cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסקר ואלדס
בשנים 1968–1972 למד ואלדס בבית ספר צבאי, ואחר כך שירת בצבא פרו. סיים את בית הספר הצבאי כמפקד תותחנים בשנת 1972. הוא מילא תפקידים בצבא משנת 1972 עד 1991 כמדריך בבית הספר הצבאי צ'ורילוס, בבית הספר הטכני של הצבא, ובבית הספר לתותחנים. ב 1991 פרש לגמלאות מהצבא בדרגת סגן אלוף. מ־28 ביולי 2011 כיהן ואלדס כשר הפנים. ב־11 בדצמבר 2011 מונה ואלדס לראש ממשלה והחליף בתפקיד את ראש הממשלה היוצא סלומון לרנר גיטיס. ב־23 ביולי 2012 סיים ואלדס את תפקידו.
ווריקשייר
ווריקשייר (באנגלית: Warwickshire) הוא מחוז בחבל הארץ מערב המידלנדס שבאנגליה. עיר הבירה של המחוז היא ווריק (25,434 תושבים) והעיר הגדולה ביותר בה היא נניטון (70,721 תושבים).
היסטוריה
האזכור ההיסטורי הראשון של ווריקשייר הוא במאה ה-11, כאזור בממלכת מרסיה. השם ווריקשייר הוא צירוף של ווריק ושייר (סיומת נפוצה באנגלית שמשמעה מחוז), כלומר מחוז ווריק (על שם העיר ווריק). שם העיר ווריק משמעו "יישוב ליד הוויר" (ויר - סכר נמוך). במהלך המהפכה התעשייתית במאות ה-18 וה-19 כלל המחוז את ערי התעשייה קובנטרי וברמינגהאם, מכרות פחם מהגדולים במדינה בצפון המחוז, ונתיבי תחבורה חשובים כמו תעלת אוקספורד - היה זה אחד המחוזות המתועשים ביותר בממלכה. בשנת 1974 הוצאו מהמחוז הערים ברמינגהאם וקובנטרי וסביבתן, ויצרו את מחוז וסט מידלנדס.
משהו ישן, משהו חדש
"משהו ישן, משהו חדש" ("something old, something new") – תחילתו של מזמור מסורתי מהתקופה הוויקטוריאנית, "משהו ישן, משהו חדש, משהו שאול, משהו כחול, ומטבע של שישה פני בנעל הכלה". השורה האחרונה בפזמון זה פחות מוכרת.
פזמון זה מתאר, לפי האמונה העממית, מה אמורה ללבוש או לענוד כלה ביום חתונתה, על מנת שיהיה לה מזל טוב.
ווריקשייר
גאוגרפיה
המחוז נחשב למחוז בגודל ממוצע באנגליה ובעל צפיפות אוכלוסייה נמוכה. רוב אוכלוסיית המחוז ממוקמת בערי הצפון והמרכז, באזורים שהיו מתועשים יותר במהלך המאה ה-19 בתעשיית הפחם והטקסטיל. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא גבעת אברינגטון (261 מטר) הנמצאת בדרום מערב המחוז.
משהו ישן, משהו חדש
מילות הפזמון באנגלית:
לכל אחד מהפריטים תפקיד. הפריט החדש מציין את שמחת הנישואין ותחילת חיים חדשים. הפריט הישן אמור לספק הגנה ויציבות לתינוק שיבוא. הפריט השאול מאישה אחרת, שהייתה כלה בעבר וכיום היא אם לילדים, אמור לספק פוריות, והצבע הכחול הוא סימן לנאמנות. המטבע הכסוף של שישה פני הוא סמל לשגשוג כלכלי. שילוב כל חמשת הפריטים משמש גם כלחש הגנה נגד עין הרע שאולי נעשתה לזוג על ידי מחזרים מתוסכלים מהעבר.
בפולקלור
בתרגום חופשי:
הגרסה המודפסת הראשונה לפזמון כולו, מופיעה בעיתון משנת 1876, שדיווח על חתונה שבה "הכלה לבשה, על פי המנהג העתיק, משהו ישן ומשהו חדש, משהו שאול ומשהו כחול."
