cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חטא המרגלים
חטא המרגלים בקוראן
בקוראן מסופר על כך שבני ישראל מסרבים להיכנס לארץ ישראל מפחד הענקים השוכנים בה, למעט שני אנשים המוכנים להיכנס. כעונש הם מתעכבים במדבר ארבעים שנה. פרשני הקוראן מרחיבים את הסיפור וחלק מהספרות הפרשנית קרובה לאגדות חז"ל בנושא.
צפע מזרחי
צפע מזרחי (שם מדעי: Macrovipera lebetina) הוא נחש ארסי בסוג צפע גדול ממשפחת הצפעיים, המצוי מצפון אפריקה ובחלקים נרחבים מהמזרח התיכון ועד חבל קשמיר במזרח. קיימים חמישה תת-מינים.
תיאור המין
זהו הצפע הגדול ביותר באירופה המגיע לאורך מקסימלי של 160 ס"מ, ולמשקל מקסימלי של 2.7 ק"ג, אם כי האורך הממוצע נע בין 80–100 ס"מ. קיימים קצת הבדלים באורך הנחשים בין תת-המינים השונים, הנקבה לרוב גדולה מן הזכר.
הראש רחב ובצורת משולש ונפרד מהצוואר והחוטם מעוגל ופחוס. הגוף עבה וצבעו אפור בהיר, אך גם קיימים פרטים בצבע אפור-ירוק, בז', אפור-צהבהב, חאקי או חום-אדמדם.
תפוצה ואזור מחיה
בעבר היה נפוץ גם בצפון ישראל, אך הוא נכחד בתחילת המאה ה-20.
הצפע המזרחי מעדיף אזורים חמים ויבשים עם מעט צמחייה, כמו מורדות הרים ומישורי כורכר. לרוב הם נמצאים במורדות הרים שמשתפלים למקורות מים. הוא שכיח גם באזורי כרמים ושדות חקלאיים.
הוא מצוי באזורים הרריים עד לגובה של 1,500 מטר, כאשר השיא היה פרט שנמצא בגובה מעל 2,000 מטר.
התנהגות ותזונה
הנחש חי לרוב על הקרקע, אך מסוגל לטפס על שיחים ועצים נמוכים. בפרטים החיים באזורי הרים נצפתה הגירה, בקיץ הנחשים היו נפוצים באזורי נקיקים ובחורף באזורים סלעיים חשופים. בחורף הנחש בתרדמת למשך 2 עד 6 חודשים.
הצפע המזרחי ניזון בעיקר מיונקים קטנים כמו עכברים, עכברושים וארנבות קטנות, אך גם מציפורים, צפרדעים, לטאות ונחשים קטנים יותר.
אויביו העיקריים הם בעיקר הנמיה, גירית הדבש (נדירה ביותר בישראל אך קיימת), אפעה קריני, קוברה כספית, הדיה מצויה, כוח אפור, עקב עיטי ולעיתים אף שועלים.
הנקבות מטילות כ-14–20 ביצים בין אמצע מאי עד סוף יוני ואף עד לאוגוסט, תלוי בתת-מין. לאחר כחודש עד חודשיים הביצים בוקעות מהן יוצאים נחשים צעירים בעלי אורך של 15 עד 20 ס"מ.
ארס
הכשה של הצפע המזרחי מחייבת קבלת טיפול ומתן נסיוב נגד ארס מתאים. חומרת ההכשה תלויה במספר גורמים כמו גודל הנחש, העונה, הטמפרטורה ואזור ההכשה.
מקרי מוות מהכשות מין זה הם נדירים יחסית, ומתרחשים לרוב במקרים בהם לא ניתן כל טיפול או במקרים בהם תהיה תגובה אלרגית חמורה לארס. אולם, הכשה עלולה לגרום לדימום, נקרוזה ואף עלולה להסתיים בכריתת הגף הנפגע.
הלכות רב אלפס
הלכות רב אלפס הוא חיבור הלכתי בשפה הארמית מהמאה ה-11 שכתב הרי"ף (רבי יצחק אלפסי) במרוקו.
בשונה מראשונים אחרים, שחלקם עסקו בפרשנות התלמוד וחלקם עסקו בדיונים הלכתיים ובפלפול, כתב הרי"ף את חיבורו בצורה פשוטה. הספר מתמצת סוגיות הלכתיות בשלושה סדרים בתלמוד הבבלי: סדר מועד, נשים ונזיקין, וכן על מסכת ברכות. לעיתים נראה שגרסת הרי"ף במקומות מסוימים היה שונה מהגרסאות האשכנזיות. הרי"ף קובע את העדיפות ההלכתית לתלמוד הבבלי על פני התלמוד הירושלמי. הרי"ף שילב בחיבורו גם דברי אגדה, מעט מדרשים ודברי מוסר.
שם הספר
לספר ניתנו כמה כינויים במהלך השנים, על ידי רבנים ופוסקים שהתייחסו לדבריו. "תלמוד קטן", משום שהספר מקבץ ומרכז הלכות מהתלמוד, "הלכות רב אלפס", על שם מחברו או משום שמוצא משפחתו משם. בצורה דומה, יש שקוראים לספר "הלכות אלפסי" או "הלכות האלפסי" או סתם "אלפסי". שמו המקורי והנפוץ בתחילת פרסומו היה "ספר ההלכות", בגלל היותו ספר יסודי ראשון בהלכה. אלו שהחשיבו את הרי"ף לאחד מהגאונים ולא מן הראשונים, קראו לו "רב אלפס", תואר מקובל לתקופת הגאונים וממילא לחיבורו קראו "הלכות רב אלפס". כיום, יש שקוראים לו כקיצור "הרי"ף" ולעיתים הוא מכונה בספרות ההלכתית, "ההלכות" או סתם "הלכות".
כתיבת החיבור
הרב יצחק אלפסי החל לחברו בהיותו בן 17 שנים, וסיים לאחר 30 שנים (בין השנים 1030-1060). הספר חובר כשכיהן כדיין הראשי בעיר קלעת חמאד ליד העיר קונסטנטין שבאלג'יריה, והשם "אלפסי" מתייחס למוצא משפחתו לפני שהיגרה לאלג'יריה.
חשיבות הספר
הספר מהווה מקור חשוב לפסיקת הלכה והוא אחד משלושת הספרים לפיהם פסק רבי יוסף קארו בספריו בית יוסף ושולחן ערוך, בנוסף לרמב"ם והרא"ש.
גם פסיקת הרא"ש מורכבת מפסיקת הרי"ף לצד פסיקת התוספות.
הרמב"ם התייחס לספר ואמר, "...חיבורו של רבנו יצחק מספיק בעד כל חיבורי הגאונים..." עם זאת, אפשר ודעת הרמב"ם לא הייתה נוחה מן ההעדפה הגורפת (שביטא ספר הלכות הרי"ף) של פסקי התלמוד הבבלי על פני התלמוד הירושלמי. בשנת 1947 פרסם שאול ליברמן קטעים מתוך גניזת קהיר המשחזרים חלק מחיבור אבוד של הרמב"ם המבקש לחקות את דרכו של הרי"ף בתימצות הלכתי של התלמוד הבבלי, וליצור 'ספר הלכות הירושלמי' באותה מתכונת עצמה.
את קביעת הרמב"ם ולפיה חיבורו של הרי"ף עדיף או 'מספיק' על פני כל חיבורי הגאונים, הפך הרדב"ז לפסיקה עקרונית ולפיה מכריעים הלכה כמותו במחלוקת עם הגאונים ושחיבורו וחיבור הרמב"ם מכילים את כל דברי הראשונים. הראב"ד השלישי כתב בהקדמה לחיבורו השגות על הרז"ה, "אפילו אומר על ימין שהוא שמאל סומכים על דבריו".
נוסף לזה, היה הספר אחד ממקורות הפסיקה ל"ספר העתים" של רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני הנשיא, תלמידו של הרי"ף, בנוסף לתשובות הגאונים והלכות שפסק ר' שמואל הנגיד ב"הלכתא גברתא".
חידוש פסיקת ההלכה
דרך פסיקתו של הרי"ף הייתה בסיס ויסוד לכל דרך הפסיקה של רבני ספרד בתקופת הראשונים, ואחר כך לכל יהדות אסיה ואפריקה. שיטתו התבססה על שני עקרונות הפוכים לאלו של פוסקי יהדות אשכנז: במסכת בבא מציעא מציגה הגמרא נידון שבו הובא פסיקת רב נחמן לשומר שישלם על אובדן הפקדון, חרף זה שנמצא הפקדון והתייקר ולא קבל השומר את ההתייקרות (דהיינו תשלומי כפל שבדרך כלל אמור השומר לקבל). ביאור פסק תקדימי זה יובן על פי ביאור רבא שהעלה טענה שלפיה אף על פי שבמשפט העברי בדרך כלל הדין נותן שבמקום שמשלם השומר לבעלים את דמי הנזק, מקבל השומר בתמורה לכך את דמי תשלומי הכפל, זהו נוהג רק במקום שלא נצרך בעל הפקדון לטרוח לתבוע את השומר, לאור כך, במצב שהטריח את בעל הפקדון פסק רב נחמן שתשלומים אלו אינם מוקנים לו. לאור האמור בדברי רבא מסוגיא זו בבבא מציעא, מציע הרי"ף כסתירה לכך את עמדת רבא ממסכת בבא קמא שם מובא מימרא הפוכה בשם רבא. כפתרון לכך, מכריע הרי"ף בדעת רבא כמו עמדתו המוצגת במסכת בבא קמא אף על פי שרבא שינה את דעתו והסכים עם אביי. ראיה זו מחדדת את ההכרה בכך שהרי"ף מציב בדבריו רק את המימרות שפסק אותם להלכה בלבד, דהינו לפתור את הספק המתעורר מן הסתירה. יצוין, שבגישה זו חלוקים עליו חכמי יהדות אשכנז ובראשם בעלי התוספות שעמידו כל סוגיא במקרה שונה. שיטות אלה היוו מקור בסיסי ביותר לכל הפסיקה שאחריו ולפיכך נקרא הרי"ף בפי כל הפוסקים שאחריו והרבנים שאחריו "גדול הפוסקים". בסופו של דבר, גם רוב האשכנזים פוסקים כמוהו כיוון שפסקיו הם יסוד לפסקי השולחן ערוך, גם לדעת הרמ"א בגלל שהרא"ש ו"מרדכי" הושפעו רבות מפסקיו.
