cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס בירד קינג
דיוקנאות אינדיאנים
היסטוריון האמנות ממכון סמית'סוניאן הרמן ג'יי ויולה מציין בהקדמה לספרו, "המורשת האינדיאנית של צ'ארלס בירד קינג", שהוא חיבר את הספר במטרה שתוכר חשיבותו של קינג כחלק מיצירת אוסף פורטרטים אינדיאנים. עבודתו של קינג מהווה חלק ניכר מאוסף הדיוקנאות האינדיאניים, עם יותר מ-143 ציורים שנעשו בין השנים 1822 עד 1842.
תומאס מקנני, ששימש כמפקח על סחר האינדיאני בארצות הברית ומאוחר יותר כראש הלשכה לענייני האינדיאנים, יזם את הזמנת הממשלה לדיוקנאות. כמו רבים אחרים, באותה תקופה הוא האמין שהעמים הילידים מתקרבים להכחדה, והוא חיפש דרכים לשמר את ההיסטוריה והתרבות שלהם. תחילה הוא ניסה לאסוף חפצים משבטים שונים, ואז חשב לצייר דיוקנאות עבור הממשלה. בערך בתקופה זו הוא פגש את קינג שאת כישרונו העריך. "הגעתו של צ'ארלס בירד קינג לוושינגטון, שכנעה את מקנני להוסיף דיוקנאות לארכיונים שלו." תפקידו של קינג נמשך 20 השנים בעבודות ציור לאוסף, שהיה רווחי עבור האמן. הוא גבה לפחות 20 דולר עבור תמונה בגודל חזה, ו-27 דולר תמורת דיוקן מלא, מה שאיפשר לו לקבל סכום של כ-3,500 דולר מהממשלה.
הדיוקנאות זכו לפרסום נרחב מעבר לוושינגטון, כאשר מקניני הרחיב את הפרויקט על ידי הוצאת ספר על הילידים האמריקאים. בשנת 1829 הוא החל בעבודה שתהפוך אחרי שנים רבות לסדרה בת שלושה כרכים, "ההיסטוריה של השבטים האינדיאנים של צפון אמריקה". בפרויקט הוצגו דיוקנאותיהם הרבים של הילידים האמריקאים, בעיקר אלה שצייר קינג, בצורת ליתוגרפיה, בליווי חיבור מאת הסופר ג'יימס הול.
לאחר שהממשל התחלף הסוכנות לענייני האינדיאנים תרמה את אוסף הפורטרטים, שהתגלגל בסופו של דבר בשנת 1858 למכון סמית'סוניאן. דיוקנאותיו של קינג הוצגו בין ציורים דומים של האמן הניו יורקי ג'ון מיקס סטנלי, בגלריה שהכילה בסך הכל 291 ציורים של דיוקנאות וסצנות אינדיאניות.
ב־24 בינואר 1865 פרצה שרפה בגלריה זו. כמה מהציורים של קינג ניצלו. עם זאת, הדפסים וייצוגים של רבים מהציורים האבודים נמצאו באוסף הליתוגרפיה של מקקני לספר שכתב.
בית הכנסת אבן דנאן
בית הכנסת אבן דנאן (בערבית: معبد ابن دنان) הוא בית כנסת בפאס שבמרוקו, מהעתיקים והחשובים שבבתי הכנסת בצפון אפריקה. נבנה באמצע המאה ה-17 על ידי מימון בן סידן, סוחר עשיר ממשפחה יהודית בעלת השפעה מהעיירה אית אסחאק, ובשלהי המאה ה-19 חודש וניתנה לו צורתו הנוכחית. המבנה, שנמצא בלב ה"מלאח" (הרובע היהודי) מהווה מזכרת נדירה מתקופת מפתח בתולדות יהדות מרוקו.
מתחת לבית הכנסת שוכן מקווה, כשמעליו, ברצפת בית הכנסת, ישנו פתח דרכו היו מביטים הדיינים על טובלים יהודים-אנוסים ששבו ליהדותם, ובכך מאשרים את טבילתם.
בית הכנסת, עדיין בבעלות פרטית, מכיל כנראה את האוסף השלם היחיד של תשמישי קדושה מרוקאים, כולל תיבה עשויה עץ וברזל מחושל בצד המערבי; שני היכלות מגולפים בעץ בקיר המזרחי המקושט באריחים; ספסלי עץ, כולל כיסא אליהו לברית המילה; מנורות שמן, ווילונות רקומים.
הכניסה לבית הכנסת דרך דלת צנועה לפרוזדור המוביל לאולם תפילה בעל שני מרכזים, מחולק על ידי שלושה עמודים מתומנים. הרצפה מרוצפת לבנים מזוגגות ירוקות-לבנות בדוגמת אדרת-הדג. בעבר היו מנורות שמן ונורות חשמל רבות, כולל נרות זיכרון, אולם אלה נעלמו.
במשך שנים רבות הלך מצבו של הבניין והידרדר, והוא נזקק לעבודות שימור. הקהילות היהודיות של פס ושל קזבלנקה נאבקו לשמר את בית הכנסת כחלק בלתי נפרד ממורשת יהדות מרוקו וכנכס היסטורי ותרבותי חשוב.
בית הכנסת נכלל ברשימה של מאה מונומנטים בסכנה, במסגרת תוכנית לשימור שיזם ארגון עולמי לשמירה על מונומנטים. לבסוף נערך השיפוץ בסיועם האדיב של גופים פרטיים וציבוריים כולל ממשלת מרוקו וצאצאי משפחת אבן דנאן. במאי 1999 נחנך בית הכנסת המשופץ, ונרשם כמונומנט היסטורי של פז. כיום בעיר פז ובסביבותיה חיים יהודים מועטים.
פואד שכר
פואד ׁשֻׁכְּר (בערבית: فؤاد شكر; נולד ב-1962), המכונה גם אל-חאג' מוחסן, הוא איש צבא לבנוני ובכיר בארגון חזבאללה, יועץ צבאי בכיר למזכ"ל הארגון, חסן נסראללה, וחבר בגוף הבכיר של הארגון - מועצת הג'יהאד. הוא משמש כמפקד פרויקט דיוק הטילים מטעם הארגון.
לפי דיווחים מסוימים, בשנת 2016 החליף שכר את מוסטפא בדר א-דין, מפקד צבא חזבאללה, לאחר מותו.
קורות חיים
את השכלתו הצבאית רכש שכר באוניברסיטת האימאם חוסיין בטהראן.
שכר פעיל בארגון חזבאללה מזה 30 שנה.
הוא לקח חלק בתכנון וביצוע הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-23 באוקטובר 1983 שגרמה להרג של 241 חיילי צבא ארצות הברית. בעקבות זאת, הפך שכר להיות מקורב לעימאד מורנייה.
ב-29 באוגוסט 2019 חשף צה"ל מידע בנושא פרויקט דיוק הטילים, ואת מעורבותו של שכר בו, כמפקד הפרויקט.
הפיכתו למבוקש
ב-10 באוקטובר 2017 הפך שכר למבוקש מטעם ארצות הברית משעה שהוצעו במסגרת "תוכנית תגמולים לצדק" (Rewards for Justice Program) של שירות הביטחון הדיפלומטי (DSS) במחלקת המדינה של ארצות הברית, תגמולים של עד 5 מיליון דולר עבור מידע חיוני עליו, לצד פרס של 7 מיליון דולר עבור חברו לארגון טלאל חמיה.
ליבי ער (שיר)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של רדיו אמצע הדרך, ובמצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי יובל דיין עצמה, והופק על ידה ועל ידי גלעד שמואלי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב ואף העניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה יובל דיין לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, זכה השיר להצלחה רבה ביוטיוב כאשר הפך לאחד מהסרטונים הנצפים ביותר של דיין.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4 מיליון צפיות.
ישיבת זכרון משה - סאות' פולסברג
ישיבת זיכרון משה (מכונה: ישיבת סאות' פולסברג) היא ישיבה אמריקאית בסגנון ליטאי, השוכנת בעיירה סאות' פולסבורג בניו יורק.
ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב אליהו דב וכטפוגל.
הישיבה
הישיבה הוקמה בברונקס בשנות ה-70 של המאה ה-20 בידי הרב ירוחם גורליק, ומאוחר יותר הועברה לעיירה סאות' פולסברג עמה מזוהה הישיבה, המכונה בדרך כלל "ישיבת סאות' פולסברג".
ראש הישיבה הרב אליהו דב וכטפוגל מונה לעמוד בראשה בידי המייסד. הרב גורליק מינה את בנו הרב צבי אבא למשגיח רוחני בישיבה, הוא שימש בתפקיד עד פטירתו ב-2011. שני בנים נוספים של הרב גורליק חברים אף הם בסגל הישיבה.
בישיבה לומדים כ-170 בחורים מכל רחבי ארצות הברית וקנדה, קבוצה גדולה מאנגליה, ובודדים משאר מדינות העולם, ואף מישראל.
הקמפוס
ארבעת בנייני הישיבה ממוקמים בקמפוס רחב ידיים בלב העיירה סאות' פולסברג. הבניין המרכזי הוא בנין בית המדרש, בו נמצאים היכל בית המדרש ועזרת הנשים, אוצר הספרים, חדר האוכל והמטבח, חדר קפה וחדרי הרבנים. בנין פנימייה המיועד לבחורים הוותיקים, פנימייה זו מכונה "פנימיית בית המדרש" (בית מדרש Dorm) ובתוכה קיים גם מקווה. בנין הפנימייה המיועד לבחורים צעירים יותר, מכונה "פנימיית המתיבתא" (מתיבתא Dorm). ובנין משרדי הישיבה.
