cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלויס קונק
קורות חייו
קונק חקר את המוזיקה הליטורגית והשתתף בשני כנסים חשובים ברומא שהוקדשו לשירה הכנסייתית - הכנס לשיחזור ה-plaint chant והמוזיקה הכנסייתית ב-1860 והכנס האירופי למוזיקה כנסייתית בצרפת בשנת 1882.
אולפנת מעלה לבונה
היסטוריה ומאפיינים
באולפנה מתקיימות התוועדויות מדי חודש וכן באירועים מיוחדים. הרב יצחק גינזבורג, שמשמש כנשיא האולפנא, העביר מספר פעמים התוועדות ושיעורים. כמו כן מועברים שיעורים רבים בתורת הנפש ובפסיכולוגיה יהודית.
כחלק מהייחודיות של האולפנה מרבית בוגרות האולפנה מנהלות אורח חיים חסידי וחלק ניכר מהן מתחתנות בגיל צעיר - במקרים רבים עם תלמידים מישיבות חסידיות בציונות הדתית ועם בחורים הקשורים לאידאולוגיה של הרב יצחק גינזבורג, שהוא מורה דרכה של האולפנה.
אלויס קונק
קורות חייו
קונק מת ב-1895 בטולוז.
אולפנת מעלה לבונה
היסטוריה ומאפיינים
באולפנה לומדות כ-200 תלמידות.
יוסוף נורקיץ'
יוסוף נורקיץ' (בבוסנית: Jusuf Nurkić; נולד ב-23 באוגוסט 1994) הוא כדורסלן בוסני המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
אירופה
נורקיץ' נולד בטוזלה שבבוסניה והרצגובינה. הוא שיחק במסגרות הנוער בקבוצת זלטורוג לאשקו. ב-2012 השתתף במדי קבוצת הנוער של אולימפיה ליובליאנה בטורניר הדור הבא של פיב"א בו הצטיין.
באוקטובר 2012 הצטרף לקבוצת צדביטה זאגרב מליגת העל הקרואטית ומהיורוליג לאחר שחתם על חוזה לארבע שנים. במהלך עונת 2012/2013 הושאל לזאדאר. בעונת 2013/2014 זכה עם צדביטה זאגרב באליפות הראשונה בתולדותיה ונבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
דנוור נאגטס
נורקיץ' נבחר במקום ה-16 בדראפט ה-NBA‏ 2014 על ידי שיקגו בולס, ומיד הועבר בטרייד לדנוור נאגטס. בעונתו הראשונה רשם ממוצע של 6.9 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק, הוא נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. הוא החמיץ את החודשיים הראשונים של עונתו השנייה בליגה כתוצאה מהתאוששות מניתוח ושותף ב-32 משחקים בלבד. במהלך העונה רשם ממוצע של 8.2 נקודות ו-5.5 ריבאונדים למשחק.
פורטלנד טרייל בלייזרס
בפברואר 2017 הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה למייסון פלאמלי. עד סיום אותה עונה רשם בפורטלנד שיאי קריירה של 15.2 נקודות, 10.4 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-1.9 חסימות בממוצע למשחק. במהלך משחק מול ברוקלין נטס ב-25 במרץ 2019 נפצע נורקיץ' בצורה קשה, ובבדיקות שלמחרת נמצא כי הוא סובל משברים בעצמות השוקה והשוקית של רגלו השמאלית.
נבחרת לאומית
נורקיץ' חבר בנבחרת בוסניה והרצגובינה בכדורסל, הוא הוביל את נבחרת הנוער של המדינה לזכייה באליפות אירופה דרג ב' ב-2012 ונבחר ל-MVP של הטורניר עם ממוצע של 19.4 נקודות ו-13.3 ריבאונדים למשחק. ב-2014 הוביל את הנבחרת עד גיל 20 לזכייה באליפות אירופה דרג ב'. הוא נבחר ל-MVP של הטורניר עם ממוצע למשחק של 21.4 נקודות, 12 ריבאונדים, 3.3 אסיסטים ו-2.6 חסימות.
בנבחרת הבוגרת שותף במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2013, במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2017 היה השחקן הבולט בנבחרת ורשם ממוצע של 19.3 נקודות ו-13.5 ריבאונדים למשחק.
דייוויד סדאריס
דייוויד ריימונד סדאריס (באנגלית: David Raymond Sedaris; נולד ב- 26 בדצמבר 1956) הוא סופר והומוריסטן אמריקאי. סדאריס הגיע לראשונה לתודעה הציבורית ב-1992 כאשר מאמרו "SantaLand Diaries" (יומני ארץ-סנטה) שודר בNPR, המאמר מתאר את חוויותיו של סדאריס בשנתיים שעבד מחופש ל אלף (כלומר, עוזר של סנטה קלאוס) בחנות "מייסיס" בחג המולד.
סדאריס פרסם כתשעה ספרים בנוסף למאמרים והקלטות שהתפרסמו בעיתונים וברדיו. ספריו הם אוספים של מאמרים וסיפורים קצרים המבוססים לרוב על חייו האישיים: ילדותו ויחסיו עם משפחתו, חוויותיו מצרפת ולונדון (בהן התגורר מספר שנים), התמודדות עם זהותו כהומוסקסואל, שאיפותיו האומנותיות, חיבתו למורבידיות, שימוש בסמים ועוד. בנוסף כתב גם סיפרי חיות.
ביוגרפיה
סדאריס נולד בג'ונסון סיטי, ניו יורק וגדל בראלי, צפון קרולינה, הילד השני מתוך שישה. אימו היא שרון אליזבט ואביו הוא לואיס הארי "לו" סדאריס. אימו הייתה פרוטסטנטית ואביו יווני-אורתודוקסי ממוצא יווני וסדאריס גדל על ערכי הנצרות היוונית האורתודוקסית.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית (ביוונית: Εικονομαχία, איקונומכיה) הוא הכינוי לשתי תקופות בהיסטוריה של האימפריה הביזנטית, בה השימוש באיקונות במסגרת הפולחן הדתי נתקל בהתנגדות הרשויות הדתית והמדינית. האיקונוקלאזם הראשון התחולל בשנים 730–787, והשני בשנים 815–843. הקיסר לאון השלישי היה הראשון שאסר את פולחן האיקונות, מדיניות שממשיכיו הוסיפו לקיים אחריו. האיקונוקלאזם כלל השמדת איקונות ורדיפה של איקונופילים – התומכים באיקונות ובלגיטימיציה של השימוש בהם. אל מול האיקונופילים ניצבו האיקונוקלסטים – המתנגדים לאיקונות. שני המונחים האלה לא היו בשימוש בתקופה הנידונה, אלא נטבעו מאוחר יותר בידי היסטוריונים.
דייוויד סדאריס
ביוגרפיה
בשנות העשרה והעשרים שלו עסק באומנות חזותית ומשחק כאשר כישלונותיו בתחומים אלו מתוארים ברבים מסיפוריו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד תקופה קצרה באוניברסיטת מערב קרולינה שלאחריה עבר, ולבסוף נשר, מאוניברסיטת קנט באוהיו ב-1977. סדאריס עבר לשיקגו ב-1983 והחל לימודים ב"בית הספר למוסד האומנות של שיקגו" אותו סיים ב-1987.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
משמעות המונח איקונוקלאזם הוא "שבירת איקונות", בעוד המונח הרומי הוא איקונומכיה (iconomachy), ומשמעותו המילולית היא "הקרב על האיקונות".
דייוויד סדאריס
קריירה
לאחר שעבד בשלל עבודות שונות ומשונות בראלי, שיקגו וניו יורק, התגלה לבסוף סדאריס על ידי המפיק ושדרן הרדיו איירה גלאס במועדון בשיקגו. סדאריס הופיע במועדון כשהוא מקריא את יומניו מ-1977, גלאס הזמין אותו להשתתף בתוכניתו The Wild Room. סדאריס תיאר את המפגש ביניהם כך: "אני חייב הכל לאיירה... חיי השתנו לחלוטין, כאילו מישהו נופף במטה קסמים". בעקבות הצלחתו בתוכנית הוזמן סדאריס להופיע בMorning Edition של NPR ב-23 בדצמבר 1992, שם הקריא את "יומני ארץ-סנטה". הקראה זו, יומיים לפני חג המולד, המתארת את חוויית חג המולד בקניון מנקודת מבטו של עובד זוטר וממחישה תמונה גרוטסקית של החג כולו זכתה להצלחה רבה.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
רקע
השימוש באיקונות הלך והתרחב במאות השישית והשביעית, מה שהוביל לתגובת נגד גדולה והולכת בקרב אנשי כנסייה רבים. איקונות פסיפס ואיקונות מצוירים רווחו במרחב הכנסייתי והציבורי וכן במרחב הביתי. מה שעורר את חמתם של אנשים רבים על השימוש באיקונות, איננו הקיום עצמו של איקונות, אלא תפיסתם בקרב עוד ועוד אנשים כבעלי ערך רוחני-דתי, שגבר על ערכם הסימבולי-אסתטי הישיר: האיקונות עצמם החלו להיות מזוהים כבעלי הכוחות של הקדושים שהם ייצגו. במאה השישית הופצו מיתוסים בדבר אכירופואטה (acheiropoieta), שהם איקונות שיוצרו בדרך נס ולא בידי אדם. איקונות קדושים כאלו הצדיקו כביכול את פולחן האיקונות, כאשר הם לכאורה אינם מפירים את האיסור התנ"כי ומובילים לכפירה באל, משום שפולחן זה אינו נעשה לצלמים שהם מעשה יד אדם.
