20 באוקטובר בראש צבא עות'מאני חזק וגרש אותו ואת יריבו, בסראב לאיוטה גם יחד. הצבא הטורקי עשה בינתיים הכנות לפלישה גדולה למולדובה. בסופו של דבר המסע העות'מאני במולדובה הסתיים בניצחון המפורסם של שטפאן הגדול על הטורקים בקרב וסלוי או פודול אינאלט. ("בגשר הגבוה") ב-10 בינואר 1475. לדברי ג'ורסקו (1976) כבר בקרב זה השתתף לאיוטה נגד שטפאן, לצד הטורקים. אולם בספרו "ההיסטוריה של בוקרשט" במהדורתו החדשה, תיקן ג'ורסקו באומרו שראדו היפה היה בשלטון עד שנת 1475, עד אחרי הקרב וסלוי.
מלוכתו הרביעית 1476-1475
לפי ספרים אחדים, בעקבות ניצחונו של שטפאן על הטורקים הוחזר בסאראב לאיוטה בהתחלת 1475 לכס המלכות של ולאכיה. היו שסיפרו שבראש לוחמיו הצליח בעצמו לחסל כוח טורקי של 8000 חיילים שנסוגו ממולדובה ובידו ערף את ראשו של הפאשה שפיקד אותו, וכי זה היה מאבקו האחרון של בסאראב לאיוטה נגד הטורקים, מפני שמיד עם הכתרתו לשליט ולאכיה, הוא פנה ישירות לסולטאן עם בקשה לשלום, כפי שהעיד באיגרת ששלח לתושבי בראשוב. אולם תאריך האיגרת, 26 ביוני 1474, מצביע על שינוי פרו-עות'מאני במדיניותו עוד באמצע שנת 1474, מה שמעורר תהיות לגבי תמיכתו של שטפאן בו בתחילת שנת 1475.
נכבדי בראשוב, בתמיכתם של שטפאן הגדול ושל המלך מתיאש, סירבו להיענות לבקשותיו של לאיוטה. בקיץ 1476 השליט הוולאכי, שהשתכנע כי קיימת קנוניה נגדו בין הסקסונים הטרנסילבנים ובין שטפאן הגדול, עבר ללא סייג למחנה העות'מאני, כפי שהצביעו נכבדי סיביו בדו"ח מ-25 ביוני. משערים כי הידוק הקשרים בין לאיוטה בסאראב ובין הסולטאן מהמט השני היה חלק מההכנות למתקפת הענק של הסולטאן בקיץ 1476 נגד מולדובה, שנועדה לספח נסיכות זו לאימפריה העו'תמנית. לאיוטה הצטרף למסע הצבאי של הסולטאן במולדובה עם 12,000 לוחמים. מהמט השני נחל ב-26 ביולי ניצחון על שטפאן הגדול בקרב ואליה אלבה או פראול אלב ("העמק הלבן" או "הנחל הלבן"), שייוודע בעתיד כ"קרב רזבויין" Războieni, אבל למרות חודשיים של שוד והרס ברחבי מולדובה, לא הצליח הסולטאן לכבוש אף אחד מהמבצרים החשובים המולדביים, כולל סוצ'אבה, שבה התבצר שטפאן הגדול. הטורקים סבלו מחוסר מזון ומגפת דבר ונפוצו שמועות כי ההונגרים השכנים עושים הכנות למלחמה. בנסיבות אלה הורה הסולטאן על נסיגה מהירה, בלי להשיג את היעדים שקבע לעצמו.
הסיום הפתאומי של המסע של מהמט השני במולדובה בקיץ 1476 והישארותו בשלטון של שטפאן הגדול בישרה רעות ללאיוטה בסאראב. בסוף יולי 1476 נפגשו במדיאש ולאד צפש, בסאראב הצעיר צפלוש ושליט טרנסילבניה, אישטוואן באטורי אצ'די, כדי לתכנן מתקפה על ולאכיה במטרת הדחתו של לאיוטה. המתקפה המשולבת של צבא מולדובה (שטפאן הגדול בראש 15,000 חיילים) יחד עם כוחותיו של אישטוואן בטאורי אצ'די ולאד צפש, התחילה בהתחלת נובמבר. בראש צבא של 18,000 חיילים, לאיוטה ניסה להתנגד על יד טרגובישטה, אבל הובס על ידי הצבא ההונגרי בקרב עקוב מדם. עם שארית כוחותיו נמלט לאיוטה למצודת בוקרשט. ב-8 בנובמבר 1476 הכריז ולאד צפש בשמחה בעיר הבירה טרגובישטה (במכתב אל נכבדי בראשוב): "הדחנו את אויבנו לאיוטה". גם אישטוואן באטורי הודיע תוך כדי המצור על בוקרשט (ב-11 בנובמבר) כי ולאכיה נכבשה כמעט כולה ושכבר הוכתר השליט החדש (ולאד המשפד). ואכן ב-16 בנובמבר 1476 נפלה בוקרשט אחרי מצור של 15 יום.
סופו של ולאד צפש. מלוכתו החמישית של בסאראב הזקן 1476-1477
בסאראב לאיוטה נמלט אל השטחים העות'מאנים מעבר לדנובה תוך ציפייה לזמנים מיטיבים יותר, מבחינתו, כפי שהתבטא מלך הונגריה במכתב אל דוכס סקסוניה. אותם הזמנים אכן הגיעו מיד אחרי נסיגת הצבאות שתמכו בוולאד צפש. בדצמבר 1476 התקדם לאיוטה בראש יחידה עות'מאנית אל עבר בוקרשט. בינתיים, אי-שם, בין ג'ורג'ו ובין בוקרשט הפתיע את ולאד צפש מלווה ביחידה צבאית קטנה או. ולאד צפש נהרג יחד עם רוב החיילים המולדבים של משמרו האישי. מתוך 200 אנשים ניצלו עשרה. גם לאיוטה לא החזיק זמן רב מדי על כס המלכות, מפני שבנובמבר 1477 פלש שטפאן הגדול פעם נוספת לוולאכיה והביס אותו בקרב. כתר המלכות נמסר לבסאראב הצעיר צפלוש. לאיוטה נמלט לטרנסילבניה. ב-28 בינואר 1478 ביקש שליט טרנסילבניה לנכבדי בראשוב לקבל את פמלייתו של השליט הוולאכי המודח. ב-13 באוקטובר 1479 מוצאים אותו לצידם של אישטוואן באטורי, פאל קיניז'י ווק ברנקוביץ' בקרב "שדה הלחם" בדרום טרנסילבניה, נגד הטורקים ובני בריתם החדש, השליט בסאראב הצעיר צפלוש. הקרב הסתיים בתבוסתם של הטורקים ושל צפלוש. בחורף 1480 ניסה שוב את מזלו וארגן לאיוטה פשיטה לוולאכיה. הצליח לחטוף את בני משפחתו של השליט צפלוש ואת אוצרו אך לא צלח להדיח את השליט עצמו. נפטר באותה שנה במקום גלותו בטרנסילבניה. מקום קבורתו אינו ידוע.
מורשתו
בסאראב הזקן לאיוטה היה השליט הוולאכי האחרון שהטביע מטבעות עצמיים. הדוקטים של לאיוטה בסאראב, בדומה לאלו של ראדו היפה, הפכו בימינו לנדירים ביותר בשוק הנומיסמטי. מימי מלוכתו נשאר אחד התיעודים הראשונים על העיר קראיובה (1475).
נשותיו וצאצאיו
בסאראב לאיוטה היה נשוי ואב לפחות לבת אחת.
קישורים חיצוניים
(קונסטנטין ק. ג'ורסקו ודינו ק. ג'ורסקו - תולדות הרומנים, כרך ב', 1352 - 1606) (מרצ'ל ד. פופה, והוריה מאטיי - אנציקלופדיה קטנה להיסטוריה עולמית, בוקרשט 1983) (אלכסנדרו סימון - מבעי צלב בין הים האדריאטי ובין הים השחור:הונגריה, ונציה והאימפריה העות'מאנית אחרי נפילת נגרופומטה, ב"מאמרים" המכון להיסטוריה קרואטית, כרך 42, 2002
לינדה קרדליני
לינדה עדנה קרדליני (באנגלית: Linda Edna Cardellini; נולדה ב־25 ביוני 1975) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. מועמדת שני פרסי אמי על תפקידיה בסדרות הטלוויזיה "מד מן" ו"בשבילי אתם מתים".
