cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בועז פייפר
ביוגרפיה
בשנת 2001 השתתף במופע "האישה באדון", שגם זכתה בפרס התיאטרון הישראלי.
בשנת 2002 יזם, הפיק ושימש תחקירן ראשי של הסרט התיעודי "מייק ברנט-לס מואה טמה", על חייו של הזמר מייק ברנט. באותת שנה פייפר השתתף באופרה "חילול הקסם" עם קבוצת "אופרה אחרת". קבוצת "אופרה אחרת" ביקשה להציב אלטרנטיווה להפקת אופרה בגרסאות צנועות, עם תזמורת קטנה.
בשנת 2003 השתתף במופע "בכל זאת יש בה משהו"- שירי תל אביב הקטנה- עם נחום היימן, דורית פרקש ובמופע "מעבר לתכלת" - משירי סשה ארגוב - שודר ברשת ג' וצולם לטלוויזיה. בנוסף השתתף במופע "אספחו- Espejo " של להקת הפלמנקו הישראלית.
מופעים נוספים בהם השתתף, הפיק, כתב וביים היו:
בשנת 2010, ערך וביים את המופע "הדיוות", שבו נפגשו לראשונה על במה אחת השחקניות-זמרות רמה מסינגר, חני נחמיאס ורבקה רז לביצוע מיטב השירים המזוהים עם הקריירות שלהן.
בדצמבר 2010, ערך והגיש מופע הצדעה לזמרת יפה ירקוני לציון יום הולדתה ה-85.
באוקטובר 2011 הופיע, ערך הגיש ושר בערב מחווה לזמר שמעון ישראלי, במועדון "צוותא" בתל אביב.
החל משנת 2013 פייפר מתגורר רוב הזמן בגרמניה, ועובד כמדריך טיולים לתירים ישראלים בברלין, ובהמבורג. במקביל ממשיך להופיע בישראל מדי פעם.
קו 99
קו 99 של אגד (סובב ירושלים) היה קו אוטובוסים תיירותי שפעל בעיר ירושלים. בקו זה פעלו אוטובוסים דו-קומתיים.
היסטוריה
באפריל 2005 הוחלט לחדש את קו התיירות סובב ירושלים, תוך שימוש באוטובוסים מדגם NEOPLAN N122. שלושה אוטובוסים מדגם זה שנותרו בשירות אגד נשלחו למוסך אגד בירושלים ושם שופצו והותאמו לשירות בקו. האוטובוס שופץ ונבנה בשתי גרסאות: אוטובוס "חורף" סגור ורגיל וגרסת "קיץ" שבה מוסר הגג של הקומה השנייה ונוצר "אוטובוס ספארי".
ב-2023 עיריית ירושלים הודיעה על השקת קו אוטובוס עירוני חדש, באוטובוס דו-קומתי, שייסע בכמה מסלולים ברחבי העיר ויאפשר סיור תיירותי רכוב באתרים החשובים של בירת ישראל.
מסלול
זמן הנסיעה הוא כשעה וחצי. היו 25 תחנות על הקו שעבר ליד אתרי התיירות הפופולריים בירושלים. לנוסעים בקו סופק הסבר קולי על המסלול ב-8 שפות שונות כגון: עברית, ספרדית, אנגלית, ערבית.
האסיר או: איך תכננתי להרוג את טוני בלייר
האסיר או: איך תכננתי להרוג את טוני בלייר (The Prisoner or: How I Planned to Kill Tony Blair) הוא סרט תיעודי של הבמאי והמפיק האמריקאי מייקל טאקר ושל המפיקה הגרמנייה פטרה אפרלין.
הסרט מציג את סיפורו של יוניס חתאייר אבאס עיתונאי עיראקי שנעצר יחד עם אחיו על ידי חיילי צבא ארצות הברית שחשדו בהם כי הם תכננו לבצע ניסיון התנקשות בראש ממשלת בריטניה טוני בלייר.
הסרט מתואר מנקודת מבטו של אבאס ובקריינותו, חלק מהטענות בסרט מגובות על ידי מסמכים רשמיים של צבא ארצות הברית. הסרט עשוי בסגנון מינמליסטי וכולל מספר מועט של ראיונות, צילומי וידאו ביתיים, וצילומי סטילס, כיתוביות המוספות לתמונות, וכן איורים בסגנון קומיקס מאת פטרה אפרלין. הסרט נמנע מתאורים מצמררים או תמונות קשות ושומר על קו מאופק וענייני.
עלילה
אבאס הוא עיראקי מוסלמי שנולד וגדל בבגדאד בשנות שלטונו של סאדם חוסיין. הוא בן למשפחה אוהבת ויש לו אישה, 3 אחים ו-2 אחיות. לאחר ילדותו שהייתה מאושרת מאוד, הוא שירת תקופה בצבא עיראק, בזמן מלחמת איראן עיראק והוצב בצפון עיראק ליד הגבול של איראן וגם שם היה מאושר וחסר דאגות. לטענתו, בזמן המלחמה סאדם חוסיין היה מנהיג טוב לעם העיראקי ואנשים לא שנאו אותו אז. מאז ומתמיד רצה אבאס להיות מפורסם ולכן החליט להפוך לעיתונאי.
בשנת 1998 הוא נעצר על ידי עודאי חוסיין מפני שכתב כתבה שעסקה באמברגו נגד עיראק. לעודאי חוסיין היה כלא לעיתונאים וספורטאים, ואבאס עונה בכלא מדי יום במכות חשמל ובאגרופים. לאחר 32 יום שוחרר אבאס והובא לפגישה עם עודאי חוסיין. חוסיין הציע לו כסף אך אבאס סירב לקחת את הכסף בטענה שמקור הכסף רע. הוא טען שהדברים שכתב לא נכתבו מרוע אלא מליבו. חוסיין הזהיר אותו שלא לחזור על דבר דומה בעתיד ושבפעם הבאה הוא עלול להרוג אותו.
בערב ה-23 בספטמבר 2003 התקיימה מסיבה בחצר של בית הוריו ואבאס נתבקש על ידי אחיו לצלם אותה בווידאו. במהלך המסיבה אחיו של אבאס ירה באוויר באקדח קטן שיש לו. בשעה אחת אחר חצות פשטו כוחות של חיילי צבא ארצות הברית על הבית על פי מידע מודיעי שקיבלו לפיו יש בבית טרוריסטים המכינים פצצות. הם אזקו את אבאס, אחיו ואביו (שהיה בתחתונים וגופייה בלבד) והורו להם לשבת על הדשא, בשעה שהם מבצעים חיפוש בבית, כשאמו של אבאס נמצאת בתוכו. אבאס ניסה להבין מדוע נערכת הפשיטה בביתו. ואמר לחיילים שהוא עיתונאי, אך נאמר לו ולאחיו לשתוק. החיילים לא מצאו דבר בבית.
אבאס ושני אחיו, האחד מהם רופא והשני סטודנט, נעצרו ונכלאו ללא משפט ובלי שהוסבר להם מהן ההאשמות נגדם. מדי יום נלקח אבאס בלבד לחקירה שבה ביקשה ממנו חיילת אמריקאית מלווה במתורגמן "לגלות את האמת", כשאבאס שאל חזרה "איזו אמת". כמו כן היא אמרה לו שהוא טרוריסט מסוכן. החיילת נהגה לירוק על פרצופו. חייל אחר היה נוהג להשכיב אותו, ללחוץ בכוח את פרצופו לרצפה, לקלל אותו ולהצמיד רובה לגבו. לאחר מכן נאמר לו שהוא אסיר ושעליו לנקות את השירותים ונאסר עליו להתפלל.
הסרט מציג ריאיון עם מפקד יחידת תותחנים בצבא ארצות הברית בו הוא מסביר על "מבצע תפיסת תחת" בו נעצר אבאס. לטענתו הם עצרו מחבלים שהיה לגביהם מידע מודיעיני שהם עוסקים בהכנת פצצות, וכי המעצר היה קל מאוד. לדבריו העצורים נעצרו לאחר מעקב ממושך בו קיימו האזנות טלפוניות לבית, וכי דרי הבית השתמשו במילות קוד כדי לתקשר עם מורדים בערים אחרות בעיראק. לדעתו הם עוצרים את רוב האנשים שעוסקים בטרור ורוב האנשים שהם עוצרים הם טרוריסטים. כן הוא טוען שרוב מבצעי המעצר היו מוצלחים והובילו להישגים. לטענתו בדרך כלל אין טעויות בכתובת העצורים שכן אם יש חשש לכך מביאים מודיע או נעזרים בשכנים כדי לוודא שהחיילים נמצאים בכתובת הנכונה.
לאחר מכן אבאס נפגש עם אישה שאמרה לו שהיא מעוניינית לסייע לו. היא שאלה אותו לטעמו לסרטים, מה הוא רוצה בחיים, העדפותיו בחיים וכו'. היא ניסתה להפעיל עליו לחץ פסיכולוגי כדי שיספר לה את האמת. כשהוא אמר לה שהוא אוהב את אשתו שמחכה לו, היא אמרה שלא ידבר על אהבה היות שהוא טרוריסט.
לאחר כחודש בכלא הועברו אבאס ואחיו ל"אוטובוס החופש" שמסיע אסירים לביתם, אבל הם לא הוסעו הביתה אלא ל"מחנה גנסי" - מתקן הכליאה שליד כלא אבו גרייב. בכלא עצמו נכלאים אסירים "שיש להם ערך מודיעיני" ובמתקן הכליאה גנסי נכלאים אסירים "ללא ערך מודיעיני". המתקן הוא עיר אוהלים בעלי תנאי תברואה ירודים המוקפת בגדר. הסרט מצטט קצין אמריקאי שמודה כי 9 מתוך עשרה אסירים במחנה גנסי הם אזרחים שנעצרו משום שהיו "במקום הלא נכון בזמן הלא נכון", וכי הם עצורים פשוט כי לא נעים להודות כי נעצרו בטעות.
