cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב אייגוספוטמוי
הלחימה
גם אם איננו יכולים להכריע מי משני תיאורי הקרב הוא המדויק, תוצאתו מכל מקום ברורה. הצי האתונאי נמחה. רק תשע אוניות, בפיקודו של קונון, הצליחו להימלט. ליסנדרוס תפס בשבי כמעט את כל שאר האוניות ועימן כשלושת או ארבעת אלפים חותרים, מלחים וחיילי-צי. אחת מן האוניות שהצליחה לברוח, אוניית המלאכות פאראלוס, נשלחה אל אתונה להודיע את דבר האסון. קונון ואוניותיו מצאו מקלט אצל אֶוּאַגוֹרָס, מלך סלמיס שבקפריסין, ידידה של אתונה.
הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2014)
עוד נכתב בדיווח כי באן קי-מון, מזכ"ל האו"ם, הצהיר על כוונתו לזמן פגישה של ראשי מדינות ב-2014 כדי לפתח הסכם כזה. הפגישה האחרונה מסוג זה, שהתקיימה בקופנהגן ב-2009, הסתיימה באי-סדר, כפי שדיווח הניו יורק טיימס.
קרב אייגוספוטמוי
תוצאת התבוסה
ליסנדרוס וציו המנצח שבו אל למפסקוס. באספה שכינס כדי לדון בגורל השבויים תבעו בעלי בריתם של הספרטנים לגמול לאתונאים על יחסם האכזרי לאנשיהם, כאשר השליכו פעם המימה את מלחיהן של שתי אוניות ששבו ואף איימו כי יגדעו את ידו של כל חותר ומלח שייפול לידיהם. הצעתם נתקבלה וכל השבויים האתונאים, ובהם גם פילוקלס, הוצאו להורג.
הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007)
בפברואר 2007 פרסם הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים את התקציר של דו"ח ההערכה הרביעי. לפי תקציר זה, דו"ח ההערכה הרביעי מצא ש"סביר מאוד" שפעולות אנושיות הן הגורם להתחממות הגלובלית, כלומר הסתברות של 90% או יותר. ההתחממות במקרה זה אופיינה על ידי עלייה של 0.75 מעלות בטמפרטורה העולמית הממוצעת במהלך 100 השנים האחרונות.
קרב אייגוספוטמוי
תוצאת התבוסה
אחר כך החל הצי של ליסנדרוס עושה דרכו אל אתונה, כשהוא משתלט בדרך על ערים אחדות שסרו למרותה של אתונה ומעבירן לצדה של ספרטה. האתונאים עמדו חסרי אונים ולא יכלו לעצור בעדו ללא צי מלחמתי משל עצמם. סאמוס הייתה העיר היחידה שהתנגדה לליסנדרוס. העיר בעלת המשטר הדמוקרטי נותרה נאמנה לאתונה וסרבה להיכנע. ליסנדרוס השאיר במקום חיל מצור והמשיך בדרכו אל אתונה.
הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007)
להלן עיקרי ממצאי הדו"ח הרביעי:
קרב אייגוספוטמוי
תוצאת התבוסה
קסנופון מספר, כי כשהביאה 'פאראלוס' את הידיעות לאתונה, "הִילֶךְ קול נֶהִי מהפיראוס דרך החומות הארוכות אל העיר, עת איש בישר לרעהו על האסון; ובאותו לילה אדם לא עצם את עיניו והכל קוננו לא על המפלה בלבד, אלא בעיקר על הגורל הצפוי להם."
הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007)
הניו יורק טיימס דיווח כי "הרשת הבינלאומית המובילה של מדעני אקלים הגיעה לראשונה למסקנה שההתחממות הגלובלית היא 'חד משמעית' ושהפעילות האנושית היא המניע העיקרי, אשר 'קרוב לוודאי' גורם לרוב העלייה בטמפרטורות מאז 1950".
קרב אייגוספוטמוי
תוצאת התבוסה
אחרי הניצחון הקדישו הספרטנים בדלפי פסלים של ליסנדרוס והמצביאים בעלי הברית שלחמו לצדו בקרב.
הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007)
סוכנות הידיעות Associated Press סיכמה את העמדה לגבי עליית פני הים:
תוכנית המחקר לשינויים גלובליים של ארצות הברית
13 סוכנויות פדרליות, בראשות מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), עבדו יחד בחסות "תוכנית המחקר לשינויים גלובליים של ארצות הברית" (USGCRP) כדי להכין את הערכת האקלים הלאומית הרביעית  של המדינה, שפורסמה בשני כרכים כמתואר להלן.
רקע כללי
ביוני 2009, תוכנית המחקר לשינויים גלובליים של ארצות הברית דיווחה כי:
בדו"ח משנת 2009, שעוסק בהשפעות שיש לשינוי האקלים בארצות הברית, נכתב גם:
מדיניות
קיים דיון נרחב בספרות המדעית בנוגע לאיזו מדיניות עשויה להיות יעילה בתגובה לשינוי האקלים. כמה גופים מדעיים המליצו על מדיניות ספציפית לממשלות (אלה מפורטים בהמשך הערך). מדעי הטבע ומדעי החברה יכולים למלא תפקיד במתן תגובה יעילה לשינוי האקלים. עם זאת, החלטות מדיניות עשויות לדרוש שיפוט ערכי. לדוגמה, המועצה הלאומית למחקר של ארצות הברית ציינה כי:
ערך זה מתמקד בעיקר בדעותיהם של מדעני טבע. עם זאת, גם סוציולוגים, מומחים רפואיים, מהנדסים ופילוסופים התייחסו למדע ולמדיניות של שינוי האקלים, והעמדות השונות כלפי מדיניות בנוגע לשינוי האקלים נידונות בערכים אחרים (כדוגמת הנדסת אקלים).
עמדות ארגונים מדעיים לאומיים ובינלאומיים
זוהי רשימה של גופים מדעיים בעלי מעמד לאומי או בינלאומי, שהוציאו הצהרות דעה רשמיות בנושא שינוי האקלים, המסווגת את אותם ארגונים לפי עמדתם: האם הם מסכימים עם עמדת ה-IPCC, בעלי עמדה בלתי מתחייבת כלפיה, או מתנגדים לה. אתר האינטרנט של משרד מושל קליפורניה מפרט כמעט 200 ארגונים מדעיים ברחבי העולם המחזיקים בעמדה ששינוי האקלים נגרמים כתוצאה מפעילות אנושית.
אקדמיות למדעים
מאז 2001, 34 אקדמיות לאומיות למדעים, שלוש אקדמיות אזוריות, וגם המועצה הבין-אקדמית והמועצה הבינלאומית של האקדמיות להנדסה ומדעי הטכנולוגיה  הוציאו הצהרות רשמיות המאשרות את ההתחממות הגלובלית מעשה ידי אדם וקוראות למדינות להפחית פליטות גזי חממה. 34 ההצהרות כוללות 33 אקדמיות למדעים שחתמו על הצהרות משותפות והצהרה אישית אחת של האקדמיה הפולנית למדעים בשנת 2007.
האקדמיה הפולנית למדעים
בדצמבר 2007, האספה הכללית של האקדמיה הפולנית למדעים (Polska Akademia Nauk), שלא הייתה חתומה על ההצהרות המשותפות של האקדמיות הלאומיות למדעים פרסמה הצהרה המאשרת את מסקנות ה-IPCC, וציינה כי:
האיחוד הגיאופיזי האמריקאי
בשנת 1998, האיחוד הגיאופיזי האמריקאי (AGU) אימץ הצהרה על שינויי אקלים וגזי חממה (Climate Change and Greenhouse Gases). הצהרה חדשה, שאומצה על ידי החברה ב-2003, תוקנה ב-2007, ותוקנה והורחבה ב-2013, מאשרת שהעלייה ברמות גזי החממה גרמה ותמשיך לגרום לטמפרטורת פני השטח של כדור הארץ לעלות:
האגודות האמריקאיות לאגרונומיה, למדעי היבול ולמדעי הקרקע
במאי 2011, האגודה האמריקאית לאגרונומיה (ASA), האגודה האמריקאית למדעי היבול (CSSA) והאגודה האמריקאית למדעי הקרקע (SSSA) פרסמו הצהרת עמדה משותפת על שינוי האקלים בכל הקשור לחקלאות:
פדרציית הגאולוגים האירופית
בשנת 2008, פדרציית הגאולוגים האירופית (EFG) פרסמה את נייר העמדה "לכידת פחמן ואחסון גאולוגי" (Carbon Capture and geological Storage):
האיחוד האירופי למדעי כדור הארץ
בשנת 2005, המחלקות למדעי האטמוספירה והאקלים של האיחוד האירופי למדעי כדור הארץ (EGU) פרסמו הצהרת עמדה התומכת בהצהרות משותפות של האקדמיות הלאומיות למדעים על תגובה גלובלית לשינוי האקלים. בהצהרה קיימת התייחסות לפאנל הבין-ממשלתי לשינויי אקלים (IPCC), בתור "הנציג העיקרי של הקהילה המדעית העולמית", ונטען בה כי ה-IPCC: בנוסף, בשנת 2008, ה-EGU פרסם הצהרת עמדה על החמצת האוקיינוסים, בה נקבע כי "החמצת האוקיינוסים מתרחשת כבר היום ותמשיך להתעצם, תוך מעקב מקרוב אחר עליית רמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה. בהתחשב באיום הפוטנציאלי על המערכות האקולוגיות הימיות והשפעתו על החברה והכלכלה האנושית, במיוחד כשהיא פועלת בתיאום עם ההתחממות העולמית האנתרופוגנית, יש צורך דחוף בפעולה מיידית". ההצהרה תומכת אז באסטרטגיות של "להגביל שחרור עתידי של פחמן דו-חמצני לאטמוספירה או להגביר הסרה של עודפי פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה". ובנוסף, ב-2018 ה-EGU פרסם הצהרה המתייחסת לממצאי "הדו"ח המיוחד" על התחממות כדור הארץ ב-1.5 מעלות צלזיוס (SR15), עם ג'ונתן במבר, נשיא הארגון, בה ציין: "ה-EGU מסכים ותומך בממצאים של SR15, לפיהם פעולה לבלימת ההשלכות המסוכנות ביותר של שינוי האקלים מעשה ידי האדם היא דחופה ובעלת חשיבות עליונה, וחלון ההזדמנויות מוגבל ביותר".
