cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס מקדואל
ביוגרפיה
בעת המהפכה האמריקנית שירת כגנרל המיליציה של קרוליינה הצפונית. במרוצת המלחמה היה מעורב בקרבות רבים כנגד שבט הצ'רוקי. בין השנים 1775–1776, שימש כקפטן הגדוד השני של מחוז רואן. בשנת 1777 מונה לקולונל של מיליציית מחוז בורק. בשנת 1782 מונה לבריגדיר גנרל של חטיבת המיליציה המחוזית של מורגן. טרם המלחמה כיהן מקדואל כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית. בין השנים 1782–1789, ייצג את המדינה ב.
רומן האוולקה
רומן האוולקה (בצ'כית: Roman Havelka; 30 באפריל 1877 – 20 ביוני 1950) היה צייר נוף צ'כי בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה
מאוחר יותר, במהלך שנת הלימודים 1895/96, עבר לאקדמיה לאמנויות יפות, שם למד אצל יוליוס מאז'ק ואנטונין סלביצ'ק. הוא סיים את לימודיו כתלמידו של רודולף אוטו פון אוטנפלד בשנת 1900, ולאחר מכן השלים את לימודיו בדרזדן ובמינכן. בזכות מלגה הצליח לערוך טיולי לימוד לאיטליה ולבוסניה.
בעודו בבית הספר, הוא הוקסם מהנופים של פודיג'י בדרום מורביה, אותם הכיר לעמיתו, פרנטישק בוהומיר זווינה. בשנת 1900 החל להציג את יצירותיו, וזכה במלגת הנסיעות. בשנים 1902 ו-1903. הוא גם התמסר לארגון אגודת אמני מורביה, ושימש כיו"ר שלה מ-1923.
ב-1914 נישא למרתה משטאן, בתו של רוקח. זמן לא רב לאחר מכן הצטרף לצבא ונשלח להילחם בחזית המזרחית. מרתה ילדה בת בזמן שהוא לא בבית, ונסעה לגור עם הוריה. כשהשתחרר ב-1918, הקים סטודיו בפראג. הם התאחדו רק ב-1926, אז הצליח לקנות בית.
מאוחר יותר הציג תערוכות בארצות אחרות - הציג את עבודותיו בווינה, לונדון וברלין. בנוסף לציוריו, צייר איורים לכמה יצירות ספרותיות, במיוחד "טירות של הרפובליקה הצ'כית", מאת אוגוסט סדלצ'ק.
הוא מת מדלקת ריאות, בגיל 73. הוא השלים למעלה מ-3,000 ציורים, שהוצגו ב-70 תערוכות. רחובות נקראו על שמו בזנוג'מו ובג'יהלבה.
טל ברקוביץ'
טל ברקוביץ' (נולדה ב-27 באוגוסט 1984) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
רקדה בבלט הישראלי ובלהקת בת-דור במשך כמה שנים לאחר סיום לימודיה התיכוניים.
בשנים 2006–2007 השתתפה בשעשועון הסאטירי "פפראצי" של yes, בתור נערת הפפראצי, יחד עם ארז בן הרוש ומיכאל הנגבי. בשנת 2011 השתתפה ב"רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, יחד עם בוריס זלצמן.
בשנת 2012 ברקוביץ' ירדה מהארץ, ושיחקה במספר הפקות טלוויזיוניות קטנות באמריקה ובבריטניה.
ביולי 2015 שבה לארץ כדי לצלם קמפיין ל"אינטימה", ולהצטלם לסרט "אל תשכחי אותי" של הבמאי רם נהרי על פי תסריט של ניתאי גבירץ. הסרט יצא לאקרנים בישראל בשנת 2019.
היא ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם הזמר אריק ברמן.
בשנת 2020 התחתנה עם אייזיק, איש עסקים חרדי מניו יורק, והשניים מנהלים אורח חיים חרדי-דתי.
גלריית סמלי אמריקה הדרומית
גלריית סמלי מדינות אמריקה הדרומית:
קורמורן קרגלן
תיאור
הקורמורן מגיע לאורך 65 ס"מ עם מוטת כנפיים של 110 ס"מ, מה שהופך אותו לבין הקטנים שבקורמורנים כחולי-העין. נוצותיו שחורות-לבנות עם גוון ירקרק מתכתי בכנפיים והזנב. כפות הרגליים חומות עד ורודות עם קרומי שחייה והראש שחור בעל טלאים צהובים סביב העיניים הכחולות ולאורך תחילת המקור וסביב הלחיים טלאים צהובים המעניקים מראה של יבלות. הצעירים חומים כהים ללא עיטורי יבלות על ראשם ומקורם אפור אף שהם בעלי מספר טלאים לבנים לאורך גופם.
הקורמורן הוא צוללן מוצלח המחפש טרף סביב המים החופיים וביערות קלפ. הטרף מורכב לרוב מדגים, מסרטנים שונים, קווצי עור ורב-זיפיות. במהלך הקיץ הקורמורן ניזון לבדו אך מושבות דגות יחדיו בין מאי לאוקטובר הקרים.
הקורמורנים מקננים במושבות של 3 עד 30 זוגות אך לעיתים נדירות גם מעל 400 זוגות, לפעמים בקרבה למושבות של פינגווין מצויץ מערבי. הקן מורכב מאצות ים, זלזלים ועלים המכוסים בבוץ או בגואנו. שני ההורים שומרים על 2 עד 4 הביצים והאפרוחים מטורפים כמו חמסניים ושחפיים עד לבגרותם.
למרות שמין זה אנדמי הוא לא מצוי בסכנה ממשית ולא נפגע אף מהכנסת מינים פולשים לאיים.
דפנה מאיר
דפנה מאיר (17 בנובמבר 1977, ז' בכסלו ה'תשל"ח – 17 בינואר 2016, ח' בשבט ה'תשע"ו) הייתה אחות רפואית ועסקנית רפואית-הלכתית דתית-לאומית. עסקה בענייני פוריות האישה וטהרת המשפחה וקידמה סוגיות ופרקטיקות שונות בתחום זה, ובין השאר הייתה בודקת טהרה, מתקינת דיאפרגמות ומקדמת האפשרות לשימוש בהן, וממפיצי שיטת מודעות לפוריות בישראל. היא נרצחה בידי מחבל פלסטיני בפתח ביתה שבישוב עתניאל בעיצומו של גל הטרור הפלסטיני שאירע באותה תקופה, והפכה לאחד מסמלי קורבנות גל טרור זה.
ביוגרפיה
דפנה מאיר הייתה בת לאב ניצול השואה ולאם דור שביעי בארץ. הוריה נפרדו בצעירותה, ועד אז למדה בבית-ספר חרדי דתי. לאחר מכן עברה לפנימיית "אחוזת שרה" בבני ברק, לילדים ממשפחות מצוקה. דרך הפנימייה הכירה את משפחת מואטי, שהייתה לה למשפחה מארחת ואירחה אותה בשבתות ובחגים, לאחר יום הולדתה ה-13. היא התגוררה ולמדה בחברת הנוער "גוונים" בקיבוץ טירת צבי והמשיכה לאחר מכן לשנת מדרשה במדרשת עין הנצי"ב. ב-1995 התגייסה לחיל האוויר כתצפיתנית ואת רוב שירותה עשתה במוצב בדרום לבנון. שם הכירה את נתן מאיר, בנו של אלחנן מאיר, ולאחר כחמישה חודשים הם נישאו.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, ובנוסף הם גידלו שני אחים באומנה. ב-1999 החלה את לימודיה לתואר ראשון בסיעוד באוניברסיטת בן-גוריון.
קריירה
ב-2003 החלה לעבוד כאחות מוסמכת במחלקה פתוחה במרכז לבריאות הנפש באר שבע. ב-2006 עברה התמחות בלימודי הנחיה לשיטת המודעות לפריון בירושלים. ב-2008, עבדה כאחות אחראית במרפאה ביישוב טנא עומרים. מ-2012 ועד מותה עבדה כאחות במחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
מפעל חייה
בשנים 2006–2007 למדה לימודי הנחיה של שיטת מודעות לפוריות אצל מיכל שונברון. מאז, על בסיס היכרותה עם השיטה, הידע הרפואי שלה כאחות והידע הדתי ההלכתי, התוותה דרך של ייעוץ לנשים דתיות בנושאי בריאות ומודעות לגוף, לפריון ולמיניות.
במהלך עבודתה עסקה מאז ואילך בהנחיית סדנאות בקבוצות קטנות של נשים ללימוד שיטת המודעות לפוריות, כולל ליווי אישי ארוך טווח. מאיר העבירה סדנאות בתחום ההתבגרות המינית לנערות בגיל ההתבגרות. כמו כן, עסקה בהנחיית אימהות לבנות מתבגרות, לבגרות מינית ראויה וכמדריכת כלות. העבירה סדרות שיעורים בנושאי תכנון המשפחה, גיל המעבר, הנקה, פריון ובריאות האישה לציבור הרחב. כתבה טורים שבועיים בנושאי בריאות שונים לעיתונים קהילתיים והתראיינה למגזינים לנשים בתחומים אלה. חלק מהידע צברה מניסיונה האישי, לאחר שחוותה קשיים וסיכונים במספר לידות.
