cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מורטל קומבט - דמויות
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט 3" ועדכוניו "אולטימייט מורטל קומבט 3", "מורטל קומבט טרילוגי" (1995-1996)
דמויות חוזרות: לו קאנג, קונג לאו, סוניה בלייד, ג'אקס, שאנג טסונג, קיינו, סמוק (סייבורג), סאב-זירו.דמויות חדשות: סטרייקר, נייטוולף, סינדל, סיירקס, סקטור, שיבה וקאבאל.דמויות נוספות (UMK3): קיטאנה, מיילינה, ג'ייד, סאב-זירו המקורי, סקורפיון, רפטייל.דמויות חבויות (UMK3): ארמאק, ריין, סמוק (אנושי) ונוב סאיבוט.דמויות נוספות (Trilogy): ג'וני קייג', ריידן, באראקה, קמיליון (דמות חבויה).בוסים (Trilogy): גורו, קינטארו, מוטארו, שאו קאהן.מלכודות מוות: "הבור 3" (זריקה לקוצים מכניים), "מגדל הפעמון" (זריקה לקוצים בתחתית המגדל), "רכבת תחתית" (זריקה לפסים והרכבת דורסת את היריב), "מאורתו של סקורפיון" (זריקה ללבה).
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט 4" (1997)
דמויות חוזרות: לו קאנג, ג'וני קייג, סוניה בלייד, ג'אקס, ריידן, סקורפיון, סאב-זירו ורפטייל.דמויות חדשות: קאי, פוג'ין, שינוק, קוואן צ'י, רייקו, ג'ארק וטניה.דמויות חבויות: גורו ונוב סאיבוט.דמויות נוספות (Gold): קונג לאו, קיטאנה, מיילינה, באראקה, סיירקס וסקטור כדמות חבויה.מלכודות מוות: "כלא" (זריקה למאוורר קטלני), "מאורתו של גורו" (גרסה תלת־ממדית לשלב המשחק הראשון, רק שנוספו לו קוצים בתקרה).
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" (2002)
דמויות חוזרות: קונג לאו, ג'וני קייג', סוניה בלייד, ג'אקס, קיטאנה, ריידן, שאנג טסונג, קוואן צ'י, קיינו, סקורפיון, סאב-זירו, רפטייל, סיירקס, סקטור ונוב סאיבוט.דמויות חדשות: בו ראי צ'ו, לי מיי, קנשי, פרוסט, מוקאפ, מבאדו, ניטארה, דראהמין, סו האו, סארינה ובלייז.בוס: מולוך מלכודות מוות: "אמבטיית החומצה" (גרסה תלת־ממדית לרקע "בריכת המוות" מהמשחק השני).
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט: הטעיה" (2004)
דמויות חוזרות: לו קאנג, נייטוולף, קנשי, ריידן, בו ראי צ'ו, לי מיי, סאב-זירו, סינדל, מילינה, ג'ייד, טניה, באראקה, קאבאל, סקורפיון, ארמאק ונוב-סמוק.דמויות חדשות: שוג'ינקו, אשרה, דאירו, דאריוס, האביק, הוטארו, קוברה וקירה.בוס: אונאגה.דמויות נוספות (Unchained): ג'אקס, קיטאנה, שאו קאהן, גורו, בלייז ופרוסט.
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט: ארמגדון" (2006)
דמויות שחקן:סקורפיון, סאב-זירו, רפטייל, ריין, ארמאק, קמיליון (זכר), נוב סאיבוט, סמוק, סיירקס, סקטור, סטרייקר, קאבאל, דאירו, ג'ארק, דאריוס, רייקו, פוג'ין, בו ראי צ'ו, מבאדו, הוטארו, נייטוולף, מוקאפ, ג'וני קייג', קיינו, ג'אקס, קאי, קנשי, שוג'ינקו, סו האו, קוברה, קמיליון (נקבה), לו קאנג, קונג לאו, שאנג טסונג, קוואן צ'י, שינוק, ריידן, סוניה בלייד, קיטאנה, מילינה, ג'ייד, אשרה, טניה, לי מיי, פרוסט, סינדל, ניטארה, קירה, סארינה, שיבה, באראקה, מוטארו, האביק, דראהמין, מולוך, מיט, קינטארו, גורו, שאו קאהן, אונאגה, בלייז.דמויות חדשות: טייבן, דאיגון.
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט נגד יקום DC" (2008)
דמויות מורטל קומבט:לו קאנג, סוניה בלייד, ג'אקס, ריידן, קיטאנה, שאנג טסונג, קיינו, באראקה, סקורפיון, סאב-זירו.
דמויות יקום DC:סופרמן, באטמן, גרין לנטרן, וונדר וומן, פלאש, קפטן מארוול, לקס לות'ר, הג'וקר, קאטוומן, דארקסייד ודת'סטרוק.
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט" (2011)
דמויות חוזרות: לו קאנג, קונג לאו, ג'וני קייג', סוניה בלייד, ג'אקס, סטרייקר, נייטוולף, ריידן, סאב זירו, סמוק, קאבאל, קיטאנה, מילינה, ג'ייד, שאנג טסונג, סינדל, באראקה, שיבה, קיינו, סקורפיון, רפטייל, ארמאק, נוב סאיבוט, סקטור, סיירקס (קיברנטיים).דמויות להורדה: פרדי קרוגר, קרייטוס, ריין, קנשי טקהשי.
בוסים: שאנג טסונג, קינטארו, שאו קאהן.בוסים סודיים: רפטייל, ג'ייד, סמוק, נוב סאיבוט (גרסאות קלאסיות).דמויות במגדל האתגרים: גורו, רפטייל קיברנטידמויות בגרסת הסיפור: סיירקס וסקטור אנושיים
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט X" (2015)
דמויות חוזרות: לו קאנג, קונג לאו, ג'וני קייג', ג'אקס, סוניה בלייד, קיטאנה, קנשי, ריידן, קיינו, מילינה, שינוק, סקורפיון, סאב-זירו, רפטייל, ארמאק, גורו.דמויות חדשות: ד'בורה, פרה-תור, קאסי קייג', קוטאל קאהן, ג'קי בריגס, טאקידה טאקאהאשי, קונג ג'ין, ארון בלאק.דמויות חבויות: קוואן צ'י, סייבר סאב זירו.דמויות להורדה: טניה, טרמור, בו ראי צ'ו, טרייבורג, ג'ייסון וורהיס, הטורף, פני-עור, הנוסע השמיני.בוס: שינוק מושחת.בוס סודי: "סאב זירו" שחור (הבכור, בי האן).יריבים רק בגרסת הסיפור: ריין, סינדל (זומבית), בראקה.
דמויות מיוחדות בגרסת הסמארטפון
יריב סודי: רפטייל (קלאסי, MK4).דמויות פרס: שאו קהן, דרקונים שחורים- קבאל, קיינו, טרמור.
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט 11" (2019)
דמויות חוזרות: לו קאנג, קונג לאו, ג'וני קייג', ג'אקס, קיטאנה, ג'ייד, ריידן, קאסי קייג', ג'קי בריגס, קוטאל קאהן, ארון בלאק, שאו קאהן, קאבאל, קיינו, באראקה, ד'בורה, פרוסט, סקרלט, סקורפיון, סאב-זירו, נוב סאיבוט.דמויות חדשות: גיראס, קולקטור, סטריון.בוסים: קרוניקה.יריבים בגרסת הסיפור בלבד: סיירקס, סקטור.דמויות להורדה: Kombat Pack 1: שאנג טסונג, נייטוולף, סינדל, המחסל, הג'וקר, ספון. Aftermath: פוג'ין, שיבה, רובוקופ. Kombat Pack 2: מילינה, ריין, ג'ון רמבו.
פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" 2013
טקס פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" 2013 (באנגלית: 2013 Africa Magic Viewers Choice Awards) התקיים ב-9 במרץ 2014, והונחה על ידי איי קיי אוסקיאודווה מתוכנית האח הגדול,  ומאחרת התוכנית StarGist,וימבאי מוטינהירי.
פגיון אונות
פִּגְיוֹן אֻנּוֹת, או בשמו ההיסטורי (בתרגום לעברית) - פגיון ביצים (באנגלית: bollock dagger), הוא פגיון שלניצב שלו צורה ייחודית: לשמורה שתי בליטות סגלגלות הדומות למבושיו של גבר (באנגלית: bollocks). השמורה עשויה על פי רוב כיחידה אחת עם ידית העץ, והיא מחוזקת בחלקה העליון על ידי טבעת מתכת מעוצבת. סוג פגיון זה היה נפוץ בסקנדינביה, פלנדריה, אנגליה וסקוטלנד בין המאות ה-13 וה-18, ובמיוחד בתקופת בית טיודור. באנגליה השתמשו בו שודדי הגבולות (border reivers) כגיבוי לחנית ולחרב. מספר רב של פגיונות מסוג זה התגלו בטרופת האונייה "מרי רוז" מן המאה ה-16. אופן השימוש ב"פגיון הביצים" דמה לאופן השימוש בדירק הסקוטי.
היסטוריונים של כלי הנשק בתקופה הוויקטוריאנית החליפו את שמו ל"פגיון אונות" (kidney dagger), על שום הדמיון – לדעתם - לאונות של כליות, וזאת כדי להימנע מכל קונוטציה מינית.
במאות ה-16 וה-17 ייצרו באנגליה את ידית הפגיון משורשי עץ הנקרא באנגלית dudgeon, ובתקופה זו מכונה לעיתים הפגיון בשמות "דאג'ן", "פגיון דאג'ן" ו"פגיון בעל ניצב דאג'ן".