האגודה האמריקאית לגאולוגיה
בשנת 2006 אימצה האגודה האמריקאית לגאולוגיה הצהרת עמדה על שינוי האקלים העולמי. היא תיקנה עמדה זו ב-20 באפריל 2010, עם הערות מפורשות יותר על הצורך בהפחתת פחמן דו-חמצני:
האגודה הגאולוגית של לונדון
בנובמבר 2010, האגודה הגאולוגית של לונדון פרסמה את הצהרת העמדה "שינוי האקלים: עדויות מהתיעוד הגאולוגי" (Climate change: evidence from the geological record):
האיגוד הלאומי למורי מדעי כדור הארץ
ביולי 2009, האיגוד הלאומי למורי מדעי כדור הארץ (NAGT) אימץ הצהרת עמדה בנושא שינוי האקלים שבה הם טוענים כי "האקלים של כדור הארץ משתנה" ו"שמגמות ההתחממות הנוכחיות הן במידה רבה תוצאה של פעילות אנושית":
האגודה האמריקאית למטאורולוגיה
בהצהרת האגודה האמריקאית למטאורולוגיה (AMS) שאומצה על ידי המועצה שלה ב-2012 סוכם: סקר משנת 2016 מצא ששני שלישים מחברי ה-AMS סוברים ששינוי האקלים נגרם כולו או רובו מפעילות אנושית.
האגודה האוסטרלית למטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה
האגודה האוסטרלית למטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה פרסמה הצהרה על שינוי האקלים (Statement on Climate Change), שבה הם מסכמים כי:
הקרן הקנדית למדעי האקלים והאטמוספירה
בנובמבר 2005, הקרן הקנדית למדעי האקלים והאטמוספירה (CFCAS) שלחה מכתב לראש ממשלת קנדה אשר לפיו:
האגודה הקנדית למטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה
בנובמבר 2009 נשלח מכתב לפרלמנט הקנדי מאת האגודה הקנדית למטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה, ובו נכתב כי:
האגודה המלכותית למטאורולוגיה (בריטניה)
בפברואר 2007, לאחר פרסום דו"ח ההערכה הרביעי של ה-IPCC, האגודה המלכותית למטאורולוגיה פרסמה את תמיכתה בדו"ח. בנוסף להתייחסות ל-IPCC כ"מדעני האקלים הטובים בעולם", הם הצהירו ששינוי האקלים המתרחש הוא "התוצאה של פליטות מאז התיעוש" וכי "כבר התחלנו להניע את 50 השנים הבאות של התחממות כדור הארץ – מה שאנחנו עושים מעתה ואילך יקבע עד כמה זה יחמיר".
ארגון המטאורולוגיה העולמי
בהצהרתו בישיבה ה-12 של ועידת המשלחות לאמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים שהוצגה ב-15 בנובמבר 2006, ארגון המטאורולוגיה העולמי (WMO) מאשר את הצורך "למנוע הפרעה אנתרופוגנית מסוכנת למערכת האקלימית". ה-WMO מסכים כי "הערכות מדעיות חזרו ואישרו במידה הולכת וגוברת כי פעילויות אנושיות אכן משנות את הרכב האטמוספירה, במיוחד באמצעות שרפת דלקי מאובנים להפקת אנרגיה ותחבורה". ה-WMO מסכים כי "הריכוז הנוכחי של פחמן דו-חמצני באטמוספירה מעולם לא הגיע לחריגה במהלך 420,000 השנים האחרונות"; וכי "הערכות ה-IPCC מספקות את הייעוץ המדעי המהימן והעדכני ביותר".
האגודה האמריקאית לחקר הרביעון
האגודה האמריקאית לחקר הרביעון (AMQUA) הצהירה:
האיגוד הבינלאומי לחקר הרביעון
ההצהרה בנושא שינוי האקלים שפרסם האיגוד הבינלאומי לחקר הרביעון (INQUA) חוזרת על מסקנות ה-IPCC, וקוראת לכל המדינות לנקוט בפעולה מהירה בהתאם לעקרונות אמנת המסגרת של האו"ם:
ביולוגיה ומדעי החיים
ארגוני מדעי החיים תיארו את הסכנות ששינויי האקלים מהווים עבור חיות הבר.
בריאות האדם
מספר ארגוני בריאות הזהירו מפני ההשפעות השליליות הרבות של ההתחממות הגלובלית בתחום הבריאות:
ביטאון מדעני האטום ו"שעון יום הדין"
בשנת 1945, אלברט איינשטיין ומדענים אחרים שיצרו נשק אטומי ששימשו בהטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי הקימו את ביטאון מדעני האטום ויצרו את "שעון יום הדין". מטרת השעון היא למסור מידע על איומים על האנושות ועל כדור הארץ, וליצור מודעות ציבורית שתוביל לפתרונות. בהתחלה, שעון יום הדין התמקד בסכנות של מלחמה גרעינית, אבל במאה ה-21 הוא החל להתמודד עם נושאים אחרים כמו שינויי האקלים ודיסאינפורמציה באינטרנט.
ב-23 בינואר 2020 הארגון הזיז את שעון יום הדין ל-100 שניות לפני חצות, קרוב יותר מאי פעם. הוא הסביר שעשה זאת בגלל שלושה גורמים:
הארגון שיבח את תנועת האקלים הצעירה וקרא לאזרחים ולממשלות לפעול כדי לנקוט בפעולה גדולה יותר כלפי שינויי האקלים.
שונות
מספר אגודות מדעיות לאומיות אחרות אישרו גם הן את עמדת ה-IPCC:
האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט
נכון ליוני 2007, הצהרת העמדה של האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט (AAPG) בנושא שינוי האקלים הייתה כדלהלן: לפני שאימץ הצהרה זו, ה-AAPG היה הארגון המדעי הגדול היחיד שדחה את הממצא של השפעה אנושית משמעותית על האקלים בזמן האחרון, על פי הודעת מועצת האגודה האמריקאית לחקר הרביעון. נשיא ה-AAPG, לי בילינגסלי, הסביר את התוכנית לתיקון, וכתב במרץ 2007: בינואר 2010, נשיא ה-AAPG, ג'ון לורנץ, הכריז על "ביטולה" של ועדת שינוי האקלים העולמי של ה-AAPG. הוועד המנהל של AAPG קבע:
המכון האמריקאי של גאולוגים מקצועיים (AIPG)
הצהרת העמדה הרשמית של ה-AIPG בנושא הסביבה קובעת כי "בערה של דלקי מאובנים אחראית לייצורם של גזי חממה, ביניהם פחמן דו-חמצני (CO2) ומתאן (CH4). פליטות גזי חממה נתפסות על ידי רבים כאחת הדאגות הסביבתיות העולמיות הגדולות הקשורות לייצור אנרגיה, בשל השפעות פוטנציאליות על מערכת האנרגיה העולמית ואולי על האקלים העולמי. השימוש בדלקי מאובנים הוא המקור העיקרי לעלייה בריכוז של גזי חממה באטמוספירה מאז התיעוש".
במרץ 2010, מנכ"ל AIPG פרסם הצהרה בנוגע לקיטוב הדעות על שינוי האקלים בין החברים, והודיע כי הנהלת AIPG קיבלה החלטה להפסיק לפרסם כתבות ומאמרי דעה הנוגעים לשינוי האקלים בכתב העת החדשותי של הארגון, "The Professional Geologist".
התנגדות
מאז 2007, כאשר האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט פרסמה הצהרה מתוקנת, אף גוף מדעי לאומי או בינלאומי כבר לא דוחה את הממצאים של השפעות האדם על שינויי האקלים.
סקרי מדענים וספרות מדעית
סקרים שונים נערכו על מנת להעריך את חוות הדעת המדעית סביב ההתחממות הגלובלית. הם הגיעו למסקנה שכמעט כל מדעני האקלים תומכים ברעיון של שינוי אקלים אנתרופוגני.
