cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דונלד טראמפ
סוריה וטורקיה
במרץ 2017, לראשונה מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, נחתו בסוריה כוחות אמריקניים יבשתיים, ובהם כוחות ארטילריה, מארינס וריינג'רס במטרה לסייע בכיבוש בירת דאעש בסוריה, א-רקה. ב-6 באפריל הורה טראמפ על תקיפה משמעותית ראשונה נגד המשטר הסורי: 59 טילי טומהוק נורו מספינות חיל הים האמריקני לעבר הבסיס הצבאי הסורי שממנו המריאו מטוסים שתקפו בסארין אזרחים במחוז אידליב בצפון-מערב סוריה ימים ספורים קודם לכן. כתוצאה מהתקיפה האמריקאית הושמד הבסיס כמעט לחלוטין.
ב-8 ביולי 2017 לאחר פגישתם של טראמפ ופוטין, הכריזה ארצות הברית יחד עם רוסיה על הפסקת אש בסוריה הדרומית. ב-13 באפריל 2018, בתגובה למתקפה הכימית של משטר אסד בדומא במהלך המלחמה במורדים, הורה טראמפ על התקפה משולבת על דמשק וחומס יחד עם צרפת ובריטניה. בתקיפה שוגרו למעלה ממאה טילים לעבר יעדים שונים, בהם אתרי פיתוח ואחסון של נשק כימי. ב-19 בדצמבר 2018 הכריז טראמפ על תחילת החזרת כוחותיה של ארצות הברית מסוריה. באוקטובר 2019 החליט טראמפ לא להתערב במתקפה צבאית של טורקיה על רצועה הסמוכה לגבולה באזור הכורדי בצפון סוריה. חיילי ארצות הברית באזור נסוגו כדי למנוע חיכוך. הבית הלבן הצהיר גם כי האחריות על חיילי המדינה האסלאמית השבויים באזור זה תעבור לטורקיה. לגבי יחסה של טורקיה לכורדים בשטח הכבוש הודיע טראמפ כי אם היא תעבור תנהג בחוסר אחריות, לפי שיקול דעתו, הוא יחריב את כלכלתה של טורקיה. ב-26 באוקטובר 2019 הורה הנשיא טראמפ על מבצע קיילה מולר לחיסולו מנהיג ארגון הטרור המדינה האסלאמית. על פי תוצאות המבצע נהרג אבו בכר אל-בגדאדי ושלושה מילדיו איתם נמלט.
ב-1 באוגוסט 2018 הטיל טראמפ עיצומים כלכליים על טורקיה, לאחר שכלאה את הכומר האמריקני אנדרו ברנסון באשמת שותפות בארגון טרור. ב-12 באוקטובר 2018, לאחר כשנתיים בהן שהה במעצר, קבע בית המשפט הטורקי כי ברנסון ישוחרר ויחזור לארצות הברית. על ברנסון נגזרו 3 שנות מאסר, אך אלה יקוזזו עם הזמן שכבר ישב בכלא. בכלי התקשורת פורסם כי טורקיה נענתה להסכם עם ארצות הברית בתמורה לכך שממשל טראמפ יקל בעיצומים הכלכליים שהטיל על המדינה, שחלקן המכריע הוטל בתגובה למעצר והסירוב של טורקיה לשחרר את ברנסון. ב-2019 בעקבות רכישתה מערכת הגנה אווירית רוסית מדגם S-400 הטיל טראמפ עיצומים על טורקיה והשהה את חברותה במיזם מטוס הקרב F-35 לייטנינג II והחל בצעדים לסילוקה מהפרויקט. העסקה של רכישת 100 מטוסי F-35 מארצות הברית בוטלה.
הסלמה והרגעה עם קוריאה הצפונית
בתחילת הקדנציה של טראמפ חלה החרפה ביחסי ארצות הברית-קוריאה הצפונית. ב-11 באפריל 2017 איימה קוריאה הצפונית כי הגעת ספינות חיל הים האמריקני לאזורה מצדיקה התקפה בנשק גרעיני. איום זה הגיע בהמשך לחימוש מתמשך של דרום קוריאה על ידי צבא ארצות הברית. בתגובה לאיום צייץ טראמפ בחשבון הטוויטר שלו כי "קוריאה הצפונית מחפשת צרות. אם סין לא רוצה לעזור, נפתור את הבעיה בלעדיה". למחרת בבוקר צייץ שוב כי שוחח בטלפון עם נשיא סין שי ג'ינפינג והגיע איתו להסכמים בנושא קוריאה הצפונית. ב-7 באוגוסט 2017, לאחר שנחשף כי המודיעין האמריקני חיבר דו"ח הקובע כי קוריאה הצפונית הצליחה להרכיב ראש נפץ גרעיני על טיל בליסטי המסוגלים להגיע לשטחה של ארצות הברית, הצהיר טראמפ כי הוא ממליץ לקוריאה הצפונית לא לאיים יותר על ארצות הברית, משום שהיא "תפגוש אש וזעם כפי שהעולם לא ראה מעודו". בנאומו באו"ם ב-19 בספטמבר 2017, אמר טראמפ כי אם ארצות הברית תצטרך, היא תשמיד כליל את קוריאה הצפונית. בתגובה, אמר המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און, כי דברי טראמפ הם הכרזת מלחמה. ב-10 במאי 2018 הודיע טראמפ שייפגש עם קים ג'ונג-און בפסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור ב-12 ביוני, בניסיון להגיע להסכם לפירוז חצי האי קוריאה מנשק גרעיני. באותו יום, במהלך ביקורו של מזכיר המדינה האמריקאי פומפאו במסגרת ההכנות לפגישת המנהיגים, שחררה קוריאה הצפונית שלושה אסירים אמריקנים כמחווה. בעקבות התבטאויות צפון-קוריאניות נגד סגן הנשיא מייק פנס הודיע טראמפ ב-24 במאי על ביטול הפגישה. למרות זאת נערכו מאמצים לקיום הפסגה כמתוכנן. ב-1 ביוני נפגש טראמפ עם הבכיר הצפון-קוריאני קים יונג צ'ול בבית הלבן וקיבל ממנו מכתב מקים. לאחר הפגישה הודיע טראמפ על חזרה בו מההחלטה על ביטול הפסגה. הפגישה בין השניים נערכה כמתוכנן ב-12 ביוני בסינגפור. הם חתמו בטקס פומבי על מסמך הבנות שבו התחייבה קוריאה הצפונית לפרק את הנשק הגרעיני ברשותה.
מדינות נוספות
ב-16 ביוני 2017, הודיע טראמפ כי הוא מבטל את עסקאות ממשל אובמה עם קובה. ב-8 בנובמבר 2017, הידק ממשל טראמפ את כללי הסחר עם קובה, ובכך ביטל את הסרת ההגבלות של ממשל אובמה על מדינה זו. שינויים אלה נועדו "להרחיק פעילויות כלכליות מהצבא הקובני, המודיעין הקובני ושירותי הביטחון הקובניים".
עד 2018, עלה מספר החיילים האמריקאים באפגניסטן מכ-8,500 לכ-14,000. בסוף כהונתו, ירד המספר ל-2500. ב-29 בפברואר 2020 חתמו ארצות הברית והטליבאן על הסכם לסיום המלחמה באפגניסטן אחרי 18 שנה. כחלק מההסכם, נפתחו שיחות שלום בין אפגניסטן לטליבאן. ההסכם נקרא ההסכם להבאת השלום לאפגניסטן כחלק מהשאיפה לנסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן.
ב-11 ביוני 2020 הוציא טראמפ צו נשיאותי המורה על הטלת עיצומים כלכליים על גורמים בבית הדין הפלילי הבינלאומי שחוקרים אם ארצות הברית ביצעה פשעי מלחמה באפגניסטן. הסכם הנורמליזציה בין סרביה וקוסובו נחתם בתיווכו של טראמפ. בהסכם נקבע כי סרביה תעביר את שגרירותה לירושלים וגם נרמול היחסים בין ישראל וקוסובו הכולל הכרה הדדית, והכרה של שתי המדינות החתומות על ההסכם בחזבאללה כארגון טרור.
חקירות נגד טראמפ ואנשיו והליך ההדחה
נגד טראמפ ואנשיו נפתחו במהלך הכהונה חקירות משפטיות רבות. בינואר 2018 טענה שחקנית הפורנו סטורמי דניאלס כי קיימה רומן עם טראמפ בשנת 2006, בעודו נשוי למלאניה טראמפ. לדבריה הוא שילם לה כ-130 אלף דולר כדמי שתיקה. טראמפ מנגד טוען שלא קיים עמה יחסי מין, אך הודה שהעביר לה את התשלום. נגד טראמפ ואנשיו נפתחו במהלך הכהונה חקירות משפטיות רבות. בעקבות החשדות להתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ב-2016, נערך דו"ח מולר, הוא דו"ח רשמי של החוקר המיוחד רוברט מולר, ראש ה-FBI לשעבר, המתעד את הממצאים והמסקנות של החקירה למעורבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית, הטענות לקנוניה שנרקמה בין אנשי הקמפיין של טראמפ, וטענות על שיבוש חקירה מצד הנשיא. חלקים מהדו"ח צונזרו מטעמי סיווג.
בשנת 2019 נטען כי טראמפ ואחרים בממשלו שידלו את ראש ממשלת אוקראינה לפתוח בחקירה נגד המועמד המוביל לנשיאות בפריימריז הדמוקרטיים, ג'ו ביידן. חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, המהווים את רוב חברי הבית, פתחו בעקבות כך בהליך הדחה נגד טראמפ.
