cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסדר לאופולד
דרגות העיטור
אביר
ברוך בר ליבוביץ
הרב ברוך דוב בֶּר (בער) ליבוביץ (תר"ל, 1870 - ה' בכסלו ת"ש, 1939) היה ראש ישיבת כנסת בית יצחק, מחבר ספר ברכת שמואל וממנחילי דרך הלימוד בעולם הישיבות.
תולדות חייו
נולד בפולדובצה, פרבר של סלוצק, שם למד ונודע כעילוי. בבחרותו הלך ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם הפך לתלמידו המובהק של רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק.
נשא לאשה את פייגא, בתו של הרב אברהם יצחק צימרמן, אב"ד הלוסק. אחר שחותנו עבר לקרמנצ'וג תפס את מקומו ופתח שם ישיבה. בשנת תרס"ד התמנה לראש ישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה. בשנת תרפ"א העביר את הישיבה יחד עם חתנו, הרב ראובן גרוזובסקי לווילנה, ובתרפ"ו לקמניץ. נסע לארצות הברית למשך מספר שנים כדי לגייס כספים לישיבתו.
על פטירתו סיפרו שני תלמידיו המקורבים, הרב נח שימנוביץ והרב מאיר פנטל שהיו לידו בשעת חוליו: שכשעתיים לפני מותו אמר "הרבי בא" וביקש לומר להם דבר תורה ששמע מרבו, רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק. התאמץ לעמוד על רגליו ונפל על המיטה בעוד פיו ממלמל את דברי רבו.
דרכו הלימודית
במקום להדגיש תירוץ קושיות או סתירת תירוצים, הדגיש דרך הלימוד שכללה איך להקשות קושיה, כיצד לתרץ תירוץ ואיך להטיל ספק. הוא הדגיש תמיד כי התורה אינה נקנית על פי כללי הלוגיקה של השכל האנושי, אלא את התורה צריכים ללמוד על פי כללי ודרכי התורה, ולכן יש לפתח את השכל על פי התורה ולא את התורה על פי שכלו של האדם. כשהיה מזכיר שם של אחד האמוראים או הראשונים היה מזכירו בחרדה אומר "דער היילגער (הקדוש) רבא" "דער היילגער (הקדוש) רשב"א", וכן הלאה.
היה תלמידו של רבי חיים סולובייצ'יק בכל נפשו ומהותו, התבטל בפניו לחלוטין ובספריו עוסק רבות בביאור דבריו. הקפיד מאוד על לימוד מפי רב, היה אומר כי אינו יכול להבין איך יכול אדם לחיות ללא רב, וראה את האושר הכי גדול לאדם שזכה לרב. הוא ראה ברב את המשכיות התורה מדור לדור מרב לרב עד משה רבנו. הקפיד על בחורים שהקשו באמצע השיעור, ופעם אחת אמר: (עדות תלמידו הרב ישראל בארי בהקדמת ספרו משנת ראשונים חלק א')
ניגוניו
הרב ליבוביץ הלחין ניגונים רבים. בעת מלחמת העולם הראשונה שהה עם ישיבתו במינסק. ברצונו לעודד את הבחורים, החל ללמדם משיריו, באישורו של רבו רבי חיים סולובייצ'יק, ששהה אף הוא במינסק. רבי חיים אף נהג לבקר את ניגוניו. ניגוניו השתמרו על ידי משפחתו, וכן על ידי הרב משה שמואל שפירא ששמע ממנו בעת חתונת בנו רבי יעקב משה, שנערכה בברנוביץ', שם למד הרב שפירא. בין ניגוניו: "קול דודי", "שים שלום" ו"צור ישראל-ועתה בנים" .
חלק מניגוניו יצאו בדיסק "ניגוני רבי ברוך בר ליבוביץ'", תשע"ד, על ידי ה"מגיד מישרים" הרב לוי יצחק שושן.
אפוגטו
אַפוֹגָטוֹ (באיטלקית: affogato - מילולית: "טבוע") הוא קינוח או משקה מהמטבח האיטלקי. האפוגטו מכיל כדור אחד של גלידת וניל שעליה שופכים אספרסו חם. האפוגטו נאכל מיד בטרם נמסה הגלידה בקפה. לעיתים מוסיפים לקינוח גם ליקר אמרטו או ליקר אחר. לאחר אכילת הגלידה שותים את הקפה שנותר, המתובל בגלידה המומסת.
נטיית הפועל
נטיית הפועל היא אופן השינוי של פעלים בחלק מהשפות, כאשר הפועל מתייחס לאחד או יותר ממאפייניו, לדוגמה:
מאפייני הפועל האלה לא בהכרח מתממשים בנטייה. יש שפות שמביעות רק חלק מהמאפיינים הללו, ושפות אחרות מביעות את כולם, או מאפיינים אחרים נוספים. יתר על כן, המאפיינים הפועליים האלה עשויים להיות מסומנים באמצעות נטייה, כלומר שינוי הפועל העיקרי (לדוגמה "אכלתי" מסומן לזמן עבר או אספקט מושלם, לגוף ראשון, ולמספר יחיד), אך לעיתים המאפיינים ממומשים באמצעים אחרים, למשל בפועל עזר ("בואו נלך" למודוס הזירוז), או בתוארי-פועל ("כבר אכלנו" לאספקט מושלם), ועוד.
כלורמפניקול
כלורמפניקול (באנגלית: Chloramphenicol) היא תרופה אנטיביוטית בקטריוסטטית. בישראל היא מוכרת בעיקר בשמות המסחריים סינטומיצין, תרוצידין ותריאולון. מקורה בחיידק Streptomyces venezuelae. התרופה בודדה לראשונה על ידי דייוויד גוטליב. השימוש הקליני בתרופה החל בשנת 1949.
כלורמפניקול היא האנטיביוטיקה הראשונה שיוצרה באופן סינתטי בקנה מידה גדול. היא יעילה נגד מגוון רחב של מיקרואורגניזמים. התרכובת נקשרת לתת-יחידה 50S של הריבוזום ומעכבת את האנזים הריבוזומי פפטידיל-טרנספראז (peptidyl transferase), האחראי ליצירת הקשר הפפטידי בין החומצה האמינית הקשורה ל-RNA מוביל (t-RNA) המצטרפת לפוליפפטיד, לבין החומצה האמינית האחרונה בפוליפטטיד הנבנה בריבוזום. בעבר נהגו להשתמש בכלורמפניקול גם בטיפול טיפול סיסטמי, אך מאחר שהתרופה עלולה לגרום (לעיתים נדירות) לדיכוי מח העצם כמעט חדל השימוש בתרופה זאת בשימוש סיסטמי. התרופה זולה מאוד לייצור ולכן עדיין משמשת במדינות מתפתחות כטיפול סיסטמי למגוון רחב של זיהומים. במערב תרופה זו משמשת כיום בעיקר לטיפול בזיהומי עיניים וזיהומי עור, כגון פיסטולה, בריכוזים של 5% ו-3% בהתאמה, בצורת משחה.
תדירות השימוש בטיפות או במשחה משתנה בהתאם לרמת הזיהום ולצורתו ונקבעת על ידי רופא.
קלרה מאפאי
אנה קלרה אנטוני קארארה ספינלי (באיטלקית: Elena Clara Antonia Carrara Spinelli 13 במרץ 1814 - 13 ביולי 1886) הייתה איטלקייה משכילה, פטרונית הריסורג'ימנטו, שנודעה בדרך כלל בשם נישואיה כרוזנת קלרה מאפאי, או קלארינה מאפאי.
חייה
מאפאי, ילידת ברגמו, נישאה בגיל 17 ללבריתן אנדראה מאפאי, אבל הם נפרדו בהסכמה הדדית ב-15 ביוני 1846. היא קיימה קשר ארוך ומתמשך עם קרלו טנקה.
קלרה מאפאי התפרסמה במפגשים שניהלה בטרקלין ביתה בוויה די טרה מונאסטרי במילאנו, שנודע בשם Salotto Maffei. המפגשים, שארגנו החל ב-1834 טומאזו גרוסי ומאסימו ד'אזליו, משכו אישים ידועי שם בתחומי הספרות, האמנות הפלסטית, המחקר וההלחנה ותומכי ריסורג'ימנטו, לשיחות בנושאי אמנות וספרות. בין אישים אלה היו אלסנדרו מנצוני, פרנצ'סקו אייץ (שצייר את דיוקנה של קלרה ונתן אותו לבעלה), ג'וזפה ורדי וג'ובאני פראטי.
במכתב אל ידידתו הוותיקה, קלרה (קלרינה) מאפאי, סיפר ורדי על התרשמותו מן הספר "המאורסים" של מנצוני, שאותו קרא בגיל שש-עשרה ואשר הרשים אותו כיצירת מופת של המין האנושי. בשנת 1868 יזמה מאפאי פגישה בין ורדי לבין מנצוני, שהיה אז בן שמונים ושתיים. לאחר הפגישה כתב ורדי אל מאפאי: "כיצד אוכל לתאר לך את הרגשתי [...] לנוכח קדוש זה?"
קלרה מאפאי הלכה לעולמה במילאנו מדלקת קרום המוח, בגיל 72.
מרדכי זיסקינד מסטריא
רבי מרדכי זיסקינד סג"ל לנדא (ה'תקמ"ה - י"ב בניסן ה'תרט"ו 1784–1855) היה רב בעיר סטרי שבמחוז לבוב במערב אוקראינה, תלמידו של רבי אורי מסטרעליסק. נודע כאחד מגדולי הלוחמים בתנועת ההשכלה.
