cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זבאלד דה ורט
זמנים קשים במצרים מפילי אימה
ב-3 בספטמברא 1599, הגיעה המשלחת לבסוף לאוקיינוס השקט. עוד צרות פקדו את הספינות כאשר סופות גשם עזות נסחפו שלוש מן הספינות ואבדו, בעוד ה"גלוף" וה"טרובה" שמרו על קשר עין ביניהן במהלך הסופה וסופן שנהדפו חזרה אל תוך מצרי מגלן. כאשר איבדה ה"גלוף" בסופו של דבר את הקשר גם עם ה"טרובה", מצא עצמו רב החובל דה ורט אל מול צוות ממרה, שאיים לאלצו לשוב להולנד. ה"טרובה" מצאה לבסוף מחסה מן הסופה באי הצ'יליאני צ'ונוס, שם נקטלו אחדים מאנשי הצוות, לרבות מפקדם החדש, סימון דה קורדה, בידי ילידים. אלה ששרדו לא שבו מעולם לאירופה.
גם "הופ" ו"ליפדה" פגשו ילידים עוינים, שככל הנראה טעו לראות בהם ספרדים. הילידים הרגו את רבי החובלים של שתי האוניות ומספר גדול מאנשי הצוות. אחרי שהספינות חזרו ונפגשו, החליטו הימאים לפנות בכיוון יפן במקום אל איי מולוקה. ה"הופ" אבדה אחר כך בסערה עזה, אך ה"ליפדה", בפיקודו של רב חובל חדש, יאקוב קווקרנק, עם צוות מצומצם, הצליחה להגיע בסופו של דבר אל אוסוקי במחוז בונגו על האי קיושו ב-19 באפריל 1600. האנשים היו מותשים כל כך מתלאות המסע, שרק שישה מן ה-24 ששרדו היו מסוגלים להלך על רגליהם.
ה"גלוף" חוזרת להולנד
שלא כעמיתיו על ה"ליפדה", אונייתו של זבאלד דה ורט לא הגיע כלל לאסיה. הוא פגש את יורד הים ההולנדי אוליבייה ואן נורט, שיתפרסם לאחר זמן על אונייתו "מאוריציוס" כהולנדי הראשון, ורב החובל הרביעי בעולם כולו, שהקיף את העולם. עוד תרמה לפרסומו של ואן נורט באותו מסע העובדה, שהטביע את ספינת המלחמה התלת-סיפונית הספרדית "סן דייגו" במפרץ מנילה.
ואן נורט היה בקטע הראשון של מסעו ההיסטורי וגם היה אמור להפליג בנתיב צפון-מערבי, ועל כן ניסה זבאלד דה ורט לאחד כוחות עם שתי האוניות של ואן נורט. אבל ספינתו של דה ורט לא יכלה לעמוד בקצב אוניותיו של ואן נורט, הן משום שאנשי צוותה היו חלשים מדי והן משום שאוניותיו של ואן נורט היו מהירות ממנה. אף על פי כן, הן ואן נורט והן דה ורט נהדפו בסופו של דבר אחורה, בכיוון מזרח, שוב אל תוך המצרים, ושם נפגשו שני רבי החובלים בפעם השנייה. ואן נורט, שיצא מרוטרדם עם ארבע ספינות, איבד זה עתה שתיים מהן בסופות האימתניות של מצרי מגלן, אך היה נחוש בדעתו לפלס את דרכו אל מעבר לאוקיינוס השקט. דה ורט, לעומת זאת, קיווה לחזק מצבם הגופני של אנשי צוותו לפני שינסה שוב לחצות את האוקיינוס השקט. לשם כך התכוון דה ורט להפליג אל חלקם המזרחי של המצרים ושם לצוד פינגווינים ב"איי הפינגווינים". תוכניותיו לא יצאו לפועל, כיוון שרוחות עזות הדפו שוב את ספינתו מזרחה. אז החליט דה ורט להחזיר את אנשיו הביתה, להולנד.
בדרכו חזרה, צפה את איי פוקלנד וניסה לעגון בהם בינואר 1600. הספינה עברה את קו המשווה במרץ 1600 וביקרה באיים האזוריים ב-6 ביוני. כשהגיעו לבסוף להולנד ב-13 ביולי 1600, היו רק 36 מבין 105 אנשי צוותה המקוריים של ה"גלוף" בחיים.
אונייתו המקורית של דה ורט, ה"בלידה בודסכאפ", הגיעה למצב חמור כל כך של העדר צידה, שבנובמבר 1599 לא הייתה להם ברירה אלא להפליג אל תוך הנמל הספרדי ולפראיסו בצ'ילה. עקב מלחמת שמונים השנה שבה היו הספרדים וההולנדים נתונים אותו זמן, הוחרמה הספינה מיד והצוות נכלא לזמן ממושך. למעשה, רב החובל, דירק גריץ פומפ, שעבד לפנים אצל הפורטוגזים במסעות ליפן ולסין, הוחזק במאסר עד 1604, אז שוחרר לבסוף והורשה לחזור הביתה הודות לחילופי שבויים בין הולנד לספרד.
זכויות להט"ב באיי שלמה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באיי שלמה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עונש של עד 14 שנות מאסר דה יורה, אם כי לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כפלילית באיי שלמה מאז שלטון האימפריה הבריטית בשנות ה-80 של המאה ה-19. קיום יחסי מין אנאליים או אוראליים עם אדם, הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים כאחד שלא למטרות רבייה, אסורים בעוד עבירה על הסעיף נושאת עונש מאסר עד 14 שנים על רקע סעיף 160 בפרק 26 של חוק העונשין של איי שלמה. ניסיון לקיים מין אנאלי או אוראלי שלא מטרות רבייה עלול להיענש עד 7 שנות מאסר, בעוד קיום "מעשה מגונה גס" עלולים להיענש עד 5 שנות מאסר. עם זאת לאורך השנים הסעיפים דווח כלא נאכפים בפועל בעוד מחלקת המדינה של ארצות הברית הצהירה כי לא היו קיימים דיווחים בין 2010–2013 על מעצרים או העמדות לדין על רקע הסעיפים.
תיירי להט"ב וזוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים זרים כאחד שמפגינים גילויי חיבה פומביים באיי שלמה עלולים להיתפס גם כן על רקע תוכן חוק העונשין דה יורה כמי שמבצעים "מעשה מגונה גס" שעלול להוביל לעונש מאסר של 5 שנים.
שודדים את הדוצ'ה
שודדים את הדוצ'ה (באיטלקית: Rapiniamo il duce) הוא סרט קומדיה היסטורית איטלקי משנת 2022. הסרט מספר את סיפורה של כנופיית פורעי חוק, אשר זוממת לשדוד את אוצרו של בניטו מוסוליני בשלהי מלחמת העולם השנייה.
זכויות להט"ב באיי שלמה
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
איי שלמה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
שודדים את הדוצ'ה
עלילה
מילאנו, 1945. גרמניה הנאצית שולטת בצפון איטליה באמצעות ממשלת בובות אשר נקראת הרפובליקה של סאלו, ומונהגת בידי הדוצ'ה בניטו מוסוליני. בעלות הברית מפציצות יומם וליל את ערי איטליה, וברור לכל שהסוף קרוב.
זכויות להט"ב באיי שלמה
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
בשנת 2017 בנאומו בפני קבוצת כנסייה מקומית, ראש הממשלה מנסה סוגברה הצהיר על התנגדותו ל-"הכשרה בחוק של נישואים חד-מיניים" באיי שלמה.
שודדים את הדוצ'ה
עלילה
פייטרו למברטי (פייטרו קסטיליאטו) הוא פושע אנוכי אשר מתפרנס בעיקר באמצעות מכירת נשק ומסמכים מזויפים למחתרת. שותפיו הם הצלף מרצ'לו (תומאסו רג'נו) והזייפן אמדאו (לואיג'י פידל). באמצעות פענוח שדר סודי, השלישייה מגלה שיד ימינו של מוסוליני אקילה בורסלינו (פיליפו טימי) מתכנן להבריח את האוצר של מוסוליני לשווייץ. למברטי מחליט לשדוד את האוצר, ולשם כך מרכיב צוות מיוחד אשר כולל את האסה (קוקו אדוג'אמה), כייסת צעירה ונועזת ואהובתו של אמדאו, וכן את ג'ובאני פברי (מאקיו קפטונדה) לשעבר נהג מרוצים ידוע שם, וכיום מכור לסמים, וכן אנרכיסט ופירומן מסתורי אשר ידוע רק בכינוי "מולוטוב" (אלברטו אסטורי). עד מהרה הם מגלים שהמשימה תהיה קשה משחשבו.
זכויות להט"ב באיי שלמה
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
ביוני 2018 הצהיר המושל הכללי של איי שלמה פרנק קאבוי  בעודו מכיר בקיומם של אזרחי להט"ב באיי שלמה באומרו כי "זה לא פסול להיוולד עם נטייה חד-מינית כהומוסקסואלים או כלסביות. אומרים שזה הוא נושא ביולוגי ומעבר לשליטה אינדיבידואלית" חזר על התנגדותו להכשרת נישואים חד-מיניים במדינה וגינה כל ניסיון לשנות את תוכן חוק הנישאים הקיים בעודו מצדיק את התנגדותו בהתייחסות לקוד הפלילי שקיים בחוק העונשין שאוסר על קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה והתייחסות הביבליה לנושא על רקע היותו "אדם דתי".
