cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלישיית התאומים
שלישיית התאומים הייתה שלישיית בידור ישראלית שפעלה במחצית השנייה של שנות ה-60. ההרכב כלל את חנן גולדבלט, פופיק ארנון ואושיק לוי (שהצטרף כעובד שכיר). סגנונה של השלישייה היה קרוב לסגנון הבידורי הקל שהתפתח באותן שנים, וניכר בתוכניות של הלהקות הצבאיות, התרנגולים והגשש החיוור. הופעות הלהקה נבנו על המתכון הבידורי שכלל שילוב של מערכונים ושירים.
היסטוריה
שלישיית התאומים הוקמה בעקבות סירובו של חנן גולדבלט, יוצא להקת התרנגולים, להיות הגשש הרביעי. במקום זאת הקים יחד עם ארנון ולוי את השלישייה המקבילה וקראו לעצמם "שלישיית התאומים".
בשנת 1966 יצאה הלהקה בתוכניתה הראשונה, "הערב יוצאים", אותה ביים יוסי בנאי. בעקבות התוכנית הוציאה הלהקה תקליט שכלל את "אנחנו לא בדרנים" של דוד אבידן בלחן של סשה ארגוב ושירים באווירה שאנסוניירית. התוכנית הביאה שניים מהלהיטים הגדולים של התקופה שתורגמו מצרפתית, "שלגיה" על ידי נעמי שמר (תרגום של שיר צרפתי בשם Les souliers של גי ביאר) ו"זה לא נורא" על ידי דוד אבידן ללחן של חואן סולאנו פֶּדְרֶרוֹ (הגרסה העברית לשיר El Porompompero ). התוכנית כללה גם גרסה עברית לשיר "Hit the Road Jack", שאותו תרגם אבידן כ-"הסתלקי רות". כל העיבודים המוזיקליים בתוכנית היו של אלכס וייס.
בשנת 1966 שיחקו השלושה בסרטו של ישראל בקר, שני קוני למל בכיכובו של מייק בורשטיין.
בשנת 1969 יצאה השלישייה בתוכניתה השנייה, "רבותיי פצצה", שגם אותה ביים יוסי בנאי. על העיבודים המוזיקליים הופקד יאיר רוזנבלום, שגם הלחין לשלישייה את להיטה "אני אוהב אותך" שכתב יורם טהרלב. שלום חנוך הלחין את "ניסע לים" למילים שכתב מאיר אריאל. לתוכנית זו כתבה נעמי שמר מילים לשיר "הכל חינם", וכן כתב לה אריק איינשטיין מילים לשני להיטים גדולים שהתפרסמו באותם ימים, "קול ששון וקול שמחה" (לחן של הלהיט "Suddenly You Love Me" של להקת הטרמלוס), וכן "חוזרים הביתה" (לחן של וודי גאת'רי ללהיט "This Land Is Your Land"). את המערכונים בתוכנית כתבו נסים אלוני, יוסי בנאי ועמוס קינן.
באותה שנה השתתפה השלישייה בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לנחיתה על הירח, ובה שר פופיק ארנון את להיט הסולו "בלדה בין כוכבים".
השלישייה התפרקה לאחר שכל אחד מחבריה מצא בת-זוג קבועה והתמקד במקביל להופעות בקריירה עצמאית; ארנון שיחק במחזמר "קזבלן", גולדבלט נסע לארצות הברית, אושיק לוי עבד על תקליט סולו.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הופיעה השלישייה בכ-400 הופעות בפני חיילים, כאשר בהמשך חברו אליהם גם מתי כספי, אילנה רובינא והזמר היהודי-קנדי לאונרד כהן.
לאחר הפירוק ולרגל הקלטת קליפ ללהיטים של הלהקה השתתף בהרכב גבי עמרני במקום פופיק ארנון שחזר בתשובה, אך הרכב זה לא הוסיף להופיע.
מערכונים שביצעה הלהקה זכו גם הם לפרסום, בהם "איפה החתן" ו"אדון בר אדון" שנכתבו על ידי יוסי בנאי.
בזיליקת סנט'אנטוניו בפדובה
היא אחת הכנסיות הגדולות בעולם ופוקדים אותה מעל 6.5 מיליון עולי רגל בשנה, מה שהופך אותה לאחד האתרים המקודשים ביותר של העולם הנוצרי. הבזיליקה מוכרת על ידי הכס הקדוש כאחד משמונת המזבחים הבינלאומיים של הכנסייה הרומית-קתולית. היא איננה הקתדרלה הקתולית של העיר פדובה. כפי שמעיד שמה הכנסייה מוקדשת לקדוש אנטוניוס מפדובה ששרידים קדושים שלו נשמרים בה.
מולה בככר ה"סנטו" ניצב פסל על הסוס של ארסמו די נרני הקרוי "גאטאמלאטה", מאת דונטלו. דונטלו פיסל גם את הפסלים מברונזה (הקרוציפיקס של הבזיליקה, ופסלים אחרים) שהוצבו על ידי קמילו בויטו על המזבח הראשי המתוכנן על ידו.
לבזיליקת "סנטו" מעמד של בזיליקה אפיפיורית זוטרה. בהתאם להסכמים הלטרניים בין איטליה לוותיקן הבעלות והניהול של מתחם אנטוניוס בפדובה הועברו לידי הכס הקדוש, אך בו זמנית הם חלק משטח איטליה הריבונית. כיום השליח האפיפיורי במקום הוא הארכיבישוף פביו דל צ'ין, המכהן כשליח אפיפיורי של מתחמי הבית הקדוש בלורטו. (Santuari della Santa Casa di Loreto).
היסטוריה
ביולי 2021 הכריז ארגון אונסק"ו על הבזיליקה אתר מורשת עולמית, חלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
סגנון אדריכלי
הבזיליקה הוא בניין ענק מחוסר סגנון אדריכלי מסוים. במשך מאות השנים הוא התפתח תחת השפעות שונות כפי שנראה בחיצוניותו. הבזיליקה התחילה בזמנו ככנסייה בת ספינה יחידה, בדומה לבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי. עם אפסיס ובית מקהלה, טרנספטים רחבים, שתי גומחות ספינה מרובעות מכוסות בכיפות הדומות לאלו של בזיליקת סן מרקו בוונציה. הסגנון החיצוני הוא תערובת של יסודות רומנסקים וביזנטיים עם כמה אפיונים גותיים
הכיפות, בדומה לכיפות סן מרקו, מתרוממות בחוץ כמו במבנים הביזנטיים, בעוד שהצריחונים הקטנים המרובים המלווים את הכיפות מזכירים מינרטים טורקיים. בחוץ בקו הגג הראשי כל אגף בבניין מצויד בגמלון קטן מקושט ב"ארקדות עיוורות" עשויות לבנים. גמלונים אלה מתערבבים עם הכיפות, עם התומכים הרחבים ועם הצריחונים תוך יצירת צורה פיסולית מסיבית מגוונת ומאוחדת כריבוי מרכיביה.
דברי האמנות ואוצרותיה של הבזיליקה
בפנים הכנסייה נראים מצבות מרובות, כמה מהן בעלות ערך אמנותי. בסיטרה הימנית, הקאפלה של הסקרמנט הקדוש הידועה כ"קאפלת גאטאמלאטה" מאחסנת את קברם של הקונדוטיירה גאטאמלאטה ושל בנו, ג'אנאנטוניו. אוהל המועד עוצב על ידי ג'ירולמו קמפניה. הקאפלה על פסיה הפוליכרומיים הרחבים ותבליטיה הגותיים מכילה כמה שכבות קישוטים, שבו השכבה האחרונה היא פסיפס בגומחה הגבוהה האחורית המייצג את רוח הקודש עם קרני אור מוזהב יורדים על רקע הרקיע הכחול כהה. זו עבודתו של לודוביקו פוליאגי מהשנים 1927–1936.
שרידי אנטוניוס הקדוש נמצאים לפי המסורת בקפלה המקושטת של האוצר הבארוקי (שנבנתה אחרי 1691. גופת הקדוש שנשמרה בעבר בקפלת המדונה השחורה הושכבה החל מ-1350 בקפלת טרנספט נפרדת, קאפלת אנטוניוס הקדוש, שעיצובה הפנימי מיוחס לטוליו לומברדי שיצר גם את התבליטים השישי והשביעי המתארים את הנסים שעשה "אנטוניוס הקדוש ("נס הלב של הקמצן", "נס החוזר בתשובה"). התבליט השלישי "הקדוש מקים לתחייה את האדם הנרצח") הוא יצירת מופת מאת ג'ירולמו קמפניה. הפסלים משלהי המאה ה-16 נוצרו על ידי טיציאנו אספטי.
הבזיליקה מאחסנת גם כמה תמונות חשבונות של המדונה. המדונה השחורה ("מדונה מורה") היא פסל של המדונה עם הילד ישו מאת הפסל הצרפתי רינלדינו די פוי-ל'אווק מ-1396. שמה מתייחס לשיערה ולגון עורה השחום.
ה"מדונה של העמוד" (Madona del Pilastro) היא פרסקו מאמצע המאה ה-14 מאת סטפאנו דה פרארה, הממוקם על תמך סמוך לסיטרה השמאלית.
בין הפסלים בולטת גם נברשת הפסחא שבאפסיס, הנחשבת ליצירת מופת של אנדריאה בריוסקו שסיים את עיצובה בשנת 1515. באזור המזבח הגבוה נראים פסל מברונזה של "המדונה עם הילד" ועוד שישה פסלים של קדושים מאת דונטלו, שיצר גם ארבעה תבליטים המתארים פרקים מחייו של אנטוניוס הקדוש.
