cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יניב רותם
ביוגרפיה
רותם, יליד פתח תקווה, בן ליצחק ומיכאלה, התגייס לצה"ל ב-1991 במסגרת העתודה האקדמית. שירת במגוון תפקידי שדה ומטה בתחום הלוחמה האלקטרונית בחיל האוויר. בשנת 2005 עבר למפא"ת וביצע מספר תפקידים, ביניהם ראש ענף לוחמה אלקטרונית, ראש מחלקת מערכות ביחידת המו"פ וראש מחלקת שכבה נמוכה במנהלת חומה. בשנת 2018 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת המחקר והפיתוח במפא"ת.
בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי.
נשוי לחן (רואת חשבון) ולהם שלוש בנות.
גביע הקונפדרציות
גביע הקונפדרציות היה טורניר כדורגל שהתקיים אחת ל־4 שנים ואורגן על ידי פיפ"א. בתחרות השתתפו 6 האלופות היבשתיות (באליפות אירופה בכדורגל של אופ"א, בגביע אסיה של AFC, בקופה אמריקה של CONMEBOL, בגביע הזהב של CONCACAF, בגביע אפריקה לאומות של CAF ובגביע אוקיאניה לאומות של OFC), אלופת העולם ונבחרת המדינה המארחת.
במקרה שאלופת העולם היא גם אלופת היבשת אז סגנית אלופת היבשת השתתפה בטורניר, ואם גם לזו כבר יש מקום אז סגנית גביע העולם השתתפה בטורניר. הטורניר הראשון נערך בערב הסעודית ב-1992 ואז נקרא הטורניר גביע המלך פהד על שמו של פהד מלך ערב הסעודית. ב-1997 פיפ"א לקחה חסות על הטורניר ושינתה את שמו לגביע הקונפדרציות.
החל משנת 2001 הטורניר היה נערך במדינה בה היה מתקיים המונדיאל שנה לאחר מכן.
בטורניר של שנת 2003 אירע מקרה טרגי כאשר שחקנה של נבחרת קמרון, מארק ויוויאן פו, התמוטט ומת במהלך משחק חצי הגמר נגד נבחרת קולומביה.
בטורניר של שנת 2009 השתתפו נבחרותיהן של עיראק (אלופת אסיה), ניו זילנד (אלופת אוקיאניה), איטליה (אלופת העולם), דרום אפריקה (מארחת מונדיאל 2010), מצרים (אלופת אפריקה), ספרד (אלופת אירופה), ברזיל (אלופת דרום אמריקה) וארצות הברית (אלופת צפון ומרכז אמריקה). בטורניר זה זכתה נבחרת ברזיל אחרי שניצחה את נבחרת ארצות הברית 3-2 בגמר.
בטורניר של שנת 2013 השתתפו נבחרות: ספרד (אלופת העולם), איטליה (סגנית אלופת אירופה, ספרד כבר הבטיחה השתתפותה), ברזיל (מארחת המונדיאל), טהיטי (אלופת אוקיאניה), מקסיקו (אלופת צפון אמריקה), אורוגוואי (אלופת דרום אמריקה), ניגריה (אלופת אפריקה) ויפן (אלופת אסיה). הטורניר נערך בשנה זו בברזיל.
במרץ 2019 הודיע פיפ"א על שימוש בחלון הבינלאומי של גביע הקונפדרציות עבור גביע העולם למועדונים שיורחב ל־24 מועדונים. בעקבות זאת, הגיעה לסיומה התחרות הזו..
ישראל הר
ישראל הַר (21 במרץ 1932 – 15 במאי 2019) היה משורר ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
הר נולד בעיר חלם שבפולין בשנת 1932, ובינקותו עלה לארץ ישראל ובה גדל והתחנך. היה מתלמידיו הצעירים של החזון אי"ש. יצא בשאלה בגיל בר מצווה. היה חבר "ההגנה" והאצ"ל, ולאחר קום המדינה שירת בצה"ל. תקופת-מה עשה כימאי בצי הסוחר.
במשך כשלושים שנה, החל משנת תשכ"ד (1964), ערך את ספריית תרמיל של צה"ל, שבמסגרתה יצאו כ-200 ספרי כיס ממיטב הקלסיקה של הספרות העולמית והעברית. הספרים נמכרו לחיילים במחיר זול, כמחצית ממחיר ספרים בשוק האזרחי, ויצאו בכריכה רכה ובפורמט קטן, שנוח לחייל לשאת בכליו.
הצטרף למערכת הוצאת "קשב לשירה", שבמסגרתה יצאו לאור השלישי עד השביעי שבספרי שיריו.
בשנת 1996 הוענק לו פרס קרן ראש הממשלה לוי אשכול לפרסי יצירה. בשנת 2006 הוענק לו במסגרת פסטיבל המשוררים במטולה פרס טבע לשירה. שופטי הפרס ציינו:
הר היה אב לבת ובן. היה גרוש מאסנת הר. נפטר ב-15 במאי 2019 בגיל 87.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
קישורים חיצוניים
על יצירתו:
עונת 2020 בגביע ליברטדורס
עונת 2020 בגביע הליברטדורס היא העונה ה-61 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון במסגרת המוקדמות התקיים ב-21 בינואר 2020. בתחרות השתתפו 47 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
משחק הגמר יערך ב-21 בנובמבר 2020 באצטדיון המרקנה, ריו דה ז'ניירו, ברזיל. המנצחת בגמר תזכה להשתתף בעונה הבאה של הטורניר, וכן תעפיל לגביע העולם למועדונים 2020.
שלב המוקדמות הראשון
שלשות המנצחות בשלב זה יעפילו אל שלב המוקדמות השני.
שלב המוקדמות השני
שמונת המנצחות בשלב זה יעפילו אל שלב המוקדמות השלישי.
שלב המוקדמות השלישי
ארבע המנצחות בשלב זה יעפילו אל שלב הבתים, שתי הראשונות מתוך ארבע המפסידות יעברו לגביע הסודאמריקנה.
שלב הבתים
שתי הראשונות בכל בית העפילו לשלבי ההכרעה של הטורניר והמסיימות במקום השלישי בכל אחד מהבתים עוברת לגביע הסודאמריקנה.
השושלת האיח'שידית
השושלת האיח'שידית (בערבית: اخشيد 935–969), הייתה שושלת שליטים מוסלמים סונים, ממוצא טורקי, ששלטה במצרים ובסוריה. מקים השושלת היה מוחמד אִבּן טוּגג', עבד-חייל, שקודם לדרגת מושל. הוא היה אהוד על הח'ליפה הבגדאדי וזה העניק לו את התואר הפרסי "איח'שיד". מאז נקרא מוחמד אל-איח'שיד. האיח'שידים שלטו כ- 35 שנה עד שבשנת 969 השתלטו הפאטמים על מצרים.
אהרן פריבר
אהרן פּרִיבֶר (Priver; יולי 1902 – 23 בפברואר 1979) היה פסל ישראלי יליד פולין. זכה שלוש פעמים ב"פרס דיזנגוף".
ביוגרפיה
פריבר נולד בשנת 1902 בעיירה סוסְנוֹביץ שבזגלמביה, בנם של שרה פריידל לבית לויצקי (מצאצאי רבנים בפולין) ומנחם מנדל, משכיל וחובב ציון. קיבל חינוך יהודי מסורתי בבית ספר עממי ובגימנסיה. בנעוריו היה חבר בתנועת "השומר" (לימים "השומר הצעיר") ובאגודת הספורט "מכבי". כבר מילדותו למד מוזיקה וציור בעירו, לאחר מכן למד תקופה מסוימת בקרקוב ובראשית שנות ה-20 למד אמנות ומוזיקה (ניגן בכינור) בווינה. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל והתיישב בעין חרוד ובתל יוסף. בשנים 1926–1928 החל את לימודיו ב"בצלאל" בהדרכתו של אברהם מלניקוב. נישא לרחל לבית בֶרכִיפַאנְד.
בשנת 1934 הציג פריבר ב"יריד המזרח" בתל אביב ויצר את התבליט על ביתן לבנון ביריד. בשנת 1936 קיבל בפעם הראשונה את פרס דיזנגוף. בשנת 1938 הציג פסל בשם "אשת לוט" ביריד בינלאומי בניו יורק. בשנות ה-40 התגורר בשכונת מחלול בתל אביב. בראשית שנות הארבעים השתנה סגנונו מריאליזם לקלאסיציזם. בשנת 1949 יצר תבליט עבור האנדרטה למייסדי העיר תל אביב וזכה פרס עיריית תל אביב. בשנת 1952 יצר תבליט עבור קיר הנצחה לנופלים בתל יוסף.
בשנת 1955 הציג תערוכת פיסול במוזיאון תל אביב לאמנות סדרה של פסלי אבן שנושאם אימהות. בשנה שלאחר מכן הוא מציג תערוכה בבית הנכות בצלאל. בשנת 1957 הציג תערוכות נוספת בבית שאגאל בחיפה ובמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. בשנת 1963 זכה בפרס דיזנגוף בפעם השלישית.
בין עבודותיו תבליט "היצירה בישראל" בבנק ישראל, תבליטים בבית יד לבנים בפתח תקווה. יצירותיו מצויות באוספים שונים ובהם אוסף מוזיאון תל אביב. קבוצה גדולה של פסלים נתרמה על ידו לבית יד לבנים בכפר סבא, לזכר בנו אשר נהרג במלחמת העצמאות בגיל 17. הפסלים נמצאים בלובי של היכל התרבות בכפר סבא. בבית הבאר הראשונה בכפר סבא מוצג תבליט "בית השקדים", מתאר את בית הוריו של פריבר ברחוב הרצל, הוא הרחוב הראשון במושבה.בית זה שימש את מקלפי השקדים, ענף חקלאי שהיווה רכיב מרכזי בתעסוקת התושבים ובכלכלת המושבה, עד סוף מלחמת העולם הראשונה. התבליט פוסל בהשראת שתי תמונות בהן רואים את בית פריבר ובני המשפחה.
