cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדריק וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
ביוגרפיה
פרדריק וילהלם נולד ב-18 בנובמבר 1668 בזונדרבורג והיה בנם הצעיר של הדוכס ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ושל אשתו, אוגוסטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. בשנת 1675, כשאביו ניהל משא ומתן עם הרוזן פדר גריפנפלד על נישואים עם אחותו של פרדריק וילהלם, הובטח לו תפקיד כפרובוסט של הקתדרלה בהמבורג ומושל אלס. הוא מונה לפרובוסט בהמבורג ב-1676, לאחר מותו של היו"ר קילמנסגה. כאשר נפטר אביו בשנת 1689, צוין בצוואה כי רכושו יעבור לאלמנתו, שתהיה לה הזכות ליישב את הירושה. היא קיבלה החלטה, שאושרה על ידי המלך ב-1692. בנה החי הבכור, ארנסט אוגוסט, הודר מהירושה, משום שהוא המיר את דתו לקתולית, והותיר את הדוכסות לפרדריק וילהלם, שהיה עד אז הבן היחיד שנותר בחיים. כמעט במקביל, פרדריק וילהלם מונה גם למושל זונדרבורג.
כשאמו מתה ב-1701, ירש פרדריק וילהלם את ארמון אוגוסטנבורג, אחוזת רומוהרסגורד ואחוזת אוולגונדה. בשנת 1703, הוא רכש את אחוזת אבנבולגורד בסונדב.
ב-27 בנובמבר 1694 הוא התחתן עם סופיה אמליה, רוזנת אהלפלד-לנגלאנד, בתם של הקנצלר פרדריק, רוזן אהלפלד-לנגלאנד ומריה אליזבת, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג. היא מתה ב-24 בדצמבר 1741, והוא מת באוגוסטנבורג ב-3 ביוני 1714.
משפחתו
ב-27 בנובמבר 1694 התחתן פרדריק וילהלם עם סופיה אמליה, רוזנת אהלפלד-לנגלאנד, בתם של הקנצלר פרדריק, רוזן אהלפלד-לנגלאנד ומריה אליזבת, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
טוקסברי
טוּקְסְבֵרי (באנגלית: Tewksbury) היא עיר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. נכון ל-2010 התגוררו בעיר 28,961 תושבים.
היסטוריה
העיר יושבה לראשונה בשנת 1637 על ידי השבט Shawshin מטוקסברי שבמחוז גלוסטרשייר (אנגליה), והם קראו לעיר ע"ש העיר ממנה הגיעו.
בשנת 1854 בעקבות גל ההגירה למדינה, הוקם בית חולים בעיר. המקום פעל ברציפות עד שנת 1992, אז הפך לבית חולים פסיכיאטרי. כיום מבנה בית החולים מוגדר כמבנה היסטורי על ידי הרשם הלאומי של המקומות ההיסטוריים בארצות הברית (NRHP).
גאוגרפיה
שטח העיר הוא 54.5 קמ"ר, מתוכם 0.9 קמ"ר (כ-1.6%) מכוסה במים. בצפון העיר עובר נהר מרימאק (Merrimack River) ובדרומה נהר שוושן (Shawsheen River). העיר ממוקמת 40 ק"מ צפונית מערבית לבוסטון, הערים הסמוכות לה הן: לוול, וילמינגטון (Wilmington), אנדובר (Andover), וצ'למספורד (Chelmsford).
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין בשנת 2000 התגוררו בטוקסברי 28,851 איש, 7692 משפחות, ב-10,158 יחידות דיור. ההרכב הגזעי של העיר: 96.44% לבנים, 1.22% היספנים, 0.67% אפרו אמריקאים, 0.12% אינדיאנים, ו-0.12% אסייתים.
צנטרוספאס
צנטרוספאס (רשמית, "'צנטרוספאס', יחידת החילוץ האווירית הניידית המרכזית הממלכתית של המשרד למצבי חירום של רוסיה"; מרוסית: Государственный центральный аэромобильный спасательный отряд МЧС России «Центроспас» — «Центроспас») היא יחידת החילוץ המרכזית של המשרד למצבי חירום של רוסיה; היא מורכבת מקבוצה של מחלצים מקצועיים שנועדו לבצע פעולות חיפוש והצלה מכל הסוגים במסגרת חיסול השלכות של מצבי חירום ואסונות מעשה ידי אדם ואסונות טבע וכן מתן סיוע לאוכלוסייה האזרחית בנקודות חמות.
מבצעים
המבצע המוצלח הראשון בוצעה על ידי מומחי החילוץ עוד לפני הקמתה הרשמית בשנת 1991 באופה, אז היחידה פעלה כחלק ממשרד ההגנה. בעזרת פיצוץ כיווני בוטל איום התמוטטות של צינור באורך 150 מטר שנשבר בשטח מפעל לייצור בנזן. כתוצאה ממבצע הושלכה פסולת של כ-700 טון לשטח שנקבע מראש באמצעות פיצוץ מכוון. פעולה זו נרשמה בספר השיאים של גינס.
מאז הקמתה ב-13 במרץ 1992 השתתפו אנשי היחידה בלמעלה מ-150 מבצעי חילוץ פדרליים ובינלאומיים גדולים. במהלך תקופה זו ניצלו יותר מ-6.5 אלף איש ויותר מ-40 אלף איש קיבלו סיוע.
קטי דברצני
קורות חיים
דברצני נולדה בקלוז' שברומניה למשפחה יהודית, ועלתה לישראל בגיל 15. היא למדה כינור אצל אילונה פהר ולאחר מכן אצל אורה שירן. שרתה בצה"ל ככנרת ולמדה בהמשך באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, בין השאר מוזיקת בארוק היסטורית אצל יוכבד שוורץ.
קטי דברצני ניגנה באנסמבל הבארוק בירושלים וב"קונסורט ירושלים". בשנת 1995 נסעה ללונדון, שם למדה כינור בארוק אצל קתרין מקינטוש ואצל וולטר רייטר. הייתה לכנרת ראשית של תזמורת סולני הבארוק האנגלים של ג'ון אליוט גרדינר, ובשנת 2000 הייתה אחת הנגניות הראשיות של האנסמבל במסע צליינות לביצוע הקנטטות של באך שיזם ג'ון אליוט גרדינר. בהמשך לכך הוזמנה ככנרת ראשית אורחת של תזמורת הבארוק של סביליה ותזמורת הבארוק של אמסטרדם. בין השנים 2000–2006 הייתה חברה באנסמבל הבריטי, בתזמורת עידן הנאורות, דברצני פעילה גם בתחום המוזיקה הקאמרית. עם אנסמבל פלורילגיום ערכה סיורי קונצרטים בקונצרטהאוס בווינה, בקונצרטחבאו באמסטרדם במוזיאון פריק ובישראל. הקלטות ההרכב בהשתתפותה זכו בפרסים רבים; הקלטת "רביעיות פריז" של טלמן הייתה מועמדת לפרס גראמי.
דברצני הקליטה מיצירות באך, הנרי פרסל, בארוק מבוליביה. הקליטה הקלטות רבות לערוץ Channel Classic שזכו בפרסים. כחברה מייסדת של האנסמבל "ריקורדו" המתמחה ב"סגנון הפנטסטי" (סטילוס פנטסטיקוס) מהמאה ה-17 הקליטה תקליטור על בסיס מחקריה ביצירותיו של המלחין היינריך איגנץ ביבר, שנבחר על ידי ירחון "סטראד" לתקליטור הקאמרי של החודש. כמנהלת-שותפה של סולני הבארוק האנגלי ביצעה בווינה את הקונצרט הכפול המשוחזר של מוצרט יחד עם הפסנתרן רוברט לוין.
לימדה בישראל בסדנה למוזיקה מתקופת הבארוק ובאירופה, בין השאר בקונסרבטוריון של ברמינגהאם באנגליה. החל משנת 2005 מלמדת ב"קונסרבטוריון המלכותי" בהאג.
קטי דברצני מלמדת בקורסים שונים באירופה ובישראל ונמנית עם סגל המורים בקונסרבטוריון המלכותי של האג. בין השאר הופיעה בנגינה וניצוח על ארבע העונות של ויוואלדי באיסלנד ובפולין והקליטה את הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך עם אנסמבל ברנדנבורג האירופי של טרוור פינוק. דברצני היא אחת מארבעת המוזיקאים המתחלפים לפי תור קבוע בניהולה של תזמורת עידן הנאורות הלונדונית שהקים סיימון ראטל.
פנחס חורגין
פנחס חוּרגין (באנגלית: Pinkhos Churgin; כ"ה בחשוון תרנ"ה - ו' בכסלו תשי"ח; נובמבר 1894 – 28 בנובמבר 1957) היה פרופסור להיסטוריה וספרות יהודית, נשיא תנועת "המזרחי" בארצות הברית, דקאן ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, מייסדה ונשיאהּ הראשון של אוניברסיטת בר-אילן.
קורות חיים
חורגין נולד ב-1894 בהאימפריה הרוסית לרב ראובן יונה ודבשה חורגין. למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו של הרב רפאל שפירא. בשנת תרס"ה (1905) עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בישיבת תורת חיים בירושלים.
בשנת 1915 נסע לארצות הברית, ושם למד לימודים אקדמיים באוניברסיטאות מקומיות. בשנת 1926 נתמנה לראש בית המדרש למורים של ישיבת יצחק אלחנן ("ישיבה יוניברסיטי") בניו יורק. באותה שנה התמנה לעורך העיתון היידי "אונזער שטימע", וכיהן בתפקיד זה במשך שנתיים.
