cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דז'ה קוסטולאני
ביוגרפיה
בשנת 1904 נרשם לאוניברסיטת וינה, שם השתתף בסמינרים בנושא הפילוסופיה של גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרנץ גרילפרצר, פרידריך שילר. הוא שב הביתה בשנת 1905 אך לא חזר לאוניברסיטה, אלא הפך לעיתונאי. מאמריו הראשונים התפרסמו בסגד ובסביבה. בשנת 1906 ביקשו ממנו מהעיתון "יומן של בודפשט" (Budapesti Napló) להצטרף כעמית כדי להחליף את המשורר והעיתונאי אנדרה אדי, ששלח אז את דיווחיו מפריז.
הוא היה בן עשרים ואחת כשנקרא להתגייס לצבא; גבר צעיר ושרירי בגובה 185 סנטימטר היה מושלם ונמצא כשיר. הוא ביקש עזרה מסנדקו, אישטוואן הופבאואר שהיה כבר גנרל 3 כוכבים, אך הגנרל תמך בשירותו הצבאי של בן סנדקותו ואמר שלפחות ירגילו אותו לסדר. הוא הועבר לחטיבת חיל הרגלים של סגד. בעוד הטירונים היו בציוד צבאי מלא בחצר, הוא לבש חליפה אנגלית אפורה בהירה עם עניבה צהובה ארוכה, מה שהעיד שהוא לא ממש היה שייך לשם. לבסוף, ביום ראשון אחד נתן את כרטיס הביקור שלו למפקד החטיבה, הקולונל, ששוחח איתו על שיריו, על חיי התיאטרון ושחרר אותו מהחטיבה. אז הוא נקרא לבדיקה רפואית והוכרז כבלתי כשיר.
בחורף של 1910 פגש את השחקנית היהודייה אילונה הרמוש (מקודם שלזינגר) של תיאטרון הקומדיה של בודפשט באחת מהצגות הבכורה של התיאטרון, הם נישאו בבודפשט ב־8 במאי 1913. אשתו המירה את דתה לרומית-קתולית. כסופר הוא שאף לאי-פוליטיקה, בניסיון להתרחק משני הצדדים, מהימין ומהשמאל, אך עקב הערות אחדות שלו הותקף הן מהימין והן מהשמאל. הוא, יחד עם כמה סופרים אחרים, קיבלו את הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ללא אהבה יתרה. הוא איבד את בפרנסתו בגלל פעולות הדיקטטורה הפרולטרית, ולא הסכים עם האידאולוגיה של הבולשביזם.
בשנת 1933 הופיעו הסימנים הראשונים למחלת הסרטן שלו. הוא עבר סדרת ניתוחים משנת 1934, ואפילו נסע לסטוקהולם לטיפול ברדיום. בשנת 1935, באתר נופש לעיתונאים בווישגראד בהונגריה, התאהב באישה נשואה צעירה, מריה רדקוביץ'. אהבתם דרבנה אותו לכתוב כמה שירים, כמו "תפילה במעוף", "דבקות ספטמבר". הוא רצה להתגרש, אך מחלתו החמירה. ב־3 בנובמבר 1936 מת מדלקת ריאות, בבודפשט, בית החולים סנט יאנוש. בדצמבר הקדיש כתב העת הספרותי החשוב ניוגט גיליון מיוחד לזכרו, בו שיבצו באביץ' את חברו ואמן הנעורים שלו. אוסקר אשר דיווח בפירוט על סבלו לא רק במערב אלא גם בטורי אסט.
בונים חופשיים
קוסטולאני הגיש בקשה להתקבל לבונים החופשיים ב־20 בדצמבר 1915, והתקבל ב־7 בפברואר 1916, יחד עם ארבעה נוספים.
עד שנת 1921, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, כתב דז'ה קסטולאני, כעורך טור בעיתון הימין הקיצוני "הדור החדש", מאמרים אנטישמיים ואנטי-הבונים החופשיים, והכחיש את עברו בבונים החופשיים. יש החולקים על כך שמאמרים אלה נכתבו על ידו כי הם הופיעו ללא ציון שם הכותב והיו בטור גם כותבים נוספים.
יצירותיו הליריות
הכרך הראשון של "קוסטולאני הלירי", בשם "בין ארבע החומות" (1907) הוא כרך אר נובו אופייני של סוף-תחילת המאה הכותרת סמלית ומרמזת לתחושת הסגר וחוסר חוויות. המוטיבים של חסרי בית ופסק זמן מופיעים. האקלקטיות הנושאית מודגמת על ידי דמותה המקובלת של המישור ההונגרי הגדול, פולחן בודפשט, והחיוב של העיר הגדולה. ברקע הפילוסופי לשירים עומדים, מעט כבית הספר, משנתם של ארתור שופנהאואר ופרידריך ניטשה. היצירה הפופולרית ביותר בכרך ועדיין שחיה עד היום הוא, "העצים של דרך אִילֶה" Üllői-úti fák) (1906)), היא פרידה דומעת מגיל הנעורים.
יצירותיו האפיות
בין היצירות האפיות של קוסטולאני מופיע קורנל אשטי, הגיבור החביב על קוסטולני, ה"אלטר אגו" ("האני האחר") מושג המתייחס לדמות אחרת הקיימת לאותו אדם. וה"דופלגנגר" הכפיל, כמארגן סיפור בכרך קורנל אשטי בשנת 1933, המכיל 18 פרקים. בכרך של בשנת 1936, סיפורי קורנלי אשטי נכללים ללא פרקים, בין סיפורים קצרים אחרים.
נחל ניצנה
נַחַל נִצָּנָה הוא מן הגדולים שבנחלי הר הנגב המערבי. בערבית הוא נקרא "ואדי אלעג'רם" ("נחל היפרוק"). אורכו של נחל ניצנה, מהר רמון עד גבול ישראל-מצרים, הוא כ-65 קילומטר.
ראשיתו של נחל ניצנה סמוך לפסגת הר רמון, שבפינתו הדרומית-מערבית נמצא מכתש רמון. מכאן נמשך הנחל בעמק רחב ושטוח, שלאורכו יש שרידי חקלאות עתיקה. במקביל לנחל עובר בחלק זה כביש 171 ובאפיק עוברת דרך עפר שהוכשרה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חברת הנפט הבריטית, לצורך חיפושי נפט במכתש רמון. בדרך זו עברו כוחות מבצע עובדה, במרץ 1948, בדרך לשדה אברהם ולמפרץ אילת.
מעט מצפון לעיר הקדומה ניצנה, יוצא הנחל מתחום רמת עבדת הגירנית אל מישורי חולות עגור. שם, ליד באר מלכה, הוא מתחבר עם נחל לבן. ממפגש הנחלים ממשיך נחל לבן לתחום סיני, ושם הוא נקרא "ואדי אלחרידין". לאחר כמה קילומטרים נבלע הנחל בדיונות החול ונעלם.
ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל, קרס הגשר שמעליו המוליך את כביש 211, ויישובי פתחת ניצנה נותקו. באגן נחל ניצנה (הגשר מעל נחל ניצנה אשר קרס בשיטפון זה), נמדדה ספיקת שיא של 1,420 מ"ק/שנייה. על פי חישובים ראשוניים מדובר בספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בישראל. זוהי ספיקה של יותר ממחצית הספיקה הממוצעת של נהרות כדוגמת הריין (2,290 מ"ק/שנייה) והנילוס 2,830 (מ"ק/שנייה). לשם השוואה הספיקה הממוצעת בירדן העליון היא 16 מ"ק/שנייה.
ישראל מיכל רבינוביץ
ישראל מיכל רבינוביץ (ימ"ר; ב' בסיוון ה'תקע"ח, 6 ביוני 1818 - שבת י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893) היה מלומד יהודי ליטאי-צרפתי, מראשוני חובבי ציון, ומתרגם התלמוד הבבלי לצרפתית.
ביוגרפיה
נולד בהורודץ, במחוז קוברין שבפלך גרודנו, לרב משה צבי (נפטר 1862) שהיה דור שני לרבני הורודץ ובמקביל גם רבה של אנטופול. בילדותו נחשב לילד פלא והשתמר רישום שלו כחבר מן המניין באחת מקבוצות הלימוד של בית הכנסת, בכינוי "ילד שעשועים". הוא למד בבריסק דליטא ואחר כך בהורדנה והחל להעביר בעצמו שיעורים בתלמוד באחד מבתי הכנסת. תקופה מסוימת חזר לבית אביו באנטופול ושימש כממלא מקומו בדרשות בבית הכנסת בתקופות היעדרות של האב. בתקופה זו נישא לאשה מבריסק ועבר לגור בעיר, אך הנישואין לא צלחו והזוג נפרד. קיימת סברה לפיה נולד לזוג ילד אותו הותיר ימ"ר בחזקת גרושתו, השמועה הסבירה את הגירושין בכך שימ"ר נתפס להשכלה ומגבלות הנישואין והפרנסה הפריעו את התקדמותו במחקריו ובאורח חייו החדש.
ימ"ר נסע לברודי והצטרף לקבוצת המשכילים בעיר כמו יצחק ארטר וחבריו. במשך שנה וחצי התרועע עם משכילי ברודי כדי לרכוש את השפה הגרמנית, ואז נסע לברסלאו ללמוד לטינית ויוונית מפי פרופ' דניאל חבולסון. באוניברסיטת ברסלאו למד בלשנות אך לא השלים את לימודיו אלו, אף על פי שהוציא בתקופה זו ספר דקדוק עברי, ועבר ללמוד רפואה. עם השלמת לימודיו לאחר שמונה שנים, היגר לצרפת והתמנה ב-1854 כסטאז'ר בבית חולים פריזאי. הוא הגיש תרגום משלו לצרפתית של אחד מכתביו הרפואיים של הרמב"ם, "סמי המוות והרפואות כנגדם", כדיסרטציה שלו.