אחד ממפעליה היה הפעלת קליניקות שהקימה בירושלים ובבאר שבע, עבור נשים המעוניינות באמצעי המניעה דיאפרגמה כאלטרנטיבה בריאה להורמונים או לאמצעים פולשניים. מאחר שזיהתה בישראל מחסור במתן שירות זה, נרתמה לתת אותו, כדי לקדם את הכרת השימוש בו ולהכשיר מתאימות דיאפרגמה נוספות ברחבי הארץ. במשך השנים פקדו את הקליניקה נשים רבות. גם על תרומתה לקידום נושא זה הייתה מוערכת בקרב הגורמים התורניים העוסקים בכך, בהם מכון פועה. בחודש ינואר 2016 בו נרצחה, עסקה בניסיון להקים קליניקה דומה גם במגזר הבדואי. כמו כן התמחתה בלימוד נשים לזהות סרטן שד.
מאיר פעלה להעלאת המודעות לבריאות נשים במגזר הדתי ובכלל הציבור. הייתה כתובת לנשים רבות בנושא פוריות ומיניות והשיבה לשאלות באתר "קולך". ניהלה שיח ער בסוגיות השעה עם גורמים הלכתיים מרכזיים ואנשי רפואה בתחומים אלה. את כל אלה ועוד עשתה בהתנדבות. לאחר מותה העניקה לה הכנסת תעודת הוקרה על פעולתה הענפה לרגל היום לקידום בריאות האישה בישראל.
מאיר הייתה הכותבת היחידה בפורום "פריון ובריאות האישה" באתר "קולך", אליו נכנסות עשרות אלפי קוראות בשנה, להן נתנה מענה וייעוץ בענייני פוריות ובריאות האישה, הן במענה פומבי והן באופן דיסקרטי. בנוסף פתחה אתר בשם דרך נשים, בו פרסמה מאמרים שכתבה וניהלה בלוג אישי. במכתב פרידה מפורום קולך ב-2013 כתבה:
התפילה תורגמה לאנגלית על ידי ד"ר קנת פרגר, פרופ' באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ורופא בבית החולים האוניברסיטאי שם, יו"ר הוועדה לאתיקה רפואית שם.
רציחתה
ב-17 בינואר 2016, בשעה שדפנה שהתה בביתה שבעתניאל וצבעה את דלת ביתה, חדר לפתח ביתה מוראד עבדאללה אדעיס, מחבל פלסטיני כבן 16 מהכפר בית עמרה (כ-2 ק"מ צפונית מזרחית לעתניאל), ודקר אותה למוות לעיני ילדיה. לפי עדותו, דפנה נאבקה בו אף לאחר שדקר אותה, אך הוא שב ודקר אותה עד שלא הצליח להוציא את הסכין מגופה. אז נמלט לביתו בבגדיו המוכתמים בדם, שם נשאר עד שנעצר כעבור יומיים במבצע משותף לשב"כ ויחידת דובדבן.
דפנה מאיר נקברה בהר המנוחות. בהלווייתה ספד לה שר החינוך נפתלי בנט.
בעקבות הרצח
באפריל 2016 הזמין שגריר ישראל באו"ם דני דנון וארגון נפגעי הטרור משפחה אחת את האב נתן מאיר ובתו רננה, להשתתף ולייצג את נפגעי הטרור הישראלים בדיון שהתקיים במועצת הביטחון של האו"ם בנושא הטרור. לאחר ביקורם באו"ם, פנה נתן מאיר למזכ"ל במחאה על היחס שלו זכה במהלך ביקור רשמי במקום. במכתבו קבל על יחסם של שגרירי האו"ם ונציגיו אליהם. בין היתר ציין מאיר במכתבו, שברור לו שמקום מגוריו שנוי במחלוקת, אבל בניגוד להתנהגות נציגי האו"ם אמר למזכ"ל:.
ביוני 2016 נהרס ביתם של הורי המחבל הקטין. בנובמבר 2016 נשפט המחבל למאסר עולם ופיצויים בסך 1.75 מיליון שקל. במהלך המשפט ביקש אבי המחבל מבית המשפט לגלות חמלה על בנו. כאשר נתבקש נתן מאיר לדבר בפני השופטים הגיב על כך ואמר:
בית המשפט הדגיש כי העונש הראוי לנאשם, אשר ביצע את מעשה הרצח באכזריות בלתי רגילה ובדם קר, הוא שלילת חירותו לכל החיים. והמליץ לכל ועדה או גורם מוסמך שידון בעניין בעתיד להימנע משחרורו המוקדם.
ב-2016 זכה צילום של רונן זבולון המתעד את המשפחה בהלווייתה של דפנה מאיר לתמונת השנה בתחרות הצילום עדות מקומית. ב-2017 התחתן נתן מאיר בשנית. ונולדו לו שתי בנות נוספות.
הוקרה והנצחה
הספר זכה הפך לרב-מכר. כעשרת אלפים עותקים נמכרו בחודש הראשון לפרסומו וכבר בשבוע הראשון להוצאתו הופיע הספר בראש רשימת רבי המכר של צומת ספרים וסטימצקי.
מצפה דפנה
במסגרת פרויקט "בשבילם" (עמותה לעידוד נוער לעשייה וליזמות ציונית ערכית) ביוזמת נוער עתניאל אשר החל בעקבות רצח שלושת הנערים בו נבנתה דרך נוף סובב עתניאל, החליטו תושבי המקום ונוער היישוב במקום להנציח את דפנה באנדרטה, להקים על שמה מצפה נוף, טיילת ומתחם תיירותי הצופים אל עבר ירושלים. מצפה הכולל אמפיתיאטרון להופעות ופינות חמד למשפחות ועוד. הפרויקט נבנה בהתנדבות משלב התכנון והאדריכלות ועד לסיום הבניה בפועל. באוגוסט 2018 נחנך המצפה.
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
חוזק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הדיוויזיה ה-113 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1915, ולמפקדה מונה אלפרד פון קלייסט. הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית והשתתפה בקרב שמפאן השני, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן וב. בשנת 1917 היא לחמה ב, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ובכלל זה ב וב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-22 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
משחק האולסטאר של ה-WNBA
משחק האולסטאר של התאחדות כדורסל הנשים הלאומית (באנגלית: Women's National Basketball Association All-Star Game), ידוע לרוב בשם משחק האולסטאר של ה-WNBA (באנגלית: WNBA All-Star Game), היא משחק כדורסל ראווה שמשוחק בארצות הברית בין השחקניות הטובות ביותר של האזור המזרחי והאזור המערבי בהתאחדות כדורסל הנשים הלאומית (WNBA). מאז 2004, המשחק אינו מתקיים בשנים שבהן ישנה אולימפיאדת קיץ.
מבנה
כל אזור (מזרחי והמערבי) מיוצג על ידי קבוצה של 12 שחקניות שבאותו זמן ביצועיהן הן הטובים ביותר ברחבי הליגה. שחקניות החמישיות הפותחות נבחרות על ידי אוהדים בהצבעה מקוונת. שאר השחקניות נבחרות על ידי בעלי תפקידים בליגה, דוגמת מאמנים ואנשי תקשורת. בסיומו של המשחק נבחרת השחקנית המועילה ביותר (ה-MVP), כפי שמחליט פאנל המורכב ממספר אנשי תקשורת.
היסטוריה
ב-2004 לא שוחק המשחק בשיטה הרגילה בגלל שחקניות ה-WNBA שהתחרו במשחקי הקיץ האולימפיים באתונה שביוון. באותה שנה, נבחרת ארצות הברית ניצחה קבוצה שהורכבה משחקניות אולסטאר 58–74 באולם המוזיקה רדיו סיטי. המשחק אינו נחשב למשחק אולסטאר.
בשנת 2008 לא נערך משחק בשל משחקי הקיץ האולימפיים בבייג'ינג שבסין.
המשחק בשנת 2010 הפגיש גם הוא את נבחרת ארצות הברית בקבוצת שחקניות אולסטאר, ונבחרת ארצות הברית ניצחה 99–72 במוהגן סאן ארנה. כמו המשחק בשנת 2004, המשחק אינו נחשב למשחק אולסטאר.
ב-2012 לא נערך משחק, בעקבות המשחקים האולימפיים בלונדון שבאנגליה. גם בשנת 2016 לאחר נערך משחק, בגלל האולימפיאדה בריו דה ז'ניירו שבברזיל.
החטיבה המערבית מובילה 4–10 בסיכומם של כלל המשחקים שנערכו.
חזק
{{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
יצחק דור
הרב אברהם יצחק דור (נולד ב-1962) הוא ראש ישיבת חורב.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תשכ"ב (1962) בהוד השרון ליוסף ואסתר דור. אביו היה פליט שואה שהבריח ילדים יהודים ממנזרים לישראל בתום מלחמת העולם השנייה. אמו היא בת למשפחת שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה ונתניה. הוריו היו ממייסדי מערכת החינוך הממלכתי דתי בצפון. בשנות ילדותו הראשונות, עבר עם משפחתו מהוד השרון לעפולה, ומשם לפתח תקווה. התחנך בישיבה התיכונית בנחלים, ובישיבת מרכז הרב, שם הוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב אברהם שפירא, וכן על ידי הרב מרדכי אליהו. שם עסק גם בביאור סוגיות במסכת שבת וכתובות במסגרת מכון הלכה ברורה. רבותיו המובהקים הם הרב צבי יהודה קוק (שאצלו למד כשנה וחצי) והרב אברהם שפירא.
בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח ותואר שני בחינוך. שירת כקצין בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים ובשריון, והשתחרר בדרגת רב-סרן. מתגורר בירושלים. הרב דור מכהן גם כרב בשכונת רמות ומעביר שיעורים במגוון נושאים. מלמד מחשבת ישראל במכללה להשכלה גבוהה. נשוי ואב לשישה ילדים.