בספטמבר 2019 החליט הרוב הדמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית לפתוח בהליך הדחה של הנשיא טראמפ מתפקידו, וב-18 בדצמבר הצביע בית הנבחרים ברוב של 197–230 בעד הדחת הנשיא (כשההצבעה עוברת בבית הנבחרים, מקביל ההליך לכתב אישום) בגין ניצול סמכות לרעה ושיבוש עבודת הקונגרס. ובכך היה טראמפ לנשיא השלישי בהיסטוריה האמריקאית העובר הליך זה, אחרי אנדרו ג'ונסון וביל קלינטון. לטענת אנשי המפלגה הדמוקרטית, בעקבות חקירה שנוהלה בראשות אדם שיף, עודד טראמפ התערבות זרה בבחירות לנשיאות 2020 במסגרת פרשת טראמפ–אוקראינה כדי לסייע למסע הבחירות שלו. לדבריהם, טראמפ התנה סיוע צבאי לאוקראינה ועיכב את הזמנתו לבית הלבן של נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי במטרה לגרום לממשלת אוקראינה להכריז על חקירה נגד יריבו הדמוקרטי המוביל, ג'ו ביידן, וכן שיבש מהלכי חקירה כשהורה לפקידי הממשל שלו להתעלם מזימונים להגשת מסמכים ולהעיד. אנשי המפלגה הרפובליקנית שללו את טענות הדמוקרטים ואמרו שלא הוצגה עדות ישרה לטענות שלהם.
שיעורי תמיכה
לפי אתר שקלול הסקרים FiveThirtyEight, נכון לאמצע ספטמבר 2020 היה שיעור התמיכה הממוצע של טראמפ הנמוך ביותר מבין כל נשיאי ארצות הברית מאז מלחמת העולם השנייה. שיעור התמיכה בו נע בין 36% (בתום שנת כהונתו הראשונה) ל-48% (בימי כהונתו הראשונים). שיעורי התמיכה והדחייה שלו היו יציבים באופן חריג מבחינה היסטורית. מחאות נגד דונלד טראמפ החלו בשנת 2015, כאשר הכריז על מועמדותו לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית, ונמשכו ביתר שאת לאחר שנבחר לנשיא. ההפגנות נערכו בארצות הברית ובמדינות נוספות.
מסע הבחירות לנשיאות 2020
מיד לאחר השבעתו לנשיא, הודיע טראמפ על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות ב-2020. בעצרת בפלורידה ב-18 בפברואר 2017 הודיע על תחילת הקמפיין הנשיאותי שלו. ב-27 בפברואר 2018 מינה את בראד פרסקייל למנהל הקמפיין שלו לנשיאות ב-2020, וב-11 במרץ 2018, הצהיר כי סיסמת הקמפיין שלו בבחירות תהיה "לשמור על אמריקה גדולה" ("Keep America Great"). ביוני 2019 השיק את קמפיין הבחירות שלו במהלך עצרת באורלנדו.
הפסד בבחירות
לפי תוצאות הבחירות, יריבו ג'ו ביידן זכה ברוב האלקטורים. טראמפ לחץ ואף איים בחשיפת פלילים על מזכיר המדינה של ג'ורג'יה, בראד רפנספרנגר, חבר המפלגה הרפובליקנית, לספור מחדש את הקולות במדינתו כך שטראמפ ינצח, אך זה ענה לו שהספירה נכונה. טראמפ טען לזיופים שהשפיעו על התוצאות, ואף עתר למספר בית משפט מדינתיים אך עתירותיו נדחו וטראמפ מעולם לא הציג ראיות התומכות בטיעוניו. לקראת אישור האלקטורים בגבעת הקפיטול, קוימה עצרת נגד האישור בה נאם עם מקורביו, ונוכחים בה פרצו למבנה הקונגרס, השחיתו ובזזו ואף גרמו למוות של קצין במשטרת הקפיטול. לאחר אישור האלקטורים בקונגרס, הודיע טראמפ כי יעביר את השלטון בצורה מסודרת, אך הוסיף שהוא חולק על התוצאות.
הליך הדחה 2021
למחרת בהליך בזק, ב-12 בינואר 2021 קבע בית הנבחרים ברוב של 231 קולות להדיח את הנשיא טראמפ בפעם השנייה, והעביר את ההכרעה לסנאט. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה האמריקאית בו הודח נשיא ארצות הברית בפעם השנייה בידי בית הנבחרים. גם מהמפלגה הרפובליקנית תמכו בהליך ההדחה עשרה חברים, הכמות הגבוהה ביותר אי פעם שתמכו בהליך הדחה ממפלגתו של הנשיא המכהן.
ב-13 בפברואר זוכה טראמפ בידי הסנאט, זאת מפני שהורשע על ידי 57 סנאטורים (שבעה מהם רפובליקנים), 10 פחות מהרף הנדרש של שני שלישים, לאחר שעורכי הדין של טראמפ טענו כי מבחינה חוקתית לא ניתן להדיח נשיא שאינו מכהן, וכי הסרטונים שההגנה הציגה מפריכים את הטענות בכתב האישום, שהוגש מטעמים פוליטיים.
לאחר נשיאותו
אחרי נשיאותו עבר טראמפ להתגורר באחוזתו במאר-א-לאגו בפלורידה והקים שם משרד. בנאומו בכנס CPAC 2021 הכריז טראמפ שהוא שוקל להתמודד בבחירות לנשיאות בשנת 2024 והוא קרא לאחדות במפלגה הרפובליקנית.
ב-21 במרץ 2021 הכריז דוברו של טראמפ כי הוא עומד להקים רשת חברתית משלו כדי להתחרות ברשתות האחרות שחסמו את החשבונות שלו.
במאי 2021 נפתחה בניו יורק חקירה פלילית נגד ארגון טראמפ. הארגון הורשע בהונאת מס ובפשעים כלכליים נוספים. במקביל, התנהלה חקירה אזרחית שנפתחה בשנת 2019, אחרי שמייקל כהן, עורך הדין האישי של טראמפ לשעבר, העיד בפני הקונגרס שטראמפ ניפח את שווי נכסיו. טראמפ תושאל באוגוסט 2022 והחליט לשמור על זכות השתיקה. בספטמבר 2022 הוגשה תביעה אזרחית נגד טראמפ ובני משפחתו בנושא הניפוח.
בפברואר 2022 דווח כי הארכיון הלאומי למסמכי הממשל ביקש ממשרד המשפטים האמריקני לפתוח בחקירה כדי לברר אם טראמפ הפר בהתנהלותו את החקיקה הפדרלית הנוגעת לשימור מסמכים רשמיים. באוגוסט 2022 ביצע ה-FBI פשיטה על אחוזתו הפרטית בפלורידה, מאר-א-לאגו, כחלק מחקירה של משרד המשפטים האמריקני, ונמצאו בה כ-11,000 מסמכים, בהם יותר מ-100 מסמכים המסומנים כמסווגים, בכלל זה עם הסיווג "סודי" ו"סודי ביותר". על פי צו החיפוש, טראמפ נחשד כי הפר את חוק הריגול במדינה. ביוני 2023 פורסם שהוגש נגדו כתב אישום פדרלי. הוא הואשם בשלושים ושבעה סעיפים, הכוללים הסתרת מסמכים ממשלתיים מסווגים ושיבוש הליכי משפט.
ב-27 ביולי 2023 נוספו שלושה סעיפי אישום חדשים לכתב האישום נגד טראמפ בפרשת המסמכים המסווגים. בשניים מהם מואשמים טראמפ ושניים מעובדי מאר-א-לאגו, וולט (וולטיין) נאוטה וקרלוס דה אוליביירה כי תכננו למחוק את צילומי מצלמות האבטחה במקום שהראו כי נאוטה ודה אוליביירה העבירו קופסאות מסמכים ממקום למקום במטרה להסתירן. זאת לאחר שטראמפ נדרש על ידי ה-FBI למסור להם את צילומי האבטחה במסגרת החקירה. בנוסף הואשם טראמפ בהחזקה ביודעין של מסמך מסווג נוסף (המסמך המסווג ה-32 במספר שמצוין בכתב האישום), שלפי דיווחים בתקשורת עסק בתוכניות לתקיפה אפשרית באיראן.
טראמפ המשיך לטעון שהוא ניצח בבחירות ושכהונתו השנייה כנשיא נגנבה ממנו במרמה, והוא אף הציע שלאור זאת יש לבטל את חוקת ארצות הברית.
ועדה מיוחדת של בית הנבחרים לבדיקת האירועים ב-6 בינואר 2021 זימנה את טראמפ לתת עדות, לאחר שמסמכים ועדויות אחרות שנגבו ביססו, לדברי הוועדה, את הטענה שהוא "ניהל באופן אישי, ופיקח על, מהלך רב-שלבים להטות את תוצאות הבחירות בשנת 2020 ולחבל בהעברת השלטון בדרכי שלום". טראמפ סירב להעיד. ב-19 בדצמבר 2022 הגישה הוועדה את מסקנותיה, בכללן המלצה למחלקת המשפטים של ארצות הברית לחקור ולהאשים את טראמפ בהמרדה, קשירת קשר להונאה של ארצות הברית, שיבוש הליכים רשמיים ועוד. מחלקת המשפט אינה מחויבת לפעול על פי ההמלצה.
ב-30 במרץ 2023 החליט חבר מושבעים גדול במשפטו על הגשת כתב אישום נגדו, בגין עברות הונאה. זאת צפויה להיות הפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית בה יוגש כתב אישום נגד נשיא ארצות הברית לשעבר.
