cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כביש 444
היסטוריה
בסוף העשור השני של המאה ה-21 התחיל פרויקט לשדרוג הכביש, במטרה להפוך אותו לכביש דו-מסלולי, בעל שני נתיבי נסיעה לכל כיוון לכל אורכו. במסגרת זו, נבנה מחלף ראש העין דרום, נסלל מסלול נוסף בקטע אלעד-ברקת, כולל הכפלת הגשר מעל כביש 6 ושודרג צומת הכניסה לטייבה. בנוסף מתבצע הפרויקט להשלמת עוקף ג'לג'וליה-קלקיליה לפי התכנון המקורי. הפרויקט כולל הקמת כביש חדש דו-מסלולי ודו-נתיבי באורך 5 ק"מ בצמוד לגדר ההפרדה ליד קלקיליה והקמת גשר באורך 465 מטרים מעל כביש 6.
בתוואי הצפוני של הדרך עובר כיום כביש 574, המתחיל בצומת בארותיים בפאתי העיר טול כרם, מתחבר לכביש המקורי בפאתי זמר וממשיך בתוואי המקורי עד אזור נחל עירון. על פי תוכנית שאושרה ב-2002, הכביש אמור להמשיך מטייבה בתוואי חדש ולהתחבר לכביש 57 ליד ניצני עוז. במרץ 2019 פורסמה הודעת הפקעה של שטחים הנדרשים לצורך סלילת קטע זה של הכביש. קטע זה ישמש ככניסה נוספת לעיר חריש הסובלת מבעיות תחבורה.
ב-29 בספטמבר 2022 נפתח מקטע חדש בן 5 ק"מ אשר מחבר את צומת נווה ימין מזרח לצומת אייל. פתיחת המקטע החדש הקשתה על תושבי השומרון שמגיעים מכביש 55 עקב היווצרות פקקי ענק. בנוסף, ירד הצורך בכביש 5504 אשר עד אז שימש כמקטע משלים למקטע זה.
אינדיטרוניקה
אינדיטרוניקה (באנגלית: Indietronica או Indie Electronic) היא סוגה מוזיקלית שהתפתחה בשנות התשעים המאוחרות בגרמניה. הז'אנר הוא שילוב של אינדי, מוזיקה אלקטרונית, רוק ופופ. הכלים הבסיסיים בהם משתמשים בסוגה זו הם מקלדת אלקטרונית, סינתיסייזר, סמפלר ומכונת תופים.
להקות בולטות בז'אנר הן La Roux ,The Postal Service וכן הפרויקט המוזיקלי Owl City.
יהושע בכרך
הרב יהושע בכרך (3 באוקטובר 1914 - 15 במאי 2002) היה רב ואיש חינוך, חתן פרס ישראל לספרות תורנית.
ביוגרפיה
יהושע בכרך נולד בוהלין, צאצאו של הרב יאיר חיים בכרך ותלמידו של הרב שמעון שקופ. לאחר עלייתו לארץ ישראל ניהל את מוסד עלייה בפתח תקווה לעולים יתומים וניצולי שואה. בשנים הראשונות לאחר הקמת מדינת ישראל החל בהוצאה מחדש של ספרי הרב יאיר חיים בכרך והוסיף בהם חלקים שנשמרו במשפחה ולא פורסמו מסיבות שונות במועד כתיבתם.
במהלך השנים הורה תנ"ך במוסדות שונים - ישיבות ובתי ספר תיכוניים. לאחר שהוקמה מכללה ירושלים צירף הרב יהודה קופרמן את הרב בכרך לצוות המרצים במכללה. עיקר עיסוקו היה בהוראת נביאים ראשונים.
כמורה נהג בכרך לדון בסיפורי התנ"ך ולפרשם. במאמר פרי עטו כתב כי "בלימוד זה אני רוצה להביא את תלמידי לידי הכרה, כי את אשר למדו בתורה אשתקד, וגם יפים היו הדברים בשעתם, הנה היום הם נראים באור חדש, מסביר יותר, מעניין ומוסיף. כי הלא זאת הכוונה וזאת החובה בעברנו שנה שנה על התורה — להתרומם בלימודנו ולראות בה תמיד אופקים חדשים מאירים ושמחים".
הוציא סדרת ספרים העוסקים בפירושו הפשוט אך המעמיק לספרי הנביאים והכתובים, עליהם זכה בפרס ישראל לספרות תורנית.
לימד בין היתר בישיבת מרכז הרב, בישיבת אור עציון, ובכולל מר"ץ.
חי בערוב ימיו בקרית משה, נפטר בחיפה ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
ספרי הרב בכרך על נביאים וכתובים
בעקבות עידודו של הרב קופרמן פרסם הרב בכרך סדרת ספרים לביאור התנ"ך לאור מדרשי חז"ל, ובהם: עבור סדרת ספרים זו זכה בפרס ישראל לספרות תורנית לשנת ה'תשנ"ז (1997).
לגולאס
לגולאס הוא דמות בדיונית, מעולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
ביוגרפיה
במהלך העלילה חל תהליך של התקרבות והתיידדות בין גימלי הגמד ללגולאס האלף. בין הגמדים והאלפים שררה איבה בת אלפי שנים, שנולדה בעקבות סירובו של תינגול לתת סילמריל לגמדים. האלפים ראו בגמדים יצורים גסים, חמדנים וחסרי חן ואילו הגמדים ראו באלפים סנובים יהירים שלעולם לא יוכלו להעריך גמדים ואת מה שגמדים אוהבים. תהליך זה מתבטא בידידות ובשבירת דעות קדומות - כאשר גימלי מראה ללגולאס שהוא אינו מה שחשב בנוגע לגמדים.
תיאור
לאורך הסיפור מוכיח עצמו לגולאס כבן לוויה חשוב ומועיל, וכן כלוחם אמיץ, מוכשר ויעיל. עקב היותו אלף, ראייתו של לגולאס חדה ביותר, והוא אומן בשימוש בחץ וקשת. הוא מצויד בפגיון מעשה חרשי האלפים, בקשת ובאשפת חיצים. לגולאס נועל סנדלים קלים שמגבירים את מהירותו.
בקולנוע
בסרטי ההוביט ושר הטבעות של פיטר ג'קסון, השחקן הבריטי אורלנדו בלום מגלם את לגולאס האלף.
דגש (מעבד תמלילים)
דגש הוא מעבד תמלילים בעל תמיכה בריבוי שפות, שהיה נפוץ בישראל בשנות השמונים ובראשית שנות התשעים.
יתרונותיה של דגש על תוכנות עיבוד תמלילים אחרות, מתבטאים בעיקר בתמיכה בריבוי שפות ובכתיבה דו-כיוונית, בניקוד אוטומטי (תוכנת הניקוד של דגש היא חצי אוטומטית) ובתמיכה בטעמי המקרא, במאגר טקסטים יהודיים ובמיקום ניקוד מדויק.
מעבד התמלילים פותח בחברת "אקסנט תוכנה" שנפתחה על ידי ג'פרי רוזנשיין ואחיו בוב רוזנשיין.
הפורמט הסטנדרטי לשמירתם של מסמכי דגש הוא פורמט DGS, אם כי היא מאפשרת לקרוא ולשמור מסמכים בפורמטים אחרים כגון DOC, HTML, איינשטיין ו-Qtext.
כבכל מעבד תמלילים, גם דגש תומך בתכונות אלו: עיצוב טבלאות, סידור מלל בטורים, יצירת קובצי תבנית, הערות שוליים והערות סיום, יצירת טפסים ושדות, חיפוש והחלפת טקסט, בדיקת איות ושגיאות כתיב.
תכונות ייחודיות, המקנות יתרונות לדגש על פני מעבדי תמלילים אחרים הן:
מוריס פוקס
מוריס פוקס (באנגלית: Maurice Fox; 14 בינואר 1898 האימפריה הרוסית – 25 ביוני 1988 קנדה) היה שחמטאי יהודי-קנדי. זכה שמונה פעמים באליפות קנדה בשחמט.
קורות חיים
בסוף 1898 משפחת פוקס עברה ללונדון, אנגליה. לאחר שסיים את אוניברסיטת לונדון בשנת 1921 היגר פוקס לקנדה בשנת 1923. שנה לאחר מכן סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה לשחמט אחרי ג'ון מוריסון. בשנת 1926 סיים שוב במקום השני. בשנים 1927, 1929, 1931, 1932, 1935, 1938, 1940 ו-1949 זכה באליפות קנדה. פוקס השתתף מספר פעמים גם באליפות הפתוחה של ארצות הברית.
בשנים 1928 ו-1929 ניצח פוקס באליפות מונטריאול. בשנת 1929 סיים במקום החמישי בתחרות בריידלי בארצות הברית (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1930 ניצח באליפות הקיץ במונטריאל. בשנת 1931 סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1933 סיים במקום התשיעי באליפות הפתוחה של ארצות הברית (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1935 ניצח בתחרות הבזק הראשונה שהתקיימה במונטריאול, את אליפות העיר ואת אליפות קנדה. בשנת 1936 סיים במקום השני בתחרות אליפות קנדה אחרי בוריס בלומין. באליפות הפתוחה של ארצות הברית סיים במקום השני בשלב המוקדם אחרי ארתור דייק ובגמר חלק מקום 8–10 (ניצח: ישראל הורוביץ).
