cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד קוליץ
ביוגרפיה
בשנות ה-80 שימש חבר נשיאות התאחדות התעשיינים בישראל וחבר נשיאות לישכת המסחר ישראל-אמריקה, וכן חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. באותה תקופה היה בין מקימי הפורום הישראלי ונבחר ליו"ר הראשון שלו. בשנות ה-90 שימש יושב-ראש חבר הנאמנים של המרכז רפואי על שם "סורסקי" בתל אביב. מאז 1999 ועד למותו היה חבר ההנהלה וחבר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כיהן כיושב-ראש מועצת המנהלים של בית התפוצות. הוא היה חבר בהנהלה ובנשיאות של לשכת המסחר הישראלית ושימש סגן נשיא שלה. כיהן כדירקטור במספר חברות עסקיות ומוסדות ציבור בישראל.
נפטר ב-10 בינואר 2022. הותיר אחריו אישה, נעמי, בתו של אליהו סחרוב ונינתו של יצחק אייזיק בן-טובים, ושלושה ילדים.
I Get a Kick Out of You
I Get a Kick Out of You הוא שיר שהולחן ונכתב על ידי קול פורטר ובוצע לראשונה במחזמר "הכל הולך" שהוצג בברודוויי ב-1934, ולאחר מכן בגרסה הקולנועית משנת 1936. השיר בוצע במקור על ידי הזמרת האמריקאית אתל מרמן, והקליטו אותו עשרות אמנים בולטים, ביניהם פרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד וטוני בנט עם ליידי גאגא. גרסת כיסוי משנת 1995 זכתה בפרס גראמי בקטגוריית "העיבוד המוזיקלי האינסטרומנטלי הטוב ביותר לקטע כלי המלווה זמר או זמרים" והוענקה למעבד רוב מק'קונל.
שינויים בשיר
המילים שונו לראשונה זמן קצר לאחר כתיבתן. הבית האחרון נכתב במקור כך: לאחר חטיפת לינדברג בשנת 1932, פורטר שינה את השורה השנייה והשלישית ל:
פורטר שינה את השורה הראשונה ל:
סינטרה הקליט גם את הגרסה המקורית עם אזכור הקוקאין וגם את הגרסה ללא האזכור: הראשונה הוקלטה בשנת 1953, והשנייה בשנת 1962. בהופעה חיה בפריז בשנת 1962 (שלא יצאה לאור עד 1994), סינטרה שר את הגרסה שהשתנתה עם השורה הראשונה כ-"Some like the parfum from Spain". אלטרנטיבה נוספת שאושרה על ידי פורטר הייתה השורה "whiff of Guerlain". ישנה גרסה נוספת שנכללה ב-Sinatra and Swingin' Brass.
בתרבות הפופולרית
בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית לילדים "רחוב סומסום" נעשתה פרודיה על גרסתה של אתל מרמן. בשנת 1968 הוציאה הזמרת הילדגרד קנף גרסה לשיר עם מילים גרמניות שנכתבו על ידי מישה מליינק בשם "Nichts haut mich um, aber du" ("Nothing knocks me over but you"). בסרט "אוכפים לוהטים" משנת 1974 נכלל השיר. בשנת 1974 הוציא הזמר האוסטרלי גארי שירסטון גרסה משלו לשיר, שזכתה להצלחה במצעדי השירים ברחבי העולם. בשנת 1982 הקליטה הלקה השוודית יילנה טידר את השיר, בשם "Flickan i en Cole Porter-sång" עבור אלבומה, Puls. הגרסה של הלהקה נכתבה מחדש על ידי פר גסל.
בעיבוד הקולנוע המוזיקלי של קנת בראנה משנת 2000 Love's Labour's Lost, דון ארמדו, בגילומו של טימותי ספאל, שר את השיר במבטא קסטיליאני שתואר כ"מוגזם". בשיר "One Beer" הלקוח מהאלבום Mm..Food, של הראפר אם אף דום ישנו אזכור של "I Get a Kick Out of You". בסרט "רצח באוריינט אקספרס" משנת 2017 מושמע השיר ללא מילותיו.
בשנת 2021 הוציאו טוני בנט וליידי גאגא את השיר כסינגל המוביל מתוך אלבומם המשותף השני, Love for Sale. ביצועם לשיר היה מועמד בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הקלטת השנה, ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה והווידאו קליפ הטוב ביותר.
קורנליוס נפוס
קורנליוס נפוס (בלטינית: Cornelius Nepos; 99 לפנה"ס בקירוב – 24 לפנה"ס בקירוב) היה ביוגרף, היסטוריון ומשורר רומי. הוא נולד בהוסטיליה, כפר בגאליה קיסאלפינה לא הרחק מוורונה. המשורר הרומי אוסוניוס מעיד כי מוצאו מגאליה, ופליניוס הזקן מכנה אותו Padi accola – "היושב ליד הנהר פו".
נפוס היה ידידו של המשורר קאטולוס וסייע לו בראשית דרכו ברומא; לאות הוקרה הקדיש לו קאטולוס את ספר השירים שחיבר. עם ידידיו ברומא נמנו גם קיקרו וטיטוס פומפוניוס אטיקוס. קיקרו הקדיש לנפוס את המסה De Amicitia ("על הידידות"); חליפת המכתבים ביניהם – שנכתבו לעיתים קרובות בקוד מתוחכם כדי להסתיר את אבחנותיהם הפוליטיות – כונסה על ידי מרקוס טוליוס טירו, עבדו המשוחרר של קיקרו, בחיבור Epistulae ad Atticum ("מכתבים אל אטיקוס"). פליניוס הזקן כותב, כי נפוס מת בתקופת שלטונו של אוגוסטוס.
סגנון הכתיבה של נפוס פשוט ביותר, ומסיבה זו השתמשו בקטעים ששרדו מיצירותיו ללימוד השפה הלטינית.
יצירותיו
כמעט כל כתביו של נפוס אבדו. הם נזכרים בחיבוריהם של סופרים ומשוררים אחרים, מרביתם ביצירתו היחידה של אולוס גליוס, Noctes Atticae ("לילות אטיקה").
חבורה שכזאת
חבורה שכזאת הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1962 בבימויו של זאב חבצלת.
הסרט צולם בשחור-לבן בקיבוץ פלמחים וזכה להצלחה רבה. זאב חבצלת במאי הסרט, נהרג בתאונה זמן קצר לפני הקרנת הבכורה.
תקציר העלילה
שנת 1946, הנער יוסי (יוסי בנאי) הגר בשכונת מחלול ביחד עם אמו האלמנה (שושנה דואר), קם בבוקר אורז מזוודה ומתכונן לעזוב ולהתגייס לפלמ"ח. ברגע האחרון מתעוררת אמו ומנסה לשכנע אותו להישאר אך לשווא.
הוא מגיע לקיבוץ ויוסי פס (בומבה צור), הליצן של החבר'ה מתחזה למפקד, עורך לו "ראיון קבלה" ומצווה עליו להתפשט ולבצע תרגילי התעמלות. יוסי עושה זאת ללא תהייה לקול צחוקם של החבר"ה המציצים עליו דרך החורים באוהל.
יוסי נמצא באוהל ביחד עם עוד שלושה "יוסל'ך" - יוסי פס, יוסל'ה (אבנר חזקיהו) ויוסק'ה (עודד תאומי). מפקד המחלקה הוא דודיק (נתן כוגן) וסגנו הוא דב (עמנואל בן עמוס).
השלושה מתחקרים את יוסי באשר לשמו. מכיוון שיש "עודף" בשם זה, הם קובעים כי ייקרא "יוסיניו".
חבר הקיבוץ גוטהרץ (גדעון זינגר) תמים במיוחד ומעריץ את הפלמחניקים. הם גונבים תרנגולת מן הלול ומבשלים אותה. כאשר הוא מגיע לאוהל שלהם ומגלה את תכולת הסיר, הם בודים מליבם סיפור על כך שהעוף דרוש כדי להאכיל את הכלב של הזקיף הבריטי בתחנת משמר שעליהם להתקיף.
השואה מוזכרת בסרט בתור פליט שואה בודד (אילי גורליצקי) בעל מבט נוגה, הגר לבדו ב"ליפט" בסמוך למחנה הפלמ"ח, מנגן במפוחית פה ומשחק עם עצמו בשחמט.
אמו של יוסיניו מגיעה למחנה, מוצאת את יוסיניו במקלחת ומביישת אותו מול חבריו. היות שהיא מעוניינת להחזירו הביתה, יוסי פס שוב מתחזה למפקד איתו היא מעוניינת לשוחח והוא משכנע אותה שנוכחותו של יוסיניו חיונית למחנה. למחרת נפרד ממנה יוסי והיא מבקשת ממנו לכתוב לה מכתבים, ללבוש בלילה סוודר ולחזור הביתה לאחר שיסיים עם הפלמ"ח.
לבסוף יושב יוסיניו עם חבריו ומגיע בחור חדש למחנה המבקש לדעת איפה ימצא את המפקד. יוסיניו כפלמחני"ק ותיק, מורה לו את הדרך ומוסיף שכבר יזכה לקבלת פנים.
חברי הקבוצה מציגים כעין מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית: אשכנזים ומזרחים, נשים וגברים וניצול שואה. העבר של ניצול השואה, שאינו זוכה אף לשם, כלל אינו עולה על הפרק. הוא מתואר כשתקן ומסוגר, כמי שאינו מעוניין לחשוף את סיפורו, ובכך מתורצת השתיקה של הסרט בנוגע לשואה.
