cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RAI
RAI (באיטלקית: RAI - Radiotelevisione italiana ידועה בראשי התיבות באופן מסחרי בשם Rai מאז 2000; הייתה ידועה עד שנת 1954 כ-Radio Audizioni Italiane היא חברת השידור הציבורית הלאומית של איטליה, שבבעלות משרד הכלכלה והאוצר.
RAI מפעילה ערוצי טלוויזיה אזוריים רבים ותחנות רדיו. זהו גוף שידור הטלוויזיה הגדול ביותר באיטליה ומתחרה עם Mediaset, רשת טלוויזיה ורדיו קטנה יותר. ל-RAI יש נתח גבוה יחסית של קהל צופים העומד על 33.8%. שידורי RAI נקלטים גם במדינות השכנות, כולל אלבניה, בוסניה, קרואטיה, מלטה, מונקו, מונטנגרו, סן מרינו, סלובניה, ותיקן, שווייץ￼￼, תוניסיה ובמקומות אחרים בעיקר בטלוויזיה בתשלום.
מחצית מההכנסות של RAI מגיעות מאגרת שידור￼￼ והשאר ממכירת זמן פרסום.
ב-1950, RAI הייתה לאחד מ-23 ארגוני השידור שייסדו את איגוד השידור האירופי.
הר אלזוורת' (אנטארקטיקה)
גובהו של ההר 2,925 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא מסיב מוארך, הממוקם בין קרחון אמונדסן וקרחון סטיגול.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, במהלך טיסתו אל הקוטב הדרומי שנערכה ב-28 - 29 בנובמבר 1929.
מקור השם
בירד קרא להר על שמו של חוקר אנטארקטיקה האמריקאי לינקולן אלזוורת'.
לקריאה נוספת
• Alun Richardson, Rucksack Guide - Mountaineering in Remote Areas of the World, P 124
אורח חיים בריא
אורח חיים בריא הוא אורח חיים המקטין את הסיכויים לחלות במחלות מסוימות, ומעלה את תוחלת החיים. אף על פי שהמושג מקובל ונפוץ, אין הסכמה מהו באמת אורח חיים בריא, אם כי יש מספר מצומצם של היבטים שקיימת הסכמה רחבה שהם חלק מאורח חיים בריא.
המחלות העיקריות לגביהן נטען כי אורח חיים בריא מקטין את הסיכוי לחלות בהן הן סוכרת והשמנת יתר, ובמיוחד השמנת יתר חולנית. מחלות נוספות לגביהן נטען כי לאורח החיים יש השפעה על הסיכון לחלות בהן הן מחלות לב וכלי דם מסוימות, סוגים מסוימים של סרטן ומחלות כרוניות.
הפעולות הנכללות באורח חיים בריא נחלקות לפעולות אותן יש לבצע, ופעולות מהן יש להימנע.
תזונה
קיימת הסכמה נרחבת כי התזונה היא גורם חשוב באורח חיים בריא. עם זאת, מעטות מאוד הן התובנות שבקונצנזוס בתחום זה. ההסכמה העיקרית היא כי יש להמעיט ואף להימנע מצריכת סוכר בכלל, וסוכר לבן בפרט. כן מוסכם באופן גורף כי צריכה מספקת של ויטמינים ומינרלים חיונית לקיום אורח חיים בריא. מעבר לאלו, כמעט כל המלצה בתחום התזונה נמצאת במחלוקת, בין אם מדובר בסוג המזון (פחמימות מול שומן, למשל), אופן הכנתו (בישול מול טיגון מול אכילה ללא עיבוד), הרגלי האכילה הנכונים (זמני ארוחות קבועים מול אכילה בהתאם לתחושת רעב), ועוד.
פעילות גופנית
הנושא השני הכלול באורח חיים בריא הוא עיסוק בפעילות גופנית. קיימת הסכמה רחבה כי פעילות גופנית היא מרכיב חיוני באורח חיים בריא, אך היקף הפעילות המומלץ אינו מוסכם.
פעילות גופנית יכולה לתרום לשמירה על משקל גוף תקין, צפיפות עצם גבוהה, כוח שריר, גמישות, הפחתת סיכוני ניתוח, חיזוק המערכת החיסונית, הפחתת דיכאון ועוד. שרירים מתכווצים משחררים מספר חומרים המכונים מיוקינים התורמים להיווצרות רקמה חדשה, תיקון רקמה ולמספר פעולות אנטידלקתיות. כמו כן, פעילות גופנית מפחיתה את רמת הקורטיזול.
שינה
גם השינה היא חלק מאורח חיים בריא, הן במשך השינה והן באיכותה. אך גם בנושא זה, נחלקים גורמי הבריאות והמחקרים בהמלצותיהם בנוגע לשינה.
השינה חשובה להתפתחות ולתפקוד. תפקידיה של השינה אינם ברורים במלואם, אך החל משנות ה-80 של המאה ה-20 העלו מחקרים מתחומים שונים של מדעי המוח מספר תובנות:
מאידך, מחסור בשעות שינה אצל ילדים עלול לגרום לבעיות קוגניטיביות והתנהגותיות, להשמנה, להחלשה של המערכת החיסונית, לירידה בריכוז ובזמן התגובה ולבעיות בגדילה, ובכך להשפיע לרעה על בריאותם הגופנית והנפשית.
מניעת נזקים
חלק מאורח החיים הבריא הוא הימנעות מפעולות הגורמות נזק בריאותי, ונקיטת אמצעי הגנה נגד נזקים כאלה. בתחום זה, קיימות מספר הסכמות נרחבות:
פעילות פנאי
עיסוק בפעילות פנאי כחלק מאורח חיים בריא נועד לצמצם נזקים הנגרמים מלחץ נפשי. בתחום זה מעטות ההמלצות הספציפיות, אך המקובלות יותר הן שהייה בחיק הטבע, פעילות משותפת במשפחה ובחברת אנשים אחרים, ופעילות מאתגרת מחשבתית.
קידום אורח חיים בריא
גופים רבים מנסים לקדם אורח חיים בריא, החל מארגון האומות המאוחדות באמצעות מחקרים והמלצות של ארגון הבריאות העולמי, ממשלות ברחבי העולם באמצעות מסעות פרסום, חקיקה (לדוגמה חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון) ומיסוי כבד על צריכה של חומרים מזיקים, ארגונים העוסקים בשירותי בריאות, חברות ביטוח על ידי הטבות בפרמיות על ביטוחי בריאות למקפידים על אורח חיים בריא, ואף מקומות תעסוקה המעודדים את עובדיהם לקיים אורח חיים בריא ואף מספקים אמצעים לצורך כך (כגון ארוחות בריאות וחדר כושר במקום העבודה)
בלט השלפוחית
תסמינים
התסמינים הנפוצים של בלט השלפוחית כוללים את הבאים:
סיבוכים
סיבוכים של בלט השלפוחית עלולים לגרום לאצירת שתן, לדלקות חוזרות ונשנות בדרכי השתן ולבריחת שתן. במקרים של צניחה מתקדמת, רצפת האגן עלולה לצנוח עד כדי בליטה של שלפוחית השתן דרך פתח הפות. מצב זה מביא לבעיה תפקודית בפעילות יום יומית, לקושי בקיום יחסי מין, לכאבים, לקושי בהליכה ובישיבה ועוד.
יחסי איראן–אפגניסטן
יחסי איראן-אפגניסטן הוסדרו לראשונה בתקופת שלטונם של מוחמד זאהיר שאה בממלכת אפגניסטן ורזא ח'אן בשושלת פהלווי. היחסים ידעו עליות ומורדות ובזמן שלטון הטליבאן על אפגניסטן בסוף שנות התשעים, פעולות טרור ממושכות נגד האוכלוסייה השיעית של איראן כמעט הביאה לפלישה של צבא איראן אל תוך אפגניסטן. העמים בשתי המדינות בעלי קשר רחב ונכון ל-2020 ישנם יחסים דיפלומטים סדירים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן והממשלה האפגנית בקאבול.
בלט השלפוחית
גורמים
בלט השלפוחית מתרחש כאשר השרירים, החיתולית (פאציה), הגידים ורקמות החיבור שבין השלפוחית לבין הנרתיק נחלשים או מתנתקים. בקרב 40% – 60% מהנשים שילדו, קיימת רמה מסוימת של צניחת רצפת האגן. לידות מרובות, לידות של תינוקות גדולים ולידות מכשירוניות הן גורמים עיקריים להיחלשות שרירי רצפת האגן. כמו כן, בלט השלפוחית עלול להיגרם גם על ידי החלשות רקמות, הנגרמת בעקבות הפעלת לחץ מרובה ומתמשך על שרירי הבטן והאגן, למשל כתוצאה ממשלח יד הקשור בסחיבת משאות כבדים. בנוסף לכך, גם גורמי גיל וגנטיקה עלולים להשפיע. מחלות או תסמונות הקשורות בפגיעה ברקמות חיבור כדוגמת תסמונת מרפן או תסמונות אהלרס-דנלוס, עלולות להביא לבלט השלפוחית.