בשנת 1937 סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה שהתקיימה בקוויבק (ניצח: בוריס בלומין). פוקס ניצח באליפות קנדה בשנים 1938 ו-1940. ניצחונו האחרון באליפות היה בשנת 1949, כשהקדים את דניאל ינופסקי ופדור בוגאטירצ'וק. בשנת 1945 פוקס ניצח את מוריסון בלוח הראשון בדו-קרב באמצעות הטלגרף בין טורונטו למונטריאול. בשנת 1954 השתתף פוקס בנבחרת האולימפית של קנדה, בלוח המילואים הראשון, באולימפיאדה שהתקיימה באמסטרדם. +5 -2 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). פוקס ניצח את בובי פישר באליפות קנדה הפתוחה שהתקיימה בשנת 1956 במונטריאול.
פוקס היה אמור לקבל תואר אמן בינלאומי על הישגיו הרבים, אך מעולם לא הועברה פניה בנושא לפיד"ה.
Dragonheads
Dragonheads הוא מיני אלבום של להקת הפולק מטאל הפינית אנסיפרום, שיצא ב-15 בפברואר 2006. זהו האלבום הראשון של אנספיריום עם פטרי לינדרוס וללא יארי. האלבום מורכב מהקלטה מחודשת של קטעים מהדמואים, משירי עם פיניים, גרסת כיסוי לאמורפיס ושיר אחד חדש.
תרשים עץ (הסתברות)
בתורת ההסתברות, ניתן להשתמש בתרשים עץ (דיאגרמת עץ) כדי לייצג מרחב הסתברות.
הסתברותו של צומת שווה להסתברות המאורע אליו הוא מקושר, לאחר שמאורע ההורה התרחש. ההסתברות שסדרת מאורעות המובילה לצומת מסוים תתרחש שווה למכפלת הסתברויות הצומת וכל הוריו.
למשל, אם יש כד עם 3 כדורים שחורים ו-2 כדורים לבנים, ואני מוציא שני כדורים בזה אחר זה- בלי להחזיר את הכדור הראשון שהוצאתי. אז הצומת הראשונה היא הוצאת הכדור הראשון - וההסתברות להוצאת כדור שחור היא 0.6 לעומת ההסתברות להוצאת כדור לבן שהיא 0.4. אם הוצאתי כדור שחור אז בצומת השנייה יש לי סיכוי של 0.5 להוצאת כדור שחור, והסתברות של 0.5 להוצאת כדור לבן (כיון שנותרו בכד 2 כדורים שחורים ו-2 כדורים לבנים). אולם, אם הוצאתי כדור לבן בתחילה - אזי בצומת השנייה יש לי סיכוי של 0.75 להוצאת כדור שחור, ו-0.25 להוצאת כדור לבן (כיון שנותרו בכד 3 כדורים שחורים וכדור אחד לבן). המשמעות של זה היא שההסתברות להוצאת שני כדורים שחורים למשל היא מכפלה של ההסתברויות 0.6 ו-0.5, כלומר 0.3. לעומת זאת ההסתברות להוצאת שני כדורים לבנים היא מכפלת ההסתברויות 0.4 ו-0.25, כלומר 0.1.
יעקב טסלר
יואל יעקב (יענקי) טסלר (נולד בכ"ז בסיוון תשל"ג, 27 ביוני 1973) הוא סגן שר התרבות והספורט וחבר הכנסת מטעם מפלגת אגודת ישראל בסיעת יהדות התורה. לפני כן כיהן כחבר מועצה בעיריית אשדוד ושימש כיועצו של סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.
ביוגרפיה
נולד לחיה ולרב אפרים טסלר, שהיה ראש ישיבת ויז'ניץ בהר נוף. כילד התגורר בשכונת סנהדריה בירושלים. התחנך במוסדות ויז'ניץ ובישיבת טשעבין. לאחר נישואיו עבר להתגורר באשדוד.
את דרכו הציבורית החל כחבר במועצה הדתית מטעם אגודת ישראל, ובמקביל ניהל מיזמים של עיתון "המודיע". בשנת 2009 נבחר למועצת העיר אשדוד מטעם אגודת ישראל, תפקיד בו כיהן עד שנת 2019. החל משנת 2015 היה עוזרו של סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, איש אגודת ישראל אף הוא.
ב-31 בינואר 2019 החליט מרכז אגודת ישראל כי טסלר ייצג את חסידות ויז'ניץ ברשימת יהדות התורה לכנסת, במקום נציגה המכהן מנחם אליעזר מוזס. בהתאמה, בהרכב רשימת יהדות התורה לכנסות ה-21, ה-22 וה-23 הוצב במקום החמישי. הסיעה קיבלה 7–8 מנדטים והוא נכנס לכנסת.
ברשימת יהדות התורה לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום השמיני, לאור קידום נציגי חסידות בעלז ודגל התורה ברשימה ונכנס לכנסת רק לאחר הפעלת החוק הנורווגי, אך עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, הסתיימה כהונתו. עם התפטרותו של יעקב ליצמן, טסלר חזר לכהן כחבר הכנסת.
לאחר הבחירות לכנסת ה-25 והקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה לתפקיד סגן שר התרבות.
לקראת יום הזיכרון 2023 הודיעו משפחות שכולות בבאר-טוביה למשרד הביטחון ולמזכירות הממשלה כי אם סגן השר יעקב טסלר יגיע לבית העלמין ביישוב ביום הזיכרון - הם יסגרו את השערים בפניו, בעקבות כך ביטל טסלר את הגעתו לבית העלמין.
אזור הנופש הלאומי קניון גלן
אזור הנופש הלאומי קניון גלן (באנגלית: Glen Canyon National Recreation Area) הוא אזור נופש לאומי, יחידת נופש ושימור טבע של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית המקיף את אגם פאוול וקניון קטרקט במדינות יוטה ואריזונה על שטח של 5,076 קילומטרים רבועים שרובו מדברי.
גאוגרפיה
האזור גובל בפארק הלאומי קפיטול ריף ובפארק הלאומי קניונלנדס מצפון, במונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה במערב, במונומנט הלאומי צוקי השני (Vermilion Cliffs National Monument) ובקצה הצפון מזרחי של הפארק הלאומי גרנד קניון בדרום מערב, בשמורת הנאוואחו בדרום מזרח. היישובים הקרובים ביותר לאזור הנופש הם פייג' באריזונה ובולפרוג (Bullfrog) ביוטה.
אזור הנופש משתרע בתחומי המחוזות סן חואן (San Juan County), קיין (Kane County), גרפילד (Garfield County) וויין (Wayne County) ביוטה, ומחוז קוקונינו באריזונה.
אגם פאוול שסביבו הוקם אזור הנופש נוצר כאשר הושלם סכר קניון גלן בשנת 1966 והוא הציף את קניון גלן וחלק מקניון קטרקט.
אזור הנופש הלאומי קניון גלן הוקם ב-1972 "לשימוש הציבור ולהנאתו ועל מנת לשמר את המאפיינים הנופיים, ההיסטוריים והמדעיים של האזור".
המטרה המוצהרת של אזור הנופש הלאומי קניון גלן הייתה לנופש כמו גם לשימור (בעוד שבפארק לאומי הדגש העיקרי הוא על שימור הטבע). בהתחשב במטרה זו פותח האזור כך שתהיה גישה לאגם פאוול באמצעות חמש מרינות, ארבעה אתרי קמפינג, שני שדות תעופה, וזיכיונות להשכרת בתי סירה.
לקצה הדרום מערבי של אזור הנופש הלאומי קניון גלן באריזונה אפשר להגיע באמצעות כביש 89 וכביש מדינתי 98 של אריזונה. כביש מדינתי 95 וכביש מדינתי 276 של יוטה מובילים לקצה הצפון מזרחי של אזור הנופש ביוטה.
גאולוגיה
בגאולוגיה של האזור שולטת חבורת קניון גלן (Glen Canyon Group) הבנויי מהתצורות (למעלה כלפי מטה): אבן חול נאוואחו, תצורת קיינטה (Kayenta Formation) ואבן חול וינגייט. החתך הסטרטיגרפי הכולל מכיל סלעים המתוארכים החל מתת-התור קרבון פנסילבני ועד תור הקרטיקון.
כריס פאפאס
כריסטופר צ'ארלס פאפאס (באנגלית: Christopher Charles Pappas; נולד ב-4 ביוני 1980) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ניו המפשייר, מאז 2019.
ביוגרפיה
פאפאס נולד במנצ'סטר שבניו המפשייר, בנם של דון וארתור פאפאס. אבי סבו הגיע אל ניו המפשייר כאזרח אמריקני חדש בראשית המאה העשרים לאחר שהיגר לארצות הברית מיוון. ב-1998 סיים פאפאס את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של מנצ'סטר. אחר כך למד במכללת הרווארד, שם כתב בעיתון הרווארד קרימסון. ב-2002 השלים לימודי תואר ראשון בלימודי ממשל באוניברסיטת הרווארד. כמו כן, פאפאס היה חבר באגודה ההיסטורית של מנצ'סטר בחברה לשירותי דרום ניו המפשייר.
ב-1996, בעודו סטודנט, פגש פאפאס את ג'ין שאהין, אז חברת הסנאט של ניו המפשייר, שהתמודדה באותה העת לתפקיד מושל המדינה. הוא חתם טופס התנדבות במטה הבחירות של שאהין, מה שהיה למעשה הפעילות הפוליטית הראשונה שלו. שמונה שנים לאחר מכן, ב-2002, נבחר פאפאס לתפקידו הציבורי הראשון כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר, שם כיהן עד 2006. בשנה זו נבחר לגזבר מחוז הילסבורו, אך ב-2010 הפסיד את התפקיד לרוברט ברנס.
