cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוטת כנפיים
תעופה: מוטת הכנפיים של מטוס
בתעופה, מוטת הכנפיים של מטוס נמדדת בקו ישר, מקצה כנף אחד לשני, ללא תלות בצורת הכנף או בזווית שבה היא משוכה. לדוגמה, מוטת הכנפיים של מטוס בואינג מדגם 777 היא 60 מטר. המונח נמצא בשימוש גם בתעשיית טילים.
המשמעות בתכנון מטוסים
מטוסים בעלי מוטת כנפיים ארוכה הם לרוב יעילים יותר, מפני שהם סובלים פחות מהתנגדות מושרית והמערבולות בקצות כנפיהם משפיעות פחות על הכנף. עם זאת, כנפיים ארוכות משמען שלמטוס יש מומנט התמדה גדול יותר בציר האורך שלו ולכן הוא אינו יכול לפנות ולתמרן במהירות. לפיכך, למטוסי קרב ולמטוסי אירובטיקה יש מוטת כנפיים קצרה יחסית וזאת במטרה לשפר את יכולת התמרון.
מאחר שכוח העילוי שכנף מייצרת פרופורציוני לשטח הכנף, במטוסים בעלי כנפיים קצרות נדרש רוחב הכנף להיות גדול יותר. יחס אורך הכנפיים של מטוס לרוחבן חשוב מאוד בקביעת מאפייני טיסתו. מהנדסי תעופה מכנים ערך זה "יחס אורך-רוחב של הכנף".
בעלי חיים
בעולם החי, בדרך כלל נעשה שימוש במונח עבור עופות, עטלפים או פרפראים. כדי למדוד את מוטת הכנפיים של עוף, העוף מונח על גבו, כנפיו נתפסות במפרק כף היד והמרחק נמדד בין הקצוות של הנוצות הארוכות ביותר בכל כנף. בעל החיים הקיים בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר הוא האלבטרוס הנודד (Diomedea exulans), שמוטת כנפיו יכולה להגיע ליותר מ-.
בעבר חיו הפטרוזאורים, זוחלים מעופפים מעידן המזוזואיקון, שלגדולים שבהם הייתה מוטת כנפיים גדולה יותר. למעשה, הגדולים מביניהם היו בעלי החיים המעופפים הגדולים ביותר שהתקיימו מעולם, ואלו הם הקוואצלקואטלוס (Quetzalcoatlus) ודומיו הענקיים לא פחות ההטצגופטריקס (Hatzegopteryx) והארמבורג'ניה (Arambourgiania philadelphiae). מוטת הכנפיים של שלושתם מוערכת בכ-10 עד 12 מטרים.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–קנדה
בשנת 1979, ארבע שנים בלבד לאחר שסאו טומה ופרניסיפה הכריזה על עצמאותה, קנדה מינתה את שגרירה הראשון הממונה על סאו טומה ופרניסיפה. בין המדינות קיימים מספר שיתופי פעולה במסגרת ארגונים בינלאומיים כגון לה פרנקופוני.
סיוע כלכלי
בשנים 2016–2017, קנדה העניקה לסאו טומה ופרניסיפה סיוע בשווי 1.42 מיליון דולר אמריקאי. קנדה מספקת מלגות לסטודנטים מסאו טומה ופרניסיפה, במסגרת מספר תוכניות מלגות קנדיות.
חיל השריון (אוקראינה)
חיל השריון האוקראיני (באוקראינית: Танкові війська) הוא חיל בצבא היבשה האוקראיני, המשמש ככוח התוקף העיקרי מבין כלל גייסות היבשה.
החיל עושה שימוש בעיקר בכוחות ממוכנים לשם הגשמת המטרות הבאות: נכון לשנת 2023, חיל השריון של אוקראינה נחשב לאחד מחיילות השריון הגדולים בעולם, והשני בגודלו באירופה כשרק חיל השריון הרוסי מקדים אותו.
משימות החייל
משימתו העיקרית של חיל השריון האוקראיני היא הפעלת חטיבות טנקים סדירות, וכן גדודי טנקים המסופחים לחטיבות החי"ר (ממוכן, חי"ר קל וחי"ר הררי), המספקים כוח אש, ניידות גבוהה וכושר תמרון, ובעלי עמידות יתרה מול אמצעים שונים של נשק קונבנציונלי וגרעיני כאחד.
יכולות הלחימה של החיל המשוריין מאפשרת לו לנהל פעולות לחימה אקטיביות ביום ובלילה, במרחק ניכר מכוחות אחרים, להביס את האויב במתקפות נגד ובקרבות לוחמה בהיקף מלא, לחצות במהירות שטחים ומכשולי מים וכן שטחים מזוהמים בנשורת גרעינית, ובמידת הצורך לספק אמצעי הגנה ולעצור מתקפות ממוכנות מצד כוחות אויב.
חימוש
חיל השריון של אוקראינה מצויד במגוון רחב של אמצעי לחימה, ביניהם:
OS/2
OS/2, מערכת הפעלה שפותחה במשותף על ידי החברות IBM ומיקרוסופט החל מאוגוסט 1985, ולאחר מכן על ידי IBM באופן בלעדי. השם OS/2 הוא ראשי תיבות של Operating System/2, מכיוון ש-OS/2 הוצגה על ידי IBM כמערכת ההפעלה המועדפת לסדרת המחשבים Personal System/2, שהייתה הדור השני של המחשבים האישיים שפותחו ויוצרו על ידי החברה. בדצמבר 2005 הפסיקה חברת IBM את שיווקה של OS/2, והתמיכה הרגילה בה הפסיקה ב-31 בדצמבר 2006.
הגרסאות המוקדמות של OS/2 תוכננו להחליף את מערכת ההפעלה MS-DOS, וסיפקו מאפיין חשוב שהיה חסר בה: יכולת הפעלת יישומים במרחב זיכרון מוגן (Protected Mode). מכיוון שכך, הממשק התכנותי של OS/2 מזכיר את הממשק התכנותי של MS-DOS, ואף שמות קריאות המערכת מתחילות בקידומת Dos. בהמשך, סיפקה OS/2 ממשקי תכנות לפיתוח יישומים גרפיים, חלונאים ומבוזרים. בגרסאות המאוחרות יותר, התפתחה ליבת מערכת ההפעלה בדומה למערכות הפעלה מסוג UNIX. בשל המורשת המעורבת שלה, OS/2 דומה במובנים רבים למערכת ההפעלה Windows אך גם ל-UNIX ו-Xenix.
OS/2 נודעה בשל היציבות הרבה שאפיינה אותה, הקישוריות ועושר ממשקי התכנות. OS/2 לא הצליחה כמערכת הפעלה ביתית (בעיקר כי לא שולבו בה שפות תכנות עיליות כדוגמת BASIC ב-Windows), אך הייתה נפוצה בארגונים פיננסיים, בארגוני צבא ובמערכות תעופתיות שונות.
בשנת 2002 הסבה חברת IBM את מערכת הקבצים JFS מגרסתה ב-OS/2 לגרסת לינוקס, ופתחה את קוד המקור.
גלגיליות (מערכה)
טקסונומיה
המדען ג'ון האריס (John Harris) תיאר כמה מינים מהמערכה כבר ב-1696, מינים אחרים במערכה תוארו על ידי אנטוני ואן לוונהוק ב-1703 אך השם ניתן למערכה רק על ידי החוקר ז'ורז' קיווייה.
אטימולוגיה
משמעות שם המערכה היא נושא גלגל בשל כתר בעל ריסים שנמצא מסביב לפה הנראה כמו גלגל שבעל החיים נע.
מאפיינים
למינים במערכה יש סימטריה דו-צדדית ומגוון גדול של צורות החל מצורת קופסה עד לצורת תולעת. הריסים של הכתר יוצרים זרם שסוחף מזון לתוך הפה. המינים במערכה זו בעלי מוח קטן. מערכת העצבים מהווה כ-25 אחוזים מ-1,000 התאים שבגופו של בעל החיים.
תזונה
המינים במערכה זו ניזונים מחליקיקים אורגניים, חיידקים מתים, אצות ופרוטיסטים. המינים במערכה זו משמשים לעיתים לניקוי אקווריומים.
רבייה
המינים במערכה זו מתרבים ברבייה אל-זוויגית דרך הטלת ביצים. חלק מהמינים שומרים על הביצים בתוך הגוף שלהם עד שהביצים בוקעות. רוב המינים בוקעים מהביצים כגרסאות מיניאטוריות של הבוגר, לעומת זו מינים אחרים בוקעים בצורת פגית ששוחה חופשי ומגיעה לגודלה המרבי תוך כמה ימים בעוד הזכרים גדלים לאט יותר. תוחלת החיים היא מבין הקצרות ביותר בקרב עולם החי ונעה בין יומיים לשלושה שבועות אצל הנקבות בעוד שתוחלת החיים של הזכרים לא ידועה.
טורפים
למינים במערכה זו יש הרבה טורפים כמו שטרגליים, דגים קטנים כמו סרדינאים וסלמוניים, חיטחבים, מסרקניות, מדוזות, כוכבי ים ודובוני מים.
רות הלפרין-קדרי
רות הלפרין-קדרי (נולדה ב-15 במאי 1966) היא פרופסורית למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וראש מרכז רקמן באוניברסיטת בר-אילן, פעילה בינלאומית למען זכויות נשים וידועה בשל עבודתה בתחום דיני המשפחה, תאוריות משפט פמיניסטיות ומשפט בינלאומי.בין השנים 2006–2018 הייתה חברה בוועדת האו"ם לביעור אפליה נגד נשים ואף שימשה כסגנית יו"ר הוועדה בשנים 2012-2011 ו-2017–2018.
