cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרים נוביץ'
קורות חיים
נוביץ', ילידת רוסיה הלבנה, גדלה ברוסיה ובפולין, ואחר לימודיה התיכוניים נסעה לצרפת, שם למדה בבית ספר גבוה לשפות מזרח אירופיות. בפאריס הייתה מקורבת לחוגי אמנים ולאנשי השמאל. בצד הרחבת אופקיה האמנותיים, עסקה גם בפעילות פוליטית בחוגי השמאל, אותה המשיכה לאחר כיבוש צרפת בהצטרפותה למחתרת. ביוני 1943 נעצרה על פעילות זו ונכלאה במחנה ויטל (Vittel), שם קשרה קשרי ידידות עם יצחק קצנלסון, מכלואי המחנה, ששולח ב-1944 לאושוויץ דרך דראנסי (Drancy). המפגש עם קצנלסון שינה את עולמה של נוביץ', ובזכותו התקרבה לרעיון הציוני. לאחר שחרורה מהמחנה יצרה בפאריס קשר עם צביה לובטקין ואנטק צוקרמן, ובעקבות זאת עלתה ארצה (1946) והצטרפה לקיבוץ לוחמי הגיטאות. נוביץ' גמרה אומר להקדיש את חייה לאיסוף חומר הקשור לשואה, או כפי שהעידה: "הבטחתי ליצחק קצנלסון שמעתה אנדוד בעולם ואאסוף את דמעות עמי." את הבטחתה מימשה במסגרת פעילותה העשירה והמגוונת בבית לוחמי הגטאות, כשחלק מפירות מאמץ זה מתבטא באוסף האמנות הגדול שהביאה לכותלי הבית.
על פי נוביץ' ההתנגדות הרוחנית, על כל היבטיה, הייתה חשובה יותר מהתנגדות באמצעות כלי נשק, כשהיצירה האמנותית היא פן חשוב שלה. "אני מאמין" זה גרם לה לתור ברחבי אירופה, ולאסוף יצירות אמנות שנוצרו בתקופת השואה על ידי הנרדפים. ממסמכים ארכיוניים ניתן ללמוד מה היה היקף פעילותה, ועד כמה טרחה לממש את רעיון אוסף האמנות.
הדינמיות, המסירות והדבקות במטרה אפיינו את נוביץ' גם בהמשך. מ"דו"ח על ציורים חדשים ודברי אמנות," שהוכן על ידה, כנראה בשלהי שנות השבעים, ניתן ללמוד רבות אודות הפעילות האינטנסיבית והקדחתנית שאפיינה את ליקוט יצירות האמנות וגיבושן כאוסף משמעותי וחשוב. וכך היא כותבת: נודע לי מגברת שביקרה אצלנו [בבית לוחמי הגטאות, פ.ר.] שבשווייץ מתגוררת גב' אליציה דה יונג, בעיר אסקונה, שסיפרה לה כי לפני שנים הגיעה אליה אישה שבקשה כי תמסור לה ציורים מדראנסי, של הצייר מקס ואן דאם (Max van Dam). אמרתי למבקרת שזו הייתי אני. אני בקרתי את גב' דה יונג [...] וביקשתי ממנה את הציורים שהיו ברשותה. ברשותי היו מספר ציורים של ואן דאם, שצייר בצריף ביער, בכפר בלריקום (Blaricum), בו מצא מקלט הודות לידידותו עם פרופ. המלריק (Hemmelrjik). גב' דה יונג לא רצתה (אז) להענות לבקשתי. הודות לכתובת שמסרה לי אותה מבקרת במוזיאון, כתבתי אליה מכתב והתשובה הייתה לבוא לבקרה. הגעתי ברכבת ממילאנו לאסקונה, צלצלתי אליה להודיע על בואי והגב' דה-יונג הגיעה עם מכוניתה לקבלני בתחנת הרכבת. התוצאה מפגישתי זו: תמונת שמן יפה וגדולה של ואן דאם משנת 1938 [...] ארבעה ציורים חשובים שעשה הצייר במחתרת לפני שעזב את הולנד, בתקוה להגיע לשווייץ. בדרך אסרו אותו, הביאו אותו לדראנסי, מקום שצייר בו כמה ציורים. מדראנסי גורש האמן לסוביבור שם מת.
בהמשך מדווחת נוביץ' על הדרכים בהן נודע לה על יצירות של אמנים נוספים, ועל נסיונותיה לכלול אותן באוסף בית לוחמי הגטאות:
אין ספק שהאמונה שליוותה את נוביץ' כי מקום יצירות האמנות שנעשו בשואה מקומן בבית לוחמי הגטאות, היא שעמדה מאחורי הניסיונות הבלתי נלאים שלה, שלוו בעקשנות ובהחלטיות, ואשר בסיכומו של דבר הניבו את הפירות המיוחלים.
משפחה
מרים השאירה אחריה בן מנישואים, ובת מאומצת.
לקריאה נוספת
Georges Wellers. L'Etoile jaune sous Vichy. Editions Tiresias, Michel Raymond, Paris, 1991 (re-edition of Un Juif sous Vichy.* Fayard, Paris, 1973), p. 113
Miriam Novitch et. al. Spiritual Resistance: Art from Concentration Camps: A Selection of Drawings and Paintings from the Collection of Kibbutz Lohamei Haghetaot, Israel. Union of Hebrew Congregations, USA, 1981, p. 88. David Diamand. Le Billet Vert: La vie et la Résistance à Pithiviers et Beaune-la-Rolande: camps pour juifs, camps pour chrétiens, camps pour patriotes. Éditions Renouveau, Paris, 1977, p. 95
יצחק אייזיק הלוי
הרב יצחק אייזיק הלוי (רבינוביץ) (21 בספטמבר 1847, י"א בתשרי ה'תר"ח – כ' באייר תרע"ד, 15 במאי 1914) היה מלומד, מחבר, עסקן והיסטוריון יהודי. נודע בעיקר בזכות סדרת ספריו דורות הראשונים, שבה הציג אפולוגטיקה מקיפה להגנת הפרשנות והאמונה המסורתיות כנגד המחקר הביקורתי של חכמת ישראל וביקורת המקרא. היה פעיל ציבורי למען האורתודוקסיה במאבק נגד הכוחות המודרניסטיים ביהדות מזרח אירופה והשתתף בהקמת אגודת ישראל.
תולדותיו
נולד בעיירה איווניץ באזור מינסק (כיום בבלארוס), לאליהו (בן נחום חיים) הלוי, ולרחל, בתו של רבי מרדכי אליעזר מקובנא, מחבר הספר "קרני ראם".
בגיל שלש עשרה נשלח יצחק אייזיק ללמוד בישיבת וולוז'ין. שם למד תורה מפי רבי יוסף דב סולובייצ'יק. נישא בגיל שמונה עשרה לבת דודתו אלקה.
בגיל עשרים נתמנה לתפקיד גבאי בישיבת וולוז'ין. במשך השנים שלאחר מכן עסק בפעילות ציבורית. בין השאר, הוא התכתב עם הברון דוד גינצבורג בפטרבורג, בנושא הוועדה הממשלתית שהוקמה על ידי ממשלת רוסיה בעניין חיי היהודים. פרנסתו הייתה ממסחר והוא עסק בסיטונאות תה.
בשנת תרנ"ה-1895 עקר מרוסיה לפרסבורג (כיום ברטיסלאבה), שהייתה אז בהונגריה. שם החל לכתוב את ספרו "דורות הראשונים". שם כתב גם את ספרו "בתים לבדים" על כללי ספיקות. בשנת תרס"ב 1902 התיישב בעיר המבורג שבגרמניה. נפטר בליל שבת, כ' באייר ה'תרע"ד (15 במאי 1914).
קשריו עם רבנים חשובים
הלוי עמד בקשר שוטף עם גדולי רבני תקופתו. הוא התכתב עם רבים מהם, ומהתארים שכתבו עליו ניתן ללמוד על ההערכה שרחשו לו. בין השאר הוא עמד בקשר עם רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק, רבי אליעזר גורדון מטלז, האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, הרב קוק (שמכתביו אל הרב הלוי הודפסו בספרו אגרות ראי"ה) ורבי חיים עוזר גרוז'ינסקי.
השתתפותו בהקמת אגודת ישראל
הלוי היה אחד ממקימיה של תנועת אגודת ישראל באירופה. הוא סבר שעל הקהילות החרדיות שבארצות אירופה להתאגד במסגרת כללית עולמית, לשם שמירה משותפת על האינטרסים הדתיים שלהן. בשנת תרס"ו (1906) הוא החל להציע את רעיון ההתאגדות בפני רבנים ואישים שונים ברחבי אירופה. בין הרבנים הללו היו רבי חיים מבריסק, רבי אליעזר רבינוביץ ממינסק ורבי יעקב רוזנהיים. בדחיפתו ובעידודו קרם רעיון זה עור וגידים, ובמהלך השנים שלאחר מכן הוקמה תנועה עולמית זו.
מאבקו בהשכלה
הלוי עסק רבות בנושאי השקפה ואמונה. בנושאים אלו הוא נאבק עם המשכילים, אשר ניסו לגרום לסגירת החדרים - תלמודי התורה החרדיים במזרח אירופה. הוא פרסם שלושה מאמרים חריפים בעיתון הלבנון שהופיע בפריז ונפוץ גם ברוסיה. כן פרסם גם מאמרים בהמליץ. הוא סיכל את מאמציהם של המשכילים להוציא לאור שולחן ערוך מחודש "מוגה ומתוקן".
