cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליליאן ברטו
חיים אישיים
בשנת 1993, בעקבות ליהוקה להצגה "הילד חולם" מאת חנוך לוין ובבימויו בתיאטרון "הבימה", הכירה ברטו את לוין והייתה לבת זוגו. ב-1995 נישאה ללוין וילדה את בנם, אלכסנדר לוין. בשנת 1999 נפטר חנוך לוין. מאז פטירתו של לוין ועד לשנת 2022 ניהלה ברטו את עיזבונו. ברטו נישאה בשנית לאדריכל מורן פלמוני ולהם בת, והם גרים בתל אביב.
חלבון G
אלפרד גילמן ומרטין רודבל היו חוקרים אשר גילו וחקרו את החלבון ועל כך הוענק להם פרס נובל בשנת 1994.
סוגים של חלבוני G
ניתן לסווג את חלבוני G לשני סוגים:
שפעולם
לאחר קישור סלקטיבי של מולקולת סיגנל-ראשוני לקולטן המצומד לחלבון G, המכונה גם GEF ונמצא על פני הממברנה של התא, יש השראה של שינוי מבני בו וכתוצאה מכך שפעולו. שפעול זה משרה שינוי קונפורמציה גם בחלבון G וכך לשחרור ה-GDP. כיוון שיש בתא פי עשרה יותר GTP לעומת GDP, הסבירות שה-GDP שהשתחרר יוחלף ב-GTP היא גבוהה יחסית. אם אכן הוחלף ל-GTP, חלבון ה-G משופעל והקישור לקולטן המצומד לחלבון G נחלש, ולכן חלבון ה-G ניתק מהקולטן.
קיימים חילוקי דעות לגבי מנגנון השפעול הספציפי; המנגנון הקלאסי אומר ששפעול חלבון G מתבטא בכך שתת-יחידת אלפא קושרת GTP במקום GDP ונפרדת מיחידות בטא וגמא. במצב זה, תת-יחידה אלפא פעילה ויכולה לשפעל אנזימים שונים ולהמשיך את תגובת השרשרת בתא וכן תת-יחידות בטא-גמא יכולות לשפעל חלבונים אחרים. יחד עם זה, מחקרים מאוחרים יותר הראו שאין הכרח בהיפרדות של תת-היחידות. השליח השניוני של חלבון ה-G, וכך גם פעולתו, משתנה לפי תתי־היחידות הספציפיות שמשופעלות, בין היתר החלבונים שמופעלים הם אדנילאט ציקלאז, תעלות יונים ופוספוליפאז C.
בטא-גמא חשובים בין היתר לבקרה ולהפסקת האות ולהפעלה של חלבונים. הסימן הראשון לתת-יחידות אלה גם תפקיד הגיע משינויים בשריר הלב כתוצאה מגירויים פאראסימפתטיים. במקרה זה, השליחים השניוניים שנצפו לא היו מסיסים, אולם היה ידוע באותה העת כי הפעילות הזו מתווכת באמצעות חלבוני ה-G. השינוי הוא בהכנסה של אשלגן לתא, על ידי תעלות אשלגן, וזו מתווכת באמצעות חלבון ה-G.
באותה עת, נמצא גם שתת-היחידות בטא-גמא יכולות להפעיל איזופורמים מסוימים של פוספוליפאז C וכן פוספוליפאזים אחרים.
הפסקת הפעילות
לתת־יחידה Gα יש גם פעילות של GTPase, אך הקצב הקטליטי שלה נמוך ולכן רק לאחר זמן מה היחידה Gα מעודדת את פירוק ה-GTP ל-GDP+Pi. כאשר Gα קושרת שוב GDP, בעקבות הפירוק, היא חוזרת לקונפורמציה הקודמת והלא פעילה. נוסף על כך, שפעול של חלבונים משפעלי GTPase (Regulator of G protein signalling או RGS) מאיץ את פעילות ה-GTPase, ובכך מזרז חזרה למצב הלא פעיל של החלבון. לאחר פירוק ה-GTP, יכול להתחיל מחזור העברת סיגנלים חדש. רבים מחלבוני ה-G מפעילים במישורין או בעקיפין חלבונים שעוצרים את פעולת חלבוני ה-G. גם לחלבונים המונומרים יש חלבונים המבקרים את פעולתם ומפרקים את ה-GTP, והם מכונים GAP. בנוסף קיימות בקרות על הפעילות של החלבונים על ידי קינאזות של קולטן המצומד לחלבון G, שגורמים להפסקת השפעול של חלבוני G נוספים.
חלבונים המונומרים
חלבונים אלה התגלו לראשונה בגלל פעילותם בוויסות מחזור התא ולכן פגיעה בהם עלולה להתבטא בפעילות סרטנית של התא. מנגנון הפעולה של חלבונים אלה דומה למנגנון של החלבונים ההטרוטרימרים. שפעולם נעשה באמצעות החלפה של GDP ב-GTP. ההחלפה נעשית באמצעות שחרור של ה-GDP, וכיוון שריכוזו של GTP בתא גבוה יחסית, לרוב נקשר GTP בעקבות השחרור. בצורה דומה לחלבונים ההטרוטרימרים, פירוק של ה-GTP באמצעות פעילות ה-GTPase של החלבון גורמת להפסקת הפעילות, וזו יכולה להיות מואצת באמצעות חלבוני GAP. יחד עם זה, יש שוני מסוים בין חלבונים אלה לחלבונים ההטרוטרימרים, שמתבטא בחלבוני מעכבים, Guanosine nucleotide dissociation inhibitors (או GDI), אשר שומרים את החלבון במצבו הלא-פעיל.
סוגים של תתי־יחידות
אף שמבנם הכללי דומה, ישנם קומפלקסים שונים של חלבוני G הטרוטרימרים (Gαβγ), הנבדלים במסלולים בהם הם משתתפים. כל קומפלקס משופעל על ידי קולטן שונה, ומשפעל חלבוני מטרה שונים. ההבדלים בין הקומפלקסים השונים מתבטאים בהבדל בתת-יחידה אלפא וכן ביחידות בטא-גמא. ידועים מספר קבוצות של תתי־יחידות אלפא: Gα12/13 ,Gαi, Gαq, Gαs ובתוך כל קבוצה נמצאים חלבונים שונים. רוב התאים מבטאים רק חלק מהחלבונים השונים. חלק מהחלבונים, כגון αolf, αt או αgust מתבטאים בתאים ברקמה מסוימת בלבד. חלבוני G אחרים מתבטאים רק בתאים ממקור עוברי משותף, למשל αz מתבטא רק בתאים נוירונליים. אחרים, כגון αs מבוטאים בכל התאים.
לדוגמה: שפעול קינאזות שונות (PKA לעומת PKC) על ידי חלבוני G השונים (Gαs לעומת Gαq, בהתאמה) מוביל לתגובה תאית שונה לסיגנל. ישנם חלבוני Gα נוספים (כגון Gαi), המשתתפים במסלולי מעבר אותות שונים, שלא פורטו כאן.
קיימים סוגים שונים של תת-יחידות בטא וגמא, נוסף על הסוגים השונים של תת-היחידה אלפא. חמישה סוגים של תת-יחידה בטא ידועים (GNB1, GNB2, GNB3, GNB4, GNB5, GNB1L ו-GNB2L1). 12 סוגים של גמא (GNGT1, GNGT2, GNG2, GNG3, GNG4, GNG5, GNG7, GNG8, GNG10, GNG11, GNG12 ו-GNG13). בעוד בין תת-יחידות בטא השונות יש דמיון של מעל 50%, בין תת-יחידות גמא השונות רבה יותר. יש שילובים בין תת-היחידות שלא ידוע על קיומם באופן טבעי.
החלבונים ההטרוטרימרים
הקצה הקרבוקסילי של תת-יחידה אלפא נקשר לקולטן המצומד לחלבון G, והוא שיוצר את הספציפיות של הקולטן. הקצה האמיני של תת-יחידה הוא שנקשר לתת־יחידות בטא-גמא. תת-יחידה אלפא יוצרת שני מתחמים נפרדים. לאחד מבנה דומה ל-Ras, והשני בנוי מהליקסים רבים ששונה מהחלבונים המונומרים. האזור השני משתנה מאוד בין תת-יחידות האלפא השונות. תת-יחידה אלפא קשורה לממברנת התא באמצעות מודיפיקציה בה מוסף ליפיד לחלבון. תת-יחידה גמא קשורה אף היא לממברנה באותה צורה. לעומת זאת לתת־יחידה בטא אין מודיפיקציה דומה, והיא מחוברת בעקיפין, על ידי קשרי ה-Coiled coil שדרכם היא מחוברת לתת־יחידה גמא.
מונגוליה במשחקים האולימפיים
מונגוליה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964) והשתתפה בכל האולימפיאדות מאז, למעט אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אז השתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות. לאורך השנים צברו הספורטאים המונגולים 30 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. המדליות הושגו בארבעה ענפים: ג'ודו, איגרוף, היאבקות וקליעה.
מונגוליה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת אינסברוק (1964), פרט לאולימפיאדת אינסברוק (1976), ואולם אף ספורטאי מונגולי לא זכה במדליה במשחקים אלה, והשתתפותה של המשלחת המונגולית במשחקים הייתה סמלית בעיקרה.
היסטוריה
המשלחת המונגולית זכתה להישגים ראשונים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), כאשר ארבעה מתאבקים זכו במדליות. ז'ינגז'ידיאין מנחבאט זכה במדליית כסף, ושלושה מתאבקים נוספים זכו במדליות ארד: צ'ימדבזארין דמדינשרב, דנזנדרז'אגיאין סראטר וטמריאין ארטג. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מתאבק מונגולי נוסף במדליית כסף, חורלואוגיאין באיאנמנח. להישג דומה הגיעה המשלחת המונגולית גם באולימפיאדת מונטריאול (1976), כאשר במדליית הכסף זכה זווגיאין אוידוב.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה הקלעית נמז'יליין באיארסאיחאן לאישה המונגולית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכתה במדליית ארד בירי באקדח. להישג דומה הגיע המתאגרף מונחבאיאר דורז'סורן. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה הג'ודוקא דורז'פלאמיין נרמנדאח במדליית הארד היחידה במשלחת המונגולית. באולימפיאדת סידני (2000), לראשונה מזה 36 שנים, אף ספורטאי מונגולי לא זכה במדליה, ובאולימפיאדת אתונה (2004) זכה הג'ודוקא חאשבאטריין צאגאנבאטאר במדליית ארד.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה המוצלחת ביותר בתולדות המשלחת המונגולית. שני ספורטאים מונגולים הצליחו לראשונה לזכות במדליות זהב: הג'ודוקא ניידנגין טובשינבאייר והמתאגרף אנחבאטין באדאר-אואוגאן. מתאגרף נוסף, פירוודוריאין סרדמבה, זכה במדליית כסף, ולהישג דומה הגיעה הקלעית אוטריאדין גינדגמאה, בירי באקדח. ספורטאים מונגולים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את הקלעית צוגבדרחין מנחזול שסיימה במקום השמיני בירי ברובה אוויר ואת המתאגרף אורנצ'ימגין מנח-ארדנה, שהודח בשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו המונגולים בחמש מדליות. הג'ודוקא ניידנגין טובשינבאייר זכה במדליית כסף, ועמיתו סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר זכה במדליית ארד. גם באיגרוף נרשם מאזן דומה: ניאמבאיארין טגסצוגט זכה במדליית כסף ואוראנצ'ימגיאין מנח-ארדנה זכה במדליית ארד. במדליית ארד נוספת זכתה המתאבקת סורונזונבולדין באצצג.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ירדו הישגי המונגולים לשתי מדליות. הג'ודאית דורז'סורנגין סומייאה זכתה במדליית כסף והמתאגרף זורז'ניאמבואוגיאין אוטגונדלאי זכה במדליית ארד. הג'ודאים לחאגווסירנגיאין אוטגונבאטאר ומונחבאטין אורנצצג סיימו במקום החמישי והג'ודוקא דוואדורז'יאין סיים במקום השביעי. המתאבק גנזוריגיאין מנדחנראן סיים במקום החמישי, פירוודורג'יאין אורחון סיימה במקום השביעי ואוצ'ירבאטין נסאנבורמאה סיימה במקום השמיני. מרימת המשקולות מונחצג'אנצאנגיאין אנחצצג סיימה במקום השמיני ולוחם הטאקוונדו פירווג'אווין טמואוג'ין והמתאגרף ארדנבאטין צנדבאטר הודחו ברבע הגמר.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
רביד רונן
רביד רונן (נולדה ב-3 בדצמבר 2001) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
רונן נולדה וגדלה בכפר סבא, לאביה יהודה (דודי) רונן, בעל חברה לייעוץ והדרכה ושחקן אימפרוביזציה. בנעוריה, למדה משחק בבימת הנוער כפר סבא. בהמשך למדה במגמת התיאטרון בתיכון כצנלסון שבעיר הולדתה, בוגרת 2020.
ב-1 באפריל 2020 התגייסה לצה"ל, ושירתה בקריה בתל אביב, עד לשחרורה ב-31 במרץ 2022.
משחק
במהלך לימודיה השתתפה רונן במספר סרטים ובפרסומות בטלוויזיה, בשנים 2016–2017 העלתה רונן יחד עם ירין פרי סדרת מתיחות באתר יוטיוב.
ב-2015 השתתפה רונן במספר סרטונים לימודיים של המט"ח בסדרת "בין הצלצולים".
כמו כן, השתתפה במהלך השנים במספר סרטים שהופקו עבור נשים מהחברה החרדית, בהם "צעיף של כוכבים" שבו שיחקה בתפקיד ראשי את נעמי, ו"פאזל" שבו שיחקה את טלי.
טלוויזיה
בשנת 2016 שיחקה רונן בתפקיד אורח בקומדיה "לה פמיליה" של ערוץ 10.
בשנת 2018 שיחקה כאורחת בסדרה הקומית "הקלמרים" של ערוץ HOT VOD Young ובסדרה "חברות" של ערוץ 10 בהפקתו של יואב גרוס.
בין השנים 2014–2017 שיחקה רונן בקומדיית המצבים "אלישע" בערוץ הילדים, בתפקידה של זואי, חברתה הטובה של רומי.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הנוער של גיורא חמיצר ונועה פניני "סקיי" בערוץ "TeenNick" ב-HOT וב-yes, וגילמה את דמותה של סקיי החייזרית שלקחה את דמותה של מילי פישמן, נערת תיכון שטסה לאלסקה.
ב-2021 השתתפה בפרומואים לקראת "האח הגדול" ששודרו ברשת 13, בתור הנערה שמענה את המנחים גיא זו-ארץ ולירון ויצמן.
יוזמת הלבנט החדש
יוזמת הלבנט החדש (בערבית: الشام الجديد; תעתיק מדויק: אל-שאם אל-ג'דיד) היא יוזמה אסטרטגית המשותפת לעיראק, מצרים וירדן שמטרתה פתיחת אפיקים חדשים של שיתוף פעולה כלכלי בין המדינות: סחר והשקעות באנרגיה, חשמל, תשתיות, שיקום, תחבורה ושירותי בריאות. מטרה נוספת היא חיזוק הקשרים הפוליטיים בין שלוש המדינות, המבוססים על קרבה גאוגרפית ועל היסטוריה משותפת וזאת במטרה ליצור בסיס איתן לבניית כלכלה אזורית לטווח ארוך. המוטבציות מאוחרי היוזמה הן שיקום מצבה הכלכלי של עיראק ושיפור הכלכלה הקיימת בירדן, חיזוק מעמדה של מצרים כדמות מרכזית בתחום האנרגיה במזרח התיכון, טיפול בבעיות ביטחוניות המשותפות לשלושת המדינות ורצון לנטרול השפעתה של איראן באזור. בהסתכלות על הזירה בינלאומית היוזמה מאפשרת הטיה של עיראק לעבר אמריקה במאבק בין סין לארצות הברית.
עיקרי היוזמה
היוזמה מבוססת בעיקר על שיתוף פעולה בתחום האנרגיה והחשמל. עיראק תספק לירדן ולמצרים נפט, הידוע כמשאב המרכזי שהיא מפיקה, והן תספקנה לה בתמורה חשמל, כוח אדם וכן תקדמנה השקעות של חברות מצריות וירדניות בכלכלתה. הנפט יסופק לירדן ולמצרים במחיר מועדף ויועבר דרך צינור הנפט העיראקי-ירדני שייבנה במסגרת היוזמה ובאמצעות נמל עקבה. הרעיון לבניית צינור נפט בהיקף כה רחב נהגה פעמים רבות בעבר בשיח בין המדינות ולכן תכנונו ובנייתו מהווים חלק מרכזי ביוזמה.
מצרים תיהנה מנפט עיראקי במחיר מוזל, ותוכל לזקק אותו בתחומיה. את עודפי הנפט היא תהיה רשאית למכור באירופה בתמורה להעברת חשמל לעיראק. פרויקט חיבור רשת החשמל העיראקית לרשת המצרית דרך ירדן מוערך בעלות של 2.2 מיליארד דולר והצפי הוא כי העבודות עליו תתחלנה בשנים הקרובות.
ירדן, בשל היותה נתיב מעבר בין מצרים לעיראק, תשמש כגשר יבשתי בין המדינות, תזכה בנפט במחיר מועדף, בתשלום דמי מעבר עבור החומרים והאנרגיה המשונעים דרכה ובהרחבה של אפשרויות התעסוקה לתושביה.
בנוסף, מעבר לשיתוף הפעולה בתחום האנרגיה, היוזמה תסייע למצרים להתמודד עם בעיית האבטלה הקשה שעמה מתמודדת המדינה ועתידה לייצר מקומות עבודה לכמיליון וחצי עובדים מצרים. בנוסף, עיראק תעניק זכויות לביצוע פרויקט שיקום לחברות מצריות שתעסקנה פועלים מצרים בעיראק ובכך תסייע אף היא להקלת בעיית האבטלה במצרים.
תאודורוס האתאיסט
תאודורוס האתאיסט (ביוונית: Θεόδωρος; 340 – 250 לפנה"ס), פילוסוף יווני.
יוזמת הלבנט החדש
עיקרי היוזמה
בתחום המסחר, מתוכננת הקמתו של אזור לוגיסטי לאחסון סחורות מצריות בגבול עיראק-ירדן וכן הקמתו של מרכז מסחרי שיאפשר רכישה של מוצרים מצריים. רעיונות של חדשנות ויזמות המגיעים ממצרים יסייעו בפיתוח תעשיות מקומיות בעיראק וכן יאפשרו חילופי מידע ונתונים מסחריים של יצואנים ויבואנים. בנוסף להרחבת חופש התנועה של סחורות מצריות לשוק העיראקי יורחב גם הייבוא של מוצרים ירדניים, הפטורים ממסי ייבוא בשוק העיראקי.
תאודורוס האתאיסט
ביוגרפיה
תאודורוס נולד בעיר היוונית קירנה (ששרידיה נמצאים בתחומי לוב) והיה תלמידו של אריסטיפוס הצעיר, נכדו של אריסטיפוס מייסד זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. הוא גורש מעיר מולדתו מסיבה לא ידועה, ולפני לכתו משם אמר: "אנשי קירנה עשיתם עמי רעה כאשר גירשתם אותי מקירנה ליוון." הוא הגיע לאתונה והיה בין היתר, תלמידם של זנון מקיטיון ושל פירון מאליס, אך לא נמנה עם חסידי תורותיהם.
יוזמת הלבנט החדש
עיקרי היוזמה
לשם פיקוח ותיאום של שיתוף הפעולה בין המדינות בהתאם להסכם, תקום מזכירות משותפת לשלוש המדינות שתמוקם בכל שנה במדינה אחרת. העיר הראשונה שבה תשב המזכירות המשותפת היא עמאן.
היסטוריה של תהליך קידום היוזמה
שורשי היוזמה נטועים בתוכנית שהציע הבנק העולמי בשנת 2014 בעקבות מחקר מקיף שביצע. ההצעה המקורית עסקה באפשרות לשיתוף פעולה בין מספר גדול יותר של מדינות באזור, המשתרע על פני כ-2.4 מיליון קמ"ר, ושחיים בו למעלה מרבע מיליארד בני אדם. התוכנית כללה במקור את סוריה, לבנון, ירדן, השטחים הפלסטיניים, טורקיה, עיראק ומצרים והסתמכה על הפוטנציאל הכלכלי הגלום בכלכלה, במסחר, בתיירות ובשירותים במדינות האזור וכן את המכנה המשותף התרבותי וההיסטורי בין תושבי האזור, שיוכל לסייע להפיכתו של האזור לסיפור הצלחה כלכלי.
תאודורוס האתאיסט
ביוגרפיה
על פי פלוטרכוס, תאודורוס לימד פילוסופיה בליקיאון, אך כמו סוקרטס לפניו, נאשם בכפירה באלים ובהשחתת הנוער של אתונה. הוא ניצל מהוצאה להורג בהשפעת דמטריוס מפאלרום שהיה מושל אתונה בין השנים 317–307 לפנה"ס. הוא גורש מאתונה ומצא מקום מקלט בחצרו של תלמי הראשון מלך מצרים שמינה אותו כחבר משלחת אל ליסימכוס מלך תראקיה (מיורשיו של אלכסנדר הגדול). הוא הרבה להתווכח עם ליסימכוס, וכאשר האחרון איים עליו במוות בצליבה, השיב: "שמור נא את איומיך לאנשי חצרך, כי בעבור תאודורוס אין זה משנה כלל אם גופתו תירקב באוויר או על האדמה." על פי דיוגנס לארטיוס, תאודורוס שב לבסוף לקירנה שהייתה תחת שלטונו של מאגאס, בנו החורג של תלמי הראשון.
יוזמת הלבנט החדש
היסטוריה של תהליך קידום היוזמה
לשיתוף הפעולה בין עיראק, ירדן ומצרים היסטורית רבת שנים. עוד במלחמת איראן-עיראק, בין השנים 1980–1988, ירדן העניקה עורף כלכלי לעיראק כשאיפשרה לה לייצא נפט דרך נמל עקבה. במקביל, שלחה מצרים כמיליון אזרחים לתעסוקה בתפקדי מפתח בעיראק בתקופת המלחמה, בצעד שגם סייע לכלכלה המצרית וגם סייע בחיזוק המשק העיראקי. על אף המהמורות שחוותה כל אחת מהמדינות בזירת הפנים בעשורים האחרונים ולמרות מערכת היחסים המורכבת בין המדינות, היחסים האסטרטגיים בניהם נשמרו. ב-2017 החל ייבוא נפט מעיראק למצרים והחל פרויקט החיבור בין שדות הנפט בבצרה לנמל עקבה שבירדן.
ניצני חידוש וחיזוק מערכת היחסים החלו לצמוח בשנת 2018. במפגש פסגה שנערך בקהיר ב-25 במרץ 2019 נועדו נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, מלך ירדן עבדאללה השני וראש ממשלת עיראק לשעבר, עאדל עבד אל-מהדי. בסיכום המפגש, הכריזו השלושה על רצונם לכונן שיתוף פעולה אזורי לתועלת שלושת המדינות והאזור כולו. היוזמה הוכרזה לראשונה באופן רשמי רק לאחר ביקורו של ראש ממשלת עיראק, מוסטפא אל-כאזמי, בוושינגטון בשנת 2020. הפסגה המרכזית, שבה נחתם ההסכם המשולש נערכה בעמאן מאוחר יותר באותה שנה, ב-25 באוגוסט 2020, בהשתתפות אל-כאזמי, המלך עבדאללה השני והנשיא א-סיסי. פסגה נוספת לקידום היוזמה התקיימה בבגדאד ביוני 2021, ובמסגרתה ביקר נשיא מצרים לראשונה מזה 30 שנה בעיראק.
תאודורוס האתאיסט
תורתו
כפי שניתן להסיק מדבריו של דיוגנס לארטיוס, תאודורוס דחה את דעתם של אלה שסברו כי יש לכבד את האלים, ולכן ניתן לו הכינוי "אתאיסט". תאודורוס טען כי אין בנמצא בעולם הזה כל ישות נצחית. הוא כתב ספר בשם "על אודות האלים" שבו שלל את קיומם - מה שלדעת דיוגנס לארטיוס השפיע על תורתו ועל טיעוניו של אפיקורוס. אף על פי כן, יש סבורים כי תאודורוס לא היה אתאיסט אלא אגנוסטיקן.
יוזמת הלבנט החדש
השפעת היוזמה על מדינות האזור
אחת המדינות שעלולה להוות אתגר מרכזי לקידומה וליישומה של היוזמה היא איראן. על אף ההיסטוריה המורכבת בין עיראק לאיראן, שתי המדינות, החולקות גבול ארוך, הן כיום בעלות ברית שלהן אינטרסים דתיים וכלכליים משותפים. המדינות מנהלות מערכת יחסים כלכלית משמעותית ואיראן היא שחקנית דומיננטית בפוליטיקה העיראקית וספקית מרכזית של חשמל וגז לעיראק. אם איראן תזהה איום או פגיעה אפשרית בה מצד היוזמה החדשה, היא עלולה להפעיל על עיראק לחצים מדיניים, פוליטיים וביטחוניים בכדי לסכלה.
כחלק ממדינות הלבנט, סוריה ולבנון הן המועמדות הבאות בתור והטבעיות להצטרף ליוזמה בהמשך. אכן תצטרפנה השתיים לשיתוף הפעולה האסטרטגי, עלולה ארצות הברית למצוא את עצמה, כתומכת מרכזית ביוזמה, ניצבת בפני דילמה בשל העדר הלגיטימציה למשטרו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד.
תאודורוס האתאיסט
תורתו
תאודורוס השתייך לזרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. הוא סבר כי מטרת החיים היא להשיג הנאות ולהימנע מכאב, וגרס כי ההנאה נובעת מן הידע, והכאב - מן הבערות. הוא הגדיר את הטוב כיושר ותבונה, ואת הרע - כניגודם. תאודורוס זלזל באהבת מולדת וראה את העולם כולו כמולדתו. הוא חשב כי האיסורים על גנבה, ניאוף או חילול קודש מהווים חלק של המוסכמות החברתיות ואינם מעוגנים בטבע. הוא מחה על עריצותם של מלכים ונסיכים והשיב לליסימכוס שאיים להורגו: "כמלך כה גדול, עליך להתבייש בעובדה כי באשר לפגיעה בישרים כוחך אינו עולה על זה של חיפושית."
יוזמת הלבנט החדש
ביקורת על היוזמה
ישנם המפרשים את היוזמה ככניעה ללחץ אמריקאי שהופעל על עיראק. בשל היעדרה של סוריה, המהווה חלק מרכזי מההיסטוריה של הלבנט או בכינויה הערבי "בלאד א-שאם", עולה חשש כי היוזמה מעודדת את ניתוקה של עיראק מאיראן, מלבנון ומסוריה ושואפת לצרף אותה לקבוצת המדינות הפרו–אמריקאיות. הצטרפות של עיראק למחנה זה עלולה לגרום לה להיאלץ לקחת חלק בסנקציות נגד סוריה ואיראן. חשש נוסף הוא כי קרבתה לארצות הברית עלולה להוביל אותה גם לנרמול יחסיה עם ישראל.
בהסתכלות רחבה על הצירים הכלכליים והגאופוליטיים המרכזיים בעולם, היוזמה מרחיקה את עיראק מההסכמי שיתוף הפעולה שיצרה משך השנים עם סין ומקרבת אותה לצד האמריקאי. בשל מיקומה האסטרטגי של עיראק כצומת המחבר בין שלוש יבשות ובשל המשאבים הרבים יש הרואים בהסכמים איתה "קלף" מרכזי במתיחות בין ארצות הברית לסין.
הגירת הולכי הרגל
ממלכת רומניה שנוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19 באיחוד הנסיכויות מולדובה עם וולאכיה סירבה, בניגוד להתחייבותה עם ההכרה בעצמאותה, לתת אזרחות למרבית תושביה היהודים. לדוגמה, בשנים 1878–1900 רק 200 יהודים רומנים זכו לקבל רשמית אזרחות רומנית. באמצעים שונים כמו חקיקה מפלה וקיפוח בכל דרך אפשרית נדחקו היהודים כמיעוט וכקהילה לחיי עוני מרודים. בין השאר נאסר על היהודים לשהות בתחום הכפרי, העוסקים ברוכלות או תיווך הואשמו בשוטטות והיו צפויים לגירוש. כן נאסרה קבלתם לשירות המדינה, לבתי חולים כלליים וכדומה. אפילו בעסקים פרטיים של יהודים נדרש שמספר העובדים היהודים לא יעלה על רבע ממספרם הכללי של העובדים. היהודים, אשר הבינו שמצבם הכלכלי והאזרחי ברומניה לא עומד להשתפר, הצמיחו מתוך יאושם תנועת הגירה, שחלקה פנתה גם אל ארץ ישראל. בגלל מצבם הכלכלי הירוד, המהגרים נאלצו לרוב לנוע בדרכים ברגל ולהסתמך במידה רבה על סיוע הקהילות היהודיות דרכן עברו.
הקבוצה הראשונה
ב-1900 היה משבר כלכלי ברומניה, בחלקו גם בגלל הבצורת של השנה הקודמת. בחודשי החורף של 1900 יהודים רומנים רבים מכרו רכושם על מנת להשיג אמצעים לצורך הגירה, מרביתם לכיוון המערב וחלקם לכיוון ארץ ישראל. מעטים מהם הצליחו לצבור את הסכום הדרוש לנסיעתם ולכן אימצו את הרעיון של תנועה רגלית ("עלייה לרגל") לכיוון יעדם, תוך היעזרות בקהילות היהודיות שבדרכם. ב-15 במרץ, צעיר יהודי בשם גינסברג הקים בברלאד חברה בשם Drumeţii (ברומנית:"עוברי הדרך"), שבה נרשמו יותר משישים חברים ששמו להם למטרה להגר כקבוצה בהליכה ברגל. הקבוצה קנתה שני סוסים, שנועדו לשאת חפצים וצידה, התקינו לעצמם נעלי איכרים גסות אופינצ' OPINCI לצעידה וכן ילקוטים בהם עמדו לשאת את מזונם, והוציאו לעצמם דרכונים. ביום ה-19 באפריל היוצאים רחצו במקווה ולמחרת היו נכונים ליציאה. נערך טקס פרידה מרגש בו נכחו כחמשת אלפים מקומיים ו-69 המהגרים ("הס"ט-ים") יצאו לדרכם תוך כדי שירת המזמור "Despărţirea" (הפרידה). ביום 22 באפריל יצא לאור גיליון חד פעמי של הכרוז "Daţi ajutor" (ברומנית:"הושיעו נא"), שהופק על ידי אברם אקסלרד ובו כתב הרופא ד"ר פרידמן:
בכרוז הופיע שיר בשם Drumeţii, שחיבר אברם אקסלרד, ידיעות שונות הנוגעות ליציאת המהגרים ומכתבים שהגיעו מחוץ לרומניה.
ממדי ההגירה
בשנת 1900 הגירת "הולכי הרגל" גאתה ואגודות רבות, שמנו 100 עד 500 חברים ששמו להם למטרה להגיע אפילו ברגל לנמל הגרמני המבורג, קמו בערים רומניות רבות. בבוקרשט קמו 5 אגודות, ביאש קמו 3, בברלאד 3, בגאלאץ 2 ובערים בראילה, פוקשאן, בוזאו, טרגו פרומוס, רמניקו סראט ופודו אילואיי אגודה אחת בכל אחת מהן. רק בשבוע שלפני חג השבועות בשנת 1900 יצאו לדרכם 6,000 הולכי רגל יהודים.
התפרצות פריאטית
התפרצות פריאטית (באנגלית: phreatic eruption), מכונה גם פיצוץ פריאטי, התפרצות אולטרה-וולקנית או התפרצות קיטור, מתרחשת כאשר מאגמה מחממת מי תהום או מים עיליים. הטמפרטורה הקיצונית של המגמה (בין 500 ל 1,170 מעלות צלזיוס) גורם לאידוי כמעט מיידי של מים לאדים, וכתוצאה מכך נוצר פיצוץ של אדים, מים, אפר, סלע ופצצות געשיות. בהר סנט הלנס במדינת וושינגטון, מאות התפוצצויות קיטור קדמו להתפרצות הפליניאנית של הר הגעש בשנת 1980. אירוע גיאותרמי פחות אינטנסיבי עלול לגרום ל"הר געש בוצי".
התפרצויות פריאטיות כוללות בדרך כלל שברי סלעים ואדים, כאשר הימצאות לבה נוזלית היא יוצאת דופן. הטמפרטורה של השברים יכולה להיות קרה או לוהטת. אם מאגמה מותכת נמצאת אף היא, וולקנולוגים מסווגים את האירוע כהתפרצות פריאטו-מאגמטית. התפרצויות אלה יוצרות מדי פעם מכתשים רחבים הנקראים מארים. פיצוצים פריאטיים יכולים להיות מלווים בפליטת גז פחמן דו-חמצני או מימן גופרי בכמות גדולה. פחמן דו-חמצני בריכוז של 30% יכול לחנק ולמוות, ואילו מימן גופרי פועל כרעל רחב-ספקטרום. התפרצות פריאטית באי ג'אווה בשנת 1979 הרגה 140 בני אדם, שרובם מתו כתוצאה משאיפת גזים רעילים.
כפר ילדים דוד
כפר ילדים דוד הוא ארגון העוסק בחינוך וקידום "ילדים ונוער בסיכון" בישראל – ילדים הבאים ממשפחות שאינן יכולות להגן על ילדיהן, יתומים, ילדים הסובלים מהזנחה פיזית ורגשית, ילדים שעברו התעללות פיזית, רגשית ומינית, ומטרתו להעניק בית חם לכל ילד בישראל. הארגון שם לו למטרה לשבור את מעגל המצוקה של "ילדים בסיכון" – הצלתם וקידומם, הרחבת הזכויות שלהם ושל משפחותיהם, ומציאת פתרונות המותאמים לרמות הסיכון השונות.
היסטוריה
העמותה הוקמה על ידי הרב יהושע וינגרטן, בשנת 1994, במטרה לסייע ולשקם לילדים בסיכון ולספק עבורם בית חם ומטפח, והחל משנת 2001 ממוקם בסיס העמותה בשכונת רמת שלמה בירושלים. הרב יהושע וינגרטן הוא דור רביעי לאנשים שעוסקים בטיפול ושיקום ילדים בסיכון, והוא נין של ר' דוד וינגרטן, שהקים את "בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן". שלוחות נוספות פועלות ברחבי השכונות בעיר, ובביתר עילית. הארגון הוקם בהדרכת הרב יחיאל פישל ויינגרטן, אשר ניהל משך שנים את בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן, ונשא את התואר "אביהן של יתומות".
פעילות
העמותה מפעילה מועדוניות טיפוליות - המהוות בית שני לילדים בסיכון בגילאי 6–18 עם קשיים משפחתיים וסביבתיים, אשר מופנים לכפר באמצעות לשכות הרווחה. בין מטרות המועדונית: למלא את החסך הראשוני ולהשלים לילד את הצרכים הבסיסיים החסרים לו, ולמנוע בכך הוצאה חוץ ביתית של ילדים. כמו כן מופעלות על ידי העמותה מעונות יום - המוכרים רשמית על ידי משרד הרווחה, והוסמכו על ידו לקלוט לשורותיהם גם ילדים ממשפחות עם ליקוי תפקודי. הפעילות מתקיימת בין השעות 7:00–20:00. בנוסף מפעילה העמותה תוכניות מיוחדות: קייטנות קיץ לילדים בסיכון ולמשפחותיהם, פעילות מיוחדת לילדים בסיכון בחופשות וחגים.
קו השליטה
קו השליטה, מכונה גם LoC (מאנגלית: Line of Control) מתייחס לקו המפריד בין אזורים הנמצאים בשליטה צבאית של הודו או של פקיסטן המהווים חלקים של המדינה לשעבר (1846–1952) של הראג' הבריטי, "ג'אמו וקשמיר". קו זה אינו מוכר כגבול רשמי על ידי הודו ופקיסטן, הטוענות כל אחת לבעלות מלאה על השטח, ואף אינו מוכר בינלאומית כקו גבול, אולם הוא קו הגבול דה פקטו.
לאורך קו השליטה, שאורכו 740 ק"מ, בנתה הודו גדר הפרדה שאורכה 550 ק"מ וגובה 2.4–3.7 מטר. זו גדר תיל חשמלית, שבה משולבים חיישני תנועה ואמצעי דימות תרמיים.
לואיג'י אפולוני
לואיג'י אפולוני (נולד ב-2 במאי 1967) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת מודנה.
אפולוני שיחק לאורך רוב הקריירה בפארמה. ב-12 עונותיו במועדון, הגיע אפולוני עם פארמה להישגים מרשימים, ובין היתר זכה עם הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א, בגביע אירופה למחזיקות גביע ובשני גביעי איטליה. אפולוני היה לחלק מנבחרת איטליה תחת אריגו סאקי, ערך 15 הופעות במדי הנבחרת וייצג אותה בין היתר בטורנירי מונדיאל 1994 ויורו 1996.
לאחר פרישתו פנה אפולוני לקריירת אימון, שהתרכזה בליגות המשנה באיטליה. אפולוני אף אימן כעונה וחצי את גוריצה הסלובנית, עמה זכה בגביע הסלובני.
קריירת משחק
אפולוני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של לודיגיאני. הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בליגה הרביעית בעונת, אך משלא שותף במדיה במשחק רשמי, עבר עונה לאחר מכן לפיסטוייזה. בעונת הבכורה שלו במועדון שותף בשני משחקי ליגה בלבד, בעוד קבוצתו נשרה בתום העונה לליגה הרביעית. בעונת הצליח להשתלב בהרכב הפותח של הקבוצה עם 33 הופעות ליגה, ובתום אותה עונה עבר לרג'אנה מהסרייה ג'. גם במדיה של רג'אנה היה אפולוני לשחקן הרכב, שותף ב-32 מתוך 34 משחקי הליגה של המועדון, עמו סיים במקום השלישי בטבלה, מרחק מקום בודד מעליית ליגה.
לקראת עונת חתם אפולוני בפארמה, שהייתה לתחנה הארוכה והמשמעותית ביותר בקריירת המשחק שלו. אפולוני השתלב מיידית במרכז ההגנה של הקבוצה בסרייה ב', והיה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. לקראת עונת, ולאחר שתי עונות בהן התקשתה הקבוצה להתמודד בצמרת, הגיע לקבוצה המאמן נביו סקלה. אפולוני שמר על מעמדו גם תחת המאמן החדש, וכבר בעונה הראשונה תחת סקלה עלתה פארמה לסרייה א'.
על אף שהייתה עולה חדשה, הצליחה פארמה של סקלה להשתלב במהרה בחלק העליון של הטבלה, ובעונת זכתה בקופה איטליה, תואר ראשון לאפולוני בקריירה. בגמר הגביע פגשה פארמה את יובנטוס למפגש גמר כפול, בו פתח אפולוני בצמד המשחקים. פארמה נכנעה 1-0 במפגש הראשון בחוץ, אך ניצחה 2-0 בגומלין בדרך לזכייה בתואר. בזכות הגביע, השתתפה פארמה עונה לאחר מכן בגביע אירופה למחזיקות גביע. פארמה רשמה קמפיין מוצלח בו העפילה לגמר הטורניר מול אנטוורפן. אפולוני פתח בהרכב קבוצתו לגמר, בו ניצחה פארמה 3-1 בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה בתואר אירופי. ההצלחה של פארמה המשיכה גם בעונת, שנפתחה בזכייה בסופר קאפ האירופי עם ניצחון על מילאן, והסתיימה בהעפלה שנייה ברציפות לגמר גביע אירופה למחזיקות, שם עם אפולוני בהרכב נוצחה פארמה 1-0 על ידי ארסנל. סקלה הביא את פארמה לשיא נוסף, זכייה בגביע אופ"א בעונת, לאחר ניצחון בגמר כפול על יובנטוס.
אפולוני הוסיף למאזן הזכיות שלו את הזכייה בגביע אופ"א ובגביע האיטלקי בעונת, תחת המאמן אלברטו מלזאני, על אף שלא שותף במשחקי הגמר של מפעלים אלו. הייתה זו עונתו ה-12 והאחרונה בפארמה, בה רשם 304 הופעות ליגה בהן כבש שמונה שערים.
לקראת עונת הושאל אפולוני להלאס ורונה מהסרייה א'. אפולוני חזר להיות שחקן הרכב בוורונה, עם שני שערי ליגה ב-28 הופעות. בתום עונת ההשאלה עבר אפולוני לוורונה, וב-2001, בתום עונה נוספת, פרש ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת איטליה
בעקבות הצלחתו בפארמה, זכה אפולוני להתחיל את דרכו בנבחרת איטליה תחת המאמן אריגו סאקי. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-27 במאי 1994, בניצחונה הביתי של איטליה 2-0 על במסגרת משחקי ההכנה למונדיאל 1994.
על אף שערך הופעה אחת בלבד כחודש לפני הטורניר, זומן אפולוני על ידי סאקי לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. אפולוני לא שותף בהפסדה של איטליה 1-0 ל במשחק הראשון בטורניר. במשחק השני, בו גברה איטליה 1-0 על, עלה מהספסל בדקה ה-49 במקום הקפטן פרנקו בארזי, ובמשחק הבא בו נפרדה איטליה בשוויון 1-1 מול , פתח אפולוני בהרכב ושיחק תשעים דקות. בשלבי ההכרעה של הטורניר נותר אפולוני על הספסל, ולא שותף בשלבי השמינית, הרבע וחצי הגמר. אפולוני לא נכלל בהרכב גם למשחק הגמר מול, אך כבר לאחר 35 דקות עלה מהספסל והחליף את רוברטו מוסי שנפצע. אפולוני סייע לאיטליה לשמור על רשת נקייה עד לתום ההארכה, אך בסיום נוצחה איטליה בדו-קרב בעיטות עונשין.
אפולוני נותר שחקן משלים גם בהלך מוקדמות יורו 1996, בו ערך שתי הופעות בלבד בהרכב, ואחת נוספת כמחליף. עם זאת, הוא זומן על ידי סאקי לסגל איטליה פעם נוספת, לקראת יורו 1996 באנגליה. אפולוני פתח במשחק הראשון של איטליה, בו גברה 2-1 על. הוא פתח גם מול במשחק השני, אך הורחק בכרטיס אדום לאחר עבירה על פאבל קוקה לאחר פחות מחצי שעת משחק, ואיטליה נוצחה 2-1 בסיום. בשל ההשעייה, החמיץ אפולוני את המשחק מולו, בו נפרדו השתיים בשוויון 0-0. איטליה סיימה את הבית במקום השלישי בלבד, והודחה מהמשך הטורניר.
לאחר טורניר היורו, רשם אפולוני הופעה אחת נוספת, ב-6 בנובמבר 1996, כשעלה מהספסל בהפסד החוץ של איטליה 2-1 ל במשחק ידידות. בסך הכול ערך אפולוני 15 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שער אחד.
קריירת אימון
עם פרישתו ממשחק שב אפולוני לפארמה, בא נשא תפקידים מקצועיים וניהוליים שונים עד לשנת 2006.
לקראת עונת מונה אפולוני לתפקיד עוזר המאמן של מודנה מהסרייה ב', תחת המאמן דניאלה זוראטו, חברו לשעבר בפארמה. בפברואר 2007 פוטרו השניים מתפקידם, אך שבו למועדון באפריל 2008, בשלהי העונה הבאה, כדי להציל אותה שוב מירידת ליגה.
אפולוני וזוראטו פתחו יחד את עונת, אך בעקבות התוצאות המאכזבות פוטר זוראטו מתפקידו כבר בחודש ינואר, ואפולוני נבחרת להוביל את הקבוצה כמאמן זמני. אפולוני הוביל את מודנה עד לתום העונה, אותה סיימה בהישארות בליגה במחזור הנעילה. בשל כך הפך מינויו של אפולוני לקבוע, ובעונת, עונתו הראשונה כמאמן קבוע, הוביל את מודנה לעונה במרכז הטבלה, וזאת על אף הקשיים הכלכליים בהם היה המועדון שרוי.
לקראת עונת מונה אפולוני לתפקיד מאמן גרוסטו מליגת המשנה. כבר בחודש ספטמבר פוטר אפולוני מתפקידו, לאחר שקבוצתו השכילה לצבור חמש נקודות בלבד בשישה מחזורים.
אפולוני שב למגרשים רק כשנה וחצי אחר כך, באפריל 2012, כשהתמנה לתפקיד מאמן גוביו מליגת המשנה. אפולוני היה המאמן הרביעי של הקבוצה באותה העונה, הוביל אותה לשישה הפסדים וניצחון בודד בתשעה משחקים כמאמן הקבוצה, והקבוצה נשרה לליגה השלישית, מה שהוביל לסיום דרכו של אפולוני בקבוצה. לאחר שפתח את עונת ללא קבוצה, התמנה לקראת סוף דצמבר 2012 לתפקיד מאמן רג'אנה מהסרייה ג'. אפולוני לא הצליח לשפר את מיקומה של הקבוצה בתחתית, וכשלושה חודשים לאחר מינויו סיים את דרכו בקבוצה.
בזכות שיתוף הפעולה בין פארמה לגוריצה הסלובנית, התמנה אפולוני לתפקיד מאמן הקבוצה לקראת עונת. בעונתו הראשונה בקריירה מחוץ לאיטליה, הוביל אפולוני את גוריצה למקום הרביעי בליגת העל הסלובנית, ולזכייה בגביע הסלובני לאחר ניצחון 2-0 על מריבור בגמר. אפולוני פתח עם הקבוצה גם את העונה הבאה, אך הדחה מהירה מהליגה האירופית על ידי מולדה ופתיחה חלשה בליגה הובילו לסיום דרכו של המאמן כבר באוקטובר.
אפולוני שב לאיטליה ולקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן לנטיגיונה, אלא ששבועיים אחר כך עזב את תפקידו ונענה להצעתה של פארמה ונשיאה החדש נביו סקלה, שהיה מאמנו של אפולוני בתקופתו כשחקן פארמה. אפולוני הוביל את פראמה לעונה נטולת הפסדים בליגה הרביעית באיטליה, ולהעפלה לליגה השלישית. פתיחת העונה של פארמה בליגה השלישית הייתה חלשה, וב-22 בנובמבר 2016 פוטר אפולוני מתפקידו בעקבות התבוסה 4-1 לפדובה שהותירה את הקבוצה במקום השביעי.
במאי 2018 שב לאחר שמונה שנים לתפקיד מאמן מודנה.
אדמירה ואקר
אדמירה ואקר מדלינג
T.N.T. for the Brain
T.N.T. for the Brain הוא שיר שהוקלט על ידי הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה. הוא הופץ כסינגל השני ואחרון מתוך אלבום האולפן השלישי של הפרויקט המוזיקלי,  (1996). הוא הגיע בשיאו למקום ה-60 במצעד הסינגלים הבריטי והרביעי בישראל טופ-30.
את השיר מבצעת הזמרת הגרמנייה סנדרה. מבחינה לירית, הוא עוסק באהבה וסמים.
רקע
ההקדמה של "T.N.T. for the Brain" דוגמת את הרצועה "Horsell Common and the Heat Ray" מ-Jeff Wayne's Musical Version of The War of the Worlds.
ביקורת
במגזין הבריטי Music Week דירגו את השיר בשלושה מתוך חמישה כוכבים, והעירו: "עוד מאותו הדבר לאניגמה עם ההצעה השנייה הזו מאלבום הזהב האחרון שלהם".
ממשלת מעבר
ממשלת מעבר, או ממשלה זמנית היא ממשלה שמכהנת כדי למלא רִיק שנוצר במערכת הפוליטית, בנסיבות שונות.
בדמוקרטיה פרלמנטרית, מכהנת ממשלת מעבר בפרק הזמן שבין נפילתה של ממשלה מכהנת ועריכתן של בחירות חדשות, וכן בפרק הזמן שבין הבחירות לכינון ממשלה חדשה. בדיקטטורות, מוקמת לעיתים ממשלת מעבר לאחר מותו הפתאומי או הדחתו של שליט מכהן.
ממשלת מעבר מוקמת גם בעקבות נפילת השלטון הקודם כתוצאה ממהפכה, מלחמת אזרחים או תבוסה במלחמה. במקרה של כיבוש בידי כוח זר, מוקמת לעיתים ממשלה זמנית גולה על ידי גורמים מהשלטון הקודם, ולעיתים מוקם ממשל זמני על ידי הכוח הכובש, בשיתופם של גורמים מקומיים. ממשלה כזו מכונה בפי יריביה ממשלת בובות.
דוגמה לממשלת מעבר שהוקמה בעקבות מהפכה היא הממשלה של חזית ההצלה הלאומית שהוקמה לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה ב-1989. הממשל הזמני שהוקם על ידי הטורקים ברפובליקת קרס שבקווקז ב-1918 הוא דוגמה לממשלה זמנית שהוקמה בעקבות מלחמה, בישות מדינית חדשה (שלא האריכה ימים).
ממשלת מעבר בישראל
עם הקמתה של מדינת ישראל הפכה מנהלת העם להיות ממשלת מעבר שנקראה הממשלה הזמנית, וניהלה את ענייני המדינה כעשרה חודשים, עד שהוקמה הממשלה הראשונה לאחר הבחירות לאספה המכוננת בשנת 1949.
ממשלת מעבר מתקיימת בישראל לאחר מותו, התפטרותו או נבצרות קבע של ראש הממשלה, או עקב הרשעתו בפסק דין חלוט בעבירה שיש עמה קלון, כמו גם עם פרסום בקשתו של ראש הממשלה לפיזור הכנסת (פעולות אלו כהתפטרות הממשלה) או לכינוס כנסת חדשה אחר בחירות ולפני כינונה של ממשלה רגילה (אם הממשלה לא הייתה ממילא ממשלת מעבר "עם בחירתה של כנסת חדשה"). עד לתיקון חוק־יסוד: הממשלה משנת 2014, גם החלטת הכנסת על אי-אמון בממשלה הביאה להקמת ממשלת מעבר.
החל מחוק יסוד: הממשלה (2001) הפלת הממשלה בהצבעת אי-אמון מחייבת רוב מוחלט של 61 חברי כנסת לפחות, וכוללת בתוכה הצגת מועמד חלופי לראש ממשלה (אי-אמון קונסטרוקטיבי), כמו גם עם פרסום צו ראש הממשלה לפיזור הכנסת, בהסכמת נשיא המדינה.
כאשר הכנסת מחליטה על התפזרותה, הממשלה נחשבת ממשלה רגילה (עד השבעת הכנסת החדשה). ממשלה שאחד מחבריה ממלא את מקום ראש הממשלה עקב נבצרות זמנית של ראש הממשלה נחשבת גם היא לממשלה רגילה (אלא אם כן הייתה ממילא ממשלת מעבר), והוא אינו מתמנה לראש הממשלה בפועל לאחר שזה האחרון הפך נבצר קבע (וכתוצאה מכך הממשלה הפכה לממשלת מעבר), אלא בהצבעת ממשלה על אחד משריה החבר בסיעתו של ראש הממשלה (ממלא מקום ראש הממשלה או שר אחר). אחת המשמעויות של ממשלה רגילה היא שמינוי של שרים חדשים מחייב את אישור הכנסת.
ממשלת ישראל השלושים וארבע כיהנה, לראשונה בתולדות מדינת ישראל, כממשלת מעבר במשך כל תקופת הכנסות העשרים ואחת והעשרים ושתיים. זאת מכיוון שלאחר כינון כנסות אלו, אף מועמד לא הצליח להקים ממשלה (בשתי כנסות אלו, ה-21 וה-22, הכנסת פיזרה את עצמה בחוק). בכך, הפכה ממשלה זאת לממשלת המעבר הארוכה ביותר מקום המדינה, והיחידה שהתקיימה בארבע כנסות שונות. כמו כן, הפכה ממשלה זאת לממשלה הארוכה ביותר, כשפעלה במשך למעלה מחמש שנים.
סמכות
החוק אינו מגביל את סמכויותיה של ממשלת מעבר, ואולם בפסיקת בית המשפט העליון נקבע כי ממשלה שכזו, שאינה נהנית מאמון הכנסת, מחויבת "באיפוק בהפעלת סמכויותיה לגבי כל אותם עניינים שאין כורח ודחיפות מיוחדת לפעול בהם בתקופת המעבר".
פסיקה זו מעוררת מחלוקות מעת לעת סביב מהות העניין. כך למשל, טענו היועץ המשפטי לממשלה ונשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, שלא ראוי למנות שופטים בתקופת ממשלת מעבר, בניגוד לעמדת שר המשפטים, דניאל פרידמן. בג"ץ סירב להתערב בהחלטה. לעומת זאת, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, קבע שממשלת מעבר יכולה לנהל משא ומתן מדיני. קביעתו התבססה על פסיקה קיימת של בית המשפט שציינה כי אישור הסכם ידרוש את אישור הכנסת . מינויו של דוד ברנע לראש המוסד עוכב בידי היועץ המשפטי לממשלה, בהתאם למגבלות הנהוגות בתקופת בחירות, אך לבסוף אישר את המהלך, וההודעה על המינוי ניתנה בעת כהונתה של ממשלת ישראל השלושים וחמש כממשלת מעבר.
דאף פוני
דאף פוני (באנגלית: DAF Pony) הוא טנדר מטען אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב  דאף ההולנדית בין השנים 1968–1969.
יוצרו 700 יחידות בלבד.
דאף פוני
דגם "דאף פוני" פותח בעקבות מכרז כושל של צבא ארצות הברית. בדגם ה"דף פוני" הורכב מנוע 2 הצילינדרים אשר הורכב בדגם הדאף 44.
תאוצת דגם ה"דאף פוני" מ-0-50 קמ"ש היא 12 שניות.
דני חלוץ
דני (דן) חלוץ (נולד ב-7 באוגוסט 1948) הוא איש צבא בדימוס, הרמטכ"ל ה־18 של צה"ל. קודם לכן כיהן כטייס קרב, כמפקד ה-14 של חיל האוויר הישראלי וכסגן הרמטכ"ל.
כרמטכ"ל פיקד על צה"ל במהלך תוכנית ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה. הוא התפטר ב-17 בינואר 2007, טרם פרסום דו"ח הביניים ללקחי המלחמה. דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד, שהתפרסם ב־30 באפריל 2007, קבע כי חלוץ, נוסף לראש הממשלה אהוד אולמרט ולשר הביטחון עמיר פרץ, כשלו בתפקידיהם בניהול המערכה.
חלוץ הוא הרמטכ"ל היחיד שהתחיל את שירותו בצה"ל כטייס בחיל האוויר.
ביוגרפיה
חלוץ נולד ב־1948 בתל אביב כדניאל, בן למשה (יליד 1926), עולה מאיראן שהצטרף לאצ"ל, וליפה (ילידת 1929), עולה מעיראק. כילד גר בעכו ובמעלות-תרשיחא, ומ-1953 גדל במושב חגור שב. למד בבית הספר התיכון "ברנר" בפתח תקווה וסיים את לימודיו בתיכון קוגל בחולון. סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בוגר קורס מתקדם למינהל עסקים AMP באוניברסיטת הרווארד.
נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בשכונת רמות צהלה בתל אביב. בנו משרת כטייס תובלה. בנו רן חלוץ הוא ממייסדי חברת הבאנה לאבס.
טייס קרב
במלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) שירת במילואים בטייסת 201 כטייס פנטום. במהלך המלחמה השתתף ב־43 גיחות תקיפה ובהן בתקיפת המטכ"ל הסורי. כמו כן הפיל חלוץ במלחמה שלושה מטוסי אויב: מיג-21 מצרי, ושני מיג-21 סוריים מעל חומס. אחרי המלחמה חזר לשירות קבע ובשנים 1975–1978 שירת כסמ"ט ב' וכסמ"ט א' בטייסת 201 וכסגן מפקד טייסת תעופה. השתחרר שוב בשנת 1978 ולמד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
חלוץ חזר לשירות פעיל בחיל האוויר בשנת 1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה הוסב לטייס F-16 ("נץ"). בשנת 1983 מונה לראש מדור במחלקת אמצעי לחימה שבלהק ראש המטה. בשנת 1984 הועלה לדרגת סגן-אלוף וקיבל את הפיקוד על טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום") שהפעילה מטוסי F-4 פנטום. כמפקד הטייסת הוביל מבנה תקיפה של כוחות איראניים באזור העיירה יחפופה בלבנון במהלך מבצע "גוף חי 6". ב־1986 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לעמוד בראש היחידה המבצעית בפרויקט הלביא. בשנים 1988–1991 שימש כראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. ביולי 1991 מונה למפקד בסיס חצור של חיל האוויר. באוגוסט 1993 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק האוויר (רל"א) במטה חיל האוויר. בתפקיד זה היה אחד מארבעה טייסי חיל האוויר שטסו על מטוסי מיג 29 במהלך ביקור בבסיס צבאי במדינה במזרח אירופה. בשנת 1995 מונה לראש מטה חיל האוויר (רמ"ט). ביולי 1998 הועלה לדרגת אלוף ומונה כעוזר ראש אג"ם (אגף המטה הכללי). בשנת 1999, בעקבות שינוי מבני במטה הכללי, מונה חלוץ להיות ראש אגף המבצעים (אמ"ץ) הראשון, וב־4 באפריל 2000 החליף את איתן בן-אליהו, ומונה למפקד חיל האוויר ה־14.
מפקד חיל האוויר
במסגרת תפקידו כמפקד חיל האוויר ביצע חלוץ שינויים מקיפים בחיל האוויר וזכה להערכה רבה מקציני החיל. בתקופתו החלו להיקלט מטוסי ה-F-16I ("סופה") המסוגלים לתקוף מטרות בטווחים ארוכים בכל תנאי מזג האוויר. כמו כן, הרחיב חלוץ את השימוש בכלי טיס בלתי מאוישים והידק את שיתוף הפעולה עם כוחות היבשה (דבר שבא לידי ביטוי משכנע במבצע ימי תשובה). בתקופתו ביצע חיל האוויר מספר רב של סיכולים ממוקדים שבהם נהרגו מאות מחבלים פלסטיניים, בהם עשרות מפקדים ומנהיגים בכירים בארגוני הטרור, בעיקר ברצועת עזה.
בנוסף, פעל חלוץ לשיפור התרבות הארגונית בחיל האוויר ולהקטנת מספר תאונות האימונים, התאונות המבצעיות והתקלות הטכניות בחיל. מאמציו נשאו פרי ובתקופתו התאונות בחיל היו מעטות. חלוץ השיג השג נדיר של שנתיים וחצי ברציפות שבהן לא התרסק אף כלי טיס של חיל האוויר.
את כהונתו כמפקד חיל האוויר חתם חלוץ בפיקוח על חיסולו של מייסד החמאס אחמד יאסין ב־22 במרץ 2004 מטילים שירו מסוקי AH-64 אפאצ'י. קדם לחיסול ניסיון חיסול קודם במבצע קטיף כלניות שיאסין שרד בעקבות שימוש בפצצה קטנה.
במהלך שירותו בחיל האוויר צבר חלוץ כ־4,000 שעות טיסה והפיל בקרבות אוויר שלושה מטוסי אויב.
ב-4 באפריל 2004 העביר את הפיקוד על החיל לאליעזר שקדי.
חיסול סלאח שחאדה והתבטאויות חלוץ בעקבותיו
ב־22 ביולי 2002, בזמן ששירת כמפקד חיל האוויר, הפציץ חיל האוויר מבנה בעיר עזה במטרה לפגוע בבכיר החמאס סלאח שחאדה. בהפצצה נהרגו מלבד שחאדה גם 14 אזרחים ובהם ילדים. בציבור ובתקשורת נשמעו קולות שהאשימו את טייסי חיל האוויר בפשעי מלחמה, ועל כך שהאחראים לפעולה צריכים להישפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג. מספר פעילים מהשמאל הלא-ציוני אף ריססו כתובות נאצה על מכוניות של טייסים. בעת ביצוע פעולת החיסול שהה חלוץ בחו"ל ולא היה מעורב בקבלת ההחלטה לבצעה, אף על פי שכמפקד חיל האוויר היה אחראי לה.
במבוא לראיון איתו במוסף "הארץ" צוטט חלוץ באומרו לטייסים שהשתתפו בפעולה:
בתשובה לשאלת המראיינת בנוגע למידת הרגשות שטייס צריך לגלות, ענה לה חלוץ:
בעקבות דבריו של חלוץ התעוררה סערה ציבורית. קבוצה של אנשי שמאל, בשיתוף עם תנועת "יש גבול", הגישו עתירה לבג"ץ בדרישה לפתוח בחקירה פלילית בעניין הרג הילדים, ואחר כך דרשו לעכב את מינויו של חלוץ לתפקיד סגן הרמטכ"ל עד שתפתח חקירה שכזו.
בג"ץ הורה לחלוץ להבהיר את עמדתו בסוגיה, וחלוץ הגיש תצהיר ובו הסביר כי הדברים אינם משקפים את עמדתו המוסרית:
בג"ץ דחה את הבקשה לעיכוב מינויו של חלוץ בינואר 2005, תוך כדי מתיחת ביקורת מסוימת על דבריו.
עד היום הביטוי "מכה קלה בכנף", משמש כדי לתאר תקרית שאמורה לערער את אמות הסיפים, אך בעיני בעלי הכוח אין לה שום השפעה ואפשר להתעלם ממנה בקלות.
הדרך למשרת הרמטכ"ל
באפריל 2004 סיים את תפקידו כמפקד חיל האוויר, ומונה לסגן הרמטכ"ל. בפברואר 2005 הודיע שר הביטחון, שאול מופז, כי חלוץ ימונה לרמטכ"ל, ויחליף את משה יעלון, שבניגוד למקובל, כהונתו לא הוארכה בשנה נוספת.
ב־1 ביוני 2005 מונה חלוץ לרמטכ"ל ה־18 של צה"ל. חלוץ הוא הרמטכ"ל הראשון שעשה את מרבית שירותו בחיל האוויר (גם הרמטכ"ל החמישי, חיים לסקוב, שירת כמפקד חיל האוויר, אך לא צמח בחיל), והוא טייס הקרב הראשון שמונה לרמטכ"ל.
תפיסתו הצבאית
עוד בהיותו מפקד חיל האוויר טען חלוץ בראיונות שונים, שעיקר בניין הכוח של צה"ל צריך להתבסס על חיל האוויר ועל ירי מונחה מדויק לרבות ירי ארטילרי. את טענתו ביסס על ההנחה שעיקר האיום האסטרטגי על מדינת ישראל מגיע מכיוון איראן, ועל ההנחה שהישגי ארצות הברית במלחמת המפרץ ומלחמת עיראק הוכיחו שאמצעים אלה יעילים לטיפול באיומים מרוחקים, כמו גם בטורי שריון קרובים. משום כך הוא קרא לצמצם השקעות מיותרות, לדעתו, בחילות היבשה (כגון בפרויקט טנק המרכבה). לאחר שנתמנה לתפקיד רמטכ"ל דחף חלוץ ליישום רעיונות אלה בפועל.
בנוסף החל חלוץ בשינוי מבנה צה"ל ובהגדלת סמכויותיה של מז"י בדרך להפיכתה לזרוע יבשה אמיתית, בדומה לזרוע האוויר והחלל וזרוע הים.
תוכנית ההתנתקות
אחת המשימות המרכזיות של צה"ל בתקופת כהונתו הייתה ביצוע תוכנית ההתנתקות (פינוי תושבים מרצועת עזה ומצפון השומרון). הפינוי האמור החל ב־15 באוגוסט 2005 במבצע יד לאחים וב-17 באוגוסט החל הפינוי הכפוי. חלוץ פרסם מספר פקודות יום בנוגע לביצוע ההתנתקות וטבע את הסיסמה "בנחישות וברגישות" כאפיון של גישת צה"ל למבצע ההתנתקות. בסופו של דבר, בוצע הפינוי ללא נפגעים וברובו המוחלט ללא אלימות. על כך זכו חלוץ, צה"ל והמשטרה לשבחים - הן על האיפוק של הכוחות המפנים והן על הארגון. חלוץ הקפיד לחלוק שבחים למתנחלים והנהגתם על פעולתם להובלת מחאה לא אלימה והרגעת הרוחות, אך הביע ביקורת קשה על ההתנגדות שהייתה בכפר דרום ובצפון השומרון מצד הנוער.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, התבטא חלוץ מספר פעמים בביקורת על המתנחלים מעל במות שונות, ואף חילק פרס לחניכי קורס טיס על חלקם בהתנתקות בטקס הפרס אף טען מפקד חיל האוויר "כי ההתנתקות תרמה לגיבוש שלנו". בין השאר אמר כמה פעמים שיש לסגור ישיבות הסדר התומכות בסרבנות, ולאחר אירועי עמונה טען - בניגוד למסקנות ועדת החקירה הממלכתית - כי כוחות הצבא והמשטרה התנהגו כראוי כלפי האלימות שהופגנה נגדם ושיבח את התנהגותם. התנהגותו של חלוץ והתבטאויותיו החלישה, לדעת גורמים בהתיישבות, את האמון של ציבור המתנחלים במערכת הביטחון, אמון שהיה רעוע כבר קודם לכן, מאז תוכנית ההתנתקות.
מבצע גשמי קיץ ומלחמת לבנון השנייה
במהלך חודש יוני 2006, בתגובה להגברת ירי הרקטות מרצועה עזה, הרג צה"ל שני פעילי חמאס ברצועה, לאחר הפוגה בסיכולים הממוקדים בת יותר משנה. כמו כן ביצע צה"ל התקפות נרחבות ברצועה, שבהן נהרגו 7 אזרחים ונפצעו יותר מ-50 בני אדם, בהם נשים וילדים ששיחקו בחוף הים. חלוץ הורה להפסיק את הירי עד לסיום תחקיר האירוע. לאחר מכן, חטפו אנשי החמאס את חייל צה"ל גלעד שליט בסוף יוני 2006, בגבול רצועת עזה, לאחר שעברו את גדר הגבול במנהרה ותקפו עמדה של צה"ל. בעקבות זאת יצא צה"ל, בפיקודו של חלוץ, למבצע גשמי קיץ, שנועד לפגוע בתשתיות הטרור ולהפעיל לחץ שיביא לשחרורו של החייל החטוף.
ב־12 ביולי 2006 פתח חזבאללה בירי רקטות לאורך גבול הצפון, ובמהלכו תקף סיור של צה"ל, הרג שלושה מחיילי הסיור וחטף שניים אחרים. בעקבות זאת יצא צה"ל למבצע "שינוי כיוון" בלבנון, שהפך למלחמת לבנון השנייה. המערכה התבססה בתחילה על מתקפה אווירית, ובהמשך התרחבה לפעילות קרקעית של זרוע היבשה שכללה גיוס מילואים בצווי 8.
הלחימה בלבנון נמשכה עד 14 באוגוסט ובמהלכה נורו על צפון ישראל קרוב ל־4,000 רקטות. על אופן קבלת ההחלטה לצאת למבצע זה ועל אופן ניהול המערכה נמתחה ביקורת רבה, שהופנתה בפרט אל מפקד המערכה חלוץ על ידי ועדת וינוגרד. הוועדה קבעה כי חלוץ כשל בתפקידו בקבלת ההחלטות ובניהול המלחמה. בדו"ח (החלקי) של הוועדה נכתב כי "הרמטכ"ל לא שטח בפני הדרג המדיני את מלוא המידע שהיה נדרש לצורך החלטות מסוג אלו שהתקבלו באותו יום", ושגה ב"אמונת-יתר בכוחו של חיל האוויר ואי הערכה נכונה של כוחו והיערכותו של היריב", חלוץ נמצא "אחראי אישית ופיקודית לעובדה כי ביום הפקודה לא היו באמתחתו תוכניות ריאליות מוכנות למצב הסלמה בזירת הלבנון, שיכלו לסייע לדרג המדיני לבחון בצורה טובה את האפשרויות שעמדו בפניו". כל אלה לדעת הוועדה "מצטרפים לכשלים חמורים של הצבא ושל הרמטכ"ל לשעבר (חלוץ) בראשו" (עמ' 141–143).
כנגד חלוץ הופנתה גם ביקורת אישית, כאשר נחשף שביום חטיפת החיילים הורה חלוץ לברוקר שלו למכור את כל ניירות הערך שבחשבונו. הביקורת התעלמה מכך שהשיחה החלה ב-11 ביולי, יום לפני האירוע שהביא לפתיחת המלחמה, והמשכה נעשה ללא קשר לאירועים ב-12 ביולי. לטענתו, לא שיער שתפרוץ מלחמה, זאת על אף שבהדלפות לתקשורת מישיבת המטכ"ל שנערכה בבוקר, לאחר החטיפה, נאמר ש"ישראל תחזיר את לבנון עשרים שנה אחורה".
לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה התפתח דיון ציבורי לגבי המשך כהונתו של חלוץ בתפקיד, כאשר חלוץ, בתמיכתו של שר הביטחון עמיר פרץ, הצהיר שלא יעזוב את התפקיד ויתמקד בהכנת הצבא לעימות עתידי, כמו גם תיקון הליקויים שהתגלו במהלך המלחמה.
ב-17 בינואר 2007 חלוץ התפטר מתפקידו. במכתב ההתפטרות ציין כי המתין לסיום העבודה של ועדות הבדיקה למלחמת לבנון השנייה, ולאחר "שנקבע מתווה ליישום לקחי התחקור", הוא מקבל על עצמו את האחריות ומסיים את תפקידו. ב-13 בפברואר בוועדת החוץ והביטחון נשא חלוץ נאום פרידה מריר ובו אמר "הכי כואב לטייס כאשר מספר 2 שלו יורה לו בגב". חלוץ סירב לפרש למה התכוון בדבריו, ומקורביו העריכו כי מדובר בביקורת כלפי הדרג המדיני. ב־14 בפברואר 2007 הוחלף על ידי גבי אשכנזי.
לאחר הפרישה מצה"ל
ב־30 באפריל 2007 פורסם דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד, שחקרה את אירועי מלחמת לבנון השנייה. בדו"ח נקבע כי חלוץ, בנוסף לראש הממשלה אולמרט ושר הביטחון פרץ, כשלו בתפקידיהם בניהול המערכה. בדו"ח הסופי נאמר כי במלחמת לבנון השנייה הייתה החמצה גדולה וחמורה, לאור העדיפות הגדולה של צה"ל על חזבאללה, ומי שאחראי לה הוא הדרג הצבאי, במיוחד כוחות היבשה, עם שותפות מסוימת של הדרג המדיני.
לאחר שפרש מצה"ל, עבר חלוץ לעסקים. הוא מונה ליו"ר הסטארט אפ "סטרלינג" שבשליטת איש העסקים נוחי דנקנר, ואחר כך למנכ"ל חברת קמור מוטורס, שבשליטת דן ברנר, יבואנית מכוניות BMW. בתקופת כהונתו, שתי החברות נחלו כישלונות עסקיים וחלוץ עזב אותן ב-2010, לאחר כשלוש שנים בתפקידו.
במקביל התנדב לכהן כיו"ר עמותת "אתגרים" שייעודה השתלבות חברתית של בעלי מוגבלויות, ילדים ומבוגרים.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "בגובה העיניים" (בהוצאת ידיעות ספרים), בו הוא משיב, בין השאר, על הטענות שעלו נגדו בנוגע לתפקודו במלחמת לבנון השנייה. נכון ל-2011 המשיך לשרת במילואים כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר.
ב-2 בדצמבר 2010 התפקד חלוץ למפלגת קדימה, בעקבות סדרת פגישות עם יו"ר קדימה ציפי לבני, אך לפני הבחירות המקדימות לבחירת יושב ראש קדימה ב-27 במרץ 2012, הודיע על תמיכתו בשאול מופז. ב-7 ביולי 2012 הודיע חלוץ על פרישתו מקדימה על רקע המחלוקת בעניין גיוסם לצה"ל של חרדים וערבים.
באוגוסט 2013 נבחר לתפקיד יושב ראש איגוד הכדורסל בישראל. ב-30 במרץ 2014 התפטר מתפקידו.
מיוני 2013 עד יוני 2016 שימש חלוץ כיו"ר חברת ג'ובוקיט החזקות. בתקופת כהונתו כיו"ר איבדה מניית החברה למעלה מ-70 אחוז מערכה.
בספטמבר 2018 הצטרף כשותף לבית הספר "האקדמיה לטיס מסחרי CAA" והיה דירקטור בחברה. החברה הכשירה עשרות טייסים אך נקלעה לקשיים כלכליים, במאי 2022 פרש חלוץ מהדירקטוריון שלה, ובהמשך החליטה החברה על פירוק מרצון.
במרץ 2023, כחלק מהמחאה כנגד הרפורמה לתיקון מערכת המשפט, הודיע שבמקרה שהרפורמה תעבור הוא יסרב להתנדב למילואים במקרה של מלחמה, כמו כן קרא לטייסים להפסיק להתנדב לשירות מילואים. בעקבות אמירות אלו הושמעו האשמות כנגד חלוץ שהוא לא אומר את האמת במלואה לציבור (שכן אנשים בגילו אינם משרתים במילואים), בצביעות (שכן כרמטכ"ל חלוץ דיכא כל קריאה לסירוב פקודה בהתנתקות) ואמירות קשות נוספות כגון "דן חלוץ הינו פושע"
וולבי יערוני
ווֹלַבִּי יערוני (שם מדעי: Dorcopsulus) הוא סוג של יונק כיס ממשפחת הקנגוריים החיים ביערות הגשם של גינאה החדשה.
יצורים אלה מגיעים לאורך 22-46 ס"מ ולמשקל 1.5-3.4 ק"ג והם קטנים מאוד ביחס למשפחתם ומזכירים עכברים. הם חיים ביערות של פפואה ניו גיני ומחפשים עלים, שורשים ופירות למאכל.
עקב גודלם הקטן הם טרף למגוון טורפים הכוללים נחשים, עופות דורסים ודינגו שחי בפפואה ניו גיני. הם ניצודים גם בידי שבטים אנושיים.
מיון
סוג זה קרוב מאוד לסוג וולבי הצבי (Dendrolagus); השניים מאותו אזור ובעבר נכללו באותו סוג.
בסוג זה ישנם 2 מינים:
ברכיכרוס
ברכיכרוס (שם מדעי: Brachycrus) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה, הקרוב לגמליים ושויך לקבוצה הקדומה מריקואידודונטידה. הוא חי במשך תקופת המיוקן שלפני 20.6-13.6 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית באזור המישורים הגדולים.
היונק הקדום סווג בשנת 1901 בידי החוקר ויליאם דילר מתיו והוא כלל 6 מינים, כשלפני זה שויך לסוג מריכוידון הקדום יותר. המאובנים של סוג זה התגלו במדינות: קליפורניה, קולורדו, איידהו, מונטנה, נברסקה, נבדה, ניו מקסיקו, דקוטה הצפונית וויומינג.
יונק זה הגיע לאורך של 1.3 מטר ולמשקל מרבי של 328.7 קילוגרם. הוא דמה במראהו לטפיר, וכן היה בעל לסתות קצרות עם חלל אף רחב בקדמת הלסת, מה שנחשב לשריד של חדק קצר ושפוף. הלסת עצמה הייתה קצרה ובתוכה שורות של שיניים טוחנות גבוהות ובעלות חריצים שהותאמו ללעיסת עשב וצמחייה דומה. במראהו הזכיר את המריכוידון שהיה כמותו בעל רגליים קצרות יחסית אך בעלות "כרית" כמו של הגמלים המודרניים, מה שמקבץ אותם יחדיו לקבוצה בעלי כרית.