cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע דיפ פריז
מבצע דיפ פריז I
התמריץ למבצע דיפ פריז I היה השנה הגאופיזית הבינלאומית 1958-1957. IGY, כפי שנודע, היה מאמץ משותף לארבעים אומות להוציא לפועל מחקרים במדע כדור הארץ מן הקוטב הצפוני עד לקוטב הדרומי ובנקודות בין השניים. ארצות הברית יחד עם ניו זילנד, הממלכה המאוחדת, צרפת, יפן, נורווגיה, ארגנטינה, וברית המועצות הסכימו לצאת אל הקוטב הדרומי, האזור שנחקר פחות מכל אזור אחר עלי אדמות. מטרתם הייתה לקדם ידע עולמי על ההידרוגרפיה ומערכות מזג האוויר, תנועת קרחונים וחיים ימיים ביבשת אנטארקטיקה. על צי ארצות הברית הוטלה משימת התמיכה במדעני ארצות הברית בקיום חלקם במחקר השנה הגאופיזית הבינלאומית.
בשנת 1955 נוצר כוח משימה 43 לביצוע עבודה זו. מבצע דיפ פריז I הכין תחנת מחקר קבועה וסלל את הדרך לעוד מחקר מקיף במבצעי דיפ פריז הבאים. המשלחת פעלה במשך הקיץ האנטארקטי, מנובמבר 1955 עד 1956, וצי ארצות הברית ואולפני וולט דיסני צילמו את פעולותיה. כגמול על עיצוב הסמל לכוח משימה 43, היה וולט דיסני לחבר כבוד של המשלחת.
במבצע השתתפו האוניות הבאות:
ב־31 באוקטובר 1956 הנחיתו בהצלחה סגן אדמירל צי ארצות הברית, ג'ורג' ג'. דיפק, ואחרים מטוס דאגלס DC-3 בקוטב הדרומי, כחלק מן המשלחת שהורכבה בשביל השנה הגיאופיזית הבינלאומית (IGY). היה זה כלי הטיס הראשון שנחת בקוטב הדרומי והצגת הרגל הראשונה של אמריקאים בקוטב הדרומי. שם המטוס היה "קה סרה סרה", בעקבות השיר הפופולרי, והוא מוצג עכשיו במוזיאון התעופה של הצי בפנסקולה, פלורידה. הנחיתה ציינה את ראשית הקמתו של בסיס הקבע הראשון, באמצעות תעבורה אווירית, בקוטב הדרומי (הידוע כיום כתחנת אמונדסן-סקוט בקוטב הדרומי לתמיכה בשנה הגיאופיזית הבינלאומית. הבסיס נכנס לפעולה ב־1 בינואר 1957. התחנה המקורית ("אולד בירד") החזיקה מעמד ארבע שנים ואז החלה לקרוס תחת השלג. בניית תחנה שנייה תת-קרקעית במיקום קרוב החלה ב־1960, וזו הייתה בשימוש עד 1972, אז הוסבה למחנה שדה לעונות הקיץ בלבד, עד שננטשה בעונת 2004–2005. הבסיס השני של המשימה, תחנת בירד, תחנת מחקר (לשעבר), הוקם על ידי צי ארצות הברית במהלך השנה הגיאופיזית הבינלאומית, כחלק ממבצע דיפ פריז II במערב אנטארקטיקה. שדה התעופה של תוכנית אנטארקטיקה האמריקאית, שנבנה לשירות מבצע דיפ פריז (המשימה הראשונה) כונה בהמשך "שדה ויליאמס" או "שדה וילי".
גומפרט אפולו
גומפרט אפולו (Gumpert Apollo) היא מכונית על גרמנית מתוצרת חברת גומפרט. זהו הרכב הראשון של החברה הממוקמת בעיר אלטנבורג בתורינגיה.
המכונית החזיקה בשיא ההקפה המהירה ביותר של המסלול של טופ גיר, עם זמן הקפה של 1:17.1 דקות, עד ששיאה נשבר ב-2010 בידי בוגאטי ויירון סופר-ספורט שקבעה זמן של 1:16.8 דקות.
מבנה
האפולו היא מכונית מרוץ חוקית לכביש שניתן לנסוע בה גם בדרכים וכבישים רגילים. היא מונעת בהנעה אחורית ושוקלת כ-1,100 קילוגרם. היא בעלת שני מושבים ובנויה על שלדת פלדה 41xx עם לוחות גוף מפיברגלס או סיבי פחמן. תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מהירותה המרבית היא 360 קילומטר לשעה והיא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בשלוש שניות.
מנוע
מנוע המכונית מבוסס על מנוע אאודי V8 בנפח 4.2 ליטר. הוא מפיק 650 כוחות סוס ומומנט של 850 ניוטון-מטר. גרסה נוספת מפיקה 800 כ"ס. מנוע ה-V, המיוצר ממתכת קלה, מצויד במגדש טורבו כפול והשימון שלו מתבסס על עוקה יבשה. לראשי המנוע יש חמישה שסתומים המונעים בידי ארבעה גלי זיזים עיליים. שסתומי היניקה הם בעלי תזמון שסתומים משתנה ונעזרים בכוונון שסתומים הידראולי.
תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מערכת הפליטה מבוססת שני צינורות ראשיים המנוטרים בידי ארבעה חיישני חמצן וממיר קטליטי המסייעים לקבוע את תערובת ההזנה הנכונה. מערכת ההצתה מבוססת על שמונה סלילים. הזרקת הדלק היא רב-נקודתית והמצערת מבוססת על הפעלה חשמלית, ללא קשר מכני בין הדוושה למצערת. כמו כן, לוח המחוונים כולל מערכת אבחון לפעולת המנוע.
הדגם שמיוצר בתום ייצור ה"גומפרט אפולו", החל משנת 2019 הוא אפולו אינטנסה אמוזיונה.
קאפובאר
קאפובאר (בהונגרית: Kapuvár, ביידיש: קאפאוואר) היא עיירה במחוז גיור-מושון-שופרון, הונגריה, בת כ-10,000 תושבים, השוכנת ליד הגבול עם אוסטריה.
קהילה יהודית
ההתיישבות היהודית החלה בתחילת המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 נודע הכפר כמשווק תוצרת חקלאית למדינה השכנה אוסטריה בעיקר טבק.
בשנת 1897 הצטרפה הקהילה היהודית לזרם האורתודוקסי ואף הוקמו בית כנסת, בית ספר עממי, תלמוד תורה וישיבה, הכל על מגרש שנתרם בידי הרוזן אסטרהאזי. בשנת 1933 החלה להתקיים בקהילה פעילות ציונית. במפקד אוכלוסין משנת 1941 מנתה הקהילה 438 יהודים.
במרץ 1944 עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הגיעה לעיר משלחת שנשלחה בידי אדולף אייכמן אשר הפקיעה את רכוש היהודים. במאי של אותה שנה הוקם גטו אליו רוכזו יהודי העיר והסביבה ואלו הועברו ביוני לגטו בשופרון וב-5 ביולי נשלחו למחנה ההשמדה לאושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לעיר כמאה ניצולים יהודים אשר חידשו את הקהילה היהודית במקום והקימו אנדרטה לזכר הנספים בשואה. עד שנת 1956 כיהן רב בקהילה ואף פעל תלמוד תורה, אך באותה שנה, לאחר המרד ההונגרי במשטר הקומוניסטי, עלו רוב יהודי קאפובאר לישראל.
בילי וולד
ויליאם (בילי) וולד (באנגלית: William "Bill" Wold; נולד ב-2 ביולי 1938, בשיקגו, אילינוי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 1.80 מטרים, ששיחק בסוף שנות השישים בעמדת הפאוור פורווד בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל. המתאזרח הראשון בכדורסל הישראלי.
ביוגרפיה
וולד נולד למשפחה יהודית בשיקגו, אילינוי. למד בתיכון בלוס אנג'לס, ובמהלכו היה שחקן בייסבול בולט. בין השנים 1957–1958 נבחר לנבחרת הייצוגית של לוס אנג'לס בכדורסל ובבייסבול. בשנת 1958 עבר לאוניברסיטת המדינה של אורגון, ובין השנים 1959- 1961 שיחק כדורסל בנבחרת המכללה. כן שירת בצבא ארצות הברית. בהמשך סיים בית ספר גבוה לאימון כושר גופני והפך למורה לחינוך גופני ומאמן כדורסל בבית ספר תיכון סילברטון שבעיר אורגון, קליפורניה. באוקטובר 1966 הגיע לישראל בסיוע הוועדה האמריקאית למען הספורט בישראל, על מנת להשתקע בארץ, ולעבוד כמאמן במכון וינגייט. בהמשך חזר וולד לשחק כדורסל באופן פעיל. לאחר מכן ובמהלך תקופתו בארץ לימד בבית הספר האמריקאי בכפר שמריהו.
לקראת עונת 1966/1967 הצטרף וולד להפועל תל אביב, והיה למתאזרח הראשון בתולדות הפועל תל אביב. באותה עת, שלטה הפועל בכדורסל הישראלי לאחר שתי זכיות רצופות באליפות. את הקבוצה אימן שמעון שלח והשחקנים המובילים היו גרשון דקל ורמי גוט. היריבה מכבי תל אביב, "ענתה" להפועל עם החתמת טל ברודי, שביקורו הראשון בישראל היה שנה קודם לכן, במסגרת משחקי המכביה השביעית. כניסתם של השניים סימנה פתיחת עידן חדש בכדורסל הישראלי - עידן האמריקניזציה. את משחקו הראשון רשם וולד בדצמבר 1966 במסגרת "גביע הפועל".
באותה עונה התנהלה הליגה באופן שונה מהרגיל, כאשר הוחלט לחלקה ל-2 אזורים: צפוני ודרומי. בכל אזור שובצו 7 קבוצות אשר שיחקו 12 מחזורים. 4 הראשונות בכל אזור עלו ל"ליגת על" ששוחקה ב-14 מחזורים, והאלופה בליגת על זו (הנק' מהשלב ה"אזורי" לא נספרו) תהיה אלופת המדינה 1967. את משחקו הראשון בליגה רשם וולד במחזור השביעי. בשלב הראשון של הליגה, הקדימה הפועל תל אביב את מכבי תל אביב בזכות יחס סלים. בשלב השני הקדימה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב בזכות יחס סלים וזכתה באליפות על חודו של סל. וולד רשם 18 משחקים בהם קלע בממוצע של 13.9 נקודות למשחק. באותה שנה בוטלו משחקי גביע המדינה עקב מלחמת ששת הימים שפרצה ביוני 1967.
בתום העונה קיבל וולד אזרחות ישראלית, וזאת כדי שיוכל להשתתף במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה שנערכה באותה שנה. וולד אמר בהתרגשות: "אני מאושר שהגעתי למעמד זה ושניתן לי לייצג את ישראל במשחקי אליפות אירופה בכדורסל. אני שמח שאני יהודי ומעל הכל שמעתה אני גם אזרח ישראלי". בהמשך סיקרה התקשורת את ההתרגשות שאחזה בוולד, כשקיבל את המדים הלאומיים. בספטמבר 1967 הצטיין וולד עם 27 נקודות בניצחון הנבחרת נגד נבחרת רומניה. באוקטובר 1967 השתתף וולד באליפות אירופה שנערכה בהליסנקי, תחת המאמן שמעון שלח. הנבחרת סיימה במקום השמיני עם ארבעה ניצחונות וחמישה הפסדים. וולד השתתף ב-9 משחקים וקלע בממוצע של 10.6 נקודות למשחק. נחשב לאמריקאי הראשון שמשחק באליפות אירופה.
בעונה הבאה 1967/1968, הפך וולד לשחקן הבכיר בהפועל תל אביב, ולמלך הסלים שלה עם 333 נקודות בממוצע של 18.5 נקודות למשחק. הקבוצה עצמה שוב סיימה כסגניתה של מכבי. ביוני 1968, עוד בטרם הסתיימה העונה, עזב וולד את הפועל תל אביב וחזר לארצות הברית לצמיתות, בעקבות בקשת משפחתו.
וולד שיחק שתי עונות בליגה הראשונה בישראל, קלע 584 נקודות בממוצע של 16.2 נקודות למשחק.
לאחר חזרתו לארצות הברית אימן וולד כדורסל בתיכונים בארצות הברית. בשנת 2003 נבחר וולד עלי ידי אתר scjewishsportshof.com ל"היכל התהילה של הספורטאים היהודים".
דזירה ברץ'
דזירה לאה ברץ' (באנגלית: Desiree Lea Burch, נולדה ב-26 בינואר 1979) היא קומיקאית, שחקנית, מגישה ומדבבת אמריקאית. נולדה בקליפורניה שבארצות הברית, וגרה בין היתר בניו יורק ובלונדון, בה עברה לגור בשנת 2014 יחד עם בן זוגה.
ביוגרפיה
ברץ' נולדה בדיימונד בר (אנ') שבקליפורניה וסיימה תואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת ייל. לאחר לימודיה האקדמיים עברה ברץ' לעיר ניו יורק, שם הופיעה בתיאטרון כשחקנית במספר הצגות ואף כיכבה במופע סטנדאפ. בשנת 2014 עברה ללונדון, שם זכתה להערכה רבה בזכות זכייתה בתחרות האישה המצחיקה ביותר בשנת 2015. בעת מגוריה בלונדון, ברץ' מונתה בין השאר למנהלת האומנותית של תיאטרון דג'נרייט פוקס שבלונדון.
קריירה
ברץ' הופיעה כמגישה וכקומיקאית בתוכניות קומדיה וסאטירה בריטיות רבות, ביניהן "תוכנית הפייק ניוז" (אנ') ואחרות. החל משנת 2020 מקריינת דזירה ברץ' בתוכנית הריאליטי "חם, לוהט, רותח" שמשודרת בנטפליקס. בשנת 2021 כיכבה לצד ארנולד שוורצנגר ואחרים בדיבוב סדרת הילדים המצוירת "גן גיבורי העל" (אנ'). בנובמבר אותה שנה שיחקה בסרט "טירה לחג המולד" שהופץ גם הוא בנטפליקס, בתפקיד קלייר.
חיים אישיים
ברץ' מגדירה את עצמה כביסקסואלית.
משוואות הקצב של איינשטיין
משוואות הקצב של איינשטיין הן משוואות המקשרות בין שלושת התהליכים של אינטראקציה של חומר עם קרינה אלקטרומגנטית (כגון אור), שהם פליטה ספונטנית, פליטה מאולצת ובליעת אור. אלו משוואות דיפרנציאליות רגילות מסדר ראשון עבור קצב התהליכים השונים כתלות בזמן, התלויות גם בטמפרטורה, בתדר הקרינה ובמקדמי איינשטיין, שהם קבועים במשוואות התלויים בחומר ובמעברי האנרגיה הנידונים.
רקע
חומר וקרינה אלקטרומגנטית יכולים להחליף אנרגיה זה עם זה באמצעות בליעה או פליטה של פוטון (חלקיק של קרינה אלקטרומגנטית), על ידי אלקטרון שעובר בין רמות אנרגיה בחומר. קיימים שלושה מנגנונים עיקריים המקיימים את האינטראקציה: משוואות הקצב של איינשטיין הן משוואות פנומנולוגיות המתארות את הקצב בו מתרחשים תהליכים אלה, בתלות במאפיינים של החומר הנקראים "קבועי הקצב" או "מקדמי איינשטיין" ובתכונות השדה האלקטרומגנטי החיצוני. במקרה שבו המערכת הנדונה נמצאת בשיווי משקל תרמודינמי, משוואות אלו מאפשרות לקבל את יחסי איינשטיין המקשרים בין קבועי הקצב.
תיאור מתמטי
לצורך הפשטות נתאר מודל של אטום כמערכת בעלת שתי רמות אנרגיה: רמה נמוכה "\ l" ורמה גבוהה "\ u". נסמן את כמות האטומים במערכת "\ N" באשר \ N_l היא כמות האטומים הנמצאים ברמה הנמוכה ו-\ N_u כמות האטומים הנמצאים ברמה הגבוהה. נסמן באות \ \rho את צפיפות האנרגיה של הקרינה האלקטרומגנטית. נסמן את קצב שינוי כמות האטומים ברמה מסוימת באות "\ R": באשר הסימן השלילי מסמן כי כמות האטומים ברמה מסוימת קטנה עקב מעבר אטומים לרמה האחרת.
קצב הפליטה המאולצת פרופורציוני לכמות האטומים שברמה הגבוהה וכן תלוי בצפיפות האנרגיה של השדה האלקטרומגנטי, שכן השדה האלקטרומגנטי מאלץ את האטום בהתאם לתדירותו. נסמן את קבוע הפרופורציה "B_{ul}", וכך, כאשר \ R_{st} קצב הפליטה המאולצת, משוואת הקצב היא
קצב הבליעה פרופורציוני לכמות האטומים שברמה הנמוכה וכן תלוי בצפיפות האנרגיה של השדה האלקטרומגנטי, נסמן את קבוע הפרופורציה "B_{lu}", וכך, כאשר \ R_{abs} קצב הבליעה, משוואת הקצב היא
אם המערכת נמצאת בשיווי משקל תרמודינמי, אזי כמות סך הבליעה והפליטה של האטומים משתוות ולכן או, מפורשות
שימושים
משוואות איינשטיין משמשות, למשל, לתיאור מתמטי של מגבר אופטי. בעזרת יחסי איינשטיין ניתן לפתח את חוק בר-למברט וכן משוואות נוספות הנוגעות למעבר אור בחומר, למשל משוואות המתארות רוויה של לייזר. עבור חומר שזמן החיים שלו ברמה העליונה הוא \ \tau, נפלטים פוטונים ביחידת זמן, ולכן מקדם איינשטיין לפליטה ספונטנית הוא. במקרים מסוימים קל יותר למדוד את מקדמי איינשטיין האחרים, מקדם הפליטה המאולצת של חומר שהוא בסיס ללייזר, וכך, בעזרת יחסי איינשטיין, למצוא את זמן החיים של החומר ברמה העליונה. עם זמן החיים ניתן לחשב, למשל, את רוחבה של ההרחבה הטבעית של החומר.
מקורות
Mark Csele, Fundamentals of Light Sources and Lasers, Wiley-Interscience, 2004
Spectroscopy
סיל
סיל (באנגלית: Sill) הוא מונח בגאולוגיה לציון מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. סילים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם.
מקור השם
השם "סיל" נטבע לראשונה על ידי עובדי מחצבות בצפון-מערב אנגליה במאה ה-19, והוא שימש להגדרת שכבות סלע שטוחות. השימוש הראשון שנעשה בו היה בקריאת שמו של וין סיל – מחדר שעוביו מגיע ל-70 מטרים וגילו 297 מיליון שנים המצוי במחוז קאמבריה. הגאולוגים שחקרו אותו זיהו את מקורו המגמטי, וקראו בשם זה לגופים דומים של סלע יסוד.
היווצרות ותכונות
סילים נוצרים כתוצאה מחדירת סוגי מאגמה שונים בתהליך של הזרקת דייק אל בין שכבות סלע קיימות, הרמתן והתגבשותה ביניהן. הם מהווים מחדרים רדודים יחסית הניזונים מתאי מאגמה או בתוליתים, לרוב באמצעות דייקים.
סילים מתגבשים בין שכבות סלעי הסביבה ויוצרים שכבה שעוביה אינו עולה בדרך-כלל על מטרים בודדים, ואף מסתכמת במילימטרים אחדים כאשר מתבצעת הזרקה בין מישורי פצילות. מאחר שמרבית הסילים דקים מאוד, תהליכי הסחיפה החושפים אותם מגלים לעיתים גם את הדייקים המזינים אותם.
סילים עשויים להופיע כמחדרים שכבתיים – סלעי הצטברות הערוכים בשכבות במבנה קונצנטרי מן החוץ פנימה. שכבתיות זו נובעת מריבוי מחזורי הזרקה, ובמקרה זה עשוי להיות הבדל בסוג המסלע בשל הרכב שונה של המאגמה בכל הזרקה. גורם נוסף הוא הבדל במידת הגיבוש המפריט בחלקים שונים של המחדר, העשוי להיות פעיל יותר במרכז המחדר ולהצטמצם בשוליו.
סילים חריגים
על אף טבעם התואם, סילים גדולים רבים משנים את המערך הסטרטיגרפי של הסלעים אליהם חדרו, כאשר כל חלק תואם של הסיל קשור למקטע דייקי קצר יחסית. סילים כאלה מוכרים כ"חריגים".
הגאומטריה של מתחמי סילים גדולים באגני השקעה התבררה עם זמינותו של מידע משיקוף סייסמי תלת-ממדי. מידע כזה הראה כי לסילים רבים מבנה כללי של קערה, וכי רבים אחרים חריגים רק בחלקם.
דוגמאות: וין סיל וסילים נוספים שחדרו לסלעי המשקע באגן קארו (Karoo) – אזור השתרעותה של החבורה הנרחבת ביותר בדרומה של אפריקה.
תופעות בשוליים
כמו בגופי מחדר אחרים, גם בסילים נצפות תופעות שוליים. העיקרית היא התמרה של סלעי הסביבה בשולי המחדר, המתרחשת בהתמרת מגע של רצועות סלעי סביבה בשולי המחדר כשהמאגמה החמה מאוד "אופה" את רצועת המסלע הבאה עמה במגע, או בהתמרה הידרותרמית המתרחשת באמצעות נוזלים חמים. בשני המקרים נוצרת מעין "הילה" מותמרת, ההולכת ודועכת ככל שמתרחקים מן המחדר.
בקנדה
סילים נפוצים באזורים רבים בעולם שפעלה בהם געשיות ועשויים להופיע במקבצים. מתחם סילים כזה הוא וינגמי סילס, המצוי בצפון-מערב אלברטה בקנדה. המתחם משתרע על שטח של 120,000 קמ"ר וכולל סדרות של סילים שנוצרו בין 1.76-1.89 למ"ש.
מתחם סילים נוסף המצוי בקנדה הוא ניפיסינג סילס – חלק ממשטח בזלת נרחב המצוי בשוליים הצפוניים של אגן סדברי (Sudbury Basin) – מכתש הפגיעה השני בגודלו בעולם, שנוצר לפני כ-1,850 מיליון שנים.
בארצות הברית
אף שעוביים של סילים מוגבל לרוב למטרים בודדים, קיימים סילים בממדים גדולים יותר. דוגמה אחת היא סיל הפליסיידס, המהווה כ-30 ק"מ מהגדה המערבית של נהר ההדסון ב"פליסיידס" בתחום ניו יורק וניו ג'רזי. סיל זה – שעוביו הנוכחי מגיע ל-300 מ' – יוצר צוקים תלולים לאורך הנהר.
סיל נוסף – הנושא אותו שם ועבה אף יותר – מצוי בפארק קניון קימרון (Cimarron Canyon State Park) בניו מקסיקו. הסיל הדקיטי – שנוצר בשלישון אך גילו שנוי במחלוקת – חדר לסלעי משקע וסלעים מותמרים מקרבון פנסילבני ונחשף כצוקים אפורים בהירים. עוביו של סיל זה מגיע ל-370 מטרים.
בסקוטלנד
סיל בולט נוסף הוא סטירלינג סיל שנוצר בקרבון המאוחר או אף בפרם. הסיל – שעוביו כ-100 מטרים, משתרע מתחת למרבית מרכז סקוטלנד.
לסיל סקוטי אחר – צוקי סולסברי באדינבורו שנשקפו מבעד לחלון ביתו של ג'יימס האטון – מיוחס חלק נכבד בפיתוח תאוריית הפלוטוניזם שלו, שביסודה היווצרות הרים מהתכת סלעים במעמקי האדמה.
בישראל
בישראל מצויים סילים במכתש רמון, מרביתם חדרו לסלעים מהיורה. אחד מהם – בהרכב בזלתי – חדר לשכבות סלעי חוואר ונחשף לאחר סחיפה. סיל אחר – בהרכב טרכיטי – נחשף בגדה של נחל רמון לאחר שחדר לשכבות של אבן חול.
סילים ומרבצי עפרות
גופי חדירה רבים – בהם שכבתיים – קשורים במרבצי עפרות חשובים. דוגמה לסיל המקיים קשר כזה נמצאת ב"אי הכסף" – מכרה כסף עשיר המצוי בקצה הדרומי של סליפינג ג'יאנט.
פנתר פלאוסיננסיס
פנתר פלאוסיננסיס (שם מדעי: Panthera palaeosinensis) הוא מין של פנתר נכחד, אשר חי במשך תקופת הפליוקן ובתחילת הפליסטוקן. הוא חי בסין הקדומה וגם באי ג'אווה באינדונזיה, ובצורתו דמה מאוד לטיגריס המודרני. עם זאת הוא בעל תכונות המזכירות את כל החתולים הגדולים, והמדענים מעריכים שהוא אחד מראשוני הפנתרים.
פנתר זה תואר לראשונה ב-1924 מממצאי גולגולת חלקית מצפון סין, בידי החוקר האוסטרי אוטו זדנסקי, אשר שייך אותו לסוג חתול (Felis), עליו כתב בעבודתו שנקראה "Jungtertiäre Carnivoren Chinas". לא כתוב מתי תיארוך המאובנים שגילה, אך נראה שהוא חי בסוף הפליוקן ותחילת הפליסטוקן שלפני 3 עד 2 מיליון שנה מהיום.
כרפס
כרפס הוא ירק הנכלל בקערת ליל הסדר, ומוטבל ונאכל בליל הסדר - הלילה הראשון של פסח. הטבילה נעשית במי-מלח, בחומץ או אף בחרוסת. השם "כרפס" הגיע מאחד מסוגי הירק המקובלים לצורך כך, שזהו שמו (נקרא גם סלרי). יש המקפידים על ירק זה, עקב האנגרמה "פרך ס'", רמז לשישים ריבוא בני ישראל שעבדו במצרים בפרך.
המקור
במשנה נאמר: "הביאו לפניו, מטבל בחזרת". על פי התלמוד, אין צורך דווקא בחזרת (דהיינו החסה, המרור), והנאמר במשנה הוא רק במקרה שאין לו ירק אחר. נחלקו הראשונים מהו הטיבול האמור, ובמה טובלים. את השיטות מסכם הרב מנחם מנדל כשר בספרו "הגדה שלמה" (עמ' 103):
כיום מקובל לקיים את הטיבול במי-מלח או חומץ, אם כי יש הנוהגים לטבול בחרוסת.
סוג הירק
כאמור, המשנה מדברת על "חזרת" (חסה), והגמרא מסייגת שרק במקרה שבו אין לו ירק אחר יוצאים בשאר ירקות. להלכה, אין הקפדה איזה ירק אוכלים (מלבד חסה, כאמור, אלא אם כן אין לו אחר). עם זאת, היו שכתבו שיש לאכול דווקא כרפס - סלרי, על שם האנגרמה "פרך ס", לרמז על שישים ריבוא בני ישראל שיצאו משיעבוד הפרך של המצרים. רבים נוהגים לאכול ירקות אחרים, כגון תפוח אדמה, צנון, עלי פטרוזיליה או בצל.
זמן אכילת הירק ונטילת הידיים
הירק נאכל לפני הסעודה, מיד לאחר הקידוש. לפני אכילתו יש הנוטלים את הידיים, אך בשונה מנטילת ידיים שלפני אכילת לחם, המנהג הרווח הוא שלא מברכים ברכה על נטילה זו ויש שנוהגים ליטול ידיים בברכה.
מקור דין נטילה זו הוא בתקנת חכמים ליטול ידיים לפני אכילת דבר שהטבילוהו במשקה בזמן שדיני טומאה וטהרה היו נהוגים, מכיוון שבמשקים יש יותר כח לטמא מאשר במאכלים יבשים. ואף שכיום אין דיני טומאה וטהרה נוהגים, לא התבטלה התקנה. ואף שרבים אינם נוהגים זאת ביום-יום (לאור דעה המקילה בנושא), אך בפסח בכל זאת ישנם שעושים זאת; ויש הנוהגים שרק עורך הסדר נוטל את ידיו.
כמות הירק שיש לאכול
הרמב"ם כתב שיש לאכול מהירק שיעור כזית (על גודלו יש מחלוקת - מגודל של זית בינוני כבזמן התלמוד, דרך 27 סמ"ק - חצי ביצה, ועד 50 סמ"ק). אחרים, כגון ההגהות מיימוניות, חלקו עליו, וסברו שמספיקה אכילה מועטה יותר, וכן פסקו הטור והשולחן ערוך. השולחן ערוך (סימן תעג סעיף ו') פסק שיש לאכול דווקא פחות מכזית, משום שיש ספק בשאלה אם יש צורך בברכה אחרונה על הכרפס, מכיוון שהוא נאכל לפני הסעודה. בכל אופן, להלכה נפסק שגם אם אוכל כזית, לא יברך לאחריו אבל לכתחילה יצא ידי כולי עלמא (משנה ברורה ס"ק נג).
כרפס הנהרות
הפטרוזיליה נקראת בשפה הבוטנית "כרפס הנהרות" וכך היא קרויה גם בתרגומי ספרות. למשל בתרגום אברהם שלונסקי לטיל אוילנשפיגל
המונח "כרפס של נהרות" מופיע כבר ב, ומפורש בירושלמי כ"פֵּיטְרוֹסֵילִינוֹן" (פטרוזיליה ביוונית).
איימליאנוס
מַרְקוּס אֵיימֶלִיוּס אֵיימֶלִיָאנוּס (בלטינית: Marcus Aemilius Aemilianus; 207–253) היה קיסר של רומא לתקופה של שלושה חודשים לערך בשנת 253.
בטרם עלייתו לשלטון
בשנת 251, לאחר הפיכתו של המושל של פרובינציית מואסיה העלית, טרבוניאנוס גאלוס לקיסר הרומי החדש נשלח איימיליאנוס להחליפו. הוא שימש בנוסף למושל של מואסיה העלית, גם למושלה של מואסיה התחתית ופרובניצית פאנוניה. תפקידו העיקריים היו לאבטח את הגבול הדנובי של האימפריה מפני השבטים הגותים.
גאלוס הצליח לייצב את השלטון, והגביל את המגפה שפשטה בעיר רומא, אולם הוא לא הצליח לצבור תמיכה ואהדה בצבא הרומי, וההסכמים שחתם עם הגותים בשנת 251 ופלישת פרס לסוריה הגבירו את מרירות הצבא ואת הרגשתו שהוא מוריד את כבוד האימפריה הרומית לאשפתות. איימליאנוס היה אחד ממנהיגי הצבא שהובילו את ההתמרמרות הזו וכתגובה סירב לשלם את המס למלך הגותי בשנת 253 שהקיסר התחייב אליו.
כתגובה פלשו הגותים, אל מעבר לדנובה, אולם איימיליאנוס הצליח להביסם בתחילת הקיץ. הצבא שראה באיימיליאנוס מחזיר הכבוד האבוד שלו, הכריז עליו כאימפרטור לאחר הניצחון. איימיליאנוס נטש את הפרובינצה שלו וצעד בראש צבא לעבר איטליה, בעוד גאלוס ובנו ושותפו לקיסרות גייסו צבא משלהם, שתוגבר בכוחות מנהר הריין והתכוננו למאבק על השלטון.
תקופת שלטונו
הקרב בין הקיסר והגנרל המורד מעולם לא התרחש, גאלוס ובנו נרצחו על ידי חייליהם, שחששו מתבוסה בלתי נמנעת, ומיד לאחר מכן הוכר איימיליאנוס כקיסר החדש.
הסנאט הרומי מיהר לקבל את הקיסר החדש ואישר את תוארו כאוגוסטוס ואת תואר אשתו כאוגוסטה.
שלטונו של איימיליאנוס לא החזיק מעמד יותר ממספר חודשים, המפקד של הצבאות על גבול הריין, ומושל הפרובינציות הגרמניות, ולרינוס צעד לרומא בראשות צבאו. כאשר הצבאות נפגשו בערך בחודש ספטמבר של שנת 253, נרצח איימיליאנוס על ידי חייליו שלו שמיהרו להכריז על ולרניוס כקיסרם החדש.
מספר קוואזי משוכלל
במתמטיקה, מספר קוואזי משוכלל הוא מספר טבעי n, שסכום כל מחלקיו (כולל 1 והמספר עצמו) שווה ל-2n+1 (סכום מחלקיו לא כולל המספר עצמו שווה ל- n+1). מספרים קוואזי משוכללים הם מספרים שופעים. עד היום לא נמצאו מספרים קוואזי-משוכללים, אך הוכח שאם קיים מספר כזה, הוא צריך להיות גדול מ-1035 ועם לפחות 7 מחלקים.
פסגת סטורם (אנטארקטיקה)
גובהה של פסגת סטורם 3,280 מטרים מעל פני הים.
פסגת סטורם ממוקמת 6.4 קילומטרים מצפון לפסגת בליזארד.
פסגת סטורם היא הקצה של מצוק פיטרסון, המשתרע לכיוון צפון, מהצלע המערבית של פסגת סטורם.
היסטוריה
שמה של פסגת סטורם ניתן לה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בראשי תיבות: NZGSAE).
השם ניתן בשל תנאי מזג האוויר הקשה שהיה למשלחת עת שהם חקרו את השטח, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1961 - 1962.
באנגלית "סטורם" משמעו סופה או סערה.
גבריאלה ד'אנונציו
גבריאלֶה ד'אנונציו (באיטלקית: Gabriele d'Annunzio; 12 במרץ 1863 – 1 במרץ 1938) היה סופר, משורר, מחזאי, טייס וגיבור מלחמה איטלקי, מבשרה של התנועה הפשיסטית באיטליה.
ביוגרפיה
גבריאלה ד'אנונציו נולד בפסקרה כבנו של בעל אחוזות עשיר. כבר בגיל צעיר ניכר כישרונו יוצא הדופן, ובגיל 16 פרסם את יצירותיו הראשונות. בשנת 1881 התקבל לאוניברסיטה ברומא. ספרו הראשון בפרוזה, "ילד התענוגות", פורסם ב-1889, והייתה זו אך התחלה של קריירה ספרותית משגשגת ופורייה במיוחד.
בשנת 1883 נישא למריה הרדואין די גאלזה, ולזוג היו שלושה בנים. הנישואים הסתיימו ב-1891. ב-1894 החל בפרשיית אהבים עם השחקנית המפורסמת אלאונורה דוזה, שהפכה אותו למפורסם בחוגים נרחבים. הוא כתב עבורה מחזות כ"עיר המתים" ו"פרנצ'סקה די רימיני" בהם שיחקה בתפקיד הראשי. אפיים הסוער של בני הזוג הביא לסיום הנישואין ב-1910. לאורך חייו ניהל ד'אנונציו מערכות יחסים מקבילות עם נשים, רובן ככולן קצרות וממוקדות בתשוקותיו המיניות.
ב-1897 נבחר ד'אנונציו לפרלמנט לתקופה בת שלוש שנים, כנציג עצמאי. בשנת 1910 הביאו אורח חייו החריג לפשיטת רגל, והוא נמלט לצרפת מפני נושיו. שם שיתף פעולה עם המלחין קלוד דביסי במחזה מוזיקלי "מות הקדושים של סן סבסטיאן" (1911). את תפקיד סבסטיאן הקדוש נתנו שני היוצרים לאידה רובינשטיין, והבישוף של פריז, שהזדעזע לנוכח הליהוק של קדוש נוצרי לאישה יהודייה, הורה למאמינים הקתוליים להחרים את היצירה. זמן קצר לאחר מכן הוכנסו יצירותיו של ד'אננוציו לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית (ה"אינדקס").
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה שב ד'אנונציו לאיטליה ונשא נאומים משלהבים בהם הטיף לכניסת איטליה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. אף שהייתה לנאומים אלה השפעה על ציבורים נרחבים, שבהם היה ד'אנונציו בעל עוצמה כריזמטית סוחפת, שאלת השפעתם על קבלת ההחלטה להצטרף למלחמה שנויה במחלוקת, שכן ככל הנראה היא התקבלה בממשלה בחשאי עוד קודם לנאומים אלה. ד'אנונציו התנדב לצבא האיטלקי כאשר כבר עבר את שנתו ה-50, הפגין גבורה וזכה לתהילה כטייס קרב. הוא איבד את עינו בתאונת טיס. ב-9 באוגוסט 1918 הוביל כמפקד טייסת הקרב ה-87 תשעה מטוסים לטיסה בת 1,000 ק"מ להטלת כרוזים על וינה.
על אף תבוסותיה המרובות של איטליה בשדה הקרב, חידדה המלחמה את השקפותיו הלאומיות והוא החל לקדם את הדעה כי לאיטליה צריך להינתן תפקיד לצד המעצמות המנצחות ככוח אירופי מן המעלה הראשונה.
לאחר שבוועידת פריז נמסרה העיר פיומה (כיום רייקה שבקרואטיה) ליוגוסלביה, הוביל חבורת לאומנים אשר כבשו את העיר וגירשו ממנה כוח רב לאומי (של חיילי ארצות הברית, בריטניה וצרפת). הם תכננו להביא לסיפוח העיר על ידי איטליה, אך הממשל האיטלקי סירב לשתף פעולה עם התוכנית, מחשש לתסבוכת בינלאומית.
איטליה הטילה מצור על הלאומנים שהתבצרו בעיר, ודרשה את כניעתם. ד'אנונציו הכריז כי העיר היא מדינה עצמאית ("ממלכת קרנארו האיטלקית") ולה חוקה, אשר היוותה את הקווים הבסיסיים לחוקה הפשיסטית שאיטליה עצמה אימצה כעבור שנים מספר. הוא הכריז על עצמו כדוצ'ה. הוא ניסה לייצר אלטרנטיבה לחבר הלאומים ממספר מדינות אחרות בעולם, וליצור קשר עם קבוצות לאומניות מורדות בבלקנים (איטלקים וסלאבים), אך ללא הצלחה. במשך חמישה עשר חודשים הייתה פיומה אבן שואבת למהפכנים, לאומנים, אנרכיסטים, אמנים, נוודים ושאר הרפתקנים. לפי אחת השמועות, שלח מנהיג ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין לד'אנונציו חבילת קוויאר ואמר שהוא המהפכן האמיתי היחיד באירופה. ד'אנונציו התעלם מחוזה רפאלו והכריז לבסוף מלחמה על איטליה עצמה. לאחר שפיומה הופגזה מן הים על ידי הצי האיטלקי, נכנע ד'אנונציו בדצמבר 1920.