אלסנדרו ג'נטילה
אלסנדרו ג'נטילה (באיטלקית: Alessandro Gentile; נולד ב-12 בנובמבר 1992 במדאלוני, איטליה) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בקבוצת אודינה מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל. ג'נטילה משחק גם בנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
ג'נטילה, בנו של כדורסלן העבר ננדו ג'נטילה, החל את הקריירה בקבוצת בנטון טרוויזו מליגת העל האיטלקית, בה שיחק בקבוצות הנוער בין 2007–2009. הוא שיחק בבנטון במשך שתי עונות, כאשר בעונת הוא נבחר למשחק האולסטאר של הליגה ולשחקן הטוב ביותר בה מתחת לגיל 22, כשממוצעיו עומדים על 8.1 נקודות ו-2.6 ריבאונדים ב-24 משחקים בליגה. בדצמבר של עונת 2011/2012 חתם בקבוצת ארמאני מילאנו לארבע שנים, על אף שחמישה חודשים קודם לכן חתם על הארכת חוזה של שלוש שנים בבנטון.
במילאנו הפך ג'נטילה לשחקן מרכזי פחות, כשכמות הדקות שלו מצטמצמת מ-27.1 בטרוויזו בתחילת העונה ל-19 במילאנו בהמשך. בעונתו השנייה בקבוצה נבחר שנית למשחק האולסטאר, כשהוא מבסס את מעמדו בקבוצה ומעמיד ממוצעים של 10 נקודות, 3 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים ב-20 דקות, בליגה וביורוליג. בעונת 2013/2014 חווה עונת פריצה לאחר הופעה טובה במדי נבחרתו ביורובאסקט 2013. הוא נבחר שנית לשחקן הטוב ביותר בליגה מתחת לגיל 22 (היה בן 21), זכה בפרס הפרמיו רוורברי (פרס הניתן לכדורסלן האיטלקי הטוב ביותר באותה עונה) וזכה עם קבוצתו באליפות הליגה (זכייה ראשונה לאחר 18 שנים ללא תואר אליפות) - ובאופן אישי בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, כשהוא קולע 18 נקודות ב-28 דקות במשחק מספר 7 שלה. ביום המשחק נבחר ג'נטילה בבחירה מספר 53 בדראפט ה-NBA 2014 על ידי מינסוטה טימברוולבס שהעבירו את זכויותיהם עליו ליוסטון רוקטס באותו הערב. בסיום העונה התלבט ג'נטילה בין מילאנו, יוסטון וצסק"א מוסקבה, אך לבסוף חתם על הארכת חוזה לשלוש שנים במילאנו, כשהוא מקבל את תפקיד קפטן הקבוצה - הצעיר ביותר אי פעם להחזיק בתואר זה (כאמור, בן 21). הקבוצה העפילה בעונה זו לשלב ההצלבה ביורוליג, בו הודחה על ידי האלופה-לעתיד, מכבי תל אביב.
בעונת קלע ג'נטילה 14.3 נקודות למשחק ביורוליג ו-12.3 בליגה, כשהוא מוסיף 3.1 ו-4.5 ריבאונדים בהתאמה. בעונה זו קבוצתו הגיעה לגמר הגביע האיטלקי, לחצי גמר הפלייאוף בליגה ולשלב ה"טופ 16" ביורוליג. בעונת זכה עם מילאנו בטרבל מקומי - אליפות, גביע וסופרקאפ, כאשר בסיום סדרת הגמר הוא מצהיר כי זו "כנראה העונה האחרונה שלו במועדון". אמירה זו עוררה תגובות קשות מצד נשיא המועדון והאוהדים, כשהצדדים מחליטים להיפרד בדצמבר 2016. ג'נטילה הושאל לקבוצת פנאתינייקוס מליגת העל היוונית והיורוליג, בה כיכב אביו והובילה לזכייה באליפות היורוליג בשנת 2000. בפנאתינייקוס זכה ג'נטילה עם הקבוצה בגביע היווני בכדורסל, אך אכזב בביצועיו ושוחרר מהקבוצה לאחר ארבעה חודשים, כשהוא קולע רק 3.2 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג. באפריל חתם ג'נטילה בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל שאומנה בידי סימונה פיאניג'אני עד לסיום העונה, אך לא מצא את מקומו ברוטציה של הקבוצה ועזב את ישראל כשבוע לפני סיומה, ולא זומן לסגל הנבחרת ליורובאסקט 2017.
לקראת עונת חתם ג'נטילה בקבוצת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית בכדורסל. בסיום העונה עבר לשחק בקבוצת אסטודיאנטס מדריד. במהלך עונה סבירה בקבוצה נפצע למשך כחודשיים, ולקראת העונה הבאה חתם בקבוצת אקילה באסקט טרנטו מארץ הולדתו.
קריירה בינלאומית
ג'נטילה שיחק עם נבחרת העתודה של איטליה בכדורסל באליפות אירופה לנבחרות עתודה בבילבאו ב-, וזכה עמה במדליית הכסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת ספרד. הוא משחק בנבחרת איטליה הבוגרת באופן קבוע מאז 2013, כשהוא משתתף איתה ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015, כאשר בשניהם הנבחרת מגיעה לשלב רבע הגמר. ב-2013 סיים כקלע המוביל של הנבחרת באליפות עם 14.3 נקודות, וב-2015 סיים במקום השני בטבלת קלעי נבחרתו עם 16.2 נקודות למשחק בממוצע. בשמינית הגמר נגד ישראל חווה ג'נטילה את המשחק הטוב בקריירה הבינלאומית שלו, כשהוא קולע 27 נקודות ומוריד 5 ריבאונדים.
ג'נטילה שיחק במדים הלאומיים גם בטורניר המוקדמות האולימפי בכדורסל לקראת טורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-, אך הפסיד עם נבחרתו בגמר הטורניר לנבחרת קרואטיה. לקראת יורובאסקט 2017 לא זומן לסגל הנבחרת.
שלצדף החוף
שַׁלְצֶדֶף הַחוֹף (שם מדעי: Haematopus ostralegus) הוא מין של עוף ממשפחת השלצדפיים. תפוצתו בעולם הישן בקרבת חופים ובמערב אסיה. הוא חורף בחופי אפריקה, ערב הסעודית הודו ודרום סין. הצעירים דומים לבוגרים, אך צבע גופם העליון דהוי יותר. בישראל הוא חולף. חורף יחסית נדיר בחופי הים התיכון ואילת. כמעט אף פעם לא נראה בפנים הארץ.
כמו לכל המינים בסוג שלצדף, לשלצדף החוף מקור ייחודי דמוי להב, המשמש אותו להלימה ופתיחה של צדפות, וחלק מהפרטים, בעלי המקור החד יותר, מנפצים אותן. מלבד צדפות הוא אוכל רכיכות, חלזונות וכאשר הוא ביבשה הוא אוכל תולעים.
אורכו של שלצדף החוף מגיע עד 45 ס"מ עם מוטות כנפיים של 80 ס"מ. צבע כנפיו וראשו שחור, גופו לבן ומקורו כתום.
לשלצדף החוף 4 תת-מינים:
בעבר זוהו שני תת-מינים נוספים (H. o. occidentalis ו-H. o. malacophaga) אך הוחלט לאחדם עם תת-המינים האחרים.
שלצדף החוף הוא הציפור הלאומית של איי פארו שם היא נקראת tjaldur.
זוהר זסנו
זוהר זסנו (נולד ב-21 בנובמבר 2001 באשדוד שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מ.ס. אשדוד מליגת העל ובנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
מכון מדעי טכנולוגי להלכה
מכון מדעי טכנולוגי להלכה הוא מכון מחקר ויישום תורני מדעי, שמטרתו לברר את ההלכה, להתמודד עם השאלות הסבוכות שמעורר שילוב הטכנולוגיה בחיי האדם, וכן לפתח טכנולוגיות שיאפשרו שימוש במכשירים המתחדשים תוך שמירה על ההלכה.
זוהר זסנו
נבחרת ישראל
מאז שנת 2021 זסנו הוא חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21, ואף כבש את הגול השלישי בניצחון 3–0 על נבחרת הונגריה עד גיל 21 במוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות 2023.
מכון מדעי טכנולוגי להלכה
היסטוריה
המכון המדעי הטכנולוגי להלכה נוסד בשנת ה'תשכ"ה (1965) ביוזמת הרב אליעזר קוגל על ידי הרב לוי יצחק הלפרין, בשיתוף עם גדולי פוסקי ההלכה, במטרה להתמודד עם השאלות והבעיות ההלכתיות המורכבות, אשר מתעוררות עם שילוב חיי היום יום במוצרים טכנולוגיים רבים במקביל להתפתחות המואצת של ענפי המדע וטכנולוגיה בכל תחומי החיים. המכון נמצא ברחוב הפסגה 1 בשכונת בית וגן בירושלים.
בראשות המכון עומד היום הרב אברהם משה הלפרין בנו של המייסד הרב לוי יצחק הלפרין שעמד בראשות המכון כיובל שנים, ומאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף לאביו בפסיקה ההלכתית ויזמות המכון. הרב א. מ. הלפרין עומד בראש צוות רבנים ומהנדסים, בהם המהנדס דוד בנעט, מומחה בעל שם עולמי במעליות, המהנדס צבי מרכוס בעל התמחות מיוחדת באלקטרוניקה, המהנדס דב ציוני מומחה אלקטרוניקה ומערכות מוסדיות. כיועץ מדעי משמש ד"ר יעקב (יאשה) לרנר, שחיבר בין היתר את הספר "פיזיקה בשירות ההלכה".