בשלב זה נטש את עיסוקיו הרבים והתמקד במפעלו הגדול, תרגום התלמוד הבבלי לצרפתית, שנתפסה אז כשפה הבין-לאומית הבולטת, מתוך מטרה להראות את חכמת עם ישראל לאומות העולם. תרגומו, שנדפס על מסכת מכות, סנהדרין, בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא, אינו רק תרגום מילולי שורה-מול-שורה כמקובל, אלא סיכום שיטתי של כל סוגיה. במקביל פרסם שני ספרים על דיני הנפשות בתלמוד ודיני נזיקין שבתלמוד. כל הספרים הללו נדפסו בשנות ה-70 של המאה ה-19, שלפי עקיבא בן-עזרא (קוסטרומצקי) היו העשור הפורה בחיי רבינוביץ בשדה חכמת ישראל.
רבינוביץ היה פעיל ציוני בפריז, תמך באגודת היהודי הנצחי שקראה להתחדשות יהודית בארץ ישראל, ועמד בראש אגודת "בני ציון" ואחריה "נושאי נס ציונה", שתיהן בפריז. הוא שימש ציר בני ציון לוועידת קטוביץ ונבחר בה לחבר הוועד המרכזי.
במאי 1890 ביקר בעיר הולדתו הורודץ שבה כיהן אז אחיו הרב יהושע יעקב רבינוביץ כרב, על מקומו של אביהם. הוא נשא נאום בגרמנית בשבח התלמוד, והזכיר את דרשתו - חמישים שנה קודם לכן - באותו מקום. בהיותו בוורשה ניסה לארגן הדפסת ספריו בתרגום לרוסית אך הדבר לא יצא אל הפועל.
ימ"ר נפטר לאחר תקופת מחלה, בלונדון שבה גר בשלוש שנותיו האחרונות, ביום שבת י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893. הוא נקבר בעיר ביום שני.
ג'ו ונוטי
ג'וספה (ג'ו) ונוטי (Giuseppe (Joe) Venuti; 16 בספטמבר 1903 - 14 באוגוסט 1978) היה כנר הג'אז הראשון.
ביוגרפיה
ונוטי נולד במהלך הגירת הוריו מאיטליה לארצות הברית. הוא נהג לטעון שנולד על האונייה שהובילה את המשפחה לאמריקה, אך ייתכן שנולד מיד לפני כן או מיד לאחר מכן.
בשנות העשרים החל לנגן ג'אז בכינור, והיה הנגן הראשון שאלתר בכלי זה באופן קבוע ולאורך זמן. יחד עם הגיטריסט וחבר ילדותו אדי לאנג, השלים צמד שהיה פופולרי ביותר. גם כאשר ניגנו השניים בתזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. השניים גם הקליטו מספר תקליטים כצמד עד מותו של לאנג בשנת 1933. ונוטי עבד עם תזמורות ביג בנד רבות בהן עם בני גודמן, ביקס ביידרבק (בתזמורות של פרנק טראמבאואר ושל פול וייטמן), בינג קרוסבי, ג'ק טיגרדן ועוד והופיע גם כסולן במועדונים ועל גבי תקליטים של מוזיקה פופולרית של אותה עת. לאחר שקיעת סגנון הסווינג של התזמורות הגדולות שקעה הקריירה שלו והוא פרש מעיסוק במוזיקה.
לקראת סוף שנות השישים "התגלה" מחדש. הוא הקים צמד מצליח עם נגן הסקסופון זוט סימס והשניים הוציאו יחד מספר תקליטים. שיתוף פעולה נוסף שלו באותן שנים היה עם "ותיק" נוסף, הפסנתרן ארל היינס ובצמד כנרים עם סטפן גרפלי. הוא הופיע והקליט גם מוזיקת קאנטרי.
תחלואה כפולה
תחלואה כפולה הוא מושג מתחום הפסיכיאטריה המתאר אדם הסובל משתי מחלות בו זמנית. המושג יכול לתאר מגוון רחב של מחלות נפשיות כמו אלכוהוליזם ודיכאון, או להתייחס באופן ספציפי לשילוב של הפרעה נפשית ושימוש לרעה בסמים.
הטיפול בתופעה זו מחייב התייחסות ייחודית בגלל השילוב של שני מרכיבים אלו. במחקרים שנעשו בקרב חולים פסיכיאטריים בארצות הברית נמצא מתאם גבוה בין הפרעות פסיכיאטריות לבין שימוש בסמים.
תחלואה כפולה בישראל
הטיפול בתחלואה כפולה נעשה במסגרות של טיפול בקהילה או במסגרות אשפוזיות. מסגרות המשלבות את החולה בקהילה כמו מרפאות לבריאות הנפש או יחידות לטיפול בנפגעי סמים של משרד הבריאות או משרד הרווחה מתמחות בטיפול ממוקד בחולים מסוג אחד. מסיבה זו יש קושי לטפל בהם במסגרות כאלו ולעיתים הם נדחים מהן.
הטיפול בתחלואה כפולה מיועד לחולים לאחר אשפוז פסיכיאטרי שמחלתם בנסיגה וזקוקים לטיפול הכולל מעקב רפואי-פסיכיאטרי וטיפול תרופתי במטרה לשקם אותם ולאפשר להם להשתלב בקהילה באופן עצמאי.
בישראל קיימות קהילות טיפוליות המתמחות בתחלואה כפולה. הקהילה הטיפולית היא מסגרת תומכת המשלבת טיפול נפשי, טיפול תרופתי וכלים שיקומיים.
בנוסף, קיימות יחידות אשפוז המטפלות בתחלואה כפולה בתוך מסגרות פסיכיאטריות:
בישראל קיימות מעט מאוד מסגרות שיקומיות של הוסטלים או דיור מוגן (המספקות דיור, תעסוקה, חברה, פנאי, השכלה ועוד). נפגעי נפש עם 40% ומעלה נכות נפשית זכאים לסל שיקום, ובתוכו גם דיור שיקומי, אולם למתמודדים עם תחלואה כפולה קריטריונים נוספים לפני קבלת אישור משרד הבריאות להשתלבותם במסגרות אלו.
נחל לבן
נַחַל לָבָן הוא נחל הנמצא במערבו של הר הנגב הצפוני. שמו העברי הוא תרגום של שמו הערבי -"ואדי אלאביץ'" (קרי, אלאביד). אורכו של נחל לבן הוא כ-36 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-330 קמ"ר.
תחילתו בהר לבן נמצאת בשוליה הצפוניים של רמת מטרד, ומשם הוא יורד כלפי צפון-מערב, אל עבר חולות שונרה. בערוץ הנחל, במרחק 3 ק"מ לאתר העיר הקדומה שבטה, קיימים מתקני חקלאות קדומים ובורות מים רבים. לאורכו של נחל לבן כונסים אליו נחל דרורים, נחל זיתן ונחל קרחה ונחלים נוספים. הוא מנקז את כתף שבטה וחלק מהר בוקר. במקום שבו חוצה הנחל את כביש באר שבע-ניצנה-אבו עגילה הוקם עליו גשר גדול, לא רחוק משם נמצאת ההיאחזות הנטושה שדמות שיזף. משם יוצא הנחל אל חולות שונרה עגור, לכיוון צפון-מערב, אחר כך הוא יורד בכיוון מערב, ומתחבר עם נחל ניצנה.
מסילת הרכבת הצבאית העות'מאנית מביר עסלוג' לעוג'ה אלחאפיר חצתה את תוואי הנחל על גבי גשר רכבת. כמו כן חוצים את הנחל הכביש הבריטי והכביש החדש (כביש 211) מבאר שבע לניצנה.
בערוץ הנחל נמצאת דיונת החול הגדולה בארץ.
שמו של נחל לבן נגזר מן הפריחה הלבנה של שיחי רותם מדברי הצובעת בלבן את נופו של הנחל בחורף, ולא מלובנם של סלעי הקירטון בנחל.
טרמצינו
טְרָמֶצִינוֹ (באיטלקית: tramezzino; ברבים טרמציני או טרמיציני -tramezzini) הוא כריך האופייני למטבח האיטלקי. הכריך עשוי משתי פרוסות לחם לבן, שנחתכה המעטפת הקשה שלהן. הכריך חתוך לצורת משולש. כריך זה מוגש לרוב כחטיף בפאבים איטלקיים, או נאכל לארוחת בוקר. הכריך ממולא במילויים שונים, בעיקר מילוי של טונה, זיתים ופרושוטו.
מקורו של הטרמציני בביית הקפה מולאסאנו די פיאצה קסטלו (Caffè Mulassano di Piazza Castello) שבעיר טורינו שבאיטליה. הכריך היה פיתוח של הכריכים המוגשים במסגרת שעת התה המסורתית מהמטבח האנגלי, והומצאו על ידי גבריאלה ד'אנונציו. לפי גרסה אחת הכריכים הומצאו בשנת 1925, ולפי גרסה אחרת - באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
שמו, "טרמציני", שפירושו "בין שניהם", כוונתו לבין שתי פרוסות הלחם.