התוספת "ומטבע של שישה פני בנעלה" היא כפי הנראה תוספת מאוחרת יותר למזמור, אף היא מהתקופה הוויקטוריאנית. היא משלימה את המנהג העממי שהיה קיים אז. לפי אותה אמונה, יש לשים את המטבע מתחת עקבה של הכלה בנעל השמאלית.
שימוש בחמשת הפריטים על ידי כלה ביום חתונתה, הוא מנהג פופולרי אף כיום, בבריטניה ובארצות הברית.
דוגמאות מפורסמות
בשנת 2011, בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון, ענדה הכלה:
בשנת 2018, בחתונת הנסיך הארי ומייגן מרקל, לא נצפה פריט כחול חיצוני בהופעתה של הכלה מייגן, דוכסית סאסקס בטקס הנישואים. העיתונות הצהובה בבריטניה קיימה דיונים ערים בשאלה, האם ה"כחול" שנבחר הוא צבע מדיו הכחולים של הנסיך הארי, או שמא היא ענדה דבר מה כחול מוסתר.
Domain Hack
Domain Hack הוא יצירת שם תחום לא סטנדרטי המהווה מעין משחק מילים על בסיס החלקים השונים של שם התחום, בדרך כלל בשילוב סיומת האינטרנט ולעיתים אף עם סיומת האינטרנט המשנית. במקרים רבים נעשה שימוש בסיומת אינטרנט של מדינה מסוימת על מנת ליצור כתובת אינטרנט בעלת משמעות, גם אם אתר האינטרנט אינו משתייך למדינה אליה מקושרת סיומת האינטרנט. השימוש במינוח האנגלי במילה "hack" אינו קשור להאקינג, אלא למובן של התחכמות, תכסיס המבוצע על סיומות האינטרנט ברמות השונות כדי לייצר שם תחום חדש, מושך ומעניין.
לדוגמה, האתר <tt>any.do</tt> משתמש בסיומת האינטרנט do. (השייכת ל) כדי לאיית את המילה "Any Do" (שם החברה), האתר <tt>blo.gs</tt> משתמש בסיומת האינטרנט gs. (השייכת לאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים) כדי לאיית את המילה "blogs" באנגלית (בעברית: בלוגים), <tt>chronolo.gy</tt> משתמש בסיומת gy. השייכת לגיאנה כדי לאיית "chronology" (בעברית: כרונולוגיה) והאתר <tt>tel.ly</tt> משתמש בסיומת ly. השייכת ללוב כדי לאיית "telly", קיצור נפוץ בסלנג בריטי למילה טלוויזיה, האתר about.me משתמש בדומיין כדי לציין בקיצור את שם ונושא האתר: אנשים שכותבים על עצמם. דוגמה נוספת ניתן למצוא באתר המחשוב הווירטואלי <tt>g.ho.st</tt> שעושה שימוש בסיומת של סאו טומה ופרינסיפה כדי ליצור את הקיצור GHOST בעבור Global Hosted Operating SysTem - מערכת ההפעלה שהאתר מציע. דוגמה נוספת היא האתר <tt>del.icio.us</tt>, שמשתמש בסיומת us. (השייכת לארצות הברית) כדי לאיית את המילה "delicious".
יתרונות ה-Domain Hack
Domain Hack יכול לייצר שמות תחום קצרים מהסטנדרטי, למשל <tt>blo.gs</tt> שאורכו 5 אותיות במקום <tt>blogs.com</tt> שאורכו 8 אותיות, ובשם התחום <tt>i.am</tt> יש 3 אותיות בלבד.
כדי למצות את היתרונות הללו, אתרים המשתמשים ב-Domain Hack נוטים להשמיט את הקידומת הנפוצה <tt>www</tt>. יתרונות אלו גם מביאים לשימושים נוספים ב-Domain Hack - הפניה לאתרים אחרים, וכשם תחום המשמש לחלוקת תתי תחום לאחרים.
נאוטיקה
נאוטיקה (באנגלית: Nautica) היא חברת אופנה אמריקאית שהוקמה ב-1983 על ידי המעצב האמריקאי יליד-טאיוואן דייוויד צ'ו.