ב-2012 נבחר פאפאס למועצת הרשות המבצעת של מדינת ניו המפשייר, כשהוא גובר על גזבר מחוז הילסבורו רוברט ברנס. הוא נבחר מחדש למועצה בבחירות 2014 ובבחירות שנתיים אחר כך.
במשך שנים נחשב פאפס למועמד פוטנציאלי לבית הנבחרים של ארצות הברית או אפילו לתפקיד מושל המדינה. עם הודעתה של חברת בית הנבחרים קרול שאה-פורטר כי אין בכוונתה להתמודד מחדש בבחירות 2018, הכריז פפס על מועמדותו לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר.
ב-12 בספטמבר 2018 הביס פאפאס בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית עשרה מועמדים נוספים, בהם עוזרו לשעבר של מזכיר ההגנה של ארצות הברית לענייני ציבור מאורה סאליבן ולוי סנדרס, בנו של ברני סנדרס. בבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית אדי אדוארדס, לשעבר חבר באגודת ניו המפשייר לאכיפת משקאות אלכוהוליים ומפקד משטרת המדינה לשעבר.
חיים אישיים
פאפאס רווק ומעולם לא נישא, והוא הומוסקסואל מוצהר.
סוראיה סאנס דה סנטה מריה
מריה סוראיה סאנס דה סנטה-מריה אנטון (בספרדית: Soraya Sáenz de Santamaría, נולדה ב-10 ביוני 1971) היא פוליטיקאית ספרדית המכהנת כסגנית ראש ממשלת ספרד החל מ-2011.
לאחר ההכרזה על עצמאות קטלוניה ובעקבות הדחת קרלס פוג'דמון, מונתה על ידי ראש הממשלה רחוי לתפקיד מושלת חבל קטלוניה בפועל, מתוקף תפקידה כשרת הניהול האזורי.
זוארץ
זוּארץ הוא שם משפחה יהודי-ספרדי. שמות דומים נפוצים בספרד: Xuárez, Juárez, Suárez. המקור לשם הוא פטרונימי או טופונימי. הצורה הפורטוגלית היא Soares. בישראל יש שעיברתו את השם ל"זו-ארץ". {{פירושונים| אישים אחרים
קישורים חיצוניים
}}
כוח דהיתרא עדיף
כוח דְהֶתֵּירָא עדיף (בעברית: כוחו של ההיתר חזק יותר), בשימושו הרווח, הוא כינוי מושאל לגישה מקילה בפסיקת הלכה. במובנו המקורי זהו כלל תלמודי המורה כיצד לנסח את המקרה השנוי במחלוקת, באופן שדעתו של הצד המתיר תובהר באופן ברור יותר בשל התפיסה שחידושו של המתיר הוא כעיקרון גדול יותר משל האוסר.
הכלל בתלמוד ומובנו המקורי
הכלל "כוח דהיתרא עדיף" מופיע בתלמוד הבבלי בתשעה מקומות. בכל המקומות הללו פירושו כך: כאשר יש לפנינו מחלוקת, וניתן לנסח אותה באופן שיבליט יותר את החידוש בדעה המקילה, לעומת ניסוח אלטרנטיבי שיבליט ויחדד יותר את החידוש בדעה המחמירה - עדיף לנסח את המחלוקת באופן שיבהיר את חידושו של המיקל.
דוגמה: במשנה מופיעה מחלוקת על דינו של "ולד טרפה", בהמה שנולדה מבהמה שהיא טרפה, האם גם הוולד נחשב כ"טרפה":
מהצגת המחלוקת באופן זה משתמע, שהיא מוסבת רק על האפשרות להביא את הוולד כקורבן לבית המקדש, אך לכל הדעות מותר לאוכלו, ואינו נחשב ממש כ"טרפה". הגמרא מבהירה שהדבר אינו נכון: לדעת רבי אליעזר לא זו בלבד שאסור להביא אותו כקורבן, אלא אסור לאוכלו כלל, ודינו כטרפה לכל דבר. ממילא, בפני מנסחי המחלוקת עמדו שתי אפשרויות: האחת - להציג את המחלוקת כמחלוקת על היתר האכילה, "רבי אליעזר אומר: לא יאכל, וחכמים אומרים: יאכל", והשנייה - להציג את המחלוקת כמחלוקת על הקרבה, כפי שניסחה זאת המשנה. מדוע המשנה העדיפה את האפשרות השנייה? הגמרא מסבירה, שאפשרות זו הועדפה מפני שכוחא דהיתרא עדיף, כלומר:'כוחו' של המתיר גדול יותר, יש חידוש גדול יותר בהיתר על פני האיסור. לפיכך בחרה המשנה בניסוח בו מובלטת ביתר בהירות הדעה המקילה, שלא רק לאכול מותר, אלא מותר אפילו להביאו כקורבן.
מדוע כוחו של המתיר עדיף? מסביר רש"י:
פירוש: בפסיקת הלכה קיימת "יראת הוראה", ובמקרי ספק יש נטייה להחמיר. לפיכך, יש עוצמה רבה יותר בדעה המקילה, מפני שהיא מבטאת ודאות (כגון על סמך מסורת של תלמיד ממה ששמע מרבו, כלשון רש"י: "שהוא סומך על שמועתו"), בעוד דעה מחמירה יכולה לנבוע גם רק מחמת הספק. לפיכך, עדיף לנסח את המחלוקת באופן שיבליט את דעת המיקל, כי החידוש בה יותר משמעותי מאשר החידוש בדעת המחמיר.
על פי הסבר זה למושג "כוח דהיתרא עדיף", משמעות הביטוי היא שדווקא ההיתר הוא מחודש יותר, מכיוון שהנטייה הבסיסית היא להחמיר. הביטוי משמש בכל המקרים האילו לביאור כלל ניסוחי גרידא, המדריך כיצד לנסח מחלוקות, ולא כלל הלכתי המדריך כיצד יש להכריע במחלוקות. אין כל ראיה ממנו שבמקרי ספק ההלכה נוטה להקל. אדרבה, דווקא מפני שהנטייה במקרי ספק היא להחמיר - בניסוח הדברים יש להבליט את דעתו הוודאית של המיקל, שכן יש בה חידוש גדול יותר. אכן, בין פוסקי ההלכה כלל זה לא מופיע כנימוק להקל, אלא כמליצה המבטאת את מגמתם להקל, מגמה שיונקת את סמכותה ממקורות אחרים (ראו להלן).
לדעתו של הצל"ח (רבי יחזקאל לנדא, מסכת ביצה שם), אם הנושא הנדון במחלוקת הוא איסור חכמים - אזי "כוח דאיסורא עדיף". כלומר, מפני שבדינים מדרבנן הכלל ההלכתי הוא שיש לנטות להקל (ראו בדברי הרמב"ם להלן) - ממילא הכלל הניסוחי מתהפך, ויש להבליט יותר את הדעה האוסרת, כי החידוש בה גדול יותר.
פסיקה מקילה לעומת פסיקה מחמירה
הרמב"ם מסכם את כללי ההכרעה במקרה זה:
בדומה לכך כתב הרמב"ם גם בהקדמתו ליד החזקה:
הבירור "להיכן הדין נוטה" תלוי בשיקולים שונים: איזו דעה מבין השתיים מובנת יותר בסברה, או מוכחת יותר בסוגיות התלמוד? איזו דעה נפוצה יותר בין פוסקי ההלכה הראשונים? האם השולחן ערוך והרמ"א הכריעו כאחת מן הדעות? האם קיים מנהג מקובל בעדות ישראל כאחת הדעות?
בדרך כלל, פוסק שחש שיש בכוחו להכריע, על פי שיקולים אלה, מסוגל לנטות לקולא כאשר השיקולים הנ"ל נוטים לצד הקולא. לעומת זאת, פוסק שחש שאין בכוחו להכריע (במקרה ספציפי זה, או בכלל) - יעדיף בדרך כלל את הנטייה לחומרא.
שיקולים נוספים שעומדים ברקע הדיון הם: האם הנושא הנדון הוא איסור מן התורה, שבו ראוי להחמיר יותר, לעומת איסור דרבנן, שבו לפעמים ניתן להקל. מהי המשמעות המעשית של הפסיקה? האם הצורך המעשי להקל הוא צורך גדול ("שעת הדחק"), או שמדובר בזמנים רגילים שאין מקום להקל, ולעיתים יש צורך מיוחד דווקא להחמיר (גם אם בזמנים רגילים מקלים).
רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין
בעל ערוך השולחן, שהיה ידוע בכוח ההיתר שלו, מבטל את הכלל תרתי לריעותא בדיני סירכות הריאה ואומר: "עיקרי כללים אלו לא יצאו מתחילה מפי גדולי האחרונים, ורק הבודקים החמירו ועשו זה לכלל גמור – וחכמי ישראל שבאותו הדור, לא מיחו בידם, מפני שלא היה הפסד בממונם של ישראל" (שכן באותם זמנים רוב הקצבים היו גויים, ויהודים קנו אצלם בשר רק מבהמה שיצאה כשרה).
הרב חיים הירשנזון
תפיסתו של הרב חיים הירשנזון הייתה שהכלל "כוח דהיתרא עדיף" צריך להנחות את דרכו של פוסק ההלכה, שמחויב לחפש את ההיתר, ולא את החומרה והאיסור.
הרב קוק
הרב אברהם יצחק הכהן קוק מתייחס בספרו "אורח משפט" לאלו המחמירים חומרות יתירות, ומצטט אף את דברי רבי חיים ויטאל, אותו הוא מכנה "קדוש השם".