לאחר פרשת פיומה פרש ד'אנונציו לביתו על חוף אגם גרדה ובילה את שנותיו האחרונות בכתיבה ובתעמולה פוליטית. על אף שהיה בעל השפעה חזקה על בניטו מוסוליני, לא קיבל תפקיד במדינה הפשיסטית. הוא זלזל במוסוליני ובהיטלר וראה בהם חקיינים שלו, אך בסופו של דבר ראה באור חיובי את השלטון הפשיסטי בארצו.
בשנת 1922, זמן קצר לפני המצעד על רומא, הושלך מהחלון על ידי אלמוני שניסה להתנקש בחייו והפך לנכה.
בשנת 1924 קיבל את התואר "נסיך מונטה נבוסו" ובשנת 1937 הוכרז כנשיא האקדמיה האיטלקית המלכותית. הוא מת משבץ מוחי ב-1 במרץ 1938, וזכה להלוויה ממלכתית בה השתתף גם מוסוליני.
קארי וייט
'''קארייטה נ. "קארי" וייט (באנגלית: Carrietta N. "Carrie" White''') היא הפרוטגוניסטית והדמות הראשית ברומן האימה הראשון של הסופר האמריקאי סטיבן קינג שפורסם לראשונה בשנת 1974, "קארי".
קארי וייט היא נערה מתבגרת תיכוניסטית, שסובלת מהתעללויות מילוליות ופיזיות הן מהסטודנטים בתיכון המקומי בו היא לומדת (ובעיקר מבנות כיתתה) והן מאמה, מרגרט וייט, קתולית פדנטית המעורערת בנפשה. עם תחילת אירועי הרומן, קארי חווה את המחזור החודשי שלה לראשונה כשהיא בת שש עשרה במקלחות בבית הספר, מה שמוביל בתורו להבנה עצמית כי היא ניחנה ביכולות טלקנטיות וטלפתיות לאחר שהיא מפוצצת נורה מתוך לחץ נפשי. לאחר שהושפלה מול התיכון כולו במהלך נשף הסיום, במתיחה אכזרית הכרוכה בדם של חזיר, קארי הזועמת משתמשת בכוחותיה על מנת לטבוח בחבריה לספסל הלימודים ומביאה להרס המוני בעיירת צ'מברלין, מיין.
נסיבות לידתה ושנות ילדותה
קארי היא תוצר של אונס בנישואים שעברה אמה, מרגרט וייט על ידי אביה, ראלף וייט. זמן קצר לאחר האונס, ראלף נפטר כתוצאה מתאונת בנייה ומרגרט נותרה לבדה, זאת תוך כדי שהיא לא מודעת לעובדת היותה בהריון, מה שהפך את תקופת הריונה למחסום נפשי מוחלט, במהלכו היא חשבה שהיא סובלת מסרטן. רק לאחר שילדה את קארי, מרגרט הבינה מה קרה לה ורצתה להקריב את בתה לאלוהים, אך מותשת מכאבים, מרגרט ויתרה על הרעיון ועברה לגור עם קארי בעיירת צ'מברלין שבמיין.
כבר אז כתינוקת, קארי גילתה את יכולותיה הטלקינטיות בכך שהרחיפה את בקבוק החלב שלה מעל עריסתה. לאחר מכן, קארי חיה את שנותיה המוקדמות תחת איומיה ואמונותיה של אמה הקנאית, שחינכה אותה על פי אמונותיה הפונדמנטליסטיות. כשהייתה בת שלוש, שאלה קארי, מתוך תמימותה, את בת השכנים שלה, אסטל הורן, על שדייה. כשמרגרט ראתה את בתה משוחחת עם אסטל, שאותה החשיבה לחוטאת, היא כפתה את קארי בחזרה אל תוך הבית וניסתה לחנוק אותה, אך קארי התגוננה והשתמשה ביכולתה הטלקינטי על מנת להמטיר ברד על ביתם, מה שגרם לקארי ומרגרט להתעלף, והאירוע נשכח לחלוטין. לאחר מכן, קארי המשיכה להפגין יכולות טלקנטיות חזקות מאוד בעוד מספר אירועי ילדות, אך יכולותיה התעמעמו ונשכחו ככל שבגרה.
בימיה הראשונים על ספסל הלימודים, קארי נהגה להתפלל באדיקות במהלך ארוחות הצהריים שלה, דבר שעורר גיחוך בקרב התלמידים האחרים וכן את תחילתו של מסע בריונות והקנטות מתמשך מכל הסוגים. כשהיא גרועה בספורט, סובלת מחוסר פופולריות ובודדה, קארי מצאה את עצמה בתור השעיר לעזאזל הנצחית של בנות כיתתה. יתרה מזאת, אמה המשיכה לאלץ אותה להתפלל בארון הקטן ביותר בביתם.
קארי מגלה מחדש את יכולותיה
אירוע טראומטי זה, המקושר לבוא ההתבגרות המינית, מחזיר את יכולותיה של קארי לידי ביטוי ביתר שאת לאחר שהיא גורמת לנורה להתפוצץ. קארי מובאת למשרדו של מנהל בית הספר, הנרי גראייל, שם הוא מעליב אותה בטעות על ידי קריאתה בשם "קאסי" שוב ושוב. נעלבת, קארי מפילה את המאפרה משולחנו ונמלטת חזרה לביתה. כשחזרה הביתה, קארי מסתכלת במראה וגורמת לה להיסדק באמצעות יכולותיה. מרגרט, ששבה מהעבודה, שומעת על האירוע במקלחות ומתעללת בקארי פיזית לפני שהיא נועלת אותה בארון. כשהיא מבינה שהיא בעלת יכולות על-טבעיות, קארי מתחילה להתאמן על כוחותיה (החדשים).
בינתיים, כריס מורחקת מנשף האביב בעוד סו מביעה חרטה על התנכלותיה לקארי, ומשפיעה על בן זוגה הפופולרי, טומי רוס, להזמין את קארי לנשף במקומה. קארי מסרבת לטומי, אך בסופו של דבר נכנעת ללחציו והפצרותיו ומסכימה להצעתו לקחת אותה לנשף. כשמרגרט מגלה על כך, היא מנסה להשפיע על קארי ולמנוע ממנה ללכת עם טומי, אך קארי, שמתעקשת לנסות להשתלב ורואה בנשף התחלה חדשה, נועלת אותה בארון התפילה. עם זאת, קארי אינה מודעת לכך שכריס ובן זוגה, בילי נולאן מתכננים מתיחה אכזרית בה מעורבים דם של חזיר ובחירתה למלכת הנשף.
ליל הנשף השחור
לאחר שנעלה את אמה בארון התפילה, קארי עוזבת יחד עם טומי אל נשף האביב, שם היא מתחילה לצאת בהדרגה מהקונכייה שיצרה לעצמה ואף מקבלת מחמאות רבות מבני כיתתה, שמופתעים לראות אותה באור שונה, ואף לבסוף נבחרת למלכת הנשף, לצידו של טומי. בשעה 22:00, כשהיא ניגשת עם טומי לקבל את הכתר ואת זר הפרחים, כריס שופכת את תכולת דלי הדם על קארי. קהל התלמידים לועג לקארי, ששוב מוצאת את עצמה מושפלת, ובמקביל הדלי מחליק ונופל על ראשו של טומי, שמת מיד. קארי בורחת מחוץ לאולם ההתעמלות בו מתקיים הנשף, ומתעמתת מול גברת דסז'ארדן. לבסוף היא חוזרת ברוב זעמה על מנת להעניש את אלה שצחקו עליה - קארי נועלת את הדלתות ומעלה באש את אולם ההתעמלות באמצעות מערכת המטפים ומספר כבלים למתח גבוה, ובכך הורגת את רוב רובם של התלמידים.
בין השעה 23:00 ועד השעה 01:00 בבוקר, קארי הפגועה מחליטה לנקום בכל העיר ובדרכה לביתה, קארי משאירה אחריה כמות עצומה של הרס ומוות בעיר. בדרכה, קארי עוצרת להתפלל בקתדרלה, וממוטטת כמה קוויי חשמל, המובילים לחישמול והריגת תושבים מבולבלים שיצאו לרחובות, ולאחר מכן היא ממהרת לביתה, מתוך כוונה להרוג את מרגרט.
כשהיא נכנסת לבית, קארי מוצאת את מרגרט מחכה לה לאחר שפרצה את דלת הארון. לאחר שהיא מספרת לקארי על כך שהיא נולדה כתוצאה מאונס, מרגרט דוקרת אותה עם סכין קצבים. קארי ההמומה הורגת את אמה על ידי עצירת ליבה, ולאחר מכן היא שוב עוזבת ושמה את פעמיה לקאבלייר, הפאב המקומי; שם נמצאים כריס ובן זוגה, בילי נולאן. בקאבלייר, כריס ובילי מנסים לדרוס אותה עם המכונית שלהם לפני שקארי משתלטת על המכונית ומטיחה אותה לצד השני של הקאבלייר. לאחר שהרגה את כריס ובילי, קארי נשארת למות מההלם והלחץ של שימוש ביכולות שלה, יחד עם איבוד דם רב מהפצע על הקרקע ליד המכונית ההרוסה. סו, שבינתיים עקבה אחר מסלול ההרס שהותירה אחריה, מוצאת אותה ופותחת בפניה את מוחה במטרה להוכיח לה שהיא חפה מפשע ולא היה בה שום רצון להזיק לקארי. קארי סולחת לה וזמן קצר לאחר מכן מתה.