בצד המערבי של הספינה ממול לקבר הקדוש שוכנת קאפלה של יעקב הקדוש. שהוזמנה על ידי בוניפאצ'ו לופי בשנות ה-1370. קירות הקפלה הזאת בסגנון גותי, מצוירים בפרסקואים המציגים את סיפורי יעקב הקדוש ואת הצליבה מאת אלטיקיירו דה דזוויו. "הצליבה" מאת אלטיקיירו הוא אחד הציורים חשובים ביותר של שלהי המאה ה-14. נראים בקפלה גם פארסקואים מאת ג'ירולמו טסארי.
ברליקוואריום מזהב בבזיליקה שמורים לפי המסורת סנטרו ולשונו של אנטוניוס הקדוש.
המוזיקה בבזיליקה
במקהלת הבזיליקה באמצע המאה ה-17 שר כילד אגוסטינו סטפאני, לימים מלחין, נגן עוגב, בישוף ודיפלומט.
בשנות ה-1720 שימש כקפלמייסטר (מאסטרו די קאפלה) של הבזיליקה המלחין פרנצ'סקו אנטוניו קלגארי. במאה ה-18 שימש כאן קאפלמייסטר גם ג'וזפה טרטיני, כנר ומלחין בארוקי ידוע.
לקריאה נוספת
, in Atti del convegno internazionale Cultura Arte e Committenza al Santo nel Trecento, Padova, Basilica del Santo, 24-26 maggio 2001, Centro Studi Antoniani, 2003.
תהלוכת הארבות המלכותיות של תאילנד
תהלוכת הארבות המלכותיות של תאילנד (בתאית: กระบวนพยุหยาตราชลมารค) היא טקס דתי ומלכותי, הנערך מזה 700 שנים בקירוב. הארבות המלכותיות המעוטרות להפליא הן שילוב של אומנות ואמנות תאילנדית. המשט נערך לעיתים רחוקות, על פי רוב רק במסגרת אירועים תרבותיים ודתיים חשובים ביותר. בתקופת שלטונו של המלך פומיפון אדוניאדט, שהשתרעה על פני למעלה משבעים שנים, התהלוכה התקיימה 16 פעמים בלבד.
בתהלוכה משתתפות בימינו 52 ארבות, המאוישות על ידי 2,082 חותרים. 51 מתוכן הן ארבות היסטוריות והנוספת היא הארבה המלכותית "נאראי סונג סובאן המלך ראמה התשיעי", שהושקה ב-1994 והיחידה שנבנתה במהלך שלטונו של פומיפון. התהלוכה מתנהלת במורד הנהר צ'או פראיה, יוצאת מאתר ההחפה המלכותי וסקורי בדוסיט, בנגקוק, עוברת דרך מקדש אמרלד בודהה, הארמון הגדול, ו-ואט פהו ומסתיימת בואט ארון, "מקדש השחר".
ביצת יאלומיצה
ביצת יאלומיצה (רומנית: Balta Ialomiţei) או בשמה האחר ביצת בורצ'אה (Balta Borcea), היא אי ביצתי באפיק התחתון של הדנובה, ברומניה.
בלטה אילומיטה הוא אי שנוצר בין זרועות בורציאה ואוסטרוב של הדנובה, בחלק המזרחי של מחוז אילומיטה. בתחילה, בלטה אילומיטאי מורכב מביצות, אגמים ובריכות, כאשר חלקי היבשה (הרכסים) מכוסים על ידי מטעי יער. בשנות ה-60 של המאה ה-20, באמצעות מדיניות הפיתוח החקלאי הקומוניסטי, רוקנו חלק גדול מהשטחים הבלטיים ונקלטו כדי לשמש כקרקע חקלאית. נכון לעכשיו, לבלטה אילומוצ'י מראה של אי. רק חלק קטן מבלטה אילומיטיי, כלומר Caiafele Moroiu, השתמר במשטר טבעי, עם מעמד של שמורת טבע. ברכב תוכלו להגיע לקומונת בורדושאני ומשם חוצים את הדנובה, לבנטורי, עם סירות הדייגים מהאזור או עם המעבורת המאולתרת.
ביצת יאלומיצה מוקפת על ידי שתי זרועות של הדנובה, זרוע בורצ'אה וזרוע אוסטרוב. שטח האי מחולק בין מחוז יאלומיצה ובין מחוז קלרשי.
ברוטיים
הבּרוּטִיים (ביוונית: Βρέττιοι, בּרֶטִיאוֹי; בלטינית: Bruttii; באיטלקית: Bruzi) היו עם קדום, שישב בקצה הדרומי של איטליה, מגבולות לוקאניה ועד מצרי מסינה וכף לאוקופטרה, בשטח החופף בערך את קלבריה של ימינו.
לבנון (סרט)
לבנון הוא סרט ישראלי משנת 2009, בבימויו של שמוליק מעוז. הסרט מבוסס על חוויותיו האישיות של מעוז במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
הסרט מתרחש ביומה הראשון של המלחמה, ומתאר את ההתרחשויות מנקודת המבט של צוות טנק שנשלח לקרבות. כל הסרט, מלבד סצנת הפתיחה והסיום, מצולם מתוך הטנק.
בסרט מככבים איתי טיראן (בתפקיד אסי, מפקד הטנק) יואב דונט (שמוליק, תותחן הטנק), אושרי כהן (הרצל, טען הטנק), מיכאל מושונוב (יגאל, נהג הטנק), וזהר שטראוס (ג'מיל, מפקד כח הצנחנים אליו מתלווה הטנק), ריימונד אמסלם (בתפקיד אשה לבנונית), אשרף ברהום (בתפקיד פלנגיסט) וכן דודו טסה (בתפקיד שבוי סורי).
עלילה
הסרט נפתח ביום הראשון של מלחמת לבנון ומתמקד בצוות טנק ישראלי. כל הסרט מתרחש בתוך הטנק, ואילו את ההתרחשות מחוצה לו רואים דרך הפריסקופ של התותחן. הטנק מסופח לכוח צנחנים שאיתו הוא עושה את הדרך בלבנון. בעקבות טעות ניווט של מפקד הכוח הם נקלעים לשטח בשליטת קומנדו סורי. כדי לחלצם נשלחים שני לוחמים מהפלנגות הנוצריות, הסרט מסתיים כשהטנק עושה את דרכו בלחימה מחוץ לשטח שבשליטת הסורים ומגיע למקום מבטחים.
ביקורות והצלחה מסחרית
אורי קליין ציין:
יהודה סתיו כינה את הסרט "יצירה מטלטלת" וכתב:
מאיר שניצר כתב:
על אף הזכייה בפרסים ושבחי המבקרים, הסרט לא זכה להצלחה מסחרית רבה בישראל. בשלושת החודשים לאחר צאתו בספטמבר 2009 נמכרו בעבורו כ-50,000 כרטיסים.
חוסה דה קורדובה
דון חוסה דה קורדובה (בספרדית: José de Córdova y Ramos; 26 בספטמבר 1732 אטרורה - 3 באפריל 1815 קדיס) היה חוקר ואדמירל ספרדי.
ביוגרפיה
קורדובה נולד באטרורה למשפחת מלחים וכבר בגיל 13 התגייס לצי הספרדי ואט אט עלה בסולם הדרגות. הוא ערך מסעות מחקר לכל רחבי העולם ונלחם בקרבות מול האלג'יראים האנגלים והצרפתים. הוא נסע מספר פעמים לאזור הפיליפינים שם פיקח על בניית ספינות האוצרות שהביאו אספקה מהמושבות. הוא השקיע סכום ניכר בקניית פירות כדי שמלחיו לא יחלו במחלת הצפדינה.
באוקטובר 1796 הכריזו צרפת וספרד מלחמה על בריטניה. בים התיכון היה הצי הבריטי בנחיתות בולטת 15 אוניות קו בריטיות מול 11 צרפתיות ו-27 ספרדיות. הבריטים התפנו מבסיסיהם באלבה וקורסיקה וקבעו את בסיסם מול פורטוגל. הצי הספרדי תחת פיקודו של קורדובה עגן בקרטחנה וב-1 בפברואר 1797 הפליג לקדיס כדי להתאחד עם הצי הצרפתי שעגן בברסט. אולם רוח מזרחית חזקה שנשבה בין גיברלטר לקדיס סחפה את הצי הספרדי רחוק מן המתוכנן. קורדובה נתן הוראה לחזור לקדיס אולם שם המתינו הבריטים שהתקשו בתחילה לראות את האויב בשל הערפל הכבד אולם לרוע מזלן הספינות הספרדיות נאלצו לאותת זו לזו בעזרת יריות סרק שאפשרו למפקדי הצי הבריטי ג'ון ג'רוויס והוריישו נלסון לאתר אותן. היתרון הבריטי נבע מכך שהבריטים כבר היו ערוכים בעוד שהספרדים היו מפוזרים. אולם המפקדים הבריטיים היו מתוחים בעוד שהספרדים היו אופטימיים למדי. קורדובה לא האמין שלג'רוויס יש יותר מתשע ספינות ולכן התעלם מאיתותיו של מפקד ספינת התצפית הקיצונית של הספרדים. זה האחרון התמלא חימה מכך שמתעלמים מאזהרותיו ולכן כדי לנער את מפקדו מאדישותו סימן שראה ארבעים ספינות קרב מה שגרר פסימיות ויאוש אצל מפקדי הצי.
