cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לידה בארובה
קשריה עם יוזף גבלס
היטלר, אשר ראה במשפחת גבלס דוגמה ומופת למודל המשפחה הרצוי בהתאם לאידאולוגיה הנאצית, ועל רקע הסיפוח המתקרב של חבל הסודטים בצ'כוסלובקיה, מצא לנכון להתערב, וב-16 באוגוסט 1938 נזף בשר התעמולה שלו ודרש ממנו באופן חד משמעי להפסיק את יחסיו עם בארובה ולחזור ולנהל חיי משפחה נאותים עם מגדה. בארובה עצמה נדרשה על ידי מפקד משטרת ברלין עצמו להפסיק את קשריה עם גבלס ואף נאסר עליה להופיע כשחקנית בהוראתו הישירה של היטלר. סרטה האחרון אשר תיאר סיפור אהבה בין וילהלם הראשון והנסיכה הפולנית אליסה רדזיוויל ואשר רמז ליחסיה שלה עם גבלס, הוחרם ונאסר להקרנה. בהקרנה של סרט אחר שלה זכתה לגידופים מצד מפגינים בשכר, אשר כינו אותה "זונת השר" ודרשו את סילוקה מגרמניה. בעקבות אירועים אלה לקתה בארובה בהתמוטטות עצבים. היא ניסתה לחדש את קשריה עם חברים בהוליווד בכוונה לנסות ולעבור לשם אך בהוראתו של היטלר נאסרה יציאתה מגרמניה. בארובה הייתה נתונה למעקב מתמיד של הגסטאפו ובלחץ חבריה חזרה בסוף שנת 1938 להתגורר בפראג ולהופיע שם. בשנת 1942 עברה לאיטליה שם כיכבה בשלושה סרטים נוספים.
לאחר המלחמה
לאחר שחרור איטליה על ידי כוחות בעלות הברית בשנת 1945, חזרה שוב לפראג ובה נתפסה על ידי כוחות אמריקנים. היא הושמה במעצר במינכן שלאחריו גורשה לצ'כוסלובקיה. לאחר סיום המלחמה נעצרו בארובה ומשפחתה בידי השלטונות הצ'כים והואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים. אמה נפטרה במהלך החקירות ואחותה התאבדה בשנת 1946. היא עצמה שוחררה מחוסר הוכחות לאחר 18 חודשי מעצר מבלי שהואשמה בדבר.
בשנת 1947 נישאה לאמן בובות צ'כי. לאחר שהנישואין לא זכו להסכמה מצד משפחת בעלה וזה פוטר מעבודתו, היגר בעלה לארגנטינה. בארובה עברה לאוסטריה וניסתה לחזור ולהופיע, אך נדחתה על ידי עמיתיה וזכתה לסיקור תקשורתי עוין. היא הצטרפה לבעלה בארגנטינה, אך בשנת 1956 הם התגרשו. בארובה עברה לאיטליה בניסיון נוסף לחדש את קריירת המשחק שלה. באיטליה הופיעה במספר סרטים ובשנת 1958 עברה להתגורר בזלצבורג, הופיעה בתיאטרון ונישאה לרופא אוסטרי. לאחר מותו של בעלה בשנת 1972 ירשה בארובה את הונו ושקעה באלמוניות.
בשנת 1991 פרסמה בארובה את ספר האוטוביוגרפיה שלה בשם "חיי המתוקים-מרים".
בארובה נפטרה בשנת 2000 לאחר שבשנותיה האחרונות סבלה ממחלת פרקינסון ונקברה בפראג לצד בני משפחתה. בסך הכל השתתפה בארובה ב-63 סרטים לאורך קריירה שנמשכה למעלה מ-60 שנה.
בשנת 2015 יצא סרט צ'כי בשם "פילגשו של השטן" המתאר את סיפור חייה של בארובה.
אביעד
אֲבִיעַד הוא שם פרטי תנכ"י ושם משפחה ישראלי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מיי בייבי
מיי בייבי הוא מתחם קניות למוצרי ילדים הכולל פארק שעשועים בכפר הדרוזי-ערבי, ירכא, שבצפון.
Nixxes Software
Nixxes Software BV היא חברה הולנדית שנוסדה באוגוסט 1999 ועוסקת בהסבת משחקי וידאו לפלטפורמות, בעיקר למחשב האישי. ביוני 2021 החברה נרכשה על ידי סוני.
מיי בייבי
רקע
בשנת 1996 הקים ג'ס כנעאן חנות בגודל 90 מ"ר למוצרי תינוקות. שלוש שנים לאחר מכן נכנס לעסק גם אחיו וויסאם כנעאן. כעבור שנה וחצי עבר העסק עבר למיקומו הנוכחי וגדל ל-300 מ"ר.לאחר מכן הצטרף אליהם סיני סבג בשנת 2012, וביחד קידמו את ההתפתחות וההרחבה שלה עד לגודלה כיום. שגודלו של הקומפלקס כיום הוא 20,000 מ"ר.
בשנת 2019 נפתח האתר לקניות אונליין של המתחם.
מגדל הרסט
מגדל הרסט (באנגלית: Hearst Tower) הוא בניין משרדים הממוקם ליד כיכר קולומבוס במידטאון מנהטן, מנהטן, ניו יורק סיטי, ניו יורק. במגדל 42 קומות בגובה 182 מטרים והוא ממוקם מול הסנטרל פארק. הבניין המקורי כלל שש קומות והושלם בשנת 1928. בהמשך, על בסיסו ובהמשכו נבנה מגדל חדש.
זהו המטה העולמי של תאגיד הרסט ומשמש מגדל משרדים של תאגידי תקשורת המונים אחרים בנוסף. לשם בנייתו השתמשו רבות בחומרים ממוחזרים ובזמן אכלוסו נעשה בו שימוש במיחזור מים ובייצור אנרגיה מחום. בנייתו עלתה כ-500 מיליון דולר.
קואלה ענקית
קואלה ענקית (שם מדעי: Phascolarctos stirtoni) היא מין כיסאית נכחדת ממשפחת הקואליים הקרובה לקואלה המודרנית; היא הייתה הגדולה ביותר בסוגה ובמשפחתה. היא חיה ביבשת אוסטרליה במהלך הפליסטוקן, תקופה בה שוטטו באוסטרליה מיני מגה-פאונה הדומים לוומבט ומיני קנגורו גדולים. בסוף הפליסטוקן היא נכחדה.
הקואלה הענקית הייתה קצת יותר גדולה מהקואלה המודרנית והגיעה למשקל 13 ק"ג בממוצע, גדולה בשליש מהקואלה המודרנית. היא הייתה מעט יותר חזקה מהקואלה והתאימה כמותה לטיפוס על עצים. החוקרים מעריכים שהיא הייתה אוכלת עלים שהתמחתה כמו קרובתה החיה באכילת עלי אקליפטוס. מעריכים ששני המינים חיו בעבר יחדיו באותם אזורים, ליד אגם אייר ו"בסיס טארקרולו" (Tarkarooloo basins) שבאוסטרליה הדרומית. המאובנים התגלו ב-1968 ולידם נמצאו מאובני קואלה רגילה.
הכחדת הקואלה
קואלה זו נכחדה לפני בערך 50,000 שנה מהיום. לא ידוע מה הסיבה המדויקת להכחדתה אך כנראה ששינויי אקלים, רעב ואובדן מקורות מזון, או כתוצאה מציד יתר בידי האדם שהגיע לאוסטרליה בערך באותו הזמן. כמו כן, לא ברור למה קרובתה שחיה באותם אזורים הצליחה לשרוד את ההכחדה של קרובתה הגדולה.
ניסוי LHCb
ניסוי LHCb (באנגלית: Large Hadron Collider beauty) הוא אחד משבעה ניסויים בתחום פיזיקת החלקיקים אשר מפיקים נתונים מהתנגשויות חלקיקים שמואצים במאיץ LHC במרכז CERN לחקר חלקיקים שעל גבול צרפת–שווייץ. הניסוי נועד לספק הסבר פיזיקלי לחוסר הסימטריה בין כמות החומר לכמות האנטי-חומר ביקום – אחת השאלות הפתוחות המרכזיות בתחום פיזיקת החלקיקים כיום.
הניסוי מנסה לענות על מטרותיו בעזרת חקר התנגשויות בין מזונים – חלקיקים אלמנטריים המורכבים מקווארק יחיד ומאנטי-קווארק המתאים לו. בניסוי LHCb בוחנים בפרט מזוני B, שהם מזונים המכילים אנטי-קווארק מסוג "תחתון". מזונים אלה, יחד עם האנטי-חלקיקים המתאימים להם, אינם קיימים ביקום, וכיום מקובל להאמין שחלקיקים אלה דעכו זמן קצר לאחר המפץ הגדול. מחקר חוזר של דעיכות מזוני B בתנאים מבוקרים בניסוי עלול להניב רמזים הנוגעים למקור שבירת הסימטריה בין החומר לאנטי-חומר ביקום.
את גלאי LHCb מתפעלים וחוקרים כ-840 מדענים מ-60 מוסדות מדע, המייצגים 16 מדינות שונות. ניסוי LHCb ממוקם מתחת לעיר פרני-וולטר, על הגבול בין צרפת לעיר ז'נבה.