אורסקס חילקה את התקצירים לשש קטגוריות: תמיכה מפורשת בעמדת הקונצנזוס, הערכת ההשפעות, הצעות להקלה, שיטות, ניתוח פלאוקלימטולוגי, ודחיית עמדת הקונצנזוס. שבעים וחמישה אחוזים מהתקצירים הוצבו בשלוש הקטגוריות הראשונות (מקבלים באופן מפורש או מרומז את השקפת הקונצנזוס); 25% עסקו בשיטות או בפלאוקלימטולוגיה, ובכך לא נקטו עמדה לגבי שינוי האקלים האנתרופוגני הנוכחי. אף אחד מהתקצירים לא חלק על עמדת הקונצנזוס, דבר שהכותבת ראתה כ"יוצא דופן". על פי הדו"ח, "מחברים שמעריכים את ההשפעות, מפתחים שיטות או חוקרים שינויים פלאוקלימטולוגיים עשויים להאמין ששינוי האקלים הנוכחי הוא טבעי. עם זאת, אף אחד מהמאמרים הללו לא טען כך".
בשנת 2007, חברת המחקר האריס אינטראקטיב סקרה 489 חברים שנבחרו באקראי מהאגודה האמריקאית למטאורולוגיה או מהאיחוד הגיאופיזי האמריקאי עבור שירות ההערכה הסטטיסטית (STATS) באוניברסיטת ג'ורג' מייסון. 97% מהמדענים שנסקרו הסכימו שהטמפרטורות העולמיות עלו במהלך 100 השנים האחרונות; 84% אמרו שהם מאמינים באופן אישי שמתרחשת התחממות הנגרמת על ידי האדם, ו-74% הסכימו ש"עדויות מדעיות הזמינות כעת" מבססות את התרחשותה. לדברי 41% מהמשיבים סביר להניח שב-50 עד 100 השנים הקרובות נחזה בהשפעות קטסטרופליות, בעוד ש-44% חשבו שההשפעות יהיו מתונות ו-13% ראו סכנה מועטה יחסית. 5% מהמשיבים ענו שהם חושבים שפעילות אנושית לא תרמה להתחממות בשל אפקט החממה.
באוגוסט 2008, החוקרים דניס בריי והנס פון סטורץ' ערכו סקר של 2058 מדעני אקלים מ-34 מדינות. לכל משיב נשלח קישור אינטרנט עם מזהה ייחודי, כדי למנוע ריבוי תגובות. בסך הכול התקבלו 373 תגובות, המסתכמות בשיעור תגובה כולל של 18.2%. עדיין לא פורסם מאמר בנושא הקונצנזוס באשר לשינוי אקלים אשר מבוסס על סקר זה, אך מאמר בנושא אחר פורסם על סמך הסקר. הסקר הורכב מ-76 שאלות המחולקות למספר חלקים. היו קטעים על הדמוגרפיה של המשיבים, ההערכה שלהם את מצב מדעי האקלים, עד כמה טוב המדע, השפעות שינוי האקלים, הסתגלות והפחתה, דעתם על ה-IPCC, ועד כמה מדעי האקלים מועברים לציבור בצורה טובה. רוב התשובות היו בסולם של 1 עד 7, מ"בכלל לא" ל"הרבה מאוד". לשאלה "עד כמה אתה משוכנע ששינויי אקלים, בין אם טבעיים או אנתרופוגניים, מתרחשים כעת?", 67.1% ענו שהם מסכימים מאוד, 26.7% הסכימו במידה רבה, 6.2% אמרו שהם מסכימים במידה מועטה (בסולם של 2–4), כאשר אף אחד לא אמר שהוא לא מסכים כלל. לשאלה "עד כמה אתה משוכנע שרוב שינויי האקלים שהתרחשו לאחרונה או שיתרחשו בעתיד הקרוב הם, או יהיו, תוצאה של סיבות אנתרופוגניות?" 34.6% הסכימו מאוד, 48.9% הסכימו במידה רבה, 15.1% במידה מועטה ו-1.35% לא הסכימו כלל.
סקר שבוצע על ידי פיטר דורן ומגי קנדל צימרמן מאוניברסיטת אילינוי בשיקגו קיבל תשובות מ-3,146 מתוך 10,257 מדעני כדור הארץ שנשאלו. התוצאות נותחו באופן גלובלי ולפי תחום התמחות. 76 מתוך 79 מומחי אקלים ש"ציינו כי מדעי האקלים הוא תחום המומחיות שלהם ושגם פרסמו יותר מ-50% מהמאמרים הבדוקים האחרונים שלהם בנושא שינוי האקלים" האמינו שהטמפרטורות הממוצעות בעולם עלו בהשוואה לטרום המאה ה-18. רמות. 75 מתוך 77 האמינו שהפעילות האנושית היא גורם משמעותי בשינוי הטמפרטורות העולמיות הממוצעות. מבין כלל המשיבים, 90% הסכימו שהטמפרטורות עלו בהשוואה לרמות שלפני 1800, ו-82% הסכימו שבני אדם משפיעים באופן משמעותי על הטמפרטורה העולמית. גאולוגים כלכליים ומטאורולוגים היו מהספקנים הגדולים ביותר, כאשר רק 47 אחוז ו-64 אחוז מהם, בהתאמה, האמינו במעורבות אנושית משמעותית. המחברים סיכמו את הממצאים: מאמר משנת 2010 ב-Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States (PNAS) סקר נתוני פרסומים וציטוטים עבור 1,372 חוקרי אקלים והסיק את שתי המסקנות הבאות: מאמר משנת 2013 ב-Environmental Research Letters סקר 11,944 תקצירים של מאמרים מדעיים התואמים את הביטוי "התחממות כדור הארץ" או "שינויי אקלים גלובליים". הם מצאו 4,014 מתוכם שדנו בסיבת ההתחממות הגלובלית המתרחשת לאחרונה, ומתוכם "97.1% תמכו בעמדת הקונצנזוס שבני אדם גורמים להתחממות הגלובלית". מחקר זה ספג ביקורת בשנת 2016 מריצ'רד טול, פרופסור לכלכלה מאוניברסיטת סאסקס, אך הוגן בחוזקה על ידי מאמר נלווה שפורסם באותו כרך. ניתוח משנת 2012 של מחקרים שפורסמו על ההתחממות הגלובלית ושינויי האקלים בין 1991 ל-2012 מצא שמתוך 13,950 מאמרים בכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים, רק 24 דחו התחממות גלובלית אנתרופוגנית. ניתוח המשך שבחן 2,258 מאמרי אקלים שעברו ביקורת עמיתים ולהם בסך הכול 9,136 מחברים, אשר פורסמו בין נובמבר 2012 לדצמבר 2013, גילה שרק אחד מ-9,136 המחברים דחה התחממות גלובלית אנתרופוגנית. מאמר המשך בנושא מ-2015, הסוקר 24,210 מאמרים שפורסמו על ידי 69,406 מחברים במהלך השנים 2013 ו-2014 מצא רק חמישה מאמרים מאת ארבעה מחברים אשר דוחים התחממות גלובלית אנתרופוגנית. למעלה מ-99.99% ממדעני האקלים לא דחו התחממות גלובלית אנתרופוגנית במחקריהם הבדוקים.
ב-2017 דיווח הגאולוג ג'יימס לורנס פאוול כי כאשר משתמשים בדחייה כקריטריון הקונצנזוס, נמצא כי חמישה סקרים של הספרות שעברה ביקורת עמיתים מ-1991 עד 2015, כולל כמה מאלו לעיל, מתאחדים ל-54,195 מאמרים עם קונצנזוס ממוצע של 99.94%. סקר שלו מנובמבר 2019, הכולל מעל ל-11,600 מאמרים שעברו ביקורת עמיתים ופורסמו בשבעת החודשים הראשונים של 2019, הראה שהקונצנזוס הגיע ל-100%.
סקר שנערך ב-2021 מצא שמתוך מבחר אקראי של 3,000 מאמרים שנבדקו, מתוך 88,125 מחקרים הקשורים לאקלים שעברו ביקורת עמיתים ופורסמו מאז 2012, רק 4 היו ספקניים לגבי שינויי אקלים מעשה ידי אדם.
בהתאם למומחיות, סקר משנת 2021 של 2780 מדעני כדור הארץ הראה שבין 91% ל-100% הסכימו שפעילות אנושית גורמת לשינויי אקלים. בקרב מדעני האקלים, 98.7% הסכימו, מספר שגדל ל-100% כאשר סופרים רק מדעני אקלים בעלי רמת מומחיות גבוהה (מעל ל-20 מאמרים שפורסמו).
קיומו של קונצנזוס מדעי
שאלה שעלתה לעיתים קרובות בשיח הפופולרי הייתה האם יש קונצנזוס מדעי על שינויי אקלים. מספר ארגונים מדעיים השתמשו במפורש במונח "קונצנזוס" בהצהרותיהם:
תחנת ביאליק
תחנת ביאליק היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הנבנית מתחת לדרך ז'בוטינסקי ברמת גן בקטע שבין רחוב ביאליק לרחוב הרצל. התחנה נבנתה כחלק מהקו האדום של הדנקל. ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
מבנה התחנה
התחנה נמצאת בעומק של 28 מטרים וכוללת קומת כרטוס וקומת רציפים. רציפי התחנה ישתרעו לאורך של 10 מטרים.
היסטוריה
במאי 2015 זכו ביחד חברת סולל בונה וחברת CRTG הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת ביאליק. בנובמבר 2015 החלו העבודות על התחנה, תוך כדי שינויים בהסדרי התנועה. מספר הנתיבים לכל כיוון צומצם בדרך ז'בוטינסקי לשניים.