גורמי סיכון
גורמי סיכון העלולים להביא לבלט השלפוחית:
יחסי איראן–אפגניסטן
קשר תרבותי
התרבות האיראנית השפיעה רבות על אפגניסטן לאורך ההיסטוריה, השפות הרשמיות באפגניסטן הן פשטו ודארי, האחרונה היא למעשה ניב של פרסית. באפגניסטן חוגגים את הנורוז, ראש השנה הפרסי. לאורך ההיסטוריה השושלות שמקורם בממלכת פרס אשר שלטו בשטחי אפגניסטן היו הממלכה האחמנית, האימפריה הפרתית, האימפריה הסאסאנית, השושלת הסאמאנית, השושלת הע'זנווית, השושלת הע'ורית, השושלת הספווית והשושלת האפשארית.
בלט השלפוחית
אבחון
ההערכה הראשונית לאבחון בלט השלפוחית תכלול בדיקה גינקולוגית על מנת לאבחן דליפה של שתן. בבדיקה זו המטופלת תתבקש להשתעל בחוזקה על מנת לבדוק האם קיימת דליפה כזאת. כמו כן, קיר הנרתיק הקדמי נמדד על מנת להעריך האם ישנה קריסה. אם המטופלת מתקשה לרוקן את שלפוחית השתן, ניתן למדוד את כמות השתן שנותרה בשלפוחית לאחר מתן השתן באמצעות שימוש בבדיקת אולטרה סאונד. בדיקה נוספת נעשית באמצעות צילום רנטגן של השלפוחית במהלך מתן שתן. הצילומים חושפים את צורת השלפוחית, ומאפשרים לרופא לראות כל בעיה שעלולה לחסום את הזרימה הרגילה של השתן. בנוסף, בדיקת שתן יכולה להעריך האם ישנה דלקת אשר עשויה להיות קשורה לבעיה. לעיתים יכול להתעורר צורך לבדיקות נוספות אשר ישללו בעיות בחלקים אחרים של מערכת השתן. האבחנה המבדלת תשתפר בעזרת זיהוי דלקות אפשריות בבלוטת הברטולין או בבלוטת הסקין.
יחסי איראן–אפגניסטן
היסטוריה
הסכסוך הממושך באפגניסטן אשר גרם למלחמת אזרחים לאחר מלחמת אפגניסטן בברית המועצות הביא לעליית ארגון הטרור הסוני הטליבאן אשר ראה באוכלוסייה השיעית של איראן (95% מאוכלוסייתה) כנחותה, על כן החל בסדרת פעולות טרור על הגבול עם איראן, בייחוד במשהד. הראשונה שבפעולות אלה הייתה התנקשות בשגרירות האיראנית בקאבול.
בלט השלפוחית
חומרה
ישנם כמה מדדים לדירוג החומרה של בלט השלפוחית.
יחסי איראן–אפגניסטן
היסטוריה
משטר האייתוללות בטהראן החל על כן בתוכניות לפלישה רגלית לתוך אפגניסטן בעזרת הכוחות המזוינים של איראן. תוכניות אלו לא יצאו לפועל מעולם עקב הפלישה האמריקאית לאפגניסטן באוקטובר 2001 ותחילתה של מלחמת אפגניסטן (2001–2014). הממשל החדש אשר הוסדר באפגניסטן במהלך המאבק בטליבאן החזיק לכדי יציבות את היחסים בין המדינה לאיראן. עקב היחסים המתהדקים בין אפגניסטן וארצות הברית היחסים בין המדינות נמצאים במתיחות ממושכת.
בלט השלפוחית
חומרה
קיימת שיטה למדידת צניחת איברי האגן של נשים (POP-Q), המאפשרת לכמת את הצניחה של שלפוחית השתן. שיטה זו מספקת תיאור מספק של תמיכת הקירות הקדמיים והאחוריים של הנרתיק. בשיטה זו משתמשים במדידות אובייקטיביות ומדויקות ביחס לקרום הבתולים. טווח המדרג נע מ-0 (אין קריסה כלל) ועד ל-4 (קריסה אל מעבר קרום הבתולים). משתמשים בשיטה זו גם כדי לקבוע צניחה של מבנים אחרים לתוך הנרתיק. שיטה נוספת המשמשת לסיווג חומרת הקריסה היא שיטת בדן-ווקר. בשיטה זו ניתנים דירוגים לרמת החומרה של הצניחה מ-1 ועד 3. דרגה 1 מתארת מצב בו השלפוחית צונחת מעט לכיוון הנרתיק, דרגה 2 מתארת את הגעת השלפוחית לתוך הנרתיק, ואילו דרגה 3 מתארת מצב שבו השלפוחית כבר עוברת את פתח הפות.
יחסי איראן–אפגניסטן
היסטוריה
מאז הפלישה האמריקנית לאפגניסטן ידעו יחסי שני הצדדים עליות ומורדות, שיתופי פעולה מול יריבים משותפים ושיתופי פעולה נקודתיים, אולם לאחר נסיגת ארצות הברית בשנת 2021 שבו ועלו יריבויות היסטוריות, מדיניות, כלכליות ודתיות. באיראן היו חלוקים לגבי היחס לטליבאן שהשתלט מחדש על המדינה. איראן לא הכירה רשמית בשלטון של ארגון הטרור טליבאן, אך שמרה על קשרים עם גורמים בממשלתו. במאי 2023 התחוללו חילופי אש בגבול בין המדינה בגלל מחלוקת על אספקת מים לאיראן, שסבלה מבצורת.
בלט השלפוחית
סיווג
ניתן לסווג את בלט השלפוחית לפי כיוונה ומיקומה, כעליונה, אמצעית או צדדית.
צניחה עליונה: ממוקמת בשליש העליון של הנרתיק. המבנים הקשורים לקריסה זו הם הרקמות והרצועות של פנים אגן הירכיים, הרצועות הראשיות של הרחם והרצועות המחברות את הרחם עם סקרום. הסיבה לצניחה מסוג זה היא ככל הנראה בעקבות פגם ברצועה הקרדינלית (cardinal ligament).
צניחה אמצעית: ממוקמת במרכז הנרתיק וקשורה לפגם ברצועות המחברת בין הרחם לבין הסקרום וברקמה המחברת בן הרחם לבין עצם החיק. הרקמה המחברת יכולה להיות דקה מאוד או קרועה ובכך לגרום לצניחה של שלפוחית השתן. במקרה זה ניתן להבחין בהיווצרות של נקודה זוהרת על רקמת האפיתל של הנרתיק. פגם כזה יכול להיות מאובחן על ידי בדיקת MRI.
צניחה צדדית: סוג זה של צניחה קורה כאשר נוצר פגם בשרירים באזור עצם החק ועצם העצה והרצועות שלהם. הרצועות יוצרות מבנה דמוי ערסל המספק תמיכה לצידי הנרתיק. במקרה של פגם זה, שלפוחית השתן לא תקבל תמיכה מספקת, ותיגרם צניחה של השלפוחית. צניחה זו מתקשרת לחוסר איזון אנטומי בין קיר הנרתיק הקדמי ובין רקמות שונות ורצועות באזור אגן הירכיים.
מניעה
מצב של בלט השלפוחית עשוי להיות ללא תסמינים כלל, או בעל תסמינים קלים שאינם משפיעים באופן משמעותי על אורח החיים של האישה. במקרים כאלו, נעשים מאמצים בעיקר על מנת למנוע החמרה נוספת, והם כוללים:
טיפול
אפשרויות הטיפול בבלט הכיס נעות בין חוסר טיפול עבור צניחה מעטה, ועד לניתוח עבור מקרים מתקדמים יותר. במקרה בו בלט השלפוחית אינו מפריע לאישה, המטפל עשוי להמליץ על דרכים למניעת החמרה, כגון הימנעות מהרמת משאות כבדים או ממאמץ בטני. אם הסימפטומים מטרידים במידה בינונית, הרופא עשוי להמליץ על תומכן נרתיקי (פסרי), התקן הנמצא בנרתיק ונועד להחזיק את שלפוחית השתן במקום ולמנוע את המשך צניחתה. הטיפול יכול להיות מורכב משילוב פעולה כירורגית ופעולה שאינה כירורגית. התאמת הטיפול המתאים, תלויה בגורמים נוספים, כמו: גיל, כוונות עתידיות ללידת ילדים, חומרת המקרה, הרצון להמשיך בקיום יחסי מין ובמחלות אחרות שהאישה יכולה לסבול מהן.
טיפול ללא ניתוח
בלט השלפוחית מטופל לעיתים קרובות על ידי אמצעים שאינם כירורגיים:
טיפול באמצעות ניתוח
הניתוח לתיקון קיר הנרתיק הקדמי עשוי להיות משולב עם פרוצדורות נוספות אשר יסייעו בתיקון בעיות אחרות של תמיכת איברי האגן. לעיתים קרובות טיפול בבלט השלפוחית מלווה בכריתת הרחם. בנוסף, במקרים רבים מפני ששיעור הכשל בתיקון בלט השלפוחית נשאר גבוה, ייתכן ויהיה צורך בניתוח נוסף. לנשים שעברו ניתוח לתיקון בלט השלפוחית יש סיכוי של כ-17% לכך שיאצלו לעבור פרוצדורה נוספת בתוך עשר השנים העוקבות לפרוצדורה הראשונה.
