cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התוצא הפוטורפרקטיבי
התוצא הפוטורפרקטיבי הוא תוצא (אפקט)  אופטי לא ליניארי שבו מקדם השבירה של חומר (גביש, בדרך כלל) משתנה בתגובה להקרנתו באור. ניתן להשתמש בתוצא הפוטורפרקטיבי לאחסון הולוגרמות באופן זמני ולמחיקתן לפי הצורך ולכן התוצא שימושי לאחסון נתונים הולוגרפי. בנוסף, התוצא הפוטורפרקטיבי יכול לשמש גם ליצירת מראה מצומדת פאזה או ליצירת סוליטון אופטי מרחבי.
מנגנון
המנגנון של התוצא הפוטורפרקטיבי כולל: מנגנון שונה קיים בחומרים פוטורפרקטיביים דיאלקטריים שבהם הסריג עמיד לפעולת הקריאה הרבה יותר טוב.
יישומים
ניתן להשתמש באפקט הפוטורקטיבי להולוגרפיה דינמית. כלומר,  האפקט הפוטורפרקטיבי מאפשר ליצור הולוגרמה, להשתמש בה לפי הצורך, למחוק, ואחר כך ליצור באותו גביש הולוגרמה אחרת. ההולוגרמה המאוחסנת בתוך הגביש נמחקת על ידי הצפת הגביש בתאורה אחידה אשר מעוררת  את האלקטרונים חזרה לפס ההולכה וגורמת לפיזור אחיד  שלהם בגביש תוך ביטול שדה המטען המרחבי.
הנה מספר דוגמאות לשימוש בהולוגרפיה הדינמית. הדוגמה ראשונה היא לעיצוב וניקוי אלומות קוהרנטיות, מיקוד למשל. דוגמה שנייה היא הולוגרפיה רגילה כאשר הארת הסריג עם אלומת ייחוס בלבד גורמת לשחזור אלומת האות המקורית.
דוגמה נוספת היא ערבוב של שני גלים. מפצלים אלומה בעזרת מפצל אלומה ואז משגרים את שתי האלומות לעבר הגביש מזוויות שונות. הסריג שהוטבע בגביש מפזר את האלומות לפי חוק בראג, באופן שיחס העצמה בין האלומות המתפזרות שונה מהיחס בין האלומות הנכנסות.
חומרים פוטורפרקטיביים
על החומרים הפוטורפרקטיביים נמנים בריום טיטנט(BaTiO 3 ),  ליתיום ניובט (LiNbO 3),  אבץ טלואוריד מסומם על ידי ונדיום (ZnTe: V), חומרים אורגנים פוטורפרקטיביים, פוטופולימרים מסוימים ומבנים של באר קוונטית כפולה.
גבריאלה דטי
גבריאלה דטי (באיטלקית: Gabriele Detti; נולד ב-29 באוגוסט 1994) הוא שחיין איטלקי, אלוף עולם (בודפשט 2017) ושיאן אירופה בעבר במשחה ל-800 מטר חופשי, זוכה שתי מדליות ארד אולימפיות במשחים ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף אירופה במשחה ל-400 מטר חופשי (לונדון 2016).
ביוגרפיה
דטי נולד בליבורנו.
2009
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטמפרה שבפינלנד בשנת 2009 סיים דטי במקום 14 במשחה ל-1500 מטר חופשי.
2011
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד שבסרביה ב-2011 זכה דטי בשלוש מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (3:52.05 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי (8:00.95 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (15:16.86 דקות). באליפות העולם לנוער שנערכה בלימה שבפרו אותה שנה, הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי (8:00.22 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי (15:18.46 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי (3:51.53 דקות) ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
2012
באליפות אירופה שנערכה בדברצן שבהונגריה במאי 2012 סיים דטי במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי (7:56.45 דקות) ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי (3:51.92 דקות). באליפות אירופה לנוער שנערכה באנטוורפן שבבלגיה בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.67 דקות, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:11.41 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 7:19.56 דקות. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום 13 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:06.22 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.66 דקות וסיים במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי (14:43.09 דקות).
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד באוגוסט 2013 סיים דטי במקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:56.15 דקות, במקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.78 דקות ובמקום 19 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:18.04 דקות. באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג שבדנמרק אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:36.43 דקות, אחרי גרגיי גיורטה מהונגריה (14:30.26 דקות) ופול יואנסן מאיי פארו (14:35.99 דקות).
2014
שנת 2014 הייתה שנת הפריצה של דטי. באליפות איטליה קבע במשחה ל-800 מטר חופשי שיא אירופה חדש של 7:42.74 דקות. באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט באותה שנה, הוא זכה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:49.35 דקות, אחרי בן ארצו גרגוריו פלטריניירי שקבע שיא אליפות חדש של 7:44.98 דקות ופול יואנסן (7:48.49 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:52.53 דקות, אחרי גרגוריו פלטריניירי שקבע שיא אליפות חדש נוסף של 14:39.93 דקות ופול יואנסן (14:50.59 דקות). נוסף לכך, סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.10 דקות, ובמקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:12.24 דקות).
2015
בשנת 2015 סבל דטי מדלקת בדרכי השתן, והוא נעדר מתחרויות רבות, בהן אליפות העולם. באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בתחילת דצמבר אותה שנה, הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 14:18.00 דקות, אחרי גרגוריו פלטריניירי שקבע שיא עולם חדש של 14:08.06 דקות. תוך כדי משחה זה הוא קבע שיא אישי גם במשחה ל-800 מטר חופשי (7:37.78 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש נוסף של 3:37.22 דקות, אחרי פטר ברנק מהונגריה (3:35.46 דקות) ופאול בידרמן מגרמניה (3:35.96 דקות).
2018
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.54 דקות, אחרי דנס רפשיס מליטא שקבע שיא אליפות חדש של 3:34.01 דקות והנריק כריסטיאנסן מנורווגיה (3:36.64 דקות).
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה דטי במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:43.23 דקות, אחרי סון יאנג (3:42.44 דקות) ומק הורטון (3:43.17 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.89 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 7:02.01 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.30 דקות.
כותר ראשון
רשת "כותר ראשון" היא רשת הספריות הציבוריות בראשון לציון.
רקע היסטורי להקמת הספרייה
הספרייה נוסדה כשבעה חודשים לאחר עלייתם של ראשוני המתיישבים בראשון לציון, בשנת 1883. ספרייה זו, שהייתה קטנה, הכילה קומץ ספרים בשפות שונות, שנתרמו על ידי המתיישבים נוסף על ספרים שהגיעו גם מהיהודים בגולה. פקידי הברון רוטשילד, שהתנגדו למהלך העצמי של המתיישבים, הורו לסגור את הספרייה, אך למרות זאת המתיישבים המשיכו לקיימה חרף התנגדות פקידי הברון ובחשאי.
לקראת סוף המאה ה-19 חלה התפתחות חיובית בחיים הציבוריים בראשון לציון עם כניסתו לתפקיד של חיים חזן כממונה מטעם הברון על ראשון לציון. חזן שינה את תפיסת קודמיו והתיר למתיישבים לנהל באופן עצמאי את המושבה באמצעות ועד מקומי נבחר. ב-1897 נפתח בית העם במרכז המושבה, שכלל בתוכו ספריה ציבורית, תחת ניהולו של ועד ממונה. בראשיתה כללה הספרייה כ-1050 ספרים בשפות שונות, שנאספו מהתושבים ו-22 כתבי עת שונים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפקיע הצבא העות'מאני את בית העם לצורכי המלחמה ומחשש שהצנזורה, שהטיל השלטון העות'מאני בארץ ישראל, לא תאפשר את קיומה של הספרייה באופן חופשי הוחלט להעבירה אל מרתף בית הכנסת הגדול שם היא המשיכה להתקיים.
הקמת הספרייה
בל"ג בעומר תרצ"ב (24 במאי 1932) נחנך המשכן החדש של הספרייה העירונית בראשון לציון. הספרייה נקראה על שמו של זלמן דוד ליבונטין (זד"ל), האיש שיזם את הקמתה וגייס כספים לצורך כך. לבונטין היה אחד ממתיישביו הראשונים של המושבה, אך עזב אותה בשל עסקיו בחו"ל. במשך השנים הוא כיהן כראש בנק אנגלו-פלשתינה (אפ"ק), אך למרות זאת נשאר נאמן למושבה והמשיך לקדם ולטפח אותה. הספרייה הקטנה, ששכנה ברחוב על שמו של לבונטין (רחוב זד"ל), התפתחה במהירות עד כי לא הייתה עוד יכולה להכיל את הספרים הרבים שנאגרו בה, ולכן כ-20 שנה לאחר מכן, הקימה המועצה מבנה חדש עבורה. הבניין, שנבנה בהתאם למאפיינים הארכיטקטוניים המתקדמים באותם ימים, בלט בסגנונו המיוחד בסביבה. הוא היה בעל שתי קומות, כאשר הקומה התחתונה הועמדה כולה לרשות הספרייה, בעוד הקומה העליונה שימשה כמקום לפעילות תרבותית בה התקיימו תערוכות, קונצרטים ושיעורי נגינה.
כותר ראשון
בשנת 1997 עברה הספרייה למשכנה החדש ברחוב תרמ"ב 7 בראשון לציון וקיבלה את השם "כותר ראשון".