ביוגרפיה
הלפרין-קדרי היא בתם של פרופ' מנחם צבי ולאה קדרי. בשנת 1989 סיימה לימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1990 הוענק לה תואר שני ובשנת 1993 - תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת ייל, בה למדה בסיוע תוכנית פולברייט. את התמחותה בעריכת דין עשתה אצל אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון. עיקר עיסוקה בחקר דיני משפחה מהיבט מגדרי.
לצד מחקר והוראה באקדמיה, הלפרין-קדרי פעילה בענייני ציבור, ובין היתר:
הלפרין-קדרי חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
קריירה
היא למדה משפטים באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה את לימודיה ב-LL.B. בשנת 1989. לאחר מכן היא קיבלה תואר LL.M. ב-1990 ודוקטור למדעי המשפט ב-1993, שניהם בבית הספר למשפטים של ייל בארצות הברית. היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן; בשנת 2001 הקימה את מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה, מרכז חברתי-משפטי הפועל לקידום צדק מגדרי, והיא משמשת כמנהלת האקדמית של המרכז מאז הקמתו.
תפקידיה באו"ם
היא נבחרה על ידי מפלגות המדינה לכהונה של ארבע שנים בוועדת האומות המאוחדות למיגור אפליה נגד נשים ב-2006 והייתה סגנית יו"ר הוועדה בין השנים 2009 ל-2010. בזמן בחירתה הייתה החברה הצעירה ביותר בוועדה. היא נבחרה מחדש לכהונתה השנייה בוועדה ב-2010 ולקדנציה השלישית שלה ב-2014. היא שוב נבחרה לסגנית יו"ר הוועדה ב-2017. בוועדה כיהנה במשך למעלה מעשור לצד השרה הצרפתית לשעבר לשוויון מגדרי ניקול אמלין והנציגה המיוחדת של האו"ם לאלימות מינית בעימותים ותת-המזכ"ל של האו"ם פראמילה פאטן.
במהלך כהונתה ב-CEDAW היא הובילה את האימוץ המוצלח (ב-2013) של המלצה כללית חדשה על ההשלכות הכלכליות של יחסי משפחה ופירוקם; וערכה (בשנת 2018) את החקירה לגבי משטר ההפלות המגביל של צפון אירלנד, שותפה בכתיבת דו"ח האו"ם שהסיק כי היעדר מתן טיפול להפלה בצפון אירלנד הוא סוג של אלימות נגד נשים. הובילה באוקטובר 2019 לדה-קרימינליזציה של הפלות בצפון אירלנד, מהלך חסר תקדים בדיני זכויות האדם הבינלאומיים.
מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה
בשנת 2001 הקימה את מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה, מרכז חברתי-משפטי הפועל לקידום צדק מגדרי, והיא משמשת כמנהלת המרכז מאז הקמתו. מרכז רקמן, שהוקם בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן במטרה לשפר את מעמד האישה ולהביא לסיום האפליה והאי-שוויון בין המינים בחברה הישראלית, גאה כעת להיות הארגון המוביל לשינוי משפטי וחברתי לנשים בדיני משפחה. המרכז פועל להגשמת החזון של קידום זכויות האישה ושיפור מעמד האישה בדיני המשפחה בכלל ובדיני המשפחה היהודיים בפרט.
יום השחמט הבין-לאומי
יום השחמט הבין-לאומי חל ב-20 ביולי מדי שנה, היום בו הוקם פיד"ה, ארגון השחמט העולמי.
הרעיון לחגוג את היום הזה כיום שחמט בינלאומי הוצע על ידי אונסק"ו, ונחגג ככזה מאז שנת 1966.
יום זה נבחר משום שב-20 ביולי (בשנת 1924) הוקם פיד"ה, ארגון השחמט העולמי, שאיחד בתוכו כמה איגודי שחמט בינלאומיים. "משחק המלכים" המורכב, נחשב לענף ספורט ולתחביב מהנפוצים בעולם. הניצחון במשחק השחמט מגיע כאשר אחד המלכים "מאוים" על ידי שחקן אחר, ואינו יכול לבצע מהלך שיציל אותו. מקור השחמט הוא כנראה במשחק הודי שהלך והתפתח במדינות שונות במזרח הרחוק כאשר החל מהמאה השביעית הוא התפשט במהירות בכל היבשת.
השרפה בכרמל (1989)
השרפה ביערות הכרמל שהשתוללה בין ה-19 בספטמבר ל-22 בספטמבר 1989, הייתה משרפות היער הגדולות ביותר בישראל, והגדולה ביותר בכרמל עד להתרחשות השרפה בשנת 2010. השרפה השתרעה על פני שטח שנע בין 5,300 ל-6,000 דונם, מתוכם 3,200 דונם של חורש טבעי. עיקר השטח שנשרף היה בשמורת נחל גלים ונחל כלח והחי בר, ונגרם בה נזק רב לצומח ולחי. שיקום יערות הכרמל לאחר השרפה כלל התערבות מינימלית בפעולת התחדשותו של הטבע, למעט פעולות מקומיות שעיקרן כריתה וטיפול שנועד להבטיח צמיחה לגובה. בעקבות השרפה נקבעו לראשונה בישראל ממשקים לטיפול ומניעת שרפות ואומצו עקרונות לשיקום יערות בישראל.
השרפה ונזקיה
תנאי מזג האוויר ששררו באזור בתחילתה של השרפה היו חום של 31 מעלות צלזיוס, יובש של 28% לחות ורוחות מזרחיות של 35-30 קמ"ש. מזג אוויר זה וטופוגרפיית המקום ההררית, הגבירו את קצב התפשטות ועוצמות האש, והקשו על פעולות הכיבוי במקום.
השרפה פרצה בסביבות 11:00 בבוקר יום ה-19 בספטמבר 1989, במספר מוקדים מרוחקים זה מזה באזור חורשת הארבעים ו"פסגת האנטנות" שבצפון-מזרח פארק הכרמל. ריבוי המוקדים הביא לחשדות כי מדובר בהצתה, אך אלו מעולם לא התאמתו. בתחילה התפשטה האש מערבה אל עבר שכונת דניה בחיפה ואוניברסיטת חיפה, ועם שינוי כיוון הרוחות בלילה נעה בכיוון דרום מערב אל עבר אזור "שווייצריה הקטנה" בפארק הכרמל, קיבוץ בית אורן ובית סוהר דמון, תוך שהיא מכלה לחלוטין את שטחי החי בר. בערב ה-20 בספטמבר הושגה שליטה באש והיא דעכה באופן משמעותי, עד להפסקת כל פעולות הכיבוי ב-22 בספטמבר 1989.
בפעולות הכיבוי נטלו חלק 142 כבאים ב-64 רכבי כיבוי, מסוקי יסעור צה"לים שביצעו כ-70 גיחות וכ-250 חיילים שהשתתפו בפעולות כיבוי ידניות, מטוסי ריסוס, מתנדבים של קק"ל ורשות שמורות הטבע וכוחות עזר נוספים של המשטרה, עיריית חיפה, חברת החשמל ומגן דוד אדום. עיקר פעולות הכיבוי עסקו בייצוב האש ועצירתה על קו מסוים.
בשרפה נפגעו באופן קל 6 כבאים ועוד מספר מתנדבים אך עיקר הנזק נגרם למערכת האקולוגית. כ-3,000 דונם מהשטח השרוף היו שייכים לחי בר שבפארק הכרמל. השרפה שינתה את תמהיל הצמחים שגדלו באזור טרם השרפה ואת מיני המכרסמים שגדלים בו, והכחידה חלק ניכר מבעלי החיים ששכנו בחי בר. עדר איילי הכרמל שמנה חמישה פרטים נספה כולו בלהבות, עדר עזי הבר איבד 18 פרטים ובכך עוכבה השבתו לטבע, וכך גם עופות ששהו בכלובים מצאו בה את מותם. בנוסף נפגעו גם כל הזוחלים האיטיים כמו צבים שלא הספיקו להימלט. החום הרב אפה חלק מהחרסית באדמה והפך אותה לחרס, אשר מונע את חלחול המים באדמה ומשנה את משק המים והמינרלים.
תגובות
בתגובה לשרפה, יצאה קרן קיימת לישראל במסע הסברה ובמבצע התרמה לשיקום היערות שכותרתו "עץ תחת עץ", לנטיעת עצים חדשים במקום אלה שכילתה האש.
תחת הסיסמה "לא יהיה שחור תחת העיניים" התבקש הציבור לתרום "למען בעור השחור, והפרחת האזור ולהתחדשות ירקרקה". בערב "טלתרום" לקרן למען שיקום יערות הכרמל, ושודר בטלוויזיה הישראלית (ב-19 באוקטובר 1989). במבצעי ההסברה וההתרמה, ובראשם משדר ההתרמה שנערך בטלוויזיה, גויסו מעל לשבעה מיליון שקלים, שהוקצו לשיקום היערות, לרבות תמיכה בהתחדשותם הטבעית.
בשיר "כרמל" שכתב דודו ברק במיוחד ל"טלתרום", ואשר שודר בו, הוא מתייחס לשרף כבד שנשאו העצים בעבר, שהוחלף בשרפה הגדולה ביערות הכרמל:
דימוי הכרמל כיער ירוק ומלבלב שהפך למדבר בשרפה העכשווית, הוא ההפך הגמור לדימוי המדבר שהופך ליער, בהשראת הפסוק: "...והיה מדבר לכרמל, והכרמל ליער יחשב" (ישעיהו ל"ב, ט"ו).