תחומי מחקר הלכתי-טכנולוגי ופעילות
פעילות המכון משתרעת על תחומים רבים:
המכון משמש כתובת מרכזית, לרבנים ומורי הוראה, ולאנשים רבים בישראל ובחו"ל, בשאלות ההלכה האקטואליות העולות על הפרק.
פעילות המכון זכתה לתמיכה של רבנים, ולאמון מצד גופי הממשלה והצבא והתעשיינים הגדולים במשק.
ספרים וחיבורים
סדרת הספרים מעשה חושב כרכים א'–י', סדרת הספרים עטרת שלמה כרכים א'–י', החשמל בהלכה, חימום מים בשבת, מעליות בשבת, טהרת פתחים, עטרת חכמים, אם אסק שמים, אמונת עתך, מעשה וגרמא בהלכה, על משמר השבת, Shabbat and Electricity ועוד רבות. המכון מוציא לאור במהדורת מייל כמדי חודש בטאון בשם אספקלריה ובו דברי ראש המכון הרב אברהם משה הלפרין ושאלות בהלכה המגיעות לפתחי המכון.
הספרים נגישים במאגרי המידע האינטרנטיים, כגון אוצר החכמה ואחרים.
טרבנישטה
טרבנישטה (במקדונית: Требеништа) הוא נקרופוליס עתיק, שנמצא ליד הכפר המודרני טרבנישטה במקדוניה הצפונית. הנקרופוליס מתוארך לתקופת הברזל (בסביבות המאה ה-7 לפני הספירה).
גילוי מודרני
טרבנישטה התגלתה על ידי חיילים בולגרים במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-1918. ממשלת בולגריה שלחה את הארכאולוג קארל שקורפיל לארגן חפירות. החפצים שנמצאו בחפירות נחקרו מאוחר יותר על ידי הארכאולוג בוגדאן פילוב. מאז תחילת החפירות ב-1930, נמצאו כמויות גדולות של קברים, חמש מסכות מזהב, ומספר עגילים מברזל וצלחות. הממצאים נמצאים כעת במוזיאונים הארכאולוגיים באוחריד, סופיה ובלגרד.
חלק מהחפצים שנמצאו בחפירות בנקרופוליס הובאו מיוון העתיקה, או מאוכלוסייה מוצא תראקי-ברברי עם השפעות יווניות. בין הממצאים הארכאולוגיים נמצאו קראטר מברונזה, קסדה מקורינתוס העתיקה, קסדות מאיליריה ומסכות לוויה מזהב המזכירות את התרבות האגאית.
מסכת זהב מטרבנישטה נמצאת בחלקו הקדמי של שטר כסף של 500 דינר מקדוני, שהונפק בין השנים 1996 ו-2003.
כיכר בוקסהגנר
כיכר בוקסהגנר (בגרמנית: Boxhagener Platz) היא כיכר בשכונת פרידריכסהיין שבמזרח ברלין, בין הרחובות גרינברגר, גרטנר, גרוסנר וגבריאל מרקס, מבנן אחד דרומית לרחוב בוקסהגנר שעל שמו היא נקראת. בנייתה הושלמה בשנת 1903.
צורתה של הכיכר מלבנית והיא מוקפת עצים. בחלקה המזרחי מדשאה, ובחלקה המערבי גן שעשועים ובריכת מים שבה פסלי פינגווינים וברווזים, שהוצבו ב-1925. בצדה המזרחי של הכיכר מבנה שירותים ציבוריים מתומן, עשוי יצקת ירוקה, בסגנון ייחודי לברלין, שאפיין את מתקני השירותים הציבוריים שהוקמו בה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, בתכנונו של קארל תאודור רוספאט. המבנה עלה באש ב-1992 ושוקם ב-2000, אך ללא תאורת הגז המקורית שהייתה בו.
מאז שנת 1905 פועל בכיכר מדי יום שבת שוק למוצרי מזון שונים, ובהם פירות וירקות, בשר, דגים ומאפים. בימי ראשון פועל בכיכר שוק פשפשים.
העשור השני של המאה ה-20
העשור השני של המאה ה-20 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 1910 והסתיים ב-31 בדצמבר 1919.
במהלך העשור השני של המאה ה-20 המיליטריזם באירופה הגיע לשיאו – מגמה שהחלה עוד במחצית השנייה של המאה ה-19. סגנון החיים השמרני באירופה במחצית הראשונה של העשור, כמו גם מורשת הבריתות הצבאיות שהיו קיימות באירופה, השתנו באופן ניכר ב-28 ביוני 1914 בעקבות הרצח של יורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד. ההתנקשות הובילה להיווצרות שרשרת של אירועים ובראשם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שהחלה באירופה ב-1 באוגוסט 1914, והפכה למלחמה עולמית. מלחמת העולם הראשונה נמשכה עד שהוכרזה הפסקת אש ב-11 בנובמבר 1918, אחריה נחתמו סדרה של הסכמים, בראשם הסכם הכניעה הגרמני וחוזה ורסאי החד-צדדי והשנוי במחלוקת.
הסיום של מלחמת העולם הראשונה הוביל לסופן של מונרכיות שונות ולקריסתן של חמש אימפריות בולטות באותה העת – האימפריה הרוסית, האימפריה הגרמנית, אימפריית צ'ינג הגדולה, האימפריה העות'מאנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. חמש האימפריות איבדו שטחים רבים שהיו בשליטתן, ואלו עברו בחלק מהמקרים לידי אימפריות אחרות - בראשן הבריטית והצרפתית - ובחלק מהמקרים לשליטת מדינות לאום ריבוניות. במקרים שונים לא הייתה התאמה בין שטחי מדינת הלאום לבין קבוצה אתנית בעלת זיקה ללאום זה. למשל, שינויי הגבול הותירו מיעוטים גדולים של דוברי גרמנית אזרחי אוסטריה לשעבר מחוץ לשטחי אוסטריה והונגריה, ובשל כך נוצרו בפועל מספר בעיות בלתי צפויות שהפכו לבעיות מהותיות בשני העשורים הבאים.
במהלך העשור אירעו גם מספר מהפכות בולטות בכמה מדינות – המהפכה הפורטוגזית ב-5 באוקטובר 1910, אשר במהלכה הוחלף בית המלוכה הפורטוגזי ששלט בממלכה במשך שמונה מאות שנים ברפובליקה הפורטוגזית, וכמו גם המהפכה המקסיקנית בנובמבר 1910 שהביאה להדחתו של הדיקטטור פורפיריו דיאס, והתפתחה בהמשך למלחמת אזרחים אלימה במיוחד, שנמשכה עד אמצע שנות ה-20 של המאה ה-20. גם לאימפריה הרוסית היה גורל דומה, שכן בעקבות השתתפותה במלחמת העולם הראשונה אירעה בה קריסה חברתית, פוליטית וכלכלית, שהפכה את האוטוקרטיה הצארית לבלתי אפשרית, ובעקבות כן אירעה לבסוף המהפכה הרוסית של 1917 אשר במסגרתה הבולשביקים, בראשות ולדימיר לנין, פירקו את השלטון האוטוקרטי הצארי והובילו לכינונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה אשר הייתה המדינה הקומוניסטית הראשונה בעולם. לאחר המהפכה הרוסית של 1917 אירעה מלחמת האזרחים ברוסיה אשר נמשכה עד סוף 1922.
לקראת סוף העשור מואצת בעקבות המלחמה מגמת ההכרה בזכות הבחירה לנשים, ועד לסיומו של העשור מדינות רבות באירופה מתירות לנשים להצביע.
מבחינה כלכלית טרם מלחמת העולם הראשונה מגיעה הכלכלה הליברלית לשיאה. פרוץ המלחמה יוצרת שינויים גם בהיבט זה, ומשנים את מאזן ההלוואות והחובות לטובת ארצות הברית באופן שסולל את דרכה להפוך למעצמה הכלכלית הבכירה בעולם בעשורים הבאים. ארצות הברית נהנית בעשור זה מתחילתה של דומיננטיות תרבותית עולמית, בזכות שגשוגה של תעשיית הקולנוע המקומית, בה הוליווד מתחילה למצב עצמה בעשור זה כמרכז עולמי של התעשייה.
הדור שנולד בעשור השני של המאה ה-20 (יחד עם ילידי העשור הראשון של המאה ה-20 וילדי המחצית השנייה של ילדי שנות ה-20) מכונה דור ה-GI.
מלחמת העולם הראשונה (1914 – 1918)
אירועים בולטים לאורך המלחמה:
רצח העם הארמני
במהלך מלחמת העולם הראשונה וגם אחריה (1915–1923) מנסה האימפריה העות'מאנית להכחיד באופן שיטתי ומתוכנן את העם הארמני. ההערכה הרווחת היא שכמחצית מהאוכלוסייה הארמנית בתחומי האימפריה העות'מאנית, בין מיליון למיליון וחצי ארמנים, נספים כתוצאה מרצח העם הארמני.