פעילות
המותג מוכר ביגוד לגברים, נשים וילדים, אביזרי אופנה, כלי בית ובשמים. כיום החברה היא חלק מתאגיד הביגוד האמריקאי VF ונחשבת לחברה בין הגדולות בעולם
נאוטיקה משתמשת בלוגו הספינקר (סוג מיוחד של מפרש) כ"סמל של הרפתקה, פעולה וקלאסיקה" במטרה לשקף את אחד ההישגים הראשונים של האנושות: חקירת העולם בעזרת הים. משמעות השם נאוטיקה הוא "של הים" מלטינית.
החברה מפעילה מאות סניפים ברחבי העולם.
הזכויות על מותג החברה בישראל הוחזקו בידי חברה פרטית של חיים סקאל ולמותג הייתה חנות אחת בקניון ארנה הרצליה. אולם בשנת 2007 נרכשו הזכויות על המותג בישראל על ידי חברת SBN, מיזם משותף של סקאל ספורט בע"מ ובריל תעשיות נעליים בע"מ בחלקים שווים. נכון ל-2021 פועלות בישראל 22 חנויות של המותג. בנוסף, נמכר המותג ברשת החנויות "אמפוריום".
אבישי רביב
אבישי רביב (נולד ב־8 ביוני 1967) הוא סוכן לשעבר של המחלקה היהודית בשירות הביטחון הכללי. גויס בדצמבר 1987 ומילא תפקיד זה עד לחשיפתו בנובמבר 1995, לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין בידי יגאל עמיר.
בתקופת העסקתו במחלקה היהודית של השב"כ השתתף בפעילויות אלימות רבות, הקים שני ארגוני מחתרת פיקטיביים, ועל פי דעתו של היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין, פעל כסוכן מדיח, בניגוד לכוונת מפעיליו.
ביוגרפיה
רביב נולד וגדל בחולון. בוגר תיכון קוגל בעיר. הוא עשה את שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי, שם נפצע במהלך השירות והוגדר כנכה צה"ל. לאחר שיחרורו מצה"ל הפך לפעיל שולי בתנועת כ"ך באזור ירושלים. במהלך התפרעות אלימה של פעילי התנועה בשנת 1987 נעצר על ידי המשטרה. באותה תקופה לא הוצאה עדיין תנועת כ"ך אל מחוץ לחוק ופעילותה התרכזה בכפר תפוח, בירושלים ובחברון. רביב התגורר בחברון, שם גם נשא בשנת 1990 עולה חדשה מרוסיה.
רביב גויס לשב"כ בדצמבר 1987. בבית המשפט תיארו אותו מפעיליו כסוכן 'בעייתי', שבעוד "תכלית הפעלתו לגרום לסיכול ביצוען של עבירות פליליות", אך כדברי ועדת שמגר: "הוא עצמו מבצע עבירות לרוב, כאשר הוא יודע שהוא פטור מאחריות בשל הגיבוי שניתן לו על ידי רשויות המדינה. הפיקוח עליו של גורמי השירות היה בלתי יעיל, וברוב המקרים נוכחו לדעת רק אחר מעשה, מה שאירע, אך שבו והסתפקו באזהרות.".
לאחר גירושיו עבר להתגורר בתל אביב, שם התקבל ללימודים באוניברסיטת תל אביב ונבחר למועצת אגודת הסטודנטים. בתקופת לימודיו זכה לחשיפתו הציבורית הראשונה, לאחר שניסה לתקוף את יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה באותה התקופה, מסעד קדור, דרוזי בעל עבר קרבי בצה"ל, איים על חייו וכינה אותו "בוגד". עקב תקרית זו, ותקרית נוספת בה ניסה רביב לתקוף את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, סולק מלימודיו באוניברסיטה.
בעודו מגיש ערעור על סילוקו ניסה רביב לחדש את פעילותו של ארגון ד"ב (ראשי תיבות של "דיכוי בוגדים") שהיה ארגון סטודנטים ימני קיצוני שפעל בשנים 1971–1972. ניסיון זה לא צלח ולא הניב דבר, למעט מספר הודעות לתקשורת. באותה תקופה החזיק רביב משרד בן ארבעה חדרים באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. המשרד עמד ריק רוב הזמן, ורביב לא הצליח להסביר כשנשאל בריאיון עיתונאי מאין לו המשאבים לאחזקת משרדו ורכבו החדש וגם לא יכול היה לפרט את מקורות המחיה שלו.