ברייני, מלך סאסקס
ברייני (באנגלית: Bryni) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה ברייני מלך לצד נות'הלם וואט וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
התיעוד ההיסטורי היחיד לפעולותיו של ברייני בתקופת שלטונו היה צו מלכותי שהוציא קודם לשנת 705 בו הוא נושא את התואר "ברוני דוכס סאת'סקס" (Bruny dux Suthsax). העדים להוצאת צו זה היו המלכים נות'הלם וואט. עצם העובדה שנות'לם וואט עדים לצו מעיד על מעמדו של ברייני הזהה למעמדם בעת הוצאת הצו, או גבוה ממעמדם.
על הפרופורציה האלוהית
על הפרופורציה האלוהית (בלטינית: De divina proportione) הוא ספר מתמטי בן שלושה כרכים שנכתב על ידי המתמטיקאי האיטלקי לוקה פאצ'ולי, מורו של לאונרדו דה וינצ'י, בשנים 1496–1498 בעיר מילאנו, ויצא לאור בוונציה בשנת 1509. הספר אויר על ידי לאונרדו עצמו, בעת שקיבל מפאצ'ולי שיעורים במתמטיקה.
הספר
הכרך הראשון עוסק ברובו ביחס הזהב, קבוע מתמטי הקרוב ל-1.618, שהיה בשימוש גם בענפים אחרים כמו אמנות ואדריכלות, וכן בפאונים. פאצ'ולי קובע בעמודו הראשון של הספר כי הספר הוא:
בהמשך הוא דן בסיבה שבגינה כינה את יחס הזהב בשם "הפרופורציה האלוהית", משווה את ייחודיות יחס הזהב לייחודיות הבורא, ונכנס גם להיבטים פילוסופיים ומיסטיים נוספים. לאונרדו אייר לא פחות מ-60 איורי פאונים, ופאצ'ולי מודה לו במילים חמות:
בכרך השני דן פאצ'ולי בפרופורציות גופו של האדם, תוך הסתמכות על ספרו של האדריכל הרומאי ויטרוביוס, "על אודות האדריכלות", עליו הסתמך גם לאונרדו באיורו המפורסם "האדם הוויטרובי", וכן בציור פנים אנושיות התחומות בעזרת מלבני זהב, כפי שבא לידי ביטוי גם ביצירתו של דה וינצ'י -"איש זקן".
הכרך השלישי דן בחמשת הפאונים המשוכללים, ואינו פרי יצירתו המקורית של פאצ'ולי אלא תרגום לאיטלקית של מסה שחיבר פיירו דלה פרנצ'סקה.
בספרו דן פאצ'ולי מלבד ביחס הזהב גם בהיבטים של פרספקטיבה, כפי שהשתקפו ביצירותיהם של אמנים איטלקים כגון פיירו דלה פרנצ'סקה, מלוצו דה פורלי ומרקו פלמצנו.
סמלו של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק לקוח היישר מהספר.
קיימות שתי גרסאות של כתב היד המקורי, אחת בספריית אמברוזיאנה (Biblioteca Ambrosiana) במילאנו והשנייה בספרייה הציבורית והאוניברסיטאית (Bibliothèque Publique et Universitaire) בז'נבה.
דודג' Aries
דודג' Aries (באנגלית: Dodge Aries) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1981–1989.
הדגם השתייך לסדרת "Chrysler K platform" של חברת קרייזלר.
יוצרו 978,640 יחידות.
הדגם הכמעט זהה לדגם ה"דודג' Aries" של חברת קרייזלר בין השנים 1981–1989 היה דגם הפלימות' רליאנט. יוצרו 978,640 יחידות מדגם ה-Dodge Aries, לעומת 1,114,618 יחידות מדגם ה"פלימות' רליאנט".
מוחמד סיסוקו
מוחמד למיינה "מומו" סיסוקו גילאן (נולד ב-22 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר צרפתי-מאלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת המועדונים
את הקריירה שלו הוא החל בקבוצת המילואים של אוסר כחלוץ. לאחר שנה, החליט רפאל בניטס, מאמנה של ולנסיה להעבירו לקבוצתו. הוא בחר לנצל את יתרונותיו הפיזיים והסיט אותו לקישור האחורי. סיסוקו הפך לאחד השחקנים המרשימים ביותר בליגה הספרדית. הוא שותף בעונת הדאבל של ולנסיה ב-. לאחר עונת, עזב סיסוקו את ולנסיה.
לאחר שעזב את ולנסיה החליט סיסוקו לחבור שוב לרפאל בניטז. סיסוקו הצליח להשתלב בפרמייר ליג והפך להיות אחד השחקנים החשובים ביותר של ליברפול. הוא הצליח לבסס את מעמדו בליברפול והפך לאחד הקשרים האחוריים הטובים ביותר באנגליה.
בפברואר 2006, במשחק נגד בנפיקה ליסבון, סיסוקו נאבק על כדור ונפצע קשות ברשתית עינו הימנית לאחר בעיטה חזקה של בטו בראשו. סיסוקו התאושש, וכעבור חודש בלבד, חזר לשחק עבור ליברפול. במשחקו הראשון לאחר הפציעה, הוא נאלץ לעטות משקפי מגן מיוחדים, אך הוא טען שהם מפריעים לו. במהלך המשחק החליט להסיר את המשקפיים ושיחק בלעדיהם. סיסוקו סיים את עונתו הראשונה כשחקן הרכב חשוב של הקבוצה, למרות פציעתו.
בעונתו השנייה בליברפול זכה בתואר איש המשחק בניצחון של ליברפול על צ'לסי במפעל מגן הקהילה. בעונתו האחרונה בליברפול הוא הפסיד את מקומו בהרכב לחאבייר מסצ'ראנו, אך למרות זאת הבקיע את שערו הראשון והאחרון בקבוצה. בסוף העונה ההיא עזב את ליברפול.
ב-29 בינואר 2008, הוא עבר ליובנטוס תמורת סכום של 11 מיליון אירו. הוא הופיע לראשונה במדי יובנטוס ב-3 בפברואר 2008, בתור מחליפו של טיאגו מנדש, לאחר 67 דקות. סיסוקו הבקיע את שערו הראשון ביובנטוס במשחק נגד פיורנטינה ב-2 במרץ 2008.
בקיץ 2011 עבר לשחק עבור מועדון הפאר הצרפתי פריס סן ז'רמן תמורת 7 מיליון יורו. בינואר 2013 הושאל לפיורנטינה האיטלקית. בקיץ 2013 חזר השחקן לפריס סן ז'רמן. ב-30 בינואר 2014 חתם בקבוצה הספרדית לבאנטה לחצי שנה.
ב-25 ביוני 2015 חתם בשאנגחאי שנחווה הסינית. בפברואר 2016 שוחרר מהקבוצה שמונה חודשים בלבד לאחר שחתם, לאחר שכבש שער אחד בעשר הופעות ליגה בלבד.
באוקטובר 2016, לאחר שמונה חודשים מחוץ למגרשים, חתם סיסוקו בפונה סיטי ההודית. ארבעה חודשים אחר כך, בפברואר 2017, הצטרף לטרנאנה האיטלקית בחוזה לחצי שנה, אך כעבור 25 ימים שוחרר מהמועדון, לאחר הופעת ליגה אחת בלבד.
ב-13 באפריל 2017 הצטרף למיטרה קוקאר האינדונזית בחוזה לשנה אחת. ב-1 בדצמבר 2017 חתם באתלטיקו סן לואיס המקסיקנית. ב-4 ביולי 2018 חתם בקיצ'י מהונג קונג. ב-16 בינואר 2019 חתם בסושו עד לסוף העונה.
בינואר 2020 הודיע סיסוקו על פרישה מכדורגל.
נבחרת לאומית
סיסוקו הוא בן למהגרים ממאלי, המדינה אותה בחר לייצג. אף על פי שהיה יכול לשחק בנבחרת צרפת, הבכירה יותר. מאלי תמיד הייתה חשובה לו ולמשפחתו. הוא לא רק בחר לשחק בנבחרת מאלי, אלא גם הקים את קרן "מומו סיסוקו" אשר כל מטרתה לעזור לצעירי מאלי, אחת המדינות העניות בעולם כיום, וליצור את דור העתיד של המדינה דרך השקעה וניתוב משאבים לחינוך ותרבות.
טלסטאר ספורטקלאב
טלסטאר ספורטקלאב (בהולנדית: Telstar voetbalclub) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר הימאודאן שבצפון הולנד, המשחק בליגת המשנה ההולנדית.
היסטוריה
המועדון נוסד ביולי 1963 כאיחוד בין שני מועדונים מליגת המשנה "rivals VSV" ו-"Stormvogels" ונקרא טלסטאר על שם לוויין החלל טלסטאר 1.
את עונתה הראשונה סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה והעפילה לראשונה לליגת העל ההולנדית. הקבוצה שיחקה כ-14 עונת רצופות בליגת העל ההולנדית כאשר הישג השיא היה המקום ה-6 בעונת 1973/74. בעונת 1977/78 סיימה הקבוצה במקום ה-18 והאחרון ונשרה לליגת המשנה בה היא משחקת ברציפות עד היום. בעונת 1991/92 רשמה הישג שיא בגביע ההולנדי כאשר העפילה מליגת המשנה לחצי גמר הגביע, אז הודחה לאחר הפסד 0–3 לרודה. בין השנים 2001 ל-2008 נקראה הקבוצה סטורמווגלס טלסטאר ובשנת 2009 חזרה לשמה המקורי.
מאמנים בולטים בעבר
ג'ק מנסל
תארים
"rivals VSV" "טלסטאר ספורטקלאב"
דנה אמיר
דנה אמיר (נולדה ב-1966) היא פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה, פסיכולוגית קלינית מומחית, פסיכואנליטיקאית, סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
אמיר (לבית בן-רון), ילידת חיפה, היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה, תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ותואר שלישי בפילוסופיה של הפסיכואנליזה מטעם אוניברסיטת חיפה. נושא עבודת הדוקטור שלה הוא "הממד הלירי של הנפש".
אמיר היא פרופסור מן המניין בחוג לייעוץ והתפתחות האדם ומכהנת כסגנית דיקן למחקר של הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. היא ייסדה את מסלול הדוקטורט והפוסט-דוקטורט הבין-תחומי בפסיכואנליזה ועומדת בראשו. בנוסף להיותה פסיכואנליטיקאית מנחה מטעם החברה הפסיכואנליטית בישראל וחברה בהתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית, היא משמשת כעורכת הראשית של מארג - כתב עת ישראלי לפסיכואנליזה היוצא לאור מטעם מרכז פרויד, האוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן היא ראש הקתדרה לחינוך וחברה ע"ש חנן ורחל בר-נצר.
מחקריה, שזכו לתמיכת הקרן הלאומית למדע, עוסקים בקשר בין פסיכופתולוגיה ושפה ובשסעים שונים בשפה: השסע הפסיכוטי, השסע האוטיסטי, השסע הפרוורטי והשסע הפסיכוסומטי. בנוסף היא עוסקת בחקר השפה הטראומטית, במודוסים של עדות טראומטית ובאפיוני שפת המעוול, וכן בקריאה פסיכואנליטית של יצירות ספרות.
היא אם לשני בנים, חיה בזוגיות עם מיכל בן נפתלי ומתגוררת בחיפה.
ספרה, "אבני ריחיים" (אפיק), נכלל ברשימת 70 הספרים הטובים לשנת 2022 של עיתון הארץ.
פרסים
אמיר זכתה בפרסים שונים על כתיבתה הפסיכואנליטית והספרותית:
מנהלת חומה
מִנְהֶלֶת חומה היא יחידה של המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון. היחידה אחראית על פיתוח וייצור מיזמי הגנה אקטיבית בתצורת הגנה רב-שכבתית, כנגד איום ירי תלול מסלול של טילים ורקטות.
היסטוריה
מנהלת חומה נוסדה בשנת 1991 על ידי עוזי רובין, בעקבות לקחי מלחמת המפרץ הראשונה.
ליחידה אחריות כוללת לפרויקט פיתוח, הצטיידות, לוגיסטיקה, ושיפורים של מערכות נשק הקשורות במיזמי ההגנה האקטיבית נגד טילים בליסטיים ורקטות. היחידה מופקדת על כלל פעילות מערכת הביטחון הקשורה בנושא. מנהלת חומה אחראית לפיתוח כלל המערכות המרכיבות את מערכת הנשק חץ לרבות הטיל והמשגר, המכ"ם ומרכז ניהול היירוט. הפרויקטים בניהול מנהלת חומה מפותחים על ידי התעשיות הביטחוניות בישראל, וחלקם גם בשיתוף תעשיות ביטחוניות אמריקניות.
נכון ל-2011 הועסקו ביחידה כחמישים עובדים, בעיקר בתחומים המבצעי-הנדסי, הכלכלי והניהולי. תקציבה לשנה זו עמד על 1.3 מיליארד ש"ח.
בדצמבר 2015 הודח מנהל מנהלת חומה, יאיר רמתי, על ידי המלמ"ב בשל עבירת ביטחון מידע שהוגדרה כ"חמורה". כממלא מקומו מונה אל"ם אבירם חסון, אשר שימש עד אז כראש מחלקת מערכות שכבה בינונית ונמוכה במנהלת חומה. במרץ 2016 מונה אל"ם (מיל') משה פתאל לראש מנהלת חומה.
מבנה מנהלת חומה
מנהלת חומה מורכבת מארבעה אגפים:
מייק ווגל
מייקל ג'יימס "מייק" ווגל (באנגלית: Michael James "Mike" Vogel; נולד ב-17 ביולי 1979) הוא שחקן ודוגמן עבר אמריקאי.
שנותיו המוקדמות
ווגל נולד במחוז מונטגומרי, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני. הוריו הם קאת'י וג'ים ווגל. הוא גדל והתחנך במחוז באקס בפנסילבניה. סביו משני הצדדים לחמו במלחמת העולם השנייה. אחד היה מפקד טנק בקרב על הבליטה, והשני היה בחיל הים האמריקאי. ווגל הוא הבכור מבין שלושה אחים ולו אח קטן בשם דניאל אהרון ואחות בשם קריסטין. בתיכון היה חלק מנבחרת ההיאבקות. הוא גם למד באוניברסיטת קיירן בלנגהורן, פנסילבניה בשנת 1998. במהלך תחילת שנות האלפיים, נסע לעיתים קרובות לעיר ניו יורק במטרה לבחון תפקידי משחק ומשבצות דוגמנות.
קריירה
בתחילת דרכו ווגל דגמן ג'ינסים לחברת האופנה לוי שטראוס ושות' ומיד לאחר מכן לוהק לסדרת הטלוויזיה "ככה זה בחיים" בתפקיד חוזר של דין פיראמטי בין השנים 2001–2004.
בשנת 2003 פרץ לתחום הקולנוע והשתתף בסרט "גרינד" לצדם של אדם ברודי וג'ניפר מוריסון. גם השתתף בסרטים "אנקת גבהים", ו"המנסרים מטקסס". בשנת 2005, אחרי ביטול "ככה זה בחיים", ווגל כיכב בארבעה סרטים באותה שנה: "אחוות הג'ינס", "השמועה אומרת ש...", "סופרקרוס" ו"משחקי גנגסטה", בין היתר לצדם של ג'ניפר אניסטון, בלייק לייבלי, אן האת'וויי וקווין קוסטנר.
ב-2006 כיכב בסרט הקולנוע "פוסידון" לצדו של קורט ראסל, הסרט הוא חידוש לסרט משנות השבעים בשם "הרפתקה בפוסידון". ווגל השתתף בסרט "קפאין" לצדו של ברקין מאייר. בשנת 2010 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הרפואית "מיאמי מדיקל" של רשת CBS, בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2011 שיחק בשני שוברי קופות: בסרט הדרמה "העזרה" לצידה של אמה סטון ובקומדיה הרומנטית "מה המספר שלך?" לצידו של כריס אוונס. באותה שנה שיחק את התפקיד הראשי בסדרה "פאן אם" של רשת ABC. לאחר עונה אחת הסדרה בוטלה.
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-96 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2011. בשנת 2014 דורג במקום ה-29 ובשנת 2015 דורג במקום ה-42.
בשנת 2013 שיחק בסדרה "בייטס מוטל". החל מיוני 2013 החל ווגל לככב בתפקיד הראשי בסדרה "בתוך הבועה" אשר מבוססת על הספר מאת סטיבן קינג. ב-30 ביוני 2014 חזרה הסדרה לעונה שנייה, ב-25 ביוני 2015 חזרה הסדרה לעונה שלישית ואחרונה.
חיים אישיים
ב-4 בינואר 2003 נישא ווגל לדוגמנית קורטני, לאחר שהשניים הכירו במסיבה של תעשיית הדוגמנות; הם התחתנו באותה כנסייה שבה התחתנו הוריו של מייק. לזוג שלושה ילדים: קייסי רנה (נולדה ב-2007), צ'ארלי ב. (נולד ב-2009) וגבריאל ג'יימס (נולד ב-2013). המשפחה מתגוררת בנאשוויל, טנסי ובבעלותם כלב מסוג פאג ושני סוסים.
דיפלודוקוס
דיפלודוקוס (שם מדעי: Diplodocus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד גדול, אוכל צמחים ממשפחת הדיפלודוקיים שחי בתור היורה. פירוש השם "דיפלודוקוס" הוא "קורה כפולה", שם שמתייחס למבנה החוליות שלו.
מיון
הסוג דיפלודוקוס כולל שני מינים תקפים:
ועוד שני מינים מוטלים בספק:
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נתגלה מין של דיפלודוקוס שהיה גדול באופן ניכר משאר המינים, בהתחלה הוא סווג כסיסמוזאורוס ("לטאה מרעידת אדמה"), סוג חדש במשפחת דיפלודוקיים, אך מחקרים מאוחרים יותר סיווגו אותו כמין של דיפלודוקוס בשם דיפלודוקוס הלורום (Diplodocus hallorum) והקטינו את ההערכות על גודלו לאורך מרבי של 32 מטר ומשקל מרבי של 27 טונות.
מחקר שנערך ב-2015 טען שאמפיקוליאס פראג'ילימוס, דינוזאור שגילה אדוארד דרינקר קופ וגודלו הוערך בכ-40–60 מטר ומשקל של למעלה מ-100 טונות, איננו טקסון תקף, אלא פשוט פרט גדול מאוד של דיפלודוקוס, ושההערכות של קופ על גודלו היו מוגזמות. עם זאת, מאמר מ-2018 חלק על כך וטען שאמפיקוליאס הוא למעשה סוג חדש בשם מאראפוניזאורוס שאורכו היה כ-30 מטר.
מאפיינים
הדיפלודוקוס היה דינוזאור ארוך יחסית, כ- אורכו בממוצע, אך רזה ובנוי קל יחסית לאורכו - משקלו הממוצע היה לא יותר מ-20 טונות. פרטים גדולים וזקנים במיוחד הגיעו לאורך של ומשקל של עד 27 טונות (כך למשל הפרט מהמין דיפלודוקוס הלורום שבעבר סווג כ"סייסמוזאורוס").
