cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר הוא אחד מהפרסים המוענקים במסגרת טקס פרס גלובוס הזהב מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד.
היסטוריה של הפרס
לפני שנת 1974, הפרס ניתן באופן לא רציף, ובפרס זכו כמה סרטים במשותף. עד לשנת 1986, הפרס היה ידוע כ"פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר", כאשר כל סרט לא-אמריקאי היה יכול לזכות בפרס. בשנת 1987, שמו של הפרס שונה ל"פרס גלובוס הזהב לסרט בשפה זרה", כאשר כל סרט שבו שחקניו לא דיברו אנגלית-אמריקאית היה יכול להיות מועמד לקבלת הפרס. בנוסף, שינוי זה אפשר גם לסרטים אמריקאים, שלא דוברים אנגלית להיות מועמדים לטקס. דוגמאות לכך ניתן לראות בסרטים "מכתבים מאיוו ג'ימה", "אפוקליפטו" ו"רודף העפיפונים". החל משנת 1987, חלו שינויים בקריטריונים לקבלת פרס זה, כאשר הקריטריונים לזכאות לקבלת הפרס נוקשים יותר מאשר בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. קריטריונים נוקשים אלו באים לידי ביטוי בכך שסרטים אמריקאים מעולם לא זכו בקטגוריה. עד שנת 2006, גם סרטים שנעשו מחוץ לארצות הברית היו צריכים לכלול בתוכם דיאלוג מרכזי בסרט שיתנהל בשפה הרשמית של המדינה השולחת את הסרט לטקס.
המדינה בעלת הפרסים הרבים ביותר היא הממלכה המאוחדת, עם שבע זכיות. כשאחריה נמצאות ספרד וצרפת.
זינו
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
סת (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גיגס
גיגס (מלך בין 687–652 לפנה"ס, במקור האשורי מכונה גוגו), מייסד השושלת המרמנדית של הממלכה הלידית (Lydia) ששכנה במערב מרכזה של אסיה הקטנה, בסביבות העיר איזמיר שבטורקיה של ימינו.
חייו
על פי הרודוטוס, גיגס היה אחד מקציניו של המלך הקודם קנדלוס והיה איש סודו. קנדלוס היה סבור שאשתו היא האישה היפה ביותר עלי האדמות והרבה להלל את יופייה באוזני גיגס. פעם אחת הוא הכריח את גיגס לצפות בה בעודה מתלבשת בלי שתדע על כך. אולם הדבר נודע למלכה שהכריחה את גיגס לרצוח את קנדלוס ולשאת אותה לאשה. לפי אגדה המסופרת בדיאלוג "הפוליטאה" של אפלטון, הוא ביצע את מזימתו בעזרת טבעת קסמים הנקראת על שמו "טבעת גיגס", שהפכה אותו לבלתי נראה. טבעת זו הייתה גם מקור עושרו הגדול, שבגללו נתפרסם בין היוונים על ידי המתנות יקרות הערך ששלח לאורקל שבדלפי. כדי לתת אישור לשלטונו, פנה גיגס אל האורקל ושאל אותו כמה זמן יארך שלטונו. האורקל השיב ששלטון משפחתו יימשך חמישה דורות. הדור החמישי היה קרויסוס.
גיגס היה הראשון מבין מלכי לידיה שהרחיב את שלטונו על החלקים של אסיה הקטנה המיושבים על ידי היוונים. הוא כבש את קולופון ואת חבל טראוס והתקיף את מילטוס וסמרינה. בימיו הותקפה לידיה על ידי הקימרים, שחדרו לגבולותיה דרך ארמניה ופריגיה. גוגו ביקש את עזרת אשורבניפל מלך אשור, וכשזה לא נענה לבקשתו, תמך גיגס במלך מצרים פסמתיך הראשון במרידתו באשור. בפלישה השנייה של הקימרים נהרג גיגס בקרב. בנו ארדיס השני מלך אחריו.
חוקרי מקרא רבים סבורים כי דמותו של גיגס היא הבסיס לתיאור המקראי של גוג מלך מגוג המתואר בספר יחזקאל.
חדף מצוי
חדף מצוי (שם מדעי: Crocidura russula) הוא מין במשפחת החדפיים, השייך לקבוצת אוכלי חרקים.
מאפיינים
אורך גופו של החדף המצוי הוא כ-6.5 ס"מ, אורך זנבו כ-5.5 ס"מ ומשקלו 11–14 גרם. עייני החדף קטנות, יש לו אף ארוך ומחודד ושיניו מעטות מאוד. בטבע החדף חי שנה אחת ובשבי עד שלוש שנים. החדף נפוץ בצפון אפריקה ובמערב אירופה. החדף ניזון בעיקר מתולעים ומחרקים. בעונת הרבייה מתחיל הזכר בחיזור אחר הנקבה והריונה נמשך 28 ימים. בכל המלטה הנקבה ממליטה בין שלושה לשבעה גורים. בשנה אחת לכל נקבה יש עד 12 המלטות. הגורים עוזבים את אמם כשהם בני שתיים וחצי שבועות ובגיל שבעה שבועות מגיעים לבגרות מינית.
יהודי בלמונטה
יהודי בלמונטה הם קהילה של תושבים ממוצא יהודי בעיירה בלמונטה שבצפון פורטוגל ויישובים נוספים באזור זה, בעמק זזרה (Zêzere) למרגלות רכס ההרים דה-אסטרלה. הקהילה היהודית באזור ידועה בכך שמהמאה ה-15 ולאורך מאות שנים שמרה על יהדותה בסתר, עד שהתגלתה ב-1917.
ב-1917 ביקר בעיירה שמואל שוורץ, מהנדס יהודי מפולין, ומצא בו משפחות אשר שומרות על מנהגים יהודיים וסבורות שהן ממוצא האנוסים. הוא הביא מידע זה לידיעת העולם. בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 קיימה הרבנות הראשית לישראל מבצע "השבה ליהדות", בו גויירו תושבים שנחשבו לאנוסים באזור בלמונטה. כיום קיימת במקום קהילה יהודית, רובה של נשים, העוסקות בעיקר במסחר בבגדים משומשים - עיסוק מקובל בקרב היהודים בעבר. ב-17 אפריל 2005 הוקם בעיירה מוזיאון יהודי (Museu Judaico de Belmonte) המתאר את ההיסטוריה היהודית במקום.
האנוסים באזור פעלו בעבר כ"קהילה" סמויה. ללא ידיעה של שכניהם, הם שמרו על מנהגים יהודיים ונמנעו מנישואים עם תושבי העיירה הגויים במשך מאות שנים. עם זאת, אנטונייטה גארסיה כתבה בספרה על הקהילה כי לדעתה אין מידע מוסמך היכן היו יהודי העיירה בתקופה מאז שחויבו להמיר את דתם ועד העת החדשה. הם נחבאו, כפי שהיה מקובל אצל האנוסים החוששים לחייהם, בגלל סכנת ההלשנה לאינקוויזיציה. היא סבורה כי ייתכן שהגיעו לעיירה המרכזית בלמונטה מכפרים שכנים או ממקומות רחוקים רק במאות האחרונות. אין הוכחות לשרידותם בחמש מאות שנה דווקא בעיירה. יחד עם זאת, אין גם עדויות השוללות את הגעתם לבלמונטה רק בתקופה מאוחרת יותר.
מתוך 35 משפחות שידוע שחזרו ליהדות, קיימים צאצאים של שלוש משפחות מקוריות: מנדש, הנריקש ואוליביירה. קריאת התורה היא בשפה הפורטוגזית וסידורי תפילה כתובים באותיות לטיניות.
בעיירה מוצב שלט בו נכתב: "כאן בבתי הכפר קיימו בסתר את מצוות היהדות במשך 500 שנה, מ-1492 עד 1992. הם העבירו את המסורת בעל פה מדור לדור, קיימו בחשאי את השבת ואת ימי ראשון קיימו לעיני השכנים מסביב, נזהרים שלא למעוד בין מנהגי היהדות והנצרות, מחשש ליפול לידי האינקוויזציה ומרתפיה (...) כאן הנשמה היהודית לא הלכה לאיבוד, כאן הנשמה היהודית נשארת לעולם. ומתוך העבר יקום העתיד".
מוחמד חלמי
מוחמד חלמי (בערבית: محمد حلمي; בגרמנית: Mohamed Helmy; נודע בכינוי "מוד הלמי"; 25 ביולי 1901, ח'רטום – 10 בינואר 1982, ברלין) היה רופא מצרי שחי בברלין בימי השואה, הסתיר בביתו אישה יהודייה, ובכך הציל אותה מהנאצים. על פועלו זה, הוענק לו אות ההוקרה "חסיד אומות העולם" והוא הערבי היחיד שקיבל אות זה.
