cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איתם ישראלי
איתם ישראלי (נולד ב-24 באוקטובר 1984) הוא מרצה, ממייסדי שיט העיוורים בישראל, זוכה מדליית הארד באליפות העולם בשיט עיוורים וזוכה גביע אליפות אירופה בכדורשער.
ביוגרפיה
איתם ישראלי נולד בקיבוץ חורשים. בגיל 4 התגלתה מחלה נדירה בעיניו וכתוצאה מכך ראייתו הלכה והידרדרה עד שבגיל 16 איבד ראייתו בעין ימין ובגיל 22 התעוור לחלוטין. לאיתם אחות גדולה ושני אחים קטנים.
בנובמבר 2003 התגייס לצה"ל בעזרת עמותת אתגרים. לאחר שקיבל פטור משירות חובה, בחר להתנדב לתפקידי הדרכה ושירת כמדריך נוער בשדה בוקר ומדריך נוער בסיכון בכפר הנוער נירים של שייטת 13.
בשנת 2005 השתתף וייצג את ישראל לראשונה בתחרות אליפות איטליה הפתוחה. בשנים 2006 ו-2007 זכה במדליית ארד באליפות העולם לשייט עיוורים שהתקיימה באיטליה.
בשנת 2009 שימש כסנטר נבחרת ישראל בכדורשער. הנבחרת זכתה באותה שנה בגביע אליפות אירופה. משנת 2011 הוא מאמן את נבחרת ישראל בשייט לעיוורים.
ב-2019 הוא רץ לכנסת ה-22 כמקום 3 ברשימת "זכויותנו בקולנו".
פרד וינסון
פרדריק מור וינסון (באנגלית: Frederick Moore Vinson; 22 בינואר 1890 – 8 בספטמבר 1953) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בתפקידים בכל שלוש זרועות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
ב-1946, לאחר מותו של נשיא בית המשפט העליון הרלן סטון, מינה הנשיא טרומן את וינסון במקומו. נכון ל-2020, וינסון הוא נשיא בית המשפט העליון האחרון שמונה על ידי נשיא מהמפלגה הדמוקרטית. וינסון היה בדעת המיעוט בפסק דין "יאנגסטאון פחים וצינורות נגד סויר", שהיווה פסיקה נגד שליטת ממשל טרומן בתעשיית הפלדה של ארצות הברית במהלך שביתה. הוא הורה על דיון חוזר בפסק דין "בריגס נגד אליוט", שבסופו של דבר שולב עם התיק שנודע כפסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
ראשית חייו
פרד וינסון נולד בלואיזה, קנטקי, שם עבד אביו כסוהר בבית הסוהר שניצב מול בית המשפחה. כילד עזר וינסון לאביו בעבודתו בבית הכלא, ואף התיידד עם האסירים שזכרו את טוב ליבו כאשר לימים התמודד על משרה ציבורית. במהלך לימודיו בבית הספר עבד וינסון בעבודות שונות. ב-1908 הוא סיים את לימודיו בבית הספר והחל ללמוד בקולג' סנטר בקנטקי, שם הוא סיים לימודי תואר ראשון כמצטיין בכיתתו. בעת לימודיו בקולג' הוא היה חבר בסניף אלפא-דלתא של קנטקי של אחוות פי-דלתא-תטא. הוא סיים לימודי בוגר במשפטים בקולג' למשפטים (שכיום כבר לא קיים) של האוניברסיטה המרכזית של קנטקי (כיום חלק מאוניברסיטת קנטקי המזרחית). לאחר סיום לימודיו הוא החל לעסוק בעריכת דין בלואיזה. התמודדותו הראשונה למשרה ציבורית בה הוא נבחר הייתה למשרת היועץ המשפטי של העיר.
במלחמת העולם הראשונה התגייס וינסון לצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא נבחר כתובע של מדינת קנטקי במחוז השיפוטי ה-32 של המדינה. ב-1924 נשא וינסון לאישה את ג'וליה רוברטה דיקסון, ולשניים נולדו שני בנים.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
ב-1924 התמודד וינסון כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית ונבחר במקום ויליאם פילדס שנבחר כמושל קנטקי. הוא נבחר מחדש פעמיים עד שב-1928 לא עלה בידו להיבחר לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים. הפסדו בבחירות נבע מסירובו להפריד את מסע הבחירות שלו מזה של המועמד לנשיאות אל סמית'. עם זאת, ב-1930 נבחר וינסון מחדש וכיהן כחבר בית הנבחרים עד 1937.
בעת שירותו בקונגרס התיידד וינסון עם הסנאטור ממיזורי הארי טרומן, ידידות שנמשכה עד ליומו האחרון. עד מהרה הוא היה יועצו הקרוב ואיש סודו, שותף למשחקי קלפים וידידו הקרוב של טרומן. לאחר שטרומן החליט שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת לנשיאות ב-1952, הוא ניסה לשכנע את וינסון להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, אך וינסון דחה את ההצעה.
ב-1930, עוד טרם היבחרו מחדש לקונגרס, העביר וינסון את משרד עורכי הדין שלו מלואיזה לאשלנד, 45 ק"מ צפונה. במסגרת שאיפותיו לשוב לוושינגטון די. סי. כחבר הקונגרס, הוא יצר באשלנד מעגל של ידידים שסייעו לו מבחינה פוליטית ומקצועית. קבוצה זו כללה את שכנו, איש העסקים המקומי פול בלייזר. ב-1931, לאחר בחירתו מחדש, שב וינסון לוושינגטון. הוא היה מהעומדים בחזית התמיכה בנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ובמהפכת הניו דיל של הקבינט שלו.
שופט בית המשפט לערעורים
ב-26 בנובמבר 1937 מינה הנשיא רוזוולט את וינסון כשופט בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה במקומו של השופט צ'ארלס הנרי רוב שפרש. הוא מונה על ידי נשיא בית המשפט העליון הרלן סטון לשמש כשופט הראשי של בית המשפט לעתירות חירום. כהונתו השיפוטית של וינסון הסתיימה ב-28 במאי 1943 לאחר שהתפטר.
מזכיר האוצר של ארצות הברית
וינסון התפטר כדי לשמש כמנהל המשרד ליציבות כלכלית, שהייתה סוכנות שהייתה ממונה על לוחמה באינפלציה. בחודש מרץ 1945 הוא שימש לזמן קצר כמנהל ההלוואות הפדרליות (Federal Loan Administrator) ולאחר מכן ועד יולי אותה השנה כמנהל הגיוס והשחרור (War Mobilization and Reconversion). ב-23 ביולי 1945 מונה וינסון על ידי הנשיא הארי טרומן כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
משימתו כמזכיר האוצר הייתה לייצב את הכלכלה האמריקאית במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה ולסגל את מצבה הפיננסי של ארצות הברית בנסיבות המשתנות באופן דרסטי של העולם שלאחר המלחמה. לפני תום המלחמה הוביל וינסון את המהלך הרחב הגדול להנפקת איגרות מלחמה.
עם סיום המלחמה ניהל וינסון את המשא ומתן על ההלוואה לבריטניה של שנת 1946, ההלוואה הגדולה ביותר שהעמידה ארצות הברית אי פעם למדינה אחרת, בסכום של 3.75 מיליארד דולר, ועל הסדרי השאל-החכר לסיוע כלכלי וצבאי שניתן לבעלות הברית במהלך המלחמה. כדי לעודד השקעות פרטיות באמריקה שלאחר המלחמה, הוא קידם הפחתת מיסים במסגרת חוק ההכנסות של 1945. הוא גם פיקח על הפתיחה הרשמית של הבנק הבינלאומי לשיקום ולפיתוח של הבנק העולמי ושל קרן המטבע הבינלאומית, ששניהם הוקמו בוועידת ברטון-וודס שהתקיימה ב-1944, ושימש כיושב ראש הראשון של מועצות המנהלים של שני הגופים. ב-1946 התפטר וינסון מתפקידו כמזכיר האוצר לאחר שמונה על ידי הנשיא טרומן כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית
הנושאים העיקריים עמם התמודד בית המשפט של וינסון היו ההפרדה הגזעית, איגודי העובדים, הקומוניזם ושבועות האמונים. בנוגע להפרדה הגזעית כתב וינסון בפסקי הדין "סויט נגד פיינטר" ו"מקלורין נגד מדינת אוקלהומה"  שהמדינות שמיישמות את דוקטרינת נפרד אבל שווה חייבות לספק שירותים שהם באמת שווים. פסק הדין "בריגס נגד אליוט" היה בדיון בבית המשפט בעת מותו של וינסון. וינסון, שלא היה מעוניין בהחלטה של 5 מול 4, הורה על דיון נוסף בתיק. הוא נפטר לפני הדיון הנוסף וככל הנראה חוות דעתו הייתה המכרעת. עם פטירתו של וינסון מונה ארל וורן במקומו והתקיים בתיק דיון נוסף.
כנשיא בית המשפט העליון השביע וינסון את הארי טרומן ואת דווייט אייזנהאואר בטקסי ההשבעה שלהם.
מותו והנצחתו
וינסון נפטר בביתו שבוושינגטון די. סי. ב-8 בספטמבר 1953 כתוצאה מהתקף לב. הוא נטמן בבית הקברות פיינהיל שבלואיזה, קנטקי.