נכון למאי 2020 מתבצעות בתחנה עבודות בניית הגג וקומות התחנה.
בנובמבר 2020 הוצפו מנהרות הרכבת הקלה בסביבת התחנה. המים נשאבו ולא היו נפגעים.
שניאור זלמן ביחובסקי
ד"ר שניאור זלמן (זיגמונט) הכהן בּיחוֹבסקי (בפולנית: Zygmunt Bychowski; כ"ו באב תרכ"ה, 18 באוגוסט 1865, קוֹרֶץ, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – ד' בתשרי תרצ"ה, 19 בספטמבר 1934, ורשה, פולין) היה נוירולוג, גנטיקאי ועסקן ציבורי וחברתי יהודי פולני, חבר מועצת העיר ורשה (1923–1934), פעיל ציוני, ציר בקונגרס הציוני הראשון.
תולדות חייו
ביחובסקי נולד בסתיו 1865 בעיירה קוֹרֶץ שבפלך ווהלין שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, הצעיר משלושת בניהם ושתי בנותיהם של שמואל הכהן ופייגה בלומה. אביו היה קבלן מצליח שבנה מסילות ברזל ומבנים אחרים בבירה סנקט פטרבורג ובסביבתה. על פי המסורת שעברה מדור לדור, המשפחה מתייחסת לצאצאי המהר"ל מפראג. אביו, שהיה חסיד חב"ד אדוק, קרא לבנו על שם שניאור זלמן מלאדי. עד גיל 17 למד אצל מלמדים טובים, תחילה בישיבת בריסק ואחר-כך בוורשה. במקביל למד גם עברית, פולנית, רוסית וגרמנית, וכתב מאמרים לעיתון היהודי בשפה הרוסית "ווֹסחוֹד". בנעוריו הושפע מאוד מהסופר וההיסטוריון העברי, מראשוני חובבי ציון, שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר). כשייסד אחד העם בשנת 1889 את אגודת הסתרים "בני משה", מיהר ביחובסקי להצטרף אליה כחבר.
בהיותו בגיל 17 עזב את ורשה ללא ידיעת הוריו ונסע לווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, שם נרשם לאוניברסיטה בפקולטה למדעים ופילוסופיה. הוריו כעסו עליו מאוד על שעזב את לימוד התורה, וניתקו עמו כל מגע. לאחר שנתיים נתרצו והסכימו שימשיך את לימודיו באוניברסיטת ורשה. הוא עבר בחינות אקסטרניות, קיבל תעודת בגרות ונכנס לפקולטה לרפואה. ב-23 בפברואר 1893 הוסמך כרופא. עם סיום לימודיו נסע לביקור בארץ ישראל, וכשחזר לפולין החל לעבוד בבית החולים ליהודים בעיר. לאחר זמן קצר, עבר לעבוד בית החולים העירוני בעיר, בתור נוירולוג ראשי. במשרה זו החזיק למעלה מ-20 שנה, והפך לאחד המומחים הידועים בתחום זה. בצד עבודתו הרפואית היה גם פעיל ציוני. עוד לפני כינוס הקונגרס הציוני הראשון בבזל ב-1897, עמד בחליפות מכתבים עם תיאודור הרצל. הוא נסע לבזל כציר בקונגרס הראשון מטעם "חובבי ציון".
בשנת 1912 ניצחה בבחירות בפולין הקונגרסאית המפלגה הלאומית-דמוקרטית (האֶנדֶקים), מפלגה אנטישמית שדגלה באפליית היהודים. היא התאחדה עם מפלגת "הריכוז הלאומי", ושתיהן יחד דרשו להפעיל חרם על העסקת יהודים וקניית סחורות מהם. כתוצאה מכך אולץ ביחובסקי לעזוב את עבודתו בבית החולים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נקרא לעבוד בתור רופא ראשי בבית החולים לאנשי צבא בעיר וינּיצָה. בשנת 1918, בסיום המלחמה, חזרה לוורשה והחל מחדש את עבודתו המקצועית והציבורית. הוא היה חבר בוועדת המערכת של העיתון "נוירולוגיה פולנית" (Neurologia Polska), סגן נשיא האיגוד לנוירולוגיה, חבר ועד הנאמנים של האגודה לרפואה ברפובליקה הפולנית, ומפקח על בית יתומים לילדים יהודים.
ביחובסקי חסיד של תורת האאוגניקה, וטען שהמחלה המכונה נוירופתיה פריפרית, המופיעה בתדירות גבוהה יותר אצל היהודים, איננה תורשתית אלא נגרמת על ידי תנאים חברתיים וכלכליים שאליהם הם נחשפים. במסגרת רעיונותיו אלו, ייסד סמינריון לחקירת מצבם הגופני והנפשי של היהודים. הוא פעל לחידוש המאמצים להגדרתה של הישות "יהודי" מבחינה גנטית, ופעל לקידום גרסה הומניסטית של הגדרה זו. על פי ההיסטוריון של הגנטיקה רפאל פלק, לגישתו זו היו שותפים גם הציונים, שרצו לשמר עם מוגדר ומופרד גנטית.ביחובסקי נבחר לנשיא הוועדה המאוחדת של כל החברות הציוניות בווארשה, והיה הראשון שכתב מאמרים על דבר הרעיון הציוני בעיתונות הפולנית. הוא נבחר לנשיא האגודה היהודית למלחמה בשחפת "בריאות" (Brijus-Zdrowie), שנוסדה בשנת 1908 ביוזמת ד"ר יוסף דוידזון, והפעילה מרפאה בוורשה ובית הבראה בעיר הסמוכה אוֹטְבוֹצְק. כמן כן היה חבר הוועד של "מושב זקנים", נבחר לפרנס הציבור בקהילה, והיה חבר במועצת העיר בשנים (1923– 1934). כאשר תכננו במועצה לאסור את השחיטה היהודית, נלחם ביחובסקי בהחלטה זו, כתב חוברת מחקר מקיפה המסבירה את הנושא והצליח לבטל את רוע הגזירה. בשנת חייו האחרונה חלה במחלה אנושה וידע שסופו קרוב, הוא לא גלה זאת לבני משפחתו ונסע בפעם האחרונה לארץ-ישראל. כאשר שב, נפל למשכב שממנו לא קם. הוא נקבר בבית הקברות היהודי אוקופווה בוארשה.
ביחובסקי נישא לג'יזל הורוביץ, ולזוג נולדו שלושה ילדים, שאחד מהם נפטר בילדותו. בנו גוסטב ביחובסקי, פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי, ובתו מרתה אוסנוס (Marta Osnos), חוקרת סרטן, היגרו לארצות הברית.
ביחובסקי חיבר יותר ממאה מאמרים וספרים על מחלות נוירולוגיה, בשפות פולנית, רוסית, גרמנית, צרפתית ועברית.
בורנה בוי
דמיני אבונולווה אוגולו (באנגלית: Damini Ebunoluwa Ogulu; נולד ב-2 ביולי 1991), הידוע בשם הבמה בורנה בוי (Burna Boy), הוא זמר-יוצר, ראפר ורקדן ניגרי. הוא אחד מהאמנים האפריקאים הגדולים והמצליחים ביותר.
ביוגרפיה
דמיני אבונולווה אוגלו נולד בפורט הרקורט שבניגריה. אימו עבדה כמתרגמת שפות ואביו ניהל חברת ריתוך. אוגולו גדל בדרום ניגריה והחל ליצור ביטים משלו באמצעות FL Studio בגיל צעיר. הוא זכה לפרסום לראשונה ב-2012 כשהוציא את השיר "Like to Party", הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו. האלבום, L.I.F.E, יצא לאור באוגוסט 2013. הוא הגיע למקום השביעי במצעד אלבומי הרגאיי של בילבורד והועמד לפרסי הבידור של ניגריה 2014 בקטגוריית אלבום השנה.
ב-2018, לאחר חתימה בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס הוציא את אלבומו השלישי, Outside. מתוך האלבום הפך ללהיט הסינגל "Ye", שזכה לשבחים ודורג בדירוגי סוף השנה של שנת 2018 מטעם מגזינים שונים. האלבום עצמו קיבל ביקורות חיוביות וזכה באלבום השנה בפרסי הבידור של ניגריה לשנת 2018.
ביולי 2019 יצא אלבומו הרביעי, African Giant. האלבום היה לאלבומו הראשון שנכנס למצעד הבילבורד 200 והוא זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, שדירגו אותו במיקומים גבוהים בסיכומי סוף השנה. בהמשך, הועמד האלבום לקטגוריית "אלבום העולם הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-62. באותה השנה, התארח לצד אד שירן בשירו של סטורמזי, "Own It", שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-26 ביוני 2020 יצא הסינגל המוביל מתוך אלבומו החמישי, "Wonderful". אלבומו החמישי, Twice as Tall, יצא לאור ב-14 באוגוסט 2020. האלבום הגיע לצמרת מצעד אלבומי העולם של בילבורד וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. האלבום העניק לבורנה בוי את פרס גראמי הראשון שלו, כשהאלבום זכה בקטגוריית "אלבום העולם הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63.