חורגין חקר את ההיסטוריה של עם ישראל והספרות היהודית, והורה תחום זה בישיבה יוניברסיטי. בין תלמידיו: פרופ' יוסף חיים ירושלמי. לימים התמנה לדיקן הישיבה יוניברסיטי. במשך שני עשורים, בין השנים 1933 ל-1954, ערך את אחד עשר כרכי "החורב", קובץ מרכזי לתולדות עם ישראל וספרותו.
בשנות ה-40 היה פעיל בתנועת "המזרחי" בארצות הברית. בשנת 1945 התמנה לסגן נשיא "המזרחי" באמריקה, וב-1949 מונה לנשיאו.
ייסוד אוניברסיטת בר-אילן
חורגין נסע לאנגליה כדי לגייס פרופסורים לסגל ההוראה של האוניברסיטה החדשה. בין השאר הוא הצליח להעלות ארצה את פרופ' אהרון הראל פיש, שהורה ספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן.
חורגין נפטר בה' בכסלו תשי"ח, 28 בנובמבר 1957 בניו יורק, לשם נסע לקבל טיפול רפואי. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו רוזטה.
משפחתו
בשנת 1923 נישא חורגין לרוזטה זליגסון (נפטרה שלוש שנים לפניו, בשנת 1954). לזוג נולדו שתי בנות, נעמי ובתיה, שתיהן פרופסוריות. בתו, פרופ' בתיה חורגין, היא מוזיקולוגית, מייסדת המחלקה למוזיקולוגיה בבר-אילן.
אחיו הצעיר של חורגין היה פרופ' גרשון חורגין, שלימד גם הוא בישיבה יוניברסיטי.
הנצחתו
בשנת 1955, עוד בחייו, ייסדה ישיבה יוניברסיטי קתדרה על שמו. לאחר מותו יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן הספר "פנחס חורגין – חזון ומורשת" (בעריכת רפאל ינקלביץ ואליעזר זלמן ברנשטיין), הכולל מחקרים ומסות פרי עטו של חורגין בתחום המדע וההגות, אליהם מתלווים מאמרים על חייו ומשנתו, וביבליוגרפיה של כתביו. הספר משקף את מפעלו המדעי והחינוכי במשך עשרות שנים, כולל ייסודה של אוניברסיטת בר-אילן. כן נקבע באוניברסיטה פרס על שמו.
בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן פועל בית הספר לחינוך על שם פנחס חורגין. כמו כן נקראו על שמו רחובות במספר ערים בישראל, ובפרט, ברמת גן.
פסטל דה בקליאו
פסטל דה בקליאו (בפורטוגזית: Pastel de Bacalhau) הוא מאפה העשוי מדג בקלה הנפוץ בדרום פורטוגל.
ויליאם הום ליזרס
ויליאם הום ליזרס (באנגלית: William Home Lizars; 1788 – 30 במרץ 1859) היה צייר וחרט סקוטי.
ביוגרפיה
הוא נולד באדינבורו בשנת 1788, בנו של דניאל ליזרס, ואחיו של המנתח ג'ון ליזרס. אחותו ג'ין (ג'יין) הום נישאה לסר ויליאם ג'ארדין. אביו היה מוציא לאור וחרט שהיה תלמידו של אנדרו בל, וחרט דיוקנאות כאיורי ספרים. וילאם ליזרס למד תחריט לראשונה אצל אביו, ולאחר מכן נכנס כתלמיד של ג'ון גרהם באקדמיה לאמנות באדינבורו, שם היה התחבר עם סר דייוויד וילקי.
בשנת 1812, עם מות אביו, נאלץ ליזרס להמשיך בעסק של חריטה והדפסת נחושת כדי לפרנס את אמו ומשפחתו. הוא העסיק את האמנים הורציו מקולוך ודניאל מקני. ג'ורג' אייקמן, אביו של הצייר ג'ורג' אייקמן, עבד גם הוא עבור ליזרס לפני שהקים עסק עצמאי.
ליזרס פגש בג'ון ג'יימס אודובון באדינבורו באוקטובר 1826, אודובן הציג את תיק העבודות שלו בפני חוקרי הטבע פטריק ניל ופרידו ג'ון סלבי. אז החלה תקופה אינטנסיבית שבה ליזרס עזר לאודובון לפגוש את העילית החברתית באדינבורו שעשויה ביתב להיות שימושית עבורו: רוברט ג'יימסון, דייוויד ברוסטר וג'יימס וילסון. ליזארס לקח את אודובן לפגוש את ג'ורג' קומב ופרנולוגים אחרים. ליזרס הסכים לפרסם את הספר "ציפורי אמריקה" מאת אודובון. לאחר התחלה מבטיחה, העסק לא הלך טוב, ואודובון העביר את ההפקה ללונדון. העבודה הושלמה על ידי משפחת האוול.
פסטל דה בקליאו
מלבד שמו המקורי, המאכל נקרא גם בוליניוס דה בקליאו (Bolinhos de Bacalhau).
ויליאם הום ליזרס
ביוגרפיה
ליזרס שיכלל את שיטת התחריט בעץ, ששימשה להמחשה איורים בספרים, ולקח חלק פעיל בהקמת האקדמיה המלכותית הסקוטית.
מ-1808 עד 1815, ויליאם ליזרס הציג את הדיוקנאות, נושאים קדושים וביתיים בתערוכות באדינבורו. ב-1812 הוא שלח שתי תמונות לאקדמיה המלכותית בלונדון, "קריאת הצוואה" ו-"חתונה סקוטית". הם זכו להערכה ונחרטו, ונמצאים בגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
פסטל דה בקליאו
נהוג להגיש את המאפה כמתאבן או כארוחה עיקרית כשהוא בליווי אורז, סלט וזיתים.
ויליאם הום ליזרס
ביוגרפיה
הוא עיצב שטרות עבור בנק אוף סקוטלנד, נראה שיצר את הסמל לחברת הביטוח והפנסיות "אלמנות סקוטיות" שאומץ ב-1818. הוא גם חרט לוחות של נוף סקוטי לפרסומים שונים, ואת הלוחות האנטומיים של 1822 עבור אחיו ג'ון. בין שאר עבודותיו, הוא חרט מפות של חלקי עולם לפרסומים כרטוגרפיים שונים.
פולקסווגן CC
פולקסווגן CC (Volkswagen CC) היא מכונית משפחתית גדולה המיוצרת על ידי חברת פולקסווגן החל משנת 2008. ה-CC היא למעשה גרסת ה-"קופה-סדאן" לפאסאט, איתה חולקת את תא הנוסעים והיצע המנועים. בשנת 2017 הוצגה מחליפה - הארטאון.
Turnkey
Turnkey (לעיתים turnkey project או turnkey operation) היא שיטה לניהול פרויקטים של בנייה ותשתיות, בה הקבלן המבצע או החברה המבצעת אחראית לביצוע הפרויקט באופן כולל, לעיתים אף משלב התכנון המפורט, דרך שלב הביצוע, ועד להשלמת הפרויקט שהוא מוכן לפעולה. המונח משמש גם לניהול פרויקטים בענף מערכות המידע והמחשוב, בעיקר בפרויקטים של שילוב מערכות (אינטגרציה), בה החברה המבצעת אחראית לביצוע הפרויקט באופן מלא עד למסירתו ללקוח, עבור סכום שמוסכם מראש. שימוש נוסף המקובל בענף הנדל"ן בארצות הברית, הוא של שיווק דירות או בתים כשהם מעוצבים ומרוהטים (turnkey units), כלומר מוכנים לשימוש מיידי.
מקור השם
המילה באנגלית מתייחסת לעובדה שהלקוח, לאחר שפרויקט הושלם, רק צריך ל"סובב מפתח" כדי שהוא יהיה פעיל. האקדמיה ללשון העברית הציעה לתרגם את המונח ל"מוּכָן לְהַפְעָלָה". בעיתונות העסקית בישראל נפוץ השימוש בתרגום "עַד מפתח". בצרפתית השיטה נקראת Clé en main, כלומר "מפתח ביד".
יתרונות
השיטה מספקת מספר יתרונות עבור מזמין הפרויקט:
תל זן
תֵּל זָן הוא תל הממוקם בעמק בית שאן הצפונית, כ-2 קילומטר מצפון לקיבוץ נווה אור. מקור השם העברי של התל הוא בשמו הערבי "זַנְבָּקִיָה" (زنبقية) שפירושו שושניים.
תל זן הוא אחד ממספר רב של תלים הסמוכים לנתיבו של נחל תבור בכלל, ולשפכו לנהר הירדן בפרט (תלים כגון תל שמט, תל שושן ותל כיתן). עובדה זאת מעידה, לפי נחמיה צורי, על חשיבותו של נחל תבור כנתיב תעבורה בימי קדם.
על התל נמצאו חרסים מתקופת הברונזה, תקופת הברזל והתקופה הערבית הקדומה.
תהילים ס'
תהילים ס' הוא המזמור השישים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-59). פתיחת המזמור מדברת על "שושן" ("לַמְנַצֵּחַ עַל שׁוּשַׁן") לפי המפרשים מדובר בכלי נגינה, או במקום במקדש שבו עמדה המקהלה לשירת המזמור בסמוך לעמודים המעוטרים בדגם השושן.
המזמור נחשב סגולה נגד עצת "היצר הרע".