הרב משה פיינשטיין
הרב משה פיינשטיין נחשב למקל בהרבה תחומים. התיר הפריה מלאכותית של אישה מזרע של גבר לא יהודי, דבר שאחרים ראו בו ניאוף לכל דבר והתקיפוהו על כך. התיר לצרף מחלל שבת למניין, כאשר הוא מביא ראיה מהמרגלים. בניגוד לאיסור המקובל על חלב נוכרי, התיר חלב נוכרי בארצות הברית בשל הפיקוח הקפדני של הממשלה על חלב. התיר לאדם לשחות בבריכה מעורבת לצורך בריאות, כאשר לא הייתה במקום כל אפשרות אחרת ועוד התרים רבים נוספים. בנו הרב דוד פיינשטיין בביקור בארץ ישראל ציטט אמירה משמו, "כמו שיש להזהר מ'קולות' כך יש להזהר מ'חומרות' יתירות."
הרב עובדיה יוסף
גם הרב עובדיה, במהלך טקס הסמכת אברכים התייחס לפוסקים האוסרים כל דבר, ותלה זאת בכך שאינם לומדים מספיק.
"זה חשוב שיהיה רב שיפסוק על פי ההלכה ולא רק על כל דבר אסור ואסור. רק למי שלומד תורה כראוי יהיה כוח להתיר כשההלכה אכן מתירה, זהו כוחא דהיתרא עדיף. תמשיכו ללמוד! תמשיכו לעיין. לא רק שולחן ערוך, לעיין גם בראשונים ובאחרונים. הכל תלוי בשקידה ובהתמדה!"
בוחן מסלול
בוחן מסלול או בעגה צהלית בחמ"ס, הוא בוחן כושר גופני בהכשרות שונות בצה"ל.
הבוחן כולל ריצת 1500 מטרים בלבוש צבאי מלא, עם אפוד ועם נשק, המחולקת לשלושה חלקים:
מסלול המכשולים כולל מעבר קיר, חבל טיפוס בגובה 3 מטרים, זחילה, מקבילים, מדרגות ומכשולים נוספים. לעיתים בוחן זה כולל בסופו ירי לאחר מאמץ (בוחן סמל).
כדי שהנבחן יעבור את הבוחן, המסלול צריך להיעשות בזמן מוקצב, המשתנה בהתאם לסוג ההכשרה הצבאית.
בקורס מ"כים בוחן זה יחד עם מבחן ירי לאחר מאמץ נקרא "בוחן סמל", והוא מהווה תנאי הכרחי (אם כי לא היחיד) להכשרת החייל כמפקד (מ"כ).
במהלך שנת 2017 בוטל בהדרגה בוחן המסלול בגדודים המעורבים. לאחר טענות על חוסר שוויון בין המינים בגובה קיר הטיפוס, מספר המחסניות ועוד, בוטל קיר הטיפוס, ולאחריו בוטל בהדרגה הבוחן כולו.
מיס סלואן
מיס סלואן (באנגלית: Miss Sloane) הוא סרט מותחן פוליטי משנת 2016 שבוים על ידי ג'ון מאדן ונכתב על ידי ג'ונתן פררה. בסרט מככבים ג'סיקה צ'סטיין, מארק סטרונג, גוגו אמבתה-רו, מייקל סטולברג, אליסון פיל, דגלאס סמית, ג'ייק לייסי, ג'ון לית'גו וסם ווטרסטון.
עלילה
אליזבת מדלן "ליז" סלואן (ג'סיקה צ'סטיין) היא שתדלנית צמאת דם ואכזרית, אשר הוזמנה לשימוע בקונגרס בראשות הסנאטור רונלד ספרלינג (ג'ון לית'גו) כדי לברר האם הפרה את כללי האתיקה של הסנאט של ארצות הברית עת שעבדה בוושינגטון די. סי. מטעם חברת השדלנות "קול קרביץ & ווטרמן".
בחברת "פיטרסון וויאט", סלואן מתיידדת עם אזמה מנוצ'ריין (גוגו אמבתה-רו) ובוחרת בה לנהל את רוב הופעות התקשורת של המשרד, והן מתחילות להתקדם משמעותית בקבלת קולות עבור הצעת החוק. במהלך עימות טלוויזיוני בין סלואן לאחד ממתחריה, חושפת סלואן בפומבי כי אזמה ניצולת אירוע ירי בבית ספר תיכון על אף שהבטיחה לא לעשות זאת. מאוחר יותר, אזמה נשבת באיומי אקדח בזמן שהיא עוזבת את משרדה, אך התוקף שלה נורה למוות על ידי אזרח אחר שנשא כחוק אקדח. מתנגדי היטון-האריס מנצלים אירוע זה, שגורם להצעת חוק לאבד תמיכה בסנאט.
קורלאונה
קוֹרְלֵאוֹנֶה (באיטלקית: Corleone, בסיציליאנית: Curliuni) היא עיירה קטנה המונה כ-12,000 תושבים במחוז פלרמו שבסיציליה, אי בדרום איטליה. היא ידועה בעיקר בשל היותה מקום הלידה של ראשי מאפיה: מיקלה נווארה, לוצ'אנו לג'ו, לאולוקה בַגארלה, סלבטורה רינה ובֵרנרדו פְּרובנצאנו. המאפיה שלטה בציבור המקומי שנים, ורק לאחרונה החלו תושבים אחדים להתקומם נגד השפעה זו. נוסף על כך, הסופר מַרְיוֹ פּוּזוֹ כתב ספר המספר על המאפיה קורלאונה, בשם "הסנדק", ומאוחר יותר גם סרט שמבוסס עליו.
מיס סלואן
עלילה
הנרטיב חוזר לשימוע בקונגרס. הסנאטור ספרלינג מציג טופס בקשה לאישור נסיעה לחו"ל עבור סנאטור פלוני. הבקשה הוגשה על ידי מוסד ללא כוונת רווח, אך נכתב בכתב ידה של סלואן, דבר המצביע על כך שהיא מילאה תפקיד בלתי חוקי בהסדרת הנסיעות.
בהצהרה הסופית בדיון, סלואן מודה שהיא ציפתה שמתנגדיה עלולים לתקוף אותה באופן אישי במידה וחברת "פיטרסון וויאט" תקדם את הצעת החוק. היא חושפת שחיתויות של הסנאטור ספרלינג ובכירי חברת "קול קרביץ" ובכך מפוצצת את השימוע.
עשרה חודשים מאוחר יותר, פרקליטה של סלואן מבקר אותה במתקן כליאה פדרלי ומספר לה שהצעת החוק עברה אך הקריירה שלה הגיעה לתומה. לאחר שיחה בין השניים מתגלה כי סלואן הקריבה את עצמה כדי להגן על הצוות שלה.
קורלאונה
היסטוריה
בעבר הוקפה העיירה בכותלי הגנה אשר חיברו בין הקסטלו סוֹפְּרָנוֹ והקסטלו סוֹטָנוֹ. הקסְטֵלוֹ סוֹטָנוֹ היה משומר יותר מהקסְטֵלוֹ סוֹפְּרָנוֹ, אך לא איפשר ביקור מאז ששימש כמפלט פרנציסקני.
קורלאונֵה היו ידועים כ"אזרחים אמיצים" בשל עמידתם בחזית ראשונה בכל מאבקי סיציליה. במחצית הדרך בין פלרמו ואַגְרִיקֵנְדוֹ, העיירה שלטה באחד מן העורקים הראשיים ולכן הייתה לאחד המקומות האסטרטגיים הטובים ביותר באי.
קורלאונה הפכה לנכס מלכותי בסביבות סוף המאה ה-14, ומאוחר יותר עמדה במבחן בנכסים של סכסוך בין משפחות של פֵדֵרִיקוֹ וֵנְטִימִילְיָה.
צמיחה דמוגרפית גדולה מאוד דווחה במאות ה-15 וה-16, עקב הופעתם של כמה מסדרים דתיים.
כנסיות
"כנסיית האם" (Chiesa Madre), המוקדשת למרטין בישוף הקדוש, התחילה בסוף שנת 1300. המראה שלה כיום הושפע מהרבה שיפוצים ושינויים. במרכז הכנסייה ישנם מקומות ישיבה המחולקים לקפלות שונות הכוללות עבודת אמנות יקרה, אנדרטה העשויה מעץ לזכרו של סַאן פיליפּוֹ דַאגִירָה משנת 1600, אנדרטה נוספת לזכר סַאן בִּיַאג'וֹ משנת 1500 ופנל משיש משובח המתאר את טבילתו של ישו מאותה התקופה.
ה"סַנְטוּאָרְיוֹ דֶלָּה מַדוֹנָה דֵל רוֹזָרְיוֹ דִי טַלְיָאבִיָּה" (Santuario della Madonna del Rosario di Tagliavia), מבנה דתי מהמאה ה-19, המשמש כעת כיעד לצליינים ביום העלייה לשמיים.
קורלאונה הוא שם נפוץ למהגרים של סיציליה שבאים לאליס איילנד, ומספר רב של איטלקים נקראים על שם העיירה הזו. שמות נוספים מסתעפים מקורלאונה: קוֹלֵיאוֹן, קוֹלֵיאָנוֹ, קוֹנְדוֹ, קוֹנְדוֹן וקוֹרְלֵיאוֹנֶי.
בנוסף, קורלאונה היא גם מרכז פנטקוסטליזם סיציליאני.