אדוארדו קמבינגה
אדוארדו קמבינגה (באנגלית: Eduardo Camavinga; נולד ב-10 בנובמבר 2002) הוא כדורגלן צרפתי יליד אנגולה, המשחק בעמדת הקשר והמגן השמאלי בריאל מדריד מליגת העל הספרדית ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים
מגיל 11 קמבינגה הוא חלק ממחלקת הילדים של סטאד רן, הוא חתם על חוזה מקצועי ראשון עם המועדון ב-14 בדצמבר 2018 כשהוא בן 16 שנים, והפך לכדורגלן הצעיר ביותר לחתום על חוזה במועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסטאד רן בתיקו 3–3 עם אנז'ה בליגת העל הצרפתית ב-6 באפריל 2019, והפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק אי פעם עבור הקבוצה הבוגרת, הוא עשה זאת בגיל 16 שנים וארבעה חודשים בלבד. הוא כבש את שערו הראשון עבור רן בניצחון 1–0 מול אולימפיק ליון ב-15 בדצמבר 2019, בדקה ה-89 של המשחק.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם לחמש שנים בריאל מדריד מהלה ליגה, תמורת 30 מיליון אירו. ב-12 בספטמבר ערך הופעת בכורה וכבש שער בכורה בניצחון 2–5 על סלטה ויגו. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שני שערי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות ספרד בליגת האלופות ובסופר קאפ האירופי והספרדי.
קריירה בינלאומית
ב-27 באוגוסט 2020 זומן לשחק בנבחרת הבוגרת של צרפת לאחר שפול פוגבה הוצא מהסגל עקב כך שנמצא חיובי לנגיף הקורונה. בכך הפך קמבינגה לשחקן הצעיר ביותר שזומן לנבחרת צרפת הבוגרת מאז רנה ג'רארד בשנת 1932, שזומן אז כשהוא רק בן 17 שנים, תשעה חודשים ו-17 ימים. ב-8 בספטמבר אותה השנה, ערך את הופעת הבכורה בניצחון 2–4 על קרואטיה במסגרת ליגת האומות. בכך הפך קמבינגה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק עבור נבחרת צרפת מאז מוריס גסטיגר בשנת 1914 שעשה זאת בגיל 17 שנים, תשעה חודשים ו-29 ימים.
ב-7 באוקטובר 2020 פתח בהרכב נבחרת צרפת בניצחון 7–1 מול אוקראינה שם כבש את שערו הבינלאומי הראשון כשהוא כובש את השער הראשון במשחק. שער זה הפך אותו לכובש הצעיר ביותר בצרפת מאז מוריס גסטיגר בשנת 1914.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
קמבינגה נולד במחנה הפליטים במיקונג, אנגולה ב-2002, הוריו הם קונגולזים שברחו מקינשאסה. יש לו חמישה אחים. משפחתו עברה לצרפת כשהיה בן שנתיים והתגוררו בפוגרס, שם גדל. הוא התאמן בג'ודו זמן מה, לפני שוויתר על כך על מנת להתמקד אך ורק בכדורגל. בשנת 2013 נשרף בית המשפחה שלו והרס את מרבית רכוש המשפחה.
ששון קדם
ששון קדם (נולד ב-1964) הוא מעצב אופנה ישראלי.
ביוגרפיה
קדם נולד בגבעתיים, שירת בצבא כמפקד טנק בשריון ולמד לתואר בהנדסת תעשייה וניהול במכללת תל אביב, אחרי כן למד ציור אצל הצייר משה גבעתי וקורס לימודי תדמיתנות, דבר שהוביל אותו לעסוק באופנה וב-1995 פתח את הסטודיו שלו.
הוא עיצב את התלבושות למספר סדרות טלוויזיה ובהן "בטיפול", "בנות הזהב", "בובות", למחול ובהם להקת בת שבע, ליאת דרור וניר בן גל, למופע של רנה שינפלד, ורטיגו, לתיאטרון גשר, למופעי מוזיקה הפרויקט של עידן רייכל ולקולנוע "הסודות".
ב-2005 הוציא את קו הביגוד "ששון קדם One" המיועד לנשים במידות גדולות, ב-2009 הוציא את הקולקצייה "One" שמעבר לחנויותיו נמכרה גם ברשת החנויות "רזילי". הוא שימש כמנטור עבור המתמודדים בתוכנית "פרויקט מסלול".
בשנת 2015 החל לעצב אופנה יחד עם דורין אטיאס, והמותג שלהם, פטיט דוריס, הומלץ במגזין ווג הבריטי.
בוטיקים ברחבי העולם מוכרים את קדם ששון: בארצות הברית, אוסטרליה, רוסיה, גרמניה ופינלנד.
היימפסל הראשון
היימפסל הראשון (בלטינית: Iempsale; המאה ה-2 לפנה"ס) היה נסיך נומידי. בנו של מיקיפסה, אחיו של אדהרבעל, ובן דודו של יוגורתה.
ביוגרפיה
למסיניסה מלך נומידיה היו שלושה בנים, גולוסה, אסטנבעל, ומיקיפסה. לגולוסה נולד בן בשם מאסיווא, לאסטנבעל היה בן בשם יוגורתה, ובן נוסף חולני מטבעו בשם גאודה, ולמיקיפסה היו שני בנים אדהרבעל, והיימפסל. גולוסה ואסטנבעל מתו ככל הנראה ממגפה, על כן הפך מיקיפסה למלך, ואימץ את אחיינו יוגורתה.
לפני מותו קרא מיקיפסה לבניו וליוגורתה, וביקש מהם לשלוט בממלכה יחד באופן הוגן. השלושה הבטיחו, אולם מיד לאחר מותו של מיקיפסה פרצו הסכסוכים. כאשר הגיעו אדהרבעל, יוגורתה, והיימפסל, לדון בענייני המדינה, מיהר היימפסל והתיישב ליד אדהרבעל, כך שיוגורתה לא יכל לשבת באמצע. על פי מנהגי הנומידיים המבוגר ביותר זכאי לשבת באמצע והיימפסל היה הצעיר ביותר מבין השלושה. אדהרבעל הפציר בהיימפסל לוותר משום שיוגורתה מבוגר יותר, בסופו של דבר הסכים היימפסל לוותר. אולם כאשר המשיכו לדון בענייני המדינה הציע יוגורתה לבטל את כל החוקים שחוקק מיקיפסה בחמש השנים האחרונות לחייו כיוון שאז היה חולה ודעתו לא הייתה צלולה. היימפסל השיב בלעג שלדעתו זהו רעיון טוב מאוד כיוון שאז אומץ יוגורתה והפך למלך. יוגורתה נעלב והחל מחפש דרכים כיצד להיפטר מהיימפסל.
השלושה לא הצליחו להסתדר ועל כן החליטו לחלק את הממלכה ביניהם. היימפסל הפזיז התארח בערך בשנת 117 לפנה"ס בעיר תירמידה בביתו של אחד מידידי יוגורתה. אותו ידיד נתן ליוגורתה העתק של מפתחות הבית. יוגורתה שלח לשם קבוצה של נאמניו שהחלו סורקים את הבית בחיפוש אחר היימפסל. זה האחרון נמלט אל ביתה של משרתת שם התחבא עד שחיילי יוגורתה איתרו אותו, ערפו את ראשו, והביאו אותו ליוגורתה.
יוגורתה לא הסתדר גם עם אדהרבעל. מה שגרר לבסוף את מלחמת יוגורתה.
לוקאס בלטראן
לוקאס בלטראן (בספרדית: Lucas Beltrán; נולד ב-29 במרץ 2001 בקורדובה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פיורנטינה מהסרייה א'.
קריירת מועדונים
בלטראן גדל במחלקות הנוער של אינסטיטוטו דה קורדובה וריבר פלייט. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט במסגרת ליגת העל הארגנטינאית. בין השנים 2021–2022 הושאל בלטראן לאתלטיקו קולון מליגת העל הארגנטינאית, וערך במדיה 31 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.
טוקוס נקוד
טוקוס נקוד (שם מדעי: Tockus flavirostris) הוא מין של קלאו מרכז ודרום-אפריקני מהסוג טוקוס. בטנו וגבו מנוקדים בלבן, ומכאן שמו העברי. הזנב וקצה הגב שחורים, הראש אפור והמקור צהוב ומעוקל כלפי מטה. אורך גופו 56 ס"מ, ומשקלו 1.7-2.7 ק"ג.
הטוקוס הנקוד חי לרוב בקבוצות של כ-12 פרטים. הוא פעיל יומי, ופעיל במיוחד בשעות הצהריים המאוחרות. הוא אוכל לרוב חרקים, אך גם אוכל פירות, יונקים וזוחלים. הוא בולע את טרפו שלם.
הטוקוס הנקוד חי במדינות ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, סומליה, סודאן, טנזניה ואוגנדה.
תמר עמית יוסף
תמר עמית יוסף (נולדה ב-2 במאי 1994) היא שחקנית, קריינית, מדבבת ישראלית ומתנדבת בארגון חוש"ן.
ביוגרפיה
עמית יוסף נולדה וגדלה בתל אביב. היא בתם של השחקנית יעל עמית ושל המפיק מיכאל (מיקי) יוסף. דודתה היא השדרנית רויטל עמית.