סוג הטיפול הכירורגי תלוי במקור להיווצרות המצב הרפואי ומיקומו, כלומר האם הוא מתרחש בחלק העליון, האמצעי, או בחלק התחתון של קיר הנרתיק הקדמי. סוג הניתוח תלוי גם, בין היתר, בסוג הנזק הקיים בין המבנים התומכים לבין דופן הנרתיק. אחת הפרוצדורות הכירורגיות הנפוצות ביותר היא ניתוח לתיקון קירות הנרתיק (colporrhaphy). הליך כירורגי זה מורכב מביצוע קיפול אורכי של רקמת הנרתיק, תפירה שלו למקום ויצירת נקודת התנגדות חזקה יותר לקיר שלפוחית השתן הפולשני. רשת כירורגית משמשת לעיתים כדי לחזק את קיר הנרתיק הקדמי. שיעור הכישלון של הליך כירורגי זה עומד על כ-10-50%.במקרים מסוימים מנתח יכול לבחור להשתמש ברשת כירורגית כדי לחזק את התיקון.
במהלך הניתוח, התיקון של קיר הנרתיק מורכב מקיפול ולאחר מכן תפירת הרקמה הקיימת בין הנרתיק לשלפוחית השתן במטרה לחזק אותו. פרוצדורה זו מהדקת את שכבות הרקמה במטרה לעודד את חזרתם של איברי האגן למקומם הטבעי. הניתוח גם מספק תמיכה רבה יותר בשלפוחית השתן. ההרדמה בניתוח זה תשתנה בהתאם לצרכים של האישה. ההחלמה עשויה להימשך בין ארבעה לשישה שבועות. כמו כן, קיימים טיפולים כירורגים אחרים לטיפול בבלט השלפוחית.
סקרוקולפופקסי (Sacrocolpopexy) הוא הליך המייצב את קמרון הנרתיק (החלק העליון של הנרתיק) והוא נבחר לעיתים קרובות להוות כטיפול בבלט הכיס, במיוחד אם ניתוחים קודמים לא צלחו. במהלך פרוצדורה זו מחברים את הנרתיק לסקרום (עצם העצה). לניתוח זה שיעורי הצלחה של 90%. ישנו הליך טיפולי כירורגי נוסף הנקרא קולפוקלסיס (colpocleisis) בו מתבצעת סגירת פתח הנרתיק, דבר המונע מנשים את היכולת לקיים יחסי מין. לכן, אופציה זו היא מיטבית לנשים אשר אינן מתכננות לקיים יחסי מין בעתיד. שימוש באסטרוגן לפני התיקון הכירורגי יכול לעבות את הנרתיק ובכך גם לחזק את רקמת הנרתיק.
ישנם סיבוכים שעשויים להתפתח בעקבות הליכים כירורגיים. הסיבוכים האפשריים של טיפול בבלט השלפוחית הם:
לאחר הניתוח, ניתנת לאישה הוראה להגביל את פעילותה הגופנית ולדווח על כל חשש הנוצר בעקבות סימנים של זיהום כמו: עליית חום, הפרשות בעלות ריח רע, וכאב רציף. רופאים ממליצים על נקיטת פעולות למניעת התעטשות, שיעול ועצירות. אם הניתוח נוחל כישלון, ניתוחים עוקבים יכולים להיות קשורים במישרין או בעקיפין לניתוח הראשוני. ניתוחים נוספים שניתן לבצע לאחר התיקון הראשוני יכולים להיות במטרה לטפל בסיבוכים של תזוזת הרשת הכירורגית, כאב, או דימום. ייתכן שיהיה צורך בניתוחים נוספים לטיפול בבריחת שתן.
אפידמיולוגיה
מחקר גדול בנושא מצא שיעור של 29% היארעות במהלך חיים של אישה, ומחקרים אחרים מצביעים על שיעור הישנות קטן של כ-3% במהלך החיים. בארצות הברית נערכים מעל ל-200,000 ניתוחים לתיקון קריסה של איברים באגן, ו-81% מתוכם נעשים על מנת לטפל בבלט השלפוחית. אם כן, תופעה זו היא השכיחה ביותר מבין יתר צניחות האיברים המתרחשות באגן. בלט השלפוחית הוא תופעה השכיחה עד פי שלושה מצניחת הנרתיק ועד פי שניים מצניחת הקיר האחורי של הנרתיק. השכיחות של התופעה היא כתשעה מקרים למאה שנות חיים של אישה, והשכיחות הגדולה ביותר של הופעת תסמינים מתרחשת בין הגילאים 70–79. בהתבסס על קצב גדילת האוכלוסייה, באופן סטטיסטי, מספר הנשים הסובלות מבלט השלפוחית יעלה בארצות הברית עד למינימום של 46% עד לשנת 2050.
היסטוריה
ישנם מספר תיעודים של בלט השלפוחית בתרבויות עתיקות. בשנת 1500 לפנה"ס המצרים כתבו על "נפילת הרחם", ובשנת 400 לפנה"ס ביוון, רופא תיעד את תצפיותיו ואת הטיפול שהעניק להן: "אחרי שהמטופלת נקשרה למסגרת בצורת סולם, הפכו את המסגרת כך שהראש שלה היה מוטה לכיוון רצפת המסגרת. אז, המסגרת סובבה למעלה ולמטה במהירות, במשך פרק זמן של 3–5 דקות לערך. כאשר המטופלת הייתה במצב הפוך, ההנחה הייתה שאיברי המין שצנחו, יחזרו למצב הנורמלי בעקבות כוח המשיכה ותנועת הניעור".
להיפוקטרס הייתה תאוריה שונה לגבי הסיבות לצניחת שלפוחית השתן. הוא חשב שלידות, רגלים רטובות, "הפרזות מיניות", מאמץ ותשישות הם הגורמים לצניחת איברי האגן. פוליבוס, חתנו של היפוקרטס, כתב: "צניחת הרחם טופלה על ידי שימוש בשמנים מקומיים, ספוג טבעי הוכנס לתוך הנרתיק, או שהוכנס חצי רימון לנרתיק. בשנת 350 לספירה, רופא אחר בשם סוראנוס תיאר את הטיפול שלו וציין כי הרימון צריך להיות טבול בחומץ לפני ההחדרה לנרתיק. הוא ציין כי אפשר להגדיל את שיעור ההצלחה אם האישה תהיה במנוחה ותוריד את צריכת המזון והשתייה שלה. אם הטיפול עדין לא עובד, הוא ציין כי יש לקשור את רגלי האישה למשך שלושה ימים.
בשנת 1521, ברנרגיו דה קרפי ביצע את הטיפול הכירורגי הראשון לטיפול בצניחה. הוא קשר חבל סביב החלק שצנח למשך יומיים, עד שיוצר נמק. לאחר מכן הוא חתך את הרקמה המתה. לבסוף, הוא מרח דבש, אלוורה ויין על הגדם.
במאה ה-18, גניקולוג שווייצרי בשם פייר פרסם תיאור של בלט השלפוחית. הוא הצליח לתאר ולתעד בנוסף לבלט השלפוחית גם צניחה של הרחם. ב-1730 הלדר קישר את בלט השלפוחית ללידה. במהלך אותה התקופה נעשו מאמצים להסדיר את הטרמינולוגיה שבה משתמשים עד היום. במאה ה-19 עקב ההתקדמות בעולם הכירורגיה בכל הנוגע להרדמה, לתפירה, ולהכרה בתאוריה של ג'וזף ליסטר בנושא הטיפול בחיידקים ובדלקות, השתפר מצבן של הנשים הסובלות מבלט השלפוחית. הטכניקות הכירורגיות הראשונות נוסו על גופות של נשים. ב-1823 גרדין טען שחיתוך וכריתה של השלפוחית יכולים לספק טיפול לבעיה, וב-1834 מאנדה טען שניתן לבצע חיתוך ותיקון של שולי הרקמה כדרך טיפול כירורגית. ב-1859 הוגיור טען שכריתת צוואר הרחם יכול לפתור את הבעיה לטווח הארוך.
בשנת 1955 התחיל השימוש ברשת לתמיכה באיברי האגן, ובשנת 1970 החלו להשתמש ברקמות מחזירים על מנת לחזק את קיר הנרתיק הקדמי באמצעות ניתוח. משנת 1976, עקב התפתחות נוספת בתחום התפירה הכירורגית, התחילו להשתמש בניתוח להסרת הנרתיק כדי לטפל בבלט השלפוחית. בשנת 1991, החלו לעלות ספקות לגבי הנחות מסוימות בקשר למבנה האנטומי של האגן ולגבי קיומם של כמה מבנים אנטומיים באזור זה. לאחרונה, ישנו שימוש בתאי גזע וברובטים המסייעים בניתוחים לפרוסקופיים לטיפול בבלט השלפוחית.
לנגטאנג
לנגטאנג (בנפאלית: लाङटाङ) הוא אזור בנפאל הגובל בצפונה של נפת קטמנדו ובדרומה של טיבט. חלק מאזור זה מוגדר כשמורת טבע, המוכרת בשם הפארק הלאומי לנגטאנג, ומצויים בה מספר פסגות הרים, שהגבוהה מביניהן מתנשאת ל-7,246 מטרים.
הפארק הלאומי מכיל את אגמי הגוסאינקונדה, הקדושים לדת ההינדו, ובחודש אוגוסט נערכת עלייה לרגל לאזור זה. אתר רוחני נוסף הוא המנזר הבודהיסטי Kyanjin Gompa.
פעילויות תיירות באזור זה כוללות: טיפוס הרים, טרקים ורפטינג.