אוסף רחב של מסמכיו האישיים והמקצועיים של וינסון נמצא באוניברסיטת קנטקי. הבית שבו הוא נולד רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
שמעון שקופ
הרב שמעון יהודה הכהן שְׁקוֹפּ (בהגייה יידית-ליטאית: רֶבּ שׁימֶען; בכתיב יידי: שקאָפּ; תשרי תר"כ – ט' בחשוון ת"ש, 1939) היה ראש ישיבת שער התורה בגרודנה. יצר דרך ייחודית בלמדנות המזרח-אירופית הקלאסית, שבאה לידי ביטוי בעיקר בספרו "שערי יֹשר", ומתאפיינת בניתוח לוגי-משפטי של העקרונות היסודיים שבהלכה, ופחות בפלפול מקומי. ממנחילי דרך הלימוד הישיבתית.
ביוגרפיה
נולד ליצחק שמואל בעיירה טורעץ (Турэц) שבבלארוס (אז באימפריה הרוסית). בגיל 12 החל ללמוד בישיבת מיר ובגיל 14 עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם היה בקבוצה קטנה ומובחרת של תלמידים שלמדו עם הרב חיים סולובייצ'יק. בהיותו כבן 20 נשא את לאה, בתו של ר' משה מרדכי יודלביץ, שהייתה אחייניתו של הרב אליעזר גורדון. כעבור ארבע שנים בחר בו הרב גורדון לשמש כר"מ בישיבת טלז. הוא לימד בישיבת טלז במשך 18 שנה ובה פיתח את תורתו החדשה שהתפרסמה בכל עולם הישיבות.
בשנת תרס"ב (1901) עזב את ישיבת טלז ועבר לשמש כרב וראש ישיבה בעיירה מאלטש. לאחר ארבע שנים במאלטש עבר לבריינסק והקים בה ישיבה, שבה כיהן שלש עשרה שנים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בשנת תר"פ (1919), בגיל 60, נקרא על ידי הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה לעמוד בראש ישיבת שער התורה בגרודנה, שם כיהן כעשרים שנים (למעט שנה אחת שבה שהה בארצות הברית), עד לפטירתו. עקב מחלתו הוא נשאר בישיבה גם בעת כניסת הצבא האדום לעיר (בעת המלחמה הפולנית-סובייטית 1919-1921). בשנת תרפ"ו (1926), מתוך צורך כלכלי, קיבל הרב שקופ את משרת הרבנות בעיירה פערשטאט (בפרברי גרודנה). בשנת 1928 התפרסם ספרו הגדול 'שערי יושר'. את הספר כתב בעזרת הרב קלמן שקופ (נכדו) והרב אהרן ישעיה שפירא.
בשנת תרפ"ט (1929) נסע לארצות הברית לשנה כדי לגייס כספים עבור ישיבתו. בעת שהותו שם הוצע לו לשמש כראש ישיבת רבי יצחק אלחנן בניו יורק. הוא שימש שם כראש ישיבה למשך מספר חודשים, אך לבקשת החפץ חיים ורבי חיים עוזר גרודז'נסקי הוא שב לגרודנה. הוא ניסה למצוא משרה בישיבות בארץ ישראל, בין השאר ישיבת עץ חיים וישיבת מרכז הרב, אך ללא הצלחה.
הכרתו בעולם התורה הייתה רבה, דבר שהתבטא בהוצאת 'ספר היובל' עוד בחייו (תרצ"ו), שבו כתבו כמה מחשובי הרבנים בעולם (בהם הרב חיים עוזר גרודזנסקי).
הרב שקאפ נודע במתינותו ואהד את הרעיון של עם ישראל חוזר לארצו שלא במסגרת התנועה הציונית החילונית, כדוגמה למתינות זו ניתן לראות שאת ספר "שערי יושר" שהדפיס הגר"ש הוא העניק לאגודת ידידי האוניברסיטה העברית בוורשא
הרב שקופ נותר בישיבת שער התורה בגרודנה, ביחד עם קומץ תלמידים, אף לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, לאחר שרוב התלמידים ברחו לווילנה. ביום ט' בחשוון ת"ש (1939) הספיק הרב שקופ להשמיע דבריו בפני אספת רבני הסביבה שהתכנסו בביתו לבקש מפיו עצה בענייני חינוך, אך נפטר לאחר מכן, באמצע תפילת מנחה, בגיל 80.
יצירתו ודרכו בהלכה
הרב שקופ התאפיין בדרך לימוד מקורית, שהתאפיינה גם בתחום היצירה וגם בתחום הדידקטי. החידוש הגדול בתחום המשפט היהודי, היה בהעברת מרכז הכובד מהפן הפוזיטיבי (שאחז בו עד אז ר' חיים מבריסק) אל הפן הנורמטיבי. בלשון בני הישיבות: בעוד שדרך לימודו של ר' חיים מבריסק הוא "לא ה'פארוואס', אלא ה'וואס'" (= לא ה'למה', אלא ה'מה'), שיטתו של הרב שקופ היא ה"פארוואס" ולא רק ה"וואס". רבי חיים מבריסק אמר על הרב שקופ ש"דרך הלימוד שלו אינה הדרך שלנו"
חידושיו על המסכתות בבא מציעא ובבא בתרא, שרובם נרשמו בשנים תרנ"ד-תרס"ה ומיעוטם בתרפ"א-תרפ"ט (1929-1920), נדפסו אחרי המלחמה (תש"ז) בניו יורק על ידי בנו רבי משה מרדכי שקופ. כתבים אלה הוצאו תוך סיכון עצמי מתוך גבולות ברית המועצות על ידי תלמיד ישיבת "שער התורה" הרב יצחק דב קופלמן. בהמשך נדפסו על ידי בנו שני חלקים נוספים: על נדרים, גיטין וקדושין (תשי"ב); ועל יבמות וכתובות (תשט"ז). המהדורה המלאה של חידושיו, הכוללת הוספות מתוך כתבי יד אחרים, נדפסה על ידי נכדי הרב שקופ בשנת תשנ"ג.
לגבי ספרות כללית לא ידוע על לימוד שלו בספרי השכלה ומדע.
משפחתו
בנו של הרב שקופ, הרב משה מרדכי, היה ר"מ בישיבת אביו "שער התורה" ומילא את מקומו ברבנות העיר הורדנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. בתחילת המלחמה הצליח להימלט מווילנה לארצות הברית. אחרי המלחמה עסק בהוצאת כתבי אביו. בתו של הרב משה מרדכי, חיה, נישאה לרב זליג עפשטיין, שהקים בקווינס ישיבה בשם "ישיבת שער התורה - גרודנה", לזכרה של ישיבתו של רבי שמעון.
בת נוספת של הרב שמעון, חנה, נישאה לרב שרגא פייבל הינדס. בתם היא פייגה אילנית, חברת הכנסת הראשונה מטעם תנועת מפ"ם, שלאחר מות אמהּ גדלה אצל סבה, הרב שקופ. הרב שקופ ניהל קשר מכתבים עם נכדתו, אף על פי שזו לא שמרה על אורח חיים דתי; בין השאר, בעת נישואיה לשלמה אילן, אדם חילוני מהשומר הצעיר, כתב לה סבה:
אחד מילדיה של פייגה אילנית היה אורי אילן.
בית הספר ללימודים מתקדמים (אוניברסיטת לונדון)
בית הספר ללימודים מתקדמים (אוניברסיטת לונדון) (באנגלית: The School of Advanced Study) הוא מוסד לתארים מתקדמים באוניברסיטת לונדון, המשמש כמרכז הלאומי של בריטניה לקידום של מחקר במדעי הרוח והחברה. בית הספר שנוסד בשנת 1994, מאגד תשעה מכוני מחקר בעלי שם בין-לאומי יוקרתיים והוא המוסד היחיד בבריטניה הממומן באופן לאומי לקידום ולסיוע של מחקר במדעי הרוח ומקבל מימון מיוחד למטרה זו מהמשרד לסטודנטים. משימת בית הספר היא לשמור ולפתח את המשאבים של תשעת המכונים החברים בה, שרבים מהם בעלי היסטוריות ארוכות ומובחנות, לטובת קהילות המחקר הלאומיות והבין-לאומיות. בית הספר משיג את ייעודו על ידי פעילויות אלו:
ארגון ומבנה
שישה מהמכונים מציעים מגוון תוכניות לימוד לתואר שני ופיקוח של דוקטורט בתחומי התמחותם. מכוני בית הספר מספקים מגוון שירותי מחקר מומחים בתחומי ההתמחות שלהם. בהמשך לתפקידם הלאומי והבין-לאומי, מכוני בתי הספר מבצעים מחקר איכותי; מתחזקים ומפתחים אוספי ושירותי ספריות; מפתחים משאבים דיגיטליים; מפרסמים כתבי-עת וסדרות ספרים; מארחים חוקרים ועמיתים לאחר הדוקטורט; מארגנים מגוון אירועים אקדמיים הכוללים סדאות, כנסים, ימי עיון והרצאות; מספקים הכשרות מומחיות ותוכניות לימודי מחקר לתארים מתקדמים ותוכניות דוקטורט. נכון לשנת 2020, מכוני המחקר מקימים הכשרות מחקר ומעורבים בשישה עשרה פרויקטים ויוזמות שונים. כמו כן, בית הספר ללימודים מתקדמים ממלא תפקיד ייחודי מוביל בהטמעת מעורבות ציבורית הן מבחינה מוסדית והן בתוך תרבות מחקר רחבה יותר. להלן תשעת מכוני המחקר:
כלים אוטומטיים לסקירת קוד
תוכנת הסקירה בודקת את קוד המקור בהתאם לסט כללים, המייצגים ידע נרחב של חוקי יסוד וסמנטיקה, ומסייעים למפתחים מנוסים פחות להעלות את רמת הקוד שהם מייצרים. התוכנה מציגה רשימת אזהרות המונה את הנקודות שבהן הקוד לא עומד בסטנדרטים שנקבעו. בדרך כלל הכלי גם תומך בתיקון ההפרות באופן אוטומטי, או אפשרויות המקלות על המתכנת לתקן את הבעיות באופן ידני.