תחקיר השרפה
לאחר השרפה הקים שר הפנים אריה דרעי ועדת חקירה שתבדוק את הנסיבות לפריצת הדליקה ואת התנהלות כוחות הכיבוי, לראש הוועדה מונה יצחק זייד שהיה ראש הג"א והגמ"ר. ועדת זייד מצאה כי בסמוך למקום השרפה הוקמו חפ"קים של משטרת ישראל, של עורף צפון, של שירותי הכבאות ושל גופים נוספים, כגון הקרן הקיימת לישראל, אך החפ"קים לא היו מצוידים במפות של אזור השרפה, וכל אחד מהם פעל ברשת קשר עצמאית ובמהלך האירוע לא נקבעו גיזרות פעולה לכוחות השונים. ועדת זייד קבעה שעל משטרת ישראל, כאחראית לאירועים מסוג זה, להקים מפקדת שליטה שתכלול את כל הגופים המטפלים באירוע ושתצויד באמצעים מתאימים לפיקוד ולשליטה.
המלצות ועדת השיקום
הוועדה דרשה את הכנתה של תוכנית מתאר כוללת לכרמל שתתייחס לסוגי השטח השונים במקום ותעזור במניעת שרפות עתידיות. המלצות כלליות נוספות היו ביצוע הערכה שוטפת של פעולות השיקום וקיום פעילות הסברה על האמצעים הדרושים לשיקום השמורה. בתחום פעולות שיקום הצומח הוחלט על טיפוח התחדשותו הטבעית של היער במקום ביצוע נטיעות נרחבות, בין היתר בשל אופי הצמחייה המקומית שכללה בעיקרה את אורן ירושלים שזרעיו נפוצים באופן טוב יותר בעת שרפות, ובשל התחדשותו המהירה של היער כבר כחודש לאחר השרפה. בנוסף המליצה הוועדה על הימנעות מהכנסת מיני צומח זרים לכרמל, ביצוע ניסיונות השבה של צומח נדיר וייחודי לכרמל, מניעת רעייה בשטח בשנים הראשונות, דילול אוכלוסיות צפופות מידי של אורנים ושל שיחים מתחרים עמו וסימון שבילים שימנע מנופשים לפגוע בשטח המתחדש.
כמו כן הוחלט על כריתה והוצאה מבוקרת של עצים שרופים בהתאם לסוג השטח וסכנת היווצרות הסחף בו. כהמלצות לעתיד הציעה הוועדה לפתח אזורים חלופיים לנופש בעיקר בדרומו של פארק הכרמל שנפגע פחות בשרפה.
הוועדה המליצה לבחון מחדש את התאמתן של פעילויות החי בר בשמורה למקום.
בתחום מניעת השרפות הומלץ על פיתוח דרכים שיקלו נגישותם של כוחות כיבוי אש ויסייעו במניעת התפשטות שרפות בתוך היער. באופן דומה הוחלט על יצירת אזורי חיץ של בין 50 ל-100 מטרים בקרבת יישובים ומתקנים, בהם יהא צומח בעל תכונת דליקות נמוכה. בנוסף המליצה הוועדה על הקמת מרכז כיבוי שיכלול כבאיות קלות בכרמל, התקנת קווי מים וברזי כיבוי לאורכו, כוננות תצפיות, צוותי כיבוי ומסוקי כיבוי בימים של סיכון שרפה גבוה, פיתוח תורת כיבוי אש בחורש, והכנת תוכניות מבצעיות לכיבוי שרפות בכרמל.
פעולות השיקום ותוצאותיהן
מרבית המלצות הוועדה התקבלו והשיטה בה נקטו כללה התערבות מינימלית בפעולת התחדשותו של הטבע, למעט פעולות מקומיות שעיקרן כריתה וטיפול בצומח שנועד להבטיח צמיחה לגובה. מעקב אחרי סחף הקרקע העלו כי כמות הסחף הייתה זניחה למדי וירדה באופן משמעותי בחלוף ארבע שנים מתום השרפה. המעקב אחר התחדשות הצומח העלה כי בהתאם לצפוי בשרפה של אורני ירושלים הופיעו כבר בחלוף שנה מיליוני נביטות חדשות של העץ. ריכוז האורנים לא היה אחיד על פני השטח, אך גם בריכוז נמוך למדי היו אלו עצים בעלי עמידות גבוהה מאוד. בחלוף 15 שנים רוב העצים ששרדו הוגדרו בידי מנהל פארק הכרמל כצעירים ובריאים.
פצ'יי
פצ'יי (בהונגרית: Pécsely) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בפצ'יי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 559 תושבים, ובשנת 2020 535 תושבים.
יהודי פצ'יי
בפצ'יי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
השרפה בכרמל (1989)
השפעות
בעקבות השרפה נקבעו לראשונה בישראל ממשקים לטיפול ומניעת שרפות ואומצו עקרונות לשיקום יערות בישראל. במסגרת בניית ממשקים אלו, הוקמו מספר תחנות כיבוי ביערות (נכון לשנת 2007 7 מהן פעילות), נפרצו דרכים לרכבי כיבוי ובוצעו מחקרים אקדמיים שסייעו לגיבוש ממשקי מניעת שרפות.
כך למשל הונהגה בקרן הקיימת לישראל מדיניות למניעת וכיבוי שרפות שכללה חלוקת יערות לחלקות של עשרות דונמים עם קווי בידוד ביניהן וגיזום עצים גבוהים לצמצום חומר דליק יבש. כמו כן הוגדר בארגון סדר פעולות בסיסי לשיקום יער, על פיו ראשית כורתים ומוציאים בחודשי הקיץ עצים שרופים, אחר כך מעצבים עצים רחבי עלים למניעת הפיכתם לשיחים, כעבור שנה מדללים נביטה מחדש בעיקר של אורנים וצמחים מתחרים כגון שיחי הלוטם והקידה שעירה, וכעבור שנתיים נוטעים מחדש מינים המתאימים לאזור.
בעקבות הזעזוע הציבורי שהשרפה גרמה הוחלט על יוזמה להכריז על הרי הכרמל כ"שמורה ביוספרית". ההכרזה נעשתה בשנת 1996 על ידי אונסק"ו.
בעקבות השרפה נעשה מחקר על השפעתה על מיני הצמחים שצמחו בשטח שנשרף בהשוואה לשטחים שלא נשרפו. הממצאים העלו שחל גידול בצמחים עשבוניים, חד שנתיים ורב שנתיים לעומת צמחים ים-תיכוניים ששלטו בשטח לפני כן. חל גם גידול בזרעים של אורן ירושלים בעקבות השפעת החום על פתיחת האיצטרובלים הגורם לפיזור גדול יותר של זרעים.
לוזון
לוזון (בפיליפינית ובטגלוג: Luzon) הוא האי הגדול והמאוכלס ביותר בפיליפינים. שטח האי 104,688 קמ"ר (17 בעולם) ונכון ל-2015 מתגוררים בו 53,336,134 נפש. הוא החמישי בעולם בגודל אוכלוסייתו (אחרי ג'אווה, הונשו, בריטניה הגדולה וסומטרה).
לוזון הוא גם שמה של אחת משלוש קבוצות האיים שמרכיבות את הפיליפינים יחד עם ויסאיאס ומינדנאו. כקבוצת איים, כוללת לוזון גם את איי בטאנס, איי בבויאן מצפון לאי הראשי, את קאטאנדואנס, מאסבייט, מינדורו ורומבלון מדרום לה. על הערים באי נמנות העיר הגדולה ביותר במדינה, קזון סיטי, ובירת הפיליפינים, מנילה. האי מחולק ל-8 מחוזות מנהליים - מחוז מנילה, מחוז קורדילרה, מחוז אילוקוס, מחוז עמק הקגיאן, מחוז מרכז לוזון, מחוז קלבארזון, מחוז מימרופה ומחוז ביכול.
מקס ומוריס
מקס ומוריס הוא סרט קומדיה ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1994. התסריט נכתב על ידי חיים מרין, הסרט בוים על ידי יעקב גולדווסר והשחקנים הראשיים בו הם משה איבגי ואורי גבריאל.
הסרט מבוסס על ההצגה "עלילות מכס, מוריס ובלה, מורדוך הערבי וזבשיק הסוס" שהועלתה לראשונה בתיאטרון בית לסין בשנת 1987.
מוזיקה
המוזיקה לסרט הולחנה על ידי יוני רכטר והמלל נכתב על ידי חיים מרין ועלי מוהר. "שירו של מקס" ("חו'ל") ו-"שיר התשובה" בוצעו בעבר על ידי גידי גוב וחיים צינוביץ' בערב שירי רכטר ומוהר, "העיקר זה הרומנטיקה", ב-1991.
סן בנדטו דל טרונטו
סן בנדטו דל טרונטו (באיטלקית: San Benedetto del Tronto) היא עיר בנפת אסקולי פיצ'נו שבמחוז מארקה שבאיטליה. זוהי העיר השנייה בגודלה בנפה, השוכנת על חוף הים האדריאטי ומהווה את אחד מאתרי הנופש הראשיים על החוף האדריאטי, ובה נמל דיג פעיל. סן בנדטו דל טרונטו ממוקמת על שפך נהר אלבולה (Albula) ושטחה משתרע עד לנהר טרונטו (Tronto) בדרום.
היסטוריה
סן בנדטו היה מרטיר וחייל שנולד בקופרה מריטימה (Cupra Marittima) בתקופת שלטונו של קיסר רומא דיוקלטיאנוס. זמן קצר לאחר מכן, בעקבות צו שהוצא על ידי קונסטנטינוס בשנת 313, כמה מאמינים בנו קפלה על קברו של סן בנדטו. מאז נערץ סן בנדטו על ידי המקומיים. מאוחר יותר נבנתה כנסייה קטנה שכללה אפסיס שפנה למזרח והכניסה שלה פנתה למערב, על פי המסורת הנוצרית המוקדמת שהמזרח, כיוון זריחת השמש, מסמל את תחיית המתים של ישו. היסטוריונים טוענים שממצאים ארכאולוגיים שמקורות רומיים קושרים את סן בנדטו לעיר העתיקה של אלבה פיקנה (Alba Picena) אשר על גדתו הימנית של נהר אלבולה.
התיעוד הראשון על שם היישוב הוא משנת 998. בשנת 1211 העניק אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את השטחים המשתרעים בין נהר טרונטו לבין נהר פוטנצה לעיר פרמו. ב-1245 העניק פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאסקולי פיצ'נו רצועת חוף בין נהר רגנולה לבין נהר טרונטו כדי לבנות נמל מבוצר. בשנים הבאות היו עימותים בין אסקולי לבין פרמו. ב-1478 התחוללה מגפת דבר שהשמידה חלק גדול מאוכלוסיית העיר. האזור נותר למעשה לא מיושב עד אשר פליטים מרומאניה יישבו מחדש את סן בנדטו שבה קיבלו חוזי חכירה. החל מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19, פלשו העות'מאנים שוב ושוב לעיר, לקחו מלחים בשבי וכפו עליהם לשרת על אניותיהם. החל משנת 1650 החל מרכז העיר להתפשט מעבר לחומות העיר. ב-1754 הוקם הפרבר הימי הראשון בעיר, סן אנטוניו דה פאדובה. ב-1860 שיחררו ציידי האלפים את העיר משליטתה של הכנסייה. הצו המלכותי שהעניק לעיר את ההקדשה של "דל טרונטו" ניתן ב-1896. ב-1936 סופח הכפר פורטו ד'אסקולי לסן בנדטו דל טרונטו.
בין השנים 1943–1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, ספגה העיר 144 הפצצות אוויריות ו-6 הפגזות ימיות. לאחר סיום המלחמה שגשגה כלכלת העיר. דיג נעשה לציר המרכזי של כלכלת העיר ובשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 נעשה נמלה של העיר לאחד מנמלי הדיג הגדולים באיטליה. לאחר המלחמה נעשתה סן בנדטו ליעד פופולרי לתיירות בחוף הים האדריאטי.
הארי פוטר: מסתרי הוגוורטס
Harry Potter: Hogwarts Mystery (בתרגום חופשי לעברית: הארי פוטר: מסתרי הוגוורטס) הוא משחק תפקידים המבוסס על סדרת הספרים "הארי פוטר" מאת הסופרת ג'יי קיי רולינג. המשחק פותח על ידי חברת "Jam City" והופץ על ידי חברת "Portkey Games" בשנת 2018 למכשירי ה-iOS והאנדרואיד.
משחקיות
המשחק מתרחש ביקום של סדרת הספרים "הארי פוטר" בשנת 1984 (בתחילת הסיפור). מערכת המשחק בנויה כך שניתן לבחור כיצד לנהל דו-שיח עם דמויות ובהתאם לכך לשנות את הנרטיב העלילתי של המשחק. המשחק מורכב ממספר אלמנטים מרכזיים:
קו העלילה הראשי
קו העלילה הראשי מסודר לפי שנים כך שבכל שנה מספר פרקים. על מנת להשלים כל פרק על השחקן לבצע מספר משימות שמקדמות אותו אל הכספות: מכיר חברים חדשים, מנהל דו-קרבים, חוקר, מרגל ועוד. כמו כן, לעיתים עליו ללמוד שיעורים מסוימים בכיתות השונות. בשנה הראשונה השחקן לומד שיקויים, לחשים ותעופה בלבד ובכל שנה מתווספים מקצועות נוספים: בשנה השנייה הוא מתחיל ללמוד שינוי צורה, בשלישית - תורת הצמחים, ברביעית - טיפול בחיות פלא, בחמישית - התגוננות מפני כוחות האופל והיסטוריה של הקסם ובשישית - אסטרונומיה וגילוי עתידות. את המשימות השונות השחקן משלים באמצעות "תשלום" של אנרגיה, אשר הוא צובר מדי כמה דקות.
משימות צד
משימות הצד הן משימות אשר השחקן יכול לבצע, אך הוא לא חייב. בתמורה לביצוע שלהן הוא מקבל נקודות xp ופרס נוסף, בדרך כלל נקודות אומץ, אמפתיה או ידע. ישנן משימות צד מיוחדות המוגבלות בזמן ומתחילות כאשר השחקן הגיע לפרק מסוים בקו העלילה הראשי. הפרסים במשימות הצד "שווים" יותר ועוזרים לשחקן להתקדם במשחק.
קווידיץ'
נפתח בשנה השנייה. השחקן מנסה להתקבל לנבחרת הקווידיץ' הביתית ולזכות בגביע הבתים. לקווידיץ' שלוש משימות צד מיוחדות שנפתחות בהדרגה.
חברים
עם התקדמות המשחק, השחקן צובר חברים וירטואליים (דמויות מהמשחק). בין חבריו נמצאים גם מספר דמויות מהספרים: רובאוס האגריד, ג'ורג' ויזלי, פרד ויזלי, ביל ויזלי וצ'ארלי ויזלי.
טיפול בחיות פלא
השחקן רשאי לקנות חיות פלא ולטפל בהן. בתמורה הוא מקבל פרסים שונים.
רקע
הדמות אותה משחקים לומדת בהוגוורטס בשנים שבהן הארי פוטר גדל, אך לפני שהתחיל ללמוד בהוגוורטס (1991-1984). הדמות מקדישה את זמנה בהוגוורטס ללמידה ולחיפוש אחרי הכספות המקוללות, שאמורות להכיל אוצרות, זאת מכיוון שאח של הדמות חיפש אותן בעצמו ובמהלך החיפושים נעלם וסולק מהוגוורטס. במהלך החיפושים הדמות נעזרת בחברים שהיא צוברת במהלך המשחק. רוב החברים של הדמות אינן דמויות מהסדרה.
פיתוח
המשחק הוכרז לראשונה ב-18 בינואר 2018, והוא זמין להורדה במכשירי ה-Android וה-iOS החל משנת 2018.
מקס ברייטנשטיין
מקסימיליאן ברייטנשטיין (בגרמנית: Maxmilian Breitenstein); 1853 – 1926 היה משפטן, מתרגם, עורך, ומוציא לאור יהודי-אוסטרי, אשר פרסם את ספרו של תיאודור הרצל "מדינת היהודים".
ביוגרפיה
מקסימיליאן (מקס), בנם של משה ברייטנשטיין וססיליה לבית אולמן, נולד בשנת 1853 בעיירה בשם ברטניצה (פירניץ). עיירה קטנה זו שוכנת במערב מורביה, אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, וכיום חלק מצ'כיה, כ-125 ק"מ דרומית לפראג. לא קיים מידע רב על ילדותו, מלבד העובדה שגדל במשפחה מרובת ילדים, לצידם של עשרה אחים ואחיות נוספים. אחד מאחיו הגדולים, היינריך, היה בזמנו סופר מסעות מוכר, אשר פרסם ספרים אחדים על מסעותיו באזורים האקזוטיים של אינדונזיה וסביבתה. לאחר שסיים את לימודי הגימנסיה בעירו עבר מקס ללמוד באוניברסיטת וינה, ממנה קיבל תואר ד"ר למשפטים בשנת 1876. באותה שנה ייסד והוציא לאור את השבועון האקדמי "אלמה מאטר", אותו ערך עד שנת 1881.
לאחר שעבד כשנתיים בשרות המדינה, החליט ברייטנשטיין כי אינו מעוניין להמשיך בעבודתו זו והחל את דרכו בעולם העסקים. בשנת 1885 פתח בווינה את חנות האנטיקווריאט לספרים נדירים ויד שנייה. לאחר מספר שנים בהם ניהל את החנות לבדו הצטרפה אליו אשתו, פרדריקה לבית אופנהיים. החנות עצמה שכנה ברחוב ווהרינגרשטראסה 5. בחייו פרסם מספר ספרים אקדמיים, רשמים היסטוריים ומאמרים שונים. לצד זאת, תרגם וערך מספר ספרים מאנגלית לגרמנית. מקס ברייטנשטיין הלך לעולמו בשנת 1926. בדומה לרבים מבני מעמדו, חי כיהודי מתבולל, אם כי לא ברור האם הייתה זו התבוללות תרבותית-חברתית בלבד, כמקובל בקרב רבים בשכבת הליברלים והמשכילים בזמנו, או שמא כללה תהליך המרת דת מלאה עד כדי התנצרות.
לאחר מותו
עם מותו עבר ניהול חנות הספרים ועסקי המו"לות לאשתו פרדריקה, אשר ניהלה אותם לבדה עד ראשית 1938. במרץ 1938 החל המשטר האוסטרי לפגוע בנכסי יהודים, ובכלל זאת גם בחנויות הספרים אשר היו בבעלות יהודית. עסקים רבים נסגרו בתהליך של ליקווידציה (חיסול או פירוק עסק), או שעברו לבעלות ארית בתהליך של אריזציה. מוערך כי עד מאי 1939 כמאה חמישים חנויות ספרים ועסקי מו"לות של יהודים עברו תהליך זה באוסטריה לבדה. ביוני 1938 נסגרה חנות הספרים של ברייטנשטיין בצו השלטונות למשך חצי שנה. ידוע כי לפחות שלושה אנשי עסקים ארים מתחום עסקי הספרים התמודדו על הזכות להשתלט על החנות ותכולתה. אחד מהם, יוהנס קצלר, הוא זה שזכה לבסוף, והשתלט על העסק. בשנת 1949 הועמד קצלר לדין והואשם במספר פשעי אריזציה, אם כי לא במקרה של השתלטותו על חנותו ברייטנשטיין. פרדריקה עצמה עזבה את אוסטריה והיגרה לארצות הברית, שם נפטרה בשנת 1947.
פרסום "מדינת היהודים"
מקס ברייטנשטיין עצמו לא היה ציוני ולעיתים אף הוגדר כאנטי ציוני על ידי עיתוני התקופה. את הרצל הכיר היות שהיה מבאי ביתם של משפחת אשתו של הרצל, ז'ולי נשאואר. באחת מאותן פגישות משותפות, הציע לו הרצל להוציא את ספרו לאור. ברייטנשטיין הסכים לכך בו במקום, לא מתוך אמונה בהצלחתו הכלכלית של הספר וודאי לא בגלל תכניו, אלא בעיקר מתוך רגש הידידות והחיבה שחש כלפי הרצל.
המהדורה הראשונה של הספר ראתה אור ב-14 בפברואר 1896 בלייפציג ובווינה והודפסה בשלושת אלפים עותקים. הרצל עצמו פיקח באופן אישי על הדפסתם בבית הדפוס. במסגרת ההסכם בינו לבין המו"ל, קיבל הרצל 500 עותקים מספרו. הספר נמכר בחנותו של ברייטנשטיין בווינה, ועשרים עותקים הוצגו בחלון הראווה שלה. בתחילה, נמכרו כמה מאות עותקים בלבד, באופן שאף לא כיסה את עלות הדפסתם עבור המו"ל. היות שברייטנשטיין לא ייחס חשיבות מיוחדת לספר, הוא לא שמר ברשותו ולו עותק אחד של המהדורה הראשונה, לאחר שזו אזלה מהמלאי. כלל המהדורות הבאות בגרמנית, החל מהמדורה השנייה, שראתה אור בשנת 1904, פורסמו על ידי מו"לים אחרים . כתב היד המקורי של "מדינת היהודים" אשר היה ברשותו של ברייטנשטיין אבד ואינו בנמצא כיום.
היסטוריה של שוודיה
הטריטוריה הנוכחית של שוודיה מיושבת מהמילניום ה-10 לפנה"ס. רשומות היסטוריות מופיעות החל מהתקופה הוויקינגית, בסביבות המאה התשיעית.
העידן הפרה-היסטורי 12,000-4,000 לפנה"ס
במשך כ-100,000 שנים, שוודיה הייתה מכוסה בשכבת קרח כחלק מעידן הקרח האחרון.
החל משנת 12,000 לפנה"ס החלו ראשוני הציידים להגר לשוודיה, והתקדמו לקראת שנת 6,500 לפנה"ס גם לחלקיה הצפוניים של שוודיה (נורלנד), ככל שהקרח נמס. ציידים אלו התקיימו בעיקר על איילים.
החל משנת 4,000 לפנה"ס החלו להתיישב חקלאים באזוריה הדרומיים של שוודיה, בזמן שהציידים המשיכו להתקיים עוד למשך זמן רב בצפונה של המדינה. הממצאים הראשונים להתיישבות, כמו כלי-חרס ותלי-קבורה, מתוארכים לתקופה זו. בנוסף, בשוודיה, כמו שכנתה נורווגיה, יש ריכוז גדול של פטרוגליפים בכל המדינה, כשהריכוז הגדול ביותר נמצא במחוז המרכז-מערבי בוֹהוּסלן (Bohuslän). למרות זאת, הציורים העתיקים ביותר נמצאו במחוז הצפוני יאמטלאנד (Jämtland). משערים שהם צוירו בשנת 9000 לפנה"ס. מצוירים בהם חיות כמו דִּישׁוֹנים, איילים, דובים וכלבי-ים. השנים בהן נחקקו הציורים הרבים ביותר היו 2300-500 לפנה"ס. בשנים הללו צוירו ציורי חקלאות, לוחמה, ספינות, חיות מאולפות וכו'.
העידן הוויקינגי: 793-1080
העידן הוויקינגי מתייחס לחצי השני של תקופת הברזל- בין שנת 793 לשנת 1066, בסקנדינביה. במהלך תקופה זו השוודים היו סוחרים ימיים, אשר נודעו בעיקר בכך שסחרו עד למקומות רחוקים. במאה ה-9, ורנגים פשטו והרסו את יבשת אירופה מהים השחור עד לים הכספי.
הוורנגים היו גם סוחרים. הם הקימו את קו המסחר שבין קייב לקונסטנטינופול וביססו מערכת ענפה של מאחזים ומוצבי מסחר.
קבלת הנצרות
במהלך המאה ה-12, שוודיה הפכה בהדרגה לממלכה נוצרית מאוחדת, שעתידה לכלול גם את פינלנד ונורלנד (חלקה הצפוני ביותר של שוודיה).
איחוד קאלמאר
המלכה הדנית מרגרט הראשונה איחדה את ארצות סקנדינביה באיחוד קאלמאר, בשנת 1397.
מתיחות מתמשכת בין הארצות ובאיחוד הובילה בסופו של דבר לקונפליקט בין השוודים לדנים במאה ה-15. התפוררותו הסופית של האיחוד במאה ה-16 הובילה ליריבות ארוכה בין דנמרק לשוודיה.
מלחמת העצמאות השוודית 1523
במאה ה-16, נלחם גוסטב ואסה על עצמאותה של שוודיה, תוך כדי הריסת ניסיון לשקם את איחוד קאלמאר, והנחת הבסיס לשוודיה המודרנית.
הקמת ה"כנסייה השוודית" 1536 (Svenska Kyrkan)
באותו הזמן הוא נפרד מהכנסייה הקתולית וייסד את הרפורמציה הפרוטסטנטית.
עלייתה של שוודיה ככוח גדול: 1611-1718
במהלך המאה ה-17 הפכה שוודיה מממלכה צפון-אירופית קטנה, ענייה וחסרת השפעה לאחת מהמדינות החשובות בזירה המדינית באירופה, ובין השנים 1611 ו-1718 הייתה אחת המעצמות החזקות ביותר בים הבלטי, בעלת צבא יעיל ביותר. היסטוריונים שוודיים מתארים את שוודיה של אותה תקופה כאחת הדוגמאות המובהקות למדינה המנצלת כמעט את כל המשאבים העומדים לרשותה לשם ניהול מלחמה.
גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, שמלך על שוודיה בשנים 1632–1611, ניהל מלחמה ימית בכמה חזיתות. נוסף ללחימה בצי הפולני, נשקפה לשוודים סכנה גם מצד צבאות קתוליים שפלשו ליוטלנד. המלך השוודי רחש אומנם אהדה מעטה למלך דנמרק, כריסטיאן הרביעי, ושתי המדינות היו אויבות מרות זו לזו כבר מעל מאה שנים, אך הוא חשש יותר מפני נפילתן של קופנהגן וזיילאנד לידיים קתוליות. מצב שכזה היה הרה-אסון לאינטרסים של שוודיה, משום שהיה מעניק למעצמות הקתוליות שליטה על המעברים האסטרטגיים בין הים הבלטי והים הצפוני.
לאחר שניצחה במלחמות נגד דנמרק-נורווגיה, רוסיה ופולין במהלך המאה ה-17, שוודיה צברה כוח גדול, אף על פי שהיו לה בקושי מיליון תושבים. תרומתה של שוודיה לצד הפרוטסטנטי במלחמת שלושים השנים, תחת שלטונו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, עזרה לקבוע את שוויון הכוחות הפוליטי והדתי באירופה.
האימפריה השוודית: 1648
בסמוך לזמן חתימת ברית ברוֹמסבּרוֹ בשנת 1645, וברית רוסקילדה ב-1658, שוודיה השתלטה על מחוזות חשובים של דנמרק ונורווגיה. בעקבות שלום וסטפליה ב-1648, שוודיה שלטה באינגריה - האזור בו סנקט פטרבורג עתידה הייתה להיבנות, באסטוניה, ליבוניה (אזור הנמצא כיום בדרום אסטוניה וצפון לטביה), ערי-חוף חשובות ומקומות נוספים בצפון גרמניה.
המלחמה הצפונית: 1655-1660
קרל העשירי פולש לפולין וכובש את רובה, כולל ורשה וקרקוב. לאחר מכן הוא נלחם נגד רוסיה ונגד דנמרק, ומספח לשוודיה את המחוזות הדרומיים של שוודיה שהיו בשליטת דנמרק.
המלחמה הצפונית הגדולה: 1700
רוסיה, סקסוניה-פולין ודנמרק-נורווגיה איחדו כוחות ב-1700 ותקפו את האימפריה השוודית. אף על פי שהמלך השוודי הצעיר, קארל השנים עשר, ניצח ניצחונות מרהיבים בשנים הראשונות של המלחמה הצפונית הגדולה, תוכניתו לתקוף את מוסקבה ולהכריח את רוסיה להיכנע הייתה שאפתנית מדי; הוא נורה במהלך המצור על מבצר פרדריקסטן בנורווגיה, ב-1718. עקב ברית השלום, הכוחות המאוחדים הצטרפו לפרוסיה ולאנגליה-הנובר, הסתיים שלטונה של שוודיה ככוח גדול, והחלה תקופה של מונרכיה מוגבלת תחת החוק הפרלמנטרי.
מונרכיה אבסולוטית: 1772
לאחר כחצי מאה של שלטון פרלמנטרי באה הריאקציה. המלך גוסטב הרביעי ביצע הפיכה לא אלימה, שהחזירה את המונרכיה האבסולוטית. מצב זה שרד עד להתערבותה של שוודיה במלחמות הנפוליאוניות, שבעקבותיהן אולצה למסור את פינלנד לרוסיה ב-1809.
המאה העשרים
במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה (בה עמדתה של שוודיה הייתה נייטרלית), שוודיה הרוויחה מהדרישה העולמית לפלדה, לגפרורים ולעוד מוצרים שוודים. הצמיחה הפוסט-מלחמתית היוותה בסיס למדיניות החברתית, המאפיינת את שוודיה המודרנית.
שוודיה המשיכה להיות נייטרלית גם במלחמת העולם השנייה. עם זאת, אלפי מתנדבים שוודים סייעו לפינלנד במלחמת החורף כנגד ברית המועצות. כמו כן, שוודיה, תחת איום של גרמניה הנאצית, אפשרה לחיילים גרמנים בלתי חמושים, בקרונות רכבת, לעשות דרכם לנורווגיה וממנה, כולל בעת הקרבות לכיבושה.
עד היום שוודיה היא אחת מהמדינות הבלתי-מזדהות.
חברות באיחוד האירופאי
שוודיה הפכה לחברה באיחוד האירופאי ב-1995.
משאל עם לא מחייב על אימוץ המטבע האירופי המשותף ה"אירו" נערך בשוודיה ב-14 בספטמבר 2003. הרוב (55%) הצביע נגד אימוץ האירו, ולפיכך החליטה שוודיה בשנת 2003 שלא לאמץ את האירו לעת עתה. אילו היה הרוב מצביע בעד, הייתה שוודיה מאמצת את האירו ב-1 בינואר 2006.
טורנקאפולנה
טורנקאפולנה (בהונגרית: Tornakápolna) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בטורנקאפולנה חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
רצח שרית אחמד שקור
שרית שק׳ור הייתה נערה דרוזית בת 18 מהכפר כסרא שבגליל העליון, שנרצחה ב-9 ביוני 2023. לפי החשד ולפי חבריה, הרצח הוא על רקע הומופובי בשל נטייתה המינית.
בעקבות הרצח החליט משרד הרווחה על הקמת מקלט לערבים להט"בים באופן מיידי.
רקע
בגיל 15, כשלוש שנים לפני הרצח, שק׳ור יצאה מהארון כלסבית, ובשל כך נרדפה על ידי משפחתה וספגה איומי רצח מאחֶיה. בשנת 2020 הגישה שק׳ור תלונה על אחֶיה במשטרה ושנה לאחר מכן הורשעו שניהם, אך רק אחד מן האחים ריצה עונש מאסר בפועל, של חודש אחד בלבד. לפני רציחתה שהתה שק׳ור במקלט לנשים.
לפי הדיווחים, גם לאחר שחרור אחיה מן הכלא, פנתה שק׳ור לרשויות משום שחשה מאוימת. המשטרה ניסתה לשכנע את שק׳ור להישאר במקלט בו שהתה קודם לכן, אך שק׳ור סירבה ועברה להתגורר עם אחותה.
הרצח
ביום שישי, 9 ביוני 2023, נרצחה שק׳ור ביריות בידי אלמונים, בכניסה לירכא. תחילה נחשד האירוע כעוד אירוע אלימות על רקע הפשיעה בחברה הערבית בישראל, אך בהמשך השתנו החשדות וכעת הסברה היא כי הרצח בוצע על רקע הומופובי. ב-10 ביוני 2023 דווח כי המשטרה מחפשת אחר אחד מאחיה, החשוד ברציחתה.
לאחר הרצח
לאחר הרצח התקיימו הפגנות בתל אביב ובצומת כישור שם אירע הרצח. אנדרטה מאולתרת שהוקמה במקום הושחתה על ידי צעירים מהאזור לאחר שכוחות המשטרה עזבו את המקום. במהלך אותה התפרעות הותקף כתב חדשות 13, עלי מוגרבי, אשר סיקר את ההפגנה, ובשל כך פונה למיון ואושפז.
אלקאוס, ארגון פלסטיני המגן על זכויות פלסטינים להט"בים, ארגן ב-13 ביוני 2023 עצרת לזכרה ברחוב בן-גוריון בחיפה, שציין את אירועי הרצח הטראגיים מתחילת השנה וכלל טענות לקולוניאליזם בישראל אשר הביאו לאפליה קשה כנגד להט"בים ערביים. בעצרת השתתפו כ-150 איש, והוקמה אנדרטה מאולתרת לזכרה. במצעד הגאווה בחיפה צעד גוש לזכרה של שק׳ור, והאירוע המרכזי בגן האם נפתח בדקת דומיה.
הרצח של שק׳ור הושווה לניסיונות רצח דומים בחברה הערבית בשנים שקדמו, כולל מקרה של ניסיון רצח של צעירה טרנסג'נדרית שהתלוננה על איומים מצד אחֶיה בשנת 2019, וכן נטען כי הרצח מעיד על חוסר במעני רווחה לקהילה הלהט"בית הערבית, המעמיד אותם בסיכון. בעקבות הרצח הודיע משרד הרווחה ב-13 ביוני 2023 על הקמה של מקלט לערבים להט"בים, שהקמתו אושרה לפני כשנה וחצי אך התעכבה, באופן מיידי.
מספר אותיות התורה
מספר האותיות המרכיבות את ספר התורה (הכולל את חמישה חומשי התורה) נדון רבות במשך הדורות, בעקבות דברי ספר הזוהר שכתב שמספרם של אותיות התורה הוא שישים ריבוא (=600,000) כנגד נשמות בני ישראל.
במשך הדורות היו רבים שספרו את מנין האותיות אך הגיעו לתוצאה פחותה בהרבה ממספר זה. בפועל מספירת האותיות בספרי התורה הנמצאים בידינו ישנם רק כמחצית אותיות ממספר זה - 304,805.
קושיה זו העסיקה רבים במשך הדורות, והסברים שונים ניתנו על מנת ליישב סתירה זו.
רקע
כאמור קביעה זו כי בתורה ישנם שישים ריבוא אותיות מקורה בספר הזוהר:
בעקבות דברי הזוהר הוזכר מנין זה אף בעוד ספרים, בעיקר בספרי הקבלה, וכך כתב בספר מגלה עמוקות:
בעקבות דברים אלו העירו רבים, שהדבר סותר את מנין האותיות הנמצא בספרי התורה שבידינו, כך לדוגמה תמה הרב יאיר בכרך בספרו חוות יאיר:
אף בספר פני יהושע (קידושין ל א) הביא מנין זה בשם 'ספרים קדמונים ואחרונים' ותמה:.
כאמור, בפועל ישנם בתורה 79,980 מילים ו-304,805 אותיות, רק בשנת 1930 פורסמה בספרו של הרב יעקב שור תוצאה זו, שנבדקה בספירת מחשב והתקבלה כתוצאה המדויקת של מספר המילים והאותיות.
שיטת ועבד הלוי
בשנת 1910 הוציא הרב יחיאל הורוויץ ספר בשם "ועבד הלוי" בו הוא מציע שיטה לחשבון מדויק של שישים ריבוא האותיות. השיטה מבוססת על דברי הרמ"ע מפאנו לפיה אותיות התורה הידועות לנו הן שארית של האותיות שפרחו ממנה בעת שבירת לוחות הברית, על פי שיטה זו המילוי של כל אות הוא ההשלמה שלה ולכן יש לספור את המילוי בלבד (האות א נספרת כ-ל ף וכן הלאה), אך באותיות מנצפ"ך יש לספור את האות עצמה בנוסף למילוי, בחישוב זה הגיע בעל "ועבד הלוי" למספר 599,988 עליו הוסיף 12 כנגד שבטי ישראל ובכך הגיע החשבון לשישים ריבוא בדיוק. ב-2001 גילה ד"ר משה כץ בספירה ממוחשבת חוסר של 41 אותיות לחשבון, הוא הציע להוסיף את 53 האותיות המשונות במקום להוסיף את 12 השבטים ובכך להצדיק את החשבון.
אגדת רב סעדיה והחייט
אגדה ידועה על ספירת האותיות בתורה, מספרת על "רב סעדיה" ששאל חייט "כמה תפירות תפרת היום?", החייט, כמנהגם של יהודים ענה בשאלה "כמה אותיות יש בתורה?". רב סעדיה לראשונה בחייו לא ידע תשובה על שאלה שנשאל, והצטער מאוד על כך. הוא השביע מלאך, והמלאך גילה לו את מספר האותיות. לאחר מכן כתב את הפיוט "אהל מכון בניני" בו ציין כמה פעמים מופיעה כל אחת מכ"ב האותיות בתורה. הפיוט הובא בכמה ספרים אך נפלו בו שיבושי העתקה לפי סיכום האותיות בשיר עולה מנין של 815,280 אותיות, מספר שבחישוב שטחי אפשר להיווכח כי אינו נכון, לא לגבי חמישה חומשי תורה ולא לגבי התנ"ך כולו. ייתכן שהכוונה היא לתורה ונביאים בלבד.
ספירות נוספות
הרמ"ע מפאנו מספר על אדם שספר את אותיות התורה ומצא כי הן "שלושים ריבוא וחצי בקירוב" (כ-305,000), הרב אליהו הכהן מספר כי מצא ב"כתב יד ישן" שמספר המילים בתורה הוא 79,956 ומספר האותיות 320,674, חוקר המקרא כריסטיאן דוד גינצבורג ציין בספרו את מספר ההופעות של כל אות בתורה ומסיכום המספרים עולה כי סך האותיות בתורה הוא 290,146,
העתיד הרחוק
העתיד הרחוק הוא מונח המתייחס לטווח זמן שתחילתו בעוד אלפי שנים, וסופו לא מוגדר וניתן להתייחס אליו כאל נצח. קיימות השערות והערכות החוזות את העתיד להתרחש ברמות שונות ובשלל תחומים. אף על פי שלא ניתן לחזות דבר בוודאות מלאה, ישנם מודלים בתחומים שונים אשר מתארים את התהליכים שעשויים להתרחש, גם אם מדובר בטווח רחב של טעויות אפשריות.
למשל, העל-ענק האדום ביטלג'וז עשוי להתפוצץ בסופרנובה בכל רגע ב-100,000 השנים הקרובות. לעומת זאת, ידוע כי הירח מתרחק מכדור הארץ בכ-3.8 סנטימטרים בכל שנה, וניתן להשתמש בנתון בשביל לחזות תהליכים הקשורים בהשפעת שני גרמי השמים.
חיזויים מעין אלה רלוונטיים לתחומים הבאים: כמו כן, ישנם תחומים נושקים העוסקים בעתיד החיים על פני כדור הארץ בנושאי אנרגיה, פירוק נשק גרעיני וטכנולוגיה.
ישנן מספר הערכות לשאלות ספציפיות באשר לעתיד, בעיקר בנושאי הכחדת האנושות או דעיכה של הפרוטון, וכן שאלות העוסקות בקץ כדור הארץ ובתהליך הפיכת השמש לענק אדום.
גשושיות וחקר החלל
ישנן משימות חלל אשר מסלולן נועד כדי לצאת מחוץ למערכת השמש וכעבור זמן מסוים כבר לא יהיה ניתן לצור עמן קשר והן תמשכנה "לשוטט" בחלל כל עוד משהו לא יעצור אותן. ברשימה להלן יובאו השערות לגבי מיקומן העתידי.
מתקנים גרעיניים
פירוק פסולת גרעינית מתקיים בטווח של בין עשרות אלפי שנים עד למיליוני שנים, אולם ישנם תחזיות לגבי תהליכים עתידיים בתחום זו.
בת שלום
בת שלום היה ארגון נשים פמיניסטי שנוסד ב-1994 במטרה לעודד מעורבות נשית באקטיביזם הפוליטי למטרת פתרון צודק לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שלום יציב וצודק, שמירה על  זכויות אדם וחיזוק קולן של נשים יהודיות וערביות בחברה הישראלית. לארגון הישראלי היה ארגון פרטנר פלסטיני בשם 'המרכז הירושלמי לנשים' והשניים פעלו תחת ארגון הגג הקשר הירושלמי (הג'רוזלם לינק). חברות הארגון היו נשים יהודיות וערביות-ישראליות. לאורך השנים הארגון הוביל קמפיינים בעד שלום צודק, הפיק פעילויות פוליטיות וחינוכיות רבות ולקח חלק בתנועת השלום הישראלית. הארגון מעולם לא נסגר בצורה רשמית אבל הפסיק את פעילותו בשנת 2010, בשל היעדר מימון.
הקמת הארגון
ב-1989 התקיים בבלגיה כנס הנשים הפלסטיני-ישראלי הבינלאומי הראשון תחת הכותרת "תנו סיכוי לשלום: נשים משמיעות את קולן" (“Give Peace a Chance: Women Speak Out”). הכנס זומן על ידי הפעילה היהודית -בלגית סימון סוסקינד (Simone Susskind) שבעלה דויד גייס את המימון לקיומו. באותה תקופה אסור היה לישראלים להיפגש עם אנשי אש"ף תוניס. כדי למנוע בעיות הכנס נבנה כמפגש בינלאומי אשר אליו הגיעו ישראליות (יהודיות וערביות), פלסטיניות מהשטחים ומתוניס וקבוצה גדולה של מנהיגות בינלאומיות מרחבי העולם כולל מסין, רוסיה, מצרים, ארצות הברית ואירופה. הן ביקשו לנסות להביא במשותף לפתרון הסכסוך על בסיס ההכרה בזכות של כל האנשים והנשים באזור לחיות חיים בכבוד ובביטחון. עם חזרתן לאזור, הקימו המשתתפות הישראליות של הכנס את "רשת הנשים לשלום" שהחלה בגיוס נשים ישראליות ותכננה פעילויות משותפות, סביב שני צירים: קידום נשים וקידום השלום. כבסיס לפעילות שימשה ההצהרה המשותפת שהתקבלה בסיום הכנס. (The Brusssels Declaration).
בין הנשים הישראליות שהשתתפו במפגש בבריסל ובפעילות הרשת היו חברות הכנסת דאז שולמית אלוני ונאוה ארד, חברות הכנסת לעתיד תמר גוז'נסקי, יעל דיין, נעמי חזן וענת מאור, השחקניות חנה מרון וסלוואה נקורה חדד ופעילות שלום כגליה גולן, ג'ודי בלנק, מרים מרעי רוחמה מרטון ואליס שלוי. המשלחת הבינלאומית כללה בין היתר את Bela Abzug מארצות הברית, Cheng JUN UI מסין, Anne-Marie Lizin מבלגיה, Vera Naufal מתוניס, Juliet Pope מאנגליה, Lila Shahid מפריס, Leila Siegal משווייץ ו- Simone Veil מצרפת.
למרות הקשיים הפוליטיים של אותה התקופה, כדוגמת מלחמת המפרץ, הנשים המשיכו להיפגש ולפעול יחדיו. קוימו מאות מפגשים של נשים ברחבי הארץ, חלקם בשיתוף בנות השיח הפלסטיניות. נערכו סיורים הדדיים משני צידי הקו הירוק כדי להכיר את תנאי החיים של החברות. ממפגשים אלו גובשה הצעה לייסד קשר ארגוני רשמי בין נשים ישראליות ופלסטיניות, כדי לעבוד במשותף על נושאים הקשורים להעצמת הנשים ולקידום השלום בין שני העמים. בשנת 1992, הפעם בחסות הפרלמנט האירופי, זומנה פגישה נוספת בבלגיה. כתוצאה ממנה נוצר "הקשר הירושלמי" The Jerusalem Link. גוף זה שימש כארגון גג לשני ארגוני נשים שפעלו במשותף: 'בת שלום' מהצד הישראלי במערב ירושלים ו'המרכז הירושלמי לנשים' מהצד הפלסטיני במזרחה. שני הארגונים חלקו עקרונות פוליטיים משותפים ופעלו יחדיו במטרה לקדם שלום צודק. הקשר הירושלמי שימש כבסיס לשיתוף פעולה, תיאום ותמיכה הדדית, כאשר כל ארגון פעל כמרכז נפרד והיה בעל תשתית ארגונית משל עצמו.
מטרות הארגון
ארגון 'בת שלום' פעל ליצירת שלום וצדק חברתי עם הפלסטינים, יד ביד עם יצירת חברה דמוקרטית ופלורליסטית בישראל, בה לנשים יהיה קול לגיטימי ובולט. הארגון שאף להעלאת מודעות הדדית, למתן ביטוי לרגשות העולים ממגוון הגבולות הפיזיים והנפשיים בין העמים ולפיתוח ואימוץ מנגנונים שיחצו את גבולות אלו כדי ליצור תרבות של שלום וצדק חברתי. לשם כך, הארגון הפגיש בין נשים מחנכות, אקטיביסטיות למען שלום, פוליטיקאיות ומנהיגות קהילתיות. הארגון פעל להעצים את הנשים הללו כדי להגביר את מעורבותן בתהליכים פוליטיים, וכן כדי לחשוף ולהרחיב את קולותיהן ואת הפרספקטיבות שלהן גם לנקודות מבט אחרות.
חזונו של הארגון היה שלום המשוקע בצרכים, זכויות, ערכים והיסטוריות של שני העמים. הארגון שאף ליצור קהילה דינאמית של נשים, המבטאות את קולותיהן הייחודיים ומאתגרות את נקודות המבט הרווחות כיום על הסכסוך הישראלי-פלסטיני מפרספקטיבה פמיניסטית. בנוסף, פעל הארגון ליצירת ניתוח אלטרנטיבי לסכסוך, שמעודד נשים להיות סוכנות של שינוי חברתי.
פעילות
לאורך השנים, הארגון פעל במישורים שונים בחברה הישראלית, כארגון בפני עצמו ובשיתוף עם 'המרכז הירושלמי לנשים'. פעילות הארגון התמקדה במספר מישורים מרכזיים, לאור מטרותיו של הארגון.
פעילויות בנושא שלום וזכויות אדם
הארגון הפיק אירועי חינוך לציבור, שמטרתם הייתה להגיע לציבור הרחב בצורה בלתי-רשמית. בין אירועים אלו נכללו הרצאות, פאנלים, אירועי 'בית פתוח' במרכז בירושלים, ודיונים בנושאים כגון השפעת הסגר על חיי הפלסטינים, המחירים וההשפעות של ההתנחלויות ובניית רשת נשים במזרח התיכון.