האיקונות נתפסו כבעלי כוחות נשגבים ועל-טבעיים, המאפשרים למאמינים גישה ישירה לעולם השמיימי, ולכן השתמשו בהם בין היתר כמגינים בקרבות. לדוגמה, איקונין אכירופואטי מאזור קפדוקיה המציג את פניו של ישו, שמיוחס לו הניצחון הביזנטי בקרב מול האימפריה הפרסית שגרם להסרת המצור על בירת האימפריה קונסטנטינופול בשנת 626. הדמויות הרווחות ביותר על האיקונות הן ישו, מריה הבתולה, מלאכים וקדושים.
עליית האסלאם במאה השביעית תרמה גם היא, ככל הנראה, להתנגדות הממוסדת של שלטונות האימפריה לשימוש בפולחן האיקונות והובילה לאיקונוקלאזם של המאה השמינית. בתחילת שנות התשעים של המאה השביעית, הקיסר יוסטיניאנוס השני הטביע את דמותו של ישו על מטבעות הזהב של האימפריה. בתגובה לכך, הח'ליף המוסלמי עבד אל-מלכ שינה את מערכת המטבעות המוסלמית מכזו שהציגה דמויות אנושיות למטבעות עם כיתוב בלבד. אחת ההנחות במחקר היא כי לאון השלישי, שנולד בקומגנה – פרובינציה סורית של האימפריה בדרום-מרכז טורקיה של ימינו – הושפע מאמונות ומפרקטיקות מוסלמיות. ייתכן והשפעה זו הובילה להתנגדותו לאיקונות.
דייוויד סדאריס
קריירה
בשנת 2000 פרסם סדאריס את ספרו השלישי"Me Talk Pretty One Day" (אני לדבר יפה יום אחד), אסופת מאמרים שנכתבה ברובה בתקופה של שבעה חודשים בפריז ומתארת את הסתגלותו למדינה ולשפה. הספר זכה ב Thurber Prize for American Humor.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
רקע
האיקונות החזירו את הוויכוחים התאולוגיים סביב השאלה הכריסטולוגית בדבר שני הטבעים של ישו. בעיני האיקונוקלסטים, האיקונות מכילים סתירה פנימית: מצד אחד, האיקונות אינם יכולים להציג את הטבע האלוהי ואת הטבע האנושי של ישו בו בזמן, משום שאין לייצג את הטבע האלוהי באופן חזותי, וכן משום שהמתפלל עלול להתבלבל בין הטבע האנושי לבין האלוהי – בדומה לגישה המונופיזיטית; מצד שני, גם הפרדה בין שני הטבעים היא בגדר מינות, בדומה לגישה התאולוגית של נסטוריוס.
דייוויד סדאריס
קריירה
באפריל 2001 דווח במגזין וראייטי כי סדאריס מכר את זכויות ההסרטה של "Me Talk Pretty One Day" לבמאי ויין וונג שהחל להתאים ארבעה פרקים מהספר עבור סרטי קולומביה. וונג סיים את כתיבת התסריט והחל כבר בליהוק כאשר סדאריס פנה אליו וביקש לעצור את הפרויקט מאחר שהוא ואחותו חששו מהדרך שבה תוצג משפחתם בסרט. סדאריס תיאר את השיחה עם אחותו במאמר "Repeat After Me". על תגובתו של וונג אמר סדאריס כי "הוא היה נסיך אמיתי... לא רציתי שהוא יכעס עלי אבל הוא היה כל כך בוגר לגבי זה. בכל מקרה לא ראיתי אף פעם איך זה יכול להפוך לסרט".
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
בעיית המקורות
מרבית המקורות ששרדו על מאבקי האיקונוקלזם באימפריה הביזנטית נכתבו בידי האיקונופילים, שזכו בסופו של דבר להמשיך בפולחן האיקונות לאחר סבב האיקונוקלאזם השני. המקורות ההיסטוריים המרכזיים הידועים לנו שעוסקים באיקונות ובאיקונוקלאזם הם הכרוניקות של תאופאנס ("כרונוגרפיה") ושל ניקפורוס האיקונופילים. כמו כן נשמרו הכתבים התאולוגיים של יוחנן מדמשק, של הקדוש תאודור, ושל הפטריארך ניקופרוס שתמכו באיקונות. מהידוע במחקר, התקופה אופיינה בקיטוב פנים-כנסייתי סביב שאלת השימוש באיקונות, שהביא לניסיונות של כל צד במאבק להשמיד את כתביו של הצד האחר. כך למשל, לאון השלישי הורה להשמיד את הטקסטים התומכים באיקונות עם תחילת המשבר הראשון, או שהם שונו או פוברקו – בין אם הגיוגרפיות, חיבורים היסטוריים, דרשות או חיבורים תאולוגיים. מנגד, הושמדו הטקסטים האיקונוקלסטיים כליל. למעשה, הטיעונים האיקונוקלסטיים שרדו רק בתוך כתבי האיקונופילים.
דייוויד סדאריס
קריירה
ב-2004 פרסם סדאריס את ספרו הרביעי "Dress Your Family in Corduroy and Denim" (הלבש את משפחתך בקורדורוי ודנים) אשר הגיע ב-20 ביוני 2004 למקום הראשון של הניו יורק טיימס בקטגוריית הלא בדיוני. הגרסה המוקלטת לספר, בהקראתו של סדאריס עצמו הייתה מועמדת לפרס גראמי עבור אלבום מדובר. באותה שנה הוא אף היה מועמד לפרס גראמי עבור האלבום הקומי הטוב ביותר עבור "Live at Carnegie Hall"
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
התקופה האיקונוקלסטית הראשונה (730–787 לספירה)
נראה כי התפרצות געשית תת-ימית ליד האי טרה (סנטוריני של ימינו) בקיץ 726 אשר גבתה חיי אדם וגרמה נזק רב, התפרשה על ידי רבים, לרבות ליאון השלישי, כעונש מידי האל על השימוש באיקונות במסגרת הפולחן הדתי.
דייוויד סדאריס
קריירה
ב-2008 יצא ספרו הבא של סדאריס, "When You Are Engulfed in Flames" (כשאתה אפוף בלהבות). שמות נוספים שנדחו עבור הספר היו "All the Beauty You Will Ever Need" (כל היופי שאי פעם תזדקק לו) ו"Indefinite Leave to Remain" (עזיבה לא מוגדרת להישארות). בדצמבר של אותה שנה קיבל סדאריס תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בינגהמטון.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
התקופה האיקונוקלסטית הראשונה (730–787 לספירה)
במקביל לסיום המצור הערבי על קונסטנטינופול ולביסוס האימפריה במערב אסיה הקטנה, התחיל ליאון השלישי לנקוט פעולות איקונוקלסטיות. את תחילת התקופה האיקונוקלסטית ניתן לציין בהוראתו להחליף את תמונת ישו, שהייתה ממוקמת בשער חלקה שבכניסה לארמון הגדול של קונסטנטינופול, בצלב. מחשש לחילול הקודש, נרצחו כמה מאלו שהוקצו למשימת החלפת התמונה על ידי קבוצת איקונופילים. מתוך דיווחים מאוחרים על אירוע זה משתמע כי בין מניעי הקיסר להחלפה הייתה התפיסה כי זעמו של האל על השימוש באיקונות מקבל ביטוי בהתפרצות הר הגעש בטרה ובניסיונות הפיכה מוסלמיים בתוך האימפריה.
החל משנת 730, אסר ליאו השלישי בצו על הערצת דימויים דתיים. איסור זה לא חל על אמונות או מעשי פולחן אחרים לדמותו של הקיסר או לסמלים דתיים כמו הצלב. על פי גרמנוס הראשון, הפטריארך האיקונומי של קונסטנטינופול שפרש מתפקידו בעקבות האיסור, הצו התקבל בהתנגדות עממית עזה והוצא ללא התייעצות מוקדמת עם הכנסייה שאפשרה את קיום הפולחן באמצעות האיקונות.
לאחר פטירתו של לאון השלישי בשנת 741, עלה בנו קונסטנטינוס החמישי לשלטון, והקצין את העמדות האיקונוקלסטיות של אביו. למרות הצלחתו הצבאית והפוליטית, נזכר קונסטנטינוס לרעה כשליט שהיה ידוע בעוינותו האובססיבית לאיקונות ולנזירים. על פי מקורות איקונופיליים ששרדו, שרף קונסטנטיונוס איקונות ומנזרים והפך כנסיות לאורוות.