מטרות פיזיקליות
מטרת הניסוי העיקרית היא לפתור את סוגיית אי-הסימטריה בין החומר ובין האנטי-חומר ביקום: להבין מדוע נעלם האנטי-חומר זמן קצר לאחר היווצרות היקום ומדוע כל מה שאנו מכירים כיום מורכב מחומר בלבד. לשם כך, ניסוי LHCb מכסה מגוון רחב של היבטים חשובים של פיזיקת קווארקים כבדים ("תחתון" ו"קסום"), של הכוח האלקטרו-חלש ושל כרומודינמיקה קוונטית, המסבירה את מקור הכוח החזק. עד היום נמדדו בגלאי מספר מדידות מפתח הכרוכות במזוני B. מדידות אלה מתועדות בתוכנית העבודה של פעילות מאיץ LHC הראשונה, בין השנים 2010–2012, ובהן:
גלאי LHCb
תהליך האצת החלקיקים במאיץ LHC מתוכנן כך שאלומות חלקיקים יתנגשו אחת בשנייה אך ורק בחלקים מסוימים של המאיץ. גלאי LHCb נבנה באחת מנקודות ההתנגשות במטרה לאסוף מהן מידע. בשונה מגלאים אחרים, המורכבים לרוב ממבנה מעגלי יחיד העוטף את נקודת ההתנגשות, לגלאי LHCb מבנה ייחודי, הנפרש לאורך מסלול התנועה של החלקיקים. הגלאי נפרש לאורך של 21 מטר, לגובה של 10 מטר ולרוחב של 13 מטר. משקלו הכולל של הגלאי הוא 5600 טון.
החלקיקים שנוצרים כתוצאה מהתפרקות מזוני B נעים בזוויות קטנות יחסית לאלומת הפרוטונים שעוברת במאיץ, ועל כן הניסוי כולו נבנה לאורך צינור הפרוטונים, ולא מסביב לנקודת האינטראקציה כמו בניסויי ATLAS או CMS. הגלאים השונים בניסוי משמשים לאיתור הנקודה המדויקת בה המזונים מתפרקים ולזהות את החלקיקים שנוצרים בתהליך זה. מדידת אופני ההתפרקות השונים מאפשרת חישוב של תכונות של שבירת סימטריית CP.
רכיבים ותת-מערכות
בגלל אופי התנועה המיוחד של החלקיקים, ניסוי LHCb משתמש בגלאים רבים הפרושים לאורך מאיץ LHC. כאשר משלבים את המידע המופק מכל גלאי, מתקבלים נתונים על תכונות רבות (למשל: תנע ואנרגיה) של מכלול החלקיקים הנוצרים בהתנגשות וגם על תכונות של כל חלקיק בודד.
גלאי קודקודי
סביב נקודת ההתנגשות עצמה בנוי הגלאי הקודקודי VELO (ראשי תיבות של "Vertex Locator"). תפקידו של VELO הוא לבחור ולסנן מזוני B מתוך אוסף החלקיקים הנוצרים בהתנגשות. לצורך כך ממוקמים רכיבי הסיליקון של VELO במרחב חמישה מילימטרים מההתנגשות. בגלל המרחק המזערי של הגלאי מקרן החלקיקים נבנה מנגנון מיוחד להגנה על הרכיבים הרגישים של הגלאי. המנגנון מסוגל לקלוט מתי החלקיקים מתייצבים לאחר ההתנגשות ורק לאחר מכן לקרב באופן מכני את רכיבי VELO ולאפשר להם לתור אחר מזוני B.
גלאי RICH
לאחר הגלאי הקודקודי ממוקמים שני גלאי RICH, ומטרתם לזהות שטפי קרינה הנוצרים כאשר חלקיקים נעים במהירות גבוהה במיוחד. תנועת חלקיק שנע במהירות קרובה למהירות האור פולטת שטפי אור, אותם מנתבים באמצעות מערך מראות לתוך הגלאי. לפי ניתוח צורת שטפי האור ניתן לקבוע את מהירות החלקיק. לאחר מכן מסוגלים מדענים לשלב את הממצאים הללו עם מסלול החלקיק לצורך חישוב מסתו ומטענו, הקובעים את זהותו.
קלורימטרים
בגלאי LHCb מותקנים קלורימטרים אלקטרומגנטיים והדרוניים. אלה הן שכבות בגלאי שמטרתן למדוד את אנרגיה של אלקטרונים, של פוטונים ושל הדרונים הנוצרים בהתנגשויות במאיץ. הקלורימטרים בנויים משכבות רבות של מתכת ושל פלסטיק, וכאשר חלקיקים עוברים דרך שכבות אלה הם יוצרים שטפים של חלקיקים משניים הניתנים למעקב.
פיאט S76 רקורד
פיאט S76 רקורד (באיטלקית: Fiat S76 Record, קרויה מאוחר יותר גם: FIAT 300 HP Record) היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בשנת 1910 במטרה לשפר את "שיא המהירות הקרקעי ("Land speed record" ).
ניסוי LHCb
הישגים
במהלך פעילות מאיץ LHCb בשנת 2011 (פעילות אשר נמשכה 180 ימים רצופים ובמהלכה נערכו כ-400 טריליון התנגשויות פרוטונים), נרשמה בגלאי התנגשות באנרגיה של TeV 7 בשטח של 1 פמטובארן שהניבה מידע רב. בשנת 2012, בהתנגשות של 8 TeV, נרשמה תוצאות זהות בשטח של כ-2 פמטובארן. נתונים אלה אפשרו למדענים לבצע מדידות מדויקות רבות הנוגעות למודל הסטנדרטי. ניתוח הממצאים של אותן מדידות גילה עדויות לקיומן של התפרקויות Bs → μ μ תחת הזרם משנה-הטעם, התפרקויות שלא נחשבו עד אז לאפשריות. קיומן של התפרקויות אלה משפיע במידה ניכרת על מרחב האפשרויות של עקרון הסופר-סימטריה. שילוב של ממצאי LHCb עם ממצאים מניסוי CMS אפשרו למדענים במרכז CERN למדוד בצורה מדויקת התפרקות של מזוני B למיואונים.
פיאט S76 רקורד
יוצרו 2 יחידות בלבד.
ניסוי LHCb
הישגים
גלאי LHCb אפשר מחקר של שבירת סימטרית CP במגוון מערכות חלקיקים, כגון: מזוני B, קאונים ומזוני D. באריונים חדשים מסוג Xi נצפו בגלאי בשנת 2014. במה שנחשב ל"תגלית לא מתוכננת" נחשף בניסוי LHCb קיומם של חלקיקי פנטאקווארק "קסום" כתוצאה מניתוח ההתפרקות של באריונים מסוג "למבדה".
פיאט S76 רקורד
בדגם ה"פיאט S76 רקורד" הורכב מנוע ענק, 4 צילינדרים בטור, 28.4 ליטר (28,353 סמ"ק).
היסטוריה
בשנת 1910 נבחן דגם ה-"פיאט S76 רקורד" על ידי נהג המרוצים "Felice Nazzaro" אשר קבע שהדגם לא יציב.
בדצמבר 1913 הגיע נהג המרוצים "Arthur Duray" למהירות של 213 קמ"ש.
Wind-up Records
Wind-up Records הוא מותג הקלטות שהוקם על ידי אלן מלצר ודיאנה מלצר בניו יורק. הלקוחות ידועים של החברה הם אוונסנס וקריד.
החברה הוקמה על ידי אלן מלצר ושאתו בשנת 1997. תקופה מסוימת זה היה מותג תקליטים עצמאי הגדול בעולם. בין האמנים של החברה היו אוונסנס, סית'ר, The Revivalists וקריד.
בשנת 2011 מייסד אלן מלצר נפטר. בשנת 2012 חלק מזכויות החברה הועברו ליוניברסל מיוזיק גרופ. בשנת 2015 Concord Music Group רכשה את יתר הפעילות ומותג תקליטים Wind-up Records הפסיק להתקיים.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1998
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1998 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
שי אביטל (סוכן)
שי אביטל (נולד ב-12 בספטמבר 1977) הוא סוכן דוגמניות ישראלי לשעבר ובעלים של "סוכנות הדוגמנות עלית All in one" (לשעבר "סוכנות מודלס").
ביוגרפיה
אביטל נולד באשדוד בשם "שי אבוטבול". למד בתיכון מקיף א' ע"ש רוגוזין בעיר ושיחק כקשר בקבוצת הנוער של בית"ר אשדוד. בצעירותו שינה שם משפחתו ל"אביטל". לפני גיוסו לצה"ל הציע את עצמו לסוכן הדוגמנות רוברטו בן-שושן כדוגמן. לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1998 עבר להתגורר בתל אביב הצטרף לבן שושן כשותף. בשנת 2001 פורקה השותפות בשל מחלוקת בין השניים. לאחר הפירוק פתח אביטל סוכנות דוגמנות משל עצמו.