לאחר 9 חודשים של מעצר ללא משפט, שוחררו אבאס ושני אחיו. מפקד המחנה התנצל בפני אבאס. אך זה אמר שהוא לא מעוניין ב"סליחה". הוא האשים את המפקדים הבכירים של צבא ארצות הברית בכך שהם מודעים למצב ולא עושים דבר כדי למנוע אותו, וטען כי החייל הפשוט הוא אדם טוב שרק ממלא פקודות והאזרחים בארצות הברית לא מודעים למעשי הצבא. אבאס ואחיו חזרו לביתם, אך בתחילה השכנים ובני המשפחה לא זיהו אותם. עד למועד הפקת הסרט בשנת 2007 יש להם סיוטים מהכלא.
לטענת יוצרי הסרט, הצבא האמריקאי טוען כי אין לו רישומים כלשהם אודות אבאס.
אלכסנדר סרפה דה פינטו
אלכסנדר אלברטו דה רושה דה סרפה פינטו (Alexandre de Serpa Pinto; 20 באפריל 1846 - 28 בדצמבר 1900) היה פורטוגזי מגלה ארצות, סייר בדרום אפריקה ובמנהל קולוניאלי.
ראשית חייו
סרפה פינטו נולד בקווינטה דאס פולדראס ( טנדייס ) סינפאס - כפר על הנהר דאורו. הוא הצטרף לבית ספר תיכון צבאי בליסבון, בגיל 10. שם הוא הפך למג"ד הראשון כסטודנט בשנת 1864, כאשר הצטרף לצבא הפורטוגזי ונשלח למוזמביק. בשנת 1869 השתתף בדיכוי שבטים במרד שהיה באזור הזמבזי התחתון.
ברנדין קוקס
ברנדין קוקס (באנגלית: Brandin Cooks; נולד ב-25 בספטמבר 1993) הוא שחקן פוטבול אמריקאי המשחק בעמדת התופס בקבוצת דאלאס קאובויס מליגת ה-NFL.
אלכסנדר סרפה דה פינטו
מסעות וגילויים
בשנת 1869, יצא פינטו שוב למזרח אפריקה להמשך החקירה של נהר הזמבזי. שמונה שנים לאחר מכן הוא הוביל משלחת מבנגואלה באנגולה לתוך אגני נהרות הקונגו והזמבזי. העיירה מונגו נקראה על שמו עד שנת 1975.
ברנדין קוקס
ביוגרפיה
קוקס נולד בסטוקטון שבקליפורניה אחד מארבעה בנים של וורד ואנדראה. אביו נפטר כשקוקס היה בן שש. בשנים 2011–2013 למד באוניברסיטת המדינה של אורגון בה זכה למלגה כחבר בנבחרת הפוטבול. בשנתו השלישית רשם 1,730 ו-16 טאצ'דאונים בתפיסה בנוסף לעוד 217 יארד ושני טאצ'דאונים בריצה. באותה עונה זכה בפרס בליינטיקוף לתופס המצטיין בליגת המכללות ולנבחרת השנה במכללות. הוא ויתר על שנתו הרביעית באוניברסיטה ונרשם לדראפט ה-NFL.
אלכסנדר סרפה דה פינטו
מסעות וגילויים
בשנת 1877 הוא וסגנו קאפלו וסגן אייבנס, שניהם הגיעו מהצי הפורטוגזי, נשלחו לחקור את פנים דרום אפריקה. כל השלושה היו בעלי ניסיון אפריקאי ונראה שהם גם בגיל המתאים למשימה הקשה. הם עזבו את בנגואלה בנובמבר. אך מיד לאחר עזיבתם נפרדו: קאפלו וואייבנס פנו צפונה ואילו סרפה פינטו המשיך מזרחה, ולאחר מכן פנה בהדרגה דרומה. הוא חצה את נהר קואנדו (קוואנדו) ביוני 1878 ובאוגוסט הגיע לאלוליi, בירת הזמבזי. שם הוא קיבל סיוע מהמיסיונר פרנסואה קולרד, שאיפשר לו להמשיך במסעו לאורך הזמבזי למפלי ויקטוריה. אחר כך פנה דרומה והגיע לפרטוריה בצפון דרום אפריקה ב-12 בפברואר 1879. שני שותפיו יצאו בסוף בדונדו, על נהר קואנזה בצפון אנגולה.
ברנדין קוקס
ביוגרפיה
בדראפט ה-NFL של 2014 נבחר בסיבוב הראשון במקום ה-20 על ידי ניו אורלינס סיינטס. בעונתו הראשון השיג 550 יארד התפיסה ו-4 טאצ'דאונים (3 בתפיסה ואחד בריצה) בטרם נפצע במשחקו העשירי והושבת ליתרת העונה. בעונת 2015 הוביל את תופסי הקבוצה עם 1,138 יארד ו-9 טאצ'דאונים. בעונת 2016 רשם 1,173 יארד ו-8 טאצ'דאונים, אך מעמדו כתופס המוביל של הקבוצה התערער בעקבות הצטיינותו של הרוקי מייקל תומאס.
אלכסנדר סרפה דה פינטו
מסעות וגילויים
סרפה פינטו היה החוקר הרביעי שחצה את אפריקה ממערב למזרח, והראשון שתיעד מסלול מדויק למדי. בשנת 1881 החברה הגאוגרפית המלכותית העניקה לו את מדליית המייסדים "על מסעו ברחבי אפריקה ... שבמהלכו חקר 500 מיילים של ארץ חדשה".
בשנת 1881 פרסם פינטו סרפה שני כרכים על מסעותיו שתורגמו על ידי אלפרד אלווס ופורסם באנגלית בשם "איך עברתי את אפריקה". באותה שנה פורסמו גם התרגומים לצרפתית ולגרמנית.
ברנדין קוקס
ביוגרפיה
לפני פתיחת עונת 2017 העובר בטרייד לניו אינגלנד פטריוטס בתמורה לבחירת דראפט בסיבוב הראשון. במחזור השלישי מול יוסטון טקסאנס השיג 131 יארד ושני טאצ'דאונים, כולל התפיסה המכריעה בשניות הסיום של המשחק שהסתיים בניצחון 36–33. סך הכל רשם בעונת 2017 1,082 יארד בתפיסה ו-7 טאצ'דאונים, שני בקבוצה לאחר הטייט אנד רוב גרונקובסקי. יחד עם ניו אינגלנד העפיל לראשונה לפלייאוף, בגמר ה-AFC רשם שש תפיסות ל-100 יארד וכן סחט עוד שתי עבירות ל-68 יארד נוספים בניצחון על ג'קסונוויל ג'אגוארס. בסופרבול LII סבל מזעזוע מוח ברבע השני והושבת ליתרת המשחק. לאחר עונה אחת בניו אינגלנד הועבר בטרייד ללוס אנג'לס ראמס בתמורה לבחירת דראפט בסיבוב הראשון. את עונת 2018 סיים בפעם הרביעית ברציפות עם למעלה מ-1,000 יארד כשהשיג 1,204 יארד בתפיסה ו-5 טאצ'דאונים. בסופרבול LIII הפסיד עם הראמס לניו אינגלנד פטריוטס 3–13, במשחק בו תפס 8 מסירות ל-120 יארד. בעונת 2020 הצטרף ליוסטון טקסאנס. בעונת 2023 הועבר בטרייד לדאלאס קאובויס.
סטטיסטיקה נבחרת
מעודכן לסוף עונת 2022
בעונה הסדירה: בפלייאוף:
אלכסנדר סרפה דה פינטו
סוף חייו
זמן קצר לאחר ההתנגשות עם נציגי בריטניה, חזר סרפה פינטו לפורטוגל, שם הועלה לדרגת קולונל. הוא היה המושל הכללי של כף ורדה מ -20 בינואר 1894 עד 17 בינואר 1898.
כבוד והנצחה
פינטו זכה להוקרה וכבוד על שירותיו בכמה ארצות: בפורטוגל ובברזיל, הוענקו לו תוארי אבירות, בצרפת קבל את צלב לגיון הכבוד, ובטורקיה זכה לכבוד הצלב הגדול של מסדר המדג'יידי. הוא קיבל חברות כבוד ופרסים מאגודות מדעיות שונות, כולל חברות באגודה האסטרונומית הצרפתית למדעים באקדמיה למדעים, ו"מדליית המייסדים "של החברה הגאוגרפית המלכותית של לונדון. ב -24 בינואר 1899 הוא זכה לכבוד על ידי המלך קרלוס הראשון (1863-1908) עם הכתרתו בתואר אצולה.
כדי לכבד אותו ולזכרו נקראו על שמו, רחובות וכיכרות בערים פורטוגזיות רבות, כגון רחוב סרפה פינטו בליסבון, באנגולה, נקראה עיר מחוז על שמו ששונה לשם מונגיו. שמו ניתן אפילו לשתי ספינות, וכשם מסחרי למוצרים כמו סיגרים וביסקוויטים. במהלך ההנצחה ה -125 של ייסוד "סוסיאדה דה גאוגרפיה דה ליסבון" הוצאו שתי חותמות עם דיוקן של סרפה פינטו במקום בולט, ותמונת דיוקן שלו הופיעה גם על שטר כסף מאנגולה.
