cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גורל כדור הארץ
השפעה אנושית
ההשלכות של משבר ביוטי מתמשך צפויות להימשך לפחות חמישה מיליון שנים. דבר זה עלול לגרום לירידה במגוון הביולוגי ולהומוגניזציה של הביוטות, מלווה בריבוי מינים שהם אופורטוניסטים, כגון מזיקים ועשבים שוטים. מינים חדשים עשויים להופיע; בפרט טסים המשגשגים במערכות אקולוגיות הנשלטות על ידי האדם עשויות להתגוון במהירות למינים חדשים רבים. חיידקים עשויים להפיק תועלת מהגידול בנישות סביבתיות מועשרות בחומרים מזינים. לא צפויים להופיע מינים חדשים של בעלי חוליות גדולים קיימים ושרשרות המזון כנראה יתקצרו. ישנם מספר תרחישים לסיכונים ידועים שיכולים להיות בעלי השפעה גלובלית על כדור הארץ. מנקודת המבט של האנושות, ניתן לחלק אותם לסיכונים הישרדותיים וסיכונים סופניים. הסיכונים שבני אדם מציבים לעצמם כוללים שינויי אקלים, שימוש לרעה בננוטכנולוגיה, שואה גרעינית, עימות עם בינה מלאכותית מתוכנתת, מחלה מהונדסת גנטית או אסון שנגרם על ידי ניסוי פיזיקלי. באופן דומה, מספר אירועים טבעיים עלולים להוות איום יום הדין, כולל נגיף קטלני, השפעת אסטרואיד או שביט, אפקט חממה מתעצם ודלדול משאבים. ייתכן גם איום מצד צורת חיים מחוץ לכדור הארץ. קשה עד בלתי אפשרי להעריך את הסיכויים של תרחישים אלה.
אם המין האנושי ייכחד, אזי השפעותיו יתחילו להיעלם. למבנים הגדולים ביותר יש זמן מחצית חיים של ריקבון מוערך של כ-1,000 שנים. המבנים האחרונים שישרדו יהיו ככל הנראה מכרות פתוחים, מזבלות גדולות, כבישים מהירים, פתחי תעלות רחבים. כמה אנדרטאות אבן מסיביות כמו הפירמידות בנקרופוליס של גיזה או הפסלים בהר ראשמור עשויות עדיין לשרוד בצורה כלשהי לאחר מיליון שנים. הזמן הממוצע שיידרש כדי שהשמש תתנגש בכוכב אחר בשכונת השמש הוא כ-30 טריליון (3× 10 13) שנים, שזה הרבה יותר מהגיל המשוער של היקום, בערך 13.8 מיליארד שנים. ניתן להסיק מכאן שהסיכוי שאירוע כזה יתרחש במהלך חייו של כדור הארץ הוא אפסי.
האנרגיה המשתחררת מפגיעת אסטרואיד או כוכב שביט בקוטר של או גדול יותר מספיקה כדי ליצור אסון סביבתי עולמי ולגרום לעלייה מובהקת סטטיסטית במספר הכחדות המינים. בין ההשפעות המזיקות הנובעות מאירוע פגיעה גדול הוא ענן של אבק דק שפולט כדור הארץ וחוסם אור שמש ישיר מלהגיע לפני כדור הארץ ובכך מוריד את טמפרטורות היבשה בכ-15 מעלות בתוך שבוע ומביא להפסקת הפוטוסינתזה למשך מספר חודשים (בדומה לחורף גרעיני). הזמן הממוצע בין מפגשים אלו מוערך בכ-100 מיליון שנים.
סימולציות הוכיחו ששיעור פגיעה כזה מספיק כדי לגרום, במהלך 540 מיליון השנים האחרונות, לחמש או שש הכחדות המוניות ול-20 עד 30 אירועים בדרגת חומרה נמוכה יותר. אומדן זה תואם את התיעוד הגאולוגי של הכחדות משמעותיות במהלך האיון הפאנרוזואיקוני. ניתן לצפות שאירועים כאלה יימשכו.
ההשפעה המצטברת של הפרעות כבידה בין כוכבי הלכת גורמת למערכת השמש הפנימית בכללותה להתנהג בצורה כאוטית לאורך תקופות זמן ארוכות. הדבר לא משפיע באופן משמעותי על יציבות מערכת השמש על פני מרווחים של כמה מיליוני שנים או פחות, אבל במשך מיליארדי שנים, מסלולי כוכבי הלכת הופכים לבלתי צפויים. הדמיות ממוחשבות של התפתחות מערכת השמש בחמשת מיליארד השנים הבאות מצביעות על כך שיש סיכוי קטן (פחות מ-1%) שיכולה להתרחש התנגשות בין כדור הארץ לבין מרקורי, נוגה או מאדים. במהלך אותו מרווח, הסיכויים שכדור הארץ יסולק ממערכת השמש על ידי כוכב חולף הם בסדר גודל של 1 ל-100,000 (0.001%). בתרחיש כזה, האוקיינוסים יקפאו ויהפכו מוצקים בתוך כמה מיליוני שנים, וישאירו רק כמה כיסים של מים נוזליים עמוק מתחת לאדמה. יש סיכוי קלוש שכדור הארץ, אחרי שאיבד את מקומו במערכת השמש, ייתפס על ידי מערכת כוכבים בינארית חולפת, מה שיאפשר לביוספרה של כוכב הלכת להישאר שלמה. הסיכויים שזה יקרה הם בערך 1 ל-3 מיליון.
תקופות קרח
מבחינה היסטורית היו עידני קרח מחזוריים שבהם יריעות קרחונים כיסו מעת לעת את קווי הרוחב הגבוהים יותר של היבשות. עידני קרח עשויים להתרחש בגלל שינויים במחזור האוקיינוסים וביבשת הנגרמים על ידי טקטוניקת הלוחות. התיאוריה של מילנקוביץ' חוזה שתקופות קרח מתרחשות בגלל גורמים אסטרונומיים המשתלבים עם תהליכי פידבק אקלימיים. המניעים האסטרונומיים העיקריים הם אקסצנטריות מסלולית גבוהה מהרגיל, הטיה צירית נמוכה (או אלכסון), ויישור היפוך הקיץ של חצי הכדור הצפוני עם האפליון. כל אחת מההשפעות הללו מתרחשת באופן מחזורי. לדוגמה, האקסצנטריות משתנה לאורך מחזורי זמן של כ-100,000 ו-400,000 שנים, כאשר הערך נע בין פחות מ-0.01 ל-0.05. דבר זה שווה ערך לשינוי של הציר החצי-מיני של מסלול כוכב הלכת מ-99.95% מהציר החצי – עיקרי ל-99.88%, בהתאמה.
כדור הארץ עבר עידן קרח המכונה הקרחון הרבעוני, ונמצא כיום בתקופה הבין-קרחונית של ההולוקן. תקופה זו הייתה צפויה להסתיים בעוד כ-25,000 שנים. עם זאת, השיעור המוגבר של פחמן דו-חמצני המשתחרר לאטמוספירה על ידי בני אדם עשוי לעכב את תחילת תקופת הקרח הבאה לפחות 50,000–130,000 שנים מהיום. מצד שני, תקופת התחממות גלובלית למשך זמן מוגבל (בהתבסס על ההנחה שהשימוש בדלק מאובנים ייפסק עד שנת 2200) כנראה תשפיע רק על תקופת הקרח למשך כ-5,000 שנים. לפיכך, לתקופה קצרה של התחממות כדור הארץ הנגרמת על ידי פליטת גזי חממה של כמה מאות שנים תהיה השפעה מוגבלת בלבד בטווח הארוך.
אֲלַכסוֹנִיוּת
תאוצת הגאות והשפל של הירח מאטה את קצב הסיבוב של כדור הארץ ומגדילה את המרחק בין כדור הארץ לירח. השפעות חיכוך – בין הליבה למעטפת ובין האטמוספירה לפני השטח - יכולות לפזר את האנרגיה הסיבובית של כדור הארץ. השפעות משולבות אלו צפויות להאריך את אורך היום ביותר מ-1.5 שעות במהלך 250 מיליון השנים הבאות, ולהגדיל את האלכסון בכחצי מעלה. המרחק לירח יגדל בכ-1.5 רדיוסי כדור הארץ באותה תקופה.
בהתבסס על מודלים ממוחשבים נראה שנוכחות הירח מייצבת את האלכסון של כדור הארץ, מה שעשוי לעזור לכוכב הלכת להימנע משינויי אקלים דרמטיים. יציבות זו מושגת מכיוון שהירח מגביר את קצב הפרצסיה של ציר הסיבוב של כדור הארץ, ובכך נמנע מהדהוד בין קדנצית הסיבוב והפרצסיה של מישור המסלול של כוכב הלכת (כלומר, תנועת הפרצסיה של האקליפטיקה). עם זאת, ככל שהציר החצי-עיקרי של מסלול הירח ימשיך לגדול, אפקט מייצב זה יקטן. בשלב מסוים, השפעות של הפרעות כנראה יגרמו לשינויים כאוטיים באלכסון של כדור הארץ, וההטיה הצירית יכולה להשתנות בזוויות של עד 90 מעלות ממישור המסלול. דבר זה צפוי להתרחש בין 1.5 ל-4.5 מיליארד שנים מהיום.
נטייה גבוהה כנראה תגרום לשינויים דרמטיים באקלים ועלולה להרוס את יכולתו של כדור הארץ להכיל חיים. כאשר ההטיה הצירית של כדור הארץ עולה על 54°, השפל השנתי בקו המשווה קטן מזה שבקטבים. כוכב הלכת יכול להישאר באלכסון של 60° עד 90° לתקופות של עד 10 מיליון שנים.
