cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאוגרפיה של אוגנדה
צמחייה
בעיה סביבתית נוספת שאיתה מתמודדת אוגנדה היא התפשטות מיני יקינטון המים באגם ויקטוריה. הצמח, שהיה אנדמי לדרום אמריקה, הובא לאפריקה על ידי האדם, ועקב התנאים המתאימים לגידולו והיעדר אויבים טבעיים, התרבה במהרה. השפעתו ניכרת בהפרעה לנתיבי השיט, בעידוד חרקים נושאי מחלות ובדיכוי בעלי חיים ימיים אחרים.
משאבים טבעיים
חלקים נרחבים מאוגנדה היו חשופים ממושכת לבליה ולסחיפה, תהליך שהוביל לריכוז של עפרות ומחצבים. בתוך המערכת הניאנזיאנית נמצאת חגורת האבן הירוקה, שהיא חלק משדה הזהב של ימת ויקטוריה, המשתרע גם על צפון טנזניה ומערב קניה. הזהב מרוכז בעורקי קוורץ בתוך תצורת ברזל הפסים. מכרה הזהב הפעיל טירה (Tira) שוכן באזור זה. זהב מצוי גם במערכת בוגנדה-טורו, במערכת קאראגווה-אנקוליאן ובחבורת קאראסוק. נחושת מצויה בכמה אזורים, ונכרתה בקלימבה (Kilembe) שבמערכת בוגנדה-טורו בין השנים 1957 ל-1978. בתקופה זו היא היוותה 95% מיצוא המחצבים של אוגנדה.
טונגסטן, וכן ניוביום וטנטלום, שנכרים כקולומביט וטנטליט (קולטן) או כפירוכלור, נמצאים במערכת בוגנדה-טורו ובמערכת קאראגווה-אנקוליאן, שבה גם נמצאים בדיל, ליתיום, ביסמוט ועפרת ברזל. קובלט נמצא במערכת בוגנדה-טורו, יחד עם ניקל שנמצא במערכת זו ובחבורת קאראסוק, שם גם נמצאת פלטינה. טיטניום, ונדיום, אורניום ותוריום מצויים במתחמים הקרבונטיטים, כמו גם ורמיקוליט, שמכרה שלו פועל בנאמקהארה.
פוספטים מצויים במתחם הקרבונטיטים של סוקולו (Sukulu carbonatite complex) במזרח אוגנדה ובבוסומבו (Busumbu), קרוב לגבול עם קניה. אבן גיר, גבס, וחצץ מצויים במשקעים במערב הבקע ומשמשים לייצור צמנט, לבנים שרופות, ורעפים. מלח בישול מצוי במשקעים של מערב הבקע.
פארקים לאומיים ואתרי מורשת עולמית
עשרה פארקים לאומיים הוכרזו באוגנדה, מתוכם שניים הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית. הפארק הלאומי הגדול ביותר הוא הפארק הלאומי מפלי מרצ'יסון, המשתרע על שטח של 3,840 קמ"ר בצפון-מערב המדינה. את הפארק חוצה נילוס ויקטוריה, אשר פורץ דרך נקיק שרוחבו 7 מ' ונופל מגובה של 43 מ'. הפארק הלאומי המלכה אליזבת הוא הפארק המתויר ביותר באוגנדה. הוא שוכן במערב המדינה בין רכס רוונזורי לאגם אדוארד.
פארקים לאומיים נוספים באוגנדה: הפארק הלאומי קיבאלה, הפארק הלאומי עמק קידפו, אגם מבורו, הפארק הלאומי מגהינגה לגורילות, הר אלגון, הפארק הלאומי סמוליקי.
חלוקה מנהלית
אוגנדה מחולקת מנהלית לארבעה חבלים (regions), אשר מחולקים לעשרה חבלי משנה (subregions) ול-112 מחוזות (districts), לרבות מחוז הבירה קמפלה, שבתורם נחלקים לנפות (counties) ותת-נפות (subcounties).
עמים ודתות
באוגנדה קבוצות אתניות רבות, אשר מאפיין בולט המבדיל בין אחת לאחרת הוא השפה. בצפון המדינה מתגוררים עמים נילוטיים ועמים דוברי שפות מרכז סודאניות, ואילו בדרומה מתגוררים קבוצות בנטו.
כ-84% מאוכלוסיית אוגנדה היא נוצרית, כאשר כמחציתה קתולים והיתר אנגליקנים, אוונגליסטים ומזרמים אחרים. כ-12% הם מוסלמים, בעיקר סונים, והיתר משתייכים לדתות מקומיות ואחרות. תפוצת הדתות ברחבי המדינה מעורבת, אולם במחוזות הצפון עיקר האוכלוסייה היא נוצרית-קתולית.
ערים
כ-15% מאוכלוסיית אוגנדה מתגוררת בערים, כאשר מספר שהיישובים שבהם מתגוררים למעלה מ-5,000 איש עומד על 149. חלק ניכר מהאוכלוסייה העירונית מתרכז בסמוך לאגם ויקטוריה.
קמפלה היא עיר הבירה של אוגנדה והעיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בה. אוכלוסייתה מונה כ-1,660,000 נפש, וכמו ערים רבות אחרות באוגנדה, היא שוכנת לחוף אגם ויקטוריה. העיר השנייה בגודלה היא ג'ינג'ה, השוכנת 87 ק"מ צפונית-מזרחית לקמפלה, גם היא לחוף אגם ויקטוריה, על גדת מקורו של הנילוס הלבן.
רשימת עשר הערים המאוכלסות ביותר באוגנדה:
תחבורה
אורכן הכולל של הדרכים באוגנדה מסתכם ב-70,746 ק"מ, מתוכם 16,272 ק"מ סלולים (נכון לשנת 2003). אורכן של מסילות הרכבת מגיע לכדי 1,244 ק"מ (נכון לשנת 2010). מספר שדות התעופה הוא 46, כאשר בחמישה מהם מסלולים סלולים. נמל התעופה הבינלאומי אנטבה הוא נמל התעופה הבינלאומי היחיד במדינה. לחופו של אגם ויקטוריה פועלים שלושה נמלים.
הערות שוליים
উগান্ডা
יואי לונג
יואי פירס לונג (באנגלית: Huey Pierce Long; 30 באוגוסט 1893 - 10 בספטמבר 1935), שנודע כיואי לונג, וכונה הכריש הקטן (The Kingfish) היה פוליטיקאי אמריקני, שכיהן כמושל לואיזיאנה ה-40, בין 1928 ל-1932, וכסנאטור בין 1932 עד למותו בידי מתנקש ב-1935. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית, נקט ברטוריקה פופוליסטית, התנגד לעשירים ולבנקים וקרא לתוכנית ל"חלוקת העושר" - "Share The Wealth". הוא היה מנהיג המפלגה במדינתו, וזכה לתמיכה רחבה.
תוכנית חלוקת העושר שלו נוצרה ב-1934, תחת המוטו "כל אדם הוא מלך" ("Every Man a King"), שהיה גם שמה של האוטוביוגרפיה שלו. התוכנית הציעה חלוקה מחדש של העושר בעזרת "מס עושר" על תאגידים ויחידים, שיחסל את העוני ואת החוסר בדיור במהלך השפל הגדול. כדי להתניע את הכלכלה, תמך לונג בהשקעה ממשלתית בעבודות ציבוריות, חינוך, ופנסיה. הוא ביקר את מדיניות הפדרל ריזרב.
בתקופתו של לונג, הורחבו מוסדות החינוך ובתי החולים, הוקמה מערכת רווחה שטיפלה בנושא שירותי הבריאות לעניים, חוסל הבידוד הכפרי בעזרת כבישים וגשרים, וסופקו ספרי לימוד בחינם לתלמידים. לונג נותר דמות שנויה במחלוקת בלואיזיאנה. יש הרואים בלונג אדם שיכול היה, בנסיבות המתאימות, להוביל את ארצות הברית לקראת משטר קיצוני בעל נטיות פופוליסטיות בנוסח המשטרים האירופים שקמו בשנות השלושים. הוא נחשב לדמגוג.
ראשית חייו וקריירה כעורך דין
לונג נולד ב-30 באוגוסט 1893, במחוז קרוב לווינפילד, לואיזיאנה, בעיר קטנה בצפון-מרכז לואיזיאנה. הוא היה הבן של יואי לונג האב. במהלך נעוריו, האזור בו נולד היה אזור עני, שבו האנשים היו מחוץ למערכת הפוליטית של לואיזיאנה. במהלך מלחמת האזרחים, המחוז היה מעוז של האיחוד במדינה שתמכה בקונפדרציה. בשנות התשעים, המחוז תמך במפלגה הפופוליסטית, וב-1912 רוב המחוז תמך במפלגה הסוציאליסטית. רמת העוני הייתה קיצונית, אולם לואיזיאנה הייתה מדינה ענייה יחסית ורווחה בה שחיתות. מפקד האוכלוסין ב-1930 הראה שחמישית מהגברים הלבנים בלואיזיאנה היו אנאלפביתים, ואף יותר מכך בקרב השחורים. כאדם שגדל במחוז, ירש לונג את השנאה כלפי האליטות בבאטון רוז', ששלטו בלואיזיאנה. לונג היה השביעי מבין תשעה ילדים במשפחה ממעמד הביניים שהייתה בעלת חווה. הוא למד בבית, ולאחר מכן למד בבתי ספר מקומיים, בהם נחשב לתלמיד מצוין ובעל זיכרון טוב. ב-1908, לאחר שסיים את כיתה י"א, יזם לונג החתמה על עצומה שהתנגדה להוספת כיתת י"ב, וסולק מבית הספר. לונג זכה במלגה לשיעורי תורת הנאום באוניברסיטת לואיזיאנה, אולם לא יכול היה להרשות לעצמו לרכוש את הספרים. במקום, הוא עבד כסוכן מכירות בחמש השנים הבאות, מכר ספרים, שימורים ותרופות, וגם עבד כמנהל מכירות פומביות.