רצח העם מבוצע במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה, ומיושם בשני שלבים – רציחתם של אוכלוסיית הגברים הארמנים במעשי טבח, באמצעות גיוס כפוי לצבא ורציחתם לאחר מכן, ובהמשך על ידי גירוש נשים, ילדים, קשישים, וחולים ארמנים במסגרת צעדות מוות לתוך המדבר הסורי. צעדות המוות מבוצעות בליווי צבאי ובתנאים שמיועדים להביא למותם של המגורשים. לאחר סופה של מלחמת העולם הראשונה ממשיכים טורקים, כורדים ואזרים לטבוח בארמנים עד שנת 1923.
למרות בולטותו של הטבח בארמנים, זה לא הטבח היחיד שמתרחש בתקופה זו באימפריה העות'מאנית. בין היתר נטבחים בשנים 1914–1922 כ-350,000 יוונים נוצרים שמתגוררים בגבולות האימפריה.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור (לא בהכרח רק רציחות פוליטיות):
התקדמות טכנולוגית סביב המצאת המטוס
המעצמות המובילות של העולם רואות בתקופה זו פוטנציאל משמעותי במיוחד, במיוחד בהקשר הצבאי, לטכנולוגיה הצעירה של כלי טיס. בשנים שלפני מלחמת העולם מנסות המעצמות למצות את מלוא הפונציאל הטקטי של ההמצאה החדשה, ומנסות ליצור יתרון על פני האחרות ששואפות להדביק את הפער. בעשור זה עולם הטיסה ציין נקודת ציון נוספת, כאשר בשנת 1911 הרייט קווימבי הייתה לאישה הראשונה שקיבלה רישיון טיס.
ענת מאירי
ענת מאירי (נולדה ב-22 בספטמבר 1961) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת ישראל בריצות למרחקים בינוניים, שיאנית ישראל הנוכחית בריצת מייל (4:46.1 דקות), אלופת המכביה (1981), בעלת 3 מדליות זהב ושיאנית המכביה הנוכחית בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר. בעבר החזיקה בשיאי ישראל בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר.
ביוגרפיה
מאירי התאמנה בקבוצת אס"א תל אביב בהדרכתו של נתנאל פנטילט.
בתחרות שנערכה בינואר 1977 קבעה מאירי בריצת 2000 מטר תוצאה של 6:29.5 דקות. בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית ביולי היא זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר תוצאה של 4:35.42 דקות, אחרי זהבה שמואלי (4:34.96 דקות) ולפני רחל הלה (4:38.90 דקות), שתיהן מישראל.
שיאנית ישראל
בתחרות בינלאומית בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה במכון וינגייט בתחילת מאי 1978 ניצחה מאירי בריצת 1500 מטר בשיא נערות חדש של 4:32.2 דקות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבון שבגרמניה ב-29 ביוני היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 2:07.7 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוזאן שבשווייץ היא זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר, בשיא ישראלי חדש של 4:22.63 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של חנה שזיפי (4:25.0 דקות).
אלופת כינוס הפועל
בתחרות האתלטיקה במסגרת כינוס הפועל ה-11 שנערכה ברמת גן בתחילת מאי 1979 זכתה מאירי בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:29.5 דקות, לפני זהבה שמואלי (4:30.3 דקות) ורחל הלה (4:38.0 דקות) ובריצת 3000 מטר בשיא בינלאומי חדש של 9:35.6 דקות, לפני מרי סטיוארט (9.35.8 דקות), אלופת משחקי חבר העמים הבריטי בריצת 1500 מטר ושמואלי (9:38.3 דקות).
בתחרות שנערכה באורהוס שבדנמרק ב-21 ביוני 1979 זכתה מאירי בריצת 3000 מטר בשיא ישראל חדש של 9:22.3 דקות, שיפור לשיאה הקודם (9:31.8 דקות), לפני זהבה שמואלי (9:24.4 דקות), שאף היא שיפרה את השיא הישראלי. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדבלין שבאירלנד ב-25 ביולי היא זכתה במדליית כסף בריצת 3000 מטר בשיא ישראלי חדש של 9:22.15 דקות, אחרי דאפי מאירלנד (9.22.11 דקות).
בתחרות שנערכה באודינה שבצפון איטליה ב-16 במאי 1980 סיימה מאירי במקום רביעי בריצת 1500 מטר, בשיא ישראלי חדש של 4:15.01 דקות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בווינה שבאוסטריה ב-17 ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא נוער חדש של 2:06.89 דקות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה במינכן שבגרמניה ב-22 ביולי היא קבעה בריצת 3000 מטר תוצאה עדיפה על השיא הישראלי 9:18.4 דקות, אך תוצאה זו לא מוכרת מאחר שהיא רצה עם גבר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהדר יוסף ב-5 באוגוסט היא קבעה בריצת מייל שיא ישראלי חדש של 4:46.1 דקות (הנוכחי, 2013), שיפור לשיא הטרי בן שבועיים של זהבה שמואלי (4:52.4 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בריצת 3000 מטר, שנערכה בסיטארד שבהולנד ב-14 באוגוסט היא סיימה במקום 15 מתוך 22 רצות בתוצאה של 9:26.70 דקות.
אלופת המכביה
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכתה מאירי בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:12.11 דקות, לפני זהבה שמואלי (2:13.35 דקות) ורחל הלה (2:14.43 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:25.7 דקות, לפני שמואלי (4:27.2 דקות) ומזל שלום (4:53.3 דקות). שבוע לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-11 שנערכה בתל אביב היא זכתה ב-3 מדליות זהב הייתה לאתלטית המצטיינת של המשחקים. מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:09.66 דקות, לפני שמואלי (2:10.18 דקות), בריצת 1500 מטר בשיא מכביה חדש של 4:26.81 דקות (הנוכחי, 2017), לפני שמואלי (4:28.59 דקות) ובריצת 3000 מטר בשיא מכביה חדש של 9:27.81 דקות(הנוכחי, 2013).
בשנת 1984 פרשה מאירי מספורט תחרותי.
חייה האישיים
מאירי נישאה למארק כהן, יהודי קנדי, ועברה לגור יחד איתו בקנדה. הזוג התגרש והיא חזרה לארץ. היא נישאה בשנית, לדן פלמר, מנישואים אלו נולדו לזוג שני ילדים, גיא ושלי.
מותו של סוקרטס
מותו של סוקרטס (בצרפתית: La Mort de Socrate) הוא ציור משנת 1787 בסגנון נאו-קלאסי בטכניקה של שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד. הציור מתאר את סיפור הוצאתו להורג של סוקרטס כפי שסופר על ידי אפלטון בדיאלוג פיידון. הציור הוזמן על ידי שני פעילים פוליטיים רדיקליים צרפתיים כמה שנים לפני פרוץ המהפכה הצרפתית. דויד החל את הציור ב-1782 (יש הטוענים 1786) וסיים אותו ב-1787 בפריז. תומאס ג'פרסון נכח בהצגתו הראשונה של הציור בשנת 1787 בלובר.
תיאור
בדיאלוג האלפטוני פיידון מסופר שסוקרטס הואשם בהשחתת הנוער ובכפירה באלים. על כך נגזר עליו עונש מוות בשתיית רעל (העשוי מצמח מסוג רוש). לפי המסופר, סוקרטס הגיב בשלווה לבשורה המרה ואף סירב להמלט מהעיר כשניתנה לו האפשרות (חלק זה מסופר בדיאלוג אפלטוני אחר - קריטון).
דויד לא ציין מי הן הדמויות המצוירות אך ניתן להסיק זאת על סמך מקורות היסטוריים. סוקרטס מופיע במרכז הציור כאדם זקן לבוש חלוק לבן כשהוא יושב זקוף על מיטה. הבעת פניו סטואית. ידו האחת מורמת בזווית ישרה ואצבעו מורה כלפי מעלה. ידו השנייה מושטת לגביע ובו הרעל המוגש לו. תלמידו, לבוש בבגד אדום, מגיש את הרעל אך אינו מסוגל לראות את המעשה, מסב לאחור את ראשו ואוחז בו. מימין נראים מספר גברים שהבעת פניהם כאובה. הדמות האוחזת בירכו של סוקרטס היא קריטון, תלמידו הוותיק והנאמן ביותר. בראש המיטה יושב אדם זקן נוסף, לבוש חלוק לבן, ראשו מורכן והוא נראה ישן. זהו אפלטון. מאחורי אפלטון, מתחת לקשת, עומד שעון על הקיר תלמידו של סוקרטס אפולודורוס איש פלרון. בצד שמאל בעומק הציור מצוירות שתי דמויות עוזבות את המקום ומאחוריהן אישה. זו ככל הנראה קסנתיפה, אשתו של סוקרטס.
פרשנות
ניתן לקרוא את הציור משני כיוונים:
החתימות של דויד
דויד חתם את שמו בשני מקומות בציור וכמו בציוריו האחרים גם בציור זה יש משמעות למיקומי החתימות. חתימה אחת - L.D - מופיעה על ספסל האבן עליו יושב אפלטון. החתימה דווקא שם מביעה את הכרת התודה לאפלטון, על כך שבזכות הדיאלוגים שלו חוכמתו של סוקרטס עברה לדורות הבאים. חתימה נוספת - L.David - מופיעה על ספסל האבן עליו יושב קריטון שתופס את סוקרטס בירכו. ייתכן שבכך דויד מבטא את הזדהותו עם קריטון- כמו שקריטון נאחז בסוקרטס, כך דויד נאחז במידות הטובות והערכים להם סוקרטס הטיף.