ביוגרפיה
היה מתלמידי רבי אורי קלוגהופט מסטרעליסק. עובדת היותו חסיד לא הפריעה לו בקשריו עם רבו בעל "נתיבות המשפט", והוא אף זכה לכבוד אצלו.
רבו השרף מסטרעליסק העריכו, היה מתפלל בהתלהבות כדוגמת הרבי מסטרליסק.
הסתופף גם בצל רבי ישראל מרוז'ין ורבי מאיר מפרמישלן, זכה לכבוד מצד גדולי הצדיקים, רבי חיים הלברשטאם מצאנז בעל "דברי חיים" היה מרבה לספר בשבחו, וכן רבי דוד הגר מזאבלטוב ומחותנו רבי צבי הירש מרימנוב.
אחר פטירת חותנו בשנת תקפ"ה נתמנה לכהן תחתיו ברבנות העיר בורשטין, לאחר מכן עבר לכהן ברבנות העיר סטאניסלאב, ובשנת תקצ"ב אחרי הסתלקות הגאון בעל הנתיבות המשפט מילא את מקומו בעיר סטרי, שם נהג ברבנות ואדמורו"ת ואלפים מכל הגלילות דבקו בו.
מגדולי תלמידיו רבי יעקב יוקל הירש אב"ד ניימארקט מחבר ספר בית יעקב, רבי יעקב אב"ד רימילוב בעל מחבר ספר שו"ת כוכב מיעקב, רבי בנימין זאב אב"ד ז'ימיגראד, אגרות רבות מגדולי דורו הופנו אליו והשיב תשובות לכל מרחבי גאליציה,
נפטר ביום שבת פרשת צו - שבת הגדול י"ב ניסן תרט"ו, ורבי חיים מצאנז אמר באותו העת 'היום נלקח מאיתנו אור התורה וחשך אור התורה', נטמן בבית הקברות העתיק בסטריא על יד ציון בעל הנתיבות המשפט, ומקום ציונו הפך לאבן שואבת עד השואה אז נחרש בית הקברות כולו ומקום ציונו לא נודע.
תורתו
רבי מרדכי זיסקינד כתב את תורתו עלי גיליון, אך אלו אבדו בצוק העתים, יסודות תורתו מובאים בין ספרי נכדו רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא אב"ד סטרעליסק, ובפרט בספרו 'אהבת ציון' על מגילת איכה, בהם עולה כי עיקר עבודתו הייתה עבודת האמת, להיות האדם שלם בשלימות מידת האמת בינו לבין קונו, ויהיה ברור לו הדרך והמסילה בה הוא צועד להתקרב לבורא, דרך זו מיוסדת היא על דרכו של הרבי מסטרליסק אשר תבע בפה מלא מחסידיו להתנזר מתאוות העולם הזה ולהתמסר בכל נימי נפשם לעבודת בוראם, ולהיות כנים בעבודתם ללא שקר וזיוף, דברי תורתו ותולדותיו נלקטו בספר עטרת מרדכי.
עמיקם קימלמן
עמיקם קימלמן (נולד ב-8 בינואר 1956 בירושלים) הוא נגן סקסופון, מעבד ומלחין. כיהן כמנכ"ל בית הספר למוזיקה רימון. היה חבר בהרכבי הג'אז "משיכת יתר" ו-"Hard Jazz Knights".
קימלמן שירת בצה"ל כנגן ומעבד בתזמורת חיל האוויר. בוגר האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב ומכללת ברקלי למוזיקה. קימלמן ניגן, הלחין ועיבד מוזיקה למוזיקאים רבים בישראל, כגון גידי גוב, יהורם גאון, אלון אולארצ'יק, שלום חנוך, נורית גלרון ועוד. קימלמן שימש גם כמעבד מוזיקלי ליצירות מחול לבמה ולריקודי עם של הכוריאוגרף שלמה ממן.
עבד בבית הספר רימון מיום הקמתו. בשנת 1990 מונה למנהל האקדמי של בית הספר. בשנת 2001 מונה גם למנהל הכללי של בית הספר, תפקיד אותו נשא עד 2014. לאחר מכן ממשיך להימנות עם צוות המורים בבית הספר. משמש גם כמנצח וכמנהל המוזיקלי של תזמורת הג'אז של תל אביב. קימלמן מוביל את חמישיית "The Human Factory", ומשמש כמנהל האמנותי של לייבל הג'אז הישראלי "Jazz972". מכהן גם כראש מגמת המוזיקה "ביכורים" בחבל אשכול.
ב-1992 הלחין את פסקול הסרט "קיץ אצל אריקה".
ב-2015 יזם את הפסטיבל הבינלאומי יפוג'אז ומנהלו האומנותי.
The Daily Talk
The Daily Talk הוא אמצעי תקשורת בשפה האנגלית המפורסם באופן יומי על גבי לוח בשדרת טובמן של מרכז מונרוביה עיר הבירה של ליבריה. לפי הניו יורק טיימס זהו התסקיר "המופץ בתפוצה הרחבה ביותר" בעיר משום שלתושביו אין מספיק כסף או חשמל הנדרשים על מנת לצרוך אמצעי תקשורת המוניים מתקדמים יותר.
מייסדה, העורך והעובד היחיד של דיילי טוק הוא אלפרד ג'יי סירליף שיצר אותו מתוך אמונה כי אזרחים שיש להם את המידע על ארצם הם הכלי לשיקומה של ליבריה אחרי מלחמת האזרחים.
היסטוריית המיזם
סירליף יצר את הלוח בשנת 2000. הוא גם הקים חדר חדשות בסמוך ללוח עוד במהלך כהונתו של צ'ארלס טיילור אך לאחר ביקורת על שלטונו החדר נהרס על ידי חיילי צבא ליבריה וסירליף עצמו נכלא לתקופה קצרה.
החדר הוקם מחדש על ידו בעזרת ידידיו שבוע לפני בחירות של 2005 בהם זכתה אלן ג'ונסון-סירליף (יש לה שם משפחה זהה אך היא אינה קרובת משפחתו של סירליף) ומאז הלוח המשיך לפעול.
ברכת שמואל
ברכת שמואל היא סדרה בת ארבעה ספרים העוסקת בפלפולים על התלמוד בבלי בשיטת בריסק שנכתב על ידי רבי ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת קמניץ.
בשם הספר, "ברכת שמואל", הנציח המחבר את אביו הרב שמואל דוד. הרב ליבוביץ טיפל בעצמו בסידור חידושיו והכנתם לדפוס. בחורף תרצ"ה עסק בכתיבת חידושיו לבבא מציעא, אבל לא הגיע להשלמתם, כי בינתיים פרצה מלחמת העולם השנייה ונפטר ללא שזכה לראות את חידושיו בדפוס.
תוכן הספר
רבי ברוך בער היה דייקן בדבריו. כתב על כך חתנו רבי ראובן גרוזובסקי:
בישיבות רבות נחשב הספר לאחד מספרי היסוד מבין ספרי האחרונים.
בתשע"ח יצא כרך נוסף מכתב ידו, "כתבי ברכת שמואל - על מסכת שבת", שנערך על ידי נכדו, הרב עוזיאל ליבוביץ.
ספרי עזר
נכדי המחבר הוציאו את "חידושי ושיעורי רבי ברוך בער", שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידי תלמידיו. הספר נועד בעיקר להסביר את שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידו ב"ברכת שמואל".
חוכא ואטלולא
חוּכָא וְאִטְלוּלָא (לפי הערוך: חוכא וטלולא) הוא ביטוי תלמודי, שמופיע גם בספרות ההלכה ופירושו "צחוק וליצנות".
מקור הביטוי
הביטוי מופיע פעם אחת בלבד בתלמוד, בהסברו של רבא לגבי דין ביטול רשות. הוא טען שיש ביטול מחצר לחצר, ומצד שני אין מבטלין וחוזרין ומבטלין: כלומר, "שלא יהיו דברי חכמים כחוכא ואטלולא".
פירוש הביטוי
על פי רש"י, פירוש המילה "חוכא" היא "שחוק" או "צחוק", וכיום מרבים לתרגם מילה זו ל"לעג". מקור המילה היא בשורש חו"ך, שמקורו בעברית, וממנו המילה "חיוך".
מקור המילה "אטלולא" היא בשורש טל"ל, שמשמעו "לשחק" או "להשתעשע". רש"י מפרש מילה זו כ"ליצנות", ולפעמים מתרגמים אותה ל"קלס" או "לעג".
לפי גרסת הערוך, צריך לומר "חוכא וטלולא", ולעיתים כותבים כך את הביטוי. יש המשנים את הביטוי ל"חוכא והתלולה", ויש הכותבים "חוכא ואיטלולי".
הר מקארתור (אנטארקטיקה)
הר מקארתור (באנגלית: Mount McArthur) הוא ההר הגבוה בהרי וולטון, בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,450 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,753 בגובהו באנטארקטיקה.
מיפוי ההר
ההר מופה על ידי סוקרים בריטיים מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי בשנת 1968.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בעקבות הסקר שנערך בשנת 1968.
ההר נקרא על שמו של מלקולם מקארתור (Malcolm McArthur), גאופיזיקאי מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי, ששהא בתחנת המחקר שבאי סטונינגטון בין השנים 1971–1973, וחקר את צפון האי אלכסנדר.
קמרוצרס
קמרוצרס (שם מדעי: Cameroceras; מילולית: "תא חלול קרני") הוא סוג של רכיכה נכחדת ענקית מתקופת האורדוביק עד לתקופת הסילור מלפני 470-425 מיליון שנה. הוא חי באזור של אמריקה הצפונית ומימי אירואסיה. יצור זה היה מגדולי הרכיכות בתקופתו לצד האנדוצרס.