הפסיקה בימינו
מאז ימי הרי"ף ועד ימינו, כל מנהגי יהדות צפון אפריקה נובעים מפסקי הרי"ף. חכמי יהדות זו הגדירו ככלל את הפסיקה על פי הרי"ף, כשההבדל בינם לבין שאר הספרדים הפוסקים גם הם כרי"ף, יהדות צפון אפריקה המשיכה לפסוק כרי"ף גם במרוצת הדורות, בעוד ששאר הספרדים "מעדכנת" את פסיקותיה לפי הפוסקים האחרונים שבכל דור. לדוגמה, רוב יהודי צפון אפריקה אינם אומרים לשם ייחוד לפני התפילות, מאחר שהדבר לא נזכר בפסקי הרי"ף, על אף שפוסקים מאוחרים יותר הוסיפו זאת לסדר התפילה. כך גם פסק ר' שלום משאש, שבמקום שפסקו יהדות מרוקו כרי"ף ולא כפוסק אחר "יש להם להשען על עץ ארז".
פרשני ה"הלכות"
מאחר שרוב הספר הוא תמצות התלמוד, כל הפירושים עוסקים ממש בפירוש התלמוד, אך מתעמקים בענייני ההלכה הכתובה והדיון ההלכתי הנוסף על התלמוד. בנוסף, הרבה מפרשני התלמוד העדיפו לפרש את ה"תלמוד הקטן", מאחר שהוא יותר מרוכז מהתלמוד.
מפאת חשיבותו של החיבור נכתבו עליו מספר פירושים:
הגהות
כמו בתלמוד, גם על הרי"ף חוברו חיבורי עזר: את ארבעת האחרונים כתב מהר"י בועז.
התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון
מבנה התחנה
בתחנה המרכזית ישנם 22 רציפים. 20 רציפים נמצאים בתוך מתחם סגור, השייכים לקווים של אגד, קווים, מטרופולין, אפיקים וסופרבוס, רציף חיצוני השייך לקווי אגד ורציף הורדה בלבד הנמצא סמוך לכניסה הראשית לתחנה. אחד מ-20 הרציפים בתוך התחנה אינו פעיל. ברחובות הסמוכים לתחנה עוברים אוטובוסים של "אגד", "דן", "קווים", "מטרופולין" ו"אפיקים".
שירותי התחנה
בתחנה עוברים מדי יום אלפי נוסעים במאות אוטובוסים, הן בקווים העירוניים בתוך העיר והן בקווים הבינעירוניים. על קווי האוטובוס הפנימיים בתוך העיר אחראית חברת "אגד".
שירות עירוני
קווי האוטובוס הפנימיים בראשון לציון מופעלים על ידי חברת אגד.
שירות בינעירוני
בנוסף ישנו את קו 129 של חברת "דן" אשר עובר על רח' ההסתדרות ואינו נכנס לתחנה.
מקרא סימנים:
גשר האנחות
גשר האנחות (באיטלקית Ponte dei Sospiri) הוא גשר מקורה ידוע בוונציה המחבר בין ארמון הדוג'ה לבין בית הכלא העתיק של העיר ונמתח מעל תעלת פאלצו (Rio di Palazzo). הגשר בן המאה ה-16 עשוי מאבן גיר לבנה ויוצר מסדרון סגור המחבר בין שני הבניינים. הגשר תוכנן על ידי אנטוניו דה פונטה (Antonio da Ponte), שתכנן גם את גשר הריאלטו.
בקירות הגשר חלונות מכוסים בעיטורי אבן כבדים, המשמשים כסורגים. האסירים שנשפטו למאסר בארמון הדוג'ה היו מובלים על הגשר אל הכלא חסר החלונות. כינויו של הגשר הוענק לו במאה ה-19 על ידי לורד ביירון, שדמיין את אנחות הנידונים הזוכים להצצה אחרונה בעולם החיצון מבעד לחלונות המסורגים, בדרכם לכלא.
גאורגית יהודית
גאורגית יהודית או גרוזינית יהודית היא שפה יהודית, ניב או ז'רגון של הגאורגית שדובר על ידי היהודים הגאורגים, לפי קריטריונים של מיון שפות היא משתייכת למשפחת השפות הכרתווליות. יהודי גאורגיה עצמם גורסים כי השפה המדוברת על ידם היא גאורגית עצמה, ואינם משתמשים בלהג עדתי יהודי כלשהו. דעה זו אינה מבוססת על מחקר מדעי.
מספר דוברי השפה בעולם מסתכם בכמה עשרות אלפים: בישראל, כ־59,800; בגאורגיה, כ־20,000; בניו יורק, כ־4,000. וכן במספר קהילות יהודיות ברוסיה, בבלגיה, בארצות הברית, בקנדה, באזרבייג'ן, באיראן, ובאוקראינה.
המחקרים על לשונם של יהודי גאורגיה החלו עם החוקר אליהו פאפיסמידוב בשנת 1931, לפני כן היו התייחסויות שיטחיות לנושא. אהרון קריחלי, חוקר יהודי גאורגיה, טען שיש ליהודי גאורגיה להג מיוחד וקרא לו "עיבּרוּלי" (עברית) - "ყიბრული" ("קיברולי"), אך בעל אופי של ארגו בלבד. וחוקרים נוספים לאחר מכן. כיום מתקיים מחקר שיטתי על לשון הדיבור של יהודי גאורגיה במסגרת המפעל לחקר יהדות גאורגיה שבמכון בן צבי.
בלשון הדיבור של יהודי גאורגיה נשתמרו תכונות מיוחדות בעיקר בעיסוקם במסחר או בלימוד ספרי קודש. תכונות אלה ניכרות ב:
השפעת הלשון הארמית
במאות האחרונות לפני הספירה, ובמאות הראשונות לספירה, הייתה הארמית לשון בינלאומית בכמה ארצות במזרח, וכן בין הלשונות הנפוצות ביותר בגאורגיה. נראה שהיו אלה היהודים שהגיעו מבבל שתרמו לזה. דוברי הארמית החדשה, נוצרים ויהודים, הגיעו לגאורגיה מפרס וארמניה, ועד היום מתגוררים בטביליסי, מצחתה וגורדבאני. בין דוברי שפה זו הם יוצאי כורדיסטן האיראנית ויוצאי ארמניה.
ניבים בגאורגית-יהודית
ניתן להבחין בשלושה ניבים נפרדים של לשון הדיבור מזרחי, מערבי ודרומי, שנבדלים גם בשפה הגאורגית.
הניב המערבי (אימרולי)
במערב גאורגיה רווח הלהג של "אימֶרוּלי" (מאזור אימרתי), כנראה בשל הריכוז הגבוה של יהודים במחוז אימרתי, בעיקר בכותאיסי ובקולאשי, בנדזה, ואני, סוג'ונה, צחאקאיה, סוחומי ועוד.
רצ'ולי
תושבי העיר אוני אף הם במערב גאורגיה מדברים בלהג שהוא בהשפעת הרַצ'וּלי (על שם המחוז ההיסטורי רצ'ה). היבדלות שפתם נובעת כנראה בעקבות מקומם בהרי רצ'ה הגבוהים.
הניב המזרחי (כארתלורי)
הלהג הגאורגי בעל ההשפעה הרבה ביותר, ה"כארתלוּרי" (על שם מחוז כארתלי), להג שהוא היסוד לגאורגית הספרותית מן המחצית השנייה של המאה ה-19 ואילך. ממנו נצמח הניב היהודי המזרחי ונפוץ בערים: צחינוואלי, גורי, סוראמי, כארלי ועוד. בקאחתי, שהוא המחוז המזרחי ביותר של גאורגיה, ישבו היהודים בימי הביניים בערים: בודבה, אוריית אובני (אורבניסי), שילדה ועוד. אולם לאחר מכן התדלדלה האוכלוסייה היהודית במחוז.
הניב הדרומי
הניב הנפוץ בדרום גאורגיה, סמוך לגבול עם טורקיה, על בסיס הלהגים: "מֶסחוּרי" (מסחתי), ו"גַ'וואחוּרי" (ג'וואחתי), וכן בהשפעת הטורקית והארמנית, ומידה מסוימת של ספרדית יהודית ניב זה היה נהוג בערים: אחלציחה, אצקורי, אבסתומני.
באזור גוריה שבה שולט הלהג הגוּרוּלי לא חיו יהודים בתקופה האחרונה, ולכן השפעת הלהג על שפתם של יהודי גאורגיה אינה מורגשת.
קני ויליאמס (מתאבק)
אלן נידרי (באנגלית: Alan Niddrie), הידוע יותר בשם הבמה שלו, קני ויליאמס הוא מתאבק סקוטי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK. בנוסף לכך, הוא מופיע במספר ארגונים עצמאיים ברחבי בריטניה ובשאר אירופה כמו PROGRESS, Premier British Wrestling ו-British Championship Wrestling, אך ויליאמס זכה להכרה בעיקר בארגון ההיאבקות Insane Championship Wrestling, שבו זכה שלוש פעמים באליפות Zero-G של הארגון.
British Championship Wrestling (2013–היום)
את הופעת הבכורה שלו בארגון ערך ב-25 במאי 2013 כשהתחרה בקרב זוגות על אליפות הזוגות, שבו ויליאמס והשותף שלו לקרב, כריס רמפייג' הפסידו. שנתיים לאחר מכן, ויליאמס התחרה בקרב מרובע על האליפות במשקל פתוח של הארגון. בקרב זה ויליאמס ניצח וזכה באליפות לאחר שגבר על דייבי בלייד, ליאם תומפסון ונועם דר.