תוכנו של המזמור
המזמור מכיל ארבע עשרה פסוקים ונחלק לארבעה חלקים, הנושא המרכזי הוא תלונה לאומית לאחר תבוסה במלחמה ובקשת ישועה.
א'-ב'
כותרת המזמור קושרת בינו ובין תקופת מלחמות דוד בארם ובאדום. מלחמות שהובלו על ידי יואב בן צרויה שר הצבא של דוד.
פסוקים ג-ה'
חלקו הראשון של הפרק הוא תלונה של המשורר כלפי האל על הפקרת בני האדם "אֱלֹהִים זְנַחְתָּנוּ" מתלונן המשורר בשם העם. וההזנחה מתבטאת ב"פְרַצְתָּנוּ" דימוי לפריצה של שורת לוחמים ונחלת תבוסה במערכה "הִרְאִיתָ עַמְּךָ קָשָׁה".
ו'-י"א
בחלק השני מספר המשורר שפעם היה אחרת. בעבר "נָתַתָּה לִּירֵאֶיךָ נֵּס לְהִתְנוֹסֵס", כמו דגל מונף אלוהי ישראל הוביל את המערכה. הוא בחר בעמו והראה לאויביהם מי בעל הבית "מוֹאָב סִיר רַחְצִי, עַל אֱדוֹם אַשְׁלִיךְ נַעֲלִי, עָלַי פְּלֶשֶׁת הִתְרוֹעָעִי".
י"ב-י"ד
ומסיים המשורר בתפילה לשינוי. למרות שבהווה "הֲלֹא אַתָּה אֱלֹהִים זְנַחְתָּנוּ וְלֹא תֵצֵא אֱלֹהִים בְּצִבְאוֹתֵינוּ", מתוך זיכרון העבר ולטובת העתיד, מבקש המשורר "הָבָה לָּנוּ עֶזְרָת מִצָּר... בֵּאלֹהִים נַעֲשֶׂה חָיִל"
ג'יאני פרופיטה
ג'יאני פרופיטה (באיטלקית: Giovan Crisostamo Profita; נולד ב-13 באוגוסט 1960, קלטניסטה) הוא מדען איטלקי המתמחה במנהל עסקים.
ביוגרפיה
ג'יאני פרופיטה נולד בעיירה בקלטניסטה. הוא למד כלכלה ומנהל עסקים.
ג'יאני פרופיטה היה מרצה בספיאנצה – אוניברסיטת רומא, בשנים 2001–2006 באוניברסיטה פרטית ובאוניברסיטה של אודינה. הוא היה בין חברי צוות ההקמה של אוניברסיטת סנט קמילוס הבינלאומית למדעי הבריאות והרפואה ובהשמך מונה לרקטור שלה.
ג'יאני פרופיטה פרסם מספר ספרים בהקשר ליחסים בין התעשייה וקניין רוחני. בשנים 2002–2004 הוא היה אחראי על תחום הקולנוע ובמשרד למורשת תרבותית של איטליה. בשנים 2004–2005 הוא היה המנהל הכללי של ארגון המחברים ומלחינים האיטלקי.
על פעילותו הוענק לו עיטור ההצטיינות האיטלקי.
סל שדה
אחוזי קליעה מהשדה
"אחוזי קליעה מהשדה" (באנגלית: Field Goal Percentage או %FG) הם היחס בין הקליעות מהשדה לבין הזריקות מהשדה. על אף שנהוג לחשב בנפרד גם את אחוזי הקליעה מהשלוש, אחוזי קליעה מהשדה כוללים הן זריקות המזכות ב-2 נקודות (הנזרקות מהמרחק שלפני "קשת השלוש") והן זריקות המזכות ב-3 נקודות (הנקראות "שלשות" ונזרקות מהמרחק שמאחורי "קשת השלוש"). אחוזי קליעה גבוהים מצביעים על יעילוּת גבוהה; ככלל אצבע, אחוזי קליעה מהשדה של למעלה מ-50% (0.500) נחשבים כגבוהים (ויעילים) באופן יחסי.
אחוזי קליעה יעילים מהשדה
"אחוזי קליעה יעילים מהשדה" (באנגלית: Effective Field Goal Percentage או %eFG) הם אחוזי קליעה מהשדה המאבחנים בין קליעות שלשה לבין יתר הקליעות מהשדה (המזכות ב-2 נקודות). מטרת סטטיסטיקה זו היא לתקן את ה"עיוות" שמציגים אחוזי הקליעה מהשדה, אשר מתייחסים לזריקות מהשלוש כאל זריקות לשתי נקודות, על אף שהן מניבות מספר נקודות רב יותר.
לדוגמה: אחוזי הקליעה של שני שחקנים, אשר כל אחד מהם קלע 2 מתוך 4 הזריקות שלקח, הם 50%, גם אם שחקן א' קלע את הזריקות מטווח 2 נקודות (4 נקודות בסך הכול) ושחקן ב' קלע את הזריקות מטווח 3 נקודות (6 נקודות בסך הכול). אחוזי קליעה יעילים ימחישו כי שחקן ב' אשר קלע 6 נקודות ב-4 זריקות, היה יעיל יותר משחקן א' אשר קלע 4 נקודות ב-4 זריקות; אחוזי הקליעה היעילים של שחקן ב' הם 75%, בעוד שאחוזי הקליעה היעילים של שחקן א' הם 50%.
נוסחת החישוב היא:
הפרמטרים לנוסחה הם: FG = קליעות מהשדה 3P = קליעות מהשלוש FGA = זריקות מהשדה.
פול אבדי
פול אבדי (בצרפתית: Paul Abadie; 9 בנובמבר או 10 בדצמבר 1812 – 3 באוגוסט 1884) היה אדריכל ורסטורטור צרפתי. בימי חייו היה אדריכל מוערך, כיהן כאדריכל נוטרדאם דה פריז ואף זכה בתחרות לעיצוב בזיליקת הלב הקדוש במונמרטר, אולם כיום נחשב כשנוי במחלוקת. במסגרת התמחותו, שיפוץ מבנים רומנסקיים, הציל רבים מהם מכליה אך ביצע בהם שינויים בקנה מידה נרחב והוסיף להם תוספות ששינו את מראם ולא שימר את המראה המקורי. במסגרת חתירתו למקור הסיר תוספות בנייה מאוחרות רבות מן המבנים ששיפץ.
תולדות חייו
אבדי נולד בפריז. אביו, שנקרא אף הוא פול אבדי, היה אף הוא אדריכל. ב-1835 החל ללמוד באקול דה בוזאר. בשנים 1866-1885 היה אחראי על שיפוץ הקתדרלה של אנגולם, ב-1874 התמנה להחליף את אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק כאדריכל האחראי על שיפוץ ותחזוקת קתדרלת נוטרדאם דה פריז. כן שיפץ את כנסיית הצלב הקדוש בבורדו ואת הקתדרלה של פריגו (Périgueux) ותכנן את ארמון העירייה והממשל המקומי באנגולם.
ב-1875 זכה בתחרות ונבחר לעצב את בזיליקת הלב הקדוש במונמרטר, המהווה את פסגת יצירתו. הוא נפטר ב-1884, זמן רב לפני שהסתיימה הבנייה ב-1914.
אהרון מאיר (ארכאולוג)
אהרון מאיר (נולד ב-18 במרץ 1958) הוא ארכאולוג ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ומנהל החפירות בתל צפית, היא גת המקראית.
ראשית חייו
מאיר נולד ברוצ'סטר ניו יורק, ארצות הברית ועלה לישראל בגיל 11 בשנת 1969. לאחר שירות צבאי בצה"ל ביחידה מובחרת ושחרור בדרגת סרן, למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך קיבל תואר דוקטור בהצטיינות יתרה ב-1997. מאיר עשה פוסט-דוקטורט בין 2002 ל-2003 במכון להיסטוריה ומדעים ב-MIT. מלמד באוניברסיטת בר-אילן משנת 1993.
קריירה
מאיר השתתף וניהל מספר חפירות ארכאולוגיות בישראל, בין השאר באתרים הבאים: ירושלים, תל חצור, יקנעם, תל קסילה, בית שאן ומשנת 1996 בתל א-צפי.
תחומי התמחותו כוללים את התרבויות של תקופת הברונזה ותקופת הברזל של מזרח הים התיכון. הנושאים אותם למד כוללים: מסחר בתקופה העתיקה, מטלורגיה, ייצור כדים, יישומים מדעיים בארכאולוגיה, סקרים ארכאולוגים, ארכאולוגיה של ירושלים, תקופת הברונזה התיכונה בלבנט, כרונולוגיה של האלף השני לפני הספירה, יחסי מצרים והלבנט הקדום, כלי נשק קדומים ומלחמה, תרבויות ודתות קדומות. בשני העשורים האחרונים הוא חוקר רבות את תופעת הפלשתים וגויי הים. כמו כן, בשנים האחרונות, הוא עוסק בתרבויות של פפואה ניו-גינאה, שבמערב האוקיינוס השקט.
בין 2005 ל-2007 שימש כראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה על שם מרטין זוס באוניברסיטת בר-אילן. הוא ייסד יחד עם פרופסור סטיב ויינר ממכון ויצמן למדע ברחובות תוכנית משותפת במדעי הארכאולוגיה, שפעל עד שנת 2010. לאחרונה, הוא מונה למנהל של מרכז מינרבה לקשרים בין ישראל וארם בתקופת המקרא, שהוא מרכז מחקר שעוסק במחקר בין-תחומי על היבטים שונים של הקשרים וההשפעות בין התרבות הישראלית והתרבות הארמית, בעיקר (אך לא רק) בתקופת המקרא. המרכז, שממוקם באוניברסיטת בר-אילן, משותף לאוניברסיטת לייפציג בגרמניה, ועוד מוסדות אקדמיים בישראל ומחוצה לה.