חלק חשוב ממאבקו בהשכלה הייתה הוצאת הספרים "דורות הראשונים". ספריו אלו היוו תשובה תורנית מדעית לכמה מספריהם של המשכילים, מאסכולת חכמת ישראל. בין השאר הוא התפלמס עם מחקריהם של ההיסטוריונים הבאים: הרב הפוזיטיבי-היסטורי, זכריה פרנקל וספריו "דרכי המשנה" ו"מבוא הירושלמי", נחמן קרוכמל (רנ"ק) וספרו "מורה נבוכי הזמן", היינריך (צבי) גרץ וספרו "דברי ימי ישראל" ואייזיק הירש וייס וספרו "דור דור ודורשיו". אף עם הרב שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) הרבה הרב הלוי להתעמת. הרב הלוי הצביע על טעויות, לדעתו, בשיטת החקירה של המשכילים, ועל עובדת הסתמכותם על ספרי קודמיהם, כגון "סדר הדורות", ללא בדיקה וחקירה יסודיים. הרב הלוי אף האשים חלק מהחוקרים הללו בהטיה ובמגמתיות, מתוך רצון להשחיר את פניהם של חכמי ישראל התנאים והאמוראים. הוא עצמו לא הסתיר את מגמתו ההפוכה, להאיר את דמותם באור חיובי, דבר שגרר ביקורת מקצועית כלפיו, מפי אנשי אקדמיה ומחקר. גם שיטת מחקרו הייחודית עוררה לפעמים הסתייגויות, בעיקר במקומות שלא ביסס את הנחותיו באופן מוחלט. לצד זאת, זכה להערכת חוקרים שונים.
ספריו
את ספרי "דורות הראשונים" הוא הוציא שלא לפי הסדר הכרונולוגי, אלא לפי מה שראה כנחוץ יותר. ראשונה יצא לאור החלק השלישי של ספרו על תקופת הסבוראים והגאונים - פרסבורג תרנ"ז (1897). לאחר כמה שנים הוציא את החלק השני, על סוף תקופת התנאים וחיבור המשנה, ועל תקופת האמוראים והתלמוד - פרנקפורט תרס"א (1901). לאחר מכן הוציא שני כרכים מהחלק הראשון: הכרך השלישי – מסוף ימי החשמונאים ועד תקופת הנציבות, והכרך החמישי – מאחר החורבן עד חתימת המשנה (פרנקפורט, תרע"ח (1918)). הכרכים הראשון והשני מחלק זה היו אמורים לעסוק בתקופת התנ"ך. לאחר פטירתו הודפסו שני כרכים נוספים: כרך שישי, העוסק בתקופת המקרא אך כהקדמה לסוף ימי הבית השני (ירושלים: מוסד הרב קוק, תרצ"ט (1939)), והכרך הרביעי מהחלק הראשון העוסק בתקופה האחרונה של הבית השני בעריכתו של משה אוירבך (בני ברק: נצח, תשכ"ד (1964)).
הלוי פרסם גם מאמרים במחקר היסטורי, שהתפרסמו בכתב העת ישורון שיצא לאור בפרנקפורט, ובכתב העת בן עמי של יהודה לייב קנטור.
בחיבוריו עוסק הלוי בשאלות היסטוריות כבדות משקל: האם יש יסוד לתאוריה הדויטרונומיסטית, המאחרת כתיבת חלקים מן התורה לראשית ימי הבית השני? מתי נתקנו תקנות חז"ל? מתי הוחל בחיבור המשנה ועל ידי מי? מי היו הצדוקים והבייתוסים? האם ניתן לסמוך על יוספוס פלאוויוס? האם קדם מרד יהודי לחורבן הבית? מהי חתימת המשנה? כיצד נערך התלמוד? מי היו רבנן סבוראי? ועוד.
מלבד ספריו אלו עסק הלוי גם בכתיבה הלכתית, והוא חיבר ספר בשם "בתים לבדים" על ענייני ספיקות, שנדפס שנים רבות לאחר פטירתו.
ספר נוסף שכתב הוא חידושים על מסכת חולין. ספר זה לא נדפס מחוסר אמצעים.
זכרו מונצח ברחוב הנושא את שם ספרו "דורות ראשונים" במרכז ירושלים.
איגור רקוצ'ביץ'
איגור רקוצ'ביץ' (בסרבית: Игор Ракочевић; נולד ב-29 במרץ 1978 בבלגרד, סרביה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בעמדות הרכז והקלע. גובהו 1.94 מטר.
ביוגרפיה
רקוצ'ביץ' שיחק בהכוכב האדום בלגרד ובודוצ'נוסט פודגוריצה וזכה באליפות יוגוסלביה עם כל אחת מהן. הוא נבחר במקום ה-51 על ידי מינסוטה טימברוולבס בדראפט 2000, אך החל לשחק בה רק בעונת, בה הוא שיחק 42 משחקים בהם קלע 1.9 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונה זו הוא שוחרר ממינסוטה וחתם בסן אנטוניו ספרס ששיחררה אותו גם כן זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן שב לשחק בכוכב האדום ונבחר ל-MVP ולמלך הסלים של הליגה האדריאטית. בשנת 2004 עבר לולנסיה, בה שיחק עונה אחת שלאחריה עבר לריאל מדריד, אשר גם אותה עזב לאחר עונה אחת בלבד.
בעונת חתם בטאו ויטוריה. בטאו הפך רקוצ'ביץ' לאחד השחקנים הטובים באירופה ונבחר לחמישיית העונה השנייה ביורוליג בעונת ולחמישיית העונה בעונת. הוא גם זכה שלוש פעמים בתואר מלך הסלים של היורוליג ב-2007, ב-2009 וב-2011. בנוסף על כך זכה עם טאו בגביע המלך הספרדי (2009) באליפות ספרד (2008) ו-3 פעמים בסופרקאפ הספרדי (2006, 2007 ,2008). בעונת חתם על חוזה ל-3 שנים תמורת 5.5 מיליון אירו בקבוצת אפס פילזן מהליגה הטורקית.
רקוצ'ביץ' ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת יוגוסלביה באולימפיאדת סידני. לאחר מכן הוא שיחק באליפות אירופה 2001 בטורקיה (בה הוא זכה במדליית הזהב) ובאליפות אירופה 2005 בסרביה ומונטנגרו. הוא היה חלק מנבחרת יוגוסלביה שזכתה באליפות העולם 2002 באינדיאנפוליס והיה הקפטן של נבחרת סרביה ומונטנגרו באליפות העולם 2006 ביפן. הוא גם שיחק באולימפיאדת אתונה.
בג"ץ קו לעובד נגד משרד הפנים
בג"ץ 11437/05 קו לעובד ואחרים נגד משרד הפנים ואחרים, שניתן בשנת 2011 ומוכר כ"בג"ץ נוהל עובדת זרה", הוא החלטה בעתירה שהוגשה על ידי עמותות לקידום זכויות אדם, העוסקות, בין היתר, בהגנת מעמדם של עובדים זרים. בג"ץ הורה לבטל את "נוהל טיפול בעובדת זרה בהריון ועובדת זרה אשר ילדה בישראל", (נוהל 5.3.0023 – נוהל עובדת זרה), בהיותו פוגע בזכויות החוקתיות של עובדת זרה להורות ולמשפחה, בציפיותיה הכלכליות, אינו מתיישב עם תפיסת משפט העבודה הישראלי ועומד בניגוד לאמנות בינלאומיות. נקבע כי הרשות המוסמכת רשאית לגבש נוהל חדש אשר יבטיח את קידום המדיניות הממשלתית בנושא זה, בלא פגיעה בלתי-סבירה ובלתי-מידתית בעובדת הזרה.
פסק דין זה הוא פסק דינה האחרון של השופטת אילה פרוקצ'יה בבית המשפט העליון.
רקע לפסק הדין
החל משנות ה-90 גדל היקף הבאתם של זרים לישראל לעבודה חוקית בישראל. עם הזמן, מספרם של העובדים הזרים העובדים בישראל ללא היתר גדל אף הוא. עובדים ישראלים נאלצו להתחרות על מקומות עבודה עם עובדים זרים שעלות שכרם פחותה ובהתאם לכך חל גידול באבטלה ונוצר נטל על אוצר המדינה. מעבר לזה, נוצרה פגיעה קשה בזכויות היסוד של העובדים הזרים, אשר נגרמה מצד חלק מן המעסיקים בהיעדר נורמות ברורות המסדירות את מעמדם של העובדים הזרים.
מעמדם של העובדים הזרים עוגן בחוק עובדים זרים, התשנ"א-1991, שנועד להסדיר את מערכת היחסים בינם לבין המעסיק, ולהבטיח את זכויותיהם הבסיסיות. משנת 1996 התקבלו מספר החלטות בממשלה אשר נועדו להפחית את העסקת העובדים הזרים בישראל, בנוסף לכך ניסו להבטיח את יציאת העובדים את הארץ עם פקיעת היתר העבודה שניתן להם, בעזרת הידוק הפיקוח של הרשויות. במסגרת מדיניות הידוק הפיקוח על מהגרי עבודה הוחלט למנוע את שהותם של עובדים זרים בישראל אם בן משפחה מדרגה ראשונה שלהם מצוי בישראל, כדי למנוע מצב בו העובדים הזרים משתקעים בישראל באמצעות ילדיהם.
"נוהל עובדת זרה" גובש בשנת 2009, לפיו, עובדת זרה אשר ילדה בישראל מחויבת לעזוב את ישראל עד 90 ימים מיום הלידה ואם האם מעוניינת לשוב לעבוד בישראל בהתאם לאשרת העבודה שלה, היא יכולה לשוב אולם אך ורק בגפה, ללא תינוקה. חמישה ארגוני זכויות אדם, (קו לעובד, האגודה לזכויות האזרח בישראל, נעמת, המוקד לפליטים ולמהגרים ורופאים לזכויות אדם), הגישו עתירה נגד עיקריו של הנוהל ובקשתם הייתה לבטלו.