ברבות השנים, התפתחה הספרייה לרשת של כותרים וספריות, המציעה לכל תושב בעיר מנוי חינם וסל שירותים מגוון ועשיר בתחומי התרבות, הלמידה, התקשורת והמידע.
בשנת 2008 זכתה הרשת בפרס ע"ש ק"י גולן, לספרייה המצטיינת לשנת תש"ע,, מטעם משרד התרבות והספורט.
אוספים מודפסים ודיגיטליים
הכותרים והספריות הם מוקדים פעילים שבהם ניתן לשאול כל פריט מודפס או דיגיטלי: כותרים חדשים ועדכניים, אוספים של ספרי עיון וספרות יפה בעברית, באנגלית וברוסית, ספרי אודיו, סרטים, אוספי מוזיקה, משחקי קונסולה, כתבי עת ומגזינים פופולריים ומקצועיים.
כותר ראשון תרמ"ב
אוסף מקיף בנושאי היסטוריה, פסיכולוגיה וחינוך ובתחומי סגנון חיים, רפואה אלטרנטיבית ומיסטיקה.
מרכז המידע והייעוץ לתושב, בקומת הכניסה לספרייה, ניתנים שירותי מידע וייעוץ בתחומי המידע השימושי והאזרחי כגון: יחסי עובד מעביד, ביטוח לאומי, לימודים והשכלה גבוהה.
כותר טף – מתחם חדש ומרהיב לפעוטות ולילדים עד גיל שש.
כותר ראשון אלון
אוסף מקיף וייחודי של ספרים וכתבי עת ומגזינים בנושאי טיולים ותיירות.
כותר ראשון שקמה
אוסף מקיף וייחודי של ספרים וכתבי עת ומגזינים באמנות פלסטית ובתחום אמנויות הבמה.
תערוכות אמנות מתקיימות ארבע פעמים בשנה בחלל האלטרנטיבי בכותר ראשון – שקמה.
פעולות תרבות והעשרה
רשת כותר ראשון מציעה מגוון של פעילויות לילדים ולמבוגרים בשעות הפנאי: שעות סיפור, מופעי תיאטרון, סיפורי קיץ בגינות הציבוריות, סדנאות, חוגים, הדרכות לחינוך הפורמלי בשעות הבוקר, א"ש לילה.
בחודש הקריאה ובשבוע הספר מתחדשים מרחבי הספריות בתצוגה על פי נושא ובשלל מפגשי תרבות לילדים ולמבוגרים.
מיס שווייץ 2010
מיס שווייץ 2010 הייתה תחרות מיס שווייץ ה-51 במספר.
12 מועמדות התמודדו בתחרות, זאת בניגוד לשנים קודמות בהן היו 16 מועמדות. מספר המתמודדות הנמוך היה במטרה להעניק יותר זמן מסך לכל אחת מן המועמדות, כדי שיוכלו להכיר אותן טוב יותר.
במסגרת התחרות חולקו גם פרסי "מיס פוטוגניק" ו"מיס חברות".
התחרות נערכה ב-25 בספטמבר 2010 בתיאטרון 11 בציריך. סוון אפיניי הנחה את התחרות בגרמנית. במסגרת החלק האומנותי הופיעה איימי מקדונלד.
הזוכה, קרסטין קוק, נולדה בשווייץ לזוג הורים אנגליים. היא ייצגה את שווייץ במיס תבל 2011.
חוק קירכהוף לקרינה תרמית
בהעברת חום, חוק קירכהוף לקרינה תרמית הוא לפליטה ובליעה באורך גל ספציפי של גוף כלשהו בשיווי משקל תרמודינמי.
גוף בטמפרטורה T פולט קרינה אלקטרומגנטית. גוף שחור מושלם בשיווי משקל תרמודינמי בולע את כל הקרינה הפוגעת בו, ופולט קרינה על פי חוק מסוים עבור גוף שחור מושלם. חוק קירכהוף קובע כי:
כאשר מקדם הבליעה חסר הממדים הוא הספק האור הנבלע בגוף ביחס להספק האור ההתחלתי, במצב שיווי משקל תרמודינמי, מכונה גם אבסורפטיביות.
בהסתכלות מעט שונה, ניתן לתאר את הספק הפליטה של גוף אטום כלשהו בעל צורה וממדים מסוימים בטמפרטורה מוגדרת, באמצעות גודל חסר ממדים המכונה אמיסיביות: היחס בין הספק הפליטה של הגוף להספק הפליטה של גוף שחור, באותם ממדים וצורה ובאותה טמפרטורה. בהגדרה זו, החוק של קירכהוף קובע בשפה פשוטה יותר:
התנאי של שיווי המשקל התרמודינמי נחוץ כאן, מכיוון שהשוויון בין האמיסיביות והאבסורפטיביות אינו תקף בדרך כלל, כאשר הגוף לא נמצא בשיווי משקל תרמודינמי.
לחוק של קירכהוף יש תוצאה אחרת: האמיסיביות אינה יכולה להיות יותר גדולה מ - 1, (מכיוון שהאבסורפטיביות לא יכולה, מתוך שיקולים של שימור אנרגיה ), כך שלא ניתן להקרין יותר אנרגיה מגוף שחור בשיווי משקל.
היסטוריה
לפני שהחוק של קירכהוף הוכר, נקבע באופן ניסיוני כי גוף שבולע טוב הוא גוף שפולט טוב, ולהפך. באופן טבעי, רפלקטור טוב חייב להיות קולט לא טוב. זו הסיבה למשל, ששמיכות מילוט מבוססות על ציפויים מתכתיים רפלקטיביים: הם מאבדים יחסית מעט חום מהקרינה. קירכהוף תיאר את החוק במאמריו בשנים 1859–1860.
התובנה הגדולה של קירכהוף הייתה להכיר באוניברסליות ובייחודיות של הפונקציה המתארת את הספק הפליטה של הגוף השחור, אך הוא לא ידע את צורתה או אופייה המדויק של אותה פונקציה. לורד ריילי וסר ג'יימס ג'ינס בשנים 1900–1905, ניסו לתאר זאת במונחים קלאסיים, והתוצאה הייתה חוק ריילי – ג'ינס, אשר התגלה כבלתי עקבי והניב את האסון האולטרה - סגול. הצורה הנכונה של החוק נוסחה על ידי מקס פלאנק בשנת 1900, בהנחת פליטה קוונטית של קרינה, והיא מכונה חוק פלאנק. חוק פלאנק סימל את התחלתה של מכניקת הקוונטים.
הגן הארכאולוגי אשקלון
הגן הארכאולוגי הוא מתחם מוזיאלי במרכז שכונת אפרידר שבאשקלון בחצר בית העם. הגן משמש לתצוגה של ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר מהתקופה הרומית והביזנטית, שנחשפו באשקלון.
בין המיצגים החשובים ביותר הם שני סרקופגים מהמאה הרביעית לספירה, אשר נחשפו בחפירות הצלה בשכונת אפרידר בשנת 1972, ומעניקים למתחם את הכינוי "חצר הסרקופגים". הסרקופגים מעוטרים ברמה אמנותית גבוהה מאוד, ומתארים סצנות מהמיתולוגיה היוונית והרומית. הם מייצגים את עושרה של אשקלון בתקופה הרומית.
בגן גם פסיפס- קיר גדול שיצר האמן שלום סבא בשנת 1954.
מקור הסרקופגים ותיאורם
סרקופג הוא ארון קבורה עשוי אבן ששימש לקבורה בתקופה הרומית. סרקופג רומי יכול להיות יצירת אמנות המעוטרת בפיסול מסצנה מהמיתולוגיה הרומית או היוונית, סצנה היסטורית או סצנה מחיי היום יום.
הסרקופג הראשון מן המאה הרביעית לספירה, המוצג בגן הארכאולוגי, מתאר קרב בין היוונים לטרויאנים, וחלקו האחורי מציג שני אריות תוקפים שני שוורים. מקורו, ככל הנראה, באחד מבתי המלאכה של אסיה הקטנה. הסרקופג השני מרשים ביותר. בחזיתו מתואר סיפור מהמיתולוגיה היוונית. על מכסה הסרקופג, מגולפים שני בני זוג, המתוארים בצורה גולמית, ללא פרטים מזהים. יש להניח שעיצובם הסופי של הפנים נועד להיעשות בהתאם לתווי פניהם של לקוחות לעתיד לבוא. הסיפור המיתולוגי המתואר על חזית הסרקופג הוא חטיפתה של פרספונה לשאול על ידי האדס, הנושא אותה שם לאישה. סיפור זה מתאר את חילוף עונות השנה לפי המיתולוגיה היוונית. בצידו האחורי של הסרקופג, מתוארים שני אריות השומרים על כד אפר.
במסגרת חפירות ארכאולוגיות באשקלון נחשפו גם סרקופגים פשוטים יותר, שאחדים מהם מוצגים בגן הארכאולוגי. רובם יוצרו באשקלון, אך שני הסרקופגים המרכזיים שמוצגים בחצר הסרקופגים יובאו כנראה מאזור אנטליה.