נחשון (קיבוץ)
נַחְשׁוֹן הוא קיבוץ בעמק איילון, סמוך לקילומטר ה37 של כביש 3, דרומית למודיעין, המשתייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה
הקיבוץ ורחוב נחשון ברמת השרון הוקמו בקפיצה נחשונית ב-5 במאי 1950 על ידי אנשי "השומר הצעיר" מתל אביב, קריית חיים, פתח תקווה וראשון לציון, שעברו הכשרה בקיבוץ אילון ובקיבוץ בית אלפא. שמו של הקיבוץ, שנקבע על ידי מייסדיו, הוא כשמו של מבצע נחשון שהוביל לפריצת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות.
בשנת 2022 כלל הקיבוץ כ-600 תושבים.
כלכלה
הקיבוץ המופרט עוסק בגידול שקדים, חומוס, חיטה וגפנים. ובקיבוץ גם לולי תרנגולות גדולים. בשטח הקיבוץ פועל פארק מיני ישראל המשלם דמי שכירות לקיבוץ. בשנת 1983 הוקם בקיבוץ מפעל ארן לייצור אריזות למזון, שבו מועסקים עשרים מחברי הקיבוץ ותשעים שכירים, ולו מפעלים גם בספרד ובקרוליינה הדרומית. מאז שנת 2013 פועל בקיבוץ יקב שורק, הכולל גם בית ספר לעשיית יין.
הבנד
הבנד (באנגלית: The Band, בתרגום לעברית: "הלהקה") הייתה להקת רוק אנד רול קנדית-אמריקאית רבת השפעה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20.
ה-Hawks
בשנת 1957 הצטרף לבון הלם כמתופף ללהקת הליווי של הזמר והאמרגן רוני הוקינס, The Hawks. ההרכב ניגן גרסאות כיסוי ללהיטי רוקנרול ורוקבילי והופיעו ברחבי ארצות הברית וקנדה, בעיקר כלהקת ברים וכמוזיקה לריקודים. בשנת 1959 הגיעו הוקינס ולהקתו לקנדה, שם השתקע הוקינס. במהלך הזמן החליף הוקינס את מרבית חברי להקת הליווי שלו. בשנים 1960-1961 התחלפו כל חברי הלהקה פרט לליבון הלם ובסוף שנת 1961 ההרכב כלל שישה חברים. חמשת החברים שלימים ירכיבו את The Band (ריצ'רד מנואל - פסנתר, גראת' האדסון - קלידים, ריק דאנקו  - בס, רובי רוברטסון - גיטרה, לבון הלם - תופים), בתוספת נגן סקסופון בשם ג'רי פנפאונד.
עזיבת ה-Hawks והחיבור לבוב דילן
סיבובי ההופעות עם רוני הוקינס נמשכו עד 1964. בשלב הזה היו לחברי ההרכב חילוקי דעות כספיים ומקצועיים עם רוני הוקינס שהחל לאבד עניין בפעילות המוזיקלית וחברי הלהקה הודיעו לו על פרידה. ה-Hawks המשיכו להופיע כאשר לבון הלם מתפקד בנוסף לנגינה על תופים גם כזמר המרכזי בהרכב.
לאחר ההופעה החשמלית של דילן בפסטיבל הפולק של ניופורט ביולי 1965 והשלמת הקלטות Highway 61 Revisited באוגוסט 1965 נשאר דילן ללא הרכב ליווי (בניופורט הרכב הליווי היו למעשה מרבית חברי להקת Paul Butterfiled bluesband, ו - Highway 61 Revisited הוקלט ברובו על ידי נגני אולפן). דילן נזקק ללהקת רוק אנד רול שתתאים לכיוון המוזיקלי החדש שלו ותלווה אותו בסיבוב ההופעות לקידום התקליט. לאחר שדילן ואמרגנו אלברט גרוסמן לא הצליחו לשכנע את מייקל בלומפילד ונגנים נוספים (כגון אל קופר) להצטרף להרכב הליווי, בדק דילן אפשרויות נוספת. באחד הימים קיבל דילן המלצה על "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", ולאחר ששמע את ה-Hawks בהופעה הציע להלם ולרוברטסון להצטרף ללהקת הליווי שלו. למרות ההצעה המפתה השניים הודיעו לדילן שהם יצטרפו בתנאי שגם שאר חברי הלהקה יצורפו לסבב ההופעות וכך הפכה להקת ה-Hawks ללהקת הליווי של דילן.
החל מספטמבר 1965 החלו חברי הלהקה ללוות את דילן בסיבוב ההופעות העולמי שלו. הסיבוב זכה לתגובות עוינות מצד חלק מהצופים בעיקר סביב המעבר של דילן מהופעות אקוסטיות של מוזיקת פולק להופעות חשמליות של רוק אנד רול. עקב העוינות שהופגנה כלפי הלהקה עזב הלם את סיבוב ההופעות, הפסיק לנגן לתקופה ועבד על אסדת נפט במפרץ מקסיקו.
ב-29 ביולי 1966, במהלך הפסקה מסיבוב ההופעות, ביקר דילן את אמרגנו אלברט גרוסמן בוודסטוק, ניו יורק. דילן, שרכב על אופנוע, נפל או החליק או התנגש באירוע שמעולם לא התברר לחלוטין אם כלל התרחש, אך בסופו דילן הוכרז "כפצוע" וסיבוב ההופעות העולמי שלו נפסק.
ארבעת חברי הלהקה הנותרים (רוברטסון, דאנקו, האדסון ומנואל) שהתגוררו בסביבת וודסטוק מצאו את עצמם חסרי תעסוקה מוזיקלית ולכן דילן שממילא שילם שלהם על זמנם הציע שיפגשו וינגנו לשם ההנאה.
בין החודשים מרץ - יוני 1967 נהגו דילן וחברי הלהקה (בתחילה ללא לבון הלם) להיפגש במרתף ביתם המשותף של דאנקו, מנואל והאדסון שנקרא Big Pink.
האדסון התקין במרתף הבית ציוד הקלטה בסיסי ובמהלך חודשים אלה הקליטו דילן וחברי הלהקה את המפגשים בניהם, כאשר הכוונה הייתה לתעד את המפגשים אך לא הייתה כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש. החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים שכתב דילן בעיקר עם רוברטסון.
חומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975, אז יצאו חלקם תחת התקליט The Basement Tapes. קודם לכך חלק קטן מהחומרים מצאו את דרכו החוצה כבוטלג בשם The Great White Wonder וחלק קטן אף יותר הוקלט על ידי דילן, הלהקה ואומנים אחרים שנוהלו על ידי אמרגנו של דילן (אלברט גרוסמן) כגון הקטע You Ain't Goin' Nowhere אשר הוקלט על ידי להקת הבירדס ויצא בתקליט Sweetheart of the Rodeo.
Music from Big Pink
לאחר חודשי הפעילות במרתף ה-Big Pink ושובו של לבון הלם להרכב, השיג אלברט גרוסמן חוזה הקלטות ללהקה, בחברת קפיטול. חברי ההרכב נשארו במרתף ה-Big Pink והחלו לעבוד על חומרים שאת מרביתם כתב רוברטסון וחלקם של שאר חברי ההרכב לבד או בשיתוף בוב דילן (מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו לתקליט "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released"). בתחילת 1968 הקליטה הלהקה את מרבית שירי האלבום באולפני A&R במנהטן ובהמשך הוקלטו השלמות ועריכות באולפני קפיטול בלוס אנג'לס.
עד להקלטת התקליט להרכב לא היה שם רשמי ולבסוף השם THE BAND (הלהקה) אשר דבק בחברי הרכב הליווי של דילן בזמן שהייתם בוודסטוק הפך לשמם הרשמי.
ב-1 ביולי 1968 יצא התקליט, אשר תוך זמן קצר זכה להערכה גדולה, מהמבקרים, ממוזיקאים אחרים ומהקהל. התקליט הציג סגנון מוזיקלי חדש ולא מוכר עד כה (שבהמשך יקרא אמריקנה) ששילב ומיזג את הסגנונות שהרכיבו את המוזיקה האמריקאית המסורתית לגווניה השונים לתוך רוק אנד רול.
למרות ביקוש גדול להופעות התקליט לא קודם על ידי הלהקה באמצעות הופעות (בעיקר עקב פציעתו של ריק דאנקו בתאונת דרכים) ולא באמצעות ראיונות (חברי הלהקה פשוט לא רצו להתראיין). כל אלו יחד עם הצלחת התקליט רק העצימו את העניין סביב הלהקה וחבריה.
רוברטסון כתב ארבעה מתוך 11 השירים בתקליט, בהם הלהיט The Weight, שנכלל גם בפסקול סרט הפולחן "אדם בעקבות גורלו".
מהתקליט השני ועד פירוק הלהקה
בהמשך השנה הלהקה עברה ללוס אנג'לס לצורך הקלטת אלבומה השני. לצורך כך שכרו חברי הלהקה בית בלוס אנג'לס בו התגוררו כל חברי הלהקה ובני משפחתם ובו הוקם אולפן הקלטה אשר אפשר לחברי ההרכב זמן הקלטה בלי מוגבל ואפשרות להתנסות בטכניקת הקלטה ושימוש בכלים מוזיקליים רבים. התוצאה הייתה תקליט אשר שומר על הקו המוזיקלי, אך מציג עושר מוזיקלי רב ויכולות כתיבה והלחנה משופרות.
ב-2 בנובמבר 1969 הופיעה הלהקה במופע של אד סאליבן וב-2 בינואר 1970 הופיעה הלהקה על שער המגזין טיים. הייתה זו הפעם הראשונה שלהקת רוק אמריקאית הופיעה על שער המגזין ועדות להצלחתה של "הבנד". עם זאת, הקשרים האישיים בין חברי הלהקה החלו להתערער.