מיכאל כדורי
משפחתו וחייו האישיים
מיכאל הוא בנם של לורנס כדורי, איל הון יהודי ואשתו מוריאל גבאי. התחנך בבית הספר קאולון שבהונג קונג ובבית הספר לה רוזי שבשווייץ. מיכאל הוא קרוב משפחתו של אליס כדורי.
כדורי הוא חובב צילום, טייס מסוקים ומעריץ של מכוניות קלאסיות. הוא בעלים של מספר מכוניות נדירות כולל בוגאטי Type 57, רולס רויס פנטום II משנת 1937 על ידי Thrupp & Maberly, היספנו-סויזה J12 קבריולה משנת 1934 על ידי VanVooren, למבורגיני מיורה P400S משנת 1969, ווקסהול 30–98 טורר משנת 1924, טלבוט T150 CSS קופה על ידי Pourtout ורולס רויס סילבר גוסט.
בשנת 1998 הוא בילה חודשים בהתאוששות מפציעות קשות בבית החולים ג'ון רדקליף באוקספורד, אנגליה, לאחר שהיה מעורב בתאונה בפרארי וינטג' שלו כאשר החישורים בשניים מהגלגלים אשר נבנו מחדש קרעו את הצמיגים.
הוא חי בהונג קונג, יחד עם אשתו, ממוצא קובני, בטי טמיו, הידועה כ"ליידי בטי". יש להם שלושה ילדים: נטלי (נולדה ב-1985), בטינה ופיליפ (נולד ב-1992). אחותו ריטה לאורה כדורי נשואה למיליארדר מהונג קונג, רונלד מקאולי.
פעילות עסקית
כדורי הוא יו"ר חברת CLP אחזקות בע"מ אשר הוקמה על ידי משפחתו בשנת 1890 ועדיין מחזיקה ב-35% ממניותיה. זו חברת שירות ציבורי המספקת חשמל ל-75% מהונג קונג כמפעיל בלעדי (מורשת על ידי מערכת בקרה) בקאולון והטריטוריות החדשות, ויש לו זכויות הון בתחנות כוח בסין, דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה והודו. בנוסף הוא גם היו"ר של הקבוצה השנייה בגודלה של המשפחה ברשימה, מלונות בהונג קונג ושאנגחאי, הוא גם הבעלים והמפעיל של קבוצת מלונות פנינסולה. כדורי הוא דירקטור ובעל השליטה בחברת מטרוג'ט וכן יזם של מכון מחקר לפיתוח אנרגיה מתחדשת. הוא מחזיק במספר הדירקטורים בחברות אחרות שאינן בבעלות משפחת כדורי.
הוא היה חבר מועצה באוניברסיטת הונג קונג, ובשנת 2000, נפתח בניין כדורי למדעי הביולוגיה באוניברסיטה.
אווירני אובליגטורי
תיאור
מיקרואורגניזמים אווירניים אובליגטוריים משתמשים בתהליך של זרחון חמצוני, בו מהווה החמצן קבל אלקטרונים סופי, על מנת להפיק את האנרגיה שדרושה להם מסוכרים וחומצות שומן לשם קיומם. ברם בתהליך זה נוצרים שני תוצרי לוואי רעילים: מימן על-חמצני ויון סופראוקסיד. שני חומרים אלה מחמצנים חזקים שנוטים להגיב עם חומרים אורגניים רבים ובכך לשנות את הרכבם. שינויים אלה מזיקים לאורגניזמים ועלולים לגרום למותם. אורגניזמים אווירניים הצליחו להתגבר על בעיה זאת באמצעות סינתזה של שלושה אנזימים (סופראוקסיד דיסמוטאז, פראוקסידאז וקטלאז), אשר מנטרלים את תוצרי הלוואי הללו. חיידקים אווירניים אובליגטוריים מתאפיינים ביכולת סינתזה גבוהה של סופראוקסיד דיסמוטאז וקטלאז בלבד.
תרבית אווירנית
על מנת לתרבת מיקרואורגניזמים על מצע אגר מוצק יש להדגיר את צלחות הפטרי עליהם נזרעו החיידקים בריכוזי חמצן אטמוספיריים בלבד. בתוך מצע נוזלי יגדלו המיקרואורגניזמים האווירניים האובליגטוריים בקצה העליון של המבחנה בלבד, שכן שם ריכוז החמצן גבוה ביותר בשל פעפועו (ראו תמונה להמחשה בראש הערך).
אווירניים אובליגטוריים בטבע וברפואה
מרבית האורגניזמים האיקריוטים הם אווירניים אובליגטוריים, כשיוצאי הדופן בעל-ממלכה זאת הם חלק גדול מהשמרים שנחשבים לאל-אווירניים פקולטטיביים. יצורים רב-תאיים נחשבים אמנם לאל-אווירניים פקולטטיביים ברמת התא הבודד (למשל יכולת הפקת אנרגיה במעגל קורי על ידי תסיסה לקטית), אולם כמכלול שלם הם אווירניים אובליגטוריים לכל דבר.
אווירניים אובליגטוריים שכיחים ברפואה
הרשימה הבאה כוללת מיקרואורגניזמים אווירניים אובליגטוריים שכיחים שעלולים לגרום לזיהומים בבני אדם ובבעלי חיים:
פרדיננד פון קלר
פרדיננד פון קלר (בגרמנית: Ferdinand von Keller; 5 באוגוסט 1842 – 8 ביולי 1922) היה צייר ז'אנר וצייר היסטוריה גרמני.
ביוגרפיה
הוא נולד בקרלסרוהה למשפחתו של מהנדס אזרחי. בשנת 1857, כשהיה בן חמש עשרה, קיבל אביו חוזה לתכנון גשרים, כבישים וסכרים בברזיל. פרדיננד ואחיו פרנץ הצטרפו אליו לנסיעה. במהלך שהות של ארבע שנים הוא הצליח ללמד את עצמו ציור על ידי רישום הנוף הטרופי. זמן קצר לאחר שובם הוא נרשם לאקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה, שם למד אצל יוהאן וילהלם שירמר, לשעבר מנהל האקדמיה. לאחר מותו של שירמר, למד אצל לודוויג דה קודה.
עם זאת, הוא לא היה מרוצה מהאקדמיה ולקח שיעורים פרטיים בסטודיו של הנס קנון. בעקבות זאת, בשנת 1866 וב־1867, ערך טיול לימוד לשווייץ וצרפת. את ההכרה הראשונה שלו הוא השיג בציורו "מותו של פיליפ השני" בתערוכה הבינלאומית בפריז. בשנים 1867–1869 התגורר ברומא, שם הכיר את אנסלם פויירבך וחלק עמו סטודיו משותף.
בנוסף לציוריו הקבועים, הוא סיפק קישוטים דקורטיביים ותפאורות לתיאטרון הלאומי של באדן בקרלסרוהה ולזמפר-אופרה בדרזדן. הקישוטים שלו לאולם המלך קרל במוזיאון הממלכתי של וירטמברג מצאו חן בעיני המלך עד שהעניק לקלר תואר אצולה.
פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, הזמין אותו לצייר את "ההיסטוריה של באדן", המוצגת כעת ב"סטטליך-קונסטללה" באדן-באדן. בקנה מידה קטן יותר, התחריטים שלו שימשו לאיור בספרים רבים.
הוא נפטר בשנת 1922 בבאדן-באדן.
Tattle Tales
Tattle Tales הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי 6ix9ine. האלבום יצא לאור ב-4 בספטמבר 2020 על ידי חברת התקליטים Create Music Group. מתוך האלבום ארבעה סינגלים.
דוד וסימון ראובן
דוד וסימון ראובן הם אנשי עסקים ונדבנים בריטיים ממוצא יהודי-עיראקי. האחים ראובן היו בשנת 2016 האנשים העשירים בבריטניה.
ראשית חייהם
האחים נולדו בשנות הארבעים במומבאי, הודו, למשפחה אמידה שמוצאה מיהדות בבל. המשפחה שחיה בהודו הבריטית מאז המאה ה-19, היגרה לבריטניה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. המשפחה המורחבת שלהם ניהלה עסקים שונים ברחבי תת-היבשת ההודית מבסיסם במומבאי. כאשר הבנים היו בני נוער הגיעה המשפחה ללונדון כדי לאפשר להם להתחנך בבתי ספר תיכוניים בבריטניה.
האחים הגדילו את הונם במהלך שנות השבעים והשמונים בעיקר במסחר במתכות וברכוש. כמעט מחצית מהונם הוא בנכסים נזילים כגון מזומן ואיגרות חוב. הם נמנעים מפרסום, פרט לכמה פרטים על האינטרסים שלהם באתר האינטרנט האישי שלהם.
פעילות נוכחית
בשנת 2000 הסביבה העסקית הרוסית הפכה קשה עבורם והם מכרו את כל נכסיהם ברוסיה והתמקדו בפעילות העסקית שלהם בשוק הנדל"ן בבריטניה, שם יש להם תיק משמעותי של נכסים ללא חוב. הם היו מעורבים במימון מספר רכישות גדולות ויש להם גם השקעות בחברות טכנולוגיה. החל משנת 2013 הפעילות העסקית שלהם היא בעיקר בנדל"ן בבריטניה ובחו"ל, קרנות הון סיכון והון פרטי.