טענות על הטרדות מיניות, מעשים מגונים ואונס
בשנת 2008 פורסם בעיתון מעריב תחקירה של העיתונאית גלי גינת, בו נטען כי אביטל הטריד מינית שלוש דוגמניות שייצג בין השנים 2003–2005. עוד פורסם כי ב־2005 אביטל נעצר ונחקר בחשד לביצוע מעשה מגונה, אולם אז לא הוגש נגדו כתב אישום. בשלהי נובמבר 2008 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי על אביטל לשלם פיצוי לדוגמנית ישראלה אבתאו בסך 100,000 ש"ח לפי סעיף 6(ב) לחוק למניעת הטרדה מינית. בית המשפט קיבל את טענתה של אבתאו לפיה אביטל הטריד אותה מינית בארבעה אירועים שונים. באחד מהאירועים חיכך מול עיניה את תמונתה על גבי איבר מינו, ובאחר נכנס למיטתה כשישנה.
ב־24 ביולי 2021 שודר תחקיר בתוכנית "הצינור" בערוץ 13, בו התלוננו מספר דוגמניות ישראליות על הטרדות מיניות ואונס שלהן על ידי אביטל. עורך דינו ששי גז דחה את טענות וטען כי הן מנסות להכתים את שמו. יום קודם העלתה הדוגמנית וכוכבת הריאליטי הילה קרוגמן לחשבון האינסטגרם שלה פוסט בו טענה כי אביטל הטריד אותה מינית וניסה לאנוס אותה. מספר ימים לפני חשיפת הפרשה בתקשורת, יצא אביטל לטיול מחוץ לישראל. 26 נשים הגישו תלונה במשטרה נגד אביטל. באוקטובר 2022 הגישה צעירה תלונה במשטרת ניו יורק. הצעירה שהגיעה במיוחד לעיר ניו יורק, טענה כי אביטל פגע בה מינית.
אביטל, ששהה בבודפשט, התבקש על ידי אנשי חב"ד בעיר שלא להגיע לבית חב"ד, לאחר שעודכנו בפרטי הפרשה על ידי העיתונאי חיים אתגר. ארגון נעמ"ת יצא בקמפיין ברשתות החברתיות בדרישה להחזירו לישראל לצורך חקירה. במסגרת הקמפיין, נתלו ברחבי ישראל שלטים עם הכיתוב "Wanted" ("מבוקש"). יו"ר הארגון, חגית פאר, קראה למשטרה להחזירו ארצה לצורכי חקירה.
ב-19 באוגוסט 2022 עצרה משטרת הולנד את אביטל באמסטרדם, בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל. ב-5 בספטמבר 2022 פרקליטות המדינה הגישה בקשה להסגרת לישראל. בנובמבר 2022 אישר בית המשפט ההולנדי את הבקשה, וב-3 בינואר 2023 הוא הוסגר.
שומרי האומה של אוגללה
היווצרות
ב-9 בנובמבר 1972 התרחשה מחאה של ילדים אמריקאים אשר זכתה בשם "ההשתלטות על הלשכה לענייני אידיאנים". יום לאחר מכן המועצה של השבט האינדיאני "אוגללה סיו" קיבלה כמה החלטות בתגובה למחאה. אחת ההחלטות ביקרה את התנועה האינדיאנית האמריקאית (AIM) על השמדת מסמכים במהלך ההשתלטות על הבניין. החלטה נוספת הייתה לתת סמכות ליו"ר השבט, דיק וילסון, "לנקוט בכל אמצעי פעולה שלדעתו יידרש כדי להגן על חייהם ועל רכושם ועל מנת להבטיח את שלומם וכבודם של השמורה האינדיאנית פיין רידג'".
שי אביטל (סוכן)
טענות על הטרדות מיניות, מעשים מגונים ואונס
ביולי 2023, לאחר שנגנזו 20 תלונות כנגדו, עומת שי אביטל מול אחת המתלוננות, הדוגמנית גל גברעם, כחלק ממאמצי המשטרה לעבות את כתב האישום. בעימות טענה גברעם כי אביטל ביצע בה מעשים מגונים, והוא מצידו הכחיש.
שומרי האומה של אוגללה
היווצרות
גון הואשמו במהרה בכך שהשתמשו בהפחדה ואלימות נגד המתנגדים הפוליטיים של וילסון.
אירועי הברך פצועה
ב-27 בפברואר 1973, החלו "אירועי הברך הפצועה" (Wounded Knee incident). כ-200 מפגינים מקומיים משמורת פיין רידג' ופעילי AIM השתלטו על הכפר Wounded Knee שבדרום דקוטה.
המחאה קמה בעקבות כישלון המאמץ של ארגון זכויות האזרח של אוגללה להדיח את ריצ'רד וילסון מהשלטון בעקבות שחיתות ופגיעה במתנגדיו. סיבה נוספת היא כישלון ממשלת ארצות הברית במילוי הסכמים עם העם האינדיאני לפי דעת המוחים אשר דרשו לפתוח מחדש את המשא ומתן על האמנה.
המוחים השתלטו על העיר ושלטו בה במשך 71 יום, בעוד שירות המרשלים של ארצות הברית, סוכני ה-FBI וסוכנויות אכיפת חוק אחרות כיתרו את האזור.
המחאה משכה סיקור תקשורתי נרחב. המאורעות השפיעו עמוקות על האינדיאנים, שקיבלו השראה ממראה עמם, עומד בהתרסה מול הממשלה הכובשת את אדמתם. תומכים אינדיאנים רבים נסעו אל הברך הפצועה כדי להצטרף למחאה.
מרשל אמריקני נורה ושותק, שניים מהמוחים האינדיאנים נהרגו וריי רובינסון, פעיל זכויות אזרח שהצטרף למפגינים, נעלם במהלך האירועים ונראה כי נרצח.
אחרי ברך פצועה
בשנת 1976 אל טרימבל ניצח את וילסון ונבחר כנשיא שבטי. כפעולה ראשונה להחזרת הסדר הוא פירק את הגונים והמיליציה דעכה לאחר מכן.
התייחסויות בתרבות הפופולרית
הגונים מוצגים בסרט "הרעם" שיצא בשנת 1992 ומבוסס בחלקו על אירועים אמיתיים.
מוריס אוקספורד MO
מוריס אוקספורד MO (באנגלית: Morris Oxford MO) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors Limited אשר יוצרה בין השנים 1948–1954.
יוצרו 159,960 יחידות.
אנדרו אומובמידלה
אנדרו אביולה אומובמידלה (באנגלית: Andrew Abiola Omobamidele; נולד ב-23 ביוני 2002 בליקסליפ שבאירלנד) הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת אירלנד.
קריירת מועדונים
אומובמידלה גדל במחלקות הנוער של ליקסליפ יונייטד ונוריץ' סיטי. ב-16 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנוריץ' סיטי, בניצחון 2-1 על קארדיף סיטי במסגרת המחזור ה-24 בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לעונת. בתום העונה העפילה נוריץ' סיטי לפרמייר ליג. ב-11 בספטמבר 2021 ערך אומובמידלה את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 1-0 לארסנל במסגרת המחזור הרביעי לעונת 2021/2022. ב-31 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 ללידס יונייטד במסגרת המחזור העשירי בליגה. בתום העונה חזרה נוריץ' סיטי לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית
ב-1 בספטמבר 2021 ערך אומובמידלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אירלנד, בהפסד 2-1 לנבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אווריל היינס
אווריל דניקה היינס (באנגלית: Avril Danica Haines; נולדה ב-29 באוגוסט 1969) היא משפטנית ופקידת ממשל יהודייה-אמריקאית, המכהנת כראשת המודיעין הלאומי. בשנים 2015–2017 כיהנה כסגנית היועצת לביטחון לאומי, בימי ממשל הנשיא ברק אובמה. בעבר שימשה כסגנית מנהל סוכנות הביון המרכזית (CIA), כאישה הראשונה שמילאה תפקיד זה. טרם מינויה ל-CIA, שימשה כסגנית יועץ עבור נשיא ארצות הברית לענייני ביטחון לאומי במשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן.
כהונתה כסגנית מנהל ה-CIA החלה בצל פרשת הציתותים בארצות הברית, פריצת ה-CIA למחשביהם של עובדי הסנאט של ארצות הברית ופרסום דו"ח ועדת המודיעין של הסנאט על עינויי ה-CIA. בראשית 2015 היא החליפה את טוני בלינקן כסגנית היועצת לביטחון לאומי, תפקיד אותו מילאה עד תחילת כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ. ב-23 בנובמבר 2020, הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן הודיע על כוונתו למנות את היינס לראשת המודיעין הלאומי, ובעקבות אישור מינויה בידי הסנאט היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
תחילת דרכה והשכלתה
היינס נולד ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק, בסוף אוגוסט 1969, בתם של אדריאן (לבית רפין) ותומאס היינס. אמה הייתה ציירת יהודייה, שסבלה ממחלת ריאות חסימתית כרונית וחלתה בשחפת, מה שהוביל למותה כשהיינס הייתה בת 15. אביה הוא ביוכימאי ופרופסור בסיטי קולג' של ניו יורק, והיה שותף להקמת בית הספר CUNY לרפואה בניו יורק, שם שימש כראש המחלקה לביוכימיה.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "האנטר קולג'", נסעה היינס ליפן למשך שנה והשתלמה בקודוקאן, מכון ג'ודו בטוקיו. בשנת 1988 נרשמה היינס לאוניברסיטת שיקגו שם למדה פיזיקה תאורטית וקיבלה תואר ראשון בפיזיקה ב-1992. בשנת 1991 למדה היינס שיעורי טיסה בניו ג'רזי, במהלכם הכירה את בעלה לעתיד, דייוויד דייבי. בהמשך השלימה לימודי.
ב-1992 עברה היינס לבולטימור שבמרילנד ונרשם כסטודנטית לדוקטורט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. עם זאת, מאוחר יותר באותה שנה, היינס עזבה את לימודיה וביחד עם בעלה לעתיד רכשה במכירה פומבית בר בשכונת פלס פוינט בדרום-מזרח בולטימור, שנתפס ועוקל בפשיטת סמים; הם הפכו את המקום לחנות ספרים ובית קפה עצמאי. היא קראה לחנות "קפה הספר של אדריאן" (Adrian's Book Cafe) ע"ש אמה המנוחה, והחנות קושטה בציורי אמה. ב-1997 זכתה חנות הספרים בתואר "חנות הספרים העצמאית הטובה ביותר" מאת המגזין "Baltimore City Paper". בית הקפה אירח מספר ערבי הקראת ספרים, כולל ספרים אירוטיים, שמשכו את תשומת לב העיתונות כאשר מונתה על ידי הנשיא לסגנית מנהל ה-CIA. עד 1998 הייתה היינס נשיאת האיגוד העסקי של שכונת פלס פוינט.
בשנת 1998 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון וקיבלה תואר J.D ב-2001.
שירותה במגזר הציבורי ובממשל אובמה
בשנת 2001 החלה היינס לעבוד כיועצת משפטית בארגון וועידת האג למשפט בינלאומי פרטי. כעבור שנה, ב-2002, הייתה עוזרתו המשפטית של דני ג'וליאן בגוס, שופט בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית. בשנים 2003–2006 עבד היינס במשרד היועץ המשפטי של מחלקת המדינה האמריקאית, תחילה במשרד לענייני אמנות בינלאומיות ולאחר מכן במשרד לעניינים צבאיים-פוליטיים. משנת 2007 ועד 2008 עבדה היינס בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית כסגנית היועץ הראשי לחברי הוועדה מהמפלגה הדמוקרטית, שהיוותה אז את הרוב בסנאט, תחת הסנאטור ג'ו ביידן מדלאוור שכיהן אז כיו"ר הוועדה. לאחר מכן שבה למחלקת המדינה כעוזרת היועץ המשפטי לענייני אמנות בין השנים 2008-2010. בשנת 2010 מונתה היינס לסגנית עוזר הנשיא במשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן וסגנית היועץ לנשיא לענייני ביטחון לאומי בבית הלבן.
ב-18 באפריל 2013, הנשיא ברק אובמה הודיע על מינויה של היינס ליועצת המשפטית של מחלקת המדינה. עם זאת, ב-13 ביוני 2013, אובמה חזר בו ממינוי זה של היינס, ובחר מה כסגנית מנהל סוכנות הביון המרכזית. היינס החליפה את מייקל מורל שעזב את הסוכנות אחרי שכיהן כמנהל בפועל של ה-CIA. משרדו של סגן מנהל ה-CIA אינו כפוף לאישור הסנאט של ארצות הברית, והיינס נכנסה לתפקידה ב-9 באוגוסט 2013, היום האחרון לכהונתו של מורל. היינס היא האישה הראשונה שאיישה תפקיד בכיר זה.
בשנת 2015 הוטל על היינס לקבוע האם יוטל עונש משמעתי על סוכני ה-CIA המעורבים בפריצה למחשבי עובדי הסנאט שחיברו את דו"ח ועדת המודיעין על עינויי ה-CIA. היינס בחר שלא להטיל עליהם עונש משמעתי, והחליטה נגד דעתו של המפקח הכללי של הסוכנות. לאחר מכן, היא הייתה מעורבת במיזם ה-CIA להדפסת והפצת דו"ח ועדת המודיעין. ב-11 בינואר 2015 מונתה לסגנית היועצת לביטחון לאומי, וסיימה תפקיד זה עם השבעת ממשל הנשיא דונלד טראמפ.
במהלך שנותיה בבית הלבן של אובמה מילאה היינס תפקיד משמעותי בשיתוף פעולה הדוק עם ג'ון ברנן בקביעת מדיניות הממשל בנושא חיסול ממוקד על ידי כלי טיס בלתי מאוישים. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות מתח ביקורת חריפה על מדיניות ממשל אובמה בנוגע לחיסול בידי כטב"מים, וטען שאינה עולה בקנה אחד עם נורמות זכויות האדם הבינלאומיות. במהלך הדלפות תכתובות הדוא"ל של הוועדה הדמוקרטית הלאומית בשיא הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, היינס, בכובעה כסגנית היועצת לביטחון לאומי, כינסה סדרת פגישות כדי לדון בדרכים להגיב לפריצות ולהדלפות.
במגזר הפרטי
לאחר שעזבה את הבית הלבן כיהנה היינס במספר תפקידים באוניברסיטת קולומביה, בפרט בתוכנית המיזמים העולמיים של אוניברסיטת קולומביה, תוכנית שנועדה להביא לזכאות למלגה אקדמית במקומות שונים בעולם כמו גם בתוכנית המשפט לביטחון לאומי בבית הספר למשפטים בקולומביה. כמן כן, היא עמיתה בסוכנות לזכויות בסיסיות של האיחוד האירופי בווינה שבאוסטריה. היינס מכהנת גם בוועדה הלאומית הדו-מפלגתית לשירות צבאי, לאומי ושירות ציבורי. הוועדה הוקמה על ידי הקונגרס של ארצות הברית הן כדי לפתח המלצות לשם עידוד אמריקאים נוספים, ובפרט צעירים, להשתתף בשירות הציבורי — והן כדי לבחון את תהליך השירות הבררני בכוחות המזוינים של ארצות הברית. היינס היא גם עמיתה בכירה במכון למדיניות ביטחון ומשפט באוניברסיטת סירקיוז.
בשנת 2018 תמכה היינס במינויה ג'ינה הספל על ידי הנשיא דונלד טראמפ לתפקיד מנהל ה-CIA. על אף שלא התייחסה להיסטוריה של הספל בסוכנות, היא שיבחה את ידיעותיה ב-CIA ובענף המודיעין. דעה זו הובאה על ידי בית הלבן כדי לקדם את אישור מינוייה של הספל בסנאט. מועמדותה של הספל הייתה שנוייה במחלוקת כי לפי דיווחים שונים היא הייתה מעורב בפעילות אתרי העינויים הסודיים של ה-CIA בשנים 2002 ו-2003. נוסף על כך, הספל הודתה כי סייעה להשמדת קלטות וידאו שתיעדו עינויים בידי חוקרי ה-CIA.
היינס העניקה שירותי ייעוץ עסקי למספר חברות וארגונים למטרות רווח עם אינטרסים עסקיים הקשורים למדיניות הביטחון הלאומי של ארצות הברית, בהם חברת כריית המידע "פלנטיר" (Palantir Technologies) ו"ווסטאקסק אדוויזורס". בסוף יוני 2020, זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידה כמפקחת על מדיניות החוץ ושיקולי הביטחון הלאומי של צוות המעבר הנשיאותי 2020 של ג'ו ביידן, העסקתה בידי "פלנטיר" ותאגידים אחרים הוסרה בפתאומיות מקורות החיים שלה כפי שפורסמו באתר מכון ברוקינגס, שם היא משמשת כעמיתה בכירה.
ראשת המודיעין הלאומי
ב-23 בנובמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי בכוונתו למנות את היינס לראשת המודיעין הלאומי. אם מינוייה יאושר בידי הסנאט, היינס תהיה האישה הראשונה בתפקיד. ב-20 בינואר 2021, מעט אחרי ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, אישר הסנאט ברוב של 84 תומכים מול 10 מתנגדים את מינויה של היינס לראשת המודיעין הלאומי. היא הושבעה לתפקידה יממה לאחר מכן.
אל-חלאל ואל-חראם פי אל-אסלאם
אל-חלאל ואל-חראם פי אל-אסלאם (ערבית: الحلال والحرام في الإسلام) הוא ספר שנכתב על ידי השייח' ד"ר יוסוף אל-קרדאווי.
משמעות שמו של הספר היא "המותר והאסור באסלאם".
הספר ראה אור לראשונה בשנת 1960, ומאז תורגם לכמה שפות, אך עדיין לא ראה אור בשפה העברית.
הספר עוסק ביסודות ההלכה האסלאמית ובהלכות מכל תחומי החיים.
מארי בופה
מארי רייצ'ל יודוקסי בופה (בצרפתית: Marie Rachel Eudoxie Bouffa נולדה בקומבלאן-או-פונט, 19 בינואר 1882 – ראוונסבריק, 1 בפברואר 1945) הייתה חברת תנועת ההתנגדות הבלגית במהלך מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה
מארי רייצ'ל בופה הייתה בתם של ניקולה ג'וזף אדולף וקלריס קתרין ז'וזף אנטואן.
בשנת 1942, רווקה ובת 58, החזיקה והפעילה בופה בית הארחה בשם "לה פרמה דה לה צ'אפל" (חוות הקפלה), שהיה חלק מאחוזתה הגדולה בבלגיה. ב־15 בספטמבר אותה שנה נשלח שליח על ידי פיקוד הארמייה החשאית של בלגיה לקהילה שלה, לה ריד, ליד לייז', בבקשה להקים קבוצה מקומית שתתנגד לכוחות הגרמנים הכובשים. בופה, הפכה לחברה הראשונה בארמייה החשאית ב-1 בדצמבר 1942.
בופה עזרה למגוון אנשים שנמלטו מהדיכוי. היא הייתה ידועה בין לוחמי ההתנגדות כמי שמספקת מחסה, לאלה שנמלטו מעבודות הכפייה, אסירים נמלטים ואף טייסים שנמלטו מציפורני הצבא הנאצי. בנוסף לכך שסיפקה מקום מסתור בטוח, היא סיפקה מסמכים מזויפים ועזרה בזיהוי נתיב בריחה. היא גם הפיצה הודעות של העיתונות המחתרתית, העבירה הודעות מוצפנות ואחסנה נשק ותחמושת.
החל מאוגוסט 1942 הסתירה בופה במשך שנתיים גם משפחה יהודית, שבעת בני משפחת סלוצ'ני, שברחו מביתם באנטוורפן, בלגיה לאחר שהרשויות החלו לגרש את היהודים. המשפחה התגוררה עם בופה כשיום אחד סיפרה לה שכנה שהגסטפו בדרך לחפש במקום. היא העבירה את המשפחה במהרה לכפר סמוך, קוו דו-בויס, ואחרי שהסכנה המיידית חלפה, היא החזירה את המשפחה לאחוזה. הם הסתתרו בבניין מאחורי החומה הגדולה באחוזתה. ב-17 בפברואר 1944 פשטה המשטרה על האחוזה במטרה לחפש נמלטים. המשפחה היהודית הצליחה להימלט מהפשיטה, ועברה למקומות מסתור אחרים, אך בופה נתפסה ונעצרה על ידי הגסטפו.
בופה גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק, שם הוצאה להורג ב-1 בפברואר 1945.
הכרה
ב-30 ביולי 2008 ארגון יד ושם הכיר בה כחסידת אומות עולם.
יצחק אייזיק לנדא
הרב חיים יצחק אייזיק לנדא (נולד בו' באדר תשכ"א, 22 בפברואר 1961) הוא רב העיר בני ברק, לצד הרב שבח צבי רוזנבלט והרב מסעוד בן שמעון, וראש מערכת הכשרות הכשר הרב לנדא לצד הרב רוזנבלט.
ביוגרפיה
באדר תשמ"ט נישא לנחמה רבקה, בתו של הרב משה בצלאל וקסלשטיין, וקבע את מגוריו בעיר צפת, שם התמנה לראש ישיבה קטנה תומכי תמימים בצפת עד לסגירתה בשנת תשנ"ט. בהמשך התמנה לר"מ בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש בצפת. בשנים תשס"ה–תשס"ט היה חבר הנהלה בישיבת תומכי תמימים באור יהודה ואף מסר בה שיעורים לעיתים.
התגורר מאז חתונתו בצפת, בכסלו תש"ף עבר לבני ברק.
כשרות ורבנות
לאחר שקבע את מושבו בצפת, החל לשמש כמשגיח כשרות ואחראי על תחום הכשרות מטעם אביו, במפעלים שבאזור הצפון. בתחילת שנת תשע"ח (סוף 2017) הודיע אביו על רצונו שהוא ימלא את מקומו בתחום הכשרות.
באדר ב' תשע"ט, במהלך לוויית אביו, הכריז ראש עיריית בני ברק, אברהם רובינשטיין:.
המינוי המשותף נעשה בהסכמת רבני החסידים והליטאים בבני ברק. נציג מפלגת בני תורה בעיריית בני ברק התנגד למינוי בנימוק שהוא משתייך לפלג המשיחיסטי בחב"ד.
הרב לנדא והרב רוזנבלט מנהלים את מערכת הכשרות יחד, תחת סמל כשרות משותף. הם מפרסמים הודעות בענייני הדת והכשרות בעיר, תחת בלנק שבו שניהם מתוארים כ"רב אב"ד דבני ברק".
בתמוז תשע"ט הרב לנדא קיבל אישור חוקי למתן כשרות על ידי הרבנות הראשית לישראל.
בטבת תש"ף הודיע היועץ המשפטי של הרבנות הראשית כי בשל מאפייני מערך הכשרות ככשרות פרטית ולא עירונית (זאת עקב מתן הכשר למפעלים ועסקים מחוץ לגבולות העיר ובחוץ לארץ) לא יוכר עוד הרב לנדא כנותן כשרות מטעם הרבנות הראשית, ויוכל לתת כשרות רק בצמוד לתעודת רבנות מקומית. בתגובה ביקש הרב יצחק יוסף להשהות את ההחלטה עד לדיון במועצת הרבנות הראשית.
בנימין אביעד
ביוגרפיה
נולד בשנת 1930 בסלוניקי שביוון לאברהם ורג'ינה אלבלה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל וגדל בתל אביב. למד בצעירותו בישיבת "כפר הרואה" אצל הרב משה צבי נריה. לאחר מכן נסע ללמוד בירושלים אצל הרב יעקב כלאב בישיבת משכן ישראל ששכנה במכון הארי פישל, תוך שילוב בלימוד בישיבת מרכז הרב, שם נמנה עם תלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב דוד כהן המכונה "הרב הנזיר".
היה חבר בגרעין ו' בתנועת בני עקיבא שנמנו על מגיניה של ביריה הגלילית הסמוכה לצפת, שבימים האחרונים לשלטון המנדט בארץ הייתה אחד מסמלי המאבק של היישוב להרחבת גבולות ההתיישבות ולקביעת גבולותיה של הארץ. הרב נשא לאשה את חנה לבית גלר ועבר להתגורר ביישוב משואות יצחק בדרום.
טרם היכנסו לתפקיד רבני, שימש הרב אביעד כמורה ללימודי קודש בבית הספר האזורי בשפיר, בו הייתה חווה חקלאית. לאחר זמן פנה אליו ראש המועצה האזורית שפיר משה מושקוביץ והציע לרב לקבל על עצמו את תפקיד הרב האזורי במועצה. הרב כיהן כרב מועצה אזורית שפיר במשך ארבעים ושש שנה (ה'תשט"ו – ה'תשס"א; 1955 – 2001). הרב השגיח על לימוד הצעירים והפנה אותם ללימודי מקצועות הרבנות כשחיטה ומילה על מנת שבבוא הזמן יהיו לעזר למנהיגים הרוחניים והרבנים המבוגרים. בימי החול היה הרב עובר בין מושבי האזור לצורך מלאכתו רכוב על ווספה ומשום כך זכה לכינוי "הרב על הווספה" וכן לכינוי "הרב הנודד".
במסגרת תפקידו הקים ביישוב אבן שמואל כולל אברכים להשתלמות רבני ושוחטי האזור. במסגרת הכולל התקיים "בית-ועד" שבו התוועדו מדי יום שלישי רבנים כדי ללמוד תורה וללבן סוגיות והלכות בתורה שבעל-פה. בין הרבנים שהשתתפו ב"בית-הוועד": הרב מרדכי אליהו, הרב חיים דוד הלוי, הרב יוסף שרביט רבה של אשקלון והרב שבתאי בן חיים רב אזורי של מועצה אזורית לכיש.
בשנת ה'תשל"ג (1973), בזמן כהונתם של הרבנים הראשיים הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף, נבחר למועצת הרבנות הראשית לישראל.
חתנו הוא הרב שלמה בן אליהו – רבה של מועצה אזורית מטה אשר.
הרב אביעד נפטר בי"ט באלול ה'תשס"ד.
יחסי טרנסניסטריה–רוסיה
יחסי טרנסניסטריה–רוסיה (ברוסית: Российско-приднестровские отношения) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה המולדובנית הפרידנסטרובית לבין הפדרציה הרוסית. רוסיה אינה מכירה רשמית בעצמאותה של טרנסניסטריה; עם זאת, רוסיה מקיימת מגעים עם טרנסניסטריה בתחום המדיני, הצבאי, התרבותי והכלכלי.
היסטוריה
בתקופת שלטונו של איגור סמירנוב (1991–2011) שימור יחסים טובים עם רוסיה היה בראש סדר העדיפויות של מדיניות החוץ הטרנסניסטרית. רוסיה חברה במתכונת 5+2 (יחד עם טרנסניסטריה, מולדובה, אוקראינה והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ועם ארצות הברית והאיחוד האירופי כמשקיפות) לניהול משא ומתן על הסדר הסכסוך בטרנסניסטריה שהוקם בתקופת שלטונו של סמירנוב. אולם בתום כהונתו של סמירנוב דחקה טרנסניסטריה את החשיבות לרוסיה.
במהלך ביקורו בקייב בשנת 2010 אמר הנשיא דמיטרי מדבדב כי הוא תומך ב"מעמד מיוחד "לטרנסניסטריה ומכיר בתפקידו החשוב והמייצב של הצבא הרוסי". בתחילת העשור השני של המאה ה-21 העריכו מומחים כי רוסיה מכוונת ל"טייוואניזציה" של טרנסניסטריה.