ב-9 במאי 2023 ניתן פסק דין בתביעה שהגישה נגדו ג'יין קארול לגבי אירוע שקרה ב-1996. בתביעתה טענה קארול שטראמפ אנס אותה ופגע בה מינית, וכן שהוציא עליה דיבה כשיצאה לתקשורת. חבר המושבעים זיכה את טראמפ מטענת האונס, והרשיע אותו בהתעללות מינית ובנגיעה בכפייה בקארול. בנוסף, טראמפ הורשע בהוצאת דיבה על שאמר לגבי האשמותיה של קארול שהן "תרמית ושקר". חבר המושבעים פסק שעל טראמפ לשלם לה פיצויים בגובה של כ-5 מיליון דולר. טראמפ ועורכי דינו פתחו בהליך לערעור על פסק הדין. הערעור שהוגש נדחה ב-19 ביולי 2023, לאחר שהשופט לואיס קפלן דחה את טענתו של טראמפ כי ההתעללות המינית בה נמצא אשם במשפט האזרחי אינה משתווה לאונס. קפלן הבהיר כי המעשה אותו ביצע טראמפ אמנם אינו נחשב לאונס לפי חוקי מדינת ניו יורק, אולם נחשב לאונס לפי הגדרות מחלקת המשפטים של ארצות הברית והאגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
ב-2 באוגוסט 2023, הוגש כתב אישום נגד טראמפ באשמת ניסיונות להטות את תוצאות הבחירות בשנת 2020. טראמפ הואשם בקשירת קשר להונאת ממשלת ארצות הברית, בהדחת עדים ובקשירת קשר נגד זכויות אזרח.
מסע הבחירות לנשיאות 2024
בינואר 2023 הודיע הנשיא טראמפ כי הוא מתכוון להתמודד לבחירות לנשיאות ארצות הברית והשיק את קמפיין הנשיאות שלו ל-2024.
מדיה חברתית
נוכחותו של טראמפ ברשתות החברתיות משכה תשומת לב עולמית מאז הצטרף לטוויטר במרץ 2009. הוא פרסם ציוצים רבים במהלך מערכת הבחירות ב-2016 והמשיך להשתמש בערוץ זה במהלך נשיאותו. מאז הושבע לנשיאות גדלה תשומת הלב לפעילותו באופן משמעותי. טראמפ השתמש בטוויטר לעיתים קרובות כאמצעי תקשורת ישיר עם הציבור. מאז תחילת נשיאותו, הציוצים שלו נחשבו כהצהרות רשמיות של נשיא ארצות הברית, ושימשו להכרזת שינויים במדיניות ובסגל הבית הלבן. במרץ 2018 פיטר טראמפ את שר החוץ שלו רקס טילרסון בציוץ בטוויטר.
רבות מהטענות שצייץ הוכחו כשגויות. במאי 2020 החלה טוויטר לתייג כמה מציוציו של טראמפ עם אזהרות בדיקת עובדות ותוויות בגין הפרות כללי האתר. טראמפ הגיב באיום "להטיל רגולציה חזקה" או אפילו לסגור פלטפורמות מדיה חברתית. ב-9 בינואר 2021 סגרה טוויטר את החשבון שלו, יממה אחרי שפייסבוק השעתה את חשבונותיו עד 20 בינואר. לאחר תום נשיאותו, החליטה המועצה המפקחת של פייסבוק להאריך את השעיית חשבונו עד לינואר 2023, אז תיבחן האפשרות לבטל את השעייתו.
טענות כוזבות ומטעות
כנשיא, טראמפ השמיע לעיתים קרובות הצהרות כוזבות בנאומים פומביים ובהתבטאויות אחרות. המידע השגוי תועד על ידי בודקי עובדות. על פי הניו יורק טיימס, בעשרת החודשים הראשונים לכהונתו השמיע טראמפ כמעט פי 6 שקרים וטענות כוזבות מאשר ברק אובמה בכל 8 שנות כהונתו. הוושינגטון פוסט העריך כי טראמפ טען 30,573 טענות שקריות או מטעות במהלך ארבע שנות כהונתו, כלומר בממוצע כ-21 טענות מסוג זה ביום.
אקדמאים וכלי תקשורת תיארו בהרחבה את התופעה כחסרת תקדים בפוליטיקה האמריקאית. דפוס דומה נצפה כשהיה מועמד לנשיאות. כלי תקשורת רבים אף תיארו אמירת כזבים כחלק מובהק מזהותו הפוליטית. שר החוץ לשעבר של ג'ורג' וו. בוש, קולין פאוול, שלדבריו מעולם לא השתמש במילה בהתייחס לאף נשיא קודם, אמר ביוני 2020 שטראמפ "משקר כל הזמן".
קידום תיאוריות קונספירציה
לפני ובמהלך כהונתו, טראמפ קידם תיאוריות קונספירציה רבות, כולל התיאוריה שהנשיא הקודם, ברק אובמה, לא נולד בארצות הברית, ולכן לא היה יכול להיבחר לנשיאות, תיאוריות לפיהן כמה מיריביו הפוליטיים היו מעורבים ברציחות של יריביהם, ותיאוריות לפיהן אוקראינה התערבה בבחירות שלו לנשיאות כדי לחבל בסיכוייו.
מערכת יחסים עם התקשורת
האינטראקציות של טראמפ כנשיא עם העיתונות הפכו למה שמקורות מסוימים כינו "יחסי אהבה-שנאה". טראמפ החל לקדם את עצמו בעיתונות בשנות השבעים. מגיש פוקס ניוז ברט בייר והרפובליקני דובר בית הנבחרים לשעבר פול ראיין תיארו את טראמפ כ"טרול" שמביע אמירות שנויות במחלוקת כדי לראות כיצד ראשים של אנשים "מתפוצצים".
בקמפיין, טראמפ נהנה מכמות שיא של סיקור תקשורתי חינמי, שלכאורה העלה את מעמדו בפריימריז הרפובליקניים. כלי תקשורת רבים הסבירו חלק מהמשיכה של טראמפ בדומיננטיות התקשורתית שלו, שלדבריהם מרתקת את הציבור. כתבת הניו יורק טיימס איימי צ'וזיק טענה כי כשטראמפ מספק לציבור ולתקשורת שערוריות חדשות "כל לילה", לסיקור התקשורתי עליו יש אופי של "אסור לפספס אף פרק", בדומה לתוכנית ריאליטי.
במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ב-2016 ולאורך נשיאותו, האשים טראמפ שוב ושוב את התקשורת בפירוש מוטעה במזיד של דבריו ובהיותה מוטה פוליטית, וכינה אותה כ"פייק ניוז" ו"אויבי העם". מגישת 60 דקות לסלי סטהל סיפרה שלאחר ניצחונו בפריימריז, טראמפ אמר לה שהוא משפיל ומפקפק בתקשורת בכוונה, "כדי שכשתכתבו עלי סיפורים שליליים אף אחד לא יאמין לכם."
הוקרה
בשנת 1983 קיבל טראמפ את פרס עץ החיים של קרן קיימת לישראל, לאחר שסייע במימון שני גני שעשועים, פארק ומאגר מים בישראל. בשנת 1986 הוא קיבל את עיטור הכבוד של אליס איילנד כהוקרה על "פטריוטיות, סובלנות, אחווה ומגוון", וב-1995 הוענק לו אות הנשיא מטעם קרן החירויות על תמיכתו בתוכניות נוער. הוענקו לו חמישה תוארי דוקטור לשם כבוד, אף שאחד מהם בוטל בשנת 2015 לאחר שטראמפ קרא ל"סגירה מוחלטת וגורפת של ארצות הברית בפני מוסלמים".
בדצמבר 2016 נבחר כאיש השנה של המגזין טיים. באותו חודש נבחר לאיש השנה של הפייננשל טיימס ודורג על ידי פורבס כאדם השני החזק ביותר בעולם, מיד אחרי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. כנשיא, טראמפ קיבל ב-2017 את צווארון מסדר עבד אל-עזיז אאל סעוד – הפרס בדרגה הגבוהה ביותר במסדר ושמוענק על ידי סעודיה לראשי מדינה לא-מוסלמים.
ב-16 ביוני 2019 הודיעה ממשלת ישראל כי לאור תמיכתו הרבה בישראל ופעילותו למען הכרה בינלאומית של ירושלים כבירתה יוקם יישוב חדש ברמת הגולן שייקרא על שמו. בהמשך נודע כי היישוב ייקרא "רמת טראמפ", וב-14 ביוני 2020 אושרה ההצעה להקמתו. באפריל 2021 עברה המשפחה הראשונה ליישוב. בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
מרד הטבק באיראן
מרד הטבק באיראן (פרסית: قیام تنباکو) היה המרד הלאומי הראשון באיראן של העת החדשה. המרד פרץ בשנת 1890 בעידודה של העולמא ואנשי הדת עלי-אכבר פלאסירי, ג'מאל א-דין אל-אפגאני ומירזא חסן שיראזי ונמשך עד לשנת 1892. הסיבה העיקרית לפרוץ המרד הייתה מתן זיכיון בלעדי ל"חברה הקיסרית לטבק" הבריטית למכירה ולשליטה על הטבק ומוצריו באיראן. מרד הטבק כלל סגירת חנויות, החרמת הטבק ואף הוצאת פתווה שאסרה על עישון ושימוש בטבק בקרב כל אזרחי איראן.
הרקע למרד
250px|ממוזער|פרש פרסי מעשן, 1812 במחצית המאה התשע-עשרה כבר הפנה האסלאם את ראשו לכיוון המערב והראה רצון להתקדמות והתפתחות. המעצמות היחידות בעלות העניין באיראן היו רוסיה ובריטניה. עוד בשנת 1864 הקימו אנשי עסקים את קו הטלגרף הראשון באיראן כחלק מהתקשורת עם הודו ובשנת 1872 נתן נאסר א-דין שאה קאג'אר זיכיון לבריטי פאול יוליוס פון רויטר שהעניק לו את הזכות לפתח את איראן מבחינה טכנולוגית. בתמורה לוויתור של האיראנים על המכס, קיבלו הבריטים את הזכות לייסד בנק באיראן, להקים רשת טלגרף ומסילות ברזל ולפתח את המשאבים המינרלים של איראן.