הגנה מפני אפליה
בטיוטה הראשונה במהדורת 2009 של החוקה החדשה של איי שלמה, נטייה מינית נכללה במפורש כעילה אסורה לאפליה. במהדורת 2011 ובטיוטת 2013 לא היה אזכור לעילה, בעוד הטיוטה השנייה והאחרונה של 2014 שפורסמה ב-6 במאי לא כללה גם כן נטייה מינית או זהות מגדרית כעילות מוגנות מאפליה בתוכן שלה.
מגפת הקורונה בסלובקיה
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בסלובקיה, התפשטה אל המדינה בתחילת מרץ 2020. סלובקיה סגרה את גבולותיה ונכנסה לסגר זמן קצר לאחר התגלות המקרים הראשונים, ונכון למאי הייתה אחת המדינות שנפגעו במידה הקטנה ביותר באירופה.
התפשטות המגפה
ב-6 במרץ הודיעה סלובקיה על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בגבר בן 52 שלא עזב את הארץ ונדבק מבנו אשר היה בוונציה, איטליה בנו נבדק ונמצא חיובי למחרת, ולא הראה סימפטומים לפני כן.
ראש עיריית ברטיסלאבה מסיבת עיתונאים, ראש עיריית ברטיסלבה מטוס וואלו הודיע כי החל מיום שלישי כל מוסדות החינוך: גנים, בתי ספר, אוניברסיטאות בברטיסלאבה ייסגרו עד יום שישי.
ב-12 במרץ הודיעה ראש ממשלת סלובקיה, פיטר פלגריני כי תכניס בדיקות גבולות, תפסיק את הנסיעות הבינלאומיות אל המדינה וממנה ותסגור בתי ספר בזמן שהיא תגביר צעדים להילחם בנגיף הקורונה. כמו כן, הודיעה סלובקיה כי היא תאסור כניסת אזרחים זרים שהם אינם תושבי קבע או אזרחים במדינה.
ב-13 במרץ הודיעה סלובקיה כי היא תסגור את שלושת נמלי התעופה הבינלאומיים בשטחה: ברטיסלאבה, קושיצה ופופרד.
ב-16 במרץ הכריזה סלובקיה על מצב חירום לאומי על רקע התפרצות נגיף הקורונה במדינה, והורתה על סגירת כל החנויות פרט לחנויות מזון, בתי מרקחת, בנקים, תחנות דלק וסניפי דואר משעה שש בערב.
ב-18 במרץ תחנת הרכבת השנייה בגודלה וגם בינלאומית בברטיסלבה-פטרזלקה הפסיקה את כל הובלת הנוסעים וסגרה גם את המעבר המחבר בין רחובות Panónská ו-Kopčianska.
ב-20 במרץ דווח כי כל המשחקים בליגת העל בכדורגל בסלובקיה: ליגת פורטונה תדחה עד לפחות חודש מאי עקב התפרצות הנגיף. דווח כי, סלובנאפט תרמה 6 מכונות הנשמה לבית החולים האוניברסיטאי בברטיסלבה (UNB).
באותו יום, בשעת ערב מאוחרת הביא מטוס ראשון 198 נוסעים על סיפון הסלובקים שמוכנים לחזור הביתה מחו"ל. המטוס הגיע מהממלכה המאוחדת, כל הנוסעים נבדקו ועברו הסגר חובה במרכז בגבקובובו.
ב-21 במרץ מפעילי סלולר סלובקיים הציעו הצעות וחבילות שונות שיעזרו ללקוחותיהם, החל משיחות חינם למספרי שירותי בריאות, מהירות מוגברת ונפח חבילות נתונים, כמו גם ערוצי בידור, בעיקר לילדים. הסלובקים שחזרו הביתה בעזרת הממשלה מילאו את כל שלושת מתקני ההסגר (Gabčíkovo, Liptovský Ján, Donovaly) שבניהול משרד הפנים. אחד רביעי נפתח בוויסוקה טאטרי שבסמכותו של משרד ההגנה. בנוסף על כך, הבנקים הודיעו כי יאפשרו ללקוחות לדחות את התשלומים החודשיים שלהם על הלוואות.
ב-23 במרץ הודיע ראש ממשלת סלובקיה החדש, איגור מטוביץ', כי הוא רוצה להגדיל את מספר הבדיקות היומיות, ולבחון 3000 איש בכל יום.
ב-30 במרץ ביקש שר הבריאות החדש, מרק קראצ'י, מכל היכולים לתרום דם, ככל שיוכלו.
ב-21 באפריל פורסמה אסטרטגית היציאה המורכבת מ-4 שלבים ותלויה ברמת התחלואה.
עד ספטמבר התחלואה הייתה קטנה ממאה ואז החלה עליה לכ-800 בתחילת אוקטובר ול-3,362 בסופו. בניסיון להימנע מסגר, בוצע מבצע בדיקות אנטיגן מהירות לכל התושבים מגיל עשר ומעלה, במטרה לאתר מפיצים אסימפטומטיים ולעצור את התפשטות הנגיף. מי שסירב היה אמור להיכנס לבידוד. בדיקות אנטיגן נחשבות פחות מדויקות מPCR.
עקב עלייה בתחלואה, סלובקיה הטילה הגבלות מחמירות על אזרחים לא מחוסנים החל מ-22 בנובמבר. רק אזרחים שחוסנו או החלימו ממחלת הקורונה בששת החודשים האחרונים יורשו להיכנס למסעדות, לקניונים, לחנויות עם מוצרים לא חיוניים, לפעילויות ספורט ולאירועים ציבוריים. חלק מהשירותים יתמודדו עם הגבלות נוספות אפילו עבור המחוסנים, באזורים שנפגעו בצורה חמורה יותר. רוב האזורים ידרשו מאזרחים לא מחוסנים להיבדק במקום העבודה. ההגבלות יהיו בתוקף למשך שלושה שבועות, אך ראש הממשלה ציין כי ניתן ליישם מגבלות נוספות אם המצב לא ישתפר. הוא כינה את המדיניות הזו "סגר לבלתי מחוסנים". ב-24 בנובמבר הוחלט על סגר שהוטל על כל האוכלוסייה.
Mutations
Mutations הוא אלבומו השישי של האמן האמריקאי בק, שיצא ב-1998 בGeffen Records. למרות שהוא פחות מצליח מסחרית מאלבומו הקודם Odelay, האלבום Mutations ביסס את בק כאמן אקלקטי וחדשני בזכות ערבוב חסר סימפולים של ז'אנרים מוזיקליים שונים, שכוללים טרופיקליה, בוסה נובה, קאנטרי, ובלוז. האלבום זכה בגראמי בקטגוריית "האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר".
הקלטות
Mutations הופק על ידי נייג'ל גודריץ', שהיה מוכר באותה תקופה בזכות עבודתו עם רדיוהד. סגנון ההפקה היה מאוד שונה מזה של אלבומו הקודם Odelay, שהיה מאוד מושפע מהיפ הופ ומכיל הרבה סימפולים. גם התוכן המילולי של Mutations הוא יותר קודר ורציני מאשר זה שב Odelay, כדוגמה בשירים "Nobody's Fault But My Own" ו"Dead Melodies".
שחרור
לפני שהתחיל להקליט את האלבום, בק קיבל אישור מחברת התקליטים שהיה חתום איתה, גפן רקורדס, לשחרר את Mutations בחברת התקליטים העצמאית Bong Load Records. אולם, כשהמנהלים בגפן שמעו את האלבום, הם הפרו את ההסכם ושיחררו את האלבום בעצמם. זה הוביל לתביעה שהוגשה על ידי בק נגד גפן. בדומה לכך שהתקליט היה בסגנון שונה במידה ניכרת מזה של Odelay, מאמצי השיווק של גפן רמזו כי האלבום לא היה אלבום המשך "רשמי", אבל זה לא זכה לאמון רב מצד עיתונות המוזיקה.
לסינגלים ששוחררו, "Tropicalia", "Cold Brains", ו"Nobody's Fault But My Own", לא נעשו וידאו קליפים שקידמו את האלבום.
Mutations הגיע למקום ה13 באמריקה, ונכון ליולי 2008 האלבום מכר 586,000 עותקים בארצות הברית.
קטעי בונוס
יש מגוון של קטעי בונוס להדפסות הלא אמריקאיות של האלבום."Runners Dial Zero", "Halo of Gold", "Black Balloon", ו"Electric Music and the Summer People"(הקלטה מחדש של בי-סייד מתקופת Odelay) הם מבין השירים המופיעים, כל אחד בנפרד, בגרסאות הבינלאומיות של האלבום.
הקרב על תל חי (דרמת טלוויזיה)
הקרב על תל חי היא דרמת טלוויזיה בת 43 דקות שכתב וביים עודד רסקין והוקרן בערוץ 2, קשת, בשנת 1999. הוא מומן על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וזכה בפרס אופיר לדרמה הטובה ביותר לשנת 2000.
אודות ההפקה
הרעיון לדרמת הטלוויזיה עלה במוחו של עודד רסקיו בשיעור של אתגר קרת בו השתתף במסגרת לימודיו לתואר הראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. התלמידים התבקשו לכתוב סיפור קצר. רסקין סיפור היתולי על קשיש ששרד את הקרב על תל חי ומספר שכאשר טרומפלדור אמר את המשפט "טוב למות בעד ארצנו" הוא כלל לא גסס, אבל מכיוון שהמשפט היה מוצלח הרגו אותו. בעקבות הבדיחה ערך רסקין תחקיר אודות הקרב על תל חי, בו התוודע לדמותה של דבורה דרכלר, שהייתה החלל הראשון בקרב. הוא החליט לספר את סיפור הקרב מנקודת מבטו של מתיישב אנונימי שמאוהב בדבורה דרכלר. זה היה סרט הגמר של רסקין במסגרת לימודי התואר הראשון שלו.