ביוגרפיה
בשנת 1922 החל חלמי לימודי רפואה בברלין. לאחר תום לימודיו וקבלת תואר הדוקטור לרפואה היה אסיסטנט במכון על שם רוברט קוך בברלין וזכה להכרה רבה מצד מנחיו. בתקופה הנאצית (1945-1933), העובדה שלא היה ממוצא ארי הייתה לו למכשול בקידומו המקצועי. מוצאו ועמדתו הביקורתית הגלויה כלפי ראשי המשטר הנאצי הגיעו גם לאוזנם של אנשי הגסטפו, וב־1937 הוא פוטר מבית החולים, נאסרה עליו עבודה בבית חולים ציבורי כלשהו ואף נאסר עליו להינשא לארוסתו הגרמנייה. ב־1939 נעצר חלמי עם אזרחים מצרים נוספים, אך שוחרר לאחר כשנה בשל בעיות בריאותיות. ד"ר חלמי ופרידה שטורמן, אישה גרמנייה מקומית, פעלו יחד בגרמניה הנאצית במטרה להציל משפחה יהודית במהלך השואה. ד"ר חלמי הוא המצרי הראשון המוכר כחסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) נאסר ד"ר חלמי עקב אזרחותו הזרה, אך שוחרר לאחר תקופה קצרה. עם תחילתו של גירוש היהודים מברלין, בסוף שנת 1941, הסתיר חלמי את אנה בורוס ידידתו. הוא המשיך להסתירה עד תום המלחמה, גם בתקופות שנחקר על ידי המשטרה עקב התבטאויות ביקורתיות כלפי המשטר. חלמי סיפק מחבוא וסיוע חומרי גם לחלק מבני משפחתה של בורוס, לבדו ובסיוע של ידידה. מתוך עדותה של אנה בורוס ליד ושם, חלמי הסתיר אותה בבקתתו בברלין ממרץ 1942 עד לסיום הקרבות. משנת 1942 לא היה לה קשר לעולם החיצון. ד"ר חלמי היה הרופא שלה והצליח להתחמק מכל חקירות הגסטפו. בעיתות סכנה שיכן אותה חלמי אצל מכרים, שם שהתה כמה ימים במסווה של אחייניתו מדרזדן. לאחר חלוף הסכנה חזרה לבקתתו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נשאר חלמי בברלין, והתגורר עד מותו. הוא נישא לארוסתו הגרמנייה, אנני ארנסט (אמי חלמי לאחר נישואיהם). אנה בורוס ובני משפחתה היגרו לאחר המלחמה לארצות הברית, אך מעולם לא שכחו את מציליהם. בשנות ה־50 ובתחילת שנות ה־60 הם שלחו מכתבי תודה חמים לסנאט של ברלין על פועלם של מציליהם. מכתבים אלו נמצאו בארכיון בברלין ונמסרו למחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם.
הכרה והנצחה
בשנת 2013 הכיר יד ושם בד"ר חלמי כחסיד אומות העולם, והחל לתור אחר קרובי משפחתו כדי לכבדם בטקס ולהעניק להם את תעודת הכבוד ומדליית חסיד אומות העולם. בעזרת היסטוריונית גרמנייה אותרו קרובי משפחתו במצרים, אך הם סירבו לקבל את האות מידי ישראל.
סיפור ההצלה של אנה בורוס בידי ד"ר מוחמד חלמי תועד על ידי הבמאית והמפיקה הישראלית טליה פינקל בסרט תיעודי בשם מוחמד ואנה - האומץ להציל, שהוקרן במוצאי יום השואה תשע"ז (2017) בערוץ הראשון. בסרט משולבים תמונות וקטעי ארכיון נדירים שנמצאו בארכיונים בברלין. תוך כדי יצירת הסרט, איתרה פינקל את ד"ר נאסר קוטבי, רופא מצרי קשיש החי במצרים והוא בן אחיינו של חלמי. בתיווכה הוא ניאות לקבל את התעודה. באוקטובר 2017 הוענקו לו התעודה ומדליית חסיד אומות העולם בטקס במשרד החוץ הגרמני בברלין, בנוכחות שגריר ישראל וקונסול מצרים בגרמניה, וכן בנוכחותה של קרלה גרינשפן, בתה של אנה בורוס. פינקל תיעדה את המפגש בין קוטבי לבין בתה של אנה בורוס כבסיס לסרט אנה והרופא המצרי, ששודר בתאגיד השידור כאן 11 לרגל יום השואה הבינלאומי ב־2023.
ב-25 ביולי 2023 בחרו בגוגל לציין את יום הולדתו של חלמי. באותו יום שונה סמליל דף הבית של מנוע החיפוש בישראל וכן בגרמניה, ב, באיסלנד ובקובה, לדודל שעוצב בידי המעצבת הישראלית-גרמנית נועה שניר.
טטיאנה וליקנובה
טטיאנה מיכאילובנה וליקנובה (ברוסית: Татья́на Миха́йловна Велика́нова; 3 בפברואר 1932 – 19 בספטמבר 2002) וליקנובה הייתה מתמטיקאית במקצועה, ופעלה כדיסידנטית. בהיותה ותיקה בתנועת הזכויות לאדם בברית המועצות, הייתה עורכת של הדו־ירחון ״הכרוניקה של האירועים העכשוויים״ ברוב שנות פעילותו (1968–1983). בנוסף לכך הייתה מבין המייסדים של ״קבוצת ההגנה של זכויות האדם בברית המועצות״ (1969), ארגון זכויות האדם הראשון בברית המועצות מאז 1918. וליקנובה נעצרה ב־1979 ונשפטה ב־1980 למאסר של ארבע שנים ועוד חמש שנים בגלות פנימית. לאחר שבע שנים ויתרה על האפשרות לחנינה שניתנה לה וריצתה את כל השנים שנשפטה עליהן בגלות.
ביוגרפיה
וליקנובה הפכה לדיסידנטית לאחר שצפתה בהפגנה בכיכר האדומה ב־1968. טטיאנה הלכה לצפות בהפגנה בהשתתפות בעלה, קונסטנטין בביצקי, על מנת לשמש כעדה בבית המשפט בעת הצורך. כמו המפגינים האחרים, בביצקי נעצר במקום ונשפט לגלות של שלוש שנים. בבית המשפט, עדותה של וליקנובה עוותה עד כדי ששימשה כנגד בעלה. לאחר החוויה בבית המשפט וליקנובה החליטה שלעולם לא תשתתף שוב בהליך משפטי.
במאי 1969, הקימה וליקנובה עם 14 דיסידנטים אחרים את קבוצת ההגנה של זכויות האדם בברית המועצות. קבוצה זו, שלא כמו התנועות הדיסידנטיות האחרות באותה התקופה, ניסתה לפנות לחברה העולמית. הקבוצה דיברה בשם אותם אנשים אשר עליהם עשו אוול של דיכוי פוליטי בברית המועצות וכתבו לאיחוד העולמי לזכויות האדם. אותו מכתב תורגם לאנגלית והתפרסם במערב.
ב-1970 התחילה טטיאנה לכתוב ב"כרוניקת האירועים העכשיויים". הדו־ירחון ליקט כתבות וסיפורים על הפרות של זכויות האזרח על ידי המשטר מכל רחבי ברית המועצות. בנוסף לכך תיעד את תגובות המשטר לכתבות אלו. עד מהרה נהפך הירחון למקור העיקרי בשפה הרוסית של מידע על דיכוי פוליטי בתקופת כהונתו של ליאוניד ברז'נייב. וליקנובה הפכה לבסוף לאחת העורכות הראשיות של הדו־ירחון בין השנים 1974 עד שנעצרה בשנת 1979. אחרי מעצרה אלכסנדר לבוט היה העורך הראשי, עד שגם הוא נעצר.
המעצר, המשפט והשנים בכלא ובגלות
ב־1979, היא נעצרה לאחר שהיא ואנשים נוספים ביניהם אנדריי סחרוב, דרשו לערוך משאל באומות הבלטיות לגבי קביעת העתיד הפוליטי באותם האזורים. היא נעצרה בעוון "תעמולה אנטי-סובייטית". מעצרה הוביל לגל אדיר (בסביבות 400 איש שכתבו) של כתיבת מכתבים, פרסום מאמרים וכתבות לא אנונימיים המתנגדים למעצרה של טטיאנה וליקאנובה. אנשים ידעו שהמחיר על פרסום דברים כאלה הוא כבד (בית חולים פסיכיאטרי, הרחקה לגלות, מעצרים…), אבל לא יכלו לסבול עוד כי הרגישו שהיו חייבים לעשות משהו.
אחרי שחרורה
אחרי שחרורה אמרה שתתחיל לעבוד כמורה למתמטיקה בכיתות נמוכות בבית הספר מס' 57 במוסקבה. כי האמינה שמתמטיקה צריך ללמד מגיל צעיר. הפסיקה לעסוק בפוליטיקה כי הרגישה שעשתה את שלה, ואמרה שתרומתה הפוליטית תהיה פחות משמעותית מאשר תרומתה בבית הספר. טטיאנה וליקנובה מתה מסרטן בגיל 70 ב־19 בספטמבר 2002.
פעולה על סיביות
בתכנות מחשבים, פעולה על סיביות (באנגלית: Bitwise operation) מופעלת על רצף סיביות אחד או יותר, כאשר הפעולה מופעלת על כל אחת מהסיביות בנפרד. זו פעולה מהירה ופרימיטיבית הנתמכת ישירות על ידי המעבד, ומשתמשים בה לצורך השוואות וחישובים.
פעולות על סיביות
בהסבר הכתוב מטה, סדר הסיביות הוא כך שמיקום הסיבית בעלת הערך הנמוך ביותר נמצאת בצד ימין, וההתקדמות היא כלפי שמאל. לדוגמה, עבור הערך הבינארי 0001 (שערכו הדצימלי 1) יופיעו אפסים בכל מקום חוץ מאשר במיקום הראשון של המספר.
NOT
הפעולה NOT על סיביות, או השלמה, היא פעולה אונארית שמבצעת שלילה לוגית עבור כל אחת מהסיביות, ומייצרת את המספר המשלים ל־1 עבור ערך בינארי נתון. סיביות שהיו 0 הופכות להיות 1, וסיביות שהיו 1 הופכות להיות 0. לדוגמה: NOT 0111 (שערכו 7 בבסיס דצימלי) 1000 = (ערכו 8 בבסיס דצימלי) תוצאתה של פעולת השלמה שכזו תמיד תהיה גדולה באחד מהייצוג של המספר שעליו בוצעה הפעולה בצורת המשלים ל־2. אם משתמשים בשיטת המשלים ל־2, אז: עבור מספרים שלמים אי־שליליים, פעולת המשלים על מספר מסוים תפעל כמעין "מראה" שתחזיר את המספר התואם לו בחצי השני של טווח המספרים האי־שלילי. לדוגמה, עבור מספרים אי־שליליים בני 8 סיביות יתקיים . ניתן להמחיש זאת על ידי גרף עם שני קטעים, אחד העולה מ־0 עד 255 והשני היורד מ־0 ועד 255. צורה פשוטה להמחיש רעיון זה תהיה להפוך את הצבעים של תמונה בגווני אפור (grayscale image) בה כל פיקסל מאוחסן כמספר שלם אי־שלילי.