בשנת תשע"ג נבחר על ידי הרבנים הראשיים לישראל, בהתייעצות עם השר לשירותי הדת ובאישור הממשלה, לאחד מחברי הגוף הבוחר לרבנות הראשית לישראל. בשנת תשע"ד נבחר גם לאחד מחברי הגוף הבוחר של הרבנים הראשיים לירושלים.
דרכו החינוכית
לאחר שנות לימודיו בישיבת מרכז הרב, הוא החל את דרכו החינוכית כר"מ בישיבה התיכונית חורב בירושלים. בשנת ה'תש"ס נרתם לעמוד בראשות ישיבת נתיב מאיר. לאחר שנתיים מוצלחות בראשות הישיבה, שסייעו לשיקומה, שב לישיבת חורב בשנת ה'תשס"ב, לעמוד בראשה כראש הישיבה. ישיבת חורב היא בין הישיבות המובילות בזרם הציוני דתי. בשנת תש"ע זכתה הישיבה בראשותו בפרס החינוך הדתי.
איגוד תעשיית ההקלטות הדרום אפריקאי
הארגון ממוקם ביוהנסבורג ואחראי גם על חלוקת פרסי המוזיקה הדרום אפריקאית.
איוואן איוואנוב
איוואן קאמנוב איוואנוב (בבולגרית: Иван Каменов Иванов; נולד ב-25 בפברואר 1988) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הבלם.
איגוד תעשיית ההקלטות הדרום אפריקאי
מצעד אלבומים
האיגוד מפעיל מצעד של 20 האלבומים המובילים בדרום אפריקה. המצעד משודר בכל יום שבת ברדיו סונדר גרנס ומתבסס על נתוני מכירות שמדווחים על ידי RISA.
איוואן איוואנוב
קריירת מועדונים
איוואנוב התחיל את הקריירה שלו בפירין 1922, ובשנת עבר לצסק"א סופיה. עם צסק"א זכה בגביע הבולגרי ובסופר קאפ הבולגרי בשנת. באוגוסט, הושאל ללוקומוטיב פלובדיב. בקיץ חזר לצסק"א סופיה וביסס את מקומו במרכז ההגנה. ב-19 בספטמבר 2008, איוואנוב הבקיע את השער הראשון שלו בצסק"א נגד מיניור פרניק. ב-27 באוגוסט 2009, איוואנוב הבקיע את שער הניצחון נגד דינמו מוסקבה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, שבסיומו עלתה צסק"א לטורניר.
בפברואר, איוואנוב חתם על חוזה לארבע שנים באלניה ולדיקווקז. במדי אלניה הוא הבקיע שני שערים ב-24 משחקים של הליגה הרוסית, אך בסיום העונה ירדה אלניה לליגת המשנה.
ב-17 ביוני 2011, איוואנוב חתם על חוזה לשלוש שנים בפרטיזן בלגרד. ב-13 ביולי 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-4 נגד שקנדייה המקדונית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-3 בדצמבר 2011, הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור פרטיזן, בניצחון 0-3 נגד רדינצ'קי קראגוייבץ. את עונת סיים איוואנוב כאשר הוא פתח בכל המשחקים של פרטיזן ואף סיים את כולם. בשנת נבחר לשחקן העונה של המועדון.
באוגוסט, איוואנוב חתם בפ.צ. בזל השווייצרית. ב-12 בדצמבר 2013 הורחק בהפסד 2-0 לשאלקה 04. ב-14 בינואר 2014 נפצע במהלך משחק ידידות נגד איינטרכט בראונשווייג נפצע ובכך גמר את העונה. איוואנוב לא הצליח להחלים מהפציעה וב-15 בדצמבר 2015 שוחרר מהקבוצה על מנת למצוא קבוצה אחרת בה יוכל לחזור לכושר משחק.
לאחר ששוחרר מבזל הצטרף לניו יורק סיטי, אך התקשה לשחק בה ובסופו של דבר העדיף לחתום לשנה וחצי בלוקומוטיב פלובדיב בה שיחק בעבר.
ב-28 ביוני 2016 חתם ל-3 שנים בפנאתינאיקוס. ב-1 בפברואר 2017 חתם בארסנל טולה לשנה וחצי. בקיץ חתם באלטאי מהליגה הטורקית הראשונה ובינואר  שוחרר מהמועדון.
לקראת עונת חתם בפלאנגה מליגת העל הליטאית. ביולי איוואנוב חתם בויהרן סנדנסקי, אולם עבר תוך זמן קצר לקבוצת אטאר הבולגרית, במדיה פרש ממשחק פעיל עקב פציעה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, איוואנוב שיחק בכל הנבחרות הצעירות של בולגריה. ב-20 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-20 באוגוסט 2008 בניצחון 1-2 נגד. ב-6 בספטמבר 2011, איוואנוב הבקיע את שער הבכורה שלו עבור הנבחרת בהפסד 3-1 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012.
רבי אייבו
בספר "תולדות תנאים ואמוראים" כתוב עליו:.
בנוסף, מגדולי האמוראים בדורות שאחריו מביאים אמרות והלכות בשמו.
טענות בדבר זהותו
הוא הרבה להביא דברים בשם רבי ינאי, אחד מראשוני האמוראים ויש הסוברים שהיה רבו, אולם לאור פער השנים הגדול אין להוכיח מכך שהיה רבו הישיר. ישנם המזהים את רבי אייבו עם רבי אייבו בר חיא, אביו של רב ולפי טענה זו הוא אמורא ארץ ישראלי מהדור הראשון והיו הוא ובנו, רב, שניהם תלמידי רבי ינאי.
יש המזהים אותו עם אמורא אחר בשם רבי איבו בר נגרא (או נגרי) המוזכר אף הוא בתלמוד.
לילכ
לילכ (בערבית "ليلك") הוא ירחון ערבי הפונה לקהל הנשים, מבית א-סנארה. המגזין עוסק בנושאים שונים, בהם: אמנות, תרבות, מדורי אוכל ורכילות. נכון לשנת 2010 העורכת הראשית שלו היא יארא משעור. הירחון עורך מדי שנה תחרות "מלכת היופי" של המגזר הערבי "מיס לילכ".
פאלאצו טייפולו
פאלאצו טייפולו (באיטלקית: Palazzo Tiepolo) הוא ארמון בסגנון הרנסאנס הממוקם בין פאלאצו סוראנצו פיזאני ופאלאצו פיזאני מורטה על גדת התעלה הגדולה, ברובע סן פולו, בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה
הארמון נבנה במחצית השנייה של המאה ה-16 עבור משפחת טייפולו העשירה, במקום בו ניצב קודם לכן ארמון ישן של המשפחה.
חזית המבנה עוטרה בציורי קיר מעשה ידי אנדראה שיאוונה, אשר כיום ניתן לראות את שרידיהם.
פנים המבנה עוטר בציורי קיר מעשה ידי יאקופו גואראנה.
אגאפיוס מהייראפוליס
מחבוב אבן קוסטנטין (בערבית: محبوب إبن قسطنطين, שם נוצרי שקיבל את הצורה הלטינית אגאפיוס בן קונסטנטין; נפטר בשנת 941/2 לספירה) היה סופר והיסטוריון ערבי נוצרי, הידוע בעיקר בזכות חיבורו הארוך "כיתאב אל-עונואן" ("ספר הכותרות" או "ההיסטוריה"). הוא היה הבישוף המלכיתי של מנביג' (Hierapolis), בסוריה.
הוא היה בן זמנו של הכרוניקאי אוטיכיוס מאלכסנדריה (סעיד אל-בטריק), גם הוא מלכיתי. החיבור ההיסטורי שלו מתחיל עם יסוד העולם ונמשך עד לזמנו. החלק העוסק בתקופה הערבית שרד רק בכתב יד אחד ונקטע בשנה השנייה לח'ליפות של אל-מהדי (160 להיג'רה, 776/7 לספירה) ובזמן בו הקיסר היה לאון הרביעי (775–780).
עבור ההיסטוריה המוקדמת של הנצרות, אגאפיוס עשה שימוש ללא ביקורת בחומרים אפוקריפיים ואגדתיים. עבור ההיסטוריה החילונית והכנסייתית בהמשך, הוא הסתמך על מקורות סוריים, במיוחד הכרוניקה העולמית של ההיסטוריון המרוני תאופילוס מאדסה (מת בשנת 785) עבור סוף התקופה האומיית ותחילת העבאסית. הוא השתמש ב"תולדות הכנסייה" של אוסביוס רק באמצעות אוסף של קטעים קצרים מתוך החיבור. את זה הוא משלים ממקורות אחרים. הוא נותן קטע שלא ידוע ממקור אחר מאת פפיאס; ורשימה של מטרופוליטנים מזרחיים. הוא משתמש בחיבור ההיסטורי האבוד של בר-דיסאן, אך רבים ממקורותיו נותרו עלומים.
החיבור ההיסטורי של אגאפיוס מכיל גרסה של העדות הפלוויאנית – אזכור, שהאותנטיות שלו שנויה במחלוקת, של ישו והנוצרים בספרו של יוסף בן מתתיהו "קדמוניות היהודים", שנכתב בסוף המאה ה-1. וכך הוא מצטט מתוכו:
נוביני ברדובסקיה
נוביני ברדובסקיה (בפולנית: Nowiny Brdowskie) הוא כפר בגמינה באביאק במחוז קולו בפרובינציית פולין גדול בפולין. הכפר נמצא במרחק של כ-6 קילומטרים מערבית לבאביאק, בירת הגמינה, במרחק של כ-20 קילומטרים צפון-מזרחית לקולו, בירת המחוז, במרחק של כ-150 קילומטרים מזרחית לפוזנן, בירת הפרובינציה, ובמרחק של כ-180 קילומטרים מערבית לוורשה, בירת פולין. בכפר מתגוררים כ-70 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
ב-29 באפריל 1863, במהלך מרד ינואר של הפולנים כנגד שלטון האימפריה הרוסית באזור, התרחש ביער בין נוביני ברדובסקיה לכפר ברדוב קרב  שבו הפולנים הפסידו. בכפר ישנה אנדרטה המנציחה את עשרות הפולנים שנפלו בקרב.
אגאפיוס מהייראפוליס
גרסתו של אגאפיוס נייטרלית יותר מזו של הטקסט הקיים בכתבי היד ששרדו של "קדמוניות היהודים": היא מופיעה ללא המשפט "אם מותר לקרוא לו איש", ללא ההתייחסות לנסים שביצע, ללא ציון תפקידם של המנהיגים היהודים בהאשמתו, ועם ניסוח מסויג על כך שתלמידיו של ישו דיווחו שהופיע לפניהם חי כעבור שלושה ימים, ושרק "אולי הוא המשיח".
נוביני ברדובסקיה
מלחמת העולם השנייה
בסתיו 1940, בתקופה שפולין הייתה נתונה תחת כיבוש גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, שלא הייתה בהם אוכלוסייה יהודית, הפכו לגטאות כפריים שאליהם הגרמנים גירשו בין 200 ל-300 משפחות (כ-800 איש) מגטאות קולו ובאביאק; כ-50 משפחות מקולו נשלחו לנוביני ברדובסקיה והיתר לבוגאי.
הגטאות התפרשו על פני 300 הקטאר של אדמות ו-165 בתים שהיו קודם לכן בבעלות פולנית. הם תפקדו כמעין מושבות חקלאיות, כשהגרמנים אילצו את יושביהם לבצע עבודות חקלאיות בכל השדות באזור. החקלאים התפרנסו ממכירת מה שנותר מתבואתם לשכניהם הפולנים. ממכתב שנשלח מיושבי הגטו אל גטו ורשה באפריל 1941 עולה כי התנאים במבני הגטו היו קשים מאוד והמשק החי ברשות היהודים היה מצומצם מאוד: 7 סוסים וכ-20 עופות ועזים.
בינואר 1942 הגטאות חוסלו כשיושביהם נשלחו למחנה ההשמדה חלמנו ונרצחו, כאשר ניצול היה ניצול בודד מבוגאי שהצליח להימלט מחלמנו. לאחר החיסול הגרמנים הורו להרוס את מבני הגטאות והוקם עליהם יער.
לאחר המלחמה
עם הסיום המלחמה האזור חזר לשליטת פולין. החל מ-1975 הכפר היה חלק מפרובינציית קונין, עד להקמת פרובינציית פולין גדול ב-1999.
סובול
סובול הוא שם משפחה שמקורו סלאבי, פירושו צובל. השם מעיד על העיסוק של בעליו כסוחר פרוות. {{פירושונים| שם משפחה:
ראו גם
}}
Leben
האלבום קיבל את תואר הפלטינה בגרמניה ב-2016.
אלבינה גרצ'יץ'
אלבינה גרצ'יץ' (בקרואטית: Albina Grčić; נולדה ב-13 בפברואר 1999), ידועה גם בשמה הפרטי אלבינה, היא זמרת קרואטית. ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ייצגה את קרואטיה באירוויזיון 2021.
קריירה
בשנת 2015, גרצ'יץ' היא השתתפה בעונה השנייה של "X Factor סרביה". לאחר שלב האודשין, חבר השופטים החליט להקים להקה עם גרצ'יץ' ועוד ארבע בנות. גרצ'יץ' סירבה והודחה מהתחרות. בשנת 2019, גרצ'יץ' השתתפה בעונה השלישית של "The Voice קרואטיה" וזכתה במקום השלישי. לאחר ההשתתפות בתוכנית, גרצ'יץ' חתמה חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-16 באוקטובר 2020, הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Imuna na strah", שהגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הקרואטי. ב-14 בדצמבר 2020, רשות השידור הקרואטית הכריזה על גרצ'יץ' כאחת מ-14 האמנים שישתתפו בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2021. ב-13 בפברואר 2021, גרצ'יץ' זכתה בקדם עם השיר "Tick-Tock". זמרות נוספות שהשתתפו בקדם הן ברנרדה ברונוביץ' ונינה קראליץ'. ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה בניסיונה להעפיל לגמר.
יחסי לוב–ערב הסעודית
יחסי לוב–ערב הסעודית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין לוב וסעודיה.
היסטוריה
הכיבוש הערבי של צפון אפריקה אירע במאה השביעית והיה בעל השפעה גדולה על הגירת ערבים והתאסלמותם של תושבי צפון אפריקה, כולל לוביים בני ימינו. בעקבות האסלאמיזציה והערביזציה, ערב הסעודית ולוב חלקו אפוא היסטוריה שזורה זו בזו, אשר החלה עם ח'ליפויות ערביות שונות, והמשיכה בשלטון משותף של האימפריה העות'מאנית בתקופה מאוחרת יותר עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
ערב הסעודית וממלכת לוב
ערב הסעודית ולוב כוננו יחסים בשנת 1951 כאשר לוב שוחררה מהקולוניזציה האירופית. ממלכת לוב המוקדמת, בדיוק כמו ערב הסעודית, קשרה קשרים הדוקים יותר זה עם זה וגם בריתות עם מרבית מדינות המערב כמו ארצות הברית ובריטניה. בהתמודדות עם גל הפאן-ערביזם באותה תקופה בגלל הסכסוך הישראלי-ערבי, סעודיה ולוב תמכו בחזית מאוחדת בתמיכה בפלסטינים, אם כי שתיהן נמנעו ממעורבות צבאית ישירה בסכסוך. עם זאת, בפסגת הליגה הערבית בשנת 1967 שהתקיימה בח'רטום, סודאן, לוב, ערב הסעודית וכווית הסכימו להעניק סובסידיות מגובות נפט למצרים, סוריה וירדן בהובסו כמה חודשים קודם לכן במלחמת ששת הימים.
ערב הסעודית ולוב תחת שלטון קדאפי
העידן בו קדאפי שלט בלוב סומן במתיחות בין המדינות. מועמר קדאפי הוקיע בגלוי את ערב הסעודית, וביקש לחזק את הפאן-ערביות, והביא את לוב לתמיכה בברית המועצות. בשל כך מערכת היחסים בין המדינות הפכה עוינת. בשנת 1984 סיכלה משטרת סעודיה ניסיון של קדאפי לרצוח מתנגדים לובים במכה.
היחסים בין שתי המדינות חוו שיפור קל לאחר המלחמה הקרה, שכן קדאפי שינה את הדיפלומטיה שלו בתמורה להחזרת היחסים עם רוב המדינות, כולל ערב הסעודית. עם זאת, בשנת 2003 הואשמה לוב כי תכננה ניסיון התנקשות נגד נסיך הכתר הסעודי עבדאללה בכך שהעסיק פעיל מוסלמי אמריקאי יליד אריתריאה. עבדאללה שרד ובסופו של דבר הפך למלך ערב הסעודית שנתיים לאחר מכן, אז המשיך לנהל עימות עם קדאפי בפסגת הליגה הערבית בשנת 2009.
תיעוד שהודלף על ידי האופוזיציה הקטרית בשנת 2020 העלה כי קדאפי והמטיף הרדיקלי הכוויתי חכם אל-מוטארי ביקשו לערער את היציבות במפרץ במהלך האביב הערבי.
ערב הסעודית ולוב שלאחר קדאפי
סעודיה מיהרה לתמוך באופוזיציה הלובית בשנת 2011 כחלק מהניסיון להסיר את כוחו של קדאפי באזור, בפעולה משותפת עם הליגה הערבית.
ככל שהתגברו בלוב הכאוס והאלימות שהביאו לפרוץ מלחמת האזרחים השנייה בלוב, סעודיה החלה להיות מעורבת בסכסוך. מאז שנת 2014, ערב הסעודית תומכת משמעותית בכוחתיו של ח'ליפה חפתר הלוחם בלוב, ובכך נקשרה עם מצרים, איחוד האמירויות הערביות, רוסיה וצרפת עקב עמדתו האנטי-אסלאמיסטית של חפתר. על פי וול סטריט ג'ורנל ואל ג'זירה, סעודיה נתנה מיליוני דולרים לתמיכה בצבא חפתר בניסיון הכושל שלו להשתלט על טריפולי לאחר פגישה של המלך הסעודי סלמאן עם הגנרל חפתר.
בעקבות תבוסתו של חפתר בקרב על טריפולי, ערב הסעודית הגבירה את מעורבותה בלוב.
סוגי פרכוסים (אפילפסיה)
סוגי פרכוסים אפילפטיים (באנגלית: Seizure types) רבים, מוגדרים בדרך כלל, על פי הסכימה שהוצעה על ידי הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (International League Against Epilepsy - ILAE) ב-1981. ההבחנה בין סוגי פרכוסים שונים היא חשובה משום שלסוגים שונים יש סיבות, פרוגנוזה וטיפולים שונים.
המיון הבינלאומי של סוגי הפרכוסים (1981)
מיון זה מבוסס על תצפיות קליניות ו-EEG ולא על פתופיזיולוגיה או אנטומיה.