הדיפלודוקוס היה בעל גוף זאורופודי טיפוסי: צוואר ארוך, בטן גדולה הנתמכת בארבע רגליים דמויות עמודים וזנב ארוך. זנבו של הדיפלודוקוס היה ארוך במיוחד ודמה במבנהו לשוט. פלאונטולוגים ביצעו מספר מחקרים ביומכניים על זנבו של הדיפלודוקוס, כדי לברר את האופן שבו תפקד ואיזה תפקיד מילא עבור הדיפלודוקוס, כאשר שתי הסברות העיקריות הן אמצעי הגנה כשוט מצליף ואמצעי איתות היכול ליצור רעש אדיר בהצלפה מהירה וחזקה. לאורך גבו של הדיפלודוקוס, מקצה הראש ועד לקצה הזנב, נמתחה שורה ארוכה של דוקרני קראטין קטנים, כ-18 ס"מ גובהם.
הגולגולת שלו הייתה קטנה, צרה ובעלת חוטם ארוך ובפיו היו מקובעים שיניים רבות דמויי עפרונות, שבאמצעותן תלש עלים וצמחייה. הלעיסה והעיכול התבצעו בקיבה (לדיפלודוקוס לא היו לחיים שלעסו את המזון) וכן באמצעות גסטרוליתים - אבנים שבלע וטחנו את המזון בתוך קיבתו. בניגוד לשחזורים מוקדמים, נחיריו של דיפלודוקוס היו בחזית הגולגולת ולא בקודקודה.
טורפים
הדיפלודוקוס, ככל זאורופוד אחר, היה מגושם ואיטי בשל גודלו, והיווה טרף עבור טורפים רבים כגון האלוזאורוס, שהיה הטורף הנפוץ ביותר בעידן היורה וקרובי משפחתו, הזאורופגנקס והאפאנטריאס הגדולים שהיו טורפי על באזורי מחייתם. עם זאת, בדומה לרוב הזאורופודים, כאשר הגיע הדיפלודוקוס לבגרות מלאה הפך גדול מדי עבור טורפים ובכך קיבל הגנה מלאה, מכיוון שאלו העדיפו להתרכז בפרטים הצעירים, הזקנים או החולים שבעדר ובכך להגדיל משמעותית את הסיכוי להצלחת הציד. בשל כך הרבו הדיפלודוקוסים להסתובב בעדרים גדולים הכוללים פרטים מגילאים שונים ובכך לעלות את סיכויי ההישרדות של החלשים והמין כולו. בזכות שיטה זו זכו הזאורופודים להיות אחת מקבוצות הדינוזאורים המצליחות ביותר, ששרדה עד לסוף הקרטיקון (אם כי הדיפלודוקוס נכחד כבר בסוף היורה).
בתרבות
הדיפלודוקוס הוא אחד הזאורופודים המוכרים ביותר והוא מוצג בתערוכות מוזיאונים יותר מכל זאורופוד אחר. כמה תצוגות ידועות של דיפלודוקוסים הם ב: מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע, המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, שם היה שלד ידוע בשם "דיפי", מוזיאון הטבע בברלין ועוד. עם זאת חלק מהתצוגות, הקיימות שנים רבות, מבוססות על דינוזאורים דומים כמו הברונטוזאורוס או שקיבלו תווית שגויה.
הדיפלודקוס נראה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה שונות, מדעיות ובדיוניות שלאורך השנים הציגו יותר ויותר פרטים עדכניים על מראהו. הוא מופיע בסרט דיסני "פנטזיה" יחד עם דינוזאורים אחרים כמו טירנוזאורוס, שרובם חיו בקרטיקון ולא ביורה וראשו נראה שטוח מדי, בסרט "המסע לעמק החלומות" בתור הדמויות "דוק" ו"דרה", בסדרה "העולם האבוד" המבוססת על ספרו של ארתור קונאן דויל ובסרט "The Land That Time Forgot".
הדיפלודוקוס נראה בצורתו הנכונה בסדרה "הולכים עם דינוזאורים", בפרק השני ובסדרה הדומה, "הבלדה של Big Al". בסדרות נראים עדר דיפלודקוס נע ביער כדי להתגונן מטורפים והנקבות מטילות ביצים בעזרת איבר ארוך דמוי-פין שעזר להם להוביל את הביצים לקרקע. אין להנחה זו בסיס ממאובנים. כמו כן הוא מוצג בסרט התיעודי "המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים".
בסדרת סרטי "פארק היורה" לא נראה דיפלודוקוס, אך נראית בובה שלו על מדף בסרט הראשון בסדרה. בסרט "עולם היורה" היה אמור להופיע דיפלודוקוס אך הוא נחתך והוחלף בקרוב משפחתו, האפטוזאורוס. עם זאת, מוצג הדיפלודוקוס במספר משחקים של הסדרה, כגון "פארק היורה 3: בניית פארק", "Jurassic World Evolution", Jurassic Park: Operation Genesis ו"Jurassic World Evolution 2".
פרטי דיפלודוקוס נראים לצד עדר פרזאורולופוסים בתחילת הסרט "הדינוזאור הטוב", אף שגיבור הסרט הוא אפטוזאורוס.
בנוסף הוא מופיע במשחק ללכת עם דינוזאורים ובסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ודינו דן.
תחנת ארבטסקאיה
תחנת ארבטסקאיה (ברוסית: Арбатская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
תחנת ארבטסקאיה נפתחה ב-5 באפריל 1953, והיא ממוקמת בין התחנות פלושאד רבוליוציי וסמולנסקאיה.
התחנה קיבלה את שמה מרחוב ארבאט, כמו גם תחנה בשם זהה בקו פיליובסקאיה.
התחנה היא חלק ממחלף הגדול ביותר במוסקבה, ויש לה מעבר לתחנות הבאות: "ביבליאוטקה אימני לנינה" של קו סוקולניצ'סקאיה, "אלכסנדרובסקי סאד" של קו פיליובסקאיה, ו"בורוביצקאיה "של קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
ויליאם היולט
חייו
היולט נולד באן ארבור, מישיגן אבל הוריו עברו לסן פרנסיסקו כשהיה בן 3. הוא למד בבית הספר היוקרתי תיכון לוואל והתקבל לאוניברסיטת סטנפורד כטובה לאביו המנוח, אלביון וולטר היולט, אשר מת מגידול במוח בשנת 1925.
היולט קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת סטנפורד בשנת 1934, ואת התואר השני ממכון המחקר של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1936. בסטנפורד למד היולט אצל פרד טרמן ובהכנת עבודת הסיום הכיר את דייב פקארד. היולט ופקארד החלו לדון בהקמת חברה ב-1937 וייסדו רשמית את היולט-פקארד ב-1 בינואר 1939. באותה שנה נשא היולט את פלורה למסון לאשה. לזוג נולדו חמישה ילדים.
היולט היה נשיא היולט פקארד (HP) בשנים 1964–1977, וכיהן כמנכ"ל מ-1968 עד 1978. אחריו כיהן ג'ון א. ינג. עד 1983 היה היולט יו"ר מועצת המנהלים, ולאחר מכן כיהן כסגן יו"ר עד 1987. בשנת 1995 הוא קיבל פרס הצטיינות ממכון המחקר של מסצ'וסטס על מפעל חיים.
&
סימן "גם" או סימן et ("את", באנגלית: Ampersand – אמפרסנד; &, &, <font face="Trebuchet MS">&, <font face="Monotype Corsiva">& ) הוא סימן כתב המשמש בשפות הלטיניות כמילת חיבור בין שתי מילים. סימן & הוא למעשה ליגטורה של אותיות המילה הלטינית et (באנגלית: and) שמשמעה "וגם".
עד סוף המאה ה-19 נהגו ללמד את הסימן כאחת מאותיות האלפבית הלטיני, והוא הוצב בסוף סדר האותיות.
היסטוריה
במאה ה־8 לספירה התפתחה הקליגרפיה במערב אירופה, ובעיקר הכתב הקרולינגי. באותה עת הפך הסימן פופולרי ביותר, שכן הוא קיצר את הכתיבה של המילה השימושית et – "וגם".
לאחר המצאת הדפוס בשנת 1455 גם המדפיסים העדיפו את הסימן "&" על כתיבת המילה הארוכה יותר.
במהלך השנים נחשב הסימן כאות ה־27 של האלפבית האנגלי, וג'ורג' אליוט אף כתבה באחד מסיפוריה:
המנון ערב הסעודית
עאש אל מליכ ("יחי המלך") הוא ההמנון הלאומי של ערב הסעודית. השיר מפאר את אללה ומבקש ממנו להעניק למלך הסעודי חיים ארוכים. מילות השיר נכתבו על ידי אבראהים חפאג'י (יליד 1935) ואת הלחן חיבר עבד א-רחמן אל-ח'טיב (יליד 1923). השיר אומץ כהמנון לאומי בשנת 1950.
משבר הדיור בישראל
המושג משבר הדיור בישראל מתייחס לעליית מחירי הדיור במדינת ישראל בקצב מהיר מעליית שכר האזרחים. בין השנים 2002-2022 עלו מחירי הדיור בלמעלה מ-250%.
רקע
מחירי הדיור הם סוגיה מרכזית בהוויה הכלכלית, הציבורית והחברתית בישראל משחר הקמתה. בשנותיה הראשונות של המדינה נקלטו מאות אלפי עולים חדשים, והאוכלוסייה הוכפלה בשנים בודדות. בעקבות כך נוצרה מצוקת דיור והמדינה ניהלה ותקצבה תוכניות שיכון שכללו הקמת מעברות ושיכונים, חקיקת חוק הגנת הדייר, הקמת ערי פיתוח וטיפוח חברות בניה ציבוריות. המשבר הבא הגיע אחרי מלחמת ששת הימים ונמשך עד מלחמת יום הכיפורים. המשבר השלישי התרחש בשנות השמונים, בצמוד לתקופה שבה האינפלציה בישראל הייתה גבוהה. המשבר הרביעי שהתבטא במחסור חמור בדירות התרחש בתחילת שנות ה-90 בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. משבר הדיור הנוכחי הוא המשבר החמישי מאז קום המדינה.
תיאור כרונולוגי
החל משנת 2008, חלה עלייה במדד מחירי הדירות. לפי הלמ"ס, בין 2008 ל-2013 נרשם שינוי של 55% במחירי הדיור, בקצב משוער של 9% לשנה.
מתרשים ב' ניתן לראות כי מחודש מאי 2007 ועד חודש יולי ב-2017 עלה מדד מחירי הדירות הריאלי בשיעור שקרוב ל-100% (המחירים כמעט הכפילו את עצמם). ניתן לחלק תקופה זו לכמה תקופות משנה, כפי שמתואר להלן ובתרשים ב':
כלליות התופעה
חריפות התופעה מתבטאת בחתך האופקי שלו על מאפייני הדיור. התופעה מורגשת כמעט בכל צורת ואופן דיור ובכל אזור, כפי שניתן לראות בתרשימים ג' עד ו'. עלייה נרשמה בכל אזורי הארץ, בעיקר בצפון, ביו"ש, ובדרום, פחות בערים הגדולות (ירושלים, תל אביב), כפי שניתן לראות בתרשים ג'.
לפי תרשים ד' ניתן אולי להסביר את ארציות התופעה. עליית המחירים פקדה בתחילה את הערים הגדולות. עובדה זו גרמה להגירה שלילית מהערים הגדולות (כפי שאפשר לראות בתרשים ד', מאזן של -65 עבור תל אביב ומאזן של -72 עבור ירושלים) אל מחוזות המרכז ויו"ש. הגירה זו, יחד עם גורמים אחרים, גרמה לעליית הביקוש והובילה לעליית מחירים גם באזורים אחרים.
גם העלייה בשכר הדירה מתבטאת באופן ארצי ולא אזורי, בהתפלגות אחידה בין כל חלקי הארץ, כפי שניתן לראות בתרשים ו'. למרות העלייה הריאלית השווה יחסית בכל חלקי הארץ, שכר הדירה בערכים אבסולוטיים באזורי הפריפריה עדיין נמוך משמעותית מאזורים מרכזיים, בשיעור שבין 40% ל-50% פחות.
היצע
כמו במערכות כלכליות אחרות, מחירי הדירות מושפעים ממגוון גורמים המחולקים לשתי קטגוריות: ביקוש והיצע. היצע דירות מוגדר ככמות הדירות הזמינות לשיווק וככמות הדירות הנבנות. משברים כלכליים נובעים פעמים רבות מפער בין ביקוש להיצע או להפך. כדי לאמוד את העניין במקרה שלנו, יש להשוות את ההיצע לביקוש בעת המשבר ולפניו. על מנת לעשות זאת נשתמש במדד בנייה, שהוא מדד השוואתי לבדיקת ההתאמה בין כמות התחלות הבנייה (ההיצע) לבין האוכלוסייה (הביקוש).
בתרשים ח' ניתן לראות את מדד התחלות הבנייה משנת 1970 עד 2016, בחלוקה לבנייה ציבורית-ממשלתית (בכחול), בנייה פרטית (בירוק) ולסך הבנייה (הקו הכתום).
בגרף שתי נקודות עניין, בהן מדד התחלות הבנייה גבוה יחסית. הראשונה היא התקופה שבין 1970 ל-1978. בתקופה זו מדדי התחלות בנייה היו גבוהים יחסית, הן במגזר הציבורי והן במגזר הפרטי. הבנייה המוגברת הזו הביאה להקפאת המשבר במחירי הדיור של 1967 – 1973 ואף לירידה במדד מחירי הדיור בין 1973 ל-1977. נקודת העניין השנייה היא התקופה שבין סוף שנות ה-80 עד אמצע שנות ה-90. בתקופה זו נוצר משבר דיור בעקבות העלייה מברית המועצות וחבר העמים. בשנים אלו הגיעו מדדי מחירי הדיור לשיא. כאמצעי להתמודדות עם משבר הדיור, שר השיכון,אריאל שרון, התווה מספר תוכניות לעידוד בנייה, שחלקן כללו וויתור על הליכי תכנון שונים. תוכניות אלו הובילו לעלייה בהתחלות הבנייה, כפי שניתן לראות בגרף, ובהתאמה להקפאת מחירי הדיור ולסיום משבר הדיור, ואף לירידה במדד מחירי הדיור בסוף שנות ה-90. ניתן לראות שבין שנת 1997 לשנת 2003 חלה ירידה חדה במדד התחלות הבנייה, בשיעור של 91.68% אחוזים. בין השנים 2003–2007, בתקופה שקדמה למשבר הדיור הנוכחי, מדד התחלות הבנייה נשאר יציב על ערך נמוך. בסוף תקופה זו החל משבר הדיור הנוכחי עם עלייה חדה במדד מחירי הדירות שהמשיכה עד 2012.
עם זאת, העלייה במדד מחירי הדיור נבלמה למשך שנה בין אוגוסט 2011 לאוגוסט 2012. ליציבות זו קדמה עלייה במדד התחלות הבנייה בין השנים 2008 ל-2011, כך שהדירות שהחלו להיבנות בשנים הקודמות הושלמה בנייתן בערך בתקופה הזו. ניתן לראות את העלייה הזו בתרשים ח'.
בהמשך, מ-2011 עד 2012, ירד מדד התחלות הבנייה בעיקר במגזר הפרטי. לאחר מכן המצב נשאר יציב עד אמצע 2012. באותה תקופה התחדש משבר הדיור עם עלייה של 14.5% במדד מחירי הדיור הריאלי בין 2012 לאמצע 2014.
באמצע שנת 2012 חלה עלייה מתונה ביוזמות הבנייה הפרטיות והציבוריות כאחד. לאחר כמה חודשים של עלייה עמד מדד התחלות הבנייה על ערך ממוצע של 5.9 למשך ארבע שנים (2013–2017). ערך זה גבוה בערך ב-20% מהערך הממוצע של חמש השנים הקודמות, שעמד על 4.96 (2007 – 2011). לאותה עלייה מתונה במדד התחלות הבנייה מלווה התמתנות של עליית המחירים, וייתכן שהעלייה בהתחלות הבנייה היא אחד מהגורמים להתמתנות זו.
לפי מחקר של בנק ישראל, מאז שנת 2011, המחסור בדירות מסביר כ-40% מהעלייה במחירי דירות וכ-75% מהעלייה במחירי שכר הדירה.
גודל הדירה
אחד ממאפייני הבנייה שהשפיעו ביותר על משבר הדיור הנוכחי (לפי דו"ח מבקר המדינה) הוא גודל הדירה.
בתרשים י' לעיל ניתן לראות שמאז 1980 בונים פחות דירות בנות שלושה חדרים ויותר דירות בנות למעלה מ-3 חדרים. בשנות ה-80 הייתה ירידה חדה בבניית דירות 3 חדרים, לצד עלייה בבניית דירות 5 ו-6 ולמעלה חדרים. בין 1990 ל-2013 חלה ירידה עקבית בבניית דירות בנות 3 חדרים, לצד התחזקות של דירות בנות 5 חדרים ודירות בנות 6 חדרים ומעלה. דירות ארבעת החדרים היוו כמעט תמיד את נתח הדירות הכי גדול, כאשר נעו בין 35% ל-45% בין 1980 ל-2013. בין השנים 1990 ל-2007, בתקופה שלפני משבר הדיור, נתחן היה גבוה ויציב ועמד על למעלה מ-40% ברוב התקופה. עם זאת, מ-2007, עם פריצתו של משבר הדיור, חלה ירידה בנתח של דירות בנות 4 חדרים, ירידה שלאחריה באה התייצבות על ערך שנמוך בשיעור של בערך 10% ביחס לעשור הקודם. ירידה זו בנתח הדירות בנות ארבעת החדרים לוותה בעלייה בעיקר בנתח הדירות בנות חמשת החדרים.
הניתוח של השפעת גודל הדירה על מדד מחירי הדירות הוא מורכב. הועלו השערות וטענות שונות לגביו. מצד אחד, יש הטוענים שהעלייה בגודל הדירות היא תולדה טבעית של צמיחה והשתפרות באיכות החיים, ושהיא תופעה רווחת במדינות מפותחות.
מנגד, יש הטוענים שתמהיל הגודל לא הולם את הביקוש ולכן מחריף את משבר הדיור. יתרה מכך, האוחזים בטענה זו מרחיבים שדירות גדולות לא משרתות את החתך הנזקק, מכיוון שהדירות הגדולות משמשות בין היתר חתך משמעותי של משקיעים ודוחפת מעלה את המחירים. טענה זו נתמכת על ידי דוח שהכין משרד הבינוי באוגוסט 2002, שניסה לחזות העדפות של מאפייני דירות שונים לפי מודלים שונים עד 2020. הדו"ח מצא, לדוגמה, שבאחת משנות המשבר, 2010, 58% מהדירות המבוקשות יהיו 1 עד 3.5 חדרים, ולפי מודל אחר – 55%. ניתן לראות שתמהיל הגודל בשנה זו לא הלם תחזית זו, כאשר רק קצת למעלה מ-5% מהדירות שנבנו היו בנות 3 חדרים. יש לציין שחוסר ההלימה היא לא מוחלטת, כי אומנם אחוז דירות שלושת החדרים היה נמוך מאוד אבל אחוז הדירות בנות ארבעת החדרים היה גבוה.
חלק מהמחזיקים בעמדה זו מסיקים שהירידה במספר הדירות הקטנות מקשה על זוגות צעירים למצוא דירה, כפי שתועד בוועדת טרכטנברג:
משך הבנייה
תרשים י"א מציג את אורך הבנייה הממוצע ליחידת דיור בחודשי עבודה לפי שנה. ניתן לצפות בעלייה עקבית באורך הבנייה הממוצע לכל אורך משבר הדיור, ולמעשה מאז שנת 1996. בין 2002 ו-2014 גדל אורך הבנייה הממוצע בסה"כ בשיעור של כמעט 22%.
לפי מרכז המידע והמחקר של הכנסת, לאורך הבנייה יש השפעה משמעותית על זמינות ההיצע ועל התאמתו לביקוש (ככל שאורך הבנייה גדול יותר, הסיכוי שטעמי הביקוש ישתנו ושתיווצר חוסר התאמה גדול יותר), ועל יעילות ענף הבנייה (היעילות אף משפיעה על היקף התחלות הבנייה). במובנים האלה, יכול להיות שהעלייה באורך הבנייה היא אחד הגורמים למשבר הדיור.
לפי מרכז המידע והמחקר של הכנסת, ישנה תופעה נוספת ששווה התייחסות בגרף. בשנות ה-90, בשיא העלייה מברית המועצות, ישנה צניחה חדה באורך הבנייה למשך כמה שנים. בשנת 1993 האורך הממוצע עמד על שפל שיא תקופתי של 14.3 חודשים. ירידה זו נבעה מתמריצים שנתנה הממשלה לחברות הבנייה וההקלות שהיא סיפקה בתחום הבנייה בעקבות משבר הדיור והצורך המהיר בדיור. קיצור באורך הבנייה בתקופה הזו היה אחד ממנגנוני ההתמודדות עם משבר הדיור, ואיפשר את הגדלת ההיצע בתקופה קצרה.
גורמים שהשפיעו על המשבר
מחירי הדיור אינם תלויים רק בהיצע אלא גם בביקוש. ביקוש דירות גם הוא מערכת מורכבת, המושפעת ממגוון רחב של גורמים כלכליים (מצב כלכלי של הרוכשים, ההשקעות האחרות הזמינות), פוליטיים (מעורבות הממשלה בהפשרת הקרקעות, בהתחייבות לרכישה), ביטחוניים (השקט והמרחק מהגבול) ואף מגורמים פסיכולוגיים (לדוגמה, הציפייה להמשך מגמות מסוימות של מחירים) וסובייקטיביים (טעם אישי, לדוגמה).
במשבר של שנות ה-70 הייתה זו האינפלציה שהשפיעה בעיקר על הביקוש כשחיפשו דרך לשמור על ערך הכסף. במשבר של שנות ה-90 הייתה זו הקפיצה הדמוגרפית שנבעה מהעלייה. לפי מרכז המידע והמחקר של הכנסת, בנק ישראל ומרכז המחקר שורש, הגורמים הבולטים במשבר הנוכחי הם: הריבית (הריבית על הפיקדונות), התגברות משמעותית בתופעת הנדל"ן כאפיק השקעה ושינוי בטעמי הציבור (גודל הדירה ומקום המגורים)
ריבית
עם פריצת משבר הסאב-פריים העולמי בשנת 2007 נוצר מיתון קשה במדינות רבות. המיתון הוביל להורדת ריבית דרמטית בבנקים מרכזיים בכל רחבי העולם. מדינת ישראל הייתה מהמדינות המערביות הבודדות שלא נפגעו מהמשבר הסאב פריים, כאשר בשנים האלו הצמיחה נשארה גבוהה, כך גם העלייה בתמ"ג, לא היו תנודות דרמטיות במדדי מחירים שונים ולא נוצר מיתון.
עם זאת, כדי להגן על הייצוא הישראלי נאלץ בנק ישראל להפחית דרמטית את הריבית כדי למנוע את ייסוף השקל (עלייה בשער המטבע), שהיה יוצר מצב שבו השוק הישראלי לא אטרקטיבי יותר מבחינה בינלאומית לייצוא (גרובר, 2014).
ניתן לראות שהריבית הופחתה דרמטית בכמה פעימות בין 2003 ל-2008, וב-2017 היא כבר כמעט אפסית (0.10 למשך למעלה משלוש שנים). להפחתות הריבית הדרמטיות הייתה השפעה עזה על שוק הדיור ועל הביקוש (גרובר, 2014, 2015 ו-2016, דו"ח מבקר המדינה, דו"ח של מרכז הכנסת למחקר ולמידע).
כפי שניתן לראות בתרשים לעיל, יש מתאם (קורלציה) שלילי חזק בין הריבית הריאלית לקצב השינוי השנתי במחירי הדירות. ניתן לראות שבתחילת שנות ה-2000, כאשר הריבית הייתה גבוהה עד כדי 7 אחוזים, מחירי הדיור היו בתנודתיות אורגנית של עליות מתונות וירידות מתונות, ובסה"כ ביציבות.
במאי 2007, בערך שלוש שנים אחרי הפחתה דרמטית בריבית מ-7 אחוזים לפחות משני אחוזים, פרץ משבר הדיור. יש לציין שמשבר הדיור המשיך גם כשהריבית נשארה יציבה באזור ה-2%-4%. עם זאת, קל לראות שכאשר הריבית הריאלית הגיעה לשפל שיא של -2%, קצב שינוי מחירי הדירות הגיע גם הוא לשיאו כאשר עמד על 1.5%. העלייה הזמנית בריבית לוותה בירידת מחירי הדירות ויציבות זמנית לקראת סוף 2009. עם הורדת הריבית פעם נוספת חודשה העלייה במחירים, אם כי בקצב מתון בהרבה מאשר בעלייה הקודמת, למרות הריבית הנמוכה.
מקובל להסביר את השפעת הריבית הנמוכה על שוק הדיור בשני אופנים מרכזיים: השפעתה כדאיות ההשקעה בנדל"ן על פני השקעות בנקאיות והשפעתה על השגיות המשכנתאות. כלומר, עם הפחתת הריבית, הופכת ההשקעה הבנקאית לפחות כדאית, וכך מסיטה משקיעים רבים אל שוק הנדל"ן, ובכך מגבירה את הביקוש לנכסים.
הריבית על המשכנתאות והשפעתה על הביקוש
הריבית על המשכנתאות בדרך כלל נמוכה במעט מאשר הריבית האפקטיבית המוצהרת של בנק ישראל. כאשר הריבית על המשכנתאות נמוכה, אז ההחזר החודשי על המשכנתא יותר נמוך. כלומר, משק בית שלוקח משכנתא צריך לשלם פחות כל חודש. מצב זה העלה את הביקוש למשכנתאות משמעותית ב-15 השנים האחרונות. שנת 2013 נחשבה לשנת שיא מבחינת הביקוש למשכנתאות, בסה"כ 52.2 מיליארד שקלים. זהו גידול של 11% מהשנה הקודמת, 2012, שיעור שינוי שנתי גבוה. שיעור שינוי זה אף יותר גבוה אם יושווה לשלוש השנים הקודמות.
המגמה הכללית של הורדת הריבית הובילה לעלייה בשיעור היקף המשכנתאות. בנוסף, העלאת הריבית בשנת 2011 הובילה לירידה בהיקף המשכנתאות, מ-47 מיליארד ₪ ל-45 מיליארד ₪. עובדות אלו מחזקות את הקורלציה בין הריבית על המשכנתאות לבין הביקוש על המשכנתאות. לפי ד"ר נעם גרובר (2013, 2014, 2015), המתאם בין ירידה בריבית על המשכנתאות ועלייה בביקוש המשכנתאות מובנת מאליה. מצב של ריבית נמוכה מאפשר לקחת משכנתאות גדולות יותר או לפרוס אותן על זמן קצר יותר. מציאות זו הופכת משכנתאות לכדאיות הרבה יותר, ומעלה את הביקוש. במצב כזה משקי בית רבים מעדיפים לקחת משכנתא מכיוון שההפרש בין הוצאה חודשית על שכירות ומשכנתא מצטמצם, וכמובן שבעלות דרך משכנתא עדיפה על פני שכירות (שוק הדיור: דו"ח של מרכז המידע והחקר של הכנסת, 2015).
שיעור המשקיעים מסך רוכשי הדירות והשפעת ההשקעות על הביקוש
בתרשים לעיל ניתן לראות את סך עסקאות הנדל"ן לשם השקעה בכחול ואת שיעורן מסך עסקאות הנדל"ן באותה שנה. אנחנו רואים שמאז 2010 עד 2015, למשך כמעט חצי מהמשבר, שיעור המשקיעים היה יציב ונע סביב 25%. באפריל 2015, עם הצגת תוכנית "מע"מ אפס", קפץ שיעור המשקיעים החודשי ל-45%. לפי אגף הכלכלן הראשי, קפיצה זו נבעה מתוך ציפייה לתוכנית ורצון לנצל את הזמן שלפניה להשקעות. עם הכניסה לתאריך שבו התוכנית הייתה אמורה להיות מוחלת, צנח שיעור המשקיעים, החל מחודש יול 2015 ועד חודש יולי 2017. יש לציין שתוכנית מע"מ אפס לא אושרה בסופו של דבר. לפי אגף הכלכלן הראשי ולפי התרשים ניתן לראות ששיעורי ההשקעה נמצאים בירידה מאז אפריל 2015, בשיעורי ירידה שמגיעים לפעמים לעשרות אחוזים.
