cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניית הוד מלכותו
גרמניה
לפעמים זה גם קוצר ל-SM (עבור Seiner Majestät) כאשר ספינה הוזכרה לפי מעמד, כגון SM Kleiner Kreuzer Emden ("הסיירת הקלה של הוד מלכותו אמדן").
אלן טרנן
אלן לולס טרנן (באנגלית: Ellen Lawless Ternan; 3 במרץ 1839 – 25 באפריל 1914) ידועה גם בשמות נלי טרנן או נלי רובינסון, הייתה שחקנית אנגלייה שמוכרת בעיקר מהיותה המאהבת של צ'ארלס דיקנס.
ביוגרפיה
אלן לולס טרנן נולדה בעיר רוצ'סטר שבמחוז קנט באנגליה. היא הייתה השלישית מבין ארבעה ילדים. היה לה אח אחד שמת בילדותו, ושתי אחיות מריה ופרנסס (לימים אשתו של תומאס אדולפוס טרולופ, אחיו של הסופר אנתוני טרולופ). הוריה תומאס לולס טרנן ופרנסס אלינור טרנן היו שחקנים. הופעת הבכורה של טרנן על הבמה הייתה בשפילד כשהייתה בת שלוש. היא ושתי אחיותיה הוצגו כ"תופעה מיוחדת במינה". אלן נחשבה פחות מוכשרת במשחק מאחיותיה, אבל היא עבדה הרבה בעיקר אחרי מותו של אביה באוקטובר 1846 בבית החולים לחולי נפש בתנל גרין.
ב-1857 משכה את תשומת לבו של דיקנס בהופעה בתיאטרון היימרקט בלונדון. באוגוסט אותה שנה ליהק אותה דיקנס, בהמלצתו של חבר השחקן והמחזאי אלפרד ויגאן, יחד עם אמה ואחותה מריה לשחק במחזה "The Frozen Deep" במנצ'סטר. זה לא היה יוצא דופן ששחקנית מקצועית תופיע בתיאטרון חובבים של ג'נטלמנים. גברת טרנן שיחקה בתפקיד אחות סקוטית, מריה גילמה את הגיבורה קלרה, ונל (אלן) החליפה בתפקיד הנערה את קייטי דיקנס, בתו בת השבע עשרה של דיקנס. בספטמבר 1857 הלך דיקנס עם וילקי קולינס לדונקסטר כדי לראות את אלן מופיעה במחזה "The Pet of the Petticoats" בתיאטרון רויאל. באותה עת כתב דיקנס לידידו ג'ון פורסטר שיחסיו עם אשתו מתפוררים; "קתרין המסכנה ואני לא נועדנו זה לזה".
דיקנס היה בן 45 כשהכיר את אלן טרנן, והיא הייתה בת 18, מבוגרת רק מעט מבתו קייטי. דיקנס החל בקשר רומנטי עם טרנן, אבל הרומן נשמר בסוד. טרנן הייתה פקחית ומקסימה, והתעניינה בספרות ובתיאטרון. הוא כינה אותה "מעגל קסום". המשבר בין בני הזוג דיקנס הגיע לשיאו ב-1858 כשקתרין דיקנס פתחה חבילה שהגיעה מלונדון ובה היה צמיד זהב שהיה מיועד לטרנן עם פתק שכתב בעלה. דיקנס ואשתו נפרדו במאי אותה שנה אחרי 22 שנות נישואים.
ב-1860 עזבה טרנן את התיאטרון, ונתמכה על ידי דיקנס. לעיתים נסעה איתו, ובאחת מהנסיעות לצרפת אליה הצטרפו טרנן ואמה, ב-9 ביוני 1865 הם היו מעורבים בתאונת רכבת. ב-1867 חשב לקחת אותה לביקור בארצות הברית, אבל ויתר על כך מחשש שהעיתונות האמריקאית תפרסם את הרומן ביניהם. טרנן גרה בבתים בסלאו ואחר כך בנאנהדשדיקנס תחת שמו בדויים שכר עבורה. ייתכן שנולד להם בן שמת בילדותו (הן דיקנס, הן טרנן והן אחיותיה לא הותירו מידע כתוב על יחסיהם. רוב המכתבים הקשורים למערכת היחסים ביניהם הושמדו). חוקרים רבים חושבים שכמה מהדמויות הנשיות ברומנים של דיקנס הוא ביסס על דמותה של טרנן, בהן אסטלה ב"תקוות גדולות", בלה וילפר ב"ידידנו המשותף", והלנה לנדלס ב"תעלומת אדווין דרוד". היא כנראה היוותה השראה לדמויות נשיות נוספות בספריו במיוחד לדמותה של לוסי מנט ברומן "בין שתי ערים". דיקנס הוריש לטננט בצוואתו סך של 1,000 ליש"ט, והכנסה מקרן נאמנות שתאפשר לה לחיות ללא צורך לעבוד יותר.
ב-1876, שש שנים אחרי מותו של דיקנס, התחתנה טרנן עם ג'ורג' וורטון, שהיה צעיר ממנה בשתים עשרה שנה, ולא ידע דבר על הקשר הקרוב שהיה לה עם דיקנס. היא הציגה את עצמה כבת 23 (14 שנה צעירה מגילה האמיתי). לבני הזוג נולד בן, ג'פרי, ובת, גלדיס. הם ניהלו בית ספר לבנים במרגייט. בעלה של טרנן נפטר ב-1910, ובשנותיה האחרונות היא חיה בסאות'סי עם אחותה פרנסס. טרנן נפטרה מסרטן בפולהאם שבלונדון. היא נקברה בבית הקברות היילנד רואד בפורטסמות'.
אגודת דיקנס (Dickens Fellowship) ובני משפחת דיקנס הנותרים העמידו פנים שפרשת האהבים לא התרחשה כלל, והכחישו את קיומה עד למותו של בנו האחרון, של דיקנס סר הנרי פילדינג דיקנס ב-1933. בשנים שאחר כך כתבו כמה מחוקרי דיקנס על היבטים שונים של מערכת היחסים בין דיקנס לאלן טרנן, בהם גלדיס סטורי ב-1939, אדה ניסבט ב-1952, סר פליקס איילמר ב-1959, וקתרין מ לונגלי ב-1985. ב-1990 יצא ספר ביוגרפי על אלן טרנן מאת קלייר טומלין שהיה לרב מכר. סיכום הסיפור של מערכת היחסים פורסם ב-2012 על ידי פרופ' מייקל סלייטר.
רשומות אחדות על אלן טרנר ובני משפחתה נמצאות בספריית סנט האוס באוניברסיטת לונדון.
בתיאטרון ובטלוויזיה
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט "האישה הנעלמת" אודות מערכת היחסים בין טרנן לדיקנס. פליסיטי ג'ונס גילמה את דמותה של טרנן, ורייף פיינס שיחק בתפקיד דיקנס. הפרש הגילים בין השחקנים, 21 שנה, דומה להפרש הגילים שהיה בין טרנן ודיקנס.
הרומן בן 13 השנים בין דיקנס לטרנן היה הנושא במחזה מוזיקלי בשם "דיקנס ונלי" מאת ברברה זין קריגר והמלחין צ'ארלי גרינברג.
אופולו
במיתולוגיה הפולינזית, ובעיקר בסמואה, אוּפוֹלוּ הייתה האישה הראשונה באי.
קמיל אנלרט
קמיל אנלרט (בצרפתית: Camille Enlart; 22 בנובמבר 1862 – 14 בפברואר 1927) היה ארכאולוג והיסטוריון צרפתי שמחקריו התמקדו בתקופת ימי הביניים, הוא נחשב חלוץ במחקר ושיטות תיעוד והרבה להשתמש בצילום שהיה טכנולוגיה צעירה.
אנלרט למד רישום וציור בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז ואחרי כן פנה ללימודים בבית הספר הגבוה למדעי ההיסטוריה. את לימודיו סיים בשנת 1889 בהגשת תיזה בתחום האדריכלות הרומנסקית. בשנת 1893 הוא החל לעבוד בספרייה של בית הספר לאמנויות היפות ולאחר מכן לימד ארכאולוגיה בבית הספר המסונף ללובר. ב-1903 מונה למנהל מוזיאון המונומנטים הצרפתים ומילא תפקיד זה יום מותו. בשנת 1910 כובד באות לגיון הכבוד, בשנת 1917 התמנה לעמוד בראש החברה לחקר עתיקות צרפת (Société des antiquaires de France) וב-1925 נבחר לאקדמיה הצרפתית. עניינו באדריכלות הגותית הוביל אותו לארצות הצלבנים במזרח. מחקריו על המבנים הצבאיים והדתיים בממלכת ירושלים (פורסמו בשנים 1925–1928) היוו בסיס לידע המצטבר על אודותיהם.
אנלרט נפטר בפריז בשנת 1927.