פריבר נפטר ב-1979. הותיר את אשתו רחל. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. אלמנתו נפטרה ב-1993 ונטמנה לצדו.
גיסתו אידה פריבר (אשת אחיו ברוך) הייתה חלוצה וסופרת. אחיינו היה השחקן איתן פריבר.
רולס-רויס דאוון
רולס-רויס דאון (באנגלית: Rolls-Royce Dawn) היא מכונית סלון בתצורת קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רולס-רויס המיוצר משנת 2015 (שנת מודל 2016) ועד היום.
אבא אמריקאי
אבא אמריקאי (באנגלית !American Dad) היא סדרת הנפשה טלווזיונית אמריקאית אשר נוצרה על ידי סת' מקפרלן, יוצר הסדרה "איש משפחה". הסדרה שודרה בתחילה ברשת FOX האמריקאית במשך 11 עונות, ולאחר מכן היא נמכרה לרשת הכבלים האמריקאית TBS.
בישראל, שודרה הסדרה עד עונה 15 ב-HOT HBO, לפני כן בערוץ HOT Plus, ולפני כן שודרה בערוצים Xtra Hot והוט 3. כל עונות הסדרה ניתנות לצפייה גם בשירות הסטרימינג של דיסני+.
מעבר הגידי
מעבר הגידי (בערבית: ممر الجدي) הוא מעבר בין שני רכסי הרים במערב חצי האי סיני. אורכו של המעבר הוא 29 קילומטר וכיוונו הכללי הוא מזרח-מערב. הכביש שבמעבר מתחבר במזרחו לכביש ביר גפגפה - ביר תמדה ובמערבו לכביש הרוחב (בלוזה - טסה - ראס סודר).
חשיבותו של המעבר נובעת מהיותו אחד משני המעברים היחידים (השני הוא מעבר המיתלה שמדרום למעבר הגידי) המאפשרים תנועה רכובה מחלקה הדרומי של תעלת סואץ אל מרחבי חצי האי סיני. המעבר נפרץ על ידי המצרים לאחר מלחמת סיני כאחד מלקחי המלחמה.
במלחמת יום הכיפורים נערך כוח צה"לי, בפיקודו של אלוף מנחם מרון, במעברי המיתלה והגידי, במטרה לשמש כוח עתודה לבלימה אם הצבא המצרי יצליח לפרוץ את קווי צה"ל שממזרח לתעלת סואץ.
כחלק מהסכם הביניים בין ישראל למצרים, נסוגה ישראל ב-22 בפברואר 1976 לקו המיתלה והגידי.
חמש חמש
עלילת הסרט
העלילה מתרחשת בתחילת שנות ה-70. בתחילת הסרט נראית פלוגת חיילים מסיימת מסע רגלי, ולאחר מכן מתכוננת לקראת חופשת "רגילה". לחברי "מחלקה 5" מוצעת האפשרות להעביר את החופשה במושב הסמוך לבסיס, והם שמחים מאוד על ההצעה ומקבלים אותה. כאשר החיילים מגיעים למושב, הם לא מבזבזים זמן, ומיד "מתחילים" עם בנות המושב. במקביל, הם מגלים כי אין בנים במושב וזאת מכיוון שיצאו להכשרה חקלאית. הנה, נדמה להם כי הם אכן הגיעו ל"גן עדן עלי אדמות", אך עד מהרה מתבדים החיילים מחלום החופשה, זאת כאשר חברי המושב המבוגרים "מנדבים" את החיילים לעבודה מפרכת במשק. החיילים, שמבינים כי הזמינו אותם לחופשה רק על מנת לתגבר את המשק, מחליטים ללמד את המושבניקים לקח. החיילים מבקשים מאחד מידידיהם להתחזות למפקד הבסיס, ואז הם מזמינים את המושבניקים לבסיסם הצבאי, ליום אימונים צבאי מפרך. בזמן שהמושבניקים "מטורטרים", החיילים חוגגים בריקודים עם בנות המושב, וכאשר האבות חוזרים למושב ומגלים זאת, הם זועמים, בעיקר על כך שלא טיפלו במשק ועוד באמצע "העונה החמה". החיילים ובנות המושב מחליטים לעשות מאמץ לילי ולטפל בכל הבעיות שנוצרו. כאשר קמים חברי המושב בבוקר, הם מגלים כי כל התקלות תוקנו, וכאות הוקרה לחיילים, נערכת מסיבה ובה כולם חוגגים ושמחים.
הפקה ופיתוח
סיפור הסרט מבוסס על מחזה מאת אהרן מגד, שנכתב ב-1955 והוצג לראשונה כתוכנית של להקת פיקוד המרכז בשמו הראשון "פשיטה בכפר", בבימוי גדעון שמר. כעבור כשנה, בנובמבר 1956, לאחר עיבודו למחזמר, הועלתה ההצגה בתיאטרון "אֹהל" בשם "חמש חמש" וזכתה להצלחה מרובה. את הלחנים חיבר יוחנן זראי ואת המלים לפזמונים נעמי שמר. על התנועה והכוריאוגרפיה: יעקב (יענקל'ה) קלוסקי. התפאורן היה יגאל תומרקין, ואת התפקיד הנשי הראשי מילאה ריקה זראי.
בסוף שנות ה-70 החליט הבמאי שמואל אימברמן ביחד עם סרטי רול להפיק גרסה קולנועית למחזמר. מכיוון שהיה צורך לעדכן את המחזמר לתקופה יותר מודרנית, הוחלט להזמין את היוצר אבי קורן על מנת שישכתב את המחזמר. קורן שמר על הסיפור המקורי אך העביר את הסיפור לתחילת שנות ה-70. הסיבה שלא העביר את הסיפור לסוף שנות ה-70 (התקופה בה צולם הסרט) הייתה העובדה שחיילים כבר לא הלכו לקיבוצים או מושבים בחופשתם ולכן, נמצאה התקופה הגבולית. הגרסה הקולנועית נערכה בהתאם לתקופה בה צולם הסרט מבחינת השפה המדוברת, והכנסה של סלנג כמו: "אכלנו אותה עד העצם", "איזה פסיכית" ועוד. בנוסף, הוחלט להחליף את כל פזמוני המחזמר המקוריים לפזמונים חדשים, למשימה זו נבחר המוזיקאי בני נגרי.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה בקולנוע מוגרבי וזכה להצלחה קופתית אדירה ברחבי הארץ. מעל 320,000 אלף איש צפו בסרט בשנה לאחר שיצא לאקרנים. לאחר הורדתו מהאקרנים הסרט כמעט ונעלם מעיני הציבור בין השאר, מכיוון שלא הופץ כמעט בווידאו. בשנים האחרונות, הסרט זכה לעדנה מחודשת, לאחר שיצא בפורמט DVD, ושודר בערוצי הטלוויזיה.
פסקול
כל שירי המחזמר הולחנו ועובדו על ידי המוזיקאי בני נגרי. את פזמוני הסרט כתב אבי קורן.
מבחינה מוזיקלית, זוהי הפקה ברמה גבוהה המשלבת תזמורת פילהרמונית לצד להקת קצב מודרנית (תופים, קלידים, גיטרה חשמלית וכו'). עיבודים מדויקים בשילוב הקולות ובנגינת התזמורת. רוב משתתפי הסרט היו זמרים (לירון נירגד, גדעון זינגר, רחל אטאס, אלי גורנשטיין וכו').
עם זאת, לא כל השחקנים שרו בקולם, דוגמה בולטת הם קטעי השירה של השחקן דליק ווליניץ שאת קולו בשירה דיבב למעשה הזמר יהודה תמיר. שיר בשם בין אלול לתשרי בביצוע מירי אלוני אשר היה אמור לפתוח את הסרט, אך הורד לבסוף בעריכה. שירי פסקול הסרט יצאו על גבי תקליט אך לא זכו להצלחה ברדיו. שיר מהפסקול שזכה לעדנה בשנים האחרונות הוא שיר הנושא חמש חמש.
רשימת השירים
שמות השירים רשומים לפי סדר הופעתם בסרט.
חוק ריילי-ג'ינס
חוק ריילי-ג'ינס הוא חוק תאורטי, המתאר חלקית את התופעה של קרינת גוף שחור. חוק זה נוסח על ידי הפיזיקאים הבריטיים, ג'ון ויליאם סטראט ריילי וג'יימס ג'ינס, בשלהי המאה ה-19 בניסיונם לגזור את ההסבר לקרינת גוף שחור מהפיזיקה הקלאסית.
לשון החוק היא כזו:
k הוא קבוע בולצמן, T היא הטמפרטורה של הגוף השחור, ו-\lambda הוא אורך הגל של הקרינה אשר מוקרנת בעוצמה I.
כמו שניתן לראות, באורכי גל קצרים יחסית העוצמה של קרינה הולכת לאינסוף, מה שסותר את חוק שימור האנרגיה. תוצאת הנוסחה מתחילה להתרחק משמעותית מהתוצאות הניסיוניות באזור הקרינה העל-סגולה, ולכן בעיה זו כונתה "הקטסטרופה של העל סגול". על כן חוק זה הוא בעייתי ומתאר נכונה רק את הקשר עבור אורכי גל ארוכים יחסית. החוק המשלים שלו לגבי אורכי גל קצרים נקרא חוק וין. רק בשנת 1900 הפיזיקאי הגרמני מקס פלאנק הצליח לנסח חוק אחד שמסביר את התופעה של קרינת גוף שחור, וחוק ריילי-ג'ינס הוא קירוב של חוק כללי זה עבור אורכי גל ארוכים יחסית.