נדל"ן
נכסים בבריטניה שבבעלות האחים ראובן כוללים: מגדל מילבנק; המטה ג'ון לואיס פארטנרשיפ בוויקטוריה, לונדון; משרדי אמריקן אקספרס בוויקטוריה; בית קרלטון SW1; בית אקדמיה ברחוב סאקוויל; בית קונוט בכיכר ברקלי; מגדלי השוק; חנויות ברחוב סלואן ובית קיימברידג'. השקעות אחרות כוללות:
טקס פרסי אופיר לשנת 1991
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-2 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-1991 בישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
מועמדים
מקור:
הנערה הנעדרת
הנערה הנעדרת (בספרדית: Perdida) הוא סרט דרמה ארגנטינאי-ספרדי משנת 2018 בבימויו של אלחנדרו מונטיאל. הסרט מבוסס על רומן שכתב העיתונאי הארגנטינאי פלורנס אטצ'בס, "קורנליה". בשנת 2020 יצא המשכון בשם "תחושת בטן".
עלילה
קצינת משטרה חוזרת לחפש אחר חברת ילדותה שנעלמה לפני שנים.
ברגוזאר קורל
ברגוזאר קורל (בטורקית: Bergüzar Gökçe Korel Ergenç, נולדה ב-27 באוגוסט 1982) היא שחקנית טורקייה.
ביוגרפיה
קורל נולדה באינסטבול וגדלה בעיירה אולוס (Ulus) באזור בשיקטאש. היא למדה בקונסרבטוריון ובמחלקה לתיאטרון באוניברסיטת מימאר סינאן (מוסד ידוע לאומנויות בטורקיה, שקרוי על שם הארכיטקט של הסולטאן סולימאן המפואר). את הופעת הבכורה שלה כשחקנית עשתה בסדרה "עמק הזאבים: עיראק". הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1998. בשנים 2011 - 2012 היא שיחקה כתפקיד אורח בסדרה "הסולטן". בשנת 2009 נישאה לשחקן הטורקי הליט הרגנץ' (השחקן המגלם את הסולטן סולימאן המפואר בסדרה "הסולטאן"). לאחר שנה, בפברואר 2010, נולד בנם המשותף, עלי. היא שיחקה גם בהופעה חד פעמית בסדרה "הסולטאן" לצד בעלה. הסדרה שפרסמה ושידכה בין שניהם, "אלף לילה ולילה", פופולרית בייחוד בעולם הערבי.
ברגוזאר כיכבה גם כדוגמנית בפרסומות שונות בטורקיה, כמו פרסומת לחברת "פאנטן".
אביה של ברגוזאר קורל היה השחקן והבמאי טאנז'ו קורל, שהלך לעולמו מסרטן בשנת 2005 והוא כמעט בן 61. הוא למד בתיכון בגאלאטאסראי, ולאחר מכן באוניברסיטת גרנובל בצרפת. הוא החל לשחק בגיל 22, בסרט הטורקי "אשקייה" (בנדיט), ומאז לא חדל לשחק בסרטים טורקיים, בשנות השישים והשבעים בעיקר. בשנות התשעים החל לביים סרטים. הוא היה נשוי לשחקנית-דוגמנית חולייה דארג'אן ולהם היו שתי בנות: ברגוזאר וזיינפ.
חולייה דרג'אן, אשתו, נולדה בשנת 1951 והיא עודנה שחקנית טורקייה. היא הייתה במקור דוגמנית, שבגיל 16 התחרתה על הופעה בשער המגזין הטורקי "סס". היא הפכה גם לשחקנית, ושיחקה בסרטים בעיקר בשנות השישים והשבעים, בהם סרטים שהופיע בהם גם בעלה (היא הכירה אותו על הסט של אחד הסרטים). בשנות האלפיים שיחקה ועודנה משחקת בטלנובלות טורקיות. היא צעירה מבעלה בשבע שנים, ויש להם שתי בנות: זיינפ, ילידת 1977, וברגוזאר, ילידת 1982.
תפקידים
בטלוויזיה
פרנץ יוזף הראשון, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
פרנץ יוזף נולד ב-19 בנובמבר 1726 במילאנו, לעמנואל, נסיך ליכטנשטיין ולאנטוניה, רוזנת דיטריכשטיין-וייכזלשטדט, בתם של קרל לודוויג, רוזן דיטריכשטיין ומריה תרזה אנה, רוזנת טראוטמאנסדורף. מכיוון שבני דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין מתו בינקותם, אומץ פרנץ יוזף על ידי דודו והוכרז כיורשו. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית ליווה פרנץ יוזף את דודו במערכה בצפון איטליה, ואף לחם לצידו בקרב פיאצ'נצה בשנת 1746, שבו ניצחו הכוחות הקיסריים.
בשנת 1763 נסע פרנץ יוזף מטעם פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אל ספרד, כדי להביא את מריה לואיסה, נסיכת ספרד - כלתו של הארכידוכס לאופולד. בשנת 1767 מונה פרנץ יוזף חבר המועצה הקיסרית, ובשנת 1771 הוא קיבל את מסדר גיזת הזהב.
בשנת 1772 מת דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, ופרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו. פרנץ יוזף טיפל בבעיותיה הכלכליות של הנסיכות, והרחיב מאוד את אוסף האמנות שלה. ב-18 באוגוסט 1781 מת פרנץ יוזף במץ, ובנו אלויס הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-6 ביולי 1750 התחתן פרנץ יוזף עם לאופולדינה, רוזנת שטרנברג, בתם של פרנץ פיליפ, רוזן שטרנברג ולאופולדינה, רוזנת שטארהמברג, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
הר אדר (אנטארקטיקה)
הר אדר (באנגלית: Mount Ader) הוא הר בצפון ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ההר המשתרע לאורך צידו הצפוני של קרחון ברגה ונמצא דרום-מזרחית להר קורנו.
גובהו של ההר 952 מטרים מעל פני הים.
מיפוי ההר
ההר מופיע לראשונה על גבי מפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1957.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של קלמנט אדר, חלוץ בתחום האווירונאוטיקה - שהמציא דאון בעל מנוע קיטור - שהיה ככל הנראה האדם הראשון לעזוב את הקרקע במכונה הכבד מהאוויר המתרוממת באמצעות מנוע.
שם זה ניתן להר, בדומה לאתרים אחרים בסמוך, שנקראו על שמם של חלוצים בתחום התעופה.
קרחון סטיגול
קרחון סטיגול או קרחון סטיגל (באנגלית: Steagall Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות המזרחיים של מישור רוסון, שבין הר אליס גייד והר דירדרוף.
הקרחון זורם לכיוון צפון, ונשפך לקרחון באומן.
אורכו של הקרחון 24 קילומטרים.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, במהלך טיסתו אל הקוטב הדרומי שנערכה ב-28 - 29 בנובמבר 1929.
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת ריצ'רד בירד (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1928–1929.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ק סטיגול (Jack Steagall), שהיה מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי, בעונת החורף האנטארקטי 1961.
יידישקייט
יִידִישְׁקַיְיט (בעברית: "יהדות", כלומר "דרך החיים היהודית"), הוא מושג המתייחס לתמצית ההוויה של יהדות מזרח אירופה. כאשר נעשה שימוש במושג על ידי יהודים אורתודוקסים, הוא מתייחס לאורח החיים הדתי. מנקודת מבט חילונית יותר היידישקייט מזוהה עם יידישיזם ובכלל זה עם תרבות יידישאית, או מנהגים עממיים של יהודים דוברי יידיש, כגון מסורות דתיות עממיות, מזון יהודי מזרח אירופי, הומור ביידיש, חיי השטעטל, ונגינת כליזמרים.
לפני האמנציפציה ליהודים באירופה, ההוויה היום-יומית התרכזה סביב לימודי התורה והתלמוד של הגברים, וחיי משפחה וקהילה בעדות שהתנהלו לפי ההלכה. בקרב יהודים חרדים ממוצא מזרח-אירופי, אשר מהווים את רוב היהודים שעדיין מדברים יידיש בחיי היומיום שלהם, נשמרה משמעות זו של המילה.
עם החילון והמודרנה, 'יידישקייט' יוחסה לא רק לשמירת הדת והמסורת היהודית בפועל, אלא למגוון רחב של תנועות, אידאולוגיות, מנהגים ומסורות שבהם יהודים מזרח-אירופאים השתתפו ושמרו על תחושת "יהודיות". היידישקייט מזוהה בין השאר כנימוסים בשיחה, בסגנונות של הומור, בהתאגדות קהילתית, ובתחושה של הזדהות רגשית עמוקה עם העם היהודי.
SERVQUAL
SERVQUAL (באנגלית: Service Quality, איכות השירות) הוא מודל ליצירת כלים למדידה כמותית של תפיסות וציפיות של הלקוחות לגבי ארגוני שירות. המודל פותח באמצע שנות השמונים על ידי החוקרים Zeithaml, Parasuraman ו- Berry והוצג לראשונה במאמרם "SERVQUAL: A Multiple-Item Scale for Measuring Consumer Perceptions of Service Quality".