הקטגוריה הנפוצה והוותיקה ביותר של כלים אוטומטיים לסקירת קוד הניא כלים המבצעים "ניתוח קוד סטטי". "ניתוח קוד סטטי" הוא תהליך אוטומטי המתבצע ללא הרצה בפועל של התוכנית, אשר לוקח תוכנית ומוצא תכונות או שגיאות תכנות שנכונות ללא תלות בקלט, ונכונות בכל מסלול שמגיע לנקודה מסוימת בתוכנית.
בנוסף לכלים לניתוח קוד סטטי, יש גם כלים לניתוח מבנה ויזואלי. כלים אלו עוזרים למפתחים לקבל הבנה טובה יותר של הקוד. מערכות אלו לא מכילות רשימה של חוקים מוגדרים מראש, ובמקום זאת מסייעות למהנדס על ידי יצירת הצגה גרפית של חלקי הקוד השונים ויחסם זה לזה, לדוגמה אילו מודולים משתמשים באילו שירותים המסופקים על ידי מודולים אחרים.
הרברט בנטוויץ'
קורות חיים
בנטוויץ' נולד בשכונת וייטצ'אפל (Whitechapel) שברובע טאוור האמלטס של העיר לונדון באנגליה למשפחה יהודית שהיגרה ללונדון באמצע המאה ה-19 מהעיר פוזנן שבפולין.
בצעירותו למד משפטים באוניברסיטת לונדון, ולאחר מכן פתח בקריירה משפטית מזהירה. התמחה בדיני קניין רוחני וזכויות יוצרים, ובמשך עשרים וחמש שנה ערך את כתב-העת המשפטי החשוב "כתב העת למשפטים" (Law Journal). נחשב לאחד מעורכי הדין המפורסמים באנגליה.
היה מראשוני חובבי ציון באנגליה. לראשונה נתוודע לרעיון יישוב ארץ ישראל בעת שעבד בשירות משה מונטיפיורי. היה ממייסדי הפדרציה הציונית האנגלית, ובמשך זמן מה כיהן כסגן היושב-ראש שלה. נמנה עם ידידיו הקרובים של חיים ויצמן. בביתו התארחו ישראל זנגוויל ותיאודור הרצל. הרצל היה בין הדוחפים בו לבקר בארץ ישראל. בנטוויץ' היה עורך הדין שטיפל בהקמה ורישום של החברות אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה בלונדון עבור התנועה הציונית.
בנטוויץ' ארגן ביקור של משלחת מטעם האגודה הספרותית 'המכבים' שכלל את ישראל זנגוויל בארץ ישראל באביב 1897. הקבוצה פעלה בעידודו של הרצל, ושמה לה למטרה לחקור ולתור את ארץ ישראל. הוא עמד בראש מסדר המכבים הקדמונים אשר בשנת 1911 רכש קרקעות באזור גזר במטרה להקים את היישוב האנגלו-יהודי הראשון בארץ. בנטוויץ' עצמו החליף את גיסו סולומון ג'וזף סולומון כנשיא המסדר.
בביקוריו בארץ ישראל נמשך בנטוויץ' לנופיה, ובמיוחד חיבב את נופי הכרמל, ועם שובו לאנגליה כינה את אחוזת הקיץ של משפחתו בעיר קנט בשם "חצר כרמל" (Carmelcourt). גם לאחת מבנותיו קרא בשם כרמל.
בין השנים 1916–1918 היה חבר המועצה הציונית המדינית שהוקמה בלונדון ביוזמתו של חיים ויצמן. בשיא פעילותו הציונית שימש עורך דינה של התנועה הציונית, ובמסגרת תפקידו היה בין מנסחי הצהרת בלפור.
בשנות העשרים ביקר בארץ כמה פעמים ותכנן להקים וילה גדולה ומפוארת בסגנון אוריינטליסטי בהר הצופים, בתכנונו של חתנו האדריכל אליעזר ילין (תוכנית שלא יצאה לפועל). בשנת 1929 הגשים בנטוויץ' את החזון הציוני הפרטי ועלה ארצה. התגורר באחוזת לנגה בזכרון יעקב, שהקימה בתו ניטה, וכן בביתו בשכונת רחביה בירושלים. כעבור שלוש שנים, בשנת 1932, נפטר, ונקבר באחוזת הקבר של משפחת בנטוויץ' בגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק, סמוך לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
משפחתו
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 נישא בנטוויץ' לשושנה (סוזן) לבית סולומון (נפטרה בלונדון בשנת 1915), ממשפחה יהודית ציונית ידועה באנגליה. כמה שנים קודם לכן הגיעה המשפחה ללונדון מווינה, ועד מהרה התערתה היטב בקהילה היהודית המקומית. אחיה, שלמה (סולומון) סולומון, היה פעיל ציוני, ועמד בראשות "מסדר המכבים" לפני בנטוויץ'. היא עצמה הייתה מוזיקאית מחוננת, שבגיל שש עשרה זכתה למדליית זהב על נגינתה בפסנתר, אך לאחר נישואיה ויתרה על התפתחות הקריירה שלה והקדישה עצמה למשפחתה.
בנטוויץ' העניק לילדיו חינוך נוקשה. מיד אחר נישואיו הכין 'תוכנית חינוכית' לילדים שטרם נולדו. על פי התוכנית, כל יום מימות השבוע יוקדש ללימודים בתחום מסוים. יום שישי, למשל, יוקדש ללימודי דת. בנוסף לכך תוכננו לימודי מוזיקה ואימונים יומיים בנגינה. נקבע מראש שהילדים יחולקו לשלישיות מוזיקליות. הילד הראשון שיוולד ינגן בפסנתר, השני בכינור והשלישי בצ'לו. הרביעי שיוולד יפתח שלישייה חדשה. כל שלישייה קיבלה אגף מגורים נפרד.
הרברט וסוזן בנטוויץ' הקימו משפחה ובה אחד עשר ילדים, כמה מהם התפרסמו בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל, וכמה מהם נישאו למשפחות ידועות ביישוב הארץ-ישראלי. שמונה מתוך אחד עשר ילדיהם עלו לארץ ישראל.
My Boy Lollipop
My Boy Lollipop הוא שיר שנכתב באמצע שנות ה-50 על ידי רוברט ספנסר מלהקת הדו-וופ "הקדילקס". השיר הוקלט לראשונה בניו יורק בשנת 1956 על ידי ברבי גיי. גרסה מאוחרת יותר של השיר שהוקלטה בשנת 1964 על ידי הזמרת הג'מייקנית הצעירה מילי סמול היא הגרסה המצליחה ביותר של השיר שהפכה עם השנים לאחד משירי הסקא הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
הסינגל הפך ללהיא ענק במהלך קיץ 1964 ובשיא ההצלחה הגיע למקום השני במצעד הפזמונים האמריקני - באותו העת בה כיכב בצמרת המצעד השיר "I Get Around" של להקת נערי החוף.
סוקו (זמרת)
סטפני אלכסנדרה מינה סוקולנסקי, (באנגלית: Stéphanie Alexandra Mina Sokolinski; נולדה ב-26 באוקטובר 1985), הידועה בשם הבמה סוקו (SoKo), היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית ושחקנית צרפתייה.
ביוגרפיה
סוקולנסקי נולדה בבורדו שבצרפת, לאב ממוצא רוסי-פולני ולאם צרפתייה-איטלקייה. היא עזבה את הבית ואת בית הספר בגיל 16, ועברה לפריז. היא המשיכה את לימודיה במספר בתי ספר שונים, אבל מהר מאוד נשרה. מאוחר יותר הופיעה בכמה סרטים צרפתיים והחלה לכתוב שירים.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2007 הוציאה להיט בדנמרק בשם "I Will Kill Her" ותוכנית רדיו בשם "הצופים השחורים" שבדנמרק החלה לקדם אותו. השיר הפך ללהיט גם באוסטרליה, בלגיה והולנד. בחודש אוקטובר 2007 הופיעה בתצוגת האופנה של סטלה מקרטני בפריז. בסוף שנת 2007 היא חיממה את הזמרת M.I.A בסיבוב ההופעות שלה.
בשנת 2014, השיר "We Might Be Dead by Tomorrow" מתוך האלבום משנת 2012 הופיע בסרטון ויראלי בשם "הנשיקה הראשונה", שזכה ליותר מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב. סוקו גם הופיעה בסרטון.
אלבומה השני "My Dreams Dictate My Reality" יצא בחודש מרץ 2015. הסינגל הראשון "Who Wears the Pants??" יצא ב-7 בינואר.
קריירת משחק
בשנת 2015 שיחקה בסרט האמריקאי "תמיד ראוי" לצידם של ג'ייסון ריטר ושאנולה המפטון. בשנת 2016 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הצרפתי "הרקדנית".
בשנת 2021 שיחקה בדרמה הרומנטית הבדיונית "Little Fish" לצדם של אוליביה קוק וג'ק אוקונל, ובדרמת הפעולה "Mayday".
חיים אישיים
סוקו היא טבעונית. סוקו גם מחשיבה את עצמה כ"גותית לבנה", והיא תומכת בזכויות בעלי חיים.