שלום זכר
שלום זכר (בהגייה האשכנזית ליטאית: שוֹלֶם זוֹכֶר. בהגייה פולנית: שוּלֶם זוּכֶר), הוא מנהג של אירוח וכיבוד קל הנערכים לכבוד הולדתו של בן זכר. מדובר במנהג הרווח בקרב יהודים מקהילות אשכנזיות להזמין קרובים וידידים בליל שבת שלפני ברית מילת הילוד. האירוע נערך לאחר שהציבור סועד את סעודת ליל שבת איש איש בביתו, ואז באים האנשים אל בית משפחת היולדת או אל בית הכנסת, ומברכים את הילד ואת משפחתו.
הסעודה נקראת "שלום זכר", על שם האמור בגמרא: "כיוון שבא זכר בעולם, בא שלום בעולם". טעם נוסף הוא כיוון שהשבת נקראת שלום, ו"לידת זכר מביאה שלום בין איש לאשתו".
מקור המנהג
המקורות למנהג אינם אחידים. בתלמוד מוזכרת סעודה בשם "שבוע הבן" או "ישוע הבן" המפרשים נחלקו באיזו אירוע מדובר. לפי רש"י מדובר על סעודת ברית מילה ופדיון הבן אולם לפירוש בעלי התוספות הכוונה היא לסעודה שנהגו בתקופת התלמוד לערוך לאחר לידתו של כל בן. עם זאת, גם לפירוש התוספות לא מצוין מתי נערכה הסעודה, רבי ישראל איסרלן, מזכיר את המנהג לקיים את הסעודה בלילות שבת, כסעודת הודיה בהמשך לדברי התוספות, משום שזה זמן נוח ו. מנהג זה הובא בהגהת הרמ"א על השולחן ערוך.
מקור נוסף למנהג הוא בספר אורחות חיים של רבי אהרון הכהן מלוניל (המאה ה-14), ובו נימוק שונה: "שמי שמל את בנו משלים עם כל שונאיו, וקורא אותם לאכול ולשמוח עמו, כדי שיברכוהו ולא יקללוהו, וגם מתקבצים כל הקהל בליל השבת ובליל השמיני, ואחר כך (בליל השמיני) בא הסנדק ונותן מעות ליולדת, ואחר כך כל אחד, נותן לפי מעלתו, ומנהג זה נהגו כדי ליתן לעניות, שלא תבושנה בלקחן מעות מיד אנשים ונשים".
כיבוד
האירוח כולל מאכל ומשקה, שאינם מצריכים נטילת ידיים, ובמיוחד נהוג להניח על השולחן מאכלים עגולים כגון גרגירי חומוס ועדשים, אשר בדרך כלל מסמלים מנהגי אבלות. משמעות המנהג היא לפי אחד הטעמים שניתנו לקיום הסעודה, לפיו מדובר בהשתתפות סמלית באבלו של התינוק, על צאתו מרחם אימו בעל כרחו, שכן "על כרחך אתה נולד ועל כרחך אתה חי", וברוח מדרש של חז"ל המספר כי בהיות התינוק ברחם, הוא לומד את כל התורה. רגע לפני צאתו לאוויר העולם – בא מלאך ובמכה אחת (על השפה העליונה - מכאן השקע באמצעה) משכיח ממנו הכל - כדי שירכוש לו חכמה ודעת בכוחות עצמו, ולא ייהנה מן המוכן. המאכלים העגולים מסמלים איפוא אבלות משום דמיונם לגלגל חוזר.
יש כאלה המקשרים בין גרגרי החומוס הנקראים ביידיש "אָרבֵּעס" או "שלום-זכר באָנדלעך", לבין הפריון המובטח בפסוק שבו אומר אלוהים לאברהם: "וְהַרְבָּה אַרְבֶּה אֶת זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם" (בראשית כ"ב, י"ז) כיוון שקריאת מילות הפסוק "ארבה את" בהגייה אשכנזית דומה להגיית המילה ארבעס. בקהילות חסידיות נהוג אף להגיש לשולחן משקאות בירה ויין. טעם המנהג הוא אמירת לחיים לזכות התינוק ואימו. טעם נוסף מהכתוב "ויין ישמח לבב אנוש" שהרי זוהי שמחה גדולה בצאת התינוק לאוויר העולם.
132
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נולדו
ללא תאריך מדויק:
נפטרו
ללא תאריך מדויק:
קייט גרנוויל
קייט גרנוויל (באנגלית: Kate Grenville; נולדה ב-14 באוקטובר 1950) היא סופרת אוסטרלית ומורה לכתיבה יצירתית. היא בעלת תארים מאוניברסיטת סידני, אוניברסיטת קולורדו והאוניברסיטה לטכנולוגיה בסידני.
ביוגרפיה
גרנוויל הייתה אחת משלושת ילדיהם של קנת גרנוויל ג'י, עורך דין ובהמשך שופט, ואיזובל ראסל, רוקחת. אחרי שהשלימה את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת סידני, עבדה בתעשיית הקולנוע, בעיקר בעריכת סרטים דוקומנטריים. בשנת 1976 נסעה לאנגליה בחופשה ללא תשלום למשך שישה חודשים, ונשארה שם למשך שבע שנים. היא חיה בלונדון ובפריז ועסקה בכתיבת סיפורת. לפרנסתה עבדה בעריכת סרטים, כתיבה ומזכירות. ב-1980 נסעה לארצות הברית ונרשמה לאוניברסיטת קולורדו בבולדר ללימודי תואר שני בכתיבה יצירתית. גרנוויל חזרה לאוסטרליה בשנת 1983 והייתה לעורכת משנה בטלוויזיית SBS, במחלקת כתוביות. בשנת 1986 זכתה במענק ספרותי ופרשה מרשת הטלוויזיה כדי להתמסר לכתיבה. במשך שנים רבות הקצתה אוניברסיטת סידני חדר לכתיבה לגרנוויל ומאז ראשית שנות ה-90' של המאה ה-20, היא עמיתה של כבוד של האוניברסיטה.
בשנת 2006 קיבלה תואר דוקטור באמנויות יצירתיות מן האוניברסיטה לטכנולוגיה בסידני. ספריה, "הנהר הסודי" ו"החיפוש אחר הנהר הסודי" היוו חלק משמעותי בדוקטורט.
קייט גרנוויל חיה בסידני עם בעלה, ברוס פטי, בנה ובתה.
קייט גרנוויל לומדת נגינה בצ'לו ומנגנת בתזמורת חובבים.
קריירה
קייט גרנוויל התפרסמה כמחברת סיפורים קצרים עם יציאתו ב-1984 של קובץ סיפוריה, "גברות מזוקנות". הרומן שלה, "ג'ואן עושה היסטוריה" יצא במימון הרשות לביוכימיה.
גרנוויל קיבלה מענקי תמיכה מן האגודה הבינלאומית של נשים אקדמאיות ומחבר המנהלים לאמנויות הספרות של המועצה האוסטרלית.
שניים מספריה עובדו לסרטי קולנוע: "בית חלומות", שיצא בסרט בשם "מלכודות" (1994) ו"סיפורה של ליליאן" (1995) בכיכובן של טוני קולט כליליאן הצעירה ורות קראקנל כליליאן המבוגרת.
כל ספריה של קייט גרנוויל יצאו לאור, נוסף לאוסטרליה, גם באנגליה ובארצות הברית. ספרה "הנהר הסודי" יצא לאור בתרגום לעברית. (מחברות לספרות 2009, תרגום עדה פלדור). הוא עובד למחזה על ידי אנדרו בובל.
סגנון ונושאי כתיבה
סגנון כתיבתה כולל מחקר מפורט במשך למעלה משנה, המסתמך על קריאה בנושא והתנסות אישית במקום ההתרחשות. לאחר התחקיר, היא משתדלת לכתוב בשפת התקופה שבה מתרחשת עלילת הספר. שפה זו עשויה להיות פיוטית. כאשר נשאלה על כך, השיבה: "לעולם לא אכתוב משפט שאין בו מקצב נאה, או לפחות לא אניח למשפט כזה להתפרסם." היא משתמשת בכתב נטוי לדיבור ישיר, הואיל והיא משתדלת להעביר את רעיון הרצף במהלך דיאלוג. את הרעיונות לנושאי כתיבתה היא שואבת מהתנסויות חיים. ספריה מבוססים על חוויות, שהיא תוהה על פשרן. היא אומרת על ספריה, שהם "מושפעים לעיתים מאירועים היסטוריים, אבל הם מבנים בדיוניים, לא ניסיון לכתוב היסטוריה."
תרגומים
ספריה של גרנוויל הופיעו בשפות רבות, ביניהן מנדרינית.
אורנה שטרקמן
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בנהריה למיכאל (מיקי) ולחנה, שטרקמן היא המבוגרת מבין ארבע אחיות. המשפחה החזיקה במלון קטן בשם ”שטרקמן אֶרְנָה”, שהוקם בשנות השישים, ובבגרותה ניהלה אותו אורנה, שהייתה גם ממובילות "מחאת המלונאים". המלון זכה באות משרד התיירות למפעל חיים בתחום התיירות לשנת 2022.
לשטרקמן תואר שני במנהל עסקים בדגש על ניהול ארגוני מהקריה האקדמית אונו. היא בוגרת תוכנית מנהיגות מקומית משתפת של מכון שחרית ומכון ראות וקורס דירקטורים של המרכז להכשרת מנהלים באוניברסיטת רייכמן.