היא התחילה את דרכה בעולם הדיבוב כבר בגיל חמש, כשהשתתפה בשנת 1999 בסדרת הילדים "טלטאביז". בשנת 2000 דיבבה דמויות שונות בסרט "דינוזאור". בשנת 2003 דיבבה בסרט האנימציה "מוצאים את נמו". בשנת 2004 דיבבה את קארי בסרט האנימציה "משפחת סופר על". בשנת 2005 דיבבה שוב את קארי בסרט "המתקפה של ג'ק ג'ק" שיצא עם הסרט "משפחת סופר על" ב-DVD בלבד.
בשנת 2006 השתתפה בתוכנית "סברס: תקרא תצליח" בתור כתבת צעירה. בשנת 2009 השתתפה בתוכנית "תראו אותי" ובסדרת הילדים "האי", ששודרה בערוץ הילדים של HOT, בתפקיד אמה, לצד יון תמורקין דניאל מורשת ויעל גרובגלס בשנת 2010 הייתה חברת פאנל בתוכנית "תראו אותי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2, "סימני שאלה", בתפקיד רבקי. בשנת 2012 שיחקה עמית יוסף בסדרת הנוער "גאליס", בתפקיד שרון.
ביולי 2012 התגייסה לגלי צה"ל, ולאחר שסיימה את קורס העיתונאים, החלה לשרת כקריינית בגל"צ ובגלגלצ.
עמית יוסף היא בוגרת בית הספר לאמנויות תל אביב ותיכון תלמה ילין. בשני בתי הספר למדה עמית יוסף במגמת התיאטרון. במסגרת לימודיה במגמת תיאטרון בתלמה ילין השתתפה בהצגות, בהן "הלוויה חורפית" בתפקיד שרציה, "משוגעת" בתפקיד איה ו"שיקגו" בתפקיד וולמה. במהלך שנת 2015 חזרה לשחק בעונתה השישית של הסדרה "גאליס" שעלתה בתאריך ה-15 בדצמבר 2015. בהמשך לקחה חלק גם בעונתה השביעית והאחרונה של הסדרה שעלתה ב-30 במאי 2016. מספטמבר 2016 עמית יוסף עבדה כקריינית בחדשות ynet. בשנת 2018 השתתפה בעונה השישית של התוכנית "החפרנים" ובסדרה "האוצר שלנו" העוסקת בארכאולוגיה, שתיהן בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2020 שיחקה את דמותה של יעל בסדרת הטלוויזיה "המורדת" של נטפליקס, בכיכובה של שירה האס, אודות צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה.
בשנת 2021 שיחקה בהצגה "שמיים הפוכים" במרכז ענב לתרבות.
חיים אישיים
עמית יוסף היא ביסקסואלית והצהירה על עצמה שניהלה מספר מערכות יחסים עם גברים ועם נשים.
במאי 2021 נישאה לבת זוגה ליאור אלפנט, ממייסדות פסטיבל "לסבית קטלנית".
עידו אנג'ל
עידו אנג'ל בוהדנה (נולד ב-8 באוקטובר 1974) הוא סופר, משורר, במאי ויזם ישראלי.
קורות חייו
פרסם שני רומנים, נובלה, ספר שירה, שש נובלות שיריות, ספר נוער, ספר הגות וסיפורים קצרים בכתבי עת שונים. בשנת 2010 הקים את "מיזנתרופ", חלל עבודה לכותבים, עצמאיים וסטודנטים בתל אביב.
אנג'ל נשוי להדר בוהדנה. אנג'ל אב לשני ילדים מנישואים ראשונים ולבן ובת מנישואיו להדר.
המעילה בקרן היסוד בצרפת
המעילה בקרן היסוד בצרפת בוצעה על ידי עורך דין אפרים מרגלית שהיה מנהל קרן היסוד בצרפת, בשנים 1955–1961. המעילה נחשבה לגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל עד אז, ובעקבות זאת נדון מרגלית לעונש של 15 שנות מאסר, עונש חסר תקדים בישראל באותה תקופה.
היסטוריה
אפרים מרגלית, שנולד בסביבות שנת 1916, הוסמך כעורך דין בשנת 1951. בשנים 1952–1954 הוא היה המפקח על נכסי נפקדים בירושלים. במקביל הוא יצא בשליחויות של המגבית המאוחדת לאירופה. בשנים 1955–1961 הוא כיהן שמנהל המגבית המאוחדת וקרן היסוד בצרפת. בספטמבר 1961, לאחר שמרגלית סיים את תפקידו ומשפחתו שבה לישראל, עלה חשד שמרגלית מעל בכספי קרן היסוד בגובה של 13 מיליון פרנק צרפתי שהיו שווים אז כ-50 אלף ל"י. המעילה נתגלתה לאחר שתזכורת לאחד התורמים הגדולים של קרן היסוד לגבי הבטחה לתרומה נענתה שהתרומה כבר נמסרה לידי מרגלית. בדיקה שנעשתה בעקבות זאת גילתה שגם סכומים נוספים שנתרמו לא הוכנסו לקופת קרן היסוד ושמרגלית נהג לטפל אישית בתרומות של התורמים הגדולים. בעקבות גילוי המעילה, מנהל קרן היסוד טס לצרפת ודרש ממרגלית לשוב לישראל ולהחזיר את הכסף שנלקח. במשפט נטען שמרגלית הודה שנטל כספים, שאיבד אותם בהימורים ושהוא יחזיר את הכסף על ידי מכירת רכוש שיש לו בישראל. מרגלית נעצר על סיפון האונייה מולדת בה שב לישראל ב-25 באוקטובר 1961. מרגלית הוחזק במעצר עד הגשת כתב אישום נגדו ב-8 בינואר 1962. כתב האישום ייחוס לו שלשול לכיסו של תרומות שקיבל עבור קרן היסוד בצרפת, גבייה מהסוכנות היהודית כספים שלא הגיעו לו עבור ארגון טיולים בישראל, וזיוף מאזני קרן היסוד. את התביעה ניהל סגן פרקליט מחוז ירושלים, א. תל, שטען שמדובר בשיא המעילות במדינת ישראל. המשפט התנהל בפני ד"ר בנימין הלוי שניהל אותו במהירות. מרגלית ויתר על הבאת עדי הגנה והגנתו התבססה על הטענה שמנהל המגבית באירופה הדיח אותו להימורים ושאין לבית משפט ישראלי סמכות לדון אותו על עבירות שבוצעו באירופה. ב-19 במרץ 1962 הורשע ב-70 מתוך 78 סעיפי אישום בכתב האישום, שהסתכמו לגניבת 831 אלף פרנקים צרפתיים חדשים, בשווי של כ-166,000 דולר.
לאחר הרשעתו הודה מרגלית בגנבה וטען שעשה זאת מפני שהיה מכור להימורים. הוא נדון ב-25 במרץ 1962 ל-15 שנות מאסר. בנובמבר 1962 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של מרגלית על חומרת עונשו, אך קבע שתקופת המאסר תימנה ממעצרו ולא רק מהרשעתו. בנמקו את דחיית הערעור כתב השופט משה לנדוי, שאמנם העונש שנגזר הוא חסר תקדים, אולם "גם מעשי המערער היו חסרי תקדים במהותם, בהיקפם ובתוצאותיהם.".
בעקבות המשפט התפטר מנהל קרן היסוד באירופה, הגם שלא נמצא בו אשמה. בעיתונות דווח שהתרומות בצרפת לקרן היסוד לא ירדו בשנה שלאחר פרסום המעילה. במרץ 1963, במסגרת תביעה של קרן היסוד נגד מרגלית נקבע שמרגלית ישלם לקרן 61 אלף ל"י. ביוני 1964 אישר בית המשפט העליון את השעייתו לצמיתות של מרגלית מלשכת עורכי הדין. נשיא המדינה זלמן שזר, העניק למרגלית חנינה שקצרה את עונשו ל-9 שנות מאסר והוא שוחרר מהכלא באפריל 1967, לאחר שריצה כ-5.5 שנות מאסר מתוך ה-15 שנגזרו עליו.
דוד מילשטיין
דוד מילשטיין (נולד ב-4 ביוני 1947) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מחקר בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע בתחום הכימיה והפיזיקה, חתן פרס ישראל לשנת ה'תשע"ב.
קורות חייו
נולד בגרמניה, ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן שנתיים. למד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית, ובמלחמת ששת הימים גויס והשתתף בכיבוש הר הבית. לאחר שסיים את התואר הראשון והתואר השני בהצטיינות הוא שירת ביחידה מסווגת בצה"ל. לאחר שחרורו שימש בין השאר כחוקר בכיר בחברת הענק האמריקאית "דופונט" ובקריה למחקר גרעיני בדימונה. במקביל לעבודתו עסק בכתיבת עבודת הדוקטורט בכימיה. לאחר סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1976, יצא מילשטיין למחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית.
בשנת 2000 הקים את מרכז קימל לעיצוב מולקולרי במכון ויצמן, שבראשו הוא עומד כיום.
מילשטיין ערך מחקרים משמעותיים להבנת קשרים בין פחמן למימן, שתרמו גם להבנת המנגנון המזרז תהליכים כימיים. מחקריו עוסקים רבות בתהליכים כימיים ידידותיים לסביבה ובמציאת דרכים להפקת אנרגיה חלופית. התמנה לחבר במכון מחקר באוניברסיטת ברקלי. פרסם עד היום יותר מ-200 מאמרים מדעיים.
ב-2012 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מילשטיין נשוי לעדי (לבית רומנו) ואב לשלושה.