III פרכוסים אפילפטיים לא ממוינים
בעוד שאת רוב הפרכוסים ניתן לפצל לחלקיים וכלליים, יש כאלה שאינם מתאימים לחלוקה הזאת. למשל: הפרכוס יכול להות כללי רק בתוך המיספרה אחת. לחלופין יכולות להיות נקודות מוקדיות רבות (פרכוסים מרובי מוקדים (multifocal seizures) המתחלקים בצורה סימטרית או א-סימטרית.
פרכוסים חלקיים
ניתן לחלק פרכוסים חלקיים לתת חלוקה נוספת – פרכוסים פשוטים ומורכבים. דבר זה מתייחס לתוצאה של פרכוסים אלה על ההכרה. פרכוסים פשוטים לא גורמים להפרעה כלשהי להכרה (למרות שהם עלולים לגרום להפרעות מוטוריות או תחושות אחרות), בעוד שפרכוסים מורכבים מפריעים להכרה בדרגות משתנות. אין פירושו של דבר זה, בהכרח, שהאדם החווה סוג זה של פרכוס ייפול מחוסר הכרה (כמו בהתעלפות). כך למשל, פרכוס חלקי מורכב יכול לכלול פעולות פשוטות, מחוות וביטויים ורבליים חוזרים ונשנים באופן לא מודע, או פשוט בהייה וחוסר מודעות נראית לעין לקיומו של פרכוס שבעקבותיו האדם לא זוכר את הפרכוס. חולים אחרים יכולים לדווח על תחושה של ראיית מנהרה או ניתוק שלה המייצג צמצום של התודעה בלי איבוד מלא של ההכרה. חולים אחרים יכולים לבצע פעולות מורכבות, כמו טיול או קניות בהיותם במהלכו של פרכוס חלקי מורכב.
התוצאות של פרכוסים חלקיים תלויות במידה רבה על האזור במוח שבו הן מתרחשים. כך למשל, פרכוס חלקי באזורים המעורבים בתפיסה עלולים לגרום לחוויות חושיות מיוחדות. (למשל תחושת ריח, מוזיקה או הבהובי אור) בעוד שאם הם נמצאים בקליפת המוח האחראית על התפקוד המוטורי עלול פרכוס חלקי לגרום לתנועה של קבוצות מסוימות של שרירים. סוג זה של פרכוס יכול, גם, ליצור מחשבות מסוימות או דימויים ויזואליים פנימיים או אפילו חוויות שיכולות להיות מובחנות אבל לא קל לתאר אותן. פרכוסים המרוכזים באונות הרקתיות ידועים בכך שהם יוצרים חוויות מיסטיות או חוויות דתיות אקסטטיות אצל אנשים מסוימים. דבר זה עלול לגרום לדיאגנוזה שגויה של פסיכוזה אם מתעלמים מהסימפטומים האחרים של הפרכוס ולא מבוצעים מבחנים אחרים. לרוע המזל תרופות אנטי-פסיכוטיות הניתנות במקרה הזה בלי תרופות אנטי-אפילפטיות עלולות, במקרה הזה, להנמיך את סף הרגישות לפרכוס עוד יותר ולהחמיר את הסימפטומים.
כאשר ההשפעה של הפרכוסים החלקיים מופיעה כ"סימן אזהרה" לפני פרכוס גדול יותר הם נקראים אאורה. לעיתים קרובות קורה שפרכוס חלקי מתפשט לחלקים אחרים של המוח ובסופו של דבר נעשה לפרכוס כללי, שיוצר פרכוס טוני-קלוני. החוויה הסובייקטיבית של אאורה, כמו פרכוסים חלקיים אחרים משקפת את התפקוד של החלק הנגוע במוח שבו מתרחש הפרכוס.
פרכוסים כלליים
ניתן למיין פרכוסים כלליים לכמה קטגוריות בהתאם לתוצאה ההתנהגותית שלהם:
פרכוסים מעורבים
ההגדרה של פרכוסים מעורבים היא של קיומם של פרכוסים כלליים וחלקיים אצל אותו חולה. למשל, אדם שיש לו באופן מחזורי מפרכוסים מיוקלוניים יכול שיהיו לו גם פרכוסי טוני-קלוני שהסיבה להם, לדוגמה, יכולה להיות חום נמוך.
פרכוסים נמשכים
סטטוס אפילפטיקוס מתייחס לפעילות אפילפטית מתמשכת בלי הפסקה בין פרכוסים עוקבים. סוג זה של פרכוסים עלול להיות מסכן חיים ויש לקרוא לעזרה רפואית ברגע שחושדים שזה סוג ההתקף. פרכוס טוני-קלוני שנמשך יותר מ-5 דקות או שתי דקות יותר מהזמן הרגיל אצל חולה מסוים נחשב כסיבה מספקת לקריאה לעזרה ראשונה.
אפילפסיה חלקית מתמשכת (epilepsia partialis continua) היא סוג נדיר של פרכוס מוטורי מוקדי (ידיים או פנים) שחוזר כל כמה שניות או דקות במשך תקופה ממושכת (ימים או שנים). הסיבה, בדרך כלל, היא אירוע מוחי אצל מבוגרים ודלקת מוקדית בקליפת המוח אצל ילדים (תסמונת רסמוסן) שנגרמת, אולי, על ידי זיהום ויראלי או תהליכים אוטואימוניים.
מיון עתידי
ב-1997 התחילה ILAE לעבוד על תיקון ושיפור מיון סוגי הפרכוסים, האפילפסיות והתסמונות האפילפטיות.תיקון זה נמצא עדיין בתהליך ולא החליף את המיון משנת 1981.
להיררכיה המוצגת יש המבנה הבא:
מיון קודם
את המיון הקדום ביותר של סוגי הפרכוסים ניתן לייחס למלומדים הבבלים שחרתו את הידע הרפואי שלהם ללוחות אבן הידועים כסקיקו (Sakikku) שפירושו כל המחלות. הם מתוארכים לתקופת שלטונו של המלך הבבלי אדד-אפלא אידינא (Adad-apla-iddina) מן השושלת השנייה של איסין בין 1067 ל-1046 לפני הספירה. תוארו בהם סוגים רבים של פרכוסים. כל אחד יוחס לשד או רוח ונתנו להם פרוגנוזה.
קישורים חיצוניים
Revised terminology and concepts for organization of seizures and epilepsies: Report of the ILAE Commission on Classification and Terminology, 2005–2009
קהילת יהודי ברודי
קהילת יהודי בְּרוֹדִי (ביידיש: בראָד, נהגה "ברוֹד") היא קהילה יהודית אשכנזית, שהתקיימה בעיר ברודי שבגליציה (כיום אוקראינה) לפחות מסוף המאה ה-16 ועד הכחדתה בשואה. ברודי מוזכרת במקורות לראשונה בשנת 1084, והיהודים החלו להתיישב בה בתקופת שלטונו של סטניסלב ז'ולקייבסקי, סוף המאה ה-16. שיא פריחתה של הקהילה היה בתקופת שלטונה של האימפריה האוסטרית בברודי, עת הוכרזה העיר כ"עיר חופשית", נטולה ממיסים. הדבר משך לברודי יהודים רבים, שהירבו לעסוק במסחר. ברבע הראשון של המאה ה-19, הגיע אחוז היהודים מכלל אוכלוסיית העיר לשיא, 88 אחוזים. בשל אחוז היהודים הגבוה בעיר, ברודי זכתה לכינויים "ירושלים דאוסטריה" ו"ירושלים הגליצאנית". הקהילה הייתה אחת הקהילות היהודיות הוותיקות והמוכרות ביותר במערב אוקראינה (בעבר באימפריה האוסטרית וברפובליקה הפולנית השנייה. כמו כן, הייתה אחת הקהילות העשירות והמבוססות כלכלית בעולם, ושמרה על קשר מסחר הדוק עם יהדות גרמניה.
קהילת ברודי הייתה ידועה בקלויז המפורסם שלה, שלמדו בו חכמים רבים מכל גליציה. ברודי הייתה ידועה גם ברבנים המפורסמים שלה: הרב אפרים זלמן מרגליות, הרב יחזקאל לנדא, הרב יצחק הלוי הורוביץ ונוספים. בין משפחות הרבנים המפורסמות בברודי בלטו במיוחד משפחת הורוביץ ומשפחת רוקח. הם נודעו בהתנגדותם העזה למשיחי שקר. בברודי חיו שתי משפחות אשר היו מפורסמות ועתיקות-יומין בגליציה: משפחת בלום ומשפחת ראוך.
ברודי הייתה מרכז יהודי אינטלקטואלי, אחד ממעוזי תנועת ההשכלה היהודית והיהדות האורתודוקסית בגליציה. ברודי הייתה מיושבת בצורת היישוב הטיפוסית של יהדות מזרח אירופה, שטעטל. היא הייתה אחת מעיירות השטעטל היחידות שפיתחו תנועות פוליטיות וחברתיות והורשו להשתתף בבחירות כלליות למועצת העיר.