ב-1913, נישא לונג לרוז מקונל. היא הייתה קצרנית שזכתה בתחרות אפייה שקידם. נולדה להם בת בשם רוז, ושני בנים, ראסל (1918–2003) (שכיהן כסנאטור) ופאלמר (1921–2010) (שעסק בנפט).
במהלך מלחמת העולם הראשונה, לא הצליח לונג למכור הרבה, ולמד באוניברסיטה הבפטיסטית של אוקלהומה, בגלל לחצי אמו. הוא החליט שאינו מתאים להיות מטיף.
לונג למד לימודי משפטים לזמן קצר. ב-1915, לאחר שנה בלבד, הצליח לעבור מבחן והוסמך לעורך דין. הוא החל לעבוד כעורך דין פרטי בווינפילד וייצג עסקים קטנים. הוא אמר בגאווה שמעולם לא לקח תיק כנגד אדם עני.
לונג הצליח לזכות לתהילה כשהתמודד בבית המשפט מול תאגיד סטנדרד אויל, אותו האשים בטקטיקות עסקיות לא הוגנות. לונג המשיך לתקוף את התאגיד במהלך כל חייו, וטען שהתאגיד מנצל את משאבי הנפט של המדינה.
קריירה פוליטית והשגת כוח
ב-1918, נבחר לונג לוועדת מסילות הרכבת בלואיזיאנה (שהפכה לוועדה לשירות הציבור בלואיזיאנה ב-1921) בגיל עשרים וחמש, כשהתנגד לסטנדרד אויל. במסע הבחירות שלו השתמש בשיטות שהצליח להתמקצע בהן לאחר מכן: שימוש בעלונים ובכרזות, לוח זמנים עמוס בנאומים בלואיזיאנה הכפרית, והתקפות חריפות על יריביו. בתפקידו השתמש כדי לחזק את המוניטין הפופוליסטי שלו כמתנגד לתאגידים הגדולים ולתאגידי הנפט, כשהוא נלחם מול העלאת תעריפים ומונופולים. במהלך הבחירות לתפקיד מושל לואיזיאנה ב-1920, תמך בג'ון פארקר, אולם לאחר מכן הפך ליריבו כשהמושל החדש התברר כלא מחויב לרפורמה, וקרא לו כלי שרת של התאגידים.
בחירות 1924
לונג רץ לתפקיד מושל לואיזיאנה ב-1924, תקף את פארקר, את סטנדרד אויל ואת הממסד הפוליטי המבוסס במדינה. במסע הבחירות שלו, הפך לאחד מהפוליטיקאים הדרומיים הראשונים שהשתמשו ברדיו ובמשאיות כריזה. לונג החל ללבוש חליפה לבנה בולטת במיוחד. הוא הגיע למקום השלישי, ואף על פי שהוא ומועמד אחר התנגדו באופן פרטי לארגון הקו קלוקס קלאן העוצמתי, מועמד שלישי תמך בו בפתיחות. שליטת הקלאן בלואיזיאנה הייתה חשובה במהלך מסע הבחירות. לונג טען שהגשם במהלך יום הבחירות גרם לאחוזי הצבעה נמוכים בקרב תומכיו בצפון לואיזיאנה הכפרית,כי דרכי העפר כוסו בבוץ והבוחרים לא יכלו להגיע לקלפי.
למרות זאת, נבחר לונג מאוחר יותר באותה השנה לכהן שוב בוועדה לשירות לציבור.
בחירות 1928
בארבע השנים הבאות, בנה לונג את בסיס כוחו הפוליטי, ואף תמך במועמדים קתוליים כדי להשיג תמיכה בדרום לואיזיאנה, שהייתה קתולית בגלל ההשפעה הספרדית והצרפתית. ב-1928 שוב ניסה להיבחר לתפקיד המושל, והשתמש בססמה "כל אדם הוא מלך, אך אף אחד לא לובש כתר". השורה הגיעה מהמועמד הנשיאותי לשעבר של המפלגה הדמוקרטית, ויליאם ג'נינגס ברייאן. ההתקפות של לונג על התאגידים הגדולים זכו לאהדה, וגם ההצגה שלו את העשירים כ"טפילים" שהשיגו יותר ממה שהם היו זקוקים לו מהעושר הציבורי, שהזניחו את העניים.
לונג חצה את המדינה, וניהל מסע בחירות באזורים שהממסד הפוליטי נטרל. הם שלטו במדינה בבריתות עם פוליטיקאים מקומיים. העניים הכפריים היו 60% מהאוכלוסייה. בכל המדינה היו בערך 500 קילומטרים של דרכים סלולות ורק שלושה גשרים גדולים. המדינה הייתה בעלת אחוז יודעי קרוא וכתוב הנמוך ביותר בארצות הברית (75% מהאוכלוסייה לא ידעה לקרוא ולכתוב), ורוב המשפחות לא יכלו לרכוש ספרים כדי שילדיהם ילמדו בבית הספר. לבנים עניים רבים לא יכלו להצביע כי לא יכלו לשלם את המס על הבחירות. מבין שני מיליון תושבים, רק 300,000 יכלו להצביע. בנוסף, לאחר העברת חוקה חדשה ב-1898, ומבחני קרוא וכתוב, השחורים לא יכלו להצביע.
במסע הבחירות שלו, הציע לונג לבנות גשרים, ושני המועמדים האחרים תמכו בכך. לונג תמך בכך שלא תיגבה אגרה על מעבר בגשרים.
לונג נבחר ב-1928 בזכות האוכלוסייה הכפרית. הוא הציע שירותים ממשלתיים רחבים יותר מאי פעם, וזכה לתמיכת הקתוליים.
ב-17 בינואר 1928, נבחר להיות המועמד הדמוקרטי אולם השיג רק 43.9% מהקולות. התמיכה הגדולה לה זכה גרמה לכך שהמפלגה התאחדה מאחוריו, והוא נבחר להיות המושל ב-17 באפריל 1928, עם 96% מהקולות.
לונג איחד מסביבו את הדמוקרטים של ניו אורלינס וזכה לתמיכת רבים מתוכם.
רבים טענו שלאחר היבחרו של לונג, הכוח הפוליטי בלואיזיאנה עבר לחקלאים ולפשוטי העם, בניגוד למצב לפני כן, בו אנשי העסקים ובעלי המטעים היו השליטים.
התובע הכללי, פרסי סיינט, נבחר להיות התובע הכללי של לואיזיאנה, ופעמים רבות פסק כנגד לונג.
מושל, 1928-1932
כשנכנס לתפקידו ב-21 במאי 1928, פיטר לונג מאות יריבים פוליטיים בממשל, בכל הדרגים. כמו מושלים אחרים, מינה מינויים פוליטיים שיחליפו אותם. כל עובד שרצה ממנו עבודה נאלץ לשלם חלק ממשכורתו למסע הבחירות של לונג, שגייס בערך מיליון דולרים בכל מסע בחירות. לונג ביסס משטר סמכותני בלואיזיאנה, שהיה הקרוב ביותר לדיקטטורה בכל ארצות הברית.
לאחר שחיזק את שליטתו במדינה, העביר מספר חוקים במועצת המדינה. החוקים סיפקו ספרי לימוד בחינם לילדים, שיעורי ערב כדי להקטין את רמת הבערות (100,000 בוגרים למדו לקרוא עד לסיום כהונתו) ואספקת דלק טבעי וזול בחינם לניו אורלינס.
לונג החל בתוכנית עבודות ציבוריות חסרת תקדים, ובנה כבישים, גשרים, בתי חולים ובתי ספר. מחוקקים רבים, אזרחים עשירים והתקשורת התנגדו לכך. הוא השתמש בטקטיקות אגרסיביות כדי להעביר את החקיקה. הוא הופיע ללא הכרזה בבית הנבחרים ובסנאט של המדינה, ולחץ על מתנגדיו. רוב הבטחות הבחירות שלו עברו. לונג נחשב לגיבור בקרב האוכלוסייה הכפרית והענייה.
כשלונג הצליח להעביר את חוק ספרי הלימוד הראשון שלו, סירב בית ספר שמרן לספק את הספרים, בטענה שלא יקבל "צדקה" מהמדינה. לונג החליט למקם בסיס חיל אוויר קרוב לבית הספר עד שבית הספר קיבל את הספרים.
ניסיון הדחה
ב-1929, כינס לונג מושב מיוחד של המועצה המחוקקת של לואיזיאנה כדי להטיל מס על הפקת נפט, למימון תוכניותיו החברתיות. מפיקי הנפט התנגדו לכך, ובית הנבחרים החליט לנסות להדיח אותו, באישומים של שחיתות, לקיחת שוחד ומעילה בכספי המדינה. לונג ניסה להפסיק את הכינוס, אולם לאחר קטטה פיזית במועצה המחוקקת, המועצה החליטה להמשיך בהליך ההדחה.
לונג נאם בפני העם במהלך הליך ההדחה. הוא הפיץ עלונים רבים ברחבי המדינה, וטען שהשמרנים, התאגידים ואילי הנפט מנסים למנוע ממנו לספק כבישים, ספרים ותוכניות אחרות לרווחת העניים. בית הנבחרים העביר אישומים רבים לאישור הסנאט. היה צורך ברוב של שני שלישים לשם ההדחה, אולם לונג הצליח לשכנע חמישה עשר סנאטורים לא לתמוך בהליך, בטענה שהמשפט היה בלתי חוקי, ושהאישומים לא הצדיקו הדחה. ההליך הופסק. הטענה הייתה ששני הצדדים השתמשו בשוחד כדי לקנות קולות, ושלונג נתן לסנאטורים שתמכו בו אתנן פוליטי.