בתצוגות השונות שבגן מצויות גם כתובות המעשירות את ידיעותינו על העיר אשקלון. הכתובות מתעדות את חיי העיר בתקופות השונות בהן חיו בעיר אוכלוסיות של יוונים, יהודים ומאוחר יותר נוצרים. בין כתובות אלה ניתן למצוא תובת הלל יוונית מבית המועצה המקומי, ובה כתוב:הכתובת מעידה על יחסים מצוינים בין העיר לבין רומא, שהייתה מרכז העוצמה והסמכות באותה תקופה.
קיר פסיפס של האמן שלום סבא
בתוך המתחם בולט קיר פסיפס גדול (2X12 מטרים) העשוי מלבנים של האמן שלום סבא (1975-1897). הקיר (שחלקו השמאלי נראה בצדה הימני של התמונה לעיל) נעשה על ידי האמן בשנת 1954 ומתאר את שמשון ממוטט את מקדש דגון על ראשי הפלשתים.
קבוצת eTeacher
קבוצת eTeacher היא חברה ישראלית פרטית אשר עוסקת בהקמת והפעלת בתי ספר בין-לאומיים וירטואליים סינכרוניים באמצעות רשת האינטרנט. החברה מפעילה כיום חמישה בתי ספר וירטואליים.
החברה משתפת פעולה עם משרד החוץ בתור גוף המשמש בית ספר מקוון לעברית עבור משפחותיהם של עובדי המשרד הנמצאים מחוץ לארץ. בנוסף, היא משתפת פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים ביצירת תוכניות לימוד לעברית ומקרא, בשיתוף עם האוניברסיטה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 2000 על ידי זוג האחים בועז ויריב בן-נון. מייסדי החברה העריכו את היכולות של רשת האינטרנט כפלטפורמה ללימוד, תוך היכולת להגיע למספר רב יותר של תלמידים ברחבי העולם. בשנת 2002, משרד החוץ החל לעבוד עם החברה במטרה להעניק מסגרת לימוד עברית למשפחות עובדי השירות הדיפלומטי הישראלי מסביב לעולם, כך יצרה החברה מעין בית ספר מקוון לעברית.
בשנת 2008 החברה הרחיבה את פעילות לתחום השפות הפופולריות אנגלית וסינית. באותה שנה החברה גייסה כסף מקרן השקעות שווצרית בשם "Pamoja Capital" כדי להרחיב את הפעילות הבינלאומית שלה.
בינואר 2010 החלה החברה לשתף פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים בלימוד השפות עברית, יידיש, עברית תנכית וארמית. תוכניות לימוד אלו מבוססות גם הם על לימוד מקוון וכוללות מימד אקדמי של עולם המחקר בשפות אלו. קורסים אלו ניתנים גם לסטודנטים של האוניברסיטה כחלק ממבנה הלימודים האקדמי.
בשנת 2017 החלה החברה להפעיל את "בית הספר הבינלאומי ללימוד תכנות לילדים".
בשנת 2020 השיקה החברה את "בית הספר הבינלאומי ללימוד אנגלית לילדים".
בתי הספר הווירטואליים
כאמור, שיטת הלימוד היא מקוונת ומבוססת על לימוד מבית התלמיד בצורה של שיעורים בזמן אמת, פורומים לדיון, תרגולים שונים וכלים נוספים. בחברה מועסקים כ-350 מורים בכל העולם
לימוד העברית והשפות התנכיות נעשה בסיוע אנשי אקדמיה מהאוניברסיטה העברית, איתה עובדת החברה בין היתר גם בתוכניות לימוד כחלק מהתוכניות האקדמיות של הסטודנטים. ככל הנראה הקורסים בשפה העברית הם הגדולים יותר, במיוחד לאור שיתוף הפעולה עם משרד החוץ, הקורסים ביידיש מצד שני הם החדשים ביותר וקטנים יותר מבחינת היקף התלמידים.
רוצי שמוליק קורא לך
רוצי שמוליק קורא לך (מוכר יותר כ"רוצי שמוליק") הוא שיר שנכתב והולחן על ידי שמוליק צ'יזיק ובוצע על ידי אריאל זילבר. הוא יצא לאור בשנת 1976.
רקע
השיר נכלל באלבומו הראשון של זילבר, "אריאל זילבר" משנת 1976, כאשר בגרסת התקליטור נקרא "רוצי שמוליק", וכלל גם את הלהיטים "בטי בם", "אגדה יפנית", "שמש שמש, ו"ברוש".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ו (1976), נבחר השיר כשיר השנה, בעקבות היותו 8 שבועות ברצף במקום הראשון במצעדים השבועיים של התחנה.
ג'ק ברבהאם
סר ג'ון ארתור ברבהאם (באנגלית: Sir John Arthur Brabham, 2 באפריל 1926 – 19 במאי 2014) היה נהג מרוצים אוסטרלי שזכה שלוש פעמים באליפות פורמולה 1 בעונות 1959, 1960 ו-1966. הוא היה מייסדה של קבוצת המרוצים ויצרן המכוניות ברבהאם שנשאו את שמו. הוא היחיד שזכה באליפות פורמולה 1 בעודו נוהג במכונית שיוצרה על ידי החברה שייסד.
שנותיו הראשונות
ג'ון (ג'ק) ארתור ברבהאם נולד ב-1926 בניו סאות' ויילס, אוסטרליה בעיירה סמוכה לסידני. הוא עסק בנהיגה ומכונאות מגיל צעיר, כשסייע לאביו בעסקי המזון ונהג במשאיות כבר בגיל 12. הוא למד בבית ספר טכני נגרות, נפחות ושרטוט טכני. בגיל 15 הוא עזב את בית הספר כדי לעבוד במוסך וללמוד מכונאות בלימודי ערב. זמן קצר אחר כך הקים עסק משלו לשיפוץ ומכירה של אופנועים.
כשהגיע לגיל 18, במאי 1944 התגייס לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי. הוא רצה להפוך לטייס אך החיל סבל ממחסור במכונאים והפנה אותו לשרת כמכונאי מטוסים. הוא שירת בטייסת מטוסי קרב מסוג בריסטול בופייטר. ביום הולדתו ה-20 הוא השתחרר משירות והקים עסק לטיפול ושיפוץ מכונות בסדנה שהקים דודו בסמוך לבית סבו.
באוסטרליה
ברבהאם החל להתחרות לאחר שחבר אמריקני שכנע אותו לצפות במרוץ מכוניות בדרכי עפר. הוא לא התכוון להתחרות אלא להשתתף בבניית מכונית, ולתת לחברו להתחרות. אך כשחברו פרש, הוא החל למלא את מקומו ולנצח באופן מיידי. הוא המשיך להתחרות באליפויות לאומיות והיה אלוף אוסטרליה במרוצים אלו מ-1948 עד 1951. מ-1953 החל לגלות עניין במרוצי אספלט במסלולים סגורים. הוא התחרה במכונית מרוץ של חברת קופר הבריטית וניצח במרוצים רבים באוסטרליה. שערו השחור ואופי הנהיגה שלו הקנו לו את הכינוי "בלק ג'ק".
מעבר לבריטניה
ברבהאם הפציר בקופר שיאפשרו לו להתחרות במכונית שהיה שותף לפיתוחה והוא זכה להזדמנות הזו בגיל 29, בגרנד פרי הבריטי של עונת 1955. המנוע שאיתו התחרה היה חלש והוא סבל מתקלה במצמד שגרמה לפרישתו מהמרוץ. בהמשך השנה הוא התחרה במרוץ גרנד פרי באנגליה, מחוץ לסבב, והצליח להתמודד ברמה שווה עם סגן אלוף הסבב, סטירלינג מוס. בהמשך ציין זאת ברבהאם כנקודת מפנה ששכנעה אותו שהוא ראוי להתחרות ברמה הגבוהה ביותר. בסוף השנה הוא העביר את מכונית הקופר לאוסטרליה והתחרה שם במרוץ גרנד פרי נוסף מחוץ לסבב, שבו הוא ניצח. לאחר הניצחון הוא מכר את המכונית כדי להתכונן למעבר קבוע לבריטניה עם אשתו ובנו.
אליפות ראשונה ושנייה
בעונת 1959 החלה קופר להשתמש במנועי 2.5 ליטר במקום שני ליטר, שעזרו לשפר את ביצועיו של ברבהאם. הוא זכה בניצחון הראשון שלו בפורמולה 1, בגרנד פרי של מונקו, לאחר שמתחריו סבלו מתקלות. גם במרוצים הבאים הוא הגיע לפודיום, והשיג ניצחון בגרנד פרי הבריטי. בשלב זה הוא הוביל ביתרון של 13 נקודות, ארבעה מרוצים לקראת סיום העונה. בגרנד פרי פורטוגל מכוניתו עפה מהמסלול בעוד שיריבו, מוס, ניצח. לקראת גרנד פרי ארצות הברית עמדו ברבהאם, מוס וטוני ברוקס בעמדת זכייה באליפות. אף שטיפל במכוניות המרוץ של קופר עד אחת בלילה, למחרת הוא הוביל במשך מרבית המרוץ בעוד מוס סבל מתקלת תיבת הילוכים. בהקפה האחרונה נגמר הדלק במכוניתו והוא דחף אותה עד לקו הסיום כדי לסיים רביעי. עם זאת, כיוון שברוקס סיים רק במקום השלישי, יתרונו של ברבהאם הובטח, והוא זכה באליפות הפורמולה הראשונה שלו.