בספרי ההיסטוריה של ימינו המסע שלו מתואר כאחד המרתקים ביותר בזמנים המודרניים. במהלך שני העשורים האחרונים של המאה ה -19 השם אלכסנדר אלברטו דה רושה סרפה פינטו היה אגדי, לא רק בפורטוגל, אלא בכל רחבי אירופה, והוא תרם במידה ניכרת במשימותיו להעצמת כבודו ויוקרתה של מולדתו במציאות גאוגרפית ופוליטית באפריקה.
יחסי הולנד–סלובניה
יחסי הולנד–סלובניה הם יחסי החוץ בין הולנד לסלובניה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 ביוני 1991, מיד לאחר עצמאות סלובניה ותחילת התפרקות יוגוסלביה. הולנדית נלמדת באוניברסיטת ליובליאנה, ספרים הולנדיים מתורגמים לסלובנית, ואמנים הולנדים מציגים בסלובניה תערוכות אמנות. במאי 2022 חגגו שתי המדינות 30 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
יחסי סחר
הסחר בין המדינות מסתכם ב-1.7 מיליארד אירו בשנה, והוא עדיין בצמיחה. הולנד מייצאת לסלובניה פרחים, ומייבאת ממנה מוצרים, מכונות פרמצבטיות וחקלאות מסלובניה.
MVRDV
MVRDV הוא משרד אדריכלים ומתכנני ערים הולנדי שהוקם ב-1991 ושוכן ברוטרדאם. שם המשרד הוא שילוב ראשי התיבות של מקימיו ויני מאס (Winy Maas), יאקוב ואן רייס (Jacob van Rijs) ונטאלי דה פריס (Nathalie de Vries). מאס וואן רייס עבדו ביחד במשרד OMA, משרדו של האדריכל ההולנדי רם קולהאס.
לרוב משייכים את MVRDV לזרם הפוסט מודרניזם באדריכלות בשל תפישת החלל של מבניהם וסגנון העיצוב שלהם. המשרד פרסם גם מספר ספרים יוצאי דופן מבחינה עיצובית הפורסים את משנתם האדריכלית והפילוסופית.
ארווין זלצברגר
ארווין (סטאנקו) זלצברגר (בבוסנית: Ervin-Stanko Salcberger; 31 במאי 1912, פאלה, בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 3 באוגוסט 1995, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וגנרל-מאיור בצבא העממי היוגוסלבי.
ביוגרפיה
זלצברגר נולד בפאלה ואת השכלתו רכש בסרייבו. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ארווין זלצברגר לכוחות הפרטיזנים של טיטו וזכה לכינוי "סטאנקו". הוא פיקד על יחידת פרטיזנים בבוסניה ובהמשך, מונה לראש מטה אוגדת הפרטיזנים ה-17. שני אחיו אלכסנדר ואלפרד ואחותו בבה הצטרפו אף הם לכוחות הפרטיזנים ומצאו את מותם.
לאחר המלחמה המשיך ארווין זלצברג לשרת בצבא יוגוסלביה. הוא סיים את האקדמיה הצבאית היוגוסלבית בבלגרד ומונה למפקד בית הספר לארטילריה של הצבא. בהמשך פיקד על מערך הארטילריה בצבא יוגוסלביה והיה ראש המטה של אחת מאוגדות הצבא. הוא השתחרר מהצבא בדרגת גנרל-מאיור. ארווין זלצברגר הלך לעולמו ב-1995 בבלגרד ונקבר בשדרה המרכזית של בית העלמין היהודי שבעיר. רעייתו של ארווין זלצברגר לאה (לייקה) זלצברגר לבית אָבִינוּן (1913 - 2006) הייתה אף היא פרטיזנית ולחמה באוגדת הפרטיזנית ה-7 של באניה.
חוק איסור צריכת זנות
רקע
בישראל לא היה השימוש בשירותי זנות אסור עד לחקיקת חוק זה. עם זאת, נאסרה הפעלה של בתי בושת, שידול קטינים לזנות, סרסרות לצורכי זנות, סחר בנשים, שידול לזנות ופרסום זנות.
בשנת 1999 עבר בשוודיה חוק שאוסר צריכת שירותי זנות, וחקיקה דומה נעשתה במדינות נוספות בהן אירלנד, צרפת, נורווגיה, צפון אירלנד, קנדה ומדינות בארצות הברית. עם קבלת החוק, הפכה ישראל למדינה השמינית בעולם שאוסרת בחוק צריכת זנות.
היסטוריה חקיקתית
בשנת 2008 הניחה על שולחן הכנסת השבע עשרה חברת הכנסת זהבה גלאון הצעת חוק המבקשת להפליל צרכנים של שירותי זנות. ההצעה לא עלתה לדיון. בשנת 2010 הציעה חברת הכנסת השמונה עשרה, אורית זוארץ, הצעה דומה להצעתה של גלאון. בשנת 2012 הצביעה ועדת השרים לחקיקה על תמיכה בחקיקה, והחוק עבר בקריאה טרומית בכנסת. פיזור הכנסת בהמשך הוריד את הצעת החוק מסדר היום. ביוני 2016 מינתה שרת המשפטים איילת שקד צוות בין-משרדי בראשות מנכ"לית משרד המשפטים, אמי פלמור, שבחן כלים לצמצום צריכת הזנות בישראל. הצוות בחן אפשרות לקביעת עבירה על צריכת זנות.
נקודת המפנה המרכזית בקידום החוק הייתה בכנסת העשרים, עם אישורה בקריאה טרומית של הצעת חוק המאבק הלאומי בצריכת זנות ומתן סיוע לשורדות זנות, התשע"ז-2017 שאותה ניסח המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
הצעת החוק ביקשה לייצר רפורמה כוללת ביחס לתופעת הזנות. זאת, תוך קביעת איסור פלילי על צריכת זנות, במקביל לביסוס מענים לשיקום שורדות הזנות. חלק נוסף בהצעה התמקד בהקמתה של רשות לאומית למיגור הזנות, וכן הוצע לבסס החמרה והתאמה של העבירות הנלוות לזנות.
הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת במרץ 2017 על ידי חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי (הבית היהודי) וזהבה גלאון (מרצ) ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2017, לצד הצעת חוק מקבילה של חברת הכנסת עליזה לביא (יש עתיד), בלא מתנגדים או נמנעים ובתמיכה של 74 חברי כנסת.
בעקבות אישור הצעות החוק, התחייבה שרת המשפטים, איילת שקד, כי תקדם במקומן הצעת חוק ממשלתית לאיסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות.
הצעת החוק הממשלתית לאיסור צריכת זנות עברה בקריאה שנייה ושלישית בדצמבר 2018, ברוב של 34 חברי כנסת וללא מתנגדים, זאת לאחר שהוכרז על פיזורה של הכנסת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב:
החוק אושר כהוראת שעה לחמש שנים ונקבע שייכנס לתוקף 18 חודשים מיום פרסומו, כלומר ב-10 ביולי 2020. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו שני צעדים אלה.
דחיית כניסתו לתוקף של החוק נומקה בשני טעמים:
קביעת החוק כהוראת שעה באה:
תוכן החוק
החוק מתחיל בסעיף הצהרתי על מטרתו: "מטרתו של חוק זה להביא לצמצום הזנות באמצעות קביעת איסור צריכת זנות, כחלק ממהלך משולב הכולל חינוך והסברה לציבור והרחבת דרכי טיפול ושיקום לאוכלוסיות בזנות (בחוק זה – המהלך המשולב לצמצום הזנות), מתוך הכרה במאפייניה הפוגעניים של הזנות ובנזקים הכרוכים בה".
על פי החוק אדם שייתפס בפעם הראשונה עובר על חוק זה, יוטל עליו קנס מינהלי בסך 2,000 ש"ח. עבירה חוזרת על החוק תגרור קנס של 4,000 ש"ח. החוק מאפשר גם להגיש כתב אישום בהליך פלילי ובית המשפט יוכל להטיל על הנאשם קנס בגובה של עד 75,300 ש"ח.
על פי החוק ייענש אדם שיצרוך זנות או אדם שנמצא במקום המשמש, באופן מלא או חלקי, למעשי זנות, במטרה לצרוך מעשה זנות; לעניין זה יראו אדם הנמצא במקום שעיקר השימוש בו הוא למעשי זנות כמי שמטרתו לצרוך מעשה זנות, אלא אם כן הוכח אחרת.
בתיקון עקיף לחוק העונשין הוגדל העונש על צריכת מעשה זנות מקטין, משלוש שנות מאסר לחמש שנות מאסר. תיקון זה נכנס לתוקף מיד עם פרסום החוק בספר החוקים, והוא אינו מוגבל בזמן.
תמיכה וביקורת
החוק זכה לקונצנזוס בכנסת ובקרב מספר ארגונים פמיניסטיים. מנגד נשמעו גם קולות בגנות החוק, כשהבולטים שבהם הם עמותת "מעברים", ארגון טרנסיות ישראל וארגון עובדות המין "ארגמן".
ההתנגדות נחלקה לשני נימוקים: פרגמטית וערכית. מבחינה פרגמטית נטען שהחוק לא יגשים את היעדים להם נועד. אלישע אלכסנדר, מנכ"ל "מעברים", אמר על החוק: מתנגדים אחרים השוו את החוק לחוק היובש, שבפועל הוביל לפריחת השוק השחור ולהתעצמות ארגני מאפיה, שמכרו אלכוהול לא חוקי ולא מפוקח במחירים מופקעים. המתנגדים העלו חשש שהחוק לאיסור צריכת זנות יגרום להעתקת השוק ל'חצרות האחוריים' ויביא לשגשוג תעשיית פשע סביבו, תוך הרעה בתנאים לעובדות המין.