הסרט מצולם כמערבון מנקודת מבטן של הדמויות הלא מוכרות.
ביר
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
לירז (שיר)
לירז הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, כשיר הנושא, הפותח את אלבום הבכורה שלו, "לירז". בדומה לשאר שירי האלבום, הוא נכתב על ידי רוסו ביחד עם רון ביטון, דור גל, ג'ורדי, איתי שמעוני והצמד Triangle והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle.
רקע וכתיבה
השיר כולל דיאלוג בין "סטטיק" ל"לירז" – האדם העומד מאחורי דמותו של סטטיק. לאורך השיר, הם מנהלים שיח בו הם מזכירים אירועים משמעותיים מחייו האישיים של "לירז", והמקצועיים של "סטטיק" ומאשימים בהם אחד את השני, ובהם הגירושים מאשתו שרית פולק, פירוק הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, תיק האימוץ שלו ומחיר התהילה.
במסיבת השמעה לעיתונאים לאלבום "לירז", סיפר סטטיק על השיר:
קבלה ביקורתית
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה וצוין כאחד השירים הטובים ביותר באלבום "לירז" על ידי מבקרים רבים. בביקורת לאלבום, עינב שיף מ-ynet ציין את שיר זה לחיוב וסימן אותו כאחד השירים הטובים ביותר באלבום, באומרו: "זה בדיוק הפוטנציאל שהיה טמון בסטטיק מלכתחילה: יכולת התבוננות לא רעה, כושר התנסחות שקרוב יותר לאזורים של טונה מאשר לפופ העכשווי שאותו הוא סייע לעצב וגם אוזן מוזיקלית שעדיין כרויה למה שהילדים אוהבים. כל אלה, לצד הכריזמה והחן הטבעיים, מפצים על מה שאין לו כראפר ובוודאי כזמר. וזה בסדר: להרבה מהם אין שיר חזק ומרשים כמו 'לירז'". באופן דומה, טען נדב מנוחין מוואלה! כי שיר זה הוא "הרגע הכמעט יחידי באלבום שמורגשת בו תעוזה או צעד לעבר משהו חדש".
דוד מאיר מועלם ממאקו ציין את השיר לחיוב ואמר כי הוא "שיר מעניין עם טקסט חשוף במיוחד, בטח ביחס לרמת הסלביות של הדובר, והפזמון באווירת אימג'ן דרגונס הוא פיצוח מעולה שהופך את המונולוג-דיאלוג הזה למשהו מדבק שיכול לעוף ברדיו". עם זאת, מתח ביקורת על חוסר המקוריות ברעיונו של השיר, וטען: "זה כנראה אחד הטריקים הכי ישנים בספר, והמחווה ל'סטן' של אמינם ברורה". עומרי פיינשטיין מטיים אאוט ציין את פזמונו של השיר כחסרון, אך טען כי לשיר "קונספט מעניין, הפקה מרשימה ובתים מצוינים".
דודי פטימר ממעריב אונליין טען כי השיר "מעורר סקרנות, לא רק כי סטטיק חוזר בו לשורשיו ולמקורות כראפר ועושה ראפ פרופר, אלא כי הוא מספק הצצה אותנטית לעולמו הפנימי, למאבק הכוחות העצום בינו לבין הדמות שעטה עליו, לרגעי השבירה והכאב לצד ההצלחות הגדולות, להלקאה העצמית על המחיר שההצלחה גבתה ממנו ואולי ההבנה שהשמירה האבסולוטית על התדמית לא באמת שווה את המחיר שהוא מוכן או רוצה לשלם, וכי במהלך הדרך הוא שכח את הסיבה שלשמה הוא הפך לאמן – המוזיקה".
הצלחה מסחרית
ב-24 שעות הראשונות לצאתו, צבר השיר למעלה מ-30 אלף השמעות בפלטפורמת ספוטיפיי והגיע למקום השלישי במצעד הישראלי של הפלטפורמה. זו הבכורה היומית הגדולה ביותר של שיר ישראלי במצעד מאז "Sucks to Know You (FU)" של מרגי. ביוטיוב, נכנס השיר למקום הראשון בדירוג "הסרטונים החמים" בישראל תוך פחות מיממה.
גם בתחנות הרדיו זכה השיר להצלחה. עוד לפני צאתו של האלבום "לירז", נכנס השיר לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ, לצד "להיט של שיר אחד" מתוך אותו אלבום. השיר נכנס למקום העשירי במצעד הרשמי של גלגלצ. כשבועיים לאחר מכן, הגיע השיר למקום הראשון במצעד והיה לשירו הראשון של סטטיק כאמן סולו שהגיע להישג זה, והתשיעי כולל שירי הצמד סטטיק ובן-אל תבורי. במצעד העשירייה של כאן גימל, נכנס השיר למקום הרביעי.
יש לי הכול
יש לי הכול הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שירי מימון. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2017, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה החמישי של מימון, "נשימה", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי המשורר והפזמונאי נעם חורב, והולחן על ידי אלנתן שלום.
הסינגל סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, אשר העניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי קובי פלשמן והועלה לערוץ היוטיוב של שירי מימון ב-23 באוקטובר 2017. נכון לאוקטובר 2021, צבר הקליפ למעלה מ-1.4 מיליון צפיות.
אירטון ופרי - תלת אופן חשמלי
אירטון ופרי - תלת אופן חשמלי (באנגלית: Ayrton & Perry Electric Tricycle) הוא רכב חשמלי מונע מצבר, בתצורת תלת אופן, שיוצר באנגליה, בשנת 1882 על ידי 2 הפרופסורים "William Edward Ayrton" ו-"John Perry."
הדגם הוצג לראשונה באוקטובר 1882, בנסיעה ברח' קווין ויקטוריה בלונדון.
יחיאל מיכל פיינשטיין
ילדות ונערות
נולד בעיירה אוזדה, על יד מינסק, שהייתה אז חלק מן האימפריה הרוסית. אביו, הרב אברהם יצחק פיינשטיין, נפטר בהיותו בן שבע. לאחר שהתייתם לקח אותו תחת חסותו דודו, הרב משה פיינשטיין, ששימש באותה עת כרבה של הקהילה החסידית באוזדה. לאחר זמן מה עבר לגור עם סבו הרב דוד פיינשטיין בסטרבין, שבה כיהן כרב המקומי. הוא למד בתקופה זו עם סבו, ועם דודו הרב מרדכי פיינשטיין, לימים רבה של שקלוב. בשל תקופה זו דבק בו מאוחר יותר הכינוי "מיכל סטרבינר".
לאחר בר המצווה שלו עברה אמו הרבנית אסתר לגור בבית הוריה בסלוצק והוא החל ללמוד בישיבת סלוצק אצל הרב איסר זלמן מלצר. הרב מלצר חיבב אותו לאחר שענה על שאלה שהציב לו כמבחן, באותה תשובה שענה תלמידו המפורסם, הרב נפתלי טרופ. בזמן המהפכה הבולשביקית עברה הישיבה לקלצק (אז בפולין), שבה שהה חתנו של הרב מלצר, הרב אהרן קוטלר, בראש סניף של הישיבה. הרב מלצר קיבל את אישור האלמנה פיינשטיין ולקח עמו את בנה. בקלצק שמע גם את שיעוריו של הרב קוטלר. אחרי שלוש שנים בסלוצק-קלצק, ולאחר עליית הרב מלצר לארץ ישראל, עבר לישיבת מיר, שם למד אצל ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל והמשגיח הרב ירוחם ליבוביץ. למרות גילו הצעיר תיאם לו המשגיח, חברותא עם יחיאל מיכל שלזינגר. חברו לחדר בבית שבו התאכסן, היה דוד פוברסקי. "חברותות" נוספים שלו במיר התפרסמו בעולם התורני: רבי אריה לייב מאלין, רבי יונה קרפילוב, ושלושה עילויים צעירים נוספים שנספו בשואה: אייזל וילנר, שלמה חומסקר ונפתלי וסרמן.
בעת לימודיו בישיבת מיר הגיעה אליו הידיעה על פטירת אמו. לעילוי נשמתה החל ללמוד, מלבד חומר הלימודים הישיבתי, גם את סדר טהרות. ברבות הימים נעשה מומחה לסדר זה, ולאחר פטירתו נדפסו כמה כרכים מחידושיו בו. הוא נסמך לרבנות בידי רבה של מיר, רבי אברהם צבי קמאי.
בחודש חשון ה'תר"ץ בא הרב מלצר מירושלים לחנוכת היכלה החדש של ישיבת קלצק. במעמד זה התייעץ עמו פיינשטיין לגבי המשך דרכו, ולפי עצתו נסע לבריסק ללמוד מפי רבה של העיר, רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בעקבות נסיעתו עם אחרים לבריסק נוצר בישיבת מיר נוהל קבוע שלפיו נסעו תלמידים מובחרים לתקופות השתלמות בבריסק, ללמוד את שיטת לימוד זו. בשנתיים שבהן למד בבריסק רכש בקיאות בסדר קדשים. לאחר שנתיים חזר לישיבת מיר למשך עשר שנים שבהן שב עוד פעמיים לבריסק לתקופות קצרות יחסית. כדי להיפטר משירות צבאי נסע להיבדק אצל רופא בסמוך להורדנה שנודע כמי שמנפיק אישורים על רקע בריאותי בקלות. בדרכו לשם נסע לראדין כדי לקבל את ברכתו של החפץ חיים. בדרכו חזרה מן הרופא התעכב כחצי שנה ללימוד בישיבת שער התורה מפי רבי שמעון שקופ.