בשנת 2012 הצהירה כי היא ביסקסואלית. בראיון למגזין האופנה האמריקאי "W" משנת 2016; לדבריה "תמיד הייתי פתוחה עם המיניות שלי, כלומר לא ממש אכפת לי ממגדר." היא גם אישרה את יחסיה עם השחקנית האמריקאית קריסטן סטיוארט באותו מאמר. ב-5 במאי 2016, המגזין השבועי Us Weekly אישר כי סטיוארט וסוקו נפרדו לאחר כמה חודשים של זוגיות.
בנובמבר 2018 ילדה את בנה הבכור, אינדיגו בלו האני סוקולנסקי (קרוי על שם שיר של להקת "The Clean")
קינג קרטיס
קרטיס אוזלי (אנגלית: Curtis Ousley; 7 בפברואר 1934 - 13 באוגוסט 1971) הידוע בשם הבמה קינג קרטיס (King Curtis) היה נגן סקסופון (טנור, אלט וסופרן) ומוביל הרכב בתחומי הרית'ם אנד בלוז, רוקנרול, מוזיקת נשמה ופאנק (Funk). הוא שימש גם כמעבד ומפיק מוזיקלי. עם האמנים עמם עבד נמנים נט קינג קול, באדי הולי, בובי דארין, ניל סדקה, סם קוק, סולומון בורק, נינה סימון, וילסון פיקט, אריק קלפטון וארית'ה פרנקלין. בשנת 2000 נבחר להיכל התהילה של הרוקנרול.
קריירה
קרטיס, שנולד בפורט וורת', טקסס, החל לנגן בראשית שנות ה-50 בהרכבו של ליונל המפטון. בשנת 1952 עבר לניו יורק והחל לעבוד כנגן אולפן. הוא ניגן עם מגוון אמנים ובמגוון סגנונות מג'אז עם הפסנתרן וינטון קלי ועד רוקנרול עם באדי הולי. ההקלטה הידועה ביותר והמזוהה ביותר משנים אלה היא הריף הקצבי הסוחף בביצועו בשירה של להקת ה-Coasters מ-1958 "יאקידי יאק".
בשנת 1965 החל לעבוד עם ג'רי וקסלר בחברת אטלנטיק רקורדס בתחומי העיבוד וההפקה. באותה שנה גיבש את ההרכב הקבוע שליווה (החל מ-1967) את ארית'ה פרנקלין שנקרא "The Kingpins" והוביל אותו. The Kingpins נבחרו לחמם את הקהל לפני הופעת הביטלס באצטדיון שיי ב-1965 וליוו גם את להקת השירלס (The Shirelles). משנים אלה בולט במיוחד ליווי וסולו הסקסופון שלו בשיר "Respect" של פרנקלין.
הסינגל "Games People Play" בביצועו זכה בפרס גראמי להופעת הרית'ם אנד בלוז המוקלטת הטובה ביותר לשנת 1970.
קרטיס נרצח בפתח ביתו בדקירת סכין לאחר שהעיר לנרקומנים שסחרו בסמים בפתח ביתו במנהטן. בהלווייתו, שנוהלה על ידי הכומר ג'סי ג'קסון ביצעה ארית'ה פרנקלין את השיר "Never Grow Old" וסטיבי וונדר שר את "Abraham, Martin and John" (שיר המנציח את הנרצחים אברהם לינקולן, מרטין לותר קינג וג'ון פיצג'רלד קנדי) והוסיף - ועתה גם קינג קרטיס.
Only Human
Only Human (בעברית: רק אדם) הוא האלבום האולפן הרביעי של זמרת הפופ הבריטית שריל. האלבום יצא לאור ב-7 בנובמבר 2014, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס.
פלה צוקרמן
פלה צוקרמן (נולדה ב-16 במרץ 1935) היא דרמטולוגית, ייסדה והייתה המנהלת הראשונה של מחלקת עור ומין בבית חולים העמק בעפולה, מחלוצות רופאי העור והמין בעמק יזרעאל ובגליל.
ביוגרפיה
צוקרמן נולדה בסמביר, בשנת 1935 בשטח פולין, היום באוקראינה. שרדה את השואה יחד עם אימה.
בין השנים 1953–1957 למדה רפואה בוורוצלב, פולין.
בשנת 1957 עלתה לישראל. בשלוש השנים שלאחר מכן, המשיכה את לימודי הרפואה, בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1962–1968 התמחתה ברפואת עור ומין, בבית חולים הדסה, והייתה לבוגרת הראשונה במחלקה.
בבית חולים העמק
בשנת 1970 עברה לעבוד במרכז רפואי העמק, הקימה את מרפאת העור הראשונה בעמק יזרעאל.
בשנת 1978 הקימה את מחלקת העור ומחלות מין, בבית חולים העמק בעפולה, והייתה למנהלתה הראשונה, עד שנת 2000.
בעבודה ההתנדבותית בצה"ל
משנת 2000 ד"ר פלה צוקרמן שירתה כרופאה מתנדבת בבית החולים 10 של צה"ל. בסוף התנדבותה בשנת 2018 אף קיבלה פרס מפעל חיים של חייל התחזוקה והלוגיסטיקה על תרומתה המשמעותית לצבא ולחייליו.
צוקרמן מתגוררת בקריית טבעון.
נשואה להנריק צוקרמן ואם לשתיים.
נג'בייץ'
נג'בייץ' (בהונגרית: Nagybajcs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי נג'בייץ'
בנג'בייץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות
מרוץ יונים
מרוץ יונים (באנגלית: Pigeon racing) הוא ספורט בו משחררים יוני דואר שעברו הכשרה מיוחדת, שלאחריה הן יודעות לחזור לשובכים שלהן ממרחקים גדולים בטווחים שבין 500–1,000 קילומטרים ומעלה (החל מהמאה ה-21 הזמן ומרחק המעוף של היונים נמדדים בקפידה באמצעים אלקטרוניים). הזמן והמרחק שנמדדים משמשים לחישוב המהירות הממוצעת של תעופת היונים. המהירות המחושבת משווה בין שאר היונים שהשתתפו במרוץ, כדי לקבוע איזו יונה חזרה לשובך שלה במהירות הגבוהה ביותר. המהירות הממוצעת אליהן מגיעות היונים במרוץ מגיעה ל-100 קילומטרים בשעה ומעלה (ברוח גבית).
למרוצי יונים נדרשים גזעי יונים ספציפיים שטופחו וגודלו לביצועים אליהם נדרשות היונים. יונים מתחרות מאומנות ומותאמות במיוחד למרוצים במרחקים הנעים בין 100 קילומטרים ועד 1,000 קילומטרים ואפילו יותר. למרות המרחקים הללו, ניתן לנצח ולהפסיד במרוצים בחלקי שניות. לכן פותחו מכשירי תזמון ומדידה רבים ושונים. שיטת התזמון המסורתית כוללת התקנת טבעות גומי על רגלי היונים שבתום המרוץ מוסרו מרגלי היונים ומוכנסות לתוך שעון שפותח במיוחד למשימה זו במאה ה-19, בעוד שפיתוח אלקטרוני חדיש בוצע בראשית המאה ה-21 המשתמש בתגי RFID כדי לתעד את זמן ההגעה של היונים באופן המדויק ביותר אפילו ללא נוכחות מאמן היונים בשובך.
אמנם אין הוכחה ודאית, אבל יש סיבות משכנעות להעריך שספורט מרוץ היונים החל בשנת 220 לספירה בערך. רשום במשנה שאסור למפריח יונים להעיד. הספורט זכה לפופולריות רבה בבלגיה באמצע המאה ה-19. חובבי היונים של בלגיה התמכרו מאוד לתחביב ועל כן הם פיתחו גזע יונים שקראו לו וויאג'רס-Voyageurs (המטיילים/נוסעים) שטופח במיוחד לתעופה מהירה וסיבולת ארוכה. מבלגיה התפשטה הגרסה המודרנית של הספורט וה-Voyageurs שפיתחו האוהדים הפלמים (הבלגים) לרוב חלקי העולם. פעם הספורט היה פופולרי למדי. נכון לשנת 2003 הוא חווה ירידה במספר המשתתפים בחלקים מסוימים של העולם, לאור עליית יוקר המחיה, הזדקנות החובבים וחוסר עניין של הציבור. דלקת ריאות מרגישות יתר לנוצות היונים שחווים חלק מחובבי היונים היא גם אחת הסיבות שאנשים מסוימים עוזבים את הספורט.
אחד הפיתוחים האחרונים בספורט מרוצי היונים הוא "מרוץ חד-שובך - One-Loft Racing", שבו המאמנים והיונים מתמודדים זה מול זה תחת אותו משטר אימונים, משטר תזונה והשובכים הביתיים ממוקמים באותו מיקום. העיקרון הוא למצוא את היונה בעלת מאפייני הגזע הטובים ביותר בהתייחס למאמן שלהן. "מרוץ החד-שובך" קובע מי המאמן הטוב ביותר בעונה ואיזו יונה היא בעלת התכונות הטובות ביותר לעונה בשובך.