בשנת 2013 נבחרה לכהן כחברת מועצת העיר נהריה, בתחילה מטעם סיעת צעירי נהריה ובהמשך בראש מפלגת הדור הבא, שזכתה לשני מושבים. כיהנה כסגנית ראש העיר ז'קי סבג ובהמשך עמדה בראש האופוזיציה במועצת העיר. שימשה כמחזיקת תיק התיירות בעיר והממונה על תחום הצעירים. נוסף על כך, שימשה כיושבת ראש ”שותפות ביחד נהריה–צפון־ניו־ג'רזי” של הסוכנות היהודית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הודיעה על כוונתה להצטרף לפוליטיקה הארצית במסגרת רשימת ימינה (הימין החדש). שטרקמן הוצבה במקום ה-14 ברשימת המפלגה לכנסת. לאחר התפטרותה של עידית סילמן, החלה לכהן כחברת הכנסת בספטמבר 2022. בבחירות לכנסת ה-25 שובצה במקום השישי ברשימת הבית היהודי, רשימה משותפת למפלגת הימין החדש ומפלגת הבית היהודי.
שטרקמן נשואה ואם לילד. מתגוררת בנהריה.
חביבה רייק
חביבה רייק (נולדה מרתה רייק, גרמנית/הונגרית: Marta Reick, לעיתים Reich, צ'כית/סלובקית: Marta Reiková; 22 ביוני 1914 – 20 בנובמבר 1944) הייתה חברה בפלמ"ח ואחת מצנחני היישוב. היא השתתפה בניסיונות העזרה לקהילות היהודיות, לחיילי צבאות בעלות הברית ולכוחות המרד הסלובקי בסוף מלחמת העולם השנייה.
חייה בסלובקיה
מרתה רייק נולדה למרדכי (בהונגרית: אַרפָּד) ואסתר אֶמה בכפר נַדָבּוּלַה, כיום חלק מהעיר רוֹז'נְיַאבה שבסלובקיה הנמצאת 70 ק"מ ממערב לקושיצה; האזור נכלל אז בקיסרות האוסטרו-הונגרית. היא גדלה בבאנסקה ביסטריצה במשפחה שהשתייכה לקהילה הנאולוגית בעיר. רייק השלימה שמונה שנות לימוד רגיל ו-2 שנות לימוד בבית-ספר למסחר. בגיל 16 החלה לעבוד כפקידה כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בתקופה זו החלה גם בפעילות פוליטית וחברתית. בגיל 18 גילתה את הציונות והצטרפה לתנועת השומר הצעיר, בה הייתה מדריכה וראש קן. בנוסף, נקטה רייק יוזמות בתחומים שונים, ביניהם גיוס כספים וארגון העלייה לארץ. יצרה קשרים עם אישים ומוסדות, יהודיים וסלובקים כאחת, ונעזרה בהם לקידום מטרותיה. בתחילת שנות ה-20 לחייה כבר הייתה דמות ידועה בעירה. במרץ 1939 עברה לברטיסלאבה הבירה, לשמש כמזכירתו ועוזרתו האישית של אוסקר נוימן, יו"ר ההסתדרות הציונית בסלובקיה. טיפלה בהעברת כספים ורכוש של יהודי סלובקיה לארץ. במקביל המשיכה בפעילותה בהנהגת השומר הצעיר בעיקר כאחראית על נושא העלייה. הסדירה וארגנה עלייתם של חברי תנועה רבים, עד שיצאה בעצמה לארץ בנובמבר 1939. היא הייתה אז האחרונה מחברי קיבוצה, מענית, שאת עלייתם הסדירה קודם. רייק עברתה את שמה הפרטי ל"חביבה". ב-1938 נישאה בסלובקיה, בנישואים אזרחיים, לחברה לתנועה, אהרון מרטינוביץ'. היא שמרה על שם נעוריה - רייק. השניים עלו בנפרד והתאחדו שוב במענית. לאחר כמה שנים נפרדו בני הזוג, אך לא התגרשו.
בארץ
רייק שהתה כשנתיים במענית. היא בחרה לעבוד בעבודות שיועדו לגברים בפרדס ובמחצבה. לאחר שנה החלה לנהל פרויקט חדש - "מפעל התפוזים" של מענית. עסקה גם בפעילות ציבורית. בין השאר ריכזה בכרכור את סניף ארגון אימהות עובדות (לימים נעמת). במאי 1942 התנדבה לפלמ"ח, תוך שהיא נשארת חברה בקיבוץ ושומרת על קשר הדוק אתו. רייק החלה את אימוניה בפלוגה ג' בקיבוץ יגור תחת פיקודו של מכבי מוצרי. לאחר מכן עברה קורס מ"כים. בסיום הקורס נכלל שמה ברשימת ההמלצות שהגישה ההגנה לבריטים, אשר עסקו בהקמת יחידה יהודית שתפעל באירופה הכבושה.
קבוצה זו, שנקראה לאחר מכן "צנחני הישוב", מנתה לאחר מיונים רבים 37 איש, ורייק ביניהם. תחילה עברו אימונים במסגרת הפלמ"ח. לאחר מכן היו אמורים להמשיך בהכשרה אצל הבריטים, אך הדבר נדחה שוב ושוב על-ידם. רק באפריל 1944 גויסה רייק לחיל האוויר המלכותי והחלה באימוני צניחה עם חבריה. בסיום קורס-הצניחה הועברה הקבוצה לקהיר, להכשרה נוספת. בסיום ההכשרה שוב היו דחיות חוזרות של ביצוע השליחות לסלובקיה, ששם הקוד שלה היה "מבצע אמסטרדם", עד שיצאה לפועל ב-17 בספטמבר 1944. קבוצת השליחים לסלובקיה כללה ביום זה שלושה גברים - חיים חרמש, צבי בן-יעקב ורפאל רייס - אשר הגיעו בצניחה, ואת חביבה רייק, אשר הונחתה במטוס בשל שיקולי בטיחות. היא הגיעה בזהות בדויה, כ"עדה רובינסון", סמלת בחיל-האוויר הבריטי.
השליחות בסלובקיה
רייק נחתה בעיר ילדותה, באנסקה ביסטריצה, שהייתה אז "בירת" המובלעת החופשית. היה זה אזור שנכבש ונשלט על ידי המורדים נגד המשטר הפרו-נאצי, והתאפשר בו קשר חופשי, יחסית, עם בעלות-הברית. רייק גילתה כי שלושת חבריה לא הגיעו לעיר – הם צנחו בשלום, אך הסתבכו בדרכם – והחלה לפעול לבדה. מאחר שלא הצליחה ליצור קשר עם "קבוצת העבודה", כיוון שזו כבר גורשה מהאזור, מיהרה ליצור קשר עם המנהיגות היהודית ועם הנהגת השומר הצעיר. ביוזמתה נערכה מיד פגישה בין שני הגופים, והוקמה ועדה משותפת לביצוע תוכנית הפעולה של רייק לטיפול בפליטים היהודים. הללו הגיעו מכל רחבי סלובקיה, ומספרם בעיר וסביבתה הגיע לאלפים. מצבם היה קשה מאוד. בהמשך, גייסה רייק כסף למימון התוכנית בשיטה שפיתחה בנעוריה: נטילת הלוואות בשם הסוכנות היהודית. קומץ היהודים האמידים שנותרו באזור אכן הילוו לה סכומים ניכרים והתוכנית יצאה לדרך (אחרי המלחמה החזירה הסוכנות את החוב לכל המלווים או ליורשיהם).
לאחר ארבעה ימים הגיעו שלושת הצנחנים, והקבוצה פתחה בפעילות נמרצת תוך חלוקת תפקידים: רייס וחרמש עסקו בעיקר בקשר עם השלטון הצבאי הצ'כוסלובקי ועם הגורמים הזרים שהיו במקום. רייק ובן-יעקב עסקו בעיקר בתחום היהודי והציוני. עם זאת, ארבעתם היו מעורבים ומתואמים בכל, כאשר האישיות הדומיננטית הייתה רייק, עקב היותה בת המקום. במסגרת הפעלת תוכנית הסיוע לפליטים טופלו על-ידה תחומים חיוניים כמו מזון, ביגוד, קורת גג, טיפול רפואי, טיפול במסמכים ועוד. כמו כן יזמה רייק הקמת בתי-מלאכה שיספקו תעסוקה רווחית לפליטים. היא הספיקה לפתוח ולהפעיל מתפרה וסנדלריה. פעלה בתחומים נוספים, כמו הכנת תוכנית בריחה לעת הצורך, הכנת מקומות מסתור בהרים ויצירת קשר עם האנשים הנחוצים. במקביל עסקו ארבעת השליחים במשימות שהטילו עליהם הבריטים: ראשית, הם טיפלו בחילוץ כ-60 חיילים בריטים ואמריקאים, רובם טייסים ואנשי צוות-אוויר שהופלו באזור. פעילות זו נעשתה באמצעות קשר עם הפרטיזנים הסלובקים. שנית, הם אספו מידע מודיעיני והעבירו דיווח שוטף למפעיליהם.