ביוגרפיה
קרדליני נולדה ברדווד סיטי, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא איטלקי, אירי, גרמני, וסקוטי. הוריה הם ויין דייוויד קרדליני, איש עסקים, ולוריין (לבית הרנאן), עקרת בית. היא הצעירה מבין ארבעה ילדים. היא הופיעה לראשונה בפומבי בגיל 10 כששרה בהצגת בית הספר. בהמשך היא הופיעה במספר מופעים בבית הספר והחלה להשתתף בשיעור דרמה. בשנת 1993 היא סיימה את בית הספר התיכון הקתולי סנט פרנסיס הסמוך למאונטיין ויו, ועברה ללוס אנג'לס על מנת לנסות להתקבל לתפקיד בטלוויזיה ובקולנוע.
קרדליני למדה במכללה לתקשורת ואמנויות באוניברסיטת לויולה מרמונט, ובשנת 1997 היא סיימה תואר באמנויות התיאטרון.
קריירה
תפקידה הפורץ הראשון של קרדליני היה בשנת 1996 כאשר כיכבה בתור שרה בסדרת הילדים המשודרת בשידור חי של ה-ABC "Bone Chillers". בעקבות כך היא העלתה הופעות אורח במספר קומדיות מצבים ואופרות סבון כגון: אבא חורג, אמא חורגת, Clueless, מפגשים מהסוג האישי וילד פוגש עולם. בשנת 1999 כיכבה קרדליני במיני-סדרה של ה-ANC "The Lot".
בשנת 1997 שחקה קרדליני בסרט הקומדיה גוד בורגר. בשנים 1998–2005 שחקה קרדליני בין השאר בסרטים Dead of Man Campus, Strangeland , לא רק בלונדינית והר ברוקבק (שעבורו הייתה מועמדת לפרס גותאם ולפרס גילדת שחקני המסך).
ההצלחה הראשונה שלה הייתה כאשר כיכבה בסדרת הנעורים של ה־NBC "זרוקים ויורמים" ששודרה בעונת 1999–2000, בתור לינדזי וייר – תלמידת תיכון בתקופת משבר. קרדליני זכתה בתגובות חיוביות רבות שגרמו לפרסומה. בשנת 2002 כיכבה בסרט סקובי-דו, ובשנת 2004 שיחקה בסרט ההמשך סקובי-דו 2: חופשי חופשי. בשנת 2003 הצטרפה קרדליני לצוות השחקנים של הסדרה ER ושחקה בה במשך 6 עונות, בשנת 2009 היא זכתה ביחד עם שאר צוות השחקנים בפרס אייקון של ה-TV Land.
בשנת 2007 שיחקה קרדליני במיני-סדרה Comanche Moon. בשנת 2008 החלה קרדליני לדבב את בליס גוד בסדרת האנימציה של ה-ABC "The Goode Familiy".
בשנים 2010 ו-2011 קרדליני הופיעה עם קבוצת הקומדיה Dr. God בלוס אנג'לס ובסן פרנסיסקו. היא שחקה בסרטים להרוג את האירי ו-Super, וכיכבה בסרט Return.
בשנת 2013 נבחרה קרדליני לשחק כסילביה רוזן – מאהבת של דון דרייפר במד מן. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי.
בשנת 2016 קרדליני כיכבה בסרט הקומדיה גבר גבר, וב-2017 בסרט ההמשך גבר גבר 2.
באוגוסט 2018 החלה לשחק בסדרת הקומדיה השחורה של Netflix "בשבילי אתם מתים". הסדרה עלתה לשידור ב-3 במאי 2019.
בשנת 2019 כיכבה קרדליני בסרט האימה מקוללת.
חיים אישיים
קרדליני הייתה בזוגיות עם השחקן ג'ייסון סיגל (עמיתה ל"זרוקים ויורמים") משנת 2000 ועד שנת 2005. בשנת 2009 החלה לצאת עם סטיבן רודריגז, ובפברואר 2012 היא ילדה את בתם הראשונה, הם התארסו ביוני 2013..
גמר גביע אופ"א 1998
גמר גביע אופ"א 1998 התקיים בפארק דה פראנס בפריז, צרפת ב-6 במאי 1998, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אופ"א לעונת היא אינטר מילאנו האיטלקית, שניצחה במשחק את בת ארצה לאציו בתוצאה 0-3. הייתה זו המהדורה ה-27 של המפעל, ולראשונה בתולדותיו, הוכרע הגמר במשחק אחד באצטדיון נייטרלי, ולא בשיטת בית-חוץ שהייתה נהוגה עד אז.
היה זה גמר גביע אופ"א הכל-איטלקי הרביעי בתולדות המפעל. קדמו לו משחקי הגמר של 1990 (פיורנטינה - יובנטוס), 1991 (אינטר - רומא) ו-1995 (פארמה - יובנטוס). למעט איטליה, רק שתי מדינות נוספות שלחו שתי נציגות לגמר המפעל (אנגליה ב-1972, גרמניה המערבית ב-1980).
אינטר זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה, בהופעתה הרביעית במשחק הגמר - כולן בשנות ה-90. בכך, השוויתה את מאזנה של יובנטוס כשיאנית הזכיות במפעל וכשיאנית ההופעות בגמר (השתיים נעקפו על ידי סביליה, שזכתה בתואר חמש פעמים בין 2006 ל-2016). הייתה זו הופעתה השנייה ברציפות בגמר, לאחר שבמשחק הגמר הקודם הפסידה לשאלקה 04. בזכות הניצחון, השלימה אינטר זכייה שלישית בתואר בתוך שמונה עונות. עבור לאציו, הייתה זו ההופעה הראשונה בהיסטוריה במשחק גמר גביע אופ"א (והיחידה עד כה). היא הייתה הקבוצה האיטלקית השמינית בהיסטוריה שמגיעה למעמד זה.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב מיקומן בסרייה א' בעונת. אינטר סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה עם 59 נקודות במאזנה, לאציו מוקמה מיד אחריה במקום הרביעי, עם ארבע נקודות פחות.
במשחק עצמו נהנתה אינטר משלושה שערים של כדורגלנים מדרום אמריקה. פתחה אינטר עם שער מהיר של איוואן זמורנו הצ'יליאני כבר לאחר חמש דקות, שקבע את תוצאת המחצית. חבייר זאנטי הארגנטינאי (60) ורונאלדו הברזילאי (70) הוסיפו שערים במחצית השנייה. טאריבו וסט מאינטר ומתיאס אלמיידה מלאציו הורחקו במהלך דקות הסיום של ההתמודדות.
אינטר מילאנו
בסיבוב השני פגשה אינטר את אולימפיק ליון הצרפתית. במשחק הראשון בבית פיגרה אינטר 1-0 במחצית, הצליחה להשוות במהלך המחצית השנייה, אך נכנעה לפנדל מדויק עשר דקות לסיום והפסידה 2-1. במשחק הגומלין עלתה אינטר על הלוח כבר בדקה התשיעית משער של פרנצ'סקו מוריירו, והכפילה את התוצאה עם פתיחת המחצית השנייה. יאצק באק צימק ל-2-1 לאחר 67 דקות ואיזן לחלוטין את המפגש הכפול, אך שתי דקות בלבד אחר כך השלים מוריירו צמד אישי שקבע 3-1 בסיום. עם 4-3 בסיכום המפגשים, התגברה אינטר על ההפסד הביתי והעפילה לשמינית הגמר.
