cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסף קונביץ
צפת, ארץ ישראל
ב-1906 הודיע לו חותנו הרידב"ז, שהתיישב בינתיים בצפת ויסד בה ישיבה גדולה, שהוחלט לקבל אותו כרבה של הקהילה האשכנזית בצפת, כדיין בבית הדין העירוני וכר"מ בישיבתו של חמיו. הוא עלה לארץ ישראל עם אשתו והחל לכהן בתפקידיו. ב-1908 נולד בצפת בנו מלכיאל (לימים מילטון רידבז קונביץ, משפטן ומזרחן בכיר באוניברסיטת קורנל), ולקראת סוף אותה שנה יצא הרב קונביץ למסע בן-שנתיים של גיוס תרומות לישיבתו של חמיו שעמדה על סף קריסה כלכלית. למרות הצעות רבנות חשובות בארצות הברית, חזר כעבור שנתיים לצפת ונשאר בה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. אז פסקו באחת מקורותיה הכספיים של הישיבה, הוא נסע ללונדון לגיוס כספים, ואחר כך חשש לחזור לארץ ישראל בהיותו נתין רוסי, האימפריה הרוסית הייתה במצב מלחמה מול האימפריה העות'מאנית ששלטה אז בארץ ישראל. בעקבות מצב המלחמה, היגר לארצות הברית. הוא קיבל אזרחות אמריקאית ובזכות העובדה שגם ישיבת רידב"ז הייתה רשומה כמוסד אמריקאי, הצליח להביא את משפחתו לארצות הברית ב-1915.
ארצות הברית
עם התארכות המלחמה קיבל את משרת רבנות הקהילה היהודית באליזבת, ניו ג'רזי. יחד עם הרב ישראל רוזנברג הקים אז את ארגון "עזרת תורה" בחסות אגודת הרבנים האורתודוקסים של ארצות הברית וקנדה. ב-1917 נבחר כחבר מן המניין בוועד הפועל של אגודת הרבנים. לאחר המלחמה עסק רבות בהיתר עגונות המלחמה הרבות, שחלקן הגיעו לחופי ארצות הברית. ב-1919 עבר לכהן כרבה של טרנטון, בירת ניו ג'רזי. הוא היה פעיל מאוד בתחום הכשרות, ובקיץ של אותה שנה נבחר כסגן נשיא אגודת הרבנים.
לאחר פטירתו נקראה לזכרו "ישיבת הרב יוסף קאנוויץ" בלואר איסט סייד של ניו יורק, הישיבה הייתה מרכז תורני שהוקם עוד קודם לכן ושכלל את בית הכנסת של יוצאי סלוצק ותלמוד תורה רידב"ז, על שם חמיו. המוסד נסגר ב-1985 בשל שינויים דמוגרפיים ועזיבת מרבית התושבים היהודיים את האזור.
ליתיום פלואורי
ליתיום פלואורי הוא תרכובת אי-אורגנית שנוסחתה הכימית LiF. זהו מלח הליתיום של חומצה הידרופלואורית. ליתיום פלואורי הוא מוצק בצבע לבן בטמפרטורת החדר. הסריג שלו הוא יוני, במבנה אנלוגי לזה של נתרן כלורי, אך מסיסותו במים נמוכה בהרבה. ליתיום פלואורי משמש בין השאר בתערובות של מלחים מותכים ובאופטיקה של אור אולטרה סגול.
ייצור
ליתיום פלואורי מיוצר מליתיום הידרוקסידי ומימן פלואורי או על ידי המסת ליתיום קרבונט במימן פלואורי עודף, ייבוש על ידי אידוי וחימום.
אופטיקה
בגלל הפער האסור הרחב שלו, גביש של ליתיום פלואוריד שקוף לאור אולטרה סגול, יותר מאשר כל חומר אחר, ולפיכך משמש באופטיקה של אור אולטרה-סגול, בדומה למגנזיום פלואורי.
גלאי קרינה
ליתיום פלואורי משמש כאמצעי לגילוי סך החשיפה לקרינה מייננת מהסוגים גמא, בטא ונייטרונים. קריאת רמת החשיפה נעשית באמצעות חימום הגביש, הגורם לו לפלוט אור בעוצמה התלויה ברמת החשיפה לקרינה.
כורים גרעיניים
ליתיום פלואורי מצטיין ביציבות כימית ולתערובות LiF/BeF2 יש נקודת התכה נמוכה (360 עד 459 מעלות צלזיוס). ותכונות מצוינות מבחינת אינטראקציה עם נייטרונים. בשנים 1964-1969 הופעל במעבדות Oak Ridge בארצות הברית כור גרעיני ניסיוני, שהדלק הגרעיני שלו היה תערובת של מלחי פלואור, ביניהם אורניום ארבע-פלואורי. התערובת הכילה 65% ליתיום פלואורי, מועשר באיזוטופ הנפוץ ליתיום-7. נוזל הקירור במעגל הקירור הראשי של הכור היה תערובת מותכת של ליתיום פלואורי ובריליום דו-פלואורי. מספר כורים נסיוניים ותכנונים של כורים עתידיים המבוססים על עקרונות דומים נעשו במהלך השנים ואף כיום.
קתודה עבור דיודה פולטת אור
ליתיום פלואורי משמש באופן נרחב בדיודה פולטת אור פולימרית כשכבת צימוד להגברת פליטת האלקטרונים מהקתודה. עובי שכבה אופייני הוא כננומטר אחד.
די.אס.פי. גרופ
'''די.אס.פי. גרופ (באנגלית: DSP Group, Inc''') היא חברה לתכנון רכיבי מוליכים למחצה, שבסיסה נמצא בסן חוזה שבקליפורניה ומתמחה במעבדי אות ספרתיים (DSP - Digital Signal Processor). מרכז הפיתוח העיקרי של החברה ממוקם בהרצליה, ישראל. די.אס.פי. גרופ היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק. מתוך החברה הוקמו שלוש חברות נוספת כספין-אוף, חברת "די.אס.פי קומיוניקיישן" (DSPC) שנמכרה לחברת אינטל, חברת אודיוקודס וחברת סיוה.
הקמת החברה
החברה הוקמה בקליפורניה בשנת 1987 על ידי היזם דוידי גילה לאחר שרכש את חברת קולטוק בע"מ, מישראל. קולטוק הוקמה בשנת 1986 על ידי בועז משעולי, על בסיס צוות פיתוח של חברת קומברס שהתמחה בעיבוד ספרתי של אותות, שמשעולי היה בין מייסדיה. צוות החברה כלל את ד"ר ולדימיר קופרמן, שבתאי אדלסברג ואיתמר דרורי. הקבוצה פיתחה אלגוריתמים לדחיסת דיבור, הקטנת רעשים וזיהוי דיבור, עבור חברת ECI Telecom הישראלית ומשרד הביטחון. החברה עמדה בפני סגירה לאחר שהמשקיעים המקוריים בה, שכללו גם את קומברס, סירבו להשקיע בה הון נוסף.
גילה ניתב את פעילותה לפיתוח שבבים שמקליטים ומשמיעים קול ודיבור, הוא האמין כי ניתן להתקין את השבבים הללו במשיבונים אוטומטיים במקום הקלטות עם סרט מגנטי, כפי שהיה מקובל אז. גילה העתיק את מקום מגוריו לטוקיו למשך שלוש שנים, שם היו רוב יצרני המשיבונים, השבב הראשון שפיתחה החברה סופק ללקוחות בשנת 1989. תוך שנים ספורות שלטה די.אס.פי בחמישים אחוזים מהשוק העולמי עבור שבבים למשיבונים ופנתה לייצור שבבים לטלפונים סלולריים, שוק שהיה בתחילת דרכו. החברה הייתה ממוקמת בתחילה ברחוב המסגר בתל אביב. וב-1991 עברה למבנה חדש בגבעת שמואל, שהוקם בהשקעה של 14 מיליון דולר.
פיצול והנפקה
בשנת 1992 הוחלט לפצל את הפעילויות לשתי חברות נפרדות - די.אס.פי גרופ (DSPG) המשיכה להתמקד בשוק המשיבונים ומתן רישיונות לטכנולוגיה תמורת תמלוגים, ודי.אס.פי קומיוניקיישן (DSPC) פוצלה כדי להתמקד בשוק התקשורת הסלולרית. מהלך הפיצול כלל הצטרפות של משקיעים חדשים ל-DSPC, בהם "כלל תעשיות אלקטרוניקה" מקבוצת כלל תעשיות, יצרנית האלקטרוניקה היפנית "קנווד קורפוריישן" ואמפל. נתן הוד מונה למנכ"ל DSPC, יוסף פרל שעבד קודם כמדען ראשי בתדיראן, מונה כסמנכ"ל הנדסה ופיתוח וגילה כיהן כיו"ר.
"די.אס.פי. גרופ" עצמה הרחיבה את היכולות של השבבים שלה לספק פתרון מלא של מולטימדיה לטלפונים אלחוטיים, ולא רק לשימוש במשיבונים. ב-1999, רכשה את קבוצת הפיתוח של LSI Logic בישראל, על רקע החלטתה של LSI העולמית לסגור את הסניף. במקביל רכשה את חטיבת טכנולוגיית ה-RF (גלי רדיו) של חברת AMD. רכישות אלו הפכו את החברה לספקית המובילה של שבבי תקשורת אלחוטית קצרת טווח בארצות הברית. את החברה ניהל החל משנת 1996 אלי איילון, ששימש כיו"ר ומנכ"ל. היקף ההכנסות של החברה הגיע בשנת 2000 ל-110 מיליון דולר והרווח נקי לכ-27 מיליון דולר.