תקופת מלחמת העולם השנייה
כשפרצה מלחמת העולם השנייה עבר עם בחורי ישיבות רבים אחרים לווילנה. בווילנה התקרב לרב חיים עוזר גרודזינסקי. גם הרב מבריסק הגיע באותם ימים לווילנה, ופיינשטיין נרתם לעזרתו, הכין עבורו מצות לפסח, וארגן מחדש את ה"קיבוץ", קבוצת הבחורים ששמעה שיעורים מפיו.
עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. מכריו ששהו בארצות הברית סידרו עבורו אשרת כניסה ובמהלך שנת 1941 הגיע לארצות הברית, באונייה היפנית האחרונה שיצאה לחופי ארצות הברית בטרם פרוץ מצב המלחמה בין שתי המדינות.
לאחר המלחמה
בארצות הברית מינה אותו הרב יוסף דב סולובייצ'יק לעמוד במקומו בראשות ישיבת "היכל רבינו חיים הלוי" בבוסטון, כאשר עבר לכהן כראש ישיבת רבנו יצחק אלחנן. כעבור שנה הזמינו דודו, הרב משה פיינשטיין, לעבוד לצדו כראש מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק. הוא צורף לאגודת הרבנים, היה פעיל בזירה הציבורית ונמנה עם ראשי ועד ההצלה. במסגרת פעילותו זו נסע לאחר תום המלחמה לצרפת כדי לסייע לפליטים היהודים. בחנוכה ה'תש"ו השתתף בכנסייה המכינה של אגודת ישראל בלונדון.
בהמשך השנה הגיע הרב פיינשטיין לארץ ישראל, הוא נקרא לשוחח בלימוד עם רבו לשעבר, הרב מבריסק, ובהמשך התארס ונישא לבתו ליפשא. החתונה התקיימה בירושלים בי"ז באב ה'תש"ו, והרב איסר זלמן מלצר היה מסדר הקידושין. שנתיים אחרי חתונתו (1948) חזר הזוג לארצות הברית שבה המשיך הרב פיינשטיין לכהן כראש ישיבה בישיבת תפארת ירושלים.
בישראל
בשנת ה'תשי"ב, 1952, עלה לישראל על מנת להשתקע בה בקביעות. הוא התיישב בתל אביב והקים בה כולל אברכים שנקרא "ישיבת בית יהודה". בתקופה זו נהג להתייעץ עם החזון איש שגר בבני ברק הסמוכה. בכולל זה למד והעביר שיעורים במשך חמישים שנה עד פטירתו. הוא היה מעביר 16 שיעורים בשבוע. השיעור בסוגיה הנלמדת בשעות הבוקר נמשך בשנים הראשונות כ-4 שעות מדי יום. בתקופות מאוחרות יותר הצטמצם זמן השיעור לכדי שעתיים.
בשנת תשל"ג (1973) נפטרה אחת מבנותיו ולאחר פטירתה עבר לגור בבני ברק. בשנת תשמ"ד (1984) חנך בניין חדש לכולל, ובו העביר כעשרים שיעורים מדי שבוע.
הרב פיינשטיין המשיך את השקפת בריסק. הוא התנגד לחוק טל, לנח"ל החרדי ולכל צורה של לימודים אקדמיים לחרדים. זמן קצר לפני פטירתו כתב: "לאחרונה פרצו הנציגים החרדים פרצות חמורות בחומת היהדות והישיבות בהקמת הנחל החרדי ומכונים להכשרת מקצועית, והעבירו חוק טל להחדרת חרב מסלולי הגיוס והתבוללות בהיכלי התורה, והם מחטיאי הרבים במעל שאין גרוע ממנו ובכוונתם להמשיך בדרך זה"..
בשבת ט"ו באייר ה'תשס"ג פונה לבית החולים תל השומר ועם צאת השבת נפטר. נקבר למחרת בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו
בנו הרב דוד הוא ראש כולל "בית יהודה".
חתנו הוא הרב צבי קפלן, ראש ישיבה בדרך בריסק בירושלים.
בתו הינדה הייתה נשואה במשך כעשור לרב אריה מלכיאל קוטלר. לבני הזוג לא נולדו ילדים. לאחר פטירת אביו, הרב שניאור קוטלר, בשנת 1982, נקרא הבן למלא את מקומו בראשות ישיבת לייקווד בניו ג'רזי. הינדה סרבה להגר עמו לארצות הברית או להתגרש ממנו, ובסופו של דבר קיבל הרב קוטלר היתר מאה רבנים לשאת אישה נוספת. הפרשה משכה תשומת לב רבה.
ספריו
בשנת תש"ו הדפיס את הספר מעלות התורה לאחי הגר"א, יחד עם הרב ניסן וקסמן. חידושיו למסכת כריתות נדפסו בסוף חידושי חותנו הרב מבריסק לאותה מסכת.
לאחר פטירתו הוציאה משפחתו את חידושיו למסכתות חגיגה, סוטה, בבא קמא ח"ב, סנהדרין, שבועות, זבחים ח"א, מנחות ח"ד וח"ה, בכורות ח"א, כלים ג"כ, ומקוואות.
מאמרים תורניים שפרסם בקבצים תורניים יצאו לאור תחת השם "חידושי הגרי"מ".
שאר כתביו יוצאים לאור על ידי הרב אריה זאב קראוס.
ג'ון בלבן
איוון "ג'ון" בלבן (ברומנית: Ioan "John" Balaban, 13 באפריל 1924 – 26 באוגוסט 1953) היה רוצח סדרתי רומני אשר רצח חמישה אנשים בצרפת ובאוסטרליה בסביבות שנות ה-50 של המאה ה-20. קורבנותיו האחרונים היו בני משפחתו, ולאחר רציחתם נעצר ונידון למוות. הוצא להורג בתלייה ב בעודו בן 29.
ביוגרפיה
איוון "ג'ון" בלבן נולד ב-13 באפריל 1924 בכפר שבעיירה, מחוז ארד, ממלכת רומניה. מעט ידוע על חייו המוקדמים ועל משפחתו, למעט שאמו עזבה את אביו בשל אופיו האלים והאכזרי. כמו כן נודע כי הלה נהג לשתות לשכרה לעיתים קרובות, ולבסוף תלה את עצמו.
בהיותו בן עשרים החל בלבן להתעניין בפילוסופיה וקרא ספרים רבים העוסקים בנושא, עד שהגיע לידי המסקנה אודות אי קיומו של אלוהים. על אף כן טען כי כעבור זמן-מה חווה התגלות שמיימית, כאשר הבזק אור בהיר וערפילי פילח את חדרו, ומתוכו הופיעה דמות מרשימה בעלת שיער ארוך וכסוף, אותה זיהה בתור אל כלשהו. , אמרה לו הדמות בטרם נעלמה. בלבן נשבע כי חווייתו לא התרחשה בחלום אלא במציאות, ואמר כי.
כעבור שנתיים נקלע לתגרה עם קבוצת קומוניסטים, ובמאי 1946 נשלח לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי בקלוז'-נאפוקה לתקופת זמן בת שלושה שבועות. באותה העת קיבל תואר אקדמי בפיזיקה ומטלורגיה. עם שחרורו התגייס לצבא הרומני, בו נותר במשך תשעת החודשים הבאים, אך נמלט לצרפת באוקטובר 1947 על רקע חתימת חוזה פריז והתהדקות האחיזה הסובייטית סביב רומניה, אשר הובילה לסיפוח חלקי של שטחיה.
צרפת
בליל ה-22 בפברואר 1948 או בשעות הבוקר של היום למחרת רצח בלבן את ריווה קוואס בת ה-32, פולנייה שעבדה בתור כימאית בקרבת מקום, ב שלה שברובע, פריז, לאחר שסירבה לקיים עמו יחסי מין. בהודאתו המאוחרת טען שנתקף בזעם לאחר שסירבה להצעותיו המיניות וחנק אותה למוות,. מיד לאחר הרצח שינה בלבן את מקום מגוריו, ומאוחר יותר גם עזב את פריז.
הרצח נותר בלתי מפוענח עד למעצרו של בלבן כעבור מספר שנים בגין הרציחות שביצע בשטחי אוסטרליה. באפריל 1953 הודיעה משטרת אדלייד ל, מפכ"ל משטרת ויקטוריה והנציג האוסטרלי באינטרפול דאז, כי בלבן הודה שרצח אישה בשם ריווה קוואס בפריז ב-1948 . הדיווח הועבר לידי המשטרה הלאומית של צרפת, שאישרה את אמיתותו של הפשע. חוקריו האוסטרליים של בלבן קיבלו שאלות מידי רשויות החוק הצרפתיות שהתבקשו לשלב בחקירתם, עליהן ענה הלה במסגרת הודאה כתובה בה נקב בפרטים מדויקים כגון שמות רחובות ומספרי בתים אשר סייעו בחשיפת האמת.