עץ המשפחה
במהלך הרומן מוסבר כי יכולותיה הטלקינטיות והטלפתיות של קארי עוברות בתורשה מאם לבתה, ומובאת סצנה המתארת את סבתא רבתא של קארי, סיידי קוקרן, משתמשת ביכולותיה. עם זאת, במהלך הרומן לא מתועד כלל שימוש כלשהו ביכולות טלקינטיות או טלפתיות מצידן של מרגרט וייט או אמה ובתה של סיידי, ג'ודית בריגהם. חוסר תיעוד לכך מנומק בהסבר כי על אף שיכולות אלו עוברות בתורשה, הן עלולות לדלג על מספר דורות ברצף לפני שיופיע שוב בעץ המשפחה, בדומה לתכונות גנטיות רבות. בניגוד לרומן, העיבוד הקולנועי שנעשה בשנת 1976, חושף כי אביה של קארי, ראלף וייט, עזב את מרגרט לטובת אישה אחרת (שבסרט ההמשך, "הזעם: קארי 2", מתגלה כי מדובר בסופיה לאנג) ולא מת מתאונת בנייה; יתרה על כן, לראלף וייט נולדה בת נוספת בשם רייצ'ל לאנג, שגם היא מחזיקה ביכולות טלקינטיות וטלפתיות בדומה לאחותה החורגת, מה שהוביל לשינוי נוסף מהרומן בו היכולות עוברות בתורשה מהאם, ואילו בסרטים היכולות עוברות בתורשה מהאב.
טלקינזיס
יכולתה הפסיונית הידועה ביותר של קארי היא היכולת לשלוט בקלות, לארגן מחדש, להרכיב, לתפעל, לשגר ולהניע חפצים ואנשים מרובים (לחוד או בבת אחת) על ידי תיעול האנרגיה והרגשות שלה. בנוסף, הרומן והעיבוד הקולנועי משנת 1976 רומזים על כך שקארי חייבת לראות במו עיניה את האובייקטים עליהם היא תרצה לשלוט; לעומת זאת, בעיבוד הקולנועי משנת 2013, נראה כי די בכך שקארי תחוש במוחה באובייקטים מסביבה ונרמז שהיא צריכה להשתמש בידיה על מנת לתפעל את כוחה הטלקינטי. ברומן ובכל העיבודים לדמותה, נראה כי עוצמת הטלקינזיס שקארי מפגינה קשורים לזעם שלה; ככל שהיא זועמת, כך היא מתחזקת.
בעיבוד הקולנועי משנת 2013, קארי מגלה שכוחותיה הם תורשתיים ושהם עוברים במשפחתה מאם לבת.
טלפתיה
בנוסף ליכולותיה הטלקינטיות, לקארי גם יכולות טלפתיות שכללו קריאת מחשבות, הקרנת תודעה והפעלת מניפולציות נפשיות על מוחות מסביבה. האזכור הראשון ליכולותיה הטלפתיות ברומן מתרחש כאשר טומי מזמין את קארי לנשף והיא מוצאת את עצמה עם תחושה מוזרה בראשה. יכולותיה של קארי הלכו והתגברו במהלך ליל הנשף, כאשר היא נכנסה באופן לא מודע לראשו של טומי, וטומי עצמו הרגיש כאילו קולה של קארי ותודעתה נתקעו במוחו ודחקו את מחשבותיו האחרות (מה שהיה אינדיקציה ליכולותיה של קארי להקרין את תודעתה ולהפעיל מניפולציות נפשיות), מה שגרם לטומי להתחיל לחוש פחד מקארי. הרומן מציג את יכולותיה הטלפתיות של קארי במלוא הפוטנציאל שלהן כשקארי משדרת טלפתית את שמה לכל מי שנמצא ברדיוס מסוים מסביבה; תושבים ואזרחים תמימים שמעולם לא ידעו מיהי קארי, ידעו פתאום את שמה, איך היא נראית ואת העובדה שהיא אחראית לחורבן העיר, מה שגרם לכך כולם זכרו מיהי קארי וייט. כשקארי מצאה את בילי וכריס במכוניתם, ככל הנראה באמצעות הטלפתיה שלה, היא החלה לצרוח את שמה בתוך ראשיהם, ככל הנראה בניסיון להפחיד אותם. בסוף הרומן, עולה כי קארי ניהלה שיחה טלפתית עם סו, לאחר שסו הרגישה שקארי מושכת אותה עם הטלפתיה שלה, והזמינה את קארי לקרוא את מחשבותיה כדי להוכיח את חפותה; סו עצמה העידה לאחר מכן שהיה מדובר בחוויה כואבת עבורה, מכיוון כשקארי נפטרה, סו חשה את מותה בגלל הקשר הנפשי ביניהן. העיבוד הטלוויזיוני משנת 2002 מציג את קארי משתפת את סו בפלאשבקים מחייה, אך נראה שהיא לא מסוגלת לקרוא את מחשבותיה של סו, יכולת שהיא ככל הנראה הייתה מראה בסדרת הטלוויזיה שמעולם לא הופקה. בעיבוד הקולנועי משנת 2013, משתמע שלטלפתיה של קארי יש קשר עם סו לשני הכיוונים: קארי מספרת לסו שהיא נושאת תינוקת ברחמה. לעומת הרומן ושאר העיבודים, העיבוד הקולנועי משנת 1976 מתעלם מיכולת זו.
פירוקינזיס
יכולת זו מופיעה לראשונה ורק בעיבוד הקולנועי משנת 2013, במהלכו קארי יכולה גם להדליק ולשרוף דברים באמצעות רצונה. יכולת זו נראית לראשונה כשקארי מנצלת יכולת זו על מנת להתיך את המנעול של ארון התפילה וללכוד את אמה בפנים וגם כדי לפוצץ מכוניות במוחה לאחר שעזבה את אולם ההתעמלות. על אף שגם הרומן מציג שריפות ופיצוצים במהלך סצנת החרבת העיר, קארי גורמת לכך באמצעות משאבות דלק וקווי גז טבעיים; ואילו מקור ההצתה הוא סיגריה שנזרקת ברשלנות על ידי אדם אחר. העיבוד הטלוויזיוני משנת 2002 מדגיש יכולת דומה, אך מראה כי מרבית השריפות החלו בניצוצות של ציוד חשמלי ולא באמצעות פירוקינזיס. יכולת זו עשויה להיקרא הרס טלקינטי, מניפולציה מולקולרית, בעירה ספונטנית או פיצוץ טלקינטי.
גאוקינזיס
בעיבוד הקולנועי משנת 2013, קארי מראה גם יכולות אלמנטריות ליצירת רעידות אדמה חזקות והרסניות, והיא משתמשת בהן על מנת להפריד בין כריס הרגנסן ובילי נולאן לבין נתיב היציאה מהעיר; מאוחר יותר, כשהיא בוכה על רציחת אמה, קארי מזמנת גשם של סלעים על מנת להחריב את ביתה ולגרום לקריסתו כששתיהן עוד בפנים.
טכנופתיה ואלקטרומגנטיות
בעיבוד הטלוויזיוני משנת 2002, קארי גורמת לכבל מיקרופון לנצנץ ולהעיף גיצים מבלי לגעת בו או להשתמש בו באמצעים אחרים. בעיבוד הקולנועי משנת 2013, קארי מסוגלת לתפעל מכשירים אלקטרוניים, כמו פנסי אורות מהבהבים וחוטי חשמל, כרצונה.
קארי (1976)
בגרסת הסרט לספר "קארי" משנת 1976, דמותה של קארי וייט גולמה על ידי השחקנית סיסי ספייסק.
הזעם: קארי 2
דמותה של קארי וייט (שוב בגילומה של ספייסק) מופיעה בקצרה במהלך פלאשבקים בסצנה בה סו סנל, ששרדה את אירועי ליל הנשף השחור וכעת משמשת כיועצת חינוכית בתיכון החדש בצ'מברלין, מספרת לרייצ'ל לאנג את סיפור חייה של אחותה החורגת, קארי וייט, ועל אירועי ליל הנשף השחור.
קארי (2002)
בעיבוד הטלוויזיוני, דמותה של קארי מגולמת על ידי אנג'לה בטיס. הסרט עצמו נשאר נאמן לספר, אף יותר מהעיבוד הקולנועי הקודם שנעשה לו, והוא מסופר דרך פלאשבקים ועדויות של ניצולי ליל הנשף השחור.
שלא כמו בעיבוד הקולנועי משנת 1976, דמותה, כמו כן גם הסרט, נשארה נאמנה יותר לספר - מראה החיצוני של קארי נשאר זהה לתיאור המופיע בספר, התקוממויותיה ההולכות וגוברות של קארי נגד אמה מוצגות באופן גלוי וכוללות בין היתר ענידת שרשרת צלב רק בביתה והסתרת מגזיני נוער בארון התפילה שלה. הבדל ענקי בין הספר לעיבוד הטלוויזיוני הוא העובדה שלאחר הנשף השחור קארי אינה מתה, אלא נשארת בחיים וממשיכה הלאה בעזרתה של סו. מדובר בשינוי שנעשה כחלק מתוכנית להפיק סדרת טלוויזיה שתמשיך את מאורעות הסרט, אך לבסוף הפקת הסדרה בוטלה.
קארי (2013)
ברימייק לסרט המקורי, דמותה של קארי מגולמת על ידי קלואי גרייס מורץ.
תיאורה של קארי בסרט נשאר זהה ברובו לשל העיבוד הקולנועי משנת 1976, אם כי נשמרו מספר אלמנטים בדמותה מהספר. רוב השינויים שנעשו לסרט ולדמותה היו שינויים מודרניים לרוב. במהלך הסרט, כשקארי חוקרת על כוחותיה, היא מגלה שיכולותיה עוברת בתורשה מאם לבתה, אם כי ייתכן שהטלקינזיס ידלג על דור או מספר דורות (כמו בספר). בנוסף, הסרט מציג באופן מרומז את יכולותיה הטלפתיות של קארי כשהיא חושפת בפני סו שהיא נושאת תינוקת בבטנה.
קארי: המחזמר (1988)
לינזי האטלי זכתה בפרס התיאטרון העולמי על גילום דמותה של קארי. מאוחר יותר, האטלי הקליטה את השיר "Carrie" ​​לאלבום שלה, Sooner or Later.
סצנת המתיחה האכזרית והטבח בעקבותיה מתוארים בשיר "The Destruction", בו קארי חוסמת את היציאות, הורגת את כל הנוכחים (באמצעות אפקטים שכללו פירוטכניקה ולייזרים), וקוברת את באי הנשף על ידי קריסת התקרה. עם סיום הטבח, קארי מתחילה לבכות, ומרגרט מגיעה בשמלת ערב ומנחמת אותה. לאחר מכן, היא דוקרת את קארי במדרגות בית הספר במהלך השיר "Carrie (reprise)". קארי ההמומה משתמשת בכוחותיה על מנת לעצור את לבה של מרגרט לפני שהיא מתה בעצמה.
תחיית המחזמר שהתקיימה בשנת 2012 מציגה גרסה שונה ויותר נאמנה לספר של אירועים. דם החזיר נזרק על קארי (בגילומה של מולי רנסון) מלמעלה, כמו בספר. היא טורקת את הדלתות, מציתה את אולם ההתעמלות, ומאלצת באופן טלקינטי את כריס הרגנסן לשבור לעצמה את הצוואר. מספר תלמידים מנסים לברוח מהאולם, אך ללא הצלחה. קארי עוזבת את האולם, אך לא לפני שהיא מפוצצת אותו. במקביל, סו מתארת לצופים כיצד קארי השאירה שובל של הרס ברחבי העיר בדרכה הביתה, בזמן שהיא עצמה עקבה אחריה. בבית משפחת וייט, קארי מוצאת את מרגרט מדקלמת תפילות. מרגרט לוקחת את קארי בזרועותיה ושרה לה ברכות לפני שהיא חושפת את סכין המטבח ודוקרת אותה. קארי משתמשת בכוחותיה כדי להעיף את הסכין מידיה של מרגרט לפני שהיא עוצרת את ליבה. סו נכנסת, ומערסלת את קארי בזמן שהיא מתה מפצעיה.
אוריין שוקרון
אוריין שוקרון (נולד ב-23 ביולי 1992) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין, פסנתרן, מנצח ומעבד מוזיקלי ישראלי. מנצח ומנהל מוזיקלי של תזמורת ״אלמוגרביה״ משנת 2017. בשנת 2020 נכלל ברשימת הצעירים המבטיחים '30Under30' של מגזין פורבס ישראל.
ביוגרפיה
את שירותו הצבאי החל כמזכיר ברבנות הצבאית, עד ששמע אותו החזן הצבאי הראשי שי אברמסון ומשך אותו לשרת תחתיו כפסנתרן ומעבד מוזיקלי.
בשנת 2014 שיתף פעולה עם גיורא פיידמן באלבומו "Klezmer Meets Jazz", והלחין שניים מהשירים. בשנת 2016 ניגנה הקלרינטנית קרולין הרטיג את יצירתו Klezmerline בפרמיירה בקולומבוס, אוהיו. בשנת 2017 כתב לפסטיבל ישראל את היצירה "פתחו לי" בהשראת מנגינות מתפילת ההלל, ואת היצירה ביצעה התזמורת הסימפונית ירושלים.
בשנת 2016 הקים במעלות את מקהלת הגברים "קול התור" שעסקה בחזנות ופיוט.
בשנת 2017, כשהוא בן 24, התמנה למנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת האנדלוסית "אלמוגרביה". תחת שרביטו שיתפה התזמורת פעולה בין היתר עם ברי סחרוף, ישי ריבו, חנן בן ארי, חיים לוק, שלמה גרוניך, גלית גיאת, נטע אלקיים, שי צברי, אביבה אבידן, מארק אליהו, דניאל זמיר, זיו יחזקאל, רבקה זהר, ליאור אלמליח ואמנים רבים נוספים.
שוקרון התארח כפסנתרן וכמנצח במופעים של התזמורת האנדלוסית הישראלית, תזמורת האופרה הקאמרית והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. השתתף כמלחין, מעבד ומנצח בפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בירושלים, פסטיבל ערבסק, פסטיבל תור הזהב, חג המוזיקה הישראלית, פסטיבל הפיוט, פסטיבל בסוד קולות רבים, פסטיבל הלדינו בצפת, פסטיבל העוד ופסטיבל פסנתרים.
בשנת 2018 כתב את המוזיקה למופע "הבנויה" של להקת המחול ק.ט.מ.ו.ן, עבודה במלאת מאה שנה ל"ירושלים הבנויה", ספרו האוטופי של בוריס שץ. באותה שנה הלחין ותזמר את המחזמר "לפני בוא - קברט גאולה", למילים של רואי רביצקי. המחזמר עלה בבכורה בבית אבי חי בירושלים.
בשנת 2020 נכלל ברשימת הצעירים המבטיחים '30Under30' של מגזין פורבס ישראל. באותה שנה כתב את המוזיקה להצגה ״בלוק 30״ שעלתה התיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימויה של חנה ואזנה גרינולד, והוציא סינגלים ראשונים מתוך אלבום בכורה כזמר-יוצר. שוקרון הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
בשנת 2021 הלחין את שירו של המשורר רוני סומק, ״4 עצות לילדה רוקדת״, בתרגום לערבית מרוקאית עבור יצירתה ״בלוק״ של הכוראוגרפית והיוצרת אורלי פורטל שהוזמנה ובוצעה בבכורה בפסטיבל ישראל. באותה השנה השתתף בעונה השמינית של תוכנית המציאות הכוכב הבא. בנוסף, סרטו ״ביני לבין עצמי - לא מנצח״ פתח בבכורה את פסטיבל דוקאביב גליל 2021. וכן הלחין את שירו של הזמר משה כורסיה "30 נרות".
ב-20 באוקטובר 2022 הוציא שוקרון את אלבום הבכורה שלו - ״לא מנצח״. באלבום 13 רצועות המכילות שירים ויצירות אינסטרומנטליות. באותה שנה, היה שותף לכתיבת ההצגה ״מה את קשורה״ יחד עם לבנת בן חמו ורחל קשת, שם שיחק בתפקיד אור-חי, מוזיקאי יוצר צעיר מהפריפריה. בוגר תואר שני בקומפוזיציה וניצוח מן האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים והאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בין מוריו העיקריים אנדרה היידו, מיכאל וולפה, יוסף ברדנשווילי, מנחם ויזנברג, איתן גלוברזון וירון רוזנטל.
הביקורת על מוחמד
החל מראשיתה של דת האסלאם, שהופיעה בחצי האי ערב במאה ה-7, החלה להישמע כנגדה ביקורת מצד המתנגדים לה. ביקורת זו הופנתה כנגד יסודותיה ועקרונותיה של דת האסלאם בכלל, וכנגד העומד בראשה, מוחמד בן עבדאללה (המכונה בפי המוסלמים "הנביא מוחמד"). לאור המעמד המיוחד שזוכה לו מוחמד בקרב המוסלמים, הרואים בו שליחו של האל, לפגיעה בשמו התייחסו בחומרה רבה והיא נחשבה למעשה השמצה או הכפשת שמו של הנביא, ולכן עוררה תגובות סוערות בקרב המוסלמים.
אירועים מרכזיים שאירעו במהלך ההיסטוריה
בהסתמך על הקוראן והסירה (הביוגרפיה של הנביא מוחמד), הביקורות הראשונות על אישיותו של מוחמד הופנו כלפיו מכיוונם של המקורבים לו ותושבי עירו מכה, שהיו עובדי-אלילים והתנגדו לרעיונות שהביא עמו ולדת החדשה שיצר.
לאחר הפצת הקריאה האסלאמית באל-מדינה, מספר יהודים האשימו את מוחמד בכך שציטט באופן מסולף מהתורה, ושפרישת חסותו על אל-מדינה נעשתה מתוך אינטרס אישי לצבור כוח. לדבריהם, לנוכח האינטרס שעמד לנגד עיניו - להעמיק את ההיכרות שלו עם היהדות, הוא החל להתיידד עמם ולהתקרב אליהם וחיקה את טקסיהם, אולם נסוג מכך בשלב מאוחר יותר.
באשר לביקורת הנוצרית על מוחמד, הרי שזו החלה כבר בתקופת ימי הביניים המוקדמים על ידי יוחנן הדמשקאי שנמנה עם הראשונים שכתבו ספר שלם כנגד מוחמד והאסלאם. בספרו, שנקרא "De Haeresbius", נכתב שנזיר נסטוריאני, הנזיר בחירי, סייע למוחמד בכתיבת הקוראן. בנוסף, הוא האשים את השליח בכך שהוא העתיק כמה מכתבי "מגילות בן נופל" לאחר שאותו נזיר נסטוריאני תרגם חלק מהברית החדשה לערבית.