Premier British Wrestling (2013–היום)
ב-25 בינואר 2013 ויליאמס התחרה בקרב יחידים שבו הפסיד לאנדי ויילד. ב-14 בנובמבר 2015 ויליאמס והשותף שלו, גראדו, זכו באליפות הזוגות.
WWE (2018–היום)
ויליאמס ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה ב-15 במאי בארגון ה-WWE במסגרת התוכנית 205 לייב. הקרב שבו התחרה היה קרב מרובע שכלל את TJ פרקינס, קאליסטו וטיילר בייט. בקרב זה בייט יצא עם ידו על העליונה.
יום לאחר מכן, התבשרה הידיעה שויליאמס ייקח חלק בטורניר אליפות בריטניה. ב-15 ביוני ויליאמס הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי דייב מסטיף.
ב-7 בנובמבר, ויליאמס ערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית NXT UK בהפסד לג'ורדן דבלין. שבוע לאחר מכן, הוא חבר לשורות אמיר ג'ורדן בהפסדם לג'וסף קונרס וסקסון האקסלי. ב-28 בנובמבר וב-12 בדצמבר, ויליאמס ואמיר ג'ורדן הפסידו לג'יימס דרייק וזאק גיבסון. ב-2 בינואר 2019, ויליאמס ואמיר ג'ורדן הפסידו לפביאן אייכנר ומרסל ברטל. שבוע לאחר מכן, ויליאמס וג'ורדן ניצחו בקרב זוגות את דן מולוני וג'יימי אחמד. ב-13 במרץ, ויליאמס וג'ורדן רשמו ניצחון נוסף, הפעם על סקסון האקסלי וטייסון טי בון. ב-3 באפריל, ויליאמס וג'ורדן ניצחו את פביאן אייכנר ומרסל ברטל. ב-17 באפריל, ויליאמס וג'ורדן ניצחו את אלופי הזוגות של NXT UK, ג'יימס דרייק וזאק גיבסון, כתוצאה מספירת חוץ, בקרב שאינו היה על התואר. ב-8 במאי, נועם דר הצטוות לשורות ויליאמס וביחד הם כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של NXT UK לאחר שהפסידו לג'יימס דרייק וזאק גיבסון. ב-19 ביוני, ויליאמס הפסיד בקרב יחידים לקסיוס אונו. ב-24 ביולי, ויליאמס נוצח על ידי נועם דר. ב-14 באוגוסט, ויליאמס נוצח על ידי טראוויס בנקס. ב-28 באוגוסט, ויליאמס נוצח על ידי ג'ורדן דבלין. ב-18 בספטמבר, ויליאמס הפסיד פעם נוספת, הפעם לג'וסף קונרס. ב-10 באוקטובר, ויליאמס נוצח על ידי דייב מסטיף. ב-19 במרץ 2020, ויליאמס הפסיד לקסיוס אונו. ב-22 באוקטובר, ויליאמס הפסיד לטרנט סבן בתוצאה 2–1 והודח מאליפות גביע המורשת של NXT UK כבר בסיבוב הראשון. ב-4 במרץ 2021, ויליאמס ואמיר ג'ורדן גברו על אשטון סמית' ואוליבר קרטר, כשכעבור שבוע הם ניצחו פעם נוספת, הפעם את פלאש מורגן וובסטר ומארק אנדרוז. ב-1 באפריל, ניתנה לוויליאמס וג'ורדן ההזדמנות להתמודד על אליפות הזוגות של NXT UK מול אלופי הזוגות, פריטי דדלי (לואיס האולי וסם סטוקר); לעומת זאת, הם לא הצליחו לזכות בחגורות האליפות זאת לאחר שוויליאמס תקף את שותפו, כשהכה אותו בגבו בעזרת אחת מחגורות האליפות, צעד שביסס באופן ברור את דמותו של ויליאמס כרעה. ב-15 באפריל, ויליאמס התמודד מול שותפו לשעבר, אמיר ג'ורדן, בקרב שבו ויליאמס ניצח. ב-8 ביולי, ויליאמס ניצח את ניית'ן פרייזר. ב-18 בנובמבר, ויליאמס גבר על סקסון האקסלי. לעומת זאת, הוא הפסיד לאחרון ב-2 בדצמבר. ב-17 בפברואר 2022, ויליאמס הפסיד לסם גראדוול; לאחר הקרב, ויליאמס שזעם על ההפסד, גזר את שיער ראשו של המנצח.
דאגסטן
רפובליקת דַּאגֶּסְטַן (רוסית: Респу́блика Дагеста́н) היא רפובליקה בדרום הפדרציה הרוסית. היא סובייקט פדרלי של הרפובליקה הרוסית, ונהנית מאוטונומיה נרחבת. הרוב המכריע של תושביה הם מוסלמים.
מקור השם
השם "דאגסטן" פירושו "ארץ ההרים". באופן אופייני לרפובליקה זו, בעלת המיעוטים האתניים הרבים, מורכב השם מן התחילית הטורקית "dağ" שפירושה "הר" ומן הסיומת הפרסית "סטאן" שפירושה "ארץ של". בכתב הערבי נכתב השם "داغستان". באנגלית נכתב השם לעיתים "Dagestan" ולעיתים "Daghestan", וברוסית - " Дагеста́н".
היסטוריה
הרישום העתיק ביותר הנוגע לאזור הקרוי כיום דאגסטן, מתייחס למדינה שנקראה "אלבניה הקווקזית", שנוסדה במהלך המאה ה-2 לפנה"ס. שטחה של אלבניה הקווקזית השתרע על צפון אזרבייג'ן של היום ודרום דאגסטן, והעיר דרבנט. החלקים הצפוניים של דאגסטן הוחזקו בידי קונפדרציה של שבטים עובדי אלילים. במהלך המאות הראשונות לספירת הנוצרים שלטה מדינת אלבניה הקווקזית באופן אפקטיבי בשטחים נרחבים בקווקז. היא נלחמה מספר פעמים נגד רומא ונגד האימפריה הפרסית והסאסאנים, שכבשו את שטח הממלכה. תושבי אלבניה הקווקזית המירו דתם לנצרות במהלך המאות הראשונות לספירה.
במהלך המאה ה-5 הסאסאנים גברו, והקימו מצודה חזקה בדרבנט, שנודעה לאחר מכן כ"השער הכספי", בעוד שחלקה הצפוני של דאגסטן נכבש על ידי ההונים, ובעקבותיהם האווארים הקווקזים. האווארים הקווקזים מילאו חלק חשוב בצמיחת המדינה הנוצרית במרכז רמת דאגסטן, ששמה סאריר. מדינה זו, בה שלטו האווארים בין המאה ה-5 למאה ה-13 ניסתה לשמור על קיומה בצילם של הכוזרים ולאחר מכן בצל הח'ליפות, ובמהלך המאה ה-9 הפכה לגורם החשוב באזור.
בשנת 664 החליפו הערבים את הפרסים ששלטו בדרבנט. הערבים נלחמו בכוזרים על השליטה בדאגסטן. אף על פי שהאוכלוסייה המקומית יצאה נגד השליטה הערבית בדרבנט ב-905 וב-913, החלו התושבים לאמץ את האסלאם כדתם, ולבסוף היה האסלאם לדת הרווחת במרכזים העירוניים כסמנדר וקובאצ'י. האסלאם המשיך בחדירתו לאזורי הרמה. עד המאה ה-15 היה האסלאם לדת השלטת בדאגסטן, כאשר השריד היחיד לקיומה של הממלכה הנוצרית סאריר הוא כנסייה בכפר דאטונה. את סאריר החליפה הח'אנות של אוואריסטן.
בשל הלחץ המוסלמי, וחוסר האחדות הפנימית, התפרקה הממלכה הנוצרית של סאריר בתחילת המאה ה-12, ואת מקומה תפסה הח'אנות של אוואריסטן, ממלכה מוסלמית ארוכת ימים, שהתבססה על ברית עם האימפריה המונגולית, ושרדה את גל הפלישות המונגוליות של 1222 ו-1239 ואת פשיטות טימור לנג בשנת 1389.
עם דעיכת האימפריה המונגולית, החלו לצמוח באזור מוקדי כוח חדשים בקאיטגי וטארקי. במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 החל תהליך קודיפיקציה של המשפט המקומי, וקהילות הרריות מקומיות המכונות "ג'מעאת" השיגו דרגה גבוהה של עצמאות, בעוד שהשליטים הקומיקים המקומיים, המכונים "שאמאלים", ביקשו את חסותו של הצאר. הרוסים החלו להגביר את אחיזתם באזור במהלך המאה ה-18, כאשר פטר הגדול סיפח את נמלי דאגסטן במהלך המלחמה הרוסית-פרסית הראשונה. אף על פי שפטר נאלץ להשיב את הטריטוריות שכבש לפרס בשנת 1735, כבשו הרוסים את דרבנט במלחמתם הבאה כנגד הפרסים ב-1796.
במהלך המאה ה-18 צברה הח'אנות של אוואריסטן כוח ועוצמה, והצליחה להדוף את התקפות המנהיג הפרסי נאדר, ולגבות מס עובד משירוואן ומגאורגיה. ב-1803 הח'אנות של אוואריסטן הכפיפה עצמה מרצונה לסמכות האימפריה הרוסית, אך רק בהסכם גוליסטן, ב-1813 הכירה פרס בתביעותיה של רוסיה באשר לדאגסטן כולה.