משנת 1996 הוא מנהל את חפירות תל א-צפי, שזוהתה כגת הפלישתית – אחת מחמש ערי הפלשתים המוזכרות במקרא. עירו של גוליית הפלישתי.
אהרון נשוי לפרופסור עדינה מאיר, ראש בית הספר לרפוי בעיסוק באוניברסיטה העברית ולהם שלושה בנים ושני נכדים.
פרסומים
פרופסור מאיר פרסם יותר ממאה פרסומים מדעיים ובהם:
נובל דינה
נובל דינה הוא תרגיל רב לאומי בו לוקחים חלק חיל הים הישראלי וציים נוספים. התרגיל מתקיים בים התיכון במשך חמישה ימים אחת לשנה. במשך התרגיל מתרגלים הכוחות תרחישים שונים. תרגול התרחישים המשותף תורם ללמידה הדדית בין הציים, לחיזוק קשרים ושיתופי הפעולה, לחלוקת הידע המקצועי וליצירת שפה משותפת.
M7 טרקטור שלג
M7 טרקטור שלג (באנגלית: M7 Snow Tractor) הוא טרקטור שלג (בעיקר שימש לגרירת "קרוואן "M19") מתוצרת יצרנית המכונות Allis-Chalmers, שיוצר עבור הגיס האווירי של צבא ארצות הברית.
דגם "M7 טרקטור שלג" הוכנס לשירות צבאי בשנת 1944 ונועדו לשמש ככלי הצלה בבסיסים מרוחקים.
ממאפייני "M7 טרקטור שלג"
טרקטור השלג "M7" (קוד דגם: "T26E4") תוקן באוגוסט 1943, והועבר לסטנדרט מוגבל בנובמבר 1944. הטרקטור נועד למשוך קרוואן שלג אחד מדגם "M19" (קוד דגם: "T48"). הטרקטור השתמש ברכיבי טרקטור חקלאיים רבים של אליס צ'למרס. כמו כן, השתמש ברכיבי הנעה רבים של ג'יפים מסוג "MB" כדי להפחית את דרישות מלאי החלפים של הצבא.
המאפיין המובהק של ה-"M7" הייתה מערכת הזחלים (halftrack). המסלול של הזחל ה- "M7" התנהל על שתי חגורות גומי ובתוכם ארבעה כבלי פלדה. למכונה הייתה נטייה שהזחלים ירדו בשימוש. מאפיין נוסף של הטרקטור והקרוואן הוא שאפשר להחליף את הצמיגים עם מגלשיים.
טווח נסיעה עמד על 160 מייל (257.495 ק"מ).
"קרוואן M19"
"קרוואן M19" יוצרו ב-2 סדרות: בשנת 1944 ובשנת 1950.
לקרוואן "M19" משקל נקי של 272.16 ק"ג (600 ליברה), ומטען של 907.2 ק"ג (2,000 ליברה). היה לו גוף עץ על מסגרת חלולה מפלדה, עם מכסה מנוע, חישוקים, לוחות צד וקצה ניתנים לניתוק בקלות, והוא היה מצויד בדרך כלל בתנור חימום ושתי אלונקות, בנוסף לתא גג אחורי כך שניתן היה להכפיל את הנגררים.
היו ל-"קרוואן M19" שלוש פונקציות עיקריות: חילוץ והתאוששות שבגינם היו מצוידים בשתי אלונקות ותנור כוח אדם, התחלת מטוסים (טפול לפני המראה), ונשיאת מטען, שעבורו הם יכולים להיות מופעלים עם או בלי מכסה המנוע מבד, קשתות עליונות, מסגרות צד וקצה.
יחידות "קרוואן M19" משנת ייצור 1944 הגיעו עם חישוקי לחימה מפוצלים MB / GPW רגילים ("Jeep trailer" ), יחידות משנת ייצור 1950 הגיעו עם חישוקים מוצקים בגודל 15 אינץ', שהיו ניתנים להחלפה וייתכן שהיו מג'יפים מ"סדרת M".
נראה כי המספרים הסידוריים ליחידות שיוצרו ב-1950 התחילו ב -1,000 ותוארכו בסביבות נובמבר אותה שנה, מה שמרמז על כך שהם הוסיפו להשלים קבוצה של מסמכי מקור של 1944 שהגיעו לנורווגיה, ונראה שהם היו בסביבות 1,150.
600 יחידות היו מספקים שני נגררים לכל "M7" שבנה אליס צ'למרס (Allis-Chalmers). הייצור הכולל המשוער היה סביב 750 יחידות (600 בשנת 1944 ו-150 בשנת 1950), אך נראה שקרונות נגררים רבים של 1950 שרדו עקב שימוש זהיר של צבא נורווגיה.
ישראל קלרטג
ישראל קלרטג (1922 – 14 בנובמבר 2015) היה ראש המועצה השלישי של המועצה המקומית נשר בשנים 1972–1977.
ביוגרפיה
ישראל קלרטג נולד בשנת 1922 בוורשה, בירת פולין, בן לגיטל ומשה קלרטג. בשנת 1947 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "לטרון". התיישב בקיבוץ אפק, ובשנת 1949 עבר לנשר. היה רכז תרבות בסניף ההסתדרות בשכונת תל-חנן. נמנה עם מייסדי קבוצת הכדורגל הפועל תל-חנן.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-28 באוקטובר 1969 נבחר לחבר המועצה המקומית נשר ברשימת "המערך". היה סגנו של ראש המועצה יצחק רוט. עם פרישתו של רוט מונה בשנת 1972 למחליפו כראש המועצה המקומית. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-31 בדצמבר 1973 עמד בראש רשימת "המערך" ונבחר לראש המועצה המקומית. כיהן בתפקיד זה עד 1977.
נישא ללאה, שנפטרה בשנת 2009. קלרטג נקבר בבית הקברות של נשר בסמוך לאשתו.
אוזנן הנגב
אוזנן הנגב (שם מדעי: Plecotus christii) הוא מין של עטלף בסוג אוזנן. הוא נקרא "אוזנן" בגלל אוזניו הענקיות. האוזנן הוא עטלף חרקים הנפוץ בצפון-מזרח אפריקה וארץ ישראל. הוא מצוי בישראל אך נמצא בה בסכנת הכחדה.
מאפיינים
האוזנן הוא עטלף חרקים גדול יחסית (אך קטן ביחס לעטלפי פירות), משקלו 5.5–8 גרם ואורך האמה שלו 36–42 מילימטר. אוזניו גדולות, פי 2 מאורך הראש, ובעת שינה מתקפלות (זה מקור שם הסוג). הן מחוברות בקרום ובכל אוזן יש צפיר, המסייע לשמיעה. פרוותו אפורה בהירה עם גחון לבן, וזנבו ארוך מן האמה. הכנפיים קצרות ומעוגלות.
הוא פעיל בשעות הלילה המאוחרות וצד פרוקי-רגליים כגון עקרבים, עכבישים ונדלים. הוא בעיקר צד על פני הקרקע ועל צמחים נמוכים. את טרפו הוא מאתר באמצעות הקשבה פסיבית לקולות שהם עושים בשעה שהם צועדים על הקרקע. הם משתמשים באיכון הד (אקולוקציה) כדי לנווט. קריאותיהם הן מסוג FM (אפנון תדר), כאשר מנעד התדרים הוא 20–50 קילוהרץ.
מבחינת רבייה, ההזדווגות חלה כנראה בסתיו וההמלטה באביב. הנקבות ממליטות במושבות המלטה. הגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה וחצי. הוא חי במושבות קטנות במערות, בסמוך לנאות מדבר ומקורות מים.
אוזנן הנגב הוא עטלף מדברי. תחום התפוצה של אוזנן הנגב הוא צפון-מזרח אפריקה, מאתיופיה בדרום ולאורך הנילוס, ועד למדבר סיני בצפון. משם הגיע גם לארץ ישראל ותואר על ידי הנרי בייקר טריסטרם. בארץ ישראל הוא נפוץ בנגב ובערבה, וכן במדבר יהודה עד הר חברון. אוזנן הנגב זוהה בעבר כאוזנן אפור אך מחקרים שנערכו בתחילת המאה ה-21 מצאו ששתי האוכלוסיות בישראל הן למעשה שני מינים נפרדים: אוזנן הנגב (Plecotus christii) שחי בדרום הארץ, ואוזנן החרמון (Plecotus macrobullaris), שחי בחרמון ומצפון לישראל. שניהם נמצאים בסכנת הכחדה בישראל. בישראל חיים כמה מאות פרטים של אוזנן הנגב והוא בסכנת הכחדה.
H
האות H היא האות השמינית באלפבית הלטיני, נהגית כ"ה" עיצורית, כלומר עיצור סדקי, חוכך, אטום (/IPA: /h).
ייצוגים נוספים
ב-ASCII מיוצגת האות על ידי 72 (H) ו-104 (h).
בכתב ברייל:
הסופרליגה הרוסית בכדורסל
הסופרליגה הרוסית בכדורסל (ברוסית: Баскетбольная Суперлига) הוא שמה של ליגת המשנה הרוסית בכדורסל מאז סתיו 2010. קודם לכן, ליגת המשנה הרוסית בכדורסל הייתה ליגה ב' של האליפות הרוסית בכדורסל.