בשלב השמינית פגשה אינטר קבוצה צרפתית נוספת, שטרסבורג. במשחק הראשון בחוץ ספגה אינטר פעמיים עוד בטרם עברו עשרים דקות, ונוצחה בסיום 2-0. עם הגב לקיר אירחה אינטר את שטרסבורג בידיעה כי עליה לכבוש פעמיים לפחות, וללא שהבקיעה שער חוץ במשחק הראשון. עד לדקה ה-48 דאגו רונאלדו וחאבייר זאנטי להעלות את אינטר ל-2-0 ולאזן את הדו-קרב, ובדקה ה-73 כבש דייגו סימאונה את השער שהעניק מהפך לקבוצתו ו-3-2 בסיכום שני המפגשים.
לאחר שהצליחה למחוק הפסד מהמשחק הראשון עם ניצחון בגומלין בשני הסיבובים הקודמים, פגשה אינטר את שאלקה 04 הגרמנית כבר ברבע הגמר, בשחזור משחק הגמר הקודם. במשחק הראשון בבית כבש רונאלדו לאחר 17 דקות והעניק לקבוצתו ניצחון 1-0. בגומלין הצליחה אינטר לשמור על יתרונה עד לדקה האחרונה, אך ספגה בדקה ה-90 שער ששלח את המשחק להארכה. כבר לאחר דקת משחק אחת בהארכה כבש טאריבו וסט את שער השוויון שהעלה את אינטר לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה אינטר את ספרטק מוסקבה. במשחק הראשון בבית גברה אינטר 2-1 על הרוסים משער ניצחון של זה אליאס דקה לסיום. במשחק הגומלין עלתה ספרטק ליתרון 1-0 כבר בדקה ה-12 מרגליו של אנדריי טיחונוב, אך רונאלדו הפך עם צמד ואינטר שוב ניצחה בתוצאה זהה, בדרך לגמר גביע אופ"א.
לאציו
לאציו התחילה את הדרך לגמר הראשון בתולדותיה בסיבוב הראשון, בו פגשה את ויטוריה דה גימארייש מפורטוגל. במשחק הראשון בחוץ, לאחר שוויון 0-0 במחצית, כבשה לאציו ארבעה שערים בחצי השני בדרך לניצחון 4-0 בסיום. הגומלין החל היטב עבור הפורטוגלים, עם שער יתרון כבר בדקה הראשונה, אך לאציו הפכה את התוצאה, השלימה ניצחון 2-1 במשחק ו-6-1 בסיכום.
רוטור וולגוגרד הרוסית הייתה יריבתה של לאציו בסיבוב השני. המשחק הראשון בחוץ הסתיים בשוויון 0-0, וההכרעה עברה לגומלין בסטאדיו אולימפיקו. כבר לאחר ארבע דקות כבש פיירלואיג'י קזיראגי את השער הראשון במשחק. רוברטו מאנצ'יני וג'וזפה סיניורי הוסיפו גם הם בדרך לניצחון 3-0 ששלח את לאציו לשמינית הגמר.
בשלב השמינית פגשה לאציו את ראפיד וינה. במשחק הראשון בחוץ קזיראגי ומאנצ'יני שוב כבשו, וקבעו את תוצאת המשחק - 2-0 ללאציו. בגומלין הביתי, שער בודד של ג'ורג'יו ונטורין דקה לסיום קבע ניצחון כפול ללאציו וניצחון 3-0 בסיכום.
לאציו העפילה לרבע הגמר שם פגשה את אוסר הצרפתית. המשחק הראשון בבית הסתיים בניצחון 1-0 ללאציו, כאשר קזיראגי שוב כובש. במשחק הגומלין עלתה לאציו ליתרון 2-0 כבר בדקה ה-13, עם שני שערים מהירים. אוסר הצליחה לחזור למשחק ואף להשוות ל-2-2 מצמד של סטפן גיבארש, אך בסיכום, 3-2 ללאציו שהעפילה לחצי הגמר.
אתלטיקו מדריד הספרדית הייתה המשוכה האחרונה של לאציו בדרך לגמר. במשחק הראשון באצטדיון ויסנטה קלדרון, קבע ולדימיר יוגוביץ' את תוצאת המשחק בדקה ה-33, 1-0 ללאציו בסיום. לאציו הצליחה לשמור על השער בגומלין הביתי שהסתיים בשוויון 0-0, והעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע אופ"א.
מחצית ראשונה
אינטר, תחת המאמן לואיג'י סימוני, הגיעה למשחק עם חמישה שחקנים שפתחו בגומלין הגמר שנה קודם לכן תחת רוי הודג'סון. בלטה הנוכחות של כדורגלנים דרום אמריקאים בהרכבה, כאשר חמישה משחקני ההרכב הפותח הגיעו מדרום אמריקה (שני ארגנטינאים, שני ברזילאים וצ'יליאני אחד), לעומת שניים בלבד עונה קודם לכן. רונאלדו, שהגיע בפתיחת העונה לקבוצה ורשם עונה מוצלחת גם בסרייה א' וגם במסגרת האירופית (חמישה שערים, לא כולל משחק הגמר), פתח בחוד ההתקפה. אצל היריבה, סוון-יוראן אריקסון השוודי שהוביל את הקבוצה לגמר האירופי הראשון בתולדותיה, בחר בהרכב איטלקי ברובו המוחלט, כאשר רק שני שחקני הרכב (ומחליף אחד) לא היו מקומיים.
המשחק נפתח עם שער מוקדם, כאשר כבר בדקה החמישית עלתה אינטר על לוח התוצאות. דייגו סימאונה שלח כדור עומק מצד שמאל של מחצית המגרש, שעבר בגובה את כל שחקני ההגנה של לאציו. החלוץ הצ'יליאני איוואן זמורנו התגנב לפני קו ההגנה, הקדים את השוער לוקה מרקג'אני, ומקרוב קבע 1-0 מהיר לאינטר. היתרון העניק רוח גבית לאינטר, שכמעט והכפילה את התוצאה לאחר שרונאלדו בעט היטב בנגיעה מחוץ לרחבה לאחר מסירה של זאנטי משמאל, אך הכדור נעצר במשקוף. הלחץ נמשך, ויורי דז'ורקף היה קרוב להכפיל כשנגח באין מפריע מתוך הרחבה לאחר הגבהה מימין, אך הכדור עלה מעל למשקוף. התוצאה נשמרה עד לסיום המחצית הראשונה, 1-0 לאינטר.
מחצית שנייה
גם בפתיחת החצי השני, המשיכה אינטר להתקרב לשער. כדור עומק ממרכז המגרש חתך את ההגנה והשאיר את זמורנו לבד מול מרקג'אני, אך החלוץ שלח כדור חד שנעצר רק בקורה. אינטר באה על שכרה בשער מרשים לאחר שישים דקות של משחק. בעיטה חופשית הוגבהה מאגף ימין, זמורנו הסיט בראשו אל מחוץ לרחבה, שם חיכה לכדר חאבייר זאנטי. הארגנטינאי בעט את הכדור הקופץ בנגיעה, כדור מסובב ועוצמתי לפינה הימנית שפגע במשקוף ונכנס.
בדקה ה-82 נשארה אינטר בעשרה שחקנים. טאריבו וסט עלה לכדור גובה מול פיירלואיג'י קזיראגי, פגע בגבו והשניים נפלו לדשא. בעימות בין השניים שלח וסט מכה לכיוונו של קזיראגי, שלא נעלמה מעיניו של השופט ועלתה לניגרי בכרטיס אדום ישיר. על אף החיסרון המספרי, הגיעה אינטר למצב נוסף, כשמוריירו בעט מתוך הרחבה אך מרקג'אני הדף לקרן. בדקה ה-88 נשארה גם לאציו בעשרה שחקנים, לאחר עבירה מאחור של מתיאס אלמיידה על רונאלדו, שעלתה לו בכרטיס צהוב שני.
בסיום, 3-0 לאינטר, שחגגה זכייה שלישית בתולדותיה בגביע אופ"א, והייתה לראשונה שמניפה אותו לאחר משחק גמר בודד.