מכאן ואילך התפתחו יחסים מסובכים בין איראן לבין מעצמות העולם. מצד אחד, שאף המנהיג האיראני ללכת בעקבות המערב והעולם המתקדם, ולשוות לאיראן נופך של מודרניות. מנגד, עמדו העולמא, אשר ינסו לטרפד כל מהלך שיש בו משום הפחתת כוחם או דריסת רגל גדולה מדי של מדינה אחרת בתוך איראן, מה שמהווה איום רציני על כוחם.
כאמור, לבריטים ולרוסים היו האינטרסים המובהקים ביותר במזרח התיכון באזור איראן. הבריטים ראו באיראן דלת לעולם המזרח-הרחוק ולמרכז אסיה, ואילו הרוסים קיוו להשיג גישה נוחה לקונסטנטינופול. כל אחת מן המעצמות רצתה לבסס את ההגמוניה שלה באזור המפרץ ואיראן בפרט, דרך מס' אמצעים שהמרכזיים שבהם היו השפעה על השאה ועל ראשי ממשלתו, מסחר, הפחדה וזיכיונות. לאיראן היה אינטרס לערב את מעצמות העולם על-מנת לשמור על עצמאותה. לפי תפיסת עולמו של השאה האיראני, נאצר א-דין, אם למעצמות העולם יהיה רווח מההתפתחות הכלכלית של איראן, יהיה להן עניין לעזור לשמור על עצמאותה.
מירזא חוסיין חאן, ראש ממשלת איראן בשנים 1871–1873, היה מודאג מהתפשטות רוסיה והתקרבותה לגבול עם איראן. הוא ניסה להשיג מבריטניה מסמך אשר יבטיח את הטריטוריה הקיימת של איראן כדי להגן על המדינה מפני פשיטה רוסית. לאחר סירובה של בריטניה, חשב מירזא חאן שעל ידי שימוש בהון של בריטניה לצורך סלילת מסילת ברזל ופיתוח כלכלי נוסף של איראן, לבריטים יהיה רצון להגן על איראן מפני הרוסים, וכך גם איראן תתפתח מבחינה כלכלית. לכן דחף מירזא חאן לחתימה על זיכיון גדול בין הברון פאול יוליוס פון רויטר לממשלת איראן. במהלך המשא-ומתן בין הצדדים נתן רויטר שוחד לפקידים בכירים בשלטון האיראני, על-מנת שיעזרו לקדם את הזיכיון. בשנת 1872 שכנע מירזא חאן את השאה נאצר א-דין, ששאף להקמת מסילת ברזל באיראן ולא השכיל להבין את הסכנות שבכך, לחתום על זיכיון רויטר. הסעיפים העיקריים בזיכיון העניקו לברון רויטר את הזכות לבנות מסילת רכבת מהים הכספי דרומה, לפתח מפעלים, לשלוט במחצבים ובחקלאות ולמעשה לפתח כל יוזמה של מודרניות.
במהרה קמו מתנגדים רבים לזיכיון, ביניהם האופוזיציה האיראנית והרוסים, אשר הצליחו לעכב את התחלת העבודות על מסילת הברזל. אפילו אשתו של נאצר א-דין שאה הצטרפה למתנגדיו, לאחר שנשלחה חזרה לאיראן במהלך ביקור השאה בבריטניה בגלל שלא יכול היה להגן על צניעותה בחו"ל. הפקידים במשרד החוץ לא אהבו את הזיכיון בגלל העוינות שהוא עורר אצל הרוסים, ולכן טרפדו תמיכה בריטית בפרויקטים הכלכליים הגדולים באיראן. בעקבות לחץ מצד העולמא ונכבדים אחרים, השאה פיטר את ראש ממשלתו, מירזא חאן, וביטל את הזיכיון שניתן לרויטר. התנועה שקמה נגד זיכיון רויטר וכללה אנשי עולמא, פקידים, אנשי ממשל, ואף כאלו שהושפעו מרוסיה, הייתה אמנם קטנה בגודלה בהשוואה לתנועה שתקום מאוחר יותר במרד הטבק, אך הייתה ניצוץ של התנגדות עממית כללית כנגד זיכיונות זרים וכנגד פתיחות יתר של הממשל האיראני.
בשנת 1888 שלחו הבריטים את סר הנרי דראמונד וולף לאיראן כדי להגביר את כוחה של בריטניה בקבלת ההחלטות באיראן ובהתמודדות עם רוסיה. בלחצו של וולף אישר השאה שיט בינלאומי בנהר הכארון (Kārun), מה שאפשֵר להעביר סחורות מערי הנמל לתוך איראן בזול, וכך לתת השפעה גדולה יותר למעצמות אירופה בתוך איראן. הרוסים מחו בטענה שהם הסכימו בעבר עם האיראנים על-כך שלא יתנו זיכיונות תחבורה ללא אישור הרוסים, אך האיראנים הכחישו שנחתם הסכם כזה.
מאוחר יותר ניתן לרויטר זיכיון להקמת בנק באיראן, שבסיסו בטהראן ויש לו מספר סניפים ברחבי המדינה. הבנק יכול היה להנפיק שטרות כסף, דבר שגרם לכעס בקרב חלפני הכספים באיראן שנאלצו להפסיק את הנפקת השטרות. הרוסים יצאו גם נגד זיכיון הבנק ובתמורה הם קיבלו זיכיון לבנק רוסי באיראן ומספר זיכיונות לסלילת כבישים.
פרוץ המרד
ב-8 במרס 1890, בלחץ של וולף על השאה, ניתן לבריטי מייג'ור (רב-סרן) ג'רלד טאלבוט זיכיון בלעדי למכירה ושליטה על הייצור והייצוא של הטבק ומוצריו באיראן למשך 50 שנה. בתמורה חויבה החברה של טאלבוט לשלם 15,000 ליש"ט בשנה ורבע מרווחיה לאוצר המדינה האיראנית. וולף ככל הנראה תפס את הזיכיון כמשהו שיתרום לשגשוג של המדינה, ובהתלהבותו הוא התעלם מהעוינות שזיכיון זה עלול ליצור בקרב הסוחרים וחלפני הכספים, בגלל הפגיעה בעבודתם.
כצעד ראשון להשתלטות על נכסי הטבק באיראן, נקבע כי כל היצרנים, בעלי המפעלים לייצור מוצרי טבק, ומגדלי הטבק היו צריכים לקבל אישור מהחברה הזכיינית לייצור ושיווק הטבק ומוצריו. כמו כן, חויבה החברה הבריטית לרכוש את כל המקטרות ומוצרי הטבק מבעליהן האיראנים. על המחיר היו אמורים שני הצדדים בעסקה לשאת ולתת ולקבוע בדרך ידידותית מחיר שמוסכם על שניהם, אך במידה ולא יכלו להגיע להסכמה, היה עליהם לפנות למתווך חיצוני ששניהם סומכים עליו, ולתת לו לקבוע את המחיר (לפי סעיף 6 בהסכם).
כאשר הסוחרים הבינו כי זיכיון הטבק עומד לפגוע קשות בפרנסתם, והעולמא הבינו כי זו ההזדמנות שלהם להראות את כוחם ולהתנגד לדריסת הרגל המערבית באיראן, הם חברו יחדיו והרימו את נס המרד נגד המשטר האיראני. למעשה, הסוחרים ואנשי העסקים הם אלו שעמדו מאחורי המרד ודאגו לארגן את כל העם, לקדם את המרד, לתכנן את פעולות ההתנגדות ואפילו לערוך את הטיוטות של הצהרות העולמא בתקשורת ומול השאה, אך הם עצמם נשארו מאחורי הקלעים ונתנו לעולמא להיות הנציגים של ההתנגדות כלפי חוץ ולעמוד מול השאה. לפי גישה בה נוקט מנסור מועדל, לסוחרים היה אכן חלק נכבד מאוד בהובלת המרד והחייאתו, ואילו דווקא העולמא לא היו אחידים בגישתם. חלקם תמכו בזיכיון, וחלקם תמכו בהתנגדות לשלטון, בהתאם לאופי הקשר שלהם עם מערכת השלטון או עם מעמד הסוחרים באיראן.
עם הגעת עובדי החברה הבריטית לאיראן, פרצו פרעות בעיר שיראז - סוחרים סגרו חנויות במחאה על הזיכיון ואיש דת בשם עלי-אכבר פלאסירי החל ללבות מרד וקרא למלחמת קודש נגד חברת הטבק. פלאסירי הוגלה לעיראק, יחד עם ג'מאל א-דין אל-אפגאני, ושם הם הפעילו לחץ על איש הדת הבולט ביותר שהוביל את המרד נגד זיכיון הטבק באותו זמן, מירזא חסן שיראזי כדי שיפעל כנגד השאה האיראני.
הכעס גבר בקרב כל שכבות האוכלוסייה. סוחרי הטבק הבינו כי מרגע שיוטל פיקוח על מכירת הטבק, יהיה עליהם למכור אותו במחיר שנקבע על ידי החברה הבריטית. בעלי הקרקעות חשו כי זו למעשה הפקעת האדמות מידיהם ונתינתם לידיים זרות. העולמא, אשר ראו את נפילתן של הודו ומצרים בידי מעצמות אירופה, חששו כי הזיכיון מסמל תהליך דומה שמתחיל באיראן, והם גם פחדו מפני שינוי בגישה הדתית של תושבי איראן בעקבות הפתיחות למערב וקבלת זרים בעלי דת שונה. באיסטנבול פורסם העיתון הפרסי אח'תר (כוכב), ובו נכתב כי סוחרי הטבק המקומיים ינושלו מפרנסתם, ייאלצו לחפש עיסוקים אחרים וייפגעו. ואכן, האסלאם, שהיה דתם של מרבית החברים בהתנגדות לשלטון, הוא היה הדבק שאיחד את כל המגזרים השונים שהרכיבו את המרד.