במהלך תור הזהב של האסלאם בספרד, שחל בימי הביניים, החלה הכנסייה שם לכתוב כתבים שמציגים את מוחמד כמי שהשתלט עליו השטן ומתנגד למשיח. רעיונות אלו נפוצו בקרב עמי אירופה, והיה להם תפקיד גדול באיחוד כוחותיהם של האירופים במהלך מסעות הצלב. מי שכתב כתבים חריפים במיוחד כלפי מוחמד בתקופה זו הוא מרטין לותר, שכתב באחד ממאמריו: "מוחמד הוא השטן והוא הראשון מבניו של אבליס" וטען שמוחמד סבל ממחלת הנפילה (אפילפסיה) ושקולות הנבואה האלוהית אשר טען ששמע היו תופעת לוואי של מחלתו.
בעידן המודרני, לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, שנערכו בידי מוסלמים, החל גל נוסף (שחלקים בעולם המוסלמי ראו בו מתקפה מתואמת ומאורגנת היטב להכפשת שמו של מוחמד). עוצמת האירועים גברה עד כדי כך שמזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, יצא בשנת 2004 בקריאה עולמית לשים קץ לתופעה.
תקופת ראשית האסלאם
תושבי מכה עובדי האלילים, שהתנגדו לרעיונותיו הדתיים החדשניים של מוחמד, נקטו בשיטות רבות על-מנת להיאבק בשליחותו ולהטיל דופי באישיותו. הללו הציגו אותו כמי שלוקה בסוג של שיגעון, ובהזדמנויות שונות אף אמרו כי "יש לו שד או שטן שירדו עליו כשם שירדו השדים והשטנים על מגדי-העתידות". הם פעלו במגמה למנוע מתושבי העיר עובדי האלילים לשמוע את הקוראן. כשצעדים אלה לא צלחו, הם החליטו לאחר התייעצות משותפת להעניש את אלו שכפרו בדת האלילית ועברו לאסלאם. כל ראש שבט העניש את בני שבטו ששיעבדו את עצמם לאסלאם, וכמה מהם אף העליבו את מוחמד ופגעו בו פעמים רבות. בנוסף, היו גם ניסיונות אחדים להתנקש בחייו.
אירועים נבחרים בתקופה זו
דמויות נוספות שנודעו בתקופה זו כמי שדיברו בגנותו של הנביא מוחמד היו: אבן אלזבעארי, אשר היה גדול אויביו של הנביא מוחמד, ואבן ואיל ואל-ווליד בן אלמע'ירה.
סלטין
סלטין (באוקראינית: Селятин, ברומנית: Seletin) הוא כפר הנמצא במחוז צ'רנוביץ שבאוקראינה.
היסטוריה
בשנת 1900 נמנו בכפר 4,578 תושבים. במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כניסת הכוחות המזוינים של רומניה לכפר, נרצחו שם עשרים יהודים. הרב הראשי של העיר, יהושע פרנקל, עונה על ידי הרומנים עד שלבסוף נרצח על ידי משפחתו. וכפי שתיארה זאת אחת מבנות היישוב:. יהודי הכפר גורשו לעיר הסמוכה רדאוץ ומשם לחוטין. ב-6 באוגוסט הגיעו יהודים מהכפר לגטו סקורני, ומשם המשיכו לטרנסניסטריה.
דן גליקמן
דניאל רוברט גליקמן (באנגלית: Daniel Robert Glikcman; נולד ב-24 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, עורך דין ולוביסט. הוא כיהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית מ-1995 עד 2001, לפני כן ייצג את המחוז הרביעי של קנזס בקונגרס במשך 18 שנים.
עם צאתו ממשרות ציבוריות, הוביל גליקמן את בית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד ואת המכון לפוליטיקה.
הוא היה יו"ר ומנכ"ל של Motion Picture Association of America (MPAA) מ-2004 עד 2010.
הוא מכהן גם כדירקטור בעמותת "מענה יהודי לרעב" (MAZON: A Jewish Response to Hunger and) ובמועצת הידידים של תוכנית המזון העולמית. הוא מכהן גם כחבר בצוות בית הספר למנהל פוליטי של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ביוגרפיה
גליקמן נולד בוויצ'יטה, קנזס ב-24 בנובמבר 1944 לגלדיס ומילטון גליקמן. משפחה יהודית שהפעילה את חברת גליקמן בע"מ, משנת 1915 וחברה לגריסת כלי רכב מאז 1994. חברת גליקמן נוסדה על ידי יעקב גליקמן ומאוחר יותר המשיכה והרחיבה על ידי מילטון וביל גליקמן. בדצמבר 1999 עם מותו של מילטון, אביו של דן, דן ואחיו, נורמן ושרון גליקמן, עסקו בעסק המשפחתי עד שנמכר ב-2002.
גליקמן סיים את בית הספר התיכון בדרום מזרח ויצ'יטה בשנת 1962. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן עם תואר ראשון באמנות בשנת 1966, שם היה חבר לכיתה עם אחד ממפקדי המטה של אל גור, צ'ארלס בורסון, וקיבל את הדוקטורט שלו מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בשנת 1969.
קריירה
ב-1969 ו-1970, שימש גליקמן כעורך דין של הרשות לניירות ערך האמריקאית, ולאחר מכן היה שותף במשרד עורכי דין פרטי.
המשרה הציבורית הראשונה של גליקמן הייתה במועצת המנהלים של בתי הספר בוויצ'יטה, שמפקחת על כל בתי הספר הציבוריים של ויצ'יטה (USD-259), אחד המחוזות הגדולים של בתי הספר. בין השנים 1973 ל-1976 כיהן כנשיא מועצת בתי הספר של ויצ'יטה.
גליקמן כיהן כחבר בית הנבחרים האמריקני כנציג המחוז הרביעי של קנזס, מ-3 בינואר 1977 עד ל-3 בינואר 1995, הוא נבחר תשע פעמים לתפקיד.
גליקמן היה פעיל במדיניות התעופה הכללית, ושיתף פעולה עבור חוק הגילוי הכללי של התעופה (GARA) - חקיקה היסטורית שנויה במחלוקת המספקת הגנה על מוצרים עבור יצרני מטוסים קטנים (מחוזו הפיק את רוב המטוסים הקלים של ארצות הברית).
בתקופת כהונתו בקונגרס היה גליקמן פעיל גם בתחום החקלאות (מהענפים הכלכליים העיקריים במחוז הבחירה שלו), ושימש בוועדת החקלאות של הסנאט, כולל שש שנים כיו"ר ועדת המשנה לפיקוח על מדיניות החקלאות הפדרלית. גליקמן היה המחבר הראשי של חוק החקלאות 1990. בעוד הוא שם, היה גליקמן מועמד עבור תפקיד שר החקלאות תחת הנשיא ביל קלינטון, אך לא זכה אז בתפקיד.
באוקטובר 1993, גליקמן, המייצג מחוז שהענף השני בגודלו הוא חקלאות (בעיקר גידול חיטה), הצביע בעד פרוטקציוניזם על הסחר החופשי, המגביל את ייבוא החיטה הקנדית.
בתקופת כהונתו האחרונה היה גליקמן יושב ראש ועדת מודיעין של בית הנבחרים. הוא קיים דיונים אינטנסיביים כדי לפרסם את פעילותה של הקהילה המודיעינית אחרי המלחמה הקרה והחל בחקירה של ועדת החקירה בפרשת אולדריץ' איימס.
ב-1994 גליקמן התמודד בפעם העשירית לאחר תשע זכיות רצופות והובס על ידי הרפובליקני טוד טיאהרט מגודארד שבקנזס.
לאחר הפסדו בבחירות בקונגרס, מונה גליקמן על ידי הנשיא ביל קלינטון לשר החקלאות, תפקיד בו שירת בשנים 1995–2001.
במהלך כהונתו השתתף גליקמן ביישום תוכנית HACCP של המחלקה לבקרה על בטיחות המזון במתקני עיבוד המזון בארצות הברית.
במהלך נאומו של הנשיא קלינטון, ב-4 בפברואר 1997, בפני הקונגרס, היה גליקמן "השורד המיועד".
עם תום כהונתו של קלינטון ב-2001, הסתיימה גם הקריירה של גליקמן בממשלה.
לאחר הקריירה הפוליטית
לאחר תום כהונתו כשר החקלאות, מונה גליקמן לראש בית הספר לממשל של אוניברסיטת ג'ון הרווארד, ואחר כך למנהל המכון לפוליטיקה של הרווארד.
חיים אישיים
ב-1966 נישא לרודה ויש לו שני ילדים: יונתן ואיימי גליקמן.
יאיא טורה
נייניירי יאיא טורה (בצרפתית: Gnégnéri Yaya Touré, נולד ב-13 במאי 1983) הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב, אשר שיחק בעמדת הקשר האחורי, ומשמש כיום כעוזר מאמן באחמט גרוזני.
טורה ייצג את נבחרת חוף השנהב במשך מעל לעשור והוא לקח עם הנבחרת חלק בשלוש הופעות בגביע העולם בכדורגל. טורה זכה בארבע זכיות רצופות בפרס כדורגלן השנה באפריקה בין השנים (2011–2014), והוא השחקן שזכה בפרס הכי הרבה פעמים, יחד עם סמואל אטו.
קריירת מועדונים
טורה נולד וגדל בבואקה שבחוף השנהב. הצטרף לאקדמיית הנוער אס"ק מימוסאס ב-1998, וב-2001 עבר לקבוצה האירופית הראשונה שלו, מועדון הספורט בוורן הבלגי, בה שיחק שנתיים. לאחר מכן עבר למטאלורג דונייצק האוקראינית בתמורה ל-2.1 מיליון אירו. הוא שיחק בה שנתיים נוספות.