היסטוריה
יונים הן העופות המבויתות העתיקות ביותר. קודמותיהן של יוני המרוץ של ימינו היו יונים שגודלו בשל יכולת הביות שלהן, בעיקר כיוני דואר. "מתחמי עמדות של שובכי יוני הדואר" הוקמו בכל רחבי העולם ובעוד שהם שימשו בעיקר בצבא, חלקם נמצאים עדיין בשירות. במלחמת צרפת-פרוסיה ב-1870, עמדת יוני הדואר המפורסמת של פריז העבירה עד 50,000 מיקרופילם לכל מעוף של יוני דואר מהעיר טור שבעמק נהר הלואר שבמזרח צרפת לפריז, הבירה הנצורה. בסך הכל נמסרו 150,000 מברקים (רגילים) פרטיים/אישיים ובשליחויות ממלכתיות. מרוץ היונים המודרני מקורו בבלגיה מאמצע המאה ה-19. יוני מרוץ טופחו לראשונה בבלגיה ובאנגליה במקביל. הם תוצאה של הצלבה של מספר גזעים שונים, בעיקר ה-Smerle, ה-French Cumulet, ה-English Carrier, דרגון, והפרש (גזע יונים שהולך ונעלם). מה-Cumulet המעופף גבוה קיבלה יונת הדואר את הסיבולת שלה ואת יכולתה לעוף שעות על גבי שעות מבלי להתעייף. מה-Carrier היא ירשה את היכולת למצוא את דרכה הביתה ממרחקים גדולים.
ספורט מרוץ היונים נעזר במספר טכנולוגיות שהתפתחו עם השנים. השימוש ברכבות אפשר שליחת יונים לנקודות שחרור מרוחקות במהירות ובמחיר נמוך. בנוסף, יצירת שעוני תזמון כגון, טיימרים וסטופרים מתוחכמים בייצור המוני אפשרה תזמון מדויק בספורט מרוצי היונים. בשעונים שעוצבו ישנם תאים מיוחדים שבהם מוכנסת טבעות הגומי שהוצמדו לרגלי היונים בנקודת השחרור, הטבעות מוסרות מרגלי היונים כשהן חוזרות לשובכי הביתיים שלהן.
החשיבות של אימון ושימוש היונים במאות השנים שקדמו לתקשורת אלקטרונית, כמו הטלגרף והטלפון, מוזכרת רק לעיתים רחוקות. עם זאת, סוכנות הידיעות רויטרס, ספקית המידע והחדשות הגדולה בעולם, החלה כשירות יונים שהעבירו את רשימות ערכי המניות הנסחרות בבורסות שבין בלגיה לגרמניה.
היונה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם הייתה היונה בשם "New Kim" שנרכשה תמורת 1.9 מיליון דולר על ידי רוכש מסין בנובמבר 2020.
המרוץ
מרוץ יונים תואר כ"ספורט בעל שער התחלה יחיד ואלף קווי סיום". היונים המתחרות נלקחות מהשובכים הביתיים שלהן לנקודת שיגור ובמהלך המרוץ הן חייבות לחזור לשובך הביתי שלהן. הזמן שנמדד והמרחק נרשמים והיונה המהירה ביותר מוכרזת כמנצחת. המרוצים הם בדרך כלל במרחקים ששבין 100 ועד 1000 קילומטרים. בארצות הברית אורך המעוף במרוץ יכול להגיע עד 1,800 קילומטרים.
אם יונה שורדת את הסכנות הרבות הכרוכות במרוץ, יונה בודדת יכולה להתחרות החל מגיל שישה חודשים בערך ולהמשיך להתחרות בתחרות עד מעבר לגיל עשר שנים. הישגים כאלה אינם שכיחים, עם זאת, קריירת המרוצים הממוצעת של יוני המרוץ מגיעה לעיתים רחוקות לשלוש שנים. במרוץ קיימים סיכונים היכולים לפגוע ביונים עד כדי כך שהן לא מסיימות את המרוץ, כגון: תנאי מזג האוויר ביום המרוץ, עופות דורסים הצדים אותן תוך כדי מעוף כגון בזים וישנן יונים המקורקעות מאובדן יכולת התמצאות.
בשנות המרוצים הראשונות, זיהוי היונים עם בעליהן היה באמצעות צביעת הכנף של היונה. בבלגיה פותחה טבעת מפליז בגודל ⅛ אינץ', שנשלחה גם לתחרויות באמריקה. מאז, כדי להתחרות במרוץ, היונים חייבות להיות מוטבעות וממוספרות במספר קבוע וייחודי בטבעת שמקבעים על רגלן החל מגיל חמישה ימים בערך. כדי שהמרוץ יהיה מפוקח, מכניסים את היונים המתחרות בדרך כלל לשובך/כלוב ששייך למועדון/ארגון היונאיים, ממנו משחררים אותן בזמן ובמיקום שנקבעו מראש. המרחק בין השובך הביתי של היונים לנקודת המרוץ נמדד בקפידה באמצעות GPS והזמן שלוקח להן לחזור לשובך הביתי נמדד באחת משתי שיטות התזמון המקובלות. בליגות מסוימות, קיימות שתי חטיבות יונים: אחת ליונים הצעירות (בנות שנה, בשנה הראשונה לתחרות שלהן) ושנייה ליונים מבוגרות יותר.
שיטת התזמון המסורתית
השיטה המסורתית לתזמון מרוצי יונים כוללת טבעות גומי עם מספרי זיהוי ייחודיים חד ערכיים ושעון מרוץ יונים שעוצב במיוחד. טבעת מגומי הכוללת את מספר היונה בתחרות ותאריך השיגור מחוברת לרגלה של היונה לפני יציאתה למרוץ. המספר הסידורי שבטבעת הגומי נרשם בנקודת השיגור, שעון המרוץ מכוון ונאטם בפלומבה והיונה נושאת את טבעת הגומי לשובך הביתי שלה. כאשר היונה חוזרת לשובך שלה, המאמן מסיר את טבעת הגומי ומניח אותה בחריץ הראשון שבשעון המרוץ הנמצא בשובך. השעה בה הוצבה הטבעת בשעון הביתי נרשמת כשעה הרשמית שבה היונה המתחרה הגיעה לשובך הביתי.
חישוב המהירות הממוצעת
המהירות הממוצעת של היונה מחושבת על בסיס נוסחת המהירות הסטנדרטית (D=דרך לחלק ל-T=זמן). הדרך = D, היא הדרך שעפה היונה מנקודת השיגור לשובך הביתי (הנתון מתקבל מנתוני ה-GPS שבין המקום בו משוחררת היונה למיקום השובך הביתי). הזמן=T, הוא הפרש הזמנים שבין שעת שחרור היונה באתר השיגור =T1 וזמן ההגעה לשובך הביתי=T2. זמן המעוף של היונה (T=T2-T1). היונה שהמהירות הממוצעת שלה היא הגבוהה ביותר היא היונה המנצחת במרוץ.
היונה המנצחת בעונה מרוצים אחת או בעלת התכונות הטובות ביותר בעונה, היא היונה שממוצע המהירויות שלה בעונה הוא הגבוהה ביותר, ביחס לכמות המרוצים שהיא בצעה באותה עונה, סך כל הדרך שהיא עברה לאורך כל העונה ביחס ליונים האחרות שהשתתפו במהלך העונה במרוצים. רכיב המהירות הוא רק אחד הקריטריונים לקביעת היונה המנצחת בעונה.
שיטת התזמון האלקטרוני
הפיתוח האחרון והשיטה המועדפת לתזמון מרוצי יונים היא מערכת התזמון האלקטרונית, בה הגעת היונים מתועדת באופן אוטומטי ללא נוכחות מאלף היונים, בשובך בשעת הגעת היונים החוזרות. לצורך המרוץ מציידים את היונים בטבעת שיש בה תג RFID זעיר שנקרא/נסרק אלקטרונית כשהיונה חוזרת לשובך. בשובך הביתי הסריקה האלקטרונית מתעדת את הגעת היונים. המשטח או האנטנה הקוראת את התג שבטבעה שעל רגל היונה מותקנת בנקודת הכניסה לשובך וכשהיונה חוצה אותה השבב האלקטרוני נסרק. שעון המרוץ מחובר באמצעות אפליקציה דיגיטלית לסורק ה-RFID. באפליקציה נרשמים המספר הסידורי של השבב שבטבעת הנמצאת על רגל היונה יחד עם זמן ההגעה ומספר הזהות של היונה שהיא מקבלת בגיל חמישה ימים. מערכת כזו עם אפליקציה דומה אפשר למצוא במערכות שעון נוכחות במקומות העבודה או במערכות מרוצי האתלטיקה וכדומה.
בפברואר 2008 זכו חברי מועדון מרוץ היונים של Penygraog Homing Society בוויילס בפרס למימון מכשיר תזמון אלקטרוני חדש. המועדון הצליח להשיג את המכשיר הודות למימון מיוזמת פרס All Wales. מזכיר המועדון ג'ון ויליאמס אמר: "מערכת התזמון האלקטרוני בהחלט מקלה עלינו בהרבה".
עם כניסתה של מערכת התזמון האלקטרונית, רישום הגעת היונים מעולם לא היה קלה יותר. טכנולוגיית ה-ETS הופכת את עולם מרוצי היונים לטוב ויעיל יותר. כתוצאה מהדרך החדשה הזו לרישום הגעת היונים, נוצרו בעשור הראשון של המאה ה-21 מספר תוכנות לניהול שובך המסייעות לחובבים ולמאמני יונים בניהול התיעוד, מעקב אחר אילן היוחסין של היונים, פרסום תוצאות מרוצים או מעקב אחר רישומי הטיפולים והחיסונים של היונים.