AND
ניתן להשתמש גם בפעולה AND על־מנת לכבות סיבית מסוימת ברצף הסיביות. לדוגמה, עבור הרצף 0110 (שערכו הדצימלי 6), אפשר לכבות את הסיבית השנייה על ידי ביצוע פעולת AND עם רצף הסיביות שבו יש אפס רק בסיבית השנייה: 0110 (שערכו 6 בבסיס דצימלי) AND 1101 (שערכו 13 בבסיס דצימלי) 0100 = (שערכו 4 בבסיס דצימלי)
בזכות תכונה זו, קל לבדוק את הזוגיות של מספר בינארי על ידי בדיקה של הסיבית התחתונה שלו. ניתן להשתמש ב־AND לכך כמו בדוגמה הבאה: 0110 (שערכו 6 בבסיס דצימלי) AND 0001 (שערכו 1 בבסיס דצימלי) 0000 = (שערכו 0 בבסיס דצימלי)
לכן 6 הוא מספר זוגי.
OR
הפעולה OR על סיביות לוקחת שני ייצוגים בינאריים של מספרים באורך זהה, ומבצעת פעולת או לוגית על כל זוג סיביות תואם. התוצאה היא 0 אם שתי הסיביות הן 0, בעוד בכל מקרה אחר התוצאה היא 1. לדוגמה: 0101 (שערכו 5 בבסיס דצימלי) OR 0011 (שערכו 3 בבסיס דצימלי) 0111 = (שערכו 7 בבסיס דצימלי)
הפעולה OR יכולה לשמש כדי להדליק סיבית מסוימת ולהפוך אותה ל־1. כך, לדוגמה, ניתן להשתמש באוגר מסוים כדי לאחסן מספר, בו כל סיבית מייצגת מצב בוליאני נפרד. לפי דוגמה זו, רצף הסיביות 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי) יכול לשמש כדי לאחסן מצבים של ארבעה דגלים שונים, כך שהדגלים הראשון, השלישי והרביעי מכובים, והדגל השני דלוק. ניתן לסמן את הדגל הרביעי כדלוק על ידי שימוש בפעולת OR בין ערך זה לבין רצף סיביות בו הסיבית הרביעית היא היחידה שדולקת: 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי) OR 1000 (שערכו 8 בבסיס דצימלי) 1010 = (שערכו 10 בבסיס דצימלי)
XOR
הפעולה XOR על סיביות לוקחת שני ייצוגים בינאריים של מספרים באורך זהה, ומבצעת פעולת או מוציא לוגית על כל זוג סיביות תואם. התוצאה היא 1 אם רק הסיבית הראשונה היא 1 או אם רק הסיבית השנייה היא 1, אבל 0 אם שתי הסיביות הן 0 או ששתי הסיביות הן 1. בצורה זו אנחנו מבצעים השוואה בין שתי סיביות, כאשר התוצאה היא 1 אם שתי הסיביות שונות ו־0 אם שתי הסיביות זהות. 0101 (ערך 5 בבסיס דצימלי) XOR 0011 (ערך 3 בבסיס דצימלי) 0110 = (ערך 6 בבסיס דצימלי)
ניתן להשתמש בפעולת XOR כדי להפוך את מצבן של סיביות מסוימות. ניתן להפוך את המצב של סיבית מסוימת על ידי ביצוע פעולת XOR עליה עם 1. לדוגמה, בהינתן רצף הסיביות 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי) ניתן להפוך את הסיבית השנייה והרביעית אם נעשה פעולת XOR עם רצף סיביות הכולל 1 במקום השני ובמקום הרביעי: 0010 (שערכו 2 בבסיס דצימלי) XOR 1010 (שערכו 10 בבסיס דצימלי) 1000 = (שערכו 8 בבסיס דצימלי)
ניתן להשתמש בטכניקה זו על מנת לשנות רצפי סיביות המייצגים רצפים של מצבים בוליאניים.
בשפת אסמבלי מתכנתים משתמשים לעיתים ב־XOR כקיצור על מנת לערוך את הערך של אוגר מסוים ל־0. תוצאת ביצוע הפעולה XOR על ערך מול עצמו תמיד תהיה אפס, ובארכיטקטורות מעבד רבות הפעולה לוקחת מספר קטן יותר של מחזורי שעון וזיכרון מאשר טעינת הערך אפס ושמירתו לתוך האוגר.
במתמטיקה
בהנחה ש x > y, עבור כל מספר שלם אי־שלילי, ניתן להביע פעולות על סיביות באופן הבא:
כאשר b הוא מספר הסיביות ב־ עבור כל x \neq 0.
הזזת סיביות
הזזת סיביות נחשבת לעיתים כפעולה על סיביות, מכיוון שהיא מטפלת בערך כסדרה של סיביות ולא ככמות מספרית. בפעולה זו הסיביות זזות שמאלה או ימינה. לאוגרים במעבד המחשב יש גודל קבוע, ולכן סיביות "יזוזו החוצה" מהאוגר בצד אחד, בזמן שסיביות אחרות "יזוזו פנימה" מהצד השני. ההבדל בין סוגים שונים של הזזת סיביות טמון בערכים של הסיביות הנכנסות פנימה.
הזזה אריתמטית
זו דוגמה להסטת מספר בן שמונה סיביות:
במקרה הראשון, הספרה השמאלית ביותר הוזזה מחוץ לאוגר, ו־0 חדש הוזז לתוך המיקום הימני ביותר. במקרה השני, הערך הימני ביותר 1 הוזז החוצה (ייתכן שלתוך דגל הנשא) ו־1 הועתק למיקום השמאלי ביותר על מנת לשמר את הסימן (אבל לא בהכרח, לפי הטיוטה האחרונה של שפת C. ראו הערה למעלה). הזזות מרובות יכולות להתבצע במכה. לדוגמה:
00010111 (שערכו +23 בבסיס דצימלי) הזזה-לשמאלה-שתי-פעמים = 01011100 (שערכו +92 בבסיס דצימלי)
הזזה לוגית
בהזזה לוגית, אפסים נכנסים במקום הסיביות שיצאו. מסיבה זו, הזזה אריתמטית והזזה לוגית לשמאל הן למעשה אותה פעולה בדיוק.
בניגוד להזזה לוגית לשמאל, בהזזה לוגית לימין סימן ה־0 נכנס לסיבית המשמעותית ביותר, במקום שתתבצע העתקה של סיבית הסימן. מסיבה זו, הזזה לוגית היא אידיאלית למספרים בינאריים אי־שליליים, בזמן שהזזה אריתמטית אידיאלית למספרים בינאריים בעלי סימן המיוצגים בשיטת המשלים ל-2.
סיבוב ללא סחיבה
הזזה מעגלית (cyclic shift) הנקראת גם סיבוב סיביות (bitwise rotation), שימושית במספר תחומים ביניהם קומבינטוריקה, קריפטוגרפיה, תורת הקודים ועוד. והיא שימושית במיוחד כאשר רוצים לשמר את כל סיביות הערך.
הזזה מעגלית היא "סידור מחדש" של כל הכניסות ב-n-יה סדורה על ידי העתקה של כל כניסה פוזיציה אחת לשמאלה או לימינה ותכולת הכניסה האחרונה מועתקת לראשונה. בפעולה זו, הסיביות "מסתובבות" כאילו הקצה הימני והקצה השמאלי היו מחוברים במעין מעגל כמו שעון. למעשה הזזה מעגלית היא סוג של תמורה ציקלית שהיא עצמה מקרה פרטי של תמורה. בניסוח מתמטי אפשר להציג הזזה מעגלית כפונקציה \sigma על n כניסות המחרוזת. למשל אם נתונה מחרוזת באורך n סיביות, אם מתחילים מימין (כלומר הסיבית הכי פחות משמעותית נמצאת בפוזיציה 0):
הזזה מעגלית לשמאל היא:
הזזה מעגלית לימין היא:
חזרה על הזזה מעגלית n פעמים תחזיר את מצב המחרוזת לקדמותו. במחשב ניתן לבצע הזזה מעגלית עם אופרטורי הזזה לימין ולשמאל המובנים בשפות התיכנות הנפוצות ומיוצגים בדרך כלל על ידי הסימנים ">>" ו-"<<" בהתאמה, כך:
סיבוב עם סחיבה
סיבוב עם סחיבה דומה לסיבוב ללא סחיבה, אך שני הקצוות של האוגר מופרדים על ידי דגל הנשא. הסיבית שמוזזת פנימה (בצד כלשהו) היא הערך הישן של דגל הנשא, והסיבית שמוזזת החוצה (בצד השני) הופכת להיות הערך החדש של דגל הנשא.
סיבוב עם סחיבה פעם יחידה יכול לדמות הזזה לוגית או הזזה אריתמטית של מקום אחד על ידי הגדרת דגל הנשא לפני כן. לדוגמה, אם דגל הנשא מכיל 0, אז הוא הזזה לוגית לימין, ואם דגל הנשא כולל עותק של סיבית הסימן, אז  הוא הזזה אריתמטית לימין. מסיבה זאת, בחלק מהמיקרו-בקרים כמו בקר PCI יש אפשרות לעשות רק סיבוב וסיבוב עם סחיבה, ואין אפשרות לעשות הזזה לוגית או אריתמטית.