קורלאונה כיום
האירוע הידוע ביותר בקורלאונה הוא מאסרו של פרובנצאנו, שנחשב ל"בוס של הבוסים", למשך יותר מארבעים שנה. מאסרו הביא לחגיגות רבות. "יום החירות" ב-11 באפריל (התאריך שבו פרובנצאנו נתפס) וקריאת רחוב בשם ה-11 באפריל מראים עד כמה מאסרו השפיע על קורלאונה.
בספרים ובסרטים
שֵם העיירה אומץ כשמה של הדמות הראשית בספרו של מריו פוזו ובסרטו של פרנסיס פוֹרד קוֹפּוֹלָה, "הסנדק". בשיווקם של הספר והסרט יחד.
אמסטרדם (נובלה)
"אמסטרדם" הוא נובלה מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן שיצאה לאור בשנת 1998. הספר תורגם לעברית בידי טל ניצן-קרן ויצא לאור בהוצאת עם עובד, בסדרת "ספריה לעם". הספר זיכה את מחברו בפרס בוקר.
תמצית העלילה
לינלי עסוק בהשלמתה של "סימפוניית המילניום" שאותה הוזמן לכתוב לקראת התחלפות המילניום. מרבית הסימפוניה כבר כתובה, וחסר רק קטע הסיום. לקבלת השראה הוא נוסע לאזור האגמים שבצפון-מערב אנגליה.
הולידיי נאבק על שיפור התפוצה של עיתונו, וג'ורג' מגלגל לידיו הזדמנות פז לכך: תצלומים של גרמוני בבגדי אישה, שאותם צילמה מולי ליין. לינלי מותח ביקורת על כוונתו של הולידיי לפרסם תצלומים אלה, הפוגעים בפרטיותו של גרמוני, והדבר גורם לקרע ביניהם.
באזור האגמים ניצב גם לינלי בפני דילמה מוסרית: בעודו מטייל ומהרהר במנגינה שיכתוב, ראה מרחוק אישה שגבר מאיים עליה. הוא התלבט האם להתקרב כדי להגן עליה, אך החליט להימנע מכך כדי שלא לפגוע בריכוז הנחוץ לו לכתיבת המנגינה.
כאשר מתקרב מועד פרסום התצלומים, מוציא גרמוני את העוקץ מהפרסום, כאשר אשתו מכנסת מסיבת עיתונאים שבה היא מספרת על קיום הצילומים.
האיבה בין הולידיי ללינלי גוברת, ומובילה את שניהם לאמסטרדם, שם נערכת חזרת התזמורת על הסימפוניה של לינלי, ושם מגיע הסיפור לשיאו הדרמטי.
דבר המבקרים
הספר זכה לשבחי המבקרים, בין השאר בעיתונים הניו יורק טיימס וגארדיאן, וזיכה את מחברו בפרס בוקר לשנת 1998. בטקס הענקת הפרס תיאר דגלאס הרד, לשעבר שר החוץ של בריטניה, את הספר: "בחינה צינית וחכמה של המוסר והתרבות של זמננו".
תורה אפקטיבית
בלוגיקה מתמטית, תורה אפקטיבית היא תורה שקיימת מכונת טיורינג שמכריעה את קבוצת האקסיומות וצעדי ההיקש שלה. כלומר ניתן להכריע בזמן סופי לגבי כל טענה אם היא אקסיומה או לא, ולגבי כל צעד היקש אם הוא חוקי.
בתורה אפקטיבית קיים אלגוריתם לבדיקת הוכחות. בתורה שאינה אפקטיבית, יכולות להיות הוכחות שלא ניתן לבדוק את נכונותן, כי אין דרך להכריע אם האקסיומות וצעדי ההיקש חוקיים.
הפועל אשקלון (כדוריד נשים)
הקבוצה נוסדה בשנת 1968 ובעונת 1975/1976 זכתה בגביע המדינה, שזיכה אותה להשתתף במשחקים אירופאים.
בהמשך הקבוצה הייתה ממוקמת בתחתית הליגה ולא הצליחה להתרומם עקב מחסור בתשתית של מחלקת נוער. בסופו של דברק הקבוצה פורקה.
משחקי הבית של הקבוצה היו נערכים ב"היכל הספורט העירוני" באשקלון.
לדבר (עיר מקראית)
לִדְבִר (לפעמים מופיעה כלו דבר או לא דבר) היא עיר מקראית הנזכרת ברשימת ערי שבט גָד שבעבר הירדן, שהגיעה "עַד גְּבוּל לִדְבִר". לפני לִדְבִר נזכרות חֶשְׁבּוֹן, רָמַת הַמִּצְפֶּה, בְטֹנִים ומַּחֲנַיִם:
אחרי מות שָׁאוּל ובנו יְהוֹנָתָן בקרב הגלבוע, דָוִד ביקש לעשות חסד עם הנותרים מבית שָׁאוּל וגילה שמְפִיבֹשֶׁת נְכֵה הרַגְלָיִם, בֶּן יְהוֹנָתָן, חי אצל מָכִיר בֶּן עַמִּיאֵל ב"לוֹ דְבָר". דָוִד הביא את מְפִיבֹשֶׁת לביתו ביְרוּשָׁלַיִם והעביר לרשותו את כל רכושו של שָׁאוּל. מאוחר יותר בימי מרד אַבְשָׁלוֹם דָוִד ברח אל מעבר לירדן למַּחֲנַיִם, ותומכיו הביאו לו לשם ציוד ומזון, ובין התומכים נמנה גם אותו מָכִיר בֶּן עַמִּיאֵל מִ"לֹּא דְבָר" שארח בעבר את מְפִיבֹשֶׁת:
"לֹא דָבָר" נזכרת שוב בנבואת עָמוֹס, המוכיח את הרשעים המתגאים על כיבושם של הערים לֹא-דָבָר וקַרְנָיִם (בימי יָרָבְעָם השני). עָמוֹס משתמש כאן במשחק מילים על שמות שתי הערים, ואומר שהרשעים "שְּׂמֵחִים לְלֹא דָבָר", ומתגאים שבכוחם לקחו לעצמם "קַרְנָיִם" - סמל של עוצמה ופאר.
זיהוי האתר
לִדְבִר שכנה כאמור בגבול נחלת גָד (עם נחלת חצי המְנַשֶּׁה שמצפונה). לא ברור אם הכוונה ב"עַד גְּבוּל לִדְבִר" שלִדְבִר הייתה בתחום נחלת גָד או מעבר לגבול, אך בכל מקרה מקובל לחפש אותה באזור שמדרום לכנרת. כך, יש המזהים אותה עם ח'רבת אֻם א-דַּבַּר כ-16 ק"מ מדרום לכנרת, או עם הכפר הירדני אִבְּדַר כ-11 ק"מ ממזרח לחמת גדר, המשמרות לכאורה אם שמה של לִדְבִר, אך בינתיים לא נמצאו באתרים אלה ממצאים ארכאולוגים מתאימים.
הצעת זיהוי נוספת היא עם ח'רבת-דֻּוֵיר שעל נהר הַיַּרְמוּךְ, כ-4 ק"מ מדרום מזרח לכנרת. גם אתר זה משמר לכאורה את השם המקראי, ונמצאו בו עדויות ליישוב בתקופה הכנענית (ברונזה תיכונה ומאוחרת) והישראלית (ברזל), וגם מתקופות מאוחרות יותר (בעיקר מהתקופה הרומית).
הערות שוליים
Lo-debar
ברזילון
מאפייני הסוג
בני שיח או עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים שעירים או צמריים.
הגבעולים בעלי 4 מקצועות (רְבוּעִים). העלים נגדיים, פשוטים, בעלי פטוטרות וללא לוואים.
התפרחת מסוג שיבולת. הפרחים קטנים ונישאים דורים דורים של שניים ויותר על עמודי תפרחת. העלים המלווים את דורי הפרחים יוצרים כעין קערה או סירה מסביב לדור, והם שונים בגודלם ובצורתם משאר העלים (מעין חפים). שפתם של אותם עלים קוצנית או ריסנית.
הפרחים דו-שפתניים בלתי-נכונים - שתי השפות ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ, והם דו-מיניים - בעלי 4 אבקנים ובעלי שחלה עלית ממנה עולה עמוד עלי המסתיים בשתי צלקות לא שוות.
הגביע קטן, אורכו קטן מ-2 ס"מ, מאוחה חלקית (אינו שסוע מלפנים עד לבסיסו לשני חצאים) דמוי פעמון או צינור, כמעט דו-שפתי עם אונות או בעל 5 שיניים ישרות ושוות פחות או יותר באורכן, בצורתן ובעמדתן זו לזו, ומסתיימות כרגיל בחוד קוצני. הגביע עם 5 עד 10 עורקים.
הכותרת דו-שפתנית, צהובה. צינור הכותרת אינו בולט מתוך הגביע. השפה העליונה של הכותרת זקופה ומשוטחת כמעט, תמימה או מפורצת (2 אונות). השפה התחתונה, שרוחבה 3 עד 7 מ"מ, פרושה ובעלת 3 אונות, כשהאונה האמצעית גדולה יותר מהצדדיות וראשה מפורץ.
האבקנים מעורים אל צינור הכותרת ומספרם 4. שני האבקנים הקדמיים ארוכים באופן מובהק מהשניים האחרים ועם מאבקים מעוותים. שני האבקנים האחוריים (העליונים) קצרים יותר עם שני לשכות בכל מאבק.
השחלה עילית ועשויה על פי רוב 4 מגורות שמביניהן עולה עמוד העלי חבוי בכותרת ומסתיים בשתי צלקות לא שוות.