יחסים קונסולריים
בשנת 2012, רוסיה פתחה קונסוליה בטרנסניסטריה, למרות מחאות ממשלת מולדובה. למרות זאת, רוסיה לא הכירה בטרנסניסטריה כמדינה עצמאית.
בשנת 2017 פתחה טרנסניסטריה לשכה זמנית במוסקבה. אלכסנדרו קרמן, סגן נשיא לשעבר בטרנסניסטריה (1990–2001) ושר החוץ לשעבר של הרפובליקה העממית של דונצק (2014), הוביל את הלשכה, שנסגרה זמן קצר לאחר מכן. שנתיים לאחר מכן נפתחה בלשכה דיפלומטית רשמית של טרנסניסטריה במוסקבה. מאוחר יותר באותה שנה, ממשלת טרנסניסטריה ביקשה מהרשויות הרוסיות אם הן יכולות להוציא דרכונים ומסמכים אחרים בלשכה הדיפלומטית. הלשכה ממוקמת ברחוב פוברסקאיה ומבלת כיום על ידי ליאוניד מנקוב, סגן נשיא איגוד עורכי הדין של הפדרציה הרוסית.
ליסה מונקו
ליסה מונקו (באנגלית: Lisa Monaco; נולדה ב-25 בפברואר 1968) היא עורכת דין אמריקאית המכהנת כמשנה לתובע הכללי בממשלו של ג'ו ביידן. בעבר כיהנה כיועץ לביטחון המולדת בממשלו של הנשיא ברק אובמה.
ביוגרפיה
מונקו נולדה בבוסטון. היא סיימה ב-1990 תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות הברית וספרות מאוניברסיטת הרווארד ועבדה כחוקרת במכון וודרו וילסון וכעוזרת מחקר עבור ועדת המשפט של הסנאט בתקופה בה ג'ו ביידן עמד בראשה.
ב-1997 סיימה תואר JD במשפטים מאוניברסיטת שיקגו. בתקופת לימודיה התמחתה בבית המשפט העליון, במחלקת המשפטים ובמשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן. לאחר לימודי המשפטים עבדה כעוזרת לשופטת ג'יין רות' בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית וכעוזרת לתובעת הכללית של ארצות הברית ג'אנט רינו. לאחר מכן עבדה בפרקליטות המדינה ועסקה בתביעה נגד אנרון וכעוזרת של ראש ה-FBI רוברט מולר. ב-2009 מונתה לעוזרת המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית.
לאחר בחירתו של ביידן לנשיא ארצות הברית, מונתה על ידו לשמש כיועצת לענייני אבטחה ולוחמה בטרור לקראת השבעתו. כמו כן הכריז ביידן על כוונתו למנות את מונקו למשנה לתובע הכללי. ב-21 באפריל 2021 החלה את כהונתה כמשנה לתובע הכללי של ארצות הברית.
מיידלינג
מיידלינג (בגרמנית: Meidling) הוא הרובע ה-12 של וינה, הממוקם ממש דרומית-מערבית לרבעים המרכזיים וממזרח ודרום-מזרח לארמון שנברון. מיידלינג הוא אזור עירוני צפוף עם מבני מגורים רבים, אך גם אזורי בילוי ופארקים גדולים. קנצלר אוסטריה לשעבר, סבסטיאן קורץ, גדל במיידלינג ושם נמצא מקום מגוריו הפרטי.
גאוגרפיה
הרובע ה-12 שוכן בדרום מערב וינה, בערך 5–10 ק"מ מהאינרה שטדאט. הוא משתרע מווינטל דרומית לנהר וינה באזור בין גבעת ווינרברג ברובע ה-10 לגבעת גרוננברג, של טירת שנברון ברובע ה-13.
הפרבר לשעבר, שעל שמו נקרא ה"מיידלינגר L" של הניב הדרום-וינה, מורכב משני חלקים:
אזור הפיתוח של מידלינג כולל 54.3% (33.3% ברוחב וינה) משטח הרובע. השטח עצמו מחולק בין 69.0% ל-9.7% עבור אזורי מגורים לעומת שטח כולל של אתרי תרבות, דת או ספורט (המוקדשים למטרות ציבוריות). נתון גבוה יחסית זה מושווה לנתון של עיירה וינה כשיעור נמוך מאוד של אדמות חקלאיות (4.3% מהשטח שיתפתח).
גרינספייס בהייטזינג תופס נתח של 18.2%. שיעור אזורי התנועה באזור המחוז הוא, עם 27.5%, אופייני למרכז וינה.
היסטוריה
מיידלינג הוכר כרובע של וינה בשנת 1892. הוא מורכב מחמישה כפרים לשעבר: אוברמיידלינג, אונטרמיידלינג, גאודנזדורף, הצנדורף ו-אלטמנסדורף. אוברמיידלינג ואונטרמיידלינג היו כפר אחד שנקרא מידלינג עד 1806, אז חולקו. אלטמנדורף עדיין נושא אופי כפרי.
ההתיישבות במיידלינג תועדה תחת השם "מורלינגן" מאז שנת 1104. במקור, האזור היה שייך כחלק גדול ממנזר קלוסטנובורג. בשנת 1190 היה האזכור הראשון בכתב של הצנדורף, ולאחר מכן קיבל אותו הנריקוס פון הצנדורף ככפר פיאודלי. מאוחר יותר, הוא הגיע לרשותם של מנזר קלוסטנובורג ומסדר האבירים הגרמני. המקום אלטמנסדורף הוזכר לראשונה בשנת 1314 והיה בעל אופי כפרי במשך תקופה ארוכה. במאה ה-18 התפתח האתר למושבת מגורים. בימי הביניים פעלו במיידלינג בעיקר חוות וכרמים.
בשנת 1755 התגלה מקור גופרתי, ואז הרובע הפך ליעד פופולרי עבור הווינאים. בסוף המאה ה-18 התבססה יותר ויותר תעשייה ששינתה את אופיו של המקום לחלוטין. זה הוביל בשנת 1806 לחלוקה של הקהילה, שכבר הייתה די גדולה, לאוברמיידלינג (עליון) ולאנטרמיידלינג (תחתון). באונטרמיידלינג התפתח יישוב נפרד באתר מפעל הלבנים לשעבר, שניתק ב-1846 בשם וילהלסדורף.
ב-1 בינואר 1892, כל הקהילות הללו אוחדו למחוז הקהילה הווינאי ה-12, מיידלינג. כתוצאה מכך, הוא הפך למחוז עובדים טיפוסי.
אוכלוסייה
בשנת 1869, השטח הנוכחי של רובע מיידלינג כלל רק כ-31,000 תושבים. בזמן התאגדות ב-1892 האוכלוסייה כבר הוכפלה, עקב נהירה מתמשכת של אנשים לווינה ולקהילה הסובבת. גידול האוכלוסייה נמשך עד תחילת מלחמת העולם הראשונה, כך שהרובע בשנת 1910, הכיל 106.531 תושבים. לאחר ירידה קלה לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע המחוז לשיא של 109,538 תושבים בשנת 1934. בשנות ה-80 על שווי של קצת פחות מ-80,000 תושבים. רק לאחר תחילת המילניום, מגמת אוכלוסיית המחוז בווינה ברחבי העיר לגדול. בתחילת 2007 עמדה האוכלוסייה על 85,099 נפשות.
ממוצע הגילאים של אוכלוסיית מיידלינג בשנת 2001, בהשוואה לאוכלוסיית העיר, היה ממוצע בערך. אחוז הילדים מתחת לגיל 15 עמד על 14.8% בשטח הרובע (וינה: 14.7%). כמו כן, אחוז האוכלוסייה מגיל 15 עד 59 שנים עמד על 63.0% (וינה: 63.6%), בטווח הממוצע. מספר האנשים בני 60 ומעלה, בשנת 2007, היה 18,662 או 21.7% (וינה: 21.7%). ההתפלגות המגדרית באזור המחוז הייתה 47.9% גברים ו-52.1% נשים.
שיעור התושבים הזרים ברובע בשנת 2005 עמד על 20.2% (וינה: 18.7%), ומצביע על עליה משנת 2001 (16.5%) כמו בכל המדינה. השיעור הגבוה ביותר של מקור הזרים בשנת 2005 היה כ-5.7% מסרביה ומונטנגרו. 3.1% נוספים היו אזרחים טורקים, בוסנים 1.5%, 1.4% סומלים ו-1.2% קרואטים. 24.4% מאוכלוסיית מיידלינג ב-2001 לא נולדו באוסטריה. 7.7% מהתושבים ידעו לדבר סרבית, 5.9% טורקית ו-2.7% קרואטית.
אחוזי החלוקה לפי דתות דומה לשאר חלקי העיר. כ-47.0% הם קתולים, 7.2% אורתודוקסי, 9.5% מוסלמים, 4.1% פרוטסטנטים, 25.8% שייכות דתית אחרת ו6.4% מחוסרי דת.
Bereitet die Wege, bereitet die Bahn, רי"ב 132
Bereitet die Wege, bereitet die Bahn (בעברית: פנו דרך, ישרו המסילה), רי"ב 132, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה ב-22 בדצמבר 1715, לכבוד יום ראשון הרביעי של תקופת הציפייה.
היסטוריה ומילים
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הרביעית שהלחין באותה שנה לאחר רי"ב 31, רי"ב 165, רי"ב 185 ורי"ב 163.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הפיליפים ומהבשורה על-פי יוחנן, שם מעיד יוחנן המטביל על בואו של ישו ומצטט את הנביא ישעיהו: "קול קורא במדבר פנו דרך ה'", העוסק בביאה הצפויה של הגאולה. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לרוב הקנטטות של באך בתקופה זו. הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתבה אליזבת קרוסיגר (Elisabeth Cruciger), משוררת גרמנית בת המאה ה-16. הטקסט מצטט בחלק הראשון את נבואת ישעיהו ומסיים בקריאה הברורה "המשיח כבר מגיע!". המשך הטקסט קורא למאמין להתכונן לביאת הגאולה, לחזור בתשובה ולהיטהר.
בניגוד לחלק מהקנטטות שלו מתקופה זו, הוא לא ביצע את היצירה שוב בעת עבודתו בלייפציג, מכיוון ששם נשמרו חוקי התענית המקובלים, שכוללים גם איסור על ניגון מוזיקה.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1881 בכרך 28 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בצורה מסודרת בין השנים 1850-1900.
מבנה והרכב מוזיקלי
הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס, למקהלה בת ארבעה קולות ולתזמורת הכוללת אבוב, שני כינורות, ויולה, צ'לו ובאסו קונטינואו שכולל בסון. ככל הקנטטות שלו בשנה זו, גם הנוכחית מורכבת מאריה ורצ'יטטיב לסירוגין, והסיום הוא כורל. הלחן לחלק האחרון אבד, בדומה לקנטטה הקודמת, מס' 163 וכיום מבצעים במקומו את החלק האחרון של רי"ב 164. לקנטטה שישה חלקים:
הקלטות
היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-15 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1983), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
ויגו מורטנסן
ביוגרפיה
מורטנסן נולד בניו יורק, לוויגו מורטנסן האב, ממוצא דני, ולגרייס, ממוצא אמריקני. הוא הבכור מתוך שלושה בנים. גדל בילדותו במנהטן, ובנעוריו נדד עם משפחתו לוונצואלה, לדנמרק ולבסוף התיישבו בארגנטינה שם עבד אביו בתחום החקלאות. כשהיה בן 11 הוריו התגרשו, והוא ואחיו הקטנים חזרו עם אמו לארצות הברית וגרו במדינת ניו יורק.
קריירת משחק
בשנות ה-20 המוקדמות שלו חזר לניו יורק והחל ללמוד משחק ב"סדנת התיאטרון של וורן רוברטסון". זכה ב"פרס מבקרי דרמלוג" עבור הופעתו במחזה "בנט" של תיאטרון חוף לוס אנג'לס.
תפקידו הקולנועי הראשי הראשון היה ב-1985; הוא גילם את אחיו האמישי של אלכסנדר גודונוב בסרט "העד". בהמשך הופיע מורטנסן בסרטים רבים, בהם "הרץ האינדיאני", "להתלבט", "הנבואה", "שר הטבעות" (בתפקיד אראגורן), "דרכו של קרליטו", "כוננות מיידית", "דיוקנה של גברת", "שני פנים לינואר", "ג'י איי ג'יין", ״היסטוריה של אלימות״, "הדרך", "שיטה מסוכנת" ו"הספר הירוק". יצוין שבנוסף לכך, הסרט "רצח מושלם" בו שיחק, לווה אף בהצגת עבודת האמנות שלו.
בשנת 2016 שיחק ויגו בדרמה הקומית "קפטן פנטסטיק", ועל תפקידו בה זכה בפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר.
עיסוקים נוספים
מורטנסן הציג את ציוריו בתערוכות ובגלריות בלוס אנג'לס ובניו יורק. בתערוכת הצילומים הראשונה בה הציג הייתה ב"גלריית רוברט מאן" בניו יורק, ובהמשך הציג צילומים וציורים ב"גלריית נתיב 16" (2001-2002) בלוס אנג'לס וב"קרן לאמנות מודרנית" באתונה.
הוא הוציא מספר אלבומי שירה וג'אז. כמו כן פרסם מספר ספרים ובהם: "Ten Last Night" (שירה, 1993), "Recent Forgeries" (שירה, ציור וצילום, 1998) ו"SignLanguage" (צילומים ואיורים, 2002).
חיים אישיים
מורטנסן התחתן עם זמרת הרוק קריסטינה קרונקה, וב-1988 נולד בנו, הנרי מורטנסן. ב-1992 נפרד מורטנסן מאשתו, והשניים התגרשו ב-1997.
דעת בעלים
במשפט העברי, קיים כלל המצריך דעת בעלים בהשבה ותשלומי גזילות וגנבות. כלל זה, מייחס חשיבות מיוחדת הן לגזילה כאשר היא נעשית בידיעת הבעלים והן להשבה כאשר היא נעשית בידיעת הבעלים.
שיטת רב
שיטתו של רב על פי שיטת רש"י היא, שגזילה, כאשר היא נעשית מדעת הבעלים, נחשבת לגזילה חמורה יותר, ולכן גזילה כזו צריך להשיב באופן מושלם יותר, שהיא השבה מדעת הבעלים, ובשעת ההשבה. לעומת זאת, אם הגזילה נעשית שלא מדעת הבעלים, די בדעת קלושה של הבעלים בכך שהגזילה חזרה אליהם, וזאת על ידי "מנין", כלומר שהבעלים מונים את צאנם ורואים שלא חסר דבר (למרות שאינם יודעים שהייתה כאן השבת גזילה).
יש המסבירים את דברי שיטת רש"י, על פי דברי המהר"ל המסביר את דין ייאוש בכך שבעלותו של האדם נקבעת לפי השימוש והשליטה שהוא עושה בחפץ, ולפי היחס שיש בינו לחפץ, כאשר הוא משמש אותו ובדעתו להשתמש בו. לפי כך, מסבירים האחרונים כי גזילה כזו, שנעשית מדעת הבעלים, היא גזילה אלימה יותר, שכן בדעת הבעלים נקבעה התודעה שחפציו אינה בשליטתו יותר, ובכך הושלם מעשה הגזילה, שהרי החפץ יצא משליטתו ומתודעתו.
שיטת הרשב"א היא, שסברא היא, שכאשר הגזילה נעשית בפרסום ומדעת הבעלים, עליו להחזיר לידו את הגזילה מדעת הבעלים כדי להוציא את עצמו מידי כל חשד.
שיטת שמואל
לפי שיטת שמואל, אין חילוק בין גזילה לדעת או שאינה כזו, ובשניהם מניין פוטר. לפי דעת רש"י ייתכן כי שמואל חלוק על רב בחילוק שבין גזילה מושלמת ושאינה מושלמת, או לחלופין לפי דעת הרשב"א - בדין שעליו להוציא את עצמו מידי חשד. אם כי ניתן לומר שגם שמואל מודה לדין זה, אלא שהוא סובר שמניין המתבצע כאשר ידוע לבעל הבהמה שהיא נגזלה, חשובה כדעת, כי למרות שהוא לא ידע בשעת ההשבה שהייתה כאן השבה, ידוע לו לאחר מכן שהייתה השבה, שהרי הוא רואה שהבהמה שנעלמה נמצאת.
שיטת רב חסדא
שיטתו של רב חסדא, היא שההפך הוא הנכון; אין כלל דין שגזילה מדעת היא גזילה מושלמת יותר שצריכה השבה מושלמת מדעת, ודווקא בגזילת בהמה שנעשתה שלא מדעת, יש צורך בדעת הבעלים שידעו כי היא הושבה ואיזו היא הבהמה שהושבה. רבא, מסביר את שיטתו של רב חסדא, שכאשר בהמה מורגלת ללכת בתוך העדר, אין לה נטייה לברוח מהעדר, אך כאשר מתרגלת לצאת מחוץ לעדר, על ידי הגזלן, הוא שוב מורגלת לצאת מבלי השגחת הרועה, וככזו היא צריכה שמירה מעולה, ולכן צריך הגזלן להודיע שהוא החזירה כדי שידע בעל העדר שעליו להשגיח עליה באופן מיוחד, וגם כדי שידע איזו היא בהמה שנגזלה שזקוקה להשגחה מעולה.
פסק ההלכה
הראשונים נחלקו בפסק ההלכה, יש שפסקו כרבי יוחנן, שכן ההלכה היא תמיד כרבי יוחנן כאשר הוא חלוק עם רב, ויש שפסקו כרב חסדא, שכן לדעתם בכך שרבא מפרש את דבריו יש הוכחה שהוא פוסק כמותו.
אדסל וילאג'ר
סדרות
==נתונים==
יחסי דרום אוסטיה–טרנסניסטריה
יחסי דרום אוסטיה-טרנסניסטריה (ברוסית: Приднестровско-югоосетинские отношения) הם היחסים הדו-צדדיים בין דרום אוסטיה והרפובליקה המולדובנית הפרדנסטרובית (טרנסניסטריה). דרום אוסטיה מוכרת על ידי חמש מדינות חברות באו"ם וטרנסניסטריה על ידי אף אחת. היחסים הדו-צדדיים הם בעיקר סמליים.