הממשל הרוסי היווה אכזבה לתושבי דאגסטן. המיסים הכבדים, הפקעת האחוזות ובניית מצודות על אדמת דאגסטן (לרבות מצודה במחצ'קלה) היו בין הגורמים לסדרת מרידות בהשראה דתית, שיזמו האימאמים של דאגסטן - גאזי מוחמד (1828–1832), גזמת בק (1832–1834) והאימאם שאמיל (1834–1859). גם לאחר כניעתו של שאמיל, המשיכה המלחמה, עד שבשנת 1864 ניצחו הרוסים וחיסלו את שאריות הח'אנות של אוואריסטן.
מבחינה מנהלית הייתה דאגסטן תחת אובלסט דאגסטן (נקראה לפני כן אובלסט דרבנט) במסגרת מלכות המשנה של הקווקז.
הדאגסטנים והצ'צ'נים ניסו לנצל את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) על מנת למרוד בשלטון הצאר פעם נוספת, אך גם ניסיון זה כשל. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הייתה דאגסטן לתקופה קצרה חלק מ"הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז". לאחר למעלה משלוש שנות לחימה, בה לחמו נאמני הצאר לצידם של הלאומנים הקווקזים כנגד ברית המועצות, הוכרזה ב-20 בינואר 1921 הרפובליקה הסובייטית האוטונומית של דאגסטן.
תוכניות התיעוש הנרחבות של סטלין פסחו על דאגסטן, וכלכלתה נותרה בפיגור לעומת שאר ברית המועצות. במשך שנים נחשב אזור דאגסטן לאזור העני ביותר בברית המועצות. עם התפרקות ברית המועצות הוכרזה הרפובליקה של דאגסטן ב-17 בספטמבר 1991, וב-1994 קיבלה דאגסטן חוקה עצמאית. בראש המדינה הועמדה מועצת מדינה בת 14 חברים שתיפקדה כקולקטיב, ובראשו עמד מגומדלי מגומדוב.
מגומדוב הוביל את רפובליקת דאגסטן דרך משברים רבים, לרבות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. בעקבות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה הפכה דאגסטן למטרה לגורמים אסלאמיים ובדלנים קיצוניים, ותקריות גבול רבות אירעו בתחומה, על מנת לערער את המשטר הדאגסטני ולהעמיד בראש המדינה בדלנים אסלאמיים קיצוניים. ב-7 באוגוסט 1999 פלשו לדאגסטן קיצונים אסלאמיים צ'צ'נים, בראשות הטרוריסט שאמיל באסייב, על מנת לתמוך במורדים אסלאמיים בדאגסטן עצמה, ולהביא לפרישתה של הרפובליקה מהפדרציה הרוסית, ולהעמדה של שלטון אסלאמי קיצוני בראשה. כוחות דאגסטנים הנאמנים לממשלה, וכוחות צבא הפדרציה הרוסית, שהושפלו בעימות הצ'צ'ני הקודם, הביסו את המורדים וגירשו אותם בחזרה לצ'צ'ניה בתוך כחודשיים. הפלישה לדאגסטן הייתה אך ההקדמה למלחמת צ'צ'ניה השנייה. בעקבותיה באה הפצצה נמרצת של בסיסי המורדים בדרום צ'צ'ניה. על אף שאסלאן מסחאדוב, מנהיג הרפובליקה הצ'צ'נית גינה את הפלישה, והציע להילחם במורדים, השתמש הקרמלין בפלישה לדאגסטן כאמתלה לשוב בכוח גדול לצ'צ'ניה ולפתוח במלחמת צ'צ'ניה השנייה.
בשנת 2006 תמה כהונתו של מגומדוב כיושב ראש מועצת המדינה הדאגסטנית. בעקבות תיקון לחוקה שהתקבל בשנת 2003 היה על המועצה להתפזר, ובמקומה ימונה נשיא שייבחר על ידי הפרלמנט בהמלצת נשיא הפדרציה הרוסית. ולדימיר פוטין המליץ על מוחו אלייב, והלה נבחר ברוב גדול לנשיאה הראשון של דאגסטן.
ממשל
דאגסטן היא סובייקט פדרלי בפדרציה הרוסית, אך חוקת הפדרציה הרוסית והחוקה הדאגסטנית מעניקות לה אוטונומיה נרחבת.
בשנת 1994 קיבל העם הדאגסטני חוקה, שהעמידה בראשו מועצת מדינה בת 14 חברים, ששימשה באופן קולקטיבי כראש הרשות המבצעת. כן נבחר פרלמנט בן 121 חברים. 121 חברי הפרלמנט, ו-121 נציגים נוספים ממחוזות דאגסטן היוו את האספה החוקתית, שבחרה את חברי מועצת המדינה.
בשנת 2003 נערכו תיקונים נרחבים בחוקת דאגסטן. הפרלמנט צומצם ל-72 חברים, ומוסד מועצת המדינה בוטל. בראש המדינה הועמד נשיא, הנבחר על ידי הפרלמנט, בהמלצת נשיא הפדרציה הרוסית. עם זאת נקבע כי הסדר זה ייכנס לתוקף רק עם סיום תקופת הכהונה הנוכחית של מועצת המדינה. בשנת 2006 תמה תקופת הכהונה של מועצת המדינה, וזו התפזרה. ולדימיר פוטין המליץ לפרלמנט על יושב ראש הפרלמנט מוחו אלייב שנבחר לתפקיד נשיאה הראשון של דאגסטן.
החוקה הדאגסטנית החדשה מבטיחה הפרדת רשויות וכוללת סעיפים המסדירים את פעולת הנשיא, אל מול הממשלה, הפרלמנט ובתי המשפט. כן כוללת החוקה סעיפים המבטיחים את זכויות האדם ואת הפרדת הדת מהמדינה, כמו גם מתן אוטונומיה נרחבת לממשל המקומי.
ראשי דגסטאן
להלן רשימת מנהיגי הרפובליקה הדגסטאנית מאז 1991
כלכלה
דאגסטן היא הענייה ברפובליקות של הפדרציה הרוסית, פרט לצ'צ'ניה. על אף שאדמתה משופעת באוצרות טבע כנפט, גז טבעי ופחם, לא מצליחה הכלכלה הדאגסטנית להתגבר על תוצאות המלחמות בצ'צ'ניה, שהביאו לגל של פליטים, ולבידוד יחסי משאר הרפובליקות בפדרציה הרוסית. בנוסף לכך ממשיכה דאגסטן להיות הרפובליקה הכפרית ביותר בקווקז. לאחרונה נמסר כי הרפובליקה חיזקה את קשרי המסחר עם איראן.
הכלכלה הדאגסטנית בנויה על שילוב של תעשיות מסורתיות כשזירת שטיחים, דיג, וייצור יין, ותעשיות כבדות של כריית נפט ותעשיות כימיות.
בשנת 2000 הייתה החלוקה הדאגסטנית למגזרים כלכליים לפי הפילוח הבא:
גבולות
דאגסטן נמצאת בצפון הרי הקווקז, החלק הדרומי ביותר של הפדרציה הרוסית. והיא סובייקט פדרלי של הפדרציה הרוסית, וכפופה מבחינה מנהלית לפדרציה הרוסית, על אף שתושביה נהנים מאוטונומיה נרחבת. בתחום רוסיה גובלת דאגסטן ברפובליקת צ'צ'ניה, ברפובליקת קלמיקיה ובמחוז סטוורופול. מחוץ לגבולות רוסיה גובלת דאגסטן באזרבייג'ן, בגאורגיה ובים הכספי. דאגסטן היא הרפובליקה הגדולה ביותר והמאוכלסת ביותר מבין כל הרפובליקות הרוסיות שבקווקז, כמו גם הרפובליקה המגוונת ביותר מבחינה אתנית.
שטח
שטחה של דאגסטן 50,300 קמ"ר. אורכה מצפון לדרום 400 קילומטר ורוחבה ממזרח למערב 200 קילומטר. אזור הזמן הנהוג בדאגסטן הוא אזור הזמן של מוסקבה.
מקורות מים
למעלה מ-1,800 נהרות זורמים בשטחה של הרפובליקה. העיקריים ביניהם הם נהר סולאק, נהר סאמור ונהר טרק. לרפובליקה שייכים 400 קילומטרים של חוף הים הכספי. בגבול עם צ'צ'ניה ממוקם אגם קזנוי-אם, האגם הכי גדול והכי עמוק באזור.
הרים
הרפובליקה משתרעת על פני השטח הצפוני של הרי הקווקז, ורוב שטחה הוא הררי. ההר הגבוה ביותר הוא הר בזרדיוזי שגובהו 4,466 מטרים מעל פני הים.
אקלים
האקלים בדאגסטן הוא חם ויבש בקיץ. באזורים ההרריים החורף הוא קשה וקר. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא 2 מעלות צלזיוס, ובחודש יולי הטמפרטורה הממוצעת היא 30 מעלות צלזיוס. ממוצע המשקעים הרב שנתי נע בין 200 מילימטר לשנה במישורים הצפוניים של דאגסטן ל-800 מילימטרים לשנה באזורי ההרים.
דמוגרפיה
דאגסטן היא המגוונת ביותר בין הרפובליקות של הפדרציה הרוסית במספר העמים החיים בה. בשל פני השטח ההרריים המקשים על התחבורה ועל התקשורת, התרבות בדאגסטן היא במובנים רבים עדיין תרבות שבטית. בניגוד לאזורים רבים אחרים ברוסיה, אוכלוסיית דאגסטן גדלה במהירות. בדאגסטן למעלה מתריסר שפות כתובות, שבהן מתפרסמים עיתונים וכתבי עת, וכן למעלה משני תריסרי שפות שאין להן כתב. חלק מהעמים נמצאים בדאגסטן זה מאות ואלפי שנים. חלקם נדדו לדאגסטן במאות האחרונות. המיעוט הרוסי הוא ברובו צאצאי מתיישבים מרוסיה הצארית שהגיעו לדאגסטן במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
אוכלוסייה
מספר תושבי דאגסטן בשנת 2021 היה 3,133,303, החיים בחצי מיליון משקי בית. מאוכלוסייה זו היו 45%) עירוניים. 48.2% מתושבי דאגסטן הם גברים, ו-51.8% הם נשים. גילם הממוצע של תושבי דאגסטן היה 25.2 שנים. בשנת 2005 היו בדאגסטן 40,814 לידות (שיעור ילודה של 15.5) לעומת 15,585 מיתות (שיעור תמותה של 5.9). אווארים קווקזים מהווים 29.4% מאוכלוסיית הרפובליקה, דרגינים 17%, קומיקים 14.9%, לזגינים 13.3% ורוסים רק כ-3.6%.
חלוקה אתנית
תושבי דאגסטן מגוונים מאוד מבחינת מוצאם. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ברוסיה בשנת 2002, מהווים הקווקזים הצפון-מזרחים (אווארים, דרגינים ולזגינים) כמעט 75% מאוכלוסיית דאגסטן. העמים הטורקיים הקומים, נוגאי והאזרים מהווים 20% נוספים. הרוסים מהווים 5%. קבוצות קטנות יותר מהוות 0.5% מהאוכלוסייה.
דתות
הדת הנפוצה ביותר בדאגסטן היא דת האסלאם, שהיא דתם של 90.4% מהאוכלוסייה. האווארים, הדרגינים, רוב הלזגינים, הקומיקים, הלאקים, הטבסאראנים, הרוטולים, האגולים, הצחורים, הנוגאי והצ'צ'נים הם מוסלמים מהזרם הסוני; לעומת האזרים ומקצת מהלזגינים הם מוסלמים מהזרם השיעי; הרוסים האתניים הם נוצרים; ואילו חלק מדוברי שפת הטטים הם יהודים (רשומים כ"יהודי ההרים" או בשפתנו "קווקזים" ורובם עלו לישראל מאז התפרקות ברית המועצות).
רוב תושבי דאגסטן הסונים נוטים אחרי הזרם הסופי. בין חמישה לעשרה אחוזים מן הסונים נוטים אחר הווהאביה. לאחר מלחמת צ'צ'ניה השנייה נקשר שמה של הווהאביה לכנופיות המזוינות שניסו למרוד בשלטון המרכזי ולהשליט את קיצוני הדת על דאגסטן, והחוק המקומי הגביל את הפולחן הווהאבי.
השפה המשותפת לתושבי דאגסטן, המשמשת לתקשורת ולמינהל, היא הרוסית. תושבי דאגסטן מדברים בשפות רבות, המחולקות לשלוש קבוצות עיקריות - שפות צפון-מזרח קווקזיות או איברו-קווקזיות כדוגמת האווארית או הדרגינית, שפות טורקיות כדוגמת הקומיקית, ושפות הודו-אירופיות, כרוסית.
על פי מפקד האוכלוסין הרוסי משנת 2002 מתחלקים תושבי דאגסטן לקבוצות הבאות:
יצחק חליבה
הרב יצחק חליבה (נולד ב-1940) הוא החכם באשי ורבה הראשי הנוכחי של טורקיה וחבר מועצת הנשיאות של איחוד הרבנים במדינות האסלאם. לפני בחירתו לתפקיד שימש כמחנך, כדיין, וכמרצה לעברית ולהיסטוריה של עם ישראל.
ביוגרפיה
נולד באיסטנבול שבטורקיה בשנת 1940. בצעירותו למד בבית ספר תיכון יהודי בבייאולו, שירת בצבא הטורקי ומשם עבר ללמוד בישראל, בישיבת פורת יוסף, ולמד בתקופה זו אצל הרב עובדיה יוסף והרב שמעון בעדני. עם סיום לימודיו, הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף ושב לטורקיה, שם למד אצל הרב רפאל סבאן והרב משה בן חביב, והחל לשמש בתפקידים שונים כרב וכמחנך.
בהמשך שימש כחבר בית הדין הגדול של הרבנות הראשית של טורקיה, ושימש כמרצה לעברית קלאסית ומודרנית, ולהיסטוריה של עם ישראל, במסלול לתואר ראשון ולתארים מתקדמים יותר במחלקות ללימודי תאולוגיה של אוניברסיטת מרמרה ואוניברסיטת סקריה.
בשנת 1995 לערך נבחר לשמש כסגנו של רבה הראשי של טורקיה, הרב דוד אסאו, בשל גילו המבוגר של האחרון.
ב-21 בדצמבר 2002 הוכתר לכהן כחכם באשי וכרבה הראשי של טורקיה, לאחר פטירת קודמו, הרב דוד אסאו. בטקס ההכתרה, שנערך בבית הכנסת הגדול "נווה שלום" באיסטנבול, נכחו מאות משתתפים, והוקראה ברכתו של נשיא המדינה יצחק נבון, על ידי מנכ"ל הרשות ללאדינו, אהרון כהן. עמוס חרמון, יו"ר הוועדה לחינוך בסוכנות היהודית העניק לרב חליבה שופר מירושלים.
בחודש נובמבר 2003, התרחש פיצוץ בבית הכנסת "נווה שלום" באיסטנבול, בעת שנערכה בו תפילה. הרב חליבה נכח בבית הכנסת בעת האירוע יחד עם בנו, שנפצע כתוצאה מהפיצוץ.
בחודש ספטמבר 2009 נפגש עם נשיא סוריה, בשאר אל-אסד. הוא הוזמן למפגש על ידי ראש ממשלת טורקיה דאז, רג'פ טאיפ ארדואן, שערך סעודה מיוחדת במלון באיסטנבול, לרגל ביקורו של אסד במדינה, לצד נציגי הדתות השונות במדינה. לאחר שהרב חליבה לחץ את ידו של אסד, אמר לו האחרון כי גם בסוריה ישנה קהילה יהודית. בסיום הפגישה ביקש הרב חליבה מאסד שיביא לשלום עם ישראל. לאחר הפגישה, הבהיר הרב חליבה כי נכח בפגישה רק בשל הזמנתו של ראש הממשלה, וכי עובדת המפגש עמו לא גורעת מציונותו.
בחודש יולי 2010 התראיין לרדיו קול ברמה, בעקבות המשט לעזה, מתח ביקורת על מדינת ישראל, והאשים אותה בהתגרות מיותרת. עוד הוסיף כי ביטחונה של ישראל הוא מעל הכל, אבל לדעתו היא הייתה צריכה לנהוג בחכמה, והוסיף כי הוא מתפלל לשלום כל העולם. באותה הזדמנות שיבח את ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, על התמדתו בשמירת ביטחונם של היהודים בארצו, למרות התקרית עם ישראל.
בחודש ינואר 2011 ביקר בישראל, לשם השתתפות בערב עיון לרגל השקת הספר, שיצא לאור במסגרת סדרת "קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים" של מכון יד יצחק בן צבי, בעריכת ד"ר ירון בן-נאה. באותה הזדמנות, השתתף ונאם ב"מרתון העשרים לחקר לאדינו", שערכה אוניברסיטת בר-אילן.
בחודש ינואר 2015 השתתף בכנס הרבנים האורתודוקסים הבינלאומי השנתי, שם התראיין לשבועון מקור ראשון, ואמר כי המלחמה בין מדינת ישראל לפלסטינים גורמת לקהילתו לבעיות. עם זאת, הצהיר כי קהילתו שומרת על קשר טוב עם הרשויות בטורקיה, ושאין מצד הרשויות אנטישמיות כלפי היהודים. עוד הוסיף כי הוא שומר על קשר טוב עם נשיא טורקיה, ארדואן, וציין כי מלבד קשר יהודי למדינת ישראל, אין לקהילתו קשר פוליטי עמה.
לאור התנודות בכלכלת טורקיה באוגוסט 2018 וההאשמת היהודים בכך מצד בנו של ארדואן, התראיין הרב חליבה לעיתון הדרך, ואמר כי היחסים של הקהילה היהודית עם השלטונות "מצוינים", והבהיר כי ארדואן "מתייחס באופן הוגן לקהילה היהודית. נפגשנו לא פעם והוא מתייחס אלינו בידידות". בראיון גם הצביע על עזיבת הצעירים היהודים את טורקיה, והביע את דאגתו מכך שנשקפת סכנה לעתיד הקהילה היהודית בשל העזיבה.
הרב חליבה שומר על קשר עם רבנים מישראל, בהם הרב עובדיה יוסף בעבר, וכיום עם בנו, הרב יצחק יוסף, ונועץ בהם במקרים הלכתיים.
24 בנובמבר
24 בנובמבר הוא היום ה-328 בשנה, (329 בשנה מעוברת), בשבוע ה-48 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 37 ימים.
הר שולחן
הר שולחן או הר טבלה הוא שטח אדמה מוגבה שראשו שטוח ומוקף מכל עבריו בצוקים תלולים. הוא נקרא כך בשל דמיונו לשולחן.
הרי שולחן מאפיינים אזורים צחיחים, בעיקר בדרום-מערב ארצות הברית והם נוצרים בדרך כלל כאשר אדמה שהוגבהה בשל פעילות טקטונית נחשפה לרוח ולבליה.
בראש הרי שולחן ישנו סלע קשיח בשכבה אופקית. בתהליך הבלייה הסלע הקשיח מתפקד ככיפה מגנה ששומרת על האזורים שבין ודיות או אזורים אחרים בהם הבלייה פעילה במיוחד.
דוגמאות להרי שולחן ניתן למצוא בספרד, צפון ודרום אפריקה ("הר השולחן"), אזורי ה-Bad Lands וקולורדו בצפון אמריקה, בשמורת קנאימה בוונצואלה, חצי האי ערב, הודו ואוסטרליה.
הר שולחן דומה לרמה (פלטו) אך קטן ממנה, ודומה גם לגבעה, אך גדול ממנה.