רעיון
SERVQUAL נועד לבחון עשרה מדדים של איכות השירות: מהימנות (reliability), היענות (responsiveness), מומחיות (competence), נגישות (access), אדיבות (courtesy), תקשורת (communication), אמינות (credibility), ביטחון (security), הבנת הלקוח (understanding) ומוחשיות (tangibles). כל אלה נועדו למדוד את הפער בין ציפיות הלקוח לבין החוויה אותה הוא חווה בפועל. בתחילת שנות התשעים המחברים של השיטה פישטו את המודל לחמישה ממדים עיקריים ובכך שיפרו בצורה ניכרת את רמת השימושיות והנגישות שלו. חמשת השלבים שנוסחו במודל (ראשי תיבות: RATER) בתצורתו החדשה היו:
הסיבה לצמצום המודל הראשוני טמונה בטענה כי המודל, כפי שהוצג בשנות השמונים, מורכב מידי, סובייקטיבי בחלקו ולא מובהק סטטיסטית. לעומתו המודל החדש, RATER, התקבל על ידי החברות שמספקות שירותים, כמודל נוח ופרקטי שניתן להיעזר בו על מנת לכמת את שביעות רצונם של הלקוחות. המודל מאפשר לחברות למדוד באופן אפקטיבי את הפער שבין איכות השרות המצופה לבין איכות השרות הנתפסת בפועל על ידי הלקוחות. באמצעות מודל זה לחברות ישנה אפשרות לגשר על הפערים באיכות השירות וזאת על ידי זיהוי הבעיות.
חמישה פערים
במסגרת המודל הוגדרו חמישה פערים אותם יש למדוד, לנהל ולמזער:
SERVQUAL בהקשר של IS success model
SERVQUAL הוא מדד שלעיתים קרובות נעשה בו שימוש במסגרת מודל IS success. זהו מודל מוכלל יותר אשר עם שלושת מרכיביו המרכזיים נמנה טיב איכות השרות.
מודל IS success
המודל נבנה על מנת לספק הגדרה כוללת ומקיפה של הצלחת מערכת מידע אשר תכלול את כל ההיבטים של הערכת מידע. החוקרים DeLone ו-McLean חקרו את כלל ההגדרות הקיימות של הצלחת מערכות מידע ואת המדדים הקיימים למדידתם וסיווגו אותם לשש קטגוריות עיקריות. כך הם יצרו מודל רב ממדי שמאפשר למדוד תלות הדדית בין גורמי הצלחה השונים (DeLone & McLean 1992).
עשר שנים מאוחר יותר פרסמו החוקרים מודל מעודכן בהתאם להערות ולמחקרים שחקרו ונעזרו במודל. המודל המעודכן כולל שישה ממדים: מידע, איכות המידע, איכות השרות, כוונת השימוש, שביעות רצון הלקוח ותועלת (DeLone & McLean ,2003). באיור המייצג את המודל ניתן לראות את יחסי הגומלין בין גורמי הצלחה. את המודל ניתן להסביר כך: את הערכת המידע ניתן לפרש במושגים של מידע, מערכת ואיכות השרות. אפיונם של שלושה מרכיבים אלו משליכים על מידת השימוש והסיפוק מהמערכת. כתוצאה משימוש במערכת מידע יופקו תועלות אשר ישפיעו בצורה חיובית או שלילית על שביעות הרצון של הלקוח ובכך יכריעו במידה רבה את רמת השימוש במערכת בעתיד.
השימוש במתודולוגיית SERVQUAL נעשה במסגרת IS success model על מנת לכמת את המושג איכות השרות. בכך למעשה, מתאפשר לכמת ברמת המדדים את המושג "איכות השרות" שמופיע כחלק בסיסי ב- IS success model.
ביקורת על מודל SERVQUAL
ארבעת החוקרים, Nyeck, Morales, Ladhari ו- Pons, שסקרו SERVQUAL ככלי מדידה טוענים כי זהו הכלי שנותן את המענה השלם ביותר, נכון ליום כתיבת המאמר, ומבצע כימות בצורה טובה של מושג איכות השירות. יתרונו הגדול ביותר טמון בכך שמאפשר לחוקרים לבחון בצורה כמותית תחומי שירות כמו מערכות הבריאות, בנקאות, שירותים פיננסיים ומערכות חינוך. החוקרים גילו כי עיקר הביקורת לגבי SERVQUAL מופנית לא אל כלי מדידה עצמו אלה לפרשנות שנותנים החוקרים למדד. לאחר סקר ספרות נרחב שביצעו גילו כי מתוך 40 מאמרים שעסקו בכלי מדידה, חוקרים בודדים בלבד הביעו ספקנות לגבי התוקף של כלי מדידה זה (Nyeck, Morales, Ladhari, and Pons, 2002).
מצד שני, החוקר Francis Buttle מבקר את המודל SERVQUAL במאמרו "SERVQUAL: review, critique, research agenda" הוא מעלה מספר טיעונים תאורטיים ומעשיים. בין היתר הוא מציין כי חמשת הממדים של המודל אינם אוניברסליים וכי ישנן סתירות בינו לבין התאוריות הקיימות בתחומי הכלכלה, פסיכולוגיה והסטטיסטיקה (Buttle, 1996). על אף שתוקף המודל מעורר סימני שאלה, הוא נמצא בשימוש נרחב הן בצורתו הראשונית והן לאחר מודיפיקציות רבות על ידי קשת רחבה של חוקרים אשר משתמשים בו ככלי למדוד ציפיות ותפיסות הלקוח בנוגע לאיכות השרות.
אליעזר כלב
אליעזר משה כלב (בבולגרית: Елиезер Моше Калев; 1815, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 1889, פלובדיב, נסיכות בולגריה) היה איש ציבור, נדבן ובנקאי יהודי, מנכבדי יהדות פלובדיב, חבר מועצת מחוז פלובדיב ותומך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. כלב תמך כספית במאבק הפטריארכיה של פלובדיב לעצמאות, ובהמשך בעת מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הציל מעלייה לגרדום עשרות אזרחים בולגרים, ראשי הכנסייה, ראש העיר ופרנסיה, וזאת בשל קשריו הטובים עם השלטון העות'מאני.
קורות חייו
אליעזר כלב נולד בפלובדיב למשפחת נוֹטָאבֶּלִים ותיקה אשר בניה נודעו כסוחרים ובנקאים אמידים. הוא היה חבר מועצת מחוז פלובדיב ובעל קשרים ענפים עם חברי מנגנון השלטון העות'מאני. במקביל לקשריו הענפים עם העות'מאנים תמך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 ניהל ראש הכנסייה של פלובדיב המטרופוליט פאיסי מאבק לקבלת עצמאות הלכתית של הפטריארכיה של פלובדיב. אליעזר כלב תמך כספית בראש הכנסייה ובמאבק לעצמאותה וב-1860 היא זכתה למעמד עצמאי. במהלך מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) הותקפו ראשי הכנסייה, ראש העיר של פלובדיב ופרנסיה בידי החיילים העות'מאנים, שאיבדו כל רסן. בני הקהילה היהודית נרתמו לעזרתם, אליעזר כלב הגדיל לעשות ובזכות קשריו עם השלטון העות'מאני הציל עשרות רבות של אנשי כנסייה ואזרחים בולגרים מעלייה לגרדום העות'מאני, בטרם נסוגו העות'מאנים מפלובדיב. לאחר המלחמה וכינון נסיכות בולגריה זכה אליעזר כלב להוקרה רבה ונחשב גיבור לאומי בבולגריה. ב-1910 נקרא על שמו רחוב בפלובדיב כאות הוקרה על פועלו.
לימים, בתקופת מלחמת העולם השנייה ניצבה הפטריארכיה של פלובדיב בראש המאבק נגד גירוש יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה וראש הכנסייה המטרופוליט קיריל אף זכה לעיטור חסיד אומות העולם מארגון יד ושם.
משפחתו
דונה, בתו של אליעזר כלב נישאה ליצחק סולומון פאסי שהיה סוחר אמיד מפלובדיב. בניו של יצחק, אליעזר ונסים היו יבואנים והנציגים הראשונים בבולגריה של חברת זינגר המייצרת מכונות תפירה. בן נוסף של יצחק פאסי, סולומון פאסי היה עורך דין נודע בפלובדיב אשר כיהן גם כסגן הקונסול הדיפלומטי של ממלכת ספרד בעיר. בנו של סולומון פאסי היה פרופסור איסאק פאסי. איסאק פאסי היה מגדולי הפילוסופים בבולגריה המודרנית, ובנו של פרופסור איסאק פאסי הוא סולומון פאסי אשר כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של סימאון סקסקובורגותסקי בראשית המאה ה-21.
We Were Born for This
We Were Born for This (בתרגום חופשי לעברית: לזה נולדנו) הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. הוא נכתב על ידי ביבר עצמו יחד עם סם הוק, ג'סטין טימברלייק ופו בר. השיר פורסם כסינגל בודד ב-28 באפריל 2014 ב-SoundCloud.
עטיפת הסינגל גררה ביקורות רבות על הדמיון לאמנות העטיפה של האלבום Riot! של להקת הרוק האמריקאית פאראמור מ-2007, הפרשיה סוקרה בין השאר במגזין הבילבורד ובחדשות MTV.
לחן ומילים
השיר, שהוקלט בדצמבר 2013, הוא שיר בלדה סנטימנטלי המשלב סולו גיטרה, בעוד שברקע השיר ביבר שר בקול שקט, אך לעיתים אף מגיע לקול פלסט.
תחושת בטן (סרט)
תחושת בטן (בספרדית: La corazonada) הוא סרט מותחן פשע ארגנטינאי משנת 2020, שכתב וביים אלחנדרו מונטיאל, והוא מהווה פריקוול לסרט הנערה הנעדרת, משנת 2018. הסרט יצא לצפייה ב-28 במאי 2020, והוא הסרט הארגנטינאי המקורי הראשון של נטפליקס.