גיאודינמיקה
אירועים טקטוניים ימשיכו להתרחש גם בעתיד והמשטח הטקטוני יעוצב מחדש בהתמדה על ידי התרוממות טקטונית, שחול ושחיקה. ניתן לצפות שהר וזוב יתפרץ כ-40 פעמים במהלך 1,000 השנים הבאות. במהלך אותה תקופה, כחמש עד שבע רעידות אדמה בעוצמה של 8 ומעלה אמורות להתרחש לאורך שבר סן אנדראס, בעוד שצפויים כ-50 רעידות אדמה דרגה 9 ברחבי העולם. מאונה לואה אמורה לחוות כ-200 התפרצויות במהלך 1,000 השנים הבאות, וסביר להניח שהגייזר אולד פיית'פול יפסיק לפעול.
בעוד 10,000 שנים, המשך ההתאוששות של הים הבלטי מתקופת הקרח תצמצם את העומק בכ-. מפרץ ההדסון יקטן לעומקו ב-100 מ' באותה תקופה. לאחר 100,000 שנים, האי הוואי יעבור בערך לצפון מערב. ייתכן שכוכב הלכת ייכנס לתקופת קרח נוספת בשלב זה.
נדידת יבשות
התיאוריה של טקטוניקת הלוחות מוכיחה כי יבשות כדור הארץ נעות על פני השטח בקצב של סנטימטרים בודדים בשנה. הדבר צפוי להימשך ולגרום למיקום הלוחות ולהתנגש. הסחף היבשתי מוקל על ידי שני גורמים: האנרגיה הנוצרת בתוך כדור הארץ ונוכחות הידרוספירה. עם אובדן של כל אחד מהם, הסחף היבשתי ייפסק. ייצור חום באמצעות תהליכים רדיוגניים מספיק כדי לשמור על הסעת המעטפת והנחת הלוח לפחות ל-1.1 מיליארד השנים הבאות.
ככל שההבנה של הגיאודינמיקה משתפרת, מודלים אלה יהיו נתונים לעדכון. בשנת 2008, למשל, נעשה שימוש בהדמיית מחשב כדי לחזות הופעת יבשת על חדשה המורכבת מאפריקה, אירואסיה, אוסטרליה, אנטארקטיקה ודרום אמריקה שתיווצר סביב אנטארקטיקה בעוד כ-100 מיליון שנה.
הִסתַגְרוּת
כריסטופר סקוטזה ועמיתיו מיפו את התנועות החזויות כמה מאות מיליוני שנים לעתיד כחלק מפרויקט פליאומפה. בתרחיש שלהם, בעוד 50 מיליון שנה הים התיכון עלול להיעלם, וההתנגשות בין אירופה ואפריקה תיצור רכס הרים ארוך המשתרע עד למיקומו הנוכחי של המפרץ הפרסי. אוסטרליה תתמזג עם אינדונזיה, ובאחה קליפורניה תגלוש צפונה לאורך החוף. נדידת אנטארקטיקה צפונה תגרום לכל יריעות הקרח שלה להימס. דבר זה, יחד עם הפשרת יריעות הקרח של גרינלנד, יעלה את מפלס האוקיינוס הממוצע ב-. ההצפה הפנימית של היבשות תגרום לשינויי אקלים.
ככל שתרחיש זה נמשך, בעוד 100 מיליון שנים מהיום, ההתפשטות היבשתית תגיע להיקף המקסימלי שלה ואז היבשות יתחילו להתלכד. בעוד 250 מיליון שנה תתנגש צפון אמריקה באפריקה. דרום אמריקה תעטוף את הקצה הדרומי של אפריקה. התוצאה תהיה היווצרות של יבשת-על חדשה (שנקראת לפעמים פנגיאה פרוקסימה), כשהאוקיינוס השקט משתרע על פני חצי מכדור הארץ. אנטארקטיקה תהפוך את הכיוון ותחזור לקוטב הדרומי, ותבנה עליה כיפת קרח חדשה.
הַחצָנָה
המדען הראשון שהסיק את התנועות הנוכחיות של היבשות היה הגאולוג הקנדי פול פ. הופמן מאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1992, הופמן חזה שהיבשות של צפון ודרום אמריקה ימשיכו להתקדם מעבר לאוקיינוס השקט, תוך סיבוב סביב סיביר עד שיתחילו להתמזג עם אסיה. הוא כינה את יבשת העל שנוצרה, אמאסיה. מאוחר יותר, בשנות ה-90, רוי ליברמור חישב תרחיש דומה. הוא חזה שאנטארקטיקה תתחיל לנדוד צפונה, ומזרח אפריקה ומדגסקר יעברו את האוקיינוס ההודי כדי להתנגש באסיה.
במודל החצנה תושלם סגירת האוקיינוס השקט בערך ב-350 מיליון שנים. דבר זה מסמן את השלמת מחזור היבשת העל הנוכחי, שבו היבשות מתפצלות ואז מצטרפות אחת לשנייה בערך כל 400–500 מיליון שנים. לאחר היווצרות היבשת העל, טקטוניקת הלוחות עשויה להיכנס לתקופה של חוסר פעילות. תקופה זו של יציבות עלולה לגרום לעלייה בטמפרטורת המעטפת בשיעור של בין 30 ל-100 מעלות מדי מאה מיליון שנים, שהוא משך החיים המינימלי של יבשות-על קודמות. כתוצאה מכך, פעילות געשית עשויה לעלות.
על יבשת
היווצרות של יבשת-על יכולה להשפיע באופן דרמטי על הסביבה. התנגשות הלוחות תגרום לבניית הרים, ובכך תשנה את דפוסי מזג האוויר. מפלס הים עלול לרדת בגלל היווצרות קרחונים מוגברת. קצב הבליה בפני השטח יכול לעלות, מה שיגביר את קצב קבורת החומר האורגני. יבשות-על עלולות לגרום לירידה בטמפרטורות העולמיות ולעלייה בחמצן האטמוספירי. זה, בתורו, יכול להשפיע על האקלים, ולהוריד עוד יותר את הטמפרטורות. כל השינויים הללו יכולים לגרום לאבולוציה ביולוגית מהירה יותר.
התמצקות של הליבה החיצונית
אזור הליבה העשיר בברזל של כדור הארץ מחולק ל- קוטר ליבה פנימית מוצקה ו- קוטר ליבה חיצונית נוזלית.
הליבה הפנימית צפויה לאכל את מרבית הליבה החיצונית או את כולה בעוד 3–4 מיליארד שנים מהיום, וכתוצאה מכך לליבה מוצקה כמעט לחלוטין המורכבת מברזל ויסודות כבדים אחרים. לחלופין, אם בשלב מסוים טקטוניקת הלוחות תיפסק, החלק הפנימי יתקרר בצורה פחות יעילה, מה שיאט או אפילו יעצור את צמיחת הליבה הפנימית. במקרה כזה עלול השדה המגנטי של כדור הארץ להתכלות. אובדן המגנטוספירה יגרום לעלייה באובדן של יסודות קלים, במיוחד מימן, מהאטמוספירה החיצונית של כדור הארץ אל החלל, וכתוצאה מכך ישררו תנאים פחות נוחים לחיים.
אבולוציה סולארית
ייצור האנרגיה של השמש מבוסס על היתוך תרמו-גרעיני של מימן להליום. התהליך מתרחש באזור הליבה של הכוכב תוך שימוש בתהליך תגובת שרשרת פרוטון-פרוטון.
נכון לעכשיו, נעשה שימוש בכמעט מחצית מהמימן בליבה. ככל שמספר אטומי המימן ליחידת מסה פוחת, כך גם תפוקת האנרגיה שלהם יורדת. הדבר מביא את הליבה להתכווץ עד שהצפיפות והטמפרטורה המוגברות מביאות את לחץ הליבה לשיווי משקל עם השכבות שמעל. הטמפרטורה הגבוהה יותר גורמת למימן הנותר לעבור היתוך בקצב מהיר יותר, ובכך מייצרת את האנרגיה הדרושה לשמירה על שיווי המשקל.
התוצאה של תהליך זה הייתה עלייה מתמדת בתפוקת האנרגיה של השמש. כאשר השמש הפכה לראשונה לכוכב רצף ראשי, היא הקרינה רק 70% מעוצמת הארה הנוכחית. עוצמת הארה גדלה באופן כמעט ליניארי עד היום, ועולה ב-1% כל 110 מיליון שנה. בעוד שלושה מיליארד שנים השמש צפויה להיות זוהרת יותר ב-33%. דלק המימן שבליבה ימוצה סוף סוף בעוד חמישה מיליארד שנים כאשר השמש תהיה זוהרת יותר ב-67% מאשר כיום. לאחר מכן השמש תמשיך לשרוף מימן בקליפה המקיפה את הליבה שלה עד שהבהירות תגיע ל-121% מעל הערך הנוכחי. שלב זה מסמן את סוף חייה של השמש ברצף הראשי, ולאחר מכן היא תתפתח לענק אדום.
בשלב זה, ההתנגשות של גלקסיות שביל החלב ואנדרומדה אמורה כבר הייתה לקרות. למרות שהדבר עלול לגרום לפליטה של מערכת השמש מהגלקסיה המאוחדת שתיווצר, לא סביר שתהיה לה השפעה שלילית על השמש או כוכבי הלכת שלה.