רוברטסון כתב גם את רוב שירי התקליט השלישי של הלהקה, "פחד במה" (לבון הלם רשום כשותף לכתיבת Strawberry Wine ומנואל רשום כשותף לכתיבת Sleeping ו-Just Another Whistle Stop) אך גם בתקליט זה, בניגוד לשאר חברי הלהקה, אינו זמר מוביל באף שיר. התקליט ראה אור באוגוסט 1970 והגיע למקום ה-5 במצעד האלבומים האמריקאי, אך שהה ב-40 המקומות הראשונים בו רק 14 שבועות וזכה להערכה פחותה משני האבומים הקודמים. האלבום הבא של הלהקה, Cahoots מ-1971, זכה להערכה אף פחותה מזו. האלבום כולל שיתוף פעולה עם בוב דילן (ב-When I Paint My Masterpiece) ועם ואן מוריסון (ב-4% Pantomime). פרט לכך שוב היה רוברטסון אחראי על כתיבת רוב השירים, עם זאת ניכר כי גם הוא וגם גארת' הדסון, שהיה אחראי על רוב העיבודים המוזיקליים, נקלעו למשבר יצירתי. ריצ'רד מנואל שקע באלכוהוליזם. על מנת לצאת מן המשבר הזמינו חברי הלהקה את המעבד המוזיקלי אלן טוסיינט מניו אורלינס, על מנת שיוסיף להם גוון של כלי נשיפה ממתכת ופאנק.
בקיץ 1973, לאחר שנה בה לא שיתפו פעולה יצירתית, הופיעה הלהקה עם גרייטפול דד ואולמן ברדרס בנד בפסטיבל Watkins Glen מול 600,000 איש. באותה עת עבר רוברסטון למאליבו, קליפורניה וזמן קצר לאחר מכן עברו לשם גם בוב דילן ושאר חברי הלהקה. המפיק דייוויד גפן החתים את דילן והבנד על חוזה שיצר את סיבוב ההופעות המאוחד של דילן והבנד הראשון מאז 1966 - Bob Dylan and the Band 1974 Tour. במקביל הקליטו הבנד עם בוב דילן את תקליטו  Planet Waves. שלוש ההופעות האחרונות (שנערכו בפורום בלוס אנג'לס) תועדו באלבום הכפול Before the Flood שהגיע למקום השלישי במצע האלבומים האמריקאי. 7 מתוך 21 רצועות האלבום הכפול הן שירים של רוברטסון והשאר של דילן. לאחר מופע זה הופיעו הבנד עם קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג. ב-1975 ראה אור האלבום The Basement Tapes שתיעד חלק קטן מן ההקלטות שערכו הבנד ודילן ב-1967 ב-Big Pink. בנובמבר אותה שנה ראה אור התקליט Northern Lights – Southern Cross שנכתב כולו על ידי רוברטסון. בפרט מופיע בתקליט זה השיר Acadian Driftwood, השיר הראשון שחיבר רוברטסון על נושא קנדי (גירוש המתיישבים הצרפתיים מאקדיה; בניגוד לנושאים מן ההיסטוריה של ארצות הברית שחיבר בהשראת לבון הלם).
ביוני 1976, במהלך סיבוב הופעות, פרש לבון הלם להקמת אולפן הקלטות בוודסטוק וריק דאנקו חתם חוזה לתחילת פעילות כזמר עצמאי. בנקודת זמן זו הציע רוברטסון (ולפי האוטוביוגרפיה של הלם - כפה את דעתו על שאר חברי הלהקה) שהבנד תודיע על הפסקת פעילותה כלהקה מופיעה. על מופע ה"גראנד פינאלה" הופקד האמרגן ביל גרהם. ב-25 בנובמבר, חג ההודיה 1976, נערכה הופעת הפרידה החגיגית של הלהקה, שכללה ארוחה מסורתית ל-2,500 מוזמנים, בה התארחו בין השאר רוני הוקינס, אריק קלפטון, פול באטרפילד, ניל יאנג, ואן מוריסון, מאדי ווטרס, ג'וני מיטשל ובוב דילן. המופע תועד על ידי מרטין סקורסזה שביים וצילם את הסרט "הוואלס האחרון", על פי תסריט שנכתב במדויק על ידי רוברטסון. בהמשך ראה אור אלבום המתעד את כל ההופעה, כולל חלקים שלא צולמו מסיבות טכניות. ב-2002 יצאו אלבום ההופעה והסרט בהוצאה מחודשת.
להקת הבנד המחודשת
ב-1983 איחד לבון הלם מחדש את הבנד, ללא רובי רוברטסון. ב-4 במרץ 1986, בזמן שהלהקה המאוחדת ערכה סיבוב הופעות, ריצ'רד מנואל התאבד בחדר מלונו בפלורידה. מנואל סבל שנים רבות מאלכוהוליזם. לאחר מותו הקדיש לו רובי רוברטסון את השיר "Fallen Angel" באלבום סולו שלו ואריק קלפטון כתב עליו את Holy Mama. ב-2003 להקת Counting Crows הקליטה שיר בשם If I Could Give All My Love המבוסס על חוויותיו של זמר הלהקה כשקרא בעיתון על כך שמנואל הלך לעולמו.
הרכב הלהקה התרחב ונשכרו נגנים רבים שהתחלפו במהלך השנים. הדמות הבולטת בה בתקופה זו הייתה דמותו של לבון הלם. האלבום המצליח ביותר מאותה תקופה הוא Jubilation מ-1998, שנועד לציין 30 שנה לייסוד הלהקה.
ב-1999 הלך לעולמו ריק דאנקו וב-2012 נפטר לבון הלם ממחלת סרטן הגרון.
סגנון מוזיקלי
הלהקה, למרות שמרבית חבריה ילידי קנדה, כתבה שירים בעיקר אודות דרום ארצות הברית. לפני שקיבלו חוזה הקלטות הם הופיעו באינטנסיביות במועדוני בלוגראס לכל אורך מדינות כמו טקסס ולואיזיאנה, וחוויית זרות זו באזורים הצבעוניים וכן האלימים ביותר בארצות הברית השפיעה על מילות שיריה, שכללו סלנג דרומי ("The Weight"), תיאורים היסטוריים ("The Night They Drove Old Dixie Down") וסיפורים על מקומות בדרום ("Up On Cripple Creek").
לא היה ללהקה סולן רשמי, ומשיר לשיר תפקיד זה התחלף בין שלושה מחבריה: ריצ'רד מנואל, לבון הלם וריק דנקו. לכל אחד מהם היה סגנון שירה ייחודי. לפעמים הם שרו יחד במעין קאנון, כמו בפזמון הלהיט "The Weight".
מנגינות פולק, קאנטרי ובלוז היו ההתמחות של הלהקה. חבריה נהגו להשתמש בכלי הנגינה שלהם באופן ייחודי - כגון חיבור הגיטרה למגבר הקלידים (ולהפך), כיוון משונה של מערכת התופים וכו'. כמו כן, נגן האורגן האמונד שלהם גארת' האדסון היה אשף טכנולוגי, ואת הצלילים שהצליח ליצור חיקו מאוחר יותר סטיבי וונדר והרבי הנקוק.
השפעה
למרות שהלהקה לא זכתה בזמן אמת להצלחה מסחרית גדולה במיוחד, בקרב מבקרי מוזיקה יש בדרך כלל קונצנזוס כי היא הייתה האלטרנטיבה הצפון-אמריקנית הראויה ביותר לביטלס. ההרכב הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול בשנת 1994.
האלבומים של הבנד השפיעו על המוזיקאים הבולטים ביותר להפסיק לנגן רוק פסיכדלי לטובת מוזיקה "נקייה" ושורשית יותר עם אלמנטים של בלוז וקאנטרי. לפני מהפכת הדיסקו והפאנק בסוף שנות ה-70, היה זה הסגנון הפופולרי ביותר. האלבום Let It Be של הביטלס הוקלט בגישה זו והיה ניגוד מוחלט לשרשרת האלבומים שהם הקליטו לפני, בוב דילן לתקופה נטש את הליריקה המורכבת והאבסטרקטית שלו לטובת שירים פשוטים יותר, אריק קלפטון עזב את קרים וייסד את להקת הבלוז והקאנטרי-רוק דרק והדומינוס, הבירדז הפכה ללהקת קאנטרי עם האלבום Sweetheart of the Rodeo והרולינג סטונז הקליטו את אלבום המופת Exile on Main Street ברוח ובגישה המשוחררת של הבנד. כמו כן, חלק מיוצרי הקאנטרי-רוק שבעבר הגיעו להצלחה מסחרית בינונית הפכו למצליחים ביותר של שנות ה-70, כגון ניל יאנג, האיגלס, הגל המאוחר של פליטווד מק וג'קסון בראון. רוג'ר ווטרס ציין בראיונות כי להקת פינק פלויד הושפעה מאוד מהבנד, והזמין חלק מחברי הבנד להתארח בשנת 1990 במופע החומה שנערך בברלין.
עגור (מושב)
עגור הוא מושב באזור השפלה דרומית לבית שמש השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה
המושב קם ב-1950 על אדמות הכפר הערבי עג'ור, שתושביו עזבוהו במהלך מלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור אליו לאחריה. שם המושב משקף את שם הכפר והשם הערבי דבק ביישוב העברי גם בשנים שלאחר מכן. בתחילה, נכלל מושב עגור במועצה אזורית האלה, ובשנת 1964 התמזגה המועצה לתוך מועצת מטה יהודה.