שינוי מסלול, 1930
במושב המועצה המחוקקת ב-1930, הציע לונג עוד בניית כבישים ובניית בניין קפיטול חדש בבאטון רוז'. המועצה המחוקקת דחתה זאת.
לונג הגיב כשהכריז על כוונותיו לרוץ לסנאט של ארצות הברית בבחירות הדמוקרטיות ב-9 בספטמבר 1930. הוא טען שמסע הבחירות הוא משאל עם על תוכניותיו. אם ינצח, הציבור תמך בתוכניותיו. אם יפסיד, הבטיח להתפטר. הוא ניצח את יריביו ברוב של 57%.
למרות שהחל לכהן בסנאט ב-4 במרץ 1931, הוא השלים את שארית כהונתו כמושל. הוא טען שהשארת המושב בסנאט פנוי לא תפגע במדינה, בעיקר בגלל שלטענתו, הסנאטור הקודם ממילא היה כושל. הוא לא עזב את משרת המושל עד 25 בינואר 1932, ומנע מסגנו, פול סיר, בעל בריתו לשעבר, להתמנות לתפקיד. סיר, שהיה רופא שיניים, התנגד ללונג ואיים לבטל את הרפורמות שלו אם יבחר לתפקיד המושל.
כוח חדש, 1930-1932
לאחר שזכה לתמיכת בוחרי לואיזיאנה, המשיך לונג לנסות להעביר את החקיקה שלו. הוא הגיע להסכם עם יריביו במפלגה הדמוקרטית ועם ראש עיריית ניו אורלינס: הם יתמכו בחוקיו ובמועמדים שלו, והוא יתמוך בבניית גשר מעל נהר המיסיסיפי, נמל תעופה בניו אורלינס, ובניית תשתיות בעיר. התמיכה מהממסד הפוליטי אפשרה ללונג להטיל מס על הדלק כדי לממן בניות כבישים, בתי ספר, הקמת בניין קפיטול חדש בלואיזיאנה, ולהשיג הקצבה של 75 מיליון דולרים לבניית כבישים. בניית כביש מהיר בין ניו אורלינס לבאטון רוז' גרמה לכך שמערכת הכבישים במדינה הפכה למתקדמת ביותר. אויביו של לונג טענו שהפך לדיקטטור.
כמושל, תמך לונג באוניברסיטת לואיזיאנה. הוא מימן אותה ואפשר לה לקבל תלמידים עניים. הוא הקים בית ספר לרפואה בניו אורלינס והתערב בענייני האוניברסיטה, כמו בחירת הנשיא שלה. הוא הרחיב את התזמורת שלה ואף כתב לה כמה שירים. פעם, גרם לנבחרת הפוטבול לבצע מהלך שתכנן. בנוסף מימן רכבות שיסיעו את התלמידים למשחקים מחוץ למדינה.
באוקטובר 1931, סגן הנשיא סיר טען שהסנאטור הנבחר לא יכול להישאר בתפקיד המושל. הוא טען שהוא המושל האמיתי. בתגובה, שלח לונג את המשמר הלאומי של לואיזיאנה להקיף את הקפיטול ולעצור את ה"הפיכה" של סיר.
לונג פנה אל בית המשפט העליון של לואיזיאנה כדי שיפטר את סיר מתפקיד סגן המושל. הוא טען שסיר התפטר כשניסה לקחת את תפקיד המושל. לפי החוקה במדינה, נשיא הסנאט ובן בריתו, אלווין אולין קינג, הפך לסגן המושל, ואז, מינואר עד מאי 1932, למושל.
לונג בחר בחברו מילדות, אוסקר אלן, להחליף את קינג בתור המועמד לתפקיד המושל בינואר 1932, עם הבטחה להשלים את עבודתו של לונג. התמיכה של לונג עזרה לאלן לנצח בקלות, ולונג התפטר מתפקידו ופנה לסנאט בינואר 1932.
בסנאט (1932-1935)
שלוש שנותיו של לונג בסנאט חפפו לזמן חשוב בהיסטוריה האמריקנית בו הרברט הובר, ולאחר מכן FDR ניסו להתמודד עם השפל הגדול. לונג ניסה להעפיל על פרנקלין דלאנו רוזוולט ועל המנהיגות הדמוקרטית בקונגרס בעזרת רעיונות פופוליסטיים, כמו תוכנית "חלוקת העושר".
לונג השיג מוניטין כמנהיג הפרוגרסיביים בסנאט. במהלך הבחירות הנשיאותיות ב-1932, תמך לונג ברוזוולט. הוא האמין שרוזוולט הוא המועמד היחידי שמוכן לחלק מחדש את העושר, כפי שהוא האמין שהיה הכרחי כדי לסיים את השפל. בוועידה הדמוקרטית הלאומית, וידא לונג שהמשלחות מכמה מדינות מתנדנדות יתמכו ברוזוולט. הוא ציפה להיות נוכח במסע הבחירות של רוזוולט, אולם נאם בארבע מדינות במערב התיכון בלבד.
הכל אודות חוה
הכל אודות חוה (באנגלית: All About Eve) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1950, שנכתב ובוים על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ' ומבוסס על הסיפור הקצר "חוכמת איב" מאת מרי מור.
ברסליארי
ברסליאֶרי או ברסליירי (באיטלקית: Bersaglieri - קלע או רובאי) הוא סוג חיילי חיל רגלים קל אשר התקיים לאורך ההיסטוריה בכוחות צבא איטליה.
יואי לונג
בסנאט (1932-1935)
לונג הצליח למצוא במות אחרות להצגת מסריו הפופוליסטיים. הוא תמך במועמדותה של הסנאטורית האטי קראווי מארקנסו, שנחשבה למועמדת חסרת סיכוי, לכהונה מלאה בסנאט. הוא סייר במדינה במשך שבוע ונאם לטובתה (היא מונתה לאחר מות בעלה). לונג הצליח להשתמש בהשפעתו כדי לנצח בקלות את המועמד שהסנאטור רובינסון תמך בו, וכך הפכה קראווי לאישה הראשונה שנבחרה לסנאט. למרות זאת, סירבה קראווי לאפשר ללונג להכתיב את דעתה בהצבעות. היא דרשה שיפסיק לתקוף את רובינסון בארקנסו.
ברסליארי
יחידות ברסליארי ראשונות הוקמו בממלכת סרדיניה, משום שלכוחות הממלכה לא היה תקציב רב, הוחלט ליצור כוח חיל רגלים קל, מהיר ואיכותי להתמודדות עם כוחות אויב עדיפים. חיילי הברסליארי פיתחו יכולות לחימה ייחודיות ששמו דגש על מהירות תנועה בשילוב עם ירי מדויק, בנוסף התפתחה מערכת תקשורת שהתבססה על מגוון רב של מנגינות ביוגל לתרועה של פקודות מורכבות בשעת קרב.
יואי לונג
בסנאט (1932-1935)
במאת הימים הראשונים של נשיאותו של רוזוולט, תמך לונג בניו דיל, אולם חלק על הנשיא בנוגע למינויים פוליטיים, מה שגרם לנטישה של לונג את רוזוולט. לונג הבין שרוזוולט לא מתכנן לשנות את חלוקת העושר בארצות הברית,והפך לאחד מהפוליטיקאים הלאומיים היחידים שהתנגדו לניו דיל מהשמאל. הוא טען שהצעדים לא יכולים לפתור את המשבר הכלכלי. לעיתים תמך בתוכניותיו של רוזוולט בסנאט, ולטענתו תמך במדיניות שמאלית אולם לא בימנית. הוא התנגד לחוק מנהל השיקום הלאומי, בטענה שהוא תלוי בעסקים הגדולים. ב-1933, הנהיג פיליבסטר בן שלושה שבועות בסנאט נגד חוק הבנקים של גלאס בטענה שהחוק תמך בבנקים הכלל-ארציים ולא בבנקים של כל מדינה ומדינה. לאחר מכן תמך בחוק גלאס-סטיגל המתוקן, שהבטיח סיוע ממשלתי לבנקי מדינה. לונג נודע כסנאטור צבעוני מאוד, פלרטט עם נשים, היה לבוש בחליפה לבנה ועניבה ורודה, ולגם ויסקי. הוא הפך לסנאטור המוכר ביותר בארצות הברית.
הכל אודות חוה
בסרט מככבת בטי דייוויס כמרגו צ'נינג, כוכבת ברודוויי מזדקנת. אן בקסטר משחקת בתפקיד איב הרינגטון, מעריצה צעירה המסייעת ברצון ומכניסה את עצמה לחייה של צ'נינג, בסופו של דבר מאיימת על הקריירה של מרגו ועל יחסיה עם האנשים הקרובים לה. שחקנים נוספים בסרט הם ג'ורג' סנדרס, סלסט הולם, יו מארלוו, גארי מריל ותלמה ריטר. בנוסף מופיעה בו השחקנית מרילין מונרו, באחד מתפקידיה המוקדמים.
"הכל אודות חוה" זכה לתשבחות מבקרי הקולנוע בעת יציאתו לאקרנים, והיה מועמד ל-14 פרסי אוסקר (שיא המועמדויות לסרט). הוא זכה בשישה, כולל הפרס לסרט הטוב ביותר.
ברסליארי
חיילי הברסליארי חובשים באופן מסורתי כובע מצחייה רחב ייחודי בעל נוצת מצנפת המורכב מנוצות שכווי, הכובע נחבש עם מדים טקסיים ונוצת המצנפת נענדת גם עם כובעים או כסדות כחלק משירות יום-יומי. מסורת נוספת הייחודית לחיילי הברסליארי היא קיום מצעדים בריצה קלה ולא בהליכה.