דייוויד סדאריס
קריירה
בספטמבר 2010 פרסם סדאריס את ספרו "Squirrel Seeks Chipmunk: A Modest Bestiary" (סנאי מחפש טמיאס: סיפורי חיות צנועים), אסופת סיפורי חיות למבוגרים.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
התקופה האיקונוקלסטית הראשונה (730–787 לספירה)
בשנת 754 זומן קונסטנטינוס לוועידת הכנסייה בהייריאה, שבה נכחו 330 עד 340 בישופים והייתה הוועידה הראשונה שנתנה לגיטימציה דתית לפעולות איקונוקלאסטיות. הוועידה נמשכה שישה חודשים והבישוף תאודוסיוס מאפסוס מונה כמנהיג הוועידה על ידי הקיסר. פטריארך קונסטנטינופול לא נכח בה, משום שלאחר מות אנסטסיוס בשנת 753, הקיסר מינה לו מחליף רק עם סיום הוועידה. מתנגדי הוועידה כינו אותה מדומה, משום שהיא לא כללה אף אחד מבין חמשת הפטריארכים, ראשי הכנסייה.
בהחלטות הוועידה, הכריעו כל הבישופים כי פולחן האיקונות הוא חילול קודש. החזקתם של איקונות או של חפצים עם דמויות נאסרה, אי ציות נחשב לעברה על החוק שדינה ענישה. למרות זאת, השמדת איקונות קיימים בכנסיות אושרה רק עם בקשה רשמית. עם סיום הוועידה שכונתה הוועידה האקומנית השביעית, פולחן האיקונות הוכרז כמינות נוצרית בכל האימפריה על ידי הקיסר ועל ידי הבישוף הפטריארך החדש. התוצאה הראשונה של הוועידה הייתה רדיפה אחרי האיקונופילים הראשיים, בהכרזה כי יוחנן מדמשק, הפטריארך גרמנוס, ויוחנן מקפריסין הם כופרים בגלל תמיכתם בפולחן האיקונות.
דייוויד סדאריס
קריירה
באפריל 2013 יצא לאור ספרו התשיעי של סדאריס " Let's Explore Diabetes With Owls" (הבא נחקור סוכרת עם ינשופים)
ב-2014 השתתף סדאריס בסרטו הדוקומנטרי של העיתונאי דייוויד ת'ורפ "", אשר חוקר את הסטריאוטיפים לגבי מבטא הומוסקסואלי.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
התקופה האיקונוקלסטית הראשונה (730–787 לספירה)
על אף החלטת הוועידה, עדיין היו קולות חלוקים באימפריה בנוגע לשימוש באיקונות. המקורות מאשימים את קונסטנטינוס בפעילותו הקיצונית נגד מנזרים ונזירים, מפני שככל הנראה רבים מהנזירים המשיכו לתמוך בשימוש באיקונות גם לאחר פרסום הצו.
דייוויד סדאריס
הניו יורקר
סדאריס כתב במרוצת השנים למעלה מ40 מאמרים בניו יורקר.
חיים אישיים
סדאריס מתגורר במחוז הורסהאם במערב סאסקס יחד עם בן זוגו יו המריק המוזכר ברבים מסיפוריו. סדאריס מתאר אותם כ"מסוג הזוגות שלא יתחתנו". הוא ידוע בסביבת מגוריו בכך שהוא נוהג לאסוף אשפה להנאתו וישנה אף משאית זבל מקומית שנקראת על שמו.
איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
התקופה האיקונוקלסטית הראשונה (730–787 לספירה)
גם ממשיכה של הקיסרית בתחילת המאה התשיעית איריני ניקפורוס הראשון תמך בפולחן האיקונות.
התקופה האיקונוקלסטית השנייה (815–843 לספירה)
מותו של הקיסר ניקפורוס הראשון בקרב בשנת 811 בידי החאן קרום והתחזקות הבולגרים נתפסו כתבוסה קשה לאימפריה ואות למורת רוחו של האל. תבוסה נוספת נרשמה בשנת 813 כאשר הקיסר אחריו מיכאל הראשון נסוג לאחר קרב ליד אדריאנופול, והחאן הצליח להגיע עד חומות קונסטנטינופול. עימותים בין תומכי האיקונוקלאזם ובין השלטונות האיקונופיליים תועדו בזמן המצור, כאשר חיילים פרצו לקברו של הקיסר קונסטנטינוס החמישי וקראו לרוחו של הקיסר האיקונוקלאסטי הנודע להציל אותם מידי הבולגרים.
הקיסר לאון החמישי החל בסבב שני של מאבק איקונוקלסטי בשנת 815 במטרה ליצור יציבות שלטונית. הקיסר היה מנהיג צבאי מארמניה שתפס את השלטון מידי מיכאל הראשון. הוא עשה זאת בעקבות קריאה של מפקדי הצבא להצלת האימפריה מידי הבולגרים בגלל חוסר אמון בקיסר. לאון הוכתר לקיסר על ידי ניקופורוס פטריארך קונסטנטינופול והציג את עצמו כאיקונופיל לאחר שאישר את תמיכתו בפולחן האיקונות.
בניגוד לכך, במקורות מסופר שהקיסר האמין כי האיקונוקלאזם הוא הדרך הנכונה לשימור השושלת החדשה שלו. לאון החמישי סבר כי תבוסות הנוצרים נגרמו בגלל פולחן האיקונות ורק הקיסרים שלא סגדו להם שרדו בקרבות וזכו לחיים ארוכים ולכבוד. הקיסר אף שינה את שם בנו לאחר הכתרתו, מסימבטיוס לקונסטנטינוס, וקיווה לשחזר בכך את ההצלחה הצבאית של קונסטנטינוס החמישי תומך האיקונוקלאזם ואת הפופולריות שזכה לה.
עם מותו של החאן קרום בשנת 814 חלה ירידה באיום הבולגרי, ולאון החמישי הורה בסתר לקבוצה של יועצים איקונוקלאסטים, בראשות יוחנן גרמטיקוס, למצוא טקסטים תאולוגיים שיהוו את ההצדקה להחזרת האיקונוקלאזם.
בשנת 815, הקיסר לאון החמישי התחיל את הפרק השני של האיקונוקלזאם כאשר זימן ועידה כנסייתית גדולה של בישופים באיה סופיה שביטלה את החלטות ועידת ניקיאה השנייה משנת 787. הוועידה החזירה את האיסור על פולחן האיקונות ובנוסף אסרה על יצירת איקונות חדשים, רק תמונות אנושיות במקומות גבוהים בכנסיות עדיין הותרו, בתנאי שלא ייעשה בהן שימוש לצורכי פולחן.
השותפים העיקריים של לאון החמישי היו אנשי הצבא שתמכו במדיניות שלו ויישמו אותה. אך למרות זאת, הקיסר נרצח בשנת 820 בכנסייה בקונסטנטינופול על ידי קבוצת תומכים של מיכאל מהעיר אמוריון שהיה אחד ממקורביו ומנהיג בכיר בצבאו.
הקיסר מיכאל השני, מקים השושלת האמורית, בחר להמשיך במדיניות האיקונוקלאזם. מוצאו היה ממשפחה צנועה מהעיר אמוריון שבאזור פריגיה. אזור באסיה הקטנה שכנראה בחר לקיים את המסורת האיקונוקלסטית למרות האיסור האימפריאלי. הקיסר מיכאל השני שנחשב למתון, התחיל את שלטונו בחנינת אסירים והחזרת נזירים גולים כולל תאודורוס מסטודיוס. הוא אף התכתב עם תאודורוס, שקרא לו לאשר את פולחן האיקונות, הקיסר אמר שהוא יאפשר לו לשמור על עיקרי אמונתו, מחוץ לעיר קונסטנטינופול.
המקורות מתעדים רדיפות של חיילים, שנשלחו להעניש ולגרש נזירים שלא נעתרו לצו הקיסרי וסגדו לתמונות. רדיפות אלו היו קשורות כנראה למלחמת אזרחים שפרצה בין הקיסר לבן תומאס הסלאבי, מפקד צבא שתבע גם הוא את השלטון על האימפריה.
תומאס היווה איום רציני בשנת 821, כשהוכתר לקיסר על ידי פטריארך אנטיוכיה, בתמיכת הח'ליפות הערבית. תומכים רבים וחלק גדול מהצבא באסיה הקטנה הצטרפו אליו למרד ולניסיון ההשתלטות.
המלחמה עם תומאס הסתיימה בעזרת החאן הבולגרי במותו בשנת 823 לאחר מצור של שנה על העיר קונסטנטינופול . מלחמת האזרחים החלישה מאוד את שלטון הקיסר ואת האימפריה. בנוסף, מיכאל השני סבל גם מהתקפות ערבים מאזור ספרד על כרתים סיציליה, ודרום איטליה.
בשנת 824 ביקש מיכאל השני מלואי החסיד מלך הפרנקים לעזור לו, ולהשפיע על האפיפיור לתמוך במדיניות האיקונוקלאסטית. בפנייה למלך הוא קישר בין המרד של תומאס לבין תנועת ההתנגדות הנזירית, וביקש שהנזירים הגולים שהתנגדו ברומא, יגורשו על ידי האפיפיור. לואי החסיד שתמך בפנייה, פנה אל האפיפיור, אבל מדיניות האפיפיור לא השתנתה, הוא תמך בפולחן האיקונות ובהחלטות ועידת ניקיאה השנייה משנת 787 כאמונה הנכונה. האפיפיור גם תמך בתאודורוס מסטודיוס, ובתנועת הנזירים, כסמכות המרכזית בנושאים תאולוגיים בניגוד לקיסר.