משאל העם באוגנדה (2005)
רקע כללי
הפרלמנט באוגנדה הצביע על קיום משאל העם ב-4 במאי 2005. חלק מהקבוצות הפוליטיות, כולל הפורום לשינוי דמוקרטי, החרימו את משאל העם, וטענו כי זה יתן לגיטימציה ל-19 שנות השלטון על ידי מפלגה אחת. המשקיפים הציעו כי ייתכן שהוצאה של 12.5 מיליון דולר על משאל העם הייתה יכולה להיות בשימוש טוב יותר במקומות אחרים באוגנדה.
השאלה שהוצגה בפני המצביעים בקלפי ונמתחה עליה ביקורת על כך שהיא מבלבלת: "האם אתה מסכים לפתוח את המרחב הפוליטי כדי לאפשר למי שרוצה להצטרף למפלגה לעשות זאת כדי להתמודד על הכוח פוליטי?".
יעקובו גואון
יעקובו "ג'ק" דן-יהומה גואון (Yakubu "Jack" Dan-Yumma Gowon; נולד ב-19 אוקטובר 1934) הוא ראש המדינה לשעבר (ראש הממשל הצבאי הפדרלי) של ניגריה, אשר כיהן בתפקיד זה משנת 1966 עד 1975. גואון עלה לשלטון לאחר הפיכה צבאית, והודח מתפקידו בהפיכה צבאית אחרת. במהלך שלטונו, ממשלת ניגריה מנעה את הפרישה של חבל ביאפרה, שהכריז על עצמו כמדינה עצמאית במהלך מלחמת האזרחים הניגרית אשר התקיימה בין השנים 1967–1970.
ראשית חייו
גואון הוא נאגסי, ומוצאו הוא לור, כפר קטן השייך למחוז קאנק שהנמצא במדינת פלאטו בניגריה. הוריו של גואון, נד יוהנה ומתווק קרניניאנג, עזבו לאזור אחר בניגריה (וואסאסא, זריה) אשר נמצא בחלקו הצפוני של ניגריה, על מנת לחבור לקהילה מיסיונרית מטעם הכנסייה עוד בראשית חייו. גואון היה הילד החמישי מתוך אחד עשר ילדים. הוא גדל בזהירה וחונך במקום. בבית הספר גואון התגלה כספורטאי טוב מאוד: הוא היה שוער כדורגל בית הספר, קופץ במוט ורץ למרחקים ארוכים. בשנתו הראשונה בבית הספר הוא שבר את שיא הריצה למרחקים ארוכים בבית הספר. בנוסף גואון גם היה גם קפטן האיגרוף של נבחרת בית הספר.
קריירה מוקדמת ועלייתו הפוליטית
יעקובו גואון התגייס לצבא הניגרי בשנת 1954. בשנת 1955 בגיל 21 הוסמך גואון והפך לסגן משנה בצבא הניגרי. בין השנים 1955 ו-1956 גואון רכש השכלה במסגרת האקדמיה המלכותית הצבאית בבריטניה. בשנת 1962 המשיך את לימודיו במכללה לפיקוד ולמטה בקימברלי, בריטניה. הוא ראה בפעילות בקונגו (זאיר) אשר התרחשה בין השנים 1960–1961 ובשנת 1963 כחלק מהניסיון של האו"ם לשמור על השלום באזור. בשנת 1965 החל ללמוד במכללת המטה, לאטימר, בריטניה. הוא התקדם בגדוד ובשנת 1966 הפך למפקד.
בחודש ינואר 1966 גואון הפך למנהיג הצבא הניגרי (רמטכ"ל) והיה לאדם הצעיר ביותר אשר כיהן בתפקיד זה בתולדות ניגריה, בהיותו בן 31 בלבד.  גואון קיבל את התפקיד בעקבות הפיכה צבאית אשר התבצעה בידי קצינים זוטרים בצבא הניגרי אשר הובילה להפלת הממשלה האזרחית של ניגריה. בהפיכה זו נהרגו בעיקר מנהיגים מצפון וממערב ניגריה כולל סר אבובכר טפאווה באלווה, שהיה ראש ממשלת ניגריה, בנוסף נהרגו גם ראש המחוז הצפוני של ניגריה וראש המחוז המערבי של ניגריה ועוד רבים אחרים. גואון חזר מהקורס שלו במכללת לאטימר שבבריטניה לניגריה כיומיים לפני שהתבצעה ההפיכה. ייתכן שאילו היה מגיע מאוחר יותר לניגריה הדבר היה פוטר אותו מחשדות והאשמות בדבר הקשר שלו לאותה הפיכה.
תפקידו במלחמת ביאפרה
גואון פעל במהירות על מנת להחליש את בסיס התמיכה במחוזות המפולגים באזור מזרח ניגריה. הוא יצר שתים-עשרה מדינות חדשות אשר יחליפו את ארבעת המחוזות שהיו קיימים קודם לכן; זאת על מנת למנוע את ניסיון הפרישה של אזור מזרח ניגריה, מדינת ביאפרה. שש מתוך שתים-עשרה המדינות שהקים גואון הכילו בתוכן קבוצות מיעוט אשר דרשו עצמאות מאז 1950. גואון חשב בצדק כי המיעוטים המזרחיים לא יתמכו באיגבו באופן פעיל, בהתחשב בכך שישנה אפשרות שהם יאבדו את המדינות שקיבלו אם מאמץ הפרישה יעלה בתוהו. רבים מן הכוחות הפדרליים שלחמו במלחמת האזרחים הניגרית, הידועה גם בשם מלחמת ביאפרה, היו בני מיעוטים.
המלחמה נמשכה שלושים חודשים והסתיימה בינואר 1970. עם קבלת הפסקת האש ללא תנאי על ידי ביאפרה, הצהיר גואון כי אין שום מנצח במלחמה זו ואין מנוצח. ברוח זו, השנים לאחר מכן הוכרזו כתקופה של שיקום, שחזור, ופיוס. עליית מחירי הנפט, שהחלה כתוצאה מעליית מחירי הנפט הגולמי (מקור הכנסות עיקרי של המדינה) בשוק העולמי בשנת 1973, הגדילה את היכולת של הממשל הפדרלי לקחת על עצמו משימות אלו.
גואון כמנהיג מלחמה
ב-30 במאי 1967 אודמווגו אוג'וקוו, אשר כיהן בתפקיד מושל המחוז המזרחי בניגריה, הכריז על הפרישה הרשמית של אזור המזרח מניגריה ועל הקמת מדינה עצמאית אשר כונתה הרפובליקה של ביאפרה. הכרזה זו היוותה את הטריגר למלחמת אזרחים אשר גבתה את חייהם של 100,000 חיילים ואת חייהם של מעל למיליון אזרחים אשר מתו מרעב תחת המצור שהטילה ממשלת ניגריה על האזור. המלחמה הובילה להתרחבות מסיבית של הצבא הניגרי ועליה בביצועים הטכניים של הצבא, כך לדוגמה חיל האוויר הניגרי הוקם במהלך אותו עימות.
מחלוקת משמעותית התהוותה סביב הפעילות של חיל האוויר הניגרי במהלך מלחמת ביאפרה ועל הפעילות האווירית של הכוחות הניגרים; ביקורת חריפה הושמעה על ידי גורמים כמו מתושבי ביאפרה, אנשי הצלב האדום, מיסיונרים זרים ועיתונאים; אלו האשימו את חיל האוויר הניגרי בפעילות באזורים בהם חיה אוכלוסייה אזרחית, כמו מרכזי סיוע ושווקים. גואון הקפיד להכחיש טענות אלו. בנוסף לאותה הביקורת, עלו טענות נוספות אשר הצביעו על כך שצבא הניגרי ביצע זוועות כגון אונס, הוצאות להורג המוניות של אוכלוסייה אזרחית וביזה נרחבת באזורים כבושים; גואון הכחיש גם את הטענות הללו.
קורבנות ההפצצות של חיל האוויר וקורבנות המלחמה אשר הורעבו למוות עקב תנאי המצור הקשים שהוטל עליהם, זכו לפופולריות מחודשת בשנת 2014 כאשר גואון הוכרז כרודן האכזרי ביותר בהיסטוריה המודרנית ב"מם" אינטרנטי אשר הוביל לדיון ויראלי בנושא ברשת האינטרנט. גואון תמיד הכחיש את האישומים בדבר היותו רודן אלים.
מלחמת ביאפרה הסתיימה ב-13 בינואר 1970, כאשר קולונל אולסג'אן אובאסאנג'ו קיבל את הסכם הכניעה של כוחות ביאפרה. במעמד זה גואון, בנאומו המפורסם, הכריז כי "אין מנצח ואין מנוצח". המדיניות בה תמך עודדה מתן חנינה עבור רבים מאלו אשר השתתפו במרד ביאפרה, כמו גם את התוכנית של "פיוס, שחזור, ושיקום", שמטרתה הייתה לתקן את הנזק הנרחב שנגרם לכלכלה ולתשתית של אזור המזרח במהלך שנות המלחמה. חלק מן המאמצים הללו מעולם לא עזבו את שולחן התכנונים. בנוסף לכך, מדיניות הממשל של האלוף גואון לתת 20 פאונד לכל תושב בביאפרה אשר היה לו חשבון בנק בניגריה לפני המלחמה, לא משנה כמה כסף היה בחשבונו, הובילה לקיבוץ נדבות, ביזה ושוד באזור ביאפרה בממדים חסרי תקדים לאחר המלחמה.
השנים שלאחר המלחמה
בשנים שלאחר המלחמה נהנתה ניגריה מצמיחה כלכלית שבמהלכה גדל היקף הפעילות של הממשלה הפדרלית הניגרית במידה חסרת תקדים, זאת בזכות ההכנסות מנפט אשר הניבו רווחים גדולים למדינה. עם זאת, בתקופה זו חל גידול מהיר במקרי שחיתות, בעיקר שוחד, על ידי פקידי הממשל הפדרלי; על אף שגואון מעולם לא נמצא כמי שלקח חלק באותן שחיתויות, לעיתים קרובות הואשם בהעלמת עין.