נלי פורטדו
נלי קים פורטדו (באנגלית: Nelly Kim Furtado; נולדה ב-2 בדצמבר 1978) היא זמרת יוצרת ומפיקה קנדית-פורטוגזית.
פורטדו התפרסמה בשנת 2000 הודות ליציאת אלבום הבכורה שלה Whoa, Nelly!‎, אשר סינגל הבכורה ממנו, "I'm Like a Bird" זיכה אותה בפרס גראמי. לאחר הולדת בתה הראשונה והוצאת אלבום פחות מצליח מסחרית Folklore, חזרה פורטדו בשנת 2006 לסצנת המוזיקה עם האלבום Loose, שהכיל להיטים כגון "Promiscuous", "Maneater", "Say It Right", "", ועוד.
ביוגרפיה
פורטדו נולדה בוויקטוריה, קולומביה הבריטית שבקנדה להורים מהגרים מפורטוגל שגידלו אותה כקתולית. בגיל 9 החלה לנגן על יוקולילי וטרומבון, וכמה שנים מאוחר יותר על גיטרה וכלי מקלדת. בגיל 12 החלה פורטדו לכתוב שירים ובמהלך שנות הנעורים שלה הופיעה פורטדו בתזמורת צועדת פורטוגזית.
לפני שעזבה, הופיעה פורטדו בתוכנית של חיפוש אחר כישרונות צעירים. בתוכנית, הכירה פורטדו את סולן להקת "The Philosopher Kings" הקנדית, גרלד איטון. הוא עזר לפורטדו בהפקת הקלטת דמו על-מנת להשיג חוזה הקלטות. הדמו הוביל את נלי לחתימת חוזה הקלטות עם חברת "DreamWorks". הסינגל הראשון של פורטדו היה "Party's Just Begun (Again)‎", ויצא רק בארצות הברית למועדוני הריקודים. בנוסף, נכנס השיר לפסקול הסרט "Brokedown Palace", מה שהיווה הישג עבור פורטדו.
ב-20 בספטמבר 2003 ילדה פורטדו בטורונטו את בתה נוויס. אבי בתה הוא ה-DJ גספר גאוניה. פורטדו וגאוניה היו במערכת יחסים במשך 4 שנים, עד לפרידתם ב-2005.
קריירה
פורטדו המשיכה את שיתוף הפעולה עם איטון ובריאן וסט, אשר הפיקו את אלבום הבכורה של פורטדו, "Whoa, Nelly!", שיצא לאור באוקטובר 2000.
האלבום הפך להצלחה עולמית. הוא הגיע למקום השני במצעד מכירות האלבומים הבריטי, למקום הרביעי במצעד המכירות האוסטרלי ולמקום 23 במצעד הבילבורד בארצות הברית. שלושת הסינגלים מתוך האלבום היו "I'm like a Bird", "Turn off the Light", ו- "‎...On the Radio (Remember the Days)‎". האלבום קיבל ארבע מועמדויות עבור פרסי גראמי, וזכה רק בקטגוריית "Best Female Pop Vocal Performance" עבור הסינגל "I'm like a Bird".
הביקורות שיבחו את האלבום בכך שפורטדו הצליחה לשלב סגנונות שונים בהצלחה. מגזין "Slant" כתב ש"האלבום הוא חוויה מרנינה לאוזן, נעים לשמוע משהו שונה חוץ מנסיכות הפופ ולהקות הראפ-מטאל שקמו לאחרונה". האלבום מכר עד סוף אוגוסט 2006 יותר מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם.
בנובמבר של אותה שנה יצא אלבומה השני של פורטדו, "Folklore". בין הסינגלים שיצאו מתוך האלבום: "Força", אשר פירושו "כוח להמשיך הלאה" בשפה הפורטוגזית, "Powerless (Say What You Want)‎" ו"Try". אף אחד מהסינגלים לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד בארצות הברית. האלבום נכשל במכירות, ומכר עד היום כשני מיליון עותקים. הסיבה העיקרית לכישלונו היא שינוי סגנון המוזיקה של פורטדו, סגנון פחות "פופי" מאשר אלבום הבכורה, אך סיבה נוספה היא שחברת התקליטים של פורטדו לא יכלה לקדם את האלבום בשל קשיים כלכליים, אשר גרמו להתאחדות עם חברת התקליטים "Universal Music Group". בשנת 2005 חברת התקליטים של פורטדו, "DreamWorks" שינתה את שמה ל"Geffen Records".
בין השנים 2002–2004 שיתפה פעולה מספר פעמים עם הזמר הקולומביאני המצליח חואנס.
2006–2008: Loose
אלבומה השלישי של פורטדו, "Loose", יצא לאור ביוני 2006. האלבום, שהופק בעיקרו על ידי טימבלנד, מכיל סאונד כללי של רית'ם אנד בלוז, היפ הופ ומוזיקה של שנות השמונים. פורטדו תיארה את האלבום כ"מודרני, פופי ומבהיל" אך הביקורות ביקרו אותה שעזבה את הסאונד הקודם שלה, ושינתה אותו על מנת להצליח מסחרית.
ארבעה סינגלים מובילים יצאו בארצות שונות באלבום: "No Hay Igual", המתחבר אל הקהל הלטיני של פורטדו, יצא רק באמריקה הלטינית; "Promiscuous", בעל צלילי ההיפ הופ המתחבר אל הקהל האמריקאי שוחרר בארצות הברית ו"Maneater", בעל הצליל האפל והפופי, יצא לאור באירופה. חלוקת הסינגלים הפכה את האלבום לאלבום המצליח ביותר בקריירה של פורטדו, והגיע למקום הראשון במצעד מכירות האלבום בארצות הברית. הסינגלים הבאים, "Promiscuous" ו"Say It Right", נכנסו למקום הראשון במצעד הקנדי והאמריקאי, "Maneater" למקום הראשון במצעד הבריטי ו-"" במצעד האירופי. ארבעת סינגלים אלו כיכבו במקומות הראשונים בכל העולם.
ב-2007 השתתפה פורטדו בשיר "Give It to Me" יחד עם טימבלנד וזמר הפופ ג'סטין טימברלייק. הסינגל הפך לסינגל השלישי המצליח להגיע לפסגת מצעד הבילבורד בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד הבריטי. ב-16 בפברואר פורטדו יצאה לסיבוב ההופעות "Get Loose Tour". בסוף שנת 2007 קיבלה פורטדו את פרס "אלבום השנה" בטקס פרסי הווידאו של ערוץ MTV, זאת על אף שהאלבום יצא בשנת 2006.
פורטדו גילמה בפרק של סדרת המתח CSI: NY בעונה ה-3 בפרק ה-15 את הדמות "אווה ברנדט". פרק זה כלל בתוכו את שיריה "Maneater" ו-"" המופיעים באלבומה האחרון "Loose". עוד הופיעה פורטדו בפרק של אופרת הסבון היומית "One Life to Live" בארצות הברית, שם ביצעה חלק משיריה על במת מועדון.
2009–הווה: אלבומים חדשים
בתחילת 2010, בעקבות רעידת האדמה בהאיטי, התארחה בגרסת ההאיטי של השיר "Wavin' Flag" של קיינאן לצד אמנים נוספים מקנדה, ובניהם דרייק, אבריל לאבין, קנדיאל אופיטל וג'סטין ביבר. באותה שנה היא הוציאה לאור את אלבום האוסף שלה "The Best Of Nelly Furtado" שכלל את מיטב להיטיה ובנוסף גם שני שירים חדשים, "The Night Is Young" ו "Stars". בנוסף, החלה בסיבוב הופעות לשיווק "Mi Plan" שכלל ארצות רבות באמריקה הצפונית והדרומית, באירופה ואף בערב הסעודית.
בספטמבר 2012 היא שחררה את אלבומה החמישי, שכולו באנגלית, "The Spirit Indestructible". האלבום לא זכה להצלחה מסחררת עקב שיווק קטן יחסית לאלבומה השלישי, "Loose". ב-2013 יצאה לסיבוב הופעות לשיווק "The Spirit Indestructible" בקנדה ובאירופה.ב-2017 הוציאה את אלבומה השישי, "The Ride".
פיזיקה רפואית
פיזיקה רפואית היא ענף של הפיזיקה היישומית, העוסק ביישום הפיזיקה למטרות הרפואה. יישומי הפיזיקה ברפואה משמשים ברובם לצורכי הדמיות רפואיות ורדיותרפיה, אך גם נוגעים בתחומים רבים נוספים של הרפואה. מחלקות של פיזיקה רפואית מצויות בבתי חולים ובאוניברסיטאות ועיסוקן כולל מחקר, פיתוח וטיפול רפואי.