היבט פילוסופי
דויד בוחן בציור את יחסו של הפילוסוף למוות. סוקרטס מתואר סטואי מאחר שהוא רואה את המוות כממלכה נפרדת, מצב אחר של הקיום, ששונה מהחיים, אך אינו מהווה את סוף הקיום. סוקרטס מנצל את רגעיו האחרונים כדי להעביר שיעור אחרון לתלמידיו- אל לו לפילוסוף לפחד מהמוות אלא לראותו כשיא של חיי נשמתו. כמו כן, דויד רצה להעביר דרך הציור מסר לעם הצרפתי, שנתיים לפני המהפכה המתקרבת וארבע שנים לאחר סופה של מלחמת העצמאות האמריקאית - המחויבות לאידיאלים נעלים גם אל מול פני המוות.
סגנון
דויד השתמש בצבעים כדי להביע רגש בציור. גוני האדום רכים יותר בצידי הציור, מתחזקים ככל שמתקרבים למרכזו ושיאם בחלוק האדום של התלמיד שמגיש לסוקרטס את גביע הרעל. בניגוד לגוני האדום, סוקרטס ואפלטון השלווים לבושים בבגדים לבנים-אפרפרים שמבדילים אותם משאר הדמויות. ייתכן שהצבעים הרכים מבטאים את תגובתו של דויד לביקורת שספג ביחס לציורו שבועת האחים ההוראטים, ביקורות שכינו את צבעי הציור צעקניים. כמו בציור שבועת האחים ההוראטים גם בציור זה הדמות האצילה והנועזת מצוירת זקופה וגאה בעוד שהדמויות הרגשניות מצוירות כפופות, מעוגלות וחלשות.
אח"י כידון (סער 4.5)
אח"י כידון היא ספינת טילים מהסדרה סער 4.5 של חיל הים הישראלי. אח"י כידון מהווה חלק מהכוח העיקרי של שייטת ספינות הטילים המונה שמונה ספינות טילים מהסדרה סער 4.5.
זוהי הספינה השנייה בחיל-הים בשם זה. בשירות מ-1994. את הספינה השיקה אשת ראש הממשלה דאז גברת לאה רבין. הראשונה הייתה סטי"ל מדגם "סער 4", בשירות חיל הים בשנים 1993-1974.
הפרסים
הפרסים (ביוונית: Πέρσαι) היא טרגדיה יוונית שנכתבה על ידי אייסכילוס.
המחזה עוסק בתבוסה של הממלכה האחמנית במלחמת פרס–יוון ובמיוחד במפלת הצי הפרסי בקרב סלמיס, קרב בו אייסכילוס השתתף באופן אישי. בשנת 480 לפנה"ס התרחש קרב סאלאמיס, לאחר שכסרכסס יצא למלחמה נגד היוונים עם יתרון גדול לצבאו. למרות הניצחון המוחלט של היוונים על הפרסים הם היו עדיין עם חשש גדול. כלומר מדובר על אויב שנלחם באתונה באופן ממושך.
המחזה הוצג ב-472 לפנה"ס באתונה, יחד עם "הפרסים" הועלו עוד שתי טרגדיות של אייסכילוס, "פינביס" ו"גלבקוס איש פוטניאי" והקומדיה "פרומתאוס המבעיר אש" שמהם לא שרד דבר פרט לכמה פרגמנטים מ"גלבקוס איש פוטניאי". החוקרים חלוקים בשאלה אם "הפרסים" היה חלק מטרילוגיה עם שאר המחזות, חלק מטרילוגיה עם שתי הטרגדיות או שמדובר במחזה שעומד בפני עצמו. המחזות זיכו את אייסכילוס בפרס הראשון בדיוניסיה של אותה שנה.
המייחד את הטרגדיה היא שבשונה מכל הטרגדיות ששרדו והגיעו לידנו "הפרסים" אינה עוסקת בנושא מן המיתולוגיה היוונית אלא מן ההיסטוריה הקרובה של יוון שאותה הספיקו לחוות כותב המחזה, השחקנים והצופים. בכתיבת המחזה אייסכילוס הושפע מן המחזה "בנות פיניקיה" לפריניכוס שהוצג ארבע שנים לפני מחזהו של אייסכילוס ועוסק אף הוא בפלישה הפרסית ליוון.
עלילה
העלילה מתרחשת בחצר המלוכה של הממלכה האחמנית בשושן, המקהלה מורכבת מזקני פרס שאותם המלך כסרכסס השאיר כממונים על הממלכה בשעה שיצא לכבוש את יוון. כמו כן מופיעה אטוסה אם המלך. בתחילת המחזה הם מביעים את חששם על הצפוי במערכה לכסרכסס וצבאו. לאחר שמגיע שליח שמבשר את תבוסת הצי הפרסי בקרב סלמיס והשמדת הצבא הפרסי בקרב פלטאיה גדול האבל בחצר המלכות כאשר שומעים על מותם של המפקדים הרבים.
אטוסה מחליטה לעלות באוב את רוחו של דריוס בעלה המת ואבי כסרכסס. בהופעתו הוא מוכיח את כסרכסס על התנהגותו השלילית כאשר ביקש לחבר את אסיה ואירופה על ידי בניית גשר במצרי ההלספונטוס, על כך שביקש לבנות צי ולכבוש את יוון כאשר האלים תחמו את שלטונו לאסיה ועל כך שחילל את מקדשי האלים ומזבחותיהם בזמן הפלישה. זהו מוטיב מרכזי במחזה כאשר אייסכילוס רואה את מפלגת הפרסים כתוצאה מההיבריס של מלכם וקטע זה נועד להדגיש שאם רק כסרכסס נוהג כמו אביו ולא מנסה לעבור את הגבול שהאלים קבעו לו הוא לא היה נוחל מפלגה בשדה הקרב ומאבד את טובי אנשיו.
אאוטוכיה (eutuchia) ודוסטוכיה (dustuchia)
אריסטו מתאר "מודל כפול של המהלך הטראגי" בפרק השביעי של הפואטיקה. אריסטו מסביר כי המהלך הטרגי נע בין שני קצוות, המקריות או המזל מאיר הפנים (ευτυχία\eutuchia) והמזל הרע (δυστυχία"\dustuchia"). המחזה מדגים כי המקריות קשורה לאושר בחיים. בנוסף, האדם אינו יודע האם הוא נע מקוטב אחד לאחר אלא רק ברגע שבו הדבר כבר התרחש. כלומר אין האדם יודע מה יעלה בגורלו עד שהוא מגיע עד שמגיעה ההכרעה. כך גם כסרכסס.
במחזה זה יש מורכבות בשאלה האם לטרגדיה סוף טוב או רע, בשל המתח בין נקודת המבט של הפרסים בעולם המחזה, לבין נקודת המבט של הצופים היוונים. המחזה מתאר הצלחה יוונית, שהיא קטסטרופה מבחינת הפרסים. בפואטיקה אריסטו משווה בין טרגדיה לבין היסטוריה, וטען כי סוגת הטרגדיה נעלה על הכתיבה ההיסטורית. לטענתו, השירה קרובה יותר לפילוסופיה, ואחת הסיבות לכך היא שבניגוד להיסטוריה, שעוסקת באירועים ספציפיים, השירה מתארת דברים כלליים. אומנם הפרסים היא טרגדיה המבוססת על חומר היסטוריה אבל בניגוד ליצירה היסטורית מטרתה להמחיש איך אומה משגשגת הופכת לאימפריה מידרדרת שמדגישה את "אשמת הפרסים" שהביאו את עצמם לשפל.
הקהל האתונאי, בשעה שצפה במחזה "הפרסים", נמצא באותו מצב של שגשוג שבו הפרסים היו בתחילת הטרגדיה. לכן, הטרגדיה אמורה ללמד את האתונאים משהו על הפוטנציאל של עתידם. המחזה מעלה את שאלת הגבולות, האם יש גם דבר כזה "יותר מידי אימפריה"? המסר הטרגי הוא שאי אפשר לדעת מראש איפה עובר הגבול, והעובדה שהגבול נחצה מתגלה רק לבדיעבד. טרגדיות על אירועים בני הזמן היו מאוד נדירות. ייתכן שאייסיכלוס בחר דווקא באירוע קרוב כדי להמחיש את המסר החינוכי שלו שאולי ההצלחה לעצמה מולידה את ההיבריס.
היבריס במחזה
היבריס הוא המצב שבו האדם לא מכיר בגבול שבין האדם לבין האלים. הפרסים במחזה ביצעו מספר היברסים:
הפרסים בתור "האחר"
הזהות היוונית כפי שמוצגת במחזה מבוססת על האנטיתזה בין היוונים לפרסים. בעוד היוונים מציגים את הטוב והחכמה הפרסים מוצגים כרע, הרקוב והשפל כפי שהוצא במודל של אדוארד סעיד בספרו אוריינטליזם. מאפייני הפרסים בידי האתונאים:
פסגת ארצות הברית–רוסיה (2021)
פסגת ארצות הברית–רוסיה (ידועה גם כפסגת ז'נבה 2021 או פסגת ביידן-פוטין) הייתה ועידת פסגה בין נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לבין נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין ונערכה ב-16 ביוני 2021 בז'נבה שבשווייץ.
רקע
לפני הפסגה נפגשו ביידן ופוטין פעם אחת, במוסקבה במרץ 2011, כשביידן היה סגן נשיא ארצות הברית ופוטין היה ראש ממשלת רוסיה.
חודשיים לפני הפסגה נקט ממשל ביידן במספר אמצעים כדי להעניש את רוסיה על פעילות עוינת שבוצעה נגד ארצות הברית, בין הפעילויות הבולטות שבעקבותיהן הוטלו הסנקציות היו התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 וההתערבות בחירות שנערכו ב-2020.