תאופילוס, בנו של מיכאל השני, מלך משנת 829 והיה הקיסר האיקונוקלאסטי האחרון.
המקורות מתעדים גם החמרה באיסורים הקיימים, כמו איסור על ציור תמונות אנושיות בצבע, ואיסור מוחלט על הצגת דמויות אנושיות בכנסיות, במקומן הותרה רק הצגת חיות וציפורים. תמונות וחפצי קדושה הוצאו שוב לשרפה. איקונופילים נרדפו ונזירים גורשו מהערים, מהכפרים ומהמנזרים. הרדיפות הקשות מיוחסות בעיקר להשפעתו של יוחנן גרמטיקוס על תאופילוס לאחר שהוא מונה להיות בישוף קונסטנטינופול. יוחנן היה מורו ויועצו של הקיסר ואיקונופיל מושבע.
תאופילוס נלחם במוסלמים במשך רוב שנות שלטונו. הוא התעלם מהאיום המוסלמי בסיציליה ודרום איטליה אבל התמודד עם המוסלמים באסיה הקטנה ובמזרח. הצבא הביזנטי בפיקודו סבל מפלות רבות, אבל נפילת העיר אמוריון, עיר הולדתו של הקיסר, באסיה הקטנה בשנת 838 בידי הח'ליף אל-מעתצם נתפסה כתבוסה הקשה ביותר.
תבוסת העיר אמוריון הפכה לאגדה לאחר שארבעים ושניים מאנשי ממשל ביזנטים בכירים נלקחו מהעיר בשבי והפכו למרטירים נוצרים לאחר שסירבו להתאסלם. תאופילוס אף נאלץ לבקש עזרה מהפרנקים, מהווניציאנים ומח'ליפות קורדובה. להפסדים הרבים שהחלישו את הצבא ואת האימפריה הייתה השפעה על חומרת מדיניות האיקונוקלאזם, כך שהרדיפות התרכזו בעיקר באזור קונסטנטינופול והייתה למדיניות הקיסרית השפעה מועטה בשאר האימפריה.
העוצרת תאודורה הביאה לסיומו של פרק האיקונוקלזם האחרון בשנת 843. תאודורה דאגה לכך שתאופילוס יוכר כאיקונופיל לאחר שהפיצה סיפור שהוא חזר בו לפני שנפטר והכיר באמונה הנכונה. בעקבות הוועידה, יוחנן השביעי גרמטיקוס פטריארך קונסטנטינופול חויב על ידי תאודורה לתמוך בפולחן האיקונות ופרש בשל כך מתפקידו. במקומו מונה הבישוף האיקונופיל מתודיוס.
האיקונוקלאזם בוטל סופית על ידי הבישוף מתודיוס בשנת 843, פולחן האיקונות חזר להיות האמונה הנוצרית הנכונה, מאז, מוקדש היום הראשון של התענית הגדולה בכנסייה האורתודוקסית ובפולחן הביזנטי כיום חג של הניצחון על האיקונוקלזם.
גבריאיל טרויפולסקי
גבריל ניקולאיביץ' טרויפולסקי (ברוסית: Гавриил Николаевич Троепо́льский; 29 בנובמבר 1905 – 30 ביוני 1995) היה סופר, מחזאי ותסריטאי רוסי. ב-1985 קיבל אות הוקרה על הישגיו בתחום התרבות ברוסיה. חתן "פרס המדינה" (1975). ספרו המפורסם ביותר "בים הלבן האוזן השחורה" יצא לאור על ידי "מסדה" בשנת 1974 ומספר על ידידות נפלאה בין כלב צייד ובעליו ונאמנות שלא הייתה מוטלת בספק.
ביוגרפיה
נולד בנובוספאסובקה (רוסיה, מחוז וורונז') ב-1905 לאביו הכומר ניקולאי טרויפולסקי (אחד בין שישה אחים). נעוריו עברו עליו ביערות שבסביבת עיירת-הולדתו, שם צמחה בו החיבה לטבע וליצוריו.
ב-1924 סיים בית ספר חקלאי והתחיל לעבוד כמורה וחקלאי בכפר. בתקופת הכיבוש הנאצי של אזור וורונז' (1942-1943) ביצע משימות מודיעין עבור הצבא האדום.
יצירתו
בתום לימודיו פרסם מאמרים בכתבי-עת מדעיים וכן נובלות בהן תיאר חיי יום יום בכפר, עבודה חקלאית, נופים ובעלי חיים. סיפורו הראשון התפרסם ב-1937 תחת שם העט לירוואג.
ב-1953 ראו אור סיפוריו החקלאיים בכתב עת "נווי מיר" ובהם שאף לתאר בכנות גם תופעות שליליות בחיי הכפר וקיבל הכרה כאחד הכותבים הטובים בנושא.
ספריו תורגמו ל 52 שפות.
בים הלבן - האוזן השחורה
ספרו המפורסם ביותר "בים הלבן האוזן השחורה" יצא לאור על ידי "מסדה" ב-1974 בתרגומו של דוידה קרול וציורים של אראלה.
סיפור-חייו של כלב-צייד, ידידותו עם אדוניו-מאלפו, שיטוטיו ותלאותיו, ידידותו החדשה עם הילד שמוצאו עד סופו הטראגי, והוא סיפור טבע ריאליסטי ונוגע ללב, הכתוב בסגנון אפי מאופק ובכושר-ביטוי בולט, רצוף תיאורים מרשימים ובינת חיים.
אביגדור (ארגנטינה)
גאוגרפיה
אביגדור ממוקמת בשטח מישורי ונמוך בגובה שאינו עולה על 100 מטר מעל פני הים ובעל שפע של מקורות מים. תוואי הקרקע עוצב במידה רבה על ידי הנהרות הגדולים הזורמים בפרובינציה אנטרה ריוס שמהם נגזר גם שמה "בין הנהרות". האקלים האופייני הוא סובטרופי, ללא עונה יבשה המאופיין בריבוי גשמים עם ממוצע של כאלף מילימטרים בשנה.
היסטוריה
יק"א רכשה בארגנטינה שטחים נרחבים למטרות התיישבות כפתרון לרדיפות יהודי מזרח אירופה על ידי הצאר הרוסי וכחלופה לעליה לארץ ישראל. עם תום המסע להצלת יהודי מזרח אירופה מרדיפות הצאר, החל המסע להצלת יהודי גרמניה מרדיפות המשטר הנאצי.
ב-1932 עם רכישתן של שתי חוות חקלאיות, Corcovado ו-Capivara, בשטח כולל של כ-30,000 הקטאר החלו התוכניות לייסוד המושבה.
השם ניתן למושבה כאות כבוד למנהל יק"א סר אוסמונד ד'אביגדור גולדשמיד.
השיטה של יק"א דגלה בהפיכת המהגר לפרודוקטיבי באמצעות הכשרה מתאימה והענקת התנאים לכך ובהם קרקע, משק והלוואות בתנאים נוחים. הקריטריונים להתאמה לתוכנית ההתיישבות של יהודי גרמניה היו נוקשים. אחד מתנאי הקבלה היה שרוב הגרעין המשפחתי יהיה מורכב מגברים אשר ישמשו ככוח עבודה חקלאי בשדות. כדי להתגבר על מכשול זה משפחות רבות אמצו גברים שצורפו לתא הגרעיני ובמקרים מסוימים אף נערכו נישואים פיקטיביים למטרה זו. בנוסף נבחנה התאמה רפואית ונדרשה הכשרה חקלאית מוקדמת של אחד מבני המשפחה. לשם כך הוקם בשנת 1932 בית ספר חקלאי בו עברו המשפחות המיועדות הכשרה חקלאית בסיסית במשך שבועות ואף חודשים.
מרבית המהגרים אשר הותירו את רכושם וקרוביהם בגרמניה באו מרקע שונה לחלוטין מהנדרש. רובם מעולם לא החזיקו מחרשה ביד ואפילו לא ידעו להבחין בין שור לפרה. היו ביניהם אנשי מסחר בעלי רקע אורבני מפותח ובהם שמות ידועים כמו ד"ר אלפרד נוימאייר, שופט עליון במדינת בוואריה, וד"ר לודוויג מנדלסון, רופא ילדים בכיר מברלין.
יק"א הציעה את המגרשים באמצעות חוזה חכירה. המתיישבים קיבלו שטח מוגדר של 75 הקטר, מתוכם 25 הקטר היו מעוקרים מצמחייה סבוכה ועצים, 10 הקטר היו מוכנים לחרישה וחצי הקטר יועד לבית המגורים. כמו כן קיבלו 8 סוסים ו-14 פרות מניבות חלב. כל זה נועד כדי לאפשר למתיישב להתחיל לעבד את אדמותיו ולפתח את המשק.
התנאים הפיזיים היו קשים בשל העדר קווי טלפון, חשמל, כבישים סלולים, בתי ספר ובתי חולים. פגעי טבע שונים הקשו על חיי המתיישבים ופגעו בתוצרת החקלאית, בהכנסות הכלכליות מהיבול ואף בבריאותם. לטופוגרפיה הייתה חשיבות רבה בחייהם של המתיישבים. איכות האדמות ומיקום החלקות בסמוך ליערות היו קריטיים להצלחתם החקלאית ולחיי היום יום. דרכי הגישה המשובשות השפיעו על איכות חייהם והביאו לבידודם הכלכלי והחברתי מהחברה הכללית ומהקהילות היהודיות.