אוסטרליה
במהלך שהותו באוסטרליה התפרנס בלבן מעבודות כפיים מזדמנות כגון קטיפת ענבים ורתכות. אף על פי שהוזכר שמו בעיתונים בני אותה העת בתור תעשיין וכימאי בעל התמחות במטלורגיה, לא עלה בידו למצוא עבודה התואמת את תחום התמחותו.
כעבור שנה מהגעתו לאוסטרליה הכיר בלבן אישה גרושה בשם תלמה קאד, בעלת בית קפה קטן בשם "סאנשיין סנאק שופ" ב, אדלייד. קאד התגוררה בדירה מעל בית הקפה יחד עם בנה בן ה-6, פיליפ, ולעיתים עם אמה בת ה-66, סוזן אקלנד, אשר נהגה לבקרה אותה מעת לעת לתקופות זמן ארוכות, על אף שהתגוררה ברחוב צ'רצ'יל,. השניים נישאו זה לזה ב-27 בספטמבר 1952 ב שבפרוור.
נישואיהם קצרי הימים לא החזיקו מעמד והתפרקו עד לדצמבר 1952, אז שכר בלבן חדר מגורים ברחוב גובר, צפון אדלייד, בו עבר להתגורר. בהמשך האשים את חמתו בפרידתם, ובהצהרה שמסר לידי המשטרה לאחר שרצח את שתיהן, טען כי סוזן אקלנד אהבה להתערב ולחטט בענייניהם הפרטיים,.
הרצח של זורה קוזיק
בשעות הערב המוקדמות של ה-5 בדצמבר 1952 נמצאה גופתה של זורה קוזיק, מהגרת יוגוסלבית בת 29, בתוך בקתת פח מאחורי אכסניה בצפון פרייד,. גופתה אותרה לראשונה בידי אחת מחבריה, מכר בולגרי בשם איוון ננקינסף שהיה חלק מקבוצת בת עשרה אנשים אשר התגוררה באותה אכסניה. גרונה שוסע ועשרות חתכים עיטרו את פלג גופה העליון והתחתון. כמו כן נמצא אולר קטן בתוך קערת מים מלאת דם שנחה מאחורי המיטה.
למחרת היום הגיעו שוטרים למקום מגוריו של בלבן ותשאלו אותו לגבי הרצח. עותקי עיתונים שדיווחו אודות המקרה נמצאו על מיטתו, וכאשר הוצגה בפניו תמונה של קוזיק המנוחה הכחיש הלה כי הכיר אותה. הוא נלקח לחקירה בתחנת המשטרה בה דבק בגרסתו, ושוחרר לחופשי. כעבור יומיים, ולאחר שמצאו הבלשים רמזים נוספים, שבו חזרה לביתו של בלבן ועצרו אותו. כאשר הוצגו בפניו מספר עדויות שהצביעו על היכרות מוקדמת בינו לבין הקורבן, נאלץ להודות כי פגש את קוזיק באחד המלונות בעיר בזמן שישב בו עם מכר רומני ושתה לשכרה. לאחר שחברו עזב טען כי הוא וקוזיק עזבו את בית המלון במונית לכיוון בית מלון נוסף בטורנסוויל, אך הכחיש כי עלה עמה לחדרה. בלבן שוחרר לחופשי ונעצר בשנית כעבור מספר ימים. מעצרו הוארך בשבועיים בזמן שהמשטרה חיפשה אחר עדויות נוספות, ובהמשך הוארך שוב.
בראשית 1953 התקיים שימוע בדבר אישום הרצח של זורה קוזיק נגד איוון בלבן, הנמשך כחמישה ימים תחת שיפוטו של השופט ל. אי. קלארק. בתום הצגת הראיות קבע קלארק כי על אף שהתיק ביסס מעבר לכל ספק את כנגד הנאשם, הוא נכשל בהוכחת אשמה  בעניין מקרה הרצח, משמע שלא הוצגו עדויות ראייה או ראיות מכריעות אחרות בדבר הוכחת אשמתו של בלבן. כמו כן הוסיף כי. בלבן שוחרר ב-12 בינואר אותה שנה, ונטען כי בכה בזמן שיצא מהאולם.
למחרת היום לשחרורו התראיין בלבן בידי מספר כתבים. הלה סיפר להם בקול שקט ורגוע, ובאנגלית קלוקלת, כי חש שנולד מחדש, ומעתה כל רצונו היה להשקיע את זמנו בהליכות ארוכות לאורך העיר ולהתרשם מאנשיה. כמו כן טען כי כאשר ירוויח די כסף ירכוש מכונת כתיבה ויכתוב רומן אודות העליות והמורדות בחייו.
הרציחות בבית הקפה סאנשיין
מקרי הרצח הבאים התרחשו בחודשים שלאחר שחרורו של בלבן, וסדר התרחשותם מבלבל במקצת מאחר שהוא מסתמך הן על ממצאי החקירה הקטועים של המשטרה והן על זכרונותיו של בלבן. הלה טען כי שב חזרה להתגורר עם אשתו ב-23 בפברואר 1953, והוסיף כי. כעבור פחות מחודשיים, ב-11 באפריל, נפרד ממנה שוב והלך למצוא מקום בו יוכל לשתות. בהמשך, לדבריו, פתח מתוך שכרותו במסע קטל אלים לאורך גדות. תחילה נקלע לתגרה עם אישה צעירה, ולאחר מכן הכה בראשו אדם שישן על אדמת הגדה בעזרת מוט ברזל שמצא בסביבת אוניברסיטת פוטברידג'. בסמוך לגשר ויקטוריה נתקל באישה לבנת עור ובגבר אבוריג'יני עמם שתה לשכרה במשך זמן-מה, ובטרם התנפל על האיש והכה גם אותו עם המוט. כאשר התקרב לרחבת מגרשי הטניס של העיר נרדף בידי אלמוני כלשהו, אך לבסוף הצליח להשתלט עליו והכה בו עם המוט. כאשר נשאל לפשר מעשיו הסביר בלבן,.
מותש ומלוכלך, שב בלבן חזרה לדירתה של אשתו מעל בית הקפה בשעות הבוקר המוקדמות של ה-12 באפריל בעודו פצוע ומגואל בדמו שלו ובדם העוברים ושבים שתקף. תחילה הלך לחדר הרחצה בכדי להביט במראה ולבחון את עצמו. באותו הרגע הכתה בו ההבנה והוא גמר אומר בדעתו, כך טען מאוחר יותר,.
בטוח בצעדיו הבאים, תפס בלבן פטיש יד בעל טופר (מעקר) שנח בקרבת מקום והלך לחדר השינה הראשי בו שכבה אשתו, ורצח אותה באמצעות הטחת הפטיש בראשה. לאחר מכן המשיך לחדר השינה הנוסף, בו ישנה חמותו, סוזן אקלנד, יחד עם בנה של אשתו, פיליפ. תחילה רצח את אקלנד באותה צורה, וכאשר התעורר הילד רצח גם אותו. מאוחר יותר טען,.
כאשר סיים עם בני המשפחה עבר בלבן למרחב חדרי השינה שיועדו לאורחים, בו ישנה באותה העת ורנה מאני בת ה-24, מלצרית בבית הקפה. מאני התעוררה זה מכבר בעקבות המהומה, ומבלי לדבר זה עם זה ניגש אליה בלבן והחל להכות אותה בראשה עם הפטיש. מאני הרימה את ידיה בניסיון להגן על עצמה, כאשר לפתע חדל בלבן ממעשיו ופנה אליה,. כאשר שמע לפתע תזוזה בחדרי השינה אמר,, והלך לבדוק את מקור הרעש. מאני ניצלה את ההזדמנות וקפצה מהחלון בצעד נואש אל מדרכת הרחוב, נפילה של חמישה מטרים. בשובו לחדרי השינה המשיך בלבן להכות את בני משפחתו, לדבריו.
מספר עוברי אורח ברחוב בראון, המרוחק כתשעים מטרים בקירוב מבית הקפה, שמעו את צרחותיה של מאני אשר זעקה לעזרה. מיד לאחר מכן צפו בה קופצת מתוך חלון המרפסת ומתרסקת על המדרכה, עדיין לבושה בכתונת לילה ומגואלת בדם. כוחות המשטרה הוזעקו למקום בנוסף לאמבולנס, והגיעו כעבור מספר דקות. בלבן נצפה באופן חטוף על גבי גג הבניין הסמוך לבית הקפה לאחר שנמלט מהדירה דרך חלון חדר הרחצה וטיפס אל גגות הבתים. בהמשך הגיע לרחוב תומאס, אשר נגמר במבוי סתום, ונאלץ לשוב לאחור. אחד השוטרים שהוזעקו למקום, מקלארן, הבחין בו חוזר על עקבותיו ורץ לכיוונו. לאחר שהבהב לקראתו בפנס ושלף נגדו את אקדחו חדל בלבן מניסיונותיו לברוח ונעצר.
בחיפוש שנערך מעל בית הקפה נמצאה גופתה של תלמה על המיטה הכפולה שבחדר השינה הראשי, ובחדר הסמוך נמצאה סוזן אקלנד בעודה בחיים. היא נלקחה לבית החולים אך מתה בהמשך אותו יום כתוצאה מהשברים שספגה בגולגולותה. פיליפ אותר בעודו מחוסר הכרה וסובל משברים רבים בגולגולתו, ונלקח לבית החולים לילדים של אדלייד בו נותר במצב אנוש במשך אחד עשר ימים ומבלי שחזר להכרה, בטרם מת מפצעיו. ורנה מאני קיבלה טיפול רפואי עבור שני שברים בגולגולת ושבר נוסף בעמוד השדרה, והייתה היחידה לשרוד את הטבח.