בסוף 1959 הזמין ברבהאם את חברו מאוסטרליה, רון טאורנק, להצטרף אליו לעסק המכוניות שלו באנגליה, על מנת לפתח קיטים לשיפור מכוניות, כדוגמת טריומף הראלד. עם זאת, מטרתם העתידית הייתה להתקדם בפיתוח מכוניות מרוץ. אף שברבהאם זכה עם מכונית של קופר באליפות, הוא הבין שהחברה לא יוזמת פיתוח משמעותי נוסף שלה. בסיוע טאורנק, הוא קידם את פיתוח הדגם T53, וחנך אותו בגרנד פרי מונקו של עונת 1960. אף שהוא לא סיים את המרוץ במונקו, הוא זכה לרצף של חמישה ניצחונות במרוצים הבאים. סטירלינג מוס, שנפצע בגרנד פרי הבלגי, נעדר למשך חודשיים ויצא מהמרוץ לאליפות. במרוץ בבריטניה התקדם ברבהאם מהמקום השמיני לשני וניצח במרוץ לאחר שג'ון סורטיס התרסק. בהמשך, כשהקבוצות הבריטיות החליטו לא להופיע לגרנד פרי איטליה מסיבות בטיחותיות, הובטח ניצחונו באליפות שנייה ברציפות.
שינוי הכללים בעונת 1961 שחייבו שימוש במנוע 1.5 ליטר, הותירו את קופר בפיגור וכתוצאה מכך פגעו בביצועיו של ברבהאם. הוא לא זכה לעלות על הפודיום, הגיע לקו הסיום רק בשני מרוצים וסיים את העונה כולה עם ארבע נקודות במקום ה-11. באותה שנה השתתף גם במרוץ האינדי 500 באינדיאנפוליס וסיים תשיעי.
הקמת קבוצת המרוצים
לקראת עונת 1962 הקים ברבהאם עם טאורנק את חברת MRD (Motor Racing Developments) שבנתה מכוניות מרוץ ועזב את קופר כדי להתחיל להתחרות בקבוצה משלו בשם Brabham Racing Organisation עם מכוניות מתוצרת החברה שלו. המעבר לא סייע לברבהאם להשיג תוצאות טובות יותר והוא עדיין סבל מהפורמולה שחייבה מנוע בנפח 1.5 ליטר, ומבעיות אמינות שונות. הוא סיים את העונה במקום התשיעי ובעונת 1963 התקדם מעט כשסיים את העונה במקום השביעי עם מקום שני בגרנד פרי במקסיקו, בסיום העונה. עונת 1964 החלה טוב יותר, עם מקום שלישי בבלגיה וצרפת, אך חוסר הצלחה בהמשך הוביל את ברבהאם שוב לסיים את העונה במקום השמיני. עם זאת, ברבהאם נחל הצלחה רבה יותר בתור בעל קבוצה, כשנהג הקבוצה השני, דן גורני, ניצח פעמיים, בגרנד פרי הצרפתי והמקסיקני.
אליפות כנהג בקבוצתו
בעונת 1965 החל ברבהאם להתמקד בניהול הקבוצה והעסיק בנוסף לגורני גם את דני הולם. ברבהאם לא השתתף בכל המרוצים והישגו הטוב ביותר היה מקום שלישי בגרנד פרי האמריקני, ובסוף העונה הוא סיים עשירי. לקראת העונה הבאה הוא ציפה לפרוש מנהיגה ולהמשיך בניהול הקבוצה, אך עזיבתו של גורני הותירה את הקבוצה ללא נהג בכיר. בנוסף, לקראת עונת 1966 השתנו חוקי הפורמולה, כך שנפח המנוע המותר עלה לשלושה ליטרים. לאחר שנים ארוכות של תחרות עם מנועי חברת קליימקס, ששימשו קבוצות נוספות ואף את קופר, יצר ברבהאם קשר עם חברת רפקו האוסטרלית וביקש מהם לבנות גרסה מוגדלת של מנוע שהיה מיועד למרוצים באוסטרליה, ובעצמו התבסס על בלוק מנוע של חברת אולדסמוביל. המנוע מסוג V8 היה חלש בהשוואה למתחרים, אך יתרונו היה באמינותו ומשקלו הנמוך, בעוד המתחרים היו עדיין עסוקים בפיתוח מנועי V12.
השילוב עם רפקו הוכח כמוצלח כשברבהאם זכה בניצחון בגרנד פרי הצרפתי, והיה זה הניצחון הראשון של נהג במכונית שנבנתה בידי חברה שלו. מאז, רק שני נהגיו לשעבר של ברבהאם, דן גורני וברוס מקלארן זכו להישג כזה. הוא המשיך בניצחונות בבריטניה והולנד ובאיטליה זכה לניצחון הרביעי שהקנה לו את אליפות הפורמולה 1 השלישית. באותה עונה הוא גם השתתף וניצח עשרה מרוצי פורמולה 2 עם מנוע של הונדה, אך לא התקיימה אליפות פורמולה 2 באותה עונה.
התמקדות בניהול הקבוצה
בעונת 1967 זכה באליפות נהגו של ברבהאם, דני הולם. ברבהאם ניצח בשני מרוצים, אך מכוניתו של הולם הייתה אמינה יותר, אולי מכיוון שברבהאם נטה לנסות קודם חלקים חדשים במכוניתו, לפני שהתקין אותם במכוניות הנהגים האחרים. עם זאת, קבוצתו של ברבהאם זכתה בעונה זו באליפות היצרנים והוא סיים שני באליפות הנהגים. בעונת 1968 התחרה ברבהאם עם בן קבוצתו האוסטרי יוכן רינט, אך סבל מעונה גרועה. הוא פרש מרוב מרוצי העונה וסיים רק שני מרוצים, שהובילו לסיום העונה במיקום ה-23. עונת 1969 הייתה מעט יותר מוצלחת עבורו, כשעלה פעמיים לפודיום, בקנדה ובמקסיקו, אך הוא לא הופיע לכל המרוצים, וברקע עמדה הבטחתו לאשתו לפרוש מהשתתפות במרוצים בסוף העונה. בן קבוצתו ג'קי איקס, ניצח בשני מרוצים, סיים את העונה במקום השני והוביל את קבוצת ברבהאם לסיים במקום השני באליפות היצרנים.
לקראת עונת 1970 לא הצליח ברבהאם לגייס נהגים מובילים להתחרות עבורו. עקב כך, ואף על פי שהתכוון לפרוש, החליט להתחרות לעונה נוספת. הוא הפתיע כשניצח במרוץ הראשון של העונה בגרנד פרי דרום אפריקה, אך היה זה ניצחונו האחרון בקריירת הפורמולה 1. הוא עלה לפודיום עוד שלוש פעמים, כשבגרנד פרי הבריטי הוא הוביל בבטחה לניצחון אך סיים לבסוף שני עקב מחסור בדלק. הוא סיים את העונה במקום החמישי, ולאחר הגרנד פרי האחרון במקסיקו הוא פרש ממרוצים לתמיד ושב לאוסטרליה, לשמחתה של אשתו.
לאחר הפרישה
ברבהאם הלך לעולמו ב-2014, בגיל 88, לאחר שנאבק במחלת כליות.
ז'אזון ברטומייה
ז'אזון ברטומייה (בצרפתית: Jason Berthomier; נולד ב-6 בינואר 1990) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בואלנסיין.
קריירה
ברטומייה התחיל את הקריירה ב-2008 בעיר הולדתו במועדון מונליסון (Montluçon), לפני שעבר בעונת 2009/2010 לקבוצה החובבנית דומרט ששיחקה בליגות האזוריות. לאחר מכן עבר לקבוצת החובבנים מולן שם שיחק בין השנים 2010–2014, כשהוא מבקיע 31 שערים ב-110 הופעות. בקיץ 2014 הצטרף לבורק-אן-ברס, שם שיחק בין השנים 2014–2017. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח באופן קבוע בהרכב ועזר לקבוצה לעלות בפעם הראשונה בתולדותיה לליג 2. בעונתו הראשונה בליגה מקצוענית הוא הבקיע 6 שערים ובישל 5 שערים ב־37 במשחקים. הוא שיחק עוד עונה בקבוצה ובסיומה עבר לברסט, גם היא מהליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בברסט הוא חתם ב-26 ביוני 2018 על חוזה לשלוש שנים בטרואה מהליגה השנייה. הוא שיחק בששת המחזורים הראשונים בהם קבוצות הפסידה 5 פעמים. לאחר מכן הוא איבד את מקומו בהרכב ובינואר 2019 חתם על חוזה לשנתיים וחצי בקלרמון פוט.
בסוף עונת 2020/2021, עלה עם קבוצתו לליג 1.
חנוך דאובה
חנוך דאובה הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש כמפקד מגמה במרכז להכשרת פיקוד קרבי, קודם לכן שימש כמפקד מרכז ניטור במפקדת אלון ומפקד חטיבת קרייתי. בעל עיטור העוז שהוענק לו על מבצע חילוץ בעיירה בינת ג'בייל, במהלך מלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה
דאובה הוא בן קיבוץ עין צורים. הוא התגייס לחיל השריון, עבר מסלול בתפקיד טען-קשר בטנק מרכבה סימן 3, ולאחר מכן עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. בפרוץ מלחמת לבנון השנייה שימש דאובה כמפקד פלוגה א' של גדוד 53, בחטיבה 188, בדרגת סרן.