ארנקה פודור
פודור ארנקה (בשם נעוריה וייסמן, בהונגרית: Fodor Aranka; בודפשט, 3 במאי 1883 – גראץ, 19 בדצמבר 1931) הייתה זמרת אופרה (מצו-סופרן, אלט) יהודייה-הונגרייה בעלת הקול המיוחד.
ביוגרפיה
ארנקה וייסמן נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף וייסמן, סוכן מניות, ושל ינקה קירשבאום (1845–1917). ב-19 באוקטובר 1906 הופיעה לראשונה בבית האופרה של בודפשט בתפקיד אמנריס (ורדי: אאידה). היא הוחתמה רק בינואר של השנה שלאחר מכן וביולי 1907 זכתה להצלחה גדולה ככוכבת אורחת בכרמן בבית האופרה המלכותי בברלין. ב-8 באוקטובר 1911 הופיעה בפעם האחרונה בבית האופרה המלכותי ההונגרי בתור אמריס. לאחר מכן ביטלה את החוזה שלה ונסעה ללונדון לחצי שנה. ב-1912 חזרה לחוזה שלה עם האופרה בבודפשט ונשארה חברה בלהקה עד ספטמבר 1919. היא פרשה לצמיתות ב-1927 ככל הנראה עקב מחלה.
סיד אבו אל-אעלא מודודי
ביוגרפיה
מודודי, שמשפחתו מקורה משושלת קדושים סופים, קיבל חינוך מסודר בביתו. בגיל 14 תרגם מכתביו של קאסם אמין לשפת אורדו. בגיל 15, בעקבות מות אביו והשארת המשפחה ללא מפרנס, החל מודודי לעבוד ועסק בעיתונות ובתחום ההגות. מאוחר יותר עסק גם בכתיבת שירה ומדעים באנגלית.
בגיל 38, בשנת 1941, הקים את התנועה הפוליטית "גַ'מַעאת-א-אסלאמי" (באורדו: جماعتِ اسلامی), תנועה המעודדת ערכים אסלאמיים ושמירת הדת. לאחר חלוקת הודו והתפרקות הראג' הבריטי, חולקה התנועה לשתיים: זו שבחלק ההודי וזו שבחלק הפקיסטני. מאוחר יותר הוקמו לתנועה סניפים גם בבנגלדש, בקשמיר ובסרי-לנקה. מודודי כיהן כראש התנועה עד שנת 1972, אז פרש מראשותה מסיבות בריאותיות. מתוקף תפקידו זה, היה שותף בכתיבת החוקה הפקיסטנית בשנת 1956.
מודודי היה בעל השפעה רבה על ההגות האסלאמית במאה ה-20, ונחשב לאביהם הרוחני של סייד קוטב ושל שורה ארוכה של ארגוני אסלאם קיצוניים. הוא קרא למאבק בכוח נגד המורדים בשלטון אללה - כלומר, כל העולם הלא-מוסלמי, ושלל את כל הזכויות הפוליטיות והשלטוניות של לא-מוסלמים.
כבישים מהירים בטורקיה
מערכת הכבישים המהירים בטורקיה מודרנית יחסית בשל כך שרוב הכבישים חדשים. חלק מהכבישים המהירים מוארים ורובם בני שישה נתיבים לפחות. המהירות המקסימלית המותרת בכבישים המהירים בטורקיה, בהיעדר הנחיה אחרת, היא 120 קמ"ש לרכב פרטי, 100 קמ"ש לאוטובוסים ו-90 קמ"ש לרכב כבד. הבעיה העיקרית של הרשת היא בכך שהיא עדיין מצומצמת למדי ולמעט באזור איסטנבול, איזמיר, אנקרה ומישור צ'וקורובה פריסת הכבישים דלילה. עם זאת, המדינה משקיעה משאבים רבים בהרחבת רשת הכבישים. בעוד שבשנת 1973 היו רק 24 ק"מ של כבישים מהירים במדינה כולה, בשנת 2006 כבר היו כבישים מהירים באורך כולל של 1,987 ק"מ ו-485 ק"מ נוספים היו בשלבי סלילה. שני פרויקטים רחבי היקף הם חיבור הערים אנקרה ואדנה (O-21) וחיבור בורסה ואיזמיר.
שיטת מספור
המילה הטורקית לכביש מהיר היא "אוטויול" - "Otoyol" (מ"אוטו" Oto ו"דרך" Yol), ולכן הסימון לכבישים אלה הוא באות "O". הכבישים באזור ים השיש ואיסטנבול מסומנים בספרה בודדת, באנטוליה בשתי ספרות שהראשונה שבהן היא "2", באזור איזמיר וחוף הים האגאי בשתי ספרות שהראשונה שבהן היא "3" ובאזור חוף הים התיכון ומישור צ'וקורובה בשתי ספרות שהראשונה שבהן היא "5". שילוט כבישים מהירים בטורקיה הוא בצבע ירוק בדומה לנהוג באיטליה, שווייץ, יוון ועוד.
כבישי אגרה
השימוש בשישה מהכבישים המהירים בטורקיה כרוך בתשלום בהתאם למרחק הנסיעה. בנוסף לכך חציית שני גשרי הבוספורוס סמוך לאיסטנבול כרוך גם הוא בתשלום אגרה. ההכנסה הכוללת מאגרות שנגבו בכבישים המהירים עמדה בשנת 2005 על סך של 231 מיליון לירות טורקיות חדשות. אגרה זו נגבתה מכ-90 מיליון כלי רכב שחצו את גשרי הבוספורוס ומכ-80 מיליון כלי רכב שעשו שימוש ביתר כבישי הרשת הכפופים לתשלום אגרה.
בני תורתי
בני תורתי הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
Dirrty
Dirrty (בעברית: מלוכלך) הוא הסינגל הראשון שיצא מהאלבום של זמרת הפופ כריסטינה אגילרה, Stripped. הסינגל יצא בשנת 2002, שהוא דואט עם הראפר רגי נובל הקרוי בשם הבמה שלו רדמן, הגיע למקום ה-48 במצעד בילבורד הוט 100. מאחר שהסינגל הגיע למיקום זה בלבד בארצות הברית, היה לכישלונה הראשון של אגילרה בארצות הברית. הסינגל הצליח הרבה יותר בבריטניה, שם הגיע למקום הראשון במצעדים, וכן הצליח בשאר רחבי העולם. הוא נחשב לפריצה הגדולה שלה ביותר מאז הסינגל הראשון שלה באלבום הבכורה. בפעם הראשונה בקריירתה, היא הורשתה לקחת שליטה יצירתית מלאה בסינגל, שניכרת בכתיבה, הפקה וקרדיט. בנוסף, היא הורשתה גם לקחת שליטה יצירתית בקליפ של השיר ששינה את התדמית הציבורית שלה לפרובוקטיבית, שבה היא דבקה עד יציאת האלבום, Back to Basics. הקליפ, שבויים על ידי דייוויד לה-שאפל, נבחר לקליפ הסקסי ביותר בידי 150,000 קוראים של מגזין האופנה היוקרתי FHM.
בני תורתי
ביוגרפיה
בני תורתי נולד בעפולה וגדל בשנותיו הראשונות בבית שאן. בגיל שש עבר עם משפחתו לשכונת התקווה, תל אביב. בנעוריו, בשנות השבעים לקח חלק בסדנת תיאטרון של עיריית תל אביב, בתקופה שהעלו הצגות מחאה ושיחק במחזה "קרם בוואריה", פרי עטו של יצחק חלוצי. בד בבד, החל מגיל 16, השתתף בחוג קולנוע לנוער בהדרכת הבמאי שמעון דותן, שם צילם במצלמת סופר שמונה, ערך וביים סרטים קצרים. לימים למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
כבישים מהירים בטורקיה
רשתות כבישים בינלאומיות
כבישי טורקיה (לאו דווקא המהירים) מהווים חלק משתי רשתות כבישים בינלאומיות: הרשת האירופית והרשת האסיאתית.
בני תורתי
ביוגרפיה
בתום שירותו הצבאי היה מדריך חבורות רחוב. במקביל לכך, בשנים 1979–1982 היה ממקימיה של תנועת אל"ה (אזרחים למען השכונות), שהגיעה כעבור חודשים ספורים למאות חברים. הם הקימו בתי תלמיד, משחקיות לילדים, גייסו קבוצת תיכוניסטים שטיפלו בנוער, צבעו בתים של קשישים ועוד.
Dirrty
אינפורמציה על השיר
"Dirrty" נכתב בידי אגילרה, דנה "רוק ווילדר" סטינסון, רדמן, ב. מוחמד, ג'. קמרון והופק בידי אגילרה, רוק ווילדר, ב. מוחמד, ג'. קמרון. לעיתים קרובות השיר ידוע בתור אחד מבין שירי "החותמת" של אגילרה כמו Genie in a Bottle, What a Girl Wants, Come On Over וLady Marmalade. בנוסף, השיר ידוע בחשיבותו הגדולה ביותר לתרבות הפופ מכל הסינגלים והקליפים שלה בגלל הקליפ השערורייתי שלעיתים קרובות מחוקה בידי זמרות ללא הצלחה.
בני תורתי
ביוגרפיה
תורתי היה ממקימי ומהכותבים המרכזיים של העיתון "הפטיש", שפעל בשנים 1989–1993, שהתמקד בביקורת חברתית, שלא רווחה באותה עת. הוא פרסם בו ראיונות עומק ראשונים של הזמרים המזרחים בני התקופה וכתב סיפורי שכונה במדור "קו 16", אותו אייר דודו גבע. הוא כתב לעיתים בעיתון "חדשות". תורתי השתתף בהקמת באת המוסף החברתי השבועי "לחץ" בעיתון חדשות וכתב בו. המוסף כלל את הטור הסאטירי "ויקטור המובטל" - יומנו של מובטל בצורה הומוריסטית. הוא הצטרף כחבר ל"קשת הדמוקרטית המזרחית" עם הקמתה.