We Were Born for This
לחן ומילים
השיר מתאר את החוויה להתבגר לאור הזרקורים, עם הצורך להתמודד עם האהדה הרבה וגם הביקורות השליליות.
בפזמון השיר הוא אומר:
לקראת סוף השיר ג'סטין ביבר מודה למעריצים שלו :
מחלוקת על אמנות העטיפה
אמנות העטיפה של "Were Born for This" ספגה ביקורות בעיקר מצד מעריצי להקת הרוק האמריקאית פאראמור בשל הדמיון בין אמנות עטיפת הסינגל לאמנות העטיפה של האלבום Riot! של פאראמור מ-2007, שהשתמשה בטיפוגרפיה, סכמת צבעים וגופן דומים מאוד , נטען שייתכן והתמונה נלקחה מתמונה מ-2011 שיצרה מעריצה של פארמור.
בתגובה, פרסמה פאראמור תמונות של חברי הלהקה תחת עיצוב עם מוטיבים מובהקים הלקוחים מאמנות העטיפה של Believe ו- אלבום האולפן השלישי של ביבר.
הפרשיה סוקרה בין השאר במגזין הבילבורד ובחדשות MTV. היילי ויליאמס, הזמרת הראשית וכותבת השירים של פאראמור, אף התייחסה לכך בחשבון הטוויטר שלה.
כארמור
כארמור - פתרונות משולבים לרכב בע"מ (לשעבר התכוף) היא חברה ישראלית המייצרת מכליות, מתדלקי מטוסים, רכבי כיבוי אש, רכבים משוריינים, רכבי טיהור אב"כ, רכבי פיזור הפגנות, נגררים מיוחדים וכו'. בין לקוחותיה נמצאים צה"ל, כרמל אולפינים, תנובה ומפעלי ים המלח.
החברה שוכנת באזור התעשייה ציפורית שבנוף הגליל ובאתר נוסף באזור התעשייה הדרומי של אשדוד. כארמור הייתה בעבר בשליטת חברת ברנד תעשיות שבשליטת קרן KCPS. ומיוני 2019 החברה נמצאת בתהליך כינוס נכסים.
בחברה מעוסקים כ-100 עובדים כולל צוות של מהנדסים מתחומים רבים. החברה מספקת מגוון רחב של שירותים ללא צורך במיקור חוץ, כגון: עיצוב, ייצור, הרכבה, ביקורת, ספרות מקצועית, וקטלוג.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1947 בשם "התכוף" מראשי תיבות באנגלית: Hatechof - Haifa Technical Office.
במלחמת העצמאות המשוריינים שהחברה פיתחה שימשו בשיירות בדרכים הנצורות. לאחר קום המדינה החברה התרחבה לתחומים נוספים.
בשנת 1976 יוסף מהרשק, הבעלים של החברה, הורשע בנתינת שוחד לתת-אלוף חיים ירון (אשר זוכה) על מנת לקדם את עסקי חברת התכוף.
בשנת 1981 הפכה החברה לחברה ציבורית.
בשנת 1997 רכשה החברה את מפעל המתכת של קיבוץ נצר סרני.
בשנת 2001 הורשעו יוסף ויובל מהרשק, הבעלים של החברה, בשימוש במידע פנים.
בשנת 2004 החברה, שהייתה עד אז בבעלות משפחת מהרשק (יוסף מהרשק ובנו יובל), נכנסה להקפאת הליכים בגין חובות של כ-50 מיליון שקל ונמכרה בעקבות כך לקבוצת סולאור בבעלות דוד אורון.
בשנת 2011 החברה נקלעה לקשיים עקב ירידה בהזמנות וכ-200 מיליון שקל חובות, אך לאחר מכירתה לחברת ברנד תעשיות התאוששה בעקבות כניסה מאסיבית של חוזים חדשים.
בשנת 2015 החברה החליפה את שמה מ"התכוף" ל"כארמור" (Carmor).
בשנת 2016 גזר בית משפט הפדרלי בקונטיקט על יובל מהרשק, הבעלים לשעבר של חברת התכוף, שלושים חודשי מאסר על הונאת המערכת הסיוע הצבאית בארצות הברית.
ביוני 2019, בעקבות חובות בהיקף המוערך בכ-80 מיליון שקל, מונו כונסי נכסים מטעם הנושים המרכזיים של כארמור, בנק מזרחי-טפחות ובנק דיסקונט.
המגזין עם נגה ניר נאמן
היסטוריה
נגה ניר נאמן היא עיתונאית ישראלית, כתבת לענייני צרכנות בחדשות 13, ומגישה את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13. לפני שהחלה להגיש בתוכנית המגזין, היא הייתה מגישה את התוכנית "לפני החדשות", לסירוגין.
ב-25 באוקטובר 2020, החליקה ניר נאמן בבית מלון במהלך צילומי כתבה נפגעה בגבה ופונתה למרכז רפואי קפלן. בעקבות המקרה, היא נעדרה מהמסך לכמה שבועות, ואותה החליפה דנה גוטר בהנחיית התוכנית.
אור אלתרמן ברנע
אור אלתרמן ברנע (נולדה ב-28 במאי 1976) היא יזמית חברתית ואשת תקשורת ישראלית. אחת ממייסדות עמותת "מקומות שמורים" ומייסדת קהילת "מאמאזון".
ביוגרפיה
אור אלתרמן ברנע נולדה וגדלה בתל אביב והחלה את דרכה המקצועית בצה"ל כמפיקה של להקות צבאיות. לאחר הצבא הייתה תחקירנית בתוכנית התרבות "כרטיס ל-2". לאחר מכן הפכה לעורכת התרבות של מקומון "צומת השרון". היא עבדה כמנהלת קהילות באתר iOL (שמו שונה בהמשך ל"וואלה!"), הייתה ראש תחום התרבות והבידור באתר nrg מעריב, עורכת בערוץ התיירות של ynet, עורכת התרבות של ynet, ועורכת באתר Xnet.
אור נשואה לאיש הפרסום אור ברנע (בנו של אהרן ברנע). לזוג שני ילדים, והם מתגוררים בתל אביב. אור ברנע גם הוא עיתונאי לשעבר, ואיתו גם יצרה את ההרצאה "קשר עין", יחד עם "המרכז לטיפול וחקר באוטיזם - העמותה לילדים בסיכון", במטרה לעורר מודעות לאוטיזם ולעזור להורים נוספים להתמודד עם איבחון של אוטיזם במשפחתם, ובמשך שנתיים הגישה יחד איתו את תוכנית ההורים "בוסטר" ברדיו של כאן תרבות.
מאמאזון
לאחר לידת בתה הבכורה ב-2010, אלתרמן ברנע הקימה קבוצה בפייסבוק בשם "מאמאזון", שמטרתה הייתה להיות קבוצת חברות קטנה בה יוכלו היא וחברותיה לדבר על כל מה שקשור לאימהות והורות. במהרה, הקבוצה זכתה להתעניינות גדולה והפכה לחלוצה של ז'אנר קהילות ההורים של ישראלים ברחבי העולם וזכתה להצלחה רבה, ובין היתר גם לחיקוי בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" בשם "מאמאצב". נכון ל-2021 מונה הקבוצה כ-145 אלף חברות.
מקומות שמורים
ב-2016, בעקבות איבחון בנה על הספקטרום האוטיסטי כאשר היה בן שנתיים וחצי, ביחד עם יוצרת התיאטרון שרון גבריאלוב, הקימה את "מקומות שמורים" - עמותה לתרבות רגישה ונגישה לילדים ממגוון נוירולוגי. השתיים למדו יחד הנגשה תרבותית בניו יורק שבארצות הברית בתוכנית Arts Admin Professional Development של הלינקולן סנטר ובחזרתן לישראל החלו את פעילות העמותה. פסטיבל ההצגות הראשון של "מקומות שמורים" נערך ב-2018 במוזיאון תל אביב, לאחר מכן בסינמטק תל אביב, ברשת האינטרנט (בעקבות הקורונה), ובמוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, ובמרכז מנדל ביפו.
בעקבות פעילות העמותה, זכתה אור ב-2021 להיות אחת מ"גיבורי השנה של קשת ומפעל הפיס".. בשנת 2022 זכתה אור עם "מקומות שמורים" בפרס נגישות ישראל ע"ש שמחה לוסטיג בקטגוריית נגישות השירות.
פעילות ציבורית
ב-2013, בבחירות לעיריית תל אביב יפו, רצה אלתרמן ברנע במקום השלישי ברשימה החדשה - "שימו לב הורים", ששמה למטרה לקדם את האינטרסים של ההורים בעיר. את הרשימה הובילה ציפי ברנד ואחריה רותי רוסו. הרשימה זכתה במנדט אחד והבטיחה את כניסתה של ציפי ברנד למועצת העיר.