לאחר המלחמה שימש מפקד פלוגה בקורס קציני שריון, וסגן מפקד גדוד 74 בחטיבה 188. ב-2014 מונה למפקד גדוד 82 בחטיבה 7, ב-2016 מונה למפקד גדוד 532 בחטיבה 460 וב-2018 לראש זירת דרום בחטיבת המבצעים באמ"ץ. ב-1 באוגוסט 2019 מונה למפקד חטיבת קרייתי וכיהן בתפקיד עד ספטמבר 2022. בפברואר 2022 מונה למפקד מרכז ניטור במפקדת אלון ולאחר מכן מונה למפקד מגמה בהמרכז להכשרת פיקוד קרבי במסגרתו פועל קורס מפקדי פלוגות ומגמות נוספות.
קרבות בינת ג'בייל
ב-8 באוגוסט 2006, במהלך מבצע "שינוי כיוון 10" (שהיה למעשה הרחבה של מבצע "שינוי כיוון 9", כהכנה למבצע רחב היקף, מבצע שינוי כיוון 11) יצאה פלוגה א' בפיקודו לכיוון הכפר עיינאתה, פרבר מזרחי של העיר בינת ג'בייל. במהלך חילופי האש הודיע מפקד הגדוד לדאובה על חייל גדס"ר צנחנים פצוע באזור ושאל אם הוא מסוגל לעזור לחלץ אותו. דאובה החליט לצאת לחילוץ הפצוע בטנק בודד, כדי שלא ימשוך אש, ויוכל לחמוק בין טילי הנ"ט של חזבאללה. דאובה היה מודע לסיכון הרב שנטל על עצמו אך יצא בכל זאת, ללא מפות של האזור, כשהוא בקשר עם מפעיל כטב"ם שיכוון אותו לפצוע.
הטנק של דאובה התקדם לכיוון הפצוע דרך טרסות בגובה 3 מטרים, שבילים צרים, פרדסים ותנאי שטח קשים. בשלב מסוים נשברו האנטנות של הטנק, ודאובה הגיע לרחוב הראשי של הכפר כשהקשר מתבצע דרך אנטנת חירום עם המג"ד בלבד. במקביל נעשה ניסיון נוסף לחילוץ הפצוע על ידי כוח מפלחה"ן צנחנים וסיירת צנחנים. בשל טעות בזיהוי ירו הכוחות זה על זה, וכתוצאה מכך נהרג סמ"ר . אירוע זה עיכב את החבירה בין הטנק לכוח הצנחנים בכ-45 דקות. במהלך הזמן המשיך דאובה לנוע עם הטנק ללא הפסקה, כדי להקשות על פגיעה בו. לאחר שזיהה את כוח הצנחנים נסע לכיוונם וחבר אליהם. רופא הסיירת נכנס אל הטנק עם גופתו של ליפשיץ ועם החייל הפצוע סמ"ר מורן כהן, שהיה מונשם. הטנק נע אל מחוץ לכפר כדי להמתין למסוק שיפנה את הפצוע וההרוג, שהגיע לאחר מספר דקות עם חיילי יחידת 669. המסוק פינה את הפצוע, ההרוג והרופא.
לאחר ביצוע המשימה החלו דאובה וצוותו בנסיעה חזרה לכיוון שאר הגדוד בפאתי בינת ג'בייל. לאחר מספר רגעים ספג הטנק פגיעה של טיל נ"ט בחלקו האחורי. הפגיעה שיתקה את המערכות החיצוניות של הטנק, כולל יכולת צידוד הצריח (היכולת לסובב את צריח הטנק) ויכולת הירי של התותח. דאובה פקד על הנהג לנסוע קדימה במהירות, אך מספר שניות לאחר מכן נפגע הטנק מטיל שני. למרות הפגיעה הנוספת המשיך הטנק לנסוע דרך שבילי העפר בפאתי העיר. דקות לאחר מכן נפגע הטנק מטיל שלישי, שחדר את הצריח ופצע את הטען איתי בניאל בצוואר. דאובה החל ללחוץ על צווארו כדי לעצור את הדימום המסיבי. הטנק נפגע פעם רביעית מטיל נ"ט, שהפעם לא גרם לנזק רב, והצוות הפצוע המשיך בנסיעה מהירה. הטנק העלה עשן סמיך, מתוכו ומחלקיו החיצוניים. דאובה נפגע בעיניו, שהיו נפוחות ומפויחות, וכדי לראות את כיוון הנסיעה היה חייב להרים את עפעפיו בעזרת הידיים.
דאובה החליט לעצור את הטנק, והצוות יצא מפתחיו העליונים (הדלת האחורית ניזוקה קשה ולא פעלה). על ארבעת החיילים נפתחה אש ודאובה שהבין כעת איפה הם נמצאים יצר קשר עם המג"ד ששלח טנק נוסף לחלץ אותם. לאחר מספר דקות בהם היה הצוות תחת אש הגיע הטנק של מפקד פלוגה ג', סרן טל דוד (טלדה), אשר חילץ את הצוות למסוק שפינה אותם לבית חולים רמב"ם והפיקוד על הפלוגה עבר לסגנו עמרי גינזבורג. חייו של איתי שנפצע בצווארו ניצלו, אך החייל אותו יצאו לחלץ, סמ"ר, לא שרד ונפטר בבית החולים.
על פעולת החילוץ והקרבות הקשיים באזור בינת ג'בייל הוענק לחנוך דאובה עיטור העוז. העיטור ניתן בספטמבר 2007 על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי.
דאובה נבחר לשאת נאום בטקס קבלת העיטורים הרשמי של מלחמת לבנון השנייה.
משפחתו
גם שלושת אחיו של חנוך משמשים כקצינים בצה"ל:
ארבעת האחים נלחמו במבצע צוק איתן בחזית הלחימה.
גם אביו של חנוך, אלי דאובה היה קצין בשריון. סבו של חנוך, דוד דאובה היה מפקד קיבוץ עין צורים במלחמת העצמאות, ונפל בשבי הירדני. גם סבתו טובה דאובה נלחמה בקרבות גוש עציון ונפלה בשבי הירדני עם שאר לוחמי גוש עציון בתש"ח.
מבצע דנייפר-קרפטי
מבצע דנייפר-קרפטי הוא שם כולל, שההיסטוריוגרפיה הסובייטית נתנה לשורת מתקפות גדולות, שביצעו כוחות הצבא האדום במהלך המחצית הראשונה של שנת 1944 בשטח אוקראינה, בהן השתתפו ארבע חזיתות סובייטיות. במהלך המבצע שחרר הצבא הסובייטי כמעט את כל שטח אוקראינה המערבית, הגיע עד לגבולות ברית המועצות ערב פתיחת מבצע ברברוסה ואף חדר לשטח רומניה.
במהלך המבצע, בו השתתפו שלוש חזיתות סובייטיות, ביצע הצבא האדום מספר מתקפות עיקריות :
רקע
בחודשים האחרונים של שנת 1943, במסגרת קרב דנייפר, הצליחו כוחות הצבא האדום לחצות את נהר הדנייפר, לפרוץ את קו ההגנה שהקימו הגרמנים לאורכו, להשתלט על שטחים נרחבים בגדה המערבית של הנהר, ולשחרר את בירת אוקראינה, קייב. ההתעקשות של היטלר להמשיך ולהחזיק בקו נהר הדנייפר בכל מחיר, גרמה להשארת מספר מובלעות גרמניות בין ראשי הגשר הסובייטיים ממערב לנהר - האחת באזור העיר קורסון, בין השטחים שהוחזקו על ידי החזיתות האוקראיניות הראשונה והשנייה, והשנייה מדרום לשם, באזור הברך הגדולה של הדנייפר, בין הערים קירובוגרד וניקופול - והדרישה להמשיך ולהחזיק במובלעות הללו, סיבכה מאוד את מצבו של אריך פון מאנשטיין, מפקד קבוצת ארמיות דרום הגרמנית. בהתאם לתוכנית שגיבשה הסטבקה (הפיקוד העליון הסובייטי) לקראת דצמבר 1943, כוחות החזית האוקראינית הראשונה נועדו לתקוף את האגף הצפוני של קבוצת ארמיות דרום הגרמנית, בעוד החזיתות האוקראיניות השנייה, השלישית והרביעית תוקפות בחלק הדרומי של מערב אוקראינה. בסוף דצמבר סוכם שהחזית האוקראינית השנייה תועבר לתמוך במתקפה החדשה של החזית האוקראינית הראשונה, ואילו החזית האוקראינית השלישית והחזית האוקראינית הרביעית ינחיתו מתקפה בחלק הדרומי של החזית במטרה להגיע לגבולות ברית המועצות ערב פרוץ המלחמה. עם סיום משימה זו, החזית האוקראינית הרביעית נועדה להפנות את כוחותיה לשחרור חצי האי קרים, שנותר עדיין בשליטת כוחות הציר.
הצבא האדום
בסך הכול ריכז הפיקוד הסובייטי לצורך המבצע המתוכנן מעל 2 מיליון חיילים, 31 אלף תותחים, 1908 טנקים וכ-2370 מטוסים.