קתדרלת אילי
קתדרלת אילי (באנגלית: Ely Cathedral) היא קתדרלה אנגליקנית באילי שבקיימברידג'שייר. שמה הרשמי הוא "קתדרלת השילוש הקדוש הבלתי ניתן לחלוקה" (Cathedral Church of the Holy and Undivided Trinity). הקמתה הראשונית מיוחסת לכנסיית המנזר שהקימה אתלדרדה הקדושה בשנת 672. מקורו של המבנה הניצב כיום בשנת 1083 ובשנת 1109 קיבלה מעמד של קתדרלה. שמה עד הרפורמציה היה "כנסיית אתלדרדה הקדושה ופטרוס הקדוש". לאחר הרפורמציה היא הפכה לקתדרלת הדיוקסיה של אילי ומושב הבישוף של אילי.
מבחינה אדריכלית הקתדרלה היא שילוב של המבנה המרכזי, הבנוי בסגנון אדריכלות רומנסקית ואדריכלות נורמנית עם קפלת הגבירה שנבנה בסגנון אדריכלות גותית אנגלית. שני חלקים אלה מהווים דוגמה מרהיבה לסגנונות בהם נבנו. לקתדלה שני מגדלי פעמונים - המגדל המערבי שהוקם במאה ה-12 והמגדל המתומן שהוקם מעל מרכז הקתדרלה במחצית השנייה של המאה ה-14.
מההקמה ועד הרפורמציה
המנזר באילי היה אחד המנזרים הבנדיקטינים החשובים באנגליה לפני הכיבוש הנורמני של אנגליה והיה מעוז חשוב של התנגדות לנורמנים. ב-1083 החלה בניית המבנה החדש של הקתדרלה וב-1109 היא נקבעה כמושב בישוף. סגנון הבנייה היה רומנסקי ובניין הספינה המרכזית, שארכה כ-100 מטרים, נמשך עד 1140, בסגנון אדריכלות נורמנית. במהלך המאה ה-12 במנזר נכתב ליבר אליאנסיס, ספר היסטורי חשוב.
הכניסה הראשית למבנה עבור מבקרים הייתה ממערב, דרך "מרפסת הגליליים" (Galilee Porch) והמגדל המערבי. ב-1321 החלה הקמתה של קפלת הגביה, מבנה עצמאי (30X14 מטרים גדלו) הצמוד לקתדרלה מצפון-מזרח ומקושר אליה במעבר מקורה. הקפלה הוקמה במהלך שלושים שנה בסגנון גותי אנגלי. באותה תקופה הוקם גם המגדל המתומן מעל מרכז הקתדרלה. במהלך המאות ה-15 וה-16 הוקמו קפלות נוספות בצמוד למבנה המרכזי.
מתקופת הרפורמציה עד מלחמת האזרחים
ב-1539 השתלטו כוחותיו של הנרי השמיני, מלך אנגליה על הקתדרלה. ב-1541 ניתן לה מחדש צ'רטר מלכותי לשמש כקתדרלה ומרכז דיוקסיה והיא הוקדשה כ"קתדרלת השילוש הקדוש הבלתי ניתן לחלוקה". קפלת הגבירה הוענקה לקהילה המקומית ככנסיית-קהילה. בימי מלחמת האזרחים האנגלית ניהלו כוחותיו של אוליבר קרומוול קרבות באזור, שבגינם נגרמו נזקים כבדים לקתדרלה. ב-1648 החליט הפרלמנט לפרק את הבניין ולמכור את חומרי הבנייה והעיטורים. אך הדבר לא בוצע.
מן המאה ה-18 ואילך
חזרתו לשלטון של צ'ארלס השני, מלך אנגליה סימנה את תחילת השיקום של הכנסייה כמוסד וכמבנה. בין היתר הוזמן האדריכל כריסטופר רן לסיוע בשיקום המבנה. השיפוצים נמשכו עד ראשית המאה ה-18. בשנות ה-40 של המאה ה-19 התקיים עוד מהלך שיקום ושיפוץ ברוח התחייה הגותית בניהולו של ג'ורג' גילברט סקוט. במסגרת שיפוץ זה הותקנו גם חלונות ויטראז' בביצוע אמנים ובתי מלאכה מאנגליה וצרפת. ב-1972 נפתח במקום מוזיאון לחלונות ויטראז' מכנסיות ברחבי אנגליה שנסגרו עקב חוסר שימוש.
שימוש בסרטים וסדרות
בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה אודות משפחת המלוכה הבריטית משמשת הקתדרלה כתחליף למנזר וסטמינסטר בלונדון. כך למשל בסרטים "אליזבת: תור הזהב" ו"נאום המלך" ובסדרה "הכתר".
משען (פירושונים)
ראו גם
}}
ג'יאנגסו (כדורגל)
ג'יאנגסו סונינג (במנדרינית: 江苏国信舜天) הוא מועדון כדורגל סיני לשעבר מהעיר נאנג'ינג. הקבוצה אירחה את משחקיה הביתיים באצטדיון האולימפי בעיר, המכיל 61,443 מקומות.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1958 כמועדון חובבים, במרץ 1994 הפך למועדון מקצועי. בעונה הראשונה של המועדון כמועדון מקצועי, הוא ירד לליגה השנייה וחזר לליגת העל רק בשנת 2007. בשנת המועדון רשם את הישג השיא שלו כאשר סיים את העונה במקום השני בליגה. בתחילת המועדון זכה בסופר קאפ הסיני. בשנת זכה לראשונה בגביע הסיני. בשנת זכתה לראשונה באליפות המדינה.
לקראת עונת 2021, הקבוצה שינתה את שמה למועגון הכדורגל ג'יאנגסו. עם זאת, ב-28 בפברואר 2021, חברת האם Suning Holdings Group הודיעה כי פעילות הקבוצננתיפסק מיד לצד פירוק קבוצת הנשים והנוער.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1943, ולמפקדה מונה פריץ פון שולץ. בתחילה הייתה אמורה הדיוויזיה לכלול מתנדבים ממדינות הצפון, בעיקר מדינות סקנדינביה, אך בהמשך שירתו או סופחו לדיוויזיה חיילים ממספר רב של מדינות.
הארמייה ה-33 (ברית המועצות)
היסטוריה
היחידה הוקמה ביולי 1941. ב-18 ביולי 1941 יחידות הארמייה החלו להתארגן בקו ההגנה מערבית למוסקבה. ב-3 באוקטובר הם החלו בקרבות מגננה קשות ולקראת 24 באוקטובר הצליחו לעצור התקדמות ורמאכט לכיוון מוסקבה. בדצמבר 1941 הם היו חלק של מתקפת נגד סובייטית ואף הצליחו לשחרר מספר עיירות באזור. ינואר 1942 החלק העיקרי של הארמייה נותק מכוחות החזית המערבית והם המשיכו בלחימה בעורף הגרמני. במהלך קרבות אלו, מפקד הארמייה התאבד במטרה לא לפול לשבי. רק בתחילת יוני 1942 חלק מהיחידות הצליחו לפרוץ את הקו הגרמני ולחבור לכוח העיקרי של הצבא האדום.
במחצית השנייה של שנת 1942 ושנת 1943 הארמייה ה-33 לחמה במחוז סמולנסק. בהמשך היא צורפה לכוחות של החזית הבלארוסית השנייה והשתתפה בשחרור בלארוס הסובייטית וליטא הסובייטית. בספטמבר 1944 היא הועברה לעתודה.
בשנת 1945 היא חזרה ללחימה והשתתפה בקרבות במזרח גרמניה. באוגוסט 1945 הארמייה ה-33 פורקה.
וולטר שו
סר וולטר סידני שו (באנגלית: Walter Sidney Shaw; 15 באפריל 1863 – 24 באפריל 1937) היה עורך דין ושופט אנגלי. הוא כיהן כשופט במספר מושבות בריטיות, ומינויו השיפוטי האחרון היה נשיא בית המשפט העליון של מושבות המצרים (כיום סינגפור).
ביוגרפיה
וולטר שו נולד ב-15 באפריל 1863 במרילבון, לונדון. שו הוא בנו של ג'ורג' שו, עורך דין - בריסטר. הוא למד בבית הספר ברייטון ובטריניטי קולג' בקיימברידג'. הוא ניגש לבחינת ההסמכה ללשכת עורכי הדין במידל טמפל בשנת 1888, והתמחה במשפט המקובל עד 1906.
בשנת 1906 מונה שו לשופט שלום וממלא מקום נשיא בית המשפט העליון של המושבה הבריטית, סנט וינסנט. בשנת 1907 מונה לנשיא בית המשפט העליון של סנט וינסנט. בין השנים 1912 ל-1914 הוא היה נשיא בית המשפט העליון של הונדורס הבריטית (כיום בליז) ובין השנים 1914 ל-1921 כיהן כשופט של בית המשפט העליון בציילון (כיום סרי לנקה). במסגרת חגיגות יום הולדתו של המלך ג'ורג' החמישי ביוני 1921, הוענק לו תואר אבירות על ידי המלך.