טענות הצדדים
המדינה הוסיפה, כי אף אם הנוהל פוגע בזכות היסוד של העובדת הזרה להורות ולחיי משפחה, כחלק מהזכות לכבוד האדם, הרי שמדובר בפגיעה העומדת בתנאי פיסקת ההגבלה שבחוק-יסוד כבוד האדם וחירותו (סעיף 8). הנוהל עונה על דרישת המידתיות. הזכות לחיי משפחה ולהגנת המדינה על התא המשפחתי היא זכות יחסית ולא מוחלטת, והיקף מימושה תלוי באינטרסים שונים, וביניהם גם הגבלת הגירת עבודה.
הנוהל נוצר למען תכלית ראויה. התרת שהותה של העובדת הזרה עם ילדה בישראל יוצרת קשיים הן מבחינת טובת המעסיק והן מבחינת טובת הילד. אשר למעסיק, עולה חשש כי העובדת לא תוכל לעמוד בדרישות העבודה לאור צורכי הטיפול בילד. בתנאים אלה, מעסיק לא בהכרח יסכים להעסיק עובדת המטפלת בילד, ובמיוחד כך בתחום הסיעודי. אשר לטובת הילד, קיים ספק אם העובדת תוכל לטפל בו כראוי כשמוטלות עליה מטלות עבודה אינטנסיביות. עוד נטען כי על פי הנוהל, היולדת מקבלת אשרת שהייה לשלושה חודשים ובמקרים בעלי אופי הומניטרי מיוחד, מעניק הנוהל שיקול דעת לגורם המוסמך להאריך את ימי השהייה של העובדת ותינוקה מעבר ל-90 יום.
פסק הדין
בעתירה זו דנו במותב תלתא השופטת אילה פרוקצ'יה, השופט סלים ג'ובראן והשופט אליקים רובינשטיין. ההכרעה התקבלה פה אחד על פי פסק דינה של השופטת פרוקצ'יה שקבעה כי כפייתה של אשה לבחור בין המשך תעסוקה, תוך הגשמת ציפיותיה הכלכליות הלגיטימיות, לבין הגשמת זכותה לאמהות, אינה מתיישבת עם התפיסות הערכיות והמשפטיות - חוקתיות של החברה בישראל. כיוון שאין מדובר בחוק אלא בנוהל, השופטת פרוקצ'יה בחנה את העתירה בהתאם לכללי המשפט המנהלי, במסגרתם, יש לאזן בין שיקולי המדיניות הציבורית לבין הפגיעה בזכויותיה של העובדת הזרה.
ברגע שהעובד הזר נכנס למדינת ישראל כדין, עקרונות המשפט הישראלי חלים גם לגביו. אמנם, אין הוא אזרח או תושב ולכן אינו יכול לבחור ולהיבחר ולא מוטלת עליו חובת שירות צבאי אך חוק יסוד כבוד האדם וחירותו קובע שזכויות היסוד בישראל מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן חורין, לכן יחולו גם על העובד הזר.
לכל אדם יש את הזכות להורות, לחנך ולגדל את ילדו, וזכותו של הילד לגדול בחיק הוריו, ליהנות מחום ואהבת אם בשנות גידולו. זכויות אלו שלובות זו בזו ויוצרות יחד את הזכות לאוטונומיה של המשפחה. השופטת פרוקצ'יה פוסקת כי זכויות אלו הן מיסודות הקיום האנושי, וקשה לתאר זכויות אנוש שתשווינה להן בחשיבותן ובעוצמתן. הנוהל בצורתו זו מהווה פגיעה בזכות החוקתית של העובדת הזרה להורות.
כפיית העובדת הזרה בין גזירה זו לאחרת מאלצת את העובדת לבחור בין גידול ילדה וזכותה להורות לבין ציפיותיה הכלכליות הלגיטימיות, ועשויה לפגוע בזכותה החוקתית לקניין במונחו הרחב של מושג זה, (סעיף 3 לחוק יסוד כבוד האדם וחירותו). ההגנה על הזכות הרכושית החוקתית ניתנת גם היא, לכל אדם בישראל, ואף לעובדים הזרים. נוהל המחייב את עזיבתה של העובדת את הארץ לאחר הלידה פוגע פגיעה קשה בציפיותיה הכלכליות למצות את תקופת עבודתה בישראל (נאמר בבחינת "צריך עיון").
השופט רובינשטיין הסכים עם השופטת פרוקצ'יה ובנוסף התייחס למסורת היהודית וציין כי לא רק שיש חובה לסייע לזר ולתת לו תחושת שוויון אלא עם ישראל אפילו נצטווה לאהוב את הזר – "ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים" (דברים י, יט). הוסיף כי יחס מיוחד זה לאדם הזר מתבטא גם במעמדו של הזר במשפט בכלל ובדיני עבודה בפרט. התורה מצווה על שוויון הגר במשפט: "תורה אחת ומשפט אחד יהיה לכם ולגר הגר אתכם" (במדבר טו, טז).
הצו על-תנאי הפך למוחלט, בית המשפט פסק כי הנוהל לטיפול בעובדת זרה בהריון ובעובדת זרה אשר ילדה בישראל יבוטל, ועמו יבוטל חיובה של העובדת הזרה לעזוב את ישראל עם תינוקה בטרם פקעה תקופת רישיון העבודה שניתן לה. הרשות המוסמכת תוכל לגבש נוהל חדש אשר יבטיח את קידום המדיניות הממשלתית בנושא, ללא פגיעה בלתי סבירה ובלתי מידתית בעובדת הזרה.
בעקבות פסק הדין
המדינה הגישה עתירה לדיון נוסף בבג"ץ. בקשת המדינה נדחתה בנימוק שאין בפסיקה משום חידוש המצדיק דיון נוסף. הנוהל הוחלף בנוהל אחר בתאריך אחד במאי 2013. הנוהל החדש קובע כי עובדת זרה שילדה במהלך 63 חודשי העבודה הראשונים לשהותה בישראל, רשאית לבחור האם לצאת עם הילד מישראל ואז לשוב ולעבוד בישראל, או להמשיך ולשהות עם הילד בישראל עד לתום 63 החודשים בתקופת הרישיון. ברם, היתר השהייה הניתן לעובדת הזרה תלוי ביכולתה לשלב בין גידול ילדה לחובותיה לעבודתה. הנוהל מבהיר כי המשך שהייתה בישראל לא תקנה לעובדת הזרה ולילדה זכויות נוספות מעבר לזכויות הנתונות לה מכוח הרישיון המקורי שניתן לה. עובדת שילדה לאחר 63 חודשי שהייה בישראל, תידרש לצאת את הארץ עם הילד, לאחר חופשת הלידה, וככל שיבקש מעסיקה האחרון להמשיך ולהעסיקה, תוכל לשוב לישראל אך ללא הילד. בנוסף מודגש כי אין בהוראות הנוהל לשנות או לגרוע מהוראות חוק עבודת נשים, תשי"ד – 1954, או כל חקיקה ישראלית המסדירה את אופן עבודתן של נשים בהריון.
גופיפי הסל
גופיפי הסל (Hassall's corpuscles) הם מבנים המצוים בַליבה (מדולה) של התימוס האנושי. הם עשויים מתאי אפיתל תימוס אשר מורכבים מסיבים רטיקולריים מסוג 6 ונקראים על שם ארתור הסל, שגילה אותם בשנת 1849.
תפקידם של גופיפי הסל אינו ברור דיו, כיוון שהיעדרם מתימוס של מכרסמים מקשה על המחקר שלהם. הגופיפים גדלים ומתנוונים יחד עם התימוס עצמו, ככל שהאדם מתבגר. גודלם משתנה ונע בין 20μm עד 100μm ואף יותר.
גופיפי הסל חסרים בתימוס של חולי כשל חיסוני מולד (SCID).
דיסתימיה
בסיווג הבינלאומי ICD מכונה הדיסתימיה Dysthymic Disorder. בסיווגים ישנים יותר השתייכה הפרעה זו לקבוצה C בהפרעות האישיות ונקראה הפרעת אישיות דיסתימית או דיכאונית. בסיווג האמריקאי DSM 5 הפרעה זו כפי שהוגדרה בעבר מופיעה בשם "תסמונת דיסתימית טהורה". היא נכללה לתוך ההפרעה הדיכאונית המתמשכת (Persisting Depressive Disorder) לצד הדיכאון המז'ורי (רבא) המתמשך.
דיסתימיה אינה צורה מינורית של הפרעת דיכאון מג'ורי, ועבור חלק מהמתמודדים עם ההפרעה היא עשויה להיות אף מגבילה יותר, כתוצאה ממשך התסמינים.
אבחנה
אבחנת הפרעה זו נעשית על ידי פסיכיאטר.
לפי DSM 5
אדם המקבל אבחנה של דיסתמיה עומד בקריטריונים הבאים:
א. מצב רוח ירוד במשך רוב היום, כאשר ישנם יותר ימים עם דיכאון מאשר ימים ללא דיכאון, לפי אבחנה סובייקטיבית (של האדם עצמו) או לפי עדות אחרים, זאת למשך תקופה של שנתיים לפחות. (הערה: בילדים ומתבגרים מצב הרוח יכול להיות נרגן ומשך ההפרעה הדרוש הוא שנה בלבד).
ב. כשמצב הרוח מדוכא שניים או יותר מהתסמינים הבאים צריכים להתקיים: ג. במהלך תקופת השנתיים של ההפרעה (שנה בילדים ומתבגרים) האדם מעולם לא היה ללא סימפטומים מקריטריונים א ו-ב, יותר מאשר חודשיים ברצף.