מבצע ז'יטומיר-ברדיצ'ב
אריך פון מנשטיין העביר תגבורות כדי לייצב את החזית הגרמנית באזור. כוחותיו ביצעו שורה של התקפות נגד, שהצליחו להדוף את כוחות החלוץ הסובייטיים למרחק 50-35 ק"מ, והחזית התייצבה ב-14 בינואר.
מבצע קירובוגרד
ב-5 בינואר החלה החזית האוקראינית השנייה במתקפה לכיוון קירובוגרד. לאחר יומיים של לחימה, הצליח הצבא האדום להתקדם לעומק כ-20 ק"מ וב-8 בינואר שחרר את קירובוגרד. המתקפה הסובייטית החדשה ריתקה את כוחות ארמיית הפאנצר הראשונה, ולא איפשרה למאנשטיין להעביר כוחות גדולים צפונה, כדי לסייע לארמיית הפאנצר הרביעית הלחוצה. לאחר כיבוש קירובוגרד המשיכה החזית האוקראינית השנייה במתקפה לכיוון צפון-מערב, במטרה לחבור לכוחות החזית האוקראינית הראשונה, שהתקדמו לכיוון דרום-מערב, ולהביא לכיתור הכוחות הגרמניים, שילכדו ביניהם. היא הצליחה להתקדם לעומק 40-20 ק"מ נוספים, אך לא הצליחה לבצע את החבירה המתוכננת. ב-16 בינואר התייצבה החזית לאחר שהכוחות הסובייטיים התקדמו 50-40 ק"מ מערבה במהלך המבצע.
כיתור קורסון-שבצ'נקובסק
באמצע ינואר 1944 עברו יחידות החזית האוקראינית הראשונה והחזית האוקראינית השנייה למגננה. הם קיבלו תגבורות והקימו יחידות מחץ מבצעיות, כדי להתכונן לעריכת מתקפה חדשה. התקדמות הצבא האדום לכיוון דרום-מערב במסגרת מבצע זיטומיר-ברדיצ'ב יצרה מובלעת גרמנית גדולה ממערב לצ'רקסי סביב העיר קורסון, שהוחזקה על ידי שני קורפוסים גרמניים מהארמייה השמינית. גאורגי ז'וקוב, ששימש כמתאם המבצעים הצבאיים בחזית הדרומית מטעם הסטבקה, זיהה את ההזדמנות ללכוד כוחות גרמניים גדולים בכיתור נוסח סטלינגרד, והכין תוכנית לכיתור ולהשמדת הכוחות הגרמניים במובלעת קורסון. ב-24 בינואר פתחו החזית האוקראינית הראשונה והחזית האוקראינית השנייה במתקפה מתמקדת על שני האגפים של המובלעת הגרמנית. הכוחות הניידים של שתי החזיתות הבקיעו את החזית הגרמנית, וב-28 בינואר חברו יחדיו והשלימו את כיתור הכוחות הגרמניים במובלעת קורסון, שהפכה לכיס. לפי הנתונים הסובייטיים מעל ל-10 דיוויזיות גרמניות כותרו בתוך הכיס, אך הגרמנים טוענים, שהכוח שכותר כלל רק 6 דיוויזיות מתחת לתקן, שרובן השתייכו לקורפוס ה-11 בפיקוד וילהלם שטמרמן. עד 3 בפברואר 1944 השלימו הכוחות הסובייטיים את הקמתן של טבעת כיתור פנימית וחיצונית סביב הכוחות הגרמניים הלכודים בכיס.
אריך פון מאנשטיין, מפקד קבוצת ארמיות דרום, הגיב במהירות למצב שנוצר, והחל בתכנון מבצע לחילוץ היחידות המכותרות בכיס קורסון, תוך הזרמת תגבורות חזקות לאזור. ב-11 בפברואר החלו כוחות משני קורפוסי פאנצר במתקפה שנועדה לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית, ובמקביל החלו הכוחות הגרמנים המכותרים בתוך הכיס להתקדם מערבה, במגמה לחבור עם כוח החילוץ של מאנשטיין. לאחר קרבות עזים, שנמשכו עד ל-17 בפברואר, הצליחו חלק מכוחותיו של שטמרמן לפרוץ את טבעת הכיתור ולחבור לכוח החילוץ, לאחר שהותירו מאחור את כל ציודם הכבד. לפי המקורות הגרמניים, רוב הכוח המכותר (30-35 אלף חיילים) הצליח להיחלץ מהכיתור הסובייטי, לאחר שספג כ-30 אלף אבדות (הרוגים, פצועים ונעדרים). המקורות הסובייטיים מעריכים את אבדות הצד הגרמני במהלך המערכה סביב כיס קורסון בכ-80 אלף איש (כולל כ-18 אלף שבויים), כולל כוח החילוץ של מאנשטיין, שספג אבדות כבדות במהלך הניסיונות לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית. הם מודים, שהצבא האדום ספג אף הוא אבדות כבדות (כ-80 אלף נפגעים) במהלך המבצע.
מבצע רובנו-לוצק
בעקבות התקדמות החזית האוקראינית הראשונה בינואר 1944 נפתח פער בין קבוצת ארמיות מרכז לבין קבוצת ארמיות דרום. אריך פון מנשטיין ביקש מאדולף היטלר לפנות את חצי האי קרים ולהעביר את הארמייה ה-17 משם לצורך תגבור כוחותיו, אך היטלר דחה את בקשתו. כתוצאה מכך התקשתה קבוצת ארמיות דרום להחזיק חזית רצופה. היא נאלצה להסתמך על מגננה ניידת והחזיקה רק בעמדות מפתח ובצמתי דרכים חיוניים. במקביל למערכה סביב כיס קורסון, פתחה החזית האוקראינית הראשונה ב-27 בינואר במתקפה לכיוון רובנו תוך ניצול חולשת הכוחות הגרמניים בגזרה זו. כבר ביום הראשון למתקפה חדרו כוחות הצבא האדום לעומק  35-50 ק"מ. ב-2 בפברואר שוחררו הערים רובנו ולוצק. הקרבות סביב שפטובקה היו קשים בהרבה והסתיימו רק ב-11 בפברואר. בסך הכול, התקדמו יחידות החזית כ-120 ק"מ ב-16 ימים, והשלימו את המשימות שהוטלו עליהן.
מבצע ניקופול-קריבוי רוג
המבצע החל ב-30 בינואר 1944 על ידי החזית האוקראינית השלישית והחזית האוקראינית הרביעית. מטרת המבצע הייתה לבטל מובלעת גרמנית על שפת הדנייפר, לשחרר את הערים ניקופול וקריבוי רוג ומכרות עשירים במנגן באזור. הפיקוד הגרמני היה מעוניין לפנות את המובלעת עוד לפני תחילת המתקפה אך אדולף היטלר דרש להחזיק אותה לאור חשיבות מכרות המנגן לתעשייה הביטחונית הגרמנית. כמו כן המובלעת הייתה מאפשרת לגרמנית לרכז כוחות לטובת פריצה אפשרית לחצי האי קרים לחידוש קשר יבשתי עם הארמייה ה-17.
המתקפה החלה ב-30 בינואר על ידי החזית האוקראינית השלישית והצבא האדום הצליח להתקדם ב-3-4 ק"מ. הגרמנים החליטו שהמטרה העיקרית של המתקפה היא העיר קריבוי רוג והעבירו את העתודות להגנתה. ב-31 בינואר הצבא האדום החל במתקפה ראשית והיא לא הייתה לכיוון קריבוי רוג. כאשר הגרמנים הבינו את הטעות הם ניסו פעם נוספת להעביר כוחות אך היה כבר מאוחר. לקראת 6 בינואר הסובייטים הצליחו לחצות את הארמייה השישית הגרמנית לשתיים. תוך שישה ימים הסובייטים התקדמו בכ-45-60 ק"מ.
ב-31 בינואר החזית האוקראינית הרביעית החל מתקפה נגד מובלעת ניקופול. ב-2 בפברואר הורמאכט החליט על העברת כוחותיו לגדה המערבית של הדנייפר. חיל האוויר הסובייטי פעל לפיצוץ גשרים אך למרות זאת הגרמנים הצליחו להעביר את מירב כוחותיהם לגדה המערבית. ב-8 בפברואר העיר ניקופול שוחררה. ב-11 בפברואר הגרמנים החלו במתקפת נגד ואף התקדמו מזרחה בכ-8-10 ק"מ. לאחר מתקפה זו החזית התייצבה.
מבצע פרוסקורוב-צ'רנוביץ
ב-21 במרץ המתקפה חודשה. ב-24 במרץ הצבא האדום חצה את הדנייסטר ב-29 במרץ את נהר פרוט ושחרר את העיר צ'רנוביץ. בעקבות המתקפה המהירה הייתה סכנה שיחידות ורמאכט באזור יכותרו. אומנם חוסר יחידות שריון בחזית האוקראינית הראשונה לא איפשר להגיע לכיתור. הגרמנים הביאו לאזור תגבורות משמעותיות וב-17 באפריל החזית התייצבה ברובה לאורך הגבול המדיני.