ראשוני המושב היו עולים מתימן שהגיעו ממעברת עין שמר. המתיישבים החדשים לא הצליחו להאחז בקרקע ועברו למקומות יישוב שונים וב-1953 יסדו את מושב נחלה.
ב-1953 יושב המקום בעולים שהגיעו מהחלק הטורקי של כורדיסטן והגיעו למושב הישר מנמל חיפה. בינואר 1955 נרצחו בשנתם שני טרקטוריסטים, חברי מושב מבוא ביתר, שביצעו עבודות חקלאיות בעגור. עקבות הרוצחים הובילו להר חברון. ב-1961 חובר המושב לרשת החשמל הארצית.
המושב מונה כיום כ-75 משפחות ומרבית תושביו עובדים מחוץ ליישוב בערים הסמוכות: בית שמש וירושלים. עד מחצית שנות ה-80 התבססה התעסוקה המקומית על משק החקלאות שכלל: גידולי פלחה, מטעי אבוקדו, אגסים, ענבים וגידולי עופות לבשר.
קרב מטאורוס
קרב מטאורוס (Metaurus) היה אחד מהקרבות המכריעים שניטשו בין רומא לקרתגו במלחמה הפונית השנייה. הוא נערך ב-207 לפנה"ס בעמק הנהר מטאורוס (מטאורו), באומבריה שבמרכז איטליה, והסתיים בניצחון מוחץ של הרומאים. צבא קרתגי, בפיקוד עזרובעל ברקא אחי חניבעל, ניסה לחבור אל חניבעל, כדי לנסות ולהכריע בכוחות משותפים את חילות רומא ולהכניעה. הניסיון סוכל על ידי הקונסולים גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור. זמן קצר קודם לכן נלחם נרו נגד חניבעל בקרב גרומנטום, מרחק כמה מאות קילומטרים דרומית למטאורוס; אך בצעידה מאומצת ומבלי שיבחינו בו אויביו הצליח להגיע במועד אל עמיתו ולנחול יחד ניצחון בשל יתרונם המספרי.
עזרובעל נוחת בצפון איטליה
המשימה של עזרובעל לבוא לעזרת אחיו באיטליה התנהלה עד שלב זה בצורה מוצלחת למדי. לאחר שהצליח לחמוק מכוחותיו של פובליוס סקיפיו בספרד ולהגיע בשלום לגאליה בחורף 208 לפנה"ס, עזרובעל המתין עד לבוא האביב של 207 לפנה"ס על מנת לנצל את מזג האוויר הנוח יחסית לחצות את האלפים ולהגיע לצפון איטליה.
רומא עדיין ליקקה את פצעיה משורות התבוסות המוחצות שהנחיל לה חניבעל 10 שנים קודם לכן, והרומאים היו מבועתים מהמחשבה שייאלצו להילחם בשני בניו של "הברק" (כינוי של המצביא הקרתגי חמלקרת ברקה) בבת אחת. הקונסולים נרו ומרקוס ליוויוס שנבחרו בחופזה נשלחו להתעמת עם חניבעל ועזדרובעל בהתאמה. בתחילה אף אחד מהם לא יצר מגע עם צבאות הקרתגים. בשלב זה של המלחמה חניבעל שכוחותיו היו מדולדלים חשש להיכנס לקרב חזיתי עם כוחותיו של נרו שמנו כ-45,000 איש והשניים ניהלו משחקי חתול ועכבר בברוטיום. בינתיים סלינטור נסוג בזהירות בפני עזרובעל, כשהוא מאפשר לו לחצות מעבר למטאורוס דרומה עד העיר סנה.
איחוד 2 הקונסולים
עזרובעל שלח שליחים לחניבעל על מנת להודיע כי הוא מתכנן לפגשו בדרום אומבריה. אולם השליחים נתפסו במקרה ממש בסמוך למחנהו של חניבעל, ותוכניותיו נפלו לידי נרו. האחרון לקח כוח בסדר כוחות של לגיון מתוגבר (6000 רגלים ואלף פרשים) והצעיד אותו במסע מזורז צפונה, על מנת לחבור לכוחותיו של מרקוס ליוויוס, כשהוא לוקח סיכון מחושב שחניבעל עלול להתקיף את שארית צבאו שנותר ללא פיקוד (תרחיש שלא קרה בסופו של דבר).
מאחר שהכיר בדחיפות של המצב ובאיום הנשקף לרומא מאיחוד שני הצבאות הקרתגניים, שלח נרו שליחים רכובים קדימה, עם פקודות לארגן אספקה לכוחו במהלך מסעו מתושבי הכפרים הסמוכים, והורה לחייליו לקחת עמם רק את כלי נשקם. במהלך צעידתם צפונה הצטרפו לצבאו של נרו מתנדבים רבים ותיקי מלחמות שתגברו את כוחו. קלאודיוס נרו הגיע במהירות למחנהו של מרקוס ליוויוס סמוך לסנה, כאשר מחנהו של עזרובעל ממוקם כ-800 מטר צפונה. הוא הגיע בחסות החשכה ונוכחות כוחו במחנה הרומאי התגלתה לקרתגנים רק בבוקר שלמחרת, כשהרומאים החלו להתכונן לקרב. עזרובעל החל אף הוא בהכנות לקרב, אך התצפיות שלו גילו כי הצבא הרומאי וחיל הפרשים שעמד לרשותו גדלו בצורה משמעותית. הוא נזכר כי שמע תרועת חצוצרות במשך הלילה, צליל שהיה מוכר לו מההיתקלויות ברומאים בספרד, והסיק נכונה כי הוא עומד עתה בפני שני צבאות רומיים ולא אחד. כתוצאה מכך, נסוג צבאו של עזרובעל ותפס עמדות מוגנות והרומאים החליטו בשלב זה להימנע ממתקפה על המערך המוגן.
בחסות הלילה ניסה עזרובעל לבצע נסיגה מסודרת צפונה, לאורך הנהר מטאורו, בכוונה לחצותו וכך להימנע מקרב נגד הכוח הרומי העדיף, ולנסות ליצור שוב קשר עם חניבעל בתנאים נוחים יותר. אולם בשל הצפה של הנהר עקב גשמי האביב והמסת השלגים, הוא לא הצליח למצוא מקום בטוח לחצות את הנהר. הרומאים דלקו אחריו תוך שהם מאלצים אותו לנהל את הקרב שממנו ביקש להימנע בשל נחיתותו המספרית. בנוסף לכך רבים מחייליו הגאלים השתכרו במשך הלילה ותפקודם כחיילים היה לקוי ביותר.
ההיערכות לקרב
בדומה לרוב הצבאות הקרתגים, היה צבאו של עזרובעל כוח רב-לאומי שכלל חיילים איברים, ליגורים, גאלים ואפריקאים. האגף הימני של עזרובעל היה סמוך לגדת הנהר והאגף השמאלי ממוקם גבוה על גבי הגבעות הסמוכות. הוא מיקם את חיל הפרשים באגף הימני על מנת לגונן עליו בפני כיתור מצד כוח הפרשים הרומאי. לעומת זאת האגף השמאלי של עזרובעל היה מוגן היטב על ידי גבעות מימין וגיא עמוק בחזיתו. חייליו הטובים ביותר של עזרובעל היו האיברים, שהיו חמושים במגינים וחרבות. האיברים היו ממוקמים באגף הימני יחד עם חיילים אפריקאים (קרתגים או אחרים) שככל הנראה היו חמושים בחניתות. המרכז אויש על ידי חיילים ליגורים שהיו מאומנים פחות מהחיילים באגף הימני. ובאגף שמאל מוקמו החיילים הגאלים, שעזרובעל קיווה שיהיו מוגנים היטב על ידי הגיא בחזיתם. בנוסף לכך היו לעזרובעל 10 פילי-מלחמה שמוקמו באגף הימני.
מהלך הקרב
הקרב החל כאשר האגף השמאלי הרומאי תוקף את האגף הימני הקרתגי, אליו מצטרף בהמשך המרכז הרומאי, חיל הפרשים הקרתגי הקטן ניגף בפני הפרשים הרומאים. עם זאת בשלב זה האגף הימני הקרתגי והמרכז מחזיקים מעמד ופילי המלחמה מצליחים לפרוץ את קווי הרומאים ולזרוע בהלה. בשלב זה המערכה נוטה לטובתו של עזרובעל. נרו, באגף הרומאי הימני מתקשה להתגבר על תוואי השטח התלול שחוסם את המעבר אל הגאלים באגף השמאלי של עזרובעל. לאחר שהוא נוכח בחוסר התוחלת של הניסיון להגיע אל הגאלים הוא מחליט לתקוף את האגף הימני הקרתגי משמאל. האגף הימני הקרתגי מתקשה לעמוד בפני ההתקפה המשולבת של ליוויוס מהחזית ושל נרו מהאגף, שיוצרים אנדרלמוסיה וחוסר סדר בשורותיו. תוך זמן קצר האגף הימני קורס לעבר המרכז כשהלוחמים הקרתגים נטבחים או מנסים להימלט על נפשם.
המרכז הקרתגי השרוי באי סדר עומד עתה בפני התקפה משולבת של פורקיוס מהחזית, מרקוס ליוויוס מהאגף הימני ונרו מאחור. בשלב זה הפרשים הרומאים מביסים כליל את הפרשים הקרתגים, הכוח הקרתגי מתפורר כאשר הפרשים הרומאים דולקים אחרי הנמלטים וגורמים להם אבדות כבדות. למעשה מרבית האבדות של הקרתגים נגרמות בזמן מנוסתם המבוהלת. הכוח הגאלי נשאר ככל הנראה בעמדותיו ואינו חש לעזרתו של עזרובעל. עזרובעל שככל הנראה מבין שהקרב אבוד מסתער הסתערות נואשת אל עבר הרומאים ונהרג.