במאה ה-21
בנובמבר 2002, נוסדה חברת סיוה באמצעות השילוב של חטיבת הרישוי של די.אס.פי. גרופ ו-Parthus Technologies plc (חברה אירית שהוקמה בשנת 1993). שתי החברות הקימו חברה ציבורית חדשה, שנקראה תחילה ParthusCeva ונרשמה למסחר בבורסת נאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בלונדון. מניותיה של החברה החדשה חולקו כדיבידנד בעין לבעלי המניות של די.אס.פי. גרופ. החברה החדשה התמקדה במכירת תכנוני שבבים המספקים פתרונות מלאים סביב שבבי עיבוד אותות, ובהם תכנונים ליישומי ניווט לווייני, תקשורת קצרת טווח בתקן Bluetooth, שבבים למכשירי אודיו, למחשבי כף יד וליישומים נוספים, תמורת תמלוגים.
בנובמבר 2008, הודיע אלי איילון, מנכ"ל ויושב הראש החברה, על פרישה זמנית לשם ניהול מסע הבחירות של בנימין נתניהו, בבחירות לכנסת השמונה עשרה. באפריל 2009 חזר לנהל את החברה. ביולי 2009 פרש איילון מתפקיד המנכ"ל, במקומו מונה עופר אליקים, איילון נשאר בתפקיד יושב ראש הדירקטוריון.
מאבק השליטה
בשנת 2011 החלה קרן הגידור סטארבורד (Starboard Value) לרכוש מניות של "די.אס.פי. גרופ", זאת לאחר שמניות החברה דשדשה במשך מספר שנים, והכנסות החברה ירדו מכ-300 מיליון דולר ב-2008 לכ-160 מיליון דולר ב-2012. הקרן הגיעה להחזקה של 9.5% ופנתה לדירקטוריון כדי להציע הצעות ייעול משל עצמה. בין השאר, טענה הקרן כי החברה בזבזה כספים על רכישות כושלות, ואלו לא הוכיחו את עצמן ופגעו קשות בשורה התחתונה שלה. בתגובה אימצה החברה מנגנון של "גלולת רעל" - מנגנון שימנע מכל בעל מניות שרוצה לרכוש את מניותיה להגדיל את החזקותיו בחברה מעל 10%, זאת כדי למנוע השתלטות עוינת.
תחילה הושגה פשרה, שבמסגרתה צורפו לדירקטוריון שני נציגים של סטארבורד, אך במרץ 2013, דרשה הקרן להעמיד את החברה למכירה. ביוני זימנה ההנהלה אספה של בעלי מניות, שבסופה נערכה הצבעה שבה הודח איילון מהדירקטוריון.
בספטמבר 2020 הודיעה החברה על פתיחת מרכז פיתוח נוסף בישראל, בפארק תעשיות בר-לב שליד כרמיאל.
באוגוסט 2021 נמכרה החברה לחברת סינאפטיקס תמורת 600 מיליון דולר. העסקה הושלמה בדצמבר 2021, ומיד אחר כך הודיעה סינאפטיקס על פיטורי 40% מעובדי "די.אס.פי. גרופ" וסגירת מרכז הפיתוח שליד בכרמיאל.
מכון חרוב
מכון חרוב הוא מכון מחקר אשר נוסד בשנת 2006 על ידי לין שוסטרמן. המכון עוסק במאבק באלימות במשפחה, בדגש על התעללות בילדים ובהזנחתם. בשנת 2020 תקציב המכון עמד על כ-15,988,900 ש"ח ועבדו בו כ-42 איש. כיום המנהל הכללי של המכון הוא אשר בן-אריה. משרדי העמותה ממוקמים בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
המכון עוסק בימי עיון, כנסים וקורסים עבור אנשי חינוך ורווחה העוסקים באיתור אלימות במשפחה ובטיפולה. בנוסף על כך, המכון עוסק בהנגשת מידע בנושא, יצירת שיתופי פעולה בין גורמים רלוונטיים שונים ופיתוח שיטות טיפול חדשות באלימות במשפחה.
החל מנובמבר 2020, המכון אף מעניק מלגות לפוסט-דוקטורט עבור חוקרים העוסקים בחקר ההתעללות בילדים.
בחודש יולי 2021, נחנכה בקמפוס חרוב שבקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית מרפאת חרוב. במרפאה מתקיימת הערכה רב-מקצועית ובין השאר אבחנה של נוירולוג, פסיכיאטר, קלינאית תקשורת ומרפאה בעיסוק (שעובדים במרפאה בליווי עובדת סוציאלית) שמתמחים בטיפול בילדים נפגעי טראומה, התעללות והזנחה.
ממצרים גאלתנו
ממצרים גאלתנו הוא ניגון שמחה מניגוני חב"ד, הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד, מושר בקהילות שונות וזכה לביצועים רבים.
אודות הניגון
מילות הניגון לקוחות מתוך ברכת גאל ישראל, הברכה האחרונה מברכות קריאת שמע בתפילת שחרית ומתפילת נשמת כל חי:
הניגון מורכב משתי בבות. קצבו של הניגון מתחיל בקצב רגיל וחוזרים וכופלים הבבות כמה פעמים ובכל פעם במהירות ובקול רם יותר.
הניגון היה חביב על הרב הלל מפאריץ'. בשנת ה'תר"ע הביאו חסידי חב"ד מניקולייב את הניגון לאדמו"ר הרש"ב ומאז היה מתנגן בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש.
בחסידות חב"ד הוא מתנגן בעיקר בחודש ניסן וחג הפסח.
הרבי מלובביץ' ביקש במהלך השנים לנגן אותו בהזמנויות שונות.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד ניגון מספר קפח (188).
עיבודים מוזיקליים
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 1 של ניח"ח, ב־2011 הופיע באלבום פסח בירושלים ובלחיים טיש חב"ד, ב־2021 הופיע באלבום צמאה 6 בביצוע של יעקב שוואקי ועוד.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי ליפסקר, מנדי ג'רופי, שמחה פרידמן ועוד.
טוסנו
טוסנו (ברוסית: Тосно) היא עיר במחוז לנינגרד, ברוסיה, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז המוניציפלי של טוסנו. העיר אוזכרה לראשונה בשנת 1500 והוקמה על גדות נהר טוסנה ועל שמו העיר נקראת.
מאז 1963 היישוב מהווה לעיר והיא נחשבת לעיר תעשייתית בעיקרה בשל ריבוי מפעלים תעשייתיים בתחומה. אוכלוסייתה מונה 38,289 תושבים (נכון לשנת 2016) והיא שוכנת במרחק של 53 קילומטרים מדרום מזרח לעיר סנקט פטרבורג.
היסטוריה
היישוב טוסנו אוזכר לראשונה בשנת 1500 והיה חלק מוודסקאיה פיאטינה באדמות נובגורוד. בשנת 1708 היישוב נכלל במחוז אינגרמנלנד (שבשנת 1710 הייתה לפלך סנקט פטרבורג).
במהלך המאות ה-18 וה-19 היישוב התפתח מאוד בשל מיקומו הגאוגרפי על הדרך שבין מוסקבה לסנקט פטרבורג. משנת 1774 היוותה תחנת מעבר. בשנת 1849 נפתחה תחנת הרכבת טוסנו, שחיברה בין סנקט פטרבורג ליישוב צ'ודובו.
בשנת 1913 המחוז שינה שמו לפטרוגרד וב-1924 הפך למחוז לנינגרד.
ב-1 באוגוסט 1927 הוקם מחוז קולפינו וטוסנו הייתה לחלק ממנו. ב-1930 קולפינו פורק וטוסנו הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז טוסנו שאך הוקם. ב-1935 הוענק לעיר מעמד של יישוב אורבני.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, מה-28 באוגוסט 1941 ועד ה-26 בינואר 1944 הייתה כבושה בידי כוחות הורמאכט של גרמניה הנאצית ונהרסה כמעט כליל, אוכלוסייתה גורשה למדינות הבלטיות. לאחר המלחמה העיר שוקמה.
תעשייה
בעיר מפעלי תעשייה רבים בתחום הבנייה ובה גם מפעל גדול של חברת קטרפילר.
תחבורה
טוסנו ניצבת על אם הדרך בין מוסקבה וסנקט פטרבורג ובה עוברות מסילות הברזל של רכבת מוסקבה-סנקט פטרבורג והכביש הפדרלי M10 המקשר בין הערים.
ספורט ותרבות
בעיר ישנם מונומנטים ואנדרטאות לזכר מלחמת העולם השנייה. בעיר שוכן גם מוזיאון טוסנו להיסטוריה מקומית והוא המוזיאון הממלכתי היחיד בטוסנו וסביבתה.
בקרב ילידי העיר ידועים ההיסטוריון הרוסי פאבל אלנדסקי (1844 - 1883) והכדורסלנית מריה סטפאנובה שגדלה בעיר.
ערים תאומות
לעיר הסכם ערים תאומות עם:
החנות של מופטופ
החנות של מופטופ (באנגלית: Mopatop's Shop) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים בכיכובן של בובות מבית היוצר של חברת ג'ים הנסון ששודרה ברשת CITV בשנת 1999. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הופ! בשנת 2000 ובשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית. בגרסה הישראלית הסדרה כללה 130 פרקים ובמקור 260 פרקים.
סקירה כללית
הסדרה עוקבת אחר חבוב ענק דמוי דרקון בשם מופטופ (מדבב בעברית: דן שצברג) והעוזרת שלו, דמוית כלב-ברווז בשם פאפידאק (מדבבת בעברית: גיתית שובל). הם מנהלים ביחד את החנות של מופטופ, חנות המשמשת לממכר כל דבר העולה על הדעת. בנוסף להם ישנם גם משפחה של עכברים יחד עם מוסי העכברון הקטן (מדבב בעברית: אמיר איבגי), דובו העצלן השליח, ארני ברני המתקן, קלאודיה הציפור השכנה ועוד. בכל פרק מופיעות בובות שמקורן בסדרות אחרות של חברת ג'ים הנסון, ביניהן "מופע החיות", "הדוב בבית הכחול", "החבובות", "הפרוגלים" ועוד; הן משמשות כלקוחות בחנות וגם כאביזרים הנמצאים בה.
הר הרינגטון (שטח חסות רוס)
הר הרינגטון (באנגלית: Mount Harrington) הוא הר ברכס קווארלז, בהרי המלכה מוד באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,550 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-715 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מזרחית להר רות' גייד.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית בירד, בפיקודו של ריצ'רד בירד שנערכה בין השנים 1928–1930.
ההר מופה שנית, על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של ג'ון ר. הרינגטון (John R. Harrington), שהיה מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי (התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט) בעונת החורף האנטארקטי 1962.
נחשול קרח
נחשול קרח (באנגלית: ice shove, ice surge, ice heave, ivu, או shoreline ice pileup) הוא שמה של תופעה בה נדחף קרח בחזקה מהאוקיינוס או אגם גדול ועולה על החוף.
נחשול קרח עלול להיווצר על ידי זרמי אוקיינוס, רוחות חזקות, או הבדלי טמפרטורה, אשר גורמים להפעלת כח אדיר המסוגל לערום קרח ולדוחפו מעל החוף ועמוק לתוך היבשה, תוך יצירת ערימות גבוהות של קרח, היכולות להגיע ל-12 מטרים גובה. יש המכנים את התופעה כ"צונאמי של קרח" ("ice tsunami"), אולם בפועל אין קשר וההתנהגות היא כהתנהגות "רגילה" של קרחון. עדים תיארו את הרעש של נחשול קרח כשל משאית או כרעם.
נחשולי קרח יכולים לגרום נזק רב למבנים וצומח הנמצאים בקרבת גוף המים.
נעמי האלס
'''נעמי ג'. האלס''' היא פרופסורית אמריקנית להנדסת חשמל, הנדסת מחשבים, הנדסה ביו-רפואית, פיזיקה, ואסטרונומיה, ומייסדת המעבדה לננו-פוטונים באוניברסיטת רייס. מחקריה העיקריים עוסקים בשימוש בננוטכנולוגיה להריגת תאים סרטניים.
קורות חיים
האלס נולדה בקריית "New Eagle" שבפנסילבניה, ארצות הברית. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון במכללת "La Salle" בשנת 1980. את התואר השני (ב־1984) והדוקטורט (ב־1986) היא קיבלה במכללת "Bryn Mawr". היא קיבלה דוקטורט מדעי לשם כבוד (D. Sc honoris causa) בשנת 2007 באוניברסיטת "La Salle" ובשנת 2012 באוניברסיטת ויקטוריה. היא הצטרפה לפקולטת "Rice" ב־1990.
האלס היא חברה באקדמיה הלאומית של ארצות הברית למדעים ובאקדמיה הלאומית של ארצות הברית להנדסה. היא גם מייסדת שותפה של "Nanospectra Biosciences", חברה העוסקת בטיפול בסרטן ומחלות אחרות על ידי שימוש בננו-טכנולוגיה. האלס הייתה חברה בפקולטה הלאומית של ארצות הברית למדעים והנדסה תחת משרד ההגנה האמריקני. היא קיבלה את התואר "Cancer Innovator" מהתוכנית לחקר רפואי של משרד ההגנה של ארצות הברית.
תרומתה המדעית
האלס היא מ-"חלוצי" תחום הפלזמוניקה (חקר הקשר בין שדות אלקטרומגנטיים לאלקטרונים חופשיים) ומן החוקרים המשפיעים בתחום. מחקרה העיקרי עוסק בשימוש בננו-חלקיק שהומצא על ידה בשם "Nanoshell" (ננושל), שמורכב מליבה שעשויה מחומר מבודד שמוקפת במתכת (לרוב בזהב) על מנת להרוג תאים סרטניים. האלס חוקרת גם שימושים אחרים לטכנולוגיה זו, כגון פיתוח תרופות, אלקטרוניקה, כימיה, אנרגיה סולרית, ועוד.
האלס אף חוקרת קשרים של אור וחומר ברמה המולקולרית על ידי שימוש בננו-מבנים ושימוש בחלקיקים פלזמוניים בתרופות ובהמרת אנרגיה.
קייזר-פרייזר
תאגיד קייזר-פרייזר (באנגלית: Kaiser-Frazer, שם רשמי: Kaiser-Frazer Corporation) אשר פעל בין השנים 1945–1951 בארצות הברית הייתה תוצאה של שותפות בין מנהל הרכב ג'וזף וו. פרייזר לבין התעשיין הנרי ג'יי קייזר. כשפרייזר יצא מהשותפות בשנת 1951, החברה שינתה את שמה לתאגיד קייזר מוטורס והמשיכה לפעול עד שנת 1955.
בשנת 1953 רכש קייזר את חברת ויליס-אוברלנד בסכום של 63,381,175 דולר, ואיחד את פעולות קייזר וויליס תחת השם קייזר-וויליס. לאחר מכן התקבלה ההחלטה לצאת משוק מכוניות הנוסעים, שהושג בסוף שנת הדגם של שנת 1955.
בשנת 1956 בנה "ויליס מוטורס" רק כלי רכב, רבים לייצוא, והפך לרווחי.
בשנת 1970 נמכר תאגיד הג'יפ "Kaiser", כפי ששמה שונה בשנת 1963 לחברת הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס.
מפעלי "קייזר-פרייזר" בארצות הברית, קנדה, ישראל, יפן, מקסיקו, הולנד
ייצור דגמי קייזר-פרייזר התרכז במרכז ווילו רון, מישיגן. ווילו רון, הבניין הגדול בעולם באותה תקופה, הוקם על ידי ממשלת ארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה עבור הנרי פורד לבניית מפציצי ליברטור B-24. ברגע שהמלחמה הסתיימה, פורד לא היה מעוניין במתקן, ומינהל נכסי המלחמה החל בחיפוש אחר מישהו שיחכור או יקנה את הבניין. כאשר "Kaiser-Frazer" הביעה התעניינות במתקן, "WAA" הציעה להם שיעור חכירה אטרקטיבי לחמש שנים.
"קייזר-פרייזר" בנתה כ-700,000 יחידות ב"ווילו רון".
ל "Kaiser-Frazer" היו גם מתקני ייצור ב"ג'פרסון" מישיגן, לונג ביץ', קליפורניה,  פורטלנד במדינת אורגון, אונטריו, קנדה, חיפה, ישראל, קוואסאקי, יפן, מקסיקו סיטי במקסיקו ורוטרדם (הולנד) (המכונה "Nekaf", עבור Fabrieken Kaiser-Frazer Nederlandse).
מתקן "Willow Run" נמכר לג'נרל מוטורס לאחר ש"ג'נרל מוטורס" ספגה שרפה הרת אסון במפעל ההילוכים האוטומטי של ליבוניה, מישיגן, והיה צורך במתקן במהירות כדי לחדש את הייצור.
בישראל
עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, חברת פורד ביקשה להשקיע במדינה החדשה ולהקל על ייצור מספר גדול של כלי רכב שישראל תצטרך לצבא ולממשלה. פורד הודיעה על כוונתה להקים מפעל הרכבה בישראל.
כשמדינות ערב קיבלו הודעה על כוונתה של "פורד", הן הודיעו שאם פורד לא תבטל את ההסכם, הן יחרימו אותה על ידי העמדת החברה ברשימה השחורה של הליגה הערבית.
בזמן שממשלת ישראל חיפשה אחר חלופות, הלורד מרקוס זיו מלונדון, יצר קשר עם אפרים אילין, והכיר לו את היקמן פרייס מקייזר-פרייזר. החברה הקימה לאחרונה מפעל רכב בהולנד, ותכננה להקים מפעל ביוון.
דגם קייזר מנהטן הורכב בארץ על ידי קייזר-אילין תעשיות משנת 1951 עד סוף שנת 1956, בכמות של 2,558 יחידות.
ב-14 ביוני 1951, עם חנוכת מפעלי "קייזר פרייזר" בישראל, השיק אפרים אילין את הדגם "קייזר מנהטן דה-לוקס", בהשתתפות ראש הממשלה דוד בן-גוריון. המפעל התחיל להרכיב 4 יחידות ליום, (מסוג מנהטן), ותוך מספר חודשים הגיע לתפוקה של כ-20 יחידות ליום. כמות של יותר מ-60% מדגם הקייזר מנהטן ייצא אפרים אילין לשוודיה, נורווגיה, דנמרק, פינלנד, טורקיה, וצרפת. בשנת 1952 קיבל מפעל "קייזר פרייזר" אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה דב יוסף עבור תרומתו הרבה לייצוא.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1958
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1958, הייתה האליפות האזורית השישית שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בלודג', פולין בין ה-9 במאי ל-18 במאי 1958.
בולגריה ניצחה באליפות בפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה. לברית המועצות זו הייתה אליפות אירופה היחידה בה היא השתתפה ולא זכתה במדליית זהב.
יחידה 81
יחידה 81 (קרי: שמונה אחת) או היחידה הטכנולוגית של מערך המבצעים המיוחדים היא יחידה במערך המבצעים המיוחדים תחת אגף המודיעין של צה"ל העוסקת במתן פתרונות טכנולוגיים לצרכים מבצעיים של אגף המודיעין.
היחידה מורכבת בעיקרה מאנשי צבא, אולם משרתים בה גם אזרחים, ובהם בעלי תואר דוקטור לתחומים ייחודיים בפיזיקה ובהנדסה. בראשה עומד קצין בדרגת אלוף-משנה.
היסטוריה
בתחילת דרכה נקראה היחידה "ענף מודיעין 8" וסיפקה פיתוחים לשירות הביטחון הכללי ולאגף המודיעין. היא הייתה אחראית לפיתוח מכשירי קשר מיוחדים, אמצעי הסלקה ודיו סתרים, והדרכת מפעילים וסוכנים בנושאים אלו. לאחר מכן נקראה "יחידה 432".
בין השאר, היחידה מפתחת מערכות לתחום הסיגינט ובהן מערכות המובאות ליעדן בארצות אויב בידי סיירת מטכ"ל; לתחום הוויזינט, ובהן מערכות קרקעיות, מערכות מוטסות, ומערכות לווייניות; ולתחום לוחמת סייבר.
בנובמבר 2016 קיבלה היחידה אות הערכה מטעם הרמטכ"ל גדי איזנקוט, שאמר במהלך הטקס כי "החיבור בין מודיעין, טכנולוגיה ויכולת מבצעית תורם תרומה גדולה וימשיך לתרום".
במרץ 2020, עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נרתמה היחידה (ביחד עם מתנדבים מקרב הגמלאים שבה) למאבק במחלה והעניקה סיוע טכנולוגי למערכת הבריאות בישראל. הסיוע כלל מחקר מידעני על הקורונה ופיתוחים רפואיים נגדה, פיתוח מערכות מידע יעילות לניהול הבדיקות ומעקב אחר התפשטות הנגיף בארץ, פיתוח אמצעי מיגון, ופיתוח וייצור מכונות הנשמה.
עד שנת 2023 זכתה היחידה 39 פעמים בפרס ביטחון ישראל, והיא היחידה המעוטרת ביותר בצה"ל. אחדים מאנשיה עוטרו בצל"ש הרמטכ"ל.
Sign o' the Times
Sign o' the Times (מסוגנן תכופות כ־Sign "☮︎" the Times, ובעברית: סימני הזמן) הוא אלבום האולפן התשיעי של המוזיקאי האמריקאי פרינס. הוא יצא לאור כאלבום כפול ב־30 במרץ 1987 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס" ו. היה זה האלבום הראשון שהוציא פרינס מאז פירק את להקתו,. השירים הוקלטו בעיקרם ב־1986 ותחילת 1987 ויועדו לשלושה אלבומים שבסופו של דבר נגנזו:, האלבום שתוכנן לצאת בשם העט והאלטר אגו של פרינס באותן שנים , והאלבום המשולש (שבחלקו הגדול התבסס על שני האלבומים לעיל). פרינס נאלץ להתפשר עם חברת התקליטים, שסירבה להוציא לאור אלבום משולש, וקיצץ מן האחרון חומר. התוצאה הייתה האלבום הכפול Sign o' the Times, שהקיף מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, ובכללם פאנק, מוזיקת נשמה, פופ פסיכדלי, סינת'פופ, ג'אז, אלקטרו ורוק.
הוצאת האלבום לוותה בהוצאת, שזכה לביקורות חיוביות. שני הסינגלים הראשונים מבין ארבעת הסינגלים כוללים תכנים של מודעות חברתית. האלבום הגיע למקום השישי במצעד בילבורד 200 והוסמך למעמד אלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ארבעה חודשים לאחר יציאתו לאור. הסינגלים "Sign o' the Times", "U Got the Look" ו־"I Could Never Take the Place of Your Man" הגיעו כולם ל"עשרת הגדולים" בבילבורד הוט 100. בעקבות מותו של פרינס ב־2016, האלבום נכנס מחדש לבילבורד 200 במקום ה־20.
אף על פי שלא הצליח מבחינה מסחרית כמו "Purple Rain", "Sign o' the Times" קיבל את הביקורות הטובות ביותר מבין אלבומיו של פרינס. הוא דורג בכמה פרסומים תקשורתיים כאחד מהאלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. מיכלאנג'לו מאתוס, מבקר "רולינג סטון", תיאר אותו במילים. "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־45 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שפרסם ב־2020, לאחר שהיה מדורג במקום ה־93 ברשימה המקורית שפרסם המגזין (ב־2003). האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה־30, והסינגל "U Got the Look" היה מועמד לשני פרסים באותו טקס. ב־2017, האלבום הוכנס ל.
רקע
בטרם פירוק "הרבולושן" באוקטובר 1986, עבד פרינס על אלבום שהוקלט עם הלהקה,, שנכללו בו כמה רצועות עם תרומות ושירה מובילה של (חברות "הרבולושן"). הוצאת האלבום בוטלה לאחר פירוק הלהקה. אלבום נוסף, שהוקלט לאחר פירוק הלהקה, תוכנן לצאת בשם העט והאלטר אגו של פרינס באותה תקופה. גובה קול הזמרה ב־"Camille" מוסט לקול גבוה יותר כדי להסוות את קולו של פרינס לקול אחר, נשי אנדרוגיני. פרינס תכנן להוציא לאור את "קמיל" בלי לחשוף את זהותו האמיתית. לבסוף הוא משך את ידו מהפרויקט כמה שבועות לפני יציאתו המתוכננת לאור. פרינס שילב חומר משני האלבומים הגנוזים, "Dream Factory" ו־"Camille", יחד עם עוד שירים חדשים, לאלבום משולש שתכנן להוציא בשם, אך חברת התקליטים סירבה להוציא לאור אלבום משולש ודרשה ממנו לקצץ חומר לשם הוצאת אלבום כפול. פרינס חתך שבע רצועות והוסיף אחת חדשה: השיר "U Got the Look", החליף את רצועת הנושא וערך את ההתאמות הנדרשות. התוצאה הייתה "Sign o' the Times".
באמצע שנות ה־80 (ומעבר) פרינס היה נתון בתקופה פורייה ואינטנסיבית ביותר. לא זו בלבד שהוא כתב שירים לאלבומי האולפן שלו (וכהרגלו – הרבה מעבר למה שנכנס לאלבום. ראו מהדורת הסופר דלוקס ב"רשימת השירים"), הוא גם ליווה כמה מהם בסרטים, פיקח על הבנייה של קומפלקס האולפנים (והבית שלו) "פייזלי פארק", הציע חומר למוזיקאים שהעריץ, בהם מיילס דייוויס, ג'וני מיטשל ובוני רייט, עבד על אלבום לאלטר אגו שלו "Camille", עסק בכתיבה והפקה ללהקות שהקים בפרויקטים הצדדיים שלו, בהם ו־"The Family"  ועבד על כמה פרויקטים נוספים שלא יצאו לאור. (זמרת וארוסתו לשעבר) סיפרה: פרינס סיפר:
ההקלטות
כברבים מאלבומי שנות ה־80 של פרינס, גם ב־"Sign o' the Times" נעשה שימוש נרחב במכונת תופים מסוג, במרבית השירים. נוסף על כך, שירים רבים מן האלבום (כדוגמת "If I Was Your Girlfriend") כוללים תזמור מינימלי ושימוש בדוגם צלילים (החדשני ביותר באותה העת). בשונה מרבים מהמוזיקאים בני תקופתו, פרינס השתמש בצלילים המובנים שב־Fairlight כדי ליצור את רצועת הנושא.
בדרך כלל ההקלטות באולפן הקלטות נעשות בחדר המיועד לכך – חדר ההקלטה – המופרד מחדר השליטה (ה"קונטרול") על ידי חלון או דלת אקוסטיים. פרינס, לעומת זאת, היה ידוע בהקלטת חלק הזמרה דווקא בחדר השליטה – חדר שבו נמצא בדרך כלל איש הסאונד. אשת הסאונד באותה תקופה הייתה סוזן רוג'רס, וכשפרינס רצה להקליט שם את הזמרה, הוא ביקש ממנה לצאת. בפעמים הנדירות שהיא נשארה שם, הוא הפנה לה את הגב כשהקליט. רוג'רס נזכרת:
פרינס הקליט את הזמרה עם אוזניות. הוא השתמש באותה תקופה בדרך כלל במיקרופון דינמי 441 (בהמלצתה של סטיבי ניקס).
שירי האלבום הוקלטו בין מרץ 1986 לינואר 1987, למעט שני שירים, שגרסאות ראשוניות שלהם הוקלטו מוקדם יותר: "I Could Never Take the Place of Your Man" הוקלט ב־1979, ו־"Strange Relationship" הוקלט ב־1983. פרינס השקיע עבודה נוספת בשני השירים בכוונה לשבצם ב־". וונדי מלווין וליסה קולמן (הידועות כצמד ) סייעו בעבודה על השיר הראשון. לאחר שהפרויקט "Dream Factory" בוטל, עקב פירוק ה"רבולושן" (על רקע מחלוקת עם וונדי וליסה לגבי צירוף חברים חדשים ללהקה), פרינס השקיע עבודה נוספת ב־"Strange Relationship" לשם שיבוצו ב־ (שכאמור גם יציאתו בוטלה).
ארבעה מהשירים הבולטים שבאלבום, "Housequake", "Strange Relationship", "U Got the Look" ו־"If I Was Your Girlfriend" כוללים הסטה בגובה הקול של הזמרה לקול גבוה יותר — הקול של "Camille", האלטר אגו של פרינס באותה תקופה. השירים למעט "U Got the Look" יועדו לאלבום "Camille", אף שגם שיר זה הוקלט באותו אופן. רוג'רס סיפרה על הקלטת הקול של "קמיל":
גם בהקלטת השיר "Forever in My Life" חלה טעות שנשארה בגרסה הסופית: זִמרת הליווי נשמעת לפני הזמרה המובילה. אף על פי שהדבר נעשה בטעות, פרינס אהב את התוצאה והשאיר את הגרסה באלבום (השיר עוסק ביחסיו עם סוזנה מלווין, שהייתה ארוסתו באותה תקופה. כמה שירים נוספים באלבום עוסקים ביחסיו עם מלווין).
מוזיקה וכתיבה
"Sign o' the Times" מקיף מגוון רחב של סגנונות. סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב שפרינס עושה שימוש בערכה של סוגות – מאלקטרו־פאנק בסיסי וסול עדין לפסודו פופ פסיכדלי והארד רוק חורק, עם נגיעות גוספל, בלוז ופולק על הדרך. באותו אופן, הסופר וחוקר פרינס בן גרינמן כתב: "R&B פוליטי מפחיד, פופ פסיכדלי קולני, פאנק שלדי משקשק עצמות, ו"פוקט סול" כל כך עדין ומגוון עד שכמעט אפשר לקרוא לזה פולק". לדברי עיתונאי המוזיקה, יותר מכל דבר אחר האלבום הוא פשיטה של פרינס על מוזיקת נשמה. לעומתו, הסופר והמלחין פול גרימסטד ראה באלבום דוגמה ל. יוזימה פיליפ כתב ב"האובזרבר": "אני חושב שהאלבומים שלפני כן היו אלבומי פופ ומוזיקה ניסיונית ברמה הגבוהה ביותר, אבל 'Sign' היה האלבום שבו הוא הראה שהוא שם לב לרצינות שבעולם, תוך שהוא משקף את זה בצליל ובמצב הרוח – שהחיים לא היו רק מסיבה". עוד כתב, שהשימוש שנעשה לאורך האלבום במכונת תופים הוא דוגמה ל"מוזיקת רוק אותנטית שנעשית עם מחשבים". העיתונאי ג'ון ברים כתב ב שהאלבום הוא "שילוב מושלם בין הכל" – כל מה שהאמן חקר באופן מסוגנן עד אז – כולל "פאנק מלוטש, פופ קליט, רוק המנוני ובלדות רגישות".
, כתב MTV News, כתב שבאלבום יש מסרים פוליטיים ושמסרים אלה.
הצלחה והוצאה לאור
אף על פי שבעיני מבקרי המוזיקה "Sign o' the Times" נחשב כאחד מאלבומיו הטובים ביותר של פרינס, מבחינה מסחרית הוא לא הצליח כשלושת האלבומים שקדמו לו. פרינס לא ערך סיבוב הופעות לאלבום בארצות הברית. הוא גם ביטל הופעות בבריטניה (כלומר סיבוב ההופעות הגיע רק למיינלנד של אירופה). יתר על כן, ב־1987, שנת יציאת האלבום, יצאו לאור גם מספר נכבד של קלאסיקות מצליחות בהן "Bad" של מייקל ג'קסון, "Faith" של ג'ורג' מייקל, "Who's That Girl" של מדונה, "The Joshua Tree" של U2 ו־"Hysteria" של דף לפרד. "Sign o' the Times" הגיע למקום השישי בבילבורד 200 והגיע לטופ 10 בבריטניה, צרפת, אוסטריה, איטליה, נורווגיה, שוודיה וניו זילנד וכן הגיע למקום הראשון בשווייץ. שלושה מבין ארבעת הסינגלים הגיעו לטופ 10 בבילבורד הוט 100: "Sign o' the Times" הגיע למקום השלישי, "U Got the Look" הגיע למקום השני, ו־"I Could Never Take the Place of Your Man" הגיע למקום העשירי. האלבום נכנס למצעד בילבורד 200 מחדש בעקבות מות פרינס ב־2016 והגיע למקום ה־20.
ההנפקות מחדש: מהדורות העריכה הדיגיטלית המחודשת (רימסטרד), דלוקס וסופר דלוקס
האלבום הונפק מחדש במהדורות עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרד), דלוקס וסופר דלוקס, ב־25 בספטמבר 2020. מהדורת הסופר דלוקס כוללת תשעה תקליטורים עם עריכה דיגיטלית מחודשת של האלבום המקורי, כל 13 הסינגלים, המקסי סינגלים והצדדי הב', 45 רצועות שלא פורסמו בעבר ושתי הקלטות מהופעות חיות שנערכו בסיבוב ההופעות של האלבום, : הקלטת אודיו מהופעה שנערכה ב־20 ביוני 1987 ב באוטרכט, הולנד והקלטת וידאו של הופעה שערך פרינס ב־31 בדצמבר 1987, ערב ראש השנה האזרחית, ב. נוסף לכך, יצא לאור מארז סינגלים "7 במהדורה מוגבלת של 1987 יחידות. המארז כלל אודיו ערוך דיגיטלית מחדש (remastered) של ארבעת הסינגלים "7 שיצאו לאור ב־1987, שני סינגלים פרומו בהוצאה רשמית של "וורנר רקורדס" וכן, לראשונה, הוצאה של סינגל "7 הכולל שתי גרסאות לרצועה שלא פורסמה בעבר "Witness 4 The Prosecution".
העטיפה
כץ הוזמן לערוך את הצילומים במיניאפוליס, במחסן שהוסב לאולפן הקלטות ושימש את פרינס לחזרות ולהקלטות. כשכץ הגיע, היו רק תופים במקום. פרינס שלח אנשים לביתו שבפייזלי פארק כדי להביא חפצים שישמשו תפאורה לצילום, אך כץ ציין שעדיין חסר רקע. מכיוון שהיה זה יום ראשון, וכפי שכץ סיפר – "במיניאפוליס הכל סגור ביום ראשון", קארן קרטינגר, מנהלת המשרד, הציעה לשלוח משאית ל"תיאטרון עם ארוחה" הסמוך כדי לבדוק האם יש בו רקע מתאים. הצוות חזר עם הרקע ל"ברנשים וחתיכות", שהוצג אז בתיאטרון, ורקע זה שימש לצילומי האלבום. המעצבת לאורה ליפומה התמקדה באותו רקע (מ"מברנשים וחתיכות") לשם עיצוב העטיפה האחורית.
ביקורת והכרה תקשורתית וציבורית
"Sign o' the Times" היה לאלבום שזכה לשבחי הביקורת יותר מכל אלבום אחר של פרינס. בארט בול, מבקר מגזין, כתב שהקשר הרופף בין השירים הוא "גאוני" יותר מאשר ותרני, ושאף על פי שאין בו שירים פורצי דרך כדוגמת "Girls & Boys" ושהוא נשמע כמו השמטות,. דון מקליז מ"שיקגו סאן-טיימס" כתב שזה. רוברט קריסטיגו, מבקר "וילג' ווייס", כתב שאף שהאלבום אינו "פריצת דרך רשמית", הרי ש מוכיח את כישרונו. בייחוד הוא התפעל מ ומהזמרה הרב־ערוצית, שגורמים לסטיבי וונדר ושמביעים.
"Sign o' the Times" היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה־30, והסינגל "U Got the Look" היה מועמד לשני פרסים: פרס גראמי לביצוע ה־R&B הקולי הטוב ביותר על ידי צמד או קבוצה ופרס גראמי לשיר הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר. הוא נבחר לאלבום הטוב ביותר של 1987 במשאל המבקרים השנתי של "וילג' ווייס". לדברי רוברט קריסטיגו, יוזם ומארגן המשאל, האלבום היה "בקלות המנצח הגדול ביותר" בתולדות המשאל. רצועת הנושא, "Sign o' the Times", נבחרה כסינגל הטוב ביותר של 1987 באותו משאל, והסינגלים "I Could Never Take the Place of Your Man" ו־"U Got the Look" דורגו גם הם בעשירייה הראשונה. האלבום דורג שני מבין "אלבומי השנה" של 1987 במשאל מבקרי NME, ורצועת הנושא דורגה ראשונה מבין השירים. בריאיון שנערך בדצמבר 1989, ציין רוברט סמית' מהקיור את "Sign o' the Times" כאחד מהדברים הטובים ביותר בשנות ה־80.
ביקורת והכרה תקשורתית רטרוספקטיביות
פול גרימסטד כתב ב ש. דריל איסלה, מבקר BBC Music, השווה גם הוא את האלבום ל"אלבום הלבן" של "הביטלס", בכותבו ש. הוא אף החשיב את תקופת "Sign o' the Times" של פרינס כאחת התקופות הגדולות של המוזיקה הפופולרית:. קית' האריס מ תיאר את "Sign o' the Times" כ והעיר שהוא (פרינס). אריק הנדרסון ממגזין סלנט תיאר אותו במילים. גם קנת' פטרידג' מ"בילבורד" ראה באלבום וככזה שהפריך את התיאוריה שפרינס נזקק ללהקת " כדי "להשגיח עליו". נלסון ג'ורג' מ"פיצ'פורק" החשיב את "Sign o' the Times" לפסגת הקריירה של פרינס. הוא כתב שאף על פי שחלק מההפקה נשמע מיושן, . הוא סיכם שהעוצמה חסרת המנוח של האלבום מצילה אותו מלהיות נוסחתי או שבע רצון מעצמו: . סטיבן דיוזנר ממגזין  כתב שזהו אחד מאלבומיו הטובים ביותר של פרינס, ושניתן לטעון לגביו שהוא השאפתני ביותר והאישי ביותר.
"Sign o' the Times" נכלל תכופות בפרסומים ומשאלים של האלבומים הטובים בכל הזמנים. על פי האתר, המשקלל מאות דירוגים עיתונאיים מעין אלו (דירוגי קוראים לא נכללים), האלבום מדורג במקום ה־30 ברשימת האלבומים ה"נחגגים ביותר" (כלומר המדורגים במיקום גבוה בדירוגים ששימשו בניתוח) בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית, במקום הרביעי מבין אלבומי שנות ה־80, והאלבום הטוב ביותר של 1987.
מגזין NME דירג את האלבום במקום ה־16 ברשימת 100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שלו. מגזין דירג אותו במקום השלישי ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים, וערוץ VH1 דירג אותו במקום ה־35 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים שלו. המגזין ההולנדי "Nieuwe Revu" דירג אותו במקום השמיני ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים. "הטיימס" דירג אותו במקום ה־29 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים. הוא דורג במקום ה־19 במהדורה השלישית (2000) של הספר "All Time Top 1000 Albums" מאת המחבר קולין לרקין. מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־93 ברשימה המקורית (מ־2003) של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. ברשימה המעודכנת מ־2020, דירוגו התקדם למקום ה־45. מגזין דירג אותו במקום ה־12 ברשימת 40 האלבומים הטובים של שנות ה־80, שפרסם ב־2006. מגזין סלנט דירג אותו במקום ה־11 ברשימת האלבומים הטובים של שנות ה־80, שפרסם ב־2012, תוך שהוא מתאר אותו במילים. האלבום נכנס ל ב־2017.
מהדורות הרימסטרד, דלוקס וסופר דלוקס
מהדורת הרימסטרד כוללת רימסטר – עריכה דיגיטלית מחודשת – של האלבום המקורי (שני תקליטורים). מהדורת הדלוקס כוללת את שני התקליטורים של האלבום המקורי שעבר רימסטר ותקליטור שלישי הכולל את כל המיקסים של הסינגלים, מקסי סינגלים והבי סיידים. מהדורת הסופר דלוקס כוללת (בנוסף לשלושת התקליטורים המוזכרים לעיל) שישה תקליטורים נוספים: שלושה מהם כוללים 45 רצועות של הקלטות אולפן שלא פורסמו קודם לכן, שניים כוללים הקלטות חיות מהופעה שנערכה ב־20 ביוני 1987 ב באוטרכט, הולנד כחלק מסיבוב ההופעות של האלבום,. התקליטור הנוסף הוא DVD של הקלטת וידאו מהופעה שערך פרינס ב־31 בדצמבר 1987, ערב ראש השנה האזרחית, ב. הופעה זו, (שפורסמה כבוטלג עד להוצאה זו), הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות "Sign o' the Times Tour", והיא גם ההופעה היחידה שבה פרינס הופיע על הבמה עם מיילס דייוויס. המהדורות יצאו גם בפורמט ויניל: כמארזים של שני תקליטי ויניל, שני תקליטי ויניל אפרסק, ארבעה תקליטים, ו־13 תקליטים + DVD. הם זמינים כולם בשירותי ההורדה הדיגיטלית והסטרימינג, למעט הווידאו מההופעה בפייזלי פארק, שזמין ב־DVD פיזי בלבד. מהדורת הסופר דלוקס כוללת גם ספר הכולל שירים מפורסמים של פרינס, כתובים בכתב ידו, ותמונות שלו, אותן צילם ג'ף כץ, שהיה הצלם העיקרי של פרינס מאמצע שנות ה־80 עד לתחילת שנות ה־90. כשמהדורת הסופר דלוקס יצאה לאור ב־25 בספטמבר 2020, פיצ'פורק דירג אותה בציון 10/10 וכינה אותה "ההנפקה המחודשת החדשה הטובה ביותר".
משתתפים
המידע נלקח מהערות האלבום ומאתר Discogs.
סינגלים
הערות
ציר זמן של תגליות בתחום פיזיקת חלקיקים
ציר הזמן של תגליות בפיזיקת חלקיקים תת-אטומיים כולל בתוכו את גילויים של כל החלקיקים היסודיים אשר כיום פיזיקאים מאמינים כי הם לא מורכבים מחלקיקים אחרים (בלתי ניתנים לחלוקה). ציר זמן זה כולל גם את גילויים של חלקיקים מרוכבים ואנטי-חלקיקים שגילויים הוא בעלי חשיבות היסטורית מיוחדת.
הקריטריונים המדויקים עבורם נקבע אילו חלקיקים כלולים בציר זמן זה הם:
מסיבה בחיפה
מסיבה בחיפה הוא פזמון שנכתב על ידי דן ברטוב, גיל ויין (די ג'יי אונלי) ואלי פרץ, הולחן על ידי ויין, ובוצע על ידי האולטראס, איתי לוי ודי ג'יי אילון מתנה. השיר יצא לאור ב-3 ביולי 2016.
רקע
השיר נכלל באלבומו השלישי של איתי לוי "שורדים אהבה".
השיר מבוסס על סיפור אמיתי של אלי ולדן שהיה שותף לכתיבת השיר, היה תושב כרמיאל. הוא נפרד מחברתו וחבריו דיווחו לו שראו אותה במסיבה בחיפה עם מישהו אחר.
נכון לפברואר 2021 זכה השיר ל-34 מיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2020 השתתף איתי לוי בפרסומת לחברת כלל ביטוח וביצע בה שיר עם הלחן של "מסיבה בחיפה".
גרין (סרט)
גרין הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1984 בכתיבתו ובימויו של גדעון קולירין, עם יוסף שילוח, אביבה פז ופיטר פריישטדט בתפקידים הראשיים.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן אך בישראל קיבל ביקורות שליליות והורד מהאקרנים לאחר שבועיים.
תקציר העלילה
אריה בן דרור (יוסף שילוח) הוא חוקר פרטי בן 50, לשעבר איש המוסד. הוא נאלץ לעזוב את המוסד בעקבות פעולה כושלת בפריז עליה פיקד "גרין". אריה חיפה עליו ונאלץ לעזוב את המוסד בעוד שגרין התקדם בתפקידים.
אריה מקבל בקשה ממר פלדי (גיורא שמאי) לחקור בעל מפעל טקסטיל שמבקש לסגור את המפעל.
אלכס ברנע (פיטר פריישטט) הוא בעל מפעל טקסטיל גדול בעיירת הפיתוח "משעולים". כל אנשי העיירה עובדים במפעל ויוצאים להפגנות נגד סגירת המפעל ובראשם ראש המועצה הצעיר והנאה אבניאל קינן (עמוס לביא). אבניאל בן ה-25 מנהל רומן אינטימי עם רחל ברנע (אביבה פז) בת ה-40, אשתו של אלכס.
אלכס ומנכ"ל המפעל בראון (רולף ברין) אינם מרוצים מחקירותיו של אריה ושולחים את העבריינים בן דוד (מושון אלבוחר) ומורי (יונתן צ'רצ'י) לאיים עליו אבל הוא מתגבר עליהם. הוא מבקש מידידו לשעבר אלפנדרי (ג'וקי ארקין) לעזור לו אבל הוא מסרב. רק ידידו הקוקסינל (ישראל גוריון) מסכים לעזור לו במעקבים אחרי אלכס ובראון.
בינתיים מכיר אריה את רחל ומתחיל ביניהם סיפור אהבה רומנטי ואירוטי והיא מודיעה לאבניאל על הפסקת יחסיהם.
אבניאל טוען שאיום הסגירה של אלכס הוא רק כדי לקבל סובסידיה מהממשלה. הוא מבקש ממנו גם לברר במוסד היתומים "בית דינהל" בו גדל, מי הוריו. אריה נתקל בסירוב של מנהל הבית (לואיס רוזנברג) לגלות לו פרטים. שני העבריינים מצליחים לשרוף את אגף המסמכים של בית היתומים.
לאריה ידוע שהחוקר הפרטי ארז ירושלמי (חיים שנער) גם כן ניהל חקירה בנושא ונפטר כעבור זמן קצר מהתקף לב. הוא מבקר את אלמנתו סוניה (פנינה פורטר) ומוצא בדירתה תמונה ישנה של רחל משחקת עם ילד שברור שהוא אבניאל.
רחל מספרת לו על האונס וכי נאמר לה שהבן שנולד נפטר אחר כך. הוא מעמת אותה עם האמת המרה והיא נדהמת. מסתבר לה שניהלה יחסים של גילוי עריות עם בנה. היא לא עומדת בזה ומתאבדת.