דיסקוגרפיה של סלינה גומז
הזמרת האמריקאית סלינה גומז, הוציאה לאור שלושה אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים, אלבום אוסף, 33 סינגלים (מתוכם שבעה כשיתופי פעולה עם אמנים שונים) ו-31 וידאו קליפים. גומז חתמה לראשונה על חוזה הקלטות עם הוליווד רקורדס בשנת 2008. המיני-אלבום הראשון של גומז, Another Cinderella Story, יצא ב-16 ביוני 2009.
גומז ולהקתה הוציאו לאור את אלבום הבכורה שלהם, Kiss & Tell, ב-29 בספטמבר 2009. האלבום הגיע למקום התשיעי בבילבורד 200 ובמרץ 2010 הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום "Naturally" זכה להצלחה מתונה בארצות הברית, ניו זילנד, קנדה, גרמניה, אירלנד ובריטניה והגיע למעמד אלבום פלטינה באמריקה הצפונית. האלבום השני שלה עם הלהקה, A Year Without Rain יצא לאור ב-17 בספטמבר 2010. הגיע למקום הרביעי בבילבורד 200 ולמעמד אלבום זהב אף הוא. שני סינגלים יצאו מתוך האלבום, "Round & Round" ו-"A Year Without Rain". אלבומה השלישי עם הלהקה, When the Sun Goes Down יצא ב-28 ביוני 2011. הסינגל הראשון מהאלבום, "Who Says" יצא ב-14 במרץ 2011. הסינגל השני מהאלבום, "Love You like a Love Song", יצא ב-28 ביוני 2011. האלבום הגיע למקום השלישי בבילבורד 200 ונשאר בעשירייה הפותחת כחודש שלם. בשבוע הראשון האלבום מכר מעל 78,000 עותקים. הוא הגיע למעמד אלבום זהב ב-17 בנובמבר 2011.
גומז הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה, Stars Dance, ב-2013 והוא הגיע לראש מצעד הבילבורד 200. לפני כן יצא הסינגל "Come & Get It" שזכה להצלחה בארצות הברית, קנדה ובריטניה. לאחר שש שנים עם הוליווד רקורדס, גומז חתמה על חוזה הקלטות עם אינטרסקופ רקורדס ב-2014. כדי לסיים באופן רשמי את החוזה עם הוליווד רקורדס, גומז פרסמה את אלבום האוסף For You ב-2014. אלבום האולפן השני שלה, Revival, יצא ב-9 באוקטובר 2015, והיה לאלבום השני ברציפות שלה שמגיע לראש מצעד הבילבורד 200. האלבום זכה להצלחה במצעדי האלבומים במספר מדינות, בהן אוסטרליה, קנדה וניו זילנד. ארבעת הסינגלים שלו - "Good for You", "Kill Em with Kindness", "Same Old Love" ו-"Hands to Myself", זכו להצלחה באמריקה הצפונית. מאז צאת אלבומה השני, השתתפה גומז בשיתופי פעולה שונים - "We Don't Talk Anymore", "It Ain't Me", "Wolves" ו-"Taki Taki", שזכו כולם להצלחה בינלאומית. בין השנים 2011 ל-2018, לגומז היה רצף של 16 להיטים שנכנסו ברציפות ל-40 המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, שזה הרצף הגדול ביותר של אמן אי פעם.
בשנת 2020 הוציאה לאור גומז את אלבומה השלישי, Rare, הראשון מזה כארבע שנים. הוא הגיע לראש מצעד הבילבורד 200, והסינגל המוביל מתוכו - "Lose You to Love Me", הגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100, והיה לסינגל הראשון של גומז שעשה זאת. הפרויקט הראשון בשפה הספרדית של גומז, מיני-אלבום ששמו Revelación, יצא לאור ב-12 במרץ 2021. שיתוף הפעולה שלה עם רימה ברמיקס של "Calm Down" היה להצלחה, והגיע למקום החמישי במצעד "בילבורד גלובל 200".
נכון לאוקטובר 2015, מכרה גומז למעל 6.7 מיליון אלבומים ברחבי העולם, כולל הפרויקטים המשותפים עם הסצנה. נכון למאי 2020, גומז במקום ה-37 ברשימת האמנים המוזרמים ביותר בספוטיפיי עם כ-8.9 מיליארד השמעות, ובמקום ה-9 בקטגוריית הנשים.
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VII Heiliger Römischer Kaiser; 6 באוגוסט 1697 בריסל - 20 בינואר 1745 מינכן), היה הנסיך הבוחר מבוואריה, וקיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ביוגרפיה
קרל אלברכט נולד ב-6 באוגוסט 1697 למקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ותרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית פוצלה משפחתו, וקרל שהה במעצר בווינה עד לשנת 1715. בשנת 1717 הצטרף קרל אלברכט לאוסטרים, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718).
ב-26 בפברואר 1726 מת אביו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, וקרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו, הצליח קרל לשמור על יחסים טובים הן עם ממלכת צרפת, והן עם ממלכת הבסבורג.
לאחר מותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ובשנת 1741 כרת ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.
ב-20 בינואר 1742 נבחר קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, וקרל אלברכט ברח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, ונשאר עם תואר בלבד, ללא כוח ממשי.
ב-20 בינואר 1745 מת קרל אלברכט במינכן, ובנו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. ב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו
ב-5 באוקטובר 1722 התחתן קרל אלברכט עם מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורעייתו וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה היו לו 7 ילדים:
אברהם יצחק הכהן רובין
הרב אברהם יצחק הכהן רובין (מכונה הרב הכהן), הוא רב הקהילה החרדית ברחובות, אב"ד בבית דין צדק בני ברק וחבר בד"צ שארית ישראל.
ביוגרפיה
נולד בניר עציון גדל ביסודות במשפחה חסידית. למד בישיבה קטנה המשתייכת לחוג חתם סופר, ולאחר מכן פנה לישיבת פוניבז'. נשא את בתו של הרב שלמה זלמן אולמן.
לאחר החתונה התגורר בבני ברק ולאחר שבע עשרה שנה הוצע לו לכהן כרב הקהילה החרדית ברחובות והוא קיבל את ההצעה ועבר לרחובות.
מתחילת שנות השמונים של המאה העשרים ואחת הוא מכהן כחבר בד"ץ שארית ישראל.
אייקוס
אייקוס (באנגלית: Iqos) היא סדרה של מוצרי חימום טבק וכן סיגריות אלקטרוניות המיוצרת על ידי פיליפ מוריס. הסדרה הושקה לראשונה בנובמבר 2014 עם מכשיר חימום הטבק אייקוס ביפן ובאיטליה, לפני שהיא חדרה בהדרגה לשימוש מסחרי בארצות אחרות.
במקביל לסיגריות האלקטרוניות של מותג אייקוס, חלק גדול מתיק המוצרים מתמקד במכשירים שמחממים טבק מבלי לשרוף אותו. היתרונות הבריאותיים וארוכי הטווח של טבק מחומם לעומת טבק שרוף עדיין לא הוכחו, אך הרעיון שהמוצר פחות מזיק ככל הנראה מאשר סיגריות עדיין נידון בקהילה המדעית.
במהלך השנים מכשירי חימום הטבק עברו שינויים טכנולוגיים שונים בהשקה של גרסאות שונות: אייקוס 2.2 (2014), אייקוס 2.4 (2016), אייקוס 3 (2018), אייקוס 3 Duo (2019) וכן אייקוס ILUMA (2021). הסכמי רישיון עם יצרני טבק נוספים קיימים אף הם, כגון מכשיר lil של KT&G אשר הושק מסחרית על ידי פיליפ מוריס מחוץ לקוריאה. מאז שנת2016 אייקוס היה מוצר הדגל של פיליפ מוריס בתחום המוצרים ללא עשן, והמסר כעת עוסק ב"עתיד ללא עשן". נכון לשנת 2021, מכירות אייקוס ומוצרים נוספים ללא עשן מהווים קרוב ל-30% מההכנסה הגלובלית של ענקית הטבק, זאת בהשוואה ל-20% בשנת 2019.
בשנת 2020, מנהל המזון והתרופות האמריקאי התיר ל-פיליפ מוריס למכור את אייקוס בארצות הברית כמוצר טבק עם סיכון מופחת עם חשיפה מדווחת קטנה יותר. זהו המוצר השני שקיבל הכרה זו, לאחר ש-Swedish Match השיקה את מוצר סנוס הכללי. תביעות הנוגעות לשינוי סיכון נדחו, אך ההחלטה לאפשר טענת חשיפה מופחתת נחשפה לביקורת ארגון הבריאות העולמי ונקבע כי היא מטעה את הצרכנים.
צעדים ראשונים
חקר החלופות לסיגריות קיים כבר עשרות שנים, ו-פיליפ מוריס עשתה את צעדיה המסחריים הראשונים בתחום הטבק לחימום בשנת 1990 כאשר הקבוצה הציגה את אב הטיפוס הראשון למכשיר חימום שאינו שורף את הטבק (Project Beta). מאמצי החברה נשאו פרי, והיא הצליחה להביא לשוק שני מכשירים שנוצרו במטרה לחמם טבק תוך הגבלת הבערה שלו: "Accord", מכשיר שנמכר בארצות הברית בין השנים 1998 ל-2006 (הושק גם ביפן בשם "Oasis", ולאחר מכן ""Heatbar"), מכשיר אותו מכרה חברת הבת שלה שהושק בשנת 2006 באוסטרליה ובשווייץ, לפני שיצא מהשוק.