הוצאת זרע לבטלה
הוצאת שכבת זרע לבטלה (בראשי תיבות: הוז"ל או שז"ל; נקרא גם כן החטא הידוע) הוא מונח הלכתי המתייחס לשפיכת נוזל זרע שלא במסגרת יחסי מין עם אישה, על ידי אוננות, קרי לילה או משגל נסוג. בשיח ההלכתי מכונה שפיכה זו גם בשם "פגם הברית", והדרכים להימנע ממעשה זה קרויות "שמירת הברית". מכך, חזרה בתשובה ממעשה זה קרויה "תיקון הברית". המשנה והתלמוד מורים להימנע ממצבים העלולים לגרום להוצאת זרע לבטלה, וספר הזוהר מחמיר מאוד ביחסו למעשה זה.
בתורה שבכתב
בתלמוד הבבלי מבואר כי את חומרת מעשה זה ניתן למצוא כבר בפרשת וישב, בה כתוב כי ער ואונן מתו בגין חטא אותו מזהה התלמוד כהוצאת זרע לבטלה: יש הרואים בפסוק זה, המתאר משגל נסוג, מקור לאיסור האוננות, אף על פי שמדובר בתקופה שקדמה למתן תורה, לעומת זאת, הפרשנים חלוקים בעניין, האם חטאו של אונן היה השחתת הזרע כשלעצמה, או השחתת הזרע כביטוי לסירובו לייבם את גיסתו ו"לתת זרע לאחיו הבכור". לסירוב זה יש משמעות כלכלית חשובה כיוון שדין הירושה בתורה מושפע גם מדין היִיבּוּם, לפיו מצווה שאחיו של מת שאין לו בנים ישא את אשת המת; הבן הבכור הנולד להם נקרא על שם המת ויורש אותו.
בתורה שבעל פה
על אף שאיסור האוננות לא נכתב בתורה באופן מפורש, ההלכה ומסורת התורה שבע"פ רואות בה עבירה גדולה אשר פסוקים מסוימים נדרשים כמתייחסים אליה. התלמוד דורש את הציווי "לא תנאף" כך: "לא תהא בך ניאוף בין ביד בין ברגל". בנוסף, הפסוק "ונשמרת מכל דבר רע" נדרש בתלמוד כציווי "שלא יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה".
מספר דימויים נתנו חז"ל למוציא זרע לבטלה. אחד מהדימויים הוא "כאילו שופך דמים". החכמים התייחסו אל הזרע כאל "חי פוטנציאלי", ואל האוננות כמעין רצח שבו האדם מחסל את ילדיו הפוטנציאליים. דימוי נוסף ישנו, לפיו המוציא שכבת זרע לבטלה כאילו עובד עבודה זרה כלומר מטה את כוח החיים למטרה אישית, כמו שעובדי עבודה זרה מטים את כוח האמונה לעצים ואבנים.
בנוגע לתוקף האיסור ישנה מחלוקת: פוסקים רבים סוברים שהאיסור הוא מדאורייתא, ונלמד ממקורות שונים, ויש פוסקים הסוברים שהוא מדרבנן.
בשנים האחרונות הושמעו קולות של רבנים ליברליים, אשר מקלים בחומרת המעשה, וכן נוצרו מסגרות חינוכיות שנועדו לסייע לנוער "להשתחרר מתחושת האשמה והאימה שהייתה פעם המפגש העיקרי של מתבגרים דתיים עם 'תיקון הברית'". עמדות אלו התקבלו בתרעומת בקרב ציבורים נרחבים מהיהדות האורתודוקסית וזכו לביקורת המאשימה בסטיה מההלכה המסורה או הטוענת שנסיון לגרום לאדם להשלים את כשלונותיו ולהתייאש מתיקון אינו דרך חינוכית חכמה.
הגדרת המעשה
עיקר האיסור בהוצאת זרע לבטלה הוא כשנעשה במכוון. עם זאת גם קרי לילה נחשב לחיסרון כשהוא נובע מהרהור עבירה.
בספרות ההלכה דנים בשאלות הלכתיות רבות סביב איסור הוצאת זרע לבטלה: למשל, האם מותרת הוצאת זרע באוננות שנועדה לאפשר בעקיפין פרייה ורבייה, לשם בדיקה רפואית או להפריה מלאכותית וכדומה.
מכל מקום, קיום יחסי מין שאין בהם פוטנציאל רבייה, כגון עם נשים הרות, עקרות או מבוגרות מדי מכדי להתעבר, אינו נחשב להוצאת זרע לבטלה. מכאן ניתן ללמוד שהמונח "זרע לבטלה" אינו מכוון לבטלה מהולדה, אלא שלא במהלך קיום יחסי מין עם אישה.
שמירת הברית
על פי התלמוד הירושלמי, מראה העיניים הוא המוביל לחטא הוצאת זרע לבטלה, כפי שמובא גם במסכת נדרים: "כל הצופה בנשים - סופו בא לידי עבירה".
על מנת להימנע מהוצאת זרע לבטלה, קבעו חכמים כי על אדם להימנע מנגיעה באיבר מינו, גם בעת בדיקה אם נפלט זרע (לצורך בדיקת טהרה), ולדעת רבי אליעזר אפילו אחיזת איבר המין לצורך עשיית שתן שקולה להבאת מבול לעולם. במסכת שבת מסופר על רבי יוסי, אשר נמנע לצורך שמירת הברית אפילו ממבט באיבר מינו ומהכנסת ידו אל מתחת לאבנט.
מקור נוסף בתורה שבו תולים חז"ל עניין זה הוא: ממקור כללי זה, חז"ל לומדים הלכות רבות בעניינים מגוונים הקשורים לתפיסתם את הרע. בין היתר "שלא יסתכל אדם באשה נאה ואפילו פנויה, באשת איש ואפילו מכוערת". מקור זה אינו אלא אסמכתא, שכן לא פורש בו האיסור באופן קונקרטי, ופשטו של הפסוק הוא כפרשנות הספרי (קי"ט) ובעקבותיו הרמב"ן והמלבי"ם, שמדובר בעבירות חמורות הקשורות בעיקר לשדה הקרב.
במניין המצוות של ספר החינוך נמנית מצווה זו במצווה שפ"ז - "איסור ההליכה לרעה אחר מחשבת הלב ומראה העיניים" - "שלא ירדוף האדם אחר מראה עיניו" (ואילו ברמב"ם לאו מ"ז ובסמ"ג לאו ט"ו).
במאה ה-21 מופצים ספרים וחוברות בנושא שמירת הברית, ובתוכם הכותרים "אות ברית קודש" ו"מלחמתה של מחשבה". בשנת 2011 פרסם הרב יהושע שפירא ספר בשם "אשיב ממצולות", שמסכם מקורות רבים בנושא שמירת הברית ומתמקד בדרכי התשובה מעבירה על האיסור. בנוסף ארגון "שומרי ברית קודש" בראשות הרב יעקב בן חנן עוסק בהגברת המודעות על חשיבות המצווה בהלכה ונותן כלים ועצות לכך, במיוחד באמצעות הספר "כי תצא למלחמה" וספרים נוספים, כגון: "יסוד היהדות", "הדרך אל האמת", "ספר הבחירה".
אחד מביטויים ליחס הציבורי הדתי לאוננות בזמננו, הוא הקמת ארגון "עצת נפש", שעוסק בין היתר במתן עזרה וסיוע לנערים המבקשים סיוע בהימנעות ממנה.
באופן מסורתי נחשב עיסוק פומבי בנושא כלא צנוע.
תיקון הברית
רבי נחמן מברסלב אמר שרק הוא מבין את כוונת הקביעה בספר הזוהר שהחטא של הוצאת זרע לבטלה אינו ניתן לתשובה, ואמר שניתן לתקן את החטא על ידי אמירת ה"תיקון הכללי" - עשרה פרקי תהילים ותפילות שנועדו לתקן את הפגם, בנוסף על טבילה במקווה שנחשבת על ידו לעיקר התיקון.
גם מהאר"י והבן איש חי ישנם נוסחי תפילה שנועדו לחזרה בתשובה על ידי אמירתם. המקובל רבי אליהו ליאון לוי כתב אף הוא נוסח בשם "תיקון יסוד ישועת אליהו". במסורת, תיקון נוסף לעבירה על האיסור הוא מתן צדקה בימי השובבי"ם.