במקביל לפיתוח טבעות ה-RFID ליונים פותחו גם טבעות הכוללות צ'יפ GPS המאפשר לעקוב אחר היונים לאורך כל מסלול המרוץ. בשל התקדמות הטכנולוגיה חוקרים ומאמנים הצליחו להשתמש במערכות מיקום גלובליות ממוזערות אלה כדי לעקוב אחר התנהגות היונים לאורך נתיבי התעופה שהיונים עוברות. נמצא לדוגמה שהיונים עוברות את כל המרחק באוויר ללא כל מנוחה לאורך המסלול של מאות הקילומטרים. נמצא גם שמהירויות המעוף של היונה לאורך המסלול משתנות וכמו כן גם גובה נתיב המעוף משתנה. עוד נמצא שהיונים אינן עפות על הנתיב הקצר ביותר (בקו ישר) אל השובך שלהן. לא אחת קורה שלוקח זמן ליונים להתביית על הכיוון הנכון אל השובך שלהן הנמצא מאות קילומטרים מנקודת השיגור ועל כן הן נעות במעגלים מעל לנקודת השיגור. יונה המגיעה לשובך במהירות ממוצעת של 100 קמ"ש עשויה להגיע בקטעים מסוימים למהירויות גבוהות משמעותית או נמוכות יותר מהמהירות הממוצעת המחושבת.
מרוץ חד-שובך
מרוצי חד-שובך-One-Loft racing, הם מרוצים בין מאמני היונים כאשר השובכים שלהם ממוקמים באותו מקום, לדוגמה באתר מועדון מגדלי היונים. במרוץ משחררים את היונים בנקודה מרוחקת אחת והזוכה בתחרות הוא המאמן של היונה המגיעה הראשונה. במרוצים אלה המאמנים המתחרים ביניהם בתואר המאמן הטוב ביותר והם זוכים בפרסים כספיים. הפרס הוא בסכומי כסף בלתי משמעותיים. מרוץ חד-שובך הוא תהליך שבו אילוף היונים מתבצע על ידי מגדלים/מאמנים רבים באותו שובך ובאותם תנאים. שיטה זו נחשבת גם לשיטה בעלת התוקף הטוב ביותר להוכחה לאיזה יונה יש יחוס בין דורי או קו דם הטוב ביותר. דבר המעניק בדרך כלל סכומי גבוהים ביותר למגדל בשלב של מכירת היונים המיועדות למרוצים. מערכות התזמון אלקטרוניות הסורקות את תגי ה-RFID המותקנים על רגלי היונים כשהן נכנסות לשובך הביתי הכריעו את ניצחון במרוץ ברמת דיוק של 1:100 של שנייה. מרוץ החד-שובך הפך לפופולרי מאוד בכל רחבי העולם בקרב מאמנים וחובבי מרוצי יונים המסוגלים להשוות את קווי הדם של היונים על בסיס שווה מול המגדלים הטובים ביותר.
אימון
יוני מרוץ שגדלות יחד בשובך יונים או בשובך שעוצב במיוחד. מגיל ארבעה שבועות ועד סוף קריירת המרוצים שלהן, שובך המרוצים הוא ביתן ואליו הן חוזרות במהלך האימונים וביום המרוץ.
לאחר 22 עד 28 ימים בתיבת הקן שלהן (בהתאם להעדפת הבעלים/מאמנים) מוציאים את היונים הצעירות ומכניסים אותן לאזור של השובך הגדול שנבנה לשם כך. לאחר מספר ימים שהן לומדות כיצד לאתר את המים והן אוכלות בעצמן הם רשאיות לשוטט בחצר המכוסה רשת שמחוץ למבנה השובך. תוך כדי השיטוט בחצר הן מתבוננות כל הזמן על סביבתן ולומדות אותה. בערך בגיל שישה עד שבעה שבועות מאפשרים ליונים הצעירות להמריא, לעוף במעגלים קטנים מאוד סביב השובך ובית הבעלים שלהם. ככל שהביטחון העצמי שלהם גדל הן נודדות בהדרגה רחוק יותר מהבית עד שהם נעלמות מהעין ויכולות להישאר בטווחים האלה עד שעתיים לפני שהן חוזרות. כשהיונים בטוחות בעצמן, היונים הצעירות נלקחות ל"שיגורי אימון". המאמן מסיע אותן ברכב למרחק מביתן ומשוחרר אותן ממרחקים ארוכים יותר ויותר. שיטת אימון זו היא דרך לצור ביונים התניה נפשית ופיזית כדי להכין אותן למרוצים. תרגול זה של שיגורים ותעופה אל השובך נמשך לאורך כל הקריירה של היונים כדי לשמור על האינסטינקטים הביתיים החדים שלהן.
שיגרת האימונים מאוד קפדנית. מתקיימים בה שעות תעופת בוקר ושעות תעופה לפנות ערב. משך האימון כשעתיים. בין האמונים היונים אוכלות מזון דיאטטי מוקפד המבטיח את מצבן הפיזיולוגי המיטבי ומנוחה בשובך. בשעות שהיונים לא באימון השובך סגור והוא נפתח לתעופה רק בשעות האימונים ואו המרוצים.
אחת ממערכות האימון הפופולריות ביותר היא שיטת האלמנות-widowhood. מערכת זו מנצלת את הצורך הטבעי של היונים להתרבות, כמוטיבציה שמתנים ביונה תחושת דחיפות לחזור אל השובך ביום המרוץ. האימון באלמנות מתחיל בדרך כלל בכך כשמתאפשר למאמן לגדל גוזל בתיבת הקינון שלו. לאחר שהגוזל נגמל מוציאים את היונה הצעירה מהקן ולעיתים קרובות סוגרים את ארגז הקינון, מכאן ואילך הזמן היחיד שיונים אלו מורשות להזדווג עם בני זוגם או להיכנס לתא הקינון הוא עם החזרה מאימונים או ממרוץ. אימון זה הוא אחד ממרכיבי המפתח בהרבה מתוכניות האימון למרוצים.
סיכונים
מכיוון שמרוצי יונים מתרחשים על פני מרחקים גדולים בשמיים, בנתיבי התעופה, ישנם סיכונים רבים שעלולים לפקוד יונה במהלך מרוץ כמו גם באימון. המפגע העיקרי בו נתקלות יוני המרוץ הוא שהן נטרפות על ידי עופות דורסים. צייד יונים יקרות ערך על ידי טורפי בר הובילה לכך שכמה חובבי יונים נחשדו והועמדו לדין בהרג עופות דורסים מוגנים כמו בזים.
מפגע נוסף שיוני מרוץ נתקלות בו הוא טיסה לתוך עצמים שלעיתים הן אינן יכולות לראות, בעיקר בעת מעוף במהירויות גבוהות או בתנאי מזג אוויר חשוכים יותר. המכשולים הנפוצות ביותר הם עמודי חשמל, אנטנות טלוויזיה אזוריות ואתרי סלולר. חובבי יונים דיווחו שלפחות אחת מהיונים שלהם חזרה הביתה עם פצעים או נוצות חסרות מאזור הבטן או הגפיים.
נהוג לחשוב שיוני מרוץ מסתמכות על השדה המגנטי של כדור הארץ כדי למצוא את דרכן הביתה. ישנן השערות הטוענות שאתרי טלפונים סלולריים עלולים להפריע לניווט של היונים, אף על פי ששום מחקר שפורסם לא חקר תיאוריה זו.
רבייה
יונים מגיעות לבגרות מינית בערך בגיל שישה חודשים. עם זאת, מגדלי יוני מרוץ ממתינים לעיתים קרובות עד שהיונה תהיה מבוגרת יותר לפחות בכמה חודשים לפני שמאפשרים להן להתרבות ולהטיל ביצים. יונה בוגרת בדרך כלל מטילה רק שתי ביצים בהטלה, המוטלות בהפרש של יומיים אחת מהשנייה ולאחר מכן מתחילה הדגירה. תקופת הדגירה נמשכת 17–18 ימים. מגדלי היונים מקפידים בבחירת היונים לזוגיות על מנת להמשיך ולשפר את הגזע ולהשיג בכך יתרון תחרותי. הגידול הסלקטיבי הזה הוא שתרם להיווצרות גזעים של יוני מרוץ המוכרים בימינו, המסוגלות לעוף ולמצוא את דרכן הביתה ממרחק של 1600 קילומטרים ועפות במהירויות העולות על 130 קמ"ש עם רוח גבית או בממוצע של 60 קמ"ש ביום ללא רוחות ומזג אויר נח. יונים מסוגלות להטיל לעיתים קרובות למעלה מ-12 ביצים בשנה, ולרוב הגוזלים עוזבים את הקן בגיל שלושה עד ארבעה שבועות בערך.
סמים
סימום במרוצי יונים הוא נוהג של מתן תרופות משפרות ביצועים ליוני המרוץ. התרופות משמשות לייצור השפעות דומות לאלו שנמצאו אצל ספורטאים (אנושיים), כגון בניית רקמת שריר ופתיחת דרכי הנשימה. בנוסף, נעשה שימוש בקורטיקוסטרואידים כדי לעכב את ההטלה, מה שמאפשר ליונים להאריך את עונת המרוצים שלהן.
באוקטובר 2013 נשלחו דגימות דם מעשרים יוני מרוץ בלגיות על ידי איגוד חובבי היונים הבלגי לדרום אפריקה לבדיקה. בעוד שהבדיקות בבלגיה לא מצאו עקבות של תרופות או סמים כלשהם, המעבדה הדרום אפריקאית גילתה ש-6 דגימות הכילו חומרים חריגים. נמצא כי חמש דגימות כללו עקבות של פרצטמול (אקמול), זהו סוג משכך כאבים ומוריד חום הנמצא בשימוש נרחב ללא מרשם. אודות המדגם השישי דווח בטעות בעיתונות כאחד שהראה סימנים לשימוש בקוקאין, אך המעבדה דיווחה שבפועל מדובר באינדיקציות לשימוש בקפאין. מכיוון שהדגימות נשלחו בעילום שם, לא ניתן היה לנקוט פעולה נגד הבעלים של אף אחת מהיונים.