מעצר
בשעות הראשונות למעצרו הודה בלבן בפני חוקריו ברצח זורה קוזיק, שהתרחש בדצמבר 1952, וכן ברצח של ריווה קוואס, אותו ביצע בפריז ב-1948, מה שהוביל את הרשויות המקומיות ליצור קשר עם מקביליהן בצרפת על מנת לבדוק לפשר דבריו. שני אישומי רצח בגין המקרה של קוזיק ושל אשתו תלמה, עם זאת, הוגשו נגדו עוד באותו היום, ומעצרו הוארך עד לתום ההליכים.
משפט
משפט הרצח של זורה קוזיק נפתח ב-22 ביולי אותה שנה בבית המשפט הפלילי של אדלייד, כאשר בלבן טען לחפות מפשע בפני האישום שהועלה נגדו. בהצהרת הפתיחה מסר התובע הראשי, רג'ינלד צ'יימברליין, שהנאשם כבר מסר הודאה מפורטת אודות הפשעים שביצע וכי.
אחת העדויות הבולטות שנמסרו במהלך המשפט הגיעה מטעם הפסיכיאטר דוקטור ה. סאות'ווד, אשר טען כי בלבן סבל מהפרעה נפשית, ובנוסף הביע את מוכנותו לסווג את הנאשם בתור.
שאלת שפיותו של בלבן הפכה במהרה למוקד העניינים, כאשר ביום למחרת עלה לדוכן העדים דוקטור ה. בירץ', המפקח הממשלתי של אוסטרליה הדרומית על מוסדות פסיכיאטריים, כדי להעמיד למבחן את עדותו של סאות'ווד. הלה טען כי בלבן סבל מאישיות פסיכופתית ותיאר אותו בתור. כמו כן הוסיף כי מתוך כל הראיות אליהן נחשף, גיבש את הדעה המקצועית לפיה מניע מיני הוא זה שהכתיב את מרבית פעולותיו של בלבן, וביניהן הפשעים.
ביום האחרון למשפט, ה-29 ביולי, מסר חבר המושבעים את פסק הדין בתום דיון קצר, אשר מצא את בלבן אשם. כאשר נשאל האם הוא מעוניין להצהיר דבר-מה בטרם יימסר גזר הדין הסופי, השיב בלבן:. השופט, לאחר מכן, גזר עליו עונש מוות בתלייה.
הוצאה להורג
הוצאתו להורג של בלבן נקבעה ל-26 באוגוסט אותה שנה. ב-7 באוגוסט נמסרה עתירה מטעמו לידי אשר ביקשה להגיש ערעור כנגד הרשעתו. ערעורו נשמע במהלך שישה ימים בידי בית המשפט לערעורים פליליים, אשר הכיל בהרכבו את כלל השופטים של בית המשפט העליון. החלטת בית המשפט נמסרה ב-17 באוגוסט, והערעור נדחה.
בלבן הוצא להורג בתלייה בבית הסוהר אדלייד בשעה 08:00 בבוקר ב-26 באוגוסט 1953. הדרכים המובילות לבית הסוהר נסגרו כשעה לפני כן, והסוהרים החלו לפטרל ברחבי האגפים הפנימיים והחיצוניים של המקום מתוך ציפייה להיתקלות במחאות כנגד עונש המוות, אולם אף מפגין לא הופיע.
חוקר מקרי המוות העירוני ערך בדיקה בגופתו של בלבן, אירוע בו הורשתה התקשורת להשתתף, וקבע כי מת כתוצאה מדבר שכונה באותה העת בשם "תליית משפטית". הוצאתו להורג חנכה את מגדל התלייה החדש שנבנה בשטחי בית הסוהר. והוא נקבר ברחבה הנמצאת בין חומותיו הצפוניים של המקום, המשמשת גם כבית קברות.
עדשה (גאומטריה)
בגאומטריה אוקלידית, עדשה הוא שטח קמור החסום בין שתי קשתות מעגליות, ונמצא בתוך שני המעגלים. לעומת זאת, השטח החסום בין שתי קשתות מעגליות, אחת מבפנים למעגל והשנייה מבחוץ, קרוי סהרון. בעדשה מרכזי הקשתות נמצאים משני צדי העדשה ובצד אחד של הסהרון. בשני המקרים, לשתי הקשתות מיתר משותף יחיד.
פורמלית, עדשה היא חיתוך בין שני עיגולים (כאשר חיתוך זה אינו ריק, ואף עיגול אינו מכיל בשלמות את העיגול האחר). כלומר, אם A,B עיגולים אזי A\cap B הוא עדשה ו-A-(A\cap B) הוא סהרון.
כאשר לשתי הקשתות אותו רדיוס, העדשה היא עדשה סימטרית; כאשר לשתי הקשתות רדיוסים שונים, זו עדשה אסימטרית. עדשה סימטרית שבה המרכז של כל קשת נמצא על הקשת האחרת קרויה וסיקה פיסקיס.
עדשה מופיעה בחקר פונקציית בסל, סדרת קפטיין ומשוואת קפלר.
שטח העדשה ואורכה
שטח של עדשה סימטרית עם קשתות שרדיוסן \ R וקשת שגודלה \ \theta רדיאנים הוא שטח של עדשה אסימטרית עם קשתות שרדיוסיהן הם \ R ו-\ r והמרחק בין מרכזיהן הוא \ d הוא כאשר הוא שטח המשולש שצלעותיו הן \ R, \ r ו-\ d.
שני העיגולים נחתכים (כלומר נוצרת עדשה) כאשר מתקיים d<r+R.
אורך המיתר המשותף לשתי הקשתות \ h הוא בעדשה סימטרית ובעדשה אסימטרית
כאשר המרחק \ d בין מרכזי העיגולים גדול דיו, המיתר המשותף לשתי הקשתות עובר בין שני המרכזים:
כאשר המרחק \ d בין מרכזי העיגולים קטן, המיתר המשותף לשתי הקשתות עובר מחוץ לקטע המקשר בין שני המרכזים:
פיאצלה מיכלאנג'לו
פיאצלה מיכלאנג'לו (באיטלקית: Piazzale Michelangelo; מילולית: כיכר מיכלאנג'לו הקטנה) היא כיכר בפירנצה, על גבעה בגדתו הדרומית של נהר הארנו, ממנה נשקף נוף המרכז ההיסטורי של פירנצה וכל אתריה המרכזיים. במרכז הכיכר, על בימה מוגבהת מוצב העתק של פסלו של מיכלאנג'לו, דוד. בקיץ נפרשים בכיכר שולחנות של בתי קפה והיא חביבה על תיירים ואמני-רחוב.
הכיכר נבנתה ב-1869 לפי תכנון של האדריכל ג'וזפה פוג'י (Giuseppe Poggi) על גבעה שהייתה אז מיוערת. באותה עת הייתה פירנצה, לזמן קצר, בירת ממלכת איטליה וידעה פרק זמן של פריחה ושגשוג מחודשים. בנוסף להעתק ברונזה של הפסל "דוד" מוצבים בבסיס הפסל העתקי ברונזה נוספים של פסלי שיש מאת מיכלאנג'לו, אשר מוצבים בין הפסלים בקפלת מדיצ'י בבזיליקת סן לורנצו.
פוג'י תכנן שבמרפסת הפונה לנוף יוקם מוזיאון שיציג מיצירות מיכלאנג'לו, אך המוזיאון לא קם מעולם ובמקום פועלת מסעדה.
לכיכר מוביל כביש אך רבים מעפילים אליה ברגל בדרך-מדרגות המטפסת מגדת הארנו.
לאופולד פיליכובסקי
לאופולד (לייב) פיליכובסקי (בפולנית: Leopold Pilichowski; 23 במרץ 1869 – 28 ביולי 1933, לונדון) היה צייר יהודי-פולני.
פיליכובסקי לצד שמואל הירשנברג, מאוריצי טרמבץ' ויעקב ויינלס היו חלק מהדור הראשון ליוצרים יהודיים שהתעלמו או העניקו פרשנות מקלה לאיסור על יצירת וציור דמות אנושית, הם הלכו בעקבות מאוריצי גוטליב ועסקו בנושאים מההיסטוריה היהודית ומחיי היהודים.
הוא למד אמנות בצורה מקצועית בוורשה, מינכן ופריז. לאחר לימודיו חי ופעל במשך תקופה בלודז', ב-1904 היגר לפריז, וב-1914 התיישב לצמיתות בלונדון שבה נפטר ונקבר בשנת 1934.
מעבודותיו החשובות: "קורבנות הפוגרום", "יום כיפור" ו"סוכות".
פאול יוליוס רויטר
פאול יוליוס רויטר (בגרמנית: Paul Julius Freiherr von Reuter; 21 ביולי 1816 – 25 בפברואר 1899) היה יזם יהודי מומר בריטי יליד-גרמניה בתחום התקשורת במאה ה-19, חלוץ בתחום סוכנויות הידיעות, ומייסד סוכנות הידיעות "רויטרס".
קפסולה אנדוסקופית
קפסולה אנדוסקופית היא קפסולת וידאו לביצוע אנדוסקופיה. הקפסולה מציגה באופן חזותי את מקטעי המעי הדק אשר לא ניתן לאבחן בדרכים אחרות. קפסולה אנדוסקופית פותחה לראשונה בחברת גיוון אימג'ינג הישראלית. היא הומצאה בשנת 1990.