מבחינה ערכית נטען בכתב העת השילוח (כתב עת) שהחוק פוגע בחופש העיסוק של הנשים לעסוק בזנות ופוגע בחירותם של צרכני הזנות. מאידך בתמיכה בחוק נטען שאצל מרבית העוסקות בזנות אין זו אפשרות אחת המונחת בפניהן לבחור בה אלא האפשרות היחידה, ולכן במצב קיצוני זה מוצדק להגביל את החירות בשם אותה חירות עצמה.
ארגונים אחדים, בהם משמר זכויות האדם, אמנסטי אינטרנשיונל ו-GAATW מתחו ביקורת על המודל השוודי, עליו מבוסס החוק, והביעו תמיכה ב-"דה-קרימינליזציה של עבודת מין, זכויות עבודה של עובדי מין, וניתוק הקשר הרעיוני בין עבודת מין וסחר בבני אדם".
יישום החוק
החוק נכנס לתוקף ב-10 ביולי 2020, לאחר שלמדינה ניתנה תקופה של 18 חודשים להיערך לכך. במועד זה מרבית מערכי הסיוע לנשים שצפויות להפגע מהחוק לא הושלמו ומרבית התקציבים הרלוונטיים לא הועברו. כשבועיים לפני תאריך זה, התקיים בועדת החוקה, חוק ומשפט דיון בשאלה האם לדחות את יישום החוק. ארגון מעברים, טרנסיות ישראל וארגונים נוספים הגישו לוועדה בקשה לדחות את יישום החוק בשנתיים, והשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה, ביקש לדחות את יישום החוק בחצי שנה. המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות, שהשתתף בניסוח החוק, דרש שהוועדה תקדם את העברת התקציבים והקמת מערכי הסיוע, אך התנגד לדחיית יישום החוק. הוועדה החליטה שלא לדחות את יישום החוק.
יחסי החוץ של פקיסטן
פקיסטן היא המדינה השנייה בגודל אוכלוסייתה המוסלמית (לאחר אינדונזיה) ומעמדה כמעצמה גרעינית מוצהר, מה שהופך אותה למדינה המוסלמית היחידה בעלת מעמד זה.
לפקיסטן מדיניות חוץ עצמאית, במיוחד כשמדובר בסוגיות כגון פיתוח נשק גרעיני, בניית כורים גרעיניים, רכישות צבאיות זרות ונושאים אחרים החיוניים לאינטרסים הלאומיים שלה. מצד שני, כלכלת פקיסטן משולבת במידת מה ברמה העולמית כשלה קשרים חזקים עם האיחוד האירופי ובריתות כלכליות והסכמים עם מדינות רבות אחרות באסיה. לפקיסטן יש מיקום גאופוליטי-אסטרטגי באחד מקווי האספקה של הנפט הימי הגדולים בעולם, ויש לה קרבה למשאבים ולנפט. פקיסטן היא חברה חשובה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, מדורגת על ידי ארצות הברית כבעלת ברית עיקרית שאינה בנאט"ו במלחמה העולמית בטרור, ויש לה צבא ממושמע ומקצועי.
היסטוריה
מאז ייסודה, הושפעו יחסי החוץ של פקיסטן מעצם היותה מדינה מוסלמית שהוקמה על בסיס אסלאמי. סולידריות אסלאמית הייתה מרכיב עיקרי במדיניות הכללית של פקיסטן ככלל ובמזרח התיכון בפרט, כמו ביסוד תמיכתה העיקשת והאיתנה בארצות ערב באומות המאוחדות ובזירות דיפלומטיות-בינלאומית אחרות. פקיסטן ציפתה מצדה לתמיכת המדינות הערביות בסכסוכה המתמשך והארוך עם הודו במחלוקת הבעלות על קשמיר.
מאז עצמאותה ב־1947, מדיניות החוץ של פקיסטן כללה יחסים קשים עם ברית המועצות השכנה, אשר קיימה אינטראקציה צבאית ואידאולוגית הדוקה עם שכנותיה כדוגמת אפגניסטן (ממערב) והודו (ממזרח) וכן מזרח פקיסטן. במהלך 1947–1991, תמיכת ברית המועצות ניתנה להודו; במיוחד על סוגיית קשמיר, עליה נלחמה פקיסטן שלוש מלחמות. במהלך 1960, היחסים של פקיסטן עם פקיסטן המזרחית ואפגניסטן השכנה היו גם קשים מאוד חרף התחרות של האחרונה על "קו דוראנד". יחסי החוץ עם איראן, ערב הסעודית וסין העממית נותרו חשובים ומרכזיים המבוססים על שיתוף פעולה נרחב בתחום הביטחון הלאומי והאינטרסים הכלכליים במפרץ הפרסי, וכן על יחסים בילטרליים נרחבים עם ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות. עם ההשפעה הגוברת של ברית המועצות באזור, בפקיסטן ביצרו יחסים צבאיים הדוקים עם סין שבאסיה ובפולין שבאירופה במהלך רוב המלחמה הקרה. בעוד שלפקיסטן היו "יחסים דלוקים-כבויים" עם ארצות הברית, פקיסטן סייעה לנשיא ריצ'רד ניקסון להתקרב לסין ולמדינות אחרות במזרח אסיה.
ארתור פידלר
ארתור פידלר (באנגלית: Arthur Fiedler; 17 בדצמבר 1894 – 10 ביולי 1979) היה במשך יובל שנים מנצחה של תזמורת הטיילת של בוסטון, תזמורת סימפונית שהתמחתה במוזיקה פופולרית. פידלר שילב את אמנויות המוזיקה וההצגה, שניחן בהן בשפע, לעשות את תזמורת הטיילת לנודעת ביותר בארצות הברית. היו שמתחו עליו ביקורת על דילול המוזיקה, בייחוד כשעיבד שירים פופולריים או ערך קטעים מן הרפרטואר הקלאסי, אבל פידלר הקפיד להשאיר את המופעים בלתי רשמיים, קלילים ולא פעם רוויי לגלוג עצמי, כדי למשוך עוד ועוד מאזינים.
פידלר נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה כנר אוסטרי-יהודי במוצאו, שניגן בתזמורת הסימפונית של בוסטון, ואמו הייתה פסנתרנית ומוזיקאית. הוא גדל בבוסטון ולמד בבית הספר הלטיני שם עד שאביו פרש וחזר לאוסטריה, שם למד ועבד עד שובו לבוסטון בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1909 לקח אותו אביו לברלין ללמוד כינור אצל וילי הס ואחר, בשנת 1915, הצטרף ככנר לתזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוח קרל מאק. הוא עבד גם כפסנתרן, נגן עוגב ונגן כלי הקשה.
בשנת 1924 הקים פידלר את הסינפונייטה של בוסטון, תזמורת מוזיקה קאמרית שהורכבה מחברי הסימפונית של בוסטון והחלה בסדרת קונצרטים ללא תשלום תחת כיפת השמיים. הוא התמנה למנצח השמונה-עשר במספר של תזמורת הטיילת בשנת 1930 והתמיד במשרה זו למשך יובל שנים.
בניהולו של פידלר הקליטה תזמורת הטיילת, לפי הדיווחים, יותר מכל תזמורת אחרת בעולם, בעיקר לחברת RCA ויקטור, ומכרה אלבומים, תקליטונים, סרטי הקלטה וקלטות שמע ביותר מ-50 מיליון דולר. פידלר היה קשור גם עם התזמורת הקלה של סן פרנסיסקו במשל 26 עונות קיץ, וניצח על עוד הרבה תזמורות ברחבי העולם.
כתחביב, קסמה לו עבודתם של כבאים והוא נהג לנסוע במכוניתו אל אתרי שריפות גדולות בבוסטון ובסביבתה בכל שעה משעות היום או הלילה, לצפות בכבאים בעבודתם. הוא התמנה אפילו ל"מפקד כבוד" במחלקת כיבוי האש של בוסטון.
מגי סמית'
דיים מרגרט נטלי "מגי" סמית' (באנגלית: Margaret Natalie "Maggie" Smith; נולדה ב-28 בדצמבר 1934) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית.
לסמית' קריירת משחק ארוכה וענפה על הבמה ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה, והיא אחת מהשחקניות הבולטות בבריטניה. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1952. היא זכתה במספר רב של פרסים בהם שבעה פרסי באפט"א, שני פרסי אוסקר, שלושה פרסי גלובוס הזהב, ארבעה פרסי אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס טוני.
סרטים בהם השתתפה זכו לשבחי הביקורת כוללים את "אותלו" (1965), "האביב של מיס ברודי" (1969), "מסעותי עם דודתי" (1972), "מלון בקליפורניה" (1978), "התנגשות הטיטאנים" (1981), "זיכרונות אהבה מפירנצה" (1987) ו"פארק גוספורד" (2001). בנוסף השתתפה בסרטים פופולריים כגון "הוק" (1991), הסרט "הנזירות בלוז" ובסרט ההמשך שלו, ובתפקיד פרופ' מינרווה מקגונגל בסדרת סרטי הארי פוטר. מ-2010 החלה להשתתף בסדרת הדרמה עטורת השבחים "אחוזת דאונטון" בה היא מגלמת את ויולט קרולי, הרוזנת האלמנה מגרנתהם, עבור תפקיד זה זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי עבור שתי עונות ברציפות, וכן בפרס גילדת שחקני המסך בשנת 2013.
ב-2012 הוענק לה פרס כבוד "Stratford Shakespeare Festival’s Legacy Award". היא קבלה את הפרס מידי כריסטופר פלאמר בטקס משובץ כוכבים במלון פיירמונט רויאל יורק.
ביוגרפיה
מרגרט נטלי סמית' נולדה באילפורד במחוז אסקס שבאנגליה, בתם של מרגרט ונתניאל סמית'. אביה היה פתולוג שעבד באוניברסיטת אוקספורד. יש לה שני אחים מבוגרים ממנה, התאומים אליסטר ואיאן שלמדו בבית ספר לאדריכלות. היא למדה בבית הספר התיכון "אוקספורד היי סקול".
קריירה
תחילת קריירת המשחק שלה בתיאטרון "אוקספורד פלייהאוס", בשנת 1952 הופיעה בתפקיד ויולה במחזה השייקספירי הלילה השנים-עשר. בקולנוע, הופיעה לראשונה בשנת 1956 בסרט Child in the House. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה בברודוויי במופע הרוויו "הפנים החדשות של 56'". בשנות השישים הייתה לדמות קבועה בתיאטרון המלכותי הלאומי ובלטה במשחקה כדזדמונה במחזה אותלו לצידו של לורנס אוליבייה, תפקיד אותו גילמה גם בגרסה הקולנועית משנת 1956 והייתה מועמדת לפרס אוסקר על הופעתה. ב"אוקספורד פלייהואס" שיחק לצידו של רוני ברקר במחזה "The Housemaster" ומחזות נוספים.
ב-1969 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בתפקיד ג'ין ברודי, המורה הסקוטית, בסרט "פריחתה של מיס ג'ין ברודי". השחקנית ונסה רדגרייב גילמה את הדמות בתיאטרון בלונדון ב-1966. זואי קולדוול זכתה בפרס טוני על גילום מיס ברודי בתיאטרון בניו יורק. ב-1978 זכתה סמית' באוסקר נוסף בקטגוריית שחקנית המשנה על הסרט "מלון בקליפורניה" כששיחקה לצידו של מייקל קיין. כשנודע למייקל קיין שהיא מתכוונת להופיע בסרט "מיסיונר ולא קדוש" עם מייקל פיילין הזהיר אותו שהיא עלולה "לגנוב לו את הסרט". סמית' כיכבה בסרט נוסף עם פיילין הקומדיה השחורה "A Private Function".
ב-1992 השתתפה בסרט "הנזירות בלוז" וב-1999 הופיעה כליידי הסטר האימתנית בסרט "תה עם מוסוליני". רבות מהדמויות שהיא מגלמת הן כפי שהיא מכנה אותן "גלריה של גרוטסקיות", ומשחקת דמויות עוקצניות, סרקסטיות או פשוט גסות רוח. דוגמאות לדמויות כאלה אפשר לראות בסרט "גברות בלוונדר" בדמות האחות הביקורתית, ובסרט "פארק גוספורד" בדמות קונסטנס הרוזנת מטרנטהם חמת המזג והסנובית. על תפקידה ב"פארק גוספורד" זכתה למועמדות נוספת לפרס אוסקר.
ב-2010 החלה להופיע בסדרת הדרמה התקופתית הבריטית "אחוזת דאונטון" בתפקיד ויולט קרולי, הרוזנת האלמנה מגרנתהם. ב-2013 משודרת העונה השלישית של הסדרה. ב-2012 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב (המועמדות התשיעית שלה) בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה או בסרט קולנוע, על תפקידה בעונה הראשונה של "אחוזת דאונטון". היא זכתה בשני פרסי אמי על התפקיד. ב-2013 זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בעונה השנייה.
בין השנים 1976 ועד 1980 היא הופיעה במספר רב של הפקות בפסטיבל שייקספיר בסטרפורד אונטריו. בין הדמויות שגילמה היו המלכה אליזבת בריצ'רד השלישי, קלאופטרה, ליידי מקבת', וירג'יניה וולף ב"וירג'יניה", ואינספור תפקידים ראשיים עם השחקן בריאן בדפורד בהם "Private Lives" מאת נואל קאוורד. בספטמבר 2012 הוענק לסמית' "פרס מורשת פסטיבל שייקספיר בסטרטפורד" היוקרתי.
תפקידים נוספים בתיאטרון כללו את הדמות הראשית בהפקה הבימתית של אלן בנט למחזה "The Lady in the Van " ואת אמנדה בהפקה מחודשת של "Private Lives". בשנת 1990 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה של פיטר שאפר Lettice and Lovage, בו כיכבה בתפקיד מדריכת תיירים אקסצנטרית בבית אחוזה אנגלי. ב-2007 שיחקה במחזה "The Lady from Dubuque" מאת אדוארד אלבי בתיאטרון היימרקט.
ב-1954 הופיעה בתוכנית טלוויזיה "Oxford Accents" שהפיק נד שרין. השתתפה בתפקידים אחדים במופע "הפנים החדשות של 1956" בתיאטרון אתל ברימור. ב-21 באוגוסט 1957 הופיעה בתיאטרון ליריק המרסמית' בקומדיה המוזיקלית "Share My Lettuce" עיבוד לרומן מאת במבר גסקויין. אחר כך הועלתה ההצגה ב"קומיק תיאטר" וב"גאריק תיאטר". ב-1958 הייתה מועמדת בפעם הראשונה לפרס, כשחקנית חדשה מבטיחה ביותר של האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה על תפקידה ב-Nowhere To Go. בהוליווד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ככוכבת החדשה של השנה ב-1964 על משחקה ב"אנשים חשובים ביותר".
ב-2012 שיחקה בתפקיד מיוריאל בקומדיה הבריטית "מלון מריגולד האקזוטי", וכן כיכבה בסרט "קוורטט", המבוסס על מחזה מאת רונלד הארווד, בבימויו של דסטין הופמן בתפקיד ג'ין הורטון.
ב-1970, בחלוקת אותות הכבוד של השנה החדשה הוענק לה תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE). בשנת 1990 הועלתה לדרגת דיים מפקדת (DBE).
חיים אישיים
מגי סמית' הייתה נשואה פעמיים, בעלה הראשון היה השחקן רוברט סטיבנס. נולדו להם שני בנים, כריס לרקין (נולד ב-1967) וטובי סטיבנס (נולד ב-1969), הנשוי לשחקנית אנה-לואיז פלאומן. שני בניה שחקנים. מבעלה הראשון התגרשה ב-1974. בעלה השני היה המחזאי בוורלי קרוס וסמית' הייתה נשואה לו עד מותו ב-1998.
בשנת 2008 התגלתה אצל סמית מחלת הסרטן. בסרט הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם שיחקה סמית בפאה; לאחר מכן דווח שהיא החלימה ממחלתה.
מה שלולה רוצה
מה שלולה רוצה הוא סרט קולנוע שיצא לאקרנים ב-2007.
עלילה
לולה היא אמריקאית בת 25, והיא עובדת בדואר וחולמת על קריירה בתור רקדנית. יוסף הוא החבר הכי טוב שלה, הומוסקסואל ממצרים, שחי בניו יורק. הוא מספר לה על איסמהאן, כוכבת מחול מזרחי ואגדה חיה בקהיר, ובמסעדה שבה עובד יוסף, היא פוגשת את זק, והיא מתאהבת בו. אבל זק חוזר למצרים. לולה לא חושבת הרבה ונוסעת לשם גם היא. תחילה היא לא מתקבלת אצל זק ומשפחתו, והיא מחליטה לחפש את איסמהאן וללמוד אצלה, וגם זה מתברר כמשימה בלתי אפשרית כמעט, כי איסמהאן החליטה להפנות גב לכולם. לבסוף היא מצליחה לשכנע אותה, לומדת אצלה וכובשת גם את ליבו של זק.
שם הסרט
"מה שלולה רוצה" הוא שם של שיר פופולרי שנכתב עבור המחזמר "Damn Yankees" ("יאנקיז מקוללים"). לולה היא העוזרת של איש העסקים אפלגייט, ובין דמותה לבין דמותה של לולה בסרט יש הקבלה מעניינת. דמותה במחזמר מקורה בלולה מונטז, "הרקדנית הספרדייה", וגם בין דמותה לבין לולה בסרט יש הקבלה. הרקדנית צ'יטה אקיזבל קראה לעצמה "לולה מונטז", והיא נפטרה שנה אחרי צאת הסרט.
דגל קסטיליה ולאון
דגל קסטיליה ולאון הוא הדגל הרשמי של הקהילה האוטונומית הספרדית קסטיליה ולאון. הדגל הוא כרזת שלט האצולה של קסטיליה ולאון אשר מחולק לארבעה רבעים: הרבעים הראשון והרביעי מציגים את סמל קסטיליה - טירה צבועה בזהב עם רקע אדום; ואילו הרבעים השני והשלישי מציגים את סמל לאון - אריה סגול על רקע לבן מוכתר בזהב.
סמל האריה הוא סמלו של אלפונסו השביעי, מלך לאון אשר הוכתר למלך קסטיליה ולאון בשנת 1126 ואילו סמל הטירה הוא סמלו של נכדו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה. בשנת 1230 איחד המלך פרדיננד השלישי את שתי הממלכות וחילק את שלט האצולה שלו בסמלי שתי הממלכות.
בשנת 1983 הוכרז הדגל כדגל הרשמי של הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
לארי וול
לארי וול (באנגלית: Larry Wall; נולד ב-27 בספטמבר 1954) הוא תוכניתן ובלשן אמריקאי. הוא היוצר של התוכנית patch ביוניקס ושל שפת התכנות Perl.
ביוגרפיה
וול הוא בעל תואר ראשון בבלשנות ובמדעי המחשב מאוניברסיטת סיאטל פסיפיק (Seattle Pacific University).
וול ואשתו הם נוצרים אוונגליסטים. בצעירותם הם תכננו לגלות שפה שאין לה כתב, להמציא לה כתב ולתרגם לשפה הזאת את התנ"ך, אך עקב בעיות בריאות וול פנה לתחום הטכנולוגיה והצטרף לנאס"א. בזמן עבודתו שם ובחברת יוניסיס (Unisys) וול יצר את הגרסה הראשונה של שפת Perl. בעקבות השכלתו הבלשנית וול תכנן את השפה כך שתהיה דומה לשפה אנושית וגם שתתאים היטב לעיבוד טקסטים על ידי שימוש נרחב בביטויים רגולריים. Perl תפסה תאוצה והפכה לאחת השפות הנפוצות לכתיבת סקריפטים בסביבת יוניקס ולניהול אתרי אינטרנט ובמהלך שנות התשעים הפכה לשפת תכנות נפוצה למטרות רבות ובמערכות הפעלה רבות, ביניהן Microsoft Windows, MacOS, z/OS ואחרות. וול ממשיך לשמש בתור המנהיג ("הדיקטטור הנאור") של קהילת תוכניתני Perl וכמעצב הראשי של הגרסאות העתידיות של השפה.
וול זכה מספר פעמים בתחרות הבינלאומית לקוד C מסובך (International Obfuscated C Code Contest). כמו כן הוא היה החתן הראשון של פרס התוכנה החופשית שהוענק לו בשנת 1998 על ידי המוסד לתוכנה חופשית.
וול נוהג לערבב מושגים דתיים נוצרים בעבודתו בתכנות. למשל, הפונקציה להגדרת מחלקה ב-Perl 5 נקראת bless ("ברך"). מסמכי עיצוב של Perl 6 נקראים "אפוקליפסות" ("התגלות", בעיקר בהקשר של ספר חזון יוחנן, החותם את הברית החדשה). בהרצאותיו השנתיות בכנס Perl המכונות State of the Onion. וול נוהג לשרבב נושאים נוצריים: כך, בהרצאה של שנת 1997, הוא סיפר על אמונתו באלוהים ודרך זה הציג את נושא הבחירה החופשית, שלדעתו שפת Perl מאפשרת לתוכניתנים ובהרצאה של שנת 2006 השווה את הערכים של קהילת תוכניתני Perl לערכי משפחה מסורתיים.
ATM (שיר)
ATM (ראשי תיבות של "Addicted To Money") הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ג'יי קול. השיר יצא לאור ב-20 באפריל 2018 ביחד עם כל האלבום החמישי של קול, KOD, והופק על ידי ג'יי קול. נשלח לרדיו העכשווי בארצות הברית ב -31 ביולי 2018, כסינגל השני באלבום. השיר הופיע במקום השישי בבילבורד הוט 100.
השיר מכיל דגימה מתוך השיר "I'll Never Stop Loving You", שנכתב על ידי ניקולס ברודסזקי וסאמי קאהן, ובוצע על ידי אחמד ג'מאל.
קליפ
הוידאו קליפ לשיר יצא ב-20 באפריל 2018, אותו יום בו האלבום "KOD" יצא. את הקליפ ביימו קול וסקוט לייזר. קול עצמו מככב בקליפ, בו הוא נראה מבזבז כסף, מפסיד אסימונים במשחק בלאקג'ק ואף משלם עבור מכונית באמצעות מסירת הגפיים שלו.
מיקומי שיא
בשבוע הראשון של יציאת השיר "ATM" הופיע במקום הראשון בבילבורד הוט 100. השיר הוא הסינגל השני הכי מדורג של קול אחרי "Middle Child".
כלורפרומאזין
כלורפרומאזין (Chlorpromazine) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית ממשפחת הפנותיאזינים והתרופה האנטי-פסיכוטית הראשונה שהתגלתה. התרופה משווקת בישראל תחת השם טרוקטיל.
היסטוריה
התרופה שווקה לראשונה בשנת 1952. התרופה, שפותחה במקור כחומר הרדמה לשימוש בניתוחים, נוסתה לראשונה על חולים פסיכיאטריים במחלקות אשפוז שונות בעקבות השפעתה המרדימה החזקה. באותה התקופה התרופה היוותה תחליף חדשני ללובוטומיה, ואף כונתה מספר פעמים בשם "לובוטומיה פרמקולוגית" - הניסויים שנערכו בכלורפרומאזין הראו שהשפעתו על המטופלים נשלטת יותר וספציפית יותר לתסמינים הפסיכוטיים מזו של הלובוטומיה, תוך שמירה על האפקט המרדים החזק המבוקש. באותה התקופה המנגנונים הנוירוכימיים שמעורבים בפעולתה של התרופה לא היו ברורים לחלוטין, אך מאז נערכו מחקרים וניסויים רבים בתחומי הביוכימיה והפרמקולוגיה שהובילו להבנה מלאה יותר של פעולת התרופה.
גילויו של הכלורפרומאזין והמיפוי של השפעותיו המרגיעות הובילו לירידה משמעותית בשימוש בקשירה, בבידוד ובהרדמה של מטופלים פסיכיאטריים פסיכוטיים ואלימים. התרופה פתחה אפיק מחקר חדש שהוביל בתורו לפיתוחן של תרופות אנטי-פסיכוטיות חדשות ושל תרופות נוספות מתחום הפסיכיאטריה כדוגמת התרופות נוגדות הדיכאון. גם חסרונן העיקרי של התרופות האנטי-פסיכוטיות, תופעות הלוואי הרבות שכרוכות בהן, הוטב עם פיתוחן של תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות חדשות ולאחר מכן גם של התרופות האנטי-פסיכוטיות הלא-טיפוסיות כדוגמת קלוזאפין, התרופה הלא-טיפוסית הראשונה, וקוואטיאפין.
שימושים רפואיים
התרופה משמשת בעיקר לטיפול בסכיזופרניה ובמחלות נפש אחרות המלוות בפסיכוזה. לעיתים התרופה משמשת גם לטיפול במאניה, בהפרעה דו-קוטבית ובשיטיון. במקרים נדירים יותר התרופה עשויה לשמש גם לטיפול באגרסיביות, בהיפראקטיביות, בבחילות והקאות, בשיהוקים כרוניים ובהפרעות חרדה.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה כוללות ישנוניות, עלייה במשקל, הפרעה בתפקוד המיני, טשטוש ראייה, סחרחורות, סינקופה, רעד ותנועות לא-רצוניות. במקרים נדירים עלולה להופיע צהבת, תסמונת ארנב או הפרעה בספירת הדם בעקבות שימוש ממושך בכלורפרומאזין.
אורגניזם דיגיטלי
אורגניזם דיגיטלי (באנגלית: Digital organism) היא תוכנית מחשב שמשכפלת את עצמה תוך כדי שינוי האלגוריתם שלה והתפתחותו. אורגניזמים דיגיטליים משמשים כלי לחקר דינמיקה של אבולוציה, לבחינה ואימות של השערות ומודלים מתמטיים של אבולוציה. חקר אורגניזמים דיגיטליים קשור קשר הדוק לחיים מלאכותיים.
היסטוריה
אורגניזמים דיגיטליים הופיעו לראשונה עם פיתוח המשחק "דרווין" ב-1961 במעבדות בל. המשחק היה מורכב מתוכנית בשם umpire ושטח זיכרון שנקרא זירה (arena). התוכנית כללה מספר פונקציות שאיפשרו להכניס תוכניות לתאי זיכרון בזירה, לשכפל אותן לתאים אחרים וגם למחוק מהתאים תוכניות מתחרות. מספר תוכניתנים התחרו ביניהם על ידי כתיבת תוכניות בשפת מכונה שהשתמשו בפונקציות של ה-umpire. התוכניות הועלו לזיכרון והורצו זו כנגד זו. המשחק הסתיים לאחר זמן נתון או כשנותרו בזיכרון עותקים של תוכנית אחת בלבד.
ב-1984 פותחה התוכנית "Core War" בה שתי תוכניות או יותר שנקראו "לוחמים" התחרו על שליטה במכונה וירטואלית. התברר שאחת האסטרטגיות המוצלחות ביותר היא שכפול מהיר שמנע מהיריב שימוש במשאבים חישוביים. התוכניות במשחק יכלו לדרוס הוראות בזיכרון של תוכניות היריבים או לשכתב-אותן. אסטרטגיה נוספת הייתה שינוי הקוד העצמי במהלך הריצה.
סטין רסמוסן מהמעבדה הלאומית לוס אלמוס הוסיף לתוכנית אלגוריתם גנטי שכתב, אך שפת התכנות לא התאימה לכך ורוב המוטציות שנוצרו חסרו תפקוד בסיסי. בתחילת שנות ה-90, תוכנת "Tierra", של תומאס רי, שנועדה לתהליכי אין סיליקו, הצליחה ליצור תוכניות שהתפתחו באופן מורכב ומבלי שייהרסו. ב-1993 תוכנת Avida הוסיפה הקצאה נפרדת בזיכרון לתוכנות השונות ואפשרה לכל אחת לפעול בקצב שונה. Avida החלה לשמש לסימולציות של תהליכי אבולוציה.
דוגמה מתוכנת Avida
בתחילה כל המצביעים נמצאים באותו מיקום בנקודה r. כשהתוכנית מבוצעת, מצביע הפקודות i מתקדם. הפקודות הראשונות מקצות שטח לצאצא ומזיזות לאחר-מכן את המצביע לרישום הצאצא (w) לשטח זה. מצביע הזרימה (f) משמש להעביר את יתר המצביעים למיקומים שנקבעו על ידי הגנום. יתר התהליך של השכפול העצמי מבוצע על ידי שרשרת פקודות בסוף הגנום (תהליך לולאת-העתק copy-loop). מצביע הזרימה משמש להתקדמות בלולאה. המצביעים בגנום ההורה והצאצא מתקדמים. קשתות בתוך הגנום המעגלי מייצגות בקרת זרימה ומציגות את מחזורי הבאה-ביצוע בזמן תהליך ההעתקה. בתום ההעתקה, האורגניזם ההורה מפריד עצמו מן הצאצא, שצריך לדאוג לעצמו בעולם Avida.
הייפא אאל מוקרן
הנסיכה הייפא אאל מוקרן (בערבית: هيفاء بنت عبد العزيز آل مقرن) היא כלכלנית ופוליטיקאית סעודית, הנציגה הקבועה של ערב הסעודית באונסק"ו.
קריירה
הייפא אאל מוקרן בוגרת תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת המלך סעוד. בשנת 2007 סיימה תואר שני בכלכלה מ-SOAS. בשנת 2017 קודמה לתפקיד סגנית השר לפיתוח בר קיימא. בשנת 2020 היא עמדה בראש קבוצת העבודה לפיתוח G20.
בינואר 2020 מונתה אאל מוקרן כנציגת ערב הסעודית באונסק"ו.  במינויה היא הציגה את אישוריה למנכ"לית אונסק"ו, אודרי אזולאי.  מינויה סימן הישג חדש לאישה מסעודיה. חלק מרכזי בתפקידה הוא קידום השפה הערבית במסגרות המורשת התרבותית של אונסק"ו. בשנת 2020 היא תוארה על ידי מגזין "אשת האמירויות", כ"אחד האנשים החזקים בסעודיה".
פרסים
בשנת 2021 זכתה אאל מוקרן במסדר המלך עבדולעזיז.
רוברט בונזן
רוברט וילהלם אברהארד בונזן (גרמנית: Robert Wilhelm Eberhard Bunsen; 30 במרץ 1811, גטינגן - 16 באוגוסט 1899, היידלברג) היה כימאי גרמני. בונזן היה מהחלוצים בחקר הפליטה הספקטרוסקופית של גופים חמים בעזרתם גילה יחד עם גוסטב קירכהוף את היסודות צסיום (ב-1860) ורובידיום (ב-1861). כמו כן שיכלל את "מבער בונזן" הקרוי על שמו (אשר הומצא למעשה על ידי מייקל פאראדיי).
בין תלמידיו שלושה חתני פרס נובל בהם פריץ הבר.
בשנת 1877 היה לזוכה הראשון (יחד עם גוסטב קירכהוף) במדליית דייווי מטעם החברה המלכותית בלונדון.
רחוב מופטאר
רחוב מוּפֶטָאר (בצרפתית: Rue Mouffetard) הוא רחוב שוק ברובע החמישי של פריז, בירת צרפת.
רחוב מופטאר ושוק מופטאר הממוקם בו הוא אחד השווקים התוססים והפופולריים של פריז.
ברחוב מסעדות רבות, חנויות ובתי קפה, וכן דוכני שוק, במקטע הרחוב שבין רחוב דקארט (rue Descartes) ועד כיכר סן-מדאר (Saint-Médard). אזור כיכר קונטרסקארפ (Place de la Contrescarpe) הוא מרכזו של השוק.
הרחוב סגור לתנועת כלי רכב, ומשמש כמדרחוב להולכי רגל בלבד.
מקור השם
הרחוב יורד במורד גבעה שנקראה "הר סטאריוס" (בלטינית: mont Cétarius - "מון סטאריוס") או "הר סטארדוס" (בלטינית: "mont Cetardus" - "מונט סטארדוס") בתקופה הרומית;
ההיסטוריה של השוק
מקורותיה של הדרך עליה נמצא הרחוב בתקופה הנאוליתית. לימים הדרך העתיקה נסללה על ידי הרומאים, והפכה לדרך רומית. שקישרה את העיר הרומית שהייתה ממוקמת באזור הגדה השמאלית של הסן עם איטליה.
בשל מיקומה של הדרך על צלע הגבעה, בתי הרחוב לא נהרסו במהלך השיפוץ של העיר פריז שעשה הברון אוסמן בתקופת שלטונו של נפוליאון השלישי (במסגרת שיפוץ זה נהרסו רחובות שונים מימי הביניים, והורחבו), וכך שמר הרחוב על אופיו העתיק (ונותרו בו בניינים מימי הביניים), ובשל כך הפך לאזור תיירות פופולרי.
רבן גמליאל הרביעי
רבן גמליאל הרביעי היה נשיא הסנהדרין בדור השני לאמוראים בארץ ישראל. בנו של רבי יהודה נשיאה, ונינו של רבי יהודה הנשיא, עורך המשנה.
על כיסאו ישב בנו, רבי יהודה נשיאה השני, שהיה תלמידו של רבי יוחנן.
ניקס (ירח)
ניקס הוא אחד מחמשת הירחים של כוכב הלכת הננסי פלוטו. הוא התגלה על ידי טלסקופ החלל האבל יחד עם הידרה ביוני 2005. הירח נקרא על שם ניקס, אלת הלילה הקדומה במיתולוגיה היוונית.
החללית ניו הורייזונס הגיעה לפלוטו וירחיו, ביניהם ניקס, ביולי 2015.
גילי דנון
גילי אלכסנדר דנון (חותם בשם גילי א. דנון; נולד ב-24 בדצמבר 1975) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, משורר, עורך, צלם ואמן וידאו ארט ישראלי.
ביוגרפיה
דנון הוא אמן רב-תחומי (קולנוע, שירה ואמנות וידאו),המשמש גם כצלם ועורך של סרטים וסדרות תיעודיות ועלילתיות.
פאול ורנר הופה
פאול ורנר הוֹפּה (גרמנית: Paul-Werner Hoppe; 28 בפברואר 1910 – 15 ביולי 1974) היה אס.אס שטורמבנפיהרר (מקביל לרב-סרן) ומפקד מחנה הריכוז שטוטהוף מספטמבר 1942 עד אפריל 1945.
ביוגרפיה
הופה הוא החבר מספר 1,596,491 במפלגה הנאצית. הוא הצטרף לשורות האס.אס בשנת 1933. בשנת 1936 נשא לאישה את שרלוט ברנובסקי, בתו של הרמן ברנובסקי, ששימש תחילה מפקד מחנה דכאו ולאחר מכן מפקד מחנה זקסנהאוזן בשנים 1938–1940.
לאחר שהחלים, שובץ ביחידות גולגולת המת ונשלח לאושוויץ כחלק ממשלוח שומרים ביולי 1942. ריכרד גליקס, שהיה מחליפו של אייקה, המליץ שיקודם לתפקיד מפקד מחנה הריכוז שטוטהוף. הוא קודם לתפקיד אס.אס שטורמבנפיהרר והחל לפקד על מחנה שטוטהוף בספטמבר 1942.
עם התקדמותם של הסובייטים מערבה לעבר גרמניה, אלברט פורסטר, שהיה מושל מחוז דנציג, ופריץ קצמן, שהיה מפקד המשטרה, החליטו לפנות את מחנה שטוטהוף. הופה חתם על הוראת פינוי המחנה ב-25 בינואר 1945 בשעה 05:00. פינוי המחנה החל כשעה לאחר מכן תחת פיקודו של אס.אס האופט-שטורמפיהרר תיאודור מאייר. היעד של צעדת המוות מן המחנה היה תת-מחנה של שטוטהוף ליד העיר ליאונבורג בפומרניה, מרחק של כ-140 ק"מ דרומית-מערבית לשטוטהוף.
לאחר הפינוי ההמוני של המחנה, היה הופה למפקד מחנה הריכוז ובלין (Wöbbelin), מחנה ריכוז זמני שתפקידו היה לקלוט אסירים ממחנות נוספים שהצבא האדום התקרב אליהם. מחנה זה היה קיים מ-12 בפברואר 1945 עד 2 במאי 1945, יום שחרור המחנה על ידי צבא ארצות הברית.
הופה נתפס על ידי הבריטים באפריל 1946 ליד הולשטיין. הוא נשלח למחנה 165 בסקוטלנד מאוגוסט 1947 ועד ינואר 1948, אז הועבר למחנה של שבויי מלחמה באזור סקסוניה, שהיה תחת שליטת הבריטים בגרמניה המערבית.
בעודו מחכה להסגרה לפולין, ברח הופה לשווייץ, שם עבד כגנן בזהות בדויה במשך שלוש שנים, לפני שחזר לגרמניה המערבית. הוא נעצר על ידי הרשויות ב-17 באפריל 1953 בעיר וויטן. הוא נשפט בשנת 1955 והורשע בסיוע לרצח. ב-4 ביוני 1957 בית המשפט המחוזי של בוכום שפט אותו מחדש וקבע לו תקופת מאסר של תשע שנים, בפועל השתחרר מן המאסר בשנת 1960.
פרודים
פרודים היא קומדיית מצבים ישראלית אשר שודרה בערוץ 2 של הזכיינית רשת החל מ-17 באוקטובר 2015 ועד לסיומה ב-18 בינואר 2016 במשך 13 פרקים. את הסדרה יצר, כתב וביים, דניאל לפין.
הסדרה מתרכזת בארבעה חברים במשבר גיל הארבעים, שלא מתבגרים ונקלעים לסיטואציות מוזרות. פתיח הסדרה מלווה בשיר "לא פוגע" של להקת הדורבנים שגם מתנגן במעברי הסצנות בפרקים.
עלילת הסדרה
הסדרה מגוללת על סיפורם של ארבעה חברי ילדות במשבר גיל הארבעים, שביום אחד מוצאים את עצמם מחוץ למערכת הזוגית שלהם, ומתחילים חייהם מחדש כפרודים. הם מנסים להשלים מספר דברים שהפסידו כאשר היו במערכת יחסים כמו שמירה על הכושר, להתחיל עם נשים ומנסים להיות גבריים יותר.
שידור הסדרה
הסדרה החלה את שידוריה ב-17 באוקטובר 2015 בערוץ 2, ושודרה בימי רביעי ושבת לאחר "מהפכה במטבח". פרק הבכורה הניב רייטינג של 22% אחוזים. ב-1 בנובמבר הזכייניות, קשת ורשת החליפו ימי שידור, והסדרה עברה לשדר בימי שני לאחר מהפכה במטבח, ולאחר מכן גם אחרי "אבודים".
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ג'ון פנדלטון קנדי
ג'ון פנדלטון קנדי (באנגלית: John Pendleton Kennedy; 25 באוקטובר 1795 - 18 באוגוסט 1870) היה סופר, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הוויגית שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית מיולי 1852 ועד מרץ 1853 בממשלו של נשיא ארצות הברית מילרד פילמור. הוא גם כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מרילנד ובמהלך כהונתו זו הוא עודד את ממשלת ארצות הברית ללמוד, לאמץ וליישם את טכנולוגית הטלגרפיה. קנדי היה לוביסט עבור "חברת הרכבות בולטימור ואוהיו" ומנהלה, וכן כיהן כחבר האספה הכללית של מרילנד במשך כמה תקופות כהונה וב-1847 היה יושב הראש שלה.
בהמשך השתתף קנדי במאמצים לשים קץ לעבדות במרילנד, שכמדינה שלא הייתה חברה בקונפדרציה, הצהרת האמנציפציה לא נגעה לה ונדרשה העברת חוק במדינה לשחרור העבדים והוצאת העבדות אל מחוץ לחוק בתחומיה.
ראשית חייו
ג'ון קנדי נולד ב-25 באוקטובר 1795 בבולטימור כבנם של המהגר האירי והסוחר, ג'ון קנדי ושל ננסי פנדלטון, צאצאית לאחת מהמשפחות הראשונות של וירג'יניה. השקעות גרועות הובילו להכרזת אביו כפושט רגל ב-1809. ג'ון פנדלטון קנדי למד בבתי ספר פרטיים, ובאופן יחסי לתקופתו זכה לחינוך ראוי לשמו. ב-1812 הוא סיים את לימודיו בקולג' בולטימור. אחיו, אנתוני קנדי, היה לימים חבר הסנאט של ארצות הברית.
לימודיו של קנדי הופרעו בפרוץ מלחמת 1812. הוא התגייס לצבא, וב-1814 הוא היה חלק מהפלוגה המאוחדת של רגימנט הפרשים הקלים החמישי של בולטימור, שעליו נמנו סוחרים עשירים, עורכי דין ושאר בעלי מקצועות. קנדי כתב סיפורים הומוריסטים על הרפתקאותיו הצבאיות, כמו על המקרה בו הוא איבד את מגפיו והמשיך לצעוד בנעליים חצאיות. עם זאת, המלחמה הייתה קשה, וקנדי השתתף בקרב בלנדסבורג הרה האסון, כאשר כוחות הצבא הבריטי איימו על הבירה החדשה וושינגטון די. סי.. מזכיר המדינה ג'יימס מונרו הורה ליחידתו של קנדי לסגת מהאגף השמאלי של קו החזית לעמדה חשופה במרחק של כמה מאות מטרים משם. לאחר שהבריטים חצו את הגשר, נעה יחידתו של קנדי קדימה. הלחימה הייתה עזה. כמעט כל אחד מהקצינים הבריטים בקרב הכוחות המתקדמים נפגע, אך אז ירו הבריטים רקטות קונגריב. בתחילה עמד הרגימנט החמישי איתן, אך כאשר שני הרגימנטים מימינו נמלטו, נשבר גם הוא. קנדי השליך את רובה המוסקט שלו ונשא חבר פצוע (ג'יימס ו. מקאלה) למקום מבטחים. בהמשך השתתף קנדי בקרב נורת' פוינט שבו ניצלה בולטימור מגורל דומה לזו של וושינגטון שעלתה באש. מפגש נוסף מימי המלחמה האלו שלימים התברר כמכריע לקריירה הפוליטית והעסקית של קנדי היה ג'ורג' פיבודי, שלימים סייע לממן את חברת הרכבות בולטימור ואוהיו וייסד את בית מורגן ואת מכון פיבודי.
קנדי נהג לבלות את חופשות הקיץ במרטינסבורג, וירג'יניה, שם הוא למד משפטים בהנחייתו של קרוב משפחתו, השופט אדמונד פנדלטון (צאצא של אדמונד פנדלטון שהקים את בית המשפט לערעורים של וירג'יניה). קנדי יזכיר לעיתים קרובות את החיים המעושים בעדינותם של החוות הדרומיות בהתבסס על הקיצים שחווה בצעירותו במרטינסבורג. בהמשך הוא ירש סכום כסף מדוד עשיר מפילדלפיה וב-1829 נשא לאישה את אליזבת גריי, שאביה, אדוארד גריי, היה בעל טחנה ובעליו של מעון כפרי על גדות נהר פטפסקו ושנדיבותו אפשרה לקנדי לפרוש למעשה מעסקי עריכת הדין ולעסוק במשך כעשר שנים בכתיבה.
פעילות ספרותית
על ידידיו ושותפיו של קנדי נמנו ג'ורג' הנרי קלברט, ג'יימס פנימור קופר, צ'ארלס דיקנס, וושינגטון אירווינג, אדגר אלן פו, ויליאם גילמור סימס וויליאם מייקפיס תאקרי. ברישום מיומנו של קנדי מספטמבר 1858 מצוין שתאקרי ביקש ממנו לסייע לו בכתיבת פרק בספרו "אנשי וירג'יניה" (The Virginians) והוא סייע לו בהוספות תיאורי נופים לפרק זה.
באוקטובר 1833, בעודם יושבים סביב לשולחן הטרקלין בביתו של הסופר, איש הציבור וידידו של קנדי, ג'ון ה. ב. לטרוב, תוך שהם שותים משקאות חריפים ומנהלים שיחה חביבה עם ידיד אחר שלהם, ג'יימס ה. מילר, הם בחנו יחדיו טיוטה של "מכתב בבקבוק" (MS. Found in a Bottle) פרי עטו של כותב בלתי ידוע אז, אדגר אלן פו, כיצירה הראויה להתפרסם בעיתון Baltimore Sunday Visitor, בשל האווירה האפלה והמקברית שלה. לפיכך הם העניקו לו את ההזדמנות ופרסמו עבור הסופר והמשורר לעתיד את פרסומו הראשון. ב-1835 סייע קנדי לפו כאשר הפגיש אותו עם תומאס ויליס וייט, עורך כתב העת Southern Literary Messenger.
בעת ששהה מעבר לים התיידד קנדי עם ויליאם מייקפיס תאקרי וכתב או התווה את הפרק הרביעי בכרך השני של "אנשי וירג'יניה", עובדה שלזכותה ניחן הספר בדיוק הרב של תיאורי הנוף שלו. מבין ספריו שלו, נחשב "רובינסון פרסה" לטוב ביותר ולאחד הטובים בספרות התקופה שטרם מלחמת האזרחים. וושינגטון אירווינג קרא טיוטה של הספר ודיווח שהוא היה "כה משועשע מכמה חלקים ממנו" עד שהוא קרא אותם בקול רם בפני ידידיו. לעיתים כתב קנדי בשם העט "מארק ליטלטון", במיוחד כשפרסם את הסטירות הפוליטיות שלו.
עורך דין ופוליטיקאי
קנדי נהנה יותר מהעיסוק בפוליטיקה בהשוואה לעיסוק במשפט, וכאשר הוא הבין שבהנהגת הנשיא אנדרו ג'קסון המפלגה הדמוקרטית קופאת על שמריה, הוא עזב אותה. הוא נעשה פעיל במפלגה הוויגית כמו חותנו והעדיף את האינטרסים הכלכליים של בולטימור. ב-1820 הוא נכנס לבית הנבחרים של מרילנד והיה יושב ראש ועדת הפיתוח של הבית ובמסגרת זו הוא תמך בכרייתה של תעלת צ'ספיק ואוהיו. תעלה זו כשלה מבחינה כלכלית ולאחר שקנדי הצביע בעד מתן תמיכה ממשלתית עבורה, לא עלה בידו להיבחר מחדש.
ב-27 בינואר 1823 הוא מונה כמזכיר השגרירות האמריקאית בצ'ילה אך ב-23 ביוני אותה שנה הוא התפטר מתפקידו זה.