ד. קריטריונים להפרעת דיכאון מז'ורי התקיימו למשך שנתיים.
ה. מעולם לא התקיימו הקריטריונים לאפיזודה מאנית, אפיזודה היפומאנית או ציקלותימיה.
ו. לא ניתן להסביר את ההפרעה על ידי אבחנה של הפרעה סכיזואפקטיבית, סכיזופרניה, הפרעה דלוזיונלית או הפרעה מוגדרת או בלתי מוגדרת מספקטרום הסכיזופרניה.
ז. לא ניתן לשייך את הסימפטומים למצב או מחלה אורגנית או לשימוש בתרופות או סמים או למצב רפואי אחר
ח. הסימפטומים גורמים למגבלה משמעותית ולפגיעה בתפקוד החברתי התעסוקתי או בתחומי תפקוד אחרים.
==התמונה הקלינית== זוהי הפרעה כרונית המתחילה בשנות הנעורים המאוחרות (Early Onset) ולעיתים בגיל מבוגר (Late Onset). שלא כמו הפרעת דיכאון מז'ורי, בדיסתימיה התמונה אינה של אפיזודות דיכאוניות אלא של מצב רוח מתמשך, הכולל תסמינים של חוסר עניין, חוסר הנאה, ירידה בפעילות, ירידה בריכוז, ירידה במוטיבציה וכדומה. תחילת התסמינים הללו אינה תמיד חדה וברורה. בחלק מהמקרים היא דומה לגלישה במידרון מתון: התסמינים מופיעים ומחריפים בהדרגה לאורך זמן. אין בדיסתימיה תסמינים בעוצמה פסיכוטית, והיא לא כוללת את מכלול תסמיני הדיכאון בעוצמה ובמשך שמאפינים דיכאון מז'ורי. עם זאת ייתכנו מצבים בהם עוצמת התסמינים, משכם והיקפם יענו גם על ההגדרה הקלינית של דיכאון מז'ורי. מצב זה נקרא "דיכאון כפול". אנשים עם דיסתימיה מתארים חוויית חיים של חוסר שייכות, חוסר בעניין והנאה, רגשות אשמה, הערכה עצמית נמוכה, ביקורת עצמית נוקשה, פסימיות, עצבנות ואף דיסוציאטיביות. במקרים קיצוניים חוויה זו דוחפת את האדם להסתגרות, נסיגה חברתית, וירידה בפעילות ויצרנות.
שכיחות ואפידמיולוגיה
נתונים מארצות הברית מראשית שנות ה-2000 מצביעים על שכיחות הנעה בין 0.5% ל 1.5%. נתון ממספר מדינות מהעשור האחרון מצביע על שכיחות של 1.5% מכלל האוכלוסייה. בפינלנד נמצא שיעור גבוה יותר, של אנשים שהתפתחה אצלם ההפרעה: 4.5%. השכיחות שווה פחות או יותר בין גברים ונשים. (לפי מקור אחר ישנה שכיחות גבוהה יותר לנשים. ייתכן שניתן לייחס זאת לכך שנשים נוטות באופן כללי להגיע יותר לטיפול ולבקש עזרה נפשית מאשר גברים. הגיל השכיח לתחילת ההפרעה הוא גיל חמישים. כמו הפרעות מצב רוח אחרות, גם דיסתימיה היא הפרעה נפשית הגורמת לנטל משמעותי על כלכלות בעולם. נטל זה קשור לקושי של אנשים המאובחנים עם הפרעה זו לפרנס את עצמם, צריכה של תרופות ושירותים רפואיים שונים.
נתוני שכיחות בישראל
נתונים מ 2009 מצביעים על שכיחות לאורך החיים של מעט יותר מאחוז. שיעור האבחון במשך שנה אחת עומד על פחות מאחוז. על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ -2004 2003 שיעור הדיסתימיה לאורך החיים עמד על 1%. השכיחות עמדה על כ־0.6%. יותר ממחציתם (53.7%) אובחנו כמצב חמור. כשליש (33.7%) במצב בינוני והשאר אובנו כמצב מתון (12.6%).
גורמי סיכון
גורמי סיכון סביבתיים: יכולים לכלול אובדן של אחד ההורים או שניהם או גירושין של ההורים הכרוכים באובדן הקשר עם אחד מהם.
גורמים גנטיים ופסיכוסוציאליים: סביר שתהיה שכיחות גבוהה יותר בקרב מי שיש להם קרובים החיים עם הפרעת מצב רוח.
גורמי סיכון בריאותיים: תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות דיסתימיה.
מהלך ההפרעה
ההפרעה יכולה לפרוץ החל מגיל הילדות ואילך. עם זאת, בדרך כלל היא מתבטאת לראשונה בתקופת הבגרות הצעירה. דיסתימיה יכולה להתפרץ על רקע של אובדנים שונים (מות אדם אהוב, גירושין), על רקע של לחץ נפשי כבד (בעבודה למשל) או על רקע של חוויית כישלון (תעסוקתי או אחר). ההפרעה עשויה להמשך שנים רבות, אך אנשים החיים עם הפרעה זו עשויים להגיע גם לנסיגה מלאה או חלקית של התסמינים. כמו כן ישנה שונות רבה במידה שבה התסמינים פוגעים בתפקוד היומיומי, שונות שהיא גבוהה יותר מהפרעות מצב רוח אחרות. כמו הפרעות מצב רוח אחרות גם הפרעה זו עלולה להיות כרוכה בסיכון מוגבר לאובדנות.
תחלואה נלווית
הפרעות נפשיות: דיכאון מז'ורי, הפרעות חרדה (למשל הפרעת חרדה מוכללת GAD), וכן הפרעת שימוש בסמים (Substance use Disorder), תיתכן גם אבחנה בהפרעות אישיות מאשכול B (הפרעת אישיות אנטי סוציאלית, הפרעת אישיות נרקיסיסטית, הפרעת אישיות גבולית הפרעת אישיות היסטריונית) ומאשכול C (הפרעת אישיות תלותית, הפרעת אישיות נמנעת, הפרעת אישיות טורדנית כפייתית).
דגל אוטווה
דגל אוטווה הוא דגלה של המטרופולין אוטווה, בירתה של קנדה. הוא מעוצב בצורת שני צבעים - ירוק וכחול המופרדים ביניהם בעיצוב הכולל במרכזו את האות "O", המעוצבת בצורה המכונה לעיתים על ידי מבקרי הדגל כ"שירותים", ולידה עיצוב מודרני של עלה עץ האדר - סמלה של קנדה.
דיסתימיה
אבחנה מבדלת
הפרעת דיכאון מז'ורי: נרחבת יותר מדיסתימיה, ומתאפיינת בהתחלה חדה וברורה יותר של תסמינים. הופעת התסמינים בדיכאון מז'ורי עשויה להיות קשורה לאובדן כלשהו. עם זאת הפרעת דיכאון מז'ורי אינה נמשכת שנתיים. כפי שצוין לעיל, ייתכן שאדם יענה גם על תסמיני דיסתימיה וגם על תסמיני דיכאון מז'ורי באותו זמן (מצב המכונה דיכאון כפול)
דגל אוטווה
הדגל אומץ עם הפיכתה של אוטווה למטרופולין ב-1 בינואר 2000. שני הצבעים נבחרו על מנת לסמל את העיר החדשה - הכחול את נהרות העיר; והירוק את היערות שמסביבה ואת איכות החיים.
דיסתימיה
אבחנה מבדלת
הפרעות פסיכוטיות: בדיסתימיה אין תסמינים פסיכוטיים. אם מופיעים סימנים כאלה ייתכן שהאבחנה תשונה להפרעה פסיכוטית (הפרעה סכיזואפקטיבית וכדומה)
אפיזודה דיכאונית בהפרעה דו-קוטבית או מצב רפואי אחר. כאמור לעיל, התסמינים הדיסתמיים אינם בעלי אופי אפיזודי אלא יותר בעלי אופי מתמשך וכרוני. כמו כן אדם באפיזודה דיכאונית של הפרעה דו־קוטבית ידווח גם על קיום תסמינים היפומאניים או מאניים בעבר. (גם תסמין זה אינו מופיע בדיסתימיה).
אפיזודה דיכאונית כתוצאה משימוש בתרופות או סמים: ישנם תרופות וסמים שונים היכולים לגרום לירידה במצב הרוח, ואף לדיכאון. במקרה כזה הפסקת השימוש בתרופה או בסם תגרום להעלמות התסמינים.
הפרעת אישיות: לעיתים יש אבחנה של הפרעת אישיות יחד עם הדיסתימיה.
דמנציה: הקשר בין דיכאון לבין מצבים רפואיים הקשורים לדמנציה (מחלת אלצהיימר, דמנציה של גופיפי לואי, דמנציה וסקולרית, פרקינסוןועוד) הוא קשר דו כיווני במידה רבה. משמעות הדבר היא שלעיתים דמנציה עלולה להסוות תסמינים של דיכאון כרוני.
מחקר
תחום אחד של מחקר מוקדש לחקר שיטות טיפול חדשות, חלקן לא תרופתיות. סוגים אלה של טיפול רלוונטיים במיוחד עבור מי שאינם מגיבים היטב לטיפול תרופתי. דוגמה לטיפול כזה הוא גרייה מגנטית (TMS).תחום אחר של מחקר עוסק בחיפוש שילובים מתאימים של פסיכותרפיה וטיפול תרופתי לאוכלוסיות ספציפיות כמו זקנים. ואחרים.
טיפול
קיימת כיום הסכמה רחבה למדי לגבי התועלת של טיפול משולב (טיפול תרופתי ופסיכותרפיה). אסטרטגיה זו יעילה בדיכאון מז'ורי ובמידה משתנה גם בהפרעות מצב רוח אחרות ובהפרעות חרדה.