בישראל
בענף פועלים 50 חברים בלבד, במספר מצומצם של בתי חולים הפרוסים לאורך מדינת ישראל:
בישראל אין הכשרה מסודרת למקצוע פיזיקה רפואית ולפיזיקאים הממלאים את התפקיד תואר ראשון בהנדסה גרעינית או תואר בפיזיקה.
פוגו (ריקוד)
פּוגו (Pogo), מחול ההטחות, הוא "ריקוד" חופשי המקובל בסצינות המטאל, הפאנק והרוק. משתתפי ריקוד זה מובחנים היטב כקבוצת אנשים המקובצים בצורת מעגל והמנתרים בפראיות תוך כדי דחיפת המשתתפים האחרים לצלילי מוזיקה קצבית כבדה. הפוגו מאופיין בטבע אגרסיבי וכוחני; תנועות הריקוד, באופן כללי, מורכבות מטלטול הגפיים תוך כדי שמירת קשר אלים עם משתתפים אחרים. דרגת האלימות נעה החל מדחיפות-תקיפות עד קפיצה והטחת הגוף כולו במשתתפים אחרים. אף שהתיאור הנ"ל נראה ברוטאלי, בדרך כלל ישנם כללים משותפים ומוסכמים על כל מבצעי הריקוד, אשר כוללים, בין היתר, איסור המשך הפוגו כאשר אחד מהמשתתפים מועד ואיסור ענידה של חפצים חדים או מסוכנים.
בעברית המונח השתבש והצורה "פוגו" (ב-פ ללא דגש) הפכה נפוצה בקרב בני נוער.
סקירה
הפוגו נראה לראשונה בשנות השבעים על ידי סיד וישס מלהקת הפאנק סקס פיסטולס, הפוגו שימש באותם זמנים כריקוד אנטי-דיסקו. שם הריקוד, פוגו, נובע מתוך מקל הפּוגו (Pogo stick) שכן משתתפי ריקוד הפוגו המנתרים והמטיחים עצמם אחד בשני תוך כדי נראים כאילו הם קופצים על מקל הפוגו. מעגלי הפוגו שנוצרו תחילה מול הבמה ומאוחר יותר הפכו לתופעה נרחבת החלו להופיע בשנת 1981 בהופעות פאנק משם התפשטו לסצנת המטאל שם הוא שולב עם ההד באנגינג. ומשום שלפוגו ישנה היכולת להתפתח למהומה רבתי שולבו מאוחר יותר אמצעי בטיחות כגון "מתרס-T", מחסום המפריד את הקהל לשני חלקים ואת שניהם מהלהקה.
הפוגו מהווה חלק בלתי נפרד מאווירת ההופעות ומסיבות הז'אנרים בהם נהוג ומושרש עמוק בתרבויות הרוק הכבד המטאל והפאנק. דוגמה לכך ניתן לראות באחד הציטוטים המוכרים ביותר לחובבי ז'אנר המטאל של ימינו בישראל "אני רוצה לראות שלושה, לא, ארבעה, לא, חמישה - חמישה מעגלים של פוגו" השייכת לזאב טטנבאום סולן להקת סיילם הישראלית. הוא, אגב, ביטא זאת עם פּ' דגושה ולא עם פ' רפה כנהוג. הפוגו מושפע רובו ככולו מהמוזיקה ומתרחש רק בקטעי הנגינה העוצמתיים במידה מספקת להיווצרו. בכל סגנון מוזיקה הפוגו שונה בגלל השפעת מקצב המוזיקה על תנועות הרוקדים. ככל שהמקצב והמנגינה עוצמתיים וקיצוניים יותר - כך גם הפוגו.
הפוגו אינו מקובל בכל הופעה או מועדון. במקרים רבים נראה רצון רב של משתתפים לבצע פוגו אך נתקל בסירוב עיקש מצד מאבטחי המועדון, המאיימים על מי שיבצע את הפוגו, משיקולי ביטחון.
פוגו בהופעות רוק (והבי מטאל)
הפוגו לסגנון מוזיקת הרוק הוא עדין יחסית ובדרך כלל מתחיל בקפיצות במקום לקצב המוזיקה של המשתתפים כאשר מדי פעם הם נתקלים בכוונה אחד בשני ודוחפים אחד את השני בידיהם.
פוגו בהופעות מטאל (דת' מטאל, בלאק מטאל)
הפוגו לסגנון המטאל מתחיל ממעגל בו המשתתפים פונים כלפי פנים המעגל בדרך כלל תוך כדי "האד בנגינג" כאשר המוזיקה נעשית "כבדה" מספיק, הראשונים פורצים לתוך המעגל ונתקלים אחד בשני. יותר ויותר נכנסים פנימה ואלו הממשיכים לעמוד מחוץ למעגל פשוט דוחפים את המתקרב לכיוונם אל כיוון מרכז המעגל.
פוגו בהופעות פאנק
הפוגו בהופעות פאנק הוא ככל הנראה האלים ביותר בין סגנונות ריקוד הפוגו, עובדה מפתיעה בהתחשב בכך שמוזיקת הפאנק עצמה אינה ברוטלית, קיצונית או עוצמתית יותר ממוזיקת המטאל, וכנראה אף פחות. הפוגו בהופעת פאנק מתחיל בדרך כלל כמעין "ריקוד תרנגולים" משונה בו המשתתפים רודפים אחד אחרי השני בדילוגים בתנועה מעגלית כאשר הם מרימים את רגליהם לגובה ככל יכולתם. לאחר מכן מתחילים להלום אחד בשני באגרופים ובעיטות ככל יכולתם. כאשר מישהו נופל לא עוצרים אבל עוזרים לו לקום כמה שיותר מהר וממשיכים.
פוגו בסגנון פאנקרוק (circle pit, mash pit)
בדומה לפוגו בהופעות הפאנק, גם כאן ירוצו המשתתפים במעגל- כביכול במה שנראה אחד אחרי השני. לרוב הפוגו אינו אלים- בהתאם למוזיקה, אך בשיא השיר עשוי להגיע למצב בו חובטים ונתקעים אחד בשני. בסצנת הפאנקרוק לרוב יש אחווה בין המשתתפים, והקוד האתי של הפוגו נשמר. ככלל, ריקוד הפוגו משמש לפורקן של תסכולים ואגרסיות, לרוב על מצב החברה - ולרוב לא לפורקן על אדם ספציפי או בצורה ישירה.
פוגו בהופעות הארדקור פאנק
הפוגו בהופעות ההארדקור הוא מעין שילוב של הפוגו של המטאל לפוגו של הפאנק, הוא מתחיל ממעגל עומדים כמו פוגו המטאל וכולל בעיקר דחיפות והתנגשויות אך משלב גם בעיטות ושעטות למטרת התנגשות.
Wall of Death
הפוגו מתחיל משתי קבוצות שעומדות האחת מול השנייה, כאשר ביניהן יש מרווח גדול וריק. ברגע מסוים - בדרך כלל כאשר המוזיקה עוברת מקטע שקט יחסית לקטע אגרסיבי - שתי הקבוצות רצות האחת אל השנייה, ומתחילות פוגו 'רגיל'. הפוגו נראה לעיתים קרובות בהופעות של הלהקה Lamb of God (למרות שתופעה זו פחתה בהופעות אלה, מסיבות בטיחות).
כללים מוסכמים
ישנו קודקס כללי כבוד, המשותף למבצעי פוגו של סגנונות הרוק והמטאל כמעט ללא יוצא מן הכלל:
לגבי סגנון הפאנק כללים כאלו אינם קיימים בדרך כלל.
חריש (עיר)
חָרִישׁ היא עיר במחוז חיפה בישראל השוכנת בצפון-מזרח השרון, מדרום לנחל עירון ולמחלף עירון וממזרח לכביש 6. נוסדה בשנת 1982 כחלק מתוכנית יישובי הכוכבים, והוכרזה כעיר בשנת 2022, 40 שנה לאחר הקמתה.
1982–1993: קיבוץ חריש
בשנות ה־80 הוקם קיבוץ חריש על ידי הקיבוץ הארצי, במרחק של כ-6 קילומטרים (בקו אווירי) דרום-מערבית ליישוב קציר, בגובה של 110 מטרים מעל פני הים. בתחילה הוקמה במקום היאחזות נח"ל ובשנת 1982 הוחלט לאזרח את המקום ולהופכו לקיבוץ. בשנת 1993 ננטש הקיבוץ, למעט פלוגה של מג"ב ששכנה בו.
שנות ה־90: תוכנית שבעת הכוכבים
בראשית שנות ה־90, במסגרת תוכנית שבעת הכוכבים, הוחלט להקים בסמוך לקיבוץ חריש ישוב עירוני בשם חריש. על פי התכנית היישוב היה אמור לאכלס 30,000 תושבים.