פאול יוליוס רויטר
ביוגרפיה
נולד בקאסל בשם ישראל בר יהושפט לרב העיר והמדינה רבי שמואל לוי יהושפט ולבטי סנדרס. בהיותו בן 13 נפטר אביו והוא נשלח אל דודו הבנקאי בגטינגן. בגטינגן פגש את קרל פרידריך גאוס, שעסק באותה עת בניסויים בטלגרף, היכרות זו פתחה את התעניינותו בטלגרף כמכשיר להעברת ידיעות במהירות וזרעה את מיקודו העסקי בשנים הבאות.
קפסולה אנדוסקופית
מבנה הקפסולה
ממדיה של הקפסולה הם 11 מ"מ על 26 מ"מ. משקלה הוא 4 גרם. היא מורכבת ממקור אור, עדשה, רכיב דמותי העשוי ממוליך-למחצה, סוללה ומשדר. מבנה וציפויה החלק מאפשרים בליעה קלה ומסייעים לה לא להידבק לדופן מערכת העיכול במהלך תנועתה במסלול שבין הפה אל פי הטבעת.
שימוש
הקפסולה מיועדת לאבחון דימום במערכת העיכול אשר לא אובחן באמצעים אחרים. כמו כן, היא מסוגלת לאבחן פתולוגיות נוספות במעי הדק, כגון פוליפים, גידולים סרטניים, מחלות מעי דלקתיות (קרוהן), כיבים ועוד.
פאול יוליוס רויטר
ביוגרפיה
ב-1848 עם גל מהפכות "אביב העמים" באירופה, וכינונה של הרפובליקה הצרפתית השנייה, עקר לפריז, שם עבד בשירות הידיעות של שרל-לואי הוואס כמתרגם. עם כניסת הטלגרף לשימוש ציבורי, החלו סוכנויות שונות להשתמש בו להעברת ידיעות מהירות בעיקר בענייני כלכלה. רויטר זיהה את ההזדמנות ועם פתיחתו לשימוש הציבור של קו הטלגרף ברלין-אאכן, הקים רויטר את סוכנות הידיעות שלו באאכן, ממנה שלח ידיעות לכל חלקי היבשת, כשהוא עושה שימוש ביוני דואר כדי לקצר את זמן הקישור בין הערים הגדולות, באמצעות שילוב זה של ישן וחדש השיג רויטר יתרון מכריע של יום על פני מתחריו שעשו שימוש באמצעי שילוח מסורתיים כמו עגלות דואר. בשלוש השנים הבאות פיתח ושיכלל את התשתיות לתעשיית החדשות שלו שעברה עם הזמן להיות מבוססת לגמרי על קווי הטלגרף, וב-1851 חזר ללונדון והקים את סוכנות הידיעות "רויטרס" בבורסה לניירות ערך בלונדון.
לאחר שביסס את מעמדו כמקור חדשות אמין, פנה לעיתוני בריטניה הגדולים כדי להרחיב את תחום עיסוקה של הסוכנות גם לידיעות מדיניות. כדי להחדיר את מקור המידע החדש לעיתונים הגדולים שהחזיקו שליחים בערי הבירה הגדולות באירופה, והתייחסו לטלגרף בחשדנות, הציע רויטר את שירותי הסוכנות החדשה שהקים בחינם למשך חודש. למרות זאת חדירתו לשוק הייתה איטית ונדרשו שנים עד שכל עיתוני בריטניה הנחשבים ניאותו להשתמש בשירותיו.
קפסולה אנדוסקופית
שימוש
הקפסולה מסייעת להגביר את ההיענות לבדיקת המעי, שנתפסה עד לא מזמן כבדיקה פולשנית ומרתיעה עקב הכנסת עצם זר לגוף ולכן לא רבים ששו לעבור אותה. ביולי 2006 הוכללה הטכנולוגיה בסל שירותי הבריאות לאבחון מקור דימום בחולים עם דם סמוי ממערכת העיכול, וכן לחולים עם חשד למחלת מעי דלקתית, לאחר מיצוי בדיקות אחרות של מערכת העיכול.
פאול יוליוס רויטר
ביוגרפיה
ב-17 במרץ 1857 קיבל רויטר אזרחות בריטית. ב-7 בספטמבר 1871 העניק לו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה את תואר האצולה הגרמני פרייהר (Freiherr) ושמו בגרמנית שונה ל"Paul Julius Freiherr von Reuter". בנובמבר 1891 העניקה לו ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת (ולצאצאיו הגברים) את הזכות להשתמש באותו תואר גרמני בבריטניה, בשמו המקביל באנגלית ברון (Baron).
רויטר מת ב-25 בפברואר 1899 בוילה רויטר, בניס, צרפת. ונקבר בבית הקברות וסט נורווד בלונדון.
משפחתו
לאחיו של הברון השני ג'ורג 'נולדו שני בנים, אוליבר (שהפך לברון רויטר הרביעי) ורונלד. בת המשפחה האחרונה, מרגריט, הברונית דה רויטר, אלמנת הברון הרביעי ונכדתו של פול יוליוס רויטר, נפטרה ב-25 בינואר 2009 בגיל 96 ללא ילדים והייתה הנצר האחרון לשושלת.
אחיו הגדול של רויטר, רבי גרשון יהושפט, מילא את מקום אביו ברבנות קאסל, ולאחר מכן כיהן כר"מ בקלויז בהלברשטט (שם היה רבו של רבי עזריאל הילדסהיימר). נפטר בניסן ה'תרמ"ג (1883).
פולקסווגן K70
פולקסווגן K70 היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, שפותחה על ידי חברת NSU בשנת 1969. פולקסווגן K70 יוצרה ושווקה על ידי חברת NSU בשנים 1969-1970, ולאחר רכישת חברת NSU על ידי פולקסווגן יוצרה עד שנת 1974. יוצרו 211,127 יחידות. 800 יחידות שווקו בבריטניה.
היסטוריה
פולקסווגן K70 פותחה במקור כדי להשלים את דגם ה-NSU Ro 80. הפולקסווגן K70 התאפיינה על ידי מנוע הבוכנה הקונבנציונלי שלה ולא על ידי המנוע הרוטורי של דגם ה-Ro80 Wankel.
פולקסווגן K70 שמר על שמו המקורי שניתן על ידי חברת NSU. פירוש שם הרכב: האות K מציינת את המילה הגרמנית Kolben (בוכנה) ו-70 מציין פלט מנוע של 70 PS (51 כ"ס, 69 כ"ס).
פולקסווגן K70 התחרתה בדגם פולקסווגן 411 ובדגם פולקסווגן 412.
בשנת 1971 זכתה הפולקסווגן K70 במקום השני, בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה הסיטרואן GS.
Oh Mother
Oh Mother (בעברית: הו אמא) היא שיר של הזמרת כריסטינה אגילרה אשר יצא כסינגל החמישי מאלבומה השלישי Back to Basics, ב-13 באוגוסט 2007 על ידי RCA רקורדס. הוא נכתב על ידי אגילרה עצמה, דריק תורנטון, מארק רנקין, ליז תורנטון, כריסטוף בארטייר, ברונו קולואה וקארה דיוגווארדי והופק על ידי ביג טנק, קיו, אל בוגי ואגילרה עצמה.
השיר הוא בלדת פסנתר שמדברת על אביה המתעלל אך מנקודת המבט של אימה. בשיר אגילרה פונה אל אימה, היא אומרת לה שהיא מבינה את הצער והכאב שלה וביחד הן יהיו חזקות. זה בניגוד לשירים הקודמים שכתבה אגילרה על אביה אשר נכתבו מנקודת מבט אישית על החוויה שלה מול אביה. השיר משלב כלי נגינה שונים כמו מיתרים וקלידים והוא מסמפל את השיר "Vois Sur Ton Chemin" שנכתב על ידי כריסטוף בארטייר וברונו קולואה. עם יציאתו השיר זכה לביקורות חיוביות ממקרי המוזיקה. מבחינה מסחרית השיר לא זכה להצלחה כאשר לא הצליח להיכנס למצעדים הצפון אמריקאים וגם באירופה זכה להצלחה ביונית כאשר נכנס למספר מועט של מצעדים ובמקומות נמוכים.
סהלין
אנה ססיליה סהלין (בשוודית: Anna Cecilia Sahlin; נולדה ב-11 במאי 1976) היא זמרת ושחקנית שוודית.
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
ציבולסקי התגייס לצה"ל בנובמבר 1999 והשתבץ בחיל התותחנים ביחידת מורן, במהלך מסלול ההכשרה לחם במסגרת האינתיפאדה השנייה.
סהלין
ביוגרפיה
סהלין נולדה במחוז יבלבורג כבכורה מבין שבעה ילדים, מגיל צעיר למדה לנגן על מספר כלי נגינה, בגיל תשע היא שיחקה בסרט "הילדים מרחוב הרעשנים" המבוסס על הספר באותו שם מאת אסטריד לינדגרן ולאחר מכן שיחקה גם בסרט ההמשך.
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
בסיום קורס הקצינים חזר ליחידת מורן, פיקד על מחלקה והוביל אותה במבצע חומת מגן.