שיקום
במדינת ישראל אדם שנקבעו לו 20% נכות רפואית על ידי הביטוח הלאומי זכאי לקבל עזרה ללימודים או הסבה מקצועית מאגף השיקום של הביטוח הלאומי. נכות בשווי 40 % מאפשרת סיוע באמצעות סל השיקום של משרד הבריאות אבל נפגעי דיסתימיה נזקקים פחות לסיוע מסוג זה. לפירוט ראה להלן
המאונן הגדול
המאונן הגדול (בספרדית El gran masturbador) הוא ציור שמן מאת סלבדור דאלי משנת 1929. היצירה, מהסגנון הסוריאליסטי, מוצגת כיום במוזיאון ריינה סופיה שבמדריד, המוזיאון הלאומי של ספרד לאמנות מהמאה ה-20.
במרכז התמונה נראה פרצוף מעוות של אדם בפרופיל המסתכל מטה, בהתבסס על צורת חוף ים באזור קטלוניה – תמה אהובה על דאלי, שנעשה בה שימוש גם ביצירתו "התמדתו של הזיכרון" משנת 1931. דמות האישה העירומה העולה מאחורי הפרצוף היא של גאלה. לדאלי היה רומן עם גאלה (אשת חברו הטוב אלואר מזרם הסופרים הסוריאליסטים), והתיאור מציג את רגשות האשמה שלו. פיה קרוב לאיבר מינו שאינו נמצא במצב של זקפה, היות שדאלי מפחד כי כנקמה על הבגידה בחברו, איבר מינו ייטרף. לגבר חתכים טריים ומדממים על ברכיו. מתחת לפרצוף הראשי נראה ארבה במהופך, כרמז למנטיס - נקבת גמל השלמה הטורפת את הזכר בזמן ההזדווגות.
קורט וגנר (מוזיקאי)
קורט וגנר (באנגלית: Kurt Wagner; נולד ב-1958 בנשוויל, טנסי) הוא מוזיקאי אמריקאי. הקים את הרכב הקאנטרי האלטרנטיבי "למבצ'ופ", ומשמש בו כסולן והיוצר העיקרי.
לאורך הקריירה שלו שיתף פעולה עם אמנים רבים, כמו ג'וש ראוס, מורצ'יבה, דייב בולטר וסטיוארט סטייפלס מטינדרסטיקס, צ'ארלי לוין, ויק צ'סנט וגם עם חברי ההרכב האלקטרו-פסיכדלי "X-Press 2".
בשנת 2007 יצא לראשונה כעצמאי לסיבוב הופעות קצר, שלבסוף התארך ובעקבותיו נוצר אלבום הסולו הראשון שלו "Kurt".
רעידת האדמה במפרץ אילת (1995)
הנזק מרעידת האדמה
המוקד של רעידת האדמה היה 60 קילומטרים מדרום לחופי אילת, באזור הנמצא בסמוך לגבול בין מצרים, ישראל, ירדן וערב הסעודית. רעידת האדמה גרמה לנזקים בבניינים באילת ובעקבה. בקרבת העיר המצרית נואיבה נהרסו כליל כמה בתי בטון מחוזקים היטב.
רעידת האדמה הורגשה אף בלבנון ובסוריה, וזו הייתה רעידת האדמה החזקה ביותר בבקעת הירדן מאז רעידת האדמה ביריחו בשנת 1927, אשר אירעה בקרבת ים המלח. הנזק הכבד ביותר אירע בעיר הנופש אילת בה נפגעו שבעה בתי מלון ו-50 בניינים נוספים, ונפערו סדקים בכבישים. מלון "גני שולמית" יצא מכלל שימוש כתוצאה מנזקי רעידת האדמה והוגדר כמבנה מסוכן. בישראל טופלו 15 בני אדם שנפצעו או לקו בהלם, ובעקבה נפטר אדם אחד מהתקף לב.
בסעודיה דווח על שתי נשים שנהרגו כתוצאה מרעידת האדמה ובמצרים דווח על חמישה מקרי מוות כתוצאה מרעידת האדמה כאשר שלושה מהם נהרגו בעיירת הנופש נואיבה. שמונה מבנים התמוטטו בקהיר. אדם אחד נהרג ושניים נפצעו קלות באל-בדא שבסעודיה, וגם דווח שנגרמו בערב הסעודית נזקים ביישובים אל-עלא וחקל.
Feel This Moment
Feel This Moment (בעברית: להרגיש את הרגע) הוא סינגל של הראפר האמריקאי פיטבול, בשיתוף פעולה עם הזמרת האמריקאית כריסטינה אגילרה. השיר יצא ב-22 בפברואר 2013, על ידי מר. 305, פולו גראונדס מיוזיק ו-RCA רקורדס. השיר נמצא באלבומו השביעי של פיטבול, Global Warming.
"Feel This Moment" קיבל בדרך כלל ביקורות חיוביות, ששיבחו את הופעתה של אגילרה ואת ההדגמות מ-"Take on Me". חלק מהמבקרים השוו את נושא השיר לשירים של לודאקריס, דייוויד גטה, אשר וקשה. "Feel This Moment" זכה להצלחה מסחרית, והגיע, בשיאו, למקום השמיני בבילבורד הוט 100, וקיבל אלבום פלטינה מרובע בארצות הברית. מחוץ לארצות הברית, "Feel This Moment" הגיע, בשיאו, לעשירייה הראשונה במצעדים רבים. השיר זכה באלבומי פלטינה וזהב רבים.
הווידאו קליפ של "Feel This Moment" בוים על ידי דייוויד רוסו, ויצא ב-15 במרץ 2013. הווידאו קליפ מצולם בשחור-לבן, ובו מספר צילומים מסיבוב ההופעות Planet Pit World Tour של פיטבול ואגילרה. הווידאו קליפ ספג ביקורות חיוביות, שבין היתר שיבחו את דמותה של אגילרה. בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2013, הווידאו קליפ היה מועמד בקטגוריית שיתוף הפעולה הטוב ביותר. הצמד ביצע את "Feel This Moment" במספר הזדמנויות, כולל בפרסי המוזיקה האמריקאית 2012, בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2013, ובפרסי המוזיקה של בילבורד 2013. בפרס המוזיקה של בילבורד 2013, הוצג מורטן הארקט עצמו, ככוכב אורח.
רקע
ב-16 באוקטובר 2012, פורסם באתר הרשמי של פיטבול רשימה של אמנים משתפי פעולה אפשריים שצפויים להופיע באלבום, וביניהם כריסטינה אגילרה. קטע של דקה ו-37 שניות של השיר, הודלף ברשת ב-23 באוקטובר 2012, ואילו השיר המלא הודלף ב-13 בנובמבר 2012. פיטבול דיבר על שיתוף הפעולה עם אגילרה בראיון ואמר כי:
ביקורת
"Feel This Moment" זכה, בדרך כלל, לביקורות חיוביות. דייוויד ג'פריס, מ-AllMusic, בחר את השיר כאחד השירים הבולטים של האלבום, וכינה אותו. ריי רחמן, מאנטרטיינמנט ויקלי, חשב שהשיר, וכתב ש- שרה גודפרי, מוושינגטון פוסט, הסכימה והמליצה על השיר כאחד משלושת השירים הטובים ביותר שנמצאים באלבום. מיקאל ווד, מלוס אנג'לס טיימס כתב כי ג'רמי תומאס, מ-, שיבח את הופעתה של אגילרה, וכתב כי היא
סם לנסקי, מ-Idolator, כינה את השיר, ושיבח את החלק של אגילרה בשיר, וכינה אותו כ-, והוסיף כי השיר ג'ייסון ליפסוט, מבילבורד, גם שיבח את הופעתה של אגילרה, וכינה אותו. גם ריק פלורינו, מ-Artistdirect, שיבח את חלקה של אגילרה וכתב כי. גם ניקול וויקס, מ-4Music, נהנתה מהשיר וכתבה כי:.
ג'וליאן אסקובדו שפרד, מ-Spin, כתבה ביקורת מעורבת ואמרה כי כותב המערכת של Popjustice , היה שלילי כלפי השיר "Feel This Moment" וגם כלפי השיר מ-2012 של ויל.איי.אם, "Scream & Shout", וקבע ש-.
השיר במדיה
"Feel This Moment" שומש כתרועה לקבלת פנים לכוח הצנחנים של סינגפור במהלך חגיגות היום הלאומי של סינגפור  ב-2013. השיר הושמע בטקס הפתיחה של Schools Spectacular במהלך יום השנה ה-25 של RCTI  ב-23 באוגוסט 2014.
"Feel This Moment" השמע בפרומואים לתוכנית הריאליטי האוסטרלית, So You Think You Can Dance Australia, לתוכנית הריאליטי הצ'יליאנית, Salta si puedes. הוא הושמע גם בטריילר הראשון של סרט לגו, הושמע בכתוביות הסיום של אמוג'י: הסרט, והושמע בטריילרים של Go Jetters.
האנה הארט, גרייס הלביג ומאמרי הארט כתבו וביצעו גרסה סאטירית לשיר, "I Just Want To Film This Moment" כפתיח להופעה #NoFilterShow שלהם.
"Feel This Moment" הופיע ב-Just Dance 2014, והוצג כשיר הראשי הרביעי באלבום ה-46 האמריקאי של.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Feel This Moment" זכה בעיקר לביקורות חיוביות. במגזין האמריקאי, Rap-Up, נכתב כי: טרנט פיצג'רלד, מ-PopCrush, כתב כי:
הופעות חיות
פיטבול ואגילרה ביצעו לראשונה את השיר "Feel This Moment" בהופעה חיה ב-18 בנובמבר 2012 בפרסי המוזיקה האמריקאית 2012, עם השיר "Don't Stop the Party". ב-23 במרץ 2013, פיטבול ואגילרה ביצעו את השיר בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2013. פיטבול ביצע את השיר גם בעצמו בטקס הפתיחה של ליגת העל ההודית ב-2013.