בשנת 1995 הושלמה בניית כ־300 יחידות דיור ראשונות. משרד השיכון השקיע רבות בתשתיות היישוב ובתכנונו, אך מכירת הדירות ביישוב נכשלה ורבים מאלה שרכשו דירות, בכל זאת, לא עברו לגור בהן אלא ניסו להשכירן. מרבית הבתים נותרו ריקים, והאוכלוסייה המעטה ששכנה ביישוב הייתה של שוכרי דירות מעוטי יכולת.
בשנת 1998 הובאו ליישוב כ־70 מבני חמולת קראג'ה מרמלה, לאחר סכסוך דמים ממושך בינם לבין חמולת ג'רושי.
1992–2012: המועצה המקומית "קציר-חריש"
ביולי 1992, במסגרת התוכנית לאיחוד רשויות מקומיות, אוחדו היישובים קציר וחריש למועצה מקומית אחת בשם "טל-עירון", שהייתה ה"כוכב" הצפוני ביותר בתוכנית "יישובי הכוכבים". בשנת 1995 הוסב שם המועצה המקומית ל"קציר-חריש".
ביטול התכנון הראשוני כעיר חרדית
בשנת 2008 הוחלט להכריז על חריש כמרחב תכנון מיוחד על פי סעיף 32 בחוק התכנון והבנייה והוקמה ועדה מיוחדת שבסמכותה לאפשר תכנון ופיתוח אזורי מהירים. בראש הוועדה עמד יגאל שחר. החל מ-2014 עומד בראש הוועדה השר לשעבר דוד מגן.
בשנת 2010 החליטה הממשלה להקים ועדת מנכ"לים לקידום היישוב חריש לצורך "פתרונות ארוכי טווח לצמיחתו העתידית של היישוב כפתרון משמעותי וארוך טווח למצוקות הדיור הקשות מהן סובלת האוכלוסייה בעלת צביון דתי". החלטה זו עוררה התנגדות ביישוב, ובשנת 2011 עתרו תושבי חריש לבית המשפט המחוזי בחיפה נגד התוכנית לייעד את העיר לחרדים בלבד. בית המשפט קבע כי על המכרזים להיות פתוחים לציבור הרחב. מה שאכן כיום, 2023, העיר מעורבת והעירייה מקצה מבנים, משאבים, תקציבים ותוכניות לכלל פלחי האוכלוסייה.
בנייה, אכלוס והתפתחות
במהלך 2014 ו-2015 אושרו ושווקו ליזמים שתי שכונות נוספות, 1/ב "המגף" (2,519 יח"ד) ו-2/א "אור המזרח" (1,858 יח"ד). כן אושר מרכז עירוני ראשי 1/ד שכולל 664 יח"ד, 150,000 מ"ר שטחי מסחר ותעסוקה, 8,000 מ"ר שטחי מלונאות ו-77,000 מ"ר מבני ציבור שיכללו מתחם עירוני לשירותי הצלה וחירום. בסוף מרץ 2018, הגדיל שר האוצר משה כחלון את מרחב התכנון של חריש ב-2,000 דונם.
במהלך שנת 2020 המשיכה חריש להתרחב בצעדים מהירים – באפריל 2020, פורסם כי נבנים בשכונת הפרחים שני בתי ספר חדשים, הראשון יתפקד כבית ספר יסודי ממלכתי והשני יהיה בית ספר יסודי ממלכתי דתי. במאי, פורסם כי שכונת מעו"ף, שתשמש גם כמרכז העסקים הראשי של חריש, לקראת אכלוס. השכונה תכיל בין היתר מתחם משרדים, מבני תעשייה, בית עירייה חדש ומסוף תחבורה ציבורית שייתן מענה למזרח חריש. ביולי, הגישה הוועדה הגאוגרפית חיפה את המלצותיה למשרד הפנים, באשר להרחבת גבולות השיפוט של חריש, כדי לאפשר את המשך פיתוחה והפיכתה לעיר של כ־100,000 תושבים. הוועדה המליצה על תוספת של 3,282 דונם, המהווים גידול של כ-46% בשטח השיפוט של חריש. בנובמבר, פורסם כי הסתיים שלב התכנון של הפארק העירוני של חריש. על פי התכנון הפארק ישתרע על שטח של כ-200 דונם ולאורך כ-1,500 מטרים. הפארק יוקם בצמוד לכביש 6 הנושק למערב היישוב. חודש לאחר מכן הופקדה תוכנית "רובע חריש דרום". במסגרת התוכנית יבנו כ־1,650 יחידות דיור וכ-332 אלף מ"ר של שטחי תעסוקה ומסחר. השכונה תחבור לכביש 611 שמתוכנן לחבר את חריש לכביש 574 ובעתיד אולי גם לכביש 6.
במאי 2022 הכריזה שרת הפנים איילת שקד כי חריש מקבלת מעמד של עיר. ב2023 אושר הקמת בית חולים בעיר.
תחבורה
חריש נמצאת ממזרח לכביש 6, לא רחוק ממחלף עירון שבו פוגש כביש 6 את כביש 65, אך הגישה מחריש לעורקי תחבורה אלה ארוכה יחסית, דרך כביש 6353 וכביש 574. בסמוך לכניסה ליישוב מתוכננת תחנת הרכבת חריש על מסילת מנשה, שהיא מסילת רכבת המקשרת את המסילה המזרחית החדשה אל מסילת העמק.
מערבית לחריש נמצא מחלף משמר הגבול, במקום שבו שכו בעבר צומת משמר הגבול וקטע הכביש שבין הצומת לכיכר בכביש 574. המחלף נחנך בפברואר 2022, כשבמסגרת הפרויקט הוקם גשר מעל כביש 65.
כניסה דרומית לעיר
פרויקט הכניסה הדרומית לחריש (כביש 611) עבר לשלב התכנון המפורט.
מסופי תחבורה ציבורית
עיריית חריש מקדמת בניית מסופי תחבורה ציבורית בחריש.
תעסוקה
בסביבתה של חריש נמצאים מספר אזורי תעסוקה, המספקים מקומות עבודה רבים. המרכזיים שבהם הם פארק תעשייה קיסריה, אזור התעשייה שח"ק, אזור התעשייה חדרה ופארק תעשיות עמק חפר. במסגרת ההתרחבות דרומה, הופקדה בוועדה לתכנון ובנייה התב"ע (תוכנית בינוי עיר) של השכונה העתידית "חריש דרום", תוכנית בה מתוכננים לקום שטחי מסחר ותעסוקה גדולים.
אוכלוסייה
באוקטובר 2018 הגיע מספר התושבים בחריש ל-10,000 ובסוף 2020 מנתה אוכלוסיית חריש כ-19,600 תושבים.
פול צונגס
פול אפתמיאוס צונגס (באנגלית: Paul Efthemios Tsongas; 14 בפברואר 1941 – 18 בינואר 1997) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת מסצ'וסטס בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. תחילה היה חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס בשנים 1975–1979, ואחר כך כסנטור עד 1985. בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1992 ניצח שבעה מועמדים, אך בסוף גבר עליו ביל קלינטון.
יליד לוול שבמסצ'וסטס, צונגס למד בדארטמות' קולג', בבית הספר למשפטים בייל ובבית הספר לממשל ע"ש קנדי בהרווארד. לאחר שעבד עבור חיל השלום וכעוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים פרנק בראפורד מורס, נבחר לחבר מועצת עיריית לוול ולנציב מחוז מידלסקס. ב-1974 הוא זכה בבחירות לבית הנבחרים, וייצג את מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס. בבחירות 1978 לקונגרס גבר על הסנאטור הרפובליקני המכהן אדוארד ברוק ונבחר לסנאט. בקונגרס, לצונגס יצא מוניטין כליברל חברתי ושמרן כלכלי.
ב-1983 אובחנה אצלו לימפומה שאינה הודג'קין ובעקבות זאת בחר שלא להתמודד לכהונה שנייה בסנאט לקראת בחירות 1984. הוא שב לפוליטיקה רק אחרי שצלח השתלת מח עצם. הוא זכה להצלחה ראשונית בפריימריז הדמוקרטים לנשיאות ארצות הברית ב-1992, וזכה בפריימריז בניו המפשייר, אך פרש מהמירוץ הנשיאותי במרץ 1992 והביע את תמיכתו בביל קלינטון. הוא נפטר ב-1997 כתוצאה מדלקת ריאות שהסתבכה ומלימפומה שאינה הודג'קין.
תחילת דרכו
צונגס נולד בלוול שבמסצ'וסטס יחד עם אחות תאומה ושמה ת'אליה, למשפחה ממעמד הפועלים אשר היגרה לארצות הברית כדי לתפעל עסק מוצלח לניקוי יבש בלוול. אביו, אפתמיאוס ג'ורג' צונגס, היה מהגר יווני, ואמו, קאטינה (לבית פאפאס, במקור פאנגיוטופולוס), הייתה ממוצא יווני. ב-1962 סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' כבוגר אוניברסיטה בכלכלה, ואחר כך בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ובבית הספר לממשל על-שם ג'ון פיצג'רלד קנדי ​של אוניברסיטת הרווארד, זאת בטרם התיישב בלוול. כשהיה בדארטמות', היה צונגס חבר בנבחרת הגברים בשחייה. הוא שב לעסוק בספורט 27 שנים מאוחר יותר ב-1986, כשרופאיו הציעו לו לנתב את השחייה כדרך לבנות מחדש את יכולת ריאותיו בשעה שהתאושש מלימפומה.