ב-13 במאי 2022 הוציא את הסינגל המוביל מתוך אלבומו השישי, "Last Last", שהיה לשירו הראשון כאמן מוביל שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100. ב-8 ביולי, יצא אלבומו השישי, Love, Damini. האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-14 במצעד הבילבורד 200, המיקומים הגבוהים ביותר אליהם הגיע בורנה בוי במצעדים אלו בהתאמה.
אמנות
בורנה בוי מתאר את המוזיקה שלו כמו פיוז'ן אפריקאי, ז'אנר שמשלב אפרוביט, דאנסהול, רגאיי, היפ הופ ו-R&B. אוגוסט בראון מהעיתון האמריקאי לוס אנג'לס טיימס, אמר כי המוזיקה של בורנה בוי הוא "פיקח ומודרני אך לא מוסח על ידי מהלכי הצלבה ברורים".
Xrdp
Xrdp הוא יישום המאפשר חיבור גרפי אל שולחן עבודה מרוחק. היישום מבוסס קוד פתוח ונכתב באסמבלי ובשפת C.
יישום זה פותח על מנת לסייע למשתמשי Linux בהתחברות מרוחקת אל מערכת הפעלה חלונות מבית מיקרוסופט וכמו כן זמין להורדה במערכות הפעלה שונות: Linux, Windows, BSD.
היישום מבוסס על פרוטוקול שולחן עבודה מרוחק (Remote Desktop Protocol) והחל מגרסה 6.0.9.1 לחיבור באמצעותו מספר מאפיינים:
התקנה והפעלת היישום במערכת הפעלה אובונטו, יתבצע בעזרת הפקודות הבאה:
יישומים נוספים
להלן מספר יישומים נוספים המאפשרים חיבור גרפי אל שולחן עובדה מרוחק:
איאבו אוג'ו
איאבו אוג'ו (באנגלית: Iyabo Ojo; נולדה ב-21 בדצמבר 1977) היא שחקנית קולנוע, במאית קולנוע ומפיקת קולנוע ניגרית. היא השתתפה למעלה מ-150 סרטים, והיא הפיקה מעל 14 סרטים משל עצמה.
קריירה
איאבו אוג'ו השתתפה במספר סרטים ניגרים בולטים. תפקידה הראשון היה בשנת 1998 בסרט "Satanic" (בתרגום חופשי לעברית: שטני) שהיה באנגלית. בשנת 2002, איאבו אוג'ו עשתה את הופעת הבכורה שלה עם באבא דאריג'ינוון. בחודש ינואר בשנת 2015, היא הוציאה את הסרט "Silence" (בתרגום חופשי לעברית: שתיקה), אשר כלל את השחקנים ג'וסף בנג'מין, אלכס אוסיפו , פייתיה ויליאמס ודוריס סימאון.
בשנת 2004, איאבו אוג'ו התחילה לייצר סרטים משל עצמה, ההפקה הראשונה שלה הייתה "Bolutife", ולאחר מכן היא הפיקה את הסרטים "Esan" (בתרגום חופשי לעברית: אסאן), "Bofeboko" (בתרגום חופשי לעברית: בופבוקו) ועוד.
חיים אישיים
כשהגיעה אוג'ו לגיל 21 היא החליטה לקחת הפסקה מהקריירה שלה כדי להתמקד בהקמת משפחה. היא התחתנה וילדה בן בשנת 1999, וילדה בת בשנת 2001. כיום, אוג'ו גרושה, ואומרת שהיא התחתנה מוקדם מידי. היא דיברה על כך שהיא מתכוונת להפסיק להשתמש בשם המשפחה של בעלה לשעבר, אוג'ו.
קרן פינקיס
בחודש מאי בשנת 2011, איאבו אוג'ו השיקה קרן בשם "קרן פינקיס" למען ילדים עם צרכים מיוחדים. היא חגגה את יום השנה החמישי של הקרן ב-1 במאי 2016 במלון "R And A City Hotel Ikeja" אשר ממוקם בלאגוס.
מפרץ אום
מפרץ אוּם (באנגלית: Oom Bay) הוא מפרץ בחוף מוסון, שבאנטארקטיקה.
המפרץ, שרוחבו 3.2 קילומטרים, מצוי בין כף ברוס לבין ראש קמפבל.
גילוי המפרץ
המפרץ התגלה ב-18 בפברואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה (BANZARE) בפיקודו של דאגלס מוסון.
מקור השם
מוסון קרא למפרץ על שמו של סגן ק. א. אום (K.E. Oom), מהצי המלכותי האוסטרלי, קרטוגרף משלחת החקר.
לקריאה נוספת
• DMA, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 420
עונת 2020/2021 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 2020\2021 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה ה-55 של הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל בישראל.
לאחר השביתה והמאבק שהתנהל בתחילת עונת 2018/19 החליט איגוד הכדורסל לשנות את מנגנון העולות והיורדות, כך שבמקום עולה אחת ויורדת אחת מליגת העל, החל מעונת 2019/20 יהיו שתי עולות ושתי יורדות, המהלך קיבל את אישור מנהלת הליגה הלאומית אך לא את אישור מנהלת ליגת העל, בהצבעה שנערכה באיגוד הכדורסל תמכו כל חברי הדריקטוריון שנכחו כ-15 במספר ללא מתנגדים, בין החברים התומכים היו נציגים מ-4 קבוצות ליגת העל : מכבי תל אביב, בני הרצליה, הפועל באר שבע והפועל תל אביב, ההחלטה התקבלה לאחר שמנהלת ליגת העל דחתה את ההצעה להגדיל את ליגת העל ל-14 קבוצות יחד עם שינוי מספר העולות, אך בסופו של דבר הוחלט כי בסיום עונת 2019/20 תעלנה שתי קבוצות מהליגה הלאומית וקבוצה אחת תרד מליגת העל, כך שליגת העל תגדל לעונה אחת ל-13 קבוצות והליגה הלאומית ל-15 קבוצות ובסיום עונת 2020/21 העפילו שתי קבוצות מהליגה הלאומית וירדו שתי קבוצות מליגת העל ולאחר מכן בעונת 2021/22 יהיו שתי עולות לליגת העל ושתי יורדות.
בעונת 2019/20 שונתה שיטת הפלייאוף בעקבות ההחלטה על שתי עולות, כאשר ברבע הגמר תשוחק שיטת הטוב מ-5 (במקום הטוב מ-3) בחצי הגמר הטוב מ-5 ובגמר משחק בית ומשחק חוץ כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים היא האלופה העונה יצאה לדרך ב-29 באוקטובר וקודם לכן ב-23 באוקטובר שוחק הסבב הראשון של גביע המדינה. שיטה זו לא מומשה עקב הקפאת הליגה בעקבות משבר הקורונה ושתי הקבוצות שהוליכו את הטבלה, בני הרצליה והפועל חיפה, העפילו לליגת העל, בעוד הקבוצות בתחתית הטבלה, א.ס. רמת השרון והפועל חבל מודיעין, נשארו בליגה ולא נשרו לליגה הארצית
בעקבות זאת בעונת זו שיחקו בליגה הלאומית 15 קבוצות. 12 הקבוצות שנשארו בליגה מהעונה שעברה, אליהן הצטרפו. היורדת מליגת העל:מכבי אשדוד, והעולות מהליגה הארצית: הפועל עכו ומכבי עירוני רמת גן
שיטת המשחקים בעונה זו הייתה זהה לעונה הקודמת אך הפעם עקב מספר אי זוגי של קבוצות, שלוש הקבוצות שיסיימו במקומות 15-14-13 ירדו לליגה הארצית.
העונה הייתה אמורה להיפתח ב-5 באוקטובר לאחר טורניר גביע הליגה, אך עקב מגפת הקורנה והסגר שהטילה ממשלת ישראל, נדחו משחקי גביע הליגה, גביע המדינה ומשחקי הליגה, לאחר הסגר השני שהוטל בחגי תשרי, שוחק טורניר כדורסל 3x3 כתחליף למשחקי האימון וההכנה. בסופו של דבר החלה הליגה ב-17 בנובמבר, במשחק במסגרת המחזור ה-5 כאשר 4 המחזורים הראשונים הוושלמו במהלך העונה.
רבע הגמר
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה התמודדו בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). בסדרת הטוב משלושה (בעקבות עומס המשחקים לעונה זו בלבד), כשהקבוצה המדורגת גבוה יותר אירחה את המשחק הראשון והשלישי, המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני.
חצי גמר
ארבע המעפילות משלב רבע הגמר התמודדו בסדרת הטוב מחמישה כשהקבוצה המדורגת גבוה אירחה תארח את המשחק הראשון, השלישי והחמישי, המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני והרביעי. המנצחת בסדרה הראשונה (מקום ראשון-מקום שמיני) התמודדה נגד המנצחת בסדרה הרביעית (מקום רביעי-מקום חמישי) ואילו המנצחת בסדרה השנייה (מקום שני-מקום שביעי) התמודדה נגד המנצחת בסדרה השלישית (מקום שלישי-מקום שישי)
שתי המנצחות בסדרת חצי הגמר העפילו לליגת העל, אך קודם לכן השתתפו במשחק גמר לקביעת אלופת העונה.
הגמר
שתי המנצחות בסדרות חצי הגמר העפילו לליגת העל ובגמר שיחקו על תואר אלופת הליגה הלאומית.