כבר בתחילת ספטמבר, ביום בו הוכרזה המובלעת החופשית, פתח הצבא הגרמני במתקפה על סלובקיה. בתחילת אוקטובר הגיע לפאתי המובלעת החופשית, והתקרב לבאנסקה ביסטריצה. רייק וחבריה התאימו את עצמם למצב, והחלו לארגן את פינוי היהודים מהעיר. בזכות פעילותם הייתה בריחת היהודים מאורגנת ומסודרת. רייק, רייס ובן-יעקב עזבו אחרונים את העיר ב-26 באוקטובר, יומיים לפני נפילתה בידי הגרמנים. איתם יצאה קבוצה אחרונה של יהודים שהייתה באחריותם. הקבוצה עלתה להרים, הגיעה ב-29 באוקטובר למקום המסתור המתוכנן והחלה בהקמת מחנה, אך למחרת, בבוקר ה-30 באוקטובר, הסתערה עליה יחידה גרמנית. חלק מהקבוצה נהרג, חלק נמלט וחלק נלקח בשבי. רייק ורייס היו בין השבויים, והם נכלאו בכלא של באנסקה ביסטריצה. לאחר כמה שבועות נכזבה התקווה, כי המדים והמסמכים הבריטיים יקנו להם הגנה. הם צורפו לקבוצה בת 250 יהודים שנלקחה לכפר הסמוך קרמניצקה (Kremnicka), ונרצחה ביריות. כולם נקברו בקבר אחים, בתוך התעלה לתוכה נפלו. הדבר היה ב-20 בנובמבר 1944. חביבה רייק הספיקה לפעול בסלובקיה במשך שישה שבועות בלבד.
עם שחרור סלובקיה באפריל 1945 ערך הצבא הבריטי חיפוש אחר חלליו. גופותיהם של חביבה רייק ורפאל רייס נמצאו בקרמניצקה, זוהו והועברו לבית קברות צבאי בריטי בפראג. לאחר שבע שנים, בשנת 1952, הועלו עצמותיהם של השניים לישראל. הם נקברו בטקס צבאי ביד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה, ליד חבריהם לשליחות, בהר הרצל בירושלים.
ציטוטים
רייק אמרה משפט זה לפני צאתה לשליחות, והוא היה זכור לאנשים רבים, אם כי אין סימוכין מדויקים לגבי הנסיבות בהן נאמר. ייתכן שאמרה משפט זה לכמה אנשים בזמנים שונים.
במלאת עשרים שנה לנפילתה כינס דניאל בן-נחום בספר ששמו "כאם חשה להציל" עדויות על רייק וקטעי מכתבים שלה.
הנצחה
ב-24 באפריל 1946 נערך בבית החלוצות בירושלים טקס השקת מפעל ההנצחה לזכרה על ידי "ועד ההנצחה לחביבה רייק" בראשות חיים כפרי, חבר קיבוצה מענית. בטקס נכח וגם נשא דברים קונסול צ'כוסלובקיה בירושלים. מפעל ההנצחה כלל את הקמת "בית חביבה" בקיבוץ מענית, בית עיון וארכיון, והמוסד החינוכי "גבעת חביבה".
על שמה נקראו:
בשנת 1988 הנפיק דואר ישראל בול לזכרה ועליו דיוקנה.
חוק הבולים (1765)
חוק הבולים (שם מלא: חוק חובות המושבות האמריקניות, 1765) היה חוק שקבע הפרלמנט הבריטי בשנת 1765, אשר חייב את שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה במס בולים. חוק דומה חל על תושבי בריטניה הגדולה מזה כמה עשורים לפני כן, אך בניגוד לתושבי בריטניה, לתושבי המושבות לא ניתן ייצוג בפרלמנט. החוק בוטל לאחר שנה בעקבות מחאת המושבות והנזק הכלכלי שגרמה המחאה לממלכה. נהוג לראות בחוק כאחד הזרזים לפרוץ המהפכה האמריקאית, במהלכה נפרדו המושבות מהאימפריה הבריטית והקימו את ארצות הברית של אמריקה.
הסיבות לחקיקת החוק
החוק נחקק כדי לכסות את ההוצאות הכבדות של מלחמת הצרפתים והאינדיאנים ולכלכל חיל משמר לטריטוריה החדשה של בריטניה בקנדה. החוק עבר בפרלמנט הבריטי ביוזמת שר האוצר בממשלתו של ויליאם פיט - צ'ארלס טאונסנד, ללא מתנגדים ב-22 במרץ 1765 ונכנס לתוקף באחד בנובמבר באותה השנה. חשוב לציין שחוק דומה היה קיים באי הבריטי מ-1694, אלא שבמושבות נועדו המיסים להיות נמוכים יותר. בנוסף, החוק נועד לאזן את רמת המיסוי בין אזרחי הממלכה לבין תושבי המושבות האמריקניות: עד אז, כל אזרח בריטי שילם בממוצע פי 26 יותר מס לשלטון הבריטי מאשר תושבי המושבות.
השלב הראשון
בטרם עבר החוק בפרלמנט הבריטי נערכה עבורו תעמולה גדולה. היחס לחוק היה דואלי - מצד אחד הייתה אליו התנגדות עזה ומצד שני היו ניסיונות של לא מעט אישי ציבור להתמנות למפיצי בולים, לדוגמה ריצ'רד הנרי לי.
השלב השני
המחאה עברה לשלב הבא כאשר פטריק הנרי, עורך דין מאזורי הספר של וירג'יניה הגיש לפרלמנט מסמך שכלל שבע הצעות בנוגע להתנהגות הממשל הבריטי שהיו אומנם קונקרטיות למדינתו, אך בשל הדמיון הרב בין המושבות אפשר היה בקלות רבה להחיל אותן גם על שאר המושבות. על-פי הטענות, לפרלמנט האנגלי אין הזכות להטיל מיסים על המתיישבים אלא רק לפרלמנט של וירג'יניה עצמה. כמו כן הוא טען שחוק הבולים פוגע בזכויות שמהן נהנו תושבי וירג'יניה מאז ומעולם בגלל היותם אנגלים, דהיינו מייצוג הולם בפרלמנט כפי שיש לתושבי האי הבריטי. בנוסף להצעות הכעיס את יושבי המליאה כאשר הצהיר: אמנם הנרי התנצל על הדברים מאוחר יותר, אך האפקט לנאומו הסוער נשאר כשהיה.
קואגה
פירוש השם "קואגה" הוא "זברה" בשפת הקויקוי, הילידים של דרום מערב אפריקה, והוא אונומטופיאה לצליל שמפיקה הזברה. הקואגה היחידה שצולמה היא נקבה שנכלאה בגן החיות של האגודה הזואולוגית של לונדון ב-1870.
חוק הבולים (1765)
השלב השלישי
הקונגרס שלח למלך ולשני בתי הפרלמנט עצומה שקראה לביטול החוקים שהחלו להתקבל מקץ מלחמת שבע השנים. הם טענו שלא ייתכן שהמלך יטיל עליהם מיסוי ללא ייצוג שלהם בפרלמנט במקביל. סיסמתם המפורסמת הייתה - "No taxation without representation", בתרגום חופשי - "אין מיסוי ללא ייצוג".
בנוסף לכך החלו להתגבש במושבות קבוצות סוחרים שהטילו חרם על מוצרים בריטיים. כתוצאה מהסירוב להפיץ את הבולים כמעט ונעצר לגמרי המסחר במושבות.
ביטול החוק
ב-18 במרץ 1766 ביטל הכתר הבריטי את החוק. הביטול היה בעיקר כתוצאה מלחצם של סוחרים בריטים שהודאגו מהפסדיהם ההולכים וגדלים במושבות המשותקות מסחרית. הם התהוו כקבוצות לחץ על הפרלמנט והשתמשו לשם כך בכוחם הרב. ביום בו בוטל החוק התקבל חוק מקביל - החוק ההצהרתי.
קואגה
טקסונומיה
הקואגה סווגה בעבר כמין אחד, Equus quagga, ב-1778. בחמישים השנים שאחר כך, זברות רבות נחקרו ותוארו. עקב הגיוון הרב בדוגמת הפסים (למעשה אין שתי זברות זהות לחלוטין), טקסונומים הוצפו בשפע של מיני זברות לכאורה, ולא הייתה דרך ודאית להבחין אילו זברות שייכות אכן למין נפרד, אילו לתת-מין ואלו היו וריאציות טבעיות של אותו תת-המין.
הרבה לפני שהבלבול הזה נפתר והתברר שהיא מין נפרד, נכחדה הקואגה עקב הציד האינטנסיבי לצורכי בשר, עורות ושימור של שטחי מרעה. קואגת הבר האחרונה נורתה כנראה בשנות ה-70 המאוחרות של המאה ה-19, והפרט האחרון שנותר בחיים בשבי, נקבה, מתה ב-12 באוגוסט 1883 בגן החיות ארטיס מגיסטרה באמסטרדם.
לאור הקרבה הרבה שיש בין הקואגה לבין זברה מצויה, הושק פרויקט הקואגה על ידי ריינולד ראו בדרום אפריקה כדי ליצור מחדש את הקואגה על ידי גידול סלקטיבי של פרטים של זברה מצויה בעלי גנים של קואגה, כאשר המטרה הסופית היא ליצור עדר של קואגה אשר יהיה ניתן לשחררו אל הטבע. סוג זה של רבייה נקרא גם הכלאה לאחור.
בתחילת 2006 דיווחה הנהלת הפרויקט כי הדורות השלישי והרביעי של הפרויקט יצרו בעלי חיים עם דמיון רב לתיאורים ולפוחלצים של קואגה, אך השאלה האם יצירת בעל חיים בעל מראה של קואגה נחשבת ליצירה מחדש של הקואגה היא שאלה השנויה במחלוקת.