בשנים 1952–1964 התנדב בחיל השלום ונשלח אל אתיופיה, ולאחר מכן שימש כמנהל חיל השלום באיי הודו המערביים שבים הקריבי בשנים 1967–1968. ב-1967, צונגס, אז עוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים פרנק בראדפורד מורס - פגש את ניקי סובאז', אשר בילתה את חופשת הקיץ שלה בארלינגטון שבוירג'יניה. הם נישאו זה לזו ב-1969. ניקי צונגס הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס בשנים 2007–2019. כאשר התמודד לסנאט, מתוך חשש שאנשים יהגו שלא נכון את שם משפחתו, הופצו דבקיות בחירות ועליהן נכתב "צנאטור צונגס".
קריירה פוליטית
צונגס נכנס לראשונה אל הפוליטיקה של ארצות הברית כחבר מועצת עיריית לוול ב-1969, שם הוא כיהן שתי תקופות כהונה רצופות. צונגס המשיך בפוליטיקה המקומית כנציב מחוז מידלסקס. ב-1974 הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, שבתחומו נכללת גם העיר לוול. את המחוז ייצגו רק שלושה דמוקרטים בכל שנות קיומו ויוצג בידי המפלגה הרפובליקנית מאז 1895. עם זאת, בעקבות גל הפופולריות הדמוקרטית בבחירות האמצע של 1974, שנבע כתוצאה מפרשת ווטרגייט, גבר צונגס על יריבו הרפובליקני בפער של 21%. הוא נבחר מחדש ב-1976, והפך לדמוקרטי הראשון שייצג את המחוז במשך יותר מתקופת כהונה אחת. עם הפיכתו לפופולרי יותר ויותר במסצ'וסטס, ב-1978 הוא התמודד ונבחר לסנאט ארצות הברית, כאשר הביס את יריבו הרפובליקני הסנאטור המכהן אדוארד ברוק בפער של כ-10%.
באוקטובר 1979, לאחר שוועדת האנרגיה והמשאבי הטבע של הסנאט הצביעה בעד עיגון בחוק של אדמות ציבוריות באלסקה, הנשיא ג'ימי קרטר פרסם הודעה בה הודה לצונגס על חלקו בקידום הצעת החוק. במאי 1982 התנגד להקצאת 177.9 מיליארד דולר אמריקני עבור תקציב הכוחות המזוינים של ארצות הברית לקראת שנת הכספים של 1983. ביולי אותה השנה נועד עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ושאל אותו היכן יתנהל המשא ומתן במקרה שיו"ר הארגון לשחרור פלסטין יאסר ערפאת יכיר בזכותה של ישראל להתקיים יחד עם התחייבותו לבטל את הסעיפים באמנה הלאומית הפלסטינית הקוראים לביטול מדינת ישראל והחלפתה במדינה חילונית.
ב-1983 אובחן כחולה בלימפומה שאינה הודג'קין. שנה אחר כך הודיע ​​על פרישתו מהסנאט. אל מושבו בסנאט נבחר ג'ון קרי, לימים מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 ומזכיר המדינה של ארצות הברית. לאחר שעבר בהצלחה השתלת מח עצם לטיפול במחלה ב-1986 והתנקה מהמחלה לחלוטין ב-1991, שב צונגס לעשייה הפוליטית, והתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1992. עד למסע הבחירות ב-1992, צונגס מעולם לא הפסיד בבחירות. הוא היה המתנדב לשעבר הראשון בחיל השלום שנבחר לסנאט האמריקאי.
מסע הבחירות לנשיאות 1992
ב-30 באפריל 1991 היה צונגס הדמוקרטי הראשון להכריז על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בעיר הולדתו, לוול. מסע הבחירות של צונגס נסק כאשר ניצח בפריימריז בניו המפשייר. כמו רבים מהמועמדים, התעלם צונגס מאספות הבחירה באיווה, שבהן היה צפוי לנצח הסנאטור טום הארקין מאיווה, מה שלבסוף קרם עור וגידים. צונגס קיווה כי ריכוז המצביעים העצמאיים הגדול בניו אינגלנד והשמרנות הפיסקלית המאפיינת את הבוחרים במדינות השכנות למסצ'וסטס ידברו אל תושבי ניו המפשייר. הוא השיג את המטרה שלו תוך הפצת ספר קצר בשם "קריאה לזרועות כלכליות" ("A Call to Economic Arms"), שהתמקד בסוגיות כמו הגירעון התקציבי הפדרלי ההולך וגדל.
במהלך השבועות הראשונים של 1992, נראה שהשתלשלות אירועי הבחירות המקדימות לטובתו של צונגס כאשר אחד המועמדים הפוטנציאליים המובילים, מושל ארקנסו ביל קלינטון, נתקל בסוגיות הנוגעות לבגידה ברעייתו ובקיום רומן מחוץ לנישואין וכן הימנעות מגיוס לצבא במהלך מלחמת וייטנאם. בעוד סוגיות אלה הזיקו לקלינטון, הנזק בא לידי ביטוי בפריימריז בניו המפשייר. בעוד צונגס זכה ברוב הקולות והוכרז כמנצח הראשי של ניו המפשייר, הניצחון הדחוק של צונגס העניק לכל מועמד 9 נציגים בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית. יועצו של קלינטון, ג'יימס קארוויל, תייג את קלינטון כ"ילד הקאמבק" וטען שמסע הבחירות שלו עוד יעלה על דרך המלך. צונגס, המועמד המוביל לכאורה כבר נחשב על ידי רבים כאנדרדוג לקלינטון כאשר זה האחרון היה צפוי לנצח בסופר טיוזדיי.
בעקבות הפריימריז בניו המפשייר, צונגס לא היה מסוגל להשתוות למסע הבחירות של קלינטון מבחינה כספית ולגייס מימון באותו ההיקף. קלינטון מאוחר יותר ניצח את רוב הפריימריז בסופר טיוזדיי. צונגס ניצח באספות הבחירה בדלאוור, מרילנד, אריזונה, וושינגטון, יוטה ומסצ'וסטס, אך מסע הבחירות שלו מעולם לא התאושש מהקאמבק של קלינטון, שזכה במרבית המדינות המאוכלסות כדוגמת ניו יורק, קליפורניה, טקסס, פלורידה, פנסילבניה ואוהיו.
בסופו של דבר, צונגס פרש רשמית מהמירוץ הנשיאותי ב-19 במרץ 1992, והודיע על תמיכתו בקלינטון. עם זאת, מספר נציגים שתמכו בו המשיכו לתמוך בצונגס, ורשמו את שמו בפתקי ההצבעה בהצבעה הראשונה בכינוס הוועדה. 289 קולות נרשמו לטובתו של צונגס, ובכך סיים את התמודדותו לנשיאות במקום השלישי אחרי קלינטון ומושל קליפורניה לשעבר ג'רי בראון.
בערוב ימיו
בשלהי 1994, הוביל צונגס בקצרה מאמץ לייסוד מפלגה שלישית, שתובל בידי מישהו בעל "סמכות לאומית". הגנרל קולין פאוול היה מועמד לתפקיד היפותטי זה. באותו זמן, צונגס נחשב לדמות הפופולרית ביותר במסצ'וסטס. הוא הלך לעולמו ב-18 בינואר 1997 בגיל 55, בעקבות דלקת ריאות שהסתבכה ולימפומה שאינה הודג'קין. ב-27 בינואר 1998 נקרא על שמו "מרכז צונגס" בלוול. בבחירות מיוחדות שנערכו ב-16 באוקטובר 2007, ניצחה אלמנתו ניקי בבחירות ונבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, אותו ייצג בעבר צונגס בעצמו.
רופי הודי
רופי הודי או רופיה הודי (סמל: ₹; בהינדי: भारतीय रुपया, באנגלית: Indian Rupee) הוא המטבע הרשמי של הודו. סימון המטבע לפי תקן ISO 4217 הוא INR. מאז שנת 1957 הרופי מחולק ל-100 פייסה.
מטבעות
מטבעות הרופי נטבעים בהודו בערכים של 1, 2, 5 ו-10. על המטבעות במקום מספרים מצוירים אצבעות, כדי שגם האנאלפביתים יוכלו לדעת את סכומו של המטבע. ואילו הפאיסה יוצרה עד 2017 במטבעות של 25 ו-50 פאיסה. עד 1994 היו גם מטבעות של 5, 10 ו-20 פאיסה אך מטבעות ה-5 וה-20 פאיסה בוטלו באותה שנה, ומטבע ה-10 פאיסה בוטל בשנת 1998.
שמה של הודו מופיע על המטבעות באנגלית INDIA, ובהינדית בכתב דוונאגרי भारत "בהראט". בשנת 1988 נכתב בטעות שמה של הודו כך: मरत "מאראת", על מטבע של 10 פאיסה. תמונתו מקושרת בקישורים החיצוניים. המטבע השגוי נפוץ בכמות רבה עד אשר תוקנה הטעות בשנים שלאחר מכן. הודו מטביעה חלק ממטבעותיה במומבאי, היידראבאד, כלכותה ונוידא ומזמינה הטבעת מטבעות נוספים באוטווה, בירמינגהאם, לאנתריסאנת, תאיגו, מקסיקו סיטי, פרטוריה, מוסקבה, קרמניצא.
שטרות
בעבר הודפס שטר גם בערך 2 רופי הודי, כיום הם יוצאים בערכים: 1, 5, 10, 20, 50, 100, 500 ו-2,000. על מנת להקל את חייהם של המוגבלים, השטרות מודפסים בגדלים שונים כך ש-1 הוא הכי קטן (פיזית), ו-2,000 הוא הכי גדול. על כל השטרות (למעט את שטר אחד הרופי) מודפסת תמונתו של מהאטמה גנדי וערכיהם נכתבים ב-16 שפות שונות.
ב-8 בנובמבר 2016 הוצאו שטרות בעלי ערך 500 רופי ו-1,000 רופי מהמחזור. ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי הכריז בנאום ששודר בערוצי הטלוויזיה בהודו כי השטרות בערכים הללו ייהפכו ל"פיסות נייר חסרות ערך". מודי הדגיש כי "קיים צורך עמוק למלחמה נחושה בנגע השחיתות, בכלכלה השחורה ובטרור. אלו הם פצעים מוגלתיים שמכרסמים בהודו מבפנים". במקביל, הכריז מודי על הכנסה למחזור של שטרות חדשים בערך 2,000 רופי ו-500 רופי. השטרות האלו יישאו שבב אלקטרוני שיאפשר מעקב אחר מסלולם.
יחסי מלטה–רומניה
יחסי מלטה–רומניה הם יחסי החוץ בין מלטה ורומניה.
סקירה כללית
עוד נחשב כי בית החולים הראשון ברומניה נוסד על ידי אבירי יוחנן הקדוש באורדיאה, עוד לפני התיישבות בית החולים בסיביו שהקמתו מתועדת ב-1292.
ב-7 ביוני 1968 כוננו מדינת מלטה המודרנית ורומניה יחסים דיפלומטיים.
במהלך השנים נערכו כמה ביקורים של ראשי המדינות של מלטה ברומניה (1994, 2010) ושל רומניה במלטה (2004). נשיא רומניה קלאוס יוהאניס השתתף בפסגת האיחוד האירופי-אפריקה בוולטה בין התאריכים 11–12 בנובמבר 2015, ובמהלך דיון של מלטה כנשיאות מועצת האיחוד האירופי, במועצה האירופית הבלתי פורמלית בנושא הגירה מ-3 בפברואר 2017. ראש ממשלת מלטה ג'וזף מוסקט ביקר ברומניה במרץ 2017. במהלך 2016, שרי החוץ הרומניים והמלטזיים קיימו התייעצויות דו-צדדיות בבוקרשט (מרץ) ובוולטה (נובמבר).
שיתוף פעולה כלכלי
בשנת 2021, שווי הסחר הרומני-מלטי עמד על 80.12 מיליון אירו (עלייה של כ-138% בהשוואה ל-2020). היצוא הרומני למלטה עמד על 11.94 מיליון אירו, עלייה של כ-1% בהשוואה לערכי 2020, והיבוא ממלטה עמד על 68.18 מיליון אירו, עלייה של 212% בהשוואה לייבוא 2020.
השקעות מלטזית ברומניה: על פי משרד מרשם הסחר הלאומי, ב-31 במרץ 2021 נרשמו ברומניה 249 חברות בעלות הון מלטי, עם הון מושקע כולל של 296.75 מיליון RON (משקל של 0.1% מסך ההשקעות הזרות הישירות).
שיתוף פעולה מגזרי
שיתוף הפעולה המגזרי מוגבל לתחומי עניין משותפים, הקיימים בהסכמים, הבנות, פרוטוקולים בין-ממשלתיים בתוקף: פרוטוקול שיתוף הפעולה בין משרדי החוץ, הקובע ארגון התייעצויות תקופתיות בנושאים פוליטיים, כלכליים, מדעיים, טכנולוגיים ותרבותיים. שיתוף פעולה (2010); הסכם בין ממשלת רומניה וממשלת הרפובליקה של מלטה בדבר שיתוף פעולה בתחום המאבק בפשע מאורגן, סחר בסמים לא חוקי ופשעים חמורים אחרים (נחתם ב-2007); הסכם בין ממשלת רומניה וממשלת הרפובליקה של מלטה למניעת כפל מס ומניעת התחמקות פיסקלית בנוגע למיסי הכנסה (נחתם ב-1995); הצהרה משותפת של משרד העבודה והצדק החברתי ברומניה ומשרד המשפחה, של זכויות ילדים וסולידריות חברתית ברפובליקה של מלטה (נחתם ב-2018).
הקהילה הרומנית במלטה
על פי הנתונים האחרונים שסופקו על ידי משרד רישום האוכלוסין של מלטה (בנובמבר 2016), נרשמו 1,312 אזרחים רומנים בעלי זכות מגורים חוקית במלטה. עם זאת, על פי הערכה עדכנית יותר של שגריר מלטה שאינו תושב ברומניה, חיים במלטה בין 2,500 ל-4,000 רומנים. הקהילה הרומנית משולבת היטב ומאורגנת סביב קהילה אורתודוקסית מקומית אחת בבירה ולטה. יש גם רק התאחדות רומנית אחת במלטה.
התפקדות
הִתפקדות היא פעולת ההצטרפות למפלגה שבאמצעותה אזרח הופך לחבר מפלגה. לרוב, פעולת ההתפקדות מלווה בתשלום דמי חבר שנתיים.
בישראל
על-פי חוק המפלגות, התשנ"ב-1992 סעיף 20א, "אזרח ישראל שמלאו לו 17 שנים והוא תושב הארץ, המקיים את התנאים שנקבעו בתקנון לחברות במפלגה, רשאי להיות חבר במפלגה, ובלבד שאינו חבר במפלגה אחרת." החוק כולל גם חיילים ואזרחים בשירות המדינה.
דמי החבר במספר מפלגות עומדים על סכום של 40–75 ₪ לשנה. על פי חוק, את דמי החבר חייב כל חבר מפלגה לשלם מכיסו. התשלום יכול להתבצע בכרטיס אשראי או בהוראת קבע לחשבון הבנק האישי של החבר.
לצורך התפקדות יש להגיש למפלגה בקשה מתאימה. לרוב המפלגות יש טופס התפקדות שאותו יש למלא ולהעביר למפלגה. חלק מהמפלגות מאפשרות לבצע את התהליך באתר האינטרנט של המפלגה.
אין חובה על חבר מפלגה להצביע בבחירות לכנסת לרשימה מטעם המפלגה אליה התפקד. עם זאת, ברוב המפלגות נדרש חבר המפלגה להזדהות עם מטרות המפלגה ולהימנע מפעילות שפוגעת בה.
חלק מהמפלגות מקיימות בחירות מקדימות (פריימריס), אשר מאפשרות לכל מתפקד להצביע למועמדים המועדפים עליו לראשות המפלגה ולרשימה, שתרוץ בבחירות הכלליות. רוב המפלגות הקטנות מקיימות ועדה מסדרת לבחירת הרשימה, שתרוץ בבחירות הכלליות, דבר שאינו מעודד התפקדות אליהן.
קיימת תקופת אכשרה עבור מתפקד חדש, עד שיוכל להשתתף בבחירות הפנימיות במפלגה אליה התפקד. תקופה זו יכולה להמשך בין חצי שנה לשנה וחצי.
המוטיבציה להתפקדות
בישראל, בה שיטת הבחירות הכלליות אינה אישית אלא נעשית לרשימה שנקבעה מראש, אין לבוחר יכולת להשפיע על הרכב הרשימה בה הוא בוחר. התפקדות למפלגה המקיימת פריימריס פתוחים, מאפשרת לאזרח להשפיע על העומד בראשות המפלגה והרכב הרשימה, שרצה לבחירות, בהשקעה מינימלית. המתפקד לא חייב להרגיש הזדהות עם המפלגה אליה התפקד והוא לא חייב להצביע אליה בבחירות הכלליות הגם שמעשה כזה שנוי במחלוקת. ההשפעה הפוליטית של התפקדות משמעותית יותר מההשפעה על בחירה בבחירות הכלליות. לעיתים המתפקד יצטרף למפלגה על מנת לקדם מועמד ספציפי מתוך אינטרס מסוים. קיימות התפקדויות מרוכזות של בעלי אינטרס משותף למפלגה מסוימת בה הם יתמכו בחבר מסוים, אשר יתמוך בקידום האינטרס של המתפקדים.
וילהלם טל
וילהלם טל (בגרמנית: Wilhelm Tell) היה גיבור אגדתי אשר לפי מיתוסים שונים חי בקנטון אורי שבשווייץ בתחילת המאה ה-14. האגדה הקשורה אליו מתעדת אותו כאיכר אמיץ שהנהיג את המאבק השווייצרי להשגת חירות משלטון בית הבסבורג, ועבור אנשים ברחבי העולם מסמל וילהלם טל חירות אישית ופוליטית.
דמותו בפולקלור
אזור הגדה הצפונית של אגם לוצרן מוכר כארצו של וילהלם טל, והשווייצרים מצביעים על הכפר כמקום מגוריו המדויק. כחיזוק לטענתם מראים מקום קרוב אשר בו, לפי האגדה, וילהלם טל הרג את. המאורע קשור לפרסומו של טל כרב-אמן בשימוש ברובה קשת. על פי האגדה הוא חי בתקופה בה התכוונו קיסרי בית הבסבורג להשתלט על קנטון אורי. הרמן גסלר, המושל הקיסרי החדש של בירת הקנטון אלטדורף, הציב מוט בכיכר השוק שבעיר, הניח עליו את כובעו ופקד על כל העוברים והשבים לקוד בפני העמוד. כאשר חלף טל על פני העמוד מבלי לקוד בפניו, הוא נעצר והוצב בפני שתי ברירות ענישה: האחת - לירות בקשתו חץ לעבר תפוח שיוצב על ראש בנו. השנייה - למות.
טל, שקיבל את הבטחת המושל לשחרורו אם יצליח במשימתו, ביצע ב-18 בנובמבר 1307 את העונש שהוטל עליו ופילח בהצלחה את התפוח שהוצב על ראש בנו בירייה בודדת. סיפור הירי נפוץ בקרב הפולקלור העתיק של הארצות הגרמאניות, והוא מופיע בצורות שונות בדנמרק, באנגליה ובהולשטיין (חלקה הדרומי של מדינת שלזוויג-הולשטיין, כיום בגרמניה).
אולם זמן קצר לאחר שפילח את התפוח, אמר טל כי אילו היה נכשל במשימתו והורג את בנו בשוגג, היה מפנה מיד את הקשת לעבר גסלר והורגו. גסלר התרעם כשהגיעה לאוזניו הערתו של טל והוא עצר אותו בשנית. טל הזועם נשבע לנקום בגסלר על כך. הוא הועבר כאסיר על ספינה. בדרך פקדה את הספינה סערה שמנעה ממנה להגיע לחוף מבטחים. בזכות כוחו ומיומנותו, הרשו לטל ליטול את ההגה. לאחר שהביא את הספינה אל החוף, ברח מכלאו והרג את גסלר ביריית חץ. כאשר חזר טל לעירו הוא התקבל שם כגיבור וכמנצח. מסופר על טל, שמאוחר יותר נלחם בקרב מורגרטן ב-1315 ומת בשיטפון ב-1350.
לנצח עם מיקי ברקוביץ'
לנצח עם מיקי ברקוביץ' הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2004 בבימויו של אורי ענבר ובהפקתו של ריקי שלח, עם נוי גור ורמי הויברגר בתפקידים הראשיים.
וילהלם טל
דמותו בפולקלור
תבוסה סמלית זאת של האוסטרים הציתה את אש המרד בקרב העם השווייצרי, אשר התקומם לבסוף וזכה בעצמאות. מעלליו של טל הופיעו לראשונה בבלדות מן המאה ה-15 ותועדו לאחר מכן בטקסטים היסטוריים שונים.
וילהלם טל בתרבות
המיתוס אודות וילהלם טל בא לידי ביטוי בתרבות: "וילהלם טל" (1791), אופרה מאת אנדרה מודסט גרטרי (André Ernest Modeste Grétry) הבלגי, ריתקה את הקהל הפריזאי, שהיה בעיצומה של המהפכה הצרפתית. גם המחזאי הגרמני פרידריך שילר השתמש באגדה זו כבסיס למחזהו "וילהלם טל" (1804). המחזה התקבל בשווייץ כ"מחזה הלאומי", ונחשב לאחת מפסגות הזרם הקלאסי בספרות הגרמנית. המחזה תורגם לעברית על ידי חיים נחמן ביאליק.
לנצח עם מיקי ברקוביץ'
התסריט נכתב על ידי מירית יוסיפוב לפי סיפור של ענת גוב, ומספר על נערה בשם מיכל ("מיקי") ברקוביץ', שמנסה להתקבל לנבחרת כדורסל בנים בבית הספר ונתקלת בסירוב מוחלט. לעזרתה נחלץ כוכב כדורסל בעבר, שבעקבות תאונה הפך לנכה המרותק לכיסא גלגלים.
וילהלם טל
וילהלם טל בתרבות
מלחין האופרה האיטלקי ג'ואקינו רוסיני השתמש במחזהו של שילר כדי לבסס עליו את האופרה המפורסמת שלו (1829) הנושאת את אותו השם (באיטלקית: Guglielmo Tell). קטע הסיום של האופרה נחשב כיום לאחד הקטעים המוכרים ביותר בתולדות המוזיקה מהמאה ה-19.
לנצח עם מיקי ברקוביץ'
הסרט הופק במסגרת פרויקט "החממה – סרטי ילדים ונוער" של חברת יסמין טי.וי, עבור HOT.
וילהלם טל
וילהלם טל בתרבות
סלבדור דאלי צייר שני ציורים של וילהלם טל בשנת 1931: "The Old Age of William Tell" ו-"William Tell and Gradiva", ובשנת 1933 צייר את "The Enigma of William Tell". בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 לימדו בישראל את המחזה "וילהלם טל" של פרידריך שילר, והוא אף נכלל בתוכנית לבחינות הבגרות.
לנצח עם מיקי ברקוביץ'
תקציר העלילה
מיכל ("מיקי") ברקוביץ' (נוי גור) היא נערה בת 15 שהוריה גרושים והיא עוברת עם אמה, דליה (דנה שרייר), לדירה ליד בית הספר "גנים" בתל אביב. היא מתקבלת בהסתייגות על ידי תלמידי כיתתה ורק לואיס (עוז זהבי) מתייחס אליה בחיבה והיא יושבת לצידו.
וילהלם טל
וילהלם טל בתרבות
היה גם מי שמצא היבטים לרוחו באגדת וילהלם טל. אדולף היטלר היה נלהב ממחזהו של שילר ואזכר אותו בספרו "מיין קאמפף". גם ג'ון וילקס בות', המתנקש בחיי נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, הושפע, כשהוא מאמץ את הצדדים השליליים בסיפור.
לנצח עם מיקי ברקוביץ'
תקציר העלילה
מיקי היא שחקנית כדורסל נלהבת. בבית הספר הקודם שיחקה בנבחרת הבנות וכאן היא מבקשת לשחק בקבוצת הבנים. התלמיד הבולט בקבוצת שחקני הכדורסל הוא גיא (רן בכור) שמסתכל עליה בזלזול ומתערב איתה שלא תתקבל. המפסיד בהתערבות צריך להגיע לכיתה בחצאית. בעת שהבנים מתאמנים בכדורסל, לבנות יש שיעור בהתעמלות אירובית.
מאמן הקבוצה הוא שלומי (יובל סמו) שגם הוא מסתכל עליה במבט מזלזל ומסרב לקבלה לקבוצה. היא מפסידה בהתערבות ונאלצת להגיע לכיתה בחצאית במקום מכנסיים...
מי שמנסה לעודד אותה היא מזל (אורנה בנאי) שמוכרת לתלמידים אוכל מתוך רכב. המשפט הקבוע שלה הוא "יש אור בקצה המנהרה".
אורן מתבונן במיקי מתאמנת לבד בקליעה לסל. הוא מעיר לה הערות וקולע לסל ממרחק רב מכיסא הגלגלים. מיקי המופתעת מחפשת במרשתת ומגלה שאורן היה שחקן כדורסל מפורסם שנפצע קשה בתאונת דרכים על אופנוע ונותר משותק בפלג גופו התחתון. היא מציעה להוציא את "לופי" לטיולים ("דוגווקר") תמורת הדרכה באימוני כדורסל. לאחר סירוב בתחילה, אורן מסכים.