מניעת הריון
בתלמוד מובא שיטתו של התנא רבי אליעזר ורבי מאיר, שלמשך 24 חודשים לאחר שאישה יולדת, על בעלה להיות "דש מבפנים וזורה מבחוץ" (כלומר שופך בחוץ) אך לא נפסק כן להלכה.
ביאה שלא כדרכה וביאה דרך איברים
בתלמוד הבבלי מובא:.
בתוספות הובאה דעתו של ר"י הזקן ש מותרת לאדם ביאה שלא כדרכה אם ירצה, גם אם מוציא זרעו שלא בנרתיק. כדעת ר"י הזקן פוסק גם הרא"ש. אף האליה רבה פוסק כי הוצאת זרע בביאה שלא כדרכה עם אשתו אינו נחשב כ"הוצאת זרע לבטלה" כל עוד שכוונתו של האדם אינו למנוע היריון מאשתו (כפי שכיוון אונן במעשהו עם תמר) וכן שאינו "רגיל" לעשות כן, וכן הובא בפסקי האגודה המהרש"א גם מיקל באקראי בעלמא.
אכן יש מהראשונים ומהם בעל התוספות רי"ד שהתירו באופנים מסוימים הוצאת זרע מחוץ לנרתיק בחיי הנישואין על מנת להשקיט יצרו של אדם, וזו כפי ביטוי התלמוד "כל מה שאדם רוצה לעשות באשתו עושה";
דעתו זו של תוספות הרי"ד הובא גם בפירוש נכדו הריא"ז: "...ער ואונן היינו משחיתים זרעם בכוונה, אבל אם אדם רוצה למלאות תאותו מותר, דכל מה שרוצה אדם לעשות באשתו עושה, וכך פירש בפסקיו בפ"ק דיבמות".
הרמ"א על אבן העזר סימן כ"ה סעיף ב' מביא את דברי הרמב"ם לפי הגרסה הרווחת, ואחר כך את דברי ר"י, ומסיים: "ואף על פי שמותר בכל אלה, כל המקדש עצמו במותר לו - קדוש יאמרו לו". ישנם פוסקים הסוברים שגם לדעת המחמירים, כאשר לא ניתן לקיים יחסי אישות תקינים מסיבות כלשהן, ניתן לקיים ביאה שלא כדרכה או ביאה דרך איברים.
רקע רוחני-מיסטי
יותר מכל נושא אחר בתחום הארוס והדת, זכתה סוגיית שכבת הזרע לפיתוח מיסטי בדורות האחרונים, ובקבלה קיימת דעה כי מניצוצות החיים המתפזרים עם הזרע המבוזבז, לשיטתה, נוצרים מלאכי חבלה. בכתבי האר"י כתוב כי מעשה הוצאת זרע לבטלה מאריך את הגלות ומעכב את הגאולה. בספר הזוהר אף נאמר כי חטא זה הוא החטא היחיד שאין לו כפרה. יש שפירשו שאין כוונת הזוהר כפשוטו, אלא שהכוונה היא להרתיע את האדם מן החטא, הסבר לגישה זו נעוץ בכך שישנם מאמרי חז"ל הרבים האומרים כי תמיד אפשר לחזור בתשובה, ואין חטא שאי אפשר לחזור עליו בתשובה. בפירוש בעל הסולם על הזוהר כתוב שאפשר לעשות על החטא תשובה חלקית, אמנם רק כשיבוא המשיח יהיה אפשר לעשות תשובה מלאה על החטא.
ביטוי מובהק ליחס החמור של ההלכה לעוון זה, נמצא בטור ובשולחן ערוך חלק אבן העזר (סימן כג), שם נכתב שהוצאת שכבת זרע לבטלה היא העבירה החמורה ביותר בתורה. דוגמה נוספת היא בקיצור שולחן ערוך, בפרק הלכות צניעות, בו נכתב: "ואלו שמנאפים ביד ומוציאים זרע לבטלה - לא די להם שאיסור גדול הוא, אלא שהעושה זאת הוא בנידוי, ועליהם נאמר (ישעיה א, טו) 'ידיכם דמים מלאו', וכאלו הורג את הנפש". ומוסיף: "ולפעמים בעונש זה, חס ושלום, בניו מתים כשהם קטנים או שיהיו רשעים, והוא בא לידי עניות".
די. בי. קופר
'''די. בי. קופר (באנגלית: D. B. Cooper''') הוא שם שבו כונה (בשוגג) אדם שחטף ב-24 בנובמבר 1971 מטוס בואינג 727 אמריקאי שהיה בדרכו מפורטלנד לסיאטל. קופר איים לפוצץ את המטוס אם לא יועבר לידיו כופר בסך מאתיים אלף דולרים (שווה ערך לכ-1.4 מיליון דולר במונחים של שנת 2022) בעת נחיתת המטוס בסיאטל. כמו כן הוא תבע ארבעה מצנחים. משנענו דרישותיו, שחרר קופר את נוסעי המטוס. המטוס המריא מסיאטל כשעליו החוטף וארבעה אנשי צוות, וכשנחת מאוחר יותר בנבדה נמצאו על סיפונו אנשי הצוות בלבד. התברר, כי שעתיים קודם לנחיתה, בעוד המטוס באוויר ואפוף סופת גשמים, פתח קופר את דלתו האחורית וצנח אל הלא נודע.
הכסף וזהותו האמיתית של קופר לא התגלו מעולם. כמו כן, אין מידע לגבי גורלו של החוטף. למעשה, כלל אין ודאות שהוא שרד את הצניחה. אופיו הנועז של הפשע והמסתורין שאופף את גורלו של קופר ממשיכים לעורר את סקרנות הציבור עד היום, והמקרה הוא מקרה חטיפת המטוסים הלא-מפוענח היחיד בהיסטוריית התעופה האמריקאית.
בעת העלייה למטוס הזדהה החוטף בשם דן קופר (Dan Cooper). הכינוי די. בי. קופר, שמקורו בטעות של עיתונאי, השתרש בציבור.
מהלך החטיפה
ב-24 בנובמבר 1971 בשעה 16:35, ערב חג ההודיה, עלה על מטוס בואינג 727 של חברת התעופה נורת'ווסט, בטיסה 305 מנמל התעופה הבינלאומי פורטלנד שבפורטלנד לסיאטל, אדם שהזדהה בשם דן קופר. קופר, שתואר כאדם באמצע שנות ה-40 לחייו, גובהו 1.80 מטר בערך, היה לבוש בהידור: מעיל גשם שחור, חליפת עסקים כהה, חולצה לבנה מגוהצת, משקפי שמש, עניבה צרה וסיכת אם הפנינה. זמן קצר לפני כן הוא ניגש לדלפק של חברת נורת'ווסט, כשהוא נושא בידיו מזוודה שחורה וקנה כרטיס טיסה בכיוון אחד. הטיסה תוכננה להימשך כחצי שעה.
לאחר שעלה לטיסה, התיישב קופר באחורי המטוס ומיד לאחר ההמראה העביר פתק לדיילת פלורנס שפינר. לאחר שזו לא קראה את הפתק מיד כשניתן לה, אמר לה קופר "גברת, כדאי שתסתכלי בפתק, יש לי פצצה". בפתק נכתב באותיות מודפסות גדולות: "יש לי פצצה במזוודה. אני אשתמש בה במידת הצורך. אני רוצה שתשבי לידי. המטוס הזה נחטף".
קופר דרש 200,000 דולר במזומנים בשטרות לא מסומנים של 20 דולר, וארבעה מצנחים. את הכסף והמצנחים דרש להעביר למטוס עם נחיתתו בסיאטל, תוך איום לפוצץ את המטוס. שפינר דיווחה על כך לתא הטייס, והקברניט ויליאם סקוט יצר מיד קשר עם מגדל הפיקוח. במגדל הפיקוח פנו ל-FBI, שהורה לסקוט לשתף פעולה עם החוטף. שפינר חזרה לקופר והתיישבה לצדו תוך שהיא מנסה לוודא אם הפצצה בתיקו אמיתית. קופר, שחש בכך, פתח את התיק ובתוכו ראתה שפינר חוטי חשמל ומה שנראה לה כ"מקלות דינמיט אדומים", ובכך שוכנעה כי הפצצה אמיתית. קופר הורה לה לומר לטייס שלא לנחות עד שהכסף והמצנחים שביקש יהיו מוכנים בנמל התעופה.