השלכות הקרב
הרומאים המנצחים אינם מגלים כבוד כלפי אויבם הקרתגי בניגוד לחניבעל שדאג תמיד לקבורה נאותה של המצביאים הרומאיים שנהרגו בקרב. במקום זאת קלאודיוס נרו עורף את ראשו של עזרובעל, שנלקח לדרום איטליה ומושלח שם לעבר מחנהו של חניבעל.
קרב מטאורוס הוא בעל משמעות היסטורית מרחיקת לכת. לולא התרחש, ואילו עזרובעל היה מצליח לחבור אל כוחותיו של חניבעל ולצרף אליהם בעלי ברית נוספים ייתכן שהצבא המאוחד היה מסתער על הבירה רומא ואולי אף מצליח להכניעה. גם אם הצבא המאוחד לא היה עולה על רומא ייתכן והרומאים שספגו תבוסות קשות ומשפילות מצד חניבעל היו חוששים במקרה זה לעצם קיומה של רומא ומסכימים לחתום על הסכם שלום עם חניבעל – שהיה מוכתב לפי תנאיו.
בפועל כוחו המוחלש של חניבעל וחוסר הצלחתו לגייס כוחות מקרב בעלי בריתו מקרב הערים האיטלקיות (הלא רומאיות), גרם לסטגנציה של מצבו באיטליה ולחוסר יכולת להגיע להכרעה מול הרומאים שהחליטו זמן קצר לאחר מכן להעביר את שדה המערכה לאפריקה ולאלץ את חניבעל לחזור על מנת להגן על מולדתו. בקרב זאמה שהתחולל לאחר מכן על אדמת אפריקה הובס לראשונה המצביא המנוסה שנאלץ זמן לא רב לאחר מכן לצאת לגלות.
המלחמה הפונית השנייה הסתיימה בניצחון מוחץ של הרומאים ובתנאים קשים במיוחד שנכפו על קרתגו בהסכם השלום עמה. למעשה בישרו תוצאות המלחמה את ביסוס מעמדה של רומא כמעצמת העל של העולם העתיק ואת ראשית דעיכתה של קרתגו עד לחורבנה המוחלט במלחמה הפונית השלישית מול הרומאים.
בספרות
אחד מהפרקים בספרו של אדוארד שפארד קריסי 15 הקרבות המכריעים של העולם, עוסק בקרב מטאורוס.
משל הדורבנים
משל הדורבנים (בגרמנית: Die Parabel von den Stachelschwein) ידוע גם בתור דילמת הדורבן או דילמת הקיפוד, היא אלגוריה המבטאת את האתגר שביחסים בין-אישיים קרובים ואינטימיים.
המשל מתאר מצב בו קבוצה של דורבנים מצטופפים יחד, כדי להתחמם מפני הלילה הקפוא. עם זאת הם חייבים לשמור על מרחק, כי בהתקרבות בלתי נמנע שקוציהם יפצעו זה את זה. למרות שכולם רוצים בקרבה הדוקה, הדבר עשוי להיכשל בגלל הקוצים שהם מנגנון הגנה – עורו של הדורבן, חלק בלתי-נפרד ממנו. רצונם העז בקרבה עלול לעולם לא להתממש במלואו.
שופנהאואר
מקור הרעיון במשל הבא מאת הפילוסוף הגרמני ארתור שופנהאואר בחיבורו Parerga und Paralipomena כרך שני פרק 31 סעיף §413:
ארתור שופנהאואר הגה את האלגוריה כתיאור מצבו של האדם ביחסיו עם האחר. משל הדורבנים מרמז שלמרות רצון טוב יחסים בין-אישיים קרובים לא יכולים להתקיים ללא פגיעה הדדית משמעותית. בעיה זו מולידה התנהגות זהירה ומערכות-יחסים רופפות. משל הקיפוד בא ללמד שמתינות ביחסים בין-אישיים, מתוך דאגה לעצמי וגם מתוך התחשבות באחר, מתאפשרת בחברה בעזרת הפגנת אדיבות על בסיס קודים חברתיים, נורמות ונימוסים.
שופנהאואר ידוע בכך שהחזיק בתפיסת עולם פסימיסטית ואנטי-נטליסטית, וכן שנטה להתבודדות כל חייו. לאור זאת ניתן לפרש את סיום המשל והתיאור של יחידי הסגולה בעלי ה"חום הפנימי" כהצדקה להתבודדות מהחברה.
פרויד
הפסיכואנליטקאי היהודי-אוסטרי זיגמונד פרויד ייחס חשיבות רבה למשל, והוא היווה לו מקור השראה בדיוניו המאוחרים בפסיכולוגיה חברתית.
פרויד אף החזיק פסל דורבן קטן בשולחן הכתיבה שלו בביתו בהמפסטד, בצפון־מערב רובע קמדן בלונדון, שכיום משמש כמוזיאון פרויד בלונדון.
החלק הראשון של המשל בניסוחו של שופנהאואר מצוטט בידי פרויד ונידון בהרחבה בפרק השישי ("מטלות וכיווני עבודה נוספים") של ספרו רב ההשפעה "הפסיכולוגיה של ההמון והאנליזה של האני" משנת 1921.
פרויד חוקר בפרק זה את האפשרות להתגבר על המצב הקיומי המנוכר העולה במשל הקיפודים וטען לאפשרות החברתית של התגברות עליו בעזרת הבניות חברתיות:
בחיבורו "תרבות בלא נחת" משנת 1930, פרויד המשיך לפתח את העיסוק בדילומות אלו מנקודת המבט של פיתחיו המאוחרים בפסיכואנליזה. נקודת המוצא של פרויד היא שלאושר שני צדדים, האחד הוא הרצון להפחית סבל, והשני להרבות עונג. אולם, בתרבות האנושית נוצא מתח תמידי בין הדחף לעונג (הארוס), לבין הדרישה התרבותית להימנע מסיפוק ומעונג מיידיים ולעדן (סובלימצייה) אותם. במילים אחרות, מניעת הצער כרוכה בהגנות שמספקת התרבות, אך זאת במחיר של מניעת העונג המאפשר אושר. המסקנה היא שאף שלא ניתן לחיות מחוץ לתרבות ללא סכנה קיומית, יש להכיר בכך שהחיים הבטוחים כרוכים כרוכים באי נחת מתמיד ובסבל. כפי שפרויד מסכם נקודה זו:.
בתרבות הפופולרית
המשל מוזכר בסדרת האנימה נאון ג'נסיס אוונגליון, והפרק הרביעי מכונה "דילמת הקיפוד". הידאקי אנו, יוצר הסדרה, טען כי הדילמה העולה במשל מתבטאת בהתמודדות ההופכית והבעייתית של שתי הדמויות המרכזיות בסדרה, שינג'י ומיסאטו. מלחין פסהקול של הסדרה, שינגו סאגישו הלחין עבורה נעימה אינסטרומנטלית בשם "Hedgehog's Dilemma".
הסופר הישראלי עמוס עוז השתמש במשל הדורבנים בראיון עם יעקב אגמון כדי לתאר את היחסים בחברה הישראלית ואת הדינימקה החברתית בחיי הקיבוץ בפרט.
הסרט הקצר Henry, המבוסס הנפשה בטכנלוגיית מציאות מדומה, מציג פרשנות חדשה לדילמה שבמשל. בתחילת הסרט, המספר (אליג'ה ווד) מסביר שהנרי הוא קיפוד שאין לו חברים כי הוא אוהב לחבק את כולם. לאחר מכן, הצופה ממוקם בביתו של הנרי ביום הולדתו, שם, לאחר זמן קצר, מופיע הנרי עם עוגת יום ההולדת שלו. הנרי עצוב משום שהוא לבדו, מדליק את הנר על העוגה ומביע משאלה. לפתע, קבוצה של בלוני חיות מתעוררת לחיים ומתעופפת בבית. הנרי מתרגש ומנסה לחבק אותם, אך הבלונים מבועתים, בורחים מפניו ומתרוצצים ברחבי הבית עד שהם עפים דרך הדלת ומשאירים את הנרי לבדו. זמן קצר לאחר מכן, נשמעת דפיקה בדלת, והנרי מגלה שהבלונים חזרו והביאו איתם צב. בזכות שריונו, הצב יכול לחבק את הנרי, מבלי להיפגע מהקוצים. הנרי מאושר, ובכך נפתר הקונפליקט. הסרט זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים, בקטגוריית Outstanding Emerging Media Program, הזוכה הראשון עבור מציאות מדומה.
ריפלי מתחת למים
ריפלי מתחת למים (באנגלית: Ripley Under Water) הוא החמישי והאחרון שבסדרת הספרים "ריפליאדה" על מעללי טום ריפלי, מאת הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר ראה אור ב-3 באוקטובר 1991.
תקציר העלילה
כשהוא חי באזורים כפריים בצרפת עם אשתו הלויס (Heloise), טום ריפלי מוטרד על ידי זוג אמריקני מרגיז, דייוויד פריטצ'ארד ואשתו ג'ניס, ששכר בית בקרבתו ונראה נחוש בדעתו לחקור חלקים מעברו של ריפלי. ללא מניעים אישיים גלויים, הזוג מתעניין בסוחר של אמנות אמריקנית בשם מרצ'יסן שנעלם באורח מסתורי מספר שנים לפני כן לאחר שביקר את ריפלי. ריפלי רצח את אותו סוחר כדי למנוע את חשיפתה של תוכנית לזיוף אמנות ולאחר מכן השליך את גופתו לתעלה בקרבת מקום; בעקבות החקירות והבירורים חרדתו גוברת, ופריטצ'ארד מתחיל לערוך חיפושים בתעלות המקומיות.