מאפיינים
יצור זה היה עצום והגיע לאורך של 9 מ' או על פי מדידות אחרות לאורך 6 מ', בין הגדולות שברכיכות. בצורתו הוא דמה לנאוטילוס והכיל קונכייה עבה וארוכה שהגנה על האיברים הרכים שבתוכה. היה לו ראש גדול בקצה הקונכייה וזרועות חזקות שבאמצעותן הוא תפס טרף והרג אותו עם מקורו הקרני הארסי. היצור נע בתנועה סילונית חזקה.
יצור זה היה הטורף הראשי של תקופתו, וטרף מגוון יצורים, כגון טרילוביטים, עקרבי מים וחולייתנים קטנים ממנו. ייתכן מאוד שהוא חיכה לטרף במארב או מתחת לחול ולא צד באופן אקטיבי, שכן קונכייתו הייתה מקשה עליו לתמרן. אפשרות נוספת היא שהוא סינן את טרפו בדומה לנאוטילוסים המודרניים.
הוא נכחד בסוף תקופת הסילור יחד עם חסרי חוליות רבים.
עלילת קורבן האדם
עלילת קורבן האדם הייתה עלילה שהופצה נגד היהודים בעת העתיקה ולפיה היהודים מקריבים קורבנות אדם, ובפרט בבית המקדש שלהם, ונוהגים בקניבליזם.
העלילה נחשבת בעיני החוקרים לאחת משלוש ההאשמות המבזות ביותר שהופנו נגד היהודים בעת העתיקה (שתי האחרות היו עלילת החמור ועלילת המצורעים). המקורות הידועים לעלילה זו הם אפיון ודמוקריטוס.
אפיון
בספרו הפולמוסי נגד אפיון, הנועד לשמש ככתב הגנה על היהדות, מספר יוסף בן מתתיהו על עלילת דם שהופצה על ידי אפיון (20 לפנה"ס - 45–48 לספירה) בעקבות פוסידוניוס ואפולוניוס מולון.
העובדה שיוספוס ראה לנכון להפריך את עלילת הדם, מעידה על תפוצתה הגבוהה בעולם היווני-רומאי, ועל כך שהיא נחשבה אמינה. ההיסטוריון בצלאל בר כוכבא מעיר שאת הקטע האחרון, על החלטתו של אנטיוכוס, החליט יוספוס לצנזר.
בעוד שאצל דמוקריטוס לא מתואר מעשה של קניבליזם אצל אפיון נקודה זו בולטת. על פי פלוסר, המוטיב השני הוא ידוע ביותר, והוא מוטיב של ברית נפשעת שמחזקים אותה על ידי שבועה ואכילת בשר אדם או שתיית דמו שנהגו לספר על קושרי קשר. כאשר העבירו אותו על היהודים, הצביעו בכך על היהודים כחבורת קושרים מיזנתרופים שקשרו קשר שנאה נגד האנושות. על פי בר כוכבא, סיפור זה היה המקור לסיפור שאצל דמוקריטוס, על אף השינויים שיש בו.
פסקאות 52–113 בספר השני של "נגד אפיון" (בתוך פרקים ה–ט) שרדו רק בתרגום הלטיני מהמאה ה-6, המכונה "תרגום קסיודורוס". לדברי בר כוכבא, ניתן להניח כי הדפים המכילים את עלילת קורבן האדם ועלילת החמור הושמדו בשלב כלשהו של המסירה, בהתאם לדחייה המוחלטת שלהן על ידי פוטיוס ואולי גם על ידי אישים ביזנטיים אחרים בעלי סמכות. התרגום הלטיני של עלילת קורבן האדם סובל מפגמים רבים. כמה טעויות נובעות מפירוש שגוי של הטקסט היווני. ישנן גם השמטות והבדלים משמעותיים בניסוח בין כתבי היד הלטיניים השונים.
מאוחר יותר הופנתה עלילת הדם כפשוטה נגד הנוצרים. טעות בהבנת המיסה, בה שותים יין המסמל את דמו של ישו (טרנסובסטנציאציה) הובילה להאשמה ולעלילות דם.
ביקרמן
על פי מאמרו של אליהו ביקרמן, "רצח פולחני ופולחן החמור" (1927), נראה שסיפורו של אפיון הוא למעשה הכלאה של שני סיפורים.
הגרסה הראשונה מסווגת למנהגי "מלך הסאטורנליה". בחגיגות אלו נהוג להכתיר אדם כלשהו למשך תקופת החג, ולהרעיף עליו כל מיני מאכלים ומשקאות כיד המלך, ולהוציאו להורג עם תום החג. הגרסה השנייה שאותה מכנה ביקרמן ה"סעודה הקניבלית" קשורה לסיפורי הקושרים: קושרים שנאספים בחשאי, מבצעים ביחד מעשה פשע, שמחזק את הזיקה ביניהם וכובל אותם בקשרי סודיות ונאמנות.
הוא גם קיבל את דעתו של יוספוס, שהעלילה נועדה להכשיר את מעשיו יוצאי הדופן של אנטיוכוס בשוד בית המקדש וחילולו. מעשים שזכו לגינוי נרחב מפני אנשי תרבות רבים. ולכן נראה שהעלילה הומצאה על ידי סופר חצר סלאוקי, שבאמצעות עשייה של דה-לגיטימציה ליהודים, וחשיפת שנאתם ליוונים, ביקש להצדיק את אנטיוכוס.
בצלאל בר כוכבא
פרופסור בר כוכבא, מקבל את תפיסתו של ביקרמן שמדובר בשני סיפורים שונים שמוכלאים ביחד, אך אינו מקבל את הניתוח של ביקרמן, ומציג גרסה משלו למקור שני הסיפורים. הוא טוען שהמספר שזר שני סיפורים, תוך שהוא לוקח מכל אחד מהם את הפרטים הקשים ביותר. לדעתו, המאפיינים של "מלך הסאטורנליה" שונים מאוד מהסיפור הזה, בפרטים מהותיים ולכן אינם המקור לסיפור. בר כוכבא סובר שהמקור לסיפור הקושרים דווקא קשור לסיפור של הריגת אוסיריס בידי סת-טיפון, שזוהה עם האל היהודי, כבר בידי המצרים עצמם. גם הסיפור של קרבן האדם יש לו מקור בענייני סת, ומדובר בהענשתו הסמלית של סת-טיפון עצמו, כאשר רוב הפרטים דומים. לדעתו מקור העלילה הוא במצרים ולא באירופה, והיא הומצאה ככל הנראה בתקופה הפרסית, על ידי סופר החצר הסלאוקי שמיזג את שני הסיפורים ביחד, והכניס את סיפור הרקע של אנטיוכוס במקדש, ואז הסיפור הגיע אל אפיון באמצעות מקור ביניים.
דמוקריטוס
היסטוריון לא-ידוע בשם דאמוקריטוס (המאה הראשונה לספירה), שכתביו אבדו והוא ידוע לנו רק מהסודא, הלקסיקון הביזנטי מסוף המאה ה-10, מצוטט באופן הבא שם:
דמוקריטוס חוזר בדבריו על עלילת פולחן החמור של היהודים וגם על עלילת הדם. בדבריו יש דמיון לאפיון שטען שהיהודים נהגו לבצע רצח פולחני של נוכרים, אולם הוא נבדל ממנו בפרטים: בזמן שאפיון מדגיש שהקורבן הוא יווני והטקס מתרחש בכל שנה, דמוקריטוס מתייחס לנוכרי באופן כללי ושהטקס מתרחש בכל 7 שנים. יש הטוענים כי הדבר רומז שלא הייתה תלות הדדית קרובה בין שני הסופרים, ויש הטוענים כי השינויים אינם מהותיים. ייתכן וציון המחזוריות של 7 שנים קשור לשנת השמיטה היהודית (ואולי לשבת), שהייתה ידועה לכמה סופרים פגאניים.
ידוע היטב שקורבן אדם היה נפוץ בעולם העתיק. ההשקפה הנאורה ביוון ורומא ראתה בכך ביטוי גס של אמונה טפלה ברברית. השלטון הרומי אסר קורבן אדם ברומא, וראה חובה לחסל את המנהג בקרב עמים אחרים שנפלו תחת שלטון רומא, בעיקר בקרב הגאלים. בתיוגו את הדת היהודית ככזאת שמעודדת את מנהג קורבן האדם, דמוקריטוס רומז שהיהדות מוחלת על אמונה טפלה ומיזנתרופיה.
על פי דוד פלוסר, בעלילה זו יש מתקפה כפולה, הן כלפי העם היהודי והן כלפי בית המקדש שלו. צורת הפולחן של קריעת בשרו של האדם איננה מקרית, ונראה שהיא לקוחה מהפולחן של דיוניסוס, אל כתוני שגילם את מחזור הטבע והפריון, והיה קשור לחיי הוללות, שכרות, אקסטזה ושגעון. בחגיגות האביב והיין שלו עסקו בפעילות מינית, איבוד חושים והשתוללות. לעיתים שיאה היה קריעה לגזרים של שור המסמל את דיוניסוס ואכילת הבשר חי, ולעיתים בקריעת בשרו של אדם. רצח פולחני אכזר לכבוד דיוניסוס הוא נושא של טרגדיה אחת של המשורר היווני הדגול אוריפידס, בה אם קורעת את בנה לגזרים, מתוך שיגעון, כשתפס אותה בשעת פולחן דיוניסוס. על פי פלוסר, לדמוקריטוס הייתה סיבה נוספת לתאר את קרבן האדם של היהודים במתכונת קרבנות האדם לכבוד דיוניסוס, כיוון שהיו כאלו שזיהו בעת העתיקה את אל היהודים עם האליל דיוניסוס, דווקא באופן פרדוקסלי מתוך הזדהות ורגשות אהדה.