השפעת האקלים
קצב הבליה של מינרלים סיליקט יגדל ככל שהטמפרטורות עולות ומאיצות תהליכים כימיים. הדבר בתורו יקטין את רמת הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה, שכן ריאקציות עם מינרלים סיליקטים הופכות פחמן דו-חמצני לפחמן מוצק. בתוך 600 מיליון השנים הבאות מהיום יירד ריכוז הפחמן הדו-חמצני מתחת לסף הקריטי הדרוש לשמירה על פוטוסינתזה שמתבססת על ריכוז כ-50 חלקים למיליון. בשלב זה, עצים ויערות בצורותיהם הנוכחיות לא יוכלו עוד לשרוד. ירידה זו בחיי הצומח צפויה להיות ירידה איטית וארוכה. קבוצת הצמחים C 3 תמות ככל הנראה בזה אחר זה הרבה לפני הגעה לרמת 50 חלקים למיליון. הצמחים הראשונים שייעלמו יהיו צמחים עשבוניים C3, ואחריהם יערות נשירים, יערות עלים רחבים ירוקי עד ולבסוף עצי מחט ירוקי עד. עם זאת, קיבוע פחמן C 4 יכול להמשיך בריכוזים נמוכים בהרבה, עד מעל 10 חלקים למיליון. כך שצמחים המשתמשים בפוטוסינתזה של C יוכלו לשרוד לפחות 0.8 מיליארד שנים ואולי גם בעוד 1.2 מיליארד שנים מהיום, ולאחר מכן עליית הטמפרטורות תהפוך את הביוספרה ללא בת קיימא. נכון לעכשיו, צמחי C מייצגים כ-5% מהביומסה של הצמחים של כדור הארץ ו-1% ממיני הצמחים הידועים שלו. לדוגמה, כ-50% מכל מיני העשבים (Poaceae) משתמשים במסלול הפוטוסינתטי C.
צמחים – ובהמשך, בעלי חיים, יוכלו לשרוד על ידי פיתוח אסטרטגיות אחרות כמו צורך בפחות פחמן דו-חמצני לתהליכי פוטוסינתזה ואסטרטגיות אחרות.
החיות הראשונות שצפויות להיעלם יהיו יונקים גדולים, אחריהן יונקים קטנים, ציפורים, דו-חיים ודגים גדולים, זוחלים ודגים קטנים, ולבסוף חסרי חוליות. בעלי חיים קטנים יותר ישרדו טוב יותר מאשר גדולים יותר בגלל דרישות חמצן פחותות, בעוד שציפורים יצליחו טוב יותר מיונקים הודות ליכולתן לעבור מרחקים גדולים בחיפוש אחר טמפרטורות קרירות יותר. בהתבסס על זמן מחצית חיים של חמצן באטמוספירה, חיי בעלי חיים יימשכו לכל היותר 100 מיליון שנים לאחר אובדן של צמחים גבוהים יותר. עם זאת, חיי בעלי חיים עשויים להימשך הרבה יותר זמן מכיוון שיותר מ-50% מהחמצן מיוצר כיום על ידי פיטופלנקטון.
בעבודתם "The Life and Death of Planet Earth", המחברים פיטר ד' וורד ודונלד בראונלי טענו שצורה כלשהי של חיי בעלי חיים עשויה להימשך גם לאחר שרוב חיי הצומח של כדור הארץ ייעלמו. וורד ובראונלי משתמשים בעדויות מאובנים מפצלי ברג'ס בקולומביה הבריטית, קנדה, כדי לקבוע את האקלים של הפיצוץ הקמבריוני, ומשתמשות בו כדי לחזות את האקלים של העתיד כאשר עליית הטמפרטורות העולמיות הנגרמות על ידי שמש מתחממת וירידה ברמות החמצן גורמות להכחדה הסופית של חיי בעלי חיים. בתחילה, הם מצפים שכמה חרקים, לטאות, ציפורים ויונקים קטנים עשויים להמשיך להתקיים, יחד עם חיי ים. עם זאת, ללא הגברת חמצן על ידי הצמחייה, הם מאמינים שבעלי חיים כנראה ימותו מחנק בתוך כמה מיליוני שנים. גם אם מספיק חמצן היה נשאר באטמוספירה באמצעות התמדה של צורה כלשהי של פוטוסינתזה, העלייה המתמדת בטמפרטורה הגלובלית תגרום לאובדן הדרגתי של המגוון הביולוגי.
ככל שהטמפרטורות ממשיכות לעלות יונעו אחרוני בעלי החיים לעבר הקטבים, ואולי מתחת לאדמה. הם יהפכו פעילים בעיקר במהלך הלילה הקוטבי, ויהיו בתרדמת במהלך היום הקוטבי בגלל החום העז. חלק גדול מפני השטח יהפוך למדבר עקר וחיים יימצאו בעיקר באוקיינוסים. עם זאת, עקב ירידה בכמות החומר האורגני הנכנס לאוקיינוסים מהיבשה וכן ירידה בחמצן המומס, חיי הים ייעלמו גם הם בעקבות נתיב דומה לזה שעל פני כדור הארץ. תהליך זה יתחיל עם אובדן מיני מים מתוקים ויסתיים עם חסרי חוליות, במיוחד כאלה שאינם תלויים בצמחים חיים כגון טרמיטים או כאלה ליד פתחי אוורור הידרותרמיים כגון תולעים מהסוג "Riftia". כתוצאה מתהליכים אלה, צורות חיים רב-תאיות עשויות להיכחד בעוד כ-800 מיליון שנים, ואיקריוטים בעוד 1.3 מיליארד שנים, ולהשאיר רק את הפרוקריוטים.
אובדן אוקיינוסים
בעתיד הרחוק בהירות השמש תהיה גבוהה מערכה הנוכחי. כשהעלייה תגיע ל-10%, טמפרטורת פני השטח הגלובלית הממוצעת תעלה ל-47 מעלות צלזיוס. האטמוספירה תהפוך ל"חממה לחה" שתוביל להתאדות מואצת של האוקיינוסים. בשלב זה, מודלים של הסביבה העתידית של כדור הארץ מוכיחים כי הסטרטוספירה תכיל רמות גדלות והולכות של מים. מולקולות המים הללו יפורקו באמצעות פוטו-דיסוציאציה על ידי UV שמש, מה שיאפשר למימן לברוח מהאטמוספירה. התוצאה תהיה אובדן מי הים בעולם כ-1.1 מיליארד שנים מהיום.
כוכב הלכת יהיה מדבר עם שדות דיונות גדולים המכסים את קו המשווה שלו, וכמה משטחי מלח על מה שהיה פעם קרקעית האוקיינוס, דומים לאלה שבמדבר אטקמה בצ'ילה.
ללא מים שישמשו כחומר סיכה, סביר להניח שטקטוניקת הלוחות תיפסק. בתנאים צחיחים אלה עשוי כוכב הלכת לשמור על חיים מיקרוביאליים, ואולי אפילו רב-תאיים. רוב החיידקים הללו יהיו הלופילים. עם זאת, התנאים הקיצוניים יותר ויותר יובילו ככל הנראה להכחדת הפרוקריוטים בין 1.6 מיליארד שנים ל-2.8 מיליארד שנים מהיום. עם זאת, החיים התת-קרקעיים יכולים להימשך זמן רב יותר. שחרור קבוע של פחמן דו-חמצני על ידי התפרצות געשית עלול לגרום לאטמוספירה להיכנס למצב "חממת-על" כמו זה של כוכב הלכת נוגה. אבל, כפי שצוין לעיל, ללא מים עיליים, טקטוניקת הלוחות תיעצר כנראה ורוב הקרבונטים יישארו קבורים היטב עד שהשמש תהפוך לענק אדום והזוהר המוגבר שלה יחמם את הסלע עד כדי שחרור פחמן דו-חמצני. עם זאת, כפי שציינו פיטר וורד ודונלד בראונלי בספרם "החיים והמוות של כדור הארץ", לפי מדען נאס"א קווין זאהנל, ייתכן מאוד שטקטוניקת הלוחות תיפסק הרבה לפני אובדן האוקיינוסים, בשל התקררות הדרגתית של ליבת כדור הארץ, שעלולה להתרחש תוך 500 מיליון שנים בלבד. הדבר עלול להפוך את כדור הארץ בחזרה לעולם מים, ואולי אפילו להטביע את כל חיי האדמה שנותרו.
אובדן האוקיינוסים עלול להתעכב עד 2 מיליארד שנים בעתיד אם הלחץ האטמוספירי יירד. לחץ אטמוספירי נמוך יותר יפחית את אפקט החממה, ובכך יוריד את טמפרטורת פני השטח. דבר זה יכול להתרחש אם תהליכים טבעיים יוציאו את החנקן מהאטמוספירה. מחקרים על משקעים אורגניים הראו שכמות משמעותית של חנקן הוסרה מהאטמוספירה במהלך ארבעת מיליארד השנים האחרונות; מספיק כדי להכפיל למעשה את הלחץ האטמוספירי הנוכחי אם הוא ישתחרר. קצב ההסרה הזה יספיק כדי להתמודד עם ההשפעות של הגברת בהירות השמש במשך שני מיליארד השנים הבאות.
בעוד 2.8 מיליארד שנים מהיום תגיע טמפרטורת פני השטח של כדור הארץ ל-149 מעלות, אפילו בקטבים. בשלב זה, כל החיים שנותרו יגוועו עקב תנאים קיצוניים. מה שיקרה בהמשך תלוי בכמות המים שנותרו על פני השטח. אם כל המים על פני כדור הארץ כבר התאדו בנקודה זו (דרך "החממה הלחה" ב-1 ג'יר מעכשיו), כוכב הלכת יישאר באותם תנאים עם עלייה מתמדת בטמפרטורת פני השטח עד שהשמש תהפוך לענק אדום
ענק אדום
כשהשמש תשנה את פעולתה משריפת מימן בתוך הליבה לשריפת מימן בקליפה סביב הליבה שלה, הליבה תתחיל להתכווץ והמעטפת החיצונית תתרחב. עוצמת ההארה הכוללת תגדל בהתמדה במהלך מיליארד השנים הבאות עד שהיא תגיע לפי 2,730 מעוצמת הארה הנוכחית שלה בגיל 12.167 מיליארד שנים. רוב האטמוספירה של כדור הארץ תאבד לחלל. פני השטח שלו יהיו מורכבים מאוקיינוס לבה עם יבשות צפות של מתכות ותחמוצות מתכות וגרגירי קרח מחומרים עקשנים, שטמפרטורת פניו תגיע ליותר מ-2130 מעלות צלזיוס. השמש תחווה אובדן מסה. אובדן המסה יגרום לכך שמסלולי כוכבי הלכת יתרחבו. מרחק המסלול של כדור הארץ יגדל לכל היותר 150% מערכו הנוכחי.