נותנת החסות היא חברת bwin.
מבנה
הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הרוסית ומשחקים בה 32 קבוצות, שמחולקות ל-3 ליגות נפרדות: סופרליגה-1, סופרליגה-2 וסופרליגה-3. בליגה הסדירה הקבוצות משחקות אחת עם השנייה, משחק בית וחוץ. שמונה הקבוצות הטובות ביותר בסיום העונה הסדירה של סופרליגה-1 וסופרליגה-3 מעפילות לפלייאוף. בסופרליגה-2 מעפילות שתי הקבוצות הטובות ביותר.
צאו קון
צַאו קוּן (במנדרינית: 曹锟, בפין-יין: Cáo Kūn; 12 בדצמבר 1862 – 17 במאי 1938) היה פוליטיקאי ומצביא סיני בתקופת המצביאים. צאו החליף את פנג גוזאנג כשליט הקליקה הפוליטית זילי, אשר הייתה בעלת השפעה גבוהה על הממשלה הסינית בבייג'ינג, ממשלת בייאנג. צאו היה בין השנים 1923–1924 נשיא הרפובליקה הסינית והורד מתפקידו בידי המצביא ואיל המלחמה דואן צ'ירוי. במהלך המשלחת הצפונית קליקת זילי וצאו בראשה, איבדה כוחה לטובת המפלגה הלאומית (קוומינטנג), שנלחמה לאיחוד כל סין מידי המצביאים.
שנותיו הראשונות ועלייה לכוח
צאו קון נולד בשנת 1862 למשפחת בנאי סירות ענייה, כשהיה רק נער מכר בדים ברחוב. בשנת 1882 הצטרף כטוראי אל צבא חווי, זרוע צבאית של צבא האימפריה הסינית של צ'ינג אשר נוהלה באופן פרטי בידי האריסטוקרט לי הונג-ג'אנג. צאו קון שירת במספר צבאות אזוריים של אריסטוקרטים בקיסרות עד אשר הוצב בשנת 1895 בטיינג'ין, איפה שפגש במפקד האזורי יואן שה-קאי והשניים הפכו מקורבים אחד לשני. בעוד יואן עלה בדרגתו הצבאית כך גם צאו. בשנת 1902 בעת יואן הפך למושל מחוז זילי, צאו הפך למפקד הרגימנט ה-11 של הארמייה המחוזית. בשנת 1911, לאחר התקוממות ווצ'אנג החלה מהפכת שינהאי נגד השלטון הקיסרי, צאו נותר נאמן לממשל הקיסרי של שושלת צ'ינג וצבאו לחם נגד המורדים בשאנשי. עם הצלחת המהפכה והקמת הרפובליקה הסינית, צאו הבטיח מחויבותו לרפובליקה החדשה כאשר יואן הפך לנשיא הרפובליקה הסינית. כאשר יואן הפך אוטוקרט והכריז על עצמו קיסר סין חונְגּ-שְׂײֵן, צאו קודם וקיבל מידיו את תואר האצולה "בו" (מקביל לרוזן).
לאחר נפילת ממשלו של יואן במלחמת ההגנה הלאומית ונפילת סין לתקופת המצביאים אשר בתוכה לא נראה כל ממשל ריכוזי, צאו החל להחליף צדדים בין אילי המלחמה הלוחמים בשכיחות. צאו תמך תחילה בג'אנג שון כאשר האחרון פעל בשנת 1917 להשיב את פויי, קיסר סין לשעבר משושלת צ'ינג אל הכתר אך בגד בו בתוך מספר ימים ואיחד כוחותיו עם איל המלחמה דואן צ'ירוי כדי להפיל את ניסיון הרסטורציה המלוכנית. אילי המלחמה הנהיגו קליקות אזוריות. צאו פעל כחלק מקליקת זילי תחת המצביא והפוליטיקאי פנג גוזאנג. בפטירתו של פנג גוזאנג, צאו קון הפך למנהיג קליקת זילי ואיחד כוחות ביחד עם המצביא הצפוני ג'אנג דזוו-לין (שליט מנצ'וריה) נגד כוחותיו של דואן צ'ירוי, מנהיג קליקת אנחווי הממוקמת במרכז סין. לאחר הסדר השלטון של קליקת זילי בבייג'ינג ואזורה, צאו קון השיג שליטה בפועל על ממשלת בייאנג; שנחשבה לממשלה הלגיטימית של סין אך בפועל הייתה ממשלת בובות.
נשיאות
בשנת 1922 צאו קון הכריח את שו שה-צ'אנג להתפטר מתפקיד נשיא הרפובליקה הסינית. הבחירות לנשיאות של שנת 1923 נודעו בשחיתות שכן צאו קון שיחד בוחרים ואישים רבי השפעה ברחבי סין להצביע לו, בכך הוא ניצח בבחירות עם רוב של 81.36% מכלל הבוחרים. המתמודדים האחרים בבחירות נפלו מתחת ל-10% מההצבעה לכל אחד ואלו היו: סון יאט-סן (מפלגת הקְווֹמִינְטַנג), טַאנְג גִּ'י-יַאו (קליקת דיאן), צֶן צ'וּן-שׂוּ'אַן (מפלגת הקוומינטנג), דואן צ'ירוי (קליקת אנחווי) ווו פאיפו (קליקת זילי; היה ביריבות על הנהגת הקליקה עם צאו קון). צאו פעל לטפח את יחסי ארצות הברית-סין והשיג את תמיכתו של נשיא ארצות הברית, וורן הרדינג, באיחוד מחודש של האומה הסינית. צאו קון הצליח להגלות את יריבו הפוליטי, לי יואנהונג, מבייג'ינג לעבר טיינג'ין. צאו קון השתמש בתקופתו כנשיא באיומים אישיים כדי לגרש ולהחליש יריבים פוליטיים אך פעמים מועטות השתמש בכוחה הצבאי של קליקת זילי.
על מדיניותו הפנים-פוליטית והתנהלותו, צאו קון נקרא בכינויי גנאי "נשיא השִׁחוּד" ו"הנשיא החזירי". בשונה מפוליטיקאים אחרים, צאו קון שיחד פוליטיקאים ב-5,000 יואן נוסף (משכורת חודשית) תמורת תמיכה בממשלו ועשה זאת בפומבי ולא מתחת לפני השטח. בשנת 1923 הוציא צאו קון חוקה סינית חדשה שהעלתה את סמכויותיו של נשיא הרפובליקה הסינית. צאו קון פעל כדי להשיב למוסד הנשיאות סמכות רבה כפי שהייתה בתקופתו של יואן שה-קאי, בכך הוא יוכל להסדיר סמכות ועם הזמן לאחד את כל סין תחת שלטון אוטוקרטי שיהיה יציב וימנע עוד התפרקות של המשטר הפנימי. נגד מדיניותו של צאו קון, דואן צ'ירוי החל בהנהגת קואליציה של קליקות שונות אשר התנגדו לעליית כוחה של קליקת זילי. צבא קליקת זילי היה חלש ביחד לקליקת אנחווי וללא תמיכתו של ג'אנג דזוו-לין, בייג'ינג נפלה לידי אנחווי בשנת 1924 וצאו קון הודח מתפקידו של הנשיא.
לאחר ההדחה
לצד מדיניותו המושחתת צאו קון נודע גם באכפתיות לאנשיו כפי שהראו אדוני מלחמה מעטים באותה התקופה. צאו קון התייחס בחביבות לפקודיו ווידא כי מאוצר החברה יקנו מחממי אוזניים מפרווה כמתנות לקצינים וחיילים בחורף הקר של צפון סין. מעבר לזאת צאו קון וידא לחסות הוצאות נסיעה של חיילים שיבדו קרובי משפחה בשביל לשוב לביתם. בשנת 1921 הוקמה בהוראתו אוניברסיטת חֶבֵּיי, הפועלת עד היום בבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין.
ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (בדנית: Ernst Günther 1. af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg; 14 באוקטובר 1609 – 18 בינואר 1689) היה דוכס שלזוויג-הולשטיין מענף זונדרבורג. הוא היה הראשון שקבע את מושבו הדוכסי בארמון אוגוסטנבורג, אותו בנה וקרא לכבוד אשתו. הוא שלט מ-1647 ועד מותו ב-1689.
ביוגרפיה
ארנסט גינתר נולד ב-14 באוקטובר 1609 בזונדרבורג והיה בנם השלישי של אלכסנדר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג והרוזנת דורותיאה משוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של יוהאן גינטר הראשון, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן ואנה מאולדנבורג-דלמנהורסט.
אביו מת ב-1627 ב-Sønderborg והשאיר דוכסות בעלת חוב כבד. בצוואתו, הוא קבע שאשתו תשב בעיזבון ללא שינוי כדי לקבל את החוב, וכי הבן הבכור, הנס כריסטיאן, יורש את כל המחוז. הדוכסית האלמנה הייתה אחראית על הדוכסות במהלך שנות המלחמה שלאחר מכן, אך לא הצליחה לפרוע את החוב, שלהפך, עדיין גדל. לפיכך היא הסכימה ב-17 בדצמבר 1633 שהאחים יחתמו על הסכם ירושה, לפיו הנס כריסטיאן נכנס לדוכסות עם התחייבויות משמעותיות כלפי אמו ואחיו.