שחרור הנוסעים
המטוס החל לחוג מעל סיאטל בזמן שהרשויות ניסו למלא אחר דרישותיו של קופר. ה-FBI נתן לו את הכסף בשטרות לא מסומנים, כפי שביקש, אך כל שטר צולם במצלמה כך שמספרו הסידורי נרשם. נשקלה האפשרות לספק לו מצנחים פגומים, אך היא נפסלה מחשש שקופר ייקח עמו בני ערובה אם וכאשר יקפוץ. אחת הדיילות, טינה מקלו, ששהתה זמן רב עם קופר, העירה כי הוא היה נחמד ומתחשב ואף ביקש כי לצוות המטוס יובא אוכל מיד לאחר נחיתתם בסיאטל. בניגוד לכך, חוקרי ה-FBI טענו כי קופר התנהג בגסות והשתמש בשפה מלוכלכת.
הנוסעים, שלא היו מודעים לדרמה שהתרחשה בזמן הטיסה, הופתעו לגלות כי המטוס נחטף. מהר מאוד גילו סוכני ה-FBI כי נוסע אחד, דן קופר, לא ירד מהמטוס, וכך הבינו כי הוא החוטף.
המראה שנייה
בשעה 19:40, לאחר תדלוק המטוס ובדיקת הכופר, הורה קופר לסקוט להמריא. מיד עם המראת המטוס המריאו בעקבותיו שני מטוסי קרב מסוג F-106 מבסיס חיל האוויר הסמוך, אך עקב דרישתו של קופר לטוס במהירות נמוכה של 320 קמ"ש התקשו המטוסים, המיועדים לטיסות במהירויות גבוהות, לעקוב אחרי מטוס הנוסעים. בנוסף, תנאי מזג האוויר הירודים הקשו עוד יותר על מטוסי הקרב לשמור על המטוס בשדה ראייתם. עוד דרש קופר לטוס עם מדפים בזווית של 15 מעלות ולהשאיר את הגלגלים למטה וכן הורה לטייס לשמור על גובה של 3,000 מטר, זאת כדי לאפשר את פתיחת דלת המטוס מבלי לסכן את נוסעיו.
הצניחה
זמן קצר לאחר ההמראה קופר ביקש ממקלו שתסביר לו כיצד לתפעל את דלת היציאה האחורית. דלת זו הובילה לגרם מדרגות הידראולי הנפתח כלפי חוץ. לאחר מכן הוא ביקש ממקלו, שעד אז ישבה לצדו, להצטרף לשאר הצוות בתא הטייס ולהישאר שם. דקות אחר כך, בשעה 20:13, הבחין הצוות בנורית אדומה שנדלקה בלוח המחוונים, דבר שהצביע על כך שהדלת האחורית של המטוס נפתחה. קופר הורה מראש שלא להפעיל את ויסות לחץ האוויר. אילולא היה עושה זאת, הבדלי לחץ האוויר במטוס היו גורמים לו להישאב החוצה. באמצעות האינטרקום שאל סקוט את קופר אם יש משהו שהוא יכול לעשות למענו. קופר השיב בשלילה. זו הייתה הפעם האחרונה שקולו נשמע. קופר הוריד את המדרגות ובחשכה מוחלטת ובגשם סוער קפץ מהמטוס ולא נראה עוד לעולם.
כשעתיים לאחר מכן, בשעה 22:15, נחת המטוס ברינו שבמדינת נבדה בעוד המדרגות האחוריות נגררות על מסלול הנחיתה. סוכני ה-FBI שביצעו חיפוש במטוס מצאו מספר טביעות אצבע שייתכן שהיו של קופר, עניבה, סיכת אם הפנינה ושני מצנחים. המזוודה עם הפצצה, הכסף ושני המצנחים האחרים נעלמו.
ההיעלמות
מזג האוויר הסוער ששרר בליל הצניחה הביא לכך שהחיפושים לא התחילו עד ליום המחרת. החוקרים התקשו לקבוע את מקום הנחיתה המדויק של קופר, וזאת מכיוון שהזמן והמקום שבו קפץ מהמטוס לא היו ידועים. עם זאת, בהסתמך על נקודת הזמן המוערכת של הצניחה הם שיערו כי הוא נחת במדינת וושינגטון, סמוך לגבול עם מדינת אורגון, באזור הכולל יערות סבוכים, אגמים והרים.
בימים הראשונים התנהלו החיפושים על ידי קבוצות קטנות של סוכני FBI ושוטרים מקומיים שסרקו את האזור ברגל, בסיוע מסוקים וסירות. חברת נורת'ווסט אף הציעה פרס בסך 25 אלף דולר למי שישיג מידע לגבי מקום הימצאו של החוטף. ברם, לאחר שעברו חודשים ושום ראיות חדשות לא נמצאו, הצטרפו לחיפושים גם אנשי צבא וחברי המשמר הלאומי. לאחר כשישה שבועות של חיפושים משותפים באזור הנחיתה המשוער הסתיים מצוד האדם בין הגדולים בתולדות ארצות הברית ללא תוצאות. לא נמצא כל זכר לקופר או למצנח שלו, והשאלה אם קופר שרד את הצניחה או לא נותרה שנויה במחלוקת בקרב החוקרים עד היום.
מהלך החקירה
בחודשים שלאחר החטיפה, חקרה המשטרה המקומית, בסיוע ה-FBI, מאות חשודים. אחד מהחשודים הראשונים שנחקרו היה אדם בעל רישום פלילי מינורי בשם די. בי. קופר. הוא נחקר מתוך סיכוי קלוש שהחוטף בחר להשתמש בשמו האמיתי או בשם שמתבסס על שמו האמיתי. האיש נוקה מכל חשד במהרה אולם כתב מקומי, שמיהר להעביר ידיעה לעיתונו בזמן, התבלבל וכתב את שמו של די. בי. קופר (האיש שנוקה מכל חשד), עם השם בו הזדהה החוטף, דן קופר. הדיווח, ובו הטעות, נפוץ במהרה ברחבי המדינה, והשם "די. בי. קופר" התקבע בתודעה הציבורית כשמו של החוטף.
החוקרים קבעו מהר מאוד כי לקופר לא היה שותף על הקרקע שחיכה לסייע לו עם נחיתתו, וזאת מכיוון שמהירותו של המטוס וגובהו בעת הקפיצה ביחד עם מערבולות האוויר וכיווני הרוח המשתנים לא איפשרו לחזות מראש את מקום הנחיתה המדויק.
ה-FBI החל להתמקד בניסיון לאתר את שטרות הכופר ופרסם את מספרם הסידורי בבנקים, בחברות הלוואה ובבתי עסק. ארגוני חוק ברחבי העולם קיבלו גם הם מידע על קופר ועל השטרות. בנובמבר 1973 עיתון מקומי המבוסס בפורטלנד שבמדינת אורגון החל לפרסם, באישור ה-FBI, את מספרם הסידורי של השטרות ואף הציע פרס על סך 1,000 דולר לראשון שימצא את אחד מהשטרות. למרות הצעה דומה ממספר עיתונים נוספים ברחבי המדינה, אף אדם לא הגיע עם שטר מתאים על מנת לגבות את הפרס. שנים לפני כן הצליח ה-FBI לפתור מספר פשעים של סחיטה ושוד בנק על ידי מעקב אחר המספרים הסידוריים של השטרות. כל המקרים הללו נפתרו בתוך מספר שבועות וזאת מכיוון שהפושעים החלו לבזבז את הכסף מספר ימים אחרי ביצוע הפשע. נסיבות אלו ללא ספק לא היו קיימות במקרה של קופר.