בשנת 2016, הכריזו מדעני "פרויקט קואגה" כי הצליחו להחיות מחדש את הקואגה על ידי הכלאה סלקטיבית. לטענתם, לאחר 5 דורות של צאצאי הזברה המצויה, להחיות כמה פרטי קואגה מחדש. הידיעה עוררה גם כעס בקרב מדענים, וכדי להבדיל אותן מאבותיהן, נקראו הקואגות החדשות ראו-קואגה על שם ריינהולד ראו, יוזם הפרויקט. בניגוד לבני כלאיים אחרים, כמו פרד, הקואגות החדשות יכולות אף להתרבות, מכיוון שאינן תוצר של הכלאה אלא הכלאה לאחור.
כלאיים מקואגה ובעלי חיים דומים
זברות הוכלאו עם בעלי חיים הדומים להם, כמו חמורים וסוסים, ויש כמה חוות חקלאיות העוסקות במלאכה זו גם כיום. השם הכללי לבעל חיים שנוצר מכלאיים עם זברות הוא זברואיד. זברואידים מוצגים לראווה בעיקר כקוריוז, משום שהם אינם ראויים לרכיבה או לעבודה. ב-20 בינואר 2005 נולד הסייח הדומה ביותר לקואגה, הנרי שמו, במסגרת הפרויקט לשחזור הקואגה.
ישנו תיעוד של קואגה שזווג עם סוס כבר ב-1896, במאמרם של ג'ורג' גולד וּווֹלטר פייל "אנומליות וקוריוזים ברפואה": "בשנת 1815 לורד מורטון זיווג קואגה זכר עם סוסת ערמון בעלת שבע שמיניות של דם ערבי, אשר לא זווגה קודם לכן. התוצאה הייתה נקבה בת כלאיים הדומה לשני ההורים". צ'ארלס דרווין נזכר בשנת 1859 ב"מוצא המינים" כי הוא ראה ציורים צבעוניים של בן כלאיים של חמור וזברה, ומזכיר כי את "בת הכלאיים המפורסמת של לורד מורטון מנקבת ערמון וזכר קואגה". דרווין הזכיר את בת הכלאיים המסוימת הזאת שוב בשנת 1868 ב"מגוון של בעלי חיים וצמחים תחת ביות", ומספק הפנייה לכתב העת בו תיאר לורד מורטון לראשונה את ההכלאה.
הסימונים של אוקאפי הם כמעט הפוכים לאלו של הקואגה, כאשר החלק התחתון והאחורי של הגוף בעיקר מפוספסים ושאר הגוף כמעט חלק. עם זאת, האוקפי אינו קרוב לקואגה כלל, ולמעשה משתייך למשפחת הג'ירפיים ולא למשפחת הסוסיים.
שחייה במשחקים האולימפיים
תחרויות שחייה נערכו בכל האולימפיאדות בעידן המודרני. נשים התחרו החל מאולימפיאדת סטוקהולם (1912). אתלטיקה, התעמלות מכשירים ושחייה נחשבים לענפי הספורט הפופולריים במשחקים האולימפיים. ענף השחייה שני במספר האירועים שבו אחרי האתלטיקה.
בתחרויות השחייה נטלו חלק 8,765 שחיינים (5,142 גברים ו-3,620 נשים) מ-201 מדינות ב-55 אירועים. המשתתפת הצעירה ביותר במשחקים הייתה ליאנה ויסנס מפוארטו ריקו (11 שנה, 327 ימים) במקסיקו סיטי 1968 והמשתתף המבוגר ביותר היה ויליהם הנרי מבריטניה (46 שנה, 304 ימים) באתונה 1906.
בארבע האולימפיאדות הראשונות תחרויות השחייה לא נערכו בבריכת שחייה. באתונה 1896 נערכו התחרויות בים התיכון, בפריז 1900 נערכו תחרויות השחייה בנהר הסן, בסנט לואיס 1904 נערכו תחרויות השחייה באגם מלאכותי ובאתונה 1906 נערכו שוב תחרויות השחייה בים התיכון.
בסנט לואיס 1904, נמדדו מרחקי המשחים, בפעם היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים ביארדים.
בלונדון 1908 התקיימו תחרויות השחייה לראשונה בבריכה של 100 מטר שנבנתה במיוחד, בתוך האצטדיון האולימפי שבו נערכו תחרויות האתלטיקה.
בסטוקהולם 1912 התקיימו תחרויות השחייה בבריכה שנבנתה בנמל סטוקהולם, מצד אחד היא תוחמה באצטדיון ומיתר צדדיה נסגרה על ידי סירות. נוסף לכך, לראשונה המדידה הייתה אלקטרונית. תחרויות השחייה התקיימו לראשונה בבריכה של 50 מטר עם מסלולים מסודרים בפריז 1924. באולימפיאדת ברלין (1936) הותקנו לראשונה מקפצות.
שחיינים גברים השתמשו בבגד ים שכיסה את כל גופם עד שנות ה-40 של המאה ה-20. השימוש במשקפי שחייה נכנס רק במונטריאול 1976.
סגנון הפרפר הוכנס כסגנון נפרד במשחקים האולימפיים, רק במלבורן 1956, עד אז היה פיתוח של סגנון החזה. סגנון מעורב אישי הוכנס למשחקים האולימפיים, בטוקיו 1964.
השחייניות שצברו את מרב מדליות הזהב
רשימת כל השחייניות שצברו לפחות 3 מדליות זהב או 5 מדליות בסך הכל, כולל את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
מדליות אישיות בלבד
לפחות 3 מדליות זהב
השחיינים שצברו את מרב מדליות הזהב
רשימת כל השחיינים שצברו לפחות 3 מדליות זהב או 5 מדליות בסך הכל, כולל את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
מדליות אישיות בלבד
• כולל את המדליות שזכו באולימפיאדת אתונה (1906) •• ג'ון גרוויס מבריטניה זכה גם במדליית זהב בכדורמים. ג'וני וייסמילר מארצות הברית זכה גם במדליית ארד בכדורמים.
52 שחיינים ושחייניות זכו ב-4 מדליות כל אחד:
טבלת המדליות
כולל את אולימפיאדת טוקיו 2020.
ג'ניס ג'ופלין
ג'ניס לין ג'ופלין (באנגלית: Janis Lyn Joplin; 19 בינואר 1943 – 4 באוקטובר 1970) הייתה זמרת בלוז רוק אמריקנית, מראשונות כוכבות הרוק'נרול. בסוף שנות ה-60, בתחילת הקריירה שלה, היא הייתה הסולנית של להקת הרוק פסיכדלי "Big Brother and the Holding Company", ולאחר מכן היא הצטרפה להרכבים אחרים כגון "The Kozmic Blues Band" ו-"Full Tilt Boogie Band". היא הפכה למוכרת בזכות פסטיבלים כמו פסטיבל וודסטוק. ג'ניס אמנם הוציאה רק חמישה סינגלים במהלך חייה, אך שיריה הפכו פופולריים במשך השנים.
ביוגרפיה
ג'ניס ג'ופלין נולדה בבית החולים St. Mary בפורט ארתור שבטקסס, ארצות הברית, למשפחה נוצרית. אמה הייתה דורות'י, מרצה במכללה, ואביה היה סת', מהנדס במפעל לשמן. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון תומאס ג'פרסון בשנת 1960. במהלך לימודיה הייתה שנואה על ידי חלק גדול מתלמידי בית הספר, עקב אמונתה בשוויון זכויות לשחורים ולבנים. למדה באוניברסיטת טקסס באוסטין, אך נשרה בטרם עת.
קריירה
במהלך לימודיה החלה ג'ופלין לשיר בלוז ופולק עם חברים.
להקת Big Brother & The Holding Company
הפריצה הגדולה של הלהקה באה עם הופעתם בפסטיבל הפופ של מונטריי, שבו ביצעה הלהקה את שירה של ביג מאמא ת'ורנטון, "Ball and Chain". אלבומם "Cheap Thrills" שיצא ב-1968 בשילוב ההופעה במונטריי, הפך את ג'ופלין לאחת מכוכבות המוזיקה המובילות של סוף שנות ה-60.
קריירת הסולו
לאחר פרישתה מלהקת Big Brother, הקימה ג'ופלין להקת ליווי חדשה בשם Kozmic Blues Band, והוציאה איתם ב- 1969 את אלבומה השלישי "!I Got Dem Ol' Kozmic Blues Again Mama". בשנה זו גם הופיעה בפסטיבל וודסטוק, ההרכב התקבל באדישות והתפרק במהרה.
בהמשך, הרכיבה ג'ופלין הרכב חדש בשם Full Tilt Boogie Band, שנחשב להרכב הליווי הטוב ביותר איתו עבדה. עם הרכב זה הוציאה את אלבומה הרביעי והאחרון, "Pearl", בשנת 1971. אלבום זה היה האלבום הנמכר ביותר במהלך הקריירה הקצרה שלה, ובין השאר הופיע בו השיר "Me & Bobby McGee", ביצוע של ג'ופלין לשירו של כריס כריסטופרסון שהפך לסינגל המצליח ביותר שלה.
אלבומים
ג'ניס ג'ופלין הספיקה להקליט ארבעה אלבומי אולפן עד מותה, ומשנת 1991 נמכרו 7.8 מיליון עותקים מכלל אלבומיה:
בנוסף לאלה, יצאו מספר אלבומי הופעות ואלבומי אוסף רבים, כשהאחרון והמקיף שבהם הוא "The Essential Janis Joplin".
חיים אישיים
מערכות יחסיה עם גברים היו בולטות בעיקר עם קריס קריסטופרסון, פיטר דה-בלנק ועוד. היו לה גם מערכות יחסים שונות עם נשים והייתה ביסקסואלית. היא תמכה בזכויות הלבנים והשחורים ועל כך זכתה לשנאה בקרב חבריה לבית הספר, בנוסף, הייתה מכורה לסמים ובעיקר להרואין. מערכת היחסים הארוכה ביותר שלה הייתה עם היפית ומכורת הרואין נוספת בשם ג'יי וויטאקר.