דוד שפירא (מדען)
דוד שפירא (10 באוגוסט 1903 – 23 ביוני 1985) היה כימאי ישראלי, מראשוני המדענים במכון ויצמן למדע. במהלך מלחמת העולם השנייה סינתז את האטברין, תרופה נגד מלריה, ששימשה את בעלות הברית והצילה את חייהם של אלפי אנשים. הוא הקדיש את מרבית שנות עבודתו לסינתזה של קבוצת ליפידים בשם "ספינגוליפידים", ונחשב למומחה היחיד בעולם לסינתזה של ליפידים חיים. בשנת 1955 קיבל את פרס ויצמן מטעם עיריית תל אביב לאחר שהצליח לסנתז את הספינגוזין. בשנת 1971 הוצע לקבלת פרס נובל בכימיה בזכות תרומתו הייחודית בחקר הספינגוליפידים
ביוגרפיה
שפירא נולד בעיירה ווישינטי, בליטא. הוא היה הצעיר מבין שבעת הילדים במשפחה. אביו, שהיה רב, ציפה שכל בניו יהיו רבנים כמוהו. בילדותו למד ב"חדר". כשפרצו קרבות בין רוסיה לגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה, נשלח למקום מבטחים בדרום רוסיה, ושם גילה עולם חדש: "אני יודע יותר על מדע מאשר על הדת בגלל מלחמת העולם הראשונה. גם השיהוי בקריירה המדעית שלי נגרם על ידי אירועים היסטוריים". הוא חזר לליטא, אך לא ללימודי הדת. הוא הלך לבית ספר תיכון ממלכתי בדווינסק, וסיים את לימודיו בשלוש שנים. כבר בגיל 19 התעניין בהיבטים הכימיים של מחלות. "בימים ההם, אף אחד לא חשב בכיוון הזה. היום כולם מתלהבים מהרעיון". הוא למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת קיל, ועשה את הדוקטורט בהנחיית פרופ' רוזנמונד באוניברסיטת ברלין. כשהוצעה לפרופ' רוזנמונד משרה גבוהה באוניברסיטת קיל, הזמין את הסטודנט המצטיין שלו להצטרף אליו. שפירא קיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת קיל בשנת 1929. הוא המשיך לעבוד במעבדה של פרופ' רוזנמונד שנתיים נוספות, ולאחר מכן עבד בתחום הכימיה האורגנית-רפואית בברלין.
עם עליית הנאצים לשלטון, קיבל שפירא מכתב אנונימי מאיים והחליט לעלות לארץ ישראל. כשהגיע לארץ ב-1933, לא הייתה שום עבודה בשטח שלו, והוא נאלץ לעבוד כפועל בניין. כעבור כמה שנים שמע שמתכוננים להקים בית-חרושת לתרופות ברחובות. הוא פנה אליהם וקיבל עבודה שם. ב-1934 הקים ד"ר חיים ויצמן את מכון זיו ברחובות. בשנת 1938 שמע שפירא שמכון זיו מתכונן לייצר תרופות בארץ ישראל, מחשש שבמקרה של מלחמה נתיבי האספקה ינותקו. בזמן מלחמת העולם השנייה אלפי חיילים ואזרחים במזרח התיכון ובמזרח הרחוק נפלו קורבן למלריה. הגרמנים פיתחו חומר סינתטי בשם אטברין, שהוא תרופה נגד מלריה, אך תהליך ייצור האטברין היה מוגן בפטנט. בכל העולם החלו לחפש אטברין. שפירא פנה לחיים ויצמן, סיפר לו על ניסיונו בפיתוח תרופות, והציע לו לפתח תחליף לאטברין. הוא התקבל לעבודה במכון זיו, ועמד בראש צוות של ארבעה אנשים שמטרתם הייתה לפענח את צופן האטברין . כעבור שנה הם ייצרו חצי גרם של החומר במעבדה. "הבעיה הגדולה ביותר עם תרופות סינתטיות היא העתקתן מהמעבדה לתעשייה", אמר שפירא. לאחר עבודה מאומצת של שנתיים אפשר היה לתרגם את מחקריו לייצור מסחרי של האטברין, ששימש את בעלות הברית במצרים כתרופה נגד מלריה במהלך מלחמת העולם השנייה. האטברין הציל את חייהם של אלפי אנשים והביא רווחים נאים למכון.
בשנת 1946 הונחה אבן הפינה למוסד המורחב שנקרא מכון ויצמן למדע, ושלוש שנים לאחר מכן נחנך המכון. בינתיים פרצה מלחמת העצמאות, שבמהלכה הפך מכון ויצמן לאחד המרכזים המדעיים החשובים שפעלו במסגרת המאמץ המלחמתי של היישוב. כשהוקם מכון ויצמן, הוצע לשפירא להיות מנהל מחלקה, אך הוא סרב, כי רצה לעסוק אך ורק במחקר. וכך, בגיל 49, שב לרעיון המקורי שלו לעבוד על הקשר בין רפואה וכימיה, ועבר למחקר בכימיה אורגנית. בשנת 1951 יצא לשנת שבתון באוניברסיטת אילינוי ועבד במחלקתו של ד"ר קארטר. שם החל לעבוד על קבוצה של חומרים שומניים בשם "ספינגוליפידים", הנמצאים במוח, במערכת העצבים, בכבד, בטחול ובכלי הדם. חומרים אלה קרויים על שם הספינקס במיתולוגיה היוונית, כי ההרכב שלהם מסובך מאוד ומהווה חידה לחוקרים. הסביר שפירא: "חוקר גרמני בשם טודיקום גילה את הספינגוליפידים בשנת 1872. ההרכב שלהם כל כך מסובך שהיום, מאה שנים מאוחר יותר, אנחנו עדיין עובדים עליו. המטרה שלנו היא לבודד, לנקות, לקבוע את המבנה הכימי, ואז לסנתז. אני לא מכיר שום חומר שעליו אפשר לומר שארבע הפעולות האלה דרשו מאה שנים" . בשנת 1954 הצליח שפירא לסנתז את הספינגוזין, החומר שממנו נובעים שאר חברי הקבוצה. מעבדתו הייתה היחידה בעולם שעסקה בסינתזה של הספינגוליפידים. על הסינתזה של ספינגוזין קיבל שפירא את פרס ויצמן מטעם עיריית תל אביב לשנת 1955. סינתוז הספינגוזין איפשר המשך מחקר על תפקידיו. שפירא ומעבדתו במכון ויצמן עסקו בסינתזה של ספינגוליפידים נוספים.
שפירא המשיך לקוות לשיתוף פעולה בין הכימיה והרפואה: "ידעתי שבמוקדם או במאוחר מישהו שעובד בקצה הרפואי של החידה יתקשר אלי". ואכן, בנובמבר 1962, ד"ר רוסקו בריידי, מהמכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית, פנה אל שפירא במכתב שבו הציג את הנחותיו בקשר למחלות גושה, טאי-זקס ונימן-פיק כתופעות הנובעות מפגמים תורשתיים בפירוק אנזימטי של ספינגוליפידים. מחלות אלה הן מחלות תורשתיות חשוכות-מרפא, השכיחות ביותר בקרב יהודים ממוצא אשכנזי. החולים צוברים ברקמותיהם ספינגוליפידים . במכתבו שאל ד"ר בריידי את שפירא אם יהיה מעוניין לעבוד איתו בהכנת ספינגומיילין (הספינגוליפיד המצטבר ברקמותיהם של חולי נימן-פיק) מסומן. הוא הציע ששפירא ישלח לו חומר הנוצר באחד משלבי הסינתזה המוקדמים של הספינגומיילין, כדי שהוא יחדיר לתוכו את הפחמן הרדיו-אקטיבי בשלבים האחרונים של הסינתזה במעבדתו. שפירא ענה שהוא מעוניין מאוד בשיתוף הפעולה, והציע לנסות ולסמן תחילה גלוקוצרברוזיד, הספינגוליפיד הקשור במחלת גושה. ד"ר בריידי לא הצליח להפיק את החומר המבוקש בניצולת טובה, והציע שיבוא למעבדתו של שפירא לחודש-חודשיים כדי לנסות לסנתז את הגלוקוצרברוזיד המסומן בהדרכתו. שפירא ענה שאין במעבדה שלו ציוד הדרוש לעבודה בחומרים מסומנים, והציע שהוא יבוא למעבדתו של ד"ר בריידי ויסייע בהשלמת הסינתזה. בראשית שנת 1964 הגיע שפירא לארצות הברית, ויחד עם ד"ר בריידי וד"ר ג'וליאן קאנפר סינתז גלוקוצרברוזיד מסומן בפחמן-14. אחרי השלמת הסינתזה פתחו במחקרים הביוכימיים. הם מצאו שכתוצאה מחסר באנזים מסוים הפעילות האנזימטית של חולי גושה מוקטנת ויש הצטברות אנומלית של ליפיד. בשנת 1964 הצליח שפירא לסנתז ספינגוליפיד נוסף בשם "סיטוליפין-ה" (Cytolipin-H), הנמצא בתאיהם של יותר מ-20 סוגים של סרטן, ובכוחו לעורר יצירת נוגדנים בדם. בשנת 1966 סינתז ספינגומיילין מסומן בפחמן-14 לצורך מחקר מחלת נימן פיק. בסוף 1964 קיבל שפירא מענק גדול מהמכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית לשלוש שנים. בשנת 1967 ניתן עוד מענק לעוד שלוש שנים.
בשנת 1965 הועלה שפירא לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1966 נתמנה לעורך משנה של כתב העת "כמיסטרי אנד פיזיקס אוף ליפידס". ב-19 במאי 1968, הוציא מכון ויצמן הודעה לעיתונות שבה נאמר: