cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולדימיר פרלוג
ביוגרפיה
ולדימיר פרלוג פישר נולד ב-23 ביולי 1906 בסרייבו שבהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה קרואטית. אביו היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת זאגרב. בגיל 8 פרלוג היה עת לרצח פרנץ פרדיננד בסרייבו. הוא למד בתחילה בסרייבו ובשנת 1915 עבד עם משפחתו לזאגרב. כשהיה בתיכון, החל פרלוג להתעניין בכימיה. בשנת 1922, כנער בן 16, פורסמה עבודתו המדעית הראשונה בכתב עת מדעי גרמני. כשנתיים לאחר מכן פרלוג סיים את לימודיו התיכוניים בזאגרב ונסע ללמוד בפראג.
בשנת 1929 סיים פרלוג את התואר הראשון שלו בהנדסה כימית. בשנת 1935 פרלוג חזר להרצות בזאגרב והחל לעסוק בביוכימיה וכימיה אורגנית. בשנת 1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ברח פרלוג לשווייץ בעזרתו של המדען לבוסלב רוז'יצ'קה. לאחר שרבים מהמדענים היהודים ברחו לארצות הברית, פרלוג הצליח להשתלב במהירות במכון הטכנולוגי של ציריך. הוא קיבל אזרחות שווייצרית רק בשנת 1959.
בשנת 1967 זכה פרלוג במדליית דייווי.
פרלוג נפטר ב-7 בינואר 1998 בציריך שבשווייץ בגיל 91. הוא נקבר בבית הקברות מירוגוי.
יששכר
יִשָּׂשכָר (מבטאים יִשָּׂכָר) הוא בנו התשיעי של יעקב מלאה, שלה הוא הבן החמישי. יששכר הוא אבי שבט יששכר שזכו בנחלה בישראל באזור עמק יזרעאל.
מדרש שמו
שמו מוסבר בספר בראשית: "יז וַיִּשְׁמַע אֱלֹהִים, אֶל-לֵאָה; וַתַּהַר וַתֵּלֶד לְיַעֲקֹב, בֵּן חֲמִישִׁי. יח וַתֹּאמֶר לֵאָה, נָתַן אֱלֹהִים שְׂכָרִי, אֲשֶׁר-נָתַתִּי שִׁפְחָתִי, לְאִישִׁי; וַתִּקְרָא שְׁמוֹ, יִשָּׂשכָר". בשם יששכר מופיעה המילה 'שכר'. על פי לאה זהו שכרה על כך שנתנה ליעקב את שפחתה. אף שבשם מופיעה האות שׂי"ן פעמיים, הוא נהגה כאילו יש בו רק שׂי"ן אחת.
על פי מדרש תדשא פרק ח' נולד יששכר בי' באב ונפטר בגיל 122.
את שמו "יששכר" יש לקרוא לפי אהרן בן אשר כ"ישכר" (וכך היא הקריאה המקובלת ברוב העדות בקריאת התורה) ואילו לפי משה בן נפתלי יש לקרוא "יששכר".
ברכת יעקב ליששכר
ברכת יעקב ליששכר מופיעה ב: יד '''יִשָּׂשכָר, חֲמֹר גָּרֶם--רֹבֵץ, בֵּין הַמִּשְׁפְּתָיִם. טו וַיַּרְא מְנֻחָה כִּי טוֹב, וְאֶת-הָאָרֶץ כִּי נָעֵמָה; וַיֵּט שִׁכְמוֹ לִסְבֹּל, וַיְהִי לְמַס-עֹבֵד'''. ברכת יעקב מתארת את יששכר כעובד אדמה. יששכר גם יהיה משועבד לשכניו בעבודות כפייה. ברכתו של יששכר הוא החמור אשר בתרבויות מסופוטמיה, להבדיל מהתרבויות האירופאיות, היה נחשב לחיה בעלת כוח סיבולת וחוסן נפשי. זאב ויסמן חוקר המקרא רואה יסוד אירוני בין המעמסה, שהיא מנת חלקו של החמור אשר באה בניגוד למנוחה המתוארת בחלק השני של הברכה. לשיטתו בברכה זו טמון יסוד סאטירי למעמדו הפוליטי של שבט יששכר. אם ברכת יעקב הציגה את מלאכת המשא של יששכר, באה ברכתו של משה, והציגה אותו כיושב אהלים: "שְׂמַח זְבוּלֻן בְּצֵאתֶךָ וְיִשָּׂשכָר, בְּאֹהָלֶיךָ".
עץ משפחה
עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
מקום קבורתו
בספר הישר מסופר: ובסדר הדורות מביא בשם "גלילות ארץ ישראל":
סופיה, נסיכת וירטמברג
סופיה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Prinzessin Sophie von Württemberg; 17 ביוני 1818 – 3 ביוני 1877), הייתה בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ואשתו של וילם השלישי, מלך הולנד.
ביוגרפיה
סופיה נולדה ב-17 ביוני 1818 בשטוטגרט שהייתה חלק מממלכת וירטמברג, לוילהלם הראשון, מלך וירטמברג וליקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג.
ב-18 ביוני 1839 התחתנה סופיה בשטוטגרט עם בן דודה וילם, נסיך אורנז'-נסאו, ממנו נולדו לה 3 ילדים. הנישואים לא היו מוצלחים, והתאפיינו במאבקים בין שניהם על ילדיהם. סופיה הייתה אינטלקטואלית ליברלית, ושנאה כל דבר הנוטה לדיקטטורה, בעוד וילם היה יותר שמרני, ואהב מאוד את הצבא. בנוסף, וילם היה נתון לגחמות, והיה יכול יום אחד להשתולל בביתו, ולמחרת להיות מאוד אדיב ומנומס.
בשנת 1849 מת חמיה וילם השני, מלך הולנד, ובעלה עלה לשלטון במקומו כווילם השלישי, מלך הולנד. בשנת 1855 החלה סופיה להתגורר בנפרד מבעלה, וב-3 ביוני 1877 היא מתה בהאג ונקברה על פי בקשתה בשמלת הכלולות שלה, מכיוון שחשה שבאותו יום הסתיימו חייה.
משפחתה
ב-18 ביוני 1839 התחתנה סופיה עם וילם השלישי, מלך הולנד, ממנו היו לה 3 ילדים:
אדוארדו גונסאלס וליניו
אדוארדו גונסאלס וליניו (בספרדית: Eduardo González Valiño; 14 באפריל 1911 – 21 באוקטובר 1979) כונה בשם "צ'אצ'ו", היה כדורגלן ומאמן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
צ'אצ'ו ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן בשנת 1927 עם דפורטיבו לה קורוניה ששיחקה אז בליגה הספרדית השנייה. הוא נשאר שם עד 1934 ועבר לאתלטיקו מדריד שזה עתה עלתה לליגה הבכירה. צ'אצ'ו חתם שוב בדפורטיבו לה קורוניה אך בעקבות מלחמת האזרחים שאירעה בספרד הכדורגל הופסק במדינה בין השנים 1936–1939. לאחר חזרת המשחקים הוא כיהן בעונות 1941/42 ו-1942/43 בתפקיד שחקן-מאמן עד שפרש בשנת 1943. צ'אצ'ו חזר לאמן את דפורטיבו לה קורוניה למשך עונה אחת ב-1951 וסיים עמה במקום ה-11 בליגה.
הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד הייתה ב-21 במאי 1933 נגד בולגריה במסגרת משחק ידידות שהסתיים בניצחון 0–13. צ'אצ'ו כבש שישייה באותו המשחק שהיה לניצחון הכי גדול של הנבחרת בכל הזמנים. במוקדמות מונדיאל 1934 כבש שער נגד פורטוגל. המשחק השלישי והאחרון שלו במדיה היה ההפסד 1–0 לאיטליה במונדיאל 1934.
הוא נפטר ב-21 באוקטובר 1979 בלה קורוניה בגיל 68, ומחוץ לאצטדיון ריאסור של המועדון דפורטיבו לה קורוניה איתו היה מזוהה במהלך הקריירה, נבנה פסל בדמותו. בנו, חיימה גונסאלס מיילן, הוא כדורגלן עבר.
ארנולד לחובסקי
ארנולד בוריסוביץ לָחוֹבְסקי (ברוסית: Арнольд Борисович Лаховский; באנגלית: Lakhovsky; 1880 – 1937) היה צייר יהודי יליד אוקראינה, שהיה אחד מן המורים הראשונים בבית הספר לאמנות "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות".
קורות חיים
לחובסקי נולד בשם אהרן ברקוביץ' בשנת 1880 בעיר צ'רנוביל שבפלך קייב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). הוא למד אמנות באודסה ואחר כך במינכן.
בשנת 1903 יצר לחובסקי פורטרט של חיים נחמן ביאליק, שהיה אחד התיאורים הראשונים של המשורר. בשנת 1909 עלה לחובסקי לארץ ישראל, בעקבות הזמנתו של בוריס שץ, ושימש כמחליפו של מורה בצלאל שמואל הירשנברג.
עם בואו לארץ ישראל השתכן לחובסקי בביתו של הסופר ש. בן-ציון. נחום גוטמן, בנו של בן-ציון, תיאר בדיעבד את ביקורו של לחובסקי בביתם. על פי גוטמן יצר לחובסקי בביקור זה כמה עבודות ובהם "תמונת כושי יושב על שרפרף מעשן נרגילה, נופים של חול וים, ופורטרט שעשה מפרופסור שץ". לאחר כשנה חזר לחובסקי לסנקט פטרבורג. ב-1912 מונה שם כפרופסור לאמנות.
בשנת 1925 היגר לחובסקי לפריז, שם הציג בכמה מוזיאונים וגלריות לאמנות. בשנת 1933 היגר לארצות הברית, שם לימד בבית הספר לאמנות של מוזיאון בוסטון לאמנות.
לחובסקי נפטר בניו יורק בשנת 1937.
שרקרק מצוי
שְׁרַקְרַק מָצוּי (שם מדעי: Merops apiaster) הוא מין של עוף קטן במשפחת השרקרקיים. הוא מקנן בדרום ומרכז אירופה, בצפון ובדרום אפריקה ובמערב אסיה. פרט לאוכלוסייה יציבה בדרום אפריקה, המין נודד, וחורף באפריקה הטרופית. מין זה מזדמן באביב צפונה מעבר לתפוצתו הרגילה, ומקנן לעיתים בצפון אירופה.
בישראל הוא חולף נפוץ ביותר בעונות הנדידה, ומקייץ ואף מקנן נפוץ למדי בצפון ובמרכז, מקו באר שבע וצפונה (בבקעת הירדן צפונה מיריחו).
טקסונומיה ואטימולוגיה
המין שרקרק מצוי תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע השבדי קארולוס ליניאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של הספר Systema Naturae שלו תחת שמו המדעי הנוכחי Merops apiaster. שם הסוג Merops מגיע מהשם ביוונית עתיקה שניתן לשרקרק, ושם המין הספציפי apiaster מגיע מלטינית apiastra, שפירושו "אוכל-דבורים", מ-apis, "דבורה". זהו גם מקור שמו העממי באנגלית, "Bee-eater".
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
מקור שמו העברי
השם "שרקרק" נזכר לראשונה בתלמוד הבבלי, כזיהוי לרחם הנזכר במקרא:. על-פי רש"י שמו של השרקרק הוא בעצם אונומטופיה: . גם תרגום אונקלוס יכול להתאים לזיהויו עם השרקרק המודרני; הוא תירגם את הרחם ל"ירקרקא", מה שמתאים לניצויו.
תיאור
אורכו של השרקרק המצוי כ-25–29 ס"מ (בנוסף בליטת זנב באורך של כ-3.3 ס"מ), מוטת כנפיו כ-36–40 ס"מ, ומשקלו כ-44–78 גרם. זהו מין בעל ניצוי ייחודי וצבעוני למדי, עם בטן כחולה, גרון צהוב, וחלקים עליונים חלודיים. הרגליים והמקור הארוך שחורים. הקשתית אדומה כהה, ויש לו פס-עין שחור. בתעופה בולטת שפת הזרימה הכהה של הכנף. צלליתו בתעופה מהווה אף היא סימן טוב לזיהוי, עם כנפיו המחודדות, מקורו הארוך, ובליטת הזנב שלו הנוצרת מנוצות זנב מרכזיות מוארכות.
קולות
קריאותיו של השרקרק, הנשמעות כמעין "רריפ רריפ" גרוני, נשמעות למרחק, ומסגירות לעיתים קרובות להקה מתקרבת.
תפוצה
השרקרק המצוי הוא מין נודד ברובו, בעל שתי תפוצות רבייה מופרדות בבירור. רוב השרקרקים מקננים בדרום אירופה ובחלקים מצפון אפריקה, חצי האי ערב ומערב אסיה עד למערב מונגוליה. הוא חורף באפריקה הטרופית. יש גם אוכלוסייה יציבה ומקננת בדרום אפריקה ובנמיביה. למרות שתי האוכלוסיות המובחנות, המין נותר מונוטיפי ואינו מופרד לתת-מינים שונים.
בית גידול
באירופה, מין זה חובב עמקי נהר רחבים, שדות אחו ושטחים חקלאיים עם מחסה ועצים פזורים; גבעות שטופות שמש, כרי דשא, שדות תלתן, מישורים, ערבות שוממות, גדות נחל מכוסות שיחים במדבר למחצה; ולמעשה כל ארץ פתוחה משובצת בצומח, כגון יערות אלון השעם, מטעי זיתים, אשל, שדות אורז, דגניים וגידולי שורש, ומאקי שיחים ים-תיכוני. באפריקה המין נצפה גם בסוואנות, חופי אגמים ואדמות חקלאיות.
קינון
במהלך החיזור, הזכר מאכיל את הנקבה בפריטי טרף גדולים, כשהוא עצמו אוכל את הקטנים יותר. לרוב הזכרים מונוגמיים, אך ישנם גם מקרים של ביגמיה.
עונת הקינון מתרחשת ממאי עד יוני באירופה. הקן הוא מחילה שנחפרת בקרקע חולית שטוחה או משופעת, או לעיתים קרובות יותר בגדות נהר על מצוק עפר או אבן גיר, שם ניתן למצוא מושבות קינון של זוגות רבים. מחילת הקינון בנויה אופקית, ואורכה יכול להגיע אף לשני מטרים. בקצה שלה נחפר תא הטלה שקוטרו כ-20 ס"מ. השרקרקים אינם מרפדים את התא, הם לנים בו, פולטים בו את צנפותיהם, וכך מצטברת בקרקעיתו שכבת שיירי חרקים (בעיקר כנפיים ורגליים) עליה מוטלות הביצים. שני בני הזוג משתתפים בחפירת המחילה, עם קצב התקדמות של בין 10 ל-30 ס"מ ביום, כשהחפירה נשלמת כעבור כשבועיים.
התטולה מכילה בין ארבע לעשר ביצים כדוריות ולבנות. הדגירה נמשכת כעשרים יום, ובסופה בוקעים הגוזלים באופן א-סינכרוני (כלומר יש הפרש של מספר ימים בין בקיעת הגוזל הראשון והאחרון). שני בני הזוג מטפלים בגוזלים. קצב האכלת הגוזלים הולך ועולה עם גדילתם והוא מגיע לכ-50 האכלות בשעה לקראת סוף גידולם. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 30 יום, והם מואכלים על ידי הוריהם עוד כשלושה שבועות לאחר הפריחה.
תזונה
כפי שניתן לדעת משמו האנגלי (Bee-eater), השרקרק אוכל בין השאר דבורים, צרעות ושאר מיני חרקים. בין השאר הוא ניזון גם מלטאות ומצפרדעים. הוא מסיר את העוקץ ממיני הדבורים והצרעות שהוא אוכל על ידי חבטה שלהם על ענף. השרקרק פולט בצורת צנפה את החלקים הקשים יותר לעיכול, כמו הכנפיים והשלד החיצוני הנוקשה. הדבורים והצרעות אהובים עליו במיוחד - נצפו שרקרקים שאכלו 250 דבורים ביום.
המרכיב החשוב ביותר בתזונה של השרקרק הוא דבוראים, בעיקר דבורת הדבש האירופית. מחקר בספרד מצא כי דבורים אלה מהוות 69.4% עד 82% מהתזונה של השרקרק המצוי. על-אף זאת, השפעתם על אוכלוסיות הדבורים קטנה. הם אוכלים פחות מ-1% מהדבורים הפועלות באזורים בהם הם חיים. מחקר מצא כי השרקרקים "ממירים מזון למשקל גוף בצורה יעילה יותר אם הם ניזונים מתערובת של דבורים ושפיריות מאשר אם הם אוכלים רק דבורים או רק שפיריות".
טרף של דבורי דבש
אם מכוורת מוקמת קרוב למושבת קינון של שרקרקים, השרקרקים אוכלים מספר גדול יותר של דבורי דבש מכיוון שהן מצויות בשפע רב יותר. עם זאת, מחקרים מראים שהשרקרקים אינם עפים בכוונה לתוך שטח המכוורת, אלא הם ניזונים מחרקים שנלכדו בשטחי מרעה וכרי דשא ברדיוס של 12 ק"מ מהמושבה, כאשר מרחק מרבי זה מגיע רק כאשר יש מחסור באוכל. תצפיות מראות שהשרקרקים נכנסים לשטח המכוורת רק בתקופות קרות וגשומות, כאשר הדבורים אינן עוזבות את הכוורת ולשרקרקים קשה יותר לזהות טרף אחר.
כוורנים רבים מאמינים שהשרקרקים מהווים את המכשול העיקרי הגורם לדבורים הפועלות לא לחפש מזון, ולהישאר במקום זאת בתוך הכוורות במשך רוב היום בין מאי לסוף אוגוסט. עם זאת, מחקר שנערך ביער אקליפטוסים באזור אלאלוס, 80 ק"מ מזרחית לטריפולי שבלוב, הראה שהשרקרקים לא היו המכשול העיקרי של חיפוש מזון לדבורים, אלא ההפך ממה שחושבים כוורנים. שיעור חיפוש המזון בחלק מהמקרים היה אף גבוה יותר בנוכחות השרקרקים מאשר בהיעדרם. תזונה ממוצעת כללה 90.8% דבורי דבש ו-9.2% חיפושיות.
סבירות גבוהה יותר לטריפה כאשר קיימת כאש הדבורים מתנחלות מחדש או במהלך שיא הנדידה, מסוף מרץ עד אמצע אפריל, ובאמצע ספטמבר. כוורות הקרובות לעצים או כבלי חשמל עיליים נמצאות גם הן בסיכון מוגבר כאשר השרקרקים מסתערים על דבורים מעופפות מעמדות הציד הללו.
סטטוס
זהו מין בעל תחום תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה ויציבה, ולכן הIUCN סיווג אותו במצב שימור "ללא חשש" ברשימה האדומה שלו.
גודל האוכלוסייה המקננת באירופה הוערך בשנת 2015 בכ-2,800,000–5,050,000 זוגות, מה שמתרגם ל-5,600,000–10,100,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-40% מטווח התפוצה העולמי של המין, כך שאומדן ראשוני של האוכלוסייה העולמית עומד על 14,000,000–25,250,000 פרטים בוגרים, אם כי נדרשים אישושים נוספים להערכה זו.
אורי לייזרוביץ'
אורי לייזרוביץ' (נולד ב-30 באפריל 1987) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, ומנחה טלוויזיה ישראלי. זוכה "פרס האקדמיה לטלוויזיה".
ביוגרפיה
לייזרוביץ' נולד להורים עולים מפולין (אביו) ורוסיה (אמו). הוא נולד וגדל בראשון לציון. בנעוריו היה חבר בלהקת הנוער השכנים של צ'יץ'. הוא למד שלוש שנים פיתוח קול אצל ריקי בוגטין ובוגר קורס פיתוח קול אצל מאיה אבידן. בנוסף, למד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בתיאטרון
לייזרוביץ' שיחק במספר מחזות. בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזה "התפקיד הראשי". בתיאטרון תמונע שיחק במחזה "שופרא". בתיאטרון צוותא שיחק במחזה "דלתות". בתיאטרון המדיטק שיחק במחזה "מומו". בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "שרוליק".
כיום, משתתף גם במחזה "ההצגה חייבת להיגמר".
בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2003 שיחק בתפקיד הראשי את דמותו של רועי בסרט הסטודנטים "קרון מסע". ב-2004 שימש ככתב שטח בתוכנית הטלוויזיה "יש מצב", ששודרה בערוץ הראשון, בהנחייתה של עדן הראל. בשנת 2005 שימש ככתב שטח בתוכנית הנוער "אקזיט" וכמנחה בתוכנית "זאפ לראשון". בשנת 2007 השתתף במערכוני התוכנית "שלום אנד גוד איבנינג" בכיכובו של אלי יצפאן ששודרה בערוץ 2.
משנת 2014 גילם את דמותו של אלבז בסדרה "זגורי אימפריה" ששודרה בהוט 3.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "איביזה".
בשנת 2016 שיחק בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון" ובתוכנית הבידור "זה המצב". בנוסף, החל לשחק בסדרה הקומית "מפלצות קטנות" בזכיינית ערוץ 2, רשת. על תפקידו בסדרה הוא היה מועמד לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2016 בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית".
בשנת 2018 שודרה ב-HOT הסדרה "שבאבניקים" בה הוא משחק את דמותו של גדליה לצד דניאל גד, ישראל אטיאס ועומר פרלמן. על משחקו בסדרה זו זכה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה. באותה שנה עלתה לשידור גם הסדרה "כפולה" בה הוא מגלם את הכוריאוגרף גרשום, לצד נועה קירל. בשנה זו גם נתן את קולו לתפקיד הראשי בסרט האנימציה של חנן קמינסקי "אגדת המלך שלמה". באותה שנה השתתף גם בפסטיגל.
ב-16 בינואר 2019 הצטרף לקאסט הקבוע של "ארץ נהדרת", שם חיקה בין השאר את אלירז שדה, ארז טל, יהונתן מרגי, בן זיני, דני אבדיה וניר מהתוכנית "חתונה ממבט ראשון".
ב-2019 נעשה פרזנטור של קוקה-קולה, וקיבל מיני סדרה, מעין מערכונים, בערוצים ביוטיוב, "Coke-TV".
ב-2019 ביצע סינגל בשם "נצור לשונך" עם הזמר-יוצר והמלחין עמירן דביר.
מ-2020 משתתף בפרסומות של "דנונה" ביחד עם נועה קולר.
חייו הפרטיים
בשנת 2021 לייזרוביץ התארס לבן זוגו, וב-4 במרץ 2022 נישא לו.
יואל מגדל
יואל שמואל מגדל (נולד ב-1 באפריל 1945) הוא פרופסור ללימודים בינלאומיים וללימודי ישראל באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
ביוגרפיה
מגדל סיים תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת ראטגרס בשנת 1967, ואחר כך תואר שני (1968) ודוקטורט (1972) מאוניברסיטת הרווארד. בשנים 1972–1974 היה מרצה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1974 מונה למרצה בכיר. בשנת 1976 היה לעמית מחקר באוניברסיטת הרווארד ובין השנים 1975–1980 היה פרופסור חבר לממשל באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1980 החל ללמד באוניברסיטת וושינגטון ובשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין. בין השנים 2002–2003 היה עמית ליידי דייוויס באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2005–2007 שימש כנשיא האגודה ללימודי ישראל.
יחד עם הסוציולוג הישראלי ברוך קימרלינג כתב את הספר "פלסטינים: עם בהיווצרותו, למן המרד נגד מוחמד עלי ועד לכינוי הרשות הלאומית", אשר תורגם למספר שפות.
במחקריו עוסק מגדל בהיווצרות מדינות וחברות ללא מדינה בעולם השלישי, וכן בחברה והפוליטיקה של הפלסטינים.
נשוי ואב לשלושה.
מספריו
Books, 1979).
מה שאפשר עם מה שנשאר
מה שאפשר עם מה שנשאר הוא אלבום האולפן הראשון בעברית של המפיק המוזיקלי והראפר הישראלי כהן. האלבום יצא לאור ב-29 ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים שיגולה רקורדס.
רקע והוצאה
על האלבום והסינגל המוביל שלו הכריז כהן לראשונה ב-31 במרץ 2021 בעמוד האינסטגרם שלו. ב-21 באפריל 2021 הוציא את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "אל דאגה", שהפיק יחד עם דן פרבר. בהמשך, הוציא גם את הסינגל "על השתק", שהפיק יחד עם ריג'ויסר. ב-15 ביולי, יצא הסינגל השלישי, "שאמאן" בהשתתפות שקל וסלימפים, שלצידו חשף כהן את עטיפת האלבום ורשימת הרצועות שלו, יחד עם הזמנה מראש של האלבום באפל מיוזיק.
מחקר אקולוגי
מחקר אקולוגי הוא מחקר תצפיתי שבו היחידה הנחקרת היא אוכלוסייה או קבוצה של אנשים, ולא פרטים בודדים. הקבוצה במחקר אקולוגי בדרך כלל מתייחסת לאזור גאוגרפי מוגדר (מדינה, מחוז, עיר, וכו') וההשוואה נעשית בין קבוצות שונות או בין זמנים שונים עבור אותה הקבוצה. זהו סוג מחקר מקובל באפידמיולוגיה, אשר נועד לבחון האם קיים קשר בין גורם סיכון אפשרי לתוצא מוגדר. במחקר אקולוגי נעשה שימוש במשתנים מקובצים (כגון ממוצע או שיעור באוכלוסייה), במשתנים סביבתיים או במשתנים גלובליים של גורם הסיכון, והתוצא הנבדק הוא בדרך כלל שיעור תחלואה (הימצאות או היארעות) או שיעור תמותה.
לעיתים קרובות מחקרים אקולוגיים מתבצעים על בסיס נתונים קיימים המכילים מידע על אוכלוסיות גדולות, ולכן מחקרים אלו יחסית זולים ומהירים יותר ממחקרים שבהם היחידה הנחקרת היא פרטים בודדים. בשיטת מחקר אקולוגית ניתן לעיתים להשיג מטרות מסוימות שלרוב לא ניתן להגיע אליהן בסוגי מחקר אחרים. עם זאת, ייתכן שמידע על משתנים שונים (כגון התנהגויות, עמדות והיסטוריה רפואית) לא יהיה נגיש ברמה האקולוגית. בשל מאפייניו, מחקר אקולוגי הוא בעל מגבלות שונות שאינן קיימות במערכי מחקר אחרים והוא חשוף למספר סוגי הטיות העלולות לגרום להסקת מסקנות מוטעית. הנפוצה מבין הטיות אלו נקראת הטיה אקולוגית, ומשמעותה היא שקשר בין משתנים ברמת האוכלוסייה לא בהכרח מתקיים ברמת הפרט.
מחקר אקולוגי יכול לסייע ביצירת השערות ולהצביע על קשר בין גורם סיכון לתוצא, אך לא ניתן להסיק ממנו על סיבתיות ויש לבחון את תוצאותיו במחקרים קפדניים יותר המבוצעים ברמת הפרט.
אחת הדוגמאות הראשונות למחקר אקולוגי הוא מחקרו של ד"ר ג'ון סנואו, שניסה לאתר את המקור להתפרצות מחלת הכולרה בלונדון בשנת 1854. מחקרו של סנואו בוצע בזמן שבו תיאורית החיידקים כמחוללי מחלות עדיין לא הייתה נפוצה. סנואו מיפה את האזורים השונים בלונדון והראה את הקשר בין איכות מקור המים ומספר מקרי הכולרה באזורים שונים בעיר. מחקרו של סנואו הראה כי במקומות שאליהם סופקו מים בלתי-מזוהמים, כולרה נצפתה בעיקר באזורים צפופים שבהם חיו אנשים עניים וממעמד הפועלים. לעומת זאת, באזורים הסמוכים למשאבת מים ספציפית שסיפקה מים מזוהמים, מחלת הכולרה פגעה בעשירים ועניים בצורה שווה.
סוגי משתנים במחקר אקולוגי
במחקר אקולוגי לפחות אחד המשתנים הוא משתנה אקולוגי. משתנים אקולוגיים הם מאפיינים שונים של הקבוצה או הקבוצות הנחקרות. ניתן לסווג את המשתנים במחקר אקולוגי למשתנים מקובצים, משתנים סביבתיים ומשתנים גלובליים.
משתנים מקובצים
משתנים מקובצים מסכמים ומתמצתים את המאפיינים של הפרטים בקבוצה, תוך שימוש בממוצע או שיעור (יחס). משתנים מקובצים הם הנפוצים ביותר במחקר אקולוגי. דוגמאות למשתנים מקובצים: שיעור המעשנים מול שיעור תחלואה ריאתית, ממוצע הכנסה למשפחה, ממוצע קבוצתי של צריכת שומן מול שיעור תחלואה קרדיו-וסקולרית.
דוגמה למחקר אקולוגי עם נתונים מקובצים הוא מחקר שבחן את ההשערה כי חשיפה לכימיקלים רעילים גורמת למגפת ההשמנה. במחקר נבדק הקשר בין כמות הכימיקלים הרעילים ושיעור ההשמנה בארצות הברית במהלך המאה ה-20. במחקר נמצא כי ככל שרמת היצור של כימיקלים אורגניים סינתטיים הייתה גבוהה יותר, כך אחוז האנשים הסובלים מעודף משקל (נתון מקובץ) היה גבוה יותר.
משתנים סביבתיים
משתנים סביבתיים הם מאפיינים פיזיקליים של האזור הגאוגרפי או מקום העבודה שבו נמצאת קבוצת המחקר, כגון: רמת זיהום אוויר, מספר שעות אור יום וחשיפה לרעש. הנחת המוצא היא שחברי הקבוצה חשופים במידה דומה למשתנים הסביבתיים, אם כי קיימת שונות במידת החשיפה בין הפרטים שלרוב אינה מבוטאת במחקר. מאחר שאין מידע על ההתפלגות המשותפת של גורם הסיכון והתוצא הנבדק ברמת הפרט, אלא רק ברמת הקבוצה, מחקר מסוג זה עלול להוביל להסקת מסקנות מוטעית. תוקף הנחת המוצא תלוי בגודל הקבוצות, בהטרוגניות שלהן ובגורמים נוספים.
דוגמה למחקר אקולוגי עם משתנים סביבתיים הוא מחקר שש הערים של הרווארד (Harvard Six Cities Study), שבדק את השפעת זיהום האוויר על בריאות התושבים בשש ערים שונות בארצות הברית. במחקר נמצא קשר ישיר בין רמות זיהום האוויר לבין שיעור התמותה (ככל שזיהום האוויר היה גבוה יותר גם שיעור התמותה היה גבוה יותר).
משתנים גלובליים
משתנים מסוג זה משקפים תכונות גלובליות של הקבוצה הנחקרת, אשר אינן ניתנות למדידה פרטנית. כגון: צפיפות האוכלוסייה, השטח הכולל של מרחבים ירוקים, סוג המשטר הפוליטי, סוג המערכת הרפואית וקיומו של חוק מסוים.
דוגמה למחקר אקולוגי עם משתנים גלובליים הוא מחקרם של החוקרים Chung ו-Muntaner שפורסם בשנת 2006. המחקר בדק נתונים של 19 מדינות עשירות החברות ב-OECD והראה כי יש קשר בין סוג המשטר ומדיניות הרווחה לבין מדדי בריאות של תינוקות וילדים.
סוגי מסקנות במחקרים אקולוגיים
קיימות שתי רמות עיקריות של הסקת מסקנות במחקרים אקולוגיים: חלק מהמחקרים אינם מקפידים על התאמה בין אופן הסקת המסקנות לבין ניתוח הנתונים, כך שניתוח הנתונים מתבצע ברמה אקולוגית אך הסקת המסקנות מתבצעת ברמת הפרט. במצב זה תוצאות המחקר יכולות להיות מוטות.
רציונל לביצוע מחקרים אקולוגיים
למרות בעיות מתודולוגיות שונות המאפיינות מחקרים אקולוגיים, קיימות מספר סיבות לשימוש הנפוץ בהם באפידמיולוגיה: חשוב לציין כי מחקר אקולוגי יכול לסייע ביצירת השערות ולהצביע על קשר בין גורם סיכון לתוצא, אך לא ניתן להסיק ממנו על סיבתיות. לפיכך, מחקר אקולוגי יכול לשמש כבסיס למחקרי המשך קפדניים יותר המבוצעים ברמת הפרט.
מערכי מחקר אקולוגיים
ניתן לבצע מערכי מחקר אקולוגיים מסוג: מחקר חתך, מחקר מקרה-ביקורת ומחקר עוקבה.
סיווג לפי אופן קיבוץ הנתונים
שיטת קיבוץ הנתונים יכולה להיות לפי מקום, לפי זמן, או כשילוב של מקום וזמן:
הערכה כמותית של החשיפה לגורמי סיכון
מחקרים אקולוגיים רבים מבקשים להעריך את ההשפעה הכמותית של החשיפות לגורמי הסיכון על הופעת מחלות באוכלוסייה המוגדרת כאוכלוסייה בסיכון.
מאחר שחסר מידע אודות ההתפלגות המשותפת של המשתנים בתוך הקבוצות, לא ניתן לבצע הערכה של הסיכון היחסי באמצעות השוואת שיעורי התחלואה בחשופים ולא-חשופים. במקום זאת, מבצעים רגרסיה של שיעור התחלואה והחשיפות בכל קבוצה.
המודל הנפוץ ביותר לניתוח מידע אקולוגי הוא המודל הליניארי. ניתן גם להשתמש במודל לוג-ליניארי לצורך ניתוח הנתונים.
מגבלות של מחקרים אקולוגיים
למרות יתרונותיהם החשובים של מחקרים אקולוגיים, הם חשופים לבעיות מתודולוגיות שונות, אשר עלולות לפגוע ביכולת להסיק מסקנות מתוצאות המחקר. אחת הבעיות העיקריות במחקר אקולוגי היא הטיה אקולוגית.
מגבלות נוספות
יש לציין כי קיימות שיטות מתודולוגיות וסטטיסטיות שונות אשר יכולות לסייע להקטין חלק מהבעיות המאפיינות מחקרים אקולוגיים.
דון פרייזר
דון לוריין פרייזר, MBE (באנגלית: Dawn Lorraine Fraser, AO, MBE; נולדה ב-4 בספטמבר 1937, סידני, אוסטרליה) היא שחיינית ופוליטיקאית אוסטרלית, חברת הפרלמנט של מדינת ניו סאות' ויילס.
פרייזר נחשבת לאחת מהשחייניות הבולטות בתולדות השחייה העולמית, ובין הישגיה הבולטים ביותר ניתן למנות את היותה האישה הראשונה אשר ירדה מגבול הדקה במשחה ל-100 מטר חופשי ואת זכייתה במדליית זהב במשחה 100 מטר חופשי בשלוש אולימפיאדות רצופות, השחיינית הראשונה שהשיגה הישג כזה. בשנת 1964, נבחרה לאשת השנה של אוסטרליה. בשנת 2000 זכתה במדליית הספורט האוסטרלית. בנוסף לקריירה הספורטיבית רצופת ההישגים שלה, התפרסמה בשערוריות הרבות שליוו את כל מהלך הקריירה שלה ובעימותיה הבלתי פוסקים עם הממסד הספורטיבי באוסטרליה.
קורות חיים
נולדה בבלמיין, פרוור של סידני, כבת הזקונים במשפחה מרובת ילדים ממעמד הפועלים. בגיל 12 החלה להתאמן בהדרכתו של מאמן השחייה הארי גלאגר, לאחר שצפה בה שוחה בים. הוא הסכים לאמן אותה ללא תשלום בשל מצבה הכלכלי הדחוק של משפחתה. היא אף עברה איתו לאדלייד כשעבר לאמן שם. גאלגר אימן סגל של שחיינים צעירים ומוכשרים שכונו "The Water Babes". שחיינים בולטים נוספים שהיו בסגל של גלאגר הם ג'ון הנריקס ולוריין קראפ שהייתה ידידתה הטובה של פרייזר והמתחרה העיקרית שלה.
בגיל 16 שברה לראשונה שיא לאומי. באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בפברואר 1956, קבעה פרייזר שני שיאי עולם. הראשון, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.5 דקות, שיפור לשיא בן 20 שנה של וילי דן אודן מהולנד (1:04.6 דקות); והשני, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:20.7 דקות, שיפור לשיא בן 18 שנה של רנהילד ווגר מדנמרק (2:21.7 דקות). מספר חודשים לאחר מכן, באולימפיאדת מלבורן (1956), זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי קבעה שיא עולם של 1:02.0 דקות, ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי קבעה שיא עולם נוסף של 4:17.1 דקות. כמו כן, זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:02.5 דקות, אחרי לוריין קראפ (4:54.6 דקות).
מספר שבועות לפני אולימפיאדת טוקיו (1964) הייתה מעורבת פרייזר בתאונת דרכים קטלנית בה נהרגה אמה והיא עצמה נפצעה בצווארה ובעמוד השדרה שלה. למרות התאונה הקשה, התחרתה באולימפיאדה והצליחה לזכות בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי כשגברה על האמריקאית הצעירה, כוכבת תחרויות השחייה במשחקים, שרון סטודר.
גם משחקים אולימפיים אלו היו רצופי עימותים בין פרייזר ובין מנהלי נבחרת השחייה האוסטרלית. למרות הנחיה מפורשת שאסרה עליה להשתתף במצעד המשלחות בטקס הפתיחה של המשחקים, היא צעדה יחד עם המשלחת האוסטרלית. בנוסף, היא התייצבה למשחים לבושה בבגד הים שבו נהגה להתחרות ולא בבגד הים הרשמי של המשלחת האולימפית האוסטרלית, בעוד שהמשלחת התחייבה בהסכם ליצרן בגדי הים הרשמיים (בגד הים שלבשה היה של יצרן מתחרה). להגנתה טענה כי בגד הים הרשמי לא היה לה נוח. לשיא הגיעו הדברים כאשר בלילה שלאחר ניצחונה הגדול, לאחר שחגגו במסיבה, התגנבו פרייזר ומספר חברים במשלחת האוסטרלית אל הארמון הקיסרי של טוקיו והסירו את הדגל האולימפי מהתורן, ואף נטען בטעות כי פרייזר היא זו שטיפסה על התורן. החבורה נתפסה על ידי שומרי הארמון, הוסגרה למשטרה המקומית ונכלאה למעצר לילי. כשהתבררה לשוטרים זהות העצורים הם העניקו את הדגל לפרייזר לאות כבוד. אולם ארבעה חודשים לאחר שובה מטוקיו, החליט איגוד השחייה האוסטרלי להשעותה לעשר שנים. בעקבות ההשעייה הודיעה פרייזר על פרישתה משחייה תחרותית. מאוחר יותר, קוצרה ההשעיה לארבע שנים, אולם לא היה בכך כדי לשנות את החלטת הפרישה שלה.
לאחר פרישתה ניהלה פאב בבלמיין ועסקה באימון שחייה. ב-1988 נבחרה כנציגת בלמיין באספת המחוקקים של מדינת ניו סאות' ויילס.
למרות עימותיה עם הממסד הספורטיבי באוסטרליה, זכתה פרייזר ועדיין זוכה לתמיכה ציבורית נרחבת באוסטרליה. היא אמרה בזמנו: "תמיד הייתי ידועה בכך שאני אומרת את מה שאני חושבת, אולי זו הסיבה שאנשים מחבבים אותי". ב-1964 נבחרה כאשת השנה באוסטרליה. ב-1967 קיבלה תואר של חברה במסדר האימפריה הבריטית. ב-1996 נבחרה לדמות שמסמלת בצורה הטובה ביותר את אוסטרליה. ב-1998 קיבלה תואר של קצינה במסדר אוסטרליה. הייתה מנושאות הלפיד האולימפי בטקס פתיחת בהמשחקים האולימפיים בסידני בשנת 2000.
פרייזר היא אוהדת נלהבת של קבוצת רוגבי מסידני, ואף נמנית עם מועצת המנהלים של הקבוצה.
שיאי עולם
כמו כן הייתה שותפה לקביעת שיאי עולם במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי, כחלק מקבוצת השליחות של אוסטרליה.
חייה האישיים
פרייזר הייתה נשואה והיא אם לבת. באוטוביוגרפיה שפרסמה ב-2001 תיארה מערכת יחסים לסבית שחוותה בתקופה של מתח רב, אך טענה כי אינה לסבית. בשנת 2005 השתתפה בגרסה האוסטרלית ל"רוקדים עם כוכבים", וסיימה במקום השישי.
קורנליוס ואנדרבילט
שנים ראשונות
פירוש השם ואן-דר-בילט בהולנדית הוא מ (הכפר) דה-בילט (שבמחוז אוטרכט). סבא רבא רבא שלו הגיע לאמריקה כמשרת חוזי ב-1650.
ואנדרבילט עצמו נולד בסטטן איילנד. לאביו היו עסקי מעבורת בין סטטן איילנד לניו יורק. בגיל 11 עזב ואנדרבילט את בית הספר, ובגיל 16 כבר ניהל קו מעבורת. ב-19 בנובמבר 1813 נשא לאישה את בת-דודתו סופיה ג'והנסון (Sophia Johnson; 1795 – 1868) ועבר להתגורר עמה במנהטן. לזוג נולדו במשך השנים 13 ילדים, אחד מת בילדותו.
ב-1817 החל ואנדרבילט לנהל, במקביל לקו המעבורות שלו, את עסקיו של תומאס גיבונס, בעל קווי ספינות קיטור בין ניו ג'רזי לניו יורק. באותה עת היה גיבונס שקוע במאבק מול המונופול של ארון אוגדן, ששלט בתחום הספנות באזור. מתוך דיוניו עם עורכי דין החל ואנדרבילט להתמחות במשפטים, ואף גייס את המשפטן הידוע מוושינגטון הבירה, דניאל ובסטר לייצג אותו בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית. בית המשפט בהחלטה תקדימית וחשובה (גיבונס נגד אבוט; (Gibbons v. Ogden, 22 U.S. 1 (1824) קבע כי הסחר, במובנו הרחב, פתוח לתחרות ואסור שיוגבל.
משפחת ואנדרבילט עברה לניו ברונסוויק שבניו ג'רזי, על קו הרכבת לפילדלפיה, ואם המשפחה ניהלה בעיר מלון מצליח.
באזור ניו יורק
גיבונס נפטר ב-1826 ומשנת 1829 החל ואנדרבילט להשתלט על עסקי המעבורת. תחילה רכש מבנו של גיבונס את קו ניו ג'רזי, ובהמשך השתלט על קווי אגן לונג איילנד ונהר הדסון. מסילות הרכבת הראשונות בארצות הברית נסללו מ-1830 ואילך בניו אינגלנד, במטרה להוביל סחורות טקסטיל מערים מרכזיות כבוסטון ופרובידנס לאגן לונג איילנד ומשם, בספינות, אל שוקי ניו יורק. בסוף העשור שלט ואנדרבילט על קווי הספנות והחל להשתלט על קווי הרכבת המתחברים אליהם.
ואנדרבילט רכש חלקות נדל"ן גדולות במנהטן ובסטטן איילנד והקים את חברת "מעברות סטטן איילנד" (המפעילה של מעבורת סטטן איילנד).
קווי ספנות לקליפורניה והסתבכות במרכז אמריקה
עם פרוץ הבהלה לזהב בקליפורניה פתח ואנדרבילט קו ספנות לסן פרנסיסקו (Vanderbilt's Accessory Transit Company) שעבר דרך פנמה, שם נפרקו הסחורות והועברו על ידי חמורים לחוף המערבי של פנמה, שם הוטענו על ספינות שהפליגו לקליפורניה. על מנת לייעל שיטה זו הציע ואנדרבילט כריית תעלת ניקרגואה דרך ניקרגואה, שתעבור בנהר סן חואן ובאגם ניקרגואה. עד שזו תיכרה החל בסלילת מסילות ברזל לאורך פנמה וניקרגואה.
ואנדרבילט לא הצליח לגייס הון עבור כריית התעלה והסתבך במימונו של ההרפתקן ויליאם ווקר, שביקש להשתלט על ניקרגואה ולשלוט בה. אך כשליט ניקרגואה, ביטל ווקר את הזיכיון שניתן לוואנדרבילט לסלילת מסילת ברזל לרוחב המדינה, בטענה שהחברה הפרה את ההסכם, והעניק זכויות על מסי הנתיב לחברה מתחרה בבעלות קורנליוס גאריסון וצ'ארלס מורגן, שהציעו לווקר סכום כסף גדול ותמיכה במאבקו הצבאי בתמורה לזכויות על הנתיב. בתגובה לביטול הזיכיון שלו, הפעיל ואנדרבילט לחצים כבדים על הממשל האמריקני, שחזר בו מההכרה בשלטונו של ווקר ומימן כוח מקוסטה ריקה השכנה שהשתלט על שפך נהר סן חואן לאוקיינוס האטלנטי.
קווי רכבת
לאחר שוך הבהלה לזהב ומלחמת האזרחים האמריקנית שב ואנדרבילט ופנה לעסקי רכבות. על מנת לפתח את רשת הרכבות, כתשתית חיונית לפיתוח, העניק הממשל לחברות הרכבת זיכיונות לסלילה ולהקמת מתקנים בשטחי אדמה גדולים במחירים נמוכים ביותר. ואנדרבילט רכש קווי רכבת באזור צפון-מזרח ארצות הברית תוך מאבק עם אנשי עסקים מתחרים. כך רכש את קו אירי (Erie Railroad; ניו יורק - ניו ג'רזי - פנסילבניה - אוהיו - אינדיאנה), קו ניו יורק סנטרל, קו נהר הדסון, קו דרום ימת מישיגן (טולדו - שיקגו - קליבלנד - בפאלו - ניו יורק), וקו הארלם שהיה היחיד שעבר לאורכה של מנהטן (על ציר שדרת פארק).
במפגש שדרת פארק עם רחוב 42 הקים את ה"דיפו", התחנה המרכזית של רכבות ניו יורק שהייתה גם התחנה האחרונה בקווי ניו יורק סנטרל, ורכבת ניו יורק וניו הייבן. ב-1871 נבנתה בדיפו תחנת גרנד סנטרל, תחנת הרכבת הגדולה ביותר בניו יורק הקיימת עד היום. אחד משערי התחנה ואולם תצוגה במרכזה קרויים של שמו של ואנדרבילט.
סאו ז'וזה פאקט אפריקה
סאו ז'וזה פאקט אפריקה (בפורטוגזית: São José Paquete Africa) הייתה ספינת עבדים פורטוגזית שטבעה מול חופי דרום אפריקה בשנת 1794. הספינה טבעה קרוב לחוף, אך במים עמוקים. על הספינה שהו פרט לאנשי הצוות הפורטוגזים גם בין 400 ל-500 עבדים שחורים מאפריקה. 212 עבדים וכן אנשי הצוות שרדו את הטביעה. בשנת 2015, המוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית בסמית'סוניאן שבוושינגטון, מוזיאון איזיקו שבדרום אפריקה, פרויקט "Slave Wrecks" ושותפים נוספים הודיעו כי איתרו את שרידי הספינה השקועה. זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שספינה כזו, שטבעה בעודה נושאת עליה מטען אנושי, מתגלה.
היסטוריה
ב-27 באפריל 1794 הפליגה סאו ז'וזה פאקט אפריקה מליסבון שבפורטוגל בפיקודו של רב החובל מנואל ז'ואאו פריירה (Manuel Joao Perreira). היא הכילה בתוכה מטען של 1,500 מטילי ברזל מכוילים היטב. הללו נדרשו כדי להסיט את הספינה ביעילות לצדדים בים הפתוח. יעד הספינה הייתה המושבה הפורטוגזית מוזמביק בדרום-מזרח אפריקה. מוזמביק היוותה מקור חדש יחסית שממנו השיגו סוחרי עבדים את סחורתם.
במוזמביק השיגה הספינה את מבוקשה: בין 400 ל-500 גברים נשים וילדים שחורים נחטפו ונדחסו בבטן הספינה. המושבות הפורטוגזיות בדרום אמריקה היוו את עורק החיים של האימפריה הפורטוגזית. במושבות אלו היו בעלי המטעים הפורטוגזים מייצרים סוכר, טבק וכותנה. הפורטוגזים שלטו על מרבית סחר הסוכר באירופה, ועד שנת 1640 ייצאה פרנמבוקו לבדה כ-24,000 טון סוכר בשנה. מטעי סוכר אלו הצריכו עבדים רבים. האינדיאנים לא התאימו לתפקיד זה, ועל כן מצאו האירופאים פתרון בדמות עבדים שחורים מיבשת אפריקה ביטוי שהומצא בתקופת המלחמה בעבדות אומר כי "סוכר נעשה בדם". ברצועת החוף שבין סנגמביה לאנגולה, חיו בתקופה שבה החל סחר העבדים האירופי כ-25 מיליון בני אדם. האירופאים החלו לנצל את השטח הזה בתחילת המאה ה-16, וגרמו נזק דמוגרפי עצום. נזק זה, כמו גם התחרות ההולכת וגוברת בין החברות הקולוניאליות השונות, הביא בסופו של דבר את סוחרי העבדים הפורטוגזים לחפש משאב חדש בדמות מוזמביק. ב-3 בדצמבר עזבה הספינה את חופי מוזמביק במטרה לצאת למסע בן כ–11 אלף קילומטרים לעבר חופי מראנהאו שבברזיל (גם היא מושבה פורטוגזית).
מסעה של הספינה, שהיה אמור להימשך ארבעה חודשים, ארך בפועל 24 יום בלבד. בצהרי 27 בדצמבר רוחות וטלטלות סחפו את הספינה לתוך סלעים בערך 100 מטרים מהחוף באזור כף התקווה הטובה. אנשי הצוות הפורטוגזים ירו בתותחי הספינה בתקווה לקבל סיוע כלשהו ממושבת הכף. לאחר מכן חולצו כל אנשי הצוות, ואחר כך החלו לנסות להציל את ה"מטען". כמחצית מהעבדים פחות או יותר ניצלו והובאו לחוף, ולפחות 212 מהם נספו. היה קשה לחלץ אותם בשל כבלי הברזל שבהם היו אזוקים. העבדים ששרדו נמכרו בקייפטאון.
גילוי
בשנת 1980 נצפתה הספינה בידי צוללנים מקומיים מדרום אפריקה, אולם הללו זיהו אותה בטעות כספינת סוחר הולנדית בשם "שולנבורג", שטבעה ב-1756. בשנת 2010 הועלתה השערה שהשרידים אינם קשורים לספינה ההולנדית, ולפיכך המוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית בסמית'סוניאן שבוושינגטון, החלו לבדוק אפשרות שמדובר בספינת העבדים סאו ז'וזה. בהמשך התגלו מסמכים בארכיונים של פורטוגל ומוזמביק, שעל פיהם אושר בשנת 2015 כי אכן מדובר בספינת העבדים סאו ז'וזה. ב-3 ביוני של אותה שנה, בד בבד עם ההודעה על המציאה, התקיים טקס לזכרם של העבדים שנהרגו. במהלך הטקס הורידו צוללנים אל הספינה אדמה ממוזמביק, כהוקרה לעבדים והשפחות שנחטפו מארץ זו. צוותי צלילה מארצות הברית מוזמביק ודרום אפריקה, צללו באזור ודיווחו על מטילי מתכת שנמצאו בסמוך לשרידי הספינה, כאמור לעיל על הספינה הועמסו 1,500 מטילי מתכת כאלה. על הספינה ובסביבותיה לא נמצאו גופות או שלדים.
חלק מהממצאים הועברו אל מוזיאון איזיקו שבדרום אפריקה. דווח כי ייעשו מאמצים לשימור הספינה בשלמותה. כמו כן דווח כי המוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית, יקבל ב-2016 מספר מוצגים בהשאלה לצורך התערוכה המיוחדת שלו האמורה לספר את סיפורם של העבדים שנחטפו מאפריקה לאמריקה.
פינאר קרשיאקה
פינאר קרשיאקה (בטורקית: Pınar Karşıyaka) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר איזמיר. נכון לעונת 2016/2017 הקבוצה מתמודדת בליגת העל הטורקית ובליגת האלופות.
היסטוריה
הקבוצה, הוקמה בשנת 1966 והיא בין הקבוצות שהקימו את ליגת העל הטורקית בכדורסל. בעונת 1967/68 ירדה הקבוצה לליגה השנייה. ובסיום עונת 1973/74 העפילה חזרה לליגה הבכירה. בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הטורקית. בעונת 2004/05 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הטורקי, בו הפסידה לקבוצת אולקר 73-41. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה לראשונה בגביע הטורקי, כשניצחה בגמר את קבוצת אנאדולו אפס 65-66. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה על ידי פנרבחצ'ה אולקר 3-0. בעונת 2014/15 זכתה באליפות השנייה בתולדותיה.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1986/87 בגביע קוראץ'. בסיום עונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר של היורוצ'לנג' ובעונת 2012/13 הגיעה עד לגמר והפסידה לקבוצת קרסניה קריליה סמרה 77-76. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה ביורוקאפ.
היינריך השני, דוכס בוואריה
היינריך השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich II. von Bayern; 951 – 28 באוגוסט 995), היה דוכס בוואריה בין השנים 955–976 ובין השנים 985–995.
ביוגרפיה
היינריך נולד בשנת 951, להיינריך הראשון, דוכס בוואריה וליודית, דוכסית בוואריה, בתם של ארנולף, דוכס בוואריה ויודית מפריולי.
בשנת 955 מת אביו היינריך הראשון, דוכס בוואריה, והיינריך עלה במקומו לשלטון, תוך שאמו יודית, דוכסית בוואריה מכהנת כעוצרת בשמו עד לבגרותו. בשנת 973 מת אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. בשל קשריו של היינריך עם בורכארד השלישי, דוכס שוואביה וקונרד הראשון, מלך בורגונדי לא חשש היינריך מאוטו, ומינה את בן דודו היינריך לבישוף אאוגסבורג, ואף ערער על זכויותיו של אוטו השני. לאחר מותו של בורכארד השלישי, דוכס שוואביה טען היינריך לזכותו על דוכסות שוואביה, אולם אוטו השני מינה את אחיינו אוטו לדוכס.
בשנת 974 מרד היינריך באוטו, וכרת בריתות לצורך כך עם אצילים סקסונים, עם בולסלב השני, דוכס בוהמיה ומיישקו הראשון, דוכס פולין. אוטו השני דיכא בהצלחה חלקית את המרד, ולקח את היינריך בשבי באינגלהיים. באותה שנה התמודדו כוחותיו של אוטו עם ניסיונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק להניס את הכוחות הגרמנים משטחו. בשנת 976 ברח היינריך בכלאו ופתח שוב במרד, אולם הובס עד מהרה ברגנסבורג על ידי אוטו השני וברח לבוהמיה. בתגובה על המרד פיצל אוטו חלק מאדמות הדוכסות, ומסר להיינריך לואיטפולדינג את דוכסות קרינתיה, וללאופולד מבאבנברג את מרקיזות אוסטריה, ואת דוכסות בוואריה עצמה מסר לאוטו הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 977 בעוד אוטו השני ערך מסע לבוהמיה להכניע את בולסלב השני, חבר היינריך להיינריך, בישוף אאוגסבורג ולהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה, וביחד פתחו במלחמה נגד אוטו השני. עד מהרה הביס אוטו השני בסיוע אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה את השלושה לאחר מצור על העיר פזאו, כלא את היינריך אצל פולקמאר, בישוף אוטרכט, שלל מהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה את דוכסות קרינתיה לטובת אוטו מוורמס, ואילו היינריך, בישוף אאוגסבורג נכלא אך שוחרר כעבור זמן קצר.
בשנת 983 מת אוטו השני, ובנו אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה בן 3 עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה היינריך ששוחרר משביו לטעון לזכותו על הכתר, אך הוא איבד את תמיכת האצילים הגרמנים, ואף לא הצליח לגרש את היינריך השלישי, דוכס בוואריה מנחלותיו. בשנת 985 נפגש היינריך עם הקיסרית תאופאנו, והיא השיבה להיינריך את דוכסות בוואריה, ומסרה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה בחזרה את דוכסות קרינתיה. בשנת 989 מת היינריך הראשון, דוכס קרינתיה, והיינריך ירש את נחלותיו.
ב-28 באוגוסט 995 מת היינריך בבאד גאנדרסהיים, ובנו היינריך הרביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, ובשנת 1014 הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו
בשנת 971 התחתן היינריך עם גיזלה מבורגונדי, בתם של קונרד הראשון, מלך בורגונדי ואדלייד מבלה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אלכסנדר רנדל
אלכסנדר ויליאמס רנדל (באנגלית: Alexander Williams Randall; 13 באוקטובר 1819 – 26 ביולי 1872) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין. הוא כיהן כמושל ויסקונסין בשנים 1858–1862 וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1866–1869.
ראשית חייו
אלכסנדר רנדל נולד בכפר אמס שבמדינת ניו יורק. אביו, פיניאס, היה שופט בבית המשפט השלום שב בשנים 1837–1841. רנדל התחנך באקדמיית צ'רי ואלי שבניו יורק ולאחר מכן למד משפטים בהדרכת אביו. בגיל 19 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק. זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לטריטוריית ויסקונסין. ב-1840 הוא פתח משרד עורכי דין בעיר ווקשה, שם הוא היה ב-1845 למנהל הדואר המקומי.
קריירה פוליטית ושיפוטית
רנדל היה נציג לוועידה החוקתית הראשונה של ויסקונסין ב-1846, שם הוא הוביל בהצלחה החלטה להעברת שאלת זכות הבחירה לשחורים למשאל עם מדינתי. ב-1855 הוא נבחר לאספה המדינתית של ויסקונסין והיה המועמד הראשון, אך ללא הצלחה, של המפלגה הרפובליקנית לתובע הכללי של ויסקונסין. בשנים 1855–1857 הוא היה שופט פדרלי במילווקי.
מושל ויסקונסין
ב-1857 נבחר רנדל כמושל ויסקונסין מטעם המפלגה הרפובליקנית, וב-1859 הוא נבחר לכהונה נוספת. ב-1857 הוא היה מועמד סוס שחור. שני המתמודדים העיקריים בוועידה באותה שנה היו אדוארד ד. הולטון ממילווקי וולטר מקינדו מואושאו. להיטותו של הולטון ביטול העבדות וקשריו בחברה הגבוהה של מילווקי הקנו לו תמיכה רחבה, אך אישיותו המחוספסת התאימה יותר לאופיה של ויסקונסין כמדינת ספר באותה תקופה. בשל כך התפלגו הקולות בין הולטון לבין מקינדו ולא עלה בידי אף אחד מהם להשיג את הרוב הדרוש למועמדות. כאשר היה ברור שהוועידה נכנסה למבוי סתום והנציגים שוחררו ממחויבותם, זכה רנדל ברוב הקולות כמועמד של פשרה.
כמושל, ניהל רנדל חקירה על מעשי הונאה בחלוקת מענקי הקרקע הפדרליים לסלילות מסילות הברזל בוויסקונסין שבוצעו על ידי קודמו, המושל הרפובליקני קולס בשפורד.
מלחמת האזרחים
מפרוץ המלחמה ועד לסיום כהונתו כמושל, הספיק רנדל לגייס 18 רגימנטים, 10 סוללות תותחים ו-3 יחידות פרשים, וכך עבר את המכסה של ויסקונסין ב-3,232 איש. צבא האיחוד הקים מחנה צבאי על שטחי היריד במדיסון וקרא לו "מחנה רנדל". כיום שוכן בשטח המחנה לשעבר אצטדיון מחנה רנדל.
ב-1861 מינה הנשיא לינקולן את רנדל כשגריר ארצות הברית למדינת האפיפיור. הוא לא היה שבע רצון ממינוי זה והוחלף בריצ'רד בלצ'פורד וב-1863 הוא מונה כעוזר המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. ב-1866 מינה אותו הנשיא אנדרו ג'ונסון כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1869. כאשר התנהל משפט ההדחה של ג'ונסון, נותר רנדל נאמן לנשיא והעיד לטובתו.
שנותיו האחרונות
לאחר סיום שירתו בממשל הפדרלי עבר רנדל לאלמיירה שבמדינת ניו יורק, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין. אלכסנדר רנדל נפטר באלמיירה ב-26 ביולי 1872. האו נטמן בבית הקברות וודלאון המקומי.
וינסנט אניימה
קריירת מועדונים
אניימה נולד באבה שבניגריה. הגיע לליגה הישראלית בעונת מהליגה הניגרית, לאחר מעקב מצדה של בני יהודה תל אביב. בעונתו הראשונה בבני יהודה העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה, וסיימה במקום הרביעי בליגת העל שהקנה לה מקום במוקדמות גביע אופ"א.
במהלך תקופה זו בקריירה של אניימה נתגלע סכסוך בינו לבין סוכן השחקנים ניר קרין, שלפי טענותיו של אניימה זייף את חתימתו ולאחר מכן דרש מהנהלת בני יהודה עמלה על מעברו של השחקן לקבוצה. תלונתו של אניימה הוגשה למשטרה. לאחר בדיקת משטרת ישראל הוחלט לסגור התיק כנגד קרין. במקביל, הגיש הסוכן תביעה בבוררות בהתאחדות לכדורגל כנגד אניימה. בפסק הדין של הבוררות נקבע שהצדק עם קרין ולכן נדרש אניימה לשלם לסוכן כ-100,000 שקלים.
בקיץ 2007 רכשה הפועל תל אביב את אניימה בתמורה למיליון דולרים ומשכורת של כ-400 אלף דולרים לעונה. אניימה האמין כי המעבר יהווה שינוי אחרי עונה בה נאבק נגד הירידה עם בני יהודה, אלא שגם אצל האדומים הוא חווה קרבות תחתית, וזאת אף על פי שהקבוצה הצליחה להעפיל לשלב הבתים בליגה האירופית עם אניימה בשער. המאמן גיא לוזון התפטר אחרי שניצח משחק אחד בלבד בסיבוב הראשון של עונת, ואת המשך העונה שיחק אניימה תחת המאמן החדש אלי גוטמן. הוא הפגין יכולת לא יציבה, הורחק מארבעה משחקים עקב אגרוף ששלח לשחקן בני יהודה, ונעדר כחודש עקב השתתפותו באליפות אפריקה עם נבחרת ניגריה. בחלק האחרון של העונה, היווה חלק משמעותי בהישארותה של הפועל תל אביב בליגה ובהעפלתה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לבית"ר ירושלים לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
את העונה הבאה פתח אניימה בצורה טובה כשבלט בניצחונות 2–0 על בית"ר ירושלים ו-2–0 בדרבי מול מכבי תל אביב. ב-28 בפברואר כבש את שערו הראשון בישראל, נגד קבוצת בני סכנין מבעיטת עונשין מ-11 מטרים, זאת אחרי שמוקדם יותר במהלך העונה החליט המאמן גוטמן שאניימה יהיה בועט הפנדלים הקבוע של הקבוצה. אניימה כבש שוב בבעיטת עונשין במשחק הליגה מול בני יהודה ב-21 במרץ. בסיום אותו משחק הוא הורחק לאחר שעם שריקת הסיום הטיח כדור בראשו של קובי מויאל. בשמינית גמר גביע המדינה נגד מכבי חיפה הפגין אניימה יכולת טובה, אך ספג פנדל מרגלי יניב קטן לקראת שריקת הסיום, שקבע שוויון 1–1. במהלך דו-קרב בבעיטות ההכרעה עצר אניימה שני פנדלים, אך בעט חלש ושוער מכבי חיפה ניר דוידוביץ' עצר את הפנדל שלו, ובסיום הודחה הפועל תל אביב מהגביע. את העונה סיימה הקבוצה במקום השני ואניימה נבחר לכדורגלן העונה בישראל, באחת הפעמים הבודדות שתואר זה לא הוענק לשחקן מהקבוצה שזכתה באליפות.
בעונת היה שותף אניימה לזכייה בדאבל של הפועל תל אביב, וכן להעפלתה של הקבוצה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, לאחר שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון לפני המבורג הגרמנית, סלטיק הסקוטית וראפיד וינה האוסטרית. בעונה הזו הבקיע אניימה חמישה שערי ליגה, שלושה שערים במסגרת הגביע, כולל שער בגמר הגביע מול בני יהודה, כולם בבעיטות עונשין מ-11 מטר. אניימה היה אחד המצטיינים בעונה זו, נבחר לשוער העונה והיה מועמד בולט לזכייה שנייה ברציפות בתואר כדורגלן העונה, אך לבסוף זכה בתואר זה גילי ורמוט, חברו לקבוצה.
ביוני 2011 אניימה יצא לאירופה כשחתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת ליל הצרפתית. בעונתו הראשונה בקבוצה שימש אניימה כשוערה השני של ליל ולא שותף במשחקי הליגה של הקבוצה.
ב-7 באוגוסט 2012 סיכמה הנהלת ליל על השאלתו של אניימה לעונה אחת למכבי תל אביב. בעונה זו שותף ב-27 משחקי ליגה וזכה עם מכבי תל אביב בתואר האליפות, ובתום העונה חזר לליל בה תפס את מקומו של סטיב אלאנה.
ב-10 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית, כשפתח בהרכב במדי ליל במשחק נגד לוריאן, ושמר על שער נקי בניצחון קבוצתו 1–0. החל מהמחזור השישי שמר אניימה על רשת נקייה במשך 11 משחקים רצופים, והיה קרוב לשבור את שיא אי-הספיגה בליגה הצרפתית. ב-6 בדצמבר 2013 האריך אניימה את חוזהו בליל עד שנת 2017. במשך ארבע עונות היה אניימה השוער הראשון של ליל, אך בעונת 2017/2018 לא שותף במשחקי הקבוצה, וב-31 באוגוסט 2018 שוחרר מהמועדון.
נבחרת ניגריה
אניימה זומן לסגל נבחרת ניגריה כשוער מחליף לקראת מונדיאל 2002. במהלך הטורניר שיחק במשחק אחד, ושמר על רשת נקייה מול נבחרת אנגליה. מאז הפך אניימה לשוערה הראשון של הנבחרת, ובמדיה פתח בהרכב בכל משחקי גביע אפריקה לאומות 2004.
בזכות כושרו ותפקודו הטובים כשוער הצליחה נבחרת ניגריה להגיע עד לחצי גמר גביע אפריקה לאומות 2006, בה הפסידה 0–1 לנבחרת חוף השנהב ולבסוף זכתה במקום השלישי. לאחר הטורניר חזר אניימה לישראל לאחר שנודע עליו בעיתוני ניגריה בתור "הגיבור הלאומי" ופגש לראשונה את בתו שנולדה בזמן שהתאמן באליפות אפריקה.
אניימה השתתף עם נבחרתו במונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה. הוא הצטיין במשחק הראשון של ניגריה, בו הפסידה 0–1 לנבחרת ארגנטינה, כאשר עצר מספר כדורים, ארבעה מתוכם של ליונל מסי. בסוף המשחק הוכתר על ידי פיפ"א כאיש המשחק. אניימה המשיך להרשים במשחק השני נגד יוון עם מספר הצלות, אך טעות שלו הביאה לשער הניצחון של היוונים. למרות זאת נבחר שוב אניימה לאיש המשחק. המשחק השלישי, מול קוריאה הדרומית הסתיים בתוצאה 2–2, וניגריה סיימה את דרכה בטורניר.
ב-10 בפברואר 2013 זכה אניימה עם נבחרת ניגריה בגביע אפריקה לאומות 2013, לאחר ניצחון 1–0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק הגמר. הזכייה בגביע אפריקה העניק לניגריה השתתפות בגביע הקונפדרציות 2013 וגם בטורניר זה עמד אניימה בשער הנבחרת שהודחה בשלב הבתים לאחר ניצחון בודד על.
אניימה שימש כשוער הראשון של הנבחרת גם במונדיאל 2014, והצליח לשמור על רשת נקייה בשני משחקיה הראשונים, שהעניקו לה ארבע נקודות. במשחק השלישי הפסידה ניגריה 2–3 ל, תוצאה שלא מנעה העפלה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר נגד צרפת, יציאה לא טובה של אניימה לכדור קרן הובילה לשער הראשון של הצרפתים, בדרך להפסד 0–2 וסיום דרכה של ניגריה בטורניר.
ניצחון קדמאי
ניצחון קַדְמֵאִי (ביוונית: καδμεία νίκη) הוא מטבע לשון ביוונית עתיקה שמשמעותו ניצחון המושג במחיר אבידות מרובות.
וינסנט אניימה
נבחרת ניגריה
ב-16 במרץ 2015 ערך אניימה את ההופעה ה-100 שלו במדי נבחרת ניגריה, במשחק מול נבחרת אוגנדה.
ניצחון קדמאי
קדמוס במיתולוגיה היוונית היה בנו של אַגֵנוֹר מלך צוֹר (פיניקיה) ואחיה של אֶוּרוֹפֶּה. כשחטף זאוס את אֶוּרוֹפֵּה והביאה לכרתים, שלח אגנור את קדמוס ואֶחיו לחפש אחריה, וציווה עליהם לבל ישובו בלעדיה. קדמוס הרחיק בחיפושיו אחרי אחותו עד תראקיה, ומשלא הצליח למוצאה, חיפש מקום להתיישב בו, כי הרי לא יכול היה לשוב בלעדיה. הוא נועץ באורקולום מדלפי, והאל הורה לו להמשיך בדרכו עד אשר ימצא פרה, ואז ללכת בעקבותיה עד המקום בו תצנח ארצה מאפיסת כוחות. במקום זה יבנה את העיר.
וינסנט אניימה
נבחרת ניגריה
ב-8 באוקטובר 2015 הודיע אניימה על פרישתו מהנבחרת, לאחר ששיחק במדיה 13 שנים וערך 101 הופעות בינלאומיות.
ניצחון קדמאי
קדמוס עשה כמצוות האל, ובמקום בו עצרה הפרה, הרחק בלב בויאוטיה, הקים את קַדְמֵאָה, לימים האקרופוליס של תֵּבַּאי. ברצונו להקריב את הפרה לאַתֵנָה, שלח את אנשיו להביא מים ממעיין קרוב של אַרֶס, שעליו שמר דרקון. נחש המים הרג רבים מהם. קדמוס קטל אומנם לאחר מכן את הדרקון וייסד את העיר, אך ניצחונו הושג אפוא במחיר אבידות רבות.
וינסנט אניימה
נבחרת ניגריה
עד נובמבר 2021 היה שיאן ההופעות בנבחרת, אז עבר אותו אחמד מוסא.
ניצחון קדמאי
ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) משתמש במטבע לשון זו בתארו את ניצחון הפוקאים על הקרתגים והאטרוסקים בקרב במימי סרדיניה בשנת 535 לפנה"ס: "ובהילחמם בקרב ים נחלו הפוקאים ניצחון קדמאי, כי ארבעים אניות אבדו להם ובעשרים הנותרות אי אפשר היה להשתמש כי אילי הניגוח נשברו."
פאוסניאס, הגאוגרף היווני בן המאה ה-2 לספירה, סבור כי מקור מטבע הלשון במלחמת ארגוס נגד תבאי (המיתוס "שבעה נגד תבאי"). לדבריו, התקפת הארגיווים על חומות העיר תבאי נהדפה תוך אבידות כבדות ביותר, והתבאנים (הנקראים גם קַדמֵאים, על שם מייסד העיר – קדמוס), מכנים ניצחון זה בשם "ניצחון קדמאי".
ישראל באירוויזיון 2008
ישראל השתתפה באירוויזיון 2008 עם השיר כאילו כאן בביצוע של בועז מעודה בעיר בלגרד, בירת סרביה.
בחירת המבצע
בנובמבר 2007 החליטה רשות השידור כי בועז מעודה ייצג את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון בבלגרד.
בחירת השיר
קדם-אירוויזיון 2008 הייתה תחרות שירים שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2008.
על אף שהשיר "פרפרים" הצטייר כפייבוריט, בסופו של דבר השיר שניצח בתחרות היה כאילו כאן, שמאוחר יותר שונה ל-The Fire in Your Eyes, ונבחר לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2008.
גמר
ישראל הופיעה ה-7 בסדר ההופעה, אחרי בוסניה והרצגובינה ולפני פינלנד. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 124 נקודות והגיעה למקום ה-9.
היטל סחר
היטלי סחר הם אמצעי סחר תגובתיים הבאים להגן על הסחר המקומי אל מול ייבוא בתנאים שאינם הוגנים או שעלולים לפגוע בענף היצרני המקומי. לרוב היטלים אלה יבואו לידי ביטוי בדרישת תשלום לצורך סחורה.
ההבדל בין היטלי סחר למכס
מכס הוא מס קבוע (אשר ניתן לשנות את גובהו) והוא לא בא בתגובה לתופעה או התפתחות כלשהי. מנגד, היטלי סחר הם זמניים ובאים בתגובה להתפתחות או תופעה כלשהי. למעשה אלו אמצעי לחץ אשר ניתן להורידם אם הצורך בהם מתייתר.
סוגי היטלים
היטלים התקפיים: היטלים שמטרתם לפתוח שוקי ייצוא.