צו הילידיות
החלטה נוספת שהתקבלה בידי גואון בתקופת השיא של גאות הנפט הובילה להשלכות שליליות על הכלכלה הניגרית בשנים מאוחרות יותר, אף על פי שההשלכות המידיות של אותה החלטה היו כמעט ולא מורגשות: צו הילידיות, אשר יושם בשנת 1972, הפך חלקים רבים בכלכלה הניגרית לחסומים להשקעות זרות, אלו נותרו פתוחות למקומיים בלבד. צו זה היטיב והיה רווחי לפלגים מסוימים בכלכלה הניגרית אולם הזיק מאוד להשקעות זרות בתחום הנפט במדינה, ובסופו של דבר הוביל למשבר כלכלי.
המפלה
ב-1 באוקטובר 1974, בסתירה להבטחות הקודמות שלו, הכריז גואון כי ניגריה לא תהיה מוכנה לשלטון ומשטר אזרחי ב-1976, והודיע ​​כי מועד המעבר למשטר מסוג זה יידחה למועד בלתי ידוע. כמו כן, בשל ריבוי ביורוקרטיה, היו טענות לעליה ברמת השחיתות. הגידול בעושרה של ניגריה הביא להנפקת רישיונות יבוא מזויפים. היו סיפורים על טונות של אבנים וחול שמיובאים לניגריה ללא צורך. גואון בעצמו אומר לכתב זר באחד הראיונות כי "הבעיה היחידה של ניגריה היא איך לבזבז את הכסף שיש לה".
השחיתות בממשלת גואון הגיעה לשיאה ב "צי המלט" הידוע לשמצה. בקיץ 1975, כאשר נמל לאגוס נתקע עם מאות ספינות המנסות לפרוק מלט. איכשהו, סוכנים של ממשלת ניגריה חתמו על חוזים עם 68 ספקים בינלאומיים שונים עבור משלוח של סך של 20 מיליון טון מלט בשנה אחת ללאגוס, אף על פי שנמלה יכול היה רק לקבל כמיליון טון מטען בשנה. יתרה מכך, חוזי המלט המפוקפקים כללו סעיפים שהיו נוחים מאוד לספקים, התשלום לספקים הרקיע שחקים ככל שהספינות בילו זמן רב יותר בנמלים בהמתנה לפריקה (או אפילו אם הם ישבו בנמלי הבית שלהם מחכים לקבל רשות לעזוב עבור לניגריה). ממשלת ניגריה לא תפסה לגמרי את גודל הטעות שלה עד לאירוע "צי המלט" שהתרחש בנמל לאגוס, באירוע זה הדרך בנמל הייתה כה פקוקה עד שלא היה ניתן להעביר בנמל אפילו מוצרי יסוד בסיסיים, אולם באותה עת כבר היה מאוחר מדי.
ניסיונותיה  של המדינה להתנער מחוזי המלט הובילו להטלת אמברגו חירום על כל משלוח הנכנס למדינה, מדיניות זו כבלה את ניגריה והובילה להליכים משפטיים בינלאומיים כלפי ניגריה ברחבי העולם וזו נמשכה במשך שנים רבות, לרבות החלטה 1983 של בית המשפט העליון של ארצות הברית. שערוריות אלה עוררו אי שביעות רצון בתוך הצבא. ב-29 ביולי 1975, בזמן שגואון השתתף בפסגה של הארגון לאחדות אפריקה בקמפלה שבאוגנדה, קבוצה של קצינים בראשות ג'ו נאנוואן גארבה הודיעה על הפלת שלטונו. קושרי הקשר להפלת שלטונו של גואון מינו את מוחמד מורטלה לראש הממשלה החדש ואת אולסג'אן אובאסאנג'ו כסגנו.
חייו המאוחרים
בשנת 1975, לאחר מפלתו, יצא גואון לגלות בבריטניה, שם רכש תואר דוקטור במדעי המדינה כסטודנט באוניברסיטת וורוויק. הוא גר בעיקר בצפון לונדון ובהרטפורדשייר, ובלט בחיי הקהילה האזוריים. הוא שימש במשך תקופה כשמש-כנסייה בכנסייה הקהילתית באזור מגוריו שאליה הוא משתייך, סנט מרי הבתולה, מונקן האדלי.
בפברואר 1976, גואון היה מעורב בהפיכה בראשות סא"ל בוקה סוכה דימקה; השניים גרמו למותו של האלוף מוחמד מורטלה. על פי וידויו של דימקה, הוא נפגש עם גואון בלונדון, וקיבל את תמיכתו בנוגע להפיכה. בנוסף, ציין דימקה לפני הוצאתו להורג כי מטרת ההפיכה הייתה להוביל לעלייתו של גואון לשלטון בניגריה. כתוצאת ממצאי בית הדין, גואון הוכרז כמבוקש על ידי ממשלת ניגריה, דרגותיו הצבאיות נלקחו ממנו שלא בפניו והפנסיה הצבאית שלו בוטלה. לבסוף, גואון קיבל חנינה על ידי בית הדין הניגרי, בתקופת שלטונה של הרפובליקה השנייה תחת הנשיא שאבו שאגארי. דרגתו של גואון (דרגת אלוף) נשללה ממנו, אך הוחזרה לו בשנת 1987, על ידי האלוף איברהים באבאנגידה.
גואון חזר לניגריה ב-1983, ובשנת 1990 הקים קבוצה בשם המתפללים של ניגריה. על אף שמרכז פעילותו של גואון עודנו בבריטניה, גואון מאייש כיום תפקיד של 'מדינאי בכיר' בפוליטיקה האפריקאית, כך לדוגמה הוא שימש כמשקיף רשמי בבחירות לנשיאות גאנה בשנת 2008. יתר על כן, גואון גם מעורב בתוכנית מאבק באיידס יחד עם הקרן העולמית של ז'נבה. בשנת 1992 נוסד ארגונו של גואון אשר נקרא "המרכז של יעקובו גואון". הארגון אמור לטפל בנושאים שונים בעלי עניין ציבורי בניגריה כמו שמירה על התנהלות ממשל תקינה ועיסוק בבדיקה ופיקוח על מחלות זיהומיות, כולל איידס/HIV, תולעת גינאה ומלריה.
מריאנה יואכים
מריאנה יואכים (נולדה מריאנה פראגר: 5 בנובמבר 1921 – 4 במרץ 1943) הייתה פעילת מחתרת בתנועת ההתנגדות גרמנית לנאצים, יהודייה-גרמנייה בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא הוצאה להורג בכלא פלצנזה ב-4 במרץ 1943 בעקבות הצתה מכוונת של חברי תנועת ההתנגדות ב-18 במאי 1942, שהציתו תערוכת תעמולה אנטישמית ואנטי-קומוניסטית בשם "גן עדן לפועלים" (שם אירוני שניתן על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם) בפארק לוסטגארטן בברלין.
ביוגרפיה
מריאנה פראגר גדלה בברלין. גאורג פראגר, אביה, היה עובד בניין. לאחר שסיימה את לימודיה בהצלחה עבדה כמטפלת בבית היתומים היהודי במרכז העיר ("גיפסשטראסה"). בקיץ 1940 נאלצה לוותר על מקצוע זה, ונדרשה על ידי הרשויות להתגורר ברטנוב שם הפכה לעובדת כפייה בחקלאות.
מריאן פראגר התחתנה עם היינץ יואכים ב־22 באוגוסט 1941. שני הוריה של מריאנה סווגו על ידי הרשויות כיהודים. חמה זוהה אף הוא כיהודי, אף על פי שחמותה הטרייה לא הייתה. בזמן נישואיהם היינץ היה גם עובד כפייה, ב"מחלקת היהודים" במפעל סימנס בברלין-שפנדאו. דרישת עבודת הכפייה של מריאנה יואכים עצמה החזירה אותה עד אז לברלין שם עבדה בברלין-ויטנאו במפעל "אלפרד טבס" שלפני המלחמה ייצרו חלקי רכב.
אחד מעמיתיו לעבודה של היינץ יואכים ב"מחלקת היהודים" בסימנס היה החשמלאי הרברט באום. בערך בזמן נישואיהם היינץ ומריאנה יואכים הפכו לחברים במה שכונה בשם "קבוצת באום", חוג עובדי כפייה החיים בברלין. רוב חברי הקבוצה היו יהודים צעירים ונטו פוליטית לצד השמאלי של המפה. כמה חברים חיו "במחתרת" - ללא רישום בעירייה - על מנת להקשות על הרשויות לעקוב אחריהם. בני הזוג יואכים חלקו דירה קטנה ליד רייקשטראסה ברובע פרנצלאואר ברג, ששימשה לעיתים קרובות לפגישות "הקבוצה האנטי-פשיסטית של פרנצלאואר ברג" ("Antifaschistischen Gruppe im Prenzlauer Berg Berlin" / AGiP) - שם שבאמצעותו זיהתה עצמה הקבוצה של באום. אף על פי שנושאי הדיון היו רחבים, אחד הדברים עליהם דנו החברים בעוצמה הולכת וגוברת היה כיצד מערערים את השלטון הנאצי.