בקיץ 1997 חברות בת שלום ביחד עם עמיתותיהן הפלסטיניות הפיקו את " לחיות ביחד בירושלים – שתי בירות לשתי מדינות" (Sharing Jerusalem: Women Speak Out for Tow Capitals for Two States )
במהלך הקיץ קיימו עשרות פעולות ברחבי העיר, פוליטיות ותרבותיות, בהן לקחו חלק ישראלים ופלסטינים. זו הייתה הפעם הראשונה שהרעיון נזרק ומאז קמו לו כבר שותפים לא מעטים. כחלק מהאירועים הוכנו מספר רב של פוסטרים וקטלוג מקיף.
כתוצאה מפעילות זו קם בבת שלום 'הפורום הירושלמי', שמטרתו הייתה לבסס פתרון צודק לחלוקת העיר המבוסס על זכותם של שני העמים לריבונות. דיוניו הדגישו את חשיבות חלוקת ירושלים כחלק מתהליך השלום. דרך פורום זה, פעילות הארגון ביקרו את רצונה של ממשלת ישראל ליצור עובדות בשטח דרך הפקעה או ייעוד אדמות ממזרח ירושלים לשכונות יהודיות, ובכך ליצור קושי עתידי להפרדתה של העיר תחת הסכם שלום. דרך הפורום, הארגון מימן סיורים להתנחלויות ולקרקעות פלסטיניות שהופקעו באזור ירושלים. בנוסף, דרך הפורום, פעילות הארגון ארגנו מפגשים במגוון נושאים נוספים העוסקים בחקיקה, מחקר, זכויות אדם והפצת מידע בנושא ירושלים.
יתר על כן, הארגון אף פעל במישור הבינלאומי. כך למשל ב-7 במאי 2002, טרי גרינבלט, מנהלת הארגון דאז, ייצגה את הארגון מול מועצת הביטחון של האו"ם. היא הדגישה בנאומה את המנדט של המועצה ואת האחריות שלה לכונן תנאים תחתיהם יהיה ניתן ליצור צדק וכבוד תחת החוק הבינלאומי. זאת כדי להבטיח מחד ביטחון לאזרחים הישראלים ומאידך את ציותה של מדינת ישראל לחוק זה.
תוכניות חינוך למחנכות
תוכניות אלו העניקו ידע לנשים מחנכות בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ופרספקטיבות פמיניסטיות של הקונפליקט. המטרה הייתה לפתח פרספקטיבות וכלים כדי להכין צעירים להיות סוכני שינוי לשלום. הפעילויות כללו סמינרים, סדנאות לאימהות וסדנאות עבור מנחות מנוסות.
תוכניות "יציאה לקהילה" בנושא צדק חברתי ושלום
תוכניות אלו העלו קשיים, משום הפער הסוציו-אקונומי בין חברות הארגון האשכנזיות המבוססות לאלו המזרחיות מאזורים פחות מבוססים. פער זה גרם לאשכנזיות להיתפס כאליטיסטיות הדואגות יותר לפלסטינים מאשר לעניים בישראל – דבר שהגביר את המתחים בין הנשים האשכנזיות והמזרחיות, הן ביחסים בין-אישיים והן ביחסים הבין-קבוצתיים.
פעילויות משותפות עם 'המרכז הירושלמי לנשים'
שני המרכזים שיתפו פעולה בפעילויות שונות, שתוכננו על ידי ועדה משותפת של נשים ישראליות ופלסטיניות. ועדה זו הורכבה מחברות הוועד של שני המרכזים. פעילויות אלו כללו הפגנות, קמפיינים לחינוך הציבור, תערוכות אומנות ישראליות ופלסטיניות, הוצאת הצהרות משותפות, כנסים, קבוצות דיאלוג בין ישראלים ופלסטינים שהתקיימו בישראל ומחוצה לה וסמינרי מנהיגות. פעילויות אלו שאפו ליצירת הנהגה נשית ישראלית ופלסטינית שתומכת בשלום, פיתוח דפוסי פעולה ואינטראקציה שלומיים בין שני העמים, הפצת מידע בנושאי נשים ושלום בישראל ומחוצה לה ותמיכה משותפת בתהליך השלום.
פעילויות אלו היו כרוכות בקשיים, הן ברמת ההנהגה והן ברמת הנשים המשתתפות. על קשיים אלו מספרת דפנה גולן-עגנון, המנהלת הראשונה של הארגון: "שיתוף הפעולה בין נשים ישראליות ופלסטיניות הוא קשה, מרתק, מעצבן ומלא עליות ומורדות בהתאם למצב הפוליטי, מספר הפיגועים, עוצמת הסגר ושאר הצרות שעושות את כל העבודה לקידום השלום באזורנו כמעט בלתי אפשרית". הנשים עצמן לעיתים סירבו להיפגש עם בנות העם השני, ולפעמים לחברות ההנהלה של שני המרכזים קשה היה להחליט על אג'נדה משותפת.
בנוסף, "הקשר הירושלמי" עצמו נקלע לא אחת לקשיים, ואף פסק מפעילותו לתקופות מסוימות משום המתיחות הפוליטית באזור, למשל סביב אירועי אוקטובר 2000. עם זאת, הקשר חזר בזכות אמון משותף של שני הצדדים בדיאלוג משותף והיות הקשר מבוסס על פמיניזם וחוויות משותפות של נשים תחת דיכוי. בנוסף, נוכחותן של החברות הערביות-ישראליות בבת שלום עזרה לגשר על הקשיים.
פעילויות משותפות עם ארגוני שמאל ישראליים נוספים
הארגון שיתף פעולה עם ארגוני שמאל אחרים באופן אד הוקי סביב נושאים נבחרים. פעילויות אלו כללו, בין השאר, הפגנות משותפות, כגון הפגנה הקוראת לנסיגת צה"ל מרפיח בשנת 2004, וכתיבת מכתבים ציבוריים משותפים, כדוגמת שליחת מכתב למזכירת המדינה האמריקנית לשעבר, קונדוליזה רייס, בבקשה להפעיל לחץ על ממשלת ישראל להפסיק את מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006. מעבר לכך, הארגון ייסד ולקח חלק בקואליציות שונות במטרה ליצור ולחזק קשרים פוליטיים. בין הקואליציות נמנות קואליציית נשים לשלום (חברה מייסדת), הוועד הישראלי נגד הריסת בתים (חברה מייסדת), והקואליציה נגד הגדר בירושלים.
הסניף הצפוני
לפעילות הסניף הראשי בירושלים נוסף הסניף "בת שלום צפון", שמרכזו היה בעיר עפולה. קבוצה זו הוקמה ב-1993 על ידי פעילות ישראליות ופלסטיניות ממושבים, קיבוצים, ערים וכפרים מאזור מגידו, נצרת והעמקים. בשנותיו הראשונות, פעילותו המרכזית של הסניף הייתה יצירת קבוצות דיאלוג בין נשים ישראליות ופלסטיניות באזור. לאחר מספר שנים, הסניף הרחיב את פעילויותיו ועסק בארגון סדרת מפגשים של 'קפה פוליטי', סיורים בכפרים ערביים הנחשבים ל'בלתי-חוקיים' ואף היה הארגון הראשון שהחל לעשות אירועים שנתיים לציון יום האדמה. בנוסף, מאז שנת 1996 קיימו חברות הסניף "סוכת שלום" מסורתית בחג הסוכות בצומת מגידו בנושאים שונים לקידום שלום ודו-קיום באזור. בשנת 2005, התפצל הסניף מהארגון ופעילותיו הקימו ארגון חדש תחת השם "בת הצפון". הפילוג נוצר משום חוסר ההסכמה על האג'נדה הפוליטית הנוגעת למרכזיותם של הנושאים הקשורים לערביי ישראל בתחומי המדינה.
והריקותי לכם ברכה
והריקותי לכם ברכה הם שני ניגונים מניגוני חב"ד, יש סוברים שהניגון השני מבוסס על הניגון הראשון.
אודות הניגון
בז'אנר ניגוני חב"ד הניגון הראשון הוא בקטגוריה של "ניגוני שמחה". מילות הניגון מבוססות על הגמרא במסכת תענית, המפרשת פסוק מספר מלאכי בקשר למעשר כספים, (השיר הוא רק המודגש):
לא ידוע בבירור מי המלחין של הניגון, לדברי הרבי מלובביץ' יש המייחסים את הניגון לרבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד.
בספר הניגונים חב"ד הניגון מופיע בחלק א', ניגון מספר ק"ס (160).
אצל הרבי מלובביץ' שרו רבות שיר זה בהתוועדויות, פעמים שהתחיל את השיר בעצמו.
עיבודים מוזיקליים
בשנת 1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח. גרסאות כיסוי לשיר: ב־2011 הופיע השיר באלבום "לחיים טיש - חב"ד", ב-2015 הופיע השיר באלבום "צמאה 2" בביצוע ישי ריבו. ב-2016 הופיע באלבום "פורים בירושלים 2" של חיליק פרנק.
השיר בוצע גם על ידי אברהם פריד, האחים יוסי פיאמנטה ואבי פיאמנטה. ובגרסאות כיסוי: יונתן רזאל, עקיבא תורג'מן, אהרן רזאל, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב, מנדי ג'רופי, גד אלבז, רמי קליינשטיין, עידן עמדי ואחרים.
הניגון השני
ישנו ניגון חבד"י נוסף באותו שם, עם חלק מהמילים של הניגון הראשון, שקט ואיטי יותר, באותו הפסוק:.