אגילרה ופיטבול ביצעו את השיר הזה בשידור חי ב-MGM Grand במהלך פרס המוזיקה של בילבורד 2013 עם הופעה מפתיעה של מורטן הארקט מהלהקה א-הא, שחבריה כתבו והלחינו במקור את "Take on Me". פיטבול ואגילרה ביצעו את השיר בגמר העונה של העונה הרביעית של תוכנית הכישרונות האמריקאית, The Voice, ב-18 ביוני 2013.
טבעת פוליקרטס
פוליקרטס היה שליטו העשיר ורב-העוצמה של האי סאמוס. הצלחות רבות נחל צי המלחמה תחת שלטונו, וכבש ערים רבות באסיה הקטנה ובאיי הים האגאי. הוא גם קיבץ סביבו משכילים רבים, אולם פיתגורס לא הסכים עם דרכו ועזב את האי.
בכל מה שעשה פוליקרטס שיחק לו המזל עד שבן בריתו, הפרעה יעחמס השני, התחיל חושש פן תעורר הצלחה כה מרובה את קנאת האלים. על כן כתב לפוליקרטס ויעץ לו להשליך לים את אחד החפצים היקרים לו ביותר, כדי שיגרום נזק לעצמו ובכך ישכך את חמת האלים. פוליקרטס שעה לעצתו והשליך טבעת יקרת ערך לים כדי לפייס את האלים. שלושה ימים לאחר מכן הגיע דייג לחצרו והעניק לו במתנה דג גדול שתפס. כשהדג בותר לנתחים מצאו במעיו את הטבעת של פוליקרטס. משנודע הדבר לפרעה, מיד ביטל את בריתו עם פוליקרטס, כי ידע שאסון גדול יומט עליו. כעבור זמן קצר נשבה שליט סאמוס על ידי אויביו והוצא להורג.
פרידריך שילר חיבר על פי המעשייה שיר בשם זה.
חאבייר פאס
חאבייר מרסלו פאס (בספרדית: Javier Marcelo Páez; נולד ב-23 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
פאס גדל במרלו שבגראן בואנוס איירס והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של חימנסיה חוחוי. בשנת 1995 עבר למועדון הפאר הארגנטינאי אינדפנדיינטה אך בקדנציה הראשונה שלו בקבוצה התקשה לתפוס מקום בהרכב. בשנת 1999 חזר לקדנציה שנייה ומוצלחת יותר באינדפנדיינטה ושיחק בה שלוש שנים נוספות. לאחר מכן שיחק גם בדפורטיבו קיטו מאקוודור וחזר לארגנטינה כשחתם בקבוצת אולימפו מבאיה בלנקה.
לקראת עונת 2006/2007 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב, שם שיחק תחת המאמן יצחק שום ולאחר מכן תחת ניר לוין. יחד עם פאס הגיע לקבוצה שחקן ארגנטינאי נוסף, הקשר לוסיאנו דה ברונו. ב-18 בספטמבר 2006 כבש פאס את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 1-4 על הכח עמידר רמת גן. את שערו השני בקבוצה הבקיע בדרבי מול מכבי תל אביב. בעונה זו הגיע עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות של גביע אופ"א, לאחר ניצחון על פריז סן-ז'רמן בצרפת במסגרת שלב הבתים. בתום העונה זכה פאס עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שכבש את השער המכריע בדו-קרב הפנדלים במשחק הגמר מול הפועל אשקלון.
לאחר עונה אחת בהפועל תל אביב חזר פאס לקבוצתו הקודמת, אולימפו, ובשנת 2008 חתם בקבוצת אתלטיקו טוקומאן, שם שימש כקפטן הקבוצה למשך שלוש שנים, עד שהושאל לצ'קריטה ג'וניורס לחצי עונה. בשנת 2012 חזר לקבוצת נעוריו, חימנסיה חוחוי. בקיץ 2013 חתם בקבוצת פרו קאריל אואסטה מליגת המשנה בארגנטינה. בשנת 2014 פרש ממשחק פעיל.
עבודה יצרנית
המונח עבודה יצרנית הוא מונח בתחום הכלכלה הפוליטית, המתייחס לסוג העבודה המייצרת מוצרים חומריים, כגון עבודת כפיים, מלאכה וייצור. המונח שימש בעיקר בתאוריות כלכליות סוציאליסטיות ומרקסיסטיות במהלך המאה ה-19.
המונח מובדל מעבודה לא יצרנית, עבודה שתומכי הרעיונות המרקסיסטים ראו בה כמביאה תועלת לפרט העוסק בה, אך מנצלת את כלל החברה (כגון מסחר, שירותים פיננסיים ואמנות).
OFK בלגרד
מועדון כדורגל הנוער בלגרד (בסרבית: Омладински фудбалски клуб Београд) הוא אחד ממועדוני הכדורגל הבכירים של העיר בלגרד, בירת סרביה. המועדון ידוע גם בשמו המקוצר OFK בלגרד או בקיצור רב יותר, בלגרד.
המועדון נמצא, מאז הקמתו, בצילן של שתי הקבוצות החזקות בבלגרד בפרט ובסרביה בכלל, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד. המועדון ממוקם בשכונת קאראבומרה שבבלגרד, אחת השכונות הגדולות והחשובות בעיר.
היסטוריה
OFK בלגרד הוקמה בשנת 1911, תחילה בשם BSK בבלגרד, בירת ממלכת סרביה. הקבוצה זכתה חמש פעמים בתואר אלופת יוגוסלביה בתקופת ממלכת יוגוסלביה. כמו כן, במהלך השנים 1945–1950, נקראה הקבוצה "מטאלאץ בלגרד".
לאורך השנים, הייתה OFK בעילית של הכדורגל הסרבי אך תמיד בצילן של שתי הגדולות, פרטיזן והכוכב האדום. בנוסף לכך, הקבוצה לא משכה קהל רב, דבר שגרם לראשי המועדון בשנת 1950 להחזיר את השם הישן BSK, במטרה למשוך את הקהל חזרה על ידי שינוי תדמית הקבוצה.
שנות ה-50 ושנות ה-60 היו תור הזהב של הקבוצה. כבר בשנת 1953, הקבוצה זכתה בגביע היוגוסלבי כאשר שלוש זכיות נוספות בגביע הגיעו בשנים 1955, 1962 ו-1966. כמו כן, הקבוצה הגיעה פעמיים למעמד סגנית האלופה, בעונות 1955 ו-1964 והקבוצה מיעטה להיות מדורגת מתחת למקום השישי בליגה היוגוסלבית. באותו הזמן, הקבוצה שינתה את שמה פעם נוספת, בשנת 1957 שינתה ל-"OFK בלגרד", שמה הנוכחי כיום. הקבוצה עשתה כן כדי לנסות למשוך אוהדים נוספים לקבוצה ובעיקר צעירים מהעיר בלגרד שלא היו אוהדי פרטיזן או הכוכב האדום. בתקופה זו, הקבוצה הציגה יכולת טובה מאוד והציגה כדורגל התקפי ומשוך לעין, דבר שגרם לה לזכות בכינויה: "רומאנטיצ'ארי", כינויה גם כיום.
במהלך שנות ה-60 והמחצית הראשונה של שנות ה-70 הגיע תור הזהב של הקבוצה במשחקים האירופיים, במהלך תקופה זו, השתתפה הקבוצה שמונה עונות שונות במפעלים האירופאיים כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בתקופה זו היה בגביע המחזיקות בעונת 1962/1963, אז הגיעה עד שלב רבע-גמר המפעל, אז הפסידה לקבוצת טוטנהאם הוטספר, שזכתה לבסוף בתואר. במהלך עשר השנים הבאות, חלק מקבוצות הפאר של היבשת באותה התקופה נכנעו ל-OFK, ביניהן פיינורד, פנאתינאיקוס, יובנטוס ובולוניה.
אחרי תור הזהב של הקבוצה הגיע גם העידן הפחות טוב, כאשר במחצית השנייה של שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-80 הקבוצה החלה להתדרדר ברמתה ולאט לאט ירדה בדירוגה ביוגוסלביה והחלה אף לרדת לליגת המשנה ולעלות חזרה מדי פעם מבלי אפשרות "לתקוע יתד" בליגה הבכירה. למרות זאת, הקבוצה הצליחה להתאושש מהירידה ביכולתה וחזרה לצמרת בכדורגל הסרבי במהלך שנות ה-90, אז הייתה סרביה ומונטנגרו מדינה נפרדת וסיימה רביעית בליגה של סרביה ומונטנגרו בעונות 1992 ו-1994, תצוגה שרימזה במעט על חזרה של OFK לצמרת הכדורגל הסרבי בשנות ה-2000.
בגביע מיטרופה
בגביע מיטרופה הגיעה הקבוצה פעם אחת לסיבוב הראשון (הפסידה לסלאביה פראג הצ'כוסלובקית), פעמיים הגיעה לרבע הגמר (הפסידה פעמיים לקבוצות מהונגריה - MTK בודפשט ופרנצווארוש). כמו כן, הקבוצה העפילה פעמיים עד חצי גמר המפעל, בעונת 1939 (אז הודחה על ידי אויפשט ההונגרית) ובעונת 1940 (אז הודחה על ידי פרנצווארוש, גם היא מהונגריה).