ראשית הקהילה
ראשית ההתיישבות היהודית בברודי הייתה בסוף המאה ה-16. מקובל לחשוב כי יהודים התגוררו באזור העיר ברודי כבר החל משנת 1584, עת הוציא מלך פולין סטפן בטורי תעודה מיוחדת המתירה בנייה באוסטרוב, כפר קטן שממוקם בסמוך לברודי. התיעוד הראשון הרשמי של יהודים היה 4 שנים מאוחר יותר, בשנת 1588. תיעוד זה הוא רשימה העוסקת ביהודי בשם משה ובה נרשם כי משה קנה מבית מבוהדנובה זליקוביץ בסכום של 11 זהובים. מאותה שנה יש תיעוד נוסף של יהודי בשם ברוך, אשר הואשם בהוצאת דיבה. לקהילה מונה רב והיה לה בית כנסת, בית עלמין, בית מרחץ ומוסדות קהילה נוספים. מרבית היהודים התרכזו ברחוב שזכה לשם "רחוב היהודים" (ulica zydowska). ברשומה משנת 1590 מוזכר שמו של בנו של רב הקהילה, ושמו אברהם רבינוביץ'.
עד חלוקת פולין
עד חלוקת פולין עברה הבעלות על ברודי בין בנים למשפחות-אצולה כמו בערים רבות אחרות בתקופה הפיאודלית. בשנת 1612 הוענקו ליהודים זכויות מידי בני-האצולה שהיו בעלי העיר באותה התקופה וכן ניתנה להם תמיכה כספית מעיריית ברודי ומבעליה לשם פיתוח מוסדות הקהילה השונים. במאה ה-17 פנו מרבית היהודים לעיסוק בהלוואות, בחכירות, בקניית בתים ובמכירתם. בתקופת פרעות ת"ח–ת"ט, פרעות שנערכו ביהודי גליציה בשנת 1648 במהלך מרד חמלניצקי, הפכה העיר למרכז של פליטים יהודים שחיפשו מקום מבטחים מפני הפרעות. באמצע המאה, לאחר תקופה זו, פנו היהודים בעיקר לעסקי מסחר ומלאכה. תושבי המקום הסקוטים, שהגיעו לברודי בשנת 1630 לצורכי הקמת מפעל לייצור אריגים בעיר, בניית טירה בעבור מושלי העיר וכן ביצור הטירה, עסקו גם הם במסחר בשנים אלו והיוו גורם תחרותי ליהודים. בשנת 1643 היו בעיירה 43 בתי מגורים של יהודים. אלו עזבו את המקום בשנת 1648 בשל מגפה שבה נספו רבים מתושבי העיר וכך גדלו סיכוייהם של היהודים להצליח בתחום ולהתפרנס ממנו כראוי.
באמצע המאה ה-17 חיו בברודי 400 יהודים. בסוף המאה נוסדו מספר חברות שפעלו לטובת הקהילה ובהן חברה קדישא וחברות שונות ללימוד וצדקה. דוגמה לחברה כזו היא "החברה דביקור חולים" שהעסיקה רופא שביקר יהודים חולים בביתם. חברות נוספות שפעלו בברודי היו חברת ש"ס, חברת תלמוד תורה וחברת אודיתא. בשנת 1696 נשרף הרובע היהודי בברודי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-17, בשנת 1699, עברה בעלות העיר ליעקב לודוויק סובייסקי. ראש עיר זה בחר להגדיל את זכויותיהם של היהודים בעיר ונמסר להם מכתב המבשר להם על כך. בין השאר, ניתנה להם זכות הצבעה בבחירות המקומיות, ניתן להם חופש דת מלא ובתי המשפט היהודים קיבלו עצמאות משאר בתי המשפט בעיר. כמו כן, היהודים קיבלו אישור לסחור ולעבוד באופן חופשי. עם זאת, בכתב הזכויות נכתב גם כי על היהודים לשלם שליש מהוצאות העיר. כמו כן, היה עליהם לשלם מיסי האוצר המלכותי, בין היתר את מס הגולגולת, בשונה משאר האוכלוסייה, שלא התבקשה לשלמו.
בשנת 1704 נקנתה העיר בידי משפחת פוטוצקי. יהודים רבים חכרו או ניהלו את אחוזותיהם של בני המשפחה, בעוד אחרים עבדו אצלם בתור חייטים, סורגים או סוחרים. בשנים 1742 ו-1748 פרצו שרפות גדולות. בשריפה הראשונה מביניהן נשרף בית הכנסת. במקומו הוקם בית כנסת חדש בצורת מבצר. בית כנסת זה חרב בשואה וחורבותיו עדיין קיימות. בעלי העיר, משפחת פוטוצקי, סייעו ליהודים בשיקומם ובשגשוגם הכלכלי על ידי כך ששחררו אותם באופן חלקי מתשלום מיסים. בשנת 1756 הוחרמה כת הפרנקיסטים בברודי, ובעקבות זאת הוחרמה הכת בקרב כל קהילות יהודי פולין. בשנת 1765 היו בברודי 163 עובדים שהועסקו על ידי הקהילה: 5 רבנים, 27 פקידים של ועד הקהילה, 9 חזנים, 3 סופרים, 2 בעלי תפילה, 7 מלמדים, 6 סופרי סת"ם, 11 רופאים, 9 רוקחים, 2 מגידים, 12 מרפאים וגלבים ואיש אחד אשר היה אחראי על המיסים.
תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית
בשנת 1772, במסגרת חלוקת פולין עברה העיר לשלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. עם החלוקה איבדו היהודים זכויות רבות: היה עליהם לשלם מיסים רבים, בתי המשפט היהודים וכלל מוסדות הקהילה איבדו את עצמאותם ומספר היהודים בעיר הוגבל. בשנת 1784 עלה היקף המסחר בעיר לסכום של 4,226,000 פלורין. רוב המסחר היה בידי היהודים. סוחרים יהודים רבים צברו הון רב, לעיתים אף מעל 10,000 או 20,000 פלורין. 76 מתוך 79 הסיטונאים שעסקו בסחר שהניב רווחים גבוהים בשנים 1795–1797 היו יהודים. באותה תקופה התחזק המעמד החברתי והכלכלי של בעלי המלאכה היהודים בברודי. בשנת 1799 היו בעיר כ-14,000 יהודים. בשנה זו קיבלה ברודי מעמד של עיר חופשית.
בתחילת המאה ה-19 עלה מספרם של היהודים ל-16,400. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 היו בברודי 1,134 סוחרים יהודים, ובהם: 113 סוחרי תבואה, 137 סוחרי סדקית, 110 סוחרי לבנים, 9 סוחרי טקסטיל, 8 סוחרי פרוות, 7 סוחרי ומייצרי שמרים, 7 מוזגים, 214 בעלי חנוית קמעונאות, 41 סוחרי סמים ו-343 רוכלים. באותה עת היו בברודי 393 בעלי מלאכה, וביניהם: 110 חייטים, 14 שזרים, 5 שענים, 9 נגרים, 118 פרוונים 4 פחחים, 11 זגגים, 47 צורפים, 20 נגרי בניין, 4 חרטים, 4 צבעים, שני ציירים, 13 רצענים, 30 קצבים, 7 מייצרי פליז ו-10 בעלי מקצועות שונים. מספר הפרוונים המשיך לגדול ברבות השנים, וברודי נהפכה למרכז עולמי של סחר בפרוות. עם גדולי היצרנים והמשווקים בענף זה נמנים משפחת הרמלין היהודית. יעקב הרמלין, אב המשפחה, הקים בשנת 1825 מפעל לעיבוד פרוות בברודי ובית מסחר גדול בפרוות בלייפציג, גרמניה.
בשנת 1801 שופרו תנאי הלימוד ב"תלמוד תורה" וגובשה תוכנית לימודים מסודרת שמכילה בתוכה גם לימודי כתיבה ומתמטיקה. בשנת 1818 הוקמה בברודי גימנסיה ריאלית יהודית ובשנת 1823 הוקמה בה חטיבת ביניים ששימשה כהכנה ללימודים בגימנסיה. בשנת 1854 נחנך בית ספר נוסף בברודי, שאותו ניהל הירש רייטמן. בשנת 1855 למדו בבית הספר 414 ילדים (248 נערים ו-166 נערות), ובשנת 1905 למדו בו 1,132 ילדים (543 נערים ו-589 נערות). בעיר הוקמו גם מוסדות חינוך מיוחדים לחרדים. ב-1894 היו בברודי 14 "חדרים" שבהם למדו 413 תלמידים ובשנת 1905 היו בה 24 "חדרים" שבהם למדו 574 תלמידים. במהלך המאה חל שיפור משמעותי בהשפעת היהודים על הפוליטיקה המקומית - ולראשונה נבחר למועצת העיר נציג יהודי - מאיר קאליר, שבהמשך נבחר גם לפרלמנט הגליציאני (הסיים).
בשנת 1867 פרצה בעיר שרפה גדולה שגרמה לעלייתם באש של 800 בתים, שהיו שייכים ליהודים ברובם. הנזקים טופלו בידי מוסדות הקהילה. אדלה מיזיס לבית לנדאו מספרת בעדותה "השרפה האחרונה - 23 במאי 1867" על האופן השגוי בו פעלה העירייה שלדבריה גרם לנזק רב:
במרץ אותה השנה התקבלה החלטה שלפיה זכאים היהודים בברודי למחצית המקומות במועצת העיר (לפני ההחלטה היו זכאים לשליש בלבד). באותה תקופה היו בעיר כ-1,200 סוחרים, מרביתם יהודים. הם סחרו בעיקר בתבואה ובפרוות. בשנת 1879 בוטל מעמדה של ברודי כעיר חופשית.
בין המלחמות
במשך חצי שנה מתום המלחמה, מנובמבר 1918 ועד יוני 1919, ברודי נשלטה בידי הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. במשך תקופה זו סבלו היהודים מפוגרומים רבים, אשר נודעו בשם פרעות פטליורה. במשך שנה השלטון בברודי התחלף לעיתים תכופות, עד שלבסוף נכבשה בידי פולין העצמאית באוגוסט 1920.