למרות פגעי הטבע והריחוק הגאוגרפי, פותח המשק וענפיו: הבקר, הלול, המחלבה והפלחה. גולת הכותרת הייתה בהקמת הקואופרטיב שהיה פעיל בשנים 1936–1999 באמצעותו הצליחו המתיישבים להשלים ביזמות כלכלית את העדר הניסיון החקלאי והשתלבו בתנועה הקואופרטיבית שהקימו המתיישבים יוצאי מזרח אירופה. הוקמה תשתית ארגונית לאספקת שרותי דת, חברה, תרבות ורווחה: תזמורת, חוג תיאטרון, קבוצת כדורגל, גן ילדים, כתות יסוד, בית כנסת נבנה במרכז המושבה בשנת 1937, מקווה טהרה, מועדון חברתי, עיתון מקומי ובית קברות יהודי. ניתנו שירותי שחיטה כשרה, מילה, קידושין ונישואין וקבורה. בשיאה של ההתיישבות התגוררו באביגדור כ-140 משפחות.
בראשית שנות החמישים (של המאה ה-20) החל תהליך של דילול ועזיבה של האוכלוסייה. על הקשיים הכלכליים והפיזיים גברה תחושת הבדידות והריחוק ממוקדי העשייה והיהדות. חלקם עקרו לבירה בואנוס איירס ואחרים עלו לישראל. הסבות לעזיבה היו מגוונות: העדר מקורות הכנסה לנשים באביגדור הוביל אותן לחפש את פרנסתן בעיר, מחסור בנשים במושבה אילץ את הגברים שביקשו להקים משפחה לעבור לבירה, הורים שהתייאשו מלשלוח את ילדיהם למרחק כדי לרכוש לחינוך והשכלה וחוסר כדאיות כלכלי בהחזקת המשקים שהתפתח עם השנים. כך נפרץ המעגל והתנועה העירה גדלה.
אביגדור הייתה היישוב האחרון במפעל ההתיישבות של יק"א בארגנטינה.
הוועדה הלאומית למקומות ואתרים של ממשלת ארגנטינה הכריזה בדצמבר 2018 על בנין בית הכנסת ובנין Centro Unión Israelita באביגדור כאתרי מורשת לאומיים.
ד"ר אלפרד נוימאייר
ביוני 1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון הוא אולץ לפרוש מתפקידו על רקע יהדותו מכח החוק להשבת השרות האזרחי המקצועי. נוימאייר הוביל את הקהילה היהודית במינכן עד הגירתו למושבה אביגדור בינואר 1941. בארגנטינה ארגן ייצוג של הקהילות היהודיות בארגנטינה וכתב אוטוביוגרפיה.
המושבה כיום
מאז עזיבתם של היהודים את אביגדור, עברה המושבה מהפך. נותרו קומץ משפחות בודדות מהגרעין המייסד וחלקות המשקים אוחדו לשדות מרעה ענקים. נסללו כבישים, הותקנה תשתית תקשורת של טלפון ואינטרנט, והוקמו שלוש כנסיות המשתייכות לזרמים שונים בנצרות.
אוכלוסיית היישוב, מבלי להתחשב באזור הכפרי, מנתה 363 תושבים בשנת 1991 ו-380 בשנת 2001. האוכלוסייה בתחום השיפוט של המועצה מנתה 509 תושבים בשנת 2001.
הרב הרפורמי והפוליטיקאי סרחיו ברגמן פועל במסגרת הארגון Fundación Judaica לקיום חיים תרבותיים וחינוכיים במקום. הארגון החל לבצע פרויקט שאפתני במושבה: שיפור פני היישוב ופיתוחו כאתר תיירותי וגם כמקום לשיכון משפחות חסרות אמצעים. בנוסף, נעשה ניסיון ליישב מחדש יהודים באביגדור.
אילורארקטוס
אילורארקטוס (שם מדעי: Ailurarctos; מילולית: "דוב חתול") הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת הדוביים, אשר התקיים בסוף המיוקן בסין שלפני 8 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר למדע ב-1989 והוא כולל 2 מינים: Ailurarctos lufengensis ו-Ailurarctos yuanmouenensis.
המאובנים שלו התגלו בלופנג שביונאן, דרום-מערב סין.
שמו הוענק לו עקב המבנה החתולי של הגולגולת הקטנה בעלת המבנה המחוזק. לפי מבנה שיניו הוא מקושר לתת-המשפחה איילורופודים, בה גם הפנדה הענקית. הוא היה קטן בהרבה מהפנדה, באורך משוער של 30 עד 60 ס"מ אך מבנה שיניו היה בעל מבנה דומה שהתאים חלקית לתזונה צמחונית. עם זאת התזונה שלו הייתה מגוונת יותר ואולי דומה לזו של פנדה אדומה.
סוג זה היה אולי אביהם הקדום של הסוגים פנדה והקרטזויארקטוס, אשר החלו להתפתח כעבור 2 מיליון שנה ממנו והחלו לגדול בהדרגה.
דייוויד ויטר
דייוויד ברוס ויטר (באנגלית: David Bruce Vitter; נולד ב-3 במאי 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת לואיזיאנה בשנים 2005–2017, וקודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. התמודד למושל לואיזיאנה בנובמבר 2015, אך הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית ג'ון בל אדוארדס. לאחר מכן הצהיר כי בכוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים.
ביוגרפיה
ויטר נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה. ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. הוא זכה למלגת רודז ולמד תואר ראשון נוסף באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. ב-1988 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת טוליין בניו אורלינס. עבד כעורך דין וכמרצה מן החוץ באוניברסיטת טוליין ובאוניברסיטת לויולה.
בשנים 1992 עד 1999 כיהן בבית הנבחרים של מדינת לואיזיאנה. במאי 1999 התמודד בבחירות מיוחדות לתפקיד נציג המחוז הראשון של לואיזיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית ונבחר בסיבוב השני. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-2000 וב-2002.
ב-2004 נבחר לסנאט של ארצות הברית ברוב של 51%, הוא היה בכך לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטעם מדינת לואיזיאנה. ב-2010 זכה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 57%. הוא כיהן בסנאט כיו"ר ועדת העסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית, חבר בוועדת הביטחון, חבר בוועדת איכות הסביבה והתשתיות וחבר בוועדת הבנקאות, שיכון ועניינים עירוניים, וועדת המשפט. ויטר נשוי ואב לארבעה. ב-2007 נחשף כי מספר הטלפון שלו מופיע ברשימת הלקוחות של בעלת משרד שירותי ליווי. לאחר שבוע של שתיקה כינס ויטר מסיבת עיתונאים לצד רעייתו וסיפר כי קיבל את סליחתו של אלוהים בעקבות וידוי שערך ואת סליחתה של אשתו בייעוץ זוגי.
עצמות ניחוש
עצמות ניחוש (בסינית: 甲骨, בפין-יין: jiǎgǔ; תעתיק עברי: "ג'יָא-גוּ-וֶן") הן עצמות שכם של שוורים או שריונות של צבים, ששימשו לפולחן ניבוי עתידות על ידי מלכי שושלת שאנג הסינית. על רבות מהעצמות חרוט כתב המתאר את שאלה שנשאלה, לעיתים גם את התשובה, ואת שקרה לבסוף בסוגיה הנשאלת. הכתב המופיע על העצמות הוא הצורה הקדומה ביותר של הכתב הסיני שהשתמרה עד ימינו, ונקרא לרוב כתב עצמות הניחוש. עצמות ניחוש רבות התגלו באזור חורבות יין שו במחוז חנאן שבסין בתחילת המאה ה-20, והיוו אימות לקיומה של שושלת שאנג, שעד אז הוטלה בספק או נחשבה למיתוס, זאת מפני שבכתובות שעל העצמות אוזכרו שמות שבטים ואנשים המוכרים מן המיתוסים המאוחרים על אודות שושלת שאנג. עד כה נמצאו כ-100,000 עצמות, והן מהוות מקור חשוב לחקר סין העתיקה ותרבותה.
גילוי העצמות
עד תחילת המאה ה-20 העצמות לא היו ידועות כלל, אף שכנראה כמה עצמות נמצאו בתקופות מוקדמות יותר אך לא יוחסה להן חשיבות ארכאולוגית.
העצמות התגלו בשנת 1899 על ידי וָאנְג יִיז'ונְג, מנהל האקדמיה הקיסרית בשל מחלת המלריה שתקפה את בייג'ינג באותה תקופה. עצמות הניחוש נמכרו בבתי המרקחת כ"עצמות דרקון" כתרופה למלריה ולמחלות נוספות. עצמות כאלו התגלגלו לידיו של ואנג, הוא זיהה עליהן סימני כתב ושיער שהוא קדום מאוד. התחקות אחר מקורות העצמות הובילה לכפר בשם שְׂיָאוטוּן, ובסביבתו התגלו עצמות רבות כאלו. תארוך העצמות לתקופת שושלת שאנג הפך את העצמות למבוקשות אצל אספנים, ועצמות רבות נאספו ונמכרו באופן פיראטי, ורבות מהן הגיעו למוזיאונים ברחבי העולם.