"הפעולה הפוליטית" הידועה ביותר של קבוצת באום הייתה מתקפת הצתה שבוצעה ב־18 במאי 1942 נגד תערוכת "גן העדן הסובייטי בפארק לוסטגארטן שבברלין. מטרת התערוכה הייתה להדגים בפני העם את "העוני, האומללות, השפל והצורך" שהיו מאפייני החיים ביודאו-קומוניזם בברית המועצות". מתקפת ההצתה גרמה לנזק פיזי יחסית קטן לתערוכה, שנפתחה מחדש למחרת, אך לחדשות עליה הייתה השפעה מתמשכת יותר.
הרברט באום והיינץ יואכים נעצרו בעבודה ב־22 במאי 1942. בעקבות זאת נערכו מעצרים נוספים. לאחר קצת יותר משבועיים נעצרה מריאנה יואכים בביתה ב־9 ביוני 1942.
מכתבים הביתה
במהלך כליאתה, מריאנה יואכים הורשתה לשלוח ולקבל מכתב אחד בחודש. לא ברור אם זו הייתה העמדה לאורך תקופת הכליאה שלה, ולא ברור עד כמה היא מוגבלת במה שהותר לה לכתוב. המכתבים שכתבה להוריה מיום 15 בנובמבר 1942, 15 בדצמבר 1942, 17 בינואר 1943 ו-4 במרץ 1943 הועמדו לרשות האינטרנט על ידי מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די. סי. ושופכים אור על מצבה הנפשי של מריאנה יואכים במהלך הזמן ההוא. היא כתבה מכתב שני ב -4 במרץ 1943, הפעם להוריו של בעלה המנוח. בה תיארה את הגילוי כי היינץ כבר הוצא להורג - ב־18 באוגוסט 1942 - כ"מכת הגורל האכזרית" ("der schwerste Schicksalsschlag "). היא הודיעה לחותניה על הוצאתה להורג הצפויה והזכירה כי נשלחו אליה הדברים הנותרים. היא האמינה - נכון - כי להוריו של היינץ היה סיכוי טוב יותר לשרוד את הסיוט הנאצי מאשר להוריה שלה. "שלחתי את הדברים שלי לכתובת שלך, אמא יקרה [-המחותנת], כי אני לא יודעת כמה זמן עוד ההורים היקרים [שלי] עדיין כאן" ("Meinen Nachlass habe ich an Deine Adresse gehen lassen, liebe Mama, weil ich doch nicht weiss, wie lange meine lieben Eltern noch hier sind" ). במכתביה נראה כי הייתה מופתעת וחשה תחושת הקלה שהם (עדיין) לא נשלחו (למחנות).
הוצאה להורג וגורל משפחתה
מריאנה יואכים הוצאה להורג בעריפת ראש בבית הכלא פלצנזה בברלין ב-4 במרץ 1943. אחותה הצעירה, אילזה, הצליחה לברוח לאנגליה לפני המלחמה. מאוחר יותר במרץ 1943 גורשו הוריה גאורג וג'ני פראגר, לאושוויץ. משם הם הועברו למחנה הריכוז טרזינשטט ושם מתו. אביו של היינץ אלפונס יואכים, נפטר לקראת סוף שנת 1944 במחנה הריכוז זקסנהאוזן. אנה יואכים, אמו, של היינץ אשר לא סווגה כיהודייה, לעומת זאת, שרדה את המלחמה.
ברנהרד שטיינמץ
ברנהרד שטיינמץ (בגרמנית: Bernhard Steinmetz; 13 באוגוסט 1896 – 22 בינואר 1981) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
שטיינמץ נולד ב-13 באוגוסט 1896 בנויינקירכן, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל שטיינמץ את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. לאחר המלחמה הצטרף שטיינמץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מהשבי התגורר שטיינמץ במינדן, עד למותו ב-22 בינואר 1981.
עמיעד לפידות
עמיעד לפידות (נולד ב-2 במאי 1968) הוא יזם ופעיל חברתי סביבתי ישראלי, מוביל את הפרדת האשפה במקור בישראל. כמו כן, מקדם בנייה ירוקה, חקלאות וגינון בני קיימא ועוסק בתחומי קיימות נוספים, לטובת הפחתת המעורבות האנושית בניצול משאבי כדור הארץ.
בשנת 2011 זכה בפרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית, על קידום נושא הפרדת האשפה במקור בישראל.
ביוגרפיה
לפידות נולד ב-1968 במגדל העמק. בילדותו עבר עם הוריו למושב כרם מהר"ל ומאז הוא מתגורר במושב, שבו הקים בית ירוק. לפידות שירת בחיל הים במשך 13 שנים (רובן בשייטת הצוללות) והשתחרר בדרגת רב-סרן.
ללפידות תואר ראשון (1995) בגאוגרפיה, מאוניברסיטת חיפה, בהדגשת מקצועות האקולוגיה והסביבה ותואר שני (2004) בתכנון ערים ואזורים מהפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
בשנים 2000–2001 השתתף בתוכנית עמיתֵי סביבה של מרכז השל לקיימות, במכון הישראלי לפיתוח חשיבה ומנהיגות סביבתית, תוך התמקדות בתחום הפסולת. בנוסף, השלים קורס חקלאות אורגנית בדגש על תחום הקומפוסט. זאת, במסגרת חברותו בארגון לחקלאות אורגנית.
בנובמבר 2021 החל לנהל את חוות גוונים בכרם מהר"ל המשמשת כמודל לחקלאות בת קיימא.
פעילות ציבורית
לפידות הוא חקלאי אורגני, מגדל זיתים ומגוון עצי פרי וירק. הוא פיתח מודל של חקלאות משקמת סביבה, ליישום עקרונות הקיימות. במסגרת פעילות זו בנה לפידות מודל של ניקוז אוגר מים - ניקוז מים לתעלות המאפשרות להם לחלחל למי התהום. כמו כן, יצר אלמנטים לשיפור אחיזת המים בקרקע ולשילוב של שלוליות חורף בתוך שטחים חקלאיים.
בשנים 2000–2003 היה חבר בארגון "שתיל" (שירות תמיכה וייעוץ לארגונים לשינוי חברתי). במסגרת זאת, עסק בליווי פעילות של מגוון ארגוני סביבה בקידום סדר יום סביבתי. במקביל היה שותף לייסוד הפעילות של הקואליציה לבריאות הציבור - קואליציה של ארגוני סביבה הפועלים להורדת תחלואה בעקבות זיהומים סביבתיים. בהמשך שימש כרכז פרויקט קיימות במרכז השל, המרכז הישראלי לפיתוח חשיבה ומנהיגות סביבתית. הוא ריכז את פרויקט סי"מ 21 (סדר יום מקומי למאה ה-21), ופורום החקלאות של מרכז השל לקידום חקלאות בת קיימא.
ב-2006 הקים לפידות את עמותת "ארץ כרמל", לקידום רעיון הקיימות. העמותה שימשה כפלטפורמה ביצועית למיזם הפרדת פסולת במקור, שכללה מיחזור אשפה אורגנית בשילוב הקהילה, ויצרה תשתיות מתאימות. כמו כן עסקה העמותה בגיוס והפעלת כוח אדם, במתן פתרונות הנדסיים, בתכנון אסטרטגי ובניהול כלכלי. פעילות העמותה החלה בכרם מהר"ל ומשם התפשטה לכ-60 קהילות ברחבי הארץ. במסגרת המיזם הוקם והופעל אתר הקומפוסט הראשון בישראל לטיפול בפסולת אורגנית מופרדת במקור. האתר פעל עד לשנת 2015.
בשנת 2012 ייסד לפידות את חברת ארץ שפ"ע, שמטרתה לקדם את רעיון הקיימות, באמצעות מתן פתרונות לטיפול חכם בפסולת. חלק מפעילות החברה התמקד במתן ייעוץ למגוון חברות, לארגונים ולרשויות מקומיות בנושאי טיפול בפסולת ומיחזור, הפרדת אשפה וצמצום עלויות. החברה פיתחה מתקן ייחודי להפיכת פסולת לאנרגיה.
בשנת 2018 החל לפידות לכהן כראש תחום פסולת וקיימות בארגון אדם טבע ודין. בתפקיד זה פעל מול מקבלי החלטות בשלטון המקומי ובמשרדי הממשלה, בעיקר במשרד להגנת הסביבה והוביל תהליכים לקידום הנושא הסביבתי בתחום הטיפול בפסולת. לפידות חבר בוועד המנהל של קרן הניקיון בשליטת המשרד להגנת הסביבה.
בשנת 2021 הוציא לאור את ספרו "התפוח נפל רחוק מהעץ".
שינג-שן צ'רן
שינג-שן צ'רן (במנדרינית תקנית: 陳省身; 26 באוקטובר 1911 - 3 בדצמבר 2004) היה מתמטיקאי סיני-אמריקאי שתרם תרומות יסודיות לגאומטריה הדיפרנציאלית ולטופולוגיה והקים את תחום הגאומטריה הדיפלרנציאלית הגלובלית. הוא נחשב לדמות מובילה בתחום הגאומטריה ולאחד מחשובי המתמטיקאים במאה ה-20 ועבודתו המדעית הוכתרה בפרסים רבים, בהם פרס וולף למתמטיקה ופרס שאו הראשון.
שינג-שן צ'רן היה יליד סין שהיגר לארצות הברית. הוא עבד כמעט עשור באוניברסיטת שיקגו לפני שעבר לאוניברסיטת ברקלי, שבה ייסד בשנת 1982 את מכון המחקר למדעי מתמטיקה והיה למנהלו הראשון. לזכרו מעניק איגוד המתמטיקה הבינלאומי את מדליית צ'רן היוקרתית כאות הוקרה על הישגים יוצאי דופן בתחום המתמטיקה.