במאי 2021 ביטל ממשל ביידן על סנקציות אמריקאיות על חברת Nord Stream AG שאחראית על צינור הגז הרוסי-גרמני נורד סטרים 2. מספר ימים לפני הפסגה הכחיש פוטין שוב את האחריות למתקפות סייבר שנערכו על מתקנים של חברות לעיבוד בשר ברחבי ארצות הברית, חרף ההכשחה, רבים האשימו כנופיות פשע רוסיות במערובות באירוע.
הפסגה
הפסגה תוכננה להיות פגישה שתקבע את כיוון היחסים בין רוסיה לממשל ביידן הנכנס, זו הייתה הפגישה הראשונה פנים אל פנים בין פוטין לבין ביידן מאז שביידן נכנס לתפקידו בינואר 2021. עם זאת, פקידי ממשל הורידו מראש את הסיכויים לפריצת דרך דרמטית ביחסים בין המדינות בפסגה.
בפסגה השניים שוחחו על פירוק נשק גרעיני, על זכויות האדם ברוסיה (ובפרט על מצבו של פעיל האופוזציה הרוסי שנאסר, אלכסיי נבלני). בנוסף לכך, ביידן ופוטין שוחחו על הסכסוך האוקראיני-רוסי, מגפת הקורונה, המלחמה העולמית בטרור ועל קונפליקטים גלובליים נוספים.
בסוף הפגישה, שני המנהיגים הסכימו להאריך בחמש שנים נוספות את ההסכם לצמצום נשק גרעיני, הסכם סטארט החדש.
לקראת הפסגה הודיעו ארגונים מקומיים רבים על כך שבכוונתם לערוך הפגנות בסמוך למקום בו תיערך הפסגה, שלטונות ז'נבה סירבו להוציא היתרים להפגין במספר מקרים, מה שהוביל לביקורת, וטענו כי הסירוב מהווה פגיעה בזכויות יסוד פוליטיות.
תוצאות
בתדרוך שלו אמר ביידן לכתבים שהאווירה בפסגה הייתה "חביבה וחיובית", אבל קודם כל אמר שהוא הציג שאלות לא נוחות רבות לפוטין: "אנחנו לא רק תוקפים את רוסיה, אלא כשהיא מפרה זכויות אדם... איך אוכל להיות נשיא ארצות הברית ולשתוק אם לא מכבדים את זכויותיו של מישהו? לכן, נציין חששות לגבי מקרים כמו המצב עם מנהיג האופוזיציה אלכסיי נבלני. העליתי גם את סוגיית האמריקנים שהורשעו באופן כוזב, פול ווילן וטרבור ריד." ביידן גם אמר שהוא הזהיר את פוטין מפני התגובה למתקפות סייבר ועל ההשלכות ההרסניות אם נבלני ימות בכלא. ביידן מאמין שפוטין לא רוצה מלחמה קרה חדשה: "אני חושב שהדבר האחרון שפוטין רוצה עכשיו הוא מלחמה קרה חדשה. הוא עדיין חושב שאנחנו רוצים להרחיק אותו, אבל אני לא חושב שהאמונה היא שמניעה אותו."
כתוצאה מהפסגה התקבלה הצהרה משותפת על יציבות אסטרטגית. בו אישרו ראשי המדינות מחדש את העיקרון היסודי שעליו הסכימו מיכאיל גורבצ'וב ורונלד רייגן ב-1985, לפיו לא יכולים להיות מנצחים במלחמה גרעינית ולכן אסור לאפשר אותה, וכן הכריזו על השקת דיאלוג דו-צדדי על יציבות אסטרטגית, שנועד להניח את הבסיס לבקרת נשק עתידית ולהפחתת סיכונים.
באמצע אוקטובר 2021 ביקרה סגנית מזכירת המדינה האמריקאית ויקטוריה נולנד במוסקבה וניהלה שיחות עם סגן שר החוץ הרוסי סרגיי ריאבקוב, סגן שר ההגנה של רוסיה אלכסנדר פומין, עוזר הנשיא הרוסי יורי אושקוב וסגן ראש הסגל הנשיאותי דמיטרי קוזאק.
שיתוף הפעולה בין רוסיה לארצות הברית בנושאי אבטחת מידע הוקפא למעשה בשנת 2014 על רקע הסכסוך באוקראינה. המצב הסתבך עוד יותר לאחר שהרשויות סארצות הברית האשימו את רוסיה בהתערבות בבחירות לנשיאות ב-2016. כתוצאה מכך צומצם למינימום שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחום הסייבר. נשיא ארה"ב ג'ו ביידן הציע לחדש את המגעים הבין-מחלקתיים בתחום הסייבר באביב 2021 לאחר שחברות אנרגיה ותעשייה אמריקאיות גדולות הותקפו על ידי וירוסי כופר, שמפיציהם, על פי הרשויות בארה"ב, היו ברוסיה. הנשיאים פוטין וביידן הכריזו רשמית על ההחלטה להשיק התייעצויות דו-צדדיות בנושא אבטחת סייבר בפסגה בז'נבה.
באוקטובר 2021, רוסיה וארה"ב הגישו החלטה משותפת על התנהגות אחראית של מדינות במרחב הקיברנטי לעצרת הכללית של האו"ם. פיתוח החלטה משותפת התאפשר במידה רבה הודות להסכמות שהושגו ביוני 2021.
עם זאת, כבר ב-20 ביוני 2021, עוזר נשיא ארצות הברית לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן הכריז על הכנת סבב חדש של סנקציות נגד רוסיה בשל המצב סביב אלכסיי נבלני, כמו גם הבנייה המתמשכת של Nord Stream 2. חודשיים לאחר מכן, ארצות הברית הטילה סנקציות חדשות עקב הרעלת נבלני נגד הגנרלים והמרכזים המדעיים של השירותים החשאיים הרוסיים המעורבים בהרעלה. הסנקציות הללו כוללות הגבלות על ייצוא סחורות וטכנולוגיות הקשורות לתעשיות הגרעין והטילים ועל ייבוא סוגים מסוימים של כלי נשק ותחמושת רוסיים.
אח"י חץ (סער 4.5)
אח"י חץ היא ספינת טילים מהסדרה סער 4.5 של חיל הים הישראלי. הספינה מהווה חלק מהכוח העיקרי של שייטת ספינות הטילים. בנייתה החלה ב-1984 כאח"י נירית במספנות ישראל אך המשך בנייתה נקטע עקב התמקדות חיל הים בסער 5. בנייתה חודשה והספינה הורדה למים בשנת 1990. ב-12 בפברואר 1991 הושקה על ידי הגברת אורה הרצוג אשת נשיא המדינה.
זוהי הספינה השנייה בחיל הים הנקראת בשם אח"י חץ. הראשונה הייתה אח"י חץ (סער 3), מספינות שרבורג, בשירות חיל הים בשנים 1988-1970.
חימוש
הספינה חמושה בכ-8 טילי ים-ים מדגם טילי הרפון המיודעים לתקיפה של מטרות ימיות, 16 משגרים לטילי ברק 1 נגד כלי טיס וטילים, תותח 76 מ"מ אוטו מלרה להפגזת יעדי קרקע וים בטווחים של עד 20 ק"מ. כמו כן, לספינה אמצעי לוחמה אלקטרונית מתקדמים המיועדים לאיסוף מודיעין ובנוסף נוטלים חלק בחליפת ההגנה של הספינה.
פעילות מבצעית
אח"י חץ השתתפה במבצעים שונים נגד טרור, הידוע שבהם הוא מבצע חשיפה מלאה, במבצע זה סייעה בכיתור האוניה KLOS-C ובהובלתה חזרה לארץ. אח"י חץ השתתפה אף בלחימה במבצע צוק איתן.
ביוני 2016 אח"י חץ יחד עם אח"י חרב הטביעה את אח"י ניצחון במהלך תרגיל חילי בים התיכון על ידי שיגור שני טילי הרפון.
באוקטובר 2019 החלה טיפול רמה במספנות ישראל כחלק מבחינה של המספנה להוות קבלן חוץ לחיל הים בטיפול אחזקה. בטיפול הספינה עברה הסבה מלאה ברמה הטכנית ושודרגו לה מערכות הלחימה.
הסוויטה השמית
הסוויטה השמית היא יצירה בת שישה פרקים של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', שנכתבה תחילה לפסנתר ובהמשך תוזמרה.
היסטוריה
בראשיתה הכילה הסוויטה מורכבת תשעה ריקודים, ארבעה מהם בנושאים תנ"כיים שניים בסגנון מזרחי, ושלושה ריקודי אופי. העבודה על הסוויטה החלה כנראה כבר בשנת 1943-1942 וקיבלה תאוצה בהשפעת הקשר שהרקדנית הצעירה ירדנה כהן, חברה בקבוצת רקדניות וכוריאוגרפיות, שפעלה בארץ באותן שנים ליצירת סגנון ארץ-ישראלי שורשי, יצרה עם בוסקוביץ'. אחרי כמה ניסיונות לשתף פעולה עם מוזיקאים מזרחיים, שלא עלו יפה בגלל הבדלי גישות וציפיות שונות, החליטה לבסוף כהן לפנות אל מוזיקאי מחונן, שיעזור לה לעבד את המוטיבים המזרחיים שעל פיהם יצרה כוראוגרפיה בהשראת סיפורי התנך. קונצ'רטו לאבוב ולכינור של בוסקוביץ' ששמעה עם אביה בקונצרט של התזמורת הארץ ישראלית שכנע את אביה ואותה, כי זה האיש המתאים. שיתוף הפעולה ביניהם החל באוגוסט 1944, כשבוסקוביץ' שהה שלושה שבועות בביתה של כהן, שסיפרה בראיון בינואר 1977, "לקול התופים והכלים רקדתי וחוללתי, והוא עבד והעביר הכל לתווים לפסנתר."