מבצע אומן-בוטושאן
המבצע בוצע על ידי החזית האוקראינית השנייה. מטרת המבצע הייתה להביא לקריסה של הארמייה הגרמנית השמינית. הכיוון הכללי של המתקפה היה אומן. המתקפה החלה ב-5 במרץ וכבר בסוף היום ההתקדמות הייתה כ-30 ק"מ. המתקפה הייתה מתואמת עם מבצע פרוסקורוב-צ'רנוביץ' שבוצע על ידי החזית האוקראינית הראשונה קצת צפונית מהאזור. ב-10 במרץ העיר אומן שוחררה והיחידות הקדמיות של הצבא האדום שעברו כ-100 ק"מ במהלך 4 ימים הגיעו לגדות נהר הבוג הדרומי. הוורמאכט לא הצליח לעצור את המתקפה על גדות הנהר והצבא האדום המשיך בהתקדמות מהירה לכיוון הדנייסטר. ב-17 במרץ החלה חציית הדנייסטר וב-19 במרץ שוחררה העיר מוגילב-פודולסקי. כתוצאה מכך, קבוצת ארמיות דרום נחלקה לשתיים והארמייה הגרמנית השמינית הועברה תחת פיקוד של קבוצת ארמיות A. הצבא האדום ניסה לכתר את ארמיית הפאנצר הראשונה תוך קבלת עזרה מהחזית האוקראינית השלישית אך למרות התקדמות מהירה הדבר לא הצליח.
ב-26 במרץ יחידות הצבא האדום הגיעו לגדות נהר פרוט ובאותו יום שחררו את העיר בלץ. באותו לילה הם הצליחו לחצות את הנהר ולהעביר את הלחימה לשטח רומניה. לדבר היה היבט פוליטי חשוב.
במטרה להציל את המצב הורמאכט העביר לאזור עתודות בהיקף של 18 דיוויזיות. הגעת תגבורת זו וריחוק ממרכזי האספקה הביא לכך שלא היה ניתן להמשיך במתקפה. במחצית אפריל סטבקה נתנה פקודה לעצור את המתקפה.
בעקבות התבוסה אריך פון מנשטיין פוטר מתפקידו. הצבא האדום התקדם 250-300 ק"מ מערבה והעביר את הלחימה לשטח רומניה. למרות קיום מספר נהרות באזור, הגרמנים לא הצליחו לעצור את המתקפה הסובייטית על גדות הנהרות.
מבצע ברזנגובטו-סנגיריוב
מבצע ברזנגובטו-סנגיריוב בוצע על ידי החזית האוקראינית השלישית נגד חלק מקבוצת ארמיות A והארמייה הרומנית השלישית. המטרה הייתה לפרוץ את קווי האויב כאשר בחוד החנית של המתקפה הוצבה יחידה שריון-פרשים בפיקוד של איסה פלייב.
המתקפה החלה ב-6 במרץ תוך הפגזת תותחים כבדה. במהלך 8 במרץ החזית הגרמנית נחלקה לשתיים. הגרמנים חששו מכיתור והחלו בנסיגה מהירה. לצבא האדום לא היו מספיק כוחות להמשך המתקפה וכיתור הכוחות ולכן יחידת מחץ של פלייב תוגברה. במהלך 13 במרץ בתוך טבעת הכיתור היו 13 דיוויזיות גרמניות. תוך קרבות קשים הגרמנים הצליחו לפרוץ את הכיתור אך השאירו רוב הציוד הכבד.
בחלק הדרומי של המתקפה, לאורך חוף הים השחור ב-13 במרץ הצבא האדום שחרר את העיר חרסון וב-18 במרץ הגיע לפרברי ניקולייב.
במהלך המתקפה הצבא האדום התקדם כ-140 ק"מ מערבה. ב-31 במרץ אוואלד פון קלייסט פוטר מתפקידו.
שחרור אודסה
לאחר השלמת האבדות ותגבור הכוחות החזית האוקראינית השלישית קיבלה הנחיה לתקוף לכיוון העיר אודסה. לגרמנים ורומנים, למרות האבדות הקשות במסגרת מבצע ברזנגובטו-סנגיריוב היה באזור כוח לחימה משמעותי. המתקפה החלה בתחילת מרץ ולקראת מחצית החודש הצבא האדום הגיע לשפת נהר הבוג הדרומי. חציית הנהר הייתה מלווה בקרבות קשים ובכל זאת במהלך 27-28 במרץ המבצע הסתיים והצבא האדום המשיך להתקדם מערבה. באותו יום שוחררה העיר ניקולייב ולאור הנסיבות מפקדת הארמייה הגרמנית השישית החליטה על נסיגה כוללת.
מקדש ירבעם
מקדש יָרָבְעָם היה בית מקדש שבנה ירבעם בן נבט, במאה ה-10 לפנה"ס, בבית אל, כחלק ממקדשי ממלכת ישראל, לאחר היפרדות ממלכת ישראל מממלכת יהודה.
על פי סיפורי המקרא, מלבד בית המקדש שהיה בירושלים, נבנו בממלכת ישראל, במטרה להחליפו, שני מקדשים נוספים: אחד בדן ואחד בבית אל. העבודה במקדשים אלה הייתה עבודה לה' אלהי ישראל, אך היא נעשתה בדרך אסורה לפי התורה.
הקמת מקדשי ממלכת ישראל
לאחר שהתפצלה ממלכת ישראל המאוחדת לשתיים - ממלכת ישראל שעליה מלך ירבעם בן נבט וממלכת יהודה שעליה מלך רחבעם בן שלמה, הבחין ירבעם במשיכה של העם למקדש בירושלים.
הוא חשש, שמא העם יימשך לטקסים הגדולים של העלייה לרגל, ויחליט למרוד בו, ולחזור אל רחבעם, המלך מבית דוד. כדי למנוע זאת, הוא החליט ליצור שני מקדשים חדשים, בעיר דן ובעיר בית אל (שתי הערים נמצאו בשני קצוות ממלכת ישראל). בשתיהן הוצבו מזבחות ("במות") ועגלי זהב (בניגוד לתורה האוסרת עשיית פסלים), ומונו כהנים שאינם משבט לוי. לפי מסורת חז"ל, אף הוצבו שומרים בדרכים לירושלים בתקופת הרגל, כדי למנוע מהאנשים לעלות לרגל לירושלים.
ירבעם השיג את מטרתו. מהר מאוד העם התרגל לעלות לדן ולבית אל, בתאריך חלופי אותו בחר ירבעם - ט"ו בחשון ("בחדש אשר בדא מלבו") במקום לעלות לירושלים ברגל.
בית אל לפני ירבעם
בספר בראשית נאמר כי תחנתו השנייה של אברהם בארץ ישראל הייתה בין בית אל לבין העי.
על פי המסופר בבראשית. יעקב אבינו חלם במקום על "סולם יעקב" והמלאכים העולים ויורדים בו, כאשר ברח מפני עשו לחרן. כשקם, נדר נדר, והקים מצבה לשם אלוהיו. שנים לאחר מכן, כאשר אלוהים התגלה בפניו, וביקש ממנו לשוב לארץ ישראל, התגלה אליו בשם "האל בית אל".
לאחר אונס דינה, יעקב חוזר שוב לבית אל, וזוכה שם להתגלות אלוהית, שמשנה את שמו מיעקב לישראל, ושמבטיחה לו שושלת של עם, ומלכים שיצאו ממנו, ואת ירושת הארץ לצאצאיו. שם גם נקברה דבורה, מינקת רבקה.
על פי ספר יהושע,, בית אל היה הגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים. בתחילת ספר שופטים. מסופר כיצד כשבני יוסף כבשו את העיר, הם נעזרו בתושב העיר כדי לגלות את פתחה, ובתמורה שלחו אותו ואת משפחתו לחופשי. על פי הכתוב בספר שופטים. בית אל נחשבה לעיר מקודשת, ובזמן פרשת פלגש בגבעה הייתה מקום ארון הברית ומקום מושבו של פנחס בן אלעזר הכהן. בשעת משבר, הלכו השבטים לבית אל, לשאול האם להמשיך במלחמה כנגד שבט בנימין. בספר שמואל. בית אל נזכרת כעיר ששמואל הנביא עובר בה, כאשר הוא מסתובב בארץ לשפוט את ישראל.
מקדש ירבעם בבית אל
בספר מלכים מסופר, שנביא מיהודה בא למקדש בבית אל, והתנבא שעתיד לקום מלך מבית דוד, יאשיהו שמו, והוא ישרוף על המזבח הזה את עצמות הכהנים המשרתים שם. ירבעם, שעסק באותו זמן בהקטרה על המזבח, הורה לתפוס את הנביא, אך ידו לקתה בשיתוק ("ותיבש ידו"), המזבח נקרע והדשן נשפך מעל המזבח, אך ההקרבה במקום לא פסקה.
יש מהנביאים שדברו בגנות המקדש בבית אל, והם אף כינו לו שם גנאי - "בית און".
בספר עמוס מובא עימות קשה בין הנביא עמוס לבין אמציה כהן בית אל, שהאשים אותו בבגידה.
מצב העניינים הזה נמשך עד ביטול המשמרות על ידי הושע בן אלה. נראה שישראל כל כך התרגלו לעגלים, שהם המשיכו לעלות לדן ולבית אל עד שנלקחו הפסלים - הפסל בדן על ידי תגלת פלאסר השלישי והפסל בבית אל על ידי פול מלך אשור.