סיבוב עם סחיבה שימושי במיוחד כאשר מבצעים הזזות על מספרים שגדולים יותר מגודל המילה הטבעי של המעבד, מכיוון שאם מספר גדול מאוחסן בשני אוגרים, הסיבית שמוזזת החוצה מאחד הצדדים של האוגר הראשון חייבת להיכנס בצד השני של האוגר השני. בעזרת סיבוב עם סחיבה, סיבית זו נשמרת בדגל הנשא במהלך ההזזה הראשונה, מה שמאפשר לה לזוז פנימה בהזזה השנייה בלי הכנה נוספת.
הזזה בשפות תכנות
בשפות שנכתבו בהשראת C, פעולות ההזזה ימינה ושמאלה מיוצגות על ידי הסימנים " " ו־" ", בהתאמה. מספר המקומות שיש להזיז את הערך ניתן כאופרנד השני לפעולות ההזזה. לדוגמה:
עושה השמה לתוך  של התוצאה של הזזת   שתי סיביות לשמאל, שזהה להכפלתו ב־4.
תוצאת ההזזה יכולה להיות התנהגות תלוית הגדרה או כזו שאינה מוגדרת, כך שהשימוש בפעולה זו מתבצע בזהירות. התוצאה של הזזה מספר פעמים הגדול מגודל המילה בלתי מוגדרת ב־C וב־. הזזה לימין של ערך שלילי תלויה במימוש ונהוג שלא לעשותה; התוצאה של הזזה לשמאל המתבצעת על מספר עם סימן גם היא לא מוגדרת במידה והתוצאה לא יכולה להיות מיוצגת כאותו טיפוס. ב־ הזזה לימין היא אריתמטית כשהאופרנד הראשון הוא int או long. אם האופרנד הראשון הוא uint או ulong, פעולת ההזזה ימינה היא הזזה לוגית.
תגלית
תגלית היא מציאת ידע חשוב או בעל ערך על אודות דבר שהיה קיים אך בלתי ידוע. מתן הסבר לתופעת טבע שלא הייתה מובנת, אך דבר קיומה היה ידוע, אינו בגדר תגלית (ואף לא בגדר המצאה), כי אם יצירה של תאוריה. במקרים רבים התאוריה מקדימה את התגלית, כלומר החוקרים מגלים דבר מה שכבר יש הבנה תאורטית לגביו. הערכת חשיבותן של תגליות מתבצעת בפרספקטיבה היסטורית לאחר שנוצר הקשר בין התגלית ובין התאוריה שמסבירה אותה.
דוגמאות לתגליות מדעיות
גילויו של גלילאו גליליי את הירחים של צדק נחשב לאחד הגילויים החשובים שהביאו להחלפתה של תאוריית מערכת כוכבי הלכת הגאוצנטרית (שכדור הארץ במרכזה) בתאוריית המערכת ההליוצנטרית (שהשמש במרכזה). כפי שעולה מתיאורו של גלילאו בספרו "השליח הכוכבי" (Sidereus Nuncius) (1610). הגילוי לא היה מובן מאליו, אלא דרש מעקב ממושך בטלסקופ במשך מספר לילות רצופים, והבנה שגרמי השמים שבהם מדובר הם למעשה ירחים המקיפים כוכב לכת.
יוהאנס קפלר גילה את החוקים המוכרים כיום כחוקי קפלר, ומתארים את תנועת כוכבי הלכת סביב השמש, בעקבות עבודה ממושכת שכללה ניתוח של התצפיות האסטרונומיות הרבות שערך טיכו ברהה. תגליתו של קפלר בדבר התנועה האליפטית של כוכבי הלכת סביב השמש הייתה מפתיעה ביותר, ועם זאת הוא בפירוש התכוון לגלות את אופי התנועה, ולבחון האם נכונה התאוריה המקובלת באותם ימים, על כך שמסלוליהם של גרמי השמים חייבים להיות מעגליים.
גילויו של כוכב הלכת נפטון, כמעט 250 שנה מאוחר יותר, יכול להיחשב גם הוא כגילוי לאחר חקירה בכיוון הנכון. למעשה, מיקומו חוּשב עוד בטרם הגילוי, בעזרת מציאת השפעתו על המסלול של אורנוס. לעומת זאת, גילוי פלוטו בשנת 1930 היה מקרי. ההערכה המוקדמת כי אמור להימצא כוכב לכת נוסף שמשפיע על מסלולו של אורנוס הייתה שגויה, משום שהמסלול לא נמדד כהלכה. האסטרונומים צפו על אזור מסוים בחלל שבו אמור היה להימצא העצם שמשפיע על מסלולו של אורנוס ומצאו שם את פלוטו. מאוחר יותר התברר שמסתו של פלוטו נמוכה ואין לו כלל השפעה על אורנוס.
הפעולה הרפואית של פניצילין כחומר שקוטל חיידקים היא דוגמה נוספת לתגלית שיש בה מקריות. אלכסנדר פלמינג גידל חיידקים במעבדה ומצא זיהום (לא מתוכנן) פטרייתי באחת מצלחות הפטרי. כאשר ראה שחיידקים אינם גדלים בקרבת הזיהום, החל פלמינג לחקור את השפעת הפטרייה על החיידקים. גילוי הפניצילין הוא דוגמה, אחת מני רבות, לתגלית שככל הנראה התגלתה באופן בלתי תלוי קודם לגילוי ה"רשמי", בידי מדענים אחרים, אולם היא לא הובנה כראוי או שלא זכתה לפרסום מסיבות שונות.
גילוי תכונת הכיראליות של חומרים כימיים במאה ה-19 הוא דוגמה לעבודה "שיטתית". התגלית התרחשה הודות לעבודתם המסודרת של ז'אן-בטיסט ביו ולואי פסטר שבדקו את התכונות האופטיות של חומרים אורגניים בעזרת אור מקוטב.
קרני ה-X משמשות כיום במגוון יישומים. התגלית שזיכתה את וילהלם רנטגן בפרס נובל לפיזיקה הייתה מקרית, ולאחר זמן התברר שבעצם הוא לא הבין בצורה מדויקת את מהותה. רנטגן חקר בשנת 1895 את הקרינה הנפלטת משפופרות ריק. במקרה הוא הניח את ידו בין שפופרת בקופסה אטומה ללוח צילום, וצילום רנטגן של היד הופיע על הלוח. חזרה שיטתית על הניסוי הביאה את הפיזיקאי המנוסה למסקנה שגילה קרניים מסוג חדש, בעלות חדירות גבוהה בצורה יוצאת דופן. לימים התברר, בניסויים אחרים, שקרני-X הן קרינה אלקטרומגנטית בעלת תדר גבוה מזה של האור הנראה, ובכך קיבלה תגליתו של רנטגן את הפירוש הפיזיקלי המדויק.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 היו חלקיקים יסודיים שבגילוים הייתה מידה מסוימת של מקריות, אך כיום חלקיקים חדשים כמעט שאינם מתגלים במקרה. על מנת לגלות אותם יש להשקיע סכומי כסף גדולים בבניית מאיצי חלקיקים המיועדים ליצירת החלקיקים, והמדינות שמממנות את הניסויים לא מוכנות להשקיע סכומים אלה אם אין תוכנית עבודה מסודרת הכוללת את רשימת כל הגילויים הצפויים במאיץ. דוגמה לתגלית כגון זו היא גילויו של הקווארק העליון בפרמילאב בשנת 1995, שקיומו נחזה שנים רבות קודם לכן במסגרת המודל הסטנדרטי של החלקיקים.
קרינת הרקע הקוסמית, שמהווה את אחד האישושים החזקים לתאוריית המפץ הגדול, התגלתה במקרה בשנת 1964. חוקרים שעסקו בנושא ניסו במשך שנים לגלות קרינה זו שמקורה באירוע היווצרות האטומים הראשונים כ-380,000 שנה לאחר המפץ הגדול. האסטרונומים ארנו פנזיאס ורוברט וילסון מ"מעבדות בל", שעסקו בניסויי רדיו-אסטרונומיה בשנת 1964, קלטו באמצעות אנטנה רגישה רעש רקע שהפריע להם להתחיל את הניסוי. האסטרונומים הבינו שהרעש מגיע מכל הכיוונים באופן אחיד וניתחו את תכונותיו בצורה מדויקת. הם לא הכירו את התאוריה שחוזה את קיומה של קרינת הרקע הקוסמית, ורק לאחר ששוחחו עם עמיתיהם בדבר רעש הרקע שהם קלטו, הבינו פנזיאס ווילסון את גודל התגלית.
אקראיות כנגד עבודה שיטתית
קיימת נטייה לייחס חלק גדול מהתגליות לאקראיות, ואכן מוכרים מקרים רבים שבהם עובד החוקר בצורה שיטתית בכיוון מסוים, אך מגלה תגלית אחרת מזו שציפה לה. אקראיות זו מצומצמת מזו המשתמעת מהמושג "אקראיות", משום שגם כאשר מדובר בתגלית אקראית, המגלים הם בדרך כלל חוקרים שעסקו שנים רבות במחקר (אם כי לא התכוונו לגלות את שגילו). באנגלית, היכולת לגלות תגלית כזו מכונה serendipity (סרנדיפיות), וזה גם שם העצם המתאר תגלית שהתגלתה בדרך זו. פרופ' יובל נאמן הציע את המילה "אתינות" בתור תרגום ליכולת מיוחדת זו (בעקבות סיפורו של שאול שהלך לחפש אתונות ומצא מלוכה). ד"ר יוסף סולומון הציע את המילה "פתע-דע" כייצוג לשני רכיביה הנחוצים של תופעת הסרנדיפיות: הפתעה (פתע) ותובנה (דע), המזכירה במצלול שלה את המילה המקראית פטדה, שהיא אבן טובה, ומייצגת את ערכה הטוב של התגלית המקרית. ואכן, רוב התגליות נעשות לאחר חקירה ממושכת בכיוון הספציפי, ולאחר איסוף כמות מספיקה של נתונים. ייתכן שהטיה קוגניטיבית גורמת לנו לחשוב שמידת האקראיות בתגליות היא משמעותית, ומשכיחה את גורם העבודה הקשה והאפורה הנלווה לרוב רובן של התגליות.