ב-1968 היא רכשה פורשה שנצבעה בצבעים פסיכדליים לאור התקופה. המכונית נמכרה ב-2015 בעבור 1.76 מיליון דולר. בנוסף אהבה להצטלם כאשר היא ערומה כמעט לגמרי, ואף שברה בקבוק זכוכית על ראשו של ג'ים מוריסון שגם הוא מת כמוה בגיל 27.
מותה
גופתה של ג'ופלין נשרפה בווסטווד, קליפורניה, ואפרה פוזר באוקיינוס השקט. האלבום שעליו עבדה באותו זמן, "Pearl", יצא כשישה חודשים לאחר מותה וכלל ביצוע מוזיקלי לשירו של ניק גרבניטס, "Buried Alive In the Blues", שג'ופלין לא הספיקה לשיר בו והוא מושמע באלבום כקטע אינסטרומנטלי.
ריאגנט בנדיקט
ריאגנט בנדיקט הוא אינדיקטור pH לגילוי פחמימות - חד-סוכר ואת רוב הדו-סוכרים. ניסויים ובדיקות בהם משתמשים בריאגנט זה נקראות בדיקות בנדיקט. הבדיקה חייבת להיעשות ברתיחה. תגובה חיובית של בדיקת בנדיקט מתאפיינת בשינוי הצבע מגוון תכלת לגוון כתמתם.
המבחן של בנדיקט מגלה נוכחות של אלדהידים ואלפא הידרוקסוני, גם על ידי המיאצטל, כולל אלה המתרחשים קטוזים מסוימים. עקרון המבחן של בנדיקט הוא שכאשר הסוכרים המצומצמים מחוממים בנוכחות אלקליות, הם מומרים למינים צומחים רבי עוצמה הידועים בשם אנול.
המבחן של בנדיקט
כדי לבדוק את נוכחותם של חד סוכרים ולהקטין את כמות דו-הסוכריים במזון, מדגם המזון מתמוסס במים, ומספר קטן של ריאגנט בנדיקט נוסף. במהלך אמבט מים, אשר בדרך כלל 4–10 דקות, הפתרון צריך להתקדם בצבעים של כחול (ללא סוכר הפחתת נוכחים), כתום, צהוב, ירוק, אדום, ולאחר מכן לבנים אדומה משקעים או חום (עם סוכר הפחתת גבוהה מתנה). שינוי צבע יהיה מסמל את הפחתת נוכחותו של סוכר. דו הסוכרים הנפוצים לקטוז ומלטוז מזוהים ישירות על ידי ריאגנט בנדיקט כי הוא מכיל גלוקוז בלי אלדהיד, לאחר חיבור איזומרים.
סוכרוז, בעקיפין מייצר תגובה חיובית עם ריאגנט בנדיקט, אם מחומם עם מדלל חומצה הידרוכלורית לפני הבדיקה, אם כי לאחר ה"טיפול" הוא כבר לא סוכרוז.
התנאים החומציים ושבירת החום של קשר הגליקוזידי בסוכרוז באמצעות הידרוליזה. התוצרים של הפירוק סוכרוז הם גלוקוז ופרוקטוז, אשר שניהם יכולים להיות מזוהים על ידי ריאגנט בנדיקט, כמתואר לעיל.
עמילנים אינם מגיבים או מגיבים בצורה גרועה מאוד עם ריאגנט בנדיקט, בשל מספר קטן יחסית של חצאי סוכר מופחתים. המתרחשים רק בקצות שרשראות פחמימות. אינוסיטול (מיויוסייטול) הוא עוד פחמימה אשר מייצרת בדיקה שלילית.
ריאגנט של בנדיקט יכול לשמש לבדיקת נוכחות של גלוקוז בשתן. גלוקוז בשתן נקרא גלוקוזוריה והוא יכול להצביע על סוכרת, אבל הבדיקה אינה מומלצת או משמשת לאבחון סוכרת.
תגובה חיובית כוזבת יכולה להתרחש בשל נוכחות של חומרים מפחיתים אחרים בשתן כגון חומצה אסקורבית (במהלך צריכת תוספי ויטמין),
תרופות (L-Dopa, בניגוד לשימוש בתהליכים רדיולוגיים) וחומצה הומוגנטיסטית (אלקאפטונוריה).
התמיסה של בנדיקט
התמיסה של בנדיקט היא תוצאה של אלדהיד- CHO. זוהי תערובת אלקליין מימית של (CuSO4) ונתרן ציטראט. כאן נתרן ציטראט הוא גורם מורכב שמחזיק את +Cu2 בתמיסה, אשר אחרת היה מאיץ כפחמן כפארי. החומר נבדק מחומם עד 95°C.
עם התמיסה של בנדיקט, היווצרות משקעים לבנים-אדומים מציינת נוכחות של קבוצת האלדהיד בריכוזים גבוהים יחסית. מאחר שסוכרים פשוטים (למשל גלוקוז) נותנים תגובה חיובית, התמיסה של בנדיקט משמשת לבדיקת נוכחותו של גלוקוז בשתן, סימפטום של סוכרת.
ליטר אחד של התמיסה של בנדיקט מכיל 173 גרמים נתרן ציטראתי, 100 גרם נתרן פחמתי, ו- 17.3 גרמים גופרית ספירית, הוא מגיב באופן דומה מבחינה כימית לתמיסה של פלנינג; יון נחושת (המורכב עם יוני ציטראט) מופחת ליון גס על ידי קבוצת אלדהיד (אשר מחומן), וגם משקעים כמו תחמוצת נחושת Cu2O.
המגיב הכמותי של בנדיקט
המגיב הכמותי של בנדיקט מכיל אשלגן תיוציאנט והוא משמש כדי לקבוע כמה צמצום הסוכר קיים. תמיסה זאת יוצרת משקע תיאוציאנט נחושת לבנה שיכולה לשמש בטיטרציה. בטיטרציה יש לחזור על תמיסה גלוקוז 1% במקום לדגום עבור כיול.
Da Vidna
Da Vidna (בעברית: עד עלות השחר) הוא שיר בבלארוסית, שבוצע על ידי ואל. ב-28 בפברואר 2020 נחשף כי השיר היה אמור לייצג את בלארוס באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד במסגרת הקדם הבלארוסי לאירוויזיון "Eurofest 2020" שערכה רשות השידור הבלארוסית, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020. השיר לא הצליח לנצח אצל השופטים או אצל הקהל, אך הגיע למקום הראשון במצטבר.
ליל המסכות (סדרת סרטים)
ליל המסכות (באנגלית: Halloween, תורגם בעברית לעיתים גם כליל כל הקדושים) היא סדרת סרטי אימה אשר הראשון בהם, בבימויו של ג'ון קרפנטר, שהיה סרט עצמאי יצא לאקרנים בשנת 1978. הסרט הפך במהרה לסרט פולחן וסחף אחריו מעריצים רבים, כמו כן הוביל לשבעה סרטי המשך ובנוסף לעיבוד מחודש-פריקוול לסרט המקורי. הסדרה זכתה למעמד דומה לאלו של סדרת "סיוט ברחוב אלם" ו"יום שישי ה-13" בקרב מעריצי סוגת האימה, והסרט "ליל המסכות" אף נכנס ב-2006 לספריית הקונגרס תחת הנימוק "חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
הרבה מבקרים מציינים את הסרט המקורי כראשון מבין סרטי הסלאשרים, שנוצר בהשפעת הסרט "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק, אך למעשה היה זה "המנסרים מטקסס", שיצא עוד בשנת 1974. הסרט הציג לראשונה קלישאות רבות המשמשות בסרטי האימה של שנות ה-80 ושנות ה-90. מבקרים רבים הציעו, כי סרטי "ליל המסכות" ודומיהם מעודדים מיזוגיניה וסאדיזם, בעוד אחרים מציעים כי הסרטים עצמם מהווים ביקורת נוקבת נגד דרכם הפרועה של צעירים בשנות ה-70, ורבים מקורבנותיו של מאיירס הם מופקרים מינית ומשתמשים בסמים, בעוד הגיבורה היא צנועה וחסודה. למרות שקרפנטר הכחיש כל קשר, הבחנות אלה בדבר מוסריותן של הדמויות וסיכויהן לשרוד את הסרט נהפכו למוטיב שולט בסרטי הסלאשרים למיניהם.
את סדרת הסרטים מאפיינת בנוסף מנגינת הפסנתר הידועה, המשתמשת בעיקר בטונים נמוכים ומשרה אווירת מתח וצמרמורת לצופיה.
ליל המסכות (1978)
הסרט יצא לאקרנים ב-1978 בבימויו של ג'ון קרפנטר, ומככבים בו דונלד פלזנס כד"ר לומיס, ג'יימי לי קרטיס כלורי סטרוד, ננסי קייס כאנני בראקט ופי. ג'יי סולקס כלינדה ואן דר קלוק. התקציב של הסרט היה מאוד נמוך ועמד בין 300 ל-325 אלף דולר אבל למרות זאת הסרט זכה לשבחים רבים ונחשב לאחד הסרטים המשפיעים ביותר ואף גרף בקופות 70 מיליון דולר.
בשנת 2011 פורסמה הקלטה אותנטית של תגובות צופים מבוהלים לקראת סוף הסרט, בסצנה שבה מייקל מתיישב מאחורי גבה של לורי, אחרי שחשבה שהצליחה לשתק אותו.