המעבר מן התוף והעוד אל הפסנתר, שנראה לרקדנית "כדוב שחור בעל מלתעות לבנות" לא היה קל לרקדנית, ובשלב מסוים ניסה בוסקוביץ' להכניס גליונות נייר דק בין מיתרי הפסנתר לפטישים, כדי לחקות את צלילי העוד והסנטור, אך הניסיון נכשל. תשעת הריקודים, הארבעה בהשראת התנ"ך: "חנה", "חוה", "השולמית", "בעלת האוב"; שני הריקודים המזרחיים: "דבקה" ו"מחול הרועה"; ושלושת ריקודי האופי: "הדייג", "נוף" ו"הקבצנית הרעבה", נבעו ממנגינות שירדנה כהן שמעה מאליהו ידיד ועובדיה מזרחי, שהביאו אותן מן הרחוב והשוק. כל המחולות בוצעו ב"חג הכרם" בקיבוץ עין השופט בשנת 1946, ביוזמת ליליאן פרידלנדר, מנהל בית דניאל.
מבנה היצירה ואופיה
ברוב הריקודים באה לביטוי כוונתו של בוסקוביץ' להעביר לפסנתר הן את צלילי העוד והקאנון והן את סגנון הנגינה בהם. ביצירה זו ניתק לראשונה כליל מכל בסיס הרמוני-טונאלי וכתיבתו היא חד-קולית או הטרופונית.
לסוויטה השמית יש שלושה נוסחים והם מופיעים בשבעה מקורות בלתי זהים: לפי גרסאות אלה נראה, ש"הסוויטה השמית" עברה שינויים מתמידים, הן בארגון הכולל של הפרקים והן במוזיקה עצמה. יש הבדלים בין הטיוטה בעיפרון לבין ההוצאה המודפסת המבוססת עליה. מעבר לביקורת העצמית המחמירה שאפיינה את עבודתו של בוסקוביץ', יש כאן רמז לאופי המוזיקה, הדומה יותר לאלתור מתמיד על מאקאם מזרחי מאשר ליצירה בסגנון המערבי המקובל. עם זאת, הפרק האחרון, "הודיה", הוא הטונאלי-מערבי ביותר ביצירה ובו אכן לא נעשו כל שינויים מגרסה לגרסה. לדברי המלחין, "...סגנון הטוקטה הבארוקית האירופית הוא הקרוב ביותר לסגנון הסוויטה השמית ... הסוויטה השמית מתנזרת מכל נימה אכסוטית פיקנטית וחושנית: סגנונה נון לגאטו וסטאקאטו בדרך כלל, עצור ואינו סובייקטיבי-ריגושי ... הסגנון התזמורתי של הסוויטה השמית שואף לדמיון עם הגאמלן האסייתי. הוראות המטרונום מדויקות הן ומחייבות את המבצע. האווירה הכללית צריכה להיות עליזה, שקופה ומוארת. הסוויטה השמית אינה מוזיקה של חדר סגור: היא מוזיקה של חוץ לבית ".
פרקיה הסופיים של הסוויטה השמית, לאחר השינויים והעיבודים הם:
הסוויטה השמית אינה מכילה שום ציטטות מן הפולקלור המזרחי. בשלב זה של יצירתו חתר בוסקוביץ' להטמעה פנימית של דרך החיבור המזרחית, ואת דרך הציטוט והעיבוד של שירי עם ראה כמנציחה את ההפרדה בין החומר העממי הקיים לבין המלחין. מסיבה זו גם נמנע מחיבור עיבודים לברכה צפירה
על אף החשיבות שבוסקוביץ' ייחס לסימוני המטרונום ביצירה, כפי שציין במבוא ל"סוויטה השמית", הכניס ההוא עצמו שינויי טמפו משמעותיים מגרסה לגרסה, חלקם על פי עצת אשתו, הפסנתרנית מרים בוסקוביץ'. שינויי מקצב אלה בולטים בעיקר בפרק "השולמית", שם הם מרחיקים אותו הן מצליל הקאנון והן מסגנון הריקוד הפרוע של "השולמית" והופעים אותו לקטע אופי מזרחי חולמני.
תקופת הויקינגים
התקופה הוויקינגית
חצי האי ארצ'ר
חצי האי ארצ'ר או חצי האי ארצ'אר (באנגלית: Archar Peninsula; בבולגרית: полуостров Арчар) הוא חצי אי בקצה הצפוני-מערבי של האי גריניץ', באיי שטלנד הדרומיים שלמול חופי אנטארקטיקה.
חצי האי גובל במפרצון רזלוג שמצפון לו, ובמצר מקפארליין שמדרום לו.
שטחו של חצי האי 3.15 קילומטרים רבועים.
גילוי ומיפוי חצי האי
אזור חצי האי התגלה על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19, האזור נסקר על הקרקע על ידי סוקרים בריטיים במסגרת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים צ'ילאניים בשנת 1971, ועל ידי סוקרים ארגנטיניים בשנת 1980, ושוב מופה נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם
חצי האי נקרא על שם הכפר ארצ'ר שבצפון מערב בולגריה; הכפר ארצ'ר ממוקם במקום בו עמדה העיר הרומית ראטיאריה (Ratiaria).
השם ניתן לחצי האי באופן רשמי ב-4 בנובמבר 2005.
אח"י עליה
אח"י עליה היא ספינת טילים סוג סער 4.5 נושאת מסוק ימי, שנבנתה במספנות ישראל כראשונה בסדרת חוחית. שרתה בחיל הים הישראלי מ-1981 ועד 2004 עת נמכרה ל ויצאה משירות בו ב-2019.
כללי
ספינות סער 4, הוכיחו את יעילותן המבצעית בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה הזמין חיל הים בסוף שנות ה-70 שש ספינות נוספות במספנות ישראל - פרויקט 'נדרן'. האלוף מיכאל ברקאי שאף להוסיף פלטפורמה אווירית לכח התקיפה של ספינות סער ויעד שתי ספינות לשמש כספינות פיקוד נושאות מסוק. התכנון לשתי הספינות האחרונות מפרויקט "נדרן" שונה והן זכו לשם "חוחית".
שתי ה"חוחיות" פעלו במסגרת שייטת ספינות הטילים משנת 1980 עד למכירתן לחיל הים של מקסיקו ב-2004. אח"י עליה תפקדה בשרות פעיל בצי המקסיקני בשם "A301 Huracán". ויצאה משירות בשנת 2019.
דרישה לפלטפורמה אווירית וניסויים
באותה תקופה גם החל במפעל התעשייה האווירית לישראל פיתוח להתאמה של מסוק ללא טייס QH-50 DASH מתוצרת חברת ג'ירודיין בארצות הברית. מתוך כוונה שיוכל להתקרב לחופים עוינים כשהוא נושא ציוד לתצפית מכ"ם וגילוי אופטרוני. הפרויקט לא צלח והוא נסגר.
תכנון ובניה
השינוי העיקרי לצורך נשיאת המסוקים היה הארכת גוף הספינה ב 4.5 מטרים. התברר כי הגדלת הספינה בהארכת הגוף יצרה תנאים הידרודינמיים משופרים והספינה שמרה על יכולת המהירות והתנועה בלא להשפיע על תצרוכת הדלק. בהמשך לפרויקט ה'חוחיות' נבנו הספינות הבאות באורך המוגדל וקיבלו את השם סער 4.5 שהודבק בדיעבד גם ל'חוחיות'.
שינויים נוספים כללו: בניית מנחת בירכתי הספינה. הוספת מבנה האנגר למסוק והוספת מכלי דלק סילוני לתדלוק המסוק. חימוש הספינה שונה: ל-8 טילי ים ים הרפון (טיל) נמצא מקום מאחורי תורן הספינה לפני מבנה ההאנגר. ו-4 טילי ים ים מדגם גבריאל, שהותקנו בחרטום לפני גשר הספינה. במקום שני תותחי 76 מ"מ שנשאו בדגם סער 4 הותקן תותח 40 מ"מ אשר בשנת 1986 הוחלף בתותח כנגד טילים מסוג וולקן פאלנקס.
השקה
הספינה הושקה במספנות ישראל ב-30 ביולי 1980 בטקס נכח נשיא המדינה יצחק נבון ואשתו אופירה נבון שהייתה הגברת המשיקה. המפקד המקבל את הספינה היה רס"ן אריה גביש.
פעילות
במהלך שנות ה-80 ועד שנת ה-2004 שימשו ספינות ה"חוחית" ספינות פיקוד של שייטת ספינות הטילים והובילו מבצעים משולבים, זאת מעבר להיותן סטיל"ם מבצעיים.
אח"י עליה השתתפה בפעילות שוטפת של חיל הים בגזרות הפעילות המסורתיות ובגזרות פעילות רחוקות. במהלך שירותה בוצעו פעילויות מבצעיות עם מסוקי סייפן, דיפנדר, דולפין ועטלף.
כמעט מיד לאחר ההשקה, תוכנן מבצע בו נדרש להפעיל מסוק חילוץ. הדרישה גרמה לפעילות קדחתנית של הכנסת הספינה וצוותה לכושר מבצעי, כולל אימוני נחיתה והמראה של מסוק סייפן (בל 206) של חיל האוויר.