הסיפור הידוע ביותר אודות תגלית אקראית הוא סיפור התפוח שנפל על ראשו של אייזק ניוטון, ובעקבותיו ניסח ניוטון את חוק המשיכה האוניברסלי. יש המרחיבים את חלקה של יד הגורל, ומוסיפים שניוטון נדחף לבוסתן התפוחים על ידי מגפת דבר שפקדה את אנגליה. גם אם הסיפור נכון ונתן השראה לניוטון, שהיה עסוק באותה תקופה בניסיון להבין את חוקי הטבע הבסיסיים שמסבירים את התגלית האמפירית של יוהאנס קפלר (חוקי קפלר), אין היא מהווה תנאי מספיק לפיתוח התאוריה.
המחלוקת בדבר קיומה של לוגיקת גילוי
ישנה מחלוקת לגבי מידת האקראיות בתגליות מדעיות. לפי השקפה השוללת אקראיות, המזל ממלא תפקיד מצומצם ביותר בהשגתן, כלומר ניתן להגיע לתגליות באופן מסודר על ידי היצמדות ללוגיקה של גילוי. לעומת זאת, השקפה מנוגדת גורסת שיד הגורל ממלאת תפקיד מכריע בתגליות מדעיות, כלומר אין פרוצדורה שניתן לבצע על מנת להבטיח מציאת תגליות.
בפילוסופיה של המדע קיימת הבחנה בין הקשר הגילוי להקשר הצידוק. הקשר הגילוי הוא המסגרת שבה מגיעים מדענים לתגליותיהם. הקשר הצידוק הוא התהליך שבו נותנים המדענים פשר לתגליותיהם באמצעות המסגרת התאורטית שבה הם פועלים. לאור הבחנה זו ניתן להפריד בין שתי טענות שונות בקרב האסכולה השוללת אקראיות:
פילוסופיה מאוחרת יותר של המדע (החל משנות השישים של המאה העשרים), המושפעת בעיקר מעבודתו של תומאס קון מערערת על ההבחנה בין הקשר הגילוי להקשר הצידוק, ועל קיומה של שיטה מדעית אובייקטיבית בלתי מושפעת מערכים חברתיים ואחרים, שבזכות קיומה טען פופר. מובן שלפי גישות אלה, למקריות יש תפקיד מכריע בגילוי המדעי, משום שהתפתחות המדע כולה מושפעת ממכלול גורמים חוץ מדעיים קונטינגנטיים (contingent) התלויים בנסיבות מסוימות.
העמדה השוללת אקראיות מעוררת גם את בעיית הדטרמיניזם ההיסטורי. השוללים קיומה של אקראיות נוהגים לטעון שגילויים מסוימים היו בלתי נמנעים, במוקדם או במאוחר. המתנגדים לטענות מסוג זה טוענים שהשערות אלה בסגנון "מה היה קורה אילו", לא ניתנות לאימות באופן עקרוני משום שהן מתייחסות למשהו שלא קרה. כתיבה זו מכילה דטרמיניזם היסטורי, משום שהיא מניחה כי העבר חייב היה להוביל באופן בלתי נמנע להווה. היסטוריוגרפיה המכילה דטרמיניזם היסטורי מסוג זה מכונה 'היסטוריה ויגית' (Whig history). היסטוריה ויגית הייתה מקובלת בקרב היסטוריונים שכתבו עד למחצית הראשונה של המאה העשרים, אך היא נחשבת על פי רוב לכתיבה גרועה בקרב היסטוריונים של המדע בני זמננו. מנגד, השוללים קיומה של אקראיות יכולים עדיין לטעון שמרגע שתוכנית מחקר מסוימת מתבססת, והקהילה המדעית החלה לעסוק בשיטתיות בפתרון בעיות מסוימות לאור הנחות תאורטיות מסוימות (או בלשונו של קון, החלה תקופת "מדע תקני"), גילויים מסוימים הם כמעט בלתי נמנעים לאור המאמץ המשותף של הקהילה המדעית.
הבניה חברתית של תגליות מדעיות
החל מסוף שנות השישים של המאה העשרים החלו פילוסופים וסוציולוגים של המדע, המשתייכים לזרם הקונסטרוקטיביזם חברתי, לערער על התפישה שמדענים מגלים דברים הקיימים בעולם באופן אובייקטיבי. כאלטרנטיבה, הם טוענים שמדענים עוסקים בהבניה חברתית של תגליות, שלהן הם נותנים מעמד של עובדות. תפישה זו מערערת על ההבחנה בין הקשר הגילוי להקשר הצידוק. בנוסף, גישה זו מעמידה בסימן שאלה את מעמדן של תגליות שונות. בו בזמן היא מסבירה מדוע תגליות מסוימות זכו בהכרה או לא זכו בה. הגישה הקונסטרוקטיביסטית מנסה להסביר מדוע קריטריונים מסוימים התקבלו על ידי הקהילה המדעית בזמן ובמקום מסוימים כקריטריונים לקביעת אמיתותן או שקריותן של טענות תגלית. הסברים מסוג זה לוקחים בחשבון אינטרסים ונורמות חברתיים שהיו נפוצים בקהילה באותו זמן.
טענות ספקניות מסוג זה מועלות במספר פרסומים חשובים. בספרם "חיי מעבדה" (1979) עקבו ברונו לאטור וסטיב וולגר (Steve Woolgar) מקרוב אחר עבודת צוות מדענים שטענו כי גילו את ההורמון הקרוי TRH (הורמון שחרור תירוטרופין), ואף זכו על כך בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1977. במהלך עבודתם, הפיקו המדענים כמות מזערית, פחות מגרם, של חומר שלטענתם היה TRH. לטענת וולגר ולאטור, לא קיים מבחן עצמאי היכול לאשש את הטענה שהחומר שהופק הוא אכן TRH. בניגוד לחומרים מוכרים, כגון זהב, שקיימות דגימות שלהם שביחס אליהן ניתן לבדוק אם חומרים החשודים כזהב הם אכן זהב, לא קיימת דגימה עצמאית של TRH בכמות מספקת שאליה ניתן להשוות את החומר המסונתז. לטענתם, ההכרזה "זהו TRH" ו"זוהי בדיקה קבילה לזיהוי TRH" קמות ונופלות יחדיו. לפי וולגר ולאטור, השיקולים שהובילו את החוקרים למסקנה שהם גילו TRH הם שיקולים תאורטיים, והטענה שהחומר המסונתז הוא TRH היא תוצאה של דיון ושל משא ומתן חברתי בין המדענים. לפי לאטור, לא ניתן לטעון ש-TRH היה קיים בטרם התגלה לכאורה, ובאופן כללי דברים לא קיימים לפני הבנייתם.
מנגד, פילוסופים של המדע מערערים על קביעה זו או על המסקנות שניתן להכליל ממנה על המדע כולו. יש הטוענים כי הכמות המזערית של TRH שהופקה אינה מייצגת את המצב הטיפוסי במדע. אחרים טוענים שאין בתיאור זה לבטל את ההבחנה בין הקשר הגילוי והצידוק. הפילוסוף ג'יימס ר. בראון טוען שהשיקולים שמובילים למסקנה שהבדיקה לזיהוי TRH תקפה הם אומנם תאורטיים, אך הם שיקולים עצמאיים מהתאוריה שהנחתה את תהליך הגילוי.
בעיה הכללית שעולה מתיאור זה היא בעיית "רגרסיית הנסיין" (experimenter's regress), כלומר המעגליות שבתגלית: כדי לאשש את הגילוי של תופעה מסוימת דרוש קריטריון לזיהויה. אולם לפני שהתופעה התגלתה, כיצד ניתן לקבוע קריטריון כזה? רגרסיית הנסיין נידונה בהרחבה על ידי הסוציולוג הארי קולינס. קולינס עקב במשך שנים אחר המחקר בנושא גלי כבידה. תורת היחסות הכללית מנבאת את קיומן של תנודות מזעריות בצורת גלים בעקמומיות של המרחב-זמן, שהן תוצאה של תנועת גופים בעלי מסה. עוצמתם של גלי הכבידה נמוכה, ועל מנת לגלות אותם דרוש מכשור רגיש ביותר שיידע להפריד בין גלי הכבידה לרעש הרקע. בסוף שנות השישים של המאה העשרים ובתחילת שנות השבעים טען הפיזיקאי בעל המוניטין ג'וזף ובר (Joseph Weber) שגילה גלי כבידה. אולם, קהילת הפיזיקאים הניסיוניים העוסקים בגלי כבידה קיבלה את טענתו בספקנות. היא סירבה להכיר בתגלית ובתקפות הגלאי שבנה. מדענים אחרים, שהשתמשו בגלאים אחרים, לא הצליח לשחזר את תוצאותיו של ובר בניסויים, ובמהלך השנים התערער המוניטין המדעי של ובר.