הפרי מפרדת שעשויה 4 פרודות, אך לפעמים חלקם מתנוונים. הפרודות בעלות שלוש פינות, דמויי ביצה, חלקות, הקודקודים קהים עד מעוגלים. הפרודות נשמרות בתוך גביע משתייר, ורק משנרקב הגביע ונהרס במהלך החורף הן מתפזרות ומוכנים לנביטה באביב.
מיני הסוג המצויים בארץ ישראל
בישראל גדלים 4 מינים. נראה שהמין החמישי ברזילון הררי ותת-המין שלו נכחדו בישראל.
עמירם חרלף
עמירם חרלף (30 באוקטובר 1926 - 12 בינואר 2007) היה עורך דין, סופר ונשיא לשכת הבונים החופשיים בישראל.
ביוגרפיה
נולד וגדל בחיפה, בנם של דבורה ויחזקאל חרלף. בגיל תשע עשרה (1945) החל את לימודיו בתחום המשפט בירושלים. לאחר לימודיו חזר לחיפה, שם עבד כעורך דין עם התמחות בנושאי דיני הגנת הדייר וכמזכיר כבוד של אגודת הסופרים בחיפה. עסק בפעילות ציבורית שהקנתה לו את תואר יקיר חיפה. כתב ספרי פרוזה, שירה וספרי עיון בנושא משפט.
בתו, דיצה, היא אשתו של יו"ר אגודת הסופרים העבריים בין השנים 2005-2003, הרצל חקק.
על שמו רחוב "עמירם" בשכונת רמת אלמוגי בחיפה.
אריק בנדר
ביוגרפיה
בנדר יליד ראשון לציון, בוגר בית הספר חביב. נשוי ואב לשניים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1970 שובץ בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת חטיבה 7 בקרבות עמק הבכא. בוגר האוניברסיטה העברית ביחסים בינלאומיים ובמדע המדינה.
בין השנים 1975–1978 ערך את "פי האתון", ביטאון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית והפיק את תוכנית הבוקר "707" של אלכס אנסקי בגלי צה"ל. לאחר מכן שימש בתפקיד סגן דובר קרן קיימת לישראל, וכתב בעיתון "דבר" ובמוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
בשנת 1980 החל לעבוד בעיתון "מעריב" וכיהן בשורה ארוכה של תפקידים, בין היתר ככתב עירוני של "מעריב" בירושלים, כתב לענייני בית הנשיא, כתב לענייני בתי חולים, ממלא מקום רכז כתבים במערכת העיתון בתל אביב וכתב לענייני עלייה והעם היהודי. בשנת 2001 סיקר עבור "מעריב" את ועידת דרבן הראשונה, בדרום אפריקה.
במסגרת עבודתו ככתב במוסף "7 ימים" חשף את היומנים שכתב אדולף אייכמן בכלא. ביולי 1989 חשף ב"מעריב" לראשונה את כוונת נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב להרים את מסך הברזל ולפתוח את שערי העלייה ליהודים. חשף את תיקי הק.ג.ב. של נתן שרנסקי, וכן חשף את סיפורו של גיאורג אדלשטיין, אביו הכומר של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין. בנדר היה העיתונאי המערבי הראשון שראיין את נשיא אתיופיה מלס זנאווי, לאחר הפלת משטר מנגיסטו.
משנת 1994 שימש כתב פרלמנטרי של "מעריב". כתב את המדור השבועי "הנבחרים" ב-nrg. חבר הנהלת תא הכתבים הפרלמנטריים. באוקטובר 2022 פרש לגמלאות.
קישורים חיצוניים
מכּתבותיו
גרודק (פודלסיה)
גרודק (בפולנית: Gródek; בבלארוסית: Гарадок, הרדוק) הוא כפר במחוז ביאליסטוק, בפרובינציית פודלסיה, בצפון מזרח פולין, קרוב לגבול בלארוס. זהו מושב הגמינה (מחוז מנהלי) הנקראת "גמינת גרודק". הכפר שוכן כ-33 ק"מ מזרחית לבירה האזורית ביאליסטוק. בכפר כ-2,600 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
במאה ה-15 הוקמה בגרודק טירה של משפחת האצולה חודקייביץ (Chodkiewicz). בסוף מאה זו הקימה משפחת חודקייביץ מנזר אורתודוקסי בכפר. בשנת 1563 קיבלה גרודק מעמד של עיר. מעמד זה נשלל ממנה ב-1897.
מוסדות עירוניים
הכפר היא מקום משכנה של קהילה (parish) וכנסייה אורתודוקסית בשם "כנסיית הלידה של מריה הקדושה", וכן של הכנסייה הקתולית "לבו הקדוש של ישו". בגרודק מתקיימים מספר אירועי תרבות של המיעוט הבלארוסי, בהם פסטיבל מוזיקת רוק המתקיים משנת 1990.
גאוגרפיה
הנהר סופראשל, יובל של הנהר נרב, חוצה את הכפר.
סולימאן חוסני פאשא
סולימאן חוסני פאשא (בטורקית: Süleyman Hüsnü Paşa; 1838, איסטנבול האימפריה העות'מאנית - 11 באוגוסט 1892, בגדאד, האימפריה העות'מאנית) היה גנרל בצבא העות'מאני ומפקד גיזרת הבלקן בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
ביוגרפיה
סולימאן פאשא נולד באיסטנבול ובה התחנך באקדמיה הצבאית. ב-1867, כשהוא בדרגת רב-סרן, הוצב חוסני פאשא בכרתים והשתתף בדיכוי המרד באי. ב-1873, הועלה לדרגת קולונל ומונה למדריך באקדמיה הצבאית ושנה מאוחר יותר לסגן המנהל בדרגת בריגדיר גנרל. בקיץ 1876, קיבל סולימאן פאשא את הפיקוד על גזרת הבלקן, לא בשל יכולתו הצבאית אלא כאות הוקרה מצד הסולטאן מוראט החמישי על סיועו להדחת הסולטאן אבדילאזיז ותמיכתו בו. כישוריו המוטלים בספק נחשבים לאחד הגורמים העיקריים לכישלון ולקיבעון הפיקודי ברמת מטה שהפגין הצבא העות'מאני במהלך המלחמה. עוד יוחס לו כישלון אישי בשל התבוסה בקרב על מעבר שיפקה. לאחר המלחמה הודח מהצבא, נכלא למשך שנה, דרגותיו ועיטוריו נשללו ממנו והוא נדון למוות בסופו של משפט צבאי ארוך ומתוקשר. גזר הדין הומתק על ידי הסולטאן עבדול חמיד השני והומר לגלות בבגדאד, שם הלך לעולמו ב-1892 ונקבר בסמוך למסגד אבו יוסף שבעיר.
נמל התעופה הבין-לאומי ריאד המלך ח'אלד
נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד (בערבית: مطار الملك خالد الدولي) הוא נמל התעופה המשרת את העיר ריאד, בירת ערב הסעודית. הנמל הוא השני בממלכה בעומס פעילותו (אחרי נמל התעופה בג'דה): בשנת 2013 עברו בו 18,585,000 נוסעים במסגרת 161,314 תנועות מטוסים. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה סעודיה.
הנמל
נמל התעופה ממוקם 35 קילומטרים מצפון למרכזה של ריאד. הוא החל לפעול בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה הישן של העיר, הממוקם במרכזה (נמל תעופה זה משרת מאז את חיל האוויר המלכותי הסעודי).
נמל התעופה תוכנן על ידי פירמת האדריכלים האמריקאית הבינלאומית HOK. הוא נקרא על שמו של ח'אלד, מלכה הרביעי של ערב הסעודית.
הנמל משרת כ-40 חברות תעופה. קווי תעופה פועלים בינו לבין יעדים רבים בערב הסעודית, יעדים במזרח התיכון, אפריקה, המפרץ הפרסי, הודו, פקיסטן, אינדונזיה, הפיליפינים ויעדים באירופה ובצפון אמריקה.
מבנה ומתקנים
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים באורך של 4,205 מטרים. בנייני הנמל ניצבים בשטח שבין המסלולים. משרת אותו כביש טבעת הבנוי סביב המסלול המערבי.
לצד המסלול המערבי של הנמל ניצב הטרמינל המלכותי, המשרת את בני משפחת המלוכה ואורחים רשמיים מחוץ לארץ ומותקן לקיום טקסים רשמיים בתוכו. גם לו מבנה משולש.
בשטח הנמל נמצא גם טרמינל לטיסות פרטיות.
במרכז שטח הנמל, בצמוד לטרמינלים הציבוריים ומול הטרמינל המלכותי, ניצב מסגד הנמל. כיפתו העגולה מתנשאת לגובה של 40 מטרים. שטח המסגד (בשני מפלסים) הוא 5,800 מטרים מרובעים. הוא יכול להכיל 5,000 מתפללים וברחבה שלידו יש מקום ל-5,000 נוספים. בצד המסגד ניצב מינרט בגובה של 39 מטרים. הטרמינל המלכותי מחובר למסגד במעבר טקסי באורך של 390 מטרים.
בסמוך למסגד נמצא מגדל הפיקוח של הנמל, שגובהו 81 מטרים.
בצמוד לטרמינלים ולמסגד נמצאים שני חניונים ובהם מקומות חנייה לכ-11,600 כלי רכב.
נמל התעופה נכלל ברשימת האתרים לנחיתות חירום של מעבורות החלל האמריקאיות.