ספטמבר 1980 שימשה כספינת פיקוד למבצע כשהיא נושאית את מסוק חילוץ.
ביוני 1982 הצטרפה אח"י עליה לספינות השייטת שהשתתפו במלחמת לבנון הראשונה.
בשנים 1984–1985 הייתה הפעילות עיקרית: חיפוש גילוי וזיהוי, איכון ספינות מחבלים. כמו כן אימונים וסיורי ביטחון שוטף.
ביקור באיטליה  – ב-6–13 בנובמבר 1984 ערכה הספינה (בפיקוד רס"ן טוביה בירן) ביקור בנמלים צ'יוויטווקיה ולה ספציה באיטליה.
הפלגות ומבצעים
מבצע נקודת זינוק - באוגוסט 1984 הובילו ספינות חוחית אח"י גאולה, יחד עם אחותה אח"י עליה 4 מסוקים מדגם דיפנדר של חיל האוויר, לתקיפת הבסיס הימי של ארגוני המחבלים בשטח לבנון. באותה תקופה העדיף חיל-האוויר להפעיל מטוסי קרב כנגד מטרות מחבלים והפעיל מסוקי קרב רק כאשר מטוסים לא היו מסוגלים לפגוע במטרות ביעילות. בסיס נהאר אל-בארד, כעשרה ק"מ צפונית לטריפולי, הייתה מטרה שכזאת. מחנה הפליטים, הממוקם בקרבת הגבול הסורי, שימש אז כבסיס ליציאת חוליות מחבלים לתקיפה של מטרות בישראל, דרך גבולה הימי.
כדי לפגוע במטרות ביעילות, הוחלט לתקוף את המחנה באמצעות מסוקי קרב, שטילי הנ"ט שלהם נועדו לאפשר פגיעה מדויקת במטרה. הקושי העיקרי היה טווח הטיסה (מעל 170 ק"מ בקו אווירי מגבול ישראל). הפתרון שנמצא לבעיית הטווח, נחיתת המסוקים על סטי"ל, הפך את התקיפה שבוצעה במחנה נהאר אל-בארד לתקיפה הרחוקה ביותר שביצעו עד אז מסוקי חיל-האוויר. לאחר שורה של אימוני נחיתה והמראה בלב ים, גובשה תפיסה מבצעית והוחלט לצאת למבצע.
מבצע דרך נץ - באפריל 1985 השתתפה אח"י עליה בפיקוד רס"ן טוביה בירן במבצע דרך נץ. הספינה יחד עם אח"י גאולה היוו כח עתודה בפיקוד רוני איכר, סגן מפקד שייטת ספינות הטילים, להתערבות במקרה של הסתבכות הכח המבצע.
מסוקי תקיפה בלבנון ביולי 1985 חזרו מסוקי הדיפנדר מספינות החוחית ותקפו את בסיסי המחבלים בצפון לבנון.
מעקב אחרי אקילה לאורו ב-8 עד 10 באוקטובר 1985 השתתפה אח"י עליה במעקב אחרי אניית הנוסעים האיטלקית אקילה לאורו שנחטפה בים על ידי מחבלים.
פתיחת מעטפות נחיתה - בשנת 1986 הוחלט בחיל להגדיל את מעטפות נחיתה והמראה של המסוק הימי מהמנחת על מנת לאפשר מרחב תפקוד מבצעי גם במצבי ים גבוהים. נבחנו שתי חלופות נחיתה האחת אמריקאית - הגעת המסוק ישירות מכוון הירכתיים ונחיתתו ישירות על המנחת והשנייה הולנדית בו המסוק מרחף לצד הספינה גולש מעל המנחת ובעזרת הקצין המנחית נוחת. השיטה ההולנדית נמצאה מתאימה לכלים קטנים ואומצה על ידי חיל הים. חברת NRL ההולנדית נשכרה על מנת להדריך הטייסים וצוות הספינה לביצוע נחיתות והמראות בשיטה זו. מ. פנג ורס"ן קרלוס נציגי החברה, הוצבו בספינה ולאחר הפלגות ונחיתות אינטנסביות במצבי ים שונים הוסמכו הטייסים מטייסת 193 וצוותי הספינות למשימה והמעטפות נפתחו. במהלך אותה תקופה נכתבו ועודכנו נוהלי תפעול המסוק והספינה.
לכידת אניית המחבלים "נדיג'ה"- ב-15 בנובמבר 1987 לכדו הספינות אח"י יפו ואח"י עליה, בסיוע מטוס שחף, את הגוררת "נדיג'ה" במרחק של כ-35 מיל מדרום לכף גרקו שבקפריסין. על הגוררת נעצרו חמישה אנשי פת"ח, ביניהם ארבעה קצינים.
לכידת הספינה פארח 7 - ב 23 פברואר 1990 אח"י עליה, ואח"י משגב (סער 2), עצרו את האונייה פארח 7 שהובילה פעילי פתח 17 מיל מכף גרקו, קפריסין והביאו אותה לחיפה
נפילת מסוק לים ב-16 בספטמבר 1996 הייתה אח"י עליה באימון משולב עם מסוק והמסוק נפל לים וצוותו נהרג, בין הנספים היה ששירת על אח"י עליה כקצין מנחית, עמו נהרגו סא"ל בן-ציון (בנצי) בכר וסרן שחק סלע. גופתו של שחק נמצאה למחרת היום וגופתו של בן-ציון (בנצי) נמצאה לאחר חודשים של חיפושים אינטנסיביים והובאה למנוחות ארבעה חודשים לאחר נפילתו. גופתו של ערן לא נמצאה עד היום.
פריץ שיף
פריץ שיף (בגרמנית: Fritz Schiff; 21 ביוני 1891 – 23 באוקטובר 1964) היה מייסד המוזיאון לאמנות חדשה בחיפה ומנהלו ואוצר מוזיאון "בצלאל" בירושלים.
ביוגרפיה
שיף נולד בברלין בשנת 1891 לבנם של סוחר הפנינים ברתולד שיף, ואנה לבית בשווייץ, למשפחה בת שני ילדים. אחותו היא אליס המרשטיין לבית שיף.
למד בגימנסיה הומניסטית ונאלץ להפסיק לימודיו בשנת 1908 ולעבור הכשרה מקצועית בתעשייה. בין השנים 1912 עד 1914 עבד כמתלמד בחנות לספרים עתיקים (אנטיקווריאט) ברומא. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני, עבר מסלול קצונה והוצב בפולין. על שירותו זכה בעיטור צלב הברזל. בתום המלחמה התחיל לעבוד בכתב העת הציוני "יידישה רונדשאו". לאחר שזכה במלגת לימודים החל בלימודי תולדות האמנות, ארכאולוגיה ופילוסופיה בברלין, במינכן ובאוניברסיטת האלה. שם הכיר את הילדה וולפסון (1898–1984). הם נישאו ב-1923. לשניים נולדה בת יחידה, מריאנה. שיף סיים לימודיו בהאלה אצל פאול פראנקל (יהודי מומר) בשנת 1922 בדוקטורט על הצייר פייטרו קווליני. הוא עבד במקביל כמורה וכמרצה לתולדות האמנות בבית הספר ריימן, באקדמיה בהומבולדט, במרכז היהודי לחינוך מבוגרים, בפולקסבינה ובבית הספר המרקסיסטי לעובדים (MASCH). כמו כן, כתב ביקורות אמנות כעצמאי עבור כתבי עת שונים. בעקבות עליית הנאצים לשלטון, הוגבלה עבודתו. כיוון שהיה ידוע בעמדותיו השמאליות הלשין אחד ממתחריו עליו שהוא פעיל קומוניסטי. בזכות מישהו שדאג להזהירו מבעוד מועד, הצליח להימלט עם משפחתו ב-1933 לצרפת. ליד פריז התגוררו בני דודים אמידים שלו, שתמכו בהם כלכלית. המשפחה התגוררה בעיירה סמוכה ושיף עבד כמדריך תיירים.
בזכות ד"ר נחום גולדמן, איש הסוכנות היהודית, זכה שיף בסרטיפיקט (רישיון עלייה) עבור המשפחה ואף זכה למשרת אוצר במוזיאון "בצלאל" בירושלים, לאחר שעלה לארץ עם משפחתו ב-1937. במקביל שימש כמרצה לתולדות האמנות בבצלאל החדש. מרדכי נרקיס שימש כמנהל, שיף היה סגנו ולצוות הצטרף גם הרברט קרמר, סוחר אמנות שעלה מגרמניה. שיף הכשיר בבניין אולמות לתערוכות, ערך תערוכות ניידות ביישובים מרוחקים, קיים סיורים מודרכים במוזיאון וערך גם קונצרטים קאמריים שם.
בשנת 1953 פנה לשיף ראש עיריית חיפה אבא חושי, בעקבות המלצת ראובן הכט, בהצעה לנהל את ה"מוזיאון לאומנות חדישה" שעמד להקים לצד המוזיאון לאמנות עתיקה בעיר. לאחר שהסכים, עבר להתגורר בדירה שכורה בשכונת רוממה בעיר. שיף גייס תרומות להקמת אוספים ורכישת יצירות, ערך קונצרטים במקום והקים את "אגודת ידידי המוזיאון". בנוסף, היה הראשון להקים בגן האם את תערוכת "פסל בגן". שיף ניהל את המוזיאון עד פטירתו. במקביל אף כתב ערכים ל.