יואי לונג
בסנאט (1932-1935)
רוזוולט טען שלונג היה רדיקל ודמגוג. באופן פרטי, טען שלונג והגנרל דאגלס מקארתור הם שני האנשים המסוכנים ביותר באמריקה. ביוני 1933, נפגש לונג עם רוזוולט בבית הלבן. לונג סירב להוריד את מגבעת הקש שלו והתייחס לרוזוולט כאל "פרנק" ולא כאל "אדוני הנשיא". כדי לפגוע במעמדו הפוליטי של לונג, החליט רוזוולט למנות יריבים של לונג לנהל תוכניות ממשלתיות במדינה. בנוסף, תמך בחקירה על נסיבות היבחרו של בן בריתו של לונג, ג'ון אוברטון, לסנאט. המנגנון של לונג הואשם בשוחד בחירות ובאיומים על בוחרים, אולם זוכה. ב-1934, שלח רוזוולט את רשות המיסים לחקור את המאזנים של לונג. אמנם כמה מסגניו הואשמו בהעלמת מס, אולם לונג לא נקשר לפרשיות שחיתות.
ברסליארי
היסטוריה
קורפוס ברסליארי נוסד ב-18 ביוני 1836 על ידי הגנרל אלסנדרו לה מרמונה לשירות בכוחות ממלכת סרדיניה, עד לפברואר 1843 ארבע פלוגות ראשונות הוקמו ואוחדו לכדי גדוד ראשון שהוקם. בשנים הבאות הוקמו עוד גדודי ברסליארי, כאשר ב-1871 עמדו 36 גדודים שאורגנו בשישה רגימנטים (כל גדוד עם ארבע פלוגות). עם איחוד איטליה בשנת 1861, השתלבו יחידות הברסליארי בכוחות ממלכת איטליה המאוחדת.
יואי לונג
בסנאט (1932-1935)
עד 1934, נותר לונג עמום בנוגע למדיניות חוץ. ב-30 במאי 1934, נאם בסנאט בנוגע לביטול תיקון פלאט. לונג לא דיבר על התיקון, אלא על מלחמת הצ'אקו, ותמך בפרגוואי מול בוליביה, בטענה שהנשיא רתרפורד הייז העניק את הצ'אקו לפרגוואי ב-1878. לונג טען שהמלחמה היא אשמת "כוחות הפיננסים האימפריאליסטיים", שפרגוואי היא הבעלים החוקיים של הצ'אקו, ושחברת סטנדרד אויל, שלטענתו קידמה מהפכות במרכז אמריקה, דרום אמריקה ומקסיקו, "קנתה" את ממשלת בוליביה והחלה את המלחמה בגלל שפרגוואי לא הסכימה להעניק לה זיכיונות להפקת נפט. את נאומו סיים לונג בטענה שכל המלחמה קשורה לאילי ההון בוול סטריט, וקרא לאמברגו על שני הצדדים. הנאום הפך אותו לגיבור בפרגוואי והוביל למחאה מהציר הבוליביאני בוושינגטון. לונג טען שהמדיניות האמריקנית כלפי אמריקה הלטינית הוכתבה בידי תאגידי הנפט, ושארצות הברית שמרה על נייטרליות פרו-בוליביאנית כיוון שזה מה שחברת סטנדרד אויל רצתה, ומשך תשומת לב רבה בעיתונים באמריקה הלטינית. מחלקת המדינה חששה מהנזק שנגרם, ובמהלך הקיץ, דיפלומטים אמריקנים ניהלו מסע תעמולה נגד לונג באמריקה הלטינית. בנאום שני ב-7 ביוני 1934, בתגובה למחאה הבוליביאנית, שוב תמך לונג בפרגוואי ותקף את סטנדרד אויל. בנוסף לכך, טען שבוליביה מתכוונת לטפל בנושא הצ'אקו בבית המשפט העולמי לצדק, והתנגד להצטרפות אמריקנית למוסד, בגלל השפעת סטנדרד אויל. ביולי 1934, לאחר לכידת ספינה בוליביאנית, קראו לה תושבי פרגוואי על שמו של לונג. בנושאי חוץ, היה לונג בדלן. הוא טען שמעורבותה של ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–ספרד ובמלחמת העולם הראשונה הייתה טעות שוול סטריט רצה בה.
הכל אודות חוה
עלילה
מרגו צ'נינג (בטי דייוויס) היא אחת הכוכבות הגדולות בברודוויי, אך למרות ההצלחה האדירה שלה, היא מתחילה להראות סימני זיקנה. לאחר הופעה בלילה אחד, מגיעה לחדר ההלבשה שלה אישה צעירה בשם איב הרינגטון (אן בקסטר). איב טוענת כי היא המעריצה הגדולה ביותר שלה, ושחקנית שאפתנית ממילווקי. היא מספרת לקבוצה של אנשים בחדר ההלבשה של מרגו כי עקבה אחרי מרגו מניו יורק לאחר שראתה אותה מופיעה בסן פרנסיסקו. בהדרגה הסרט חושף כי איב היא ערמומית ותחבולנית. היא מתכננת לקחת ממרגו כל מה שיש לה: את אהובה (גארי מריל), חבריה (סלסט הולם ויו מרלוו) ואת קריירת הבמה שלה ופרסומה.
ברסליארי
היסטוריה
החל משנת 1910, כל רגימנט כלל גדוד ברסליארי רכוב על אופניים, אלו פעלו לאורך מלחמת העולם הראשונה ופורקו רק לאחריה ב-1919. במהלך מלחמת העולם הראשונה קורפוס הברסליארי אורגן מחדש לכדי שתי דיוויזיות מיוחדות שכללו שבע חטיבות ו-21 רגימנטים סך הכל, בנוסף לחמישה גדודים עצמאיים. למספר שנים בין 1924 ל-1936 הוחזרו שוב יחידות רכובות אופניים כאשר 12 מהרגימנטים הומרו לרגימנטים רכובי אופניים.
יואי לונג
בסנאט (1932-1935)
הרטוריקה הפופוליסטית והרדיקלית של לונג ושיטותיו האגרסיביות לא חיבבו אותו על שאר הסנאטורים. אף חוק, החלטה או הצעה שלו לא עברו במהלך כהונתו בסנאט, למרות הרוב הדמוקרטי. במהלך עימות אחד, טען סנאטור שלונג לא יוכל להעביר אפילו תפילה בסנאט.
חלוקת העושר
לונג התנגד לפדרל ריזרב. יחד עם חברי קונגרס וסנאטורים, הוא האמין שמדיניות הפדרל ריזרב הייתה אחת מהגורמים לשפל. לונג נאם כנגד הבנקים הגדולים ששלטו בפדרל ריזרב, בטענה שהם היטו את המערכת המוניטרית לטובתם, במקום לטובת הציבור.
הכל אודות חוה
עלילה
איב מתחילה לתכנן איך להחליף את מרגו, היא זוממת איך להיות השחקנית המחליפה ומנצלת את ההזדמנות כאשר מרגו אינה יכולה להופיע, כך היא תוכל להיכנס לנעליה ולהופיע מול קהל גדול. כאשר הניסיונות הללו נכשלים והיא לא יכולה לקדם את הקריירה שלה, היא סוחטת אנשים בדרכה על מנת לקבל את התפקיד הבא שהובטח למרגו. היא אינה מודעת לכך שמרגו עצמה לא רוצה לשחק בתפקידים שכעת נחשבים צעירים מדי בשבילה והחליטה לא לקבל את התפקיד. איב מתכננת לטפס גבוה יותר כאשר היא משתמשת במבקר התיאטרון אדיסון דה-ויט (ג'ורג' סנדרס). רגע לפני הופעתה הגדולה היא מתעמתת עם דה-ויט ומספרת לו על תוכניתה הבאה - להתחתן עם המחזאי לויד ריצ'רדס (יו מארלוו) לאחר שיתגרש מאשתו קארן (סלסט הולם). לדה-ויט יש תוכניות משלו, הוא מתעמת עם איב ומגלה את סיפורה המזויף, איך היא הגיעה לניו יורק מסן פרנסיסקו. למעשה איב הוכרחה לעזוב עבודה במילווקי כאשר אשתו של הבוס גילתה כי יש קשר לא נאות בין השניים. דה-ויט, על אף שהשמיץ את איב, גם נמשך אליה וממשיך לנסות לקדם את הקריירה שלה.
יואי לונג
חלוקת העושר
במרץ 1933, הציע לונג סדרת חוקים לחלוקה מחדש של העושר. החוק החדש הציע מדרגות מס חדשות שימנעו בעלות על הון אישי של יותר ממאה מיליון דולרים. על הון מעל מיליון דולרים ייגבה מס של אחוז. על הון מעל שני מיליון דולרים ייגבו שני אחוזים, וכך הלאה, עד למס של מאה אחוזים על הון גבוה יותר ממאה מיליון דולרים. החוק השני הגביל את ההכנסה השנתית למיליון דולרים, והחוק השלישי הגביל מתן ירושה ליחידים לרמה של חמישה מיליון דולרים.