צוות האוויר והנוסעים שהיו עם קופר במטוס נחקרו ומסרו תיאור כמעט זהה שלו. על סמך תיאורים אלה, הרכיב ה-FBI קלסתרון של קופר והפיץ אותו לציבור. קצוות החוט שהגיעו בעקבות כך נפסלו מהר מאוד ופעם נוספת לא הייתה כל התקדמות בחקירה. בקלסתרון זה נעשה שימוש עד היום.
פריצת דרך
בסוף שנת 1978 נמצאה הראיה הראשונה לחטיפה על הקרקע. צייד שהסתובב סמוך למקום הנחיתה המשוער של קופר, מצא פלקט ובו הסבר על הדרך להוריד את גרם המדרגות מהפתח האחורי של בואינג 727. בדיקות שבוצעו אישרו כי הפלקט שייך למטוסו של קופר.
ב-10 בפברואר 1980 התרחשה פריצת הדרך המשמעותית ביותר בחקירה. בריאן אינגרם, ילד בן 8, חפר בחול ליד נהר קולומביה ומצא 294 שטרות נרקבים של 20 דולר בסכום כולל של 5,880 דולר. השטרות נמצאו על גדות הנהר כשהם עטופים ברצועות גומי וקבורים 5 ס"מ מתחת לחול. לאחר בדיקת המספר הסידורי של השטרות הסתבר כי מדובר בחלק מהכופר שניתן לקופר תשע שנים קודם לכן. אינגרם לקח את חוקרי ה-FBI למקום מציאת הכסף, אך למרות חיפושים נרחבים שנעשו במקום, לא נמצאו שטרות נוספים. ב-18 במאי, 14 שבועות לאחר מציאת הכסף, התפרץ הר הגעש סנט הלנס וכיסה את האזור באפר עבה. רבים מאמינים שבכך אפסו הסיכויים למצוא ראיות נוספות שאולי עדיין נמצאות במקום.
מספר תאוריות צצו בעקבות הגילוי. מבדיקות מדעיות שבוצעו ועל סמך התייעצות עם מומחים נקבע כי הכסף הגיע למקום לא יאוחר מ-1974, שלוש שנים לאחר החטיפה. מספר חוקרים העלו השערה כי קופר לא שרד את הצניחה וגופתו והתיק עם הכסף נמצאים בקרקעית הנהר. באשר לדרך שבה הגיע הכסף לגדות הנהר הם מסבירים כי לאחר מספר שנים נרקב התיק מספיק כדי לשחרר כמה חבילות של שטרות שנסחפו עם הזרם, ובסופו של דבר הגיעו לגדות הנהר שם נמצאו על ידי אינגרם. תאוריה אחרת גורסת כי קופר חזר למקום מספר שנים לאחר החטיפה וזרק את הכסף על מנת לטשטש את עקבותיו או כיוון שהגיע למסקנה שמסוכן מדי להשתמש בכסף. למרות זאת יש המאמינים בהסבר הפשוט יותר, לפיו השטרות פשוט נפלו מתיקו של קופר כאשר הוא קפץ מהמטוס.
באשר לחוקרי ה-FBI, מציאת הכסף חיזקה את השערתם כי קופר לא שרד את הצניחה. השערה זו התבססה על ההנחה שפושע כמוהו לא יהיה מוכן להשאיר מאחור חלק מהשלל למענו סיכן את חייו כל כך.
אינגרם קיבל בסופו של דבר 2,860 דולר מהכסף שנמצא. ב-13 ביוני 2008 הוא מכר 15 מהשטרות במכירה פומבית בסכום כולל של 37,000 דולר.
ב-2009 בחר ה-FBI צוות של מדענים כדי שיבדקו שוב את הראיות. בעזרת מיקרוסקופ אלקטרוני זיהו המדענים חלקיקי יסודות נדירים כגון טיטניום טהור וצריום על העניבה שהשאיר קופר במטוס. כשניסו המדענים להבין היכן בארצות הברית ניתן היה למצוא שילוב של כל היסודות, התגלה שהמיקום היחיד הוא כנראה במפעלי הייצור של בואינג, ולכן קופר כנראה עבד בהם או שהיה קבלן משנה באחד מהמפעלים הללו.
חשודים
זמן קצר לאחר החטיפה ה-FBI עיכב לחקירה עבריין מוכר תושב פורטלנד בשם די. בי. קופר. אדם זה מעולם לא נחשב כחשוד משמעותי בפרשה, והוא עוכב רק מכיוון ששמו היה זהה לזה של החוטף. החשוד זוכה ושוחרר במהרה בתום חקירה קצרה, אך התקשורת ששמעה על עיכובו, מיהרה לפרסם את שמו ברבים והשם השתרש, וזהו השם שבו נודע החוטף מאז ועד היום.
עם השנים הלך וגדל מספר החשודים והרשימה מונה כיום למעלה מ-1,000 איש. עם זאת, מספרם של החשודים המרכזיים קטן בהרבה.
ריצ'רד מקוי ג'וניור
ב-7 באפריל 1972, ארבעה חודשים לאחר החטיפה, עלה על טיסה 855 של חברת התעופה יונייטד איירליינס הנוסע ריצ'רד מקוי ג'וניור. מקוי, נשוי ואב לשני ילדים, טייס מסוקים לשעבר וצנחן נלהב, עלה למטוס תוך שהוא משתמש בשם הבדוי ג'יימס ג'ונסון ולובש עניבה וסיכת אם הפנינה. לאחר ההמראה מסר מקוי לדיילת פתק שבו הוא דרש ארבעה מצנחים וחצי מיליון דולר. לאחר שהמטוס נחת בסן פרנסיסקו ודרישותיו מולאו, הורה מקוי לתדלק את המטוס והוא המריא. זמן קצר לאחר ההמראה צנח מקוי מהמטוס. המטוס היה מסוג בואינג 727 עם גרם מדרגות אחוריות, ושיטת הפעולה הייתה זהה לזו של קופר, אך בניגוד לקופר מקוי עשה מספר טעויות גורליות. הוא השאיר את הפתק עם כתב ידו על המטוס ואת טביעות אצבעותיו על ירחון שקרא.
המשטרה החלה לחקור את מקוי בעקבות מידע שהגיע משוטר תנועה שהיה מיודד עמו. ככל הנראה, זמן קצר לאחר חטיפת המטוס על ידי קופר העיר מקוי על כך שקופר היה צריך לבקש חצי מיליון דולר ולא להסתפק ב-200 אלף. חשדו של השוטר התעורר ולכן יצר קשר עם ה-FBI.
ברני רודס, סוכן FBI לשעבר, וראסל קאלם כתבו ב-1991 ספר שבו טענו כי קופר ומקוי הם למעשה אותו אדם. בספר נטען כי שיטת החטיפה הזהה, העניבה וסיכת אם הפנינה שלבשו השניים לא משאירים מקום לספק כי מדובר באותו אדם. עוד טענו כי מקוי אף פעם לא הודה ולא הכחיש כי הוא קופר, וכאשר ניסו החוקרים לשאול אותו ישירות על כך ענה להם "אני לא רוצה לדבר איתכם על כך". הסוכן שהרג את מקוי צוטט אומר כביכול "כשיריתי במקוי, יריתי גם בקופר באותו הזמן". בסוף שנות ה-80 בוצעו מספר ראיונות עם אנשי צוות המטוס של קופר. כל אנשי הצוות טענו כי תמונתו של מקוי לא דומה לדמות של קופר שהם זכרו. ב-2007 הודיע ה-FBI כי הוא פסל סופית את מקוי כחשוד בפרשה לאחר שנקבע כי בעת חטיפת המטוס על ידי קופר, מקוי אכל ארוחת ערב עם בני משפחתו.