בשנת 1927 החלו חפירות שיטתיות באזור חורבת יין שו, שנמשכות בהפסקות עד היום, ונמצאו בה עצמות רבות. עצמות הניחוש קוטלגו ופוענחו ומחקרן עודנו מעסיק היסטוריונים של סין העתיקה.
העצמות
עצמות הניחוש הן עצמות שטוחות, בדרך כלל עצמות שכם של בהמות או החלק התחתון של שריונות צבים משויפות, בהן נקדחו שקעים בצורה קבועה. בעצמות נבקעו חריצים בשל חשיפה לחום, על ידי ברונזה מלובנת. על חלק מן העצמות מופיעים סימני כתב שנחרטו על העצם. כמעט כל העצמות נמצאו באזור חורבת יין שו, והן מתוארכות לסוף תקופת שושלת שאנג (השמות המופיעים על העצמות הן בדרך כלל שמות תשעת המלכים האחרונים בשושלת זו). עצמות מעטות נמצאו במקומות אחרים וחלקן מתוארכות לתקופת תחילת שושלת ג'ואו, אם כי השימוש בעצמות ניחוש פסק זמן קצר לאחר עלייתה של שושלת ג'ואו.
הכמות הגדולה של העצמות שנמצאה (יותר ממאה אלף) מעידה על כוחם של מלכי שושלת שאנג, שיכלו להשיג כמות כה גדולה של שריונות צבים. על העצמות מופיעים שמות מלכי שאנג התואמים לכתוב בספר רשומות ההיסטוריון וכן שמות של אצילים נוספים.
שיטת הניחוש
לצורך הניחוש שויפו העצמות על ידי כוהני דת מיוחדים, נקדחו בחלקן האחורי שקעים, וכל אחד מהשקעים מוספר. טקס הניחוש נעשה כמעט תמיד על ידי המלך ולעיתים נדירות על ידי בן אחר במשפחת המלוכה, או על ידי אציל המקורב למלך. במהלך הטקס נשאלה השאלה, והוכנס מוט ברונזה מלובן לשקעים שבעצם. החום יצר סדקים בעצם, והתשובה לשאלה נקבעה ככל הנראה על פי זווית הסדקים, ואולי גם על פי הקול שנשמע בעת סדיקת העצם. ריבוי השקעים בעצם נועד לצורך שאלת השאלה שוב ושוב עד שהתקבלה תשובה ברורה.
השאלות עוסקות בשאלות חקלאיות, בשאלות הקשורות למלחמה ולניהול המדינה, בשאלות אישיות של משפחת המלוכה ובשאלות נוספות מסוגים שונים. חריטת הכתובות על העצמות לא הייתה ככל הנראה חלק הכרחי מן הטקס שכן חלק מהעצמות נעדרות כתובות. חריטת הכתובות שימשה ככל הנראה לצורך בדיקתו החוזרת של הניחוש, אימות תוצאותיו ואימון כוהנים מתלמדים ברזי הטקס. הכתובות נפתחות לרוב בציון התאריך ושמו של המנבא (בדרך כלל המלך), לאחר מכן מופיעה השאלה, ולאחריה תשובה קצרה. בחלק קטן מן העצמות מופיע לבסוף גם אימות המאשר את הצלחת הניחוש.
קולין
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
הדיוויזיה ה-340 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-340 (בגרמנית: 340. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי, בקרב על הבליטה, ובקרבות בגרמניה.
הדיוויזיה ה-340
הדיוויזיה הוקמה ב-16 בנובמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-וילהלם נוימן. ב-9 במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בצרפת כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה ה-15, וב-10 ביולי 1942 הועברה לחזית המזרחית, והוצבה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחמה עמה בקרבות בוורונז'. בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-13 תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב קייב (1943). במהלך הנסיגה באוקראינה ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, וצורפו אליה שרידי הדיוויזיות ה-377 וה-327. במהלך מבצע לבוב-סנדומייז' ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, וב-5 באוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה באזור ברודי.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-340
ב-1 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-572 שהוקמה ב-25 באוגוסט. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד תאודור טולסדורף, והוצבה כעתודת ה-OB West. בדצמבר אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה כחלק מהקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה. בהמשך כותרה הדיוויזיה בכיס הרוהר, וב-21 באפריל 1945 נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי צבא ארצות הברית.
ניר וגלי
ניר וגלי הוא הכינוי של צמד האנימטורים הישראלים והזוג ניר גרבר וגלי אדלבאום. הצמד ידוע בעיקר בשל סרטוני האנימציה הקומיים הקצרים שהם מפיקים. מאז 2013 יוצר הצמד סדרות סרטונים קצרים המשולבים בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת" של קשת.
פעילות
בסוף שנת 2013 החלו ליצור סדרות סרטונים קצרות שהופיעו בתוכנית הסאטירה הטלוויזיונית "ארץ נהדרת". כל סדרה כוללת 10–12 פרקים, כשאורך כל פרק הוא בין 2 ל-4 דקות. הסדרה הראשונה, שנקראה "פינת ליטוף", התרחשה בפינת חי ועסקה בחיי בעלי החיים כמו ארנב חמור עז צב שפן ויען שבה. הסדרה השנייה נקראה "חדר וחצי" ועסקה בחייו של רווק צעיר ומוזנח בשם שולי שעובד בתור קוסם, ובחפצים המדברים שבדירה שלו איתם גם חרקים כמו ג'וק בשם דותן יונה בשם שמרית שהיא העוף היחיד בסדרה ועכביש בשם זאביק על פי ההתרחשויות בסדרה נוצרה אפליקציית משחק, שזכתה ליותר ממיליון הורדות. בשנת 2018 יצא משחק ההמשך לחדר וחצי, "חדר וחצי 2 לשני המשחקים יצא דיבוב לאנגלית וערבית.
הסדרה השלישית שעלתה ב-2016 נקראת "תשע נשמות" ועוסקת בשגרת החיים של שלושה חתולי רחוב. הסדרה הרביעית שיצאה נקראת "חיי חברה" ועוסקת בחפצים ובעובדים של חברת הייטק מקומית. כחלק מהסדרה "חיי חברה" התפרסם גם סרטון לרגל חנוכה שהפך ויראלי. בסרטון סופגנייה מגיעה לקיבה ונתקלת באנזים שמנסה לחנך אותה לתזונה, בריאות ופעילות ספורטיבית. הסופגניה לא מקשיבה לעצותיו ורומסת אותו בנהירה עם סופגניות נוספות בדרכן לתחת, כשהן מתעתדות להפוך לשומן. הסרטון נחתם בכך שלאחר מפולת הסופגניות מגיעה לקיבה פחית דיאט של משקה, למרבה תסכולו המופגן של האנזים החבול.
הם הפיקו גם סרטונים כפרסומות לדואר ישראל באותו סגנון של חדר וחצי. ב-2022 הפיקו פרסומת לחברת טרה בקולו של יוסי מרשק כדמות הראשית.
אופי ההומור בסרטונים מורכב מכמה גורמים, בהם האנשה של חפצים ובעלי חיים, היוצרת דיאלוגים משונים וסיטואציות סוריאליסטיות בין הדמויות המדובבות. בניגוד לסוגי הומור אחרים, ההומור בסרטוני האנימציה של ניר וגלי לא תמיד מתבטא בשורת מחץ מתוחכמת בסוף מהלך, ומתמקד יותר בהגחכת סיטואציות יומיומיות ופשוטות בשילוב עם אנימציה המזכירה את הסדרות איש המשפחה ומשפחת סימפסון ואת חברת האנימטורים  goanimatr  האמריקאית
מלבד שני היוצרים, השתתפו בהפקת הסרטונים בין השאר האנימטורים טל גדון, אוסי ולד ומתן ים. למוזיקה בסדרות אחראי אלברטו שוורץ.
חיים אישיים
ניר גדל בחיפה, גלי בראשון לציון. הם הכירו במהלך לימודי אנימציה בבצלאל. הבחירה לעבוד יחד נולדה תוך כדי שיתוף פעולה והתייעצויות בפרויקטים אישיים, אז גילו שהם עובדים מצוין כצוות. הם בזוגיות ולהם בת אחת.
אמודאי אמריקני
אמודאי אמריקני (שם מדעי: Cinclus mexicanus) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת האמודאיים החיה באמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית מאלסקה עד לפנמה.
מאפיינים
אורכו של האמודאי 16.5 ס"מ ומשקלו 46 גרם. הוא בעל כסות נוצות חומה כהה עם פס שחור על העין ומקור דק הסולד מעלה. הוא בעל בליטת שומן בקצה נוצותיו העוזרת לו לצוף מעל המים בשחייתו בהם. רגלים ארוכות ועוזרות לו להיאחז בסלעים מעל ומתחת למים.
הוא חי באזורי פלגים מהירים ונהרות הרריים בהם הוא מחפש מזון בצלילה מתחת לזרמים. הוא נע בעזרת כנפיו במים ומחפש זחלי שפיריות, שעירי כנף ואפילו ראשנים ודגיגים. הוא יכול לצלול עד 10 שניות אך הוא פועל במהירות רבה מאוד ובמקרים רבים מוצא את מזונו.