החלק המהיר ביותר של התפשטות השמש לענק אדום יתרחש בשלבים האחרונים, כאשר השמש תהיה בת כ-12 מיליארד שנים. סביר להניח שהיא תתרחב כדי לבלוע גם את מרקורי וגם את נוגה, ויגיע לרדיוס מרבי של. השמש ככל הנראה תבלע את כדור הארץ בעוד כ-7.59 מיליארד שנים.
אנט בנינג
אנט פרנסין בנינג (באנגלית: Annette Francine Bening; נולדה ב-29 במאי 1958) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס BAFTA. כמו כן, הייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר.
ביוגרפיה
בנינג נולדה בטופיקה שבקנזס שבארצות הברית, הוריה הם שירלי קת'רין (לבית אשלי), זמרת, וארנט גראנט בנינג איש מכירות ויועץ להדרכת מכירות. לבנינג אחות בשם ג'יין ושני אחים, בראדלי וביירון. משפחתה של בנינג עברה לגור בוויצ'יטה, שם בילתה את מרבית ילדותה, לאחר מכן עברה משפחתה לסן דייגו לצורך עבודתו של אביה.
בנינג החלה את צעדי המשחק הראשונים שלה בתיכון "הנרי פטריק" שם שיחקה בתפקיד ראשי במחזמר "צלילי המוסיקה" ולאחר מכן עסקה בבישול ובצלילה.
בנינג למדה במכללת סן דייגו מסה ולאחר מכן באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו שם רכשה תואר אקדמי בתחום התיאטרון. בזמן לימודיה באוניברסיטה הצטרפה לחברת שחקני התיאטרון "חממת התיאטרון האמריקאי", ובאותה העת ביססה עצמה בתחום התיאטרון ואף השתתפה במספר מחזאות שייקספיריים.
קריירת משחק
במטרה לפתח את יכולות המשחק שלה על בימת התיאטרון עברה בנינג לניו יורק שם השתתפה במספר הצגות אוף ברודוויי, ביניהן "המולות חופיות". את הופעתה הראשונה בתחום הטלוויזיה ערכה בסדרה מקומית בשם "המצוד אחר קלוד דאלאס". את התפקיד הקולנועי הראשון שלה קיבלה ב-1988, בקומדיה לצידו של דן אקרויד "העולם הגדול והרחב". שנה לאחר מכן הופיעה בדרמה של מילוש פורמן, "הפיתויים האסורים של ואלמונט", לצידו של קולין פירת'.
בשנת 1990 שיחקה בנינג במותחן הפשע "הנוכלים" שם גילמה את מרי לנגטריי, חברתו של רוי דילון (ג'ון קיוזאק). על תפקידה בסרט השלישי שעשתה מעולם קיבלה בנינג מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס באפט"א. בשנה שלאחר מכן קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמת הפשע הביוגרפית זוכת 2 פרסי האוסקר של בארי לוינסון, "באגסי", שם גילמה את וירג'יניה היל, כוכבת קולנוע מצליחה ומאהבתו של הגנגסטר הנודע באגסי סיגל, המוכר בכינויו "באגסי" (וורן בייטי). בנוסף שיחקה בנינג לצידו של האריסון פורד בדרמה "בנוגע להנרי".
ב-1995 גילמה בנינג את דמותה של המלכה אליזבת וודוויל, אשתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, בדרמת המלחמה המועמדת ל-2 פרסי האוסקר, "ריצ'רד השלישי". כמו כן הופיעה בדרמה הקומית של רוב ריינר, "הנשיא מאוהב", לצידם של מייקל דאגלס ומרטין שין. בסרט זה גילמה את סידני אלן וויד, פעילת איכות הסביבה, המנהלת מערכת יחסים עם נשיא ארצות הברית. על תפקידה בסרט קיבלה בנינג מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב. לאחר מכן השתתפה בקומדיה הבדיונית של טים ברטון, "הפלישה ממאדים", לצד ברוס ויליס, ודנזל וושינגטון בדרמת הפעולה "המצור".
ב-1999 הופיעה בנינג בתפקיד ראשי בדרמה זוכת 5 פרסי האוסקר של סם מנדס "אמריקן ביוטי". בסרט שיחקה את תפקידה של קרולין ברנהם, אישה קרה ויומרנית שדאגתה נתונה למה שהשכנים יחשבו ופרט לכך ולקריירה שלה דבר לא מטריד אותה, בוודאי לא מערכת היחסים הרעועה שלה עם בעלה, לסטר (קווין ספייסי). על תפקידה בסרט קיבלה בנינג את פרס באפט"א ומועמדות שנייה לפרס האוסקר, הפעם בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אותו הפסידה להילרי סוונק. על תפקידה קיבלה בנינג גם מועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
ב-2004 זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הקומית "להיות ג'וליה" לצידו של ג'רמי איירונס. בסרט גילמה בנינג את ג'וליה לאמברט, שחקנית התיאטרון המתחילה לסבול מהתמוטטות עצבים בהגיעה לגיל הארבעים. על משחקה בסרט קיבלה מועמדות שלישית לפרס האוסקר, בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אותה הפסידה גם כן להילרי סוונק.
ב-2005 קיבלה בנינג מועמדות לפרס אמי ומועמדות חמישית לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמת המתח "גברת האריס". בסרט גילמה את ג'ין האריס, אישה שהואשמה ברצח דוקטור הרמן טרנהאור (בן קינגסלי), גבר איתו חיה במשך 14 שנה.
ב-2006 שיחקה בדרמה הקומית "לרוץ עם מספריים", על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות שישית לפרס גלובוס הזהב.
ב-2010 זכתה בנינג בפעם השנייה בקריירה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי על הופעתה בדרמה הקומית "הילדים בסדר" בתפקיד מומחית הגינקולוגיה הלסבית ניק. ב-2011 זכתה על כך בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע. את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לו הייתה מועמדת הפסידה לפייבוריטית של אותה השנה נטלי פורטמן.
ב-2015 שיחקה לצד אל פצ'ינו בסרט "דני קולינס", על זמר רוק מזדקן שמכתב מפתיע משנה את חייו.
ב-2017 שיחקה בקומדיית הדרמה של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20", לצד גרטה גרוויג, בילי קרודופ ואל פנינג.
ב-2018 שיחקה בשלושה סרטים, "השחף" - דרמה היסטורית שביים מייקל מאייר, "כוכבים חיים לנצח" - סרט ביוגרפי על חייה של השחקנית גלוריה גראהם שביים פול מקגיגן, ו"החיים האלה" דרמה שביים דן פוגלמן.
ב-2019 שיחקה בסרט "קפטן מארוול" את מאר-וול.
חיים אישיים
ב-1985 נישאה בנינג לכוריאוגרף סטיבן וויט, אך הזוג נפרד כעבור שנה. ב-1992 נישאה בשנית, לשחקן וורן בייטי אותו הכירה על סט הסרט "באגסי". לזוג נולדו 4 ילדים.
לידריץ
לידריץ (בגרמנית: Lüderitz) היא עיר נמל בדרום-מערב נמיביה. היא שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, בחלקו הצפוני של אזור השפרגביט. בשנת 2011 התגוררו בה כ-12,500 תושבים.
היסטוריה
מגלה הארצות הפורטוגלי בארתולומיאו דיאש עגן במפרץ שלחופו שוכנת כיום לידריץ ב-1487, במהלך מסעו לחיפוש נתיב ימי להודו. הוא כינה את המפרץ אנגרה פקנה (בפורטוגזית Angra Pequena; מילולית: "מפרץ קטן"), וב-25 ביולי 1488, יום חגו של יעקב בן זבדי, הציב פדראו בחצי האי שמדרום לו. במהלך המאה ה-18 הגיעו לאזור מספר משלחות הולנדיות בחיפוש אחר מחצבים, אך הן לא מצאו דבר. במאה ה-19 החלו לפקוד את האזור ציידי לווייתנים וכלבי ים, וסוחרי גואנו.
ב-1883 הגיע לאזור אדולף לידריץ, סוחר גרמני מברמן, ששאף להקים מושבה גרמנית. הוא רכש את אנגרה פקנה מקחורבב ת'נאיקסאב (ǃKhorebeb-ǁNaixab), ראש שבט מקומי מעם הנאמה, תמורת זהב בשווי 100 ליש"ט ו-200 רובים. ב-7 באוגוסט 1884 הונף דגל הקיסרות הגרמנית בחוף בסמוך לאנגרה פקנה, והמושבה דרום-מערב אפריקה הגרמנית כוננה באופן רשמי. לידריץ עצמו נעלם ב-1886, ולאחר מכן החליטו שלטונות המושבה לשנות את שם המפרץ ולקרוא אותו על שמו, מפרץ לידריץ (Lüderitzbucht).
גילוי יהלומים בקרבת העיר ב-1909 הפך אותה לאטרקטיבית יותר, וב-1912 כבר התגוררו בה כ-1,100 תושבים לבנים. במקביל, הוקמה בסמוך לה עיירת הכורים קולמנסקופ.
באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נענתה דרום אפריקה לבקשת בריטניה, ופלשה לדרום-מערב אפריקה הגרמנית. לידריץ נפלה כבר ב-15 באוקטובר, והמערכה כולה נמשכה קרוב לשנה, עד שב-9 ביולי 1915 נכנעו הגרמנים. תושבים גרמנים רבים גורשו מהעיר עם סיום הלחימה, ואוכלוסייתה הצטמצמה. בשנים הבאות, התגלו מרבצי יהלומים באזור דרומי יותר, ולידריץ איבדה את מעמדה לטובת עיירות אחרות כפומונה ואליזבת ביי. בעיר נותרו בעיקר דייגים וכן פעלו בה מפעלים לאריגת שטיחים.
לאחר עצמאות נמיביה ב-1990, הביעו שלטונותיה שאיפה לשנות שמות מקומות שנתפסו כקולוניאליים. בין היתר, עלתה הצעה לשנות את שמה של לידריץ, אך בשלב זה שמה נותר על כנה, עם זאת, ב-2013 שונה שם מחוז הבחירה שלה לשם בשפת קויקוי - ǃNamiǂNûs.
אקלים
לידריץ שוכנת באזור אקלים מדברי, וכמות המשקעים הממוצעת בה היא 23 מ"מ בשנה בלבד. בצד זאת, גם לזרם הדרום אטלנטי השפעה על מזג האוויר בעיר, והטמפרטורות בעיר יכולות לצנוח בהשפעת הרוחות הנושבות מהאוקיינוס האטלנטי.
סביבה
לידריץ וכביש B4 המוביל אליה הם מובלעת בשפרגביט - אזור לאורך רצועת החוף הדרומית של נמיביה המיועד לכריית יהלומים ואסור בכניסה. מאז 2005 השפרגביט הוא גם גן לאומי.
החופים הסמוכים ללידריץ והאיים הקטנים שמול חופיה, ובפרט האי מרקיורי, עשירים בעופות, ובהם כ-80% מהאוכלוסייה העולמית של קורמורן החוף כרבע מהאוכלוסייה העולמית של קורמורן הכתר, וכן סולות הכף, פינגווינים שחורי-רגל, פלמינגואים, ועוד. בקרבת העיר ניתן להבחין גם במספר מיני לווייתנאים, הבולט שבהם הוא הדולפין הדרום-אפריקאי.
אתרים בולטים
כמה מהמבנים שהקימו הגרמנים בעיר עם הקמתה הוכרזו לאורך השנים כאתרים לאומיים. בין המבנים:
דרומית לעיר, אתר לאומי נוסף, כף דיאס (Dias Point), שהיא המקום בו הציב בארתולומיאו דיאש את הפדראו ב-1488. ב-1973 הוכרז האתר הלאומי, וב-1988, במלאת 500 שנה להצבת הפדראו, הוצב במקום פדראו משוחזר.
תחבורה
המפרץ שלחופו שוכנת לידריץ רדוד יחסית. בשל כך, אניות גדולות אינן יכולות לעגון בו, ובמשך השנים ואלוויס ביי התבססה כעיר הנמל העיקרית של נמיביה. כיום, משמש הנמל בעיקר ספינות דיג וסירות המשמשות תיירים. יש תוכניות להקמת נמל חדש 30 ק"מ דרומית לעיר, ולחברו במסילת ברזל שאורכה 1,600 ק"מ, לשם ייצוא פחם מבוצוואנה.
הכביש המוביל ללידריץ הוא כביש B4, המחבר אותה עם בירת המחוז, קיטמנסהופ. מסילת הברזל שנבנתה בידי עובדי הכפייה בראשית המאה ה-20 מחברת את לידריץ עם אאוס (מאז 1906), זהיים (מאז 1908) וקיטמנסהופ (מאז 1912), שתחנת הרכבת שלה מצויה גם על הקו שבין הבירה וינדהוק לאפינגטון. ממזרח לעיר שדה תעופה קטן, ובו מסלול אספלט ומסלול עפר.
ספורט
מאז 2007 מארחת לידריץ מדי שנה את תחרות השיט Lüderitz Speed Challenge, המוכרת על ידי איגוד השיט הבינלאומי.
יהודים
בשנת 1908 התקיימו במקום תפילות במנין בימים הנוראים.
סטיוארט לוי
'''סטיוארט איי. לוי (באנגלית: Stuart A. Levey'''; הוא איש ממשל יהודי-אמריקאי, ותת-מזכיר האוצר הראשון לענייני טרור ומודיעין פיננסי, במחלקת האוצר של ארצות הברית.
לוי החל בתפקידו ב-21 ביולי 2004, תחת ממשלו של הנשיא ג'ורג' וו. בוש, כאיש המשרד לטרור ומודיעין פיננסי אשר אחראי על המאבק הפיננסי העולמי נגד ארגוני הטרור ותפירת הסנקציות הכלכליות לבלימת תוכנית הגרעין האיראנית, מאמצים שהביאו לו שבחים רבים, וכעת התבקש להישאר בתפקידו זה גם בממשלו החדש של הנשיא ברק אובמה, כהכנה לתגובה של הממשל, אם איראן לא תשתף פעולה במאמצים הדיפלומטיים.
לפני שהצטרף למשרד המשפטים האמריקאי ב-2001, הוא עבד 11 שנים בחברות עורכי הדין, מילר, קאסידי לארוקה אנד לוין (שהתמזגו לבייקר בוטס). הוא התמחה בשימועים משפטיים בדגש על הגנה על עברייני צווארון לבן. כמו כן, כיהן גם כעוזר של השופט לורנס סילברמן בבית המשפט לערעורים של וושינגטון די. סי., בין השנים 1989–1990. בשנת 1986 הוא סיים בהצטיינות את קולג' הרווארד, וב-1989 סיים בהצטיינות את בית הספר למשפטים בהרווארד.
ב-15 בינואר 2009, התבקש מפי הנשיא ברק אובמה לכהן כממלא מקום מזכיר האוצר, עד אשר מועמדו של אובמה, טימותי גייטנר יאושר לתפקיד מטעם הסנאט, וכיהן בתפקיד זה עד ה-26 בינואר. לאחר מכן, נתבקש להישאר בתפקיד תת-המזכיר לענייני טרור ומודיעין פיננסי.
הקריפטה הקיסרית
את הרעיון לבניית הקריפטה, הגתה הקיסרית אנה מטירול, אשתו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר רצתה מבנה קבורה מפואר לה ולבעלה. אבן הפינה הונחה ב-1618, אולם הבנייה לא נשלמה בחייהם. בשנת 1632 הושלמה הבנייה, ובשנה הבאה הועברו סרקופגים פשוטים המכילים את עצמותיהם של אנה ומתיאס לקריפטה. שימש כמקום הקבורה העיקרי של בני בית הבסבורג. 145 מבני הבסבורג קבורים בקריפטה, בתוספת כדים המכילים את לבותיהם ואת שרידי שריפתם של ארבעה נוספים. בקריפטה קבורים בין היתר 12 קיסרים ו-18 קיסריות. במהלך השנים נערכו שיפוצים רבים במבנה, כך שמרבית הסרקופגים המכילים את הגופות הועברו ממקומם מתישהו. חלק מהנזירים בכנסייה עדיין מטפלים בקריפטה. בשנת 2003 נעשה בה שיפוץ אחרון במסגרתו היא הפכה נגישה לנכים, והותקנו בה מערכות מיזוג כדי למנוע את הידרדרות מצבם של הסרקופגים. האדם האחרון שנקבר בקריפטה היה אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה בשנת 2011.
דווקא (כתב עת ישראלי)
"דווקא"  הוא כתב עת המוקדש ל"ארץ יידיש ותרבותה". גיליון ראשון של כתב העת הופיע ביולי 2006. השם מרמז על כתב העת דווקא שראה אור בארגנטינה בשנים 1982-1949.
"דווקא" הוא כתב עת בעברית על תרבות היידיש. העורך הוא בני מר, עורכת המשנה היא חנה עמית, ולידם פועלת מערכת, שבה חברים: דוד אסף, חיים באר, אברהם נוברשטרן ואבנר הולצמן.
"דווקא" יוצא לאור על ידי "בית שלום עליכם", בשיתוף עם המכון לחקר תולדות יהודי פולין, שבאוניברסיטת תל אביב. כתב העת אמור לצאת לאור פעמיים בשנה, והנושאים שלו יהיו, בין השאר, הקשרים בין העברית ליידיש. כל גיליון יהיה מוקדש לנושא מיוחד, נושא הגיליון הראשון הוא "מסעות".
המאמרים התרגומים והפרסומים בכתב העת, יהיו מלווים בביוגרפיות קצרות של מחבריהם, שיסייעו לקוראים להכיר, או להיזכר, ביוצרי תרבות היידיש.
מתוך הפתיח לגיליון הראשון:
כביש 716
כביש 716 הוא כביש אורך בצפון ישראל העובר בעמק יזרעאל, מזרחית לעפולה. אורכו 13 ק"מ והוא מחבר בין צומת יששכר (במפגש עם כביש 71) לצומת נאעורה (במפגש עם כביש 65).
תוואי הכביש
הכביש מתחיל בצומת יששכר במפגש עם כביש 71 ליד עין חרוד. הוא ממשיך לכיוון הר תבור והוא חולף ליד נאעורה וטמרה ומגיע בסוף לכביש 65 בצומת נאעורה.