נלנדה
נלנדה (בסנסקריט: नालंदा, מבוטא [naːlən̪d̪aː]) הייתה אוניברסיטה בודהיסטית ידועה בממלכה העתיקה מגדהה (ביהר של ימינו) בהודו, ששכנה ליד העיר ראג'גריה (כיום העיר ) וכ-90 קילומטרים מדרום -מזרח לפטאליפוטרה (כיום פטנה). היה זה אחד ממרכזי הלמידה הגדולים בעולם משנת 427 עד שנת 1197. נלנדה הוקמה בתקופת ממלכת גופטה, ונתמכה על ידי מספר רב של פטרונים הודים וכמה פטרונים מג'אווה, בודהיסטים וגם שאינם בודהיסטים. במשך כ-750 שנה כלל הסגל שלה כמה מהחוקרים הנערצים ביותר של בודהיזם מזרם המהאיאנה. בנלנדה מהאוויהרה נלמדו שש אסכולות ופילוסופיות בודהיסטיות גדולות כמו ו, הוודות ההינדיות ו שלהן, כמו גם נושאים כמו דקדוק, רפואה, לוגיקה ומתמטיקה. האוניברסיטה הייתה גם מקור מרכזי ל-657 הטקסטים הסנסקריטיים שהובאו על ידי הצליין הבודהיסטי הסיני והנוסע ו-400 הטקסטים הסנסקריטיים שהובאו על ידי  לסין במאה השביעית, שהשפיעו על הבודהיזם המזרח אסיאתי. האוניברסיטה נבזזה ונהרסה על ידי חייליו של, שוחזרה חלקית לאחר מכן, והמשיכה להתקיים עד שנת 1400 בערך. כיום זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בשנת 2010 קיבלה ממשלת הודו החלטה להחיות את האוניברסיטה המפורסמת, כמכון עכשווי בינלאומי,, הוקמה בראג'גיר. היא מתוארת על ידי הממשלה כ"מכון בעל חשיבות לאומית".
מיקום
נלנדה שוכנת כ-16 קילומטרים מצפון לעיר ראג'גיר וכ-90 קילומטרים דרומית -מזרחית לפטנה, ומחוברת באמצעות כבישים מספר NH 31, NH 20 ו-120NH לרשת הכבישים בהודו. היא נמצאת כ-80 קילומטרים צפונית-מזרחית לבודהגאיה - אתר בודהיסטי חשוב נוסף בביהר. האתר הארכאולוגי של נלנדה משתרע על שטח גדול מצפון -מערב לכפר ברגאון (נלנדה), והוא נמצא בין האגמים ההיסטוריים מעשה ידי אדם גידי, פנאשוקאר ואינדראפושקראני. על הגדה הדרומית של אגם אינדראפושקרני נמצאת נאווה נלנדה מהאוויהרה (Nava Nalanda Mahavihara) - אוניברסיטה שהוקמה לזכרה.
אטימולוגיה
לדברי, עולה לרגל סיני מתקופת שושלת טאנג בתחילת המאה השביעית, המסורת המקומית מסבירה כי השם נלנדה בא מנאגה - אלוהות דמוית נחש בדתות ההודיות-ששמה היה נלנדה. הוא מציע משמעות חלופית "צדקה ללא הפסקה", מ"נא-אלאם-דה"; אולם פיצול זה אינו אומר זאת. הירננד ססטרי (Hiranand Sastri), ארכאולוג שעמד בראש חפירת האתר, מייחס את השם לשפע הנאלים (גבעולי הלוטוס) באזור ושיער כי אז השם נלנדה ייצג את "נותן גבעולי הלוטוס".
היסטוריה מוקדמת (1300 לפנה"ס – 300 לספירה
ההיסטוריה של נלנדה באלף הראשון לפנה"ס מקושרת לעיר הסמוכה ראג'אגריה (ראג'גיר של ימינו) - בירת מגדהה ועל דרכי הסחר של הודו העתיקה. טקסטים בודהיסטיים מוקדמים מציינים כי בודהה ביקר בעיר הסמוכה לראג'אגריה שנקרא נלנדה במסעות המוקדמים שלו. הוא נשא הרצאות בחורשת מנגו סמוכה בשם פאבריקה ואחד משני תלמידיו הראשיים,, נולד באזור ומאוחר יותר הגיע שם לנירוואנה. טקסטים בודהיסטים אלה נכתבו מאות שנים לאחר מותו של הבודהה, אינם תואמים לא בשם ולא במיקום היחסי. לדוגמה, טקסטים כגון Mahasudassana Jataka קובעים כי Nalaka או Nalakagrama שוכנת כיוג'אנה (16 קילומטרים) מראג'אגריה, בעוד טקסטים כמו Mahavastu קוראים למקום Nalanda-gramaka וקובעים כי הוא שוכן במרחק של חצי יוג'אנה משם. טקסט בודהיסטי Nikayasamgraha אכן קובע שהקיסר אשוקה מהאימפריה המאורית הקים ויהארה (מנזר) בנלנדה. עם זאת, חפירות ארכאולוגיות לא הניבו שרידים מתקופת אשוקה או בתקופה של 600 שנה לאחר מותו.
הטקסט Sutrakritanga של הג'ייניזם בפרק 2.7 קובע כי נלנדה היא "פרוור" של הבירה ראג'אגריה, יש בו מבנים רבים, וכאן בילה מאהאווירה (המאה השישית/החמישית לפנה"ס) ארבעה עשר ורשאות (varshas) - מונח המתייחס למקלט מסורתי במהלך המונסונים עבור הנזירים בדתות ההודיות. תיאור זה מאושר ב-Kalpasutra, טקסט נוסף של הג'ייניזם. עם זאת, מלבד האזכור של נלנדה, הטקסטים של הג'ייניזם אינם מספקים פרטים נוספים, והם גם נכתבו כמעט אלף שנה לאחר מותו של מאהאווירה. בדומה לטקסטים הבודהיסטים, הדבר עורר שאלות בנוגע לאמינות והאם הנלנדה הנוכחית זהה לזו שבטקסטים של הג'ייניזם. לדברי ההיסטוריון האמריקני הרטמוט שרפה (Hartmut Scharfe), אף על פי שהטקסטים הבודהיסטים והג'ייניים יוצרים בעיות בזיהוי מקום, "כמעט בטוח" שהנלנדה המודרנית קרובה לאתר אליו מתייחסים הטקסטים או שהיא זהה לו.
חפירות ארכאולוגיות באתרים הסמוכים לנלנדה, כמו אתר ג'ואפרדיה (Juafardih) במרחק של כ-3 קילומטרים משם, הניבו כלים שחורים ופריטים נוספים. הם תוארכו בפחמן-14 לשנת 1200 לפני הספירה. זה מצביע על כך שהיו יישובים באזור סביב נלנדה במגדהה מאות שנים לפני הולדת המהאווירה והבודהה.
ביקור פאשיין (399–412)
הצליין הסיני היה נזיר בודהיסטי שהגיע להודו כדי לרכוש טקסטים בודהיסטיים והשאיר אחריו ספר מסע. הוא בילה 10 שנים בהודו בתחילת המאה החמישית, נתן השראה לבודהיסטים סינים וקוריאנים אחרים לביקור בהודו במשך מאות שנים, וביקר באתרי עלייה לרגל בודהיסטים מרכזיים כולל אזור נלנדה. הוא מזכיר מנזרים ומונומנטים בודהיסטים רבים ברחבי הודו. עם זאת, הוא אינו מזכיר אף מנזר או אוניברסיטה בנלנדה אף על פי שחיפש טקסטים בסנסקריט ולקח חלק גדול מהם מאזורים אחרים של הודו חזרה לסין. בשילוב עם היעדר תגליות ארכאולוגיות של מונומנטים לפני 400 לספירה בנלנדה, השתיקה בביוגרפיה של פאשיין מעידה כי מנזר-אוניברסיטת נלנדה לא היה קיים בסביבות 400 לספירה.
הקמה, ממלכת גופטה (300–550)
ההיסטוריה המתוארכת של נלנדה מתחילה במאה החמישית. חותם שהתגלתה באתר מזהה מלך בשם שאקרדיטיה (Śakrāditya) כמייסדה ומייחסת לו את יסודו של סנגהארמה (מנזר) באתר. טענה זו מאוששת על ידי הצליין הסיני. במסורות ובטקסטים ההודיים כונו מלכים בשמות ובכינויים רבים. חוקרים כמו אנדראה פינקני (Andrea Pinkney) והרטמוט שרפה (Hartmut Scharfe) מסיקים כי שאקרדיטיה זהה ל. הוא היה אחד המלכים בשושלת ההינדית של גופטה. יותר מכך, עדויות נומיסמטיות שהתגלו בנלנדה מאששות כי קומראגופטה הראשון היה הפטרון המייסד של אוניברסיטת מנזר נלנדה.
יורשיו,, טתאגטאגופטה, וואג'רה, הגדילו והרחיבו מאוחר יותר את המוסד על ידי בניית מנזרים ומקדשים נוספים. נלנדה פרחה לאורך המאות ה-5 וה-6 בתקופת שושלת גופטה. תרומות אלה מתקופת גופטה לנלנדה מאוששות על ידי חותמים בודהיסטים והינדיים רבים, יצירות אמנות, איקונוגרפיה וכתובות שהתגלו בנלנדה, שהן בסגנון גופטה ומתקופת גופטה. במהלך תקופה זו, מלכי גופטה לא היו הפטרונים היחידים של נלנדה. הם משקפים קהילה תומכת רחבה ומגוונת מבחינה דתית. דבר יוצא דופן, ציין שרפה, ש"תורמים רבים לא היו בודהיסטים; הסמלים על החותמים מראים את לקשמי, גנש, שיוולינגה ודורגה".