קולינס טוען שבהיעדר קריטריון ברור ומוכן מראש לשאלה "כיצד אמורים להֵרָאות גלי כבידה" או "איזה מכשיר הוא גלאי כבידה ואיזה לא", ההכרה בטענה מסוימת כתגלית היא תוצאה של תהליכים חברתיים, ומושפעת בהתאם מאינטרסים חברתיים של המדענים המעורבים, כגון אינטרסים לאומיים, מקצועיים, אישיים, וקוגניטיביים (אינטרס חברתי של המדען להמשיך בתוכנית המחקר ובתאוריה שבהן כבר צבר מומחיות),
הסוציולוג אנדרו פיקרינג דן בהשפעתם של אינטרסים חברתיים על תגליות בספרו "מבנים קוורקים" (1984). פיקרינג עקב אחרי פעילותם של הפיזיקאים שעסקו בפיתוח מודל החלקיקים היסודיים. לטענתו, היה למדענים "מרחב תמרון" בפרשנות של תוצאות הניסויים שביצעו במאיצי חלקיקים. מדענים נטו לפרש את התוצאות לאור התאוריות שבהן תמכו ושבהן כבר צברו מומחיות, וכן לאור ההעדפות התאורטיות הכלליות של חברי הקהילה. הוא טוען שגילוים לכאורה של חלקיקים יסודיים היו בבחינת נבואה המגשימה את עצמה: המדענים מצאו את החלקיקים שציפו למצוא. לכן, יותר משעסקו המדענים בגילוי חלקיקים יסודיים הקיימים בעולם באופן עצמאי, הם עסקו בהבנייתם באופן שמתיישב עם העדפותיהם התאורטיות והאינטרסים הקוגניטיביים שלהם מחד, ועם תוצאות הניסויים מאידך.
המתנגדים לתיאורו של פיקרינג טוענים כי הוא מייחס מרחב תמרון רב מדי למדענים בפירושיהם. בפרט, הרטוריקה הקונסטרוקטיביסטית שלו אינה עולה בקנה אחד עם העדויות ההיסטוריות שהוא עצמו מביא לתמיכה בטענותיו. לטענת המתנגדים, בסופו של דבר העדויות המצטברות אינן מאפשרות יותר ממספר מצומצם של פרשנויות.
התמונה העולה ממחקרים אלה מערערת על מושגים כגון תגלית, ניסוי, חזרה על ניסויים, תחזית, אישוש והפרכה, הנפוצים בפילוסופיה המסורתית של המדע ובתפישה המקובלת של הציבור את המדע. הערעור הוא קודם כל ברמה העקרונית, כלומר: המעגליות האינהרנטית הכרוכה בקביעת קריטריונים לשאלות העולות מבעיית רגרסיית הנסיין. הערעור הוא גם ברמה המעשית: החוקרים מצביעים על כך שבעידן הנוכחי של "מדע גדול", שבו נדרש ציוד יקר ורגיש מאוד כדי לבצע ניסויים, למרבית המדענים אין מספיק משאבים לבצע ניסויים בעצמם או לחזור על ניסויים. על כן, ההחלטות המתקבלות בקהילה המדעית לגבי תקפותן של תגליות נעשות בעיקר בתהליכים של משא ומתן חברתי, שבו לקבוצות מצומצמות וקטנות של מדענים יש בעלות על הנתונים האמפיריים ועל הגישה להפקתם. במשא ומתן זה משמשים בערבוביה אינטרסים קוגניטיביים, אינטרסים כלכליים ואינטרסים אישיים כבדי משקל.
מדענים מנסים להתמודד עם היבט מסוים של הביקורת הנוגע להטיה לא מודעת בעבודתם. לאור זאת, ננקטים אמצעים שאמורים לשפר את האובייקטיביות של עבודת המדענים ולמנוע הטיות כאלה. כיום מתרחבת ההכרה בקרב מדענים בדבר קיומן של שגיאות מדידה סיסטמטיות (שגיאות מדידה שיטתיות, הנובעות מהמכשור) שלא ניתן לשער מראש את גודלן. טקטיקה להתמודדות עם הטיות שונות שעלולות להשפיע על הכרזה שגויה של גילוי חלקיק חדש היא, למשל, ניתוח עיוור של תוצאות. שיטה נוספת היא עבודה במקביל של מספר קבוצות על אותן תוצאות ניסוי על מנת לוודא את תקפות המסקנות. אספקטים אחרים של הביקורת, כמו המחסור בקריטריונים ברורים לתקפותם של ניסויים ושל מכשירי מדידה, והריכוזיות בהקשר של התהליכים הנוגעים להחלטות על תקפות התוצאות, לא זכו עדיין להתייחסות נרחבת מצד המדענים.
כרמל מערבי
כרמל מערבי היא שכונה בחיפה השוכנת בשיפוליו המערביים של הכרמל. הציר המרכזי בשכונה הוא רחוב דרך הים, אחד הרחובות הארוכים בחיפה. בשכונה בתי מגורים רבים, ומספר מבנים בולטים כמו מלון הר הכרמל, בית הספר לילדים בעלי מוגבלות "אופקים", בית הספר היסודי "אילנות", וכן בתי אבות, מרכז קניות קטן ובתי כנסת.
גבולות השכונה הם מרכז הכרמל במזרח, נחל עמיק בדרום, נחל לוטם בצפון, ושכונות רמת הנשיא (לפנים רמת חביב) ושער העלייה הסמוכה לחוף הים במערב.
לפני קום המדינה
אדמות האזור היו חלק מאדמות הטמפלרים, ונקנו על ידם כשהחלו להתיישב על הכרמל בכרמלהיים. קנייה זאת הייתה שנויה במחלוקת, שכן הטמפלרים, ובראשם פרידריך קלר, סגן קונסול פרוסיה, ואחיו, לא רכשו את כל שטח כרמל מערבי, אלא השתלטו עליו וטענו לבעלות.
עם מותו של קלר, ניסו פרידריך בירינג, מיסיונר שוודי פרוטסטנטי, ואלכסנדר אנגלהרדט, לרכוש אדמות אלה על מנת להקים במקום בית מלון גדול, אך מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה ברח בירינג מהארץ, קטעה את התוכנית.
חברת הכשרת היישוב קנתה את האדמות והן היו חלק מכרמל מרכזי. ככזה תכנון השכונה הופקד בידי ריכרד קאופמן והיה חלק מתכנון רכס הכרמל כולו. במסגרת תוכנית זו תוכנן שטח כיכר רקפות כשטח ציבורי ובו גינה ציבורית, ואילו הדרכים תוכננו על בסיס קווי הגובה הטופוגרפיים הטבעיים.
פרשת פיליפ מאייר
הכשרת היישוב נתנה לפיליפ מאייר (Philip Mayer), את הזכות למכור את החלקות ולבצע "פיתוח" בשטח (רחובות וכו'). החברה פשטה, כנראה, את הרגל בסוף שנות ה-40 והבעיות המשפטיות ליוו את החלקות גם לאחר קום המדינה.
מבנים ראשונים בשכונה
בשטחי השכונה החלו להיבנות מספר בתים, ובעליהם התאגדו ל"אגודת שושנת הכרמל". אגודה זו, שתחילתה כאגודת מים, חברה לימים ל"אגודת הר הכרמל" ול"אגודת להספקת מים להר הכרמל" וביחד יצרו אגודה אחת. האגודה דרשה מהכשרת היישוב לבצע "פיתוח" לשכונה החדשה בדמות כבישים, גינון, וחלוקת קרקעות.
בתים ראשונים הוקמו בשכונה ובהם:
ב-1936 הוקם מלון טלטש (Teltsch House) בשכונה (כיום דרך הים 103). המלון תוכנן על ידי האדריכל לאופולד קרקואר והיווה פנינה ארכיטקטונית; המלון כלל אולם אירועים וחדר אוכל גדולים במיוחד לתקופה והיה מקום התכנסות לאירועים ולמסיבות. הפעילות הרבה במלון הביאה לפיתוח האזור כגון סלילת כביש ממרכז הכרמל והפעלת שירות מוניות סדיר. במלחמת העולם השנייה החרימו הבריטים את המבנה ושיכנו בו את בית הספר לפיקוד והכריזו על האזור (ועל בתיו השכנים) כ"אזור ביטחון". לאחר עזיבת הבריטים לא חזר המלון לידי בעליו אלא המשיך לשמש את מטה ההגנה בחיפה בעת הקרב על חיפה וממנו יצאו כוחות חטיבת כרמלי אל משימתם. במלחמת העצמאות שוכנו במלון ילדי עין גב ואימהותיהם במסגרת הפעילות של ועד הקהילה העברית. בשנות ה-50 נקנה המלון על ידי קבוצת משקיעים ואלו נתנו לו את השם "מגידו". חזן המלון בליל הסדר היה אברהם וילקומירסקי. בין השנים 1956 ל-1984 שימש המתחם כבית הבראה של קופת חולים כללית "בנדורי" (אך רבים המשיכו לקרוא לו בשם "מגידו"), ונוסף לו חלק (כיום בפינת רחובות שושנת הכרמל ואילנות). במלון נערך נערך פסטיבל הסרטים הראשון בארץ. לפני מספר שנים שונה שמו למלון הר הכרמל. על מבנה המלון הוקמו מספר אנטנות סלולריות והדבר יצר התמרמרות בקרב חלק מתושבי הסביבה. בעשור השני של המאה ה-21 נסגר המלון. תוכניות בנייה על חלק מגינתו אושרו למגינת לבם של התושבים. החלק החדש של המלון הושכר למגורים ולגן ילדים.
רוברט לוין
רוברט לוין (באנגלית: Robert D. Levin; נולד ב-13 באוקטובר 1947) הוא נגן, מלחין ומוזיקולוג יהודי-אמריקאי, המנהל האמנותי של פסטיבל המוזיקה של סרסוטה.
כרמל מערבי
מבנים ראשונים בשכונה
בנחל עמיק הסמוך, פעלה מחצבה קטנה, שהייתה שייכת לכפר כבאביר הסמוך.
