cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוד מסחרי
גזל סוד מסחרי
גזל סוד מסחרי הוא עוולה נזיקית המוסדרת בפרק ב' סעיף 6, לחוק העוולות המסחריות, תשנ"ט–1999. הסעיף אוסר על גזל סוד מסחרי ומגדיר חלופות שונות להתהוותו כדלהלן:
זהותו של יוצר הסוד ודרך נטילת הסוד
ניתן לראות ניסוי שהוא ערך בקרב עובדים בשאלה: כיצד העובדים תופסים את קיומו של הסוד המסחרי. בנוסף העלה טענה חשובה כיצד נתפס סוד מסחרי בעיני העובדים ומה המצב החקיקתי בארץ בנושא:
הדין הישראלי אינו מתייחס גם לשאלה של מוחשיות המידע- האם נטילת המידע היא מראשו של עובד או באמצעות אמצעי מוחשי חיצוני. בפסיקה ההתייחסות הבולטת ביותר היא שכל עוד מדובר במידע שמצוי בראשו של העובד מדובר בחלק מן הכישורים שלו – פ"ד אביב זלצר . היו גם פסקי דין שבימ"ש התייחס לעובדה שהמידע לא נלקח באופן מוחשי וקבע שזה לא מונע להגדיר את זה כסוד מסחרי.
טענתו של פרופ' פלדמן היא כי המצב הנוכחי מעלה את האפשרות לשינוי בחקיקה בהתאם לאינטואציות של העובדים, אם מידע ששונן אינו נתפס כסוד מסחרי וכפעולה בלתי חוקית כמו מידע שניטל באמצעים חוקיים ישנה סכנה שהחוק לא מכוון התנהגות ויש לשנותו. עם זאת כיום החוק אינו קובע דבר בנוגע לזהות היוצר או דרך נטילת המידע.
הערות שוליים
Secret industriel
אסטבן רכב השמש - צוות
אסטבן רכב השמש - צוות (באנגלית: Esteban Solar Car Team) היא מכונית סולארית (מכונית ירוקה) אשר יוצרה והוצגה על ידי סטודנטים מאוניברסיטת מונטריאול, מבית הספר להנדסה (École Polytechnique de Montréal).
הבשורה עם מרגרט הקדושה ואנסאנוס הקדוש
היסטוריה
הציור נועד לעטר את מזבח אנסאנוס הקדוש בקתדרלת סיינה, הוא הוזמן כחלק מסדרה של ארבעה תיאורים של חיי מרים, ששובצו בארבעה מזבחות המוקדשות לקדושים פטרוני העיר. אלה כללו גם את הציור "לידת הבתולה" מאת אמברוג'ו לורנצטי. בנוסף כלל עיטור הכנסייה גם ציור לידה (1531), המפורק כיום ומיוחס לברטולומאו בולג'יני, וכן ה"מאסטה" מאת דוצ'ו.
תאריך הציור מצוין בטקסט על גבי שבר מן המסגרת המקורית: "symon martini et lippvs memmi de senis me pinxervnt anno domini mcccxxxiii". חלק זה משובץ כיום במסגרת מן המאה ה-19. השערה היא שמרטיני צייר את הלוח המרכזי, בעוד שממי היה אחראי על ציור קדושים בצידי התיאור וארבעת הטונדו ובהם נביאים, המשובצים בחלק העליון
הציור נשאר בקתדרלה עד לשנת 1799, אז הועבר על ידי לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפירנצה, בתמורה לשני בדים של לוקה ג'ורדאנו. מסגרת העץ המקורית, שנוצרה על ידי פאולו די קמפורגיו (Paolo di Camporegio), עוטרה בעלי זהב על ידי ממי. היא שופצה בשנת 1420 והוחלפה, כאמור, במסגרת מודרנית במאה ה-19.
תיאור
שני הלוחות הצדיים מתארים את אנסאנוס הקדוש (משמאל), ודמות נשית, המזוהה עם מקסימה הקדוש (St. Maxima) או מרגרט הקדושה (St. Margaret), מימין. מעל תיאורים אלו ארבעה טונדו ועליהם דמויות של נביאים: ירמיהו, יחזקאל, ישעיהו ודניאל.
Bulletproof
Bulletproof (בעברית: חסין קליעים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית, דוטר. השיר הוצא לאור ב-22 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים "וורנר מיוזיק גרופ שוודיה". השיר בוצע על ידי דוטר בקדם השוודי לאירוויזיון 2020, מלודיפסטיבלן וזכה במקום השני עם 136 נקודות, נקודה אחת פחות מהשיר הזוכה "Move.
רקע
שלושת כותבות השיר מספרות כי ההשראה לשיר הייתה ממשחק קלפים שהשלושה שיחקו. במהלך המשחק, נוצר בין שתי חברות ויכוח על חוקי המשחק בו הטיחו אחת על השנייה קללות. לאחר הוויכוח, דוטר הסתגרה בחדרה והחלה לכתוב את השיר בהתבסס על הקללות שנאמרו בוויכוח.
פאלי (הונגריה)
פאלי (בהונגרית: Páli) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בפאלי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 456 תושבים, ובשנת 2019 רק 414 תושבים.
יהודי פאלי
בפאלי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
מערת אורנוס דה לה פניה
מערת אורנוס דה לה פניה (בספרדית: Cueva de Hornos de la Peña) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. המערה הייתה בשימוש מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ועד התקופה הנאוליתית, במשך יותר מ-30,000 שנים. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
המערה נתגלתה ב-1903 על ידי הארכאולוג ארמיליו אלקלדה דל ריו (Hermilio Alcalde del Río, 1947–1866). במהלך החפירות ארכאולוגיות נחשף רצף סטרטיגרפי ארוך שכולל את התקופות של התרבויות המוסטרית, האוריניאקית, הסולוטרנית והמגדלנית. במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) שימשה המערה כמקלט, מה שגרם להרס חלקי של תוצאות החפירות הראשונות. נכון ל-2020, הכניסה אליה חסומה בקיר אבן ודלתות מתכת להגנה על המונומנטים הפלאוליתיים בפנים.
בתקופה הפלאוליתית, המערה הייתה מאוכלסת תחילה על ידי ניאנדרטלים, ולאחר מכן על ידי הומו ספיינס. בחפירות נחשפו כלי אבן ועצמות בעלי חיים. קירות המערה מכוסים בגילופי סלע, המתארים סוסים, ביזון, יעל ושור הבר, וכן דמות כלאיים של אדם ובעל חיים עם זנב ארוך ויד מורמת. על פי החוקרים, נוצרו התחריטים בשני שלבים המתוארכים בין 18 ל-13 אלף שנים. הציור היחיד שנמצא במערה, עשוי בצבע שחור, מראה סוס. הייחודיות של המערה הוא במה שאין בה ונפוץ במערות הפלאוליתיות האחרות של קנטבריה, איילים וסימנים מופשטים של קווים ונקודות.
וולפגנג בקר
וולפגנג בקר (גרמנית: Wolfgang Becker, נולד ב-22 ביוני 1954) הוא במאי קולנוע גרמני, הידוע בעיקר בשל סרטו ה"אוסטלגי" "להתראות, לנין!" מ-2003.
בקר נולד בהמר שבאזור זאוורלאנד בצפון מערב גרמניה. הוא למד שפה וספרות גרמנית, היסטוריה ולימודים אמריקאים באוניברסיטה החופשית של ברלין. לאחר סיום התואר הוא קיבל עבודה כאיש סאונד בסטודיו, והחל לימודים באקדמיה הגרמנית לקולנוע וטלוויזיה. סרט הגמר שלו, "Schmetterlinge" ("פרפרים", 1986) זכה בפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט סטודנטים, כמו גם בפרסים אחרים - בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בלוקרנו, ומראש ממשלת חבל הסאר. לאחר סיום הלימודים הוא ביים מספר פרקים לסדרת סרטי המתח הטלוויזיונית הגרמנית "טאטורט" וסרטים אחרים. ב-1994 הקים את חברת ההפקה "X-Filme" יחד עם טום טיקוור ודני לוי ועם המפיק שטפן ארנדט. ב-1997 ביים את "החיים הם סדנא" (Das Leben ist eine Baustelle), ההצלחה הקולנועית הראשונה שלו.
בשנת 2015 ביים והפיק את הסרט "Ich und Kaminski" המבוסס על ספרו של הסופר האוסטרי-גרמני דניאל קלמן.
הרווי גולדברג
'''הרווי א. גולדברג''' (נולד ב-16 במאי 1939) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
הרווי גולדברג נולד וגדל בקווינס, ניו יורק. למד בבית ספר כללי ובמקביל בתלמוד תורה בבית ספר קונסרבטיבי. אחר-כך למד ב-day school (ישיבה קטנה) ומשם המשיך לתיכון. סביו היגרו לארצות הברית ממזרח אירופה. להרווי אחות שגדולה ממנו בשש שנים, פסיכולוגית קלינית במקצועה המתגוררת בארצות הברית.