סהלין
ביוגרפיה
בגיל שמונה עשרה היא עברה לסטוקהולם על מנת לפתח את קריירת המוזיקה שלה והייתה חברה מספר שנים במקהלת גוספל, היא הייתה זמרת ליווי של שרלוט נילסן במהלך אירוויזיון 1999 שלבסוף ניצחה בתחרות וזמרת ליווי של השיר המלטזי באירוויזיון 2000, בשנת 2000 היא הוציאה את אלבומה הראשון "הקול הקטן"
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
בהמשך שירת כקצין מבצעים וכמפקד קורס הקצינים ביחידה.
סהלין
אירוויזיון 2002
ב-2002 השתתפה באסטוניה בתחרות ה-"Eurolaul", קדם האירוויזיון האסטוני עם שירה "לברוח" וזכתה במקום הראשון, שייצגה את אסטוניה בתחרות שבנוסף הייתה באותה שנה המדינה המארחת הגיעה למקום השלישי עם 111 נקודות.
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
בשנת 2004 יצא למלט"ק וסיים כמצטיין המכללה בשנת 2006.
סהלין
אחרי אירוויזיון 2002
ב-2003, 2004 ו-2009 השתתפה במלודיפסטיבלן בניסיון לייצג את שוודיה בתחרות האירוויזיון, ב-2005 לקחה חלק בדיבוב השוודי לסרט רובוטס, ב-2007 השתתפה בתוכנית "Let's Dance", המקבילה השוודית של "רוקדים עם כוכבים" באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר פוטלוס המבוסס על הסרט באותו שם, ב-2008 הציגה את הניקוד האסטוני באירוויזיון.
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
בשנים 2006–2008 שירת כמ"פ ביחידת מיתר (427), במהלכה לחם בגזרת עזה והיה ממקימי חופת האש באוגדת עזה.
סהלין
אחרי אירוויזיון 2002
ב-2010 לקחה חלק ביחד עם מספר אומנים בסינגל שהופק לתמיכה בארגון הצדקה "SOS Children's Villages", באותה שנה הופיע באירוע שנערך בשגרירות השוודית בוושינגטון די. סי..
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
בשנים 2008–2009 שימש כקצין אג"ם של יחידה 427 והשתתף במבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2009 מונה לסגן מפקד יחידת מורן במהלכה הוביל את היחידה בקליטת אמל"ח חדש והיה סגן מפקד היחידה עד שנת 2011.
לאחר מכן, בשנים 2013–2014 יצא לקורס פיקוד ומטה.
כאשר סיים את הקורס מונה לקצין אג"ם באגד ארטילרי 214 והשתתף במבצע צוק איתן.
מיד אחרי המבצע מונה למפקד גדוד 405 ופיקד לראשונה על מסגרת מהמערך הקני.
במהלך כהונתו הגדוד זכה במספר הצטיינויות - הצטיינות על פעילות מבצעית באוגדת איו"ש - בחטמ"ר בנימין ואפרים ובפעולת הגדוד במבצע "שמש חורפית" ו"חוט להט".
בסיום תפקידו כמג"ד עבר להיות ראש ענף קצינים במחנה שבטה.
בשנת 2018 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי 215.
בשנת 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת אדירים.
בנובמבר 2020 מונה למפקד חטיבת האש 282 וכיהן בתפקיד עד ה-20 ביוני 2023.
סהלין
אחרי אירוויזיון 2002
ב-2016 חזרה לאירוויזיון בתור זמרת הליווי של השיר האוסטרלי ״Sound of Silence" שבוצע על ידי דאמי אים וכן, תהיה צפויה לחזור גם לתחרות ב-2019 בתור זמרת הליווי של השיר הבריטי ״Bigger than Us" שיבוצע על ידי מייקל רייס.
נמרוד ציבולסקי
ביוגרפיה
ב-6 בספטמבר 2022 פורסם מינויו לתפקיד ראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים.
פרטים נוספים
ציבולסקי נשוי לאורה ואב לשלושה, בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני במנהל עסקים.
איתמר לסרי
איתמר לסרי הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש ראש מחלקת התכנון בחטיבת המבצעים.
ביוגרפיה
לסרי התגייס לצה"ל ושובץ בחיל התותחנים. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד יחידת מיתר בין השנים 2014–2016. לאחר מכן היה קצין המבצעים של פיקוד הצפון בין השנים 2016–2018. בשנת 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת התקומה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2020. באפריל 2020 מונה למפקד עוצבת קלע דוד וביולי 2022 התמנה לראש מחלקת התכנון בחטיבת המבצעים.
סיבוב כדור הארץ
סיבוב כדור הארץ הוא מושג המתייחס לסיבוב של כדור הארץ מסביב לצירו, ולשינויים בכיוון הציר ביחס למרחב. כדור הארץ מסתובב מזרחה, ובמבט מכוכב הצפון, הוא מסתובב נגד כיוון השעון.
הקוטב הצפוני הגאוגרפי הוא הנקודה בחצי כדור הארץ הצפוני, שבה ציר הסיבוב של כדור הארץ ניצב לפני השטח שלו. נקודה זו נבדלת מהקוטב הצפוני המגנטי. באופן דומה, הקוטב הדרומי הוא הנקודה השנייה שבה ציר הסיבוב של כדור הארץ ניצב לפני השטח שלו, והוא נמצא באנטארקטיקה.
כדור הארץ משלים סיבוב אחד סביב עצמו כל 24 שעות בערך כאשר המדידה מתבצעת ביחס לשמש, אך ביחס לכוכבים רחוקים יותר הוא משלים סיבוב אחד כל 23 שעות, 56 דקות ו-4 שניות. מהירות הסיבוב של כדור הארץ קטנה עם הזמן, וכתוצאה מכך היממה הייתה קצרה יותר בעבר. ההאטה נובעת מהשפעות הגאות והשפל של הירח על סיבוב כדור הארץ. שעונים אטומיים מראים שהיממה המודרנית ארוכה יותר בכ-1.7 מילישניות מאורך היממה לפני מאה שנים. בהתאם לכך, מבוצעות התאמות במדד UTC באמצעות שימוש בשניות מעוברות. לפי רישומים אסטרונומיים היסטוריים, מאז המאה ה-8 לפני הספירה אורכה של היממה גדל בכ-2.3 מילישניות בכל מאה. מדענים דיווחו כי בשנת 2020 כדור הארץ התחיל להסתובב מהר יותר, לאחר האטה עקבית בעשורים שלפני כן.
היסטוריה
בתקופת יוון העתיקה, חלק מהאסכולות הפיתגוראיות האמינו בסיבוב כדור הארץ ולא בסיבוב של השמים בשעות היום. דומה כי הראשון מביניהם היא פילולאוס (385–470 לפנה"ס), אך גישתו הייתה סבוכה וכללה סיבוב יומי המנוגד לתנועת כדור הארץ, סביב "אש מרכזית".
תמונה קונבנציונלית יותר הוצעה על ידי היקטס, הרלדיקס ואקפנטוס במאה ה-4 לפנה"ס. הם הניחו כי כדור הארץ מסתובב אבל לא טענו כי הוא מסתובב מסביב לשמש. במאה ה-3 לפנה"ס, אריסטרכוס מסאמוס דן במקומה המרכזי של השמש.
אולם, במאה ה-4 לפנה"ס ביקר אריסטו את רעיונותיו של פילולאוס, בהיותם מבוססים על תאוריה ולא על תצפית. אריסטו מיסד את הרעיון שלפיו קיימת ספירה של כוכבי שבת המסתובבים סביב כדור הארץ. רעיון זה היה מקובל על דעת רוב המשכילים בדורות הבאים, בפרט על ידי תלמי (המאה ה-2), אשר חשב כי כדור הארץ היה נהרס בידי סופות לו הסתובב בעצמו.
בשנת 499, האסטרונום ההודי אריאבהטה כתב כי הארץ הכדורית מסתובבת סביב הציר היומי שלה, וכי תנועת הכוכבים היא תנועה יחסית הנגרמת על ידי סיבוב הארץ. הוא טען לאנלוגיה הבאה: "כשם שאדם בסירה המתקדמת לכיוון אחד רואה את העצמים הדוממים על הגדה כאילו הם נעים לכיוון ההפוך, כך אדם בלנקה רואה את כוכבי השבת כאילו הם מתקדמים מערבה".
במאה ה-10, כמה אסטרונומים מוסלמים הסכימו לרעיון שלפיו כדור הארץ סובב סביב צירו. לפי אל-בירוני, היה זה אבו סייד אל-סיג'זי (נפטר בסביבות שנת 1020) שהמציא אצטרולב שנקרא "א-זוראקי", והיה מבוסס על הרעיון שרווח בקרב כמה מבני דורו שלפיו "התנועה שאנו רואים היא בגלל תנועת כדור הארץ ולא בגלל זו של השמים". על החדשנות של תפיסתו זו ניתן ללמוד מציטוט מהמאה ה-13: "לפי הגאומטריקנים [או המהנדסים] ("מוהנדיסין" במקור), הארץ מצויה בתנועה מעגלית קבועה, ומה שנראה לנו כתנועה של השמים הוא למעשה תנועה של הארץ ולא של הכוכבים".
אי אילו חיבורים נכתבו על מנת לדון בהיתכנות תפיסה זו, כניסיונות להפריך או להביע ספקות בטיעוניו של תלמי כנגדה. במצפי הכוכבים במראגה ובסמרקנד, סיבוב כדור הארץ נידון בידי טוסי (נולד ב-1201) וקושג'י (נולד ב-1403). הטיעונים שבהם השתמשו, וההוכחות שהביאו, דומים לאלו שהובאו לימים על ידי קופרניקוס.