הבית תחתון
שבע הקבוצות שסיימו את הליגה במקומות 15-9 התמודדו בסיבוב פנימי אחד בשיטת ליגה הכולל שישה משחקים לכל קבוצה, כאשר הניקוד נמשך מהליגה הסדירה. בסיום הסבב הקבוצות שסיימו במקומות ה-5 ה-6 וה-7 בבית התחתון ירדו לליגה הארצית בעקבות צמצום קבוצת הליגה ב-1 בעונה הבאה.
מדור פיות
סקירה כללית
האלבום יצא בפורמט דיגיטלי, בתקליטור ועל גבי תקליט ויניל.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "הצדפה המהבהבת", יצא ב-18 ביוני 2017. הסינגל השני, "סאניאסי", יצא ב-12 באוגוסט 2017.
הופעת הבכורה נערכה ב-8 בספטמבר 2017 במלון אלמא בזכרון יעקב. מופע ההשקה נערך ב-14 בדצמבר 2017 במועדון הבארבי בתל אביב.
אנטוני טיודור
אנטוני טיודור (באנגלית: Antony Tudor; 4 באפריל 1908 – 19 באפריל 1987) היה כוריאוגרף, מורה ורקדן אנגלי.
ילדות ונעורים
טיודור נולד בשם "ויליאם קוק" בלונדון. אל הריקוד הגיע במקרה. הוא נחשף לראשונה לבלט מקצועי בסוף שנות העשרה שלו, כשראה את בלט רוס של דיאגילב. הוא צפה ברקדן סרז' ליפר מבלט דיאגילב בבלט "אפולו מוליך המוזות" של בלנשין בשנת 1928. בהמשך, יציג לפניו הבלט רוס את אנה פבלובה, שתעניק לו השראה נוספת במסעו אל עולם המחול. טיודור פנה אל סיריל ו. בומונט, בעל חנות לספרי בלט בדרך צ'רינג קרוס בלונדון, וביקש ממנו לייעץ לו בדבר הכשרה לבלט. בומונט הפנה אותו ללימודים אצל מארי ראמבר, לשעבר רקדנית בבלט של דיאגילב, שמלמדת בשיטת צ'יקטי.
טיודור החל לרקוד כמקצוע אצל מארי ראמבר בשנת 1928, וכעבור שנה היה לאסיסטנט ראשי במועדון הבלט שלה. ככוריאוגרף צעיר בראשית דרכו, בגיל עשרים ושלוש, יצר לרקדניה בלטים אחדים, בהם "ליזיסטראטה" ו"כוכבי הלכת", בתיאטרון מרקורי, נוטינג היל גייט הקטן. את שני הבלטים המהפכניים ביותר שלו, "גן הלילך" ו"אלגיות אפלות", יצר לפני גיל שלושים, ורקד בעצמו את התפקידים הראשיים.
בשנת 1938, ייסד טיודור את "בלט לונדון" עם רקדני ראמבר, בהם יו ליינג (שיהיה לחברו לחיים), אנדרה הווארד, אגנס דה מיל, פגי ואן פראך, מוד לויד ו-וולטר גור. בראשית מלחמת העולם השנייה, ב-1940, הוזמן עמם לניו יורק, שם הצטרפו לתיאטרון הבלט המחודש של ריצ'רד פלזנט ולוצ'יה צ'ייז. הלהקה של צ'ייז הייתה בהמשך לתיאטרון הבלט האמריקאי, שעמו עמד טיודור בקשרים הדוקים עד סוף חייו.
טיודור היה כוריאוגרף הבית של תיאטרון הבלט למשך עשר שנים. הוא ביים מחדש כמה מיצירותיו הקודמות אך יצר גם כוריאוגרפיות חדשות, "עמוד האש" (1942), "רומיאו ויוליה", "זוהר מועם" ו"זרם מעמקים" ללהקה זו עד תום המלחמה. לאחר שפרש מן הריקוד ב-1950, עמד בראש סגל מורי בית הספר לבלט של מטרופוליטן אופרה, חזר ולימד בבית הספר ג'וליארד משנת 1950 ואילך, והיה מנהל אמנותי להבלט המלכותי השוודי מ-1963 עד 1964. הוא יצר שלוש כוריאוגרפיות לניו יורק סיטי בלט. טיודור המשיך בקריירת ההוראה שלו כפרופסור לטכניקת בלט במחלקה למחו של אוניברסיטת קליפורניה באירווין מ-1973 (בהפסקות עקב מחלת לב חמורה), ובמקביל חזר לתיאטרון הבלט האמריקאי ב-1974 כמנהל אמנותי נלווה, שם יצר את "העלים קמלים" ו"עובד אדמה בשדות", יצירתו הגדולה האחרונה, ב-1978. הוא וליינג המשיכו להתגורר חלק מן השנה בלאגונה ביץ', קליפורניה.
את ההשראה לחלק מן הבלטים שלו העניקו מוד לויד, יו ליינג ונורה קיי. גם דיאנה אדמס וסאלי וילסון יכולות להיחשב למוזות של טיודור.
כמורה, נודע טיודור בהתמקדותו בפרטים גופניים ופסיכולוגיים במטרה לסלק את האגו, כדי לאפשר לרקדנים להיחלץ מאזור הנוחות שלהם ולהרחיב את יכולותיהם. בריאיון עם דיק קאווט אמר טיודור, "אתה חייב להיפטר מן הגינונים האישיים כדי להגיע אל הדמות בבלט, ורקדנים אינם רוצים להרפות. לא קשה לשבור אדם. אבל אינך יכול לשבור אותם אלא אם תהיה מוכן לאסוף את האפר ללא שהיות וליצור ממנו שוב את הפניקס. זה החלק הקשה. מפתה כל כך לשטח אותם ארצה ולדרוך עליהם."
מורשת וקרן
טיודור מקובל על הרוב כאחד מגדולי היוצרים המקוריים בצורות המחול המודרני. יחד עם ז'ורז' בלנשין, רואים בו דמות ראשית בשינוי הבלט לאמנות מודרנית, אבל בגאוניות העושה שימוש בצורות בלט, יותר משהיא נובעת מהן. יצירתו נחשבת על פי רוב כביטוי "פסיכולוגי" מודרני, אבל - כמוה כיוצרה - בחומרה, הידור ואצילות, ראויה לציון בראש ובראשונה בשימוש בצורות קלאסיות בלבד. מיכאיל ברישניקוב אמר, "אנו רוקדים את הבלטים של טיודור כי אנחנו מוכרחים. יצירתו של טיודור היא המצפון שלנו."
טיודור, מאמין ממושמע בזן בודהיזם, מת ביום א' של חג הפסחא בביתו שבמכון הזן הראשון של אמריקה, בגיל 79.
קרן אנטוני טיודור נוסדה כדי להמשיך להעלות יצירות של טיודור. בצוואתו מינה את סאלי בריילי בליס כמוציאה לפועל היחידה של הבלטים שלו עם הגשת צוואתו לבית המשפט לצוואות של מדינת ניו יורק ב-1987.
ברונו הימפקמפ
ברונו הימפקמפ (בגרמנית: Bruno Himpkamp; 28 בדצמבר 1925 – 8 בדצמבר 2008) היה פעיל בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן ובקבוצת נערי הסווינג.
ביוגרפיה ופעילות אנטי נאצית
ברונו הימפקאמפ היה תלמיד בבית הספר ויצ'רן בהמבורג הורן. בשנת 1942 גורש מבית הספר בגלל מוצאו היהודי, בשל דעות שהשמיע נגד המשטר הנאצי ואהבתו לספרת אנגלית.
הימפקאמפ אהב ג'אז והאזין באופן קבוע לתחנות רדיו זרות אשר היו אסורות להאזנה בגרמניה הנאצית. הוא התוודע לדיכוי הפוליטי ולרדיפה האידאולוגית הגזעית של היהודים בגרמניה הנאצית והצטרף לקבוצת נערי הסווינג עם חבריו טורסטן מילר וגרד שפיצברט. קבוצה של נערים חובבי סווינג בגרמניה של שנות ה-30 וה-40, בעיקר מהמבורג ומברלין. גילם של הנערים נע בין 14 ל-18, רובם תלמידי תיכון, הגם שהיו בקרבם מבוגרים יותר. הימפקמפ הזמין את מי שהיה מורהו הפרטי, הנס לייפלט להצטרף לקבוצה ולהאזין למוזיקה במועדון "הפני קלאב". חברי הקבוצה הלא מאורגנת (מתוך אידאולוגיה, אין מנהיג) לבשו חולצות משובצות עם צווארון לבן ומכנסיים רחבים. הנערים לבשו מעיל ארוך שהגיע עד ברכיהם. נערי הסווינג חיפשו אחר דרך החיים הבריטית, ומצאו אותה במוזיקת הסווינג אשר הייתה אסורה בגרמניה הנאצית. בגרמניה שאז, מוזיקת הסווינג הוגדרה כ"מוזיקה מנוונת". חברי התנועה התנגדו לאידאולוגיה ולמשטר הנאצי, ובמיוחד לתנועת "הנוער ההיטלראי" (ה-Hitlerjugend)..