היסטוריה
במהלך שנות התשעים, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. בתקופת שלטונו של איגור סמירנוב בטרנסניסטריה (1991–2011) שתי המדינות פיתחו יחסים הדוקים. בשנת 2006 חתמו נציגי שתי המדינות על אמנת ידידות, שיתוף פעולה ותמיכה הדדית וכן הצהרה על הקמת קהילה לדמוקרטיה וזכויות אומות. בשנת 2012, נציגים של הכוחות המזוינים של דרום אוסטיה חתמו על הסכם שיתוף פעולה עם נציגי הכוחות המזוינים של טרנסניסטריה והכוחות המזוינים האבחזים בסוחומי. ההסכם נועד לחזק את הביטחון הצבאי, אספקת מידע הדדי על האתגרים והאיומים על הביטחון הלאומי, היושרה הטריטוריאלית והריבונות.
באופן קבוע, נציגי שתי המדינות מבקרים במדינות האחרות. לדרום אוסטיה יש שגרירות בטירספול ולטרנסניסטריה משרד ייצוג בצחינוואלי. באופן קבוע, שתי מדינות משרדי החוץ מחליפות פתקים דיפלומטיים.
פילום (בלשנות)
בבלשנות היסטורית, פילום הוא קבוצה של משפחות שפות, שתיתכן ביניהן קרבה גנטית. בהקשר זה, קרבה גנטית היא קרבה הנובעת ממקור משותף בשלב מוקדם יותר של השפה (או בשפה קדומה יותר), ובניגוד לקרבה לשונית שסיבתה שאילה של מילים או של מאפיינים לשוניים אחרים. הפילום הוא ההקבצה הבלשנית של שפות ברמת הארגון ההיררכית הגבוהה ביותר. מקור המונח במילה היוונית Φύλο שמשמעותה סוג.
מקור
The American Heritage® Dictionary of the English Language: Fourth Edition
הערות שוליים
Language family
נמל פיראוס
נמל פיראוס (ביוונית: Λιμάνι του Πειραιά) הוא נמל יווני השוכן לחופי הים התיכון בעיר פיראוס, והוא הנמל הגדול ביוון, התשיעי בגודלו באירופה (2016), נמל הנוסעים העמוס באירופה ובין הנמלים הגדולים סביב הים התיכון.
הנמל מהווה אתר ארכאולוגי חשוב, ולאורך ההיסטוריה שלו הוא היה חלק מהותי ומשפיע בהיסטוריה של אתונה ושל יוון, מבחינה אסטרטגית וכלכלית.
בעקבות המשבר הכלכלי ביוון בשנת 2008, חברת הספנות הממשלתית הסינית קוסקו חכרה את הנמל ולאחר מספר שנים, בשנת 2016, רכשה חברת קוסקו את הנמל לצמיתות תמורת כמיליארד יורו
היסטוריה
עד ל-3,000 שנים לפני זמננו הייתה פיראוס אי, אך תאריך חיבורה מדויק ליבשת אינו ידוע. פיראוס יושבה לראשונה במאה ה-26 לפנה"ס. במאה ה-6 לפנה"ס בוצרה העיר בידי היפיאס, טיראן אתונה, ובשנת 507 לפנה"ס הפך קלייסתנס את העיר לחלק מאתונה מבחינה מנהלתית.
יחסי אסוואטיני–גרמניה
יחסי אסוואטיני–גרמניה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת אסוואטיני לבין גרמניה.
יחסי סחר
מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני, הורה על קניית שמונה לימוזינות של חברת מרצדס-בנץ הגרמנית עם לוחיות זיהוי מצופות זהב עבור הצי האישי שלו, אשר הוטסו במשלוח אווירי מגרמניה.
סיוע בפיתוח
גרמניה סיפקה סיוע בפיתוח בתחום החקלאות, בשיפוץ של הפארק התעשייתי מאצאפה (Matsapha) ליד מנזיני, ובתחום הבריאות בכפרים. בין השנים 1968–2000 היא סיפקה לסווזילנד סך של 112.5 מיליון אירו בסיוע פיתוח. מתוכם, 59.8 מיליון אירו הועברו לשיתוף פעולה פיננסי ו-32.2 מיליון אירו לשיתוף פעולה טכני, 9.7 מיליון אירו הועברו לכנסיות, קרנות וארגונים פרטיים, 3.1 מיליון אירו שימשו למלגות ו-7.7 מיליון אירו, בין היתר, לסיוע במזון.
לאחר מכן הופסקה התמיכה הישירה מכיוון שסווזילנד סווגה כ"מדינת הכנסה בינונית נמוכה" על פי נתוני הבנק העולמי. עם זאת, המדינה ממשיכה ליהנות ממשאבים כספיים מגרמניה באמצעות האיחוד האירופי וקרן הפיתוח האירופית. בנוסף, פרויקטים בודדים ממומנים על ידי שגרירות גרמניה.
בריכת השתקפות
בריכת השתקפות היא בריכת נוי המתפקדת כאלמנט דומיננטי בנוי של אדריכלות נוף, הנבנה בדרך כלל כמרכיב ממכלול מבנים מונומנטליים או אנדרטאות. מבנה זה יהיה בדרך כלל בריכה רדודה שבה משתקף המבנה או האנדרטה. מטרת הבריכה היא הבאת הצופה לידי רוגע, או העצמת הרגשות שמעורר בצופה המבנה המונומנטלי או האנדרטה.
דוגמאות לבריכות השתקפות:
סקורפיון
ראו גם
}}
לורד רנדל
לורד רנדל (באנגלית: Lord Randall או Lord Randal) היא בלדה עממית סקוטית. כמו בלדות עממיות רבות אחרות, הבלדה מאופיינת במתח, פערי מידע, ניגודים וסוף טראגי.
עלילה
הבלדה מסופרת באמצעות דו-שיח שבו האם מתחקרת את בנה, רנדל, על מה שהוא עבר. תחילה שואלת האם את רנדל מנין בא, הוא משיב כי הוא בא מיער סבוך וצפוף. לאחר מכן שואלת האם עם מי אכל את ארוחתו, והוא משיב כי סעד עם חמדת לבו. האם ממשיכה לחקור את בנה ושואלת מה הוא אכל, והוא משיב כי אכל צלי צלופחים, ומבקש לנוח. לאחר סבב השאלות על בנה, שואלת האם על כלבי הציד שלו; הוא משיב כי בטנם של כלביו התנפחה והם מתו; ככל הנראה, הכלבים אכלו מאותו מאכל שאכל רנדל. האם, שהבינה שהמאכל שאותו אכלו הכלבים היה רעל, מבינה שגם בנה הורעל. לבסוף מספר לורד רנדל את האמת הטראגית, שלפיה הוא הורעל על ידי אהובת ליבו.
מאפיינים
כאמור, הבלדה מאופיינת במאפיינים אשר קיימים ברובן הגדול של הבלדות העממיות, כגון:
תרגומו של נתן אלתרמן לבלדה
"אֲהָהּ, מֵאַיִן זֶה תָּבוֹא, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
אֲהָהּ, מֵאַיִן זֶה תָּבוֹא, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?" – "הֲרֵינִי בָּא מִיַּעַר עָב. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
"מִי זֶה הִתְקִין סְעֻדָּתְךָ, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
מִי זֶה הִתְקִין סְעֻדָּתְךָ, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?"
"סָעַדְתִּי עִם חֶמְדָּת לִבִּי. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
עָיֵף אֲנִי מִצַּיִד רָב. לוּ תְּנִינִי וְאֶשְכָּב".
"וּמֶה הָיְתָה סְעֻדָּתְךָ, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
וּמֶה הָיְתָה סְעֻדָּתְךָ, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?"
"צְלִי שֶל צְלוֹפָחִים בְּזוֹם. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
"אֲבָל כַּלְבֵי צֵידְךָ אַיָם, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
אֲבָל כַּלְבֵי צֵידְךָ אַיָם, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?"
"בִּטְנָם צָבְתָה וְהֵם מֵתִים. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
"אֲהָהּ, דּוֹמֶה כִּי רַעַל הוּא, לוֹרְד רֶנְדֶל, בְּנִי שֶלִי?
אֲהָהּ, דּוֹמֶה כִּי רַעַל הוּא, בָּחוּר נָאֶה וָטוֹב שֶלִי?"
"כִּי כֵן, כִּי הִרְעִילוּנִי, אֵם. אֵם, חִיש עֲשִי לִי הַמִשְכָּב.
קווין א. לינץ'
הוא היה תלמידו של האדריכל פרנק לויד רייט, בטרם החל ללמוד ולהתעמק בתחום תכנון הערים. את הקריירה האקדמית שלו עשה כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, (MIT) שם לימד לימודים אורבניים ותכנון בין השנים 1948 עד 1978. במקביל לפעילותו האקדמית הוא עסק בתכנון אתרים ועיצוב עירוני והקים את משרד התכנון קאר/ לינץ', שנודע לימים בשם קאר, לינץ' וסנדל.