התקופה אחרי ממלכת גופטה (550–600)
לאחר שקיעת שושלת גופטה, הפטרון הבולט ביותר של מהאווירה נלנדה היה (המכונה Śīlāditya בכמה טקסטים בודהיסטיים). הוא היה קיסר מהמאה השביעית שבירתו ב (קניאקובג'ה). לדברי שוואנדזאנג, הארשה היה מלך הינדי מדור שלישי מהקאסטה ויישיה, שבנה ויהארות (מנזרים) בודהיסטיות מלכותיות, כמו גם שלושה מקדשים מלכותיים - בודהה, סוריה ושיווה, כולם באותו גודל. הוא טען (בערך 637 לספירה), ש"רצף ארוך של מלכים" בנה את נלנדה עד ש"השלם באמת מופלא לצפייה".
בהתאם למסורות ההודיות העתיקות לתמיכה במקדשים ומנזרים, כתובות שנמצאו בנלנדה מצביעות על כך שקיבלה מתנות, כולל הענקת כפרים ממלכים לתמיכה בפעולה של נלנדה. הראשה עצמו העניק 100 כפרים. הוא גם הורה ל-200 משקי בית מכל הכפרים האלה לספק לנזירים של המוסד את האספקה היומית הדרושה כגון אורז, חמאה וחלב. הוראה זו אפשרה לכלכל יותר מ-1,500 אנשי סגל ו-10,000 נזירים סטודנטים בנלנדה. אולם מספרים אלה עשויים להיות מוגזמים. הם אינם עולים בקנה אחד עם המספרים הנמוכים בהרבה (מעל ל-3,000) המופיעים בכתבים של ,צליין סיני נוסף שביקר בנלנדה כמה עשורים לאחר מכן. לדברי פרדריק אשר (Frederick M. Asher), היסטוריון אומנות אמריקני, אף על פי שהאתר שנחפר בנלנדה גדול ומספר הוויהארות שנמצאו מרשימות, הן פשוט אינן יכולות לתמוך ב-10,000 נזירים סטודנטים או יותר. המספר הכולל של החדרים המוכרים וגודלם הקטן הוא כזה שמספר הנזירים בוודאי היה נמוך בהרבה ממה שטען שוואנדזאנג או שאתר נלנדה היה גדול פי כמה ממה שחפירות רבות גילו וממה שתיאר שוואנדזאנג.
הביקור של שוואנדזאנג (630–643)
הצליין הסיני סייר סביב הודו בין בשנים 630–643, וביקר בנלנדה בפעם הראשונה בשנת 637 ולאחר מכן שוב בשנת 642, ובילה בסך הכל כשנתיים במנזר. הוא התקבל בברכה בנלנדה, שם קיבל את שמו ההודי מוקדשדווה ולמד בהנחיית שילאבהדרה, ראש המוסד באותה תקופה. הוא האמין שמטרת מסעו היבשתי המפרך להודו הושגה, שכן בשילאבהדרה מצא סוף סוף מורה שאין דומה לו שידריך אותו ביוגאצ'רה, אסכולה שהועברה אז רק באופן חלקי לסין. מלבד לימודי בודהיזם, הנזיר השתתף גם בקורסים בדקדוק, לוגיקה וסנסקריט, ובהמשך גם הרצה במהאוויהארה (מנזר גדול).
בתיאור המפורט של שהותו בנלנדה, הצליין מתאר את הנוף הנשקף מחלון מגוריו כך:
שוואנדזאנג חזר לסין עם 657 טקסטים בסנסקריט ו-150 שרידים שנישאו על גבי 20 סוסים ב-520 ארגזים. הוא תרגם 74 מהטקסטים בעצמו.
הביקור של ייג'ינג (673–700)
בשלושים השנים שלאחר שובו של שוואנדזאנג לסין, ידוע שלא פחות מאחד עשר מטיילים מסין ומקוריאה ביקרו בנלנדה המפורסמת. אחד מאלה היה הצליין הסיני, שבניגוד למסלול היבשתי של פאשיין ושוואנדזאנג, בחר בנתיב הימי בדרום-מזרח אסיה וסרי לנקה. הוא הגיע בשנת 673 לספירה, ושהה בהודו ארבע עשרה שנים, מתוכן עשר שנים בילה בנלנדה. כשחזר לסין בשנת 695, היה עמו 400 טקסטים בסנסקריט שתורגמו לאחר מכן בסין.
שלא כמו קודמו, שוואנדזאנג, שתיאר גם את הגאוגרפיה והתרבות של הודו מהמאה השביעית, תיאורו של ייג'ינג מתרכז בעיקר במנהגי הבודהיזם בהודו ותיאורים מפורטים של המנהגים, החוקים והתקנות של הנזירים במנזר. בכרוניקה שלו מציין ייג'ינג כי הוקצו ההכנסות מ-200 כפרים (בניגוד ל-100 בתקופתו של שוואנדזאנג) לתחזוקה של נלנדה. הוא תיאר שיש שמונה ויהארות עם עד 300 תאים. לדבריו, למנזר נלנדה יש מספר נהלים וכללים יומיים של לנזירים. הוא נותן דוגמאות רבות. בסעיף קטן אחד הוא מסביר כי במנזר עשר בריכות נהדרות. הבוקר מתחיל עם צלצול הגנטה (הפעמון). נזירים לוקחים את סדיני הרחצה והולכים לאחת הבריכות האלה. הם מתרחצים עם התחתונים, ואז יוצאים לאט כדי לא להפריע למישהו אחר. הם מנגבים את גופם, ואז נעטפים בסדין באורך 1.5 מטרים רגל וברוחב חצי מטר סביב המותניים, מחליפים את בגדיהם כשהעטיפה במקום. לאחר מכן שוטפים, סוחטים ומייבשים את הסדין. ההליך כולו, אומר ייג'ינג, מוסבר בנוהלי הבודהיסטים של ניקאיה. יש להתחיל את היום עם רחצה, אך הרחצה לאחר הארוחות אסורה. בנלנדה היו נהלים וטקסים יומיומיים של ניקאיה, כאלה שנקבעו לנזירים שחובה עליהם לקיים.
צליינים קוריאנים וטיבטים (650–1400)
בנוסף לעולי הרגל הסינים, גם עולי רגל בודהיסטים מקוריאה ביקרו בהודו בערך באותו הזמן כמו שוואנדזאנג וייג'ינג. סיפורי המסע הסיניים אודות הודו נודעו במאה ה-19 ופורסמו היטב. לאחר אמצע המאה ה-20, נחשפו מסעות הצליינים הקוריאנים. לדוגמה, נזירים, כמו קיום-איק (Kyom-ik), החלו לבקר במנזרים הודים באמצע המאה ה-6. גם הם הביאו איתם בחזרה טקסטים הודים ותרגמו אותם, והפיקו 72 צ'ואן של טקסטים מתורגמים. באמצע המאה השביעית ביקר הנזיר היון-ג'ו (Hyon-jo) מ בכמה מנזרים הודים, כולל שלוש שנים בנלנדה, את ביקורו אישר ייג'ינג. הוא שלח את תלמידיו היי-ריון (Hye-ryun) והיון-גאק (Hyon-gak) לנלנדה ללימודים, האחרון מת בנלנדה. הם אימצו שמות הודיים לאינטראקציה עם הסטודנטים האחרים; לדוגמה, היי-ריון היה ידוע בשם פראג'נווארמן וזה השם שנמצא ברשומות. על פי רישומים קוריאניים, נזירים ביקרו בהודו במהלך המאה התשיעית - למרות אתגרי המסע המפרך - כדי ללמוד במנזרים שונים, ונלנדה הייתה הנערצת ביותר.
במאה השביעית ואחריה הגיעו נזירים טיבטים כמו תונמי סמבהוטה לנלנדה ולמנזרים הודים אחרים כדי ללמוד, לא רק בודהיזם, אלא שפה, דקדוק וסנסקריט ונושאים אחרים. לזכות סמבהוטה יישום העקרונות של הסנסקריט ודקדוקו לשיפוץ השפה הטיבטית והכתב שלה. לאחר שובו הראשון של סמבהוטה מנלנדה, אימץ המלך הטיבטי את הבודהיזם והתחייב להפוך אותו לדת עמו. נזירים טיבטים גרו קרוב יותר לנפאל, סיקים ומזרח הודו, עם מסלול מסע פשוט יותר מהקוריאנים ומהאחרים. הטיבטים המשיכו לבקר במגדהה בתקופת שלטון שושלת פאלה, ומעבר לכך לאורך המאה ה-14, ובכך השתתפו בכור ההיתוך של הרעיונות בנלנדה ובמנזרים אחרים בביהר ובבנגל. עם זאת, לאחר המאה השמינית, שלט הבודהיזם של זרם הווג'ריאנה מונע האלים יותר ויותר בחילופי הרעיונות. לאחר הכיבוש האסלאמי, חורבנם וסופם של נלנדה, מנזרים אחרים והתרבות הבודהיסטית ממישורי ביהר ובנגל, זיכרון המותג של "נלנדה" נשאר הנערץ ביותר בטיבט. בשנת 1351 התחייבו הטיבטים לשחזר מנזר בלב טיבט, לאייש אותו עם נזירים מלומדים מבתי ספר בודהיסטים מגוונים, ולכנות אותו "מנזר נלנדה" לכבוד הנלנדה העתיקה, על פי הטקסט של הוקם מוסד זה צפונית ללהאסה בשנת 1436 באמצעות מאמציו של רונגטון מאווה סנגה, שלאחר מכן התרחב במאה ה-15. כיום הוא נקרא נלנדה הטיבטית, להבדיל אותה מהאתר המקורי.