שנה אחת לאחר התנתקותה מ-אלטריה בשנת 2008, פיליפ מוריס חנכה את The Cube, אתר מו"פ שנחנך בניושטל, שבשוויץ בהשקעה של למעלה מ-200 מיליון דולר, המוקדש למחקר שנוגע למוצרי "סיכון מופחת" ולחלופות עבור סיגריות. בין השנים 2011 ל-2014, פיליפ מוריס קיימה פעילות אסטרטגית מסוגים שונים (רכישת פטנטים, קניית חברות, פיתוח שותפויות) במטרה לחדור אל שוק המוצרים ללא עשן. בשנת 2011, פיליפ מוריס קנתה טכנולוגיה נטולת עישון מקבוצת ממציאים באוניברסיטת דיוק שכללה את פרופסור ג'ד רוז, מומחה בעל שם בתחום חקר ההתמכרות לניקוטין לו היה תפקיד חשוב בפיתוח מדבקת הניקוטין. בשנת 2013 פיליפ מוריס הכריזה על חתימת הסכם עם אלטריה למכירת טכנולוגיית הסיגריה האלקטרונית של אלטריה מחוץ לארצות הברית, כאשר אלטריה קיבלה זכויות בלעדיות למכירת מוצרים חלופיים לחימום טבק אשר פותחו על ידי פיליפ מוריס בארצות הברית מוצר "MarkTen" של אלטריה, אשר מותג מחדש בשם "Solaris", הושק בספרד ובישראל שנתיים מאוחר יותר בשנת 2014, פיליפ מוריס קנתה את Nicocigs Ltd., היצרנית הגדולה ביותר של סיגריות אלקטרוניות באנגליה בזמנו, לה היו שייכים מותגים כגון "Nicolites" ו-"Vivid".
השקת אייקוס
בינואר 2014, פיליפ מוריס הכריזה על השקעה בסך €500 מיליון אירו להקמת מפעל בסמוך לבולוניה, איטליה, המיועד לייצור של מוצרי טבק לחימום. בנובמבר 2014 יצאה לשוק הגרסה הראשונה של אייקוס ושווקה תחילה בנגויה, שביפן, וכן במילאנו, באיטליה, לפני שהושקה בהדרגה לארצות נוספות.
בינואר 2020 פיליפ מוריס והחברה הדרום קוריאנית KT&G הכריזו על הפצה משותפת של Lil, מוצר היברידי של סיגריה אלקטרונית וטבק לחימום, כחלק מתיק המוצרים של אייקוס. בקיץ שלאחר מכן, פיליפ מוריס מיתגה מחדש את Mesh כ-Veev והשיקה אותו בניו זילנד לפני שהרחיבה בהדרגה את ההפצה לארצות נוספות. ILUMA, מערכת חדשה שעושה שימוש בחימום באמצעות טכנולוגיית אינדוקציה הושקה ביפן באוגוסט 2021.
בשנת 2017, מכירות המוצרים נטולי העשן של פיליפ מוריס הגיע לסך 3.6 מיליארד דולר (13% מסך מכירות החברה), זאת בהשוואה ל-64 מיליון ב-2015. עד לתחילת 2018, מוצרי מותג אייקוס היוו 15% מנתח השוק של מוצרי הטבק ביפן. עד לשנת 2020, אייקוס תפסה 5.5% מנתח השוק הגלובלי של מוצרי הטבק עם זמינות ב-52 ארצות בלבד, ואילו מספר זה זינק לכמעט 70 בשנה שלאחר מכן. על פי הדוחות הכספיים של פיליפ מוריס, מכירות המוצרים נטולי העשן היוו כ-30% מסך הכנסות החברה במהלך הרבעון הראשון של שנת 2021. פיליפ מוריס דיווחה גם כי היא מקצה 99% מתקציב המו"פ שלה לתמיכה במוצרים נטולי עשן.
מאמצי פיליפ מוריס להעביר את עסקיה אל שוק המוצרים נטולי העשן אפשר לחברה להתחיל בתהליך של ניפוק איגרות חוב ברות קיימא לצורך מימון עצמי באוגוסט 2021. צעדים מעין אלה העלו חשש לטיוחים בתחום השמירה על הסביבה.
היתרי ה-FDA בארצות הברית
ב-6 בדצמבר 2016, פיליפ מוריס הגישה בקשה באורך של מיליוני דפים למנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), לאישור מוצר הטבק לחימום אייקוס כמוצר טבק עם סיכון מופחת. במרץ לאחר מכן, פיליפ מוריס הגישה ל-FDA גם בקשה למוצר הטבק אייקוס 2.4 לפני שיווקו. הוועדה המייעצת לעניינים מדעיים שמונתה על ידי ה-FDA עיינה בבקשה של פיליפ מוריס בינואר 2018 והצביעה ברוב של 8 מול 1 על תמיכה בטענה כי אייקוס "מפחית משמעותית [...] את החשיפה לכימיקלים מזיקים או בעלי פוטנציאל לגרימת נזק". עם זאת, הוועדה דחתה כל טענה שניתן לשווק את המוצר כבטוח יותר מסיגריות. ה-FDA אישר את הבקשה של פיליפ מוריס למוצר טבק לפני שיווק ולהתחיל למכור את אייקוס בארצות הברית ב-30 באפריל 2019 והמותג הושק רשמית באוקטובר 2019.
ב-7 ביולי 2020 מנהל המזון והתרופות האמריקאי נתן ל-פיליפ מוריס אישור להצהיר על "חשיפה מופחתת" בחומרים השיווקיים שלה, בשל העובדה שמערכת חימום הטבק של אייקוס עמדה בדרישות של מוצר טבק בעל סיכון מופחת. זו הסדרה השנייה של מוצרים שאושרו לאחר שהחברה השוודית Swedish Match קיבלה אישור עבור המוצר סנוס. מנהל המזון והתרופות האמריקאי ציין באופן מפורש שאין לראות במוצר כ"בטוח או כמוצר שקיבל את אישור ה-FDA". בנוסף, המנהל "קבע כי ההוכחה אינה מספיקה דיה לתמיכה בהוצאת צו שינוי סיכון נכון לעתה".
טכנולוגיה
בין השנים 2009 ל-2017, למעלה מ-1,900 פטנטים שקשורים ב-אייקוס הוגשו על ידי פיליפ מוריס. על פי Fortune, החברה תרמה להפיכתם של "התקני עישון אלקטרוניים" לקטגוריה השנייה מבחינת קצב הגידול בטכנולוגיות חדשות לשנת 2020.
ייצור
יחידות הטבק לחימום מיוצרות במספר ארצות, בעיקר באירופה. המפעל ממוקם בניושטל שבשוויץ, ליד מרכז המו"פ של פיליפ מוריס. המפעל הראשי לייצור יחידות הטבק לחימום נמצא בקרספלנו שבאיטליה. פיליפ מוריס השקיעה מיליארד אירו בהקמת המפעל, כאשר ההשקעה הראשונית בסך 500 מיליון אירו הוכרזה בשנת 2014 והשקעה שנייה הוכרזה בשנת 2017. בשנת 2017, פיליפ מוריס השקיעה 300 מיליון אירו בהסבת מפעל הסיגריות למפעל לייצור יחידות טבק עבור אייקוס באספרופירקוס, שביוון. מהלך דומה בוצע גם באוטופן שברומניה, להסבת מפעל הסיגריות לייצור מוצרים נטולי עישון בהשקעה של 490 מיליון אירו. השקעה נוספת בסך 320 מיליון אירו במתקן לייצור HEETS הוכרזה בדרזדן, שבגרמניה ב-2017, אך השקעה זו לא התממשה בשלב מאוחר יותר. באסיה, פיליפ מוריס מחזיקה גם מפעל בינגסן שבדרום קוריאה, מתקן שנבנה בין השנים 2017 ל-2019 בהשקעה של 420 מיליון דולר.
התקני חימום טבק
אייקוס 2.2 היה ההתקן הראשון שהושק באופן מסחרי בשם המותג.
מוצרים הנמכרים ברישיון
היצרנית הקוריאנית KT&G ו-פיליפ מוריס חתמו בינואר 2020 על הסכם לשיתוף פעולה גלובלי לצורך קידום המסחור של מותג Lil השייך ל-KT&G מחוץ לקוריאה ותחת המותג אייקוס.
על פי טענת פיליפ מוריס, אייקוס מפחית את כמות הפסולת ואת פליטות הפחמימנים בהשוואה לסיגריה, והחברה מציגה את המוצר כחלק מיוזמת הקיימות שלה. בנוסף, החברה מקדמת את עצמה כגוף הפעיל בכלכלה המעגלית על ידי הטענה שניתן למחזר את מכשירי אייקוס על ידי החזרתם למרכזי הייצור.