פולחן העגלים
המקרא מרבה לבקר את פולחן העגלים שייסד ירבעם בן נבט בבית אל ובדן. המקרא מתאר אף את מניעיו של ירבעם למעשי הפולחן, בשל רצונו ליצור אי תלות בין תושבי ממלכת ישראל לבין הפולחן בבית המקדש ירושלים שהייתה בתחום ממלכת יהודה. זאת כדי לבצר ולחזק את שלטונו בממלכת ישראל.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל דן המזוהה עם דן המקראית, נתגלה אתר פולחני מתקופת הברזל השנייה המתוארך למאה התשיעית לפני הספירה, תקופת אחאב. בנוסף מבנה שנמצא בסמוך המתוארך לשלהי המאה העשירית לפני הספירה, זוהה על ידי חלק מהחוקרים כאתר הפולחן של ירבעם המתואר במקרא.
בית אל מוכרת מהמקרא ומהארכאולוגיה כמקום פולחן קדום. בנוסף, שיער יהודה קיל, שמיקום אחד מאתרי פולחן העגלים בנחלת בנימין, הוא מתוך התחשבות מיוחדת בבני שבט זה, שנמצא בתווך שבין שתי הממלכות וסמוך למקדש בירושלים.
במסגרת ההתנתקות מהפולחן בירושלים ירבעם גם קובע חג חדש, שאינו מופיע בלוח החגים בתורה, בט"ו לחודש חשוון וממנה כוהנים במקדשיו שאינם מבני שבט לוי. ירבעם בונה מקדשים חדשים, ממנה כוהנים חדשים ומכריז על חגים חדשים כחלק מהשינוי.
פולחן עגלים מוזכר כבר במקרא במעשה חטא העגל והתקיים גם בעמים השכנים, מה שמעלה את ההשערה שהיו מסורות קדומות לפולחן זה. דון יצחק אברבנאל הציע שהעגלים רמזו לברכת משה לבני יוסף, שבטו של ירבעם: "בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו בָּהֶם עַמִּים יְנַגַּח יַחְדָּו אַפְסֵי אָרֶץ וְהֵם רִבְבוֹת אֶפְרַיִם וְהֵם אַלְפֵי מְנַשֶּׁה". בכך הם דומים לאריות שבכיסא שלמה, שלדעת רבים באו לרמוז לברכות שבט יהודה. יהודה קיל הציע שירבעם ראה בעגלים מעין הכרובים הסמוכים לארון הברית. פירוש זה נסמך על חזון המרכבה של יחזקאל, בו מתוארות ארבע חיות שכף רגליהן ככף רגל עגל, ודמות פניהן פני אדם ופני אריה מימין (מדרום), ופני שור משמאל (מצפון, הצד של ממלכת ישראל). ובחזונו השני של יחזקאל נחסרו פני השור, ובמקומו תוארו 'פני הכרוב'.
מחקר ארכאולוגי
ישנם חוקרים רבים הסבורים ששני המקדשים היו קיימים עוד לפני ירבעם בן נבט, וסיפור ייסודם בספר נביאים הומצא בזמן רפורמות יאשיהו אשר ניסה לרכז את פולחן אלוהי ישראל בירושלים. עדות מקראית לכך היא התיאור ב שמתאר שלושה אנשים שפגש שאול אחר משיחתו הראשונה למלכות. אנשים אלו היו בדרכם לעלות מנחה לאלוהי ישראל "וְחָלַפְתָּ מִשָּׁם וָהָלְאָה, וּבָאתָ עַד-אֵלוֹן תָּבוֹר, וּמְצָאוּךָ שָּׁם שְׁלֹשָׁה אֲנָשִׁים, עֹלִים אֶל-הָאֱלֹהִים בֵּית-אֵל. אֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשָׁה גְדָיִים, וְאֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשֶׁת כִּכְּרוֹת לֶחֶם, וְאֶחָד, נֹשֵׂא נֵבֶל-יָיִן".
כמו כן, העגל בשני המקדשים רומז על זיהוי ישראלי בין אל הכנעני לאלוהי ישראל.
זיהוי האתר
במשך שנים רבות נהגו לזהות את האתר של "חלום יעקב" במצודה רומית ביזנטית "בורגק ביתין". עם זאת, פרופ' זאב וילנאי, היה זה שזיהה את אתר חלום יעקב באתר שייח' עבדאללה על הר פסגת יעקב (ארטיס) שבסביבת בית אל, כמקום בו התרחש חלום יעקב. לזיהוי היו מספר עדויות ארכאולוגיות מחזקות: היות המקום קדוש לנצרות ולאסלאם (במקום מקאם מוסלמי מן התקופה המוסלמית הקדומה וקאפלה נוצרית מן התקופה הצלבנית), התאמה לתיאור במקרא ולתיאורי נוסעים במקום, באתר קיימים עץ אלון התולע (אלון בן כ-1,000 ועוזרר כבן 500), מערות קבורה, בית בד (הכולל שרידים מארבע תקופות שונות) ומגדלי שמירה. עם זיהוי המקום, התגלו בו גם שרידים של מבנה ציבורי גדול, שנחשב כמקדש ירבעם, על פי צורתו ומידותיו (מידותיו כמידות המשכן), שרידים של במה לידו, ששימשה כנראה בסיס למזבח גדול, מגלול האבנים שלצידו (עדות להריסתו) ובית בד.
את זיהוי המקום מתאר ד"ר חגי בן ארצי בפרסומיו.
עדי לבנת
עדי לבנת (נולד ב-6 בינואר 1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. היה ממקימי סיירת דוכיפת בחטיבת הצנחנים, מפקד גדוד 932 ומפקד חטיבה 5. כיהן כמנהל אבטחת תעופה של חברת אל על בצרפת ובתחנות אל על באירופה בשירות הביטחון הכללי.
ביוגרפיה
עדי לבנת נולד בתל אביב, בן יחיד לאורה, מרפאה בעיסוק, ולאהרון, נהגו של ראש הממשלה ושר החוץ, משה שרת. גדל והתחנך אצל סבו הרב חיים מרדכי ליסמן, איש ציבור ומראשי הפלג הדתי של תנועת החרות. בוגר בית הספר בזק בירושלים.
שירות צבאי
לבנת התגייס לצה"ל בשנת 1962, והתנדב לשייטת 13. במסגרת הכשרת הלוחם בשייטת עבר קורס מכי"ם בגדוד 50 של הצנחנים ונשאר לשרת בצנחנים. לאחר קורס קציני חי"ר חזר לפקד על מחלקת תול"ר בגדוד 50.
יצא להשתלמות בצרפת על שִריוניות AML עם כמה קציני צנחנים בפיקודו של אהוד שני, ויחד הקימו את סיירת דוכיפת. שירת בסיירת במלחמת ששת הימים, והשתתף בפריצת הציר לטרון-רמאללה בשיתוף עם סיירת חרוב. במהלך המלחמה נפל מפקד היחידה סרן אהוד שני, אותו החליף בתפקיד אמנון ליפקין שחק.
לאחר המלחמה מונה למפקד פלוגה בגדוד 890 בפיקודו של דן שומרון, ולחם איתה בקרב כראמה. לאחר מכן היה מדריך מחלקתי בקורס קצינים. בהמשך היה קצין המבצעים של מפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, בפיקודו של רפאל איתן. לאחר מכן יצא לשליחות בת שנתיים מטעם צה"ל לקונגו הבלגית. במלחמת יום הכיפורים פיקד על כוח משימה של מרגמות 120 מ"מ וג'יפי תול"ר בחזית התעלה. בהמשך שימש קצין המבצעים של פיקוד המרכז תחת משה לוי. לאחר מכן היה קצין אג"ם של חטיבת הבקעה בתקופת המרדפים.
לאחר שנה של לימודים בפו"ם מונה למפקד גדוד 932 בין השנים 1978–1979. הגדוד בפיקודו מנע חדירות של מחבלים מגבול ירדן והשתתף במרדפים. בשנת 1981 מונה למפקד חטיבה 5 והוביל אותה במלחמת לבנון הראשונה, בתפקיד זה שירת עד שנת 1983. בשנת 1983 מונה למפקד בית הספר לחי"ר עד שנת 1984. בשנת 1985 סיים את שירותו ופרש מצה"ל.
לאחר השירות הצבאי
עם תום שירותו הצבאי גויס לבנת לשירות הביטחון הכללי, עבר קורס קציני ביטחון של התעופה האזרחית, וניהל את ביטחון אל על בפריז ואחר כך באירופה. לאחר מכן ניהל את ביטחון חברת ארקיע כשלוש שנים. עם סיום תפקידיו הביטחוניים הקים את חברת "ואקאנס" להשכרת וילות ובתי אחוזה לחופשות.
השכלה
לבנת בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ובמנהל עסקים בתוכנית לה"ב אף הוא מאוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים
היה נשוי לדבורה לבית גיטליס ולהם שלוש בנות. נשוי בשנית לד"ר ענת פלד. מתגורר בקיבוץ מעיין צבי.
מאיר ינאי
מאיר ינאי (26 בספטמבר 1928, ברלין – 18 ביולי 2009, תל אביב) היה שחקן תיאטרון, במאי, בעל תיאטרון ומחזאי. לאחר חזרתו בתשובה, בשנת 1975 לערך, החל לעסוק בלימוד קבלה, וכתב ספרי פופולריים בנושא. הוא השתייך לזרם "היוצרים העצמאיים" של הקבלה הפוסט-מודרנית. הושפע עמוקות מהרב יצחק גינזבורג, אותו החשיב למורו ורבו.