דואן ובר
ביולי שנת 2000 התפרסמה כתבה בשבועון U.S. News & World Report על אלמנה בשם ג'ו ובר שטענה כי בעלה המנוח דואן ובר התוודה בפניה לפני מותו ב-28 במרץ 1995 כי הוא די .בי. קופר. ובר טענה כי לאחר מותו של בעלה היא החלה לחקור את עברו וגילתה כי הוא ישב בכלא שנמצא כ-30 ק"מ מנמל התעופה בפורטלנד, אותו נמל ממנו המריאה טיסה 305 שנחטפה על ידי קופר. היא אמרה כי בעלה דומה מאוד לקלסתרון של קופר וכי הוא נהג לעשן סיגריות ולשתות בורבון, כפי שעשה קופר בטיסה, ובלילות סבל לעיתים מסיוטים שבהם דיבר בשנתו על קפיצה ממטוס ועל כך שהשאיר את טביעות אצבעותיו על המדרגות. בנוסף, טענה ובר כי זמן קצר לפני מותו דואן גילה לה שפציעת רגל ישנה ממנה סבל נגרמה כתוצאה מקפיצה ממטוס.
ובר הלכה לספרייה שם מצאה ספר על קופר. בתוכו היא גילתה את מה שהיא חשבה ככתב ידו של בעלה שרשם בשוליים את שמה של העיירה שבה נמצא הפלקט של טיסה 305. ראיות נוספות שמחזקות את טענתה מספרות על חופשה בסיאטל שהשניים יצאו אליה בשנת 1979, ארבעה חודשים לפני שנחשף חלק מהשלל באזור, שתוארה על ידי דואן כמסע סנטימנטלי וכללה גם ביקור בנהר קולומביה. היא זכרה כיצד דואן התעקש מסיבה כלשהי לצאת לבדו לסיור בגדות הנהר באזור.
ובר יצרה קשר עם החוקר הראשי לשעבר של הפרשה, ראלף הימלסבך, שבתורו הסכים איתה ואמר כי הראיות הנסיבתיות שסובבות את ובר מתאימות לפרופיל של החוטף. למרות זאת, ה-FBI הפסיק לחקור את ובר כחשוד ביולי 1998 מכיוון שלא נמצאו ראיות מוצקות הקושרות אותו לחטיפה.
בדיקת השוואה שבוצעה לא הצליחה למצוא התאמה בין טביעות האצבע של ובר לאלה שנלקחו מהמטוס. באוקטובר 2007 הודיע ה-FBI כי בבדיקה מדעית שנעשתה נמצא כי דגימת ה-DNA החלקית שהוצאה מהעניבה שקופר השאיר במטוס אינה שייכת לוובר.
קנת כריסטיאנסן
ב-29 באוקטובר 2007 פרסם ירחון ניו יורקי כתבה עם שמו של חשוד חדש העונה לשם קנת כריסטיאנסן. בכתבה נכתב כי כריסטיאנסן, שנפטר בשנת 1994, היה צנחן בצבא ועובד לשעבר של חברת התעופה נורת'ווסט. כריסטיאנסן, כך נטען, קנה מספר נכסים במזומנים כשנה לאחר החטיפה והתיישב במדינת וושינגטון סמוך למקום ממנו קפץ קופר מהמטוס. הוא גם נהג, בדומה לקופר, לשתות בורבון ולעשן סיגריות. פלורנס שפינר, הדיילת לה הגיש קופר את הפתק עם איומו, אמרה כי תמונתו של כריסטיאנסן דומה מאוד לקופר ואחיו הוסיף ואמר כי לפני מותו כריסטיאנסן אמר לו "יש משהו שאתה צריך לדעת אבל אני לא יכול לספר לך".
לבסוף פסל ה-FBI את כריסטיאנסן כחשוד. התברר כי אף על פי שבמבט ראשון כריסטיאנסן נראה דומה לקופר, בדיקות מדוקדקות יותר מצאו שמבנה גופו, גובהו, משקלו וצבע עיניו לא תאמו את התיאור שנתנו הצוות והנוסעים של טיסה 305 זמן קצר לאחר החטיפה.
התעניינות מחודשת של ה-FBI וראיות חדשות
ב-1 בנובמבר 2007 נחשף לראשונה כי קופר דרש שני מצנחים ראשיים ושני מצנחים רזרביים וכי הרשויות סיפקו לו בטעות מצנח רזרבי דמה, חסר תועלת, ששימש רק להדגמות בכיתה. מצנח הדמה לא נמצא במטוס לאחר הקפיצה, ומשערים כי קופר לא הבין כי הוא חסר תועלת וקפץ רק עם מצנח תקין אחד. המצנח הרזרבי השני, התקין, נפתח וקופר השתמש בחוטיו על מנת לקשור לגופו את התיק עם הכסף.
ב-31 בדצמבר 2007 חזר בו ה-FBI מהערכתו כי קופר היה צנחן מנוסה. הנחתם הראשונית של החוקרים הייתה כי קופר היה חייב לעבור אימונים ולהיות מנוסה בצניחה על מנת לבצע פעולה כה נועזת, אולם ניתוח מאוחר יותר של האירועים הביא את ה-FBI לשקול זאת מחדש. החוקרים הגיעו למסקנה ששום צנחן מנוסה לא היה מנסה לבצע קפיצה ממטוס בסופת גשם בחושך וללא נקודות ציון על הקרקע. בנוסף לכך, החוקרים האמינו כי גם אם קופר מיהר לברוח, צנחן מנוסה היה לכל הפחות בודק את המצנחים שלו.
ביוני 2008 הועלו מספריהם הסידוריים של כל 9,998 שטרות 20 הדולר לאתר אינטרנט שבו יכול כל אדם להזין את מספרי השטרות שבידיו ולבחון אם מדובר בחלק מהכופר האבוד של קופר.
הפסקת החקירה
ב-13 ביולי 2016, הודיע ה-FBI על הפסקת החקירה, אך ציין כי ישקול את חידושה בעתיד אם יתגלו רמזים ממשיים, דוגמת חלקים ממצנחו של קופר או הכסף שקיבל.
בתרבות
על אף שדי. בי. קופר היה פושע אשר סיכן את חייהם של 42 אנשים, פשעו חסר התקדים עורר השראה וזכה להתייחסות ולאזכורים בתרבות, לרבות בספרים, בסרטים, בסדרות טלוויזיה, ברדיו ובמוזיקה, בין היתר בסרט "שיגעון בנהר" ובסדרות "נמלטים", "העוקץ", "שובר שורות", "מספ7ים" ו"לוקי".
מן העיר אל הכפר
מן העיר אל הכפר הייתה תנועה שהוקמה בראשית שנות החמישים של המאה ה-20 על ידי ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, כדי "לעורר פעולות הסברה לעידוד מעבר של תושבים ותיקים מיישובים עירוניים אל ההתיישבות החקלאית". התנועה פעלה במסגרת תנועת המושבים והובילה בתוך שנתיים לקליטת כ-800 משפחות חדשות במושבים קיימים ולהקמת עשרה מושבים חדשים בהם התיישבו עוד כ-800 משפחות.
תולדות התנועה
בעקבות העלייה ההמונית נוצר בישראל ביקוש מוגבר למזון וצורך בהגדלת המגזר החקלאי. הממשלה הקימה מושבים רבים לעולים ואלו סבלו מקשיים רבים. כדי לעודד את ההתיישבות במושבים ביקשה המדינה גם מהוותיקים לעבור למושבים, ובכך להראות שהמאמץ החקלאי נישא על ידי ותיקים ועולים גם יחד. כמו כן, התגברה האבטלה בערים והמדינה ביקשה להקל עליה בהעברת אנשים מהערים אל מושבים וקיבוצים.
הקריאה למעבר מהעיר אל הכפר יצרה הדים רבים ובמהרה הצטרפו עירוניים רבים לגרעיני ההתיישבות. בספטמבר 1952 התקיים טקס הנחת אבן פינה למושב הראשון של התנועה: שדי חמד ועד ינואר 1953 נוסדו גם יובל וירדנה. במהלך 1953 נוסדו בדרום: סגולה, פעמי תש"ז, שדה צבי וניצנה ובצפון: מאור, ותלמי מנשה. בשנת 1956 הוקם שדה משה, ב-1957 הוקם דוב"ב ובשנת 1958 הוקם צפרירים. עד סוף 1958 הוקמו 17 מושבים. בשנת 1960 נוסד אבן מנחם.
במהלך השנים הביאה התנועה מצטרפים רבים למושבים מעוטי תושבים כמו כפר קיש, שדמה, גן השומרון, שדה ורבורג ושדה אילן.