קתרין הולברד
קתרין הולברד (באנגלית: Katharine Holabird; נולדה ב-23 בינואר 1948) היא סופרת אמריקאית.
ביוגרפיה
הולברד נולדה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס כאחת מארבע בנות, משפחתה העבירה הרבה את חופשות הקיץ במישיגן, היא קיבלה תואר בספרות מבנינגטון קולג' בורמונט ולאחר סיום הלימודים עבדה באותו מוסד כעורכת ספרותית.
היא עבדה כעיתונאית באיטליה ושם גם פגשה את בעלה, ב-1974 נישאה והם עברו ביחד ללונדון, שם המשיכה לעסוק בכתיבה ועבדה בגן ילדים.
ב-1983 יצא לאור ספרה הראשון – אנג'לינה בלרינה. דמותה של אנג'לינה מבוססת על חיבתה של בנותיה לבגדים ולריקוד, הדמות הראשית בסיפור הייתה בתחילה ילדה אך היא עבדה בשיתוף עם האמנית הלן קרייג, קרייג ציירה עכברה והציורים מצאו חן בעיני הולברד וכך שונתה הדמות מילדה לעכברה. ב-2002 עובד הספר לסדרת טלוויזיה.
ב-2006 הוזמנה למסיבת יום הולדתה של המלכה אליזבת שנערכה בארמון בקינגהאם.
היא דוברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
גזרן לבן-צוואר
גזרן לבן-צוואר או גזרן הודי (שם מדעי: Rynchops albicollis) הוא מין של עוף מים ממשפחת הגזרניים המצוי באסיה. הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
אורכו של הגיזרן 40–48 ס"מ ומוטת כנפיו 108 ס"מ. הוא בעל גוף לבן, כיפה שחורה, מקור אדום בעל לסת תחתונה מעוקלת וארוכה מהעליונה וכנפיים אפורות עם קצוות שחורים. הזנב לבן והרגליים אדומות. בשונה משאר הגזרנים קצות המקור אינם שחורים.
הגזרן מצוי בקרבה למים מנהרות ואגמים ועד לביצות ואף חופי ימים וביצות מנגרובים מהודו ופקיסטן עד לנפאל ולסין. הוא מצוי גם בדרום-מזרח אסיה בבנגלדש, בורמה, קמבודיה, לאוס וווייטנאם ומזרחה עד לתאילנד.
הגזרן מוצא את מזונו במים. הוא טובל את קצה מקורו הארוך תוך כדי מעוף מהיר לאורך אזור הדיג. הוא נתקל בטרף קטן וסוגר עליו במהירות את המקור בחבטה. המזון כולל דגים קטנים, זחלי חרקים וסרטני מים.
וונטון
ווֹנְטוֹן (בסינית מסורתית: 雲吞, בסינית מפושטת: 云吞, יוטפנג: wan4tan1) הוא כיסון מהמטבח הסיני שמוגש לרוב במרק. בדומה למאכלים סינים רבים, שמו במערב נגזר משמו הקנטונזי, בעוד שמו המנדריני הוא חוּנטוּן (בסינית מפושטת: 馄饨; בסינית מסורתית: 餛飩; בפין יין: húntun).
היסטוריה
יָאנְג שְׂיונְג' משושלת האן המערבית הזכיר את "בִּינְג וֵיי גְ'ה טוּן", שפירושו, שוונטונים הם סוג של לחם. אך בניגוד ללחם הוונטון מכיל מלית ומבשלים אותו באמצעות אידוי או הרתחה.
בסין העתיקה תואר הוונטון כלחמנייה סגורה וחסרת "צ'י צ'יאו" ("שבעה פתחים"). באותה התקופה המנה נקראה "חון דון" (混沌), שפירושו 'עכירות' או 'כאוס', והוא שמו של יצור מיתולוגי מהמיתולוגיה הסינית כמו גם שמו של הכאוס, שקדם לקיום ומתקיים במרכזו לפי הפילוסופיה הסינית. השורש הסיני שמשמעותו "מים" הוחלף בשורש שמשמעותו "אוכל", וכך נוצרה המילה "חון טון" (餛飩, וונטון בקנטונזית). באותה התקופה לא היה הבדל בין כיסוני וונטון לג'יאוזי.
בעיר טוּלוּפָאן שבשינג'יאנג נמצאו וונטונים מהמאות ה-7 וה-8 לספירה.
השוני מג'יאוזי
הוונטונים דומים לכיסוני ג'יאוזי הנפוצים בסין, אך לרוב מכילים פחות מלית ומקופלים בסגנון אחר, המכונה יואנבאו (元寶) על שם מטיל זהב סיני. ג'יאוזי עטופים בעטיפת בצק לבנה עגולה מעט עבה יותר וקצוות המכילים קפלים. גם הג'יאוזי נועדו הלדמות למטילי זהב סינים, אך נראים שונים למדי מכיסוני וונטון.
את כיסוני הג'יאוזי נהוג להגיש כדים סאם, בעוד את הוונטון נהוג להגיש במרק. אם כי את שני סוגי הכיסונים ניתן להגיש בשתי הדרכים.
הכנה ומילוי
המלית הנפוצה ביותר היא בשר חזיר טחון ושרימפס. התערובת מתובלת במלח, תבלינים, רוטב סויה, ליאוג'יו, שום או בצל ירוק קצוץ דק. בסופרמרקטים ובמכולות אסייתיות נמכרים וונטונים תעשייתיים קפואים ועטיפות וונטון קפואות, אך בצורתם הנפוצה הם מיוצרים בעבודת יד בנקודת המכירה בשווקים או במסעדות. בשווקים, הוונטון נמכר ביחידות, כשהוא לא מבושל.
מטבחים
לכל אזור בסין יש גרסאות משלו לוונטון;
המטבח הקנטונזי
במטבח הקנטונזי, וונטונים במילוי שרימפס ובשר חזיר טחון מוגשים לרוב עם מרק עם אטריות דקות. ניתן לצרוך אותו גם עם חומץ אדום. ציר המרק הוא ציר העשוי שריונות שרימפס ועצמות חזיר ודג פיונית.
המצטבח הסצ'ואני
בסצ'ואן, וונטונים מחומשים למחצה ידועים בשם "זרועות מקופלות" (בסינית: 抄手; בפיניין: chāo shǒu) שכן לאחר קיפול של בצק הוונטון למשולש ישר-זווית, ולחיצת כל קצה של התחתון לאמצע הצדדים הנגדיים, נוצר רושם של זרועות/ידיים שלובות. הוונטונים האלו מוגשים לעיתים קרובות ברוטב שומשום ושמן צ'ילי כמנה הנקראת "וונטון שמן אדום" (בסינית: 红油抄手; פיניין: hóng yóu chāo shǒu).
המטבח בשנגחאי
בשנגחאי וסביבתה, הוונטון ממולא לרוב בבשר טחון (בדרך כלל בשר חזיר) ומוגש במרק עוף. בשנגחאי עושים הבחנה ברורה בין וונטונים קטנים לוונטונים גדולים. הראשונים נעטפים כלאחר יד על ידי סגירת כף היד על הבצק עם מעט מלית כאילו מקמטים דף נייר. הוונטון הם תוספות פופולריות לארוחות בוקר או לבוהריים. הוונטונים ה"גדולים" מקופלים בקפידה, בצורה דומה לטורטליני, וקערה בודדת יכולה לשמש כארוחת צהריים או ארוחת ערב קלה. הם זמינים עם מגוון גדול של מליות; רשת מזון מהיר פופולרית בשנגחאי מציעה יותר מ-50 סוגים. סוג פופולרי אחד בשנגחאי שמקורו בסוג'ואו הוא "וונטון שלושה מעדנים" (san xian hun tun), המכיל בשר חזיר, שרימפס ודגים.
המטבח בנינגבו
וונטונים של נִינְגְבָּוֹ מגיעים בשני סוגים, וונטונים מאודים ומרק וונטון. שניהם ממולאים בבשר חזיר ושרימפס. הם וונטונים אלה הפכו פופולריים בשל ההכנה המסורתית שלהם, והם נפוצים במסעדות סיניות-אמריקאיות.
המטבח בגְ'יָאנְגְגֶ'ה
לוונטונים בגְ'יָאנְגְגֶ'ה יש שני סוגים, וונטונים קטנים וונטונים גדולים. וונטונים גדולים הם בצורת מטיל גדול. הם בדרך כלל מבושלים, והמרק מוכן לרוב עם חביתת ביצים דקה, אצות, חרדל ירוק ושרימפס.
במטבח הסיני אמריקאי
במטבח הסיני האמריקאי (ולפעמים גם בקנדה), הוונטונים מוגשים בשתי דרכים: במרק צח בסגנון סיני המכונה "מרק וונטון", המוגש עם אטריות בנוסף לכיסונים, או מטוגנים בתור מתאבן, או מנת דים סאם. וונטונים מטוגנים מוגשים במילוי בשר (בדרך כלל של חזיר), ומוגשים עם מטבל רוטב ברווז, רוטב שזיפים, רוטב חמוץ מתוק או חרדל חם, כולם מטבלים המזוהים עם המטבח הסיני אמריקאי. "רנגון סרטן" (מאנגלית: crab Rangoon) הוא שמו של כיסון מטוגן במילוי גבינת שמנת וסרטנים העשוי מאותם עטיפות תעשייתיות מהן עשוי הוונטון. ישנם גם וונטונים המטוגנים עם מלית של גבינת שמנת, בצל ירוק, רוטב סויה ושום. רצועות של בצק וונטון מטוגנות בשמן עמוק מוגשות עם חרדל חם או מטבל אחר כמתאבן חינם נפוץ במסעדות סיניות - אמריקאיות.