את סוף מעלליו של טום ריפלי מסיימת הסופרת הייסמית' באווירה נינוחה, כשהיא מתארת את שגרת חייו בטיפוח פרחי הדליה שברשותו, ניגון יצירות שוברט על הצ'מבלו, התענגות על ארוחותיו ובילוי זמן שקט ושליו עם אשתו הלויס ומנהלת משק הבית מאדאם אנט. הוא מתואר כג'נטלמן המושלם, אדיב, מתחשב, מנומס - אך מתחת לכל זאת, קטלני לסביבתו.
2016 בספורט
אליפות העולם
נערכה בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית ב-17 במרץ - 20 במרץ. ארצות הברית המארחת זכתה באליפות באופן גורף לאחר שזכתה ב-13 מדליות זהב מתוך 26 מדליות שחולקו, 6 מדליות כסף, 4 מדליות ארד ו-23 מדליות בסך הכל. האתלטים של רוסיה הורחקו מאליפות זו בשל אימרוץ מרובה של ספורטאיה.
אליפות אירופה
אליפות אירופה ה-23 נערכה באצטדיון האולימפי באמסטרדם שבהולנד, בין ה-6 ביולי ל-10 ביולי 2016.
לראשונה בתולדותיה זכתה פולין באליפות, לאחר שזכתה ב-6 מדליות זהב, 5 מדליות כסף, 1 מדליית ארד ו-12 מדליות בסך הכל. האתלטים של רוסיה הורחקו מאליפות זו בשל אימרוץ מרובה של ספורטאיה.
אליפות אפריקה באתלטיקה
אליפות אפריקה ה-20 באתלטיקה נערכה בדרבן, דרום אפריקה בין ה-22 ל-26 ביוני.
אליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח
אליפות העולם נערכה בבוסטון, ארצות הברית ב-28 במרץ עד 3 באפריל.
גביע הפדרציה
טורניר הגמר נערך על מגרש קשה בסטרסבור שבצרפת ב-12 - 13 בנובמבר 2016.
יורו 2016
נבחרת פורטוגל ניצחה את נבחרת צרפת בתוצאה 0-1 וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה, במשחק הגמר שנערך באצטדיון סטאד דה פראנס.
קופה אמריקה 2016
טורניר זה נערך לכבוד 100 שנה לקופה אמריקה הראשון שהיה ב 1916.
נבחרת צ'ילה מנצחת בגמר קופה אמריקה 2016 את נבחרת ארגנטינה  2-4 בפנדלים אחרי 0-0 ב-120 הדקות בגמר שנערץ באצטדיון מטלייף במזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי.
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2016
ריאל מדריד ( ספרד) מנצחת בגמר את קאשימה אנטלרס ( יפן) בתוצאה 2-4 בסיום 120 הדקות וזוכה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
ליגת האלופות
ריאל מדריד ( ספרד) מנצחת בגמר את אתלטיקו מדריד ( ספרד) 5-3 בפנדלים אחרי 1-1 בסיום 120 הדקות וזוכה בטורניר בפעם ה-11. הגמר נערך בסן סירו במילאנו.
הליגה האירופית
סביליה ( ספרד) מנצחת 1-3 בגמר את ליברפול ( אנגליה) וזוכה בתואר בפעם השלישית ברציפות ובפעם השלישית בתולדותיה בטורניר. הגמר נערך באצטדיון זנקט יאקוב פארק בבזל.
הסופר קאפ האירופי
מחזיקת ליגת האלופות ריאל מדריד ( ספרד) גברה על מחזיקת הליגה האירופית סביליה ( ספרד) בתוצאה 2-3 בסיום 120 הדקות.
רקופה סודאמריקנה
מחזיקת גביע ליברטדורס לשנת 2015, ריבר פלייט, זוכה בתואר בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון על מחזיקת גביע סודאמריקנה באותה שנה, אינדפנדיינטה סנטה פה , בתוצאה 1–2 במפגש הכפול.
גביע ליברטדורס
אתלטיקו נסיונל ( קולומביה) זוכה בטורניר בפעם השנייה בתולדותיה, כשהיא מנצחת את אינדפנדיינטה דל ואיה ( אקוודור) 1-2 במפגש הכפול.
גביע סודאמריקנה
ב-28 בנובמבר התרסקה טיסה 2933 של LaMia כשעליה 73 נוסעים ו-4 אנשי צוות. בין הנוסעים היו שחקני שאפקואנסה שהיו בדרכם למשחק הגמר של גביע סודאמריקנה מול אתלטיקו נסיונל. בתאונה נספו 71 מיושבי המטוס, בהם 19 שחקני הקבוצה ומאמנה.
יורוליג
צסק"א מוסקבה ( רוסיה) זוכה באליפות אירופה בפעם השביעית בתולדותיה לאחר ניצחון במשחק הגמר על פנרבחצ'ה ( טורקיה) בתוצאה של 96:101 אחרי הארכה. ננדו דה קולו נבחר לMVP של הפיינל פור.
בשלב חצי הגמר צסק"א מוסקבה גברה על לוקומוטיב קובאן ( רוסיה) 81:88 ופנרבחצ'ה גברה על קאחה לבורל ( ספרד) 77:88.
במשחק על המקום השלישי לוקומטיב קובאן ניצחה את קאחה לבורל בתוצאה 85:75.
יורוקאפ
גלאטסראיי ( טורקיה) זוכה ביורוקאפ, לאחר שניצחה בגמר את שטרסבורג ( צרפת) בסיכום של מפגש כפול.
יורופקאפ
סקיליינרס פרנקפורט ( גרמניה) זוכה ביורופקאפ, לאחר שניצחה בגמר את פלקנסטרו וארזה ( איטליה) בתוצאה 62:66.
הליגה האדריאטית
הכוכב האדום בלגרד ( סרביה) מנצחת 0-3 בסדרת הגמר את מגה לקס ( סרביה) וזוכה בליגה האדריאטית.
פורמולה 1
ניקו רוזברג זכה באליפות הנהגים בפעם הראשונה. קבוצתו, קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם הרביעית ברציפות. חמישה ימים לאחר הזכייה הודיע רוזברג על פרישה.
MotoGP
מארק מארקס הבטיח את זכייתו באליפות שלושה מרוצים לפני תום העונה.
אליפות העולם בראלי
סבסטיאן אוז'ייה וקבוצת פולקסווגן זכו באליפות הרביעית ברציפות. בעקבות פרשת דיזלגייט הודיעה פולקסווגן על הפסקת פעילות הקבוצה.
אליפות העולם בראלי-קרוס
מטיאס אקסטרום זכה באליפות העולם בראלי קרוס. קבוצת EKS בה התחרו אקסטרום ותומאס היקינן זכתה באליפות הקבוצתית.
אליפות העולם במרוצי סיבולת
מארק לייב, ניל יאני ורומן דומה, נהגי קבוצת פורשה זכו באליפות.
אליפות אירופה בשחייה 2016
נערכה בלונדון, בריטניה, מה-9 במאי עד ל-22 במאי.
אליפות העולם בשחייה 2016 (בריכת 25 מטר)
נערכת בוינדזור, אונטריו, קנדה מה-6 בדצמבר עד ל-11 בדצמבר
השוק האפור
בישראל, "השוק האפור" הוא כינוי למערכת מימון הפועלת מחוץ למערכת הפיננסית הממוסדת (שעיקרה בנקים, וכן פועלים בה גופים נוספים של שוק ההון כגון חברות ביטוח ונותני שירותי מטבע).
מוסדות מימון חוץ בנקאיים עוסקים במגוון פעילויות בתחום זה בדומה לבנקים כגון: קבלת פיקדונות, הענקת הלוואות בריבית, נכיון צ'קים, המרות ורכישות של מטבע חוץ, העברה וקבלה של מטבע חוץ וכדומה והם נקראים נש"מים (נותני שירותי מטבע).
מסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת ציין בנוגע לשוק ההלוואות בריבית החוץ-בנקאיות כי: "לצד הגורמים הלגיטימיים פועלים בו גורמים עברייניים שעוסקים בין השאר במתן הלוואות בתנאים בלתי סבירים, בגבייה באמצעות סחיטה ואיומים ובהלבנת הון".
שופפלוך
שוֹפְּפְלוֹך (בגרמנית Schopfloch) הוא יישוב במעמד של שוק (Marktgemeinde) במחוז אנסבך שבמחוז השלטוני פרנקוניה התיכונה במדינת בוואריה שבגרמניה. המקום שוכן על הדרך הרומנטית, בין פורטוונגן לדינקלסביל. נכון לסוף 2011, מתגוררים ביישוב 2,842 בני אדם.
האזכור הראשון של המקום הוא בתעודה משנת 1260, שבה נזכר אולריקוס משופפלוך, ללא פרטים נוספים. בשנת 1634, במהלך מלחמת שלושים השנים, התיישבו במקום נוצרים פרוטסטנטים שעסקו בבנייה ובסיתות אבן.
היהודים בשופפלוך
תפקיד מרכזי בתולדות המקום היה לקהילה היהודית. הראשונים שבהם התיישבו בשופפלוך במאה ה-14 ועסקו בסחר בהמות. הם חיו בשכנות טובה עם הנוצרים. במקום קיים בית קברות יהודי גדול, שראשיתו בשנת 1612.