הוא וחבריו טורסטן מילר, גרד שפיצברט והנס לייפלט, שהיה מבוגר ממנו בארבע שנים ומי שהיה חונכו לפעמים, באו במגע עם קבוצת ההתנגדות של סניף המבורג של הוורד הלבן. המשתתפים שהיו בודדים ניהלו דיונים על ביצוע הפגנות ומצעדי מחאה נגד המשטר הנאצי. הם חשבו לארגן מצעד מעל יונגפרנשטיג ולפוצץ את מפקדת הגסטפו של המבורג בשטאדטהאוסברוק או את גשר לומברד הממוקם מעל נהר האלסטר. רעיונות אלה לא יושמו.
ב-12 במאי 1942 הוא נעצר לזמן קצר בגל מעצרים רחב היקף של הגסטפו. הוא הובא לבית המעצר שהיה ממוקם בברגדורף.
הימפקמפ שוחרר ונעצר שוב ב-1 בדצמבר 1944. הוא נכלא בכלא משטרת פוהלשבוטל ושוכן באגף C. הוא עונה בכלא וביוני 1944 הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה שם שובץ לעבודות כפייה. משפטם שלו ושל חבריו לתנועה, חברי קבוצת נערי הסווינג ופעילי התנגדות של סניף תנועת ההתנגדות הוורד הלבן התקיים בהמבורג. באפריל 1945 הובאו בפני בית המשפט העממי בהמבורג. האסירים הוחזקו בשטאנדל. הצבא האמריקני התקדם לכיוון העיירה וב-12 באפריל 1945 שוחררו האסירים הצעירים ובכללם הימפקמפ על ידי מנהלת בית הסוהר.
מבצע צרצר
בשבי
מיד לאחר כניעתם תיאמו הלוחמים גרסאות שיעקובי הוא רב-טוראי וכל השאר טוראים. בהגיעם לכלא הסורים חקרו כל אחד בנפרד תוך שימוש בעינויים על מנת לקבל את המידע על המבצע. אורי אילן, שפחד שלא יעמוד בעינויים ויסגיר סודות מדינה, התאבד בתאו ב-13 בינואר 1955. לאחר שלושה שבועות בשבי נשברו מאיר יעקבי ומאיר מוזס בחקירה. במהלך חקירה של מאיר מוזס נכנס גבר בלונדיני שהכיר מאימוניו בבריכת בת גלים שבחיפה. אותו אדם ידע מהי דרגתו של מוזס, ובעקבות כך נשבר בחקירה. הם סיפרו לחוקרים שהם התקינו מכשיר ציתות והובילו את הסורים למקום. המכשיר היה ממולכד והם התכוונו להשמיד אותו למרות שהפיצוץ יגרום למותם. הם הזהירו קצין או"ם קנדי שלא יתקרב אליהם. מיד עם פתיחת המכשיר הפתיל נדלק ויעקבי אמר "פוצץ" אך חומר הנפץ לא התפוצץ כי היה רטוב. כאשר סיפר בחקירתו בארץ על אותו גבר בלונדיני, מוזס קיבל הוראה לשמור על כך בסוד.
ניסיונות לשחרר את הלוחמים
אחר שנפלה החוליה בשבי, אישר שר הביטחון פנחס לבון לרמטכ"ל משה דיין לחטוף מטוס צבאי אם יחצה את הגבול או יתקרב אליו, לצורכי מיקוח. דיין הורה לחיל האוויר בניגוד לדעת לבון לחטוף מטוס אזרחי, וב-12 בדצמבר אילצו מטוסי חיל האוויר, מטוס אזרחי סורי שהיה בדרכו למצרים לנחות בשדה התעופה לוד בתואנת שווא שחדר למרחב האווירי הישראלי. על סיפון המטוס היו עשרה נוסעים ואנשי צוות. ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת דחה את ההצעה להשתמש בנוסעים כקלפי מיקוח להחלפת שבויים. "אנחנו לא פיראטים, אנחנו נוהגים כבני אדם", אמר. על פי דן מרגלית, ארגונים בינלאומיים הציעו לח"כ פייגה אילנית אימו של אורי אילן, לפעול לשחרורו, בשל היותה של האם חברת מפ"ם. היא הסכימה, ובלבד שהשחרור יהיה "לא לבד. אורי ישוחרר עם כולם".
השחרור והקלון
מפקדי הפעולה, סגן מאיר מוזס וסמל מאיר יעקבי, נשפטו על כך שלאחר שלושה שבועות של עינויים בכלא הסורי מסרו את מקומו של מתקן ההאזנה. מוזס הורשע ודרגותיו נשללו ממנו. למרות חוסר הצדק, חוסר ההערכה והפגיעה האישית של הפיקוד הצבאי המשיך מוזס לשרת במילואים במשך 11 שנים כטוראי. גם יעקבי הורד בדרגה, אך חזר לשרת בצנחנים. במבצע קדש כחצי שנה לאחר שחרורו נהרג יעקבי, שהיה אז סגן מפקד סיירת צנחנים, בעת המבצע, בקרב במעבר המיתלה.
רק בשנת 1969 טוהר שמם של יעקבי ומוזס והושבה להם דרגתם, בעקבות מסמכים שנתפסו לאחר מלחמת ששת הימים. מן המסמכים עלה שהשניים, בעת שחשפו את מכשיר ההאזנה, ניסו להשמיד אותו באמצעות מטען חבלה שהיה בתוכו, תוך הקרבת חייהם, ולמנוע את גילוי הטכנולוגיה בה פעל המכשיר.
לאחר שחרור אלחנן טננבאום חש מאיר מוזס תחושת חוסר צדק על היחס שקיבלו הוא וחבריו כששבו מהשבי הסורי, לעומת היחס שקיבל טננבאום. מוזס פנה לגורמים הרשמיים על מנת לתקן את העוול. הסנגור הצבאי הראשי, אל"ם דני עפרוני, ועורך דינו של מאיר מוזס, עו"ד זאב פישר, הגישו בקשת חנינה לנשיא המדינה, וכן ביקשו להעלות את מוזס (שעד אז הספיק להתקדם עד לדרגת רס"ן), לדרגת סא"ל, מתוך כבוד לפועלו. ב-3 בפברואר 2005, כחמישים שנה לאחר האירועים שבגינם נשפט, חנן הנשיא משה קצב את מאיר מוזס בהמלצת שר הביטחון שאול מופז, וטיהר את שמו. לאחר מתן החנינה העלה מוזס על נס את השוני שביחס החברה הישראלית לשבויים, בין התקופה שבה נפל בשבי ובין ימינו אנו. ב-10 במאי 2005 הוענקה למאיר מוזס, בטקס בראשות ראש אכ"א, דרגת סא"ל. בטקס זה השתתפו בניו דרור ורונן מאור, אהוד ברק, פרקליטיו של מוזס, ויובל לוי שהיה התובע במשפטו.
ב-24 בספטמבר 2007 העניק שר הביטחון אהוד ברק את צו החנינה המקורי לאמו של יעקבי.
נוטרדאם דה ז'רוזלם
נוטרדאם דה ז’רוזלם (מצרפתית: Notre Dame de Jérusalem - "גבירתנו של ירושלים", שם רשמי באנגלית: Pontifical Institute Notre Dame of Jerusalem Center) הוא בניין ומתחם בסמוך לכיכר צה"ל בירושלים, שנבנה במקורו על ידי הרוזן הצרפתי-קתולי דה פיילה כחלק מהמתחם הצרפתי. בניית הבניין הראשי החלה ביוני 1885 והסתיימה בשנת 1904, על פי תכנונו של האב אטיין בובה. הבניין שימש במקורו אכסניה לאירוח צליינים צרפתים-קתולים תחת השם נוטרדאם דה פראנס (Notre Dame de France), אך בתקופות מספר לאורך ההיסטוריה הוסב ייעודו לשימושים אחרים. כיום הבניין, שהוכר כאתר מורשת בישראל, משמש כבית מלון יוקרתי בבעלות הוותיקן המייעד עצמו בעיקר לאירוח מאמינים נוצרים . כמו כן, פועלים במקום כנסייה ומרכז כנסים.
הרקע להקמת האכסניה
בשנת 1882 חזר הרוזן דה פיילה לירושלים יחד עם עוד כאלף צליינים קתולים, אירוע שזכה לכינוי "שיירת האלף", כאשר מטרתם הייתה ליצור משקל נגד הצליינות הרוסית בירושלים שהתחזקה. לאחר שהגיעו הצליינים הצרפתיים באוניות פאר דרך נמל חיפה, גילה הרוזן דה פיילה שהאכסניות הקיימות בעיר לא מספיקות לאכסן את כולם, ולכן אלף צליינים נאלצו להשתכן באוהלים מאולתרים וצנועים במתחם הצרפתי. בשלב זה הבין הרוזן שיש צורך במקום לינה חדש לצרפתים. הרוזן אסף את ההון הנדרש כדי לבנות אכסניה, והחל את הבנייה ב-10 ביוני 1885. בשנת 1904 המבנה שתוכנן על ידי האב אטיין בובה, היה מוכן ללינה, אף על פי שכבר בשנת 1888 הוא פתח את שעריו.
שלהי התקופה העות'מאנית ומלחמת העולם הראשונה
עם סיום בניית המתחם הענק במהלך שנת 1889, הצרפתים ביקשו מהעות'מאנים לפרוץ שער חדש ממול למנזר כדי להקל עליהם בדרכם לכנסיית הקבר הקדוש שברובע הנוצרי הסמוך. העות'מאנים, לבקשתם של הצרפתים, פרצו את השער שקיבל את השם "השער החדש".