בעוד אחיו של ארנסט גינתר, למעט הנס כריסטיאן, היו מפוזרים בגרמניה לאחר הסדר הירושה, ארנסט גינתר שירת תחת מלכי דנמרק והיה אורח נאמן בחצר. ב-15 ביוני 1651, הוא נישא בטירת קופנהגן לבת דודתו אוגוסטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ולאחר מכן מינה אותו פרדריק השלישי, מלך דנמרק למושל בכפרים סטאבנסבול וסבבלב על יד אלס. זמן קצר לאחר מכן הוא הקים על שטחי סטאבנסבול את טירת אוגוסטנבורג, על שם הדוכסית. בשנת 1653 הוא השתלט על טירת זונדרבורג. עם זאת, כאשר דוכסות זונדנבורג פשטה רגל ונכללה בכתר ב-1667, הוא ויתר על נחלתו ובמקום זאת רכש את רומוהרסגארד על אלס. מאוחר יותר הוא קיבל מהמלך את הערים ברו וגונדסטרופ, וכן קיבל את הזכות לציד באזור. בשנת 1675 הוא מונה למושל אלס עם מגורים בטירת Sønderborg, אך כבר בשנה שלאחר מכן הוא נאלץ לוותר על Nørborg Len לאוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן-נורבורג.
ארנסט גינתר מת ב-18 בינואר 1689 בטירת אוגוסטנבורג. אלמנתו חיה אחריו עד 1701, ולפי צוואתו שמרה על האחוזות עם הזכות להיפטר מהן לאחר מותו. כאשר הבן הבכור, פרדריק, נפל בקרב סטינקרקה (1692), והבכור השני ארנסט אוגוסט הפך לקתולי, היא הציבה את הצעיר, פרדריק וילהלם, כיורש יחיד. לארנסט אוגוסט הייתה רק קצבה שנתית של 500 ריגסדלר.
אולם זמן קצר לאחר מכן, הוא שוב המיר את דתו לאמונה הלותרנית והתמנה למושל זונדנבורג. אף על פי כן, הצוואה התקיימה, מה שהוביל למספר מחלוקות, אשר עם זאת לא מנעו מפרדריק וילהלם להשתלט על הירושה ולתבוע אותה עבור משפחתו. ארנסט אוגוסט מת מבלי להשאיר ילדים ב-1731, ואחיינו כריסטיאן אוגוסט הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את נחלותיו.
משפחתו
ב-15 ביוני 1651 התחתן ארנסט גינתר עם אוגוסטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג. נולדו להם עשרה ילדים:
עוגת באטנברג
עוגת באטנברג (באנגלית: Battenberg cake) היא עוגת ספוג פופולרית במטבח הבריטי המוגשת לרוב במסגרת ארוחת תה של מנחה. בעת חיתוך העוגה מתקבל מראה של מעין לוח שחמט בשני צבעים - ורוד וצהוב. העוגה לרוב מצופה בשכבת מרציפן.
העוגה מורכבת משתי עוגות מלבניות, אחת ורודה ואחת צהובה, שנפרסו לאורכן לשתי רצועות שוות ברוחבן ובגובהן, והודבקו זו על גבי זו לסירוגין עם שכבת ריבת אפרסקים, לימון או אוכמניות דקה ביניהן.
היסטוריה
על פי הסברה המקובלת, העוגה נאפתה לראשונה בשנת 1884 לכבוד יום נישואיה של ויקטוריה, נסיכת הסן, נכדתה של המלכה ויקטוריה עם לודוויג פון באטנברג. ארבעת הריבועים הפנימיים מייצגים את ארבעת נסיכי באטנברג: לודוויג, אלכסנדר, היינריך ופרנץ.
פאטימה וייגה
מריה דה פאטימה דה וייגה (בפורטוגזית: Maria de Fátima da Veiga; נולדה ב-22 ביוני 1957) היא פוליטיקאית ודיפלומטית מכף ורדה. כיהנה כשרת החוץ של ארצה.
ביוגרפיה
פאטימה וייגה נולדה באי סאו ויסנטה. היא רכשה את השכלתה האקדמית באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס שבצרפת ובמוסדות אקדמיים בברלין, בפראג ובברזיל.
בשנת 1980 החלה לעבוד במשרד החוץ של כף ורדה. בשנים 2001–2002 כיהנה כשגרירה בקובה. בשנים 2002–2004 כיהנה כשרת החוץ של ארצה, האשה הראשונה למלא תפקיד זה.
בשנת 2004 החלה וייגה לכהן כשגרירת כף ורדה בארגון האו"ם, וב-2007 עברה לכהן כשגרירה בארצות הברית.
וייגה עוטרה על ידי ממשלת ספרד בשנת 2004 בעיטור הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות האזרחי.
לקסי אנדרווד
לקסי אנדרווד (באנגלית: Lexi Underwood, נולדה ב־28 באוגוסט 2003) היא שחקנית וזמרת אפרו-אמריקאית, הידועה בעיקר בתפקידה בתור פרל וורן בסדרה שריפות קטנות בכל מקום. היא שיחקה גם בסדרות הגברת הראשונה בתור מליה אובמה, בתו של הנשיא האמריקאי ברק אובמה, וקיץ אכזרי בתור איזבלה לרו.
ראשית חיים
אנדרווד נולדה ב-2003 בצ'וורלי, מרילנד ארצות הברית להוריה סטפני בלאק ואלכס אנדרווד. בילדותה משפחתה עברה לוושינגטון די.סי. היא החלה להופיע על במות בגיל 10, ועברה עם הוריה ללוס אנג'לס בגיל 12 על מנת להגשים את חלומה ולעסוק במשחק.
בתיאטרון
אנדרווד ערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון המקצועי בנובמבר 2013 בגיל עשר, בתיאטרון פורד בוושינגטון די סי, בהפקה של המחזמר של צ'ארלס דיקנס, מזמור חג המולד.
ב-15 בדצמבר 2014, אנדרווד הופיעה במחזה מזמור חג המולד של מר מאגו במופע מטעם קרן השחקנים של אמריקה, אותו ביים פיטר פלין וביים מוזיקלית ג'ון מקדניאל.
בנובמבר 2015, אנדרווד לוהקה לתפקיד נלה הצעירה במחזמר "מלך האריות " של תיאטרון דיסני.
בטלוויזיה
ב-14 באוקטובר 2014, אנדרווד ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בסדרה של ה-CBS מבוקש בתפקיד קווין בי.
תקיפת תנין
תקיפת בני אדם בידי תנינאים (תנינים, אליגטורים, קיימנים וגוויאלים) קורית באזורים חמים קרובים למים בהם מצויים תנינאים גדולים. התנינאים הגדולים הם מבין החיות הכי מסוכנות לאדם, מאחר שהם רואים באדם טרף אפשרי. עקב גודלם ונשיכתם החזקה הם יכולים להרוג במהירות.
לקסי אנדרווד
בטלוויזיה
ב-2017 הופיעה בסדרות קוד בלאק בתור אמילי קמפבל, בתו של ד"ר קמפבל, הסוכן הנרי בתור נרלי, במותחים בהליכה בתור ננסי הנחמדה, בהבית של רייבן בתור שאנון ריינולדס, ובוויל נגד העתיד בתור אתנה, לוחמת נוסעת בזמן ומורדת מהעתיד.
את עיקר פרסומה קיבלה ב-2020 בעקבות תפקידה כפרל וורן, בתה של מיה וורן (קרי וושינגטון) בסדרה שריפות קטנות בכל מקום, בכיכובם של ריס וית'רספון וג'ושוע ג'קסון. תפקידה בסדרה הוגדר כ"מעולה" על ידי הניו יורק טיימס, שכתב, "הסצנות בין מיה ופרל, גם העדינות וגם הכועסות, הן השיא של התוכנית". על משחקה בסדרה זכתה בפרס Black Reel לשחקנית המשנה הטובה ביותר במיני סדרה או בדרמה ב-2020, והייתה מועמדת לפרס NAACP Image להופעה יוצאת דופן לנוער בסרט טלוויזיה או מיני סדרה ב-2021.
תקיפת תנין
לפי הערכות מעל 1,000 אנשים נהרגים כל שנה בידי תנינים. עם זאת מקרים נוספים כנראה שלא מדווחים או שלא מזוהים כתקיפות תנין.
לקסי אנדרווד
בטלוויזיה
ב-2022 שיחקה במיני-סדרה הגברת הראשונה, בכיכובה של ויולה דייוויס, בתפקיד מליה אובמה, בתם של מישל וברק אובמה. עוד ב-2022 כיכבה בסרט הקולנוע סניקרלה, איבוד מודרני לסינדרלה, בתפקיד קירה קינג.
תקיפת תנין
מינים מעורבים
מרבית התקיפות נגרמו בידי 2 מינים שהם גם הזוחלים הגדולים בעולם כיום: תנין הים החי לאורך מקווי מים בהודו ודרום אסיה, דרום מזרח אסיה ובצפון אוסטרליה ותנין היאור החי באפריקה שמדרום לסהרה והוא נחשב לחיה שטורפת הכי הרבה אנשים כיום. שני המינים תוקפים והורגים מאות אם לא אלפי אנשים כל שנה (לרוב 25 עד 50 אחוז מהתקיפות מסתיימות במוות) ורואים באדם מזון פוטנציאלי נוסף על תקיפות של הגנה (בעיקר אמהות לצאצאיהם). תנין הביצות ההודי גם הורג כל שנה אנשים רבים אך בניגוד לתניני הים והיאור אינו ניזון לרוב מהקורבנות, כך שהוא תוקף בעיקר כמגננה או לשמירה על טריטוריה.