בשלב מאוחר יותר של ההתנגדות לזיכיון, שיגר המג'תהאד הבכיר, שיראזי, איגרת מחאה לשאה ביולי 1891. בעוד הוא מחכה לתשובת השאה, שיגר שיראזי בנובמבר 1891 מכתב לאיש דת בכיר בטהראן, מירזא חסן אשתיאני בו ביקש ממנו להתערב בנושא. כחודש לאחר מכן, בדצמבר, פורסם פתווה אשר אוסר את עישון הטבק באיראן, שכן הוא עובר דרך ידיים בריטיות, ידי זרים, ולפי השיעה כל מי שאינו מוסלמי הוא טמא ולכן גם הטבק טמא. על הפתווא היה חתום שיראזי, אם כי לא נמצאה שום התכתבות המוכיחה כי שיראזי באמת נתן את ההוראה להוציא אותו. במהרה פסקו כל האיראנים לעשן, כולל המקורבים ביותר לשאה עצמו, אפילו נשותיו.
סיום המרד
בשנת 1892, כאשר השאה הבין כי לא נותרה לו ברירה, הוא ביטל את זיכיון הטבק והשאיר את איראן עם חוב של חצי מיליון ליש"ט, אותו היה צריך השאה לצמצם בעזרת הלוואות מבריטניה ומרוסיה.
ייחודיות המרד
הייחוד של מרד זה היה בכך שהוא התבצע בשיתוף של מספר גורמים באיראן, אשר לא היה להם מכנה משותף. זה לא היה מרד דתי בהכרח, אלא הוא נבע מסיבות רבות - כלכליות, חברתיות, פוליטיות ובינלאומיות. עם זאת, יש לציין כי מובילי המרד כלפי חוץ היו העולמא השיעים. הם, בעלי הכוח הדתי במדינה, הצליחו לאגד תחתיהם את כל הגופים השונים.
עממיות
לייחודיות של מרד הטבק נוסף נדבך חשוב והוא עממיות המרד. אין עוד אף דוגמה להתנגדות כל-כך מקיפה במזרח-התיכון, ואולי בעולם כולו, בה עם שלם מתגייס למען מטרה משותפת ופועל על ידי הפגנות, שביתות והפסקת העישון כדי לבטל את רוע הגזירה שניחתה עליו מידי השלטון. נוסף על-כך, שלא כמו מחאות אחרות בעולם, מרד הטבק החל בצורה יחסית ספונטנית אך מתואמת בכל הערים הגדולות של איראן ולא רק בעיר מסוימת, כפי שקרה עד אז. לכך תרמה רבות הנהגת המרד, העולמא, אשר ניצלו את מקום הכינוס הטוב ביותר, המסגד, ובו קראו ליציאה נגד הזיכיון, הסבירו את הפתווא (פסק הלכה) שהוציא שיראזי ועודדו את ההתקוממות כנגד השלטון. השפעת העולמא הייתה כה חזקה, עד כי ניתן לראות במספר הפגנות את ההמון לבוש בתכריכים, כסמל להשלמה עם מותו, ומסמן לשלטון שהוא מוכן להילחם על זכויותיו גם במחיר של מוות למען האסלאם.
השפעות המרד על אוכלוסיית איראן
המרוץ להתמערבות איראן שהונהג על ידי מנהיגי איראן, לווה באופן שוטף בידי העולמא השיעים, שדאגו להראות את טביעת רגלם בכל פעולה באיראן. אחת התוצאות החשובות ביותר של מרד הטבק, אשר השפיעה על ההיסטוריה האיראנית, היא שיתוף הפעולה הפורה שנוצר בין קבוצות שונות באוכלוסייה, בניצוחה של העולמא. הם הבינו כי כל קבוצה כזו מייצגת אינטרסים שונים ועל ידי שיתוף פעולה ביניהם, הם מייצגים את העם על כל זרמיו ויש ברשותם את היכולת לאגד המונים למען מטרה משותפת. את הכוח הגלום בה תגלה התנועה הזו שוב בהתקוממויות שונות בהמשך ההיסטוריה של איראן, והדוגמה הבולטת הראשונה לכך הייתה כבר בראשית המאה העשרים - ב"מהפכה החוקתית".
ל"מהפכה החוקתית" אשר פרצה באיראן בתחילת המאה העשרים היו דוגמאות הצלחה ממדינות שונות בעולם. רוסיה, אשר היוותה יחד עם שאר מעצמות אירופה את סמל המערביות והקדמה נחלה תבוסה קשה במלחמת רוסיה-יפן מידי מדינה שקיבלה חוקה עוד בשנת 1889. בעקבות הפסד זה פורסמה חוקה גם ברוסיה בשנת 1905, והאיראנים הבינו שאם אצל המנצחים של המעצמה הגדולה, רוסיה, יש חוקה ודמוקרטיה, ובעקבות ההפסד גם רוסיה עצמה התקדמה לכיוון הדמוקרטיה, הרי שההתמערבות והמודרניות של איראן מסתתרת מאחוריה דמוקרטיה ליברלית. וכך, בשנת 1906 התכנס המג'לס (אספה לאומית) הראשון באיראן וכונן חוקה, עליה חתם השאה.
מנגד, חשוב להדגיש כי דווקא מעמד הסוחרים לאחר המרד המשיך לרדת בהדרגה ועד סוף המאה התשע-עשרה, הסוחרים איבדו את השליטה שהייתה להם בשוק האיראני. בחצי ממסחר החוץ באזור צפון איראן שלטו הרוסים, ואילו באזור הדרומי ידם של הבריטים הייתה על העליונה. רבים מהסוחרים ניסו לשנות כיוון. הם קנו אדמות, ויחד עם בעלי אדמות ותיקים יותר, החלו לייצא כותנה ואופיום, מה שהפך אותם לרגישים יותר לתנודות בשוק העולמי ואת כלכלת איראן לפגיעה יותר.
תפיסת המרד בעיני השלטון ובעיני המורדים
מרד הטבק לא היה צעד שכוון רק נגד פעולה מסוימת של המשטר האיראני, זה היה עימות ארוך שנים בין העם לבין המדינה, בו העולמא ואנשי הדת בכלל באיראן נתנו את הטון, את הכיוון ואת התוצאות אליהן הם רוצים להגיע. זו הייתה הפגנת כוח יוצאת דופן בהיסטוריה של איראן ואולי של העולם כולו - זו הפעם הראשונה בתולדות איראן בה קמה תנועת מחאה בסדר גודל כל-כך גדול אשר מצליחה לשנות דבר שחשוב לה.
נראה כי שליטי איראן לא הבינו את משמעות מרד הטבק, כי במהלך השנים שאחרי המרד ועד המהפכה הקונסטוציונית הם המשיכו לנסוע לחו"ל למדינות אירופה ואף נתנו זיכיונות נוספים למדינות שונות, כמו הסכם המכס עם בלגיה (1898) והסכם הדלק עם בריטניה (1901).
את עיקרון שיתוף הפעולה בין כל הגופים תחת שלטון העולמא, למדו תושבי איראן ויישמו אותו מאוחר יותר במהפכות נוספות. אולם דווקא המלך, כמו גם המעצמות האירופאיות, לא הבינו את חשיבות העולמא בחיים באיראן ולא השכילו לשתף אותם בשלטון בעתיד. חוסר ההבנה הזה הוא שהוביל בשנות השבעים של המאה העשרים להשתלטות השיעים על השלטון באיראן. יש הרואים בתנועות המחאה האיראניות שהחלו מסוף המאה התשע-עשרה את הבסיס להתפתחותה של התנועה הלאומית האיראנית.
סיכום
התקופה של סוף שנות השמונים באיראן של המאה התשע-עשרה הייתה תקופה של התקרבות למערב וניסיון חיקוי של דרכיו, תוך רצון להבאת המודרניזציה וההתקדמות אל תוך איראן כדי לפתח אותה ולהצעיד אותה קדימה יחד עם שאר מעצמות אירופה והעולם. לאיראנים נפתח פתח להשוואת אורח חייהם עם חיים אחרים באירופה המערבית, איסטנבול העת'מאנית והודו. יותר תושבים יכלו לצאת לחוץ לארץ ולראות עולם, ללמוד, לטייל ולעשות עסקים. רבים מהם חזרו לאיראן עם רעיונות חדשים של ליברליות, סוציאליזם ואידאולוגיות שערערו את אושיות השלטון האיראני.
אולם, תקופה זו גם הביאה איתה הרבה כעס ותסכול בקרב תושבי איראן. מאותם ניסיונות קידמה סבלו כמעט כל השכבות. הסוחרים שנאלצו להתחרות בסחורה מיובאת וזולה יותר, אנשי הדת שהיו צריכים להתמודד עם השפעות מערביות-נוצריות ועם חדירת מיסיונרים לאיראן. אנשי עסקים ודיפלומטים שהיו צריכים להיפתח לעולם חדש ולהתאים עצמם לסביבת עבודה לא מוכרת וזרה. ולבסוף, העולמא, אשר לאורך כל אותה תקופה עמדו על רגליהם האחוריות בניסיון להשאיר בידיהם את כוח האופוזיציה וההתנגדות לשלטון, ולהוביל אחריהם את העם במקביל להתמודדות עם איומים מבחוץ על האסלאם.