במהלך תקופה זו עלה רעיון להוריד את שיעור המשקיעים על ידי חוק מס דירה שלישית שאמור להרתיע משקיעים מלרכוש יותר משתי דירות, וכך להותיר יותר דירות לחסרי דירה. החוק בוטל על ידי בג"ץ לאחר שאושר בכנסת בשל פגמים בהליך החקיקה ולא נחקק מחדש.
אגף הכלכלן הראשי, סבר שלחוק מס דירה שלישית אין השפעה על שיעור ההשקעות, כאשר גם בהצגתו וגם בביטולו על ידי בג"ץ לא חלו תנודות משמעותיות בשיעור המשקיעים. לטענת הכלכלן הראשי, השפעת מס דירה שלישית ניכרת דווקא בשיעורי מכירות הנדל"ן שלצורך השקעה, ולא בשיעורי ההשקעה עצמה:
שיעור מס ארנונה
גובה הארנונה למגורים ולעסקים גורם לכך שעיריות יעדיפו לצמצם בניה למגורים ולעודד בניה מבנים לעסקים. כך למשל הרשויות במקומיות ביקשו מהממשלה לייקר את הארנונה, בעיקר לעסקים לאחר בנית דירות בשטחן.
הישגיות הדירות ומספר המשכורות הדרושות לקניית דירה
אחד הגורמים המשפיעים על ביקוש הדירות הוא היחס שבין השכר הממוצע במשק למחיר הדירה הממוצע, או במילים אחרות כמות המשכורות הדרושות לרכישת דירה. בין שיקוליהם של משפחה, זוג או משק בית שברצונם לרכוש דירה הוא איזה עול כלכלי יהווה הרכישה בראייה ארוכת טווח. המדד לניתוח גורם ביקוש זה הוא היחס שבין המשכורת למחיר הדירה, שמהווה את כמות המשכורות הדרושות לרכישת דירה.
ניתן לראות שמאז 2009 חלה עלייה עקבית במספר המשכורות הדרושות לקניית דירה. בין 2009 לאמצע 2015 חל גידול של 40% אחוזים במחיר הדירה אך רק גידול של 7.5% בשכר הממוצע, פער שגרם לעלייה של 30.8% במספר המשכורות הדרושות לרכישת דירה. עלייה זו במספר המשכורות פוגעת משמעותית בהישגיות הדירה (affordability). לפי מרכז המידע והמחקר של הכנסת, השינוי בשכר הממוצע מהווה גורם ביקוש משמעותי בשוק הדיור.
Town Life
Town Life היא מכונית מיקרו מתוצרת Town Life S.p.A אשר מיוצרת משנת 2000 ועד היום,
דגם ה- הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בבולוניה בשנת 1999
את דגמי "Town Life" התחיל לייצר טונינו למבורגיני, בנו של פרוציו למבורגיני בשנת 2000. בשנת 2001 נמכרה יחידת ייצור ה-"Town Life" לחברת Town Life S.p.A. אין כל קשר בין דגם ה-"Town Life" למותג היוקרה למבורגיני, למרות שמשפחת למבורגיני הייתה מעורבת בייצור הדגם.
תרמיט
תרמיט התגלה 1893 על ידי הכימאי הגרמני האנס גולדשמידט. בשנת 1899 נעשה השימוש המסחרי הראשון בחומר לצורך ריתוך פסי רכבת קלה באסן.
שימושים אזרחיים
תרמיט אינו משמש כחומר נפץ, אך תגובת תרמיט יכולה ליצור טמפרטורה גבוהה מאוד בצורה ממוקדת, ומכאן שימושיה בריתוך מתכות. בעזרת החום המשתחרר ניתן להתיך מקטע צר של מתכת, וכך לחתוך אותה, ואילו המתכת הנוזלית הטהורה הנוצרת כתוצאה מהתגובה יכולה לשמש לחיבור רכיבים מתכתיים.
היישום הנפוץ של תרמיט הוא בקטיעה וריתוך פסי רכבת, כיוון שהתהליך מאפשר לתקן מקטע של הפסים מבלי להוציא אותו ממקומו. תרמיט הכולל תחמוצת נחושת משמש לריתוך כבלי חשמל.
בנוסף להיבט האנרגטי של התגובה, אחד התוצרים שלה היא מתכת טהורה. לאור זאת נעשה שימוש בתגובת תרמיט כדי להפיק מתכות טהורות. כך למשל, כחלק מפרויקט מנהטן פותח תהליך של הפקת אורניום טהור ממלחי אורניום.
שימושים צבאיים
רימוני תרמיט משמשים בשדה הקרב, במיוחד לצורך הרס כלי ארטילריה של האויב. כיוון שתגובת תרמיט אינה מלווה בפיצוץ, ניתן לחבל בציוד בחשאיות יחסית. בעזרת תרמיט, ניתן לפגוע בקנה התותח או לסתום אותו לחלוטין. כדי להגביר את היעילות של תרמיט כאמצעי לחימה, מערבבים אותו עם רכיבים פירוטכניים, כגון בריום חנקתי וגופרית.
תרמיט קיבל שימוש רחב בעת מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתור חומר מילוי לפצצות תבערה. הפצצות היו בנויות כמצרר של פצצות קטנות הממולאות בתרמיט עם מרעום מגנזיום, והן גרמו לשריפות ענק בערים רבות (ראו למשל השרפה הגדולה השנייה של לונדון, הפצצת דרזדן).
סכנות
תגובת תרמיט מסוכנת מאוד בגלל הטמפרטורות הגבוהות הנוצרות בתגובה וחוסר השליטה בתגובה מרגע ההצתה. במהלך התגובה נפלטת קרינה על-סגולה מסוכנת, ולכן אסור להסתכל על התגובה ישירות. סכנה נוספת נובעת מכך שמתכות אשר נקודת הרתיחה שלהן נמוכה בהרבה מטמפרטורת התגובה, כגון אבץ, עלולות להפוך לטיפות חמות, שעפות באוויר ואף יכולות להתחיל לבעור כתוצאה מחשיפה לחמצן.
הערמת מנת תרמיט חדשה במקום שבו כבר התרחשה תגובה יכול להביא להצתה מיידית וחזקה במיוחד, אשר יכולה לגרום לכוויות אצל אדם שנמצא במרחק שנחשב לבטיחותי בתנאים רגילים.
הכנה
את אבקת התרמיט אפשר לקבל בדרך פשוטה של ערבוב חלודת ברזל עם אלומיניום.
התגובה מנוסחת כך:
ברזוויל
ברזוויל (בצרפתית: Brazzaville) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר ברפובליקה של קונגו.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1880 על כפר מקומי על ידי חוקר איטלקי-צרפתי בשם פייר סבורניאן דה בראזה ומכאן גם שם העיר. העיר נבנתה ארבע שנים מאוחר יותר במטרה להתחרות בלאופודוויל (כיום קינשאסה), שנבנתה על ידי הבלגים בצד השני של נהר הקונגו. האזור עבר באופן רשמי לשליטת צרפת בועידת ברלין, ב-1884. העיר הפכה תחילה לבירה של קונגו הצרפתית ולאחר מכן לבירה של אפריקה המשוונית הצרפתית. במהלך מלחמת העולם השנייה אפריקה המשוונית הצרפתית, וברזוויל בפרט, נותרו מחוץ לשליטת משטר וישי. בשנת 1944 העיר אירחה פגישה של צרפת החופשית ונציגים מהקולוניות הצרפתיות באפריקה. תוצאת הפגישה הייתה הצהרת ברזוויל שבה הוגדרו מחדש היחסים בין צרפת לבין הקולוניות שלה באפריקה לאחר מלחמת העולם השנייה.
עד שנות ה-60 של המאה העשרים העיר הייתה מחולקת לאזורים אירופאים (מרכז העיר) ולאזורים אפריקנים (Poto-Poto ,Bacongo ,Makélékélé). בעיר היו עימותים תכופים, בכללם עימותים בין המורדים לבין כוחות הממשלה, וכן עימותים בין כוחות הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואנגולה. בנוסף, העיר לקחה חלק במלחמות האזרחים העקובות מדם במהלך שנות ה-90 בהם נהרגו אלפי אזרחים וגרמו למאות אלפים להפוך לפליטים ולהימלט מהעיר.
כלכלה
כבירת הרפובליקה של קונגו, הרבה חברות וארגונים ממשלתיים מחזיקים סניפים אזוריים שלהם בעיר. גם ארגון הבריאות העולמי מחזיק את הסניף שלו לאפריקה בעיר.
העיר היא נמל מפתח בנהר הקונגו ומשמשת להעברת סחורות לייצוא אל נמל פואנט נואר בחוף המדינה.
גאוגרפיה
העיר שוכנת בגדה הצפונית של נהר הקונגו בעוד שבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – קינשאסה – שוכנת בגדה הדרומית.
תחבורה
בעיר יש את שדה התעופה מאיו מאיו (Mayo-Mayo Airport), כמו גם תחנת רכבת. העיר היא גם נמל חשוב וממנה יוצאות מעבורות לקינשאסה.