בפברואר 1934, הציג לונג את תוכנית "חלוקת העושר" שלו בשידור רדיו לאומה. הוא הציע הגבלת ההון לחמישים מיליון דולרים וחזר על דרישתו להגביל את ההכנסה השנתית למיליון דולר ואת הירושות לחמישה מיליון (בנוסף הציע להגביל את ההון לעשרה מיליון דולרים- חמישה עשר מיליון דולרים לאדם, אם יהיה צורך, ולאחר מכן הוריד את הגבלת ההון לחמישה מיליון דולרים- שמונה מיליון דולרים במזומן). ההכנסות יספקו לכל משפחה בית בעלות 5,000 דולרים והכנסה שנתית בין אלפיים לשלושת אלפים דולרים, שליש מערך הדירה וההכנסה האמריקנית הממוצעת. לונג הציע גם חינוך גבוה בחינם והכשרה מקצועית לכל התלמידים הכשירים, פנסיות לקשישים, הקצבות ליוצאי צבא, עזרה ממשלתית לחקלאים, פרויקטים של עבודות ציבוריות, רגולציה ממשלתית גבוהה יותר, מתן חופשה של חודש לכל עובד והגבלת שבוע העבודה לשלושים שעות כדי לחזק את התעסוקה. בנאומו, השתמש לונג ברטוריקה פופוליסטית וטען שארצות הברית היא גן עדן אבוד שנגנב בידי העשירים. תוכניותיו זכו לביקורת נוקבת מצד כלכלנים, בטענה שתוכניתו תגרום לכך שכל משפחה אמריקנית תקבל מענק של 400 דולרים בלבד כל שנה, ושתוכניות המיסוי שלו יגרמו לכך שההכנסה השנתית המרבית תהיה 3,000 דולרים בממוצע.
לונג טען שתוכניתו אינה סוציאליסטית, ואמר שההשראה לא הגיעה מקרל מרקס אלא מהתנ"ך ומהכרזת העצמאות של ארצות הברית. הוא טען שהתוכנית היא ההגנה היחידה כנגד הקומוניזם.
לונג האמין שסיום השפל הגדול ומניעת מהפכה אלימה דרשו שינוי דרסטי בכלכלת ארצות הברית, עם חיסול פערי ההכנסות, כשהמערכת הקפיטליסטית תישאר על כנה. לאחר שהסנאט דחה את אחד מהחוקים שלו, טען לונג שהמון זועם בא לתלות את שאר הסנאטורים, ושהוא לא יודע אם להישאר איתם בבניין או להוביל את ההמון.
לאחר חוסר תמיכה בסנאט לרעיונותיו, יצר לונג את אגודת חלוקת העושר, איגוד פוליטי לאומי. הייתה זאת רשת של מועדונים מקומיים שהייתה אמורה להתנגד לממשל הדמוקרטי. ב-1935, 7.5 מיליון חברים נרשמו ל-27,000 מועדונים ברחבי המדינה. לונג קיבל למשרדו כ-60,000 מכתבים בשבוע. היסטוריונים מאמינים שהלחץ גרם לרוזוולט לפנות שמאלה ב-1935, ולהגיש את הניו דיל "השני", שקבע את הביטוח הלאומי, ועדה לאומית ליחסי עבודה, עזרה לילדים נזקקים, מנהל צעירים לאומי, מנהל תהליכי העבודה, ומס עושר. בינו לבין עצמו, הודה רוזוולט שניסה לפגוע במעמדו של לונג.
המשך השליטה בלואיזיאנה (1932-1935)
לונג המשיך לשלוט בלואיזיאנה כשהיה הסנאטור, וטשטש את הגבול בין פוליטיקה כלל-ארצית ומקומית. למרות שלא הייתה לו זכות חוקתית לעשות זאת, הוא המשיך לנסח ולהעביר חוקים במועצה המחוקקת של לואיזיאנה, שנותרה בשליטת בעלי בריתו. הוא טייל הרבה אל באטון רוז' כדי ללחוץ על המועצה המחוקקת להעביר את החוקים. התוכנית כללה מסי רכישה חדשים, חיסול מס הגולגולת על מצביעים, פטור ממס על רכישת בתים, והעלאת מספר עובדי המדינה. כשהיה בלואיזיאנה, טיפל בנושא הכביש המהיר בין באטון רוז' לניו אורלינס.
סגנו הנאמן של לונג, המושל אוסקר אלן, ביצע את מדיניותו. לונג שלט במשרת המושל כשביקר בבאטון רוז', ואף הרצה לסנאטורים על השקפותיו. בנוסף פעל כנגד מתנגדיו והשתמש במינויים פוליטיים ובמימון ממשלתי לכבישים כדי להפוך את לואיזיאנה למה שיריביו כינו "דיקטטורה". בסתיו 1933, לונג התערב בבחירות לראשות עיריית ניו אורלינס והחל עימות בן שנתיים עם מועצת העיר.
ב-1934, לונג וג'יימס נו, שהיה מוכר נפט עצמאי וחבר בסנאט של לואיזיאנה, יצרו תאגיד נפט שנוי במחלוקת בשם "Win or Lose". הפירמה נועדה להשיג זיכיונות על קרקעות ממשלתיות כדי שבעליה יוכלו לגרוף רווחים גדולים ולהחכיר את הזכויות על המינרלים לתאגידי הנפט הגדולים. למרות שהעניין היה חוקי, הפעילויות לא נודעו לציבור. לונג הרוויח מכך והשתמש בהונו למטרות פוליטיות.
ב-1934, החל לונג לארגן את ממשלת לואיזיאנה בצורה שהקטינה את סמכות העיריות באזורים שהתנגדו לו כמו ניו אורלינס ובאטון רוז'. המושל השיג כוח למנות את כל עובדי המדינה. לונג העביר מס על "שקרים" (מס עיתונות), ומס של שני אחוזים על הכנסות מפרסום בעיתונות. בנוסף יצר לשכה לזיהוי פושעים, כוח מיוחד של שוטרים שהיו כפופים למושל. המועצה המחוקקת חוקקה את אותו המס על נפט שכמעט הוביל להדחתו ב-1929, כדי שיוכל לקדם קידוחי נפט בלואיזיאנה. לאחר שחברת סטנדרד אויל הסכימה ששמונים אחוזים מהנפט לייצוא יקדחו בלואיזיאנה, החזיר לונג את רוב ההכנסות ממסים.
שנתו האחרונה: 1935
בקיץ 1935, מועדוני חלוקת העושר של לונג מנו כ-7.5 מיליון חברים ברחבי המדינה, הוא נאם בפני עשרים וחמישה מיליון מאזינים ברדיו, וקיבל יותר מ-60,000 מכתבים בשבוע מתומכים. בשנתו האחרונה, עסק לונג בניסיונו להיבחר לנשיא וניסה להגביל את השפעת יריביו מלואיזיאנה. לאחר הירצחו, המנגנון הפוליטי שבנה התפרק, למרות שנותר כוח חזק במדינה עד לסוף המאה העשרים.
שאיפות נשיאותיות
גם כסוכן מכירות, התוודה לונג בפני אשתו שברגע שייבחר לתפקיד ממלכתי זוטר, יהפוך למושל, לאחר מכן לסנאטור, ולבסוף ימונה להיות נשיא ארצות הברית. בחודשים האחרונים לחייו, פרסם ספר המשך לאוטוביוגרפיה שלו, שנקרא "ימי הראשונים בבית הלבן", בו פירט את תוכניותיו למקרה בו יבחר לנשיאות ב1936. הספר פורסם לאחר מותו.
לונג נורה כחודש לאחר שהכריז שירוץ לתפקיד. היסטוריונים טוענים שרצה לאתגר את רוזוולט בהתמודדות על המועמדות הדמוקרטית ב-1936, בידיעה שיפסיד במירוץ אולם ישיג יחסי ציבור נאים. לאחר מכן יפרוש מהמפלגה וייצור מפלגה שלישית, עם תוכנית חלוקת העושר בתור מצע. הוא קיווה להשיג את תמיכתו של צ'ארלס קוגלין, כומר קתולי ושדרן רדיו פופוליסטי. בנוסף קיווה לזכות בתמיכת פופוליסטים אחרים. בוויסקונסין, העיתון הפרוגרסיבי טען שאמנם הוא לא מסכים עם כל טענותיהם של קוגלין ולונג, אולם מסכים עם טענתם שיש לחלק את העושר מחדש.
באביב 1935, יצא לונג לסיבוב נאומים לאומי. הוא משך קהל רב לנאומיו. הוא שאל את תומכיו האם הם מאמינים בחלוקה מחדש של העושר, והם ענו לו תשובה מוחצת בקול רם. ממשל רוזוולט דאג בנוגע להתגברות האהדה כלפי לונג, וב-4 במרץ 1935, גינה הגנרל יו ג'ונסון את לונג ואת קוגלין ברדיו, וטען שהם צמד דמגוגים. סקר סודי שהוזמן בידי יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית בתחילת 1935, נועד לגלות אם לונג הצליח להכות שורש בקרב הבוחרים. הסקר הראה שיוכל לזכות בכארבעה מיליון מצביעים, או עשרה אחוזים מהקולות. רבים חששו שבכך יגנוב קולות מהדמוקרטים. אם היה זוכה ב-100,000 קולות בניו יורק, למשל, מדינה בעלת אלקטורים רבים, יוכל לגרום להפסד של הדמוקרטים. רוזוולט טען שלונג מתכוון להיות מועמד כמו היטלר בבחירות. לאחר שיפסיד בבחירות המקדימות, יפרוש, יקים מפלגה שלישית, ויעזור לרפובליקנים לנצח. המדינה, לטענת רוזוולט, תגיע למצב כה גרוע ב-1940, עד שלונג יוכל להפוך לדיקטטור.