נוכח כל אלה, זה היה אך טבעי שבמוקדם או במאוחר יפרוץ מרד עממי בקרב תושבי איראן והכעס, מלווה ברעיונות אידאולוגיים חדשים ייצא החוצה וינסה להשפיע על דרכי השלטון באיראן. העולמא היו השכבה בחברה אשר ניצלה את מעמדה, ואת גישתה לכלל האוכלוסייה, על-מנת להרים את נס המרד נגד המשטר, ולאגד תחתיה באופן מפליא את כל שכבות האוכלוסייה כדי ליצור שינוי במדינה.
מרד הטבק יצר שינוי תפיסתי ביכולות של תושבי איראן ופתח פתח לאידאולוגיות חדשות שהביעו את רצונם של תושבי איראן. מכאן ועד להתפתחות חוקה באיראן, ותנועות לאומיות בשלב מאוחר יותר, הדרך הייתה קצרה. העולמא, לעומת המשטר האיראני ומעצמות העולם, ידעו לנצל היטב את כוחם והבינו כי בידיהם היכולת לשנות את גזרות הממשל וליצור שינוי במדינה וכך, בסופו של דבר, אף להגיע לשלטון. אין ספק כי מרד הטבק היווה אירוע מכונן ביצירת איראן המודרנית, והוא הניצוץ אשר הצית את להבת הלאומיות האיראנית בקרב תושבי איראן.
מייקל ג'יי. פוקס
מייקל אנדרו פוקס (באנגלית: Michael Andrew Fox; נולד ב-9 ביוני 1961) המוכר מקצועית בשם מייקל ג'יי פוקס (Michael J. Fox) הוא לשעבר שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי-אמריקאי. זוכה חמישה פרסי אמי, ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך. ידוע בעיקר מתפקידיו בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד" ובטרילוגיית סרטי "סטיוארט ליטל" (1999), (2002), (2006). בשנת 2020 פרש ממשחק בעקבות החמרה במחלת הפרקינסון בה חלה.
ביוגרפיה
מייקל אנדרו פוקס נולד באדמונטון, אלברטה שבקנדה למשפחה ממוצא אנגלי, אירי וסקוטי. פוקס ומשפחתו נאלצו לעבור מספר בתים ברחבי קנדה, היות שאביו עבד בכוחות הביטחון הקנדיים. לבסוף הם השתקעו בפרבר ברנבי בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה כאשר אביו ויליאם פוקס החליט לפרוש מעבודתו בשנת 1971.
פוקס הצטלם לסדרת הטלוויזיה הקנדית "לאו ואני" בשנת 1976, כאשר היה בן 15 (הסדרה עלתה לאוויר רק בשנת 1981). בגיל 18 הגיע פוקס מקנדה ללוס אנג'לס, קליפורניה, על מנת להמשיך ולפתח את הקריירה שלו כשחקן.
קריירה
פוקס כיכב בטלוויזיה האמריקנית בסרט "מכתבים מפרנק", בשם "מייקל פוקס". הוא התכוון להמשיך להשתמש בשם זה, אך כשנרשם לאיגוד השחקנים (Screen Actors Guild) הסתבר ששחקן נוסף נקרא באותו שם. באוטוביוגרפיה שלו, "Lucky Man", מסביר פוקס שהיה עליו לשנות את שמו, אך לא אהב את הצליל של שמו האמצעי "אנדרו" או "אנדי". ואז החליט להשתמש באות אמצעית, אך משום שלא רצה שיקראו לו Michael A. Fox [נשמע כמו - מייקל ה-שועל ("מושך" בסלנג דאז)] החליט לאמץ את האות J (ג'יי) כהוקרה לשחקן האופי מייקל ג'יי פולארד.
בין תפקידיו המפורסמים: מרטי מק'פליי בטרילוגיית הסרטים "בחזרה לעתיד" (1985–1990), סקוט האווארד בסרט האימה-קומי "זאב צעיר" (1985), אלכס פ. קיטון בסדרת הטלוויזיה "קשרי משפחה" (1982–1989) ומייק פלהרטי בסדרת הטלוויזיה "ספין סיטי" (1996–2000).
בשנת 1991 חלה פוקס בפרקינסון, ובשנת 1998 חשף זאת לציבור. בשנת 2000, עם החמרת הסימפטומים, פרש פוקס מ"ספין סיטי". אחרי פרישתו הוא השתתף בפרסומות של תרופות נגד פרקינסון, ועד היום הוא מתמודד עם מחלתו. כיום פוקס עדיין משחק בתפקידים קטנים או בהופעות אורח, ומבקר בתוכניות אירוח. ב-2008 הוא השתתף בפגישה מיוחדת שנערכה לכל שחקני הסדרה "קשרי משפחה". ב-21 באוקטובר 2015 השתתף, יחד עם כריסטופר לויד (המגלם את 'דוק בראון' בסדרת הסרטים) ומכונת הזמן דלוריאן, במערכון בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, לציון ההגעה לתאריך העתידי מהסרט "בחזרה לעתיד 2", כאשר הוא מגלם שוב את דמותו של מרטי מק'פליי.
בשנים 2010–2016 שיחק בסדרת הדרמה "האישה הטובה" בתור לואיס קנינג.
בעונה השנייה של השורד המיועד (2017) השתתף בתפקיד אורח חשוב בדמות עורך הדין המצליח אית'ן ווסט.
חיים אישיים
מאז 1988 הוא נשוי לשחקנית האמריקאית-יהודייה טרייסי פולן. להם ארבעה ילדים. פוקס מחזיק באזרחות כפולה (קנדית ואמריקנית).
מחלת הפרקינסון ואקטיביזם
בנובמבר 2020 הודיע פוקס כי יפסיק את קריירת המשחק שלו בגלל מצבו המחמיר של מחלת פרקינסון. הוא הסביר כי המחלה משפיעה על יכולתו לשנן את השורות עבור תפקידי משחק.
סלנג באינטרנט
בתרבות האינטרנט, סלנג באינטרנט הוא סלנג שהחל להתפתח בסוף המאה ה-20. הסלנג התפתח בשפות מדוברות, בפרט אנגלית, והוא מאפיין שיחות של אנשים באינטרנט במקומות שונים: פורומים, מסרונים, תוכנות מסרים מיידיים, משחקי רשת ועוד.
התפתחות
התפתחות האינטרנט החלה בארצות הברית. בשל גודלה והשפעתה של הארץ דוברת האנגלית, וגם בשל היותה של האנגלית שפה בינלאומית, אנשים מכל קצוות תבל החלו לשוחח זה עם זה באנגלית באינטרנט ולכן ידה של האנגלית שולטת בכל הקשור באינטרנט. אופיו של הסלנג באינטרנט ייחודי, שכן הוא מתפתח בין אנשים שאינם בהכרח דוברים אנגלית כשפת אם וכן אנשים הדוברים אותה בשגיאות. כמו כן, היא מדוברת אך ורק בצורה וירטואלית דרך תוכנות מסרים מיידיים, פורומים וכו'. מאפיין נוסף וייחודי של סלנג זה הוא שהוא מדובר על ידי הקלדה בלבד.
שפת האינטרנט מגוונת בגלל כמות האנשים ה"דוברים" אותה, אולם היא מצומצמת ורדודה מאוד. פעמים רבות אנשים המשוחחים באינטרנט רוצים רק להבין ולהיות מובנים, ובגלל זה הם מקלידים באנגלית מצומצמת.
יש הטוענים שתופעת הסלנג באינטרנט היא שלילית שכן כאשר משוחחים בה נחשפים לטעויות רבות בדיבור ולכן לא כדאי להרבות בה. בניגוד אליהם יש שטוענים שהסלנג באינטרנט הוא חיובי משום שהוא מעודד שימוש באנגלית וכך המשוחח בה משפר שפה זו.
גם בעברית, אם כי במידה פחותה יותר, יש תופעות של סלנג ייחודי לאינטרנט. אולם, אלו בעיקר מתבטאות בקיצורים ושיבושים שונים למיניהם, כגון שולת!!1 וקיצור המילה "בית-ספר" ל"בצפר". גם כאשר מדברים בעברית באינטרנט משתמשים בקיצורים משפת האינטרנט האנגלית.
הסלנג האינטרנטי עבר גם להודעות טקסט בטלפונים הסלולריים (SMS), שגם הן נועדו לשליחת הודעות בזריזות וביעילות.
ליטספיק (Leetspeak)
תופעה נוספת המופיעה לעיתים באינטרנט היא החלפה של אחדות מהאותיות בספרוֹת דומות, תופעה הידועה כ-Leetspeak (וגם 13375p34k או >|34<|13375 או כ-Leet). למשל, האות A מוחלפת במספר 4, האות E במספר 3, האות T ב-7, האות I ב-1 והאות O באפס. תופעה זו התפתחה בתקופה שבה פעלו שרתי BBS. מפעילי השרתים השתמשו בתוכנות לסינון התכנים שפורסמו בלוחות-המודעות האלקטרוניים שלהם, והחלפת האותיות הסוותה את התכנים האסורים מתוכנות הסינון. שיטת קידוד זו כונתה "ליט" או "איליט" (ושמה נכתב בצורות רבות: LEET, L33T, 1337, 31337), כינוי הנובע ממעמד העילית, שהקנה למשתמשי ה-BBS גישה לאזורים חסויים בשרת.