תחילה נוהל המתחם על ידי הנזירים האסומפסיוניסטים עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה השתלט הצבא הטורקי על הבניין, הציוד שבו נבזז וחלק ממתקניו נהרסו. הטורקים כינו את הבניין בשם "מנזל", וערכו בו אירועים מפוארים לתושבי ירושלים כדי להרים את המורל ולחזק את הרוח הפטריוטית.
תקופת המנדט הבריטי
בשנת 1918, לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים, חזר המתחם לידי הנזירים האסומפסיוניסטים. במלחמת העולם השנייה הופקע הבניין על ידי הצבא הבריטי עד מלחמת העצמאות.
מלחמת העצמאות
לאחר עזיבת הבריטים היו היהודים והערבים מעוניינים להשתלט על המנזר, שבשל מיקומו האסטרטגי בנקודה גבוהה שחולשת על הסביבה היה בעל חשיבות צבאית. תחילה, כנופיות של עיראקים ומתנדבים ערבים מצפון אפריקה פרצו לבניין והשתלטו על אגפיו, אך במאי 1948, כחלק ממבצע קלשון שנועד לתפוס את מאחזי הבריטים בירושלים מיד עם עזיבתם, נכבש המנזר על ידי חטיבת עציוני. הכיבוש נעשה כך: יחידה של האצ"ל ניסתה לפרוץ לירושלים דרך השער החדש, אך לאחר שלוחמיה הגיעו לאזור כיכר אלנבי (כיכר צה"ל כיום) הם נלכדו באש שנורתה ודרך נסיגתם נחסמה. פלוגת יהונתן של הגדנ"ע וכוחות חטיבת עציוני של ההגנה הגיעו לעזרתם בקרב קצר שהתנהל בחצר הנוטרדאם, כאשר בסיומו ברחו הערבים והמתחם נכבש על ידי כוחות "ההגנה".
לאחר מכן שב הלגיון הערבי כדי לנסות לכבוש אותו פעם נוספת. טור של הלגיון שכלל משוריינים, תותחנים וחיל רגלים הסתער על המנזר. התוקפים התכוונו לכובשו ולהמשיך לירושלים העברית, אך בקבוק מולוטוב שהשליך נער בן 16 מהקומה השנייה הצית את המשוריין הראשון שהגיע לבניין. כשנפגע המשוריין השני, החלו כוחות הלגיון בהסתערות, אך נתקלו באש חזקה וברחו. בזמן ההפוגה השנייה, ב-19 בספטמבר 1948, הטמינו הערבים חומר נפץ למרגלות האגף המזרחי של המנזר וכתוצאה מהפיצוץ קרסו חלק מקירות האגף. קרב זה הוצנע ולא זכה לפרסום רב, אך לאחר שנים של מאמץ בהוהלת עדנה בריל, שאביה נפל בקרב זה, הוקם אתר הנצחה לקרב נוטרדאם בכיכר צה"ל הנמצא ליד מקום הקרב. במקום הוצבו לוחות עם שמות הנופלים והסבר על הקרב.
בתקופת ירושלים המחולקת
בסיום מלחמת העצמאות נמצא המתחם על הקו העירוני, גבול שחצה את ירושלים החל משנת 1948 עד 1967. צה"ל הפקיע לצרכיו את האגף המזרחי אשר מגגו הרחב ניתן לתצפת על ירושלים, במיוחד על הפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה. האכסניה הוחזרה לבעליה, ומדינת ישראל הסכימה להשתתף בהוצאות שיקום המבנה. חלק מהבניין המשיך לשמש כאכסניה לצליינים, אך גם יהודים התגוררו בו באופן זמני. גג המלון שימש נקודת תצפית לתיירים בירושלים המערבית.
בתקופת ירושלים המאוחדת
לאחר מלחמת ששת הימים, ב-18 ביולי 1967, נערך במקום טקס צנוע, שבו החזיר מפקד חטיבת ירושלים את האגף המופקע לידי נציג המנזר. בסיום הטקס נמסר לידי הנזירים שי, קופסת עץ זית ועליה כתובת: "לאבות הכנסייה נוטרדאם דה פראנס, בהוקרה ובברכה מצבא ההגנה לישראל". בתוך הקופסה היה מפתח, שסימל את החזרת האגף שהופקע לידי בעליו.
בשנת 1970, לאחר שהבניין עמד נטוש מספר שנים, מכר אותו מסדר האבות האסומפסיוניסטים ל"הימנותא", חברת בת של הקרן הקיימת לישראל. פעולה זו נעשתה ללא אישור הכס הקדוש ברומא, והביאה למאבק משפטי להחזרת הנכס. הכס הקדוש טען שלמסדר אין סמכות למכור את הנכס השייך לכלל הכנסייה הקתולית. בינתיים העבירה הימנותא את הבניין לרשות האוניברסיטה העברית, וזו עמדה להופכו למעונות סטודנטים. לאחר שנה וחצי של דיונים הושגה פשרה, הבניין הושב לידי הכנסייה הקתולית, והושב סכום הכסף ששולם עבורו בתוספת ריבית.
כיום משמש הבניין כבית מלון יוקרתי בבעלות הוותיקן, ובנוסף פועלים במתחם כנסייה ומרכז כנסים.
מבנה
תוכנית הבניין נעשתה על ידי האב אטיין בובה, איש המסדר, בסגנון המשלב אדריכלות נאו-קלאסית ומודרנית, תוך שימוש במוטיבים מזרחיים.
מבנה הבניין הראשי הוא מלבני, אורכו כ-90 מטרים, במרכזו קפלה ומשני צדיו אגף ניצב שאורכו כ-45 מטרים. הבניין, אשר גובהו הוא כ-23 מטרים, כולל ארבע קומות וקומות מרתף. במרכז כל הקומות העליונות נמצא מסדרון אמצעי צר, ומשני צדדיו שורת חדרים, כאשר כל חדר נועד למגורי ארבעה צליינים. החדרים קטנים בגודל של 4×2.5 מטר, כאשר יש בכל אחד מהם חלון אחד.
על גג הבניין, אשר מוקף מעקה אבן, שני מגדלי פעמונים אשר נבנו בשלב מתקדם של הבנייה. בין המגדלים עומד פסל של המדונה והילד.
שיפוץ
בשנת 1973 הכין האדריכל האמריקני-איטלקי פרנצ’סקו מונטנה תוכנית לשיפוץ הבניין הראשי ולהוספת כמה מבנים אחרים בשטח המתחם הצרפתי בירושלים. לפי תוכניתו, שופץ המבנה כמלון צליינים יוקרתי, והתווסף במתחם אגף מנהל חדש. החללים שבקומת הקרקע שופצו ונהפכו לאולמות קבלה, חדרי אוכל וקפיטריות. כל שני חדרים שבקומות העליונות אוחדו לחדר אחד גדול עם חדר אמבטיה פרטי, כמקובל בבתי מלון מודרניים. השיפוץ נבוצע משנת 1975 עד 1985, והוא נחשב כשיפוץ המקצועי והטוב ביותר שנעשה בירושלים באותה תקופה.
במהלך השיפוצים נמצא אוסף תמונות היסטוריות בתוך ארגז גדול. בארגז היו בסך הכול כ-1,600 לוחות זכוכית, עליהם הודפסו תמונות נוף, תצלומים מחיי המנזר ותמונות של פרטי האוסף הארכאולוגי של המנזר. בתוך הארגז היו עוד שתי קופסאות קטנות בהם 207 לוחות זכוכית בהם אלפי צילומים של תושבי ירושלים מהמחצית הראשונה של המאה ה-20.
נובחנית שחורת-זנב
נובחנית שחורת-זנב (שם מדעי: Cynomys ludovicianus) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים המצוי בערבות אמריקה הצפונית.
הנובחנית היא קרובת משפחה רחוקה של המרמיטה ושל סנאי הקרקע והיא חיה במאורות ברחבי מרכז ארצות הברית ובדרום קנדה וצפון מקסיקו. אורכה הממוצע 36–43 ס"מ ומשקלה 0.6-1.3 ק"ג. היא בעלת פרווה זהובה בהירה עם זנב קצר ושחור.
הנובחניות חיות במושבות צפופות מתחת לקרקע ומתרחקות מהן רק לעיתים רחוקות. הן פעילות בחוץ וקוראות ללא הרף אחת לשנייה ומשם קיבלו את השם נובחניות. כאשר אחד הפרטים רואה סכנה הוא פולט קריאה חזקה וכולם רצים לתוך המחילות.
תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי
ייסוד התוכנית
המערכה בפולין בראשית מלחמת העולם השנייה הביאה את ממשלת בריטניה להכרה כי יהיה עליה לייסד כוח אווירי משמעותי על מנת לשרוד במאבק מול גרמניה הנאצית. על פי הערכתה שיעור האבידות בין צוותי האוויר צפוי להיות גבוה ולפיכך יהיה נחוץ להכשיר מדי שנה 20 אלף טייסים ו-30 אלף אנשי צוות אוויר במקצועות אחרים על מנת לעמוד בצרכי המלחמה.