ילדות וצעירות בסין
צ'רן נולד בנפת שיושוי, ג'יאשׂינג, במחוז ג'ג'יאנג אחד מארבעת ילדיהם של באו ג'נג-צ'ן, משפטן ושל אשתו מיי האן. שנה אחרי לידתו הודחה שושלת צ'ינג וסין הפכה לרפובליקה. צ'רן למד בילדותו בבית אצל דודתו ואצל אביו. אחר כך למד מתמטיקה לבד מספר בעל שלושה כרכים. בשנת 1920 הוא עבר בקלות את מבחני הכניסה לגימנסיית "שיו ג'ואו". בשנת 1922 בגלל עבודת אביו בבית המשפט בטיינג'ין, עבר איתו לעיר הזאת ולמד עוד ארבע שנים בתיכון "פו לואן". התעמק אז בתרגילי אלגברה מתקדמים לפי הספר Higher Algebra של הול ונייט וב" Geometry and Trigonometry" מאת ונטוורת' וסמית'.
בהמשך עבר לעבוד כמדריך בחוג למתמטיקה של אוניברסיטת צינגהואה בבייז'ינג (אז בייפינג). באותו זמן הוא נרשם שם גם כסטונדט לתואר שני. הוא למד גאומטריה דיפרנציאלית פרויקטיבית אצל סון גואנגיואן, יליד ג'ג'יאנג כמוהו, שהיה מומחה לגאומטריה וללוגיקה בוגר אוניברסיטת שיקגו. גם סון נחשב לאחד ממייסדי המתמטיקה המודרנית בסין. ב-1932 פרסם צ'רן את מחקרו הראשון בכתב העת של האוניברסיטה. בקיץ 1934 הוא סיים תואר שני והיה לסטודנט הראשון שקיבל תואר מוסמך למתמטיקה בארצו. באוניברסיטת צינגהואה התוודע צ'רן לדמויות נוספות מקרב מדעני סין:יאנג קו-צ'ואן, גם הוא בוגר שיקגו, אביו של הפיזיקאי חתן פרס נובל צ'ן-נינג יאנג, לימד אותו אלגברה. צ'רן עצמו לימד את יאנג מתמטיקה לתואר ראשון. המתמטיקאי הואה לואוגנג היה לו עמית ללימודים ושותף לחדר. ב-1932 כשביקר וילהלם בלאשקה מאוניברסיטת המבורג באוניברסיטת צינגהואה התרשם מאוד מאישיותו של צ'רן וממחקריו.
באירופה ושובו לסין
ב-1934 קיבל צ'רן מלגת לימודים לארצות הברית אבל רצה מאוד ללמוד אצל בלאשקה בגרמניה. בסיבסוד אוניברסיטת צינגהואה והקרן הסינית לתרבות ולחינוך קיבל מלגה ללמוד אצל בלאשקה באוניברסיטת המבורג. למד אצל בלאשקה גאומטריית הרשתות ואחר כך תאוריית קרטן-קהלר. ב-1936 קיבל את התואר דוקטור למדעים (Dr. rer.nat) באוניברסיטת המבורג. לפי המלצת בלאשקה נסע להמשיך בלימודים בפריז. התעוררה בפניו האפשרות לבחור בין קריירה בתחום האלגברה בגרמניה תחת הדרכתו של אמיל ארטין או לחלופין קריירה בתחום הגאומטריה אצל אלי קרטן. אף על פי שהוקסם לדבריו על ידי "יופייה הארגוני" של האלגברה של אמיל ארטין, בספטמבר 1936 החליט לבסוף לנסוע לצרפת. הוא למד שם שנה באוניברסיטת סורבון. לפני כן הזדמן לו באוגוסט 1936 לצפות באולימפיאדת ברלין ביחד עם ידידו הואה לואוגנג שבא מקיימברידג' לבקרו לזמן קצר.
בקיץ 1937 קיבל את הזמנת אוניברסיטת צינגהואה וחזר לסין. הוא התמנה שם לפרופסור למתמטיקה. אולם, באוגוסט 1937 אחרי תקרית גשר מרקו פולו ופריצת מלחמת סין–יפן השנייה, נאלצה אוניברסיטת צינגהואה להתפנות מבייז'ינג למערב סין. שלוש אוניברסיטאות:בייז'ינג, צינגהואה וננקאי הועברו לקונמינג, במחוז יונאן והתמזגו באוניברסיטה הלאומית המשותפת הדרום-מערבית. באותה שנה הואה לואוגנג התמנה לפרופסור בצינגהואה.
ב-1939 צ'רן התחתן עם שי-פנינג צ'נג. לזוג נולדו שני ילדים:פול ומיי.
שהות קצרה בארצות הברית
ביולי 1943 נסע צ'רן לארצות הברית ועבד במכון למחקר מתקדם IAS בפרינסטון שבניו ג'רזי. הוא חקר אז המחלקות האופייניות בגאומטריה הדיפירנציאלית. זמן קצר לאחר מכן הוא הוזמן על ידי סולומון ליפשיץ להיות עורך של כתב העת Annals of Mathematics.
שיבה נוספת לסין
ב-1945 הגיע צ'רן לשאנגחאי על מנת לעזור בהקמת המכון למתמטיקה של האקדמיה הסינית (Academia Sinica). מוסדות אקדמיים אלה הועברו בהמשך לבירת הרפובליקה, ננקינג. הוא היה היושב ראש המכהן של המכון. תחת הדרכתו למד אז וו וונג'ון. ב-1948 צ'רן נבחר לאחד החברים הראשונים של האקדמיה הסינית, בגיל 37 - הצעיר שביניהם.
ביקורים קצרים בסין
ב-27 בפברואר 1972 פורסמה הצהרת שנגחאי על נורמליזציה של היחסים בין ארצות הברית וסין העממית ואזרחים אמריקאים הורשו לבקר ברפובליקה העממית של סין. בספטמבר 1972 ביקר בסין גם צ'רן ואשתו. בהמשך הוא חזר לבקר עוד 24 פעמים, מהן 14 במחוז הולדתו ג'ג'יאנג. צ'רן הקים בסין את המכון ננקאי למתמטיקה באוניברסיטת ננקאי שבה למד בצעירותו. המכון הוקם רשמית ב-1984 אך פתח את שעריו בפועל ב-17 באוקטובר 1985. אחרי מותו ב-2004 הוא קיבל את שמו של צ'רן.
בארצות הברית
מלחמת האזרחים הסינית אילצה אותו לשוב בסוף שנת 1948 לארצות הברית. הוא חזר ל-IAS וב-1949 התמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת שיקגו. באותה תקופה ארנסט פרסטון ליין, ראש הקתדרה לשעבר בשיקגו, היה למדריך עבודת מורה לשעבר של צ'רן באוניברסיטת צינגהואה. ב-1960 עבר צ'רן לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא עבד בה עד לפרישתו לגמלאות (פרופסור אמריטוס) ב-1979. ב-1961 הוא קיבל את האזרחות האמריקאית. באותה שנה הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1981 הוא הקים את המכון למחקר במדעי מתמטיקה MSRI בברקלי, אחד המכונים הגדולים ביותר מסוג זה בעולם. הוא ניהל אותו עד שנת 1984. ב-1964 הוא נבחר לסגן יושב ראש החברה האמריקאית למתמטיקה. שינג-טונג יאו היה אחד מתלמידיו לעבודת דוקטורט.
שנותיו האחרונות
בעזרת צ'רן הוקם מכון למחקר מתמטי גם בטאיפיי בטאיוואן בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הלאומית טאיוואן, האוניברסיטה הלאומית צינגהואה והמכון למתמטיקה של האקדמיה הסינית. צ'רן היה גם מנהל ויועץ של המרכז למדעים מתמטיים באוניברסיטת ז'ג'יאנג בהנג'ואו.
החל משנת 2000 ועד מותו חי צ'רן בטיינג'ין בסין. בשנת 2004 הוא נפטר בביתו בטיינג'ין בגיל 93.
מחקריו
עבודתו של צ'רן נגעה לכל תחומיה הקלאסיים של הגאמטריה הדיפרנציאלית. היא כללה תחומים הנחקרים רבות בימינו - תאוריית צ'רן-סיימונס - המבוססים על מאמר משנת 1974 שנכתב על ידי צ'רן יחד עם ג'יימס הריס סיימונס, כמו כן את תאוריית צ'רן-וייל, המקשרת עוד משנת 1944 אינווריאנטים של עקמומיות עם מחלקות אופייניות - לפי מאמרם משנת 1943 של קרל אלנדורפר ואנדרה וייל על אודות משפט גאוס-בונה, את המחלקות בסיסיות צ'רן, ושדות מחקר כמו הגאומטריה הדיפרנציאלית פרויקטיבית ומתמטיקת הרשתות. הוא פרסם ממצאים על הגאומטריה האינטגרלית, על תאוריית פיזור הערך בפונקציות ההולומורפיות וכל משטחים מזעריים.
חייו הפרטיים
צ'רן ביקש לפני מותו להעביר את קבר אשתו המנוחה לצידו בקמפוס אוניברסיטת ננקאי. למטרה זו בשנת 2011 הקימה האוניברסיטה חלקת קבורה על שמו. בחלקה נמצאים קבריהם של צ'רן ושל אשתו צ'נג - הבנוים משני לוחות שיש לבן ומצבת גרניט שחור, וכן 23 כיסאות שעליהם יוכלו להתיישב מדענים ולשוחח על סוגיות מדעיות.
