cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוזה פסיכולוגי
החוזה פסיכולוגי ומחויבות ארגונית
Whitener (2001) חקרה את מרכיב האמון שהוא מרכזי בחוזה הפסיכולוגי ומצאה כי ככל שאמון העובד בהנהלת הארגון רב יותר, כך הקשר בין תפיסתו את התמיכה הארגונית לבין מחויבותו לארגון מתחזקת. בנוסף, מצאה כי ככל שהתנהגות הנהלת הארגון כלפי עובדיה תהייה חיובית כך תפיסת העובדים את התמיכה הארגונית תהייה טובה יותר, כפועל יוצא התנהגותם תהייה חיובית יותר ומחויבותם גבוהה יותר. סמואל (2000) מוסיף כי התנהגות נסוגה, כלומר, חוסר שביעות רצונם של הפרטים בארגון מצורת התנהלות העניינים בו, גורמת להם לסגת מהארגון – להתרחק ואף להתנתק. ביטויה של נסיגה זו יהיה חוסר מחויבות, חוסר הזדהות ואף התנכרות לארגון.
שיטות חדשות לעיצוב החוזה הפסיכולוגי
לאור כל זאת, השינויים בשוק העבודה, כמו גם בתפיסות ובציפיות ההדדיות בין המעסיק למועסק העלו את הצורך במציאת שיטות המתאימות לרוח התקופה בעיצוב חוזה פסיכולוגי חדש. בשינויים המתחוללים במציאות הארגונית של היום, הן מכורח המציאות והן יזומים, על הנהלת הארגון מוטלת האחריות להתחשב בחוזה הפסיכולוגי הקיים בינה לבין עובדיה. מהיבט הארגון עליו לעשות את כל המאמצים להפחית נזקים אישיים של העובדים שעלולים להיגרם בעקבות השינויים.
כריסטיאן ג'יאן
כריסטיאן אטה ג'יאן (באנגלית: Christian Attah Gyan; 2 בנובמבר 1978 – 29 בדצמבר 2021) היה כדורגלן גנאי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
ג'יאן החל את הקריירה המקצוענית שלו בפיינורד מליגת העל ההולנדית, ממנה הושאל פעמיים לאקסלסיור רוטרדם, פעם אחת בליגת המשנה ההולנדית ופעם נוספת בליגת העל ההולנדית.
ב-3 ביוני 2008 חתם ג'יאן בטורון פאלוסאורה מליגת העל הפינית. בחודש ינואר 2009 חתם ג'יאן ברקסהאם מהנשיונל ליג. הוא ערך שתי הופעות במסגרת גביע ה-FA, ושוחרר בתום עונת מבלי לערוך הופעות ליגה. בחודש פברואר 2010 חתם ג'יאן ברובניימן פאלוסאורה מליגת המשנה הפינית, אך עוד באותו החודש נפצע, ושוחרר מהמועדון בחודש יולי מבלי שערך הופעות במדי הקבוצה. הוא סיים את הקריירה בקבוצה החובבנית לאונידס רוטרדם.
קריירה בינלאומית
בסך הכל ערך שמונה הופעות במדי הנבחרת.
מחלתו ומותו
בחודש נובמבר 2021 אובחן ג'יאן עם סרטן סופני. ב-29 בדצמבר 2021 מת ממחלתו בגיל 43.
The Wondrous World of Sonny & Chér
The Wondrous World of Sonny & Chér (בעברית: עולמם המופלא של סוני ושר) הוא אלבום האולפן השני של הצמד סוני ושר. האלבום יצא לאור במאי 1966, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואטקו רקורדס.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-15 במצעד האלבומים הבריטי.
Torna a casa
Torna a casa (בעברית: חזור הביתה) הוא סינגל שהקולט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים רוקי של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ב-28 בספטמבר 2018, והוא נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, Il ballo della vita. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי. הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של מונסקין ב-1 באוקטובר 2018.
פירובט
פִּירוּבָט (באנגלית: Pyruvate) הוא תרכובת אורגנית קטנה בעלת חשיבות עליונה בכל היצורים החיים.
פירובט הוא יון של חומצה פירובית. זוהי חומצת קטו: חומצה קרבוקסילית המכילה, בנוסף לקבוצת הקרבוקסיל (COOH), גם קבוצת קרבוניל (CO). חומצה פירובית מכילה שלושה אטומי פחמן, והיא לפיכך נגזרת של חומצה פרופנואית (CH3CH2COOH). שמה הכימי של חומצה פירובית (לפי IUPAC) הוא 2-חומצה אוקסופרופנואית ונוסחתה הכימית: CH3COCOOH.
פירובט הוא יון שלילי הנוצר כשחומצה פירובית מאבדת אטום מימן בודד: -CH3COCOO. ברוב המקורות מצוין "פירובט" בהקשר של המסלולים שלהלן, אך מקורות מעטים מציינים "חומצה פירובית".
פירובט משתתף כחומר ביניים במסלולים מטבוליים רבים בכל התאים :
הבהלה לזהב (קליפורניה)
הבהלה לזהב בקליפורניה (1848–1855) הייתה בהלה לזהב שהחלה ב-24 בינואר 1848, כאשר נמצא זהב על ידי ג'יימס ו' מרשל בסאטרס מיל בקולומה, קליפורניה. הראשונים ששמעו את המידע על מציאת הזהב היו תושבי אורגון, הוואי ואמריקה הלטינית, והם היו הראשונים שהחלו לזרום למדינה בסוף 1848. בסך הכל, השמועות על הזהב הביאו כ-300,000 איש לקליפורניה מרחבי ארצות הברית ומחוצה לה. כמחציתם הגיעו דרך הים, והשאר הגיעו דרך היבשה, דרך נתיב קליפורניה ונתיב נהר חילה.
בשנות הבהלה הראשונות, המחפשים מצאו זהב בפלגים ובגדות הנהרות באמצעות שיטות פשוטות של סינון העפר על ידי כלים רחבים. שיטות מתוחכמות יותר להפקת הזהב פותחו אחר כך במקום וברחבי העולם. בשיאה, ההתפתחות הטכנולוגית הגיעה לשלב בו היא הצריכה השקעות כספיות ניכרות, וחיפושי הזהב נערכו יותר ויותר על ידי חברות גדולות ופחות על ידי יחידים. הזהב שנמצא היה בשווה ערך כיום למיליארדי דולרים, ואף על פי שעושר מופלג השיגו רק מעטים, רבים הפיקו רווחים נאים מהזהב.
השפעות הבהלה לזהב היו משמעותיות. סן פרנסיסקו גדלה מיישוב קטן של 200 תושבים ב-1846 לעיר מתפתחת במהירות בעלת 36,000 תושבים בשנת 1852. כבישים נסללו, כנסיות ובתי ספר נבנו, וערים רבות נוסדו ברחבי קליפורניה. בשנת 1849 נכתבה חוקה למדינה, נבחרו מושל ובית מחוקקים, וקליפורניה הצטרפה בשנת 1850 כמדינה לארצות הברית כחלק מפשרת 1850.
הבהלה לזהב של קליפורניה הסתיימה ב-1858 כאשר נמצא זהב בקולורדו והחלה בהלת הזהב של קולורדו.
היסטוריה
הבהלה לזהב בקליפורניה החלה בסאטרס מיל, ליד קולומה. ב-24 בינואר 1848, ג'ון מרשל, עובד של החלוץ מסקרמנטו ג'ון סאטר, מצא פיסת מתכת מבריקה כאשר עסק בבניית גלגל מים בנהר האמריקן. מרשל הביא את החתיכה לסאטר, והשניים בחנו אותה. אחרי שהבדיקות שלהם העלו כי מדובר בזהב, סאטר הביע חשש שהדבר יוודע ברבים, והתוכנית שלו לבנות במקום אוטופיה חקלאית תעלה בתוהו כאשר רבים יציפו את האזור בתקווה למצוא זהב, ולכן ביקש ממרשל לשמור את הדבר בסוד. אולם השמועות נפוצו בכל זאת, והן אומתו במרץ 1848 על ידי איש העסקים והמוציא לאור מסן פרנסיסקו, סמואל בראנן. הציטוט המפורסם ביותר הנוגע לבהלה לזהב יצא מפיו של בראנן: הוא ארגן במהירות חנות למכירת אביזרים לחיפושי זהב, ויצא אל הרחוב כשהוא צועק: "זהב! זהב! זהב מנהר האמריקן!".
בזמן זה קליפורניה הייתה חלק ממקסיקו, אך זו כבר ויתרה על שליטתה באזור לטובת ארצות הברית כתוצאה ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
ב-19 באוגוסט 1848, הניו יורק הראלד היה העיתון הגדול הראשון בחוף המזרחי שדיווח על גילוי הזהב. ב-5 בדצמבר 1848, נשיא ארצות הברית ג'יימס פולק אישר את גילוי הזהב בנאום לקונגרס. עד מהרה החלו גלי מהגרים מרחבי העולם, שמאוחר יותר נקראו "הפורטי ניינרס", לשטוף את האזור בקליפורניה שכונה מאז "ארץ הזהב של קליפורניה" או "אמא עורק", על שם עורקי הזהב שיש באזור. כפי שחשש סאטר, הבהלה לזהב הכתה בו: פועליו עזבו אותו לטובת חיפושי הזהב, ופולשים השתלטו על אדמותיו וגנבו את יבוליו ובקרו.
לפני שהבהלה לזהב החלה, סן פרנסיסקו הייתה יישוב קטן. כאשר תושביה שמעו על הגילוי, היא הפכה בתחילה לעיר רפאים כאשר כל תושביה עזבו את ספינותיהם ואת עסקיהם והצטרפו לחיפושים, אך לאחר זמן קצר התהפכה המגמה והיא חוותה התפתחות מהירה כאשר סוחרים ומתיישבים חדשים הגיעו. אוכלוסיית סן פרנסיסקו תפחה מסביבות 1,000 ב-1848 ל-25,000 תושבי קבע בשנת 1850. מחפשי זהב גרו באוהלים, בקתות עץ ותאי סיפון שהוסרו מספינות שננטשו. בכל מקום בו התגלה זהב, מאות כורים התאגדו כדי להקים במקום מחנה ולקבוע את תביעותיהם על השטח. המחנות נשאו שמות כמו "קשוח", "מוכן" ו"עיר תלייה", ובדרך כלל לכל אחד מהם היה מסבאה ובית הימורים.
תומא פיקטי
תומא פיקטי (בצרפתית: Thomas Piketty; נולד ב-7 במאי 1971) הוא כלכלן צרפתי אשר מתמחה במחקר אי-שוויון כלכלי. פיקטי משמש מנהל המחקרים בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה לצד היותו יושב ראש עמית ב-École d'économie de Paris (בית הספר לכלכלה של פריז). ב-2014 יצא לאור ספרו קפיטל במאה ה-21 שנמכר בכ-2.5 מיליון עותקים. ב-2023 יצא תרגום ראשון לעברית מכתביו – ספרו קיצור תולדות השוויון.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
היסטוריה
לא היו דרכים קלות להגיע אל מה שכונה לימים "הבהלה לזהב העולמית הראשונה". הפורטי ניינרס ניצבו בפני קשיים, ורבים מהם מתו בדרך. אלו שהגיעו דרך הים, שכונו "ארגונאוטים", על שם הארגונאוטים מהמיתולוגיה היוונית, היו צריכים לבחור בין מספר דרכים להגעה דרך הים. הפלגה מהחוף המזרחי שהקיפה את אמריקה הדרומית וחזרה צפונה לסן פרנסיסקו ארכה חמישה עד שמונה חודשים, ואורך המסע היה 33,000 ק"מ. אלטרנטיבה מהירה יותר הייתה שיט אל הצד המזרחי של מצר פנמה, מסע של שבוע לרוחב היבשה על גבי ספינות קאנו ופרדות עד לחוף המערבי של פנמה, ואז שיט אל סן פרנסיסקו. הייתה אפשרות גם להגיע בספינה אל החוף המזרחי של מקסיקו ומשם להגיע במסע יבשתי ישירות אל קליפורניה או אל החוף המערבי של מקסיקו ומשם בספינה אל סן פרנסיסקו. רבים מהמהגרים בחרו בדרך היבשה, בה נאלצו לצלוח את ארצות הברית לרוחבה, בעיקר לאורך נתיב קליפורניה. לכל אחת מהדרכים היו סכנות משלה, החל מטביעת הספינות, ועד מחלות כמו טיפואיד וכולרה.
תומא פיקטי
שנותיו הראשונות והשכלה
פיקטי נולד בקומונה קלישי, בפרברים המערביים של פריז. בגיל 18 החל ללמוד כלכלה ומתמטיקה באקול נורמל סופרייר. בגיל 22 הוענק לפיקטי הדוקטורט, כאשר התזה שלו, אותה כתב בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה ובבית הספר לכלכלה של לונדון תחת הנחייתו של רוז'ה גסנרי, עסקה בחלוקה מחדש של עושר.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
היסטוריה
כדי לספק את צורכי המגיעים, הגיעו ספינות נושאות טובין מכל רחבי העולם. רבי החובלים של הספינות גילו כי מלחיהם העדיפו לערוק מן הספינות ולהצטרף אל מחפשי הזהב, ורציפי הנמל של סן פרנסיסקו התמלאו ביער של תרנים, כאשר מאות ספינות ננטשו שם. יזמים מהעיר הפכו את הספינות הנטושות למחסנים, חנויות, מסבאות, מלונות ובאחד המקרים אפילו לכלא. רבות מספינות אלו עברו תהליך של גריטה ושימשו למילוי קרקע כדי לספק את צורכי הבנייה של העיר המתפשטת במהירות.
תומא פיקטי
קריירה
ב-1993, לאחר אישור התזה שלו ובעודו בן 22 שנים בלבד, החל פיקטי ללמד כלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולימד שם עד שנת 1995. בשנה זו הצטרף פיקטי כחוקר ל-Centre national de la recherche scientifique (המרכז הצרפתי למחקר מדעי), ובשנת 2000 התמנה למנהל המחקרים בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
היסטוריה
בתוך כמה שנים נוצר נחשול ניכר, אך עם זאת קטן יותר, של מחפשים בצפון קליפורניה, במיוחד במחוזות סיסקיו, שסטה וטריניטי. מציאת גושי זהב בוואיריקה ב-1851 הביאה אלפי מחפשים לשביל סיסקיו ולמחוזות הצפוניים של קליפורניה. יישובים של תקופת הבהלה לזהב, כמו המחנה הפורטוגזי בנהר הסקרמנטו, קמו ונעלמו תוך זמן קצר. בעיירה ויברוויל על נהר הטריניטי נמצא המקדש הטאואיסטי הקדום ביותר שנמצא בשימוש תמידי מאז ועד היום, שריד לכורים הסיניים שהגיעו למקום והקימו אותו. בעוד שלא קיימות כיום ערי רפאים רבות מתקופת הבהלה לזהב, שרידי העיירה שסטה נשמרו בפארק ההיסטורי של מדינת קליפורניה אשר בצפון המדינה.
תומא פיקטי
קריירה
משלהי 2006 ועד תחילת 2007 שימש פיקטי כמנהל הראשון של École d'économie de Paris, לאחר שבילה שלוש שנים בהקמתו. עם זאת, הוא מיהר לעזוב את משרתו זו, בשל תמיכתו בסגולן רויאל שהתמודדה באותה העת בבחירות לנשיאות צרפת (מה שחייב אותו להתפשר עם חובת הנייטרליות שלו), ובעקבות החלטה שקיבל בעבר, לדבריו. ב-2007 חזר פיקטי ללמד בבית הספר לכלכלה של פריז, שם הוא משמש יושב ראש עמית.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
היסטוריה
זהב נמצא גם בדרום קליפורניה, אך בכמויות קטנות בהרבה. הגילוי הראשון של זהב, צפונית ללוס אנג'לס של ימינו, היה בשנת 1842, שש שנים לפני הגילוי של מרשל שהצית את הבהלה לזהב, כאשר קליפורניה הייתה עדיין חלק ממקסיקו. עם זאת, גילויים ראשוניים אלו, וכן גילויים מאוחרים יותר באזור, לא עוררו עניין רב, והייתה להם השפעה כלכלית מועטת.
בשנת 1850 רוב הזהב שהיה יכול להיאסף בקלות כבר התגלה, ותשומת הלב הופנתה לפיתוח שיטות להפקת זהב ממיקומים מסובכים יותר. משום שהזהב שהיה יכול להיאסף בקלות נעשה נדיר יותר ויותר, האמריקנים החלו להצר את צעדי הזרים שהגיעו לחפש זהב. חקיקה מאותו זמן הטילה על כורים זרים מס מיוחד בסך 12 דולר לחודש (שווה ערך ל-530 דולרים בימינו), וכורים ארגנו תקיפות כנגד זרים, במיוחד ממוצא לטיני וסיני. בנוסף, המספר הגדול של כורים דחק את האינדיאנים אל מחוץ לשטחי המחיה המסורתיים שלהם. כדי להגן על בתיהם ומקור מחייתם, אינדיאנים תקפו לעיתים קרובות את הכורים, מה שהצית תקיפות נגד כנגד הכפרים האינדיאניים, ולעיתים קרובות האינדיאנים נטבחו לאחר שהיו בפיגור גדול מבחינת אמצעי הלחימה שלהם. גם אינדיאנים ששרדו את התקיפות עצמן לא יכלו לשרוד ללא גישה אל מקורות המחיה שלהם והם רעבו למוות. הסופר חואקין מילר תיאר אחת מההתקפות הללו, בספרו "החיים בקרב המודק".
תומא פיקטי
מחקר אודות אי-שוויון כלכלי ארוך טווח
פרויקט מחקר אודות הכנסות גבוהות בצרפת, הוביל להוצאתו לאור של Les hauts revenus en France au XXe (הכנסות גבוהות בצרפת במאה ה-20), אשר התבסס על סקר של סדרות סטטיסטיות המכסות את כל המאה ה-20, אשר נבנה מנתונים אודות שירותים כספיים (בפרט הצהרות מס הכנסה).
סקר על התפתחות אי השוויון בצרפת
עבודתו של פיקטי חשפה שפערי ההשׂתכרות ירדו בצרפת בצורה חדה במהלך המאה ה-20, בעיקר לאחר מלחמת העולם השנייה. ירידה זו נבעה, במידה רבה, מירידה באי השוויון בבעלות על נדל"ן, בזמן שפערי השכר נותרו יציבים. לדברי פיקטי, הקיטון נובע מהצמיחה החזקה בפרוגרסיביות של מס ההכנסה לאחר מלחמת העולם השנייה, מה ששיבש את הדינמיקה של צבירת הנדל"ן, באמצעות הפחתת עודף הכסף הזמין לחיסכון על ידי העשירים ביותר.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
הפורטי ניינרס
השמועות על הזהב נפוצו בתחילה באיטיות. האנשים הראשונים שהגיעו לחפש זהב היו אנשים שגרו בסביבות קליפורניה, או אנשים מעבר לים ששמעו על החדשות מספינות שעגנו בנמלי קליפורניה. הקבוצה הגדולה הראשונה שהגיעה לחפש זהב הייתה כמה אלפים מתושבי אורגון הסמוכה שהגיעו לקליפורניה בנתיב סיסקיו. הבאים בתור היו אנשי הוואי (אז: איי סנדוויץ'), וכן כמה אלפי אנשים מאמריקה הלטינית, בעיקר ממקסיקו השכנה, אך גם מפרו ואפילו מצ'ילה. עד סוף 1848, כ-6,000 אנשים הגיעו דרך הים לקליפורניה, ופחות מ-500 הגיעו מרחבי ארצות הברית דרך היבשה. כמה מה"פורטי אייטרס", כפי שכונו לעיתים (על שם שנת 1848), אספו בכל יום זהב בשווה ערך לאלפי דולרים כיום, ואפילו אנשים ללא ידע בחיפוש זהב יכלו להרוויח ביום שווה ערך לעשר עד חמש עשרה משכורות בחוף המזרחי. אדם יכול היה לעבוד שישה חודשים בשדות הזהב ולשוב אל ביתו עם משכורת של שש שנים. חלק מהבאים הגיעו על מנת להרוויח סכום גדול באופן חד פעמי, אך היו שהגיעו לקליפורניה על מנת להשתקע בה.
תומא פיקטי
סקר על התפתחות אי השוויון בצרפת
פיקטי מתנגד לירידה בנטל הפיסקלי (בכלכלה, הנטל הפיסקלי של הממשלה, המוטל על משלמי המיסים שלה, הוא ההשפעה של המס המוטל על כוח הקנייה של משלמי המיסים) שמתרחשת בצרפת מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, משום שפיקטי מאמין שהדבר יסייע לבנייה מחדש של ההון הגדול הקודם של מעמד בעלי הרנטות (מושג המשמש את פיקטי לתיאור כל מי שצובר עושר משמעותי בצורה פסיבית, בלי לעבוד – מנדל"ן, רכוש, מניות, דיבידנדים וריבית). החלפת מעמד זה, שאינו פעיל כלכלית, ואשר שלט בעבר בהיררכית ההכנסות, באנשים עובדים, הצוברים את הכנסותיהם מעבודה, תוביל לצמצום ממדי אי-השוויון ולגירוי צמיחה כלכלית.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
הפורטי ניינרס
בתחילת 1849 השמועה על מציאת זהב נפוצה בעולם, ומספר עצום של מחפשי זהב וסוחרים הגיעו לקליפורניה מכל רחבי העולם. הקבוצה הגדולה ביותר שהגיעה באותה שנה הייתה עשרות אלפי אמריקנים שהגיעו לקליפורניה בדרכים שונות: רבים מהחוף המזרחי חצו את הרי האפלצ'ים, עברו לספינות נהר בפנסילבניה, לסירות משא בנהר המיזורי, ומשם בכרכרות לכל אורך נתיב קליפורניה. רבים שטו אל פנמה, חצו את מצר היבשה שלה, ומהחוף המערבי שטו בספינות של חברת ספינות הקיטור הפסיפית של הדואר אל סן פרנסיסקו. לאוסטרליה וניו זילנד הגיעה השמועה דרך ספינות שהגיעו אליהן מהוואי, וגם משם הגיעו אלפים לחפש זהב. ממקסיקו השכנה המשיכו לזרום מחפשי זהב, וגם מסין ומיפן החלו להגיע אנשים, אם כי עדיין במספרים צנועים. אירופאיים ששמעו על הזהב, בעיקר מצרפת וכן מגרמניה, איטליה ובריטניה, הגיעו רק בסוף השנה עקב אורכו הרב של המסע שהיה עליהם לעבור.
תומא פיקטי
סקר על התפתחות אי השוויון בצרפת
כשהוא עושה שימוש בסקר סטטיסטי, ניסה פיקטי להראות כי עקומת לאפר, אשר טוענת כי שיעורי מיסוי שוליים גבוהים על הכנסות גבוהות מהווים מבחינת העשירים תמריץ לעבוד פחות, הייתה ככל הנראה זניחה או קטנה במקרה של צרפת.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
הפורטי ניינרס
מעריכים ש-90,000 איש הגיעו לקליפורניה בשנת 1849, כמחציתם דרך הים. מתוכם הרוב (בין 50,000 ל-60,000) היו אזרחי ארצות הברית. עד 1855 הגיעו מכל העולם לקליפורניה כשלוש מאות אלף איש, רובם אמריקנים, אך גם קבוצות גדולות ממקסיקו, סין, בריטניה, אוסטרליה, צרפת ואמריקה הלטינית, וכן קבוצות קטנות של לאומים שונים כגון פיליפינים, בסקים או טורקים. איטלקים שהגיעו לקליפורניה החלו לפתח את תעשיית היין בקליפורניה, כשהם מביאים איתם שיטות לגידול גפנים שישרדו בחורפים הקרים.
תומא פיקטי
עבודה השוואתית
פיקטי ביצע מחקרים השוואתיים אודות אי-שוויון, במדינות נוספות. תוך שיתוף פעולה עם כלכלנים אחרים, במיוחד עמנואל סאז, בנה פיקטי סדרה סטטיסטית המבוססת על שיטה הדומה לזו בה השתמש לצורך מחקריו אודות צרפת. מחקר זה הוביל לדוחות על ההתפתחות של אי השוויון בארצות הברית ועל הדינמיקה הכלכלית בעולם דובר האנגלית ובאירופה היבשתית (זו שאינה כוללת את האי הבריטי). מחקרו מצא, כי לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות שלושה עשורים בהם ירד אי השוויון, בדומה למה שהתרחש באירופה היבשתית, אי השוויון בהכנסות בעולם דובר האנגלית, הלך והתרחב, במהלך שלושים השנים האחרונות.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
הפורטי ניינרס
קבוצה ניכרת בגודלה היו הסינים. עד 1850 הם הגיעו במספרים צנועים של כמה מאות, אך בשנת 1852 היו בקליפורניה כבר עשרים אלף מהגרים מסין. לבושם והופעתם היו בולטים למראה, והדבר גרם לעיתים לעוינות כלפיהם.
נשים רבות הגיעו לקליפורניה, מסיבות שונות: רובן היו נשים שלא רצו להיפרד מבעליהן ועשו יחד איתם את הדרך הקשה לשדות הזהב. כמה מהן היו נשים שהגיעו לבדן, חלקן חיפשו אפשרויות כלכליות, חלקן חיפשו הרפתקאות, והיו אף שהגיעו לשמש כזונות. נשים רבות יצאו לקליפורניה עם בעליהן, אך התאלמנו בדרך או תוך כדי עבודת הכרייה, ופעמים רבות נוצרה עבורן ההזדמנות לשבור את התפקיד המסורתי שנועד עבור נשים בתקופה זו.
זכויות חוקיות
כאשר החלה הבהלה לזהב, קליפורניה הייתה למעשה מקום ללא חוק. כאשר התגלה הזהב בסאטרס מיל, קליפורניה הייתה משפטית חלק ממקסיקו ולמעשה תחת משטר צבאי של צבא ארצות הברית כתוצאה ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו. כאשר נחתם החוזה שסיים את המלחמה, ב-2 בפברואר 1848, קליפורניה נעשתה רכוש של ארצות הברית, אך עדיין לא נחשבה כטריטוריה שלה, והיא קיבלה מעמד של מדינה רק בשנת 1850. בזמן השלטון הצבאי לא הייתה חקיקה אזרחית במקום, ולא היו שם רשות מבצעת או רשות מחוקקת. תושבי המקום צייתו לתערובת של חוקים מקסיקנים, עקרונות אמריקנים ומנהגים אישיים.
חוזה סיום המלחמה חייב את ארצות הברית לכבד את הבעלויות על הקרקעות בשטחים שהועברו ממקסיקו, אך שדות הזהב לא שכנו באזורים אלו, אלא באזורים שהוגדרו "קרקע ציבורית" והיו שייכים לממשלת ארצות הברית. עם זאת, לא היו חוקים הנוגעים לשטחים אלו, ולא היה מנגנון אכיפה ישים.
תומא פיקטי
קיצור תולדות השוויון
ב-2021 פרסם פיקטי את קיצור תולדות השוויון. זהו ספר המתקצר את שני מחקריו הגדולים, קפיטל במאה ה-21 והון ואידאולוגיה, כשקהל היעד העיקרי שלו אינו כלכלנים כי אם האזרח המשכיל והמתעניין. הספר נוקט גישה אופטימית בתיאור ההיסטוריה של התפתחות השוויון בין 1780 ל-2020. ב-2023 יצא לאור התרגום העברי של הספר בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
זכויות חוקיות
מחפשי הזהב נהנו מהערפול ששרר בנוגע לחוקי הקרקע, והזהב היה למעשה חופשי לכל המוצא. שדות הזהב בתחילה לא היו רכוש פרטי, ולכריית הזהב לא נלוו עמלות רישוי או מיסים. הכורים אימצו לעצמם את חוקי הכרייה המקסיקנים: למשל, החוק ניסה לאזן בין זכויות הכורה שהגיע לקרקע ראשון ובין הכורים שהגיעו אחריו. הכורה הראשון היה קובע תביעה על הקרקע, תביעה שהייתה תקפה רק כל עוד הכורה עבד בפועל בקרקע הנתבעת. העיקרון גרם לכך שכורים שמרו על תביעת הקרקע שלהם רק לפרק הזמן שארך להם כדי לקבוע האם הכרייה במקום כדאית, משום שהם לא היו יכולים לתבוע קרקע נוספת כל עוד הם עבדו על הקרקע הנוכחית. הדבר איפשר לכורים שהגיעו מאוחר יותר לקפוץ על הקרקע הננטשת ולנסות בה את מזלם. הדבר גרם לעיתים קרובות למחלוקות בדבר השאלה האם הקרקע אכן ננטשה על ידי הכורה הראשון, מחלוקות שהגיעו לפעמים לכדי אלימות, ולעיתים כורים שימשו כבוררים בסכסוכים אלו. היו מקומות שבהם ריבוי המחפשים גרם להקטנת גודל הקרקע שהייתה יכולה להיות נתבעת.
התפתחויות טכנולוגיות בהפקת זהב
מצע החצץ של קליפורניה היה עשיר בזהב, ולכן מחפשי הזהב הראשונים לא היו צריכים לפתח אמצעים מיוחדים להפקת הזהב, אלא פשוט סיננו את הזהב מן העפר על ידי כלים פשוטים דמויי מחבת במי הנהרות והמעיינות של קליפורניה. עם זאת, הפקת הזהב בשיטה זו לא יכולה הייתה לשמש להפקת כמויות זהב גדולות, וכורים מקצועיים החלו להשתמש בכלים גדולים יותר ומתוחכמים יותר להפקת זהב. במקרים מסוימים היו מסיטים את זרימת הנהר לתעלה צדדית וחופרים בחיפוש אחר זהב בקרקעית הנהר היבשה. מעריכים כי 370 טון זהב נכרו בחמש השנים הראשונות של הבהלה לזהב, שווה ערך כיום לכ-16 מיליארד דולר.
בערך בשנת 1853 עברו הכורים לשלב הבא בהתפתחות הטכנולוגית: כרייה הידראולית. בשיטה זו מזרימים סילון מים בעוצמה רבה אל עבר המדרונות והצוקים שתוחמים את מי הנהרות, המים סוחפים איתם את העפר המתפורר אל עבר תעלות שנחפרו, שם שוקע הזהב בקרקעית התעלה ונאסף אחר כך ביד. מעריכים כי בשיטה זו נאספו 340 טון זהב, בשווי של כ-15 מיליארד דולר כיום. שיטת כרייה זו פותחה אז לראשונה, והיא התפשטה משם למכרות נוספים ברחבי העולם.
שיטה אחרת כונתה "קויוטינג", על שם הקויוט. הכורה היה חופר בור בגדת הנהר בעומק של כעשרה מטרים, ובמקרה שהיה מוצא שם מעט זהב היה ממשיך לחפור תעלות לכל הכיוונים בתקווה למצוא עורק זהב.
תוצר לוואי של שיטות כרייה חדשות אלו היה שכמויות גדולות של חצץ, טין, מתכות כבדות וחומרים מזהמים אחרים נכנסו אל מי הנהרות והמעיינות. באזורים רבים עדיין ניתן לראות את תוצאות הכרייה ההידראולית, והחומרים שחדרו אל האדמה לא מאפשרים לצמחים לשוב ולצמוח באזורים שנחשפו כתוצאה מהכרייה.
גם לאחר שהסתיימה הבהלה לזהב המשיכו העבודות למציאת הזהב. השלב האחרון במציאת זהב חשוף שאינו דורש כרייה היה חיפוש במורד הנהרות אחר זהב שנסחף בזמן הבהלה לזהב. בשנות התשעים המאוחרות של המאה ה-19 השימוש באוניות מחפר נעשה כדאי כלכלית, ומעריכים שכ-620 טון זהב הועלה מקרקעיות הנהרות בשיטה זו, בשווה ערך כיום לכ-28 מיליארד דולר.
גם בימי הבהלה לזהב וגם בזמנים שאחריה, היו כורים שחיפשו זהב על ידי כרייה אל תוך הסלע, בדרך כלל קוורץ, שמכיל את הזהב. הדבר נעשה באמצעות חפירה או פיצוץ של הסלע וחיפוש אחר זהב שנמצא בתוכו, על ידי ריסוק השברים וסינונם מהזהב על ידי שימוש במים זורמים או על ידי שימוש בתגובות הכימיות שהזהב יוצר עם חומרים כמו ארסן או כספית (מה שהוסיף לנזק הסביבתי). בסופו של דבר שיטה זו הייתה השיטה הנפוצה ביותר להפקת זהב.
רווחים
מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מראים כי סוחרים הרוויחו בתקופת הבהלה לזהב הרבה יותר ממה שהרוויחו מחפשי הזהב עצמם. האדם העשיר ביותר בקליפורניה בשנים הראשונות לבהלה לזהב היה איש העסקים והמוציא לאור סמואל בראנן. בראנן היה הראשון שפתח חנויות כלבו בסקרמנטו ובאזורי כריית הזהב. מיד כשהחלה הבהלה לזהב הוא קנה את כל ציוד חיפוש הזהב שהיה בסביבות סן פרנסיסקו ומכר אותו למחפשים ברווח נאה. עם זאת, כמה מחפשי זהב גם כן הצליחו לצאת עם שלל נאה. למשל, קבוצה אחת של כורים הרוויחה בשנת 1848 סכום שווה ערך כיום לשלושה מיליון דולרים.
כמחצית מהכורים הצליחו לעשות רווח צנוע, גם אחרי שלוקחים בחשבון את ההוצאות. שאר הכורים, בעיקר אלו שהגיעו מאוחר יותר, הרוויחו מעט מאוד או אף הפסידו כסף. גם מבין הסוחרים היו מפסידים גדולים, כאלו שהשקיעו בהקמת עסקים במקומות שנעזבו זמן קצר אחר כך, או שעסקיהם עלו באש באחת מהשרפות הרבות שהשתוללו בעיירות. איש עסקים שהצליח לעשות חיל היה לוי שטראוס, שהחל למכור בסן פרנסיסקו בשנת 1853 בגדי עבודה מדנים וייסד את מותג הג'ינס שלו. אנשי עסקים אחרים ראו הצלחה בעסקי הקמעונאות, הספנות, הבידור, הלינה והתחבורה. אכסניות, מסעדות, מתפרות ומכבסות היו בתי עסק מבוקשים מאוד שנוהלו לעיתים קרובות על ידי נשים שהבינו שגברים מוכנים לשלם היטב על עבודות שלא יכלו לבצע כיאות בעצמם. גם בתי בושת הצליחו למדי, בייחוד כאשר היו משולבים עם מסבאה ובית הימורים.
בשנת 1855 השתנה האקלים הכלכלי באופן דרמטי. הזהב נעשה נדיר יותר וניתן להפקה רק באמצעות קבוצות גדולות למדי של פועלים, ובעלי חברות הכרייה הם אלו שעשו את הרווחים העיקריים. בנוסף, אוכלוסיית קליפורניה הייתה כבר גדולה ומגוונת מספיק, והיה ניתן בקלות להפיק רווח מעסקים קונבנציונליים.
נתיב הזהב
הזהב שהופק עבר דרכים שונות. הרבה מן הזהב שימש את הכורים לקניית מזון, אספקה ולינה, וכן לצורכי בידור כמו הצגות תיאטרון, משקאות חריפים, הימורים וזנות, והעסקאות נעשו כאשר הזהב נשקל בקפידה לצורך הערכת ערכו. הסוחרים והספקים שקיבלו את הזהב הזה השתמשו בו בתורם לקניית האספקה מספינות שהגיעו לקליפורניה או משיירות אספקה שהגיעו לקליפורניה בדרך היבשה. חלק מן הזהב יצא מקליפורניה על ידי מחפשי הזהב עצמם שחזרו למקומות מגוריהם לאחר התקופה שהקציבו לעצמם לחיפושים, או ששלחו אותם למשפחותיהם תוך שהם ממשיכים לחפש זהב. למשל, מעריכים כי זהב בשווי 80 מיליון דולרים עשה את דרכו לצרפת לאחר שהופק על ידי כורים צרפתיים שהגיעו לקליפורניה. בנקים בקליפורניה החלו להוציא שטרות בנקאיים אותם נתנו לכורים בתמורה לזהב, שטרות שכובדו באזור כאילו היה שטרות כסף רגילים, ומטבעות מקומיות יצרו מטבעות זהב משלהן. כאשר נבנתה המטבעה של סן פרנסיסקו בשנת 1854, ייצרו בה מטבעות רשמיים של ארצות הברית מזהב שהיה שמור עד אז כמטילים. חלק מהזהב נשלח אל הבנק הלאומי של ארצות הברית בתמורה לשטרות כסף, לשימוש בכלכלה הקליפורנית המשגשגת.
השפעות קצרות טווח
להגעתם של מאות אלפי תושבים חדשים בתוך כמה שנים, בהשוואה לכ-15,000 שהיו בקליפורניה עד לאותה עת, היו השפעות דרמטיות.
התפתחות הממשל והמסחר
הבהלה לזהב העירה את כלכלתה המנומנמת והנחשלת של קליפורניה, והיא נהפכה למרכז של הגירה עולמית וליעדם של מאות אלפי אנשים. המהגרים הראו לעיתים קרובות כושר המצאה יוצא דופן ומחויבות חברתית. למשל, בעיצומה של הבהלה לזהב, הוקמו ערים ועיירות רבות, התאספה ועידת חוקה שניסחה את חוקת קליפורניה, נערכו בחירות, ונציגים נשלחו לוושינגטון כדי לדון באפשרות לצרף את קליפורניה כמדינה לארצות הברית.
בין השנים 1847 ו-1870 אוכלוסיית סן פרנסיסקו גדלה מכ-500 לכ-150,000. הרווחה שהביאה הבהלה לזהב הביאה לשיפור התחבורה בין קליפורניה לבין החוף המזרחי. מסילת הרכבת של פנמה, החוצה את מצר היבשה של פנמה במקום בו נמתחת כיום תעלת פנמה, הושלמה בשנת 1855, וכעת היה קל יותר לעשות את הדרך הימית בין החוף המזרחי לקליפורניה, ונוסד קו ימי קבוע שהעביר נוסעים, סחורות ודואר בדרך המהירה שנוצרה. אחת הספינות שעשתה את הדרך מפנמה לחוף המזרחי, הסנטרל אמריקה, טבעה מול חופי הקרוליינות ואיתה 400 מנוסעיה וכעשרה טון זהב. גם בתוך קליפורניה התפתחה הספנות, וקו ספינות עשה את מאתיים הקילומטרים מהחוף אל סקרמנטו במעלה נהר הסקרמנטו.
השפעות שליליות
המחיר האנושי והסביבתי ששולם כתוצאה מהבהלה לזהב היה גדול. אינדיאנים שהיו תלויים בשיטות הציד והאיסוף המסורתיות שלהם גוועו ברעב לאחר שרעלים הרסו את שטחי המחיה של הדגים בנהרות. העלייה הגדולה באוכלוסייה גרמה להברחת בעלי החיים שהיו נוהגים להתאסף במקומות בהם היו כעת יישובים ומכרות. עם הגידול באוכלוסייה הוקמו חוות חקלאיות שצמצמו עוד יותר את שטחי המחיה של האינדיאנים. המצב גרם לכך שאינדיאנים רבים נאלצו לגנוב או לשדוד אמצעי מחיה מהכורים, ולכן להגברת לעוינות כלפיהם.
מוזיאון נורטון סימון
מוזיאון נורטון סיימון (באנגלית: Norton Simon Museum) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית. מוזיאון זה הוקם ב-1969 והיה ידוע בעבר כמכון האמנות של פסדינה ("The Pasadena Art Institute") וכמוזיאון האמנות של פסדינה ("The Pasadena Art Museum"). האוספים של מוזיאון נורטון סיימון כוללים: ציורים אירופיים, פסלים ושטיחים, ציורים והדפסי עץ, וגני פסלים המציגים עבודות פסלים רבות בנוף הסובב בריכה גדולה. המוזיאון מכיל את תיאטרון נורטון סימון המציג מחזות מדי יום, ומארח הרצאות, סימפוזיונים, ריקודים ומופעים מוזיקליים כל ימות השנה.
הבהלה לזהב (קליפורניה)
השפעות שליליות
אינדיאנים רבים חלו במחלות שהביאו איתם המתיישבים, כמו אבעבועות שחורות, שפעת וחצבת. מעריכים כי 80 עד 90 אחוזים של האינדיאנים שנדבקו באבעבועות שחורות מתו כתוצאה מהמחלה.
החוק בנוגע לממשל ולהגנה על האינדיאנים, שעבר בבית המחוקקים של קליפורניה ב-1850, התיר למתיישבים להמשיך את המסורת המקסיקנית של שביית אינדיאנים וכפייתם לעבוד במקום. חוק זה ביסס את השעבוד והסחר בבני אדם כנגד האינדיאנים, במיוחד הנשים והילדים. פשיטות על כפרים אינדיאנים לצורך הספקת עובדים היו עניין שבשגרה, ונשים וילדים נלקחו בכוח לצורך מכירתם כעבדים, והגברים לעיתים קרובות נרצחו בדם קר, במה שהיה למעשה ג'נוסייד. לפי נתוני הממשל של קליפורניה, כ-4,500 אינדיאנים נרצחו בין השנים 1849 ו-1870.
השליטה באינדיאנים שחיו בקרבת המכרים הוצאה לפועל על ידי משטר טרור. אף על פי שהאינדיאנים ניסו להתנגד למתרחש, האוכלוסייה האינדיאנית בקליפורניה ירדה בחדות מכ-150,000 בשנת 1845 לפחות מ-30,000 בשנת 1870. עוד קודם לבהלה לזהב, האוכלוסייה האינדיאנית, שלפני בוא האירופאיים עמדה על 310,000 איש, צנחה במספרה בעיקר כתוצאה מהמחלות שהביאו איתם האירופאים.
לאחר שהסתיימה הבהלה לזהב, החלו פעולות להצרת צעדי הזרים, בעיקר סינים ומהגרים מאמריקה הלטינית, הן פעולות רשמיות כגון העברת חוקים להגבלת הזרים והטלת מיסים מיוחדים עליהם, והן התקפות גזעניות על ידי אנשים פרטיים.
גם המהגרים מחלקיה האחרים של ארצות הברית סבלו ממחיר אנושי: אחד מכל שנים עשר פורטי-ניינרס מת, כתוצאה משיעורי הפשיעה הגוברים והמנהג המקומי של לקיחת החוק לידיים.
המרצת הכלכלה העולמית
הבהלה לזהב עוררה גם כלכלות מסביב לעולם. לחוואים בצ'ילה, אוסטרליה והוואי נוסף שוק חשוב לשיווק תוצרי המזון שלהם, לטובין ממפעלים בבריטניה היה ביקוש רב, וביגוד ואף בתים טרומיים הגיעו מסין. הזהב שהגיע בתמורה לסחורות אלו גרם לעליית מחיריהן והמריץ השקעות ויצירת מקומות עבודה ברחבי העולם.
השפעה עקיפה יותר על כלכלתה של אוסטרליה נגרמה כאשר מחפש זהב אוסטרלי, אדוארד הרגריבס, שב מקליפורניה, וכאשר הבחין כי יש דמיון בין המאפיינים הגאוגרפיים של קליפורניה לאלו של אזור מגוריו, העלה את הסברה כי ייתכן וזהב יימצא גם באוסטרליה. ואכן, הרגריבס חיפש ומצא זהב, והצית את הבהלות לזהב של אוסטרליה.
כמה שנים אחרי הבהלה לזהב, בשנת 1863, נערך בסקרמנטו טקס הנחת אבן הפינה למסילת הברזל הטרנס-יבשתית הראשונה. השלמת הקו, לאחר שש שנים, מומנה בחלקה על ידי זהב שנמצא בקליפורניה, והיא איחדה בין קליפורניה ובין שאר חלקי ארצות הברית. מעתה, נסיעה שארכה שבועות ואפילו חודשים, הושלמה בתוך כמה ימים.
השפעות ארוכות טווח
שמה של קליפורניה עדיין נקשר לבהלה לזהב, והחלום על הצלחה מהירה בעולם החדש נודע בשם "החלום הקליפורני". קליפורניה נתפסה בעיני האנשים כמקום של התחלות חדשות, בו ניתן להגיע לעושר על ידי עבודה קשה ומזל טוב. ההיסטוריון ה"ו ברנדס מעיר כי בשנים שאחרי הבהלה לזהב החלום הקליפורני נעשה נחלתה של האומה כולה:
בין לילה קיבלה קליפורניה מוניטין עולמי של "מדינת הזהב". דורות של מהגרים נמשכו אל החלום הקליפורני. לבעלי מקצועות רבים בקליפורניה היו עשורים של צמיחה פתאומית, כזו שהתאימה לחלום הקליפורני. חוואים, קודחי בארות נפט, יוצרי סרטים, בוני מטוסים ויזמי היי-טק - כולם חוו זמנים של שגשוג מהיר.
הבהלה לזהב מוצאת את ביטויה במוטו של המדינה, "אאורקה" (ביוונית: "מצאתי"), במראות הבהלה לזהב שהונצחו בסמל המדינה, בכינוייה של המדינה, "המדינה המוזהבת" ("The Golden State"), וכן בשמות של מקומות רבים ברחבי המדינה, כמו זה של מחוז פלייסר. קבוצת הפוטבול של סן פרנסיסקו, סן פרנסיסקו 49', קיבלה את כינוייה מהשנה שבה החלו להגיע לקליפורניה מחפשי זהב מכל העולם, וקבוצות ספורט מקומיות שונות קיבלו את שמן ממחפשי זהב מפורסמים.
כיום, הכביש הנושא את המספר ההולם 49 נמתח למרגלות הסיירה נבדה, ומחבר את העיירות השונות שנוסדו בתקופת הבהלה לזהב.
גאולוגיה
כוחות שפעלו במשך מיליוני שנים גרמו ליצירת ריכוז של זהב בקליפורניה. ריכוז הזהב הוא זה שהפך את הפקת הזהב לכדאית כלכלית.
לפני 400 מיליון שנים קליפורניה הייתה קרקעית של ים קדום. הרי געש תת-ימיים פלטו לבה ומינרלים, כולל זהב, אל קרקעית הים. לפני כמאתיים מיליון שנים החל לחץ טקטוני שהופעל מהלוח הצפון-אמריקאי ללחוץ כלפי מטה את קרקעית הים. הקרקעית שהותכה ונהפכה למאגמה, עשתה את דרכה מעלה לעבר מה שהיום קליפורניה, התמצקה וכך נוצרו עורקים של קוורץ שבתוכם זהב. עם הזמן עלו המינרלים והסלעים אל פני הקרקע ונסחפו על ידי מי הנהרות אל מצע החצץ שבגדות הנהרות.
אנג'לו קלויארו
אנג'לו דומיניק קלויארו (באנגלית: Angelo Dominik Caloiaro; נולד ב-28 ביולי 1989) הוא כדורסלן אמריקאי-איטלקי, המשחק באוסקה מליגת העל היפנית.
ראשית חייו וקריירת מכללות
קלויארו למד בתיכון הפרטי של הכנסייה הקתולית בסן חוזה, קליפורניה. הוא שיחק כדורסל מכללות עבור אוניברסיטת סן פרנסיסקו.
בשנתו הרביעית והאחרונה באוניברסיטה, קלויארו סיים עם ממוצעים של 14 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק.
ב-28 בפברואר 2012, קלויארו נבחר להיות חלק מחמישית העונה באזור ה-West Coast (החוף המערבי).
בולגריה (2012–2013)
ב-31 בינואר 2013 חתם קלויארו בקבוצה הבולגרית רילסקי ספורטיסט לשארית העונה.
גרמניה (2013–2015)
ב-14 ביוני 2013 חתם בקבוצה הגרמנית מיטלדויטשר לעונת 2013-14. ב-5 בפברואר 2014, קלויארו נבחר ל-MVP של חודש ינואר. קלויארו סיים את עונתו הראשונה בגרמניה עם ממוצע 12 נקודות ו4.2 ריבאונדים למשחק ונכנס לחמישיית העונה בליגת העל הגרמנית.
ב-25 ביולי 2014, קלויארו חתם לעונה אחת בטלקום בון. קלויארו עזר לבון להגיע לחצי הגמר של הגביע הגרמני 2015 ולפלייאוף ליגת העל הגרמנית 2015, שם הפסידו בסופו של דבר לרטיופארם אולם.
ספרד (2015–2016)
ב-1 באוגוסט 2015 קלויארו חתם בקבוצה הספרדית אוברדוירו לעונת 2015-16.
טורקיה (2016–2018)
ב-3 ביולי 2016 חתם קלויארו בקבוצה הטורקית בויוקצ'קמסה לעונת 2016-17.
ב-5 ביולי 2017 חתם קלויארו לעונה אחת בבאנביט. ב-28 במאי 2018, קלויארו קבע שיא קריירה של 29 נקודות, 10 מ-12 מהשדה, כולל 5 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-3 חטיפות בהפסד 81–86 בפלייאוף לפנרבחצ'ה. קלויארו סיים את העונה עם ממוצעים של 13.1, 5.9 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק, הוא עזר לבאנביט להגיע לרבע גמר ליגת האלופות של פיב"א 2018, ולהגיע לחצי גמר ליגת הפרמייר באסקט 2018. שם הפסידו בסופו של דבר לפנרבחצ'ה.
ישראל (2018–2022)
ב-26 ביוני 2018, קלויארו חתם לשנתיים בשורות מכבי תל אביב. ב-24 בינואר 2019 רשם את משחקו הטוב בשורותיה עם 20 נקודות, בניצחונה של מכבי 75–84 על פנאתינייקוס במשחק שהתקיים בתל אביב.
ב-17 באוגוסט 2020, הודיעה מכבי תל אביב על הארכת החוזה של קלויארו בשנתיים נוספות.
טורקיה (2022– )
ב-15 ביולי 2022 חתם קלויארו בגלאטסראיי.
יוסף דיאמנט
יוסף דיאמנט (1933–2014) היה מהנדס, יזם ומפיק סרטים ישראלי.
ביוגרפיה
דיאמנט נולד בתל אביב בשנת 1933 לנתן ונעמי. סיים לימודי הנדסת בניין בשנת 1957 ועבד כמהנדס במשך חמש שנים בארצות הברית. בשנת 1965 נישא לצביה מרקוס ולהם ארבעה ילדים. דיאמנט נפטר ב-2014 ממחלת הסרטן.
הפקת סרטים
דיאמנט היה שותף באולפנים המאוחדים שבהרצליה ובין השנים 1972 ל-1986 הפיק את הסרטים הישראליים "אלכס חולה אהבה", גבעת חלפון אינה עונה, בחינת בגרות (סרט), מלך ליום אחד (סרט), "סרט וארוחת בוקר", "הגן", "איזה יופי של צרות!", "שלושה ואחת", עזית הכלבה הצנחנית", הגונב מגנב פטור (סרט), בלפר (סרט), חמש מאות אלף שחור, רומן בהמשכים (סרט), חצי חצי, המגילה 83, שלושה ואחת, עם ישראל חי, הטוב, הרע והלא נורא, חייך אכלת אותה.דיאמנט אף השתתף בחלקם.
הבן של רמבו
"הבן של רמבו" (באנגלית: Son of Rambow) הוא סרט התבגרות ודרמה-קומי בריטי, בבימויו של גארת' ג'נינגס ובהשראת הסרט "משחק הדמים" משנת 1982.
הסרט הוקרן בבכורה ב-22 בינואר 2007 בפסטיבל סאנדנס. מאוחר יותר הוא הוצג בפסטיבל הסרטים של ניופורט ביץ', פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים של גלאזגו ובפסטיבל הסרטים של לונדון.
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-4 באפריל 2008 ויצא לאקרנים בהקרנה מוגבלת בארצות הברית ב-2 במאי 2008. בישראל הוא הוקרן לראשונה ב-14 באוגוסט 2008, וזכה לאהדה מטעם הקהל הישראלי.
עלילה
הסרט מתרחש בקיץ בבריטניה במהלך כהונתה של מרגרט תאצ'ר כראש ממשלת הממלכה המאוחדת, הוא סיפור התבגרות על שני תלמידי בית ספר (וויל&לי) בבריטניה בניסיונותיהם ליצור סרט חובבני בהשראת הסרט "משחק הדמים".
טיסה 4978 של ריאנאייר
טיסה 4978 של ריאנאייר הייתה טיסת נוסעים סדירה בינלאומית שיצאה מנמל התעופה הבינלאומי של אתונה, יוון, לנמל התעופה וילנה, ליטא, ב-23 במאי 2021. בהיותה במרחב האווירי של בלארוס, היא הוסטה על ידי ממשלת בלארוס לנמל התעופה הלאומי מינסק, שם נעצרו על ידי הרשויות שניים מנוסעיה, פעיל האופוזיציה והעיתונאי רומן פרוטסביץ' וחברתו סופיה סאפגה. הטיסה לוותה למינסק על ידי מטוס קרב בלארוסי בתואנה של איום על פצצה, וזאת בהוראת הנשיא אלכסנדר לוקשנקו. האירוע הביא לגינויים מצד רשויות התעופה האזרחית וממשלות רבות באירופה, וגרם לניתוק היחסים הדיפלומטיים בין בלארוס ללטביה.
התקרית
<mapframe width="300" height="350" zoom="4" latitude="47.4" longitude="26.5" text="מסלול הטיסה האפשרי, המראה את הסטתו למינסק."> { "type": "ExternalData", "service": "page", "title": "Flight FR4978 2021-05-23.map" } ב-23 במאי 2021, טיסת ריינאייר 4978 (אתונה - וילנה) הופנתה לנמל התעופה הלאומי מינסק לאחר איום על פצצה בזמן שהמטוס היה במרחק מדרום לווילנה ו- ממערב למינסק, אך עדיין במרחב האווירי של בלארוס. לטענת חברת התעופה, טייסיה קיבלו הודעה מהרשויות בבלארוס על "איום ביטחוני אפשרי על סיפונה" והונחו להנחית את המטוס במינסק.
בטיסה היו 6 אנשי צוות ו-126 נוסעים. במינסק הוצא מהמטוס פעיל האופוזיציה הבלארוסי רומן פרוטסביץ' ונעצר על סמך רישומו ברשימת מבוקשים בבלארוס, באשמת פעילות "טרוריסטית". חברתו, סופיה סאפגה, הוצאה מהמטוס אף היא על ידי הרשויות בבלארוס, ועוכבה. לא ניתן הסבר למעצרה על ידי הרשויות בבלארוס. סאפגה היא אזרחית רוסיה, סטודנטית באוניברסיטה האירופית למדעי הרוח בווילנה, והאוניברסיטה אישרה כי נעצרה. למרות העובדה שהמטוס היה קרוב יותר לווילנה, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, על פי דוברו, הורה באופן אישי להפנות את הטיסה למינסק ושלח מטוס קרב מיג-29 של חיל האוויר הבלארוסי ללוות אותה. סוכנות הידיעות הממשלתית של בלארוס BelTA מסרה שהטייסים ביקשו לנחות במינסק. הן ריאנאייר והן רשויות החוק בבלארוס אמרו כי לא נמצאו פצצות על המטוס.
מלבד פרוטסביץ' וחברתו, ארבעה נוסעים נוספים שנחשבו כסוכני הק.ג.ב. הבלארוסי לא המשיכו עם המטוס לליטא. מנהיגת האופוזיציה הבלארוסית סבטלנה טיכאנובסקאיה קראה לחקירת האירוע על ידי ארגון התעופה האזרחית הבינלאומי (ICAO). פרוטסביץ' הוכנס בשנה הקודמת ברשימת "אנשים המעורבים בפעילות טרור" בשל תפקידו בהפגנות נגד הממשלה הבלארוסית. טיכאנוסקאיה הצהירה שפרוטסביץ' "צפוי לעונש מוות" בבלארוס. בצאתו מהמטוס אמר פרוטסביץ' לנוסע אחר כי "עונש מוות מחכה לי כאן". גורם אחר אמר כי פרוטסביץ' צפוי לעונש מאסר של חמש עשרה שנה על פעילותו האופוזיציונית. דווח כי רומן וחברתו נכלאו בכלא אוקרסטין.
על פי מקורות המקורבים לטיכאנובסקאיה, פרוטסביץ' הבחין שהוא נמצא במעקב בנמל התעופה באתונה. בהודעותיו הצהיר שיש אדם לידו בקו ובמחסום ניסה לצלם את מסמכי הנסיעה שלו. בנוסף, תדיאוש גיצ'ן, חבר בערוץ הטלגרם נקסטה שפרוטסביץ' ערך אותו בעבר, אמר כי קציני ק.ג.ב היו בטיסה וכי הם "יזמו קטטה עם צוות ריאנאייר" והתעקשו שיש פצצה על המטוס. דוברת המיזם הממלכתי של שדות התעופה בליטא, לינה ביזין, אמרה לסוכנות הידיעות AFP כי נמל התעופה הלאומי מינסק מסר כי הטיסה הוסטה "בשל סכסוך בין איש הצוות לנוסעים".
מסלול הטיסה של FR4978 מעל בלארוס ב-23 במאי הפך לחריג עוד לפני שעשה את פניית הפרסה. בהתבסס על נתונים גולמיים של חברת Flightradar24, צוין שהמטוס לא החל לרדת מעל בלארוס אף על פי שבדרך כלל הדבר נעשה כהכנה לנחיתה בווילנה. אפשרות אחת היא שהנתיב החריג מצביע על כך שטייסי המטוס ניסו לשמור על הכיוון המקורי כדי להגיע למרחב האווירי הליטאי בהקדם האפשרי, אך נאלצו להסיט את מסלולם לאחר התערבות מטוס הקרב הבלארוסי.
בעקבות האירוע התפתח משבר בגבול בלארוס–האיחוד האירופי.
סנקציות
ב-24 במאי אסר הקבינט הליטאי על כל הטיסות לליטא וממנה לטוס מעל המרחב האווירי הבלארוסי, החל מ-25 במאי. שר התחבורה הבריטי גרנט שאפס הורה לרשות התעופה האזרחית לבקש מחברות תעופה בריטיות להימנע מלטוס מעל המרחב האווירי הבלארוסי. ההיתר של חברת התעופה הממלכתית הבלארוסית בלאביה לפעול במרחב האווירי בבריטניה הופסק. נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הורה לממשלתו לעצור את התעבורה האווירית עם בלארוס.
סנקציות אפשריות
האיחוד האירופי קיים ישיבת מנהיגים ב-24 במאי בבריסל, בלגיה. לפני הפגישה קרא נשיא ליטא גיטאנה נאוסידה לאיחוד האירופי להטיל סנקציות כלכליות חדשות על בלארוס. שמונה מדינות הסכימו להטיל איסור טיסות לבלארוס ואליה. הצעה נוספת הייתה הטלת איסור על כניסת תנועה קרקעית לאיחוד האירופי מבלארוס. בנוסף נאסר על חברת התעופה הבלארוסית לנחות בשדות תעופה באיחוד האירופי.
עמדות ממשלת בלארוס
בעקבות האירוע הודיע משרד התחבורה של בלארוס שהקים ועדה לחקירת הנחיתה הכפויה, וקבע כי יודיע לארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית ו-IATA על התקדמות החקירה ויפרסם דו"ח זמן קצר לאחר מכן.
מומחים משפטיים
עורך דין לענייני תעופה אוקראיני, אנדריי הוק, הציע כי היירוט על ידי המטוס הצבאי והפניית המטוס לנמל תעופה רחוק יותר עשוי היה לסכן את בטיחות הנוסעים ואנשי הצוות. הוא ציין גם כי נספח 2 לאמנת שיקגו רואה ביירוט מטוסים אזרחיים על ידי מטוסים צבאיים כמוצא אחרון, אך המטוס הצבאי בבלארוס המריא מיד. פרופסור חבר בבית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה גלב בוגוש הצהיר כי איום הפצצה ויירוט המטוס על ידי הרשויות בבלארוס יכול היה לסכן את הנוסעים ואת הצוות וכי אמנת שיקגו וגם אמנת מונטריאול משנת 1971 צריכים לשמש בהערכה המשפטית של המקרה. הוא גם כינה את המצב "תקדים מסוכן מאוד".
חברות תעופה
מנכ"ל ריאנאייר, מייקל או'לירי, הצהיר כי האירוע הוא "חטיפה ממומנת על ידי המדינה" וכי ריאנאייר מאמינה כי "היו גם סוכני קד"ב בלארוסים שירדו גם בשדה התעופה". קבוצת Avia Solutions הרשומה בקפריסין הודיעה כי חברות התעופה שלהן לא ישתמשו יותר במרחב האווירי הבלארוסי. ב-24 במאי, חברת התעופה ההונגרית וויז אייר הסבה טיסה מקייב, אוקראינה, לטאלין, אסטוניה, כדי להימנע מטיסה מעל למרחב האווירי בבלארוס. חברת התעופה הלטבית אייר בלטיק הודיעה ב-24 במאי כי היא לא תטוס עוד במרחב האווירי של בלארוס עד שהמצב יתבהר. חברת התעופה ההולנדית KLM הצהירה שלא ביצעה שום שינוי בעקבות הערכת סיכונים. חברת סקנדינביאן איירליינס (SAS) הודיעה שבהתאם להוראות סוכנות התחבורה השוודית, הטיסה פעמיים בשבוע בין אוסלו, נורווגיה וקייב תנותב כדי להימנע ממעבר במרחב האווירי הבלארוסי.
סיון יערי
סיון יערי (נולדה ב-23 ביוני 1978) היא יזמת ישראלית. מייסדת ומנכ"לית של עמותת חדשנות: אפריקה.
ביוגרפיה
יערי היא המייסדת והמנכ"לית של עמותת "אינוביישן אפריקה" משנת 2008. העמותה מספקת טכנולוגיות ישראליות כגון אנרגיה סולארית, ציוד לחקלאות ותשתיות מים לכפרים נידחים באפריקה. יערי נולדה בישראל, גדלה בצרפת, ורכשה השכלה אקדמית בארצות הברית. יערי בוגרת תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת פייס בניו יורק, ותואר שני בניהול ומדיניות אנרגיה בינלאומית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בזכות עבודתה והחדשנות הישראלית, מעל 4.2 מיליון חיים באפריקה ביותר מ-880 כפרים הושפעו לטובה.
במרץ 2023 נבחרה יערי להציג בפני האסיפה הכללית של האו"ם ומנהיגי אפריקה מידע על אודות פעילותה באפריקה. באותה שנה, נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות שלפני יום העצמאות ה-75.
קווידרנה
קוִוידַרְנָה (בליטאית: Kvėdarna; בפולנית: Konstantynowo; ביידיש: כווידאן, חווידאן) היא עיירה במחוז משנה שיללה שבמחוז טאורגה (טווריג), במערב ליטא. בשנת 2011 חיו בקווידרנה 1,597 איש.
את העיירה חוצה כביש מס.165 טאורגה-מז'ייקי (Mažeikiai).
יהודים
רבה של העיירה עד שנת 1928 (תרפ"ח) היה הרב משה רוזין (תרל"א 1871 - תשי"ח 1957), מחבר ספרי "נזר הקודש".
ב-1939 לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, היו תושבי קווידרנה היהודים כ-30 אחוזים מכלל האוכלוסייה, כ-350 איש. הקהילה המקומית הקימה מוסדות חינוך וארגוני עזרה הדדית. לאחר הסיפוח לברית המועצות ב-1940, נאסר לקיים פעילות ציונית בעיירה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, ב-29 ביוני 1941, עצרו אנשי האס אס בסיוע משתפי פעולה מקומיים את כל הגברים הכשירים לעבודה, והעבירו אותם תוך התעללות למחנה העבודה בהיידקרוג (Heydekrug). ימים ספורים לאחר מכן יצרו הליטאים מעין גטו בסביבת בית המדרש שבעיירה, וכלאו בתוכו את הנשים היהודיות וילדיהן. אלו מהן ששרדו, נורו למוות בחורשה בכפר סמוך, זמן קצר אחרי חג הסוכות, באוקטובר 1941.
שיא ימי הביניים
תקופת שיא ימי הביניים היא תקופה בהיסטוריה של אירופה שנמשכה בין אמצע המאה ה-11 לאמצע המאה ה-13 (ויש המחשיבים גם את ראשית המאה ה-14 כחלק מתקופה זו). תקופה זו היא חלק מפרק זמן נרחב יותר המכונה ימי הביניים ובה נכללות גם התקופות ראשית ימי הביניים (טרם המאה ה-11) ושלהי ימי הביניים. המונח מתייחס לחקר ההיסטוריה של מערב ומרכז אירופה ויש לו משמעות מוגבלת בהקשר של ההיסטוריה של האימפריה הביזנטית או של ארצות האסלאם. אין לו כלל משמעות בהקשר של היסטוריה של אזורים מרוחקים מאירופה ובייחוד כאלה שבתקופה זו לא חוו מגע משמעותי עם התרבות האירופית.
תקופת שיא ימי הביניים הייתה תקופת פריחה במערב ובמרכז אירופה, שבה האוכלוסייה גדלה במידה ניכרת והכלכלה שגשגה, בשילוב שכמוהו לא התקיים באירופה לאחר מכן עד המהפכה התעשייתית. בשל הריבוי הטבעי הגבוה בתקופה זו, שופרו אמצעי הייצור להעלאת התפוקה. לשם כך בוראו יערות, פותחו שדות בור ופותחו טריטוריות חדשות.
שיפור אמצעי הייצור תרם מצידו לפיתוח המסחר והכלכלה. שווקים חדשים נוצרו, שמילאו את קופות הערים. המסחר התפתח בעיקר בערי הסחר של איטליה (ונציה, ג'נובה ופיזה) ובארצות השפלה (שהיו בשלטונה של צרפת). המסחר התנהל במוצרי מותרות מיובאים (תבלינים, בשמים) ובתמורה ספקה אירופה עצים, עבדים סלאביים ושטיחי קיר מפלנדריה, בעיקר מברוז'. לשם המסחר חודשו לראשונה מטבעות זהב מאז תחילת ימי הביניים. המטבעות הראשונים נטבעו בפירנצה ולאחר מכן טבעו גם שאר ערי הסחר מטבעות כאלו. חלק מהערים היו ערי מדינה ואחרות נאבקו להשגת זכויות מיוחדות מהשלטון המרכזי.
מחוץ לערים מסוימות, הפיאודליזם היה נפוץ. במערכת הפיאודלית כל האדמה הייתה בבעלותם של בעלי אדמות שונים—הוסאלים, הכנסייה והמלך. קוד האבירות, כפי שהיה ידוע בשלהי ימי הביניים, התפתח בתקופה זו. האיכרים היו ברובם המכריע אריסים, שחיו באחוזות, וחלקם היו נתונים לשעבוד מחמיר יותר ונחשבו לצמיתים.
בתקופה זו החלה הבנייה באבן להיות נפוצה והחליפה בהדרגה את הבנייה מעץ במבני ציבור כמו טירות וכנסיות. במאה ה-12 התפתחה האדריכלות הגותית שנהפכה למזוהה ביותר עם תקופה זו. קדמה לה אדריכלות רומנסקית.
תהליך של ניעות חברתית, שכמוהו לא נראה מאז העת העתיקה התחולל במקביל, והשפיע על המצב ברמה המקומית והחברתית הכללית.
כמו כן, תמה נדידת העמים ובראשית המאה ה-11 שככו הפלישות התכופות לאירופה המערבית והבוזזים התיישבו והתנצרו. הפלישה האחרונה שהייתה במאה ה-13 ונעשתה על ידי המונגולים פגעה בעיקר במזרחה ובמרכזה של היבשת ולא הגיעה למערבה.
בתחילת תקופה זו, התקיים מאבק האינווסטיטורה, מאבק בין הקוריה הרומאית והאפיפיורים לבין המלכים החילוניים של אירופה ובייחוד קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, בשאלת סמכות מינוי הבישופים (אינווסטיטורה). לאחר חתימת קונקורדט וורמס הסתיים למעשה מאבק האינווסטיטורה בניצחון האפיפיורות. מאבק זה הפך אותה לגורם החזק באירופה, ואת האפיפיור לשליט בלתי מעורער בממסד זה.
השפעתו בלטה במעורבותו במסעי הצלב. הם כוונו תחילה לארץ הקודש ובהמשך למקומות בהם הייתה אוכלוסייה שאינה נוצרית קתולית. חלקם היו אף כנגד אויבים אישיים של האפיפיורים ומלכים בעלי כוח. השימוש במונח "מסעי הצלב" המשיך עד המאה ה-16. קמו מסדרים צבאיים של אבירים-נזירים שפעלו בארץ הקודש ובאירופה, כמו מסדר הטמפלרים בארץ ישראל והים התיכון, המסדר הטבטוני בצפון וחלק מלוחמי הרקונקיסטה בספרד.
מסע הצלב הראשון החל לאחר שאלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, פנה לאפיפיור אורבנוס השני. הקיסר ייצב את הקיסרות לאחר סופה של השושלת המקדונית וקרב מנזיקרט. היא שגשגה כלכלית ותרבותית במאה ה-12. סחר הים הביזנטי נפגע מערי המדינה מאיטליה. היא פוצלה ונפגעה קשות בעקבות מסע הצלב הרביעי.
לקראת סוף תקופה זו, נכנסו ארצות מערב ומרכז אירופה לתהליך של משבר והתדרדרות, שחלקו נבע ממגפות שהשתוללו ביבשת (ובייחוד "המוות השחור") וחלקו נבע ממלחמות.
כלי הנשק האופיינים לתקופה זו הם החרב, המגן, הרומח (רומח רגלים ורומח פרשים) והחנית. כן היו בשימוש גרזני קרב, פטיש קרב ואלות. כלי הירייה העיקריים והנפוצים ביותר היו חץ וקשת ורובה קשת (קשת מוצלבת). השריון הנפוץ ברוב תקופה זו היה שריון שרשראות ולקראת סופה שריון לוחות.
עמק הנופלים
עמק הנופלים (בספרדית: Valle de los Caídos) הוא אתר הנצחה לחללי מלחמת האזרחים בספרד.
היסטוריה
ב-1 באפריל 1940 במלאת שנה לניצחונו הודיע הגנרל פרנסיסקו פרנקו על כוונתו להקים אתר הנצחה לחללי המלחמה. המקום שנבחר היה במקום בולט ברכס הרי גואדאראמה, כ-50 ק"מ צפונית-מערבית לבירה מדריד.
אלפי אסירים פוליטיים משורות הרפובליקנים גויסו לעבודת כפייה זו. העבודה נעשתה בתנאים פרימיטיביים ונמשכה 18 שנים. עשרות נהרגו ונפצעו במהלך העבודה שעיקרה הייתה חציבת הבזיליקה הארוכה בעולם בסלע ההר. האתר נחנך ב-1 באפריל 1959 במלאת 20 שנה לסיום המלחמה.
האתר
למרגלות המזבח נמצאות מצבות הקבר של מייסד הפלנחות חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה שהוצא להורג ב-1936 ובעבר גם הקבר של הגנרל פרנקו עצמו. במקום ארונות קבורה של 40,000 חיילים ואזרחים משני עברי המתרס, וזאת עקב רצונו של פרנקו שהמקום ישמש גם אתר לפיוס האומה הספרדית. אל הצלב המתנשא לגובה 152 מטר ונשקף למרחק רב, מוביל פוניקולר.
המקום הוא אתר תיירות פופולרי. מדי שנה ב-20 בנובמבר נערך לפרנקו טקס אזכרה על ידי חסידיו.
באוגוסט 2018, הוציאה הממשלה הספרדית הסוציאליסטית צו להעברת שרידי גופתו של הגנרל פרנקו מהמקום. הצו אושר בפרלמנט בספטמבר והוצא לפועל באוקטובר 2019.
ריינג'
ריינג' (Range) באנגלית פירושו טווח.
{{פירושונים|
פומה (חברה)
השנים הראשונות: עסק משפחתי
כריסטוף פון וילהלם דסלר היה פועל במפעל נעליים, בעוד אשתו פאולין ניהלה מכבסה קטנה בעיירה הרצוגנאורך (Herzogenaurach), המרוחקת 20 קילומטרים מהעיר נירנברג. אחרי שנשר מבית הספר הצטרף הבן רודולף (רודי) אל אביו לעבודה במפעל. לאחר שחזר מהלחימה במלחמת העולם הראשונה קיבל רודי משרת ניהול במפעל פורצלן ולאחר מכן בעסק לממכר עורות בנירנברג. אדולף (אדי), בנו השני של כריסטופר, החל לאחר המלחמה לייצר נעלי ספורט באופן עצמאי בעסק שהוקם במכבסה של אימו. ביולי 1924 חזר רודולף "רודי" דסלר לעיירה והקים יחד עם אחיו, אדולף "אדי" דסלר, את "Gebrüder Dassler Schuhfabrik" (מפעל הנעליים של האחים דסלר). באותה תקופה אספקת החשמל לעיירה לא הייתה יציבה ולעיתים האחים נדרשו לייצר חשמל באמצעות שימוש בדוושות שנלקחו מאופניים על מנת להפעיל את מכונות הייצור.
במהלך אולימפיאדת ברלין שהתקיימה בשנת 1936 נסע אדי עם מזוודה מלאה בנעליים מתוצרת החברה לכפר האולימפי והצליח לשכנע את הרץ האפרו אמריקאי ג'סי אוונס לנעול את נעלי החברה במהלך התחרות. אוונס זכה ב-4 מדליות במהלך התחרויות והביא לחברה פרסום רב. בעקבות ההצלחה החל ביקוש גדול לנעליים והחברה מכרה כ-200 אלף זוגות בכל שנה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.לקראת סוף שנות השלושים ייצרה החברה 11 סוגי נעליים שיועדו לענפי ספורט שונים, אותם ייצרו 100 פועלים.
מלחמת העולם השנייה: ההיפרדות
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה - הצטרפו שני האחים, רודולף "רודי" דסלר ואדולף "אדי" דסלר, למפלגה הנאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה היו קשורים האחים דסלר יחד עם חברות ליצור נעליים אחרות בהקמת מתקן הניסוי לנעליים שהוקם במחנה זקסנהאוזן תוך שימוש באסירים כנסייני נעליים. בנוסף, בין 1943 ל-1945 יוצרו במפעל החברה טילי נ"ט גרמניים מסוג "פנצרשרק", בין היתר על ידי עובדים בכפייה צרפתים. באפריל 1945 הגיעו כוחות בעלות הברית לשערי המפעל והתלבטו האם להפציץ אותו. קייט, אשתו של אדי יצאה אל החיילים ושכנעה אותם שכל רצונם הוא לעסוק בייצור נעליים. מאוחר יותר, החיילים האמריקאים הפכו להיות לקוחות מרכזיים של המפעל.
בין האחים התגלעו חילוקי דעות קשים ובשנת 1948 פרש רודי מן החברה והקים לו חברה עצמאית לה קרא Ruda, שם שהתבסס על האותיות הראשונות בשמו ובשם המשפחה שלו (Rudolf Dassler). מאוחר יותר שינה רודי את שם החברה לPuma.ב-אוגוסט 1949 הקים אדי דסלר חברה חדשה, גם הוא נתן לה שם המבוסס על האותיות התחיליות של שמו ושם משפחתו- אדידס (אדי דסלר). הפירוד בין האחים גרם גם לפירוד בתוך העיירה הקטנה והורגש היטב בקבוצות הכדורגל של העיר - קבוצת ASV Herzogenaurach זכתה לחסות מחברת אדידס ואילו המתחרה העירונית FC Herzogenaurach זכתה לחסות מצד פומה.