מתיחות בלואיזיאנה
ב-1935, ריכוז הכוח של לונג הוביל לרצון של אויביו להתנגד לו בעזרת נשק. יריביו דרשו לבצע הפיכה כנגדו. בינואר, נוצר איגוד בשם "איגוד העסקה ההוגנת", שהתנגד ללונג. היו בו מושלים לשעבר וראש עיריית ניו אורלינס. ב-25 בינואר, מאתיים חברים חמושים של הארגון השתלטו על בית המשפט בבאטון רוז'. לונג גרם למושל להביא את המשמר הלאומי, להכריז על ממשל צבאי, לאסור על התקהלויות של שני אנשים או יותר, ולאסור על פרסום ביקורת כנגד עובדי מדינה. אנשי האיגוד עזבו את בית המשפט, אולם היה מאבק קטן, בו השתמשו בגז מדמיע ובכדורים חיים.
בקיץ 1935, קרא לונג לעוד שתי התכנסויות של המועצה המחוקקת. חוקים עברו במהירות ללא בקרה. החוקים החדשים ריכזו עוד כוח בידיו, ויצרו רשויות חדשות שאליהן מינה את נאמניו: רשות מיסים ואיגרות חוב שהייתה היחידה שיכלה לאשר הלוואות לממשל המקומי, מועצת עיתונות חדשה שיכלה לשלול רישיונות של עיתונים מתנגדים, ועדה חדשה לפיקוח בחירות שתמנה את כל משגיחי הקלפיות, וגם ועדת צנזורים. כוחו של ראש עיריית ניו אורלינס בוטל. לונג התרברב שהשתלט על כל מוסד בניו אורלינס.
התנקשות
לונג נורה חודש לאחר שהכריז על רצונו להתמודד על הנשיאות. באותו היום, יום ראשון, ה-8 בספטמבר 1935, היה לונג בבירת לואיזיאנה וניסה להעביר חוק שיוכל לשנות את הרכב בית המשפט. ב-9:20 בערב, כמה רגעים לאחר שבית הנבחרים העביר את החוק, חתנו של אחד מהשופטים שיכול היה להיפגע מכך, רופא מבאטון רוז', התקרב אל לונג וירה בו מטווח אפס. שומרי ראשו החזירו אש והמתנקש נהרג מיד. לונג הובהל אל בית החולים ומת כעבור יומיים, ביום שלישי, ה-10 בספטמבר 1935. הוא היה בן 42, ומילותיו האחרונות היו "אלוהים, אל תתן לי למות. יש לי עוד כל כך הרבה דברים לעשות". כמה היסטוריונים טענו שלונג מת רק לאחר שאחד מהכדורים של שומרי ראשו פגע בו.
לוויה
גופתו של לונג הולבשה בחליפת טוקסידו וארון הקבורה שלו, שהיה עשוי נחושת וארד ומצופה זכוכית, הוצב בבירת לואיזיאנה. כ-200,000 אנשים עברו ליד ארון הקבורה שלו. לונג נקבר בקפיטול שבנה בלואיזיאנה, שמולו ניצב פסל שלו משקיף. בתוך הקפיטול, יש שלט שמראה את אזור ההתנקשות.
הכל אודות חוה
עלילה
איב, כעת שחקנית ברודוויי, קיבלה פרס על תפקידה בהצגה המדוברת. לאחר מכן, היא פוגשת אישה צעירה, מבולבלת לכאורה, שהתגנבה לדירתה וטוענת כי היא מעריצה אותה - והסיפור חוזר לנקודת ההתחלה.
יואי לונג
מורשתו
לונג היה חלוץ בתחומים רבים במסעות בחירות, כמשאיות עם רמקולים ותשדירים ברדיו. רוב השפעתו הייתה על מדינת לואיזיאנה. נטען שהאמין בעם כמו שהעם האמין בו. ארגונו השתמש במינויים פוליטיים, בשלילת טובות הנאה, לחץ כלכלי, ריכוזיות פוליטית ולעיתים גם באלימות. לונג פקד על חלק גדול מהאוכלוסייה שהאמין בכך שדאג לרווחתם, בניגוד למושלים המנותקים ששלטו אז במדינה.
למרות ששיטותיו הפרו את הנורמות האמריקניות, לונג דאג לאנשי לואיזיאנה והשקיע רבות בתשתיות, חינוך ובריאות. הוא גם התנגד לשימוש בגזע לצורך פוליטיקה, ושיפר גם את מצבם של השחורים העניים במדינה, בניגוד לפוליטיקאים דרומיים רבים באותה התקופה.
תשתיות
לונג יצר תוכנית עבודות ציבוריות בלואיזיאנה שלא נראתה כמותה בדרום, כשכבישים, גשרים, בתי חולים, בתי ספר ומבני ציבור רבים שבנה עוד עומדים על תלם. במהלך ארבע שנותיו כמושל, הוא הגדיל את מספר הקילומטרים הסלולים מ-532 קילומטרים ל-3,703, וגם הוסיף עוד 4,531 קילומטרים בדרכי עפר. ב-1936, תוכניותיו הכפילו את מספר הכבישים במדינה. הוא בנה 111 גשרים והחל בעבודות על הגשר הראשון מעל נהר המיסיסיפי, שנקרא על שמו. הוא בנה אחוזה חדשה למושל ואת בניין הקפיטול החדש, שהיה בזמנו הבניין הגבוה ביותר בדרום. העבודות סיפקו אלפי משרות שהאזרחים הזדקקו להם במהלך שנות השפל הגדול, בעיקר לכ-22,000, או עשרה אחוזים מעובדי הכבישים במדינה.
חינוך
ספרי הלימוד שלונג חילק בחינם, בתי הספר שבנה וההסעות שמימן שיפרו והרחיבו את מערכת החינוך הציבורית. מערכת לימודי הערב שלו לימדה כ-100,000 מבוגרים לקרוא. הוא הרחיב את המימון לאוניברסיטה, שילש את מספר הלומדים בה והנהיג מלגות לתלמידים משכבות חלשות.
ביטוח בריאות
לונג הקים באוניברסיטת לואיזיאנה פקולטה לרפואה. הוא הכפיל את המימון למערכת בתי החולים של העיר, בנה בית חולים חדש בניו אורלינס, וביצע רפורמות והעלה את המימון לבתי החולים לחולי נפש במדינה. תוכניותיו הקטינו בצורה דרמטית את שיעורי התמותה בלואיזיאנה וסיפקו חיסונים בחינם לכ-70% מהאוכלוסייה. בנוסף ביצע רפורמות בבתי הכלא, וסיפק טיפול רפואי וטיפולי שיניים לאסירים. הממשל שלו מימן את חיבור הערים לגז טבעי, ובנה נמל תעופה בניו אורלינס.
הטבות לאזרחים
לונג קיצץ מיסים על רכוש והקטין את תעריפי השירותים. ביטול מס הבוחרים ב-1935 הוביל לעלייה של 76% בשנה בכמות הבוחרים. הפטור ממס שהטיל על רכישת בתים ביטל את מס הרכוש לרוב האזרחים על רכוש שעלה פחות מ-2,000 דולר. בנוסף העביר חוק שהרחיב את הזמן שניתן לאנשים כדי לשלם את חובותיהם. מעורבותו האישית במערכת הבנקאות של לואיזיאנה מנעה סגירת בנקים ושמרה על המערכת יציבה- כש-4,800 בנקים קרסו ברחבי המדינה, בלואיזיאנה קרסו רק שבעה.
פוליטיקה
בתוך המפלגה הדמוקרטית בלואיזיאנה, לונג פילג את המפלגה בין תומכיו ומתנגדיו. אחיו, ארל, נבחר לתפקיד סגן המושל ב-1936, ולמושל ב-1948 וב-1956. מתנגדי לונג הבטיחו לשמור על תוכניותיו האהודות אולם התנגדו לשחיתות, בלי לתקוף את לונג עצמו. בנו, ראסל, היה סנאטור בין 1948 ל-1987. הוא היה חבר בוועדה הכלכלית בסנאט וביצע רפורמה בחוקי המס. הוא תמך במיסים נמוכים לעסקים, והעביר רפורמות במס שעזרו לעובדים ולאוכלוסיות נזקקות.
המנגנון הפוליטי שלונג יצר נחלש עם מותו, אולם נותר חזק במדינה עד לבחירות ב-1960. חלקים ממנו שרדו עד לסוף המאה העשרים. המצע החברתי שלו ותוכניותיו הפופוליסטיות פילגו את המדינה עד ל-1960. סגנונו הפוליטי עורר השראה בקרב פוליטיקאים שניסו לחקות אותו. אחיו ארל ירש את המנגנון שלו והפך למושל בקלות.
מותו של לונג לא חיסל את כוחה של משפחתו. אלמנתו, רוז, החליפה אותו בסנאט, ובנם ראסל נבחר לסנאט ב-1948. בנוסף למינויו של ארל לתפקיד המושל, אחיו יוליוס מונה להיות התובע המחוזי, ואחיו ג'ורג' נבחר לקונגרס ב-1952.
במסיבת עיתונאים, בה ניסו העיתונאים לנתח את אישיותו הפוליטית, טען לונג שהוא סוג בפני עצמו.
הנצחתו
שני גשרים מעל נהר המיסיסיפי נקראו על שמו. בנוסף, שני גשרים על שמו עוברים מעל לנהר האדום. ישנו גם בית חולים על שמו.
האוטוביוגרפיה הראשונה שלו פורסמה ב-1933 ונמכרה בזול כדי שעניים רבים יוכלו לרכוש אותה ולקרוא על תוכניתו לחלוקת העושר מחדש. ספרו השני פורסם לאחר מותו, ובו תיאר את רצונו להיות נשיא ב-1936.
ב-1993, צורפו לונג וארל, לאחר מותם, אל היכל התהילה הפוליטי של לואיזיאנה. גם בנו ראסל צורף לשם.