תופעה דומה הופיעה גם בעברית. במקומות בהם אין אפשרות לכתוב בעברית (צ'אט או מחשב שאינו תומך בעברית), כותבים לפעמים עברית באותיות לועזיות. בסלנג האינטרנט מוחלפות לעיתים אותיות עבריות במספרים ובאותיות אנגליות, בזכות הדמיון בין האות או המספר לאות בכתב יד או בדפוס עברי. דוגמאות נפוצות:
וטבלת תרגום הפוכה:
דוגמאות
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 התפתח והשתנה הכינוי "פקצה" אשר היה כינוי לנשים צעירות שהתנהגותן נחשבה גסה, "קיטשית" וחסרת עידון. כיום יש לביטוי משמעות נוספת והיא כינוי גנאי לנערות בנות עשרה המפגינות התלהבות מאופנות חולפות ונוהגות להתבטא בשפה רדודה ועתירת הגזמות, המוצאת ביטוי לרוב ברשת האינטרנט. שפתן של ה"פקצות", שאף זכתה לכינוי – "פקצית" – רווּיה בביטויים כמו "לייק", "ס22ה", "פ33ה", "100מם", "כאילו", "מושי מושלם", "אומייגד", "שולתתת", "פחחחחחח" ודומיהם. בלוגים של נערות אלו מתאפיינים בשפתם ה"פקצית" כמו שימוש בסיומת וּש לשמות ושמות עצם, ובהתמקדותם באלמנטים העיצוביים של הבלוג, שהבולט ביניהם הוא שימוש רב בצבע ורוד.
בעשור השני חלה ירידה חדה בכמות הבלוגים האישיים, ובכך גם ירידה בשימוש בסוג השפה הספציפי, דבר שבא להדגיש את מהירות השינוי שמתרחשת בסלנג האינטרנטי.
להערכתה של כרמל וייסמן, החוקרת את התחום, החלפת התווים אינה באה ליצור שפה מקודדת הבהירה רק ליודעי ח"ן, אלא נובעת יותר משיקולים של אסתטיקה ועיצוב.
הסימפוניה הראשונה של בטהובן
רקע
הסימפוניה מראה בבירור כי בטהובן הושפע ממלחינים בני תקופתו, ובמיוחד ממורו היידן, אך ניתן למצוא ביצירה מאפיינים משלו עצמו, כמו השימוש התכוף בספורצנדו. סקיצות של הפרק האחרון מהסימפוניה נמצאו יחד עם התרגולים שלו בקונטרפונקט כאשר למד אצל המלחין אלברצברגר באביב של שנת 1795.
אינסטרומנטציה
היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
צורה
לסימפוניה ארבעה פרקים:
משך היצירה הוא כ-28 דקות.
תיאור היצירה
ההקדמה האיטית בת שתים עשרה התיבות נחשבת לרוב כבדיחה מוזיקלית, אך ישנם המיחסים זאת לאופיו האקספרימנטלי של בטהובן; היא פותחת באקורד הטוניקה, אשר מוביל למעשה לסובדומיננטה פה מז'ור. בטהובן כמו "מושך באף" את המאזין כאשר אקורד הטוניקה מופיע לראשונה רק בחלק המהיר. דבר דומה נעשה גם בסימפוניית "פראג" של מוצרט. הפרק השני (בסולם פה מז'ור - הסובדומיננטה) בסימן הטמפו אנדנטה (שמשמעו - "בקצב הליכה"), מהיר יחסית. הפרק השלישי, אף על פי שהוא נקרא "מנואט" (ריקוד אצילי ומתון), הוא למעשה מהיר מאוד, עד כי הוא יכול להיחשב כסקרצו. הפרק האחרון מתחיל גם הוא בבדיחה מוזיקלית, המורכבת מסולמות חלקיים המנוגנים לאט, עד אשר מופיע אותו סולם בעלייה זריזה ומבשר על הופעת האלגרו, המסיים את הפרק. ההלצה האיטית הזו יכולה להתפרש גם כגיוון שהיה חשוב לבטהובן להכניס, מאחר ששני הפרקים שבינה הם מהירים מאוד, ולא נהוג להביא שני פרקים באותה מהירות כמעט בזה אחר זה.
ויקיפדיה העברית
ויקיפדיה העברית היא הגרסה העברית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית "ויקיפדיה", המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה. החומר שמתפרסם בוויקיפדיה כפוף לרישיון תוכן חופשי של Creative Commons מסוג CC-BY-SA, ולפיכך היקף זכויות היוצרים עליו מצומצם למדי. המיזם בעברית הושק ב-8 ביולי 2003.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- עורכים פעילים.
במאי 2023 הייתה ויקיפדיה העברית במקום ה־37 בעולם במספר הערכים (כ-335 אלף) ובמקום ה־18 בעולם במספר העריכות (כ-36 מיליון). במספר עריכות ממוצע לכל ערך הייתה ויקיפדיה העברית במקום ה־2 בעולם אחרי המיזם בשפה האנגלית.
בדומה לוויקיפדיה בשפות אחרות, גם בוויקיפדיה העברית הגולשים יכולים להשתתף בכתיבה ובעריכה. ויקיפדיה העברית מתאפיינת במספר עריכות רב בערכים השונים, במספר משתתפים גבוה יחסית למספר דוברי השפה ובהשתתפות ערה בדיונים הנערכים בדפי השיחה של הערכים. מנוע החיפוש גוגל נותן לוויקיפדיה העברית, בדרך כלל, מקום גבוה ברשימת תוצאות החיפוש של מילים בעברית, וממנו מגיעים אליה רוב המבקרים.
המבנה של ויקיפדיה העברית
ויקיפדיה העברית היא אנציקלופדיה כללית, העוסקת ברוב תחומי הדעת. בניגוד לאנציקלופדיות מודפסות שבהן קיימים שיקולי הוצאה לאור, בוויקיפדיה העברית אין הגבלה רשמית על אורך הערכים ועל מספרם. המגבלה היחידה המוצבת על נושאי הערכים היא היותם נושאים אנציקלופדיים. הגדרת נושא כאנציקלופדי מתירנית יותר בוויקיפדיה העברית יחסית לאנציקלופדיות אחרות בעברית, דוגמת האנציקלופדיה העברית. ערך יכול להיפתח על ידי כל משתמש, רשום (מזוהה על ידי כינוי) או לא רשום (מזוהה על ידי כתובת IP), והמשך עריכתו יכול להתבצע בכל עת על ידי כל העורכים (עם מגבלה מסוימת בדפים מוגנים). ערך שלא עומד בתקנים הנהוגים בוויקיפדיה העברית עלול להימחק במחיקה מהירה או בהצבעת מחיקה שבה רשאים לקחת חלק משתמשים בעלי זכות הצבעה בלבד.
ערך קצר שיש בו חוסר משמעותי של מידע מוגדר כ"קצרמר". ערכים שיש בהם בעיות עריכה, כאלו הדורשים שכתוב מלא או חלקי, וערכים שיש צורך להשלים מסומנים באופן בולט על ידי תבניות המיועדות לכך.
רוב הערכים בוויקיפדיה העברית מתאימים לקוראים מחטיבת הביניים ואילך. חלקם דורשים ידע קודם, המסופק בדרך כלל על ידי קישורים פנימיים לערכים בסיסיים יותר. קישורים פנימיים משמשים גם להפניה לערכים משיקים שהנושא שלהם מוזכר בערך. בנוסף, הערכים כוללים הפניות לאתרי אינטרנט חיצוניים שאמורים להרחיב על נושא הערך ("קישורים חיצוניים") ולמקורות לא מקוונים ("לקריאה נוספת"). אם קיימים ערכים זהים בגרסאות של ויקיפדיה בשפות אחרות, הם מסומנים בעזרת קישור מיוחד הקרוי "בינוויקי".
בוויקיפדיה ערכים במגוון רב של תחומים: החל במדעים (מדעי הטבע ומדעי הרוח), הנדסה והיסטוריה, וכלה בספורט, תרבות פופולרית ואקטואליה. ויקיפדיה תומכת בממשק נוסחאות מבוסס LaTeX המאפשר כתיבת ערכים בנושאי מתמטיקה ומדעי הטבע. ערכים אלה נמצאו שימושיים ביותר לתלמידים וסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה. במספר מוסדות אקדמיים מתבקשים הסטודנטים לכתוב ערך בוויקיפדיה בנושא הקורס שלמדו כמטלת גמר של הקורס. ויקיפדיה מאפשרת גם שילוב תמונות בגוף הערכים. ככלל, על התמונות להיות חופשיות, אם כי מותר גם שימוש הוגן במגבלות מסוימות.
הקהילה בוויקיפדיה העברית בוחרת ערכים מומלצים: אלה הם הערכים הבולטים והטובים בוויקיפדיה הזוכים להערכת הקהילה, וראויים לציון על היותם מקיפים, אמינים, רהוטים, נהירים ומסקרים היטב את נושאי הערך.
אחד המדדים לבחינת הוויקיפדיות בשפות השונות הוא "מדד העומק". המדד מציג הערכה כמותית לאיכות הערכים בוויקיפדיה בשפות השונות. החישוב לוקח בחשבון את גודל הערכים, את כמות הכותבים בכל ערך ואת קצב השינויים הנעשים בערכים השונים באופן ממוצע. מדד העומק של ויקיפדיה העברית הוא 266.48, מה שהופך אותה לוויקיפדיה השביעית בעומקה, והיא השנייה מבחינת מספר עריכות המבוצעות בכל ערך.
אופן התנהלות
העיקרון היסודי שעליו מושתתת ויקיפדיה העברית קובע כי לכל המשתמשים, בין אם הם רשומים ובין אם הם אלמונים, יש זכות לערוך ערכים. עריכתם נבחנת בידי אחרים, ואלה רשאים לשנותה. עריכה של משתמש לא מוכר, בין אם חדש ובין אם בחר לא להירשם, נבחנת באופן ביקורתי יותר מחשש לשגיאות ולהשחתות. כך או כך, ניתן לשחזר כל שינוי על בסיס הגרסאות הקודמות של הערך, כך שההשחתות מזיקות באופן זמני בלבד. הגרסאות הקודמות של הערך נגישות לכול וניתן לשחזר אליהן במהירות.