מוזיקה אתיופית
תאוריה של המוזיקה
המוזיקה מן הרמה האתיופית עושה שימוש במערכת מודוסים בסיסית, הנקראת קנת, אשר מורכבת מארבעה סולמות עיקריים:
סוגים שונים של שירי קנת מכונים לעיתים בדומה לסולם המשמש בהם, כמו ה'תיזיטה' שהם שירי התרפקות בסולם תזטה. בביצוע על כלים מסורתיים יצירות אתיופיות עשויות לכלול מיקרו טונים, ואילו בביצוע על כלים מערביים, כגון פסנתר או גיטרה, אלו ממותנים ומותאמים למודוסים המערביים. המוזיקה מן הרמה האתיופית עשויה להיות מונופונית או הטרופונית. מחוץ לרמה ניתן למצוא סגנונות פוליפונים, כאלו של המוזיקה הבדואית, העשויה לכלול עד חמישה קולות עצמאיים, או המוזיקה של המג'אנגירים מדרום-מזרח אתיופיה, העשויה לכלול עד ארבעה קולות עצמאיים.
כלים ייחודיים
כלים קורדופוניים - כלי המיתר המסורתיים המשמשים ברמה האתיופית כוללים את המסִנְקוֹ (ידוע גם בשם מסֶנקוֹ), לאוטה חד-מיתרית עם קשת; הקראר, לירה עם שישה מיתרים; והבגנה, לירה גדולה עם 10 מיתרים. בדרום אתיופיה ניתן למצוא את הדיטה, לירה עם שישה מיתרים, וכן קשתות שונות, אחת יוצאת דופן, בהיותה בעלת שלושה מיתרים.
כלים אירופוניים -הוואשינט, חליל במבוק, נפוץ ברמה האתיופית. כלים דמויי חצוצרה, כגון המאלאקאט הטקסי, המצוי בכמה אזורים, וההולדודווה, מעין שופר, המצוי בעיקר בדרום, משמשים גם הם את המוזיקאים האתיופיים. חלילי אמבילטה משמשים בכל רחבי אתיופיה. אלו הם חלילים חסרי פתחי אצבעות, המפיקים רק שני צלילים - צליל בסיס וצליל שני, במרווח של ארבעה או חמישה טונים מזה הבסיסי. בדרום חלילים אלו עשויים בעיקר מבמבוק, ובצפון ממתכת. חלילי פנטה ופאן משמשים את הקונסו וקבוצות אחרות מן הדרום.
כלים אידיופוניים - הסנסל, סוג של סיסטרום, שיש המשערים כי הוא הכלי המוזכר במקרא ובתלמוד כ'צִלְצָל', משמש את הכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנגינת מוזיקה ליטורגית. בנוסף משתמשים גם הכמרים במטות התפילה, או המקוואמיה, ליצירת קצב. כנסיות כפריות יותר השתמשו לאורך ההיסטוריה בדאוואל - כלי הקשה העשויים לוחות אבן או פיסות עץ - לשם כינוס המאמינים לתפילה. קהילת ביתא ישראל משתמשת בגונג קטן, הנקרא קַצְ'ל, ככלי ליווי לזֶמֵה - שירת הקודש. התום, סוג של למלופון, משמש קבוצות נילוטיות שונות, בהם הנוארים, האנוקים, המג'אנגירים והסורמים. רעשני מתכת נפוצים מאוד בדרום.
כלים ממברנופוניים - הקֶבֶרו, תוף יד גדול, משמש בכנסייה האורתודוקסית לנגינת מוזיקה ליטורגית. תופי קברו קטנים יותר משמשים לעיתים בחגיגות חילוניות. הנֶגַרית, בו מכים עם מקל מפותל, משמש בעיקר בטקסים ממלכתיים או חילוניים שונים, כפתיח להכרזות. בקרב ביתא ישראל משמש הנגרית לליווי שירת זֶמֵה. האטאמו, תוף יד קטן, העשוי לרוב מחימר, משמש את הגוראגים וקבוצות דרומיות נוספות.
מוזיקה פופולרית
מבחינה מוזיקלית, אתיופיה מסורתית למדי. גם מוזיקה פופולרית מבוצעת ונכתבת באתיופיה ויש לה קהל מאזינים, אך מרבית המוזיקאים האתיופים מנגנים מוזיקה מסורתית ומרבית האוכלוסייה מאזינה למוזיקה מסורתית בצד זו הפופולרית. אחד מסגנונות המוזיקה הפופולרית הראשונים שקנו את המאזינים באתיופיה הוא זה של תזמורות כלי הנשיפה. אלו הגיעו לראשונה מירושלים, עם ארבעים הילדים, תזמורת צועדת של ארבעים ילדים יתומים ארמניים אשר אומצה על ידי קיסר אתיופיה היילה סלאסי. 'ארבעים הילדים', שהגיעה לאדיס אבבה בספטמבר 1942, הייתה לתזמורת הרשמית הראשונה של אתיופיה. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה תזמורות גדולות רבות ליוו נגנים באתיופיה, הקבועות שבהן, התזמורת הצבאית, התזמורת המשטרתית ותזמורת המשמר המלכותי. מרבית התזמורות הללו אומנו על ידי מוזיקאים אירופאים או ארמנים.
בשנות החמישים עד שנות השבעים שגשגו באתיופיה מוזיקאים פופולריים ועממיים רבים. שנים אלו נקראות לא פעם 'תור הזהב של המוזיקה האתיופית'. בין המוזיקאים הנודעים של תקופה זו ניתן למצוא את יוצרי המוזיקה הפופולרית ביזונש בקלה, מחמוד אחמד, עלמיהו אשטה, הירות בקלה, עלי בירה, איילה משפין, קירוס עלמיהו, מולוקן מלסה וטילהון גססה, ואת יוצרי המוזיקה העממית, עלמו אגה, קאסה טסמה, קתם מקונן, אסנאקץ' וורקו ומארי ארמד. עם זאת, המוזיקאי הבולט ביותר של תקופה זו הוא ככל הנראה יוצר סגנון הג'אז האתיופי, מולטו אסטטקה. החל מ-1997, Buda Musique, חברת התקליטים הפריזאית המוכרת, החלה להוציא את אתיופיק, סדרת אלבומי מוזיקה המרכזת את היצירות האתיופיות הבולטות שנוצרו בשנים הללו. סדרה זו תרמה להפצת והערכת המוזיקה האתיופית ברחבי העולם והולידה שיתופי פעולה בין אמנים אתיופים ומערביים מוכרים.
בשנות השמונים שלטו באתיופיה הדרג, החונטה הצבאית האתיופית, אשר הגבילה את התנועה לאתיופיה והחוצה ממנה. בתקופה זו פעלו את'יו סטארס, להקת וואליאס ולהקת רוהה. המוזיקאי הפופולרי ביותר של תקופה זו היה ניווי דבבה שהחדיר למוזיקה האתיופית את ה'סאם אנה וורק', 'שעווה וזהב' - צורה פואטית מסורתית של עמימות ששימשה בשירה ובדיבור, ותפקדה לא מעט כדרך מכובדת להעברת ביקורת - ואיפשרה למוזיקאים לבקר את הממשל בצורה סמויה ומעודנת.
סצנה עכשווית
אחד המוזיקאים האתיופים הפופולריים ביותר כיום היא אסטר אווקה שחיה היום באתיופיה לאחר שנים רבות של גלות בלוס אנג'לס ומכונה לעיתים אריתה פרנקלין האתיופית.
מוזיקה מתיגראי ואריתריאה הפכה לאחרונה לפופולרית בקרב אתיופים וגולים אתיופים, בעיקר מאיטליה. אחד הסגנונות החדשים המצליחים יותר הוא הבולל (Bolel), מעין מוזיקה בלוזית סרקסטית, המגיעה מאדיס אבבה.
הזמרת האתיופית המוכרת ביותר ברחבי העולם כיום היא גיגי (אג`יגאיהו שיבאבו). הופעותיה לצד נגני ג'אז מוכרים כמו ביל לאסוול (שהוא גם בעלה) והרבי הנקוק תרמו לפופולריות של המוזיקה האתיופית ברחבי העולם, בעיקר בארצות הברית בה היא מתגוררת.
יצירותיו של אבטה בריהון, מוזיקאי ג'אז ישראלי, זוכות לשבחים רבים. באלבום 'ראס דשן', שיצא ב-2005, הציגו בריהון וחברו להרכב (שנשא אותו שם) הפסנתרן יצחק ידיד, יצירות בכל ארבעת סולמות הקנת.
מולטו אסטטקה נותר אחד המוזיקאים האתיופים הבולטים ביותר. הופעת לא מעט מיצירותיו בפסקול של הסרט 'פרחים שבורים' (ג'ים ג'ארמוש) תרמה לא מעט לפרסומו ולחשיפת העולם למוזיקה האתיופית.
בין היוצרים הצעירים יותר קיימת נטייה לשלב את המוזיקה האתיופית במוזיקה אלקטרונית ולפעול במתכונת של להקת יחיד המלווה בסינתסייזרים. מפיק 'אתיופיק', פרנסיס פלצטו, מבקר נטייה זו המחליפה את המסגרת המסורתית האתיופית של הרכבים רחבים יותר העושים שימוש בכלים מסורתיים. לעומתו, פרופסור קיי קאופמן שלמיי, מאוניברסיטת הרווארד, מציינת דווקא את מקוריות הסצנה האתיופית העכשווית, ומדגישה כי לא רק המוזיקאים האתיופיים פונים לעשיית מוזיקה אלקטרונית.