בספרות האמריקנית
כמה סופרים בחנו את המשטר שיצר לונג. רבים סבורים שדמותו של הדיקטטור הפשיסטי המשתלט על ארצות הברית, בספרו של סינקלייר לואיס "זה לא יכול לקרות כאן", אשר התריע כנגד הפשיזם בארצות הברית שלפני מלחמת העולם השנייה, מבוססת על דמותו של לונג. הספר מתאר את ניצחונו של סנאטור פופוליסטי שמתנגד לעסקים בבחירות ב-1936, בעזרת הבטחה שכל משפחה אמריקנית תוכל לקבל 5,000 דולרים לשנה.
הספר, שנועד כדי לפגוע בסיכוייו של לונג להיבחר, מתאר את הנשיא כמקים מיליציה פרטית, מחנות ריכוז, וראש מטה שנשמע כמו יוזף גבלס. בנוסף, הופכת דמות הנשיא לגזענית, בניגוד ללונג, ולשמרן.
רבים טוענים שהדמות וילי סטארק שבספרו המצליח של רוברט פן וורן, "כל אנשי המלך", מבוססת על דמותו של לונג.
פרליט
פֶּרליט הוא סלע געשי – סוג של זכוכית געשית בעל תכולה גבוהה של מים. שמו נובע מצרפתית: perle – פנינה, ומתייחס לברק הפניני של הסלע, וכן לגודלם ולצבעם של הגרגרים הנובעים מהיווצרותו.
היווצרות
זכוכית געשית נוצרת כאשר לבה צמיגה מתקררת במהירות רבה מכדי לאפשר צמיחה של גבישי מינרלים או בריחת מים. הלבה נקרשת לזכוכית המכילה 2%–5% מים וכמות גדולה של סיליקה.
מיום
פרליט נוצר באמצעות מִיּוּם של זכוכית געשית בהרכב ריוליטי – בעיקר אובסידיאן, שתכולת המים בו נמוכה מאוד ואינה עולה על 0.1%–0.3%. המיום מהווה המרה משנית של הסלע, המתרחשת באמצעות הוספת מים להרכבו המקורי והעלאת תכולתם ל-2%–5%.
המיום מתרחש לאורך סדקים קונכייתיים קונצנטריים – האופייניים לשבירה של אובסידיאן ומצטלבים במבנהו כשתי וערב. סדקים אלה נוצרים כתוצאה מהתקררות הלבה והתכווצותה, והם אחראים לשבירה הנוחה של פרליט וליצירת גרגרים קטנים.
התפתחות גבישים
פרליט זכוכיתי אמורפי עשוי להתפתח לסלע גבישי או לוויטרופיר – סלע המכיל פנוקריסטים במסת אם המורכבת מזכוכית געשית. הגבישים עשויים להיות קוורץ, אורתוקלז ופלגיוקלז, ובמקרים אחדים ביוטיט או הורנבלנדה. התגבשות הזכוכית – או המרתה לצברים של גבישים מיקרוסקופיים – מתרחשת באופן ספונטני לאורך הסדקים, או על פני השטח של פנוקריסטים וספרוליטים.
במעט מאוד סלעים גבישיים קיימים מבנים פרליטיים מפותחים, המייצגים התגבשות כזו של זכוכית פרליטית. בסלעים אלה ממוקמים הספרוליטים לאורך רצועות קונצנטריות. מיקום זה מצביע על התגבשות של הזכוכית הפרליטית בתוך הסדקים, בד בבד עם צמיחת הספרוליטים.
סביבת היווצרות
פרליט מוגבל לרצועות ריוליטיות שגילן משלישון עד אמצע הרביעון – לעיתים אף מאוחרות יותר. בפרליט מוקדם לשלישון כבר חלה התגבשות, ובסלעים ריוליטים צעירים טרם חל מיום. רצועות ריוליטיות אלה נמתחות בכיוון צפון-דרום בכמה מקומות בעולם. מרבצים גדולים נמצאים ככיפות געשיות שגובהן עשרות עד מאות מטרים.
סביבות ההיווצרות האופייניות לפרליט הן קשתות איים והעתקים שמקורם באורוגנזה. עם זאת, פרליטים עשויים להיווצר גם במערכות געשיות פלוטוניות, למשל בשולי מחדרים דוגמת דייקים וסילים.
מאפיינים
הרכבו הכימי ותכונותיו הכלליות של פרליט דומים לאלה של אובסידיאן, להוציא תכולת המים והברק הפניני-שעוותי.
מרקם
מחקר שנערך ב-1982 בחתך רוחב בפסגות נו אגואה (No Agua Peaks) בניו מקסיקו, מצפון לסנטה פה, הוכיח מודל של חיגוּר (zonation) ליתולוגי, שנמצא מתאים לרצועות פרליטיות נוספות.
המודל מורכב משלושה אזורי מרקם:
מרקם פומיסי
קרוב לפני השטח מצוי פרליט קל ונקבובי, במרקם הדומה ל"קצף הלבה" של פומיס. הנקבוביוּת ברצועה זו כמעט ואינה מוגבלת על ידי לחצים ליתוסטטיים והידרוסטטיים. מידת הנקבוביוּת ועיוות החללים נובעת מלחצים אלה ומדרגת קירור-העל של הנוזל המצוי בה. החללים הופכים מוארכים ושטוחים יותר ככל שמעמיקים.
צבעו של פרליט במרקם פומיסי הוא לרוב אפור בהיר, אך עשוי גם להיות צהבהב.
מרקם גרגרי
מרקם זה מצוי בשכבת ביניים, מתחת לפרליט בעל מרקם פומיסי. פרליט זה דחוס יותר ובעל מרקם של גרגרי סוכר.
צבעו של פרליט במרקם גרגרי הוא לרוב צהבהב, אך עשוי לנוע בין אפור לחום. בשכבת ביניים זו נראים לעיתים פסי זרימה.
מרקם קלאסי
בשכבה התחתונה נמצא פרליט אפור פניני אופייני, בעל היפרדות שכבתית קונצנטרית הדומה לזו של קליפות בצל. אם קיימת במרבץ נוכחות של אובסידיאן, הוא יימצא בשכבה זו – הימצאות שיש בה לאשר את אופן ההיווצרות של פרליט. הטבעות הקונצנטריות המקיפות את האובסידיאן נובעות כנראה כתוצאה מעלייה בנפח בעקבות המיום. נוכחות האובסידיאן בשכבה זו גדלה ככל שמתקרבים למרכז הזרם. בנוסף לאובסידיאן ניתן למצוא בשכבה זו גם תכלילים של טרידימיט, קוורץ, פצלת השדה, ביוטיט, מגנטיט ומינרלים נוספים, שהימצאותם נובעת מתהליך ההתגבשות של הזכוכית הפרליטית.
צבעו של פרליט במרקם הקלאסי הוא אפור כהה עד שחור.
פופקורן געשי
פרליט מתרחב והופך נקבובי כאשר הוא מחומם, ונפחו עשוי לגדול עד פי 20 מן הנפח המקורי. ההתרחבות נובעת מהתחממות המים: כאשר הפרליט הזכוכיתי מחומם ל-850–900 מעלות צלזיוס, מולקולות המים הלכודות בו מתאדות וגורמות להתרחבות הסלע. תפיחה זו דומה לתהליך בו נוצר פופקורן.
צבעו של הפרליט בטרם חימומו אפור בדרך כלל, אך יכול להיות גם ירוק, חום, כחול או אדום. לאחר חימום והתרחבות הוא מתבהר, וצבעו בדרך כלל אפור בהיר עד לבן.
שימושים
שימושים ראשונים בפרליט נעשו בארצות הברית בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, בעיקר כתחליף לוורמיקוליט. החל בשנת 1950 התפתחו לו שימושים רבים בבנייה, בתעשייה, בחקלאות ובגינון – הנובעים מתכונות שונות שלו. פרליט אינו מכיל יסודות רדיואקטיביים או מתכות כבדות, ולכן אין סכנה בריאותית בשימוש בו.
בנייה
מאחר שפרליט קל משקל ומבודד איכותי, נעשה בו שימוש נרחב בבנייה. גרגרי פרליט מוחדרים לחללים בלבני בטון על מנת למלא אותם. הם מספקים בידוד תרמי, הפחתת רעשים, מניעת התלקחות ודחיית מזיקים ורקבון. פרליט מהווה חומר מרקם לצבעים ותחליף לחול בבניית קירות גבס.
תעשייה
פרליט משמש כמסנן למים ולנפט ומשמש בתעשיית התרופות, הכימיקלים והמזון. בדטרגנטים ובסבונים הוא משמש כחומר שוחק.
בתעשיית הקרמיקה מוסף פרליט לחומרים קרמיים – גם בשל משקלו הקל וגם בשל היותו מבודד איכותי.
חקלאות וגינון
שטח הפנים הגדול של פרליט מנוצל בחקלאות, בהידרופוניקה ובהורטיקולטורה, בגלל יכולתו הגבוהה לספח גם מים וגם אוויר. תכונה זו מאפשרת לשלוט בכמות המים המגיעה לשורשים.
כמויות משתנות של פרליט – מ-25% ועד 75% – מוספות לכבול, המשמש כמצע לגידול צמחים מסוגים שונים. מחקרים הצביעו על יתרונות השימוש בפרליט במערכות הידרופוניות. תכונה נוספת שלו מתבטאת בחומציות נייטרלית – עובדה התורמת לשימוש בגידול צמחים הנזקקים לסביבה כזו.
תפוצה
מאז התרחב השימוש בפרליט, התרחבה גם כרייתו ברחבי העולם. המקורות העיקריים לפרליט הם יוון, טורקיה, רוסיה, סין ויפן. ארצות הברית מהווה מקור גדול נוסף, ומכרות הפרליט שלה מצויים במדינות רבות: קליפורניה, נבדה, אריזונה, ניו מקסיקו, איידהו, אורגון ויוטה. מכרות פרליט נוספים מצויים בקולומביה הבריטית.