אורן מאמן את מיקי בקשיחות על חשבון זמנה בבית הספר, לשם היא מביאה פתקים מזויפים מאמה. היא מידרדרת בלימודיה והמורה (מירית יוסיפוב) מגיעה אל ביתן ומודיעה זאת לדליה. דליה נוזפת במיקי ואוסרת עליה להמשיך באימונים עם אורן.
ביצועיה של מיקי משתפרים ובקרב אחד על אחד עם גיא היא מנצחת אותו ומתקבלת לקבוצה. הפעם נאלץ גיא ללבוש חצאית שהביאה לו..
התלמידים מסרבים לשחק עם מיקי ושלומי נאלץ להיכנע ולהוציא אותה מהקבוצה, המצב נראה אבוד.
אורן נפגש עם עם שלומי ומציע לבחון את מיקי במשחק עם מיקי ברקוביץ' הידוע. שלומי שלא יודע מה היה אורן, צוחק עליו אבל בכל זאת מגיע לפגישה ולהפתעתו מגיעים לשם מיקי ברקוביץ' וידידו שחקן הכדורסל חנן קרן. מיקי משחקת יפה נגד ברקוביץ' והמשחק נגמר בתוצאה 28:40 לטובתו. ברקוביץ' מחמיא למיכל על משחקה ושלומי המופתע מחזיר את מיקי לקבוצה למרות מחאות הבנים.
דליה אוסרת על מיקי להמשיך באימונים ולשחק במשחק הגמר.
משחק הגמר לליגת חטיבות הביניים בגוש דן בין בית הספר "גנים" בתל אביב לבית הספר "ראשונים", בקריית אונו. בראש קבוצת ראשונים נמצא דני "הכריש" (אלירן בינון), נער גבוה וקולע היטב. שלומי מחזיק את מיקי על הספסלים אבל נאלץ להחזירה לקבוצה לאחר שכל השחקנים צברו חמש עבירות.
מיקי מחוללת מהפך במשחק. לקראת הסיום היא נתקלת בגיא, נופלת ונחבלת בברכה. אורן ממהר לקראתה ומייעץ לה לעזוב כי כבר הוכיחה את עצמה. מיקי מסרבת, קמה וממשיכה במשחק, ממשיכה לקלוע וקבוצתה מנצחת את "הראשונים" לקול מצהלות התלמידים וחיבוק מאמה שלה למרות שהמרתה את הוראתה. כעת אומרת מיקי לאורן שהיא רוצה להמשיך ולשחק במכבי תל אביב.
גאורון
גאורון (באנגלית: Gowron; בקלינגונית: Ghawran) הוא דמות בדיונית המופיעה ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הדמות, בגילומו של השחקן רוברט או'ריילי, הופיעה בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
הדור הבא
גאורון הופיע לראשונה בפרק "Reunion" כיריבו העיקרי של דוראס, בקרב הירושה על תפקיד הקנצלר של המועצה הגבוהה של הקלינגונים, בעקבות הודעתו של הקנצלר המכהן ק'מפק על פרישתו. ק'מפק ממנה את קפטן ז'אן לוק פיקארד לשמש כבורר, ולקבוע מי יהיה היורש לאחר מותו, ומגלה לו כי הוא חושד שאחד מן השניים - גאורון או דוראס - הרעיל אותו. אולם בטרם מתחילים דיוני הבוררות, בת-זוגו לשעבר של וורף, ק'אהלייר, מוצאת ראיות המפלילות את ג'ארוד, אביו של דוראס, בשיתוף פעולה עם הרומולאנים, במהלך תקיפתם את המאחז הקלינגוני קיטאמור. על מנת למנוע את חשיפת הראיות - דוראס רוצח אותה. וורף דורש את "זכות הנקמה" הקלינגונית, השמורה לבני-זוג, ומזמין את דוראס לדו-קרב. וורף הורג אותו, וכתוצאה מכך - גאורון מתמנה לתפקיד הקנצלר.
גאורון מופיע שוב בפרק הכפול "Redemption", כאשר מעמדו כקנצלר נמצא תחת איום מצד האחיות לבית דוראס, אשר מעוניינות כי טוראל, בנו הבלתי חוקי של דוראס המנוח, יתמנה לקנצלר. מסתבר כי בית דוראס משתף פעולה עם הרומולאנים - אויביהם הנצחיים של הקלינגונים - וניסיונם לתפוס את השלטון מסתיים, כאשר נחשפת מעורבות הרומולאנים - בהנהגתה של סילה (דניס קרוסבי), הבת של טאשה יאר, ואלו מחליטים לנטוש אותם. כמו כן, במהלך אירועי פרק זה, גאורון מחזיר לבית של וורף את "הכבוד הקלינגוני", אשר נשלל ממנו בפרקים מוקדמים יותר.
מעמדו של גאורון מתערער פעם נוספת בפרק "Rightful Heir", כאשר קיילאס, אבי גזע הקלינגונים, שב מהמתים. בסופו של דבר מתגלה כי זהו איננו קיילאס, כי אם שיבוט; גאורון מחליט למנות אותו לתפקיד הסמלי של קיסר האימפריה הקלינגונית.
חלל עמוק 9
הופעתו הראשונה של גאורון בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" היא בפרק "The House of Quark", בו הוא נדרש לפסוק בנוגע למעמדו של הבית של קוזאק - קלינגון אשר מת בתאונה, בבר של קווארק. דמותו של גאורון זוכה לתפקיד מרכזי יותר בפרק "The Way of the Warrior", כאשר הקלינגונים יוצאים להתקפה נגד האיחוד הקרדאסי, בטענה כי מועצת דטאפה האזרחית, אשר עלתה לאחרונה לשלטון במקומו של הצבא הקרדאסי, כוללת בתוכה משתנים מהדומיניון - ארגון רב עוצמה מרביע גמא, אשר מנסה להשתלט על רביע אלפא. כאשר מועצת הפדרציה מגנה את מעשיו, גאורון מודיע על ביטול הסכמי השלום שנחתמו בקיטאמור, ובכך מסיים את הברית בין הפדרציה לבין האימפריה הקלינגונית.
למרות כל זאת, גאורון מגיע אל תחנת החלל חלל עמוק 9, בתקווה כי וורף ידבר בשמם של הקלינגונים, למרות שהוא מאמין שגאורון טועה. כאשר וורף מסרב, גאורון לא מקבל זאת בצורה טובה, ומזכיר לו כי הוא זה שרק לפני מספר לא רב של שנים החזיר את הכבוד לביתו של וורף, וכעת הוא מצפה מוורף שיפרע את חובו, הגדול יותר מאשר שבועתו לצי הכוכבים ושיענה לדרישותיו. למרות הפצרותיו של גאורון, וורף עדיין מסרב. גאורון כועס, ומזהיר אותו כי אם יפנה אליו את גבו - יהיה עליו לשאת באות קלון, שממנו אפילו אחיו קורן לא יינצל. "לא יהיה לך דבר!", גאורון צועק בפניו של וורף, אשר משיב בפשטות: "למעט הכבוד שלי".
מאוחר יותר באותו הפרק, הדיפאיינט נאלצת לפלס את דרכה דרך המצור הקלינגוני על כוכב הבית של הקרדאסים, על מנת לחלץ משם את דוקאט ואת חברי מועצת "דטאפה". הדיפאיינט חוזרת אל התחנה, ומוצאת אותה תחת מתקפה של צי ספינות קרב קלינגוניות, תחת פיקודם של גאורון והגנרל מרטוק. גאורון מציב אולטימטום בפני קפטן סיסקו: להסגיר את דוקאט וחברי המועצה, אחרת... סיסקו מסרב, ומזהיר את גאורון כי התחנה איננה כה חסרת אונים, כפי שהוא סבור. גאורון תוקף את התחנה בכל זאת. הפסקת אש שברירית מושגת בסוף הפרק, עם אזהרתו של גאורון: "צידדת נגדנו במלחמה. ועל זה אנחנו לא נסלח, ולא נשכח!".
בפרק "Broken Link", גאורון מסתכן במלחמה כוללת נגד פדרציית הכוכבים המאוחדת. צי הכוכבים מגיע למסקנה כי גאורון הוא, למעשה, משתנה אשר תפס את מקומו - מידע שגוי אשר הודלף על ידי המייסדים אל אודו. בפרק "Apocalypse Rising", קפטן סיסקו, וורף, אודו ואו'בריאן מתחזים לקלינגונים ומגיעים אל קרונוס - כוכב הבית הקלינגוני - במטרה לחשוף את גאורון לעיני כל, במהלך טקס מסורתי רב משתתפים. להפתעתם הם מגלים כי המשתנה לא מתחזה לדמותו של גאורון, כי אם לזה של יועצו הקרוב - הגנרל מרטוק. אנשיו של גאורון הורגים את המשתנה, אולם למרות כל זאת, גאורון לא משנה את עמדתו בנוגע להפסקת האש.