cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם
הגבלות על חופש הביטוי במשפט מדינתי
כיום ניתן להצביע על הסכמה בין לאומית רחבה באשר לצורך בהטלת הגבלות משפטיות על הסתה לטרור, לאור ההבנה כי הסתה זו נחשבת לאחד הכוחות המניעים פעולות טרור ומאפשרות אותן. עם זאת, על אף שהחלטה 1624 של מועצת הביטחון של האו"ם מציגה לכאורה קונצנזוס בין-לאומי ביחס לסכנה ולצורך לאסור ולמנוע אותה, ישנם חילוקי דעות עקרוניים בין המשפט האירופי לבין המשפט החוקתי האמריקאי. הסדרים הנוהגים במדינות השונות כתוצאה מההחלטה ועוד לפניה, משקפים הבדלי עומק בין מסורות חוקתיות שונות ביחד הגנה על חופש הביטוי.
בשונה ממדינות אירופה, ארצות הברית ממשיכה לדבוק בעמדה המסורתית אשר מרחיבה את ההגנה על חופש הביטוי ושוללת הגבלה של התבטאויות על בסיס תוכנן, אם הסכנה הכרוכה בהן אינה מידית. בהתאם לכך, בארצות הברית לא קיימת חקיקה פלילית נגד הסתה לטרור. על אף היעדר חקיקה, ארצות הברית נוקטת בצעדים עקיפים כדי להתמודד עם בעיית ההסתה לטרור.
פסק הדין התקדימי שניתן בבית המשפט העליון של ארצות הברית בפרשת Project Law Humanitarian, ממחיש בצורה טובה את גישתם העקיפה להפללת ביטויים הקשורים לארגוני טרור, מבלי להתעמת באופן חזיתי עם ההלכה שנקבעה בעניין Brandenburg ועם החוקה . בפסק דין זה דחה בית המשפט את הטענות שהועלו נגד חוקתיות העבֵירה של תמיכה ממשית בארגון טרור, וקבע כי הטלת איסור פלילי על מתן סיוע משפטי לארגון טרור זר אינה בלתי חוקתית. התוצאה בפועל היא שהיקף האיסורים האמריקניים החלים על ביטויים הקשורים לטרור אף רחב במובן מסוים מזה הנוהג באירופה. בארצות הברית אסורה כל תמיכה ממשית בארגון טרור, תהא זו תמיכה שוחרת שלום ככל שתהא, כל עוד היא כרוכה במגעים מתואמים עם הארגון.
מדינת ישראל נתנה ביטוי לתמיכתה העקרונית בתפיסה זו עוד לפני החלטה 1624. כבר באחד החוקים הראשונים שנחקקו בנושא שהוא פקודת מניעת טרור. על רקע זה, הוחלפה החקיקה המסורתית בתחום בחקיקה עדכנית בחוק המאבק בטרור.
ממלכה במבחן
ממלכה במבחן היא סדרת ספרי הרפתקאות שנכתבה על ידי הסופרת מיה קינן. הסדרה כוללת את הספרים "איסתרק", "מהללאל", "יוזבד" (שני חלקים) ו"פדהאל", והתפרסמה בעיקר בציבור החרדי והדתי. הספר הראשון בסדרה "איסתרק" יצא לאור ב-2008, הספר השני בסדרה "מהללאל" יצא לאור ב-2011, ובאוגוסט 2016 יצא הספר השלישי בסדרה - "יוזבד", והפך מיד עם צאתו לרב מכר. הספר הרביעי והאחרון בסדרה, "פדהאל", יצא לאור בתשרי תשפ"ג.
הסדרה היא ייחודית בסגנונה במגזר החרדי, כאשר היא משלבת אלמנטים של פנטזיה, מלחמות ירושה, והיסטוריה חלופית, שלא נפוצים בספרות החרדית. כמו כן, הספרים כתובים בשפה גבוהה ועשירה מהמקובל בספרי סיפורת, והם כתובים בלשון הווה, ולא בלשון עבר כמקובל.
עלילה
העלילה מתרחשת בימי הביניים בממלכת כוזר היהודית, ממלכה חזקה של גרים המצויה ביחסים מתוחים עם שכנותיה עמן ידעה מלחמות בעבר. בכוזר יש בית מלוכה וותיק העובר מאב לבן ותפקידים רבי עוצמה המכונים: "כאקאן כוזר", "עוצר כוזר", "בק כוזר", ועוד. העלילה נעה בין בגידות, אמון, ומלחמות, והתפלגות כתוצאה ממלחמות ירושה.
איסתרק
העלילה נפתחת כאשר הממלכה תחת שלטונו של המלך רעואל, בהתרחשויות מוזרות ורצף אסונות המתרחשים בממלכה. בשיאן של ההתרחשויות נופל איסתרק, יורש העצר של כוזר, במארב שהוצב למשלחת בה הוא נוסע, ונלקח לשבי הקווארים (שבט עוין הנמצא סמוך לכוזר, ההשראה ככל הנראה מהקאבארים) יחד עם אחיו הנסיך מיכאל. בהיותו בשבי הוא מתחיל להזדהות עם דעות שוביו, וחוזר בו רק לאחר תוכחתו של משרת יהודי ממוצא מונדרי (מיעוט בכוזר הנחשב לגזע נחות) שהובא אליו, בשם קנז. לאחר מכן הוא מתחתן עם הלה, בתם של דודתו שנפלה בשבי לפני שנים רבות, ושל מנהיג הקווארים. בליל החתונה הוא בורח מהשבי יחד עם אחיו, אשתו, דודתו ואנשיהם לעבר כוזר. במסעו חזרה הוא מבין עד כמה הושפעו דעותיו משוביו וכמה הן היו לא נבונות, ומתחרט עליהם. כשאיסתרק חוזר לכוזר הוא מגלה כי בינתיים אירעה התנקשות באביו, ויוסף דיאלידאן, עוצר כוזר ודמות בכירה בפוליטיקה הכוזרית, קיבל את המלכות.
הספר מסתיים בחשיפת יוסף דיאלידאן כבוגד העומד מאחורי חטיפת הנסיכים וההתנקשות במלך. בעזרת מספר מצומצם של אנשים שחלקם נשארו נאמנים לו וחלקם הצטרפו אליו ברגע האמת, מצליח איסתרק לכבוש מחדש את אתיל, עיר הבירה ולהבריח את יוסף וכוחותיו.
מהללאל
בספר "מהללאל" כוזר נחלקת לשני חלקים תחת שלטונם של המלכים איסתרק ויוסף דיאלידאן, כאשר שטחיו של איסתרק מכונים על ידי אויביה "כוזר האחרת" או "כוזר הישנה", ובפי תושביה "כוזר האמיתית" או "כוזר האחת"; ואילו שטחיו של דיאלידאן מכונים "כוזר החדשה". מלחמת אחים עקובה מדם מתחוללת בין הצדדים.
הספר עוקב אחרי מהללאל, צעיר אסופי, יערן לשעבר, המתגורר בתחומי כוזר החדשה. בשל דמיון חיצוני נחשד מהללאל כמיכאל, אחיו הצעיר של איסתרק שיצא לבבל, ובעקבות כך מתנהל אחריו לאורך כל הספר מרדף ממשלתי. בד בבד עוקב הספר אחר חיפושו של יוסף דיאלידאן אחר האבקה השחורה, (המכונה גם "אבקת הרעם", ככל הנראה הכוונה לאבק שרפה) על מנת להשתמש בה ככלי נשק רב עוצמה שישבור את הקיפאון בקרבות שנוצר בין הממלכות. דיאלידאן לא בוחל בשום אמצעים שיביאו אותו לכך, גם לא במחיר חיי הנישואים של בנו הצעיר.
בהמשך נתפס מהללאל בידי כוחותיו של יוסף דיאלידאן וכאשר מתבררת הטעות, מציע לו יוסף עסקה: שחרורו וחייהם של שניים שעזרו לו בבריחתו, תמורת חדירתו של מהללאל לתחומיה של כוזר הישנה תוך התחזות לנסיך מיכאל, והתנקשות באיסתרק.
יוזבד
הספר יוזבד מספר על בן אבירים בשם יוזבד בנטיליאן, בנו של "האביר הפרוש", אשר סב סבו, שעל שמו הוא נקרא, ויתר על המלוכה על מנת לשקוע בלימוד התורה.
בנו של יוסף דיאלידאן, ברכיהו, מנסה לנצל את סיפורו של יוזבד הסב, ומנסה לשכנע את הנכד כי סבו הוכרח לוותר על המלוכה על ידי המלך אהרון, ולכן המלוכה שייכת לו. ברכיהו השיג את סוד ייצורה של האבקה השחורה, ובאמצעותה הוא רוצה לכבוש את כוזר כולה, ולשלוט בה באמצעות יוזבד בנטיליאן שאותו הוא יכריח לקבל את המלוכה.
בו בזמן, בנו האחר של יוסף דיאלידאן, שלוואן, הצליח להשיג קצה חוט לגילוי סודה של האבקה השחורה, אך אינו מצליח להתקדם הלאה, ולבסוף הוא מחליט, מטעמי מצפון וחשש לביטחון חייו וחיי משפחתו, לערוק לממלכתו של המלך איסתרק, ומגיע לאחוזתו של האביר הפרוש, בתקווה שיתווך בינו לבין איסתרק.
אחיו של איסתרק, הנסיך יקוואל, מחליט לברוח מן ארמון המלוכה, במהלך הבריחה נופל יקוואל בשבי בידי חבורת שודדים, ומסכים למראית עין להצטרף אליהם כדי שיוכל לברוח. בהמשך, הופכת חבורת השודדים לצבאו של ברכיהו, המורד במלכותם של איסתרק ויוסף דיאלידאן.
הספר מסתיים כאשר הנסיך יקוואל מסכל את תוכניתו של ברכיהו, ומשמיד את האבקה השחורה שייצר. מהפיצוץ של האבקה השחורה נהרג יקוואל ועימו נהרג כנראה גם הנסיך ברכיהו.
פדהאל
במהלך הגלות מתוודע פדהאל לתוכניתו של יוסף דיאלידאן, מלך כוזר החדשה, לחטוף את יורש העצר של כוזר הישנה, רעואל, בנו הבכור של איסתרק. למרות התרעומות שחש כלפי בית המלוכה, ובסיוע דמויות נוספות הנקלעות למסע - בוחר פדהאל לסייע לאיסתרק. הוא חושף בפניו את המזימה, ומצטרף אליו למרדף אחר חוטפי הנסיך הצעיר. יוסף אורב לאיסתרק, לוכד אותו על גג ארמונו ומציב בפניו אפשרות כניעה שתוביל למותו, אך פדהאל קופץ מראש הגג עם יוסף והורג אותו.
פאר דיאלידאן, עוצר כוזר החדשה, מעניק לאיסתרק את השלטון. בכך תמה המלחמה, וכוזר מתאחדת תחת מלכותו של איסתרק.
איסתרק מעניק לפדהאל את התואר "האלוף פדהאל גאליטאן-אנטלאדיאך (קוטל הנחש)", ולאביו את התואר "האביר דיאלאר גאליטאן-פאטריאנטאלאדיאך (אבי קוטל הנחש)".
סשה ריטר
ריטר שיחק בפרייבורג, וולפסבורג, פ.צ. קלן, פולהאם ושאלקה 04. לזכותו של ריטר שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
ריטר החל את קריירת הבוגרים שלו בפרייבורג, כשזו שיחקה בבונדסליגה השנייה, בעונת 2002/03. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך ריטר 23 הופעות ליגה, וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. בעונת 2003/04 ריטר סיים עם פרייבורג במקום ה-13, שהקנה לקבוצה עונה נוספת בבונדסליגה. בעונה זו הבקיע ריטר את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתבוסה 4-1 לבאייר לברקוזן במחזור הפתיחה של העונה. עד לסיום העונה הבקיע ריטר שני שערים נוספים. בעונת 2004/05 נשרו פרייבורג וריטר בחזרה לבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון, כשהקבוצה צברה 18 נקודות בלבד וספגה 75 שערי חובה. בעונת 2005/06 היה ריטר קרוב להעפיל בחזרה עם פרייבורג, אך הקבוצה סיימה רק במקום הרביעי, במרחק שתי נקודות מהמקום השלישי שהעפיל לבונדסליגה. בעונת 2006/07 האכזבה של ריטר ופרייבורג הייתה גדולה אף יותר, כאשר הקבוצה החמיצה את העלייה לבונדסליגה בגין הפרש שערים נחות. בתום עונה זו, עזב ריטר את פרייבורג, במדיה ערך 139 הופעות בשתי הליגות הבכירות של גרמניה, ונמכר לוולפסבורג מהבונדסליגה תמורת חצי מיליון אירו.
ריטר ערך בעונתו הראשונה בוולפסבורג, 2007/08, 27 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה המתחדשת במקום החמישי, שהגיע לאחר מספר עונות בהן וולפסבורג ניצלה מירידה. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ריטר במחזור האחרון של עונה זו, בניצחון 4-2 על בורוסיה דורטמונד. בעונת 2008/09 היה ריטר שותף לאליפות היסטורית של וולפסבורג, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם אלכסנדר מדלונג, אנדראה ברצאלי, מרסל שפר, פטר פקאריק ויאן שימונק. ריטר הבקיע בעונה זו שני שערים, אחד מהם היה שער ניצחון בדקה ה-85 מול בורוסיה מנשנגלדבך, שהיה חלק מרצף של עשרה ניצחונות בדרך לאליפות. כמו כן, נטל ריטר חלק בניצחון הגדול של וולפסבורג על באיירן מינכן בתוצאה 5-1. באותה עונה השתתפו וולפסבורג וריטר בגביע אופ"א, שם הצליחו פחות, כשצלחו את שלב הבתים, אך הודחו כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי פריז סן-ז'רמן. בעונת 2009/10 וולפסבורג וריטר סיימו רק במקום השמיני בבונדסליגה. את שלב הבתים של ליגת האלופות סיימו וולפסבורג וריטר במקום השלישי, ממנו המשיכו לליגה האירופית, שם נעצרו ברבע הגמר על ידי פולהאם. בעונת 2010/11 סיימה הקבוצה רק במקום ה-15 בבונדסליגה. בתום עונה זו, עזב ריטר את וולפסבורג לאחר ארבע עונות, וחתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה תמורת 2.8 מיליון אירו. ריטר שיחק בקלן עונה אחת בלבד, 2011/12, ונשר עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם פ.צ. קלן, הושאל ריטר לעונה אחת לפולהאם ששיחקה אז בפרמייר ליג, וחבר לאשכאן דז'אגה, שזכה עמו באליפות עם וולפסבורג. ריטר הביע את שביעות רצונו מהמעבר לפולהאם ואמר שהוא זוכר את הקהל באצטדיון קרייבן קוטג' מהמשחק בו פגש את פולהאם במדי וולפסבורג בגביע אופ"א. את הופעת הבכורה שלו בפולהאם ערך ריטר במחזור הראשון של עונת 2012/13, במשחק בו הביסה הקבוצה את נוריץ' סיטי בתוצאה 5-0. במרץ 2013 הבקיע ריטר את שערו היחיד בפרמייר ליג, בתיקו 2-2 מול סנדרלנד. את העונה סיימו ריטר ופולהאם במקום ה-12 בליגה, וריטר נבחר כשחקן המצטיין של העונה על ידי האוהדים, כשהוא גובר על דימיטר ברבאטוב ועל יורגוס קראגוניס. באוקטובר 2013 נבחר ריטר כאיש המשחק בניצחון 1-0 על סטוק סיטי, לאחר שהציל שני מצבים של רוברט הות מקו השער. בנובמבר 2013 הושעה ריטר לשני משחקים לאחר שנתפס בעדשות המצלמה דורך על עדנאן ינוזאי בהפסד 3-1 למנצ'סטר יונייטד בגביע ה-FA. בתום עונה זו, נשרו פולהאם וריטר אל הצ'מפיונשיפ. לאחר ירידת הליגה עם פולהאם, עבר ריטר לפרייבורג, המועדון בו החל את קריירת הבוגרים שלו, תמורת סכום לא ידוע. ריטר שיחק בפרייבורג עונה אחת, 2014/15, וירד ליגה עם המועדון.
לאחר ירידת הליגה עם פרייבורג, חתם ריטר בקיץ 2015 בשאלקה 04 בהעברה חופשית. בעונתו הראשונה במועדון, ערך ריטר 12 הופעות ליגה. בהמשך, מיעט ריטר לשחק ושוחרר מהמועדון בשנת 2017, אך הוחזר לשורותיו זמן קצר לאחר מכן, והיה חלק מהסגל עד לתום עונת 2018/19, על אף שכמעט ולא שיחק. בקיץ 2019 פרש ריטר ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
בין השנים 2004 ו-2006 ערך ריטר 20 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. ריטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה באוגוסט 2010, במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק, שהסתיים בתיקו 2-2. ריטר החליף במשחק זה את אנדראס בק בדקה ה-56. כעבור חודש, ערך ריטר את הופעתו השנייה והאחרונה במדי נבחרת גרמניה, כאשר שיחק 90 דקות בניצחון 6-1 על נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2012.
תארים
עם פרייבורג:
תארים אישיים:
קו רונג
קו רונג (בקמרית: កោះរ៉ុង, באותיות לטיניות: Kaôh Rōng או Kos Rong), הוא האי השני בגודלו בקמבודיה. מקור המילה רונג הוא ככל הנראה במונח ישן שמשמעותו מערה או מנהרה (קמרית: រូង — רונג), על אף שחלק מתושבי האי סבורים כי רונג הוא למעשה שם של דמות היסטורית. לחלופין, קיימת אפשרות שמשמעות המילה בקמרית ישנה היא מקלט, היוצרת את שמו האפשרי של המקום, אי המקלט.
גאוגרפיה
קו רונג הוא האי הגדול ביותר מבין האיים הסמוכים לחופי סיהאנוקוויל שבמפרץ תאילנד. צורתו המאורכת משתרעת מדרום-מזרח לצפון-מערב, על פני שטח של כ-78 קמ"ר. השטח מאופיין באדמה הררית בעיקר, כאשר בחלקו הצפון-מערבי של האי נמצא הר גדול במיוחד בגובה 316 מ'. הגבעות מספקות מים עבור אינספור הנחלים ושפכי הנהרות שבאי. פנים האי מיוער כמעט לחלוטין, ומסתיר בתוכו מספר מפלים עונתיים. חופים שקטים מהווים את מירב היקפו של האי (כ-43 ק"מ). מספרם הוא לא פחות מ-23 חופים מגוונים באורכים ובצבעים שונים, מלבן-בז' (בעיקר) ועד חול-ים ורדרד, לאורך רוב קו החוף. מפרצים, לשונות יבשה בולטות וסלעים מרשימים שנוצרו מאבני-חול יוצרים יחד את הנוף המרשים של האי. החוף הדרומי, החשוף לפגעי מזג האוויר ולים הפתוח, מרהיב במיוחד, ואילו החוף המזרחי, הפונה לכיוון היבשה, מאופיין ברצף של גבעות חלקות, המשופעות במתינות כלפי חופים מקושתים, לשונות-ים ומפרצים. מספר איונים קטנים ושוניות רבות מספקים שפע של סביבות טבעיות למגוון רחב של בעלי חיים ימיים. מרכז האי הוא מעין "חגורה" שטוחה של משקעים המחברת בין שני גושי ההרים בדרום-מזרח ובצפון-מערב האי, ומתקיימת בה סוואנה קטנה.
אף על פי שרוב שטחו של האי עודנו מכוסה ביער, שנים רבות של כריתה בלתי חוקית השפיעה מאוד על איכות הג'ונגל שבו. עצי ענק עתיקים, שקצב גדילתם איטי הפכו להיות נדירים, עצי היער המגוונים המקוריים נעלמים ומוחלפים בהדרגה בגידולים חד-זניים מסחריים כגון קוקוס ושמן דקלים, במיוחד לאורך החוף ובשפלה.
מדרום-מזרח לקו רונג שוכן האי הקטן קו טואיץ', ומצפון-מזרח שוכנים האיים התאומים של קו סונג-סאה. מדרום לאי שוכן האי קו קואון, שאינו מיושב, ואחריו האי קו רונג סנלואם. חמשת האיים הללו מרכיבים יחד את הנפה החמישית (סאנגקאט 5) של מחוז מיטאקפיאפ.
היסטוריה
לפני שנת 2000 לא תועדה כל התיישבות על קו רונג. משנת 1960 ועד 1975, האי נוהל ונשלט על ידי שני מוסדות, הנמל הריבוני של סיהאנוקוויל ורשות חיל-הים. בזמן שלטונו של פול פוט בקמבודיה (1975–1979) אף אדם לא חי באי, ולא התקיימו פעילויות דיג מאורגנות. בין השנים 1979 ו-2000 האתר כולו נשלט על ידי רשות חיל-הים.
מאז שנת 2000, אגף הדיג הוא הרשות העיקרית האחראית למשאבי המים באזור האי. אגף הדיג עובד בשיתוף פעולה עם רשויות מקומיות, קהילות, דייגים מקומיים וארגונים לא-ממשלתיים לשימור המשאבים.
חוקר הטבע הנרי מוהוט כתב את הדברים הבאים בספרו מסעות בחלקיה הפנימיים של הודו-סין, 1864, במהלך דרכו מבנגקוק לקמפוט, כיום וחצי טרם ההגעה לקמפוט:
היישוב והתשתיות באי
ישנם ארבעה כפרים מובחנים בקו רונג— קו טואיץ' בדרום-מזרח, פרק סוואי ודואאום ד'קיו (Doeum D'keuw) במזרח ובצפון-מזרח והכפר סוק סאן בצפון-מערב. רוב התושבים מתפרנסים מדיג (70%) ומגידול יבולים בקנה מידה קטן (30%). אולם, מספר הולך וגדל של תושבים מוצא עבודות בענף התיירות, שהיקפיו במקום גדלים. הדבר נכון במיוחד עבור תושבי הכפר קו טואיץ', בו מספר עסקי התיירות עולה כיום על מספרם של בתי המגורים.
פרט לשבילים צרים בג'ונגל, אשר רבים מהם נוצרו באופן בלתי חוקי על ידי חוטבי עצים ואינם מובילים לשום מקום, לא קיימת כלל באי מערכת תחבורה. פנים האי, שנותר לא-מאוכלס, תחום על ידי כפרים ועיירות נופש המפוזרות לאורך קו החוף, ולכן, למרבה הנוחות כל קווי התחבורה עוברים במסלולים ימיים. נכון ל-2016, תושבים ומבקרים יכולים ליהנות מרשת מעבורות ימיות מוצלחת.
בספטמבר 2012 האי חובר לראשונה לרשת האינטרנט היבשתית של סיהאנוקוויל. "הקבוצה המלכותית" התקינה במפרץ כבל פיברגלס תת-ימי באורך של כמעט 30 ק"מ, אולם אף לא אחת מהתוכניות התשתיתיות לא החלו. אודות עניין זה נכתב בעיתון פנום פן פוסט כי "התוכניות לבניית נמל תעופה בינלאומי באי הן מעורפלות".
הישרדות
האי שימש מספר פעמים כאתר צילומים לתוכנית המציאות הפופולרית הישרדות. בשנת 2012 צולמה בשטח קו רונג מהדורה מיוחדת של התוכנית קו-לאנטה, הגרסה הצרפתית לתוכנית, בסמוך לכפר סוק סאן. צוות התוכנית שב לאי ב-2013 לצורך צילום מהדורה נוספת של התוכנית, אולם הצילומים נקטעו לאחר מותו של אחד המתמודדים. ב-2016 הושלם צילומה של מהדורה רגילה של התוכנית באי.
לאחרונה, גרסתה האמריקאית של הישרדות הפיקה את העונה ה-31 של התוכנית (הישרדות: קמבודיה - הזדמנות שנייה) וכן את העונה ה-32 שלה (הישרדות: קאו רונג) שצולמו על האי במשך ארבעה חודשים בין מרץ ליולי 2015. גם הגרסה השוודית של הישרדות, משלחת רובינסון, צולמה בקו רונג.
אוניברסיטת קנזס
אוניברסיטת קנזס (באנגלית: University of Kansas; בראשי תיבות: KU) היא אוניברסיטה ציבורית שהקמפוס הראשי שלה ממוקם בעיר לורנס שבמדינת קנזס בארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה ב-1864 ולומדים בה כ-28,000 סטודנטים.
מבנה וארגון
האוניברסיטה כוללת מספר קמפוסים ברחבי קנזס ובמיזורי. הקמפוס העיקרי ממוקם בלורנס ומשתרע על פני כ-4 קילומטרים רבועים. קמפוסים נוספים ממוקמים בקנזס סיטי (מיזורי) בוויצ'יטה, בסלינה ובאוברלנד פארק.
קולג'ים ובתי ספר
באוניברסיטה פועלים בתי ספר והמרכזים הבאים:
ספורט
תוכניות הספורט של האוניברסיטה זכו ב-14 אליפויות של ה-NCAA. התוכנית המצליחה ביותר היא כדורסל גברים בה זכתה הנבחרת בשש אליפויות (1922, 1923, 1952, 1988, 2008, 2022). מאמנה הראשון של הקבוצה היה ממציא משחק הכדורסל ג'יימס נייסמית'.
הארמייה ה-14 (ארצות הברית)
הארמייה ה-14 של צבא ארצות הברית הייתה ארמייה אמריקאית אשר הוקמה לקראת מבצע פורטיטיוד, ומטרתה הייתה להטעות את הגרמנים ולגרום להם לחשוב כי בעלות הברית מתכננות נחיתה בפה-דה-קאלה, ובכך להפחית את מוכנותם לקראת הפלישה לנורמנדי. כיוון שיועדה להטעיה בלבד, הארמייה הייתה למעשה בדיונית, ויחידותיה לא היו קיימות במציאות.
היסטוריה
כהכנה לקראת הפלישה לנורמנדי, חפצו בעלות הברית להפחית את המוכנות של כוחות הוורמאכט בגזרת נורמנדי. לשם כך ניזום מבצע הונאה בשם "מבצע פורטיטיוד", אשר נחלק לשתי גזרות, "צפון" ו"דרום". מבצע פורטיטיוד צפון, נועד לגרום לגרמנים להאמין שבעלות הברית מתכננות התקפה על נורווגיה, בעוד מבצע פורטיטיוד דרום, אשר כונה גם מבצע כספית, נועד לגרום להם להאמין שהן פותחות בהתקפה בפה-דה-קאלה.
לצורך מבצע כספית, הוקמה בלונדון בשנת 1943 קבוצת הארמיות הראשונה בדובר בדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה. הקבוצה הורכבה משתי ארמיות דמה - הארמייה הרביעית (בריטניה) והארמייה ה-14, שכמפקדה מונה ג'ון לוקאס. היא כללה טנקי דמה שנעשו מעיסת נייר וגומי, מפקדות מדומות, נחתות דמה, ומטבחי שדה שפלטו עשן. בנוסף, מספר ההפצצות והסיור על קאלה היו כפולות ממספרן בשמי נורמנדי. בעלות הברית הגבירו את הרושם שהארמייה אמיתית על ידי מסרים שהועברו אל הגרמנים בידי סוכנים כפולים. אחד מאותם סוכנים תיאר את הארמייה ה-14 כארמייה המורכבת ברובה מגנגסטרים צמאי דם אשר אינם לוקחים שבויים ושוחררו מבתי הכלא רק כדי לקחת חלק בלחימה.
הארמייה המשיכה "להתקיים" גם לאחר שהפלישה החלה והגרמנים כבר הבינו את המצב לאשורו. היא "פורקה" רק לקראת סוף שנת 1944.
הופ (ארקנסו)
הופ (באנגלית: Hope) היא עיר במדינת ארקנסו בארצות הברית. היא משמשת כמושב מחוז האמפסטד. בעיר נולדו הנשיא ה-42 של ארצות הברית ביל קלינטון ומושל ארקנסו לשעבר מייק האקבי.
קופנהגן בולקלוב
קופנהגן בולקלוב (בדנית: Kjøbenhavns Boldklub פירושו: מועדון הכדורגל קופנהגן) הוא מועדון ספורט דני וקבוצת כדורגל שבסיסה בעיר קופנהגן. הקבוצה הייתה ועודנה הקבוצה המעוטרת ביותר בליגת העל הדנית כאשר זכתה ב-15 תוארי אליפות הליגה הדנית (בהם זכתה משנת 1913 ועד 1980), עד למיזוגה עם קבוצת כדורגל אחרת בליגה, בולקלובן 1903 בשנת 1991, והפיכתם לפ.צ. קופנהגן, שהפכה לקבוצה העיקרית של העיר קופנהגן כיום. מועדון הספורט על אותו השם מחזיק במחלקות לענפים: טניס, בדמינטון, שחייה, פטאנק וקריקט.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1876, אולם מחלקת הכדורגל של המועדון קופנהגן בולקלוב נוסדה בשנת 1878, מה שהפך את הקבוצה למועדון הכדורגל העתיק ביותר בעולם מחוץ לממלכה המאוחדת. המשחקים הרשמיים הראשונים של המועדון תועדו במסגרת משחקי אימון לצבא, והתקיימו בסמוך לארמון רוזנבורג, בינואר 1879. המשחק הרשמי הראשון לעיני קהל התרחש ב-7 בספטמבר 1879, מה שהפך את קופנהגן בולקלוב למועדון הכדורגל העתיק ביותר ביבשת אירופה מחוץ לאי הבריטי. הקבוצה זכתה ב-4 אליפויות בין השנים 1912 ועד 1918, לאחר מכן עוד 2 אליפויות בשנות ה-20, ו-2 אליפויות בשנות ה-30. בשנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 הקבוצה השלימה כבר 12 אליפויות באמתחתה, בשנות ה-60 וה-70 זכתה באליפות אחת לכל עשור, ובשנת 1980 זכתה באליפות ה-15 והאחרונה שלה עד להתפרקותה בשנת 1991 ומיזוג משאביה עם מועדון הכדורגל בולקלובן 1903, ליצירת מועדון הכדורגל פ.צ. קופנהגן שמאז שהוקם שולט באופן יחסי בכדורגל הדני.
מועדון הכדורגל קיים כיום באופן חובבני, בליגות האזוריות הנמוכות של קופנהגן, שמהווה את הליגה החמישית בכדורגל הדני.
קופה אמריקה נשים 2022
קופה אמריקה נשים 2022 (בספרדית: 2022 Copa América Femenina) הוא הטורניר התשיעי של הקופה אמריקה לנשים שארגנה CONMEBOL. הטורניר נערך בקולומביה והתקיים מ-8 ביולי עד ה-30 ביולי 2022. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2023, שנערך שנה לאחר מכן באוסטרליה וניו זילנד.
לראשונה מאז הטורניר של 1998, נערכה האליפות בפורמט של שלב בתים ושלב נוקאאוט. שתי הנבחרות הראשונות מכל אחד משני הבתים עלו לשלב חצי הגמר, בו שיחקו בהצלבה, כלומר הקבוצה שסיימה במקום הראשון בבית שיחקה מול הקבוצה שסיימה שנייה בבית המקביל וההפך. במשחק הגמר נפגשו המארחת קולומביה וברזיל - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, שנערך בבוקרמנגה מול 28,000 צופים, ניצחה ברזיל 0-1 וזכתה בטורניר בפעם הרביעית ברציפות.
בעקבות מיקומן כשלוש הראשונות, העפילו ברזיל, קולומביה וארגנטינה ישירות לגביע העולם כנציגות CONMEBOL, ואילו פרגוואי וצ'ילה שסיימו במקומות הרביעי והחמישי (בהתאמה) נשלחו לפלייאוף הבין-יבשתי על כרטיס נוסף לטורניר.
אצטדיונים
הטורניר שוחק בשלושה אצטדיונים בשלוש ערים שונות:
מאליק היירסטון
מאליק סאמורי היירסטון (באנגלית: Malik Samory Hairston; נולד ב-23 בפברואר 1987) הוא כדורסלן אמריקאי.
יעקב אורי (ליכט)
ביוגרפיה
יעקב או̇רי נולד בשם יעקב ליכט בשרפץ, פולין. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל בעלייה הבלתי הלגאלית והתיישב בבית קרובי משפחתו בשכונת נווה שאנן בחיפה.
בשנת 1939 נשלח על ידי סבתו לעיירה ליפנו בפולין על מנת להעלות משם את בת דודתו, טולה פלורנץ. לשם כך, היה צריך לשאת אותה לאשה והשניים נישאו בנישואים פיקטיביים ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה עלו יחד ארצה. לאחר עלייתם לארץ נשארו נשואים.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב אורי לצבא הבריטי ושירת כלוחם בגונדת תותחני החוף מס' 17 אשר הוצבה בחיפה, יחד עם חבר הכנסת לעתיד לובה אליאב והאלוף לעתיד אברהם יפה. לאחר המלחמה עבד במחצבה באזור חיפה ובעבודות מזדמנות נוספות. עם הקמת המדינה עברת את שם משפחתו מליכט לאו̇רי ובשנת 1950 נולדה בתם היחידה, ליאורה אורי (סלוצקי).
בתחילת שנות החמישים החל לעבוד כשותף במשרד כרטיסים מקומי ותוך כדי עבודתו החל גם להפיק מופעי בידור שונים ולייבא מופעים מחו"ל. בין היתר הפיק מופעים ללהקת "בצל ירוק" ובין המופעים הבינלאומיים שהפיק נמצאים קרקס מדראנו הראשון במדינת ישראל ולהקת "פאריז על הקרח" שהציגו בעיר התחתית בחיפה.
מפיק אירועים בינלאומיים
בשנת 1962 העבירו את משרדם מחיפה לפסאז' הוד ברחוב דיזנגוף בתל אביב. עיקר עסקיהם היה עם מדינות מזרח אירופה והגוש הסובייטי, דבר שנחשב אז נדיר משום שאלה היו מעבר למסך הברזל ולא הרבו לשתף פעולה עם מדינות מערביות.
החברה הפיקה מופעי מוזיקה קלאסית והייתה אחראית על הגעתם ארצה של כמה מהאמנים הגדולים שנראו בישראל באותן שנים, בהם: מקהלת הצבא האדום, להקת המחול הפולקלוריסטית הרוסית "בריוזקה", הזמרת הדרום אפריקאית מרים מקבה, הכנר היהודי-אוקראיני איגור אויסטרך, הצ'לן הרוסי מסטיסלב רוסטרופוביץ', נגן המפוחית המפורסם לארי אדלר והזמרת והשחקנית איבון דה-קרלו. בנוסף הפיקו השניים מופעים של אמנים ישראלים ברוסיה ובהם של הזמרות גאולה גיל ואסתר עופרים (במסגרת צמד העופרים) ושל להקת כרמון.
הניסיון להביא את להקת הביטלס להופעה בישראל
בשנת 1964 איתר יעקב אורי בארץ את קרובי אמו של מנהלם של הביטלס, בריאן אפשטיין, ובאמצעותם השיג את הסכמתו של אפשטיין לכלול את ישראל במסעם המתוכנן של הביטלס למזרח. אורי הגיש בקשה לוועדה הבין-משרדית לאישור הבאת אמנים מחו"ל כדי לאשר את ההופעה בישראל אך זו דחתה את הבקשה בנימוק של "השפעה שלילית על הנוער". אורי ובוגטיר הגישו ערעור על החלטה זו ובמרץ 1964 הוחלט סופית בישיבת הוועדה לדחות את בקשתם מטעמים של מחסור בערך אומנותי וגרימת היסטריה והשתוללות של בני נוער.
ההיסטוריון אלון גן גולל את הסיפור מאחורי הניסיון להבאתם ארצה של חברי הביטלס. לטענתנו, האמרגן והמפיק גיורא גודיק, קיבל בשנת 1962 הצעה להביא את הביטלס לישראל, אך פסל את העסקה משום שלא הכיר את הלהקה. לאחר מכן, כאשר הבין גודיק כי טעה ובמקביל גילה כי יעקב אורי מתכנן את הבאתם ארצה באמצעות חברת ההפקות המשותפת שלו ושל אברהם בוגטיר, החל להפעיל לחץ על מקבלי ההחלטות על מנת לטרפד את המהלך.
לאחר פירוק השותפות
בנוסף, היה אורי הבעלים של הלונה-פארק הראשון בישראל שהוקם תחילה בנמל תל אביב ולאחר מכן הועבר למתחם גני התערוכה, אל המקום בו הוא נמצא כיום. בשנת 1979, לאחר שסייר במתקנים דומים באירופה, ייבא אורי ללונה-פארק את רכבת ההרים שהייתה אף היא הראשונה בישראל ושימשה את באי הלונה-פארק עד לשנת 2010, אז פורקה והוחלפה בחדשה.
במקביל חזר אורי להפיק את הופעות קרקס מדראנו בישראל, הפעם בכיכר המדינה בתל אביב, וכמו כן את "בלט על הקרח" – מופע מחול שהתמקד באלמנטים תיאטרליים תוך החלקה אמנותית על הקרח. מופע זה נחשב לנדיר בראשית שנות השבעים משום שהלהקה הוחרמה על ידי מדינות המזרח התיכון ולא הורשתה כלל להיכנס למדינות האזור.
אורי נפטר ב-10 באפריל 1980 באופן פתאומי לאחר מחלה קשה בה לקה.
נייט גריימס
נייט גריימס (באנגלית: Nate Grimes; נולד ב-1 במאי 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל אילת.
קריירה
גריימס שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו בשנים 2016–2020. ב-25 בינואר 2020 הושעה בשל התנהגות מזיקה לקבוצה. ב-16 במרץ 2020 נעצר והואשם בפגיעה גופנית בבת זוגו.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2020 ב-NBA, ב-24 בספטמבר 2020 חתם גריימס בקובראט מליגת העל הפינית. הוא העמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 12.6 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
ב-19 בפברואר 2022 חתם בגטינגן מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם בהפועל אילת.
אימרה שרלאי
אימרה שרלאי (במקור שטרק, בהונגרית: Sarlai Imre; בודפשט, 14 בנובמבר 1904 – בודפשט, 16 בפברואר 1983) היה שחקן תיאטרון, חבר מייסד של תיאטרון בודפשט קטונה יוז'ף.
ביוגרפיה
אימרה שטרק נולד בבודפשט כבנם של ירמיהו שטרק, עוזר סנדלר, ושל יוליה גוטפרוינד. כבר בגיל 16 הופיע בלהקה בקישפשט (כיום רובע 19 של בודפשט). הוא החל את הקריירה שלו ב-1918 (גיל 14) כנער מקהילה בלהקות שחקנים נודדות.
ב-1930 חתם על חוזה עם "התיאטרון החדש" (Új Színház), ולאחר מכן עבד עבור להקות כפריות, בין השאר כבמאי. בגלל החוקים האנטי יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) לא הורשה לעלות לבמה בשל יהדותו בין השנים 1939–1945, הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא הצליח לשרוד את שואת יהודי הונגריה ובפברואר 1945 התחתן עם השחקנית מרגיט צֵרֶה בסגד. אז קיבל חוזה בתיאטרון הלאומי של סגד, ולאחר מכן הופיע על הבמות בטרנסילבניה.
בין 1953 לבין 1961, היה חבר בתיאטרון טרגו מורש ולימד במכון התיאטרון המקומי. בשנים 1961–1970 עבד בתיאטרון צ'וקונאי בדברצן, פרש ב-1965. בשנים 1974–1979 שיחק בסולנוק. בשנת 1979 הוחתם על ידי התיאטרון הלאומי של בודפשט, ומ-1982 ועד מותו היה חבר בתיאטרון קטונה יוז'ף בבודפשט. משנת 1933 הופיע בקביעות בהצגות הקיץ הפתוחות של סגד.
תחנותיו בקריירה
הוא שיחק בתפקידי אופי ותפקידים אפיזודיים, אבל גם ביים. הפקותיו העיקריות: איבסן : פר גינט; סמטנה : הכלה המכורה; יוהאן שטראוס : ברון הצוענים.
בין השנים 1951 לבין 1955, לימד משחק במכון לתיאטרון אישטוואן סנטג'רג'י בטרגו מורש.
בשנת 1982 היה חבר מייסד של תיאטרון קטונה יוז'ף בבודפשט כנשיא משותף. עם זאת לא הורשה יותר לשחק בבכורות חדשות בשל גילו, הקריירה שלו בת יותר משישה עשורים הסתיימה ב-1983.
מתפקידיו
מספר הופעות הבכורה שלו הרשום במאגר התיאטרון : 74
{| class="wikitable"
מרכז הצופים הבין-לאומי בקנדרסטג
היסטוריה
בשנת 1921 ראש הצופים של שווייץ, וולטר פון בונשטטן, ביקר בעיירה קנדרסטג בחופשה ומצא בקתה אלפינית ריקה ישנה. הבקתה נבנתה בשנת 1908 כדי לשכן את עובדי הבנייה למנהרת Lotschberg. בשנת 1913, כאשר בניית המנהרה הסתיימה, הבקתה נשארה בשימוש על ידי חברת הרכבת. פון בונשטטן הרגיש שמיקום זה יכול להיות מקום המפגש הבינלאומי שהיה חלומו של רוברט באדן פאוול בו צופים מכל רחבי העולם יהיו יכולים לפגוש. פון בונשטטן כתב לו כדי לספר על המציאה. התגובה הייתה חיובית ובפברואר 1923 הוקמה אגודת בית הצופים הבינלאומי. ב-12 באפריל 1923 הבקתה והקרקעות הסמוכות נקנו בסכום של 15,100 פרנקים שווייצרים, והמרכז הבינלאומי לצופים הוקם. בשנת 1930 באדן פאוול ביקר באתר בעצמו.
עד לימים אלו, האתר הורחב ושופץ פעמים רבות, עם החדר הראשון הלאומי, 'החדר ההולנדי' בשנת 1927, ורכישת קרקעות נוספות בשנת 1929. במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש המרכז לבית חיילים צרפתים. בשנת 1950 נרכשו מבנים ושטחים נוספים, כולל היער ליד הנהר Kander, והמרכז החל להיפתח גם בחורף. שם המרכז שונה ל Kandersteg International Scout Centre בשנת 1977. בשנת 1980, אתרי קמפינג חדשים נוצרו, יחד עם מתקני שירותים נוספים, אם כי המרכז עבר תקופה קשה מבחינה כלכלית. בשנת 1994 הוקמה הקרן למרכז הצופים הבינלאומי קנדרסטג הוקמה והחלה עבודה על פרויקט הרחבת הבקתה שנפתחה ב-1 ביוני 1996. בחודש דצמבר 2002, הוקמה קומה עליונה במבנה "הבקתה החדשה" - New Chalet. בשנת 2009, המרכז פתח בניין אירוח חדש בשם Kander-Lodge, רכש את הבניין השכן ה-Sunneblick, ושיפץ את קומת הקרקע של הבקתה הישנה באופן מלא.
בחודש מאי 2020, בעקבות נגיף הקורונה שהתפשט בכל העולם, המרכז עצר את כלל הפעילות במשך כחודש וחצי בפעם הראשונה מאז הקמתו.
מיקום
הכפר הקטן, השווייצרי המסורתי של קנדרסטג (כ-1,200 תושבים) ממוקם בגובה של 1,200 מטר מעל פני הים, 65 קילומטר דרומית לברן, בקנטון ברן, ליד Lötschenpass ו-Gemmipass. הכפר ידוע בתור אתר תיירותי ובתור מקום טוב לטיולים רבים בהרי האלפים השווייצריים. ניתן להגיע לקנדרסטג על ידי כבישים ורכבות: הוא ממוקם על קו הרכבת הראשי צפונית לאיטליה.
מרכז הצופים נמצא בקצה הדרומי של הכפר. במהלך עונת התיירות, אוטובוס רגיל יוצא מתחנת הרכבת המקומית ובכל ימי השנה, כל מי שעונד עניבת צופים יכול לנסוע חינם באוטובוסים בתוך הכפר.
ה-Chalet
החלק המרכזי של המרכז הוא הבקתה, אשר מורכבת משני חלקים, Old Chalet ו-New Chalet. בניין זה מכיל את מרכז הקליטה של המקום ואת המשרדים, כמו גם מתקנים וחדרים בעבור אורחים. השלמת ההרחבה בשנת 1996 הגדילה באופן משמעותי את המקום, הוסיפה הסקה מרכזית, מתקני תברואה מודרניים קבועים עם מים חמים, חנות מזכרות, חדרי ישיבות, שירות דואר, טלפונים ציבוריים, בר קפה, כביסה, חדר עזרה ראשונה ומתקני אינטרנט. ישנם חמישה מטבחים מאובזרים וחשמליים זמינים לשימוש.
הבקתה פתוחה כל ימות השנה והיא מנוהלת כמו רוב אכסניות נוער, עם דגש על חיי קהילה ושיתוף פעולה. האורחים יכולים לעזור בניקיון הבניין. הבקתה מעוטרת בעניבות צופים, מכתבי תודה מאורחים, כמו גם תמונות, פוסטרים ותגים (פאטצ'ים) המציגים את משפחת תנועת הצופים ברחבי העולם.
ה-Old Chalet מספק לינה ל-172 אנשים ב-23 חדרים, כל חדר עם בין 3 ל-22 מיטות. ברוב החדרים יש שולחנות וכיסאות. החדרים נקראים על שם ארגוני צופים לאומיים או אזורי צופים שעזרו לשפץ ולקשט את החדר. ה-New Chalet מספק אירוח לצוות המקום, חדרי ישיבות, וחדרי אירוח משודרגים ל-27 אנשים בתשעה חדרים עם 3 מיטות, אשר זמינים מחוץ לעונת הקיץ.
שטח המחנה
שטח המחנה יכול להכיל עד 1,400 אנשים ביותר מ-60 אתרים שונים. בממוצע במהלך הקיץ, באתר יש סביב 750 אורחים בכל זמן נתון. בעוד שהקבוצות נמצאות קרוב אחת לשנייה, כל קבוצה יכולה להיות בטוחה במחנה משלה, מה שמבטיח אווירה בינלאומית וגם פרטיות. בכל האתרים יש מים זורמים בקרבת מקום, ישנם שירותים ומקלחות עם מים חמים בהישג יד, אשר הקבוצות הלנות במקום עוזרות לשמר במהלך שהותן. יש חנות פתוחה באתר במהלך הקיץ ומשרד המחנה פתוח רוב הזמן. יש גם חדר ייבוש ומספר אזורי פיקניק ומתקני ברביקיו.
המחנה היה במקור שטח פסולת טבעית שנוצר בזמן בניית המנהרה, כך שמספר אתרים במחנה מלאים בסלעים. הרכבת פועלת קרוב לחלק משטחי המחנה, כך שיכול להיות רועש לפעמים.
ארבעה בניינים נוספים
המגדל היה במקור תחנת הכוח כאשר הרכבת נבנתה ועכשיו יש בו שני חלקים: המגדל עצמו ו-Lötschberghaus (בניין השינה). בסך הכול יש חדרי אירוח ל-57 אנשים - ארבעה חדרים עם 12 מיטות ב-Lötschberghaus וחדר משופץ עם תשע מיטות במגדל. המתקנים כוללים שירותים ומקלחות עבור בנים ובנות, מאובזרים במטבח גדול, סלון עם אח פתוחה ומרפסת.
בצד השני של הנהר Kander נמצא בניין ה-Kander Lodge. יש לו שמונה עשר חדרי שינה פשוטים כשבכל אחד 2 מיטות, עם חדרי רחצה משותפים. יש מבנה מטבח, חדר אוכל, סלון, וחדר ישיבות. הבניין נבנה במקור בכפר הסמוך Mitholz, ובעשורים האחרונים, שימש כמשרד וכחלל תצוגה עבור מנהרת Lötschberg. בשנת 2008, לאחר שהמנהרה נפתחה, המבנה הועבר ממקום Mitholz למקומו הנוכחי באתר Kandersteg.
ב-2009, נרכש ה-Sunneblick, בקתה ישנה עם אותה היסטוריה כמו ה-Chalet וה-Kander-Lodge. במקור זה היה בניין אירוח של העובדים במנהרת הרכבת ב-Frutigen. ברבע הראשון של המאה ה-20, היא עברה מ-Frutigen ל-Kandersteg. ב-Sunneblick יש 47 מיטות, פינת אוכל/משחקים/חדר ישיבות, מטבח מאובזר וגם סלון. הוא זמין לשימוש על ידי יחידים, קבוצה או ניתן לשכור חדרים נפרדים.
ה-Ueschinen Hut ממוקם בעמק Ueschinen, בגובה של 1,890 מטרים, בערך שעתיים עד שלוש שעות הליכה מהמרכז. הבקתה פתוחה בדרך כלל ממאי עד אוקטובר. במהלך הקיץ היא משמשת בעיקר כבסיס טיפוס וטיולים, אבל היא עשויה להיות בשימוש על ידי קבוצות בכל עת, אם מזג האוויר מאפשר. הצריף הוא למעשה חצי רפת, אז לפעמים זה קצת רועש בלילה. במקום יכולים לישון עד 30 אנשים, יש מטבח מאובזר במלואו עם תנור עצים, כללי חיים ואכילה בחדר, שירותים מיוחדים – אין חשמל, אין מקלחת.
מחנות ופעילויות
באתר יש היסטוריה של מחנות, היסטוריה זו מתחילה עם קורס תג היער ה-50, שאורגן בשנת 1926, ומחנה הצופים הבוגרים העולמי הראשון עם 2,500 צופים מ-23 מדינות בשנת 1931. אחרי המלחמה, בשנת 1953, מחנה הצופים הבוגרים העולמי ה-5 חזר ל-Kandersteg עם 4,000 צופים מ-22 מדינות, ובשנת 1992 שוב התקיים המחנה ה-9 עם כמעט 2,500 אנשים מ-50 מדינות.
ב-1979, האתר אירח את מחנה Kristall, עם 1,700 צופים מ-42 מדינות. המחנה היה אחד מאלה שהחליפו את ג'מבורי הצופים העולמי ה-15 אשר בוטל באותה שנה. בשנת 1980, ועידת הצופים של אזור אמריקה השתמשה במקום לכינוס השנתי ואפילו בתדירות גבוהה יותר למחנות. ב-2007, המרכז אירח את KanderJam שהיווה קישור לקראת ג'מבורי הצופים העולמי ה-21, עם מעל ל-2,000 אנשים מכל רחבי העולם שהגיעו למקום כדי לחגוג את שנת ה-100 של צופיות. שנה לאחר מכן, בשנת 2008, המרכז ניהל משחקי החורף הראשונים של תנועת הצופים העולמית.
תוכני הפעילות המוצעים על ידי המרכז מבוסס על שלושה נושאים של ארגון הצופים העולמי, חברות, הרפתקה ואיכות הסביבה, שנועדו לסייע לאורחים ללמוד, להתפתח, וליהנות. בקיץ המקום מציע, בתוך שלושת הנושאים, תוכנית שבועית קבועה ובינלאומית הכוללת מדורה בינלאומית, תחרויות שונות, ברביקיו, כמו גם מגוון רחב של פעילויות יומיומיות כגון מסלולי טיול, טבע, סדנאות, טיולים, טיפוס צוקים, מלאכת יד, אופני הרים, מצנחי רחיפה, רפטינג וטיולים בחלקים השונים של שווייץ. בחורף, התוכנית מציעה מגוון של פעילויות שלג אלפיניות כגון קרוס קאנטרי סקי וסנובורד. יש גם מגוון רחב של פעילויות אחרות סביב Kandersteg, כמו מזחלות, קרלינג, החלקה על הקרח, טיפוס על קרח ופרזול שלג.
לאורך כל השנה, מרכז הצופים הבינלאומי מציע פעילויות לקבוצות. האפשרויות משתנות עם העונה ועם הזמן המדויק של הביקור. על ידי השתתפות בתוכנית, האורחים יכולים לזכות באותות שונים עבור כל אחד מהנושאים. אלה נועדו להפגיש את האורחים בכל הגילאים, לאומים ותרבויות, ולעודד אותם לחוות, ללמוד ולהעריך את הסביבה האלפינית.
צוות
בשנת 1973, מונה קורט מטץ כמנהל הראשון של המרכז במשרה מלאה, אודות לתמיכה של Kenneth Macintosh ושל קרן ארצות הברית לצופים בינלאומיים. מאז, צוות העובדים במקום גדל ופועל לאורך כל השנה עם מנהלים הנעזרים בסגני-מנהלים וצוות בינלאומי של מתנדבים השוהים במקום משלושה חודשים ועד מספר שנים. צוות המתנדבים מגויס בכמויות שונות בהתאם לעונות השנה כדי לסייע עם תפעול המתקנים של המרכז והפעלת התוכנית המוצעת.
להלן רשימה של מנהלי המרכז (והמדינות מהן הגיעו), והשנה בה הם קיבלו את התפקיד:
צבע המדים של צוות המרכז הבינלאומי לצופיות היה משתנה מדי שנה, אך משנת 1989 הצבע הוורוד נבחר ומאז לא השתנה שוב. מאז, חברי הצוות של המקום ידועים בשם "Pinkies". בנוסף לחולצה הוורודה שהם לובשים, הם עונדים עניבת צופים המייצגת את הרקע שלהם בצופים. אנשי הצוות חייבים לעמוד בשלושה תנאים: להיות מעל גיל 18 ביום התחלת העבודה, להיות מסוגלים לתקשר באנגלית ולהיות חברים לארגון הצופים העולמי או לאגודת הצופות והמדריכות העולמית.
איש צוות אחד ראוי לציון הוא מייקל אדוארדס, אשר התנדב במרכז הבינלאומי לצופיות קנדרסטג.
קבוצת הארמיות ה-11
קבוצת הארמיות ה-11 הייתה קבוצת ארמיות של צבא בריטניה אשר לחמה בזירה הדרום-מזרח אסייתית במלחמת העולם השנייה. למרות שלהלכה הייתה בריטית, הרי שהקבוצה כללה גם יחידות מצבא הודו הבריטית, ממושבותיה של בריטניה באפריקה, מהרפובליקה הסינית ומארצות הברית.
היסטוריה
בנובמבר 1944 פורקה הקבוצה ועל בסיסה הוקם פיקוד כוחות היבשה של בעלות הברית בדרום מזרח אסיה (ALFSEA), אשר במסגרתו לחמו הכוחות הבריטיים והאמריקאיים בזירה זו עד סיום המלחמה.
קבוצת הארמיות הראשונה
קבוצת הארמיות הראשונה (באנגלית: First United States Army Group בראשי תיבות: FUSAG) הייתה קבוצת ארמיות של צבא ארצות הברית, אשר הוקמה לקראת מבצע פורטיטיוד, ומטרתה הייתה להטעות את הגרמנים ולגרום להם לחשוב כי בעלות הברית מתכננות נחיתה בפה-דה-קאלה, ובכך להפחית את מוכנותם לקראת הפלישה לנורמנדי. כיוון שיועדה להטעיה בלבד, הקבוצה כללה יחידות אמיתיות ומומצאות גם יחד.
היסטוריה
כהכנה לקראת הפלישה לנורמנדי, חפצו בעלות הברית להפחית את המוכנות של כוחות הוורמאכט בגזרת נורמנדי. לשם כך ניזום מבצע הונאה צבאית בשם "מבצע פורטיטיוד", אשר נחלק לשתי גזרות, "צפון" ו"דרום". מבצע פורטיטיוד צפון, נועד לגרום לגרמנים להאמין שבעלות הברית מתכננות התקפה על נורווגיה, בעוד מבצע פורטיטיוד דרום, אשר כונה גם מבצע כספית, נועד לגרום להם להאמין שהן פותחות בהתקפה בפה-דה-קאלה.
לצורך מבצע כספית, הוקמה בלונדון בשנת 1943 קבוצת הארמיות הראשונה, אשר התפרסמה יותר בראשי התיבות של שמה באנגלית: FUSAG. כמפקד הראשון של הקבוצה מונה עומר בראדלי, אולם בהמשך הועבר בראדלי יחד עם כל קציני המטה כדי לפקד על קבוצת הארמיות ה-12, ובמקומו מונה ג'ורג' פטון. אייזנהאואר בחר בפטון לפקד על קבוצת הארמיות הראשונה בין היתר מפני שהגרמנים ראו בו את המצביא הטוב ביותר של בעלות הברית המערביות, והמוניטין שלו חיזק את הנחת הגרמנים כי הוא ינהיג את המתקפה. באופן רשמי באותה תקופה היה פטון מפוטר בשל "תקרית הסטירות". המטה הכללי של הקבוצה היה בדובר בדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה.
שתי ארמיות דמה הוקמו והוכפפו לקבוצה. הארמייה הרביעית של הצבא הבריטי הוצבה בסקוטלנד, והגרמנים האמינו שמטרתה היא נורווגיה. בחודשים שקדמו לפלישה הוחלפו שדרים אלחוטיים בדרגת הצפנה נמוכה, ויצרו את הרושם שהארמייה אמיתית. כמו כן הוקמו בידי המטכ"ל האמריקני הארמייה ה-14, אשר כמפקדה מונה ג'ון לוקס (לימים מפקד הארמייה ה-15), והארמייה התשיעית שלימים הפכה לאמתית. הקבוצה כללה קורפוסים ודיוויזיות מבוימים ואמתיים כאחד. היא כללה טנקי דמה שנעשו מעיסת נייר וגומי, מפקדות מדומות, נחתות דמה, ומטבחי שדה שפלטו עשן. בנוסף, מספר ההפצצות והסיור על קאלה היו כפולות ממספרן בשמי נורמנדי.
הקבוצה המשיכה "להתקיים" גם לאחר שהפלישה החלה והגרמנים כבר הבינו את המצב לאשורו. היא "פורקה" רק לקראת סוף שנת 1944.
סדר כוחות
הארמייה הרביעית (בריטניה) הארמייה ה-14 (ארצות הברית) הארמייה התשיעית (ארצות הברית) - בהמשך הוקמה במציאות
אגווי דו פלה דה לה סל
אגווי דו פלה דה לה סל (בצרפתית Aiguille du Plat de la Selle) הוא הר ברכס האלפים הדאופיניים המתנשא לגובה 3,596 מטר מעל פני הים, בקרבת העיירה לה דז אלפ בחבל אוברן-רון-אלפ, בצרפת.
גיטרה חשמלית
גיטרה חשמלית היא גיטרה בעלת פיקאפים מגנטיים הממירים את תנודות מיתרי המתכת לזרם חשמלי. את האות המתקבל מן הפיקאפים מזינים לתוך מגבר לשם הגברת הצליל. הגיטרה החשמלית היא כלי נגינה מרכזי בבלוז, רוק ומטאל. הגיטרה החשמלית הראשונה פותחה בשנת 1931 על ידי ג'ורג' ביצ'אם (Beauchamp).
הפקת הצליל בגיטרה
בעוד שהפקת הצליל של גיטרה אקוסטית מסתמכת על תיבת תהודה, הצליל של הגיטרה החשמלית נסמך על אות חשמלי המופק מהתקנים המכונים פיקאפים (Pickups). הפיקאפים קולטים את תנועתם של מיתרי הגיטרה המתכתיים באמצעות שינויים בשדה המגנטי שהמיתרים מעוררים. האות החשמלי המופק מהם תלוי בתדירות התנועה של המיתרים. עיצוב האות החשמלי מתבצע באוסף של מכשירים אלקטרונים שחיבורם נקרא "שרשרת אפקטים". שרשרת האפקטים מתחילה מהגיטרה ומסתיימת במגבר. בגיטרה עצמה, יש מספר גורמים האחראים לצליל המופק, ביניהם העצים ממנו היא עשויה (לרוב עץ שונה לגוף ולצוואר), סוג הפיקאפים המותקנים בה וסוג המתכת ממנה עשוי הגשר שלה. עצים פופולריים לבניית גיטרות כוללים מהגוני, אדר הסוכר (בעיקר לצוואר), אלמון, מילה וטיליה אמריקאית (Tilia americana, באנגלית Basswood).
מגבר
המכשיר המשמש להגברת האות החשמלי והמרתו לצליל נקרא מגבר (Amplifier). מגברים מאפשרים לשלוט בתכונות שונות של הצליל (לדוגמה־עוצמת הצליל, גיין, טווח בס וטרבל). חלק מהמגברים כוללים את האפקט הבסיסי והפופולרי "דיסטורשן" (distortion - עיוות). רוב המגברים כוללים אלמנט "קדם־מגבר" (או פרי־אמפ, preamp באנגלית), שחיוניים להגברת הגיטרה, שנותנת באופן טבעי צליל מאוד חלש. בנוסף רוב המגברים כוללים רמקול בגדלים משתנים, שממנו יוצא הצליל.
למעשה, מגברים עם שפופרות היו בשימוש בשלושים השנים הראשונות מ-1940 ועד 1970 לערך. ואז הייתה התלהבות ממגברים טרנזיסטוריים. לאחר זמן מה התברר למוזיקאים שתפקידו של המגבר אינו רק להגביר את הסיגנלים הזעירים המופקים בגיטרה החשמלית, אלא שהמגבר הוא חלק מיצירת הצליל המקורי ותפקידו דומה לתיבת התהודה בגיטרה אקוסטית. המגברים הטרנזיסטורים הראשונים לא הצליחו לספק את הצליל היפה והחם (לדעתם) של המגברים הטרנזיסטורים. לכן רבים מהמוזיקאים המקצוענים ממשיכים להשתמש עד היום במגברי שפופרת. הדגמים הנפוצים ביותר בעולם הם FENDER האמריקנית וכן VOX וגם MARSHALL הבריטיות. מגברים קיימים בדגמים קטנים וניידים, בעלי הספק נמוך, מגברים ביתיים גדולים יותר, ועד מגברי־ענק מקצועיים להופעות, הבולטים בגודלם על הבמה.
תיבות אפקטים
התקנים אלקטרוניים או חשמליים המבצעים שינויים באות החשמלי ותכונותיו, שבסופו של דבר מתבטא בשינויים בצליל. קיימים עשרות דגמים בסיסיים של תיבות אפקטים, כולל תיבות מוגדרות מראש לחיקוי צלילים שמאפיינים גיטריסטים מפורסמים או ז'אנרים ספציפיים (בלוז, ג'אז, רוק, מטאל, מזרחית ועוד). נוהגים לשלב תיבות אפקטים רבות בחיבורים שונים, חיבורים המכונים "שרשראות אפקטים". שילוב של תיבות אפקטים רבות, ברמות שונות לכל אפקט, יוצר גיוון רב ומאפשר לכל גיטריסט לבחור את הצליל שהוא מעוניין בו.
בשנות ה־60, גיטריסטים החלו לעוות את הצליל של הגיטרה באמצעות הגברת הגיין או עוצמת הצליל, של הקדם מגבר (preamplifer או בקיצור preamp). האפקט הנוצר היה של "קיטום" האות האלקטרוני (בעת ההגעה לסף ההגברה של שפופרות הריק).
השלב הבא, הופעתן של תיבות האפקטים שהרחיבו עוד יותר את מגוון הצלילים של הגיטרה, היה רק עניין של זמן. תיבות אפקטים היו נתונות בתוך מארז מתכתי וכללו לחצן גדול וגס המאפשר להפעיל או לכבות את המכשיר (הפסקת עיצוב האות החשמלי ללא הפסקת העברתו למגבר) באמצעות דריכה וזאת מהסיבה הפשוטה שידי הגיטריסטים צריכות להיות פנויות לנגינה בגיטרה, בעוד שהם חופשיים לעשות שימוש ברגליהם. לגיטריסטים רבים השימוש בתיבות האפקטים הפך לחלק קריטי ביצירותיהם, לעיתים עוד יותר מהגיטרה עצמה.
בשנות השמונים והתשעים, הושגה הצלחה בתכנון אפקטים אלקטרונים־דיגיטליים ומבוססי תוכנה, המסוגלים לחקות באיכות משופרת את האפקטים שהושגו בעבר באמצעים אנלוגיים, ביניהם מגברי שפופרות ריק.
הודות להתפתחות של המחשבים האישיים, בתחילת העשור הראשון של המאה ה־21 יצאו לשוק כרטיסי קול המאפשרים חיבור של הגיטרה למחשב. כמו כן, יוצרו תוכנות ייעודיות להדמיית אפקטים והאינטרנט אפשר הפצה של תוכנות חופשיות כאלו וקבצים השומרים בתוכם הגדרות לאפקטים שמשתמשים אחרים יצרו. תוכנות מסוג זה מאפשרות לנגנים מתחילים והן לנגנים מקצועיים להתנסות בשימוש באפקטים. למרות יתרונותיהם היחסיים של אפקטים דיגיטליים, גיטריסטים מקצועיים רבים מעדיפים לעשות שימוש באפקטים אנלוגיים, משום צלילם המיוחד.
היסטוריה
הגיטרה החשמלית המסחרית הראשונה פותחה על ידי ג'ורג' ביצ'אם (Beauchamp) ואדולף ריקנבאקר (Adolph Rickenbacher), וכונתה 'המחבת' (The Frying Pan) על שום צורתה. היא יצאה לשוק ב־1931. הגיטרות החשמליות הראשונות היו למעשה גיטרות אקוסטיות (בעלות תיבת תהודה ומיתרי מתכת), אשר להן חוברו "פיקאפים". כאשר התעורר הצורך בעוצמות קול גבוהות. המוזיקה הפופולרית בארצות הברית של אותה תקופה הייתה הביג בנד - אלו היו תזמורות גדולות הכללו סקציות של כלי נשיפה וחטיבת קצב, ולכן ניגנו בווליום גבוה מאוד. הגיטרה החשמלית יכלה להתאים את עצמה לסגנון מוזיקה זה וכך צברה פופולריות. הגיטרות יוצרו על ידי חברות שונות, כמו ריקנבאקר, אודיווקס וגיבסון.
הגיטרה החשמלית המוכרת כיום (solid-body - ללא תיבת תהודה), גיטרה חשמלית הבנויה מעץ מלא, יוצרה לראשונה בצורה מסחרית על ידי ליאו פנדר בשנת 1949. הדגם נקרא "איסקוייר", שהייתה גיטרה בעלת פיקאפ יחיד. המניע הראשוני להסרת תיבת התהודה היה בעיית ה'פידבק': צליל צורמני שנוצר עקב הגברה בלתי-מכוונת של הצלילים הבוקעים מהמגבר בגלל תיבת התהודה. לאחר מספר שנים, נוסף עוד פיקאפ והשם שונה ל"ברודקאסטר" ולאחר מכן שמו שונה ל"טלקסטר" מפני ש"גרץ'" החלו לייצר קודם לכן דגם שנקרא "ברודקאסטר" ונוצר בלבול.
ב־1952 יצא לשוק דגם גיטרה נוסף, על ידי חברת גיבסון, הנקרא גיבסון לס פול, אשר זכה להצלחה גדולה ביותר; ב־1954, חברת פנדר הוציאה לשוק את הדגם סטראטוקסטר (הנקרא בקיצור "סטראט"), אשר זוכה להצלחה מסחררת החל משנות ה-60 ועד ימינו. ה"סטראטוקסטר" וה"לס פול" הן אבות הטיפוס לרוב גיטרות ה־"solid body" שמיוצרות מאז. הדגמים הנ"ל מיוצרים עד היום אבל בגלל שינויים בתהליכי הייצור ובבעלות על החברות וכן בשל התיישנות העץ (שמשפרת את הצליל בגיטרות איכותיות), אין אחידות ברמתם של דגמים זהים מתקופות שונות.
בראשית המאה ה-21 נעשו חידושים בתכנונן של גיטרות חשמליות:
טכניקת הנגינה
טכניקת הנגינה בגיטרה חשמלית שונה מטכניקת הנגינה בגיטרה קלאסית. הגיטרה החשמלית מאפשרת שליטה מלאה בצליל הנגינה. השליטה מתחלקת לשתי קטגוריות. הראשונה, אפשרויות האפקטים המולבשים על הצליל הרגיל של הגיטרה והשנייה, טכניקות נגינה כמו שליטה במשוב (פידבק), גשר הטרמולו (ברוב הגיטרות הנפוצות היום), טכניקות פריטה שונות וכו'. בגיטרה חשמלית, בניגוד לגיטרה קלאסית, אין כמעט שימוש באצבעות יד ימין ובציפורניים (מלבד גיטריסטים כמו מארק נופלר מהדייר סטרייטס. ראו פינגר סטייל). כל התווים מנוגנים בדרך כלל בעזרת מפרט על מנת לשלוט בצליל היוצא בצורה מלאה. כמו כן, ישנן תוספות שונות לנגינה, מעין "מיני־טכניקות", אשר מעשירות את הצליל, כגון טפינג (tapping) שפותחה על ידי אדי ואן היילן, חסימה (muting) וכיוצא בזה (ראו פריטה בגיטרה).
טכניקת הנגינה בגיטרה חשמלית פותחה על ידי אומני הבלוז האינסטרומנטלי בשנות הארבעים והחמישים, והתפתחה לכיוונים שונים. הן במוזיקה הנאו־קלאסית והן במוזיקת הג'אז, כאשר גיטריסטים מושכלים כמו וס מונטגומרי פיתחו טכניקות אלתור שונות על גיטרה, כמו Chord melody, נגינה באוקטבות ועוד. עד להופעתם של גיטריסטים כמו מייקל אנג'לו באטיו ואינגווי מלמסטין שחיברו את המודוסים הקלאסיים למוזיקת המטאל ופיתחו יכולת נגינה במהירויות גבוהות במיוחד (מה שמכונה "גיטר שרדינג").
גיטרות בעלות יותר משישה מיתרים
אף על פי שרוב הגיטרות הם בעלות שישה מיתרים בלבד, ישנן גיטרות בעלות שבעה או שמונה מיתרים. גיטרות אלה נמצאות בשימוש בעיקר אצל להקות מטאל מתקדם, דג'נט, ודת'קור, אך ישנם גם מוזיקאי ג'אז מסוימים המשתמשים בגיטרות כאלה.
אלעזר בן-דוד
אלעזר בן-דוד, הידוע גם כלצרוס בנדויד (גרמנית: Lazarus Bendavid; 18 באוקטובר 1762 – 28 במרץ 1832) היה מתמטיקאי, מחנך ופילוסוף קנטיאני, מהרדיקליים בדור השני של תנועת ההשכלה היהודית בברלין.
שנותיו המוקדמות
בן-דוד נולד בברלין להוריו דוד הירש וחוה, שניהם בנים למשפחות סוחרים אמידות יחסית. הוריו כבר קיבלו חינוך פתוח וידעו צרפתית טובה וגרמנית לצד יידיש, ולפי עדות בנם היו רחוקים מאדיקות דתית. הילד נשלח לתלמוד תורה במקביל לשיעורים פרטיים במקצועות חול. הוא חדל לשמור מצוות לאחר בר-המצווה, וניתק את קשריו לקהילה כשהמתפללים סירבו להעלותו כש"ץ עם מות אביו.
הוא החל לרכוש השכלה כללית רחבה בסיועו של כומר שאת שמו לא ציין בזכרונותיו, בעודו מתפרנס משיוף עדשות. בהמשך ניסה לעבוד גם כנגר. הוא למד מתמטיקה כאוטודידקט, ובהמשך נעשה לפעיל במעגל האינטלקטואלים סביב יוהאן היינריך למברט. אם כי עיקר פרסומו לא בא לו מהיותו מתמטיקאי, עבודתו בתחום הייתה מגוונת: בין היתר, היה תומך קולני בטענתו של אוילר כי אינפיניטסימלים שווים בפועל לאפס והוא עוד הוסיף בחיבור מ-1796 (Versuch einer logischen Auseinandersetzung des mathematischen Unendlichen) כי גם סכומים גדולים לאין שיעור מתאפסים למעשה. חיבורו הראשון, מ-1786, היה מחקר גאומטרי על תכונות הקווים המקבילים. עוד בשנות ה-70 פגש בן-דוד במשה מנדלסון, שסביבו התרכז החוג המשכילי בברלין. בהמשך כתב מאמרים ב"המאסף" והיה ידידו האישי של יואל ברי"ל. כמו שלמה מימון, שהוא היה מתומכיו הגדולים, זנח בהמשך את האידיאלים של התנועה לטובת עיסוק בלעדי בתורתו של עמנואל קאנט אותו העריץ. הוא רכש מוניטין בקרב חוגי הנאורות בברלין והחל לשאת דברים לפני קהל. עם פרסומו הגובר, החליט לרכוש השכלה מסודרת ובאפריל 1790 נסע לאוניברסיטת גטינגן, בה שמע הרצאות על כימיה, היסטוריה ונושאים אחרים והתיידד עם כמה מהפרופסורים. למרות זאת, נותר תמיד אמון על הלימוד העצמי ומעולם לא התקבל כאיש סגל במוסד אקדמי. ב-9 באוקטובר נכח בהכתרת לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שם פגש את יעקב פרנק. לאחר גטינגן נסע לאוניברסיטת האלה, בה נותר עד שלהי 1791.
וינה
בדצמבר, לאחר שנכזבה תקוותו לקבל הזדמנות להשלים דוקטורט, יצא לווינה כדי לעבוד בתור מורה פרטי. שם נעשה לאחד המפיצים הגדולים של דברי קאנט, אודותיו פרסם תשעה ספרים ועוד חיבורים. הוא נהג להרצות על הפילוסופיה שלו מספר ימים בשבוע. בתחילה ערך את הופעותיו באוניברסיטת וינה, אך הממשל ההבסבורגי ראה בקאנט מסית עוין, ובן-דוד נאלץ לעבור לאחוזתו של פטרונו העשיר, הברון קארל פון הראך.