כבישים מהירים בטורקיה
רשתות כבישים בינלאומיות
החשוב בכבישי הרשת האירופית העובר בתחומי טורקיה הוא כביש אירופי E90 החוצה את המדינה מהגבול העיראקי דרך אדנה, אנקרה, בורסה ועד לגבול היווני. הכביש מסתיים בסופו של דבר בליסבון. כביש חשוב נוסף הוא כביש אירופי E80 החוצה את טורקיה מהגבול האיראני במזרח ועד לגבול הבולגרי במערב, ומוביל גם הוא עד ליסבון. כביש אירופי E70 עובר לאורך חופי הים השחור וכביש אירופי E87 יוצא מאנטליה ונמתח לאורך חופי הים האגאי.
Dirrty
אינפורמציה על השיר
אף שהשיר נקרא "מלוכלך" באופן טבעי, השיר מדבר ונוטף יותר סקס, על אף שהשיר כיוון להיות המנון בעל כוח שהוקדש לעוז ופריעות. כיוון שהיא רצתה לעשות את השיר "מלוכלך" יותר, היא הסבירה בריאיונות שכתוצאה מכך, היא הוסיפה "r" לשם השיר לקרוא לו "Dirrty" מאשר המקור הנכון "Dirty".
בני תורתי
ביוגרפיה
במשך שנים רבות עשה כותרות לסרטים באולפני ג.ג..
סרטיו
סרטו הראשון היה הסרט העלילתי הקצר "יוננם" (30 דקות). דרמה קומית שסיפרה על בחור חריג שמפתח יחסי ידידות עם ג'וק. בתפקיד הבחור שיחק יונתן דני. הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1988.
סרטו השני היה "גגות של ברזנט" (46 דקות, 1994). הוא תיעד את מאבקם של מחוסרי הדיור בראשית שנות התשעים. הסרט תיעד במשך שנה וחצי את המאהל בגן התקוה בשכונת התקוה. הוא הוקרן בסינמטקים ובטלוויזיה.
הטרילוגיה
תורתי החל בעשיית טרילוגיה של סרטים עלילתיים באורך מלא, נעדרי זמן ומקום. כל אחד מהסרטים נסב סביב מכשיר שעיצב את ההוויה של הפריפריה. הסרט הראשון בסדרה, "כיכר החלומות" (2001), הוא מחווה לקולנוע השכונתי, שהיה מרכזה של העיירה בימים שטרם הייתה טלוויזיה. הסרט השני בסדרה "הבלדה לאביב הבוכה" (2012), הוא מחווה לרדיו ולמוזיקה המזרחית. כעת הוא עובד על הסרט השלישי בטרילוגיה, שהוא מחווה לטלוויזיה ולסרט בערבית.
כיכר החלומות
סרטו העלילתי הארוך הראשון הוא "כיכר החלומות", אותו ביים וכתב בשנת 2001. ב"כיכר החלומות", אשר מספר על ניסים מנדבון, שעוקב אחר חלום אביו לפתוח מחדש בית קולנוע ישן, ועובר תהליך מפנה משמעותי, מככבים יוסף שילוח, מוחמד בכרי, אורי גבריאל, שרון רג'ניאנו, ניר לוי ואיילת זורר. הסרט זכה לתמיכה כספית מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, זכה בחמישה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם עבור תורתי עצמו על בימוי מצטיין. לאחר מכן זכה תורתי בפרס הראשון בפסטיבל הקולנוע במונפלייה שבצרפת, זכה בפרס התסריט הטוב ביותר "כיכר החלומות" - פסטיבל ולנסיה, ספרד והשתתף בפסטיבלים שונים לקולנוע בעולם.
רינו צרור בחר בתורתי כיקיר העיר תל אביב בתחום הקולנוע בעיתון תל אביב בשנת 2001.
הבלדה לאביב הבוכה
ב-2011 צולם סרטו הארוך השני "בלדה לאביב הבוכה", שהיה מועמד לתשעה פרסי אופיר בשנת 2012, וזכה בארבעה.
פרסים והוקרה
בשנת 2007 זכה בפרס משרד החינוך והתרבות.
חיים אישיים
תורתי גרוש ולו שני ילדים. הוא מתגורר בשכונת יד אליהו בתל אביב.
Dirrty
אינפורמציה על השיר
למרות זאת, השיר כמעט ולא היה קיים. בקיץ 2002, במהלך התוספות של הנגיעות האחרונות לאלבום Stripped, אגילרה וחברת התקליטים הרגישו יחד שהאלבום לא שלם מאחר שחסר סינגל קליט שיתפקד כסינגל מוביל ראשון. אגילרה חיפשה אחר משהו קיצוני וחסר פרופורציות שיחזיר אותה לסצנה כמו שצריך לאחר ההפסקה.
היא התחברה למפיק רוק ווילדר, יחד הם יצרו שיר שאמור היה להיות תשובה ללהיט מוקדם יותר של הראפר רדמן, "Let's Get Dirty (I Can't Get In Da Club)". מעבר לכך שהשיר היה תשובה ללהיט של רדמן הוא גם מסומפל קצת מהלהיט. אגילרה ורוק ווילדר הסכימו שיהיה מתאים והולם להכליל את רדמן בשיר, והשאר הפך להיסטוריה.
לאחר מכן, כריסטינה הציגה את השיר בפני חברת התקליטים שלה, הם חשבו שיהיה מסוכן מדי בתור סינגל ויכול לגרום השפעות שליליות לאלבום. לינדה פרי, אחת מכותבות ומפיקות האלבום חשפה בציבור שבאותה תקופה היא לא הסכימה כלל לבחירה של אגילרה ורצתה ש'Beautiful' יקוטלג כסינגל ראשון (סינגל זה הפך מהר מאוד להיות הסינגל הבא השני מהאלבום), והיא הרגישה ש'Dirrty' היה הצגה מסולפת של הדברים שהאלבום באמת שיקף והיה. אף על פי כן, כריסטינה החליטה ללכת בניגוד לדעות והוציאה את 'Dirrty' כסינגל ראשון ומוביל לאלבום, עם תדמית ועמדה חדשה שמהר מאוד החלה להפגין באירועים ציבוריים.
הקליפ
ב-30 בספטמבר 2002, הקליפ "Dirrty" הוצג בבכורה כשהוא משודר בתוכנית "איך עושים את הקליפ" בערוץ המוזיקה MTV, בו אגילרה נראתה לובשת צ'אפס (מכנסי עור עליונים שנלבשים על ידי קאובויים במטרה להגן על מכנסי העבודה הרגילים), בעת שמגיעה למסיבה במבנה תת-קרקעי. סצינות בקליפ מראות את אגילרה נוסעת באופנוע לתוך המבנה, מתאגרפת, ובמקלחת יחד עם רקדניות. הקליפ מהר מאוד גרם למחלוקות בציבור אצל אנשים שלא היו רגילים לתדמית הפרובוקטיבית למדי החדשה של אגילרה. הצלם הקבוע והראשי של מגזין ה־Rolling Stone, דייוויד לה-שאפל שביים והפיק את הקליפ, אמר שנכון להיום, הוא הקליפ הכי שערורייתי ותעשייתי של אגילרה.
הקליפ העניק לאגילרה את התשומת לב שרצתה, בכך שאף תוכנית בידור טלוויזיה לא פיספה לדון על הקליפ ברגע ששודר בבכורה. שבועיים מאוחר יותר, שרה מישל גלר, צולמה בתוכנית סאטרדיי נייט לייב, לפארודיה על הקליפ כשהיא אומרת : "ברגע שאנשים יראו את הקליפ הזה הם יפסיקו להסתכל עליי בתור זמרת פופ זנותית וממוצעת ויראו אותי כפרוצה אמיתית". מאוחר יותר, אגילרה אמרה בתגובה שזה היה מאכזב ושהיא עצמה הייתה יכולה לעשות קטע יותר מצחיק ומשעשע ממה ששרה עשתה. חודש מאוחר יותר, הקליפ גרם ליותר מדי מחלוקות ושערוריות כשהוא נאסר לשידור בתאילנד משום שהוא מכיל סצינות שמראות פוסטרים שכתוב עליהם : "תיירות הסקס בתאילנד" ו"ילדות קטינות", וקטעים שבו אגילרה אומרת: "אני צריכה את ה, אה, להשתגע". אגילרה דחתה את כל התגובות השליליות שקיבלה בכך שטענה שהקליפ שונה מקליפ היפ הופ ממוצע מאחר שבקליפ שלה, היא הגברת שמקבלת את מירב השליטה סביבה ושהייתה אחראית לכל ההחלטות בצילומים.
הצלחות במצעדים
הקליפ גורף תשומת הלב והשערוריות לא עזר לתדירות שידורי השיר בתחנות הרדיו, שנכשל במצעדים בארצות הברית לעומת הסינגלים הקודמים של אגילרה. הסינגל התמקם במקום ה-48 במצעד ההוט 100 בבילבורד שבאמריקה, אם כי צעד במשך 20 שבועות במצעד. במצעד מכירות הסינגלים בארצות הברית הצליח להגיע למקום השני. למרות זאת, הסינגל הוא הסינגל השני של אגילרה שהורד הכי הרבה פעמים באינטרנט באופן חוקי (אחרי "Ain't No Other Man") בחנויות מוזיקליות כמו iTunes.
הסינגל הצליח בשאר העולם, כשהוא נכנס בבכורה למצעד בבריטניה למקום הראשון למשך שבועיים. במדינות אחרות הוא הצליח להגיע לעשרת המקומות הראשונים.
כבישים מהירים בטורקיה
רשתות כבישים בינלאומיות
הרשת האסיאתית כוללת כבישים באורך של 5,254 ק"מ בתחומי המדינה, והעיקריים שבהם הם כביש אסיאתי AH1 המוביל מאדירנה לאורך 20,557 ק"מ עד לטוקיו וכביש אסיאתי AH5 המוביל מהראשונה לאורך 10,380 ק"מ עד שאנגחאי.