ב-2001 סדרה של פשיטות על 80 בתים של מגדלי יונים, הובילה להחרמת כמויות גדולות של משפרי ביצועים בלתי חוקיים. בשנת 2013, כל היונים הזוכות במרוצים נבדקו. למעלה מ-100 דגימות נאספו ונבדקו.
בשנת 1995 משרד הבריאות הבלגי הורה לבצע בדיקות סמים על מנת להגן על רווחת היונים. הגוף המנהל את ספורט מרוצי היונים בחן את האפשרות ליישם חוקים חדשים נגד שימוש בסמים לשיפור ביצועים במרוצי היונים עוד לפני תחילת עונת 2014.
מועדון יוני מרוץ ישראל
מועדון יוני מרוץ ישראל (IRP), הוקם על ידי אורי רוזנר בשנת 2005. מטרת המועדון, לקדם את ספורט יוני המרוץ בישראל. המועדון מתרכז בארגון תחרויות יוני מרוץ לאורך עונות התחרות בישראל. המועדון הישראלי פועל על פי הכללים והחוקים של הפדרציה הבינלאומית לספורט היונים MYPIGEONS. זאת במטרה שהמועדון יקבל את אישור הפדרציה העולמית שהוא עומד בקריטריונים האולימפיים העולמיים.
אורי הביא לישראל מבלגיה את גרעין הרבייה הראשון של יוני המרוץ, שמנה כ-3 זוגות יוני מרוץ בעלי קו דם ועץ יוחסין מהמגדלים הבלגים המוכרים והחשובים בעולם. בהמשך, בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב הוא הביא מבלגיה עוד 16 יונים. מחיר כל יונה שהובאה ארצה נע בין 700–800 אירו. נכון לשנת 2022 במועדון הישראלי כ-20 מגדלים ולהם כ-600 יונים, המשתתפות בתחרויות במהלך עונת התחרויות. עונת התחרויות בישראל נמשכת בין החודשים ינואר ועד אפריל ולפעמים גם עד יוני בהתאם לתנאי מזג האויר. יתר חודשי השנה חמים מידי למרוצי יונים. במהלך העונה מתקיימות כ־10 תחרויות בממוצע. מאחר שמדינת ישראל מוקפת במדינות אויב מועדון יוני המרוץ הישראלי מוגבל באורך מסלולי המרוצים המקומיים. אורך המסלולים בארץ מוגבל לטווחים שבין 350–400 קילומטרים לכל היותר, הנמשכים בין צומת סיירים שעל גב ההר ליד אילת ומגדל שמש ברמת הגולן. המגדלים הישראלים נמנעים ממסלולי מרוץ שמעל הערבה מסכנת עופות דורסים.
הקריטריון האולימפי קובע שעל מועדון המעוניין להשתתף בתחרויות הבינלאומיות של מרוצי יונים, לקיים מרוצי יונים במשך שתי עונות ברציפות. כאשר בכל תחרות במהלך שתי העונות משתתפות באופן קבוע לפחות 200 יונים קבועות של 20 מגדלים קבועים. המועדון הישראלי נכון לשנת 2022 מתנדנד על סף הקריטריון האולימפי הזה. בגלל גודל המדינה ומגבלת טווחי התחרויות המקומיות, היונים מישראל יוכלו להשתתף רק בקטגוריית מרוצי היונים לטווח קצר העומד על 400 קילומטרים, בזמן שהטווח האולימפי הסטנדרטי עומד על כ־1000 קילומטרים.
אף על פי שהמועדון הישראלי קטן וצעיר ביחס למועדונים הגדולים והאיכותיים בעולם, מבחינה טכנולוגית הוא מוערך בין המועדונים המתקדמים בעולם. יוני המרוץ הישראליות מצוידות בתגי RFID וטבעות GPS. ציוד אלקטרוני זה מאפשר מעקב מדויק ביותר אחר תוצאות המרוצים והטווחים אותן עוברות היונים. על בסיס תוצאות המרוצים המתקיימים בארץ נמצא שמשנה לשנה איכות התוצאות של היונים המאומנות בישראל משתפרות ולא נופלות מאיכויות התוצאות הנמדדות בעולם ולא אחת התוצאות טובות יותר.
בסיכום עונת 2022 היון (זכר) בעל התוצאות והתכונות הטובות ביותר הוא היון Wiki שצבר את הניקוד הגבוהה ביותר במהלך 8 המרוצים שהתקיימו במשך העונה. תוצאת המהירות הטובה ביותר שלו במשך העונה עמדה על 109 קילומטרים בשעה. סך כל המרחק שהוא עבר ב-8 המרוצים שהתקיימו בעונת 2022 עומד על 2448.52 קילומטרים. היון Wiki הוא "צבר" שבקע מהביצה בשנת 2020 בשובך של אורי רוזנר ביישוב צורן והוא צאצא של הורים מגרעין הרבייה הראשון שהובא ארצה מבלגיה בשנת 2005 (דף מעקב הגידול של היון Wiki באתר הפדרציה בינלאומית למרוצי יונים).
מרוצי יונים בעולם
הפדרציה העולמית MYPIGEONS למרוצי יונים מקיימת את אולימפיאדת מרוצי היונים העולמית. הפדרציה מקושרת למועדונים ופדרציות מרוצי יונים הנפוצים בכל העולם. אל הפדרציה העולמית מקושרים מועדונים מ-61 מדינות. להלן חלוקה על פי יבשות.
יבשת אמריקה
ביבשת אמריקה קיימים מועדונים גדולים בברזיל, קנדה וארצות הברית.
ארצות הברית
מרוצי היונים המקומיים החלו בארצות הברית בערך בשנת 1875 והמרוצים הארציים החלו רק בשנת 1878. ספורט מרוצי היונים מבוסס היטב בארצות הברית, וצומח. על פי האיגוד האמריקאי למרוצי יונים, ישנם 15,000 שובכים רשומים בארצות הברית. מרוצי יונים היו פופולריים במיוחד במשך המאה העשרים באזור העיר ניו יורק, במיוחד בברוקלין/קוני איילנד ובהובוקן ניו ג'רזי, שם עדיין יש לו חסידים.
יבשת אסיה
מרוצי יונים הופכו פופולריים יותר ויותר בחלקים של אסיה, במיוחד באינדונזיה, הודו, סין, פקיסטן, איראן, הפיליפינים, יפן, טייוואן ובנגלדש.
בטייוואן יש יותר מרוצי יונים מאשר בכל מדינה אחרת בעולם, בהם משתתפות בין שניים לשלושה מיליון יונים. כמעט 500,000 אנשים מאמנים יונים באי, ובכל שנה, כספי הפרסים במרוצים מגיעים למיליארדי דולרים NT.
אוסטרליה
ארגון המרוצים הגדול ביותר באוסטרליה הוא הפדרציה המרכזית של קמברלנד. במדינת קווינסלנד יש גם מספר מועדונים וארגונים. במערב אוסטרליה מרוצי היונים מתנהלים על ידי הפדרציה למרוצי היונים של מערב אוסטרליה (Inc).
בלגיה
האחים יאנסן (לואיס, שאראל, ארג'אן ושיף) היו משפחה של מגדלים ומאמני יונים ומפעילת מרוצי יונים מפורסמת ומצליחה מארנדונק, בלגיה. לואיס יאנסן, יליד 1912, היה האחרון ששרד מבין האחים המפורסמים. הוא נפטר ב-16 באפריל 2013, בגיל 100. צאצאים של היונים של האחים אפשר למצוא במרוצי יונים בכל העולם.
מועדוני מרוצי יונים גדולים באירופה קיימים גם בפולין, רומניה, טורקיה, בריטניה ואירלנד.
דרום אפריקה
בדרום אפריקה מתקיים מרוץ יונים שנקרא "מיליון דולר". במרוץ יונים זה משתתפות 4,300 יונים מ-25 מדינות כאשר גובה קרן הפרסים עומד על 1.3 מיליון דולר. למרוץ החד-שובך של סאן סיטי, מגיעות יונים מכל העולם המועברות בדרך האוויר לדרום אפריקה כחודשיים לפני המירוץ. אז ביום המירוץ, לאחר השחרור היונים עפות 550 קילומטרים וכולן עפות בחזרה לאותו יעד. המירוץ הראשון היה ב-1996 ומשך אליו 893 יונים.
מפריח יונים פסול לעדות
סוגיית מפריחי יונים – סנהדרין דף כה ע"א:
בסוגיה זו מוצאים שני פירושים למהות האיסור שעליו עוברים "מפריחי יונים" שבגללו הם פסולים לעדות:
האיסור הוא לקיים מרוצי יונים ובלשון הגמרא "אי תקדמיה יונך ליון". מוסיף רש"י: "אם תקדמיה יונך ליון - ליוני אתן לך כך וכך".
מקשה הגמרא על פי פירוש זה: מה החידוש בהפרחת יונים לעומת משחק בקוביא?
מתרצת הגמרא שלכל אחד ממשחקים אלו יש מאפיין מיוחד לו:
אם היה נכתב במשנה רק משחק בקוביא - היינו סוברים שמותר להפריח יונים שהרי ההצלחה תלויה ביונה ולא ביכולת הבעלים ולכן יש כאן גמירות דעת להקנות את מחיר ההתערבות במקרה של הפסד.