בגביעי אירופה השונים
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה באירופה, בגביע אירופה למחזיקות גביע הגיע כבר בעונתה הראשונה של הקבוצה במפעלים האירופיים 1962/1963. בסיבוב המוקדם עברה הקבוצה את קבוצת פ.צ. האלהשר ממזרח גרמניה לפני שניצחה גם את קבוצת פורטדאון מצפון אירלנד בסיבוב הראשון. ברבע הגמר גברה הקבוצה על הקבוצה האיטלקית נאפולי לפני שהפסידה בחצי הגמר לטוטנהאם הוטספר האנגלית.
בעונת 1968/1969 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת ראפיד בוקרשט מרומניה ובסיבוב השני גברה על קבוצת בולוניה האיטלקית. בסיבוב השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת גוזטפה הטורקית.
בעונת 1971/1972 שיחקה הקבוצה בפעם הראשונה בגביע אופ"א, בסיבוב הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת יורגודן משוודיה ובסיבוב השני הפסידה לקבוצת פ.צ. קרל צייס יינה ממזרח גרמניה.
בעונת 1972/1973 שיחקה הקבוצה שנית בגביע אופ"א, אז הגיעה למעמד רבע הגמר כשהיא עוברת בדרך את הקבוצות הבאות לפי הסדר: דוקלה פראג מצ'כוסלובקיה, פיינורד ההולנדית וברואה סטארה זאגורה מבולגריה עד שנעצרה בשלב רבע הגמר על ידי קבוצת טוונטה ההולנדית. בעונת 2006/2007 שיחקה בלגרד בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א, בו הפסידה לאוסר הצרפתית.
האלגוריתם של ג'ונסון
במדעי המחשב, האלגוריתם של ג'ונסון הוא אלגוריתם שמשמש למציאת מסלולים קצרים בגרף ממושקל ומכוון בין כל שני זוגות צמתים, ועושה זאת בצורה יעילה כאשר הגרף דליל, כלומר מכיל מספר קטן של קשתות.
תיאור האלגוריתם
האלגוריתם עושה שימוש באלגוריתם דייקסטרה כדי למצוא, עבור כל צומת, את המסלולים הקצרים ביותר ממנו אל שאר הצמתים בגרף. הפעלת אלגוריתם דייקסטרה על כל צומת מספיקה כדי למצוא את כל המסלולים הקצרים ביותר עבור כל הצמתים, אולם כדי שניתן יהיה לעשותה הגרף זקוק לעיבוד מוקדם, וזאת מכיוון שאלגוריתם דייקסטרה מסוגל לעבוד רק על גרפים שכל המשקלים בהם אי-שליליים, ואלגוריתם ג'ונסון לא מניח זאת מראש.
על כן, האלגוריתם "מתקן" את המשקלים בדרך הבאה: הוא מגדיר פונקציה שמתאימה לכל צומת מספר ממשי, ואז מתקנת באמצעותה את המשקל של כל קשת. אם משקל הקשת \ (u,v) היה \ w(u,v), היא מגדירה משקל חדש. ניתן להראות ששינוי זה של המשקלים לא משנה את התכונה המהותית שנחוצה בגרף - כל מסלול קל ביותר בגרף המקורי הוא קל ביותר גם בגרף החדש (תכונה זו אינה נשמרת אם מגדילים את משקלי כל הקשתות במספר קבוע אחד לכולן, למשל).
כדי למצוא פונקציה \ h שתבטיח שהמשקלים בגרף החדש יהיו כולם חיוביים, אלגוריתם ג'ונסון משתמש באלגוריתם בלמן-פורד בדרך הבאה: ראשית הוא מוסיף לגרף המקורי צומת חדש \ s ומוסיף קשת במשקל 0 מ-\ s אל כל \ v\isin V. כעת הוא מריץ את אלגוריתם בלמן פורד על הצומת \ s. אם האלגוריתם מתריע על מעגל שלילי, אלגוריתם ג'ונסון מודיע זאת ומפסיק. אחרת, הוא משתמש בתוצאת אלגוריתם בלמן פורד כדי להגדיר את הפונקציה \ h כך: כאשר  הוא משקל המסלול הקל ביותר מ-\ s אל \ u. לאחר תיקון המשקלות בגרף המקורי מריץ אלגוריתם ג'ונסון את אלגוריתם דייקסטרה על כל הצמתים, כמתואר לעיל.
סיבוכיות זמן
כיוון שסיבוכיות הזמן של אלגוריתם דייקסטרה היא במימוש האופטימלי שלו, והאלגוריתם מורץ \ V פעמים (פעם אחת לכל אחד מהצמתים), סיבוכיות הזמן של חלק זה של האלגוריתם היא. סיבוכיות בלמן פורד היא \ O(VE) ומכיוון שהוא מורץ רק פעם אחת הוא אינו משפיע על זמן ריצת האלגוריתם.
כאשר הגרף דליל, כלומר מבחינה פורמלית מתקיים, סיבוכיות האלגוריתם של ג'ונסון תהיה נמוכה מ-\ O(V^3), שהיא הסיבוכיות של אלגוריתמים אחרים לפתרון בעיית המסלולים הקצרים ביותר בין כל שני זוגות צמתים, דוגמת האלגוריתם של פלויד-וורשאל.
פרנסיסקו וארלה
ביוגרפיה וקריירה
וארלה נולד ב-1946 בסנטיאגו בצ'ילה. לאחר התיכון החל בלימודי רפואה באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה, אך בסופו של דבר סיים את לימודיו באוניברסיטת צ'ילה עם תואר בביולוגיה. לאחר מכן עשה דוקטורט בביולוגיה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית טורסטן ויזל. התזה שלו עסקה בעיבוד מידע ברשתית העין של חרקים.
לאחר ההפיכה הצבאית בצ'ילה ב-1973 וארלה ומשפחתו גלו לארצות הברית ל-7 שנים. לאחר מכן חזר וארלה לצ'ילה ומונה לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת צ'ילה. ב-1986 עבר לצרפת, ולימד מדעים קוגניטיביים ותורת ההכרה באקול פוליטקניק, ולאחר מכן מדעי המוח בסורבון. מ-1988 עד מותו, הוא הוביל קבוצת מחקר והיה מנהל המחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי. ב-1987 וארלה ייסד עם אדם אנגל את מכון התודעה והחיים, שנועד תחילה לתת חסות לסדרה של דיאלוגים בין מדענים והדלאי לאמה על הקשר בין המדע המודרני לבין הבודהיזם. המכון ממשיך גם היום לקדם ולתמוך במחקר מדעי רב-תחומי בתחומים המשיקים למדע ומדיטציה ושיטות הגות שונות, במיוחד השיטה הבודהיסטית.
וארלה מת ב-2001 בפריז ממחלת הצהבת לאחר שב-1998 עבר השתלת כבד. הותיר ארבעה ילדים. בתו היא השחקנית, דוברת לאיכות הסביבה, ודוגמנית לאונור וארלה.
עבודתו
על בסיס הפילוסופיה הפנומנולוגית פיתח יחד עם הפסיכולוגית אלינור רוש והפילוסוף אוון תומפסון את המושג תודעה נטועת גוף לתיאור הקוגניציה והתודעה האנושית במונחים של מבנים מבוססי-פעולה שבהם הן מתהוות. מבנים אלה כוללים את הגוף (כמערכת הביולוגית, וכפי שנחווה באופן אישי) והעולם הפיזי עימו הוא מקיים אינטראקציה. עבודתו של וארלה הפכה את המושג נוירופנומנולוגיה לפופולרי בתחום מדעי המוח. מושג זה משלב את הפנומנולוגיה של אדמונד הוסרל ושל מוריס מרלו-פונטי עם "מדע בגוף ראשון". כתב וערך מספר ספרים ומאמרים רבים בביולוגיה, נוירולוגיה, מדעי הקוגניציה, מתמטיקה, ופילוסופיה.
נוירולוגיה
הנוירולוגיה (הלחם בסיסים מיוונית: νεῦρον- נוירון - תא עצב ו-λογία- לוגיה - תורה. על פי האקדמיה ללשון העברית: נֵירוֹלוֹגְיָה היא חֵקֶר הָעֲצַבִּים) היא ענף ברפואה, העוסק בחקר התפקוד התקין והבלתי תקין (מחלות, נכויות וכדומה) של מערכת העצבים המרכזית וההיקפית, כולל מחקר תהליכי עיבוד המידע במוח.
אבחון נוירולוגי
לצורכי אבחון מחלות מוחיות, עושה הנוירולוגיה שימוש נרחב בדימות מוחי הנותן תמונה של המוח באופן לא פולשני. יש בדיקות נוירולוגיות המשמשות לאבחון מחלות אורגניות המפריעות לתפקודים בסיסיים יחסית, כגון מבחן רומברג. לצורך בדיקת מחלות ובעיות אחרות שמפריעות יותר לתפקוד הנפשי-בסיסי או שהן בעלות השלכה קוגניטיבית עזה יותר, הנוירולוגיה עושה שימוש בהערכה נוירופסיכולוגית. מבחנים נוירופסיכולוגיים עשויים להינתן גם על ידי פסיכולוג מומחה בנוירופסיכולוגיה, ולצורכי מחקר גם על ידי אחרים שהוכשרו לכך (כמו מדעני מוח), מבחנים כאלה הם למשל סוללת הבחינות לוריא נברסקה, או סוללת הלסטד-רייטן. כמו כן עושה הנוירולוגיה שימוש נרחב בבדיקת כימיה של הדם היכולה להעיד על חוסר איזון כימי הנגרם ממחלה מסוימת ברקמה או רקמות נוירונאליות.
תת התמחויות בתחום
תת התמחויות בתחום זה כוללות בין השאר:
הפרעות נוירולוגיות
הפרעות נוירולוגיות הן הפרעות המשפיעות על תפקוד מערכת העצבים המרכזית (המורכבת מהמוח ומחוט השדרה), וכן מחלות של מערכת העצבים ההיקפית.