פרסים ואותות הוקרה
הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד באוניברסיטה הסינית של הונג קונג (1969), אוניברסיטת שיקגו (1969) המכון הטכנולוגי של ציריך ETH בציריך (1982), אוניברסיטת סטוני ברוק ניו יורק (1985), המכון לטכנולוגיה ברלין (1986), אוניברסיטת המבורג, (1971) אוניברסיטת ננקאי (1985)
צ'רן קיבל גם תוארי פרופסור לשם כבוד במוסדות אקדמיים רבים בסין ובעולם:אוניברסיטת בייז'ינג (1978), אוניברסיטת ננקאי בטיינג'ין- שבה למד (1978), האקדמיה הסינית למדעים - המכון למדעי מערכת בבייז'ינג (1980), אוניברסיטת ג'ינאן בגואנגג'ואו (1980), בית הספר ללימודי דוקטורט של האקדמיה הסינית למדעים (1984), אוניברסיטת ננג'ינג (1985), האוניברסיטה התקנית של מזרח סין בשנגחאי (1985), האוניברסיטה למדע ולטכנולוגיה של סין בחפיי, האוניברסיטה התקנית של בייז'ינג (1985), אוניברסיטת ג'ג'יאנג בהנגג'או (1985), אוניברסיטת הנגג'ואו (1986 - היא התמזגה עם אוניברסיטת ג'ג'יאנג ב-1998), אוניברסיטת פודאן בשנגחאי (1986), האוניברסיטה הטכנולוגית של שנגחאי (1986), אוניברסיטת טיינג'ין (1987), אוניברסיטת טוהוקו בסנדאי (יפן) (1987) וכו'
הנצחה
נקראו לפי שמו:
קישורים חיצוניים
1999 Richard S. Palais and Chuu-Lian Terng - The Life and Mathematics of Shiing-Shen Chern Reflexions, daily newsletter of the International Congress of Mathematicians 21 August 2010
חיים ע. קוליץ
'''חיים ע. (עמנואל) קוליץ''' (תרע"ט, 1919 – תשנ"ג, ינואר 1993) היה איש עסקים, סופר והוגה דעות ישראלי. יקיר ירושלים.
ביוגרפיה
נולד באליטא שבמחוז קובנה, ליטא, בנם של חנה פייגה והרב דוד נחמן קולידצקי, ששימש כרב העיר. בהיותו בן שש התייתם מאביו. באלול תרצ"ד (1934) עלה עם אמו וחלק ממשפחתו לארץ ישראל. עם הגיעו נכנס ללמוד בישיבת חברון בירושלים ולמד בה עד נישואיו. הוסמך לרבנות על ידי הרבנים איסר זלמן מלצר והרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
בשנת תש"ב (1942) נישא לזלדה זוננפלד, בת יפה ואליהו מרדכי, בנו של הרב יוסף חיים זוננפלד. מאז 1947 היה איש אצ"ל, וחבר תנועת החרות מראשיתה.
במשך כארבעים שנה ניהל מירושלים פעילות תעשייתית ומסחרית בינלאומית ענפה בתחומי העורות, העצים והתיירות.
בסוף שנות ה-70 חיסל את עסקיו כדי להתרכז במחקר וכתיבה בנושאים עיוניים. התמקד בתקופת התנאים, שאודותיה פרסם סדרת ספרים.
ביתו בירושלים שימש בית ועד לדיונים וויכוחים בנושאים פוליטיים, חברתיים ותרבותיים. בין המשתתפים היה מנחם בגין.
נבחר כ"יקיר ירושלים" לשנת תשמ"ט (1989).
לאחר מותו, בינואר 1993, נקראה על שמו דרך מרכזית בדרום ירושלים.
משפחתו
אחיו הרב יצחק קוליץ היה הרב הראשי של ירושלים (1983–2002). אחיו צבי קוליץ היה סופר, פובליציסט, מחזאי ומרצה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. אחיו, לואי קוליץ, היה טייס בחיל האוויר המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה ונהרג בהפצצה מעל ברסט בשנת 1941. מקום קבורתו לא נודע. אחותו רחל מרגליות הייתה מורה, סופרת וחוקרת המקרא.
בנו, דוד קוליץ, הוא איש עסקים, חתנו של אליהו סחרוב. בנו, יוסף קוליץ, הוא מומחה בתחום האנרגיה.
נכדו, סמ"ר, נהרג באפריל 2001 בעת שירותו בצה"ל בהר חברון.
פרוטוקול נידהאם-שרודר
בקריפטוגרפיה, פרוטוקול נידהאם-שרודר הוא פרוטוקול להעברת מפתחות על גבי רשת לא מאובטחת אשר פותח ב-1978 על ידי מדעני המחשב רוג'ר נידהאם ומייקל שרודר. לפרוטוקול זה ישנן שתי גרסאות, אשר האחת מתבססת על צופן סימטרי והשנייה מתבססת על צופן אסימטרי.
הפרוטוקול הסימטרי
מטרת הפרוטוקול הוא ייצור של מפתח שיחה (Session Key) בין שני משתתפים בערוץ התקשורת על מנת להקטין את חלון ההתקפה על הערוץ. הפרוטוקול מתבסס על הצפנה סימטרית (פרוטוקול שיתוף מפתח) והיווה למעשה את הבסיס לפרוטוקול "קרברוס" החדיש יותר.
שלבי הפרוטוקול:
השלב הרביעי פגיע להתקפת שליחה מחדש; האקר שברשותו מפתח שיחה ישן, יכול להשתמש בו לרעה ולהתחזות לבארט על ידי שליחת הודעה לאליס עם אותו המפתח. פרוטוקול קרברוס מתקן את הפרצה על ידי הוספת חתימת זמן.
הפרוטוקול הלא סימטרי
מטרת הפרוטוקול הוא להבטיח אימות של שני משתתפים בערוץ התקשורת, והנחת היסוד היא שמשתמשים באלגוריתם הצפנה על ידי מפתח ציבורי (לדוגמה RSA).
גם בפרוטוקול זה יש שלושה צדדים אותם נכנה שוב כאליס (A), בארט B וטום (T).
שלבי הפרוטוקול:
גרסתו הבסיסית של הפרוטוקול פגיעה להתקפת אדם באמצע. בהתקפה זו האקר יכול לשכנע את אליס ליצור קשר עימו על מנת שיעביר את ההודעות לבארט ובכך לשבש את הקשר ולשכנע את בארט שהוא אכן דובר עם אליס.
במסגרת המתקפה, אליס שולחת למתחזה את הנונס שלה, אשר מפענח את המסר עם המפתח הפרטי שלו. המתחזה מעביר את ההודעה לבארט ומעמיד פנים שהיא הגיעה מאליס. בארט מצרף להודעה את הנונס שלו ושולח אותו למתחזה, אשר מעביר את המסר לאליס, כביכול הוכחה לכך שהמסר אכן נקלט. אליס מפענחת את הנונס של בארט עם המפתח הפרטי שלה, ומעבירה אותו למתחזה. המתחזה משתמש בנונס הבלתי-מפוענח של בארט על מנת להצפין אותו מחדש ולשלוח לבארט על מנת להוכיח שאליס כביכול אכן פענחה את המסר.
התקפה זו זוהתה על ידי מדען המחשב הבריטי גאווין לואו בשנת 1995, אשר הציע שיטה בה מתוקן צעד 6 כך שיכלול גם הודעת אימות כלשהי מבארט נוסף על שני הנונסים כך שבשלב 6 אליס מקבלת מבארט:. המתחזה אינו יכול להשיב להודעה כיוון שאליס מצפה לקבל מסר עם הזהות של המתחזה בעוד שהיא בפועל מקבלת מסר עם הזהות של בארט.
ברט דייר
ברט ג'ורדן דייר (באנגלית: Brett Jordan Dier; נולד ב-14 בפברואר 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמייקל קורדרו ג'וניור בסדרת הטלוויזיה "ג'יין הבתולה".
ביוגרפיה
דייר נולד ב־14 בפברואר 1990 בלונדון, אונטריו. הוא בעל חגורה שחורה בטאקוונדו. הוא ניגן מגיל צעיר על פסנתר וגיטרה. ברט הוא מוזיקאי אוטודידקט. הוא גם רקדן ברייקדאנס ומתאמן בשחייה.
קריירה
דייר קיבל את תפקיד הבכורה שלו בסרט הטלוויזיה "Family in Hiding" כמאט פיטרסון בשנת 2006.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "רייבנסווד" בתור לוק מת'סון. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
מרטין הופמן
מרטין הופמן (בגרמנית: Martin Hoffmann, נולד ב-22 במרץ 1955 בגומרן שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה בפ.צ. מגדבורג, עמה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1974. להופמן 62 הופעות ו-15 שערים בנבחרת גרמניה המזרחית, עמה השתתף במונדיאל 1974, וזכה במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976.
קריירת מועדונים
הופמן שיחק בנוער של פ.צ. מגדבורג, ובשנת 1972 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, כאשר היה בן 17. בעונתו הראשונה במועדון זכה הופמן בגביע המזרח גרמני, ובעונתו השנייה זכה הופמן באליפות ליגת העל המזרח גרמנית, ובגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 0–2 על מילאן, במשחק בו הופמן שיחק 90 דקות. בעונת 1974/75 הוסיף הופמן למאזנו אליפות נוספת, ובהמשך זכה בעוד שלושה גביעים של מזרח גרמניה, האחרון בעונת 1982/83. בשנת 1985 פרש הופמן ממשחק פעיל, כאשר היה בן 30 בלבד.