אחרי קום המדינה
ב-1950 הוקם ברחוב אילנות 22 בית ספר (בית חינוך ז' לאחר מכן בית הספר אילנות) במבנים שהיו שייכים לצבא הבריטי, ומנה 40 תלמידים. כעבור שנה התרחב בית הספר ונוספו לו שתי כיתות במבנה סמוך (כיום אחד מבתי הכנסת של השכונה) ורק חלקו הדרומי של המבנה המקורי שימש להנהלה, מזכירות וחדר מורים, הצריף השני שימש ככיתה. ב-1954 כבר היו בו שש כיתות ובהן 156 תלמידים, ובשל כך הועבר בית הספר ב-1956 למשכנו הנוכחי ברחוב הסנה 8א. בראשיתו היה הבניין בן שתי קומות וכלל שש כיתות. במתחם בית הספר הוקם צריף שוודי כמענה לשנת המעבר של בית הספר. בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם התרחבות השכונה, הורחב בית הספר בצורה ניכרת ונהרס גם הצריף (ששימש ללימודי הטבע). ברחוב דרך הים 44 הוקם, בספטמבר 1962 בית ספר אופקים מיסודו של אילנשיל, שהיה הראשון מסוגו בארץ. בית הספר מטפל בילדים פגועים מגיל 3–21.
מלון בן יהודה הוקם בשכונה (בסוף רחוב התמר פינת דרך הים כיום), והורחב מאוחר יותר בשנת 1961 (הבניין המקורי נמכר למשפחה פרטית, ואילו ההרחבה נהפכה עם השנים לבית אבות), ואף נבנתה בו בריכה. שטח המלון היה בסיס לקומדיה של טעויות שעניינה רישום השטח בספרי האחוזה (טאבו). השטח המקורי נמכר על ידי חברת הכשרת היישוב ב-1928 למר לזר טאובה, כאשר עוד היה בגרמניה. שנים מאוחר יותר מכרה גברת טאובה לזר (לבית שכטר) את השטח למשה בן יהודה, שבנה עליו את מלונו.יורשי הצדדים והחברה שרכשה מבן יהודה תבעו אלו את אלו, ובית המשפט נדרש להחליט על שוויו של המגרש לאחר שכבר הוקמו עליו בניינים.
רוברט לוין
קריירה אקדמית
הקריירה האקדמית של לוין משלבת לימוד והדרכה בביצוע מוזיקה - בעיקר נגינה בכלי מקלדת אך גם ניצוח - עם הוראת תאוריית המוזיקה, בדגש על תולדות המוזיקה הקלאסית.
כרמל מערבי
אחרי קום המדינה
מלון נוסף (שושנת הכרמל) הוקם ברחוב שושנת הכרמל 90. למלון הוספה גינה גדולה, ששימשה כמוקד חברתי של חיפה בשנות ה-60. בשנות ה-50 נספרו כ-10 פנסיונים ומלונות ברחבי השכונה.
רוברט לוין
תרומות בתחום ההלחנה
לוין השלים ושיחזר מספר יצירות קלאסיות, בייחוד יצירות לא-גמורות מאת מוצרט, וכן משל באך. מלאכת ההשלמה שלו ליצירות לא-גמורות של מוצרט, בהן הרקוויאם ברה מינור והמיסה הגדולה בדו מינור, נחשבת לגדול בהישגיו. ברקוויאם של מוצרט בנה מחדש את הפוגה על "אמן" מתוך סקיצות של מוצרט עצמו. ג'ון אליוט גרדינר הזמין אותו לחבר חלקים תזמורתיים חסרים לחמישה פרקים מתוך קנטטות של יוהאן סבסטיאן באך, כמו Ach! ich sehe, itzt, da ich zur Hochzeit gehe, רי"ב 162 ובהמשך לכך באו עוד יצירות חשובות, אם כי פחותות בהיקפן.
קריירה כנגן
כנגן, נודע לוין ביותר בסולן בקונצ'רטי מן התקופה הקלאסית, ובעיקר ב"מומחיותו" בטיפול ביצירות מוצרט. הוא נודע בנסיונותיו להשיב לקדמותם נוהלי ביצוע מתקופת המלחין, כגון אלתור קדנצות.
כרמל מערבי
אחרי קום המדינה
שבט הצופים השכונתי (אילנות) הוקם בשנות ה-70.
רוברט לוין
קריירה כנגן
רוברט לוין ישב בחבר השופטים בתחרות רובינשטיין בשנת 2011.
משפחה
רוברט לוין נשוי לתלמידתו בעבר, יא-פה, פסנתרנית ילידת טאיוון. השניים מופיעים בצוותא בנגינה בארבע ידיים.
כרמל מערבי
אחרי קום המדינה
בשכונה נבנה בית יולס, בית אבות מיסודו של ארגון עולי הולנד. הבית שתוכנן בידי הארכיטקט שלמה גלעד, היווה לימים תקדים משפטי על מושג המכרז ברכוש פרטי. כאמור, בתוכנית המקורית של קאופמן תוכנן המגרש כגן, אך התוכנית לא יצאה לפועל. בית יולס המקורי תוכנן על ידי שרגא פרידריק רוהטין וזאב וולטש ונבנה ברחוב תל מאנה 5–7 באחוזה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-21 הועברה פעילותה של 'פסג"ה חיפה' (פיתוח סגלי הוראה) של משרד החינוך למבנה בדרך הים 202 על גבול השכונה עם שער העלייה ונווה דוד.
המפלגה למען החירות
המפלגה למען החירות או PVV (בהולנדית: Partij voor de Vrijheid) היא מפלגה ימנית בהולנד.
היסטוריה
נוסדה ב-2005 כיורשת למפלגת היחיד של חרט וילדרס בבית הנבחרים. בשנת 2006 זכתה בשישה מושבים בבחירות הכלליות ובכך הייתה לחמישית בגודלה בפרלמנט.בשנת 2010 בבחירות הכלליות היא זכתה ב-24 מושבים ועלתה למיקום השלישי. מאז הסכימה המפלגה לתמוך בממשלת המיעוט של ראש הממשלה מארק רוטה, ללא שרים בקבינט. אולם באפריל 2012 היא משכה את תמיכתה לאחר מחלוקות בנושא הקיצוץ התקציבי.
בבחירות הכלליות לפרלנט ההולנדי שנערכו ב-15 במרץ 2017 זכתה המפלגה ב-20 מושבים והפכה למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט.
מצע
המפלגה למען החירות משלבת אלמנטים ליברליים ושמרניים כדי להתאים להשקפת העולם שהיא מייצגת ולגישתה לתרבות ולהגירה. המפלגה חותרת לקיצוץ במיסים (16 מיליארד יורו בתוכנית הבחירות של 2006), ביטול שכר המינימום, הגבלה של סובסידיות ממשלתיות וקיצבאות ילדים.
בנושא תרבות והגירה, נושאים מרכזיים במצע המפלגה, היא מאמינה שהערכים המשותפים ליהדות ולנצרות צריכים להיות דומיננטיים בתרבות ההולנדית ושמהגרים צריכים להסתגל לערכים אלו. המפלגה מציעה לחסום הגירה ממדינות שאינן מערביות, היא סקפטית כלפי האיחוד האירופי, ונגד הגדלתו כדי שיכלול את טורקיה. ככלל, המפלגה מתנגדת להשפעה אסלאמית משמעותית בהולנד. כמו כן המפלגה מתנגדת למתן אזרחות כפולה.
מספנת הצי בקורה
מספנת הצי בקוּרֶה (kaigun kōshō ,呉海軍工廠) הייתה אחת מארבע המספנות העיקריות אשר שימשו והופעלו על ידי הצי הקיסרי היפני.
היסטוריה
רובע הצי בקורה נוסד בעיר קורה, במחוז הירושימה, יפן, בשנת 1889, כרובע-צי השני האחראי על הגנת איי הבית היפניים. בנוסף לבסיס ימי, נבנתה גם מספנה לתיקוני כלי שיט. הבנייה נעשתה בפיקוחו של המהנדס הצרפתי לואי-אמיל ברטן (Louis-Émile Bertin). ספינת המלחמה הראשונה שנבנתה במספנת קורה, מיאקו, הושקה בשנת 1897. בשנת 1903 שונה שמן של "מספנות קורה" ל"מספנת הצי בקורה."
מספנת הצי בקורה התפתחה והפכה לאחת מהמספנות הגדולות באימפריה היפנית, עם היכולות לעבוד עם כלי השייט הגדולים ביותר. המספנה כללה מפעל לייצור פלדה (אשר נבנה בסיוע בריטי), ומפעלים לייצור תותחי ארטילריה ימית ופגזים. אוניות המערכה יאמטו ונאגאטו תוכננו ונבנו בקורה.
מתקני מספנת הצי בקורה היוו מטרה מועדפת להפצצות הצי האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה, ומעל 70% מבנייני המספנה וציודה הושמדו במהלכה.
לאחר כניעת יפן בשנת 1945, הועברה מספנת הצי לשליטה אזרחית. כיום המספנה היא בבעלות חברת הספנות היפנית אישיקווג'ימה הארימה, והיא אחת מהמספנות הבודדות הפעילות כיום ביפן.
משה גביש
משה גביש (נולד ב-22 ביוני 1948) הוא מנהל ישראלי, לשעבר נציב מס הכנסה (1989–1993), מנכ"ל בנק מרכנתיל דיסקונט (1996–2000), יו"ר הוועד המנהל של רשות השידור (2007–2009) ויו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
גביש למד באוניברסיטה העברית כלכלה, מנהל עסקים (לתואר מוסמך) ומשפטים. שימש מרצה בחוגים לחשבונאות ולמינהל ציבורי באוניברסיטת תל אביב וכמרצה למינהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים.
שירת בצה"ל כמג"ד בדרגת סגן-אלוף ובמילואים עד שנת 2000.
בנוסף לעריכת דין ולניהול חברות עוסק גביש גם בגישור ובוררות וכיועץ כלכלי. במשך השנים מילא עשרות תפקידים בכירים במגזר הציבורי והפרטי.
בשנים 1989–1993 שימש כנציב מס הכנסה.