מיד לאחר טבח מערת המכפלה, והוצאתה של תנועת כ"ך מחוץ לחוק, נמלט רביב מתל אביב והסתתר בביתו הנטוש של יורם שקולניק, מתנחל שהיה עצור אז בחשד שירה במחבל כפות. רביב הסגיר את מקום מחבואו, נעצר לחקירה ושוחרר לאחר יומיים. בעקבות מידע שאסף קודם לכן, נעצרו כמה ממנהיגי כ"ך במעצר מנהלי לאחר הרצח.
לאחר שנכשלו ניסיונותיו לחזור ללימודים באוניברסיטת תל אביב, התקבל לחוג למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. הוא הצטרף לתא סטודנטים שארגן שבתות אירוח לסטודנטים ביישובים מעבר לקו הירוק, שבתות שלמעשה היו מפגשי פנויים פנויות מהמגזר הדתי לאומי. לאחר הצטרפותו של רביב הפכה הפעילות בשבתות האירוח להיות פוליטית רדיקאלית. בהתכנסויות של התא ובזמן שבתות האירוח בשטחים, נשא רביב נאומים פוליטיים שהטיפו להתנגדות אלימה לפעולות הממשלה. באחת משבתות האירוח השתתף יגאל עמיר. ועדת שמגר תהתה על כך כיצד לא דיווח רביב למפעיליו אודות התבטאויות של האחרון.
פעילותו כסוכן שב"כ ופעיל ימין קיצוני
רביב פעל כסוכן בכיסוי של פעיל ימין קיצוני במשך כ-8 שנים, נחשב לסוכן פעיל, מסור ובעל מוטיבציה רבה. הקשר בינו לבין מפעיליו היה אינטנסיבי ביותר, והוא סיפק לשב"כ מידע בעל ערך רב שסייע לסיכול פעולות טרור יהודי שונות. כמות הידיעות שהעביר הייתה עצומה - מסמכי השב"כ שמתייחסים לפרטי מידע שהעביר רביב ולהפעלתו השתרעו על פני 20 אלף עמודים.
במסגרת התחזותו לפעיל ימין קיצוני נקט רביב בפעולות רבות, עם פעולות אלה נמנות:
הפעלתו הבעייתית של רביב
במהלך הפעלתו של רביב הצטברו תלונות וחשדות כנגדו בדבר מעשים פליליים שונים. רביב נחקר על מעשיו בשב"כ והודה בשורה ארוכה של עבירות שונות כלפי יהודים וערבים, שכללה אלימות, פגיעה ברכוש ואיומים.
בשל התנהלותו הבעייתית של רביב, שיתף השב"כ את המידע על הפעלתו עם דורית ביניש, שהייתה אז פרקליטת המדינה, במספר ישיבות שנערכו עמה. עם זאת, ביניש מידרה מידע זה מהיועצים המשפטיים לממשלה יוסף חריש ומיכאל בן יאיר, שלא ידעו כלל על הפעלתו של רביב. בעקבות פעולותיו של רביב הורו היועצים המשפטיים לממשלה לפחות פעמיים על פתיחת חקירה כנגד רביב, חקירה שנעצרה על ידי ביניש בלא הסבר.
בעקבות טקס ההשבעה המבוים לאי"ל ששודר בערוץ הראשון, ושנעשה שלא בידיעת השב"כ, הוחלט באוקטובר 1995 על הפסקת הקשר עמו לחודש. עם זאת, גם במהלך חודש זה התקבלו מרביב דיווחים שונים. בסיום תקופת השעייתו הוחתם רביב על התחייבות שלא לחרוג מההיתרים שניתנו לפעולתו.
חשיפתו של רביב
את עובדת היותו של רביב סוכן שב"כ חשפו, לאחר רצח יצחק רבין, בני אלון ולאחריו כתב הערוץ הראשון אמנון אברמוביץ', שחשף גם כי שם הקוד של רביב בהיותו סוכן שב"כ היה "שמפניה". חשדו של אלון לגבי רביב התעורר עוד קודם הרצח, והתגבר בעקבות תרגיל חקירה רשלני שהפגיש בין מרגלית הר שפי לרביב (שהסכים להעצר לסיוע בחקירה) במהלך חקירתה. ב-1999 התפרסם מסמך שעורר סערה ציבורית וכונה "מסמך רביב". המסמך היה פרוטוקול ישיבה בעניין אבישי רביב, שהתקיימה ב-1996, אצל היועץ המשפטי לממשלה שבו נכחו גם נציגי משרד המשפטים ונציגים מהשב"כ. לפי הפרוטוקול חזי כאלו, ראש האגף ה"לא ערבי" בזמן רצח רבין ואחד האחראים להפעלת רביב, אמר: "בדיון אצלנו הוחלט שהאיש לא נשלט ואי אפשר להמשיך להפעיל אותו בצורה כזו. אבל קבענו כללים חדשים של הפעלה, ניתוק, בדיקה פסיכולוגית. הובהר לו שככה לא נמשיך, ושלא תינתן לו חסינות על עבירות שיבצע. בחכמה שלאחר מעשה, אילו ניתקנו הקשר, אולי היה נותן לנו את הרוצח". כאלו הכחיש את המיוחס לו וטען כי דבריו בפרוטוקול מתומצתים ולא שיקפו את מה שבאמת אמר.
המשפט
במהלך מגעיו של רביב עם יגאל עמיר כמדובב, עלה בשב"כ חשד לפיו רביב לא דיווח את כל שידע לגבי עמיר למפעיליו. רביב נחקר בחשד זה והודה כי לא מסר למפעיליו מידע אודות עמיר.
לאחר שנחשפה עובדת היותו סוכן השב"כ בקרב הימין בישראל, נשמעו קריאות, בעיקר בימין, להעמידו לדין. הוא הואשם באי מניעת פשע בשל הטענה שידע על כוונותיו של יגאל עמיר אך לא דיווח עליהן למפעיליו בשב"כ, ובתמיכה בארגון טרור (אי"ל). נגד רביב הוגש בסופו של דבר באפריל 1999 כתב אישום לבית משפט השלום בירושלים, ממנו הושמט מאוחר יותר האישום השני. ב־31 במרץ 2003 זוכה רביב מכל אשמה. השופטים קבעו כי רביב לא ידע על כוונתו של יגאל עמיר לרצוח את ראש הממשלה יצחק רבין. בהכרעת הדין בתיק נכתב בין היתר:
עם היסודות המשפטיים לזיכוי נמנים גם הקושי לקבל את זיכרון הדברים של חוקרי השב"כ אשר חקרו את רביב לאחר הרצח כראיה במשפטו, וכן עדותו של הרוצח עצמו, יגאל עמיר.
סיכום ועדת שמגר
בפרק ד' לדו"ח ועדת שמגר סיכמה הוועדה את התייחסותה לאבישי רביב והפעלתו במילים הבאות:
בעקבות הפעלת רביב
בשב"כ נתפסה הפעלתו של רביב ככישלון, מאחר שרביב לא ידע לזהות כוונות לפגיעה בראש הממשלה כדבר חמור בו יש להתמקד בראשונה, וראה בנושא זה דבר שולי. לטענתו של רביב, מפעיליו לא טרחו להדגיש לו את קדימות הנושא.
לאחר חשיפתו של רביב כסוכן שב"כ נוצר משבר אמון בין הציבור הדתי-לאומי לבין השב"כ, בעקבות ראיית רבים את הפעלת רביב כניסיון הכפשה ציבורית לציבור הדתי על ידי השב"כ. בנוסף, בעקבות לקחים מהפעלתו של רביב הוטלו מגבלות שונות על הפעלת סוכני שב"כ. מאפיינים אלו הובילו לקושי בגיוס סוכנים גם זמן רב לאחר חשיפת רביב.
חיים אישיים
ב-1990 התחתן עם בוגרת אולפנה, עולה חדשה מרוסיה. ב-1993 התגרשו. רביב מתגורר בתל אביב. גרוש בשנית ואב לשלוש בנות.
Blue Room Released
Blue Room Released הוא מותג הקלטות לונדוני שהפיק והקליט טראנס פסיכדלי בין השנים 1994 ו-2002.
היסטוריה
בשנים שלאחר מכן הפיק המותג את האלבומים רבי-ההשפעה Violent Relaxation ,Bible of Dreams ,Mystic Cigarettes ו-Dragon Tales.