מזרח אסיה
בפיליפינים, וונטון מורתח קרוי לעיתים קרובות בשם "pinseques fritos" (בספרדית, בצורת יחיד: "pinsec frito"). Pritong pinsek זה השם הבסבואנו וב טאגאלוג. מרק האטריות ידוע גם בשם Pancit Molo, על שם מחוז מולו בעיר אילואילו. עטיפות הוונטון משמשות אטריות במנה.
נהוג לאכול בסינגפור וונטונים כחלק מתרבות הרוכלים במדינה. נוהגים לאכול את המאכל עם אטריות, והוא נקרא בשם וונטון מיובש "מי".
במטבח הפרואני-סיני (שנקרא צ'יפה), ניתן למצוא וואנטאן (הגרסה הפרואנית-סינית לוונטון) מטוגן וממולא בבשר שנועד לאכילה בלווית אורז או סלט טלרין, כמו גם במרק וואנטאן הקרוי מרק וואנטאן. במטבח הסיני אינדונזי הם נקראים pangsit והם מוגשים מטוגנים או במרק, בדרך כלל עם אטריות סיניות.
בתאילנד, וונטונים נקראים קיאו (เกี๊ยว, מבוטא [kía̯w]), מקור המילה בשמם של כיסוני הג'יאוזי בשפת הוקיין המדוברת בפוג'יין, שם המילה ג'יאוזי מבוטאת קיאו. מרק וונטון נקרא קיאו נאם (เกี๊ยวน้ำ, [kía̯w náːm]). המרק עשוי מציר עוף והמלית מחזיר וירקות. המרק מאוד פופולרי בתאילנד.
במטבח הווייטנאמי הם ידועים בשם hoành thánh.
שמות בסינית
במנדרינית כיסונים אלו נקראים חוּנְטוּן (בסינית מפושטת: 馄饨; בסינית מסורתית: 餛飩; בפין יין: húntun) בקנטונזית הכיסונים נקראים וונטון (בסינית מפושטת: 云吞; בסינית מסורתית: 雲吞; ביוטפנג: wan4tan1; בתעתיק ייל: wàhn tān) וזו הצורה הנפוצה ביותר במערב. משמעות השם היא "סנונית, ענן" כי כשהן מבושלות, הכופתאות צפות במרק כמו עננים קטנים. בשפת הוקיין הכיסונים קרואים בשם פיאן-סיט (בכתב סיני:扁食; בפיניין: Pián-si̍t).
מיתולוגיה
הונדון (混沌, מבוטא בדומה ל־馄饨, הוונטון), הוא ישות חסרת פנים מהמיתולוגיה הסינית, ואי־סדר מוחלט ובראשיתי בקוסמוגוניה הסינית.
7 Series Sampler: Ashanti
7 Series Sampler: Ashanti (בעברית: סדרת דוגמאות: אשנטי 7) הוא מיני-אלבום של הזמרת אשנטי, אשר יצא ב-20 במאי 2003 בארצות הברית בלבד. האלבום לא מכיל שירים חדשים אלא קבוצה של מספר שירים. האלבום הגיע למקום ה-142 בארצות הברית.
ביקורות
האלבום קיבל ציון של 3 כוכבים מתוך 5 באתר "AllMusic".
פשוק-מקור אפריקני
פשוק-מקור אפריקני (שם מדעי: Anastomus lamelligerus) הוא מין של עוף ביצה אפריקני ממשפחת החסידתיים. הוא קרוב רחוק של החסידה, ושייך לסוג פשוק-מקור.
אורכו של עוף זה 80–94 ס"מ ומשקלו 1–1.3 ק"ג. הוא בעל נוצות שחורות עם מקור גדול ומעוקל דמוי צבת בצבע אפור בהיר ולעיתים מעט צהבהב. הרגליים כהות.
פשוק המקור מצוי מסנגל ואתיופיה לאורך רוב יבשת אפריקה עד לקוואזולו-נטאל בדרום אפריקה. הוא מצוי בביצות, גדות אגמים בוציים, מישורים לחים וערבות הסוואנה. הוא נמצא בכמה אזורים גם בקרבת החופים.
עוף זה ניזון בעיקר מרכיכות כמו חלזונות מים שונים. הוא תופס במים חילזון, מעביר אותו ליבשה ומשתמש במקורו כדי לחדור את הקונכייה ולשלות משם את החילזון בשלמותו. בנוסף לחלזונות הוא גם ניזון מסרטנים, חרקים גדולים, תולעים, צפרדעים ודגים.
בתנאים טובים מתאספים חסידות רבות באתרי התזונה.
ILY (I Love You Baby)
ILY (I Love You Baby) (מעוצב באותיות קטנות; ily (i love you baby), מוכר גם כ: ILY) הוא סינגל, שהוקלט על ידי המפיק מוזיקלי האמריקאי סרף מסה בשיתוף הזמרת האמריקאית אמילי. השיר יצא לאור ב-26 בנובמבר 2019, על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק ו-Astralwerks, כסינגל שלא מתוך אלבום.
מילות השיר הן חזרה בסיסית על חלק מהפזמון מהשיר "Can't Take My Eyes Off You", משנת 1967 של פרנקי ואלי.
רקע וכתיבה
במקור נקרא השיר "ILY", ולאחר צאתו שונה שמו של השיר "ILY (I Love You Baby)", על מנת כדי להקל על אנשים למצוא את השיר. השיר נכתב על ידי בוב גאודיו, בוב קריו, סרף מסה והופק על ידי מסה.
בפברואר 2020, הוא החל לצבור פופולריות באמצעות קליפים שנוצרו על ידי משתמשים באפליקציה טיקטוק.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מסה ב-20 במאי 2020.
מרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק
מרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק (18 באפריל 1905– 24 באפריל 1981) הייתה בתם הבכורה של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג.
ביוגרפיה
הנסיכה מרגריטה נולדה ב-18 באפריל 1905 היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. דרך אמה, אליס, נסיכת בטנברג, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של מרגריטה היה הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבאטן.
נישואין וילדים
מרגריטה נישאה לנסיך גוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג ב-20 באפריל 1931 בלנגנבורג, גרמניה. גוטפריד היה בנם של אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (נכדתם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואלכסנדר השני, קיסר רוסיה) וארנסט השני, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג.
שישה ילדים נולדו מנישואיהם:
ארבעת ילדיהם הגדולים נולדו כולם באולם שוואביש, ושני הבנים הצעירים ביותר, תאומים, נולדו בלנגנבורג.
מותה
הנסיכה מרגריטה מתה ב-24 באפריל 1981 בלנגנבורג, גרמניה. היא שרדה אחרי בעלה 21 שנים.
קטועניים
קטועניים (שם מדעי: Gnaphosidae) היא משפחת עכבישים השביעית בגודלה בעולם, עם כמעט 2,000 מינים מתוארים ביותר מ־100 סוגים הנפוצים ברחבי העולם. זוהי משפחת העכבישים הגדולה ביותר בישראל. היא קרובה למשפחת Clubionidae. בני משפחת הקטועניים אינם מסוכנים לבני אדם.
תיאור
באופן כללי, קטוענים מאופיינים בפטמות טווייה עם מראה קטוע, ומכאן שמם. לקטוענים אין רשת. הם צדים באופן פעיל, ורובם פעילי לילה. איברי המין מגוונים ומהווים מודל טוב לחקר התפתחות איברי המין, בגלל מנגנון ההעתקה המיוחד שלהם. שקיות הביצה עבות הדופן מוגנות על ידי האם עד לבקיעת העכבישים.
התנהגות ציד
קטועניים הם ציידים פעילים: הם רודפים אחרי פריטי טרף בודדים ומכניעים אותם. הם מותאמים לציד טרף גדול שעלול להיות מסוכן, כולל עכבישים אחרים, אותם הם מכניעים באמצעות הקורים שלהם. בעת ציד, קטועניים מייצרים משי סמיך ודביק מפטמות הטווייה שלהם ומנסים להשתמש בו כדי לחתל את טרפם, ולעיתים קרובות מדביקים את קוריהם על רגליו ופיו של הטרף. על ידי שיתוק טרף פוטנציאלי בדרך זו, קטועניים יכולים להכניע יצורים גדולים תוך הפחתת הסיכון לפגיעה מניסיונותיו של הטרף להשיב מלחמה.
פול סקאלפר
פול סקאלפר (באנגלית: Paul Sculfor; נולד ב-1 בפברואר 1971) הוא דוגמן ושחקן בריטי.
דוגמנות
הוא זכה בתחרות הדוגמנות "הפנים של 92" ועבודת הדוגמנות הראשונה שלו הייתה עבור מגזין "".