בוגר תואר ראשון בקולומביה קולג', ניו יורק (1961). במהלך התואר הראשון שהה בישראל במשך שנה במכון ללימודי חו"ל מטעם הסוכנות היהודית. במקביל לתואר האזין לקורסים ביהדות בסמינר התאולוגי היהודי. בוגר תואר שני (1963) ושלישי (1967) מאוניברסיטת הרווארד. הדוקטורט התבסס על עבודת שדה שעשה במושב עולים בשם פורת בגוש תל מונד, בו שהה בשנים 1963–1965.
שימש כאסיסטנט בהרווארד, כמדריך באוניברסיטת איווה וכ-assistant professor באוניברסיטה איווה (1969-1967) וכ-associate professor באוניברסיטת איווה (1972-1969); היה עמית מחקר באוניברסיטת קולומביה (1968 – 1969). עלה לישראל והתמנה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית בשנת 1972, התמנה לפרופסור חבר ב-1979. שימש כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה (1987-1984), התמנה לפרופסור מן המניין ב-1987. באביב, 2004 היה מתאם קבוצה (עם סטיבן כהן) במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית. פרש מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס ב-2007. היה מופקד הקתדרה על שם שרה אלן שיין לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה.
גולדברג שימש כמרצה, פרופסור אורח ועמית בסמינר התאולוגי היהודי; באוניברסיטת טקסס באוסטין; סט. ג'ון קולג', אוניברסיטת קיימברידג'; ניו הול קולג', אוניברסיטת קיימברידג'; אוניברסיטת קליפורניה בברקלי; אוניברסיטת בראון; מכון אננברג למחקר, פילדלפיה; בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, פריז (EHESS); המרכז באוקספורד ללימודי יהדות, יארנטון; מרכז מחקר ע"ש רוקפלר, בלאג'ו, איטליה; דרטמות' קולג'; אוניברסיטת הבוספורוס, איסטנבול (BOĞAZIÇI); עמית המרכז ללימודי יהדות מתקדמים, אוניברסיטת פנסילבניה; אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון, ועמית המרכז ללימודי יהדות מתקדמים באוניברסיטת מישיגן, אן ארבור.
היה ממקימי האגודה הישראלית לאנתרופולוגיה בשנת 1973, ב-2014 נבחר בשנית ליושב הראש שלה. באותה שנה, שימש כחבר בוועדה האקדמית המייעצת של מכללת אשקלון.
הרווי גולדברג נשוי ליהודית משנת 1962 ולהם ארבעה ילדים: הבכור, דניאל גולדברג – שופט בבית הדין לעבודה, אילנה גולדברג – ד"ר לאנתרופולוגיה ומתרגמת, מיכל גולדברג – פסיכולוגית קלינית, והצעיר, פרופ׳ יהושע גולדברג - חוקר במדעי המוח.
מחקריו
רוב מחקריו של הרוי גולדברג עוסקים ביהודי צפון אפריקה, בעיקר לוב, גם בארצות מוצאם וגם בישראל; הוא משלב במחקריו אנתרופולוגיה עם מדעי היהדות.
שוכני מערות ומגדלי פרי הדר
ספר המבוסס על עבודת הדוקטור של גולדברג, שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1972. מתמקד במהגרים מהאזורים ההרריים של דרום טריפוליתניה, לוב. בישראל הם התיישבו במושב, התפרנסו מחקלאות, היו בעלי פרדסים והמשיכו הרבה מעקרונות ארגון הכפר והמנהגים שלהם מלוב.
הגיד מרדכי : קורות לוב ויהודיה, יישוביהם ומנהגיהם
כתב היד של מרדכי הכהן (1929-1856), יהודי יליד טריפולי, שכתב ספר בכתב רש"י בעברית על תולדות יהודי טריפולי. הספר כולל תיאור של הדיאלקט הערבי של יהודי טריפולי, הסביבה בה היהודים חיו, המבנה החברתי וההיסטוריה שלהם. מסתיים בכיבוש האיטלקי של טריפולי ב-1911. מרדכי פרסם חלק קטן מכתב היד באיטלקית ביחד עם מזרחן איטלקי. כתב היד העברי היה קיים במספר עותקים, שאחד מהם הגיע לספריה הלאומית בזמן מלחמת העולם השנייה. גולדברג ההדיר והוסיף מבוא והערות. הספר יצא לאור בשתי מהדורות בהוצאת מכון בן-צבי. חלק ממנו על היהודים בעיירות הקטנות תורגם לאנגלית ויצא בשתי מהדורות - האחת בארצות הברית והשנייה באנגליה.
במצוקה בעיירת פיתוח ישראלית
גולדברג ליווה כאנתרופולוג פרויקט לקידום נוער טעון טיפוח בקריית שמונה. הוא תיאר את הפרויקט וניתח אותו בהקשרו הרחב - הפוליטי והאקדמי. הספר פורסם ב-1984.
החיים היהודיים
אסופת מאמרים העוסקת ביהודים בישראל ובארצות הברית. בישראל מתמקדים ביהודים ספרדים ומזרחים ובארצות הברית באורתודוקסים וקונסרבטיבים. עוד ספר שגולדברג ערך בכיוון זה ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 2001.
החוויה הישראלית: מחקרים במסע של נוער ובזהות היהודית
מונוגרפיה המכילה מחקרים אתנוגרפיים אודות נוער יהודי אמריקאי שהשתתף במסע חינוכי לישראל בשנות התשעים. גולדברג ערך את הספר עם סם הילמן וברברה קירשנבלט-גימבלט וכתב בו מאמר ארוך, שמתאר ומנתח מסע שורשים לישראל של נוער רפורמי יהודי, אותו ליווה. הספר התפרסם בהוצאת קרן קרב ב-2002.
טקסי מעבר יהודיים: מעגלי החיים היהודיים
הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 2003. דן בטקסי מעבר יהודיים מראשיתם עד זמננו. הספר מחבר בין האנתרופולוגיה להיסטוריה, בצורה כזו שטקסטים היהודיים נכנסים להסברים של ההווה והמחקר האנתרופולוגי מעניק נקודת מבט להבנת התהליכים ההיסטוריים. אחד הנושאים בהם עסק הספר היה ברית המילה, גולדברג טוען שברית המילה בעלת חשיבות לנשים, למרות שלא מלו אותן. אחד הפרקים דן בטקס בר המצווה כריטואל ומנתח את התופעה של אנשים שעורכים טקס בר מצווה בגיל מבוגר. פרק אחר מתאר את המשמעויות של חיי הקהילה היהודיים בחיי הפרט. הספר דן גם בטקס הנישואים ובריטואלים שצמחו בעת החדשה - עליה לרגל חינוכית ומסע לחיפוש שורשים.
שייכות דינמית: הזהות היהודית הקולקטיבית בת זמננו
אסופת מאמרים שגולדברג ערך במשותף עם פרופ' סטיבן כהן מהיברו יוניון קולג' ועם הסוציולוג עזרא קופלביץ' ב-2012. הספר מבוסס על עבודתה של קבוצת חוקרים שהתארגנה במרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ב-2004. הוא דן בחיים היהודיים בימינו בתפוצות ובישראל. הוא מתייחס לשייכות כדבר שאנשים בוחרים כל הזמן ולא כמשהו שאדם נולד לתוכו.
הזוהר בדרום מרוקו: מחקר באתנוגרפיה של הכתבים
המאמר מתבסס על ראיונות שגולדברג ערך במושבים רבים בישראל. בבתי כנסת רבים במרוקו היו בצד ספר התורה גם כרכים של הזוהר שנהגו בהם קריאה טקסית. בניגוד לספר התורה שהשימוש הטקסי שלו היה כרוך בכתב יד שהוכן על פי כללים מדויקים, הזוהר היה ספר מודפס ומשם כך היה נגיש יותר. נהגו לקרוא בזוהר בברית מילה, והביאו אותו לבית החולה לקריאה מיוחדת. אנשים רכשו עותק של הזוהר ותרמו אותו לבית כנסת כמו שתורמים ספר תורה. גולדברג טוען שהתורה קיבלה מימד של קדושה ואילו הזוהר, שגם בו יש קדושה, תיפקד כמתווך הנגיש לאדם הפשוט. תרבות הספרים היהודית באה לידי ביטוי לא רק באמצעות הקוגניציה, כי אם גם על ידי הספרים - החפצים, הללו הופכים לחלק מחיי האדם, גם אם אינו יודע קרוא וכתוב.
אתניות בישראל
גולדברג כתב מספר מאמרים על אתניות בישראל. באחד מהם אותו כתב עם ד"ר חן ברם, ניתח את המונחים השונים, במחקר ובשיחה יומיומית, בהם השתמשו להגדיר את יהודי המזרח מנקודת מבט תרבותית והיסטורית. בניגוד לגישה נפוצה במחקר שנוהגת להתייחס אל היהודים המזרחים מנקודת מבט של הדרתם בידי הממסד הציוני-אשכנזי, מאמר זה מדגיש דפוסי תרבות מהעבר וגלגולם בישראל.
סעודת יתרו
המאמר מתחקה אחר השורשים התוניסאיים של החג סעודת יתרו, המתקיים קרוב לט"ו בשבט, אותו חוגגים ילדים שהחלו ללמוד בחדר. בערב יום חמישי עורכים להם סעודה חגיגית. הוא קושר את החג לסיום מגפת הכולרה שפקד את תוניס במחצית המאה ה-19 אבל עומד על ההתפתחות המורכבת שלו מאז.
יהדות ואנתרופולוגיה
גולדברג כתב מספר מאמרים על חקר המקרא ואנתרופולוגיה. אחד המאמרים עוקב אחרי הדרך שבה האנתרופולוגיה התמודדה או התייחסה לחקר המקרא מסוף המאה ה-19. ג'יימס ג'. פרייזר, שכתב במפנה המאה העשרים סדרת כרכים עבי-כרס שעוסקים בתרבויות העולם מראשית ההיסטוריה ועד ימינו, פרסם גם ספר בעל שלושה כרכים על פולקלור במקרא ("ברית הישנה"). גולדברג מגלה קו המשך סמוי מן העין לקשר בין אנתרופולוגיה לחקר המקרא בין אנתרופולוגים יהודים.
במאמר אחר גולדברג בוחן את ברית המילה במקרא ומקשר אותה לנושא החינוך. מנקודת מבט פמיניסטית הוא רואה בה יחס גם לנקביות ולא רק לזכריות.
אלסיה אלבגולה
אלסיה אלבגולה (שם מדעי: Elseya albagula) הוא מין צב מהמשפחה צבים נטויי-צוואר החי בנהרות חמימים בצפון אוסטרליה. צב זה הוא הגדול ביותר במיני משפחתו, קרוב למטאמטה בגודל, ואורכו המרבי הוא 45 סנטימטרים. הצב מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הוא מצוי רק בצפון אוסטרליה בדרום-מזרח קווינסלנד בנהרות בורנט (Burnett), מרי (Mary) ופיצ'רוי (Fitzroy). הצב אוכל צמחים וניזון מצמחי מים, עלים, פירות ואצות.
הצבים נמצאים בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעת מינים פולשים בקיניהם כמו שועל אדום הניזון מהביצים או פרות הרומסות את הביצים. כמו כן בניית סכרים בנהרות מחייתם גרמה להם להיפגע מהקירות החזקים של הסכר, אליהם הם נופלים לעיתים קרובות למותם וכן הסכר גורף את מי הנהר ומייבש את הצבים או גורם להצפות מסיביות לקיניהם.
אשכנז (דמות מקראית)
אַשְׁכְּנַז, דמות מקראית, היה בנו הראשון של גומר בן יפת ונינו של נֹחַ (בראשית י' 2–3).
לפי מסורות קדומות, העיר רג'ו די קלבריה בדרום איטליה נוסדה על ידי אַשְׁכְּנַז. על הגעתם של יהודים לעיר כתבו יוסף בן מתתיהו והירונימוס.
בספר ירמיהו נזכרת ממלכה בשם אשכנז כעם הקרוב למני ואררט, אבל אין לדעת מי הוא "עם אשכנז" ובאיזה אזור ישב:
בתעודות האשוריות מימי אסרחדון (אשר מלך בין השנים 681 ו-668 לפנה"ס) נזכר השם אשכנז אבל לא נאמר שם היכן היה מיקומו. יש סברה שמדובר בסקיתים אשר נקראו באשורית אישגוזה.
תמצית וניל
תמצית וניל היא תמצית טעם בטעם וניל.
תמציות וניל משמשות בעיקר במזונות מתחום המגדנאות וגם בבשמים, קוסמטיקה ותרופות. 95% מהווניל הנצרך בארצות הברית מעובד לתמציות הנמכרות ליצרנים, לשימושים הללו.
מרכיבים
תמציות וניל טבעיות מכילות יותר מ-250 תרכובות טעם, מתוכן הוונילין הוא העיקרי מבחינת הכמות בתרמיל. הוונילין תורם לשליש מטעמו של הווניל, ותרכובות נדיפות ולא נדיפות אחרות תורמות את שני השלישים הנותרים. התרכובות הנדיפות הן חומצות, אסטרים, אלכוהולים, אצטלים, פנולים, פחמימנים, קרבונילים וקבוצות כימיות נוספות. התרכובות הלא נדיפות הן טאנינים, פוליפנולים וחומצות אמינו חופשיות השומרים על תרכובות הארומה לתקופות ארוכות יותר. תמצית הווניל הטבעית מכילה גם מגוון של תרכובות פנילפרופנואיד המקנות את העדינות הייחודית לטעם הווניל הטבעי.
ונילין
ונילין טבעי מופק בדרך כלל מתרמילים של פולי וניל שחור טחונים. ניתן לייצר ונילין טהור בשיטות נוספות כמו סינתזה כימית וביולוגית.
ונילין נמצא כפעיל נגד חיידקי קלקול מזון, שמרים ועובשים, ויש לו פוטנציאל ניכר לשימוש כחומר משמר במזון.
דרכי הפקה
תמצית הווניל מופקת מתרמילי וניל קטנים ושבורים, שאינם ראויים להמכר שלמים.
דרך הפקה אחת, כאשר המקור הוא צמח הווניל עצמו, היא מיצוי של זרעי הווניל עם תערובת אתנול ומים תחת ואקום. למיצוי יעיל יותר ניתן לכתוש את תרמילי הווניל ולמצות אותם למשך זמן ארוך יותר ובטמפרטורה גבוהה יותר. צבע התמצית המתקבל תלוי במשך זמן המיצוי, איכות תרמילי הווניל והנוכחות של גליצרין לצורך עיכוב אידוי ושימור של טעמים בתמצית.
דרך נוספת להפקת תמצית מצמח הווניל היא שימוש באנזימים היכולים לפרק קשרים גליקוזידיים. בדרך זו משתחרר הוונילין הכלוא במבנה הצלולוז ומופק בניצולת גבוהה יותר.
ניתן גם לייצר תמצית וניל באמצעים ביתיים, על ידי מיצוי תרמילי וניל לאורך זמן במשקאות חריפים בעלי תכולת אלכוהול גבוהה. סוג המשקה המשמש למיצוי משפיע על טעם התמצית. בשיטה זו ניתן לנצל תרמילי וניל לאחר שרוקנו מהגרגירים לצורך הכנת רוטב וניל, למשל.
שימושים מסחריים
כחומר טעם נעשה שימוש בתמציות וניל בגלידות, משקאות קלים, משקאות חמים, שוקולד, ממתקים, טבק, מוצרי מאפה וליקרים. טעם הווניל מעצים טעמי קרמל, קפה ומוצרי חלב מסוימים. הוספת טעם וניל למאכלים שונים תורמת למתיקותם ולכן תמצית הוניל משמשת להורדת כמות הסוכר במאכלים מתוקים. ניתן להשתמש בוונילין כחומר נוגד חיידקים ברסקי פירות. ונילין יכול לתפקד כנוגד חמצון במזונות בהם יש חומצות שומן רב-בלתי רוויות הרגישות יותר לחמצון. בנוסף, משמשת תמצית וניל כמרכיב בבשמים. לווניל תכונות רפואיות, ובין היתר נעשה שימוש בתמצית וניל לצורך הסדרת הווסת והורדה במשקל. שימושים נוספים בוונילין וגלוקונילין במחקרים שונים כוללים עיכוב מוטגנזה בחיידקים, דיכוי עיוותים כרומוזומיאלים בעכברים, פעילות אנטי דלקתית ונטרול טוקסינים.
תמצית וניל מוונילין סינתטי
הוונילין הסינתטי זהה לוונילין הטבעי מבחינת מבנה כימי ומפחית את עלויות הייצור. הוא זול וזמין לייצור בכל מקום ועל כן מספק את דרישות הצרכנים. עם זאת, תמצית וניל המבוססת על ונילין סינתטי אינה מכילה את מלוא החומרים הארומטיים שקיימים בתמצית וניל טבעית, ולכן ריחה עשיר פחות והיא נחשבת פחות איכותית. במדינות רבות קיימת אסדרה לפיה אין לסמן תמצית מוונילין סינתטי כ"תמצית וניל", אלא תמצית "בטעם וניל".
מתוך מעל 12,000 טון ונילין שמיוצרים מדי שנה, פחות מאחוז הם ונילין טבעי, וכל השאר מיוצרים באמצעות תהליכים כימיים. לרוב, מעדיפים לקוחות טעמים שאינם סינתטיים, אך תמצית וניל טבעית יקרה פי 200 מהמקבילה הסינתטית.
תקנות קנדיות
על פי תקנות המזון והתרופות C.R.C., c. 870 מוצרי תמצית וניל אמורים להיות מעובדים או מיוצרים מפולי וניל מהסוגים Vanilla planifolia או Vanilla tahitensia. ב-100 מ"ל של תמצית חייבת להיות כמות של חומרים מסיסים הפרופורציונלית לכמות הזמינה בוניל הטבעי . אם פולי הווניל מכילים פחות מ-25% תכולת מים, תמצית הווניל חייבת להכיל לפחות 10 גרם פולי וניל . ביותר מ-25% תכולת מים, תמצית הווניל חייבת להכיל לפחות 7.5 גרם פולי וניל.
תקנות ארצות הברית
הקוד האמריקאי לתקנות פדרליות עבור וניל מגדיר מוצרי וניל מסחריים. על פי תקנות מנהל המזון והתרופות האמריקאי, תמצית וניל היא תמיסה שבה מומסים מרכיבי המיצוי של פולי הווניל באלכוהול אתילי מימי. תכולת האלכוהול האתילי בתמצית לא תהיה פחות מ-35% כוהל בנפח. פולי וניל מוגדרים ככאלה שיובשו ומוצו מהזנים Vanilla planifolia Andrews ו-Vanilla tahitensis Moore והם בלבד מותרים למטרת מזון. יחידה של מרכיב וניל היא 13.35 אונקיות או 283.85 גרם והיא תכיל לא יותר מ-25% לחות לגלון מתמצית מוגמרת. משקל הפולים לייצור כל ליטר של תמצית וניל יכול להשתנות, בהתאם לתכולת הלחות של הפולים.
לנצ'יה פולביה
לנצ'יה פולביה (באיטלקית: Lancia Fulvia) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה בנוסף בתצורות קופה וספורט, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1963–1976.
קומלינאים
קומלינאים (שם מדעי: Commelinales) היא סדרה של צמחים עשבוניים בעלי פרחים, ממחלקת החד פסיגיים. מאפיין בולט של המשפחה הוא גבעול חלש יחסית ובעל פרקים בולטים.
משפחות
מכילה מספר מצומצם של משפחות, על פי שיטת המיון של APG II מ-2003:
הרולד סולומון
הרולד סולומון (באנגלית: Harold Solomon; נולד ב-17 בספטמבר 1952 בוושינגטון די. סי.) הוא טניסאי עבר ומאמן טניס יהודי-אמריקאי. בשיאו דורג במקום חמישי בעולם (1980) ורביעי בעולם בזוגות גברים (1976) ביחד עם אדי דיבס מארצות הברית (הצמד כונה, "תאומי בייגל" "The Bagel Twins")
קריירה
הישג השיא שלו הוא הגעה למשחק הגמר בטורניר גראנד סלאם באליפות צרפת הפתוחה (1976) בטורניר ליחידים שבו הפסיד לאדריאנו פנטה מאיטליה ב-4 מערכות (1–6, 4–6, 6–4, 6–7). במהלך הקריירה שלו כטניסאי הוא זכה ב-22 טורנירים.
במסגרת גביע דייוויס ייצג סולומון את ארצות הברית בגביע דייוויס (1972, 1973, 1974 ו-1978) וזכה בשני גביעים, למרות שלא שיחק בטורנירי הגמר עצמם (1972 נגד רומניה, 3–2 וב-1978 נגד בריטניה, 4–1) לזכותו בגביע דייוויס מאזן של 9 ניצחונות לעומת 4 הפסדים.
In Search of the Lost Chord
In Search of the Lost Chord (בתרגום לעברית: "בחיפוש אחר האקורד האבוד") הוא האלבום השלישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, המודי בלוז. האלבום יצא בשנת 1968 על ידי חברת דרם רקורדס.
הרולד סולומון
קריירה
סולומון החל לאמן בשנות ה-90. בין יתר שחקניו נימנים ג'ניפר קפריאטי, מרי ג'ו פרננדז, מרק קורייר, מיריאנה לוצ'יץ'-ברוני, מוניקה סלש, אנה קורניקובה, דניאלה הנטוחובה ועוד.
In Search of the Lost Chord
קונספט וסגנון
In Search of the Lost Chord הוא אלבום קונספט אשר עוסק בנושאים שונים אך בעיקר סביב נושא רחב של חיפוש וגילוי, לרבות גילוי עולמות (Dr. Livingstone, I Presume), מוזיקה ופילוסופיה במשך השנים (House of Four Doors), אהבה אבודה (The Actor), התפתחות רוחנית (Voices in the Sky), ידע בעולם משתנה (Ride My See-Saw), תודעה גבוהה (Legend of a Mind), דמיון (The Best Way to Travel), ואסטרונומיה (Departure). אסטרונומיה תמשיך כנושא של שירי הלהקה באלבום To Our Children's Children's Children אלבום שלם המדבר על משימתה של אפולו 11. ה"אקורד האבוד" שבשם האלבום, מתגלה במנטרה "אום" (בבית האחרון שבפואמה של גריים אדג' "The Word").
הרולד סולומון
הנצחה
ב-2004 הונצח הרולד סולומון ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
In Search of the Lost Chord
קונספט וסגנון
לאחר השימוש בתזמורת הפסטיבלים של לונדון באלבום Days of Future Passed שיצא שנה לפני כן, התחילו חברי הלהקה לנגן על כלים קלאסיים ואלקטרוניים. כלי נגינה הודים כמו סיטאר (אשר מנוגן על ידי גיטריסט הלהקה ג'סטין הייוורד), טמבורה (על ידי קלידן הלהקה מייק פינדר) שני הכלים האלו שימשו בשירים "Departure," "Visions of Paradise," ו-"Om". עוד כלים לא רגילים למוזיקה של הלהקה היו אבוב (שנוגן על ידי חלילן ומקישן הלהקה ריי תומאס) והצ'לו (נוגן על ידי בסיסט הלהקה ג'ון לודג'). עוד כלי היה המלוטרון של פינדר (מלוטרון הוא כלי המדמה צלילים של תזמורת).
ההקלטות לאלבום החלו בינואר 1968, עם השיר "Legend of a Mind". שם השיר לא מופיע במילים אשר עוסקות בטענתו של טימותי לירי בכך שטען והטיף לכך שהשימוש בסם LSD מביא לתועלת פסיכולוגית ורפואית.
In Search of the Lost Chord הגיע למקום ה-23 במצעד האלבומים של ארצות הברית עם שחרורו ביולי 1968. בבריטניה, האלבום הגיע למקום 5. שניים מהסינגלים של האלבום, "Ride My See-Saw" ו"Voices in the Sky", הגיעו למגזין הבילבורד ומקמו במקום ה-27 במצעד הסינגלים הבריטי.
במרץ 2006, יצאה גרסת SACD לאלבום עם גרסה של אלבום כפול.
ב-2008, גרסת תקליטור של האלבום יצאה לאור עם רצועות בונוס.
במהדורה המיוחדת של מגזיני "Mojo" ו-"Q" "פינק פלויד וסיפורי פרוג אחרים", הגיע האלבום למקום ה-23 ברשימה "40 אלבומים קוסמיים".
גביע דייוויס 1950
גביע דייוויס 1950 הייתה התחרות ה-39 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס. לתחרות נרשמו 26 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את שוודיה.
המשחק על התואר נערך ב-25–27 באוגוסט 1950 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית הפסידה לנבחרת אוסטרליה עם תוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם ה-8.
בית אמריקה
בית הזה כלל 4 נבחרות כולל אוסטרליה.
בית אירופה
הבית כלל 24 קבוצות, כולל פרו, הפיליפינים, מצרים, פקיסטן וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בריי, ארצות הברית, במהלך 11–13 באוגוסט 1950. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 2:3.
ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1950 נבחרת ישראל השתתפה בתחרות בפעם השנייה. היא שובצה בבית אירופה ועברה ללא משחק לסיבוב השני בו היא שיחקה נגד נבחרת פולין.
קומורו במשחקים האולימפיים
קומורו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996), והיא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. השתתפותה במשחקים עד כה הייתה סמלית בעיקרה - היא יוצגה בידי ספורטאים בודדים, ואיש מהם לא הגיע להישג משמעותי.
מלחמת הירושה הקסטיליאנית
מלחמת הירושה הקסטיליאנית הייתה מאבק צבאי שנערך בין השנים 1475 ו-1479 על הירושה של כתר קסטיליה. המלחמה הייתה בין תומכיה של חואנה, נסיכת קסטיליה, בתו של המלך אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה לבין תומכיה של איזבלה, אחותו למחצה.
המלחמה הפכה למלחמה בינלאומית, מאחר שאיזבלה הייתה נשואה לפרננדו, יורש כתר אראגון, וחואנה הייתה נשואה לאפונסו החמישי, מלך פורטוגל. צרפת הצטרפה למלחמה לצדה של פורטוגל, מאחר שהייתה ביריבות עם אראגון על שטחים באיטליה וברוסיון.
על אף ניצחונות פנימיים של תומכי חואנה, חוסר באגרסיביות צבאית מצדו של אפונסו והקיפאון בקרב טורו (1476), גרמו להתפוררות של הברית בין אפונסו לחואנה בין השנים 1476 ו-1477. לאחר מכן, הפכה המלחמה למאבק בין פורטוגל לקסטיליה. המלחמה הימית באוקיינוס האטלנטי צברה חשיבות; הצי הפורטוגזי גבר על זה הקסטיליאני במאבק לנגישות ימית לעושר של גינאה.
המלחמה הסתיימה ב-1479, בחתימת הסכם בין שתי המדינות, שהכיר באיזבלה ופרננדו כמלכי קסטיליה, והעניק לפורטוגל הגמוניה בשיט באוקיינוס האטלנטי, מלבד האיים הקנריים. חואנה איבדה כל זכות על הכתר הקסטיליאני, ונשארה בפורטוגל לשארית חייה.
הסכסוך הזה נקרא גם מלחמת האזרחים הקסטיליאנית השנייה, אך שם זה עלול להוביל לבלבול עם שאר מלחמות האזרחים שהיו בקסטיליה במאות ה-14 וה-15. כמה מחברים מתייחסים אליה כמלחמת פורטוגל; עם זאת, שם זה מייצג בבירור נקודת מבט קסטיליאנית ומכחיש באופן מרומז את טענתה של חואנה. בזמנים אחרים נעשה שימוש במונח מלחמת חצי האי, אך ניתן לבלבל אותו בקלות עם מלחמת חצי האי 1808–1814, חלק ממלחמות נפוליאון. יש מחברים המעדיפים את הביטוי הנייטרלי מלחמת 1475–1479.
ירושת כתר קסטיליה
חואנה, שנולדה ב-1462, הייתה הילדה היחידה שנולדה למלך הנרי הרביעי מקסטיליה ונקראה נסיכת אסטוריאס כיורשת העצר. שמועה נפוצה שהיא לא הייתה בעצם בתו של המלך הנרי אלא של בלטראן דה לה קואבה, אהובה לכאורה של אשתו של אנריקה, ז'ואנה, נסיכת פורטוגל. חואנה כונתה לפיכך "לה בלטראניה", כהתייחסות מלגלגת לאביה המשוער. לחץ מצד חברי האצולה אילץ את המלך לשלול ממנה את התואר ולמנות את אחיו למחצה אלפונסו כיורש העצר בשנת 1464. בשנת 1465, קבוצת אצילים התאספה באווילה והדיחה את המלך אנריקה, והחליפה אותו באלפונסו. הדבר הוביל למלחמה שהסתיימה ב-1468 עם מותו של אלפונסו בן ה-14.
אנריקה הרביעי חזר לכס המלכות, אך תואר היורש הפך למחלוקת בין חואנה, בתו, ואיזבלה, אחותו למחצה. זה נפתר באמצעות הסכם השוורים מגויסאנדו, שהעניק לאיזבלה זכויות ירושה אך הגביל את אפשרויות הנישואין שלה. איזבלה נישאה בחשאי לפרננדו מאראגון בשנת 1469 בגיל 17, תוך התעלמות מרצונותיו של אנריקה הרביעי.
בהדרגה, בני הזוג זכו למספר גדול יותר של תומכים והשיגו בולה אפיפיורית המאשרת את נישואיהם מהאפיפיור סיקסטוס הרביעי ב-1472 וזכו לתמיכת משפחת מנדוזה החזקה ב-1473.
כאשר אנריקה הרביעי מת בדצמבר 1474, שתי המועמדות לכס המלכות הוכרזו כמלכת קסטיליה על ידי תומכיהם. מודעים לעמדת החולשה שלהם מול תומכיה של איזבלה, תומכיה של חואנה הציעו לאפונסו החמישי, מלך פורטוגל בן ה-43, אלמן מזה כ-20 שנה, להתחתן עם חואנה, אחייניתו, ולעלות איתה על כס המלכות של קסטיליה.
בריתות בינלאומיות
ממלכת צרפת וכתר אראגון שמרו על יריבות ארוכת שנים על השליטה ברוסיון ולאחרונה על ההגמוניה באיטליה. ביוני 1474 פלשו כוחות צרפתים לרוסיון והאראגונים נאלצו לסגת. בשל האפשרות שיורש כס המלכות של אראגון יהפוך גם למלך קסטיליה, לואי האחד עשר, מלך צרפת התמקם רשמית לצדם של חואנה ואפונסו בספטמבר 1475.
צרפת הייתה בו זמנית במלחמה עם דוכסות בורגונדי. זה הפך את בורגונדי לבעלי ברית תאורטיים של תומכיה של איזבלה, אך בפועל, היא המשיכה במלחמתה נגד צרפת מבלי לתאם את פעולותיה עם איזבלה.
גם ממלכת אנגליה הייתה לזמן קצר במלחמה עם צרפת עם נחיתתו של המלך אדוארד הרביעי בקאלה ביוני 1475, אך בתגובה דיפלומטית מהירה, לואי ניהל משא ומתן לשלום עם אדוארד וחתם על הסכם פיקוויני באוגוסט. אדוארד הרביעי קיבל הפסקת אש של תשע שנים, תמורת פיצוי כלכלי משמעותי, וחזר לאנגליה.
ממלכת נווארה חוותה מלחמת אזרחים לסירוגין, והממלכה המוסלמית גרנדה נותרה נייטרלית למרות המאמצים הפורטוגלים למשוך אותה למלחמה.
יריבות בין קסטיליה ופורטוגל באוקיינוס האטלנטי
לאורך המאה ה-15, סוחרים, מגלי ארצות ודייגים של פורטוגל וקסטיליה חדרו הלאה אל האוקיינוס האטלנטי. החזקה של האיים הקנריים הייתה נקודת מחלוקת בין שני הכתרים. מאוחר יותר, השליטה במסחר עם שטחי גינאה ואלמינה, העשירים בזהב ועבדים, גדלה למחלוקת בעלת חשיבות רבה עוד יותר.
במהלך המחצית הראשונה של המאה, קסטיליה ביצעה את הכיבוש של כמה מהאיים הקנריים (לנזרוטה, פוארטוונטורה, היירו ולה גומרה) על ידי בריתות פיאודליות, תחילה עם אבירים נורמנים ואחר כך עם אצילים קסטילאניים. פורטוגל התנגדה לסמכות הקסטיליאנית באיים והמשיכה לחקור את גינאה, עם יתרונות מסחריים משמעותיים.
החל משנת 1452, האפיפיורים ניקולאוס החמישי ויורשו, קליקסטוס השלישי, שינו את המדיניות הקודמת של נייטרליות הכס הקדוש והוציאו סדרה של בולות לטובת פורטוגל. הם העניקו לפורטוגל שליטה מסחרית וסמכות דתית נרחבת על כל גינאה, ובאזורים "יותר מעבר לכך". הכס הקדוש לא הכריע בשאלת האיים הקנריים, שכיבושם הושעה יחסית. מלך פורטוגל אימץ מדיניות מסחרית חופשית יותר שאפשרה לנתינים זרים לסחור בחופי אפריקה, תמורת מיסים.
באוגוסט 1475, לאחר תחילת המלחמה, טענה איזבלה שחלקים מאפריקה וגינאה שייכים לקסטיליה בזכות והסיתה סוחרים קסטיליאנים להפליג אליהם. זה יזם מלחמה ימית ב.
הצדדים ב-1475
לטובת חואנה: לטובת איזבלה: דוכסות בורגונדי וממלכת אנגליה היו במלחמה עם צרפת ב-1475, אך הן לא תיאמו את פעולותיהן עם תומכי איזבלה ולכן רק לעיתים נדירות נחשבות לחלק מברית איזבלה.
אפונסו החמישי נכנס לקסטיליה
טירת בורגוס והערים פלסנסיה ואראולו נשלטו על ידי משפחת אסטונייגה, תומכי חואנה. העיר בורגוס, בשליטת משפחת פרננדס דה ולסקו, תמכה באיזבלה.
אפונסו מצא בקסטיליה פחות תומכים ממה שציפה ושינה את תוכניותיו, והעדיף במקום זאת לגבש את שליטתו באזור הקרוב ביותר לפורטוגל, בפרט באזור טורו, עיר שקיבלה אותו לטובה למרות שחיל המצב של הטירה הכריז על עצמו נאמן לאיזבלה. זמורה וכפרים לאונזים אחרים באזור דורו התחתון גם קיבלו אותו.
בלה מנצ'ה, רודריגו טלס-גירון, מאסטר מסדר קלטרווה, תומך חואנה, כבש את סיודאד ריאל. רודריגו מאנריקה, הגזבר של אותו מסדר ומפקד מסדר סנטיאגו, כבש מחדש את העיר עבור איזבלה.
פרננדו ריכז צבא בטורדיסיאס, וב-15 ביולי הורה לו לצעוד כדי לחפש מפגש עם אפונסו. ארבעה ימים לאחר מכן, הם הגיעו לטורו, שם מלך פורטוגל נמנע מקרב ישיר. פרננדו, חסר המשאבים הדרושים למצור ממושך, נאלץ לחזור לטורדיסיאס ולפרק את צבאו. טירת טורו נכנעה לאפונסו החמישי, שחזר לאראולו כדי להמתין להתערבות הצרפתית הצפויה.
רודריגו אלפונסו פימנטל, רוזן בנאוונטה ותומך איזבלה, מיקם את עצמו עם כוח קטן בבלטנאס כדי לפקח על הפורטוגלים. הוא הותקף ב-18 בנובמבר 1475 והובס ונכלא. למרות שהניצחון הזה פתח את הדרך לבורגוס, אפונסו החמישי החליט שוב לפרוש, עכשיו לזמורה. חוסר האגרסיביות שלו הרס את ברית חואנה בקסטיליה, שהחלה להתפורר.
התקפת נגד של תומכי איזבלה
תומכי איזבלה תקפו נגד על ידי השתלטות על טרוחיו והשגת שליטה על אדמות מסדר אלקנטרה, חלק ניכר מאלה של מסדר קלטרווה, ושל מרקיזה ויינה. ב-4 בדצמבר, חלק מחיל המצב בזמורה מרד במלך אפונסו, שנאלץ לברוח לטורו. חיל המצב הפורטוגלי שמר על השליטה בטירה, אך העיר קיבלה את הנסיך פרננדו למחרת.
בינואר 1476, טירת בורגוס נכנעה לאיזבלה על ידי הסכם שנמנע מפעולות תגמול נגד המובסים.
קרב טורו
בפברואר 1476, הצבא הפורטוגזי, מתוגבר בכוחות שהובאו על ידי ז'ואאו, נסיך פורטוגל, בנו של אפונסו החמישי, עזב את בסיסו בטורו וכיתר את פרננדו בסאמורה. המצור גבה מחיר גרוע יותר מהפורטוגלים מאשר מאלה שהיו במצור בגלל החורף הקסטיליאני, וב-1 במרץ, אפונסו החמישי נסוג חזרה לכיוון טורו. פרננדו וחייליו פתחו במרדף והגיעו לליגה פורטוגלית אחת (כ-5 ק"מ) מטורו, והקרב החל.
לאחר שלוש שעות של לחימה שהופסקה על ידי גשם וירידת לילה, מלך פורטוגל נסוג לקסטרונוניו עם חלק מחיילותיו. בנו, ז'ואאו, נשאר ליד טורו, נסוג עם צבאו בצורה מאורגנת לכיוון העיר ואף לקח כמה שבויים של האויב. כפי שסיכם החוקר האירי ג'ון ב. בורי: "אחרי תשעה חודשים, מלאים בפשיטות גבול ומשא ומתן עקר, נפגשו צבאות קסטיליה ופורטוגל בטורו... ונלחמו בקרב חסר החלטיות, שכן בזמן שאפונסו הוכה ונמלט, בנו ז'ואאו השמיד את הכוחות שהיו כנגדו..."
שני הצדדים טענו לניצחון. מבחינה פוליטית, הקרב היה מכריע מכיוון שלאחר מכן רוב החיילים הפורטוגלים נסוגו חזרה לפורטוגל יחד עם חואנה, שלצדה כמעט ולא היו חיילים בקסטיליה.
המלחמה בים
אחת המטרות של איזבלה ופרננדו הייתה לערער על המונופול של פורטוגל על השטחים האטלנטיים העשירים של גינאה. הזהב והעבדים היוו מקור הכנסה חשוב שיכול לשמש למימון המלחמה, ולכן משלחות לגינאה הפכו בראש סדר העדיפויות של שני הצדדים הלוחמים.
ספינות פורטוגזיות חצו את החוף האנדלוסי, ותפסו ספינות דיג וסוחר, מאז תחילת המלחמה. כדי לעצור זאת, שלחו איזבלה ופרננדו ארבע גליאות בפיקודו של אלווארו דה לה נאווה, שעצר את הפלישות הפורטוגזיות ובזז את העיר אלקוטים הפורטוגלית על נהר גואדיאנה.
מלחים מפאלוס דה לה פרונטרה בזזו את חופי גינאה. אלפונסו דה פלנסיה, כרוניקן רשמי של איזבלה, מספר על משלחת שבה שתי קרוולות מפאלוס לכדו 120 אפריקאים ומכרו אותם כעבדים. למרות המחאות של המלכים, זמן קצר לאחר מכן צי נוסף של שלושה קרוולות תפס מלך אפריקאי ו-140 אצילים מכפרו.
במאי 1476 הורתה איזבלה לשחרר את "מלך גינאה" ואת פמלייתו. הפקודה נענתה רק בחלקה, שכן המלך שוחרר וחזר לגינאה, אך חבריו נמכרו כולם כעבדים.
בשנת 1476, צי פורטוגלי של עשרים ספינות בפיקודו של פרנו גומס הפליג לכיוון גינאה כדי לנסות להחזיר את השליטה שם. מלך קסטיליה הורה על הכנת צי לתפוס את הפורטוגלים ומינה את קרלוס דה ואלרה לפקד. היו לו בעיות רבות בהכנת המשלחת, מכיוון שהתנגדו לו המרקיז מקדיס, הדוכס ממדינה סידוניה ומשפחת אסטוניה.
ההכנות עוכבו גם בגלל קרב ימי שהתרחש כאשר הקסטיליאנים גילו שספינה פורטוגזית אחת או שתיים עם מטען עשיר יצאו מהים התיכון כדי לחזור לפורטוגל בליווי הפיראט אלבר מנדז. צי של חמש גליאות וחמש קרוולות תחת פיקודם של קרלוס דה ואלרה ואנדרס סונייר יירט אותם ב-Sanlúcar de Barrameda, וניצח לאחר קרב קשה.
ולרה אסף צי של שלוש ספינות באסקיות ותשעה קרוולות אנדלוסיות (25 קרוולות לפי פלנסיה), כולם חמושים בכבדות. לא הייתה עוד אפשרות ליירט את הצי הפורטוגלי אז הוא החליט, לאחר שעצר באי פורטו סנטו, ללכת לכיוון האי אנטוניו נולי בארכיפלג כף ורדה, ליד חופי גינאה. הם שדדו את האי וכבשו את אנטוניו נולי, שהחזיק אז בשטח פיאודלי מידי מלך פורטוגל.
לאחר מכן הם הפליגו לחוף אפריקה, שם תפסו שתי קרוולות בבעלות המרקיז מקדיס שהכילו משלוח של 500 עבדים. המלחים מפאלוס הפרידו את עצמם מהמשלחת בשלב זה. הם היו הבקיאים ביותר בניווט הימי של גינאה אז ולרה חזר לאנדלוסיה.
משלחת זו השיגה יתרונות כלכליים מועטים, שכן רוב העבדים הוחזרו למרקיז מקדיס, ואלרה נאלץ לשפות את הדוכס ממדינה סידוניה בגין הנזקים שנגרמו באי נולי, שהדוכס טען שנגרמו באשמתו.
ההתערבות הצרפתית
ב-23 בספטמבר 1475 חתם לואי האחד עשר, מלך צרפת על הסכם ברית עם אפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
בין מרץ ליוני 1476, כוחות צרפתים בפיקודו של אלן הראשון ד'אלבר ניסו לחצות את הגבול בפואנטראביה אך נהדפו. פרננדו ניצל את המצב כדי להבטיח את מעמדו בממלכת נווארה המעורערת. באוגוסט החל משא ומתן בטודלה, שהגיע לשיאו עם חתימת הסכם לפיו הצדדים הלוחמים של מלחמת האזרחים בנווארה שמו קץ לסכסוך ביניהם. פרננדו השיג את השליטה בוויאנה, פואנטה לה ריינה ובמעוזים אחרים, כמו גם את הזכות לשמור על חיל מצב של 150 רומחים בפמפלונה.
כך, קסטיליה התחזקה מבחינה צבאית נגד חדירה צרפתית אפשרית לנווארה.
באוגוסט 1476 יצא אפונסו החמישי מפורטוגל לכיוון צרפת לאחר שחתם על שביתת נשק עם איזבלה ופרננדו. שם הוא ניסה לשכנע את לואי האחד עשר לערב את צרפת במידה רבה יותר במלחמה. לואי סירב, מכיוון שהיה מרוכז בהבסת האויב העיקרי שלו, שארל הנועז, דוכס בורגונדי.
קרב קאבו סאו ויסנטה
מלך צרפת שלח את הצי של הפיראט הנורמני גיום קולון כסיוע לפורטוגל. באוגוסט 1476, המלך אפונסו שלח שתי גליאות פורטוגזיות עמוסות בחיילים יחד עם 11 הספינות של קולון לבוא לעזרת טירת סאוטה. ב-7 באוגוסט, צי זה נתקל בחמש ספינות סוחר חמושות מקדיס לכיוון אנגליה: שלוש ספינות מג'נובה, גליאה וכלי שיט פלמי. קולון ניסה ללכוד את הסוחרים באמצעות תכסיס, אך נכשל, ונאלץ לעסוק בלחימה. הצד הצרפתי-פורטוגלי יצא מנצח. עקב השימוש בנשק תבערה על ידי הצרפתים, האש הרסה שתי ספינות גנואיות, כלי השיט הפלמי, שתי גליאות פורטוגזיות ושתיים מספינותיו של קולון. לפי פלנסיה, כ-2,500 צרפתים ופורטוגלים מתו.
איחוד של איזבלה ופרננדו (ספטמבר 1476 - ינואר 1479)
לאחר ניצחונם האסטרטגי בקרב טורו, דחיית המתקפה הצרפתית והפוגה עם אפונסו החמישי, היו איזבלה ופרננדו בעמדה חזקה להשגת כס המלכות של קסטיליה. האצילים בעלי הברית של חואנה נאלצו לקבל את הנסיבות ובהדרגה נשבעו אמונים לאיזבלה ופרננדו. המלחמה צומצמה לעימותים לאורך הגבול הפורטוגזי והמשך המלחמה הימית על השליטה במסחר האטלנטי.
כניעת בעלי הברית של חואנה לאיזבלה ופרננדו
לאורך שנת 1476 המשיכו תומכי חואנה מהאצולה להיכנע לאיזבלה ולפרננדו, במיוחד אלה משושלת פאצ'קו-גירון: חואן טלס-גירון ואחיו רודריגו; לואיס דה פורטוקררו; ובספטמבר, המרקיז מווילנה.
בנובמבר 1476, כבשו חייליה של איזבלה את טירת טורו. בחודשים הבאים הם השתלטו על יישובי הגבול האחרונים שנשלטו על ידי הפורטוגלים וטיפלו ביריביהם באקסטרמדורה.
ביולי 1477 הגיעה איזבלה לסביליה, העיר המאוכלסת ביותר בקסטיליה, במטרה להעמיד את כוחה על אצולת אנדלוסיה.
באפריל 1476, איזבלה ופרדיננד נתנו את הסליחה הראשונה שלהם למרקיז קדיס. הוא החזיר לעצמו את השלטון בעוד יריבו, הדוכס ממדינה סידוניה, בתחילה התומך העיקרי של איזבלה באנדלוסיה, נסוג בבושת פנים. באמצעות משא ומתן מיומן, הצליחה המלכה להשתלט על המעוזים העיקריים של סביליה שנכבשו על ידי המרקיז והדוכס, ובמקום להחזיר אותם לבעליהם החוקיים, מינתה אחרים כראשיהם.
היא אסרה על שני האצילים להיכנס לעיר סביליה, בתואנה שנוכחותם בו זמנית שם תסתכן בסכסוכים אלימים. באופן זה נעלמה השליטה הפוליטית של הדוכס על סביליה, והעיר עברה לשליטת הכתר.
אחד האצילים הבודדים שסירבו להיכנע למלכים היה מרשל פרנן אריאס דה סאודרה. חייליה של איזבלה הטילו מצור על מבצרו באוטררה, וכבשו אותה בהתקפה במרץ 1478. המובסים סבלו מדיכוי קשה.
בנם הראשון של המלכים, חואן מאראגון וקסטיליה, נולד בסביליה ב-30 ביוני 1478, מה שפתח אפשרויות חדשות ליציבות שושלת של הצד של איזבלה.
שובו של אפונסו החמישי
לאחר כישלונו הדיפלומטי בצרפת, החליט אפונסו החמישי לחזור לפורטוגל. כשהגיע לפורטוגל באוקטובר 1477, גילה שבנו ז'ואאו הכריז על עצמו כמלך. עם זאת, ז'ואאו קיבל בשמחה את שובו של אביו והחזיר לו את הכתר מיד.
משלחות לגינאה והאיים הקנריים, 1478
בשנת 1477 יצא צי מאנדלוסיה לכיוון גינאה.
בתחילת 1478 הכינו המלכים שתי משלחות חדשות מנמל סנלוקאר דה ברמדה, האחת מכוונת לכיוון אלמינה והשנייה, המורכבת מ-35 ספינות לפחות, במטרה לכבוש את האי גראן קנריה.
הנסיך ז'ואאו מפורטוגל, מודע לתוכניות הקסטיליאניות, הכין ארמדה כדי להפתיע את אויביו ב. הצי הקסטיליאני בגראן קנריה עדיין הנחית את חייליו כשהגיעו ידיעות כי שייטת פורטוגזית מתקרבת. הצי הקסטיליאני יצא מיד להפלגה והותיר מאחור 300 חיילים קסטיליאניים. כוחות אלו הצליחו למנוע נחיתה פורטוגזית. הכוח לא הספיק כדי לכבוש את האי ונותר בלתי פעיל עד שתגבורת קסטיליאנית הגיעה לאי בשנה שלאחר מכן.
הצי הקסטיליאני האחר הגיע לאלמינה והשיג כמויות נכבדות של זהב. הצי נשאר מוצב שם כמה חודשים, בהוראת הנציג המסחרי של הכתר. הצי הפורטוגלי הגיע, והקסטיליאנים הותקפו. הם הובסו ונלקחו כשבויים לליסבון. לפי הרננדו דל פולגר, הזהב שנתפס בידי המלך אפונסו אפשר לו לחדש את המלחמה ביבשה נגד קסטיליה. מקורות פורטוגליים מאשרים שגם השבויים וגם חלק ניכר מהזהב שנתפס הוחזרו לקסטיליה לאחר חתימת השלום ב-1479.
שלום בין קסטיליה לצרפת
לקראת סוף 1478, לפני שהגיעה הידיעה על התבוסה באלמינה לקסטיליה, הציע שגרירו של לואי האחד עשר, מלך צרפת הסכם שלום לאיזבלה ופרדננדו. הוא נחתם בגוואדלופה וכלל את הסעיפים הבאים:
לואי האחד עשר הכיר באיזבלה ופרננדו כמונרכים של קסטיליה ולאון. פרננדו הסכים לבטל את בריתו עם מקסימיליאן הראשון, דוכס בורגונדי. שני הצדדים הסכימו לבוררות בענייני רוסיון.
שלבים אחרונים (ינואר - ספטמבר 1479)
לקראת סוף 1478, כמה מתומכיה של חואנה מרדו באקסטרמדורה, לה מנצ'ה (מרקיז ויינה) ובגליסיה. הפורטוגלים, מחוזקים בניצחון הימי בגינאה, שוב התערבו בקסטיליה לעזרת בעלות בריתם.
התקפה פורטוגזית
בפברואר 1479 חדר צבא פורטוגלי בפיקודו של גרסיה דה מנסיס, בישוף אבורה, לתוך אקסטרמדורה. מטרתו הייתה לכבוש ולחזק את מעוזי מרידה ומדיין, בשליטת ביאטריס פאצ'קו, רוזנת מדיין ותומכת אפונסו החמישי. לפי פלנסיה, הצבא הפורטוגלי הורכב מכ-1,000 אבירים (מתוכם 250 קסטיליאנים), בתוספת חיל רגלים. לצדו צעדו 180 אבירי מסדר סנטיאגו, בפיקודו של האוצר שלהם, אלפונסו דה מונרוי.
ב-24 בפברואר, סמוך לגבעת אלבוארה, הצבא הותקף על ידי כוחות איזבליים בפיקודו של אלונסו דה קרדנס, מאסטר מסדר סנטיאגו. הצבא כלל 500 אבירי המסדר, 400 אבירי הרמנדד (בעיקר מסביליה), ו-100 חיילי רגלים. הקרב התנהל בכבדות. חיל הרגלים האיזבלי ספג מכה קשה מהפרשים החואניסטים והפך לא מאורגן, אך התערבותו של המאסטר מסנטיאגו סייעה לחיל הרגלים המבוהל. הפורטוגלים נאלצו לסגת, והותירו שלל מלחמה משמעותי בשדה הקרב, כמו גם כ-85 אבירים מתים. רק 15 אבירים מתומכי איזבלה נהרגו.
עיקר הצבא הפורטוגלי הצליח למצוא מקלט במרידה ומשם המשיך בצעדתו למדיין, אותה כבשו. תומכי המלך פרננדו הטילו מצור על מדיין ומרידה.
האפיפיור מחליף צד
הנונציו ג'קובו רונדון דה ססניה הגיע לקסטיליה עם הודעה שהאפיפיור סיקסטוס הרביעי התהפך וביטל את ההסכמה שניתנה בעבר לאפונסו החמישי בגין נישואיו עם אחייניתו חואנה. הדבר פגע מאוד בלגיטימיות של הצד החואניסטי וביומרה של מלך פורטוגל לכס קסטיליה.
יוזמות קסטיליאניות אחרונות בים
בפברואר 1479 ניסו איזבלה ופרננדו לארגן צי חדש של כעשרים קרוולות כדי לגרש את הפורטוגלים מאלמינה. עם זאת, הם לא הצליחו לאסוף את הספינות הדרושות, ולאחר מכן לא יצאו משלחות בעלות חשיבות עד להסכם השלום עם פורטוגל.
שיחות שלום
שני הצדדים המשיכו בסכסוך, בניסיון לשפר את עמדותיהם בציפייה למשא ומתן חדש לשלום. איזבלה ופרננדו פתחו במתקפה נגד אלפונסו קאריו דה אקונייה, הארכיבישוף של טולדו, שנאלץ להיכנע, מה שאפשר למלכים לקרוא תיגר על המרקיז מוויינה. בינתיים, כוחות המצב הפורטוגזים באקסטרמדורה התנגדו בהצלחה למצור קסטיליאני.
המשא ומתן לשלום החל מחדש בקיץ, והושג הסכם.
הסכם שלום
ההסכם ששם קץ למלחמה נחתם בעיר אלקסובאש הפורטוגלית (היום בוויאנה דו אלנטחו) ב-4 בספטמבר 1479. ההסכם אושרר על ידי מלך פורטוגל ב-8 בספטמבר 1479 ועל ידי המלכים של קסטיליה ואראגון בטולדו ב-6 במרץ 1480. ההסכם ידוע גם בשם הסכם אלקסובאש-טולדו.
בהסכם ויתר אפונסו החמישי על שאיפותיו לכס המלכות של קסטיליה, ואיזבלה ופרננדו ויתרו על כל שאיפה לכס הפורטוגלי. שני הכתרים חילקו את אזורי השפעתם ב: פורטוגל השיגה שליטה על רוב השטחים, למעט האיים הקנריים (האיים גראן קנריה, לה פלמה וטנריפה טרם נכבשו).
חואנה לה בלטראניה ויתרה על כל התארים הקסטיליאניים שלה, וקיבלה את האפשרות להתחתן עם היורש של איזבלה ופרננדו, הנסיך חואן, או לפרוש למנזר. חואנה בחרה לפרוש למנזר, למרות שהיא נשארה פעילה בפוליטיקה עד מותה.
שלמה יעקב גרוס
שלמה יעקב גרוס (6 בדצמבר 1908 - 7 ביולי 2003) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.
חייו
גרוס עלה לישראל ב-1950 ונישא בשנית (להניה לבית איינהורן, נפטרה ב-28 בינואר 2012). במקביל להשתלבותו בפעילות אגודת ישראל הועסק בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. הוא הושבע כח"כ בכנסת השלישית לאחר פטירתו של זלמן בן-יעקב, לכנסת הרביעית במקומו של בנימין מינץ ומאז כיהן ברצף עד הכנסת השביעית. בתאריך 27 בדצמבר 1972 הוא התפטר כדי לפנות מקום לנציג עדות המזרח, יעקב מזרחי. לכנסת השמינית נכנס גרוס רק בנובמבר 1975 לאחר שמועצת גדולי התורה כפתה על מנחם פרוש לפנות עבורו את מקומו במסגרת הסדר רוטציה ). גרוס שימש במפלגה כנציג הסיעה המאוחדת.
כזכר ליהדות מרמורש היה ממקימי "בית מרמרוש" בתל אביב והיה מעורכי ספר מרמרוש. במשך שנים רבות ניהל את רשת בתי הספר הטכנולוגיים "המרכז לחינוך מקצועי", בשיתוף עם הרב דוד סלומון. מהמאבקים שהוביל: מאבק נגד חובת השבועה בבתי משפט ומאבק למען הצלת כפר גדעון אשר בעמק יזרעאל שעמד בפני התמוטטות.
מערוך
מערוך הוא כלי מטבח המשמש לעיבוד מזון, ובעיקר לרידוד בצק. המערוך הוא מוט בעל צורה גלילית מוארכת, עוביו לרוב בין 7–10 ס"מ ובשני קצותיו ידיות להחזקתו. קיימים מערוכים קטנים המשמשים לרידוד בצק באמצעות יד אחת. עוביים של אלה בין 2–3 ס"מ ואין להם ידיות.
מקור המילה מערוך במשנה: "וכן המערוך טמא" (כלים טו, ב). שם זה ניתן לו מכיוון שהכלי משמש לעריכת בצק, כלומר לסידורו על משטח כלשהו ולרידודו.
המערוכים עשויים לרוב מעץ, אך גם מזכוכית, פלדה, שיש, פלסטיק וסיליקון. ישנם מערוכים חלולים - כאשר אל החלל במרכזם מכניסים מים חמים או קרים על מנת להקל על רידוד סוגי מזון שונים. נהוג לשמור מערוכים העשויים שיש במקרר על מנת לשמור על טמפרטורה נמוכה של המערוך, דבר המקל על רידוד הבצק.
מערוכי פלסטיק או עץ קטנים משמשים לעבודות אומנות עם חרס, פלסטלינה ובצק משחק. לרידוד חימר פולימרי (כמו פימו) משתמשים במערוך אקרילי, כיוון שמערוך פלסטיק או עץ נדבק לחומר.
בתרבות הפופולרית, משמש המערוך (בדומה למטאטא) כלי נשק של עקרות הבית וכן נעשה בו שימוש רב בסרטי הנפשה.
בתרגום לעברית של הסיפור "המאבד עצמו לדעת" של שלום עליכם, המערוך מופיע כ״מעגילה״:
הגלקסיה הננסית אריה II
הגלקסיה הננסית אריה II, נקראת גם גלקסיית אריה B ולפעמים גלקסיית אריה II, היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים אריה במרחק של כ-760,000 שנות אור ממערכת השמש והיא אחת מגלקסיות הלוויין הרחוקות ביותר של שביל החלב. הגלקסיה התגלתה בשנת 1950 על ידי אלברט וילסון ורוברט הארינגטון בתמונות שצולמו במצפה הכוכבים פאלומר, כ-1.6 מעלות מצפון לכוכב הבהיר דנבולה.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-6 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-1,350 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-100 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-740,000 מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 630,000 מעוצמת ההארה של השמש, והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-2.4% מזאת של השמש, מה שמראה שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבי שביל החלב.
בית לנקסטר
בית לנקסטר (באנגלית: House of Lancaster) היה ענף של בית פלנטג'נט ששלט באנגליה מ-1399 עד 1471, להוציא תקופה בין 1460 ל-1470.
בית לנקסטר הגיע לסופו בקרב טיוקסביורי בשנת 1471. אולם, בית טיודור, שהשתלט בשנת 1485 על הכתר האנגלי, היה בעל קשר דם לבית לנקסטר דרך מרגרט בופורט, נינתו של ג'ון מגונט שנישאה לאדמונד טיודור. הנרי השביעי חיזק את אחיזתו בכתר על ידי חתונה עם אליזבת מיורק, היורשת של בית יורק. ילדיהם העבירו את כתר אנגליה לבית טיודור ונינם, ג'יימס הראשון, היה המלך האנגלי הראשון מבית סטיוארט.
מלכי אנגליה מבית לנקסטר
מבית לנקסטר יצאו שלושה מלכים אנגלים:
בתרבות הפופולרית
על שמו של בית זה נקרא בית בית לאניסטר מסדרת ספרי "שיר של אש ושל קרח".
השרפה בשער הגיא (1995)
השרפה בשער הגיא, המוכרת לעיתים גם כ"שרפת שורש", הייתה שרפת יער שפרצה בבוקר 2 ביולי 1995, סמוך למושב מסילת ציון, וכילתה קרוב ל-20,000 דונם של יער נטוע וחורש טבעי בהרי ירושלים ובפארק רבין. היא נודעה כשרפה הגדולה בתולדות מדינת ישראל עד לשרפה בכרמל בשנת 2010.
השרפה ונזקיה
אזור פארק רבין והרי יהודה לאורכו של כביש 1 מתאפיין בערוצי נחל עמוקים ומדרונות תלולים. בחלק קטן מהאזור היה בטרם השרפה חורש טבעי, ואילו מרביתו הייתה מכוסה יער מחטני בצפיפות גבוהה, שמקורו בנטיעות של השלטון הבריטי בשנות ה-20 של המאה ה-20 ושל הקרן הקיימת לישראל לאחר הקמת המדינה. הטופוגרפיה התלולה ופגיעותם הרבה של יערות מחטניים לשרפות, השפיעו על עוצמת השרפה ומהירות התפשטותה. יום פריצתה של השרפה נודע כיום החם ביותר בישראל מזה ארבעים שנה, ושררו בו רוחות שרביות מזרחיות, אשר חגו מאוחר יותר והפכו לרוחות מערביות במהירות של עד 60 קמ"ש.
בשרפה, שנמשכה כיממה וחצי, עלו באש כ-2 מיליון עצים, ניזוקו 31 מבתי מושב שורש וחמישה מבתי נווה אילן. נזקיה הכלכליים של השרפה נאמדו בשנת 1997 בכמעט 40 מיליון דולר. בפעולות הכיבוי נטלו חלק מטוסי ריסוס ומסוקי יסעור של חיל האוויר.