לאחר המלחמה חידשו המפלגות ותנועות הנוער הציוניות את פעולתן. בין אותן מפלגות ותנועות נוער היו: הציונים הכלליים, פועלי ציון, המזרחי, השומר הצעיר, הנוער הציוני, השומר הדתי, בית"ר, ברית החייל ואגודת אחוה. מצבם הכלכלי של יהודי ברודי החמיר לאחר המלחמה. בשנת 1929 התקיימו בחירות לעיריית ברודי. בבחירות נבחרו 30 חברי מועצה יהודים מתוך 48. בשנת 1931 היו בברודי 8,300 יהודים. בבחירות שהתקיימו בשנת 1939 נבחרו 7 חברי מועצה יהודים מתוך 24, וליהודים ניתנה משרת סגן ראש העיר. בשנים 1931 ו-1935 התקיימו בחירות לקונגרס הציוני העולמי בברודי. היחסים בין הקולות שקיבלו המפלגות הציוניות בבחירות 1931 ובבחירות 1935 הם כדלהלן:
גורל יהודי הקהילה בשואה
ב-20 בספטמבר 1939 נכבשה ברודי בידי הצבא האדום, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בתי החרושת והחנויות הפרטיות הולאמו, ועד הקהילה היהודית פוזר וסוחרים, תעשיינים ואנשי עסקים נאסרו או הוגלו.
כיבוש האזור בידי הגרמנים
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במהלך חודש יוני 1941 הצליחו יהודים מעטים, אשר רובם היו פעילים סובייטים, להגר למרכז רוסיה. ב-1 ביולי 1941 נכבשה ברודי בידי צבא גרמניה הנאצית. על היהודים הוטלו גזירות ואיסורים: ענידת טלאי צהוב, איסור על מסחר וחובת עבודות כפייה. בין 15 ל-17 ביולי רצחו הגרמנים ועוזריהם האוקראינים כ-250 נציגים של האינטליגנציה היהודית, לאחר שערכו אחריהם מצוד ברחובות. ב-20 ביולי הוקם יודנראט ביוזמת השלטון המקומי, אשר בראשו עמד ד"ר אברהם גלזברג, ראש הקהילה ערב המלחמה. בסוף חודש ספטמבר 1941 נרצחו כ-280 ילדים, נשים וזקנים שנחשבו לא כשירים לעבודת כפייה. בדצמבר אותה שנה החלו להיחטף יהודים למחנות עבודה באזור ברודי. 1,500 יהודים נספו במהלך העבודה הקשה במחנות.
פאניה ז'ורנה לאופר מספרת בעדותה (בימי הכיבוש - קטעים מיומן) על תקופת הכיבוש הגרמני:
הקמת הגטו
באוקטובר 1941 החלו לרכז יהודים באחד מרובעי העוני של ברודי. ב-8 בינואר 1942 הוקם שם גטו, ורוכזו בו 6,800 יהודים. רק יהודים שעבדו אצל הגרמנים היו זכאים לקבל מזון, ולכן יהודים רבים התאמצו להשיג אישורי עבודה. יהודים עובדים רבים נשלחו לעבודה במכרות פחם, ורובם נספו במהלך העבודה. ב-18 במרץ 1942 הגרמנים החלו בגירוש יהודים מהגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-21 במאי נרצחו 86 ילדים בגטו. בסוף יולי 1942, כפעולת עונשין על רצח שוטר בידי יהודי, גורשו לבלז'ץ כל היהודים שגרו ברחוב שבו נרצח השוטר.
השמדת הקהילה
האקציה הראשונה החלה ביום שבת, 19 בספטמבר 1942. שוטרים גרמנים, בסיוע של שוטרים יהודים ואוקראינים, החלו לרכז יהודים בכיכר השוק. במהלך האקציה גורשו לבלז'ץ 2,200 יהודים. 300 יהודים נוספים נרצחו ביריות במהלך האקציה. יום למחרת האקציה, ערב יום כיפור, התכנסו יהודי ברודי באופן חשאי לצורך מניינים לתפילה. ב-2 בנובמבר 1942 נערכה אקציה נוספת, אשר בה גורשו 3,000 יהודים נוספים למחנה ההשמדה בלז'ץ. באקציה זו נרצח ראש היודנראט ושטח הגטו צומצם. בתפקיד זה החליף אותו אדם בשם רוזנפלד.
בדצמבר 1942 הוקם גטו ברובע היהודי. בעקבות הצמצום במספר היהודים בברודי, רוכזו בגטו גם יהודים מהעיירות והכפרים בסביבה. ראש היודנראט החדש, רונפלד, דרש מהפליטים למסור את רכושם לצורכי הקהילה היהודית. המתנגדים נכלאו בבית הסוהר של המשטרה היהודית. במקרים אחרים, אף נחטפו משפחותיהם בתור בני ערובה. בגטו שררה אווירת אלימות, צפיפות, רעב כבד ופרצה בו מגפת טיפוס הבהרות. היודנראט הסתיר את המגפה מעיני השלטון, אך כשל בניסיון זה. מחשש להתפרצות המגפה מחוץ לגטו, סגרו הגרמנים את הגטו באופן מוחלט. בחודשים מרץ-מאי 1943 התבצעו אקציות נוספות. ידוע כי בחודשים אלו התבצעו לפחות ארבע אקציות: ב-31 במרץ, ב-4 במאי, ב-10 במאי וב-13 במאי. ביערות הסביבה התארגנו קבוצות של צעירים, שהצליחו להשיג נשק ומזון.
גטו ברודי חוסל ב-21 במאי 1943, יום לפני ל"ג בעומר תש"ג. בבוקר אותו יום הובאו היהודים לכיכר השוק, ונלקח מהם רכושם. יותר מ-2,000 יהודים הובאו באותו יום למחנה ההשמדה סוביבור, ו-3,500 יהודים הובאו למחנה ההשמדה מיידנק.
קלארה-חיה ז'ורנה מספרת בעדותה על חיסול גטו ברודי:
ב-18 ביולי 1944 שוחררה העיר בידי הצבא האדום. כ-250 יהודים נמצאו בחיים.
לאחר השואה
בשנת 1996 גודר ושופץ בית העלמין החדש. בשנת 2002 הושג תקציב לאחזקת המקום. כיום אין יהודים בברודי.
תנועות נוער וספורט
בעיר פעלו מספר תנועות נוער וספורט:
ארגון הנשים בברודי
אחד מארגוני הצדקה הבולטים בברודי היה ארגון הנשים (stowarzyszenie kola kobiet). הארגון פעל במשך שנים רבות בהתנדבות ומטרתו הייתה להגיש עזרה למעוטי היכולת בעיר על ידי מתן בסתר. הארגון חילק להם מזון, בגדים, תרופות וכסף על בסיס חודשי. כמות גדולה של כסף חולקה לפני ראש השנה. בארגון זה היה חברות נשים אמידות, שבעליהן היו עורכי דין, רופאים, רוקחים וסוחרים. ראש הארגון הייתה מירקה ליליאן, אשת סגן ניצב מס ההכנסה בעיר. החברות בארגון שילמו דמי חבר בארגון, ואלו מימנו את פעילות הארגון. הארגון מומן גם על ידי הצגות, נשפים, מופעים שונים וכנסים. מספר בעלי ממון יהודים עזרו גם הם במימון פעילות הארגון ובני נוער רבים התנדבו בו. פעילותו של הארגון פסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
דמוגרפיה
באמצע המאה ה-17 חיו בברודי 400 יהודים. בשנת 1799 היו בעיר כ-14,000 יהודים. בתחילת המאה ה-19 עלה מספרם של היהודים ל-16,400. מספר היהודים המשיך לעלות בהדרגה עד שבשנת 1849 הגיע לשיאו - 19,060 תושבים, כ-77% מהאוכלוסייה הכללית. לאחר מכן חלה ירידה הדרגתית במספר היהודים תושבי העיר, מספר שצנח עד ל-7,200 יהודים ערב מלחמת העולם השנייה ול-250 אחריה. לירידה זו היו שלושה גורמים עיקריים: אביב העמים, מלחמת העולם הראשונה וגלי הגירה למערב. ברבע הראשון של המאה ה-19 היה שיא אחוז היהודים מכלל אוכלוסיית העיר, כ-88%. כעיר גבול, חלק גדול מאוכלוסיית היהודים בברודי היו פליטים שהיו בדרכם למערב אירופה, ישראל או אמריקה. בשנים ה'תרס"ג-ה'תרס"ד, אחרי פרעות קישינב, היגרו מעל 120 אלף יהודים מהאימפריה הרוסית אל ברודי דרך ווהלין ופודוליה. חלק ניכר מתושבי ברודי הגישו עזרה למהגרים אלו וסיפקו להם מזון, תרופות, מוצרי היגיינה ובית מגורים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנעשה בברודי בשנת 1931, התגוררו בה 17,904 אנשים, מתוכם 8,031 (44.9%) ממוצא פולני, 3,548 (19.8%) ממוצא אוקראיני, 6,266 (35%) ממוצא יהודי ו-59 (0.3%) ממוצאות אחרים. לפי דת: 5,083 (28.4%) קתולים, 4,390 (24.5%) קתולים יוונים, 8288 (46.3%) יהודים, ו-142 (0.8%) מדתות אחרות.