בשנת 2002 התפרק Blue Room Released וחדל לפעול, וב-2004 נקנו זכויותיו על ידי רוברט ט'רנז, בעל מותג ההקלטות MELT 2000, שהעביר את האולפן לדרום אפריקה.
לנדאו על האיזר
לנדאו על האיזר (בגרמנית: Landau an der Isar) היא עיירה בדרום-מזרח בוואריה שבגרמניה, כ-120 ק"מ מזרחית למינכן על גדת הנהר איזר.
סקירה כללית
העיר הוקמה בשנת 1224 על ידי לודוויג הראשון, דוכס בוואריה. לפני זה במקום היה יישוב כפרי שהוזכר לראשונה בשנת 1074. בשנת 1504, בעקבות לחימה באזור, העיר נשרפה כליל. בשנת 1743, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, העיירה נהרסה פעם נוספת. למרות האירועים, בעיר נשמרו מספר כנסיות ישנות.
בשנת 1875 היישוב חובר למערכת מסילת רכבת.
בעיר קיימים מספר מפעלי תעשייה, לרבות המטה הראשי של חברת Einhell שהוקמה על ידי תושב העיר.
שמואל גונן
שמואל גונן (במקור גורודיש וכך גם כונה בציבור) (14 בדצמבר 1930 - 30 בספטמבר 1991) היה קצין בצה"ל, ששימש כמפקד חטיבת השריון 7 במלחמת ששת הימים וכאלוף פיקוד הדרום במלחמת יום הכיפורים. עוטר בעיטור העוז על לחימתו כמפקד פלוגה במלחמת סיני.
ביוגרפיה
גונן נולד בווילנה (כיום ליטא, אז פולין) ועלה לארץ ישראל בגיל 3. היה בן למשפחה חרדית בת שישה ילדים, ואחד מאחיו הוא יואל גונן שבהמשך חייו שירת כפקוד (בחיל השריון) של אחיו הגדול שמואל. הוא התחנך בישיבת עץ חיים, בישיבת מרכז הרב ובמוסדות תורניים נוספים בירושלים.
בגיל 14 הצטרף להגנה. במלחמת העצמאות השתתף כלוחם פלמ"ח בגדוד החמישי 'שער הגיא' במסגרת חטיבת הראל בקרבות על ירושלים, שם נפצע 5 פעמים. לאחר מכן התקדם בשורות צה"ל בחיל השריון. שימש מפקד מחלקה בגדוד 82, מפקד פלוגת טירונים בגדוד ומפקד פלוגה ב' בגדוד, פלוגה מבצעית עמה לחם במבצע קדש ועוטר בעיטור העוז. גונן הופקד על קליטת טנקי הצנטוריון בצה"ל, ופיקד על גדוד 82, הגדוד הראשון של טנקים אלו. שימש קצין אג"ם של גייסות השריון וסגן מפקד חטיבה 7. בשנת 1966 מונה גונן למפקד חטיבה 7 ופיקד עליה במלחמת ששת הימים בהבקעת מערכי המצרים בפתחת רפיח. גונן הוביל את החטיבה עד תעלת סואץ.
בתום קרבות מלחמת ששת הימים, התפרסם בזכות נאומו שכונה "אחי גיבורי התהילה", אותו נשא במסדר חטיבתי, ממנו זכור המשפט "אל המוות הישרנו מבט והוא השפיל את עיניו" (ההשראה לנאום זה נלקחה מספרו של הווארד פאסט "אחי גיבורי התהילה"). גונן תואר בהרחבה בספרו של שבתי טבת, "חשופים בצריח", שיצא לאחר המלחמה ותיאר את לחימת גייסות השריון ובפרט את זו של חטיבה 7.
גונן פיקד על הכוח המשוריין בפעולת כראמה (מרץ 1968), בסיומה נותרו כלי רק"מ של צה"ל בשטח ירדן ושימשו כתעמולה לארגון פת"ח. בקיץ 1969 מונה למפקד אוגדת מילואים 36. במאי 1972 מונה לתפקיד ראש מחלקת ההדרכה (מה"ד) ולמפקד אוגדה 143, ב-15 ביולי