יחסי יפן–רוסיה
היחסים בין רוסיה ליפן הם המשך מערכת היחסים של יפן עם ברית המועצות משנת 1917 עד 1991, ועם האימפריה הרוסית משנת 1855 עד 1917. מבחינה היסטורית, שתי המדינות ניהלו יחסים לבביים עד שהתנגשות של שאיפות טריטוריאליות באזור מנצ'וריה שבצפון מזרח סין הובילה למלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904, שהסתיימה בניצחון יפני שתרם להיחלשות המונרכיה ברוסיה. יפן התערבה אחר כך במלחמת האזרחים ברוסיה משנת 1918 עד 1922, ושלחה כוחות למזרח הרחוק ולסיביר הרוסית. אחריה הגיעו סכסוכי גבולות בין ברית המועצות החדשה לאימפריה של יפן לאורך שנות השלושים. שתי המדינות חתמו על הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני בשנת 1941, אף על פי שהממשלה הסובייטית הכריזה מלחמה על יפן בכל זאת באוגוסט 1945, ואף פלשה למדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו וכן תפסה את האיים הקוריליים שמצפון ליפן. שתי המדינות סיימו את מצב המלחמה הרשמי שלהן עם ההצהרה המשותפת הסובייטית-יפנית משנת 1956, אך נכון לפברואר 2019 לא פתרו את המחלוקת הטריטוריאלית הזו של הבעלות על האיים הקוריליים.
סקר דעת קהל משנת 2018 שפרסם מרכז לבדה הרוסי מראה כי 61% מהרוסים הם בעלי השקפה חיובית על יפן, כאשר 20% מביעים דעה שלילית. על פי מרכז המחקר פיו לשנת 2017, 64% מהיפנים רואים את רוסיה בצורה שלילית, לעומת 26% שרואים אותה בצורה חיובית. אנשים בגילאי 50 ומעלה נוטים הרבה פחות להשקפות חיוביות ברוסיה (16%) בהשוואה לאלה שבין 18 ל-29 (53%). עם זאת, ממשלת יפן רואה ברוסיה שותף חשוב לביטחון ואיזון נגד סין וקוריאה הצפונית באזור. מסיבה זו, מאז תחילת המשבר באוקראינה וסיפוח קרים ב-2014, המשיכה יפן לנהל קשרים עם רוסיה על אף הסנקציות על ידי בעלות ברית המערב של יפן. ממשלות שתי המדינות התאמצו להגדיל את היחסים, כולל השקעות יפניות ברוסיה, שיתוף פעולה צבאי, וארגנו שנת חילופי תרבות בין רוסיה ליפן לשנת 2018.
היסטוריה
הנווט הרוסי אדם לקסמן נשלח על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה להחזיר את היבשה היפנית דאיקוקויה קיידיי ליפן. הדיפלומט הרוסי ניקולאי רזאנוב הוזמן על ידי אלכסנדר הראשון כשגריר רוסיה ביפן לסכם הסכם מסחרי, אך מאמציו סוכלו על ידי ממשלת יפן.
עידן הצאר (1855–1917)
יחסים דיפלומטיים ומסחריים בין שתי האימפריות כוננו משנת 1855 ואילך. יפן ורוסיה השתתפו בדיכוי מרד הבוקסרים בסין. היחסים היו מינימליים לפני 1855, לרוב הם היו ידידותיים משנת 1855 עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, ואז הפכו לעוינים בשל מעמדה של קוריאה. שתי המדינות לחמו על השליטה במנצ'וריה וקוריאה, אשר הסתיימו בניצחון יפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905.
העידן הסובייטי 1917–1991
היחסים בין ההשתלטות הקומוניסטית בשנת 1917 לבין התמוטטות הקומוניזם בשנת 1991 נטו להיות עוינים. יפן שלחה כוחות כדי להתנגד לנוכחות הבולשביקית במזרח הרחוק ברוסיה במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, אך עזבה ללא כל רווח טריטוריאלי. שתי המדינות השתייכו למחנות מנוגדים במלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה. בנוסף, עימותים טריטוריאליים על האיים הקוריליים ודרום סחלין היו מקור מתמיד למתח.
ליחסי יפן–ברית המועצות יש שורשים היסטוריים עמוקים, אשר ראשיתם מתקופת התחרות של האימפריה היפנית והאימפריה הרוסית השליטה בצפון מזרח אסיה. ממשלת ברית המועצות סירבה לחתום על הסכם השלום משנת 1951, ומצב המלחמה בין ברית המועצות ליפן התקיים מבחינה פורמלית עד 1956, אז הסתיים על ידי ההצהרה המשותפת סובייטית-יפנית משנת 1956, אולם הסכם שלום רשמי עדיין לא נחתם. המעכב העיקרי לשיפור היחסים בין ברית המועצות ליפן בתקופה שלאחר המלחמה היה המחלוקת הטריטוריאלית על האיים הקוריליים, הידועים כשטחי הצפון ביפן.
התקופה שלאחר ברית המועצות (1991–1999)
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה ההנהגה הרוסית להפנות את מבטה ממערב למזרח, בהתחשב בשיפור היחסים עם יפן כחלק ממאמץ זה, וראתה בעמדתו של ראש הממשלה ריוטרו האשימוטו הזדמנות. הנשיא בוריס ילצין נפגש עם ראש הממשלה השימוטו בקרסנויארסק ב-1 בנובמבר 1997, שם הציע לפתור את הבעיה הטריטוריאלית באמצעות הסכם שלום עד שנת 2000. ילצין ביקש גם מהשימוטו לשקול סיוע כספי לרוסיה בסדר גודל של 3 או 4 מיליארד דולר. השימוטו קידם גם את הרעיון להגדיל את שיתוף הפעולה הכלכלי, שנקרא תוכנית השימוטו-ילצין. באמצע אפריל 1998, פסגת קאנאווה בין שני המנהיגים כללה את השימוטו בהצעה להכניס את ארבעת איי קוריל הנתונים במחלוקת לריבונות יפנית. ילצין הצהיר על כך בפומבי וכי הוא שוקל לקבל את זה, מה שהניע את ממשלת רוסיה והתקשורת להתאחד נגד זה. בסתיו 1998 ההצעה נפלה לאחר התנגדות כה רבה ברוסיה, והפסדו של השימוטו בבחירות לפרלמנט ביולי 1998. עם זאת, כמיליון וחצי מיליארד דולר מהלוואת הבנק העולמי / קרן המטבע הבינלאומית לרוסיה הגיעו מיפן. פגישה בנובמבר 1998 בין שר החוץ קייזו אובוצ'י וילצין במוסקבה, שם הציעה רוסיה להעניק ליפן מעמד מיוחד על האיים בשיתוף רוסיה כמשטר חוקי חולף. הצד היפני הזהיר מההצעה ועד שנת 1999 הייתה קיפאון בשאלה הטריטוריאלית, ואילו היוזמות הכלכליות נתקעו ביישומן.
ב-30 ביולי 1998 התמקד ראש ממשלת יפן החדש שנבחר קייזו אובוצ'י בסוגיות מרכזיות: חתימת הסכם שלום עם רוסיה וחידוש הכלכלה היפנית. עם זאת, הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן.
יחסים נוכחיים (1999 - הווה)
במרץ 2014, בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה, הטילה יפן מספר סנקציות נגד רוסיה, שכללו עצירת התייעצויות בנושא הקלות בתקנות הוויזה בין המדינות והפסקת השיחות על שיתוף פעולה בהשקעות, חקר חלל משותף ומניעת פעילות צבאית מסוכנת.
ב-27 באפריל 2018, נערך במוסקבה הפורום הרביעי רוסיה-יפן, שכונה "נקודות ההתכנסות", בו הצדדים דנו בסוגיות דחופות הנוגעות ליחסי המסחר והכלכלה של שתי המדינות. טושיהירו ניקיי, מזכ"ל מפלגת הליברלים הדמוקרטית השלטת ביפן, היה האורח המיוחד של הפורום. קרא את נאומו של ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, בטקס הפתיחה של האירוע. המשתתפים דנו בשיתוף הפעולה בין שתי המדינות, פרויקטים של השקעות למזרח הרחוק ואזורים רוסיים אחרים, כמו גם על אינטראקציה בתחומי התשתיות, הטכנולוגיה והתעשייה האנרגטית.
ב-23 ביוני 2018, רוסיה ויפן חתמו על מזכר הבנות (MOU) ברפובליקה הסקסית (יקוטיה) במזרח הרחוק של רוסיה, במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה בין המדינות.
שיתוף פעולה צבאי
הרמטכ"ל הרוסי, הגנרל ולרי גרסימוב, ביקר בטוקיו באמצע דצמבר 2017 כדי להיפגש עם מקבילו היפני, האדמירל קטוצושי קוואנו. הוא הצהיר כי יתקיימו יותר משלושים תרגילי צבא משותפים שנערכו על ידי רוסיה ויפן בשנת 2018. ראש הצבא של רוסיה, האלוף ולרי גרסימוב, הזהיר את שר ההגנה איטונורה אונודרה בטוקיו כי תרגילים צבאיים שערכו ארצות הברית סביב חצי האי הקוריאני יציב את היציבות באזור. ככל הנראה עם התרגילים מסוג זה, גרסימוב אמר לאונודרה כבר בתחילת שיחותיהם, "תרגילים באזורים הסובבים יגבירו את המתח ויביאו לחוסר יציבות." אונודרה חיפשה את שיתוף הפעולה של רוסיה בהתמודדות עם פרובוקציות הגרעין והטילים של צפון קוריאה, ואמר כי במוסקבה יש "נתח גדול" עם צפון קוריאה.