תשתית המחשוב הסריגי האירופית
תשתית המחשוב הסריגי האירופית (EGEE) הוא פרויקט הממומן על ידי התוכנית השישית של הנציבות האירופית באמצעות דירקטוריון F: טכנולוגיות ותשתיות חדשות, השייך ל- General for Information Society and Media של הנציבות.
פרויקט EGEE מחבר 70 מוסדות מחקר ו-27 מדינות של האיחוד האירופי במטרה לבנות מערך מחשוב סריגי בעבור האיחוד האירופי. הכוונה היא למחשב על וירטואלי המורכב מאשכולות מחשבים, כאשר האשכולות מצויים באתרים שונים ובמדינות שונות.
לבד מבניית המערך, מטרות פרויקט ה- EGEE כוללות תכנון ושיפור של "תווכה" הקרוי gLite לשימוש בדיסצפלינות שונות, ולבנות את קהילת המשתמשים במערך.
רקע
פרויקט EGEE הוא פרויקט מחשוב סריגי אשר החל לפעול במרץ 2004 תחת השם - Enabling Grids for E-science in Europe, אך שמו שונה זמן קצר לאחר מכן לאחר ששותפים הצטרפו אליו מארצות הברית מאזור אסיה-פאסיפיק. בסיסו של הפרויקט הוא בתשתית מחשוב סריגי של CERN, אשר מטרתו לחבר משאבי מחשוב מתחום פיזיקת החלקיקים. EGEE התבסס על תשתית זו, והוסיף עוד משאבים רבים מכל רחבי הגלובוס ומשך מספר רב של משתמשים גם מקהילות מדעיות אחרות.
יצחק יורש
יצחק יורש (נולד ב-27 בספטמבר 1937) הוא אנימטור, מרצה ומעצב גרפי ישראלי.
ביוגרפיה
יצחק יורש נולד בחיפה 27 בספטמבר 1937. בין השנים 1959–1966 הקים בתל אביב סטודיו לעיצוב גרפי יחד עם רעייתו, אביגיל יורש. בשנת 1963 החל לעסוק בהנפשה. בשנת 1966 עבר לירושלים, שם הקים סטודיו פרטי להנפשה שפעל עד לשנת 1978. במסגרת עבודתו יצר כ-35 סרטים קצרים עצמאיים, וכן קטעים וקדימונים רבים לסרטי קולנוע, לטלוויזיה ולפרסומות. בין עבודותיו פתיח למשדרי האוניברסיטה הפתוחה, פתיח לסרט הקולנוע "ארבינקא" (1967) ועוד. עיצב את עטיפות התקליטים "ירושלים של ברזל" של יהורם גאון (1967) ו"דיסקוטנק" של להקת גייסות השריון (1971).
בשנת 1972 שימש כראש מחלקת שרותי אמנות של הטלוויזיה הישראלית. בשנת 1971 ייסד את המחלקה לאנימציה בבצלאל ועמד בראשה עד לשנת 1996. שימש כיועץ הנפשה לארכיון הסרטים הישראלי ובשנת 1983 התמנה ליועץ לפסטיבל הקולנוע ירושלים. שימש כחבר מועצת המנהלים של האיגוד הבינלאומי להנפשה "אסיפא" ובשנת 1985 כחבר מועצת המנהלים של "ביליפא", ארגון הבינלאומי של בתי הספר הגבוהים להנפשה.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עסק בפרויקט אמנותי המבוסס על סמלים ודגלים של מדינת ישראל ושל מדינות אחרות. בשנת 1988 הציג תערוכה המבוססת על הדימוי של דגל ישראל במוזיאון ישראל, ירושלים.
בשנת 1996, לאחר פרישתו מבצלאל, עבר להתגורר בכפר ורדים.
קטעים מוקלטים
יצחק יורש - יכולות האנימציה, תיק תקשורת, 1991, הערוץ הראשון.
יצחק יורש - הטלוויזיה החינוכית, קולטורה, הישראלים, פרק 8, תערוכת דגל ישראל, מוזאון ישראל 1988.
קוד אימות מסרים
בקריפטוגרפיה, קוד אימות מסרים (באנגלית: Message Authentication Code), או בקיצור MAC, הוא שם כולל לפונקציות עם מפתח סודי המשמשות לאימות מסרים. פונקציית MAC מקבלת מפתח סודי ומסר באורך שרירותי ומפיקה פיסת מידע קצרה הנקראת תג אימות (Authenticator), והוא נשלח לצד המקבל יחד עם המידע המאומת או בנפרד. המקבל יכול בעזרת אלגוריתם מתאים לוודא באמצעות התג שקיבל שהמסמך אותנטי. אלגוריתם קוד אימות מסרים הוא סימטרי במובן שהשולח והמקבל חייבים לשתף ביניהם מראש מפתח סודי, באמצעותו יכול המקבל לוודא שהמסמך הגיע מהמקור שהוצהר וכי לא נעשה כל שינוי בתוכנו במהלך ההעברה. היות שלא ניתן להכין תג אימות מתאים ללא ידיעת מפתח האימות הסודי, אם נעשה שינוי כלשהו בתוכן המסר, לא יצליח היריב לשנות גם את התג בצורה מתאימה, ולכן המקבל יבחין בשינוי בסבירות גבוהה מאוד, ידחה את המסר המזויף על הסף, ויעביר הודעה מתאימה לשולח.
מהיבט תאורטי יש להפריד הפרדה מלאה בין מפתח המשמש לאימות לבין מפתח המשמש להצפנה, ולעולם אין להשתמש באותו מפתח לשתי המטרות, כי הדבר עלול להוביל לשבירת המערכת. מהיבט מעשי, מאפשרים לפעמים למפתח האימות להיות פונקציה חד-כיוונית של מפתח ההצפנה המשותף ובלבד שמובטח שיהיו בלתי תלויים הדדית כך שלא יהיה קל לנחש מפתח אחד בהינתן השני. במערכות הצפנה מודרניות מנצלים את העובדה שהמשתמשים כבר משתפים ביניהם מפתח סודי, אותו שיתפו באמצעות פרוטוקול שיתוף מפתח, אם בהצפנה סימטרית או א-סימטרית, ממנו הם גוזרים את מפתח האימות על ידי פונקציית גזירת מפתח (KDF) בטוחה (כמו פונקציית גיבוב קריפטוגרפית).
מבוא והגדרה
קוד אימות מסרים נועד לאפשר לשני משתתפים אליס ובוב להתקשר ביניהם בצורה מאומתת. תחילה הם משתפים ביניהם מראש מפתח סודי k. כאשר אליס רוצה לשלוח לבוב מסר מאומת m היא מחשבת את "תג האימות" t של המסר m יחד עם המפתח k באמצעות אלגוריתם להכנת תג-אימות הנקרא בקיצור MAC ושולחת לבוב את m ואת t. שימו לב ש-m יכול להישלח גלוי או מוצפן. כאשר בוב מקבל את (m,t) הוא משתמש במפתח הסודי המשותף k ואלגוריתם האימות הנקרא כאן בקיצור VERIFY כדי לבדוק האם המסר אותנטי. לסיכום קוד אימות מסרים כולל את השלישייה GEN, MAC, VERIFY לפי הפירוט הבא:
למען השלמות נדרש שיתקיים תמיד. וכן אם האלגוריתם מסוגל לאמת רק מסרים באורך נניח כאשר \ell(n) היא פונקציה של אורך הקלט, אז הוא נקרא קוד אימות מסרים באורך קבוע.
ביטחון
כדי להגדיר את המושג ביטחון של קוד אימות מסרים יש צורך לפרט את היעדים והאיומים האפשריים. האינטואיציה באופן כללי היא שאימות פירושו שלא יהיה מצב שקיים יריב פולינומי-הסתברותי שמסוגל לייצר תג אימות תקף עבור מסר "חדש" אשר לא אומת ונשלח קודם לכן על ידי אליס או בוב, כך שאם אחד מהם יקבל מהיריב מסר עם תג האימות המזויף הוא עלול לחשוב שהמסר אותנטי (מסר שהגיע במקור מאליס לבוב או להפך). מצב זה נקרא עמידות מפני זיוף קיומי (Existential unforgeability). ההנחה הבסיסית היא שהיריב יכול לצותת לערוץ התקשורת בו משתמשים אליס ובוב ויכול לראות את כל המסרים שנשלחו ותגי האימות המתאימים להם.
התקפת מסר נבחר
הגדרה חזקה יותר של ביטחון אימות מסרים נקראת מודל התקפת מסר-נבחר. במודל זה ההנחה היא שליריב יכולת במידה מוגבלת להשפיע על תוכן המסרים הנשלחים, אם ישירות או בעקיפין. במילים אחרות, מאפשרים לו כביכול לבקש תגי אימות עבור מסרים כלשהם לפי בחירתו. מצב כזה אפשרי לפעמים בעולם האמיתי כגון אם המתקיף הצליח להשיג גישה למדיית האחסון של הקורבן שבתוכה היו קבצים גלויים ותגי אימות מתאימים או למשל במקרה שלמתקיף גישה לשרת אחסון קבצים. מצב זה בא לידי ביטוי באופן תאורטי על ידי "אורקל אימות" שאפשר לחשוב עליו כעל קופסה שחורה. היריב יכול לשלוח לאורקל מסר כלשהו m ולקבל את תג האימות המתאים t אך הוא אינו רשאי לראות את המפתח k. תאורטית, שבירה של אלגוריתם האימות היא מצב שבו היריב הצליח להפיק מסר כלשהו m לא בהכרח בעל משמעות כלשהי יחד עם תג האימות המתאים לו, כך שמתקיים, זאת בתנאי שהיריב לא קיבל או ראה קודם לכן את תג האימות של m אחרת ההתקפה תהיה טריוויאלית, כי תמיד היריב יכול להעתיק מסרים ותגי אימות ישנים.