מרבית כריית הפרליט נעשית בשיטת בור פתוח – בעיקר משיקולים כלכליים. לאחר שבירה וגריסה מועבר הסלע מן המכרה להמשך תהליך העיבוד.
למבצ'ופ
למבצ'ופ (באנגלית: Lambchop) היא להקה אמריקאית מנשוויל, טנסי המנגנת מוזיקת קאנטרי אלטרנטיבי עם השפעות של פוסט רוק ומוזיקת נשמה.
הלהקה מונה 9 נגנים ובראשה עומד הסולן והיוצר העיקרי קורט וגנר אשר הקים את הלהקה ב-1986 והוא היחיד אשר חבר בה מהקמתה.
עד כה הוציאה הלהקה 16 אלבומים ו-6 מיני אלבומים.
דיסקוגרפיה
{|
פיגוע הירי באל פאסו
פיגוע הירי באל פאסו היה טבח שהתרחש ב-3 באוגוסט 2019 בסביבות השעה 11:00 בבוקר בסניף וולמארט בעיר אל פאסו, טקסס שבארצות הברית. באירוע נרצחו 22 איש, ונפצעו 24.
היורה, שתואר כגבר בן 21, בשם פטריק ווד קרוזיוס, נעצר זמן קצר לאחר תחילת הירי והואשם ברצח. לפני מסע ההרג, פרסם קרוזיוס באתר שבו יוצאים לאור גם פרסומים אנטישמיים, רשומה בת ארבעה עמודים ובה כתב כי הוא מאמין שכוחות הביטחון יהרגו אותו, וכי החליט לנקוט את הצעד במחאה כנגד ההגירה של היספנים לארצות הברית, אותה הגדיר במונח "פלישה". עוד כתב כי הוא קיבל השראה מצילומי הטבח בכרייסטצ'רץ' והתייחס לתאורית הקשר על רצח עם של האדם הלבן.
12 שעות לאחר מכן בוצע עוד אירוע ירי המוני בו נרצחו תשעה בני אדם בעיר דייטון, אוהיו.
יצחק בלק
יצחק (איציק) בלק (13 בפברואר 1948 - 10 בנובמבר 2022) לשעבר איש השירות הציבורי בישראל. בין יתר תפקידיו שימש כסמנכ"ל כספים במשרד הפנים, מנהל מינהל השלטון המקומי במשרד הפנים, ומשנה למנכ"ל משרד הפנים. כיהן כראש מועצה מקומית ממונה בהר אדר בין השנים 1995–1999. מעוטר עיטור המופת על פועלו בפעולת כראמה.
ביוגרפיה
בלק נולד בעיירה דז'רז'וניוב שבפולין, בנם הבכור של פולה בלק (לשעבר גמורה), אשת חינוך ילידת ביאליסטוק, ושל יעקב בלק, סופר ועיתונאי, יליד סוסנוביץ.
בשנת 1957 עלה לישראל עם הוריו, אחותו הצעירה, סבו וסבתו. לאחר תקופה קצרה במעברה באשקלון התמקמו בעיר חולון. גדל והתחנך בעיר חולון, והיה חניך פעיל בתנועת הנוער הנוער העובד והלומד. עם סיום לימודיו בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי התגייס לצה"ל לחיל השריון.
לאחר שהשלים את שירותו הצבאי עבר להתגורר בירושלים, והשלים לימודי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1972 נישא לשפרירה (שפי) פרשקר. להם נולדו 3 ילדים ונכדים.
שירות צבאי
בשנת 1966 התגייס לגדוד 82 של חטיבה 7 של חיל השריון. במלחמת ששת הימים, אשר פרצה חודשים ספורים לאחר גיוסו, לחם בחזית הדרומית כנהג טנק.
בשנת 1968 לחם כמפקד טנק בפעולת כראמה. במהלך הפעולה חילץ פצועים מתוך שטח מוכה באש על מעשה זה הוענק לו עיטור המופת.
בשנת 1969 השתחרר משירות סדיר בדרגת סמ"ר.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התגייס לשירות מילואים במסגרת חטיבה 188 בגזרה הצפונית ברמת הגולן. לחם כסמל מבצעים, וכן כטען-קשר וכמפקד טנק.
במהלך שירות המילואים השלים קורס קצינים בפיקוד העורף. השתחרר משירות מילואים פעיל בדרגת סרן.
בשנת 1994 נבחר להדליק משואה בעצרת הגבורה של חיל השריון שנערכה ביד לשריון בלטרון.
שירות ציבורי
בין השנים 1975–1984 שימש מנתח מערכות מינהל, במחלקת או"ש במשרד הפנים.
בין השנים 1991–1995 היה סמנכ"ל בכיר לתכנון, תקצוב ופיתוח ברשויות המקומיות במשרד הפנים.
בין השנים 1995–1999 כיהן כראש מועצה ממונה של המועצה המקומית הר אדר, וכן כיו"ר הוועדה המיוחדת לתכנון ובנייה, הר אדר.
בין השנים 2004–2006 כיהן כמשנה למנכ"ל וכמנהל המינהל לשלטון מקומי במשרד הפנים.
בין השנים 2007–2011 כיהן כיו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה, הראל.
תוכנית קיציס
תוכנית קיציס הייתה תוכנית אירוח ובידור ישראלית, ששודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת מיולי עד ספטמבר 2014. את התוכנית, ששודרה בימי שישי, לאחר "אולפן שישי", הנחה איל קיציס.
העונה הראשונה (והיחידה) הסתיימה ב-18 בספטמבר 2014 וכללה 9 פרקים וממוצע של 19.6% אחוזי רייטינג, אם כי נגדעה פעמים רבות במהלך השידור עקב עלייתה לאוויר בזמן מבצע צוק איתן. התוכנית סיכמה את אירועי השבוע החולף. בכל תוכנית התארחו באולפן לשיחה אישית מרואיינים מובילים מתחומי הפוליטיקה, הבידור, הספורט והתרבות. בין הראיונות משולבים קטעים קומיים.
יצחק בלק
שירות ציבורי
בין השנים 2016-2022 שימש כחבר בוועדה הגאוגרפית של ירושלים, יו"ש והשפלה.
תוכנית קיציס
משתתפים
בדרנים המשתתפים בקטעי התוכנית:
מפורסמים שהתארחו בתוכנית השתתפו בפינות:
מגדלנה (מחוז)
מגדלנה (בספרדית: Magdalena) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון קולומביה והוא גובל בים הקריבי בצפון, בלה גואחירה בצפון מזרח, בססאר במזרח, בבוליבר בדרום ובמערב ובאטלאנטיקו במערב.
המחוז משתרע על שטח של 23,188 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.3 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא סנטה מרתה.
היסטוריה
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז מגדלנה, שכלל את מרבית צפון קולומביה המודרנית ובירתו הייתה העיר קרטחנה (במחוז בוליבר העתידי). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית סנטה מרתה, ששטחה דמה לשטח המחוז העתידי. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והוקמה מדינת מגדלנה, שכללה את שטחי מחוזות מגדלנה, לה גואחירה וססאר העתידיים. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים.
ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית, המדינה הפכה למחוז מגדלנה. ב-1898 פוצלו מהמחוז שטחים שהפכו בסופו של דבר למחוז לה גואחירה. ב-1967 המחוז קטן פעם נוספת כשפוצל ממנו מחוז ססאר.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול כותנה, אורז, בננה וטבק, גידול מקנה, דיג, תיירות והפעילות בנמל סנטה מרתה.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לחמש פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
לחוח
הלחוח המקורי יוצר בתימן מדורה, מדוחן או משילוב של שניהם. מרכיבי הלחוח כיום הם קמח, סולת, שמרים, ומעט מלח וסוכר אשר מעורבבים יחד ליצירת בלילה אחידה.
הכנת הלחוח כיום מתבצעת על ידי יציקת מנה מדודה של בלילה על משטח מתכתי (כגון פלאנצ'ה או מחבת) או משטח קראמי המחומם לטמפרטורה גבוהה. בחימום המהיר של הבלילה נוצרות בועות קיטור המקנות ללחוח מרקם ספוגי ורך בצידו העליון, שנותר בגוון בהיר, בעוד שצידו התחתון, שבא במגע עם המשטח המחומם, משחים. בעבר התבצע חימום הלחוח על משטח מיושר (ממתכת או אבן) אשר חומם מעל למדורה. הלחוח דומה במידה ניכרת לחרינגו המרוקאי ולאינג'רה האתיופית.
סמהורודוק
סמהורודוק (באוקראינית וברוסית: Самгородок, ברוסית נהגה: "סמגורודוק") היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-17, וסבלה ממאבקי כוחות בין הפולנים והקוזקים. בסוף המאה ה-17 נכבשה העיירה בידי הטורקים.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי סמהורודוק
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, כשליש מתושביה. במרץ 1919 נערך בעיירה פוגרום, בו נרצחו 4 משפחות יהודיות.
ב-22 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-4 ביוני 1942 נרצחו כ-500 מיהודי הגטו בבור ירי בסמוך לעיירה. כ-50 בעלי מלאכה שעברו סלקציה נשלחו לעיר קוזיאטין, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
לול (סרט)
לול הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימוים של אריק איינשטיין וצבי שיסל, שיצא לאקרנים בשנת 1988. הסרט נערך מקטעי שירים ומערכונים נבחרים, שנבחרו מתוך סדרת תוכניות הטלוויזיה לול 1-4, אשר שודרה בערוץ הראשון, בהפקת חברת "הגר", בין השנים 1969–1973 והוקלטה באולפני ישראקול, קולינור.