יחסים דיפלומטיים
יפן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-4 קונסוליות בחברובסק, סנקט פטרבורג, ולדיווסטוק ויוז'נו-סחלינסק. מאידך, רוסיה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בהקודאטה, ניאיגטה, אוסקה וסאפורו.
החיים היפים על הסיפון
החיים היפים על הסיפון (באנגלית: The Suite Life on Deck) היא סדרת ספין אוף לסדרה החיים היפים של זאק וקודי. הסדרה עוקבת אחר זאק, קודי, מר מוסבי ולונדון, כאשר הם מגיעים לאוניית נוסעים מפוארת, "ה-S.S טיפטון". האונייה, בבעלותו של מר טיפטון (אבא של לונדון ובעליו של המלון בסדרה המקורית), שטה מסביב לעולם וכוללת בתוכה תיכון הנקרא - ״תיכון שבעת הימים״ אליו הולכים תיירים ותלמידים. ב-25 במרץ 2011 יצא לסדרה סרט שנקרא "החיים היפים: הסרט". אם מחשיבים את שתי הסדרות כסדרה אחת מתקבלת הסדרה הארוכה בסדרות דיסני, עם למעלה מ-150 פרקים. ישנם פרקים מיוחדים בהם נעשה קרוסאובר, בהם הופיעו כוכבים מסדרות שונות בדיסני כמו למשל כוכבי הסדרה "המכשפים מווברלי פלייס" ו״האנה מונטנה״.
דמויות משניות
וודי פינק (מת'יו טימונס): בן זוגה של אדיסון, שותפו לחדר של קודי וחבר טוב שלו ושל זאק. הוא מרכיב משקפיים, בעל תספורת אפרו והוא די שמן. הוא מאוד מבולגן ומאוד לא היגייני. אין לו מזל עם בנות, אך הוא נוהג להתחנף ללונדון, דבר המשמח אותה מאוד. הוא הפיק את תוכנית האינטרנט של לונדון "הידד לי" (באנגלית: Yay me). בעונה השלישית הוא ואדיסון הופכים לזוג.
מקומות עגינה
אנגליה - לונדון, תאילנד, הודו, צרפת - פריז, איטליה - רומא, ניו יורק - בוסטון, ליכטנשטיין - יפן, החלל החיצון, קנזס, הוואי, ניו יורק יוון - אתונה, נורווגיה, בלגיה, פלורידה, ניו אורלינס, מרוקו, ווברלי פלייס, קטלקורן, אי התוכים (מקום מומצא על ידי הסדרה).
אליפות העולם בשחמט 1984
אליפות העולם בשחמט 1984 הייתה תחרות לקביעת אלוף העולם בשחמט, שאורגנה על ידי פיד"ה. השלב הסופי היה דו-קרב בו נפגשו אלוף העולם אנטולי קרפוב וגארי קספרוב והוא נערך בין 10 בספטמבר 1984 לבין 15 בפברואר 1985. הדו-קרב הסתיים ללא הכרעה על ידי נשיא פיד"ה פלורנסיו קמפונס. באותה החלטה הוא גם החליט על עריכת דו-קרב חוזר במהלך 1985.
רקע
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימו 2 תחרויות בין-אזוריות עם 14 משתתפים כל אחד. השישה הראשונים העפילו (3 מכל תחרות) לשלב השלישי שנערך בשיטת פלייאוף. לשחמטאים אלו הצטרפו רוברט היבנר וויקטור קורצ'נוי.
דו-קרב על האליפות
הדו-קרב התקיים במהלך 10 בספטמבר 1984-15 בפברואר 1985 במוסקבה. השחמטאי שהיה מנצח 6 פעמים היה מוכרז כמנצח. לא הייתה הגבלה על מספר המשחקים.
לאחר המשחק ה-9, התוצאה הייתה 4:0 לטובת אנטולי קרפוב. במשחק מס' 27 הוא השיג את הניצחון החמישי. במשחק מס' 32 קספרוב ניצח בפעם הראשונה ובהמשך במשחקים מס' 47 ו-48. בשלב זה, נשיא פיד"ה הכריז על הפסקת המפגש ל"אור תשישות המשתתפים והמארגנים". אנטולי קרפוב וגארי קספרוב התנגדו למהלך. בסופו של דבר, לפי דבריו של נשיא פיד"ה, "קרפוב הסכים וקספרוב קיבל את גזר הדין". הוחלט על עריכת דו-קרב חוזר במהלך שנת 1985.
גל הטרור הפלסטיני (2015–2016)
רקע
המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל בשנת 2014 התבטאו בטרור יומיומי, אלפי פיגועי יידוי אבנים ועשרות יידוי בקבוקי תבערה, אך גם במספר פיגועי טרור קטלניים שגבו חיי אדם. המהומות נמשכו גם ב-2015 והתפשטו גם ליהודה ושומרון.
התנועה האסלאמית בישראל, אבו מאזן והפלסטינים פעלו במשך תקופה ארוכה בהפצת הסתה נגד ישראל, כאשר הנראטיב העיקרי היה ש"אל-אקצא בסכנה" ושישראל זוממת להפר את הסטטוס-קוו בהר הבית ולבנות את בית המקדש השלישי. המוסלמים התנגדו לכך שיהודים יתפללו בהר הבית, ואף שהמשטרה מנעה מיהודים להתפלל בהר הבית ועצרה מבקרים יהודיים בחשד לסממנים דתיים, הקיצונים מבין המוסלמים התנגדו בכלל לעליית יהודים להר הבית, אפילו כתיירים. סביב נושא זה פרצו מספר עימותים ב-2015. למשל, בתשעה באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015, לאחר כמה חודשים בהם נשמר השקט בהר הבית, פרצו עימותים שבמהלכם נכנסו שוטרים לתוך מסגד אל-אקצא להדוף פורעים פלסטינים. ארבעה שוטרים נפצעו קל, ושלושה תושבי מזרח ירושלים נעצרו בחשד שיידו אבנים.
בהר הבית פעלו ארגוני נשים אסלאמיסטיות בשם "מוראביטון" ו"מראבטאת" (המכונות גם "מצאטב אלעלם" ו"מג'אלס אלעלם"), שמורכבים מנשים מוסלמיות הקשורות לתנועה האסלאמית וקיבלו שכר מחמאס בעבור הטרדה ותקיפת יהודים העולים להר הבית מדי יום. ההטרדות והתקיפות של יהודים בידי ארגונים אלה וצעירים ערביים נמשכו תקופה ארוכה. בסופו של דבר שר הביטחון משה יעלון הכריז עליהם כהתאחדות בלתי מותרת ב-9 בספטמבר 2015. כצעד נוסף להקטנת האלימות הערבית נגד מבקרים יהודים הטילה ישראל מגבלות כניסה על המוסלמים להר הבית, בהן מגבלות גיל ואיסור על כניסה בבוקר כדי למנוע חיכוך בין המוסלמים לבין המבקרים.
לקראת ראש השנה ה'תשע"ו, הודיעו מספר ארגוני ימין על כוונתם לחגוג את ראש השנה בעלייה על הר הבית. עם העולים נמנו אורי אריאל, שר החקלאות, וכן צעירי מפלגת הליכוד. אריאל עלה להר הבית בבוקר 13 בספטמבר. באותו יום פרצו עימותים אלימים על הר הבית ובעקבותיהם החל גל מהומות, אלימות וטרור שהתפשט לכל ירושלים ומשם לשאר חלקי הארץ.
הפלסטינים תלו בביקורו של אורי אריאל בהר הבית את הסיבה למהומות האלימות שפרצו בראש השנה ה'תשע"ו והצדיקו את הטרור בכך שזהו מאבק להגנה על מסגד אל-אקצא מפני היהודים שרוצים להשתלט על הר הבית (מאחר שראו בביקור נציגי שלטון רשמיים במקום ובהתבטאויותיהם הסכמה ממשלתית לפעולה ולדברים ואף רצון לה). לעומת זאת, גורמים רשמיים בישראל חזרו שוב ושוב על כך שהממשלה נחושה ומחויבת לשמור על הסטטוס-קוו בהר הבית, ושההאשמות נגדה בנושא זה הן הסתה שקרית.
התקשורת הפלסטינית סיקרה בהרחבה את הביקורים וההתבטאויות לגבי הר הבית, והדברים נפוצו ברבים ברשתות חברתיות. דו"ח שפרסם המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה לגבי גל הטרור הציג את המדיה החברתית כגורם שאפשר למעשה את גל הטרור, כאשר ארגוני טרור השתמשו ברשתות החברתיות להפצת שמועות ושקרים, רטוריקה שמטרתה לעורר זעם המוני, הדרכות מעשיות לביצוע מעשי טרור יעילים, מודלים לחיקוי ותמריצים חברתיים לבצע פעולות טרור.
מאפייני המפגעים
במהלך מהומות הר הבית ולאחריהן חלה הסלמה בטרור הפלסטיני שכללה תקיפת יהודים בעיר העתיקה ופיגועי טרור רבים ביהודה ושומרון ושאר חלקי ישראל, כולל ערים מרכזיות. החל מאוקטובר ביצעו הפלסטינים פיגועי דקירה רבים בירושלים, יהודה ושומרון ובתוך הקו הירוק, לצד מהומות אלימות של ערביי ישראל. בנובמבר גברו פיגועי הירי, רבים מהם בנשק מאולתר, לצד פיגועי הדקירה והדריסה. מוקדים ששימשו זירה לפיגועים רבים היו שער שכם וצומת גוש עציון.