לקסי אנדרווד
בטלוויזיה
ב-2023 הופיעה בסדרה של הולו קיץ אכזרי בתור איזבלה לרו.
פילמוגרפיה
טלוויזיה בקולנוע תיאטרון
תקיפת תנין
מינים מעורבים
תנינים נוספים ידועים בתקיפות או בהריגת ילדים אך לא במקרה מאומת של הריגת אדם בוגר: גוויאל הודי, תנין ג'ונסטון, תנין פיליפיני, תנין סיאמי, קיימן ז'קרה, קיימן ממושקף וקיימן רחב-חרטום. ארבעת המינים האחרונים חשודים בטריפת ילדים אך זהות המינים לא הוכחה
בתקיפת תנינים לרוב מעורבים תנינים בגודל של 2.5 עד 5 מטרים, שהם בעלי יכולת גם לזנק במהירות מהמים לעבר הגדה ולתפוס טרף בלסתותיהם וגם בעלי עוצמה מספיקה להריגה. תקיפות לא קטלניות נרשמו בתנינים עד לגודל 3 מטרים, אשר לעיתים התקיפו להגנה ולא לטריפה.
התקיפות ודרכי התגוננות
לרוב התקיפה של התנין היא ממארב המתבצע מתחת למים או בקרבת הגדה כשהתנין בלתי נראה לטרפו, דומה לגזע עץ או מסתווה במים. התנין מחכה לרגע מתאים, מזנק באמצעות זנבו החזק ומנסה לחטוף טרף במרחק קטן מהמים. אם הוא תופס את הטרף הוא מפעיל עוצמת נשיכה חזקה מאוד כשהלסתות ננעלות על הקורבן. התנין גורר את הטרף למים והורג אותו בהטבעה או בגלגול מסחרר (הידוע בשם "גלגול המוות") הקורע את איבריו. גם אם הקורבן מצליח לברוח הוא עשוי לסבול מאובדן דם וממחלות זיהומיות משיני התנין.
מספר תקיפות נגרמות בתנאי שבי כתוצאה ממאלפים לא זהירים או מהופעות בהם אומנים מנסים להכניס ראשים לפה התנין מבלי להינשך על ידו.
מאחר שהתקיפה מתבצעת ממארב והלסתות מפעילות כוח רב קשה לחזות או להתגונן מהם אף לא בעזרת עזרה מאנשים אחרים. ההגנה העיקרית היא על ידי הכאת עיניו או תוכן פיו של התנין, מה שישכנע אותו לפעור את הלסת ולנסות לברוח מהמים. בנוסף ישנם אזורים הידועים לשמצה עקב תקיפות ידועות או נוכחות תנינים גדולים. עם זאת באזורים רבים באפריקה אנשים חולקים את מקווי המים עם תנינים. לעיתים מתקינים מחסים או גדרות מאולתרות כדי למנוע תקיפה של תנינים בגודל בינוני.
במספר פארקים ונהרות ישנם [שומרי פארקים שתפקידם לבקר את גודל התנינים וכמותם כדי למנוע מתנינים גדולים להתרבות יותר מדי.
דוד בן-אשר
ביוגרפיה
דוד בן-אשר נולד וגדל בקיבוץ עין שמר, של השומר הצעיר. הוריו ילידי פולין, עלו לישראל ב-1933.
אביו, ניומקה, היה במאי ושחקן בהצגות בתיאטראות בקיבוצים; אמו, חנה, עבדה כגננת במשך 35 שנה.
אחותו, בת-עמי יוגב, היא במאית סרטים ומורה; אחיו, שלמה בן-אשר, הוא מדריך תיירים.
כדורעף וניהול ספורט
מגיל 15 ועד גיל 35 פיתח בן-אשר קריירה ספורטיבית כשחקן כדור-עף: בשנים 1954–1960 זכה במסגרת הפועל עין שמר, הקבוצה הבולטת בכדורעף בשנות החמישים, בשש אליפויות הליגה הלאומית (ליגת העל) ובגביעי המדינה.
הארמון הנשיאותי של כף ורדה
הארמון הנשיאותי של כף ורדה (בפורטוגזית: Palacio da Presidência da República) הוא מבנה ציבורי במרכז העיר פראיה. הוא ממוקם ב-Rua Serpa Pinto, בקצה הדרומי של הרמה, הרובע ההיסטורי של פראיה. המבנה נבנה בסביבות 1894 בסגנון נאו-קלאסי כמעונו של המושל הפורטוגלי. לאחר שכף ורדה קיבלה עצמאות בשנת 1975, המבנה הפך לארמון הנשיאותי.
דוד בן-אשר
ביוגרפיה
שימש כחבר בוועדות האיגוד האירופי והישראלי בכדורעף וכיהן כחבר בארגון מאמני הכדורעף בהתאחדות לספורט בישראל.
בשנות השמונים היה חבר בוועדת כדור-עף חופים באיגוד האירופי – CEV במשך 5 שנים, בה היה בין מעצבי אליפות אירופה בכדור-עף חופים. ב-1976 היה מאמן נבחרת נכי צה"ל בכדורעף במסע בארצות הברית.
היה מנהל (יועץ) אגף הספורט של ארגון הספורט של החרשים בישראל (אס"ח) והכין אותם לאולימפיאדת החירשים ברומא.
שירות צבאי בשנים 1958–1960 שירת בן-אשר בסדיר בנח"ל והגיע לדרגת מפקד פלוגה, בוגר קורס קציני חי"ר. אחר-כך למד לתואר מורה בכיר במדרשה לחנ"ג בווינגייט (כיום המכללה האקדמית). תפקידו הבא היה סגן מפקד בה"ד 8, ואחריו קצין אימון גופני פיקוד מרכז. בשנים 1967–1970 שימש ראש מדור אימון גופני במטה הכללי. בשנים 1970–1973 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה (פו"ם) ובאוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון במנהל וארגון החינוך. בשנים 1973–1974 כיהן כמפקד בה"ד 8 - בית הספר הצבאי לאימון גופני. בשנים 1974–1978 - ראש ענף אימון גופני במטה הכללי. בתפקידו האחרון בצה"ל, בשנים 1978–1980, כיהן כראש מחלקת כושר קרבי בדרגת אלוף-משנה.
במסגרת שירותו שימש כנציג צה"ל במועצה הלאומית לחינוך גופני וספורט בראשות שר החינוך. במלחמת ששת הימים שירת בחטיבה 5 באזור השומרון ובמלחמת יום הכיפורים בסיני שירת באזור תעלת סואץ.
בשנים 1980–1983 שהה עם משפחתו כשליח הסוכנות בניו ג'רזי, ארצות הברית.
באותה שנה סיים תואר שני (.M.A) בחינוך, עם עבודות גמר בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
במסגרת שירותו הצבאי הנהיג בן-אשר חובת מבחן כושר לצורך עלייה בדרגה של משרתי הקבע, וחובת מעבר קורס מ"כים על ידי מדריכי הכושר הקרבי. בהיותו ראש ענף העלה הצעה שהתקבלה, להפוך את ענף אימון גופני בצה"ל למחלקת כושר קרבי, ושם המקצוע שונה מ"אימון גופני" ל"כושר קרבי". הכניס את חובת המעבר של בוחן בר-אור לכושר קרבי כמדד לעלייה בדרגה, יזם את סמל מערך הכושר הקרבי אותו נושאים המדריכים על דש חולצתם עד היום, והוא תג השרוול של אנשי מערך הכושר הקרבי. ב-1979 יזם את מרוץ גולני מהחרמון ועד אילת, בשיתוף מח"ט גולני תא"ל דוד כץ. המרוץ מתקיים עד היום.
פעילות ציבורית
כתיבה משנת 2006 בן-אשר הוא עיתונאי ב"ירוק" - רשת מקומונים בשרון. כותב במוסף מעריב של יום ששי "זמן צפון שרון" ו"זמן ירושלים", כותב במגזין גמלאי צה"ל "צוות שלנו" ובמגזין הבינלאומי "רוקדים". כותב כתבות מגזין, וכתבות מסוגים שונים, לרבות מדור משוררים. מדי שבוע מוקרא חמשיר השבוע פרי עטו ברדיו רשת ב' בתוכנית "שישי אישי" של מושיק טימור, החמשיר מתפרסם גם במוסף "זמן מעריב". בן-אשר כתב ספר בתחום האימון הגופני וקרב מגע "Fighting Fit" (ראה אור ב-1983 באנגלית בארצות הברית, בהוצאת פטנאם בתרגום פרופ' מרים שלזינגר). בן-אשר כתב מאמרים בעשרות כתבי עת בישראל ומחוצה לה, בעיתונים, מגזינים, ביטאונים מקצועיים. המאמרים – בתחום הציונות, צבא, ספורט, ריקוד, פוליטיקה, קיבוץ ועוד. בשנות השבעים היה בעל טור שבועי של שירים במדור הספורט ב"מעריב". היה בעל פינה שבועית בגלי צה"ל בענייני כושר ובריאות. היה בעל טור חמשירים פובליציסטיים בעיתונים שונים (10), בעל מדור קבוע ב"לאשה" בתחום הגנה עצמית. כותב מאמרים על ריקודי עם בביטאון "רוקדים" (מגזין לריקודי עם). כתב מאמרים ב"מערכות", ב"במחנה", ב"צוות שלנו", במגזין הצבאי של המרינס ארצות הברית – "Marine Corps Gazette", במגזין הצבאי "Defense Update"; בראשית שנות השמונים היה בעל טור קבוע בעיתון יהודי בניו ג'רזי. כעיתונאי ראיין מאות אנשים וסיקר את קורותיהם ופועלם הספרותי, לרבות חתני פרס ישראל.