הטענות הללו הופרכו על ידי המרכז הציבורי לחוקי הבריאות שבסנט פול, מינסוטה, משום שהשימוש ב-HeatSticks גורם להפקת פסולת בכמות דומה לזו של בדלי סיגריות רגילות. בנוסף, "מוצרים חדשים כגון סיגריות אלקטרוניות או מוצרי סיגריות מחוממות כגון אייקוס יגדילו את ההיקף הכולל של אשפה אלקטרונית. ככל הנראה לא ניתן יהיה ליצור סיגריה אלקטרונית ללא סוללה, נוזל רעיל, מתכות וחלקי פלסטיק הבנויים אל תוך התקנים קטנים, ולא ניתן יהיה למחזר או לסלק את החלקים בצורה הולמת".
שיווק
בשנת 2021, מכשירי אייקוס היו זמינים בכ-70 ארצות. ביניהן ארצות הברית, קנדה, בלרוס, מולדובה, גרוזיה, ישראל, שוודיה, דרום קוריאה וכן פורטוגל בחרו לנקוט בגישה ספציפית לפיקוח על מכירתם של מוצרי טבק לחימום/אייקוס. בקנדה ובישראל, אריזת מכשירי אייקוס מכוסה כולה במסרי אזהרה. בארצות הברית מנהל המזון והתרופות (FDA) התיר ל-פיליפ מוריס להוסיף הצהרה מסחרית על "חשיפה מופחתת", זאת מתוך ההנחה כי מעבר מעישון סיגריות לשימוש ב-אייקוס בלבד מפחית את החשיפה לכימיקלים מזיקים, אך דחתה את בקשת החברה להצהיר על כך שהמעבר מסיגריות ל - אייקוס מפחית את הסיכון של המשתמש ללקות במחלות.
שיווק ישיר
פעמים רבות השם תואר על ידי אנשים שאימצו את המוצר בשלב מוקדם כשם נרדף ל" גמילה מעישון רגיל", אך פיליפ מוריס מעולם לא עשתה בכך שימוש לתיאור אייקוס או לשיווק המוצר, ודחתה פרשנות זו על בסיס קבוע.
פיליפ מוריס מואשמת על בסיס קבוע בהתעלמות מחוקים שאוסרים על קידום טבק על ידי הטענה כי אייקוס הוא התקן טכנולוגי ולא מוצר טבק. קנדה עדכנה את חוקי הטבק שלה וכעת מוצרי הטבק לחימום מופיעים באופן ברור ברשימת מוצרי הטבק המפוקחים, מה שאילץ את פיליפ מוריס לשנות את אריזת מוצרי אייקוס. בצרפת דווח כי פיליפ מוריס מקדמת את ההתקנים מתוצרתה במסיבות פרטיות, ואנשי מכירות מציעים לעיתים משקאות אלכוהוליים ללקוחות שמתעניינים במוצר.
על פי הטענה, פיליפ מוריס יצאה גם בכמה קמפיינים שיווקיים אשר מזכירים את אייקוס באופן ישיר, תוך הצגת המוצר כחלופה "נטולת עשן" ובעלת "סיכון מופחת" ותוך עידוד צרכנים להיגמל מעישון או לעבור ל-אייקוס. גישה שיווקית זו זכתה לביקורת נוקבת. סקירה קריטית של דוחות אותם הגישה פיליפ מוריס ל-FDA במטרה לתמוך בבקשתה מעלה טענות כי "ייתכן שצרכנים אינם מבינים מה המשמעות של 'מעבר מלא' [וכן] סביר שהם אינם מבינים את הטענות הלא מבוססות בנוגע לסיכון מופחת". עם זאת, ה-FDA אישר את צו החשיפה ואישר כי צרכנים בגירים הבינו כהלכה את המסר שאושר.
שיווק ממוקד לצעירים
בשנת 2019, סוכנות רויטרס דיווחה כי פיליפ מוריס גייסה משפיעים ברשתות החברתיות במספר ארצות והפכה אותם ל"שגרירי" המותג לצורך קידום ושיווק מוצרי אייקוס לקהל צעיר. פיליפ מוריס הגיבה לדיווח ומסרה כי תחדל מלהשתמש במשפיעים. לדברי מתיו מאירס, נשיא הקמפיין לילדים שאינם משתמשים בטבק (Campaign for Tobacco-Free Kids), החברה "משנה את התנהלותה רק כאשר היא נתפסת על חם".
בנוסף, בשנת 2020 דוח שעסק באסטרטגיית החדירה של אייקוס באוסטרליה ציין כי "פיליפ מוריס יצאה בקמפיין לוביסטי מסיבי המתמקד בשלטונות אוסטרליה, במטרה להפוך מוצרי טבק לחימום לחוקיים תוך שהיא מתכננת במקביל למכור את אייקוס באתרים פופולריים בקרב מבוגרים צעירים כגון בארים, מועדונים ופאבים כאשר הצעתה לשינוי החוק תתקבל".
ביקורת וסתירות
בדצמבר 2017, סוכנות רויטרס פרסמה מסמכים ועדויות של עובדים לשעבר הטוענים לאי סדרים בניסויים הקליניים אותם ערכה פיליפ מוריס לצורך קבלת אישור למוצר אייקוס ממנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA). על פי ממצאי החקירה, פיליפ מוריס השקיעה מאמצים בחסימה או בהחלשה של ההגבלות אשר הוטלו במסגרת אמנת המסגרת לפיקוח על טבק של ארגון הבריאות העולמי, תוך התנגדות לרעיון לפיו החברה תתמוך בעתיד ללא עשן.
מספר מחקרים חיצוניים בנושא הרעילות העלו ממצאים אשר פעמים רבות סתרו את ממצאי פיליפ מוריס. פרופסור מטעם UCSF, סטנטון גלנץ, הסיק כי במונחי גרימת נזק "אייקוס אינו שונה באופן ניכר מסיגריות רגילות". סקירה שיטתית של הספרות המדעית הזמינה, אשר נערכה בשנת 2020, העלתה כי קיימים נתונים מעטים למדי בנוגע להשפעות אייקוס על בריאות המעשן וכן ישנה המלצה למחקר נוסף.
באוקטובר 2018, קרן הסרטן הבלגית פרסמה ייעוץ בנוגע ל-אייקוס, בהתבסס על מחקרים עצמאיים קודמים שפורסמו בנושא. הקרן טענה כי "אייקוס אינו פתרון" לגמילה מעישון." כמו כן הוצהר כי "''המיצוב של ענקית הטבק בשוק חדשני זה נעשה במטרה לפצות על ההפסדים הכספיים שנובעים מירידה במכירת סיגריות (...). משום כך, תעשיית הטבק בודקת פתרונות במטרה להמשיך ולהפיק רווחים ולשמר צרכנים התלויים בה''."
על פי הממצאים באתר TobaccoTactics של אוניברסיטת באת', "ישנן ראיות מעטות לכך ש-אייקוס יעיל ככלי לגמילה [מסיגריות] ברמה האינדיבידואלית או ברמת האוכלוסייה". על פי נתוני המוסד הלאומי ההולנדי לבריאות הציבור והסביבה, אייקוס "מזיק לבריאות, אך ככל הנראה פחות מזיק מאשר עישון סיגריות טבק".
בספטמבר 2021, ועדת המסחר הבינלאומית האמריקאית קבעה כי על פיליפ מוריס ושותפתה המסחרית אלטריה לחדול ממכירה ומייבוא של אייקוס לארצות הברית בשל פטנט שהוגש על ידי R.J. Reynolds. ועדת המסחר הבינלאומית של ארצות הברית מצאה כי חלופת הסיגריות הפרה שני פטנטים השייכים ל-Reynolds. פיליפ מוריס הכריזה על כוונתה לערער על החלטת גוף המסחר.
אליזבת בלקאדר
אליזבת בלקאדר, באנגלית: Elizabeth Blackadder (24 בספטמבר 1931 - 23 באוגוסט 2021) הייתה ציירת ויוצרת הדפסים סקוטית. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הסקוטית המלכותית ולאקדמיה המלכותית.
שנים מוקדמות
בלקאדר ביתם השלישית של תומאס וויולט איזבלה בלקאדר. ויולט בלקאדר דאגה שאליזבת תפיק תועלת מסדרה של הזדמנויות חינוכיות מגוונות, והייתה נחושה לחסוך מבתה את המאבקים שעברה, ושכנעה את אביה לתמוך בהכשרתה של אליזבת כמורה למדעי הבית. אביה של בלקאדר מת כשהייתה בת 10. אמה נפטרה, בת 89, ב-1984.
היא בילתה חלק ניכר מילדותה לבדה, בין השאר בגלל צורך עז לקריאה. במהלך שנות העשרה שלה בלקאדר החלה ללקט פרחים מקומיים, וליבש את הדגימות על ידי לחיצה וכתיבת שמותיהם הלטיניים המלאים, איסוף שעתיד היה לצוץ מאוחר יותר בציורי הצמחים והפרחים שלה.
חינוך
היא הייתה תלמידה בתיכון פלקירק, ותרמה לבית הספר את אחד מציוריה לרגל חגיגות המאה שלו בשנת 1986. בלקאדר זכרה את ההנאה שהפיקה במיוחד משיעורי האמנות שלה, אבל גם נהנתה לנתח ולצייר צמחים במסגרת מחקרים בוטניים. היא בילתה את רוב שנתה השישית בחדר האמנות של בית הספר.
היא הגיעה לאדינבורו בספטמבר 1949 כדי להתחיל בתואר באמנות וסיימה בהצטיינות ב-1954. בלקאדר למדה אמנות ביזנטית מוקדמת בזמן לימודיה באוניברסיטה, ואחת ההשפעות המתמשכות ביותר על עבודתה הייתה של המורה והצייר הפורה שלה ויליאם גיליס. בתקופת התואר השני, היא פגשה את האמן הסקוטי ג'ון יוסטון שעתיד להפוך מאוחר יותר לבעלה.
השנה החמישית והאחרונה לתואר האמנות של בלקאדדר במכללת אדינבורו לאמנות, היא חקרה במהלך השנה לצורך עבודת הגמר שלה את עבודת ויליאם מקטאגרט. היא סיימה את לימודיה בשנת 1954 עם תואר מהשורה הראשונה וזכתה למלגת נסיעות של קרנגי על ידי האקדמיה המלכותית הסקוטית ובמלגת אנדרו גרנט לתואר שני מטעם מכללת אדינבורו לאמנות.
קריירה
בשנת 1954, בלקאדר ניצלה את מלגת קרנגי לנסיעה של שלושה חודשים דרך יוגוסלביה, יוון ואיטליה, שם התמקדה באמנות קלאסית וביזנטית. בשנת 1962 הוענק לציור שלה, "טבע דומם לבן" פרס גורטרי על העבודה הטובה ביותר של אמן צעיר באקדמיה המלכותית הסקוטית.
במהלך שנות ה-60 היא פיתחה את תחומי העניין שלה בטבע דומם תוך שהיא ממשיכה באהבתה לנוף על ידי ציור נופים בצרפת, ספרד, פורטוגל וסקוטלנד ורכשה מוניטין הולך וגדל בזכות ציורי הפרחים שלה, "פרחים על בד אינדיאני" הם דוגמה בולטת. במהלך מסעותיה לצרפת היא נעשתה מודעת יותר לאמן אנרי מאטיס ובשל השפעתו היא בסופו של דבר הבהירה את הצבעים שלה.
בשנות ה-80 היא ביקרה ביפן במספר הזדמנויות ורבים מציוריה באותה תקופה הראו את השפעתם של ביקורים אלו. התעניינותה של בלקאדר בטכניקות ובנושא המזרח הרחוק התממשו בסדרה של ציורי שמן וצבעי מים מרהיבים שהוצגו בגלריה מרקורי ב-1991. הרצון שלה להימנע מהחיוניות הטכנית של טוקיו לקח את בלקאדר לגני הזן של קיוטו; במובנים רבים, עבודתה מתארת את עקרונות הזן המעניקים חשיבות עליונה לרעיון החלל הריק. בלקאדר נסעה גם לארצות הברית. מזכרות ממסעותיה יופיעו ברבים מציוריה.
בלקאדר החלה לעבוד ב-Glasgow Print Studio ב-1985, לאחר שהוזמנה לעשות שם הדפסים. היא עבדה עם יצרני דפוס מאותה תקופה ועד 2014, ועבדה בעיקר כדי לייצר תחריטים ודפוס מסך עם כמה ליטוגרפיות וחיתוכי עץ. הנושאים שלה נשלטים על ידי חתולים ופרחים אך כללו גם תמונות מטיולים באירופה וביפן.
משפחה
ב-1956 נישאה לצייר ג'ון יוסטון. בני הזוג התגוררו בוילה גדולה ברובע גראנג' שבאדינבורו, בה המשיכה להתגורר עד מותה ב-2021 ג'ון יוסטון מת ב-2008).
בלקאדר מתה ב-23 באוגוסט 2021, בגיל 89.
שמואל ילוב
הרב שמואל ילוב (לעיתים 'יאלוב, ובמקורו: יאלאוועצקי) (ה'תרנ"ג, 1892 - י"א באלול ה'תשל"ד, 29 באוגוסט 1974) היה רבה של סירקיוז שבניו יורק למעלה מחמישים שנה, מחבר תורני, וראש תנועת המזרחי בעיר.
ביוגרפיה
בשנת ה'תרע"ג היגר לאמריקה. נשא לאישה את אסתר, ביתו של הרב ישעיהו הכהן מרקוס, שהיה רבן של שיקגו, ריטשמאנד, ובוסטון וממייסדי אגודת הרבנים דאמריקה.
בשנת ה'תרע"ח התקבל כרב באנסוניה, קוניטיקט, ובאותה שנה השתתף כציר בוועידת המזרחי החמישית. ולאחר שנה התמנה לכהן כרב בית המדרש הגדול בסירקיוז, תפקיד השווה ערך לרב העיר סירקיוז, שהיא העיר החמישית בגודלה בניו יורק. חלק ממשפחתו נספתה בשואה. במהלך שנותיו כרב העיר כיהן במשך שלוש עשרה שנה כרב צבאי בצבא ארצות הברית, ולאחר מכן כרב של כמה בתי חולים באזור.
הרב ילוב נפטר ב-29 באוגוסט 1974, בגיל 81. מודעת הספד המתארת את גאונתו למדנותו, קשריו עם גדולי ישראל, ומידת קירוב הרחוקים שנהג בה, התפרסמה בעיתון 'שערים', של פועלי אגודת ישראל.
אורחותיו
הרב ילוב היה מרבה לארח וללמוד יחד עם סטודנטים ואקדמאים מהאוניברסיטאות באזור, ועמד בקשרים טובים עימם.
בשבתו בסירקיוז עסק בנושא הגיור: בשנת תרפ"א פרסם בכתב העת התבונה (קובנה) שאלה האם הוא רשאי לגייר בנות זוג של יהודים, אף על פי שיהודים אלו לא שומרים שבת, ונראה שגם נשותיהם לא ישמרו לאחר הגיור, וקיבל תשובות מהרב בן ציון נטלוביץ' הרב יחזקאל אברמסקי והרב שלמה נתן קוטלר שהתירו. כמו כן, בתשכ"ב שאל את הרב משה פיינשטיין האם מותר לגיורת להישאר בקשר עם הוריה הנכרים והרב פיינשטיין ענה שחובה עליה לעשות כן, אולם תזהר לא לאכול מאכלות אסורות או להכשל בעברות אחרות בעת הביקורים. עוד כתב בספר שלמי שמואל (עמוד קלו) שגר אינו יכול לשבת כדיין בבית דין לגיור, כיון שבית הדין מייצג את כלל ישראל בקבלת המתגייר לברית ישראל, ולכן רק יהודי מלידה יכול לעשות זאת.
יחסי אתיופיה–מצרים
יחסי אתיופיה–מצרים הם היחסים דו-צדדיים בין ממשלות רפובליקת מצרים הערבית לבין ממשלות הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה. שתי המדינות יצרו קשרים דיפלומטיים בשנת 1927 והיחסים הם הוותיקים ביותר ביבשת אפריקה ובין הוותיקים בעולם. שתיהן חברות ביוזמת אגן הנילוס וחולקות יחסים בעלי אופי מיוחד בשל תפקידן המכריע בסוגיות חיוניות כמו תיק המים של הנילוס והאינטרס המשותף לקיום ביטחון באזור קרן אפריקה על ידי מאבק בטרור ובפיראטיות.
היסטוריה
הקשר הראשון בין שתי המדינות נמשך לפני כמעט שבעת אלפים שנה כאשר המצרים הקדמונים פתחו במסע המתועד המוקדם ביותר שלהם לארץ פונט תחת סחו רע של השושלת החמישית, אף כי ישנם ממצאי זהב פונטי במצרים שמתוארכים לתקופות מוקדמות עוד יותר בתקופת שלטונו של המלך ח'ופו של השושלת הרביעית. מצרים קדומים כינו את המקום הזה טא-נטר (ארץ האלים) וראו בו ארץ מסתורית ובלתי ידועה עם הון רב. לעיתים קרובות הם עסקו במסעות סחר עם שותפיהם בפונט, שם רכשו זהב, קטורת, הובנה, שנהב, עבדים, חיות אקזוטיות ועורות.
בעשור האחרון מתפתח סכסוך בין מצרים לאתיופיה עקב בניית סכר הרנסאנס.
קשרי דת
לדת תפקיד מכריע בקירוב שתי המדינות מכיוון שהכנסייה האורתודוקסית האתיופי הייתה תחת הנהלת הכנסייה האורתודוקסית הקופטית מעת קבלת הנצרות במאה הרביעית עד שנת 1959 נשלחו נזירים קופטים לעמוד בראש הכנסייה הנוצרית,  אז לבקשת היילה סלאסי  מונה לה פטריארך משלה על ידי האפיפיור האורתודוקסי הקופטי של אלכסנדריה והפטריארך של כל אפריקה, קירילוס הרביעי.
מוסלמים באתיופיה גם מחוברים באופן הדוק למוסד אל-אזהר בקהיר.
עם זאת מצרים תמיד השתמשה במוסדות אלה כדי להשפיע על אתיופיה ולהסית את המוסלמים נגד הרוב הנוצרי למשל הראשונים שפתחו במרד נגד אתיופיה במה שהיה בזמנו מחוז אריתריאה בעידודה של מצרים ומדינות ערב אחרות, היו חברי החזית לשחרור אריתריאה (elf ,המכונה גם ג׳בהא) וטענו ש״אריתריאה ערבית״ היו ברובם יוצאי מוסד אל-זהאר כתוצאה מהמרד אתיופיה נותקה מהים האדום.
קשרים כלכליים
בשנת 1905 סייע הבנק הלאומי של מצרים להקים את הבנק הראשון אי פעם באתיופיה, בנק אביסיניה שפעל כשלוחה שלו. הוא קיבל מונופול של 50 שנה והיה הסוכן הפיסקלי של ממשלת אתיופיה וכן המנפיק היחיד. השטרות והיה אחראי על גביית פיקדונות ומתן הלוואות וכן על סחר בזהב וכסף, אגירת סחורות בסיסיות והשקעות. במובן מסוים, הוא פעל כבנק מרכזי ובנק מסחרי עד 1930, אז הוא הועבר לממשלת אתיופיה אחרי עלייתו של היילה סלאסי לשלטון. הוא לא היה יכול לקבל את העובדה שהבנק המנפיק במדינה נמצא בבעלות זרה. בנק חדש שהיה תחת שליטת הממשלה, בנק אתיופיה, הוקם בשנת 1931 ושמר על ההנהלה וכמעט כל אנשי הצוות, הנכסים והלקוחות של הבנק הישן עד לפלישה האיטלקית לאתיופיה בשנת 1936 כשהוא חוסל.
כיום קיימים באתיופיה מעל 72 פרויקטים של השקעות מצריות בתחומי החקלאות, ייצור בעלי החיים, התעשייה, התיירות והנדל"ן. פרויקט נוסף המיושם הוא אזור תעשייה מצרי בעיר אדמה, כ-90 ק"מ מהבירה אדיס אבבה. כמו כן, חברת הקבלנים הערבית פתחה משרד במדינה.
המחלוקת על מי הנילוס
היחסים בין מצרים לאתיופיה הידרדרו לאחרונה, מה שניכר בחילוקי הדעות בין המדינות במעלה הזרם במורד הזרם של אגן הנילוס, שכן אתיופיה הובילה ועודדה את המדינות במעלה הזרם לחתום על הסכם לחלוקה מחודשת של מי הנילוס, למרות התנגדויות מצרים וסודאן.
בנובמבר 2010 האשים ראש ממשלת אתיופיה, מלס זנאווי, את מצרים בפעולה צבאית נגד מדינתו בגלל הסכסוך על מימי הנילוס, ותמיכה בקבוצות מורדים נגד המשטר באדיס אבבה. הטענה הדהימה את קהיר, אשר טענה בתגוביה שהאשמות אלה מופרכות.
זנאווי אמר לסוכנות הידיעות רויטרס כי מצרים אינה יכולה לנצח במלחמה עם אתיופיה על מי נהר הנילוס, וכי היא תומכת בקבוצות המורדים בניסיון לערער את יציבותה של המדינה. הוא הוסיף: "אני לא חושש שהמצרים יפלשו לפתע לאתיופיה. איש שניסה זאת לפני כן לא ידע לספר את תוצאות פעולתו, ואני לא חושב שהמצרים יהיו שונים מאלה שקדמו להם, ואני חושב שהם יודעים זאת". זנאווי הוסיף: "הגיע הזמן שהמצרים יחליטו אם הם רוצים לחיות ב או ב".
מנגד, מצרים הביעה את הפתעתה ואת צערה על הצהרות אלה, ודובר משרד החוץ המצרי, חוסאם זכי, אמר בהצהרה כי מה שמפתיע הוא הדיבור של זנאווי על עימות צבאי בין שתי המדינות סביב המים. הוא הוסיף כי ההאשמות הכלולות בהצהרותיו של זנאווי בנוגע לניצול מצרים של קבוצות המורדים נגד המשטר השולט באתיופיה הן האשמות שווא, והדגישו את נכונותה של מצרים להגיע למשטר באדיס אבבה כדי לספק את האווירה המתאימה המונעת מכל צד להרוויח מהנוכחות של הקבוצות האלה. זכי הביע את צערו של מדינתו כי כמה מדינות – בראשות אתיופיה – צפו את תוצאות הדיאלוג על ידי חתימה על טיוטת הסכם המסגרת המלא, לפני שהגיעה להסכמה הרצויה על שיתוף במי הנילוס.
שר החוץ המצרי אחמד אבו אל-רייט, מצדו, במהלך ביקורו באבו דאבי, הביע את הפתעתו מהשפה בה נהג זנאווי באומרו כי מצרים אינה מחפשת מלחמה, ולא תהיה מלחמה.
תשע מדינות אגן הנילוס, כולל מצרים ואתיופיה, מנהלות שיחות כבר יותר מעשר שנים ליישוב סכסוכים בנוגע לחלוקת מי הנילוס, מכיוון שחלק מהמדינות מאמינות שהיו נתונים לאי הוגנות בהסכם קודם שנחתם ב-1929. אך במאי 2010 חתמו אתיופיה, אוגנדה, טנזניה, רואנדה וקניה על הסכם חדש, הסותר את ההסכם הקודם על מימי הנילוס. המדינות החותמות העניקו לשאר מדינות אגן הנילוס – מצרים, סודאן, בורונדי והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – שנה להצטרף להסכם, אך מדינות אלה היו חלוקות בשל חילוקי דעות מאחורי הקלעים מאז החתימה.
על פי הסכם 1929, מצרים – שתעמוד בפני מחסור במים עד 2017 – תקבל 55.5 מיליארד קוב מדי שנה, המהווה את חלק הארי של 84 מיליארד מטרים מעוקבים של מים הזורמים לנילוס, ואתיופיה מייצגת מקור של כ-85% ממי הנילוס. אתיופיה הקימה חמישה סכרים ענקיים בעשור האחרון והחלה בבניית מתקן אנרגיה מימית חדש בעלות של 1.4 מיליארד דולר.
ב-3 במאי 2011 הודיע זנאווי על דחיית הצגת הסכם המסגרת על מימי הנילוס לפרלמנט בארצו, עד שנשיא חדש ייבחר במצרים. במהלך פגישתו עם המשלחת העממית המצרית, אמר זנאווי כי הוא מסכים להקים ועדת מומחים מצרית-אתיופית שתבטיח שסכר המילניום הגדול לא ישפיע על חלקה של מצרים במי הנילוס, ואם יוכח כמזיק, נשנה העיצוב. הוא הוסיף כי הנשיא לשעבר חוסני מובארק נהג לטפל בתיק המים בצורה ביטחונית, והוא הפקיד את ניהול העניין הזה בידי השר עומר סולימאן, שנהג להתמודד עם מדינות האגן בדרך של "דיקטציות" ולא התייעצויות.
כריס קוביק
כריס קוביק (באנגלית: Kris Kovick; 10 בספטמבר 1951 – 26 באוקטובר 2001) הייתה סופרת, קריקטוריסטית, פעילה לזכויות נשים וזכויות להט"ב ומוציאה לאור מקליפורניה.
ביוגרפיה
קוביק נולדה בפרזנו שבקליפורניה, ארצות הברית, ובילתה שם את שנות ילדותה. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון עברה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה. לאחר שסיימה בהצלחה את לימודיה שם באמצע שנות השבעים עברה לעיר סיאטל למשך חמש שנים, ובשנת 1980 עברה לסן פרנסיסקו. בסן פרנסיסקו עבדה כצורבת וסורקת ראשית בבית דפוס מקומי - ובכך הייתה לאישה הראשונה שהפכה לחברה רשמית באיגוד הוצאה לאור בצפון מערב האוקיינוס השקט.
במהלך עבודתה בבית הדפוס, החלה קוביק לצייר ולפרסם קריקטורות ורצועות קומיקס, רובן פמיניסטיות ולסביות. בשנת 1991 פרסמה את ספרה הראשון, שאוגד מספר קריקטורות עם מאמרים שכתבה בנושאי זכויות האישה והלהט"ב, ונקרא "מה שאני אוהבת בפוליטיקה לסבית הוא להתווכח עם אנשים שאני מסכימה איתם" (What I Love About Lesbian Politics Is Arguing With" People I Agree With"). מעט אחר כן החלה לקבל הזמנות להשתתף באנתולוגיות קומיקס שונות, והקריקטורות שלה הופיעו בספרים כגון "גליבקוויפס: מילים מצחיקות מאת נשים מצחיקות" ("Glibquips: Funny Words by Funny Women"), ובכתבי עת להט"ביים שונים כמו 'OUT/LOOK', 'סן פרנסיסקו ביי טיימס' ו'גייז קומיקס'. במהלך הקריירה שלה התחברה קוביק עם קריקטוריסטיות וסופרות נוספות שאיתן שיתפה פעולה מאוחר יותר, כמו סוזי ברייט ואליסון בקדל, אשר הנציחה אותה בקריקטורה שפרסמה בשנת 2008.
קוביק נודעה לא רק כסופרת, אלא גם כבדרנית. מדי שבוע הופיעה קוביק בבית הקפה "המזוקן" שבסן פרנסיסקו, ונהגה לספר סיפורים, שירים או בדיחות. באחת הפעמים אף קיימה חתונה מבוימת הומוריסטית בין שתי זמרות ידועות.
לקראת סוף חייה, בסוף שנות התשעים הצטרפה קוביק לקבוצת "סיסטר ספיט" שכללה סופרות ידועות נוספות. בשנת 2000 הקימה קבוצת קריאה במרכז ג'ון סימס לאמנויות הבמה, שנקראה "סן פרנסיסקו בגלות".
קוביק נפטרה בשנת 2001, בגיל 50, לאחר מאבק של שמונה שנים בסרטן השד.
בשנת 2005 הייתה קוביק מושא סרטו התיעודי הקצר של הבמאי סילאס האוורד בשם "מה שאני אוהבת בנוגע למוות" ("What I Love About Dying"), שהוקרן בפסטיבל סאנדנס.
עצת יתרו
עצת יתרו הייתה הצעה למערכת משפטית היררכית שהציג יתרו בפני משה, מנהיגם של בני ישראל במדבר. לפני עצתו של יתרו, משה היה השופט היחיד של בני ישראל, בעוד מערכת המשפט שהציע יתרו והתקבלה בברכה, כללה שופטים רבים ברמות שונות, שבראשם עמד משה כשופט העליון של בני ישראל.
רקע
לפני הגעת יתרו לעם ישראל, משה ישב ושפט את העם בצורה פשוטה: משה ישב ולפניו עמדו עם ישראל, כך בכל יום, חלק מהעם פנו לדרישה בנושאים תורניים, לשאלות ברוח הקודש, ולדיונים בנושאים ממוניים.
החסרונות בשיטת השפיטה הזו היו רבים. היא הטילה עומס גדול על העם ומשה, ולפיכך לא הייתה יעילה מבחינת הטיפול בצורכי העם; מעמדו של משה נפגע מפני שהוא נתפס טועה במקרים שבהם נראית פסיקה לא נכונה, וכך מנהיגותו נפגמה בשל חוסר הבידול שלו עם העם.
מערכת שיטור הייתה קיימת עוד לפני יתרו.
הצעת יתרו למערכת היררכית
יתרו הציע למשה להעמיד מערכת של שופטים שתהיה מדורגת בצורה של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים ושרי עשרות, שרי אלפים אחראים על אלף איש, שרי מאות אחראים על מאה איש וכן הלאה, בכל קבוצה הממונה פונה למי שמעליו בהתאם לקושי השאלה, לפי שיטה זו יש 78,601 שופטים.
הרב אברהם אבן עזרא סבר שזה מספר מוגזם וריבוי שרים הוא דבר מזיק, ולכן טען ששרי האלף הם אנשים שבכל מקרה ממונים על אלף אנשים (מסיבות אחרות) והם מונו לתפקיד זה, כמוהם יש 12 אנשים, וכן הלאה.
הרב יצחק אברבנאל כתב ששרי אלפים נועדו לדיונים העוסקים באלפי שקלים, שרי המאות למאות שקלים, וכן הלאה, עוד פירש שיש דינים שההכרעה בהם מצריכה אלף איש או מאה איש וכן הלאה.
רבי יצחק עראמה כתב שהדגש בהצעת יתרו היה מערכת חוקים שמשה ביקש מה', לפני כן כל דבר משה היה שואל את ה' או פוסק בעצמו לאחר שעצתו התקבלה ה' נתן מערכת חוקים למשה וממנה פסקו השופטים.
הרב יעקב מדן טען שעצתו של יתרו באה בעקבות דיונים משפטיים רבים שהיו בעקבות השלל של מלחמת עמלק, משה לא קיבל את עצתו כי סבר שהצורך בו כשופט הוא לא רק משפטי אלא גם רוחני – הוראה לעם את תורת ה', רק לאחר שנה בקברות התאוה משה התמוטט ומינה מערכת שפיטה והוסיף לה את שבעים הזקנים האחראים על הפן הרוחני.
יתרו התנה את דבריו באישורו של אלוהים,, רשב"ם הבין שכוונת הכתוב היא שאם יהיה ציווי אלוהי לדון אז משה ידון בצורה כזו, אך לא נדרש אישור אלוהי למהלך.
המועמדים לשופטים
יתרו הציע לתפקיד השופטים לדבריו אלו ניתנו פירושים רבים: רש"י פירש שהכוונה עשירים, יראים, נאמנים ושונאים כסף (בהתאמה). אבן עזרא פירש אנשים המוכנים לסבול, יראים, אמיתיים, ושונאי ממון.
רבי חיים בן עטר סבר שארבעת המידות הם כנגד ארבעת סוגי השופטים, שרי האלפים צריכים להיות אנשי חיל, שרי המאה יראי אלוהים, וכן הלאה.
בתיאור ביצוע הצעת יתרו מוזכרים רק אנשי חיל, רמב"ן פירש שאנשי חיל הוא שם כללי לכל המעלות, במדרש נאמר שמשה לא מצא אנשים עם כל המעלות.
תאריך ההצעה
תאריך בואו של יתרו לעם ישראל שנוי במחלוקת, יש שטענו שבא קודם מתן תורה ויש שאמרו שבא לאחר מתן תורה.
הפסוקים מתארים את תאריך ההצעה של יתרו כ"מחרת" ניתנו מספר פירושים לזיהוי יום המחר.
רש"י ורמב"ן כתבו שזה היה למחרת יום כיפור שאחר עלייתו של משה להר סיני כלומר הזמן הפנוי הראשון שהיה, וזה היה מספר חודשים לאחר בואו לעם ישראל, אבן עזרא סבר שזה יום אחר בואו לעם ישראל, כלומר למחרת כפשוטו ולפי סדר הפסוקים.
רבי יצחק אברבנאל כתב שההצעה הייתה לפני מתן תורה והביצוע היה אחר מתן תורה.
גרסת ספר דברים
בספר דברים נשנתה פרשה זו שוב אך עם שינויים.
בגרסה של ספר דברים משה מספר שאין לו כוח לשפוט את העם, ועל כן הוא חשב על ההצעה לשפוט את העם בצורה של מערכת שפיטה היררכית, והוא מיישם את ההצעה, בכך הוא משמיט את חלקו של יתרו בהצעה, רמב"ן בביאורו לפרשה זו מסביר שמשה לא רצה להזכיר לעם את נישואיו לציפורה או שעצת יתרו התקבלה בשל ציווי האל, או מפני ענוותנותו של יתרו.
לפי ביאורו של הרב יעקב מדן לפרשה זו גרסת ספר דברים מציגה את השלב הסופי ביישום ההצעה שאכן נהגה על ידי משה – הוספת שבעים הזקנים.
העלאת הצורך בחלוקת העומס
יתרו, שהיה אדם מחוץ לעם ישראל הגיע והציע הצעה לשינוי בדרך השפיטה למשה, עצתו לכאורה נראית פשוטה, רבים תמהו למה משה לא חשב על כך לבד, ולמה אף אחד מהעם לא הציע מערכת היררכית כזו.
יש שכתבו שאם משה היה מציע כן זה היה נתפס כהשתמטות, והעם לא הציע כי העריץ את משה. הרב לייב מינצברג כתב שענייני סדר ויופי הם מקצועם של בני יפת ולא של בני שם, הרב יצחק אברבנאל תקף את האומרים שמשה לא הבין בהנהגה מדינית.
לפי פירושו של הרב יעקב מדן לפרשה משה לא קיבל את עצת יתרו בזמנו כי לא היה בה צורך – העומס על משה היה זמני והיה בה חוסר בהנהגה רוחנית, רק לאחר מכן משה התמוטט והקים מערכת שפיטה היררכית והנהגה רוחנית.
בלי עין הרע (אלבום של אדרת)
בלי עין הרע הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אדרת. את האלבום הוציאה בשנת 2001 לאור חברת התקליטים הליקון. זוהי יצירה מוזיקלית המספרת על חייה של אדרת באמצעות שילוב בין פופ אלקטרוני לבין מוטיבים אתניים עם מוזיקה עכשווית.
ביקורות
בפורום GoGay נכתב על ידי מושיקו כי נכללים באלבום מספר רב של להיטים קליטים ומעניינים. אולם הוא ציין כי הפקתם לא טובה, והסביר כי זו הסיבה לחוסר ההצלחה שנחל. בנוסף, טען כי המהלכים השיווקיים שבוצעו כדי לקדם את בלי עין הרע לא ניצלו היטב את הסיקורים התקשורתיים שצברה אדרת כזמרת טרנסג'נדרית ישראלית. השיר "סוף דבר" תואר כ"דאנס משובח".
שיר הנושא מתוך האלבום, "בלי עין הרע", זכה להצלחה מתונה וצולם לו וידאו קליפ נלווה, בבימויו של דודי אוחיון.
ארווין פירוב
גנרל ארווין פירוב (15 במאי 1890 – 1 בפברואר 1982) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פירוב נולד ב-15 במאי 1890 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס פירוב לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-64 (ברנדנבורג ה-8 - פלדמרשל פרידריך קרל, נסיך פרוסיה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה פירוב לדרגת אובר לויטננט, וב-13 במאי 1916 נפצע במהלך הקרבות. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן, ובדצמבר 1917 מונה לקצין מטה במחלקת הרכבות במטכ"ל הקיסרי. על פעולותיו בקרבות קיבל פירוב את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פירוב לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פירוב לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-15. ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-36. ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-105, ב-12 באוקטובר 1937 מונה לראש מטה הקורפוס ה-11, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור.
לאחר המלחמה
בשנת 1947 שוחרר פירוב מהשבי. לאחר שחרורו התגורר בעיר טקלנבורג, עד למותו ב-1 בפברואר 1982.