גרף העמודות להלן מציג בתוכו מספרי לידות, פטירות, נישואין, גירושין וכן הפלות או מוות בסמוך ללידה בשנים 1816–1870. חלק מהנתונים אינם מדויקים. מהטבלה ניתן ללמוד על פטירות של תינוקות ושל נשים בלידה, על תוחלת החיים, על אחוזי נישואין וגירושין, וכן על שנים עם אחוזי פטירה גבוהים (למשל: 1831, 1848 ו-1855 - שנים שבהן היו בעיר מגפות כולרה).
כלכלה
בקהילת ברודי היה מספר רב של יהודים והיא מלאה תפקיד משמעותי ביחס לקהילות האחרות בגליציה המזרחית. מעמדה הייחודי של ברודי עוצב בעיקר מכוח היותה מרכז של למדנים וגדולי תורה במאה ה-18 ומרכז של משכילים במאה ה-19. במהלך השלטון האוסטרי בגליציה עבר גבול האימפריה במרחק של קילומטרים בודדים מהעיירה. גבול זה היה גבול האימפריה האוסטרית עם האימפריה הרוסית. מיקומו של הגבול הביא לכלל תושבי ברודי וליהודי ברודי בפרט תועלת מסחרית גדולה - בשל קרבתה של ברודי לגבול היא נחשבה לעיר גבול ולכן זכתה למעמד של "עיר חופשית" החל משנת 1799 - מה שאפשר לתושבי העיר לסחור עם כל מדינות אירופה. בתקופות שבהן התחבורה התבססה על סוסים ומרכבות, לברודי הייתה חשיבות כלכלית גדולה בשל יתרונות טופוגרפיים. בין יהודי ברודי ליהודי ווהלין קשרי מסחר מפותחים. מיקומה הגאוגרפי של ברודי הקנה לה יתרון והגיעו אליה סוחרים מכל אירופה.
הרשויות האוסטריות יצרו קשרים עם יהודים נאורים רבים במטרה לגרום להם להגר לברודי ולנצל את יכולות המסחר שלהם. מושל גליציה באותה תקופה אמר כי בגליציה ניתן למצוא אורתודוקסים, חסידים וקראים, אך יהודים נאורים ניתן למצוא רק בברודי. ברודי בלטה כמרכז תרבותי וכלכלי יהודי באזור. ברודי הייתה עיר חופשית ממס בתקופת השלטון האוסטרי, עובדה שקידמה את מעמדה כעיר מסחר מרכזית במזרח גליציה. הקשרים המסחריים הבינלאומיים שלה קידמו רעיונות חדשים ותהליכי הארה והפכו את ברודי למרכז אינטלקטואלי.
בשנת 1704 נקנתה העיר בידי משפחת פוטוצקי. יהודים רבים חכרו או ניהלו את אחוזותיהם של בני המשפחה, בעוד אחרים עבדו אצלם בתור חייטים, סורגים או סוחרים. בשנת 1765 היו בברודי 163 אנשי דת שהועסקו על ידי הקהילה. בשנת 1827, היו בגליציה 11,718 סוחרים יהודים. 1,134 מהם (כ-10%) התגוררו וסחרו בברודי. באותה שנה התגוררו בברודי 36 ברוקרים ו-9 בנקאים יהודים. באותה תקופה, 163 מפעלים מתוך 175 בסך הכל היו בבעלות יהודים.
חיי הדת בברודי
רבני ברודי וחכמי הקלויז בברודי היו ידועים ומפורסמים בעולם היהודי בגדלותם בתורה, במיוחד התפרסמו לומדי הקלויז שעסקו גם בלימוד קבלה ובאימוץ מנהגי מקובלים. כמו כן ידועה הלחימה בשבתאות ובתנועת החסידות.
רבני ברודי
ברודי הייתה ידועה בעיקר בזכות רבניה בני משפחות קצנלנבוגן, באב"ד, רוקח, הורוויץ, וקריסטיאנפולר. הרבנים בני משפחת קריסטנאפולר, המוכרת מבין משפחות הרבנים בברודי, חלשה על משרת הרב לסירוגין במהלך המאה ה-18. ראש השושלת, הרב מאיר קריסטיאנאפאלער הראשון נישא לביתו של הרב אברהם שכני'ש מברודי, וכיהן תחילה כרב בעיירה קריסטיאנפול שבגליציה המזרחית. בשנת 1785 החל לכהן כרב העיר ברודי וכיהן בתפקיד זה כשלושים שנה. אחריו שימש בתפקיד זה הרב אריה לב תאומים, מפאת גילו הצעיר של בנו של קריסטיאנאפאלער, הרב יחיאל מיכל בנציון. אריה לב תאומים כיהן בתפקיד זה עד שנת 1831, לקראת סוף כהונתו חלה הרב, ולכן בשנים 1827–1831 הצטרף אליו הרב אליעזר לנדא, בנו של "הנודע ביהודה", ללא ידיעתו. בשנת 1831 מתו השניים ממגפה שהתחוללה בברודי. לאחריהם נכנס לתפקיד הבא בשושלת קריסטנאפולר, יחיאל מיכל בנציון. הוא היה אחד מהרבנים החשובים ביותר בברודי, וכן אחד המשכילים שבהם, ובשל כך הוערך גם בידי תושבי המקום הלא-יהודים. הוא כיהן בתפקיד זה במשך שלושים ושניים שנים, עד יום מותו. החליפו אותו שני רבנים שחלקו בתפקיד – בנו, הרב מאיר השני, וכן הרב מנחם מנדל שור, שהיה דיין בברודי. הרב מאיר השני היה האחרון בשושלת הרבנים בני משפחת קריסטנאפולר.
בתי העלמין
בברודי קיימים שלושה בתי קברות של בני הקהילה היהודית:
הקלויז
הקלויז נוסד על ידי הרב חיים ב"ר אברהם לנדא (בן דודו של רבי יחזקאל לנדא), שהיה לפני כן רבה של פודקאמין. שנת היווסדותו של הקלויז אינה ידועה במדויק, אך מקובל לחשוב שנוסד בין שנת תפ"ב לשנת ת"ץ (שנות ה-20 של המאה ה-18). רבים מחכמי הקלויז התגוררו בקלויז במשך כל ימות השבוע, ורק בשבתות חזרו לבתיהם (לעיתים אף מחוץ לברודי). לקבוצה הנבחרת והבוגרת של הקלויז, כאלו שהיו מעל גיל 30 ונודעו כמקובלים, הורשו להצטרף למניין שהתפלל בשטיבל סמוך לקלויז, שבו התפללו מתוך סידור האר"י. רק אותם מקובלים הורשו ללבוש בגדים לבנים בשבתות ובחגים. קבוצה זו, שהושפעה בעיקר מהרב חיים צאנזר, שהיה אחד מחכמי הקלויז, נהגה במנהגי סגפנות מבית מדרשם של חסידי אשכנז.
באביב ה'תקי"א תכננו חכמי הקלויז (בהשפעת הרב חיים צאנזר) להתכנס ולהכריז ביום השוק חרם על הרב יהונתן אייבשיץ, קמיעותיו וספריו. הרב יחזקאל לנדא ניסה למנוע את החרם, וכתב מכתב אישי לכל אחד מהחכמים ובו ביקש מהם שלא להחרים את הרב מחשש לחילול השם. בהשפעתו החרם נדחה, אך לאחר פרסום הספר "ואבוא היום אל העין" שיוחס לרב אייבשיץ, הסיר לנדא את התנגדותו לחרם ואף החליט לתמוך בו. בסופו של דבר החרם בוצע באלול ה'תקי"ב. בסיוון ה'תקט"ז הכריזו חכמי הקלויז חרם על חסידיו של יעקב פרנק. בכ' בסיוון ה'תקל"ב הצטרפו חכמי הקלויז (ופרנסי הקהילה) למאבק בחסידות, ובקלויז הוכרז חרם על החסידים והנוהגים במנהגי חסידות (למשל תפילה בנוסח ספרד). בחרם הוחרג בפירוש מניין המקובלים של הקלויז עצמו, שרק לו הותר לנהוג במנהגי האר"י.
אופיו המיוחד של הקלויז הקנה לו יראת כבוד בקרב הציבור בברודי ומחוצה לה, ואגדות רבות נכרכו אודות חכמי הקלויז. בין חכמי הקלויז היו הרב יצחק הלוי הורוביץ, הרב אברהם גרשון מקיטוב, הרב יצחק מדרוהוביטש, הרב יחיאל מיכל מזלוטשוב, הרב מרדכי זאב אורנשטיין (המשנה לרב המדינה של גליציה), רבי משולם איגרא, רבי נחמן מהורודנקא, הרב שבתי מרשקוב, הרב אלעזר רוקח (אביו של רבי שלום מבעלזא) והרב אפרים זלמן מרגליות.
הקהילה בתרבות
הסופר אונורה דה בלזק עצר בברודי בשנת 1847 בדרכו לאוקראינה. הוא אמר עליהם. יוזף רות, סופר יליד העיירה, הזכיר גם הוא את העיירה בספרו "The Radetzky March" שהתפרסם בשנת 1932. העיירה נזכרת גם בסיפור קצר של איסאק באבל שפורסם בשנת 1933 ועונה לשם "Red Cavalry".
הנצחה
בחלקו המזרחי של בית הקברות החדש בברודי ממוקמת אנדרטה לזכר יהודי ברודי שנרצחו בשואה. לזכר הקהילה יצא ספר זיכרון, נר תמיד - יזכור לברודי, בעריכתו של אביב מלצר.
בבית העלמין הדרום בבת ים מונחת מצבה לזכר קדושי ברודי. המצבה נחנכה ביום שני, י"ט באייר ה'תשמ"ז, 18 במאי 1997.