חפיפה עם פסיכיאטריה
להפרעות נוירולוגיות יש לעיתים קרובות תסמינים פסיכיאטריים כמו הפרעות במצב רוח ובעיות קוגניטיביות במחלת אלצהיימר ובמחלת הנטינגטון ועוד דוגמאות. לפיכך, לעיתים קשה להבחין באופן ברור בין שני התחומים על בסיס ביולוגי.
אריה לבבי
אריה לְבָבִי (3 ביוני 1912 – 1 בפברואר 2009) היה דיפלומט ישראלי ומנכ"ל משרד החוץ.
חייו
בשובו לארץ החל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם קום המדינה הצטרף למשרד החוץ. בתפקידו הראשון שימש מנהל בפועל של מחלקת מזרח אירופה, ועם פתיחת צירות ישראל בברית המועצות שימש בה יועץ מקצועי לצירים גולדה מאירסון ומרדכי נמיר. עם חזרתו מונה למנהל מחלקת מזרח אירופה ושימש בתפקיד עד מינויו לסמנכ"ל המשרד. בשנת 1952 היה חבר משלחת ישראל לעצרת ארגון האומות המאוחדות. בין השנים 1954–1958 כיהן כציר ישראל ביוגוסלביה וישב בבלגרד.
בשנת 1958 מונה לשגריר ישראל בארגנטינה ושגריר לא תושב בפרגוואי. בתפקיד זה חתם במאי 1960 על הסכם הסגרה בין ישראל וארגנטינה, ימים ספורים קודם לחטיפתו של אדולף אייכמן על ידי המוסד. בעקבות מקרה זה הוכרז כפרסונה נון גראטה והושב לארץ. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד החוץ.
בשנת 1965 מונה למנכ"ל משרד החוץ. לבקשתו סיים את תפקידו בשנת 1968 ומונה לשגריר ישראל בשווייץ, תפקיד שבו כיהן עד 1975. נפטר בפברואר 2009 ונקבר בהר המנוחות.
תראבין א-צאנע
תראבין א-צאנע או תראבין (בערבית: ترابين) הוא יישוב בדואי באזור הנגב בקרבת קיבוץ משמר הנגב.
היישוב הוקם על אדמת מדינה למען בני שבט תראבין אשר חיו שנים רבות בנגב וחצי האי סיני, ולאחר הקמת מדינת ישראל, בסביבות היישוב עומר. הוא שוכן דרומית לרהט ולמשמר הנגב, מערבית לגבעות בר וצפונית-מערבית לבאר שבע.
היסטוריה
בשנת 1998 יזם ראש מועצת עומר, פיני בדש, תוכנית להרחבת תחום היישוב עומר צפונה, לשטח בו גרו תושבים בדואים משבט התראבין. התושבים הבדואים יושבו בשטח זה בשנת 1961, לאחר שפונו ממקומות אחרים בנגב. לצורך מימוש ההרחבה יזם תוכנית לפינוי השבט מהאדמות עליהן הוא יושב. בספטמבר 2003 התקבלה החלטת ממשלת ישראל ליעד שטח מדרום לעיר רהט, כדי שישמש להקמת יישוב חדש לשבט (החלטה מס' 881 מיום 29 בספטמבר 2003). באותה עת הוחלט להקים שמונה יישובים לבדואים בנגב. שבעה מתוכם (כולל תראבין א-צאנע) נכללו בתחומי מועצה אזורית אבו בסמה.
הקמת היישוב החדש החלה בשנת 2005 ומקביל החל בפינוי התושבים הבדואים, חלקם עזב מרצון לאחר שקיבלו פיצוי כספי ומגרש ביישוב החדש, אך חלק סירב להתפנות ופתח במאבק. ב-2009 החל פעולות פינוי בכוח של היישוב. במרץ 2009 הוצת מטוסו הפרטי של בדש במנחת שדה תימן על ידי בדואי מהשבט, על רקע המאבק נגד הפינוי. ב-2012 התפנו המשפחות האחרונות אל היישוב החדש ועל השטח הוקמה שכונה חדשה.
בשנת 2006 הוגדר כיישוב באזור עדיפות לאומית א'.
בשנת 2009 הושלמו הקמתם של כביש גישה, תשתיות מים וביוב והוקמו בית ספר, גן ילדים, מגרשי ספורט, מרפאה ומתנ"ס. לעומת זאת אין חיבור לרשת החשמל הארצית והתושבים נאלצים לרכוש גנרטורים או להקים מערכות סולאריות. כמו כן אין תשתיות תקשורת.
החל מנובמבר 2012 היישוב נכלל במועצה אזורית חדשה שהוקמה: מועצה אזורית אל קסום.
בכפר הוקמה חוות "חלב בראשית" ומכרז מבקרים, בה מגדלים נאקות למטרת ייצור חלב נאקות ותכשירים למריחה המכילים את החלב הזה שמייחסים לו תכונות ריפוי.
אריה ליאונה קארפי
אריה לאונה קארפי (באיטלקית: Leone Carpi; 1887–1964) היה מנהיג ציוני רוויזיוניסטי של יהודי איטליה, וחוקר משפט.
תולדותיו
קארפי נולד ברומא לפאני וטימוליאונה. במלחמת העולם הראשונה לחם בצבא איטליה כקצין תותחנים, נפצע וזכה בשני אותו הצטיינות. הוא הושפע עמוקות מהצהרת בלפור, שבעקבותיה הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית והיה מחבריו ונאמניו של זאב ז'בוטינסקי.
קארפי היה בעל שני דוקטורטים: דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת פדובה ודוקטורט במשפטים מאוניברסיטת רומא. בשנות העשרים היה בעליו של משרד עורכי דין בעיר מילאנו. כבר מ-1923 התקיימו במשרדו שיעורים ללימוד השפה העברית.
קארפי היה היושב ראש והמממן של המועדון היהודי Convego Ebraico. ב-1922 נהיה חבר בהנהלת קרן היסוד באיטליה. ב-1925 היה ממייסדי מפלגת הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) באיטליה, ב-1928 נתמנה לכהן כיושב ראש התנועה באיטליה. הוא כתב מאמרים בזכות הציונות בעיתונות האיטלקית. בשנת 1930 יזם את הוצאתו לאור של כתב העת "רעיון הציונות", שהיה ביטאון התנועה הרוויזיוניסטית באיטליה, הירחון נסגר על ידי הפשיסטים ב-1938. ב-1931, כשנוסד סניף בית"ר באיטליה נתמנה קארפי לנציב ביתר באיטליה, תפקיד בו שימש עד 1936. ב-1934 היה ממייסדי ומנהל בית הספר הימי של צ'יוויטטאווקיה, שהוציא מתוכו מאות בוגרים ששירתו בצי הסוחר, מיעוטם היו מפקדי אוניות לא-לגליות בשירות היישוב וחלק מזעיר הגיע לימים למעלת הקצונה הבכירה של חיל הים הישראלי, בערוב ימיו כתב קארפי ספר על תולדות בית הספר בצוותא עם רב החובל פיסקו. ב-1935 היה אחד משלושת הצירים מאיטליה שנשלחו לוועידת היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה, ואחר כך היה נציגה באיטליה. היה ממקימי קרן תל חי ועמד בראשה. קארפי היה ממארגני העלייה הלא-לגלית לארץ ישראל מאיטליה שהפעילו הרוויזיוניסטים, הוא השיג ויזות למועמדים, דאג למימון וקישר בין המוסדות השונים. ב-1939 דאג לעלייתם של שש מאות עולים שהגיעו לישראל באוניה "אגיא צוני". ב-1943 נדד ברחבי איטליה יחד עם בנו דניאל קארפי, הוא קיבץ קבוצת שבויים מקרב בעלות הברית שנמלטו משביים ונלחמו תחת הנהגתו בגרמנים. אחר כך הצטרף לממשלת איטליה החופשית כיועצו המשפטי של שר התעשייה, המסחר והעבודה. ב-1944, מששוחררה איטליה, שב קארפי להיות נציג ההסתדרות הציונית החדשה באיטליה. ב-1948 נהיה חבר במועצה של הפדרציה הציונית האיטלקית ונתמנה סגן היושב ראש שלה. שימש כציר בקונגרסים הציונים בירושלים בשנים 1951, 1956, 1960.
ב-1956 עלה לישראל והפסיק את כל תפקידיו הרשמיים בציונות איטליה. קארפי כתב מאמרים פובליציסטיים בעיתונים רבים וכתב מאמרים מקצועיים בחקר המשפט. הוא הוציא לאור שני כרכים מתורגמים לאיטלקית של כתבי זאב ז'בוטינסקי. בנו, דניאל קארפי, היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
לקריאה נוספת
ספר לזכרו:
השער האחורי
השער האחורי היה מדור הומוריסטי שהתפרסם בעמודו האחרון של המקומון התל אביבי "העיר" בין השנים 2001-1989.
היסטוריה
ראשיתו של המדור בשנת 1989. עורך "העיר" דאז, חזי לסקלי, ליקט מודעות מוזרות ומשעשעות ממדור המודעות ללא תשלום "קחתן", וריכז אותן בעמודו האחרון ("השער האחורי") של העיתון. למודעות אלה הוסיף מספר ציטוטים, ובמרכז העמוד הוסיף יצירת אמנות.
בשלב מסוים, כשמאגר הציטוטים החל להידלדל, החל לסקלי להמציא ציטוטים, שנאמרו לכאורה מפיהן של דמויות שאף הן לא היו ולא נבראו. עד מהרה הצטרפו אליו גם מודי בר און ויוסף אל דרור.