מן החיים בשכנות של יהודים ונוצרים התפתח ניב מקומי מיוחד (יש הרואים בו שפה) המכונה "לכודיש" (ככל הנראה שיבוש של המלים 'לשון קודש'), אשר עד היום מובן על ידי הדור המבוגר שבמקום, הרואים בו מעין שפת סתרים.
סמל כריסטופל
סמל כריסטופל הוא קשר לוי-צ'יוויטה המהווה מקרה פרטי של קשר אפיני. לאיברי הקשר קוראים סמלי (או סימני) כריסטופל. סמל כריסטופל איננו טנזור.
הערך משתמש בהסכם הסכימה של איינשטיין.
הגדרה
סמל כריסטופל הוא קשר אפיני נובע מכך שבמערכת קואורדינטות כללית, וקטורי הבסיס אינם קבועים וכאשר גוזרים וקטור לא מספיק לגזור רק את רכיבי הווקטור אלא יש לגזור גם את וקטורי הבסיס. הקשר מבטא עובדה זו וסמלי כריסטופל מוגדרים להיות המקדמים של הצירוף הליניארי בווקטורי הבסיס של נגזרת של וקטור בסיס, כלומר:
משתי דרישות אלה ניתן להראות שסמל כריסטופל נתון על ידי הצירוף הבא של הנגזרות הראשונות של הטנזור המטרי: כאשר היא המטריצה ההופכית של הטנזור המטרי ויש סכימה על האינדקס \ \nu (ראו הסכם הסכימה של איינשטיין).
נגזרת קו-וריאנטית
באמצעות קשר כריסטופל אפשר להגדיר את הנגזרת הקו-ואריאנטית של טנזור:
בפיזיקה
סמל כריסטופל מופיע בתורת היחסות הכללית והוא מבטא את הכוח שיוצר שדה גרביטציה. השפעתו על תנועתו של גוף מתבטאת בכך שגוף במרחב עקום נע בגאודזות באותו מרחב והמשוואה הגאודזית כוללת בתוכה גם את סמל כריסטופל ומושפעת ממנו
לוטה רייניגר
לוטה רייניגר (בגרמנית: Lotte Reiniger; 2 ביוני 1899 – 16 ביוני 1981) הייתה במאית גרמניה (ואחר כך בריטית) של סרטי אנימציית צלליות. יצרה למעלה מ-40 סרטים. אחד מסרטיה הידועים הוא עלילות הנסיך אחמד, בין סרטי האנימציה באורך מלא הראשונים שנוצרו, והראשון שהשתמר עותק מלא שלו.
ביוגרפיה
נולדה בברלין בשנת 1899. עוד בילדותה גילתה עניין רב באמנות סינית של בובות וצלליות, ואפילו בנתה תיאטרון בובות משלה, כדי שתוכל ליצור מופעים למשפחתה ולחבריה.
כנערה שגדלה בשנותיו הראשונות של הקולנוע, התאהבה רייניגר בקולנוע, ובמיוחד בסרטים של הבמאי הצרפתי הנודע ז'ורז' מלייס, שנודעו באפקטים המיוחדים שלהם.
בסופו של דבר שכנעה רייניגר את הוריה שיאפשרו לה להירשם לקבוצת תיאטרון, והחלה ליצור דיוקנאות וצלליות של השחקנים שסביבה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הצליחה מאוד בזכות סרטיה הקצרים.
בשנת 1923 הוציאה סרט ראשון באורך מלא, שהצליח מסחרית, אף על פי שרק כעבור שנה נמצא לו מפיץ.
עם עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933, החליטו רייניגר ובעלה להגר מגרמניה (שניהם היו פעילים בשמאל הפוליטי). הם נדדו ממדינה למדינה והמשיכו בעשיית סרטים.
בשנת 1935 התיישבה בלונדון והחלה לעסוק גם בפרסום.
בשנת 1979 קיבלה את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
נפטרה בגיל 82 בגרמניה, ביוני 1981.
סליבוביץ'
סליבוביץ' (בישראל נקרא גם: שליבוביץ או שליבוביצה) הוא משקה אלכוהולי נטול צבע המיוצר ממיץ שזיפים מזוקק ומותסס. המשקה דומה לברנדי ומכונה לעיתים בארצות דוברות אנגלית "ברנדי שזיפים". שייך לקטגוריית משקאות חריפים הנקראת או דה וי - Eau de vie (ברנדי המזוקק מפירות). תכולת האלכוהול יכולה לנוע בין 25%-70%, אולם בדרך כלל הטווח הוא בין 40%-45%.
בתהליך הייצור המסורתי נמעכים השזיפים יחד עם החרצנים לכדי עיסה. בשיטות מודרניות יותר החרצנים מוצאים החוצה לפני תהליך הטחינה. לאחר התססה שמרית שמביאה את עיסת התירוש לחוזק אלכוהולי טבעי של 5%-8% הנוזל עובר זיקוק, אחד שניים או שלושה, בהתאם למסורת, לסוג המזקקה ולמיקום הגאוגרפי. חלק מיצרני סליבוביץ' נוהגים ליישן את המשקה במשך 5–12 שנים בחביות עץ אלון או דובדבן.
הוועדה הבין-ממשלתית של אונסק"ו לשמירה על המורשת התרבותית הבלתי מוחשית, שהתכנסה ברבאט מרוקו בין 28 בנובמבר ל-3 בדצמבר בשנת 2022, הכניסה את משקה הסליבוביץ ברשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של אונסק"ו לבקשת סרביה.
קובינה
קובינה (באנגלית: Covina) היא עיר במטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. העיר שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס במחוז לוס אנג'לס. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2009 חיו בעיר 48,000 תושבים.
היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1882 כאשר מספר מתיישבים הקימו עיירה קטנה. 9 שנים לאחר מכן, בשנת 1901 העיירה הפכה רשמית לעיר. התושבים היו בעיקר חקלאים אשר גידלו תפוזים ואשכוליות. בשנת 1909 קובינה הייתה ספקית התפוזים השלישית בעולם.
אחרי מלחמת העולם השנייה חל שינוי בתושבים ורובם עזבו את החקלאות. קובינה קיבלה אופי יותר עירוני כאשר התחילו להתיישב בה משפחות צעירות. כיום רוב תושביה עובדים בלוס אנג'לס.
גאוגרפיה
קובינה שוכנת בעמק סן גבריאל לצלו של רכס הרי סן גבריאל, שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס. היא נחשבת לפרבר של לוס אנג'לס וחלק גדול מתושביה עובדים בעיר הגדולה.
היא גובלת בווסט קובינה בדרום ובדרום-מערב, אירבינדייל, וינסנט ובולדווין פארק במערב, אזוסה וגלנדורה בצפון, סן דימס במזרח ופומונה בדרום-מזרח.
שטחה של קובינה הוא 18.1 ק"מ רבועים.
סמל יפן
החותם הקיסרי של יפן (ביפנית: 菊の御紋 - קיקו נו גומון, "סמל החרצית האצילי" או "סמל החרצית הקיסרי") הוא המון והסמל המשמש את המשפחה הקיסרית ביפן ומופיע על המסמכים הרשמיים שלה. לפי חוקת מייג'י משנת 1890 איש לא היה רשאי להשתמש בחותם הקיסרי מלבד הקיסר, שהחותם שלו היה חרצית עם 16 פרחים לשוניים, עד שנת 1947. לכן, לכל חבר במשפחה הקיסרית היה חותם שונה במקצת. מקדשי שינטו השתמשו באותן שנים בחותם כסמלם או השתמשו באלמנטים שונים ממנו לסמל שלהם.
הקיסר גו דאיג'ו ניסה בשנת 1333 לשבור את שלטון השוגון ביפן. לאחר שנכשל והוגלה הוא אימץ סמל חרצית עם 17 פרחים לשוניים כדי להבדיל את עצמו מממשיכו, הקיסר קוגון, שהמשיך להשתמש בחותם שבו 16 פרחים לשוניים.
הסמל מופיע כפרח חרצית צהוב או כתום, עם קווי מתאר שחורים או אדומים. במרכז מופיע עיגול המוקף ב-16 פרחים לשוניים. מערכת נוספת של 16 פרחים לשוניים של חרצית מוטים ביחס לחזית מופיעה מאחורי המערכת החזיתית, וניתן לראות אותה בקצוות התפרחת. דוגמה לשימוש בסמל ניתן למצוא במסדר החרצית, המסדר הגבוה ביותר ביפן.
שאר חברי המשפחה הקיסרית משתמשים בסמל חרצית בעל 14 פרחים לשוניים. חרצית בעלת 16 פרחים לשוניים משמשת כסיכה לחברי הדיאט של יפן (בית הנבחרים היפני), מסדרים, פקודות רשמיות, דרכונים וכו'.
במהלך ההיסטוריה כל קיסר עיצב לעצמו את חותמו, ולא היה חותם אשר נשמר במהלך הדורות. גם כיום אין חותם קבוע בחוק, אך השימוש הרווח הוא בסמל המופיע על הדרכונים של אזרחי יפן.
צו עיון מחדש
צו עיון מחדש (באנגלית: Writ of Certiorari) הוא סוג של צו אשר בית משפט יכול לפרסם על מנת להביא לפניו תיק שנדון בבית משפט אחר, בדרך כלל בערכאה נמוכה יותר. בזמנים ובמקומות שונים, היה הדבר ידוע גם כ-"Writ of Review".