שירה
בן-אשר כתב מאות שירים בתחומים ונושאים שונים: אהבה, ספורט, ריקוד, מלחמות, הווי חיים, תחושות, אירועים אישיים וציבוריים, מקומות, עונות השנה, נופים וטבע. הוציא חמישה ספרי שירה: "וחוה נתנה לאדם", "זרמים", "אין חדש תחת השמש", "ספורט בצד – שירי ספורט", "שירים ליעל שירים לדוד".
הוציא שלושה תקליטורים של שירים מולחנים ומוקראים: האחד, דיסק עם 22 שירים בשם "קול המילים". השני, תקליטור שירים "מה יגידו" עם 12 שירים (בהלחנה וביצוע - נחום היימן, רונית אופיר, דודו זכאי, אילנה נולמן, עמית צפריר, שושיה דותן, עידו דגני ואחרים). בנוסף להם שרו את שיריו וקראו בתקליטורים שלו - ששי קשת, יורם ארבל ואלכס אנסקי. השלישי, תקליטור שירי משפחת רובינשטיין "השירים שלנו".
שירו "שלושת הגשרים", מספר על צליחתה של תעלת סואץ על ידי אוגדת שרון במלחמת יום הכיפורים במבצע אבירי לב ועל שלושה מפקדים שנפלו במהלך הקרבות ועל שמם נקראו הגשרים: "יהודה" ע"ש רס"ן יהודה חודדה, "ג'וני" ע"ש סא"ל אהרון (ג'וני) טנא ו"ברוך" ע"ש סא"ל ברוך דיליאון. השיר הולחן בידי חיים איטקיס, עובד בידי יואל לרנר ובוצע (1975) בידי צוות הווי הנדסה קרבית (בו שרו את השיר גם יהודית רביץ, קורין אלאל ויואל לרנר). "שלושת הגשרים" מושמע ברדיו ובטקסים צבאיים ומוקרא בימי זיכרון. על השיר נעשה סרט תיעודי. בשם: "גלגולו של שיר – שלושת הגשרים".
משפחה
דוד בן-אשר הוא תושב הוד-השרון, גרוש; בשנים 1964–1995 היה נשוי לתורית לבית תלם, להם שלושה ילדים: רויטל, אמנית ופעילת ציבור; אורי, עו"ד; הגר, במאית תסריטאית ושחקנית.
כימוליאזאורוס
כימוליאזאורוס (שם מדעי: Cimoliasaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שהתקיים בתור הקרטיקון. הוא ידוע ממאובנים שהתגלו בניו ג'רזי ונאספו בידי החוקר ג'וזף ליידי שגם נתן ליצור את שמו. משמעות השם הוא: "kimolia" - גיר לבן ו-"saurus" - לטאה/זוחל. הוא קיבל את השם עקב מרבצים של אבנים דמויי אבן גיר, אשר כיסו את הים הפנימי המערבי, בו הוא חי (למעשה אבנים אלה היו אבני חול מהסוג Greensand). בסוג זה נכלל מין אחד - "Cimoliasaurus magnus". בעבר הוא השתייך למשפחה ייחודית שהתבטלה, "Cimoliasauridae".
הכימוליאזאורוס היה זוחל טורף באורך של מעל 5 מטרים ומשקל של קרוב ל-1 טון, אשר היה קרובו של האלאסמוזאורוס וכמותו הוא הותאם לציד דגים ויצורי ים נוספים באמצעות שיניים חרוטיות גדולות וצוואר ארוך ביותר. ייתכן שהיה אמפיבי בדומה לכלבי ים אך לא ברור אם יכול היה לתמוך את משקלו ביבשה.
סטפן מילושביץ' (מגן)
סטפן מילושביץ' (בסרבית: Стефан Милошевић; נולד ב-7 באפריל 1995) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בספרטק סובוטיצה ומשמש גם כקפטן הקבוצה.
קריירה
מילושביץ' נולד בפוז'ארוואץ וגדל בקוסטולאק, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של רודאר קוסטולאק. בגיל 11 הוא עבר למחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ולאחר 4 שנים עבר למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד.
לקראת עונת 2013/2014 עבר מילושביץ' לספרטק סובוטיצה, וב-10 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסרבית. בעונה זו ערך 15 הופעות בליגה, ובעונה שלאחריה הפך למגן הבכיר של הקבוצה ושיחק 26 משחקי ליגה. בעונת 2015/2016 שיבץ אותו לעיתים המאמן בעמדה התקפית יותר, והוא סיים את העונה עם 34 משחקים, 5 שערים ו-2 בישולים בליגה ובגביע.
ב-3 במאי 2016, שנה לפני תום חוזהו בספרטק סובוטיצה, חתם מילושביץ' על חוזה לארבע עונות בכוכב האדום בלגרד. מילושביץ' לא זכה לקרדיט בהרכב הקבוצה, ובמהלך עונה וחצי הופיע רק פעמיים בליגה ופעמיים בגביע במדי הכוכב האדום.
ב-8 בפברואר 2018 ביטלו הכוכב האדום ומילושביץ' את חוזהו באופן הדדי, והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-24 בפברואר 2018 חזר מילושביץ' לספרטק סובוטיצה, וחתם על חוזה לשנתיים וחצי במועדון.
כבר בתחילת עונת 2018/2019 החל לשמש מילושביץ' כקפטן הקבוצה לסירוגין, ובתחילת עונת 2019/2020 הפך לקפטן הקבוע.
קריירת נבחרות
מילושביץ' שיחק במדי הנבחרות הצעירות של סרביה, ובשנת 2015 אף זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, אך לא זומן למשחקי הנבחרת הבוגרת.
גוסטבו בארוזו
גוסטבו דודט בארוזו, או בשמו המלא: גוסטבו אדולפו לואיז גיירמה דודט דה קוניה בארוזו – Gustavo Adolfo Luiz Guilherme Dodt da Cunha Barroso (בפורטוגזית: Gustavo Dodt Barroso, 29 בדצמבר 1888 פורטלזה - 3 בדצמבר 1957 ריו דה ז'ניירו) היה סופר, מסאי, פולקלוריסט ומוזיאולוג, פוליטיקאי, עיתונאי ועורך דין ברזילאי. הוא היה אחד האידאולוגים היותר קיצוניים של האינטגרליזם הברזילאי ו"הפעולה האינטגרליסטית הברזילאית", תנועה פוליטית ימנית לאומנית שפעלה בברזיל בשנות ה-1930, ודגל בגישה אנטישמית מובהקת. נודע גם בשם העט "ז'ואו דה נורטה". בארוזו היה החל משנת 1923 חבר באקדמיה הברזילאית לשפה ולספרות וכיהן כנשיא שלה בשנים 1932, 1933, 1949 ו-1950. כיהן תקופה ארוכה כמנהל המוזיאון הלאומי בריו דה ז'ניירו.
ראשית חייו
בארוזו נולד בשנת 1888 בפורטלזה, בירת המחוז הפדרלי. סיארה. היה בנם של אנטוניו פילינטו בארוזו ושל אנה דודט, ממוצא גרמני ושורשיה בחבל וירטמברג בגרמניה. הוא למד בבתי הספר סאו ז'וזה, פרטנון סיארנסה ובתיכון של סיארה (Liceu do Ceará). בהמשך למד בפקולטה החופשית למשפטים של סיארה וסיים את התואר במשפטים בשנת 1911 בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ריו דה ז'ניירו (כיום הפקולטה הלאומית למשפטים של האוניבריטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו) בסביבות שנת 1908 התחיל קריירה עיתונאית והיה תחילה מקורב לחוג הסוציאליסטי "מקסים גורקי". אחרי שסיים את לימודי המשפטים אימץ גישה פוליטית שמרנית.
התחלת פעילותו הציבורית
הוא הפך לדמות ציבורית ידועה במדינת סיארה תוך מילוי תפקידים בעיתונות והמשרדי הממשלה. בשנים 1908–1909 היה עורך של העיתון "Jornal do Ceará" ובשנים 1911–1913 של "Jornal do Commercio". בשנים 1910–1912 לימד כמורה בבית ספר ובמשטרה של המחוז הפדרלי סיארה. ב-1913 התמנה כמזכיר במנהל הפיקוח להגנת ענף הגומי בריו. בשנת 1914 כיהן כמזכיר במשרד הפנים והמשפטים של המחוז סיארה. אחרי שנת 1916 ניהל את המגזין "Fon-Fon " בשנים 1918–1919 נשלח כמזכיר במשלחת ברזיל בוועידת השלום בפריז. בשנים 1919–1922 כיהן כמפקח של בתי הספר במחוז הפדרלי. החל משנת 1922 התמנה למנהל המוזיאון הלאומי להיסטוריה. ייצג את ברזיל במשימות דיפלומטיות שונות, למשל בוועדה הבינלאומית לאתרים היסטוריים שע יד חבר הלאומים ובתערוכה החגיגית למלאת מאתיים שנה לשחרור פורטוגל. (1941-1940) בשנים 1932–1933 כיהן כנשיא האקדמיה הברזילאית לשפה וספרות. באותה תקופה מילא גם את התפקיד של מזכיר כללי של הוועד הבינלאומי של היועצים המשפטיים.