בראש ויקיפדיה, ובכלל זה ויקיפדיה העברית, עומדת קרן ויקימדיה, שבראשה מכהן חבר נאמנים נבחר. מעורבותם של ראשי קרן ויקימדיה בהתנהלות ויקיפדיה העברית מצומצמת מאוד. עם זאת, להחלטות של הקרן יש השפעה על ויקיפדיה העברית. למשל, ההחלטה לאפשר שימוש בתמונות במסגרת שימוש הוגן התקבלה בוויקיפדיה העברית בעקבות נוהג דומה במהדורות המיזם בשפות אחרות.
בוויקיפדיה העברית השתרש נוהג לנסות להגיע להכרעות בענייני עריכה באמצעות דיון בדף השיחה של הערך הישים. אם לא מושגת הסכמה כללית בדיון, ניתן לפנות לאחד המשתמשים לשמש כמפשר או בורר, אולם החלטתו של הבורר אינה מחייבת. אפשרות נוספת היא לפנות להצבעת מחלוקת שבה רשאים להשתתף משתמשים בעלי ותק מסוים ורמת פעילות מינימלית. דיונים בסוגיות מדיניות רחבות יותר מתנהלים בדף המכונה "מזנון". כאשר נדרשת הכרעה ברורה בסוגיה מדינית השנויה במחלוקת, מגובשת "הצעת חוק" סדורה המובאת להצבעה בדף המכונה "פרלמנט".
לאכיפת ההחלטות, לשחזור ההשחתות ולטיפול במשחיתים סדרתיים אחראים כלל המשתמשים, אך ישנה שכבה של עורכים הפעילים במיוחד בנושא, ולהם כלים המקלים עליהם בהגנה על ערכים. בראש מדרג ההרשאות של ויקיפדיה העברית עומדים הבירוקרטים. מתחתיהם מפעילי המערכת, שאותם ממנים הבירוקרטים על פי המלצת הקהילה. בוויקיפדיה העברית ישנם מפעילי מערכת. למפעילים אין זכויות יתר רשמיות בהכרעה בענייני עריכה והחלטות מדיניות. יש להם יכולת לחסום משתמשים וכתובות IP מעריכה בוויקיפדיה, להגן על דפים מפני עריכה, לשחזר השחתות במהירות, למחוק דפים ולשנות את ממשק האתר. הרשאות המפעיל מאפשרות לעיין גם בגרסאות קודמות של ערכים שנמחקו. פעולות מפעילי המערכת והבירוקרטים מתבצעות ככל פעולה אחרת באופן שקוף, והן נתונות לביקורת קהילת עורכי ויקיפדיה ואף קוראים מבחוץ.
בנוסף למפעילי המערכת ישנן הרשאות נוספות: מנטרים, שביכולתם לסמן עריכות אנונימיות כבדוקות וגם כלים נוספים; עורכי ממשק; בודקים; דיילים; ישנן גם הרשאות שנועדו לצורכי מיון עריכות בלבד, כגון בדוקי עריכות אוטומטית ומשתמשים ותיקים.
היסטוריה
עמוד השער של ויקיפדיה העברית נוצר לראשונה ב-8 ביולי 2003. זמן קצר לאחר מכן תורגמו דפי הממשק מאנגלית והתאפשרה תחילת העבודה השוטפת. ב-9 ביולי נוצר הערך הראשון, וויקיפדיה עם שני ו|וי"ו. "וויקיפדיה" הפך להפניה לערך "ויקיפדיה" חמישה ימים לאחר יצירתו, כך שמתמטיקה הוא למעשה הערך הראשון בעל תוכן בוויקיפדיה העברית.
ב-25 באוקטובר 2003, שלושה חודשים וחצי לאחר ייסודה, נכתב הערך ה-1,000 של ויקיפדיה העברית, ובתחילת 2004 כבר היו בה למעלה מ-2,600 ערכים.
במרץ 2004 התמנה דוד שי לבירוקרט, דבר שאפשר לו למנות מפעילי מערכת נוספים ולהקטין את התלות באנשי קרן ויקימדיה. מפגש ראשון של הקהילה נערך בתל אביב ב-22 ביולי.
לאורך השנים ניסו משתמשים שונים לנצל לרעה את ויקיפדיה כבמה להכפשות. אחד מהניסיונות הראשונים הללו נעשה באוגוסט 2004, אז הוכפש הסופר אמנון ז'קונט, שטען כי היה זה חלק מפרשת הסוס הטרויאני, שהתפרסמה בתקשורת כשנה לאחר מכן.
בינואר 2005 ביקר בישראל ג'ימי ויילס, מייסד פרויקט ויקימדיה, נפגש עם ויקיפדים וערך מספר הרצאות שסוקרו בתקשורת הישראלית והגבירו את המודעות לוויקיפדיה. כתוצאה משיפורים שחלו בתשתית השרתים של ויקיפדיה, הפכה הגלישה בוויקיפדיה למהירה יותר במהלך השנה.
בשנת 2006 החלו שתי יוזמות לעידוד כתיבת ערכים:
ב-24 בדצמבר נוצר הערך ה-50,000, ולכבודו עוצב סמל חגיגי שהוצג במשך כשבועיים. באותה שנה הוענק לוויקיפדיה העברית תג ההתנדבות של איגוד האינטרנט הישראלי, ואות זה הוענק לה שנית ב-2009.
בשנת 2008 חצתה ויקיפדיה העברית את רף 5 מיליון העריכות.
ב-10 בינואר 2010 נכתב הערך ה-100,000 בוויקיפדיה העברית. בכך הצטרפה ויקיפדיה העברית לקבוצה של 30 השפות שבהן נכתבו עד לתאריך זה מאה אלף ערכים ויותר. לרגל המאורע שיגר מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס, איגרת ברכה מיוחדת לקהילת הוויקיפדים העברית, ונערכה ישיבה בנושא בוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת.
ב-29 באוגוסט 2013 נכתב הערך ה-150,000 בוויקיפדיה העברית, ישראל חיים בילצקי.
ב-28 בדצמבר 2016 נכתב הערך ה-200,000 בוויקיפדיה העברית, פודו דרומי.
ב-3 באוגוסט 2021 נכתב הערך ה-300,000 בוויקיפדיה העברית, המארב בטונגו-טונגו.
ויקיפדיה בחברה הישראלית
במהלך השנים הלך וגבר משקלה של ויקיפדיה העברית כמאגר ידע לשירותם של דוברי עברית, והדבר בא לידי ביטוי הן במספר גדל והולך של ציטוטים והסתמכות על ויקיפדיה העברית, לרבות ציטוטים בפסקי דין והכרעות בבתי משפט שמצאו בוויקיפדיה מקור מהימן לקביעת עובדות, והן בעניין שמגלים אמצעי התקשורת באירועים הקשורים בוויקיפדיה העברית ובוויקיפדיה העולמית.
במחקר איכותני שנערך בשנת 2012 בקרב 51 מורים ישראלים בחטיבות ביניים ובתי ספר תיכוניים במרכז הארץ הצהירו רוב המורים כי אינם עושים שימוש בוויקיפדיה לצורכי הוראה, ואילו 22 מורים (43%) ציינו שימוש כזה, מתוך אלה 7 מורים (14%) סייגו את תשובתם. עם זאת, אף מורה לא הזכיר את ויקיפדיה כמקור מידע ישיר להכנת שיעורים, וחלקם הסתפקו באמירות כגון שימוש ב"גוגל ולאן שהוא מוביל".
שיתופי פעולה
בוויקיפדיה העברית מתקיימים שיתופי פעולה רבים עם מוסדות להשכלה גבוהה ובתי ספר לכתיבת ערכים בוויקיפדיה העברית. שיתופי הפעולה החלו כבר ב-2006 ובמסגרתם נכתבו ערכים רבים. חלק מהערכים נכתבים במסגרת קורסים אוניברסיטאיים כמו היוזמה של הפקולטה למשפטים ב שבמסגרתה כתבו סטודנטים בפקולטה עשרות ערכים בדיני נזיקין בוויקיפדיה העברית במהלך שנת 2006. החל משנת 2011 מחייבת אוניברסיטת חיפה את הסטודנטים בפקולטה למדעי הרוח לחבר ערכים בוויקיפדיה בנושאים הקשורים לחומר הלימוד בו הם בקיאים. מיזמים דומים נפתחים מדי פעם וזוכים בדרך כלל לתמיכה ולעזרה של קהילת הכותבים הקבועים. שיתופי פעולה דומים נערכו עם פקולטות נוספות. כמו כן, נערכו שיתופי פעולה עם אגודות שונות.
ב-2009 נערכה תחרות פיזיוויקי לכתיבת ערכים בפיזיקה, בדגש על אופטיקה ופיזיקה אטומית. התחרות אורגנה על ידי עמותת ויקימדיה ישראל, המחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע, בשיתוף עם מכון דוידסון לחינוך מדעי ועם OSA, מתוך הכרה שוויקיפדיה העברית היא מקור מידע מרכזי עבור התלמידים בישראל. באפריל 2014 הסתיימה תחרות שנייה של פיזיוויקי, תוצר שיתוף פעולה של עמותת ויקימדיה ואוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2011 נוצר שיתוף פעולה עם מוזיאון ישראל שמטרתו להרחיב את הערכים הקשורים לתרבות הישראלית בוויקיפדיה.