ליל המסכות 2 (1981)
לאחר אירועי הסרט הקודם, לורי סטרוד מאושפזת בבית החולים בעוד מייקל מחפש אחריה. כתוצאה מסדרת פלאשבקים, לורי נזכרת שלאחר אימוצה בידי משפחת סטרוד, הם נהגו לבקר תכופות נער בבית חולים פסיכיאטרי. ד"ר לומיס והאחות מריון ווידינגטון מגלים כי לורי היא אחותו הביולוגית של מייקל, ויחד עם שריף העיירה נוסע לבית החולים שבו היא מאושפזת. בינתיים, מאיירס הורג את אנשי צוות בית החולים בחיפושים אחרי אחותו, ולבסוף הורג גם את השריף, לבסוף לורי וד"ר לומיס מצליחים לפתוח את בלוני החמצן שבחדר הניתוח לורי בורחת וד"ר לומיס מפוצץ את שניהם.
הסרט יצא לאקרנים ב-1981 בבימויו של ריק רוזנטל, ומככבים בו דונלד פלזנס כד"ר לומיס וג'יימי לי קרטיס כלורי סטרוד. הסרט השני נעשה בתקציב גדול יותר מקודמו - 2.5 מיליון דולר, והכניס גם הרבה פחות ממנו - 25 וחצי מיליון דולר. מוסטפא אקאד, המפיק בפועל של הסרט המקורי, מכר את הזכויות לדינו דה לורנטיס, אך עדיין שימש כמפיק בסדרת הסרטים. קרפנטר הסתפק הפעם בכתיבת התסריט, לאחר שהתאכזב מהתוצאה הסופית, שהייתה פחות מפחידה מהסרט המקורי. הסרט השני גם היה שונה מקודמו בכמות האלימות שהצטיירה על המסך. הסרט זכה לביקורות מעורבות אבל למרות זאת הסרט עדיין נחשב להצלחה.
ליל המסכות 3: עונת המכשפה (1982)
הסרט השלישי הוא הסרט היחידי שאינו עוקב אחר עלילתו של מייקל מאיירס, ומביא את סיפור חקירתם של ד"ר דניאל צ'אליס ואלי גרימבריג' אחר פעולותיו של קונאל קוקראן המסתורי, בעליה של חברת צעצועים המוכרת מסכות לליל כל הקדושים.
הסרט יצא לאקרנים ב-1982 בבימויו של טומי לי וואלאס, ומככבים בו טום אטקינס כד"ר דניאל צ'אליס, סטייסי נלקין כאלי גרימבריג' ודן או'הרליהי כקונאל קוקראן. הסרט הפך לכישלון בשביל המעריצים והמבקרים ונחשב לאחד הסרטים הגרועים בסדרה.
ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס (1988)
עשר שנים לאחר הרציחות בהדונפילד, מייקל מאיירס מתעורר בחדר מתים ומגלה שאחותו לורי נהרגה בתאונת דרכים. בנוסף, הוא מגלה כי בתה של לורי, ג'יימי לויד, חיה בהדונפילד יחד עם משפחת קארוטרס, ובשל כך הוא הורג את האנשים שאיתו באמבולנס ובורח בחזרה להדונפילד. ד"ר לומיס, שגם התגלה כחי, יוצא בעקבותיו יחד עם שריף העיירה החדש, אך מאיירס מחסל את כוחות המשטרה אחד אחרי השני. לבסוף, מייקל נלכד במכרה נטוש שאותו המשטרה מפוצצת בעזרת חומר נפץ. בסוף הסרט מתגלה כי ג'יימי נהייתה אחוזת דיבוק בעקבות מעשיו הרצחניים של מייקל, והיא דוקרת את אימה החורגת עם מספריים (אך בסרט הבא מתברר כי היא אינה מתה). הצופים חוזרים לסצנה שדומה מאוד לזו המופיעה בתחילת הסרט הראשון, שבה ג'יימי לבושה בבגדי ליצן מגואלים בדם ואוחזת זוג מספריים בידה ולומיס, אביה החורג, ואחותה החורגת, רייצ'ל, מביטים בה באימה.
הסרט יצא לאקרנים ב-1988 בבימויו של דווייט ה. ליטל, ומככבים בו דונלד פלזנס כד"ר לומיס, אלי קורנל כרייצ'ל קארוטרס ודניאל האריס כג'יימי לויד. הסרט זכה לביקורות מעורבות, אבל הצליח להחזיר את ההצלחה של הסרטים הראשונים למרות זאת הסרט אינו עוקב אחרי העלילה של הסרטים הראשונים.
ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס (1989)
לאחר ששרד את הנפילה לתוך המכרה הנטוש, מייקל מאיירס מצליח להגיע לצריף רעוע ליד נהר, שם הוא מתמוטט ונכנס לתרדמת. לאחר שנה הוא מתעורר שוב וחוזר להטריד את תושבי הדונפילד ואת אחייניתו, ג'יימי. ד"ר לומיס מגלה כי ג'יימי ומייקל חולקים בקשר טלפתי ומבקש ממנה לעזור בחיסולו הסופי של מאיירס. בעזרתה הוא מושך את מייקל לבית משפחת מאיירס, שם ניתנת למייקל הזדמנות להרוג את ג'יימי בעליית הגג. אולם כאשר ג'יימי פונה אל מייקל בייאוש אחרון בשם "דוד", הוא עוצר מלכת ומוריד את מסכתו, אך נתקף שוב בטירופו. ד"ר לומיס מצליח לארוב לו, לירות בו חיצי הרדמה וללוכדו, והשניים לוקחים את מייקל למשרד השריף. בסוף הסרט, פיצוץ מסתורי הנגרם על ידי איש לבוש שחורים מחריד את המקום ומותיר את כולם מתים, ומתגלה כי אין זכר למייקל מאיירס.
הסרט יצא לאקרנים ב-1989 בבימויו של דומיניק גירארד, ומככבים בו דונלד פלזנס כד"ר לומיס, אלי קורנל כרייצ'ל קארוטרס ודניאל האריס כג'יימי לויד. הסרט לא הצליח כמו הקודם וקבל ביקורות שליליות.
ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס (1995)
הסרט השישי מתקיים שש שנים אחרי הסרט הקודם, מתגלה לצופים כי האיש לבוש השחורים חטף את ג'יימי והכניסהּ להריון. כאשר התינוק נולד בליל כל הקדושים, ג'יימי בורחת עם התינוק אך נתפסת על ידי מייקל ונרצחת, לא לפני שהיא מצליחה להחביא את התינוק מפניו. בינתיים, קרובי משפחתה של לורי סטרוד מגיעים להתגורר בבית המשפחה בהדונפילד, וטומי דויל (הילד שלורי עשתה לו שמרטפות מהסרט הראשון), שנעשה אובססיבי לגבי מייקל מאיירס, מוצא את התינוק ומגן עליו. טומי מגלה שמייקל סומן בקללה דרואידית עתיקה שגורמת לבחור צעיר להרוג את בני ביתו לטובת האנושות. האדם לבוש השחורים חוזר ומגלה כי הוא ערך ניסויים ברוע המוחלט, שאותם שמר בבית חולים לחולי נפש. טומי וד"ר לומיס, יחד עם בת דודתה של לורי, קארה, הולכים אחריו לבית החולים, שם הם מתעמתים עם מאיירס ומנצחים. לבסוף, כולם נמלטים מהמקום חוץ מד"ר לומיס, שנשאר מאחור כדי לוודא שמייקל אכן מת. אך כאשר לומיס מתקרב, מייקל מתגלה כחי ורוצח אותו מחוץ למסך.
הסרט יצא לאקרנים ב-1995 בבימויו של ג'ו שאפל, ומככבים בו דונלד פלזנס כד"ר לומיס, פול רוד כטומי דויל ומריאן האגן כקארה סטרוד. הסרט קבל ביקורות שליליות.
ליל המסכות: 20 שנה אחרי (1998)
סרט זה מבטל ומתעלם מכל הסרטים שיצאו לאחר הסרט השני. 20 שנה לאחר אירועי שני הסרטים הראשונים, לורי סטרוד זייפה את מותה במטרה להתחבא מאחיה מייקל, וכיום עובדת בתור מנהלת פנימייה יוקרתית בצפון קליפורניה, תחת השם קרי טייט ויש לה בן, ג'ון. לורי ממשיכה לחיות אך למרות זאת, היא עדיין חיה בפחד שאחיה יחזור. פחדיה של לורי מתממשים כשמייקל מופיע בבית ספרה ומתחיל במסע רציחות מחודש שבמהלכו נרצחים מספר תלמידים ואנשי צוות. לורי מצליחה להציל את בנה וחברתו, מולי, מסכנה, אך מחליטה לשוב לבית הספר להתמודד פעם אחת ולתמיד עם אחיה. לבסוף, לורי מצליחה להביס את מייקל, אך לא נרגעת עד שבטוחה שהוא באמת מת. בסוף הסרט, לורי גונבת את גופתו של מייקל אשר מתגלה כחי ועקב תאונת דרכים הוא נלכד במכונית ואילו לורי יצאה ללא פגע. מייקל הלכוד מושיט את ידו לכיוונה של לורי, כנראה מבקש סליחה על הכול ולורי גם מנסה להגיע אליו. אך היא מתחרטת ועורפת לו את הראש.
הסרט יצא לאקרנים ב-1998 בבימויו של סטיב מיינר, ומככבים בו ג'יימי לי קרטיס כלורי סטרוד, אדם ארקין כויל ברנאן, מישל ויליאמס כמולי, ג'וש הארטנט כג'ון טייט, ג'ודי לין או'קיף כשרה, אל אל קול ג'יי כרוני וג'נט לי כנורמה. הסרט זכה לביקורות מעורבות אבל הצליח בעיני המעריצים שהסרט עוקב אחרי הסרטים הראשונים.