בשנת 1995 עמד בראש ועדה ציבורית שבחנה את הסדרת נושא הפעלת בתי קזינו בישראל. הוועדה המלצה על סייגים ומגבלות על הפעלת קזינו בישראל: הקמת רשות פיקוח על ההימורים, הקמת תשתית תיירותית (במקרה שיוחלט להקים קזינו בעיירת פיתוח כמו מצפה רמון), והגברת מערך המודיעין והחקירות של המשטרה. הוועדה קבעה שאת הקמת הקזינו והפיקוח עליו יש לעגן קודם כול בחקיקה ואף גיבשה הצעת חוק מפורטת, שכללה גם הגבלות על מי רשאים להמר בקזינו, איך מבטיחים שמכונות המזל לא ירמו את המשתתפים ואיך מונעים מגורמים בעלי עבר פלילי לעבוד בקזינו. אך היוזמה הוקפאה ולא קודמההאחר כך.
בשנים 1996–2000 שימש מנכ"ל בנק מרכנתיל דיסקונט ויו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2001 שימש סגן יו"ר קבוצת דנקנר השקעות, דירקטור בחברת "פרטנר תקשורת" ובחברת הכבלים "מת"ב" בהם השקיעה קבוצת דנקנר.
סנוטה
סֵנוֹטֶה (מספרדית: Cenote; ; במקור משפת מאיה יוקטק "דזונוט" שפירושו "באר") היא בולען שנפער בסלע, המוצף בחלקו במי תהום. מרבית הסנוטות מצויות בחצי האי יוקטן שבמקסיקו, ובחלק מהאיים הקריביים הסמוכים. מקור המונח בלשונם של התושבים בני המאיה של חצי האי יוקטן – ומשמעותו: מקום בו ניתן להשיג מים. חלק מהסנוטות, דוגמת "הסנוטה הקדושה" ("cenote sagrado") בצ'יצ'ן איצה, היוו אתר חשוב בפולחן הדתי של המאיה. הסנוטות מהוות לעיתים כניסה למערכת מערות תת-קרקעיות מוצפות, ומשום כך הן מהוות כיום אתרים פופולריים ביותר לצלילת מערות.
משה גביש
ביוגרפיה
בשנים 2005–2007 כיהן כדירקטור חיצוני בחברת החשמל לישראל. במסגרת תפקידו השתתף בגיבוש התוכנית לשינוי מבני בחברה.
סנוטה
הגדרה ותיאור
סנוטות הן פתחים בפני השטח למאגרי מים תת-קרקעיים. אף שהסנוטות הידועות ביותר הן בריכות מים גדולות שקוטרן כמה עשרות מטרים, כדוגמת אלו בצ'יצ'ן איצה, מרבית הסנוטות קטנות בהרבה וחבויות בין עצי היער הגשם הטרופי, ולא בהכרח יש בהן מים. אף שמקור המונח במקסיקו נעשה שימוש במונח סנוטה על-מנת לתאר תופעות קרסטיות דומות בארצות אחרות דוגמת קובה ואוסטרליה, בנוסף למונח הכללי יותר: בולענים.
המים בסנוטות הם בדרך-כלל צלולים מאוד, שכן מקורם הוא מי גשם שחלחלו באיטיות דרך שכבות הסלע למאגר מי התהום, תהליך שסינן מהמים את מרבית הרחופת. מהירות זרימת המים בסנוטות משתנה: בחלק מהסנוטות הקצב איטי מאוד, בין מטר ל-1,000 מטרים לשנה, ובחלקן זרימת המים מהירה - עד 10 ק"מ ביום.
משה גביש
ביוגרפיה
בשנת 2007, גביש נמנה עם המייסדים של חברת הנדל"ן "מדיפאור".
סנוטה
היווצרות
תהליך היווצרות הסנוטות כולל שני שלבים עיקריים. בשלב הראשון נוצר חלל תת-קרקעי כאשר המסלע שמתחת לפני השטח, הבנוי אבן גיר, מתמוסס בהשפעת המים החומציים. חלל תת-קרקעי זה עשוי להיות מחובר למערכת פעילה של מערות. בשלב השני מתמוטטת התקרה הסלעית שמעל לחלל התת-קרקעי כאשר אינה מסוגלת עוד לתמוך במשקלה, ונוצר פתח בפני השטח אל החלל התת-קרקעי. גושי הסלע שנפלו לתוך המים יתמוססו גם הם, ויפנו בכך מקום לגושי סלע נוספים. קצב התמוטטות התקרה גדל בתקופות שבהם גובה פני מי התהום יורד והתקרה אינה נתמכת יותר על ידי כוח הציפה שמעניקים המים. תקרת הסנוטות יכולה להתמוטט לחלוטין וליצור בכך בריכת מים גלויים, או להתמוטט חלקית כשחלק מהסלע תלוי עדיין מעל המים. הסנוטות הידועות ביותר דומות לבריכת מים עגולה שקוטרה כמה עשרות מטרים ודופנותיה אנכיים, אבל במרבית הסנוטות יש צורך להתכופף ואפילו לזחול על-מנת להגיע אל המים. סנוטות עתיקות עשויות להתמלא בשפוכת, בדרדרת ובחומרים אורגניים, ובסופו-של-דבר הגישה למים נחסמת ונותר אגן שעל מדרונותיו התלולים גדלה צמחייה. שלב זה קרוי סנוטה יבשה.
ממדי מערך הסנוטות
בצפון ובצפון-מערב חצי האי יוקטן שוכנות הסנוטות מעל חללים שעומקם נע בין 50 ל-100 מטרים מתחת לגובה מי התהום של ימינו. עם זאת, נראה כי סנוטות מעטות בלבד מחוברות למערכת נרחבת של נהרות תת-קרקעיים, ומרביתן ניזונות ממי אקוויפר המפעפעים דרך הקירות או דרך סדקים. לעומת זאת, הסנוטות המצויות לאורך החוף הקריבי של חצי האי יוקטן (כחלק ממדינת קינטנה רואו (Quintana Roo)) מאפשרות גישה למערכות נרחבות מאוד של מערות. נכון ל-2003 נתגלו 91 מערכות כאלו שאורכן הכולל מעל ל-500 קילומטרים, בהן שלוש מערכות המערות המוצפות הגדולות בעולם:
משה גביש
ביוגרפיה
כמו כן היה חבר המועצה המנהלת של מכון ויצמן, יו"ר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, דירקטור בחברת התמלוגים של יוצרי ישראל, יו"ר מועצת המנהלים של חברת "אליום מדיקל", יו"ר ועדת הכספים של הרשות לפיתוח תל אביב, יו"ר ועדת הכספים של המכון הישראלי לדמוקרטיה, חבר המועצה הציבורית המייעצת למפעל הפיס, ועוד. כן שימש כיו"ר וחבר בוועדות ממשלתיות וציבוריות שונות; הוועדה לבחינת העברת כספים לישיבות, ויו"ר הוועדה המייעצת להיטלי סחר.
סנוטה
ממשק מים מתוקים/מי ים
חצי האי יוקטן מכיל מערכת אקוויפר חופית נרחבת, בה ערוכים המים בכמה שכבות השונות בצפיפותן. שכבה דקה של מים מתוקים הניזונה ממי גשמים מצויה מעל, כשהיא צפה על-פני שכבת מים מלוחים הכבדה ממנה. שכבת המים המלוחים נעה כלפי החוף, הן משום שמים מתוקים מתערבים בה או בשל תנועת שכבת המים המתוקים המושכת אחריה את שכבת המים המלוחים העליונה. כפיצוי יש תנועה של מים מלוחים יותר בשכבה העמוקה ביותר כלפי היבשה. האקוויפר הוא לכן מערכת אנכיאלינית (מיוונית "קרוב לים" מערכת הקשורה לים). כאשר הסנוטה שהיא מערה מוצפת מאפשרת גישה עמוקה לתוך האקוויפר, ניתן להגיע לממשק שבין המים המתוקים והמים המלוחים. ממשק זה המכונה הלוקלינה (מיוונית "מצע המלח") ומתרחש בו שינוי חד בריכוז המלח בשכבה שאורכה קצר יחסית. העומק בו מצויה ההלוקלינה נגזר מצירוף של כמה גורמים: האקלים – ובמיוחד כמות מי הגשמים היורדים באזור והמחדשים את מי האקוויפר, מידת החלחול של הסלע, פיזור המערות, הקשרים ביניהן ועד כמה הן מנקזות ביעילות את המים לחוף, וכן המרחק מהחוף. ככלל, ההלוקלינה עמוקה יותר ככל שהמרחק מהחוף גדל, וביוקטן עומק זה הוא בין 10 ל-20 מטרים מתחת לגובה פני מי התהום בחוף ו-50 ועד 100 מטרים מתחת לפני מי התהום במרכז חצי האי. מים מלוחים מצויים מתחת לכל חצי האי.
משה גביש
ביוגרפיה
בנוסף היה חבר בוועדה הציבורית המייעצת לקרן תל אביב ובוועדה הציבורית המייעצת של רשות החברות הממשלתיות, ודירקטור בחברת ביטוח ישיר ובבנק לפיתוח התעשייה.
בנוסף לעיסוקיו האחרים כותב גביש באופן קבוע בעיתון "גלובס" ובאתר NEWS1 וחבר בלשכת עורכי הדין.
סנוטה
סוגים של סנוטות
ב-1936 הוצעה שיטת מיון של סנוטות המבוססת על צורתן: שיטת מיון זו התבססה על תצפיות מעל מי התהום, ולכן משקפת בצורה חלקית את התהליכים שיצרו את הסנוטות ואת הקשרים ההידרוגאוכימיים עם מערכת המערות המוצפת שמתחת לסנוטות. אלו החלו להתגלות רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך כאשר החל מחקר באמצעות צלילת מערות.