ולהפך, אם היה נכתב רק מפריח יונים - היינו סוברים שרק בזה אסור משום שהדבר תלוי ביכולת המאלף ולכן אין גמירות דעת להקנות במקרה הפסד. בלשון רש"י: "בנקשא תליא מילתא - שיש לו דפין של עץ מנקשין זו לזו, והיונה שומעת קולן ומכרת שבעלה מזרזה וממהרת לעוף. הכי גרסינן אנא ידענא בנקשא טפי. נקשא - הכאה זו על זו".
הוא של רבי חמא בר אושעיא: מפריחי יונים הם ציידים הלוכדים יונים השייכות לאחרים, "ארא - אשתליו"ן, מלומד להביא יונים ממקומן לבית בעלים על כרחן, ויש בהן גזל". ארא הוא שיטה שבה הגזלן מושך אל שובכו יונים משובך זר בעזרת יונה מאולפת.
רבינו חננאל מתאר לכידה באופן שונה: "קושרין חוט ארוך בעוף ומפריחין אותו בגג ומצפצפין ומתקבצין סביבותיו עופות של בני אדם מן שובכין אחרים וכיוון שמתקבצין פושט רשת ונוטלן וכו'".
אוטובוס בהרים
ציורי הסדרה
"האוטובוס האדום", הציור המוקדם בסדרה הנמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, צויר בין השנים 1944-1946. בפברואר 1947 הוצג הציור בתערוכה של קבוצת "השבעה" במוזיאון תל אביב ושנת 1949 בתערוכה של "אופקים חדשים" במוזיאון תל אביב. ארוך יצר בעבודה תיאור בסגנון קוביסטי של אוטובוס הנע בנוף הפתוח. משטח הציור מחולק לאזורים תחומים, כמעין רגיסטרים, המעמעמים את תחושת העומק של התיאור. בביקורת שהתפרסמה בעיתון דבר תיאר אריה לרנר את אופן תכנון הציור של ארוך הבונה "את המשטח הקדמי בגושים שנונים בצבע כהה המסתיימים בקו זיגזג. המשטח המרכזי בנוי בצבע בהיר יותר ומאחוריו משתרע שוב משטח ההרים, שאף הוא שנון ועשוי צבעים כהים. גם בחלקי הנוף, כגון העצים והבניינים, מגיע ארוך לידי סכימטיות". ביקורתו של לרנר מחדד את ההבחנה כי ציור זה של ארוך מבטא ניסיון להשתחררות מן הזיקה לצבעוניות ובמקומה את הניסיון "להתרכז בעיקר בבעיות מבנה השטח והחלל".
ב-"האוטובוס" (1948) מציג ארוך התמקדות ברכב כאובייקט מרכזי, תוך הזנחה מסוימת של תיאור הנוף. ארוך השתמש במשיכות מכחול רכות שיצרו אזורים כמעט מופשטים על ידי שימוש בתתי-גוונים ובחומריות עדינה. בעבודה זו ארוך מרמז על ראשי הנוסעים ברכב. מרדכי עומר טען בפרשנותו על ציור זה כי, מן הצד האחד האופן שבו חוסם האוטובוס את הנוף מסמלת מידה גוברת של ניכור בין האדם לטבע, אך אופן הנחת הצבע עשוי לרמוז גם על השלמה של מצב זה.
ב"אוטובוס בהרים" משנת 1954, המכונה גם כ-"מכוניות בכביש" הנמצא באוסף שושנה ואברהם רבני, עובר הדימוי של ארוך מהפך ציורי. ארוך זונח את הסגנון האקספרסיוניסטי-קוביסטי ומאמץ טכניקה של שרבוט המאזכרת ציורי ילדים ואת עבודותיהם של פאול קליי וז'ואן מירו. על רקע שכבת צבע ירוקה-חומה מופיעים כתמים שחורים ועליהם חרט ארוך דימויים של רכבים הנעים לכיוונים שונים, חלקם מעוטרים גם בכתמי צבע פנימיים ובקו קונטור צבעוני. מעל הרכבים מופיע ענן כחול. בנוסף, מפוזרים על גבי משטח הציור סימנים נוספים העשויים בחריטה.
ב"אוטובוס בהרים" (1955) ארוך מצמצם את דימוי האוטובוס לכדי שירבוט או חריטה בצבע הרטוב בלבד. האוטובוס הקטן נוסע בתוך מרחב הררי העשוי מגושי צבע שחורים-ירקרקים. מעליו ניצב מעין ענן אדום על רקע שמיים כחולים. מרדכי עומר טען כי צבעיו של ציור זה מהווים מעין ניגוד לציור משנת 1954. ראו: עומר, עמ' 161. יונה פישר תיאר ציור זה בשנת 1972 עבודה המאתגרת את גבולות יצירתו של ארוך. "כאן", כתב פישר, "כבר מאותגרת המסורת האסתטית של הציור, במובנים שאינם אך ורק פורמליים. מלאכת היד, המהווה חלק אינהרנטי במעשה הציורי, פותחה בשנים הבאות והורחבה אל שפה. היא הפכה אל קנה המידה דרכו נשקלים האלמנטים הסותרים והדימוי."
ב"אוטובוס בהרים" (1955), המצוי באוסף מוזיאון ישראל מחלק ארוך את הפורמט לחלק תחתון, הצבוע בצבע סגול, ובחלק עליון בצבע אוכר. עליהם הוסיף ארוך לצד השרבוטים והחריטות גם צורות מעוגלות המאזכרות את המספר 8. צורות אלו עתידות להופיע בעבודותיו בעתיד כסמל של אינסוף. עבודה זו שונה גם במשטחי הצבע הרחבים. עומר טען כי כאן עושה ארוך "צעדים מכריעים אל ההפשטה וההשגבה.
היסטוריה ופרשנות
בשנת 1955 הוצגו ארבעה מבין ציורי האוטובוסים בתערוכה של ארוך במוזיאון תל אביב ובית הנכות בצלאל. מבקרים שונים נטו לפרש את הדימוי של הציורים כסממן של המודרניות הממוכן, במסורת התיאור הפוטוריסטית. בביקורת שפרסם בעיתון דבר כתב גבריאל טלפיר על ציורי הסדרה כי הם מתארים את המכונית "כמאפיין של תקופתנו הממוכנת והממונעת." תיאור התנועה, על פי טלפיר, משמש "סמל לברית האדם והמכונה, לפולחן הטכניקה והמהירות בדורנו, לגורל היחיד במסע חייו או להתקדמותה של האנושות אל עברי פי תהום..."
גדעון עפרת, לעומתו מוצא במאמרו "אוטובוס ושמו תשוקה" (2001) כי ציורי הסדרה דווקא מדגישים את הסטטיות של התיאור. סטטיות זו, כמו גם היעדרותם של דימויים אנושיים, יוצרים ביצירות תחושה של ניכור. עפרת רואה בעבודות כציון דרך בניסיונו של ארוך לבלום את גילויי הכאוס הציורי לטובת קומפוזיציה מאוזנת.
בפברואר 2011 נפתחה במוזיאון אשדוד לאמנות התערוכה "בדרך לשומקום", שביקשה לתאר את כלי התחבורה באמנות הישראלית "שראשיתו מסתמנת בציוריו האיקונים של אריה ארוך משנות ה-50, 'אוטובוס בהרים' ו'מכוניות בכביש', והמשכו במופעים מתרבים והולכים באמנות העכשווית".
קשישטוף ורליקובסקי
קשישטוף ורליקובסקי (בהיגוי המקורי: קשישטוף ורליקובסקי; בפולנית: Krzysztof Warlikowski; נולד ב-26 במאי 1962 בשצ'צ'ין) הוא במאי תיאטרון פולני.
ביוגרפיה
ורליקובסקי למד היסטוריה, פילוסופיה ופילולוגיה רומאנית באוניברסיטה היגלונית בקרקוב, אחר כך תולדות התיאטרון היווני בבית הספר היישומי ללימודים גבוהים אקול פראטיק דה אוטז אטיד (École Pratique Des Hautes Études) בסורבון. בהמשך למד בין השנים 1989–1993 במחלקה לבימוי של בית הספר הגבוה לתיאטרון בקרקוב.
ורליקובסקי היה בשנת 1991 עוזרו של הבמאי קריסטיאן לופא בהפקת ההצגה "מלטה" לפי "הטריפטיך של הבן האובד" מאת ריינר מריה רילקה ובשנים 1992–1993 עוזרו של פיטר ברוק בבימוי ההפקה רשמים מפליאס (Impressions de Pélleas) על בסיס האופרה "פליאס ומליסאנד" מאת קלוד דביסי, לפי מוריס מטרלינק, על במת תיאטרון בוף דה נור בפריז. כמו כן עבד לצידם של אינגמר ברגמן וג'ורג'ו סטרלר.
ורליקובסקי ביים יצירות תיאטרון ואופרות בפולין ובחו"ל. בשנת 2001 ההצגה "המלט" בבימויו שוחקה על במת הפסטיבל אביניון. בשנת 2005 עם אירועי פסטיבל אביניון נמנה המחזה של חנוך לוין, "קרום", בבימויו. ב-2009 הוצגה באביניון גם המופע התיאטרוני שלו "(א)פולוניה".
החל משנת 1999 עובד ורליקובסקי עם התיאטרון רוזמאיטו בוורשה. החל משנת 2008 הוא המנהל האמנותי של התיאטרון החדש (נובי תיאטר) בוורשה.
אקסטרה תחבורה ציבורית
אקסטרה תחבורה ציבורית היא חברת תחבורה ציבורית ישראלית שהוקמה בשנת 2021. החברה מפעילה את שירות האוטובוסים בנתניה ובצפון ירושלים.