בישראל השפיעה המוזיקה האתיופית במידות שונות על מוזיקאים מקומיים שאינם ממוצא אתיופי. שלמה גרוניך שילב נערים ונערות אתיופים למקהלה שחשפה את כשרונותיהם וביצעה שירים בעלי תכנים הנוגעים למורשת ביתא ישראל, אך בסגנון שכמעט לא הושפע מן המוזיקה האתיופית. עידן רייכל זכה להצלחה עולמית אדירה כאשר שילב אלמנטים של מוזיקה אתיופית במוזיקה המקורית שלו, שברובה אינה מושפעת מהמוזיקה האתיופית. נגן הסקסופון נדב הבר יוצר מוזיקה המבוססת על מוזיקה אתיופית עם השפעות של ג'אז ובלוז, והופיע בפסטיבל המוזיקה של אדיס אבבה. הנוכחות התוססת של יוצאי אתיופיה בישראל תמשיך ללא ספק להביא ליצירה עשירה המתבססת על המוזיקה האתיופית גם בעתיד.
עבד אל-כרים עובייד
שייח' עבד אל-כרים עובייד (בערבית: الشيخ عبد الكريم عبيد, תעתיק מדויק: אלשיח' עבד אלכרים עביד; נולד ב-1957) היה המנהיג הדתי של העיירה השיעית ג'בשית בדרום לבנון, ואחראי על פעילות חזבאללה בדרום המדינה החל ב-1984 עד לחטיפתו בידי ישראל ב-1989.
עובייד נולד למשפחה שיעית ענייה בעיירה ג'בשית. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, החל ללמוד הנדסת בניין במשך שלוש שנים במכון ללימודים טכניים באוניברסיטת ביירות. אחריהן פסק מלימודי ההנדסה והחל ללמוד לימודי דת. מורהו היה מוחמד חוסיין פדלאללה, שהנחיל לתלמידיו (שרבים מהם הצטרפו לחזבאללה במרוצת הזמן) תפיסה שיעית קיצונית חדשה, המדגישה את חשיבות הג'יהאד ושלטון חכמי הדת. ב-1979 לאחר המהפכה האסלאמית באיראן, נסע עובייד לאיראן, כדי להמשיך את לימודי הדת בקום, שהפכה למרכז דתי שיעי ראשון במעלה.
זמן מועט לפני הפלישה הישראלית חזר עובייד ללבנון בקיץ 1982, וחילק את זמנו בין ביירות לבין ג'בשית. עם הריגתו של שיח' ראע'ב חרב, שריכז את פעילות חזבאללה בדרום לבנון (בידי שיעים, כנראה בהוראת ישראל), הפך עובייד ליורשו. עובייד זכה לתמיכה רבה מאיראן במילוי תפקידו, והיה אחראי על מרבית חטיפות האזרחים הזרים בדרום החל מ-1982.
מבצע עלם חמודות
מערך המבצעים המיוחדים של אמ"ן, בפיקוד תא"ל יפתח רייכר-עתיר, הגה, יזם, ותכנן את "מבצע עלם חמודות", מבצע חטיפתו של עובייד, כדי שישמש כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים ככלל, והחלפת ומידע אודות רון ארד בפרט. המודיעין שנאסף אודות עובייד כלל פרטים על מבנה ביתו, זהות בני משפחתו ומראם, מנהגיו וכן כי משקלו של עובייד עצמו הוא מעל 130 ק"ג. בעקבות זאת התאמנה סיירת מטכ"ל בפיקודו של רן שחור, עליה הוטל המבצע, בנשיאתו בשק שנתפר במיוחד כדי להתאים למשקלו של השייח', אולם אבירם הלוי מכחיש טענה זו וטוען שמדובר היה באלונקה.
כוח מן הסיירת, עליו פיקד רס"ן עמוס בן אברהם, חטף את עובייד מביתו בג'בשית בשעה 02:00 ב-28 ביולי 1989. במהלך הפעולה, הרגו לוחמי הסיירת את שכנו של עובייד, כאשר קרב אל הבית. הלוחמים ועובייד הכפות פונו במסוק יסעור. המסוק בו הוטס עובייד נחת בשערי מתקן 1391, בו היה עובייד כלוא במשך 13 שנה כאסיר מספר 801260.
בחודש יולי 1989 הודיע ארגון חזבאללה כי הוציא להורג בתלייה את ויליאם ר. היגינס בתגובה על חטיפתו של השייח' עבד אל-כרים עובייד על ידי צה"ל. הארגון צירף להודעתו סרטון וידאו בו נראתה גופתו התלויה של היגינס, אולם שירותי הביטחון הישראליים הביעו ספק לגבי נכונותו.
בקיץ 2002 הועבר שייח' עובייד לכלא אשמורת, ליד כפר יונה. עובייד, מוסטפא דיראני שנחטף מאוחר יותר ב-1994, ועוד 19 צעירים לבנונים שנחטפו איתם, היו אמורים לשמש כ"קלפי מיקוח" בעסקת חילופין עתידית, שצריכה הייתה להביא לשחרורו של הנווט רון ארד.
במהלך מעצרו פעלו תומכי חזבאללה ברחבי העולם לשחרורו, ומספר עתירות בסוגיית מעצרם ללא משפט של דיראני ועובייד הוגשו לבתי המשפט בישראל על ידי ארגוני זכויות אדם. באפריל 2000 החליט בג"ץ כי מעצרם המנהלי של עובייד, דיראני ו-13 לבנונים נוספים אינו חוקי, מאחר שאינם מהווים סכנה מיידית לביטחון המדינה. בעקבות פסק דין זה, לאחר סחבת ארוכה ודיונים ועתירות נוספות של המדינה לבתי המשפט, העבירה הכנסת חוק ב-4 במרץ 2002 בשם "חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים", המוכר יותר כ"חוק דיראני ועובייד". החוק אפשר למדינה להמשיך ולהחזיק בשניים (ובעוד שלושה עצירים לבנונים), אך תחת הגבלות מסוימות.
שחרורו
בדברים לאחר שחרורו, טען כי במהלך שהותו סבל מעינויי כולאיו, כך: "העינוי היה פיזי ונפשי, נמנעה ממני שינה במשך ימים, השפילו אותי והכו אותי. הם עשו הכול כדי לגרום לי להתמוטט". הוא גם הוסיף כי "לבנון ניצחה בעסקת השבויים" וכי ההתנגדות לישראל תימשך.
ייחוסו המשפחתי
משפחת עובייד היא משפחה מוסלמית סונית מעיראק. בתחילת המאה ה-20 השתקעו ענפי המשפחה בלבנון, בארץ ישראל ובמצרים. הענף הלבנוני השתקע בעיירה ג'בשית שבדרום לבנון, ואימץ את האסלאם השיעי, בעוד הענף הפלסטיני של המשפחה, שנותר סוני, התמקם בכפר (כיום עיר) טייבה, והפך לאחת החמולות הגדולות ביישוב.
בן-דודו הפלסטיני של עובייד, דיאב עובייד, התגורר בבית אביו של עובייד בלבנון בשנים 1937-1944. עם שובו לישראל כיהן כחבר במועצת טייבה, ומאוחר יותר גם כחבר בכנסות החמישית, השישית והשביעית (1961-1973), מטעמה של "שיתוף ואחווה", רשימת מיעוטים שפעלה תחת חסותה של מפא"י. נכדו של דיאב עובייד, קייס עובייד, הפך לימים לבכיר בחזבאללה, ועמד מאחורי חטיפת אלחנן טננבוים - אשר עסקת החליפין להחזרתו היא שהובילה לשחרורו של עבד אל-כרים עובייד.
גבעת שופן
גבעת שופן (באנגלית: Chopin Hill) היא הר נמוך, מכוסה שלג, בדרום-מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 600 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת בבסיסו של חצי האי האריס, שבחצי האי בטהובן; 4 קילומטרים דרומית-מערבית מהר שומאן.
גילוי ומיפוי הגבעה
הגבעה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1947–1948).
המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הגבעה נקראת על שמו של המלחין הפולני פרדריק שופן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
גומא
גומא (שם מדעי: Cyperus) הוא סוג של צמחי מים ממשפחת הגמאיים, הצומחים במים עומדים או במים בזרימה איטית שעומקם עד חצי מטר.
מאפיינים
בסוג כ-900 מינים, הנפוצים בכל היבשות באזורים טרופיים וממוזגים. בישראל מצויים עשרים ושניים מינים של גומא בר ושני מינים של גומא תרבותי. לרוב המינים גזע נטול עלים, המסתיים בדור. בתחתית הצמח עלים דמויי עשב. חלק מהם נחשבים לעשבים מזיקים הקשים להדברה.
הפרחים ערוכים בתפרחת דמוית כיפה המסודרים כמעין שיבוליות. עמוד העלי מסועף לשלוש צלקות (לעיתים שתיים) וההאבקה נעשית על ידי נשיבת הרוח. כמו כן, הצמח מתרבה מזרעים וגם מקני שורש. לכמה מהמינים יש גם פקעות קטנות העוזרות לצמח להתחדש. עקב זאת, מסובך וקשה להיפטר מהצמח, והוא מזיק לגידולים כעשב רע.
מין מוכר בסוג זה הוא גומא הפפירוס, שגזעו שימש להכנת פפירוס. קיימים מספר מינים אכילים ואחרים שמגודלים למטרות נוי, אך לרובם אין ערך כלכלי. גידולו המהיר והביומסה הגבוהה שלו הופכים אותו מתאים לייצור נייר ולשימוש כדלק.
על פי המסורת (ספר שמות בתנ"ך), יוכבד הכינה תיבה למשה, בנה, מצמחים אלו, והשיטה אותו ביאור.
מבנה העלים הוא נדני (מהמילה נדן) ומזכירים עלי דגן. קני הצמח הם בדרך כלל משולשיים ומלאים.
הגומא ושימושו לפנים
במצרים, שבה החלו מכינים את נייר-הפפירוס לכתיבה, כשלושת אלפים שנה ומעלה לפני הספירה, נעלם צמח הגומא לכל אורך הנילוס, מרוב שימוש והשבחת קרקע, והוא מצוי בעיקר בסודאן. ואילו בעמק החולה השתרע בשנות הארבעים-חמישים של המאה העשרים שטח הגומא כנראה הגדול ביותר בעולם.
בשל התפשטותו הרחבה והיקפו הרב של הגומא בעמק החולה כינו התושבים את חבל הארץ מצפון לים-סבכי (ימת החולה), בשם "אל-ע'אבה" (היער) כלומר "יער הקנים", שם המוכח כבר מתוך ספרו של הגאוגרף הערבי מוקדסי, מסוף המאה ה-11 לספירה. הכינוי "יער" לגבי שטחי קנה, גומא וסוף היה מקובל בארץ ישראל עוד בימי האבות הקדומים כפי שאפשר ללמוד מתרגום אונקלוס לשמות ב', ה', הגורס תחת "ובתוך הסוף" – "בגו יערא" (תרגום יהונתן גורס שם "בנו גומיא" וכן הוא מתרגם, בישעיהו י"ט, ו' תחת "קנה וסוף" – "קני וגומא").
מפת פירי ראיס
מפת פירי רֶאִיס היא מפת עולם טרום-מודרנית מסוג פורטולאנו שהופקה בשנת 1513 בידי האדמירל והקרטוגרף העות'מאני אהמד מוהידין פירי, שנודע בשם פירי ראיס ("הקברניט פירי"). המפה הוצגה לסולטן העות'מאני סלים הראשון ב-1517.
גומא
הגומא ושימושו לפנים
במשנה ובספרות התלמודית נקרא הגומא בשם "גמי" ולפעמים גם בשם "פפייר" (פפירוס).
מפת פירי ראיס
חשיבותה ההיסטורית של המפה היא בכך שניתן לעמוד דרכה על מידת הידע שהגיע לאירופה באותן שנים על העולם החדש, ובטענה העולה ממנה לפיה נעשה שימוש בהכנתה במפותיו של כריסטופר קולומבוס, אשר לא שרדו. לפי הערותיו של פירי ראיס המופיעות בשולי המפה, הוא הסתמך על כ-20 מפות קודמות שאותן איחד למפה אחת, מתוכן שמונה ערביות, ארבע הודיות שתורגמו לפורטוגזית, מפותיו של קולומבוס ועוד.
גומא
הגומא ושימושו לפנים
בתקופת התלמוד הרבו להשתמש בגומא לצורכי קישורים כגון לקשירת מקידה (קערה), לעשיית תלאי לנפה וכברה, לתלות קישואין ודלועין על פתחי חנויות, למתיחת זמורה מאילן לאילן, לסימון הבכורים ואפילו "כהן שלקה באצבעו כורך עליה גמי במקדש". בספרות התלמודית מדובר בעיקר על תעשיית סלים כגון "כלי בית הבד ושל גת והעקל" שהיו עשויים, "חוטים של גמי" וכן על "כלי פפיר" בכלל, שהיו באים בהקבלה ל"כלי נצרים".
מפת פירי ראיס
המפה משורטטת על קלף מעור צבי. רק חלק מהמפה שרד, ובו נמצאים האוקיינוס האטלנטי וגבולותיו: חופיהן המערביים של אירופה וצפון אפריקה, וחופי ברזיל, בדיוק סביר. כמו כן מתוארים בו האיים האזוריים והאיים הקנריים, וכן אי בשם אנטיליה שהוא כנראה נובה סקוטיה. מידות המפה השלמה היו כ-90×63 ס"מ לפי הערכות שונות.
גומא
הגומא ושימושו לפנים
תאופרסטוס מדבר על "חבלי אוניות, העשויים מן הפפירוס הסורי", וייתכן כי הוא מתכוון גם לגומא של עמק-החולה (עד אמצע המאה ה-2 לפנה"ס' אז הוקמה המדינה החשמונאית, ארץ יהודה הייתה כלולה ב"חילת סוריה").
מפת פירי ראיס
היסטוריה
המפה הופקה בשנת 1513 בידי האדמירל והקרטוגרף העות'מאני פירי ראיס לצורכי מודיעין צבאי, והוצגה לסולטן העות'מאני סלים הראשון ב-1517. היא הייתה בשימוש במשך שנים עד כניסתן של מפות אחרות ואמצעים חדשים לניווט ימי.
גומא
הגומא ושימושו לפנים
מן הגומא היו מכינים באותה תקופה כלי בית שונים. בארצות אחרות היו קולעים מהגומא נעליים, כובעים, בגדים, מפרשים, סירות קטנות וכו'.
מפת פירי ראיס
היסטוריה
המפה, שהייתה בשימוש במאה ה-16, התגלתה מחדש ב-9 באוקטובר 1929, כאשר ביקש משרד החינוך הטורקי מהתאולוג הגרמני גוסטב אדולף דייסמן (1866–1937) לקטלג את הפריטים הלא-אסלאמיים בארמון טופקאפי באיסטנבול, שהיה שנים רבות מעונם של הסולטנים העות'מאנים. בין הפריטים שלא יוחסה להם חשיבות הייתה המפה, שזוהתה בעזרת המזרחן פאול קאלה כמפת פירי ראיס. הגילוי גרם לסנסציה בינלאומית, ונקשר למאמציהם של גאוגרפים במשך מאות שנים לגלות את "המפה האבודה של קולומבוס". חיפוש מחודש אחר המפה המקורית, שנטען כי ממנה הועתקה מפת פירי ראיס, לא הביא לתוצאות.
גומא
הגומא ושימושו בארץ בתקופת מלחמת העולם השנייה ובשנות החמישים של המאה העשרים
לרגל צמצום היבוא של מצרכים שונים לארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה התאחדו חמישה ממשקי הקיבוץ המאוחד, השוכנים בקרבת הביצות: איילת-השחר, חולתה, נעמה, כפר גלעדי, ודפנה והניחו את היסוד ל"חברת הגומא". בעזרת האוניברסיטה העברית בירושלים ניסתה החברה להפיק מן הגומא תחליפים לצלולוזה, נייר, קרטון, דיקט לארגזים, חומר-בניה וחומרי בידוד שונים. עד מהרה הצטרפו ל"חברת הגומא" הקיבוצים מחניים, כפר סאלד ומנרה.
מפת פירי ראיס
היסטוריה
המפה נחשבת לחפץ לאומי בטורקיה והיא מונצחת בשטרות טורקיים שונים. מאז גילויה היא נשמרת בספרייה של ארמון טופקאפי, אך אינה מוצגת לציבור. מפת פירי ראיס צוינה בשרבוט גוגל במלאת 500 שנים ליצירתה.
גומא
הגומא ושימושו בארץ בתקופת מלחמת העולם השנייה ובשנות החמישים של המאה העשרים
באותה תקופה הגיעה משפחת עולים מצ'כוסלובקיה ופתחה בתעשיית מחצלאות-נוי לקישוט חדרים ורהיטים, בתעשיית נרתיקים לנשים, סלים, קופסאות, תיקים, כריכיות לספרים וכדומה. בהמשך, המפעל התרחב, נחתם חוזה שותפות עם מועצת פועלי צפת והמפעל העסיק כמה עשרות מבני הנוער העובד בצפת.
מפת פירי ראיס
תוכן המפה
המפה היא תרשים המכסה את קווי האורך בתחום הכולל את האוקיינוס האטלנטי ואת היבשות שמשני צדיו. קו החוף של מערב אפריקה ושל חצי האי האיברי משורטטים בצורה די מדויקת. החלק הצפוני של חופי דרום אמריקה משורטט אף הוא בדיוק סביר, וממוקם בצורה נכונה ביחס לאפריקה. חלק גדול מהאיים הקריביים ממופים גם הם די במדויק. אך בצפון אמריקה מצויר קו חוף שאינו דומה למציאות.
גומא
הגומא ושימושו בארץ בתקופת מלחמת העולם השנייה ובשנות החמישים של המאה העשרים
בנוסף הוקם מפעל הקשור בניצול הגומא בחולה, הוא מפעל הכובעים הטרופיים "טרופיקה", שייצר כובעים רבים כולל יצוא כובעים למשטרת עבר הירדן.
מפת פירי ראיס
תוכן המפה
למפה מצורפות הערות שוליים רבות בטורקית, וכן תיאורים בגוף המפה. מהם רבים דמיוניים. בדרום מתוארים "שוורים עם שש קרניים".
גומא
הגומא ושימושו בארץ בתקופת מלחמת העולם השנייה ובשנות החמישים של המאה העשרים
יבול הגומא בעמק החולה לפני ייבוש הביצות, נאמד ב-1–1.5 טון בממוצע לדונם, ובשני קצירים לשנה ב-2–3 טון לדונם. אפשר היה להגיע ליבול של כמה עשרות אלפים טון בשנה.
מפת פירי ראיס
תוכן המפה
לטענות אלו תפוצה רבה, אך הן אינן מבוססות ואין מחקרים שתומכים בהן. לפי גרגורי מקינטוש, היסטוריון של הקרטוגרפיה, בספרו "המפה של פירי ראיס", ישנה שגיאה מהותית בתיאור המיוחס לאנטארקטיקה: היא מצויה מאות קילומטרים מצפון למיקומה הנכון, וכן חסר לחלוטין מעבר דרייק. גם הדיווח במפה כי מדובר באזור חם אינו תואם את המציאות. לדעת מקינטוש מדובר בעיבוד של החוף הארגנטיני, ואולי יש קשר ליבשת הדמיונית טרה אוסטרליס שהיוונים שיערו את קיומה משום שהניחו שיש משקל נגד על הארץ כדי לאזן את משקלם של היבשות המוכרות להם.