יש הטוענים שבדומה לעלילה זו, הרומאים הפיצו עלילת דם כנגד הבככאנטים, וטענו נגדם שהם עורכים טקסים הכוללים הקרבת אדם, אכילה טקסית של בשרו, וכל זאת תוך כדי אורגיה, ולמעשה לא מדובר באמת היסטורית אלא בעלילה. נאומו של קיקרו נגד קאטילינה כלל שארית של עלילת הדם נגד הבככאנטים הרוצים להרוג קונסול.
תיאופרסטוס
בפרגמנט מתוך "על החסידות" של תיאופרסטוס (287-371 לפנה"ס), פילוסוף יווני, תלמידו ויורשו של אריסטו באסכולה הפריפטטית, כפי שהוא מובא בספרו של פורפיריוס "על ההימנעות [מבשר] בעלי חיים", מתוארים דרכי הקרבת הקורבנות של היהודים. שם הוא מתאר שהיהודים מקריבים קורבנות חיים (ללא הריגתם לפני כן), שאותם הם שורפים כליל דווקא בליל באין רואה, והם נוסכים עליהם דבש ויין, כדי להשמידם במהירות, כדי שמעשיהם הנוראים לא יראו לעין השמש. בעוד שהיוונים נמנעים ממעשים כעין אלו, אף אם מישהו היה פוקד עליהם לעשות דבר כזה. הוא עוד מוסיף שבאשר היהודים פילוסופים על פי טבעם, הם משוחחים אחד עם השני אודות האלוהות, עורכים בלילה תצפית כוכבים, וקוראים לאל באמצעות תפילות. ובשורת המחץ הוא מבליע שהיהודים היו הראשונים שהנהיגו קרבנות של בעלי חיים ושל אדם, ולבסוף הוא מנסה לסנגר שהם עשו זאת לא בשל תשוקה רעה אלא בשל הכרח.
בצלאל בר כוכבא קובע כי דבריו של תיאופרסטוס שהושפעו ממקור יווני-מצרי, שהיו האזכור הראשון והמפורש של יהודים בספרות יוון, הפכו להיות אוטוריטיביים בשל מעמדו הפילוסופי הרם, בעיני הסופרים היוונים שבאו אחריו. הוא גם מעיר שאין בדבריו של תיאופרסטוס על הפילוסופיה של היהודים שבח גדול, כיוון שהוא מבחין בין פילוסוף שרק משנן את הפילוסופיה, לבין פילוסוף אמיתי שהוא גם אדם אתי שמממש את עקרונות הפילוסופיה בחייו.
המשך העלילה בימי הביניים
על פי פלוסר, עלילות אלו היו בסיס לעלילות הדם של ימי הביניים ובעת המודרנית. שמקורה היה בכך, "שהיהודים מתרחקים מאומות העולם ואינם חיים אתם בשותפות ועל כן הואשמו בשנאת זרים".
כרטיס רשת
כרטיס רשת (NIC - Network Interface Controller) הוא חומרת מחשב המאפשרת למחשב להתחבר לרשת מחשבים. מכיוון שכרטיס הרשת מהווה את שער הגישה של המחשב אל הרשת, מועברת בו כתובת MAC המשמשת את המחשב בכל התקשורת שעוברת דרך אותו כרטיס רשת.
כרטיס הרשת הוא חלק משכבת הקו של מודל ה-OSI וגם חלק מהשכבה הפיזית של מודל ה-OSI.
כרטיס הרשת צריך להיות מותאם לפרוטוקול המשמש ברשת בה הוא פועל – Ethernet, Token Ring, Wifi, או אחר.
לכרטיסי רשת כיום יש בדרך כלל חיבור RJ-45 וכן מספר נוריות המורות למשתמש האם קיים חיבור והאם מתקיימת תקשורת. ברוב המקרים הם מתחברים ללוח האם דרך חריץ PCI (או PCIe) או משולבים בלוח האם עצמו. בכרטיסי רשת ישנים היה קיים גם חיבור BNC.
כיום מאפשרים כרטיסי הרשת תקשורת באחת מן המהירויות הבאות, בהתאם לתשתית אליה מחובר הכרטיס: 10Mbps ,100Mbps ,1000Mbps.
כרטיסי רשת מודרניים עשויים לתמוך ביכולות שונות כמו פסיקות, גישה ישירה לזיכרון, תמיכה בתורי שידור וקליטה מרובים, ממשקים לוגיים נפרדים ומנועי האצת חומרה לטיפול ב-TCP (יכולת הידועה כ-TCP offload engine).
רבווה
רַבְּוַה (או: רבווה, באורדו: رَبْوَہ) היא עיר בפקיסטן, אשר נמצאת על גדת נהר הצ'נאב, ואשר מהווה את המטה הכללי של קהילת האחמדים, מאז ה-20 בספטמבר 1948, אז עברה הקהילה מקדיאן שבהודו.
דמוגרפיה
העיר מונה כ-70,000 תושבים, שמתוכם כ-97 אחוזים נמנים עם קהילת האחמדים. 3 האחוזים הנותרים הם נוצרים וסונים. רוב התושבים הם דוברי אורדו ופונג'אבי, לצד שליטה מלאה בשפה האנגלית.
אקלים
רבווה מאופיינת בקיצים חמים ובחורפים קרים. עונת הקיץ שם היא מאפריל ועד אוקטובר, עם חודש מאי כשיא העונה, בו ניתן לחוות ימים בטמפרטורה של 40 מעלות. עונת החורף שם היא מחודש נובמבר ועד חודש פברואר, עם חודש ינואר כשיא העונה.
לחץ אטמוספירי
לחץ אטמוספירי לעיתים נקרא גם לחץ ברומטרי הוא הלחץ, שמפעיל האוויר באטמוספירה של כדור הארץ. גודלו של הלחץ האטמוספירי הממוצע בגובה פני הים הוא בקירוב, ניתן לומר, כי הלחץ האטמוספירי שקול ללחץ ההידרוסטטי, שמפעיל עמוד האוויר מעל כל נקודה בכדור הארץ. כך, מעל אזורי לחץ נמוך עמוד האוויר נמוך יותר מאשר באזורי לחץ גבוה. באופן דומה, ניתן להבין מדוע לחץ האוויר יורד, ככל שעולים גבוה יותר מעל פני הים.
ללחץ האטמוספירי השפעה גדולה מאוד על מזג האוויר, ולכן מדידתו חשובה לחזאים ומטאורולוגים.
שינוי לחץ האוויר עם הגובה
הלחץ האטמוספירי הוא הלחץ שמפעילות מולקולות האוויר על פני השטח של כדור הארץ. לחץ הוא הכוח F המופעל ליחידת שטח A, F=PXA. כאשר במקרה זה מפעיל הכוח הוא האטמוספירה והשטח הוא כדור הארץ. עבור הגדרה זו, כשעולה כמות האוויר עבור אותה יחידת שטח (מושג שנקרא "עמוד האוויר"), הלחץ עולה ולהפך. הבדלים בלחץ האוויר נוצרים מהבדלים בקרינת השמש, בגובה ובקו הרוחב של האזור. המכשיר המודד לחץ אוויר נקרא ברומטר, ויחידות המידה בהן משתמשים למטרה זו הן: מ"מ כספית (mmHg), פסקל (Pa), בר (=) ואטמוספירה (ATM). יחידה נוספת בה משתמשים היא PSI (יחידת מידה בריטית), בעיקר עבור מדידת הלחץ בצמיגים של כלי רכב.
נדמה שהאוויר קל, אולם הוא אינו נטול משקל. הלחץ האטמוספירי בגובה פני הים הוא כ-, כלומר עשרה טון למ"ר או כקילוגרם לסמ"ר. איננו מרגישים את הלחץ משום שאנו שקועים בקרקעית אוקיינוס האוויר, והוא מקיף אותנו מכל הכיוונים.
כאמור, לחץ נורמלי של אוויר בגובה פני הים הוא. עם זאת, ככל שהגובה עולה הלחץ יורד, כיוון שגובה עמוד האוויר משתנה בקירוב של מיליבר (אלפית הבר) אחד עבור כל 8 מטר. לדוגמה, עבור גובה של 3000m הלחץ הוא כ- ועבור גובה של 8840m הלחץ הוא כ-. ניתן להרגיש תופעה זו כאשר יורדים או עולים במהירות בגובה (במעלית מהירה, בהמראה או נחיתה, או אפילו בנסיעה מתל אביב לירושלים), כתחושה של כאב ואוטם באוזניים. תחושה זו נוצרת עקב הפרשי לחץ בין האוזן התיכונה לסביבה החיצונית. בניגוד להרים הגבוהים, ים המלח הוא המקום הגלוי הנמוך בעולם, ועל-כן, הלחץ אטמוספירי בים המלח גבוה יותר (1.05ATM).
לשינוי לחץ האוויר עם הגובה יש השלכות במקומות גבוהים מאוד. ככל שלחץ האוויר נמוך, הלחץ החלקי של החמצן נמוך גם הוא, ואנשים המגיעים לאזורים גבוהים במיוחד עלולים לסבול מכאבי ראש, סחרחורות וחולשה. עם זאת, ניתן להתרגל ללחצים נמוכים לאחר תקופת הסתגלות שבה הגוף מייצר עוד תאי דם אדומים. אכן, קיימות ערים גדולות (ואפילו ערי בירה כמו לה פאס) בגבהים של עד 3,600 מטרים מעל פני הים. הירידה בלחץ מתבטאת גם בירידת נקודת הרתיחה של מים.
בפשטות ניתן לומר - ככל שמגביהים, הלחץ יורד.
השינוי בלחץ האטמוספירי לפי הגובה מרוכז בטבלה הבאה:
תומאס קרומוול
תומאס קרומוול, הרוזן הראשון של אסקס (באנגלית: Thomas Cromwell; סביבות 1485 - 28 ביולי 1540), היה מדינאי אנגלי, אחת הדמויות הפוליטיות החשובות ביותר תחת שלטונו של הנרי השמיני מלך אנגליה.
חייו
קרומוול נולד בעיר פאטני בממלכת אנגליה (כיום חלק מרובע וונדסוורת'). אביו, וולטר קרומוול (1463–1510), היה נפח, בעל מבטשה, סוחר בדים והבעלים של פונדק ומבשלה. לקרומוול היו שתי אחיות. המבוגרת בהן, קתרין, נישאה למורגן ויליאמס, עורך דין מוויילס. אליזבת, האחות הצעירה, נישאה לאיכר. בנה של קתרין, ריצ'רד ויליאמס, עבד אצל דודו (תומאס) ושינה את שמו לריצ'רד קרומוול. אותו ריצ'רד הוא סבא-רבא של אוליבר קרומוול.
לאחר שלמד עריכת דין החל לשמש כעוזר לקרדינל תומאס וולזי ונעשה לחבר הפרלמנט האנגלי בשנת 1523. לאחר המשבר שגרמו גירושי המלך הנרי השמיני מקתרין מאראגון, עלתה קרנו של קרומוול על חשבונו של וולזי. בשנת 1533 הוא מונה למשרת מזכיר המדינה, וב-1536 למשרת הלורד שומר החותם.
עיקר פועלו של קרומוול היה בהקשר הרפורמות הדתיות באנגליה של אותה תקופה - הוא היה אחד ממעצבי הכנסייה האנגליקנית. הוא היה אחד התומכים הבולטים בהצעה להפוך את המלך הנרי השמיני לראש הכנסייה האנגליקנית ועזר להעביר את "חוק העליונות הראשון" שמיסד מעמד זה בפרלמנט. בשנת 1535 מינה המלך הנרי השמיני את קרומוול לשרו לענייני הרוח. משרה זו נתנה לו סמכות שיפוט עליונה בתחומי הדת ויצרה לראשונה רשות מאוחדת אחת על שני המחוזות של הכנסייה האנגליקנית. כשר הראשי של המלך פיקח קרומוול על פירוק המנזרים באנגליה. הוא ביקר במנזרים ובכנסיות רבות והחרים את רכושם כדי להעבירו לידי המלך, ראש הכנסייה החדש. כפרס על מעשיו בתהליך זה קבע הנרי השמיני עבור קרומוול את התואר רוזן אסקס, שהוענק לו בשנת 1540.
למרות שהלאמת המנזרים מתוארת לרוב כניסיונו של מלך חמדן לצבור לעצמו את אוצרות הכנסייה הנוצרית, קרומוול ראה זאת כפעולה אידאולוגית נגד תופעת הנזירים. כל עוד החזיק קרומוול בעמדת כוח, חצר המלוכה הייתה פתוחה לקבלת רפורמות דתיות.
מעבר לפועלו בהקשר לכנסייה האנגליקנית קידם קרומוול גם את איחוד ויילס ואנגליה בפרלמנט.
קרומוול תמך בהנרי השמיני כאשר זה הוציא להורג את אן בולין ובנישואיו לג'יין סימור. ביקורת על מעשה זה, או למעשה על החיפזון בנישואין, גרמה למעמדו להחל לאבד מיציבותו. לאחר מכן, כאשר עודד את המלך להינשא פעם נוספת (לאחר שסימור מתה מסיבוכי לידה), הפעם לאן מקליווס, הוגדרו הנישואין כאסון - הנרי התגרש ממנה לאחר שישה חודשים בלבד, ומתנגדיו של קרומוול ניצלו הזדמנות זו לדרוש את מעצרו. קרומוול הוצא להורג במצודת לונדון ב-28 ביולי 1540. נאמר שהנרי השמיני בחר בכוונה תחילה מוציא להורג בלתי מנוסה, שהצליח לערוף את ראשו של קרומוול רק לאחר שלושה ניסיונות. לאחר ההוצאה להורג הורתח ראשו של קרומוול והוצג בפומבי על גבי חנית, כשעורפו ללונדון.
טנהויזר
טנהויזר (בגרמנית: Tannhäuser) היא אופרה מאת ריכרד וגנר ודמות באגדה גרמנית. אופרה בת שלוש מערכות זו שייכת לתקופת הביניים של יצירתו של וגנר. הליברית של האופרה נכתב על ידי וגנר עצמו, כמו בשאר האופרות שיצר, ובהשראת שירו של המשורר היהודי גרמני היינריך היינה. האופרה הועלתה לראשונה בשנת 1845.
צלילי הפתיחה של האופרה הושמעו בטקס הפתיחה של הקונגרס הציוני העולמי השני ב-1898.
מערכה I
הגיבור הראשי בעלילה הוא טנהויזר, אביר ומשורר אשר מצא את ונוסברג, משכנה התת-קרקעי של האלה הרומית ונוס. לאחר ששהה שם במשך כשנה כמאהבה של ונוס, נמלא טנהויזר חרטה על מעשיו וגעגועים אל הארץ, והוא משתחרר מכבלי האהבה של ונוס.
בהמשך המערכה, כשטנהויזר עוזב את ונוסברג, הוא שומע שיר של נער על בוא מאי, ואת הקטע המפורסם של מקהלת הצליינים, וכך הוא מתוודע שהגיע בבטחה אל הארץ. המלך היינריך ושיירתו עוברים באזור זה במקרה ומגלים שם את טנהויזר, הם שמחים על הימצאו לאחר ההיעלמות הארוכה ושואלים אותו היכן שהה כל הזמן הזה; טנהויזר עונה כתשובה כי "נדד בארצות רחוקות" והוא ירצה להמשיך בנדודיו, ושיעזבו אותו במנוחה (כנראה משום שהוא יודע כי שהותו בונוסברג נחשבת לחטא), אך כשטנהויזר מתוודע לכך שהנסיכה אליזבת (שהייתה מאוהבת בו עוד לפני כן) שקעה בצער מאז שנעלם, הוא מחליט לחזור אליה, לעיר וורטבורג.
מערכה II
טנהויזר מגיע אל העיר וורטבורג, מקום מושבה של אליזבת, שהייתה מאוהבת בו כל השנים. בתחרות שירה שנערכת במקום, טנהויזר (שבתור משורר משתתף בתחרות) שומע את שירי שאר המתמודדים, על אהבה, אושר וגן-עדן ומתמלא בזעם, על כך שהמשוררים שרים על נושאים שמעולם לא חוו את חוויתם, ופורץ בשירה על צביעותם ועליבותם של שאר המשוררים, וכך הוא חושף את סיפור אהבתו לוונוס. הדבר נחשב לחטא, ורק התערבותה של אליזבת מצילה את טנהויזר מחרבותיהם של האבירים. טנהויזר מסכים לעלות לרגל לרומא יחד עם חבורת צליינים ולבקש את מחילתו של האפיפיור.
בתחרות השירה מוזכרות דמויותיהם של אמני שירה מימי הביניים כגון ולטר פון דר פוגלווידה.
מערכה III
לאחר זמן מה חוזר טנהויזר כשבגדיו קרועים לעמק וורטבורג. האפיפיור לא סלח לו אלא קילל אותו לנצח. טנהויזר רוצה לחזור לונוסברג ולהתנתק מן הארץ ורואה חזיונות של ונוסברג ואת קריאותיה של ונוס לשוב אליו, אך הוא מצליח להתגבר עליהם באומץ קדוש, כשהוא רואה שאליזבת מתה מאהבה נכזבת, ושלווייתה נערכת באותו הזמן. טנהויזר מתרפק על גופתה ומבקש שתבקש בעבורו מחילה מאלוהים תוך שהוא מת בעצמו. הסיפור מסתיים בהכרזת מספר צליינים על הופעת סימנים לכך שאלוהים סלח לטנהויזר משום שהצליח להתגבר על קריאותיה של ונוס.
כפר חסידים
כְּפַר-חֲסִידִים הוא מושב בעמק זבולון ליד קריית אתא בתחומי מועצה אזורית זבולון.
התארגנות ורכישה
תחילתו של כפר חסידים ב-תרפ"ד-1924 בימי העלייה הרביעית בשתי התארגנויות של חסידים בפולין שבקשו לעלות ארצה ולהקים כאן מושב חקלאי.
האדמו"ר מיבלונה הגיע ב-1924 לארץ ישראל, רכש קרקע עבור אגודת "נחלת יעקב" ושב לפולין כדי לשווק אותה לחסידים. בתחילת מאי 1925 נרשמה הקרקע בשטח של 26,000 דונם, כולל 5,000 דונם של הקרן הקיימת, בטאבו.
חברת "עבודת ישראל" נוסדה בסיון תרפ"ד על ידי הרבי מקוזניץ. עד תחילת מרץ 1925 הצטרפו לחברה מעל 200 משפחות.
החברות שיווקו את הקרקע לחסידים מן המעמד הבינוני שנדרשו לשלם על חלקת האדמה, ובנוסף להביא עמם סכום בשווי כמה מאות לירות מצריות להתבססותם. ואולם, בהשפעת חוקי גרבסקי, שרוששו יהודים רבים, התברר שלרבים מהמצטרפים חסר ההון הנדרש להתיישבות; אז פנו ראשי החברות אל הקרן הקיימת בבקשת סיוע לרכישת אפילו חלק מהקרקע. דירקטוריון הקרן הקיימת נענה לבקשתם ורכש עבורם 9,000 דונם נוטספים. הנהלת הקרן הקיימת הדגישה בפרסומיה שהיא מסייעת לכל חלקי העם.
עלייה להתיישבות
באפריל 1925, עוד טרם הרישום של רכישת הקרקעות בטאבו, עלתה קבוצה ראשונה של חסידים בראשות הרבי מיאבלונה על הקרקע בנקודה שנקראה "נחלת יעקב". ב-19 במאי 1925 תוארה ההתיישבות בהארץ על ידי אהרן זאב בן ישי: בן ישי סיפר גם על התכנית המשקית:
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 17
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 17 (באנגלית: FIFA U-17 Women's World Cup) הוא טורניר כדורגל נשים, המאורגן על ידי פיפ"א, המיועד לכדורגלניות מתחת לגיל 17. בעקבות הקמת הטורניר, שונה גיל המקסימום בגביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 מ-19 ל-20, על מנת ששני הטורנירים יהיו יותר אפקטיביים. הטורניר הראשון נערך ב-2008 בניו זילנד, ובו זכתה נבחרת קוריאה הצפונית.
קישורים חיצוניים
ֻ
כפר חסידים
עבודת ישראל
"עבודת ישראל" התיישבה על גבעה מול קיבוץ יגור. ביולי 1925 היו בו 20 משפחות ב-5 צריפים. בספטמבר 1925 תיאר מ. אבי שאול את היישוב: "בתי עץ קטנים, צריפים חדשים, קרשיהם לבנים כאילו רק עתה הביאום מבית הנסירה". בדצמבר 1925 נמסר:
דראפט ההרחבה של שנת 2013 בליגת הפיתוח של ה-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 2013 בליגת הפיתוח של ה-NBA הוא דראפט ההרחבה השישי בתולדות ליגת הפיתוח של ה-NBA. הדראפט התקיים ב-29 באוגוסט 2013 בעקבות הצטרפותה הצפויה של קבוצת דלוור 87' לליגה בעונת 2013/14. הקבוצה הוקמה כממשיכתה של קבוצת יוטה פלאש, שהשעתה את פעילותה בליגה בסיום עונת 2010/11.
כפר חסידים
עבודת ישראל
בתחילת מרץ 1926 נמסר:
שמואל דותן
שמואל דותן (ג' כסלו תש"ג, 12 בנובמבר 1942 – י"ג אב תשנ"ח, 5 באוגוסט 1998) היה היסטוריון, מרצה ואיש חינוך ישראלי. מרבית מחקריו עוסקים בתולדות היישוב בתקופת המנדט הבריטי.
כפר חסידים
התבססות
הקק"ל החליטה ב-1926 על איחוד שני המושבים לכדי יישוב אחד. אל החסידים צורפה גם קבוצה של מתיישבי הפועל המזרחי. כך תואר המקום בינואר 1929:
במאי 1930 נחנך הכביש המחבר את הכפר לכביש חיפה-נצרת. בשנות ה-30 מונה הרב מרדכי שמואל קרול כרבו של כפר חסידים.
שמואל דותן
ביוגרפיה
דותן נולד בשכונת נחלת-יצחק שבגבול גבעתיים. ב-1966 סיים את התואר הראשון בלימודי היסטוריה כללית ומקרא באוניברסיטת תל אביב וכן את לימודיו במחלקה להכשרת מורים. ב-1968 זכתה עבודתו לתואר מוסמך במדעי הרוח בהיסטוריה כללית: 'מדיניות החוץ של ארצות הברית כלפי אירופה מפרוץ מלחמת העולם השנייה ועד הצטרפותה של ארצות הברית למלחמה' - לציון 'בהצטיינות יתרה'. ב-1973 הגיש את חיבורו לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה בהיסטוריה של עם ישראל: 'הצעות ותוכניות של התנועה הציונית לזרמיה לפתרון שאלת ארץ-ישראל, 1945-1929'.
כפר חסידים
התבססות
במהלך השנים עד לקום המדינה הלך והתבסס היישוב. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, ביקשו להתיישב בכפר אנשים שאינם חקלאים. ועד המושב הקצה למשפחות אלה מגרשים בני דונם אחד בשטחים שלא התאימו לעיבוד חקלאי. בשנות ה-50 הופרד הכפר מבחינה מוניציפלית לשני יישובים: כפר חסידים א' - החקלאים, וכפר חסידים ב' - התושבים. בנייני המגורים של כפר חסידים ב' משולבים בתוך כפר חסידים א'. תושבי הכפר מתפרנסים מחקלאות כמו גם מעבודות מחוץ ליישוב. במהלך השנים האוכלוסייה התחלפה, וכיום תושבי הכפר הם בעיקר דתיים לאומיים וחילונים. במהלך השנים עקב שינוי הצביון הרוחני בכפר, עזבו רוב משפחות החסידים שבכפר לבני ברק ולירושלים. שאר החסידים הראשונים שהיו בכפר נפטרו במהלך השנים. ממשפחות החסידים המייסדים נותרו כיום צאצאיהם של כחמש עשרה משפחות, ובנוסף להן חיים בכפר צאצאיהם של אנשי הפועל המזרחי.
מעברות שהיו ל"רכסים"
ב-1950 הוקמו שתי מעברות בכפר חסידים. העולים החדשים התגוררו בצריפונים במעברה, בדונים ואוהלים. בפברואר 1951 הוחלט על הקמת מעברה נוספת בכפר חסידים. ב-1952 הוקם במקום שיכון על ידי חברת רסקו עבור משוחררי צה"ל מכפר חסידים. ב-1954 הוחל בבניית שיכון נוסף על ידי חברת משכנות, על רכס סמוך לשכון רסקו. גם חברת שיכון ההסתדרותית החלה בבניית שיכון משלה במקום, על הרכסים דרומית מזרחית לכפר חסידים, צפונית לקריית טבעון. שיכונים אלו נבנו לצורך פינוי המעברות בכל אזור חיפה, אך עקב התנגדות תושבי מעברות אחרות שוכנו שם רק מעטים. באפריל 1956, כשבשיכונים התגוררו כ-1500 נפשות, הוחלט שהמקום יוכרז כמועצה מקומית נפרדת מכפר חסידים, בשם רכסים וביולי 1959 כוננה המועצה המקומית.
שמואל דותן
ביוגרפיה
בשנים 1965–1970 שימש מורה להיסטוריה בבית הספר התיכון העירוני בחולון, ונתן שיעורי הדגמה לתלמידי המחלקה להכשרת מורים באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1971–1980 היה אסיסטנט, מדריך ומרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל וארץ-ישראל באוניברסיטת תל אביב, ונבחר פעמיים כ'מרצה המצטיין' במשאלי סטודנטים. כמו כן שימש חוקר במכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן.
כפר חסידים
משנות ה-80
בספטמבר 2012, פנתה ההחברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה לוועדת ערר המוסמכת על פי חוק הנכסים של נספי השואה, להורות למושב לאפשר לאנשי החברה לעיין במסמכים ובארכיון הנמצאים ברשותו. זאת על פי מידע שהיה בידי החברה, חברי “עבודת ישראל” רכשו קרקעות באזור כפר חסידים וחלקם עלו מקוזניץ והתיישבו על קרקעות אלו. אלא שחלק מאותם חלוצים שבו לפולין כשהם מותירים את הקרקעות מיותמות מאחוריהם. ההערכה היא שרבים מאותם חברים ששבו לפולין נספו בשואה. כמו כן, על פי מידע שהיה בידי החברה, כ–400 מחברי “נחלת יעקב” שילמו סכומי כסף עבור רכישת קרקעות באזור חרושת הגויים ושייח אבריק שלימים הפכו לקריית טבעון וכפר חסידים. בשנות ה-30 של המאה ה-20, אגודת “נחלת יעקב” פורקה, כאשר בתיק הפירוק מצוינים רק כ–250 חברים כנושים של האגודה. לחברה חסר מידע אודות ראש האגודה, הרב טאוב, שרכש בשם חבריה, לרבות כאלו שנספו, את הקרקעות. כמו כן חסר גם מידע אודות רשימת הנושים החלקית המופיעה בתיק הפירוק.
בית הקירור
בית הקירור תוכנן על ידי האדריכל אריה שרון והוקם בשנת 1942. מטרתו הייתה לאחסן בקירור תוצרת חקלאית: תפוחי אדמה ותפוחי עץ ממשקיהם של איכרי היישוב והסביבה. הצורך בהקמת בית הקירור נבע מהעובדה שהיבול שנאסף בבת אחת גרם לירידת מחירי השוק. המגדלים התארגנו, גייסו כספים ממקורות עצמיים ובנו את בית הקירור. כך יכלו לשמור על התוצרת החקלאית ולווסת את השיווק בהתאם למחיר הרצוי. בזמן מלחמת העצמאות שימש בית הקירור גם להסתרת נשק. בתי קירור דומים, אשר תוכננו על ידי אריה שרון, הוקמו במקומות שונים בארץ: רמת יוחנן, קיבוץ משמרות, בית חירות ועוד.
שמואל דותן
ביוגרפיה
בסוף שנות השישים היה מפקד קורס קציני חינוך בצה"ל. בין המרצים בקורס באותה עת כיהן כמרצה בכיר אריה יצחקי, והשניים קשרו קשרי ידידות שנמשכו שנים רבות. בהמשך, היה אריה יצחקי לתלמידו של שמואל.
בשנים 1971–1998 היה מרצה להיסטוריה במכללה האקדמית בית ברל ומרכז החוג להיסטוריה במכללה במשך 12 שנים. בשנים 1973–1998 שימש מרצה להיסטוריה במגמה להכשרת מורים אקדמאים בסמינר הקיבוצים והיה העורך של שנתון סמינר הקיבוצים. בשנים 1980–1981 שימש מרצה במכללה לביטחון לאומי.
כפר חסידים
בית הקירור
בשנת 2017 הסתיימו עבודות השימור של המבנה, בתמיכתה של המועצה לשימור אתרים, וכעת הוא משמש כארכיון היישוב.
שמואל דותן
ביוגרפיה
הוא עסק בהכשרת מורים להיסטוריה ובהדרכתם במסגרות מגוונות, וכן שכלל ופיתח חומרי למידה בהיסטוריה. בשנות הלימודים תשל"ו-תשל"ח שימש יועץ מקצועי לאגף הנוער במשרד החינוך בפרויקט 'לפני שלושים שנה', ובמסגרת זו פיתח חומרי למידה ותוכנית חינוכית להיכרות עם תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל בזמן החדש.
כפר חסידים
בית הקירור
בסמוך ליישוב הוקם ב-1937 כפר נוער דתי הנושא את אותו שם. באלול תשס"ג הוקמה בתוך כפר הנוער הדתי בכפר חסידים, ישיבת נחלת ישראל שבראשה עומד הרב שניאור קץ. הישיבה מנתה כ-180 תלמידים. בשנת תשע"ד עברה פעילות הישיבה למגדל העמק.
מוזיאון יענקל'ס שטעטל
יענקל'ס שטעטל הוא מוזיאון נוסטלגי ומרכז מבקרים בכפר חסידים המוקדש לחיי היומיום בעיירות היהודיות (שטעטלים) במזרח אירופה שהתקיימו עד לשואה. המוזיאון הוקם ופועל ביזמתו של גדי יעקב, בן המושב.
ביצה עלומה
ביצה עלומה היא ביצה שנשלקה ללא קליפתה במים חמים, עד שחלבונה נקרש.
שמואל דותן
ביוגרפיה
במשך כעשור היה ממחברי שאלון בחינות הבגרות בהיסטוריה. כמו כן חיווה דעתו על כתבי יד של ספרים ומאמרים רבים בתחומי התמחותו.
היה בעל דרגת רס"ן (מיל.). היה נשוי ואב לשלושה.
ביצה עלומה
משמעות השם
ביצה עלומה נקראת כך היות שבתבשיל המוכן לא ניתן לראות את חלמון הביצה (ואת מידת רכותו), בניגוד למאכלים כגון ביצת עין. כמו בהכנת ביצה רכה או קשה, מידת רכותו של החלמון נמדדת בעיקר במשך זמן השליקה.
שמואל דותן
העולם היהודי לנוכח תוכנית החלוקה
במחקרו על התהליך הפנימי שחל בעולם המחשבה היהודי לאחר שנודעה התוכנית הבריטית לחלוקת ארץ-ישראל ולייסוד מדינת יהודים קטנה בה, מגלה דותן כי אמנם הפולמוס שעוררה התוכנית בעולם היהודי נמשך תקופה קצרה – שנה עד שנה ומחצה – אך לקחו בו חלק כמעט כל הגורמים בעם היהודי. במחקר – העוסק בוויכוח על חלוקת הארץ ושלמות הארץ, באנטי-ציונות בעם היהודי ובתנועת הרפורמה בו - יש ניסיון לזהות ולמיין את הטיעונים שהשמיעו המתפלמסים למחנותיהם, וכן לברר עד כמה חשו מחויבות לרעיונותיהם ולאמונותיהם, כיצד דימו את עצמם, ובאיזו מידה שינו את עמדותיהם במהלך הפולמוס.
ביצה עלומה
דרך ההכנה
על מנת להכין ביצה עלומה יש לשבור ביצה טרייה מעל כלי נמוך (כמו מחבת) ובו מים חמים מאוד, אך לא רותחים. יש המוסיפים מעט חומץ למים. בדרך כלל שולקים עד שהחלבון נקרש, ומיד מוציאים. ביצה עלומה טובה, על פי שפים מומחים, היא ביצה שחלמונה עדיין נוזלי וחלבונה קרוש לחלוטין.
הערות שוליים
Uovo (alimento)
שמואל דותן
המפלגה הקומוניסטית בארץ-ישראל
במחקרו על תולדות המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) - עד הקמתה של מדינת ישראל - עוסק דותן בין השאר במלחמת האזרחים בספרד, בירוביג'ן, 'משפטי הטיהורים' בברית-המועצות, הסטליניזם, פרשת הירידה לקרים של קבוצת מנחם אלקינד מגדוד העבודה, ההתנגדות לציונות בעם היהודי ומפלגת פועלי ציון שמאל. בין היתר מביא הספר ראיות לכך שיהודים חברי המפלגה הקומוניסטית בארץ-ישראל הם שרצחו את חיים ארלוזורוב, ממנהיגי מפא"י. בספרו מציין דותן כי אברהם שושני (רוזנצווייג) העיד באוזניו כי שמע מפי מנהיג המפלגה על הישיבה שבה הוחלט על רצח ארלוזורוב, ועל כך שהוחלט כי הרוצחים ידברו אנגלית בעת המעקב, כדי שלא לעורר את חשדם של הבריטים. דותן מעיד בספר כי אימת מידע זה שבע פעמים לפני שפרסם אותו. יצוין כי תאוריה זו שנויה במחלוקת בין החוקרים ולא התקבלה, אף בנו של חיים ארלוזורוב, שאול ארלוזורוב, נמנה עם השוללים אותה.
הנרי גודמן
הנרי גודמן (באנגלית: Henry Goodman; נולד ב-23 באפריל 1950) הוא שחקן יהודי-בריטי שהופיע בתיאטרון, בקולנוע, בטלוויזיה וברדיו.
ביוגרפיה
גודמן נולד בשכונת וייטצ'אפל שבלונדון, למשפחה יהודית בת שישה ילדים. הוא למד בבית הספר לבנים "Central Foundation Boys' School". ב-1969 החל ללמוד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
גודמן נשוי לכוריאוגרפית סו פארקר. לבני הזוג יש שני ילדים.
קריירה
במהלך הקריירה שלו הופיע גודמן במגוון רחב של תפקידים בתיאטרון, בטלוויזיה וברדיו. הוא זכה בפרסים על עבודתו בתיאטרון בהם שני פרסי אוליבייה.
טלוויזיה
ב-2013 גילם גודמן את דמותו של סר המפרי אפלבי בגרסה החדשה של הסדרה "כן, אדוני השר" ששודרה בערוץ הטלוויזיה "גולד".
תיאטרון
ב-2010 שיחק גודמן בגרסה הבימתית של הסדרה "כן, אדוני השר" בתפקיד סר המפרי אפלבי שהועלה בפסטיבל צ'יצ'סטר, והחל מ-17 בספטמבר אותה שנה הוצג בתיאטרון גילגוד בווסט אנד הלונדוני.
ב-2012 הופיע בתפקיד הראשי במחזה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" בצ'יצ'סטר ואחר כך בווסט אנד וזכה לשבחי הביקורת.
ב-2015 שיחק בתפקיד וולפונה בקומדיה "וולפונה" מאת בן ג'ונסון עם הלהקה השייקספירית המלכותית בבימויו של טרוור נאן לצדם של מת'יו קלי ומיילס ריצ'רדסון. ב-2003 הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית וגילם את המלך ריצ'רד השלישי.
ב-2017 גילם גודמן את דמותו של לוסיאן פרויד במחזה "Looking at Lucian" מאת אלן פרנקס, ביוסטינוב סטודיו שבתיאטרון המלכותי בבאת'.
רדיו
גודמן זוכה להערכה על משחקו בתוכניות רדיו. הוא גילם את לאופולד בלום בעיבוד של רדיו ה-BBC של הספר "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס עבור בלומסדיי בשנת 2012. עוד גילם את דמותו של הסופר והכימאי פרימו לוי, ושורה ארוכה של דמויות, יהודיות במקרים רבים.
פרסים והוקרה
ב-1993 זכה גודמן בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו בתפקיד צ'ארלס גיטו במחזה "Assassins" בבימויו של סם מנדס בתיאטרון דונמאר ורהאוס. בשנת 2000 זכה בפרס אוליבייה נוסף לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה" בבימויו של טרוור נאן שהוצג בתיאטרון המלכותי הלאומי. הוא היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו ב"שיקגו" ב-1998, לפרס חוג מבקרי התיאטרון של לונדון לשחקן הטוב ביותר על "הסוחר מוונציה", ופרס התיאטרון הבריטי על הופעתו במחזה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי".
מראה חד-כיוונית
מראה חד כיוונית, המכונה גם מראה דו כיוונית (או זכוכית חד כיוונית, מראה חצי כסופה ומראה שקופה למחצה), היא מראה דו-צדדית המשקפת מצד אחד ושקופה מצד שני. התפיסה של העברת אור בכיוון אחד מושגת כאשר צד אחד של המראה מואר באור בהיר וחזק והצד השני חשוך. כך מתאפשרת צפייה מהצד החשוך אך לא להפך.
יישומים
כאשר מראות כאלה משמשות לתצפית חד כיוונית, חדר הצפייה מוחזק על ידי וילון חשוך או פרוזדור דלת כפול. חדרי תצפית אלה שימשו ב:
לעיתים משתמשים בגרסאות קטנות יותר ב:
אותו סוג של מראה, כאשר משתמשים בו במכשיר אופטי, נקרא מפצל קרניים ועובד על אותו עיקרון כמו מראה של עמוד השדרה. מראה שקופה חלקית היא גם חלק אינטגראלי מהאינטרפרומטר פברי-פרו.
עונה בינונית
עונה בינונית היא אחת מהווסתות שמוזכרות בספרי ההלכה (עם וסת החודש ווסת ההפלגה) בנוגע לאיסור קיום יחסי מין והרחקות של בעל עם אשתו לאחר שלושים יום מראייתה האחרונה, מחשש שמא הגיע זמן האשה לראות דם נידה.
עונה זו היא לאישה שאין לה וסת קבוע לראייתה ונמשכת כיממה. לאחר זמן הווסת, כדי לחזור להיתר יש לבדוק על ידי עד, לוודא שאכן אינה רואה דם.
יש ראשונים שלא חששו כלל לווסת זה.
מקור והטעם
אזכור ראשוני למושג עונה בינונית מוזכר בתלמוד במסכת נדה - לעניין מאימתי אישה זקנה נחשבת כמסולקת דמים? כל שעברו עליה שלש עונות - וכך אמרו שם: "וכמה עונה? אמר ריש לקיש משום רבי יהודה נשיאה: עונה בינונית שלשים יום". אמנם לא נתבאר שם איסור וסת לאותן הימים.
במשנה במסכת נדה נאמר. ובתלמוד אמר על כך ריש לקיש משום רבי יהודה נשיאה:. ובפירוש ימי עונה כתב שם רש"י:.
מדברי רש"י אלו למדו הפוסקים שכל אשה שאין לה וסת קבוע צריכה לחוש שמא תראה כפי הרגילות של אשה לראות, שהוא לאחר שלושים יום.
וכך פסק בשולחן ערוך יורה דעה סימן קפט:.
מדיני הוסת
חיוב הפרישה בעונה בינונית הוא רק לאישה שאין לה וסת קבוע, אך אישה שיש לה וסת שהוא קבוע לאחד מן הוסתות כגון לוסת החודש או ההפלגה, אינה צריכה לחשוש לעונה בינונית.
זמן הפרישה
כאמור זמן הפרישה הוא לאחר שלושים או שלושים ואחד יום מראייתה האחרונה. לדעת רוב הפוסקים אם ראייתה האחרונה הייתה ביום צריכה לחשוש רק לעונת היום, וכן אם ראתה בלילה חוששת לעונת הלילה. אך לדעת ה'כרתי ופלתי' לעניין עונה בינונית, יש לחשוש לכל היום, עונת יום ועונת לילה ('עונת כרתי ופלתי').
דיני הפרישה
חיוב הפרישה בזמן עונת הוסת, הוא כדין פרישה בשאר הוסתות. לדעת השולחן ערוך בעקבות דעת הרמב"ם כי בעת הפרישה, קודם שהאשה תראה דם וסת ותהפך לנידה, אסורים רק יחסי אישות מלאים. אולם, שאר צורות של קרבה בין האיש ואשתו - מותרות.
לעומתו, חלק מן הפוסקים האשכנזים סוברים שראוי להחמיר בזמן פרישה סמוך לווסת גם נגיעה של חיבה, כגון חיבוק ונישוק. אולם, גם הפוסקים הללו מודים כי אין צורך להרחקות כמו באישה נידה בוודאות, ורק צורות הקרבה הקרובות ליחסי אישות נאסרו.
כשלא בדקה
אם עברה העונה ולא בדקה את עצמה נחלקו הפוסקים:
בשולחן ערוך מובאות שתי הדעות (הראשונה כסתם והשנייה כיש אומרים) והרמ"א כותב שנוהגים כדעה השנייה. להלכה נפסק כדעה השנייה בשולחן ערוך, שאישה שיש לה וסת קבוע או בעונה בינונית לאישה שאין לה וסת קבוע ישנו חיוב בדיקה אף בדיעבד, אך אישה שאין לה וסת קבוע בעונת החודש ובעונת ההפלגה - אם לא בדקה בדיעבד אינה צריכה לבדוק.
האצ'בק
האצ'בק (באנגלית: Hatchback) מוגדר כרכב נוסעים אשר גוף המרכב שלו יוצר בסגנון גרסה מכונית עם דלת אחורית הנפתחת כלפי מעלה כדי לספק גישה לאזור המטען בתא האחורי
דגמי האצ'בק עשויים לכלול מקומות ישיבה בשורה השנייה שמתקפלת, שם ניתן להגדיר מחדש את הפנים כדי לתעדף את נפח הנוסעים או המטען.
מאפייני האצ'בק
טווח הדגמים כולל סגנונות גוף מרובים, כגון: סדאן, האצ'בק וסטיישן, כאשר בדרך כלל לכל הדגמים פלטפורמה משותפת, רובם על אותו בסיס גלגלים, מציעים את אותן אפשרויות של סוגי מנוע, ונוחות.
סגנון מרכב ההאצ'בק משווק ברחבי העולם על מכוניות בגודל שבין סופרמיני למכוניות משפחתיות קטנות, כמו גם מכוניות מנהלים ומכוניות ספורט.
במשותף לדגמי סטיישן ואצ'בק בסגנון פסטבק יש תצורה עיצובית של שתי קופסאות, נפח פנים משותף לנוסעים ומטענים ודלת אחורית (המכונה לעיתים קרובות תא מטען במקרה של סטיישן) התלויה בגובה הגג.
כמה רכבי האצ'בק הם לא סטיישן ולא פסטבק, אלא שלושה עיצובים של תיבות, כמו סימקה 1100 מתוצרת סימקה.
"האצ'בק" - שילוב של המילים באנגלית: "hatch" (לבקוע) ו-"back" (אחורי).
פריז-רון
פריז-רון (בצרפתית: Paris-Rhône) היא מכונית חשמלית, בתצורת תלת אופן, המוגדרת כמכונית מיקרו אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב החשמלי Paris-Rhône בליון, צרפת, בין השנים 1941–1950.
מיקום 6 הסוללות היה מתחת ובין המושבים.
חתונה (שיר)
חתונה הוא שיר שכתב, הלחין, עיבד וביצע הזמר והמוזיקאי הישראלי דני סנדרסון. השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבומו השלישי, "חכם על קטנים" (1987).
על השיר
כרבים משיריו של סנדרסון, השיר בעל אופי הומוריסטי: הוא עוסק בחתונה של בני זוג איטלקים, שנערכת ב"מסעדת לוצ'יאנו". אך בעיה מסתמנת כשהכלה מסתגרת בחדרה, ומסרבת לצאת. לאחר ניסיונות שכנוע כושלים, פורצת קטטה המלווה בהשלכת דברי מזון כבגטים, ספגטי וסטייקים איש על רעהו.
יאיר ניצני כתב על השיר, בתוך סקירה שלו על היצירה של סנדרסון:.
הצלחה
הסינגל נכנס למצעד רשת ג' ב־26 בינואר 1988, זכה להצלחה וצעד 12 שבועות, עד 3 במאי 1988. שבוע אחד עמד השיר בראש המצעד – ב־1 במרץ 1988. במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשמ"ה) של התחנה השיר דורג במקום ה־34.
מ"ח קנייני תורה
מ"ח קנייני תורה הן ארבעים ושמונה דברים המוזכרים בפרק שישי ('קנין תורה') ממסכת אבות, שעל ידם יכול אדם להשתלם בלימוד התורה.
זהותם
ארבעים ושמונה קניינים אלו מנויים במשנה במסכת אבות:
ספירת העומר
במהר"ל כתב שמ"ט ימי ספירת העומר שקודם מתן תורה, הם כנגד מ"ח קניינים שהתורה נקנית בהם . רבי אליהו אליעזר מישקובסקי כתב שמנהגו של רבי ישראל מסלנט היה ללמוד בכל יום מימי ספירת העומר את אחד מקנייני התורה השייכים לאותו היום, וביום המ"ט היו חוזרים על כל הקניינים. וכן מובא בשמו של רבי שמחה זיסל זיו 'הסבא מקלם'. אף כיום יש שנוהגים בצורת לימוד זו, ללמוד בכל אחד מימי ספירת העומר את אחד מקניני התורה.
רולנד מיצ'נר
דניאל רולנד מיצ'נר (באנגלית: Daniel Roland Michener; 9 באפריל 1900 – 6 באוגוסט 1991) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט קנדי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה, ה-20 במניין מאז איחוד קנדה.
מיצ'נר נולד והתחנך באלברטה. ב-1917 הוא שירת תקופה קצרה בחיל האוויר המלכותי הבריטי (חיל האוויר המלכותי הקנדי הוקם רק ב-1924). לאחר סיום לימודי התואר הראשון הוא למד באוניברסיטת אוקספורד על חשבון מלגת רודז שהוענקה לו, שם הוא שיחק הוקי קרח והשלים שני תארים שניים. לאחר מכן שב מיצ'נר לקנדה ועבר כעורך דין עד לכניסתו לחיים הפוליטיים, ראשית בפוליטיקה של הפרובינציה שלו ולאחר מכן בפוליטיקה הפדרלית. ב-1957 הוא נבחר לבית הנבחרים של קנדה, שם הוא שימש כיושב ראש הבית עד 1962 ולאחר מכן בשורה של תפקידים דיפלומטיים בין השנים 1964–1967. באותה שנה הוא מונה למושל הכללי של קנדה על ידי המלכה אליזבת השנייה בהמלצת ראש ממשלת קנדה, לסטר פירסון, ובתפקיד זה הוא החליף את ז'ורז' ואניה וכיהן בו עד שב-1974 הוא הוחלף על ידי ז'ול לז'ה. מיצ'נר זכה לאהדה ציבורית במהלך כהונתו כמושל הכללי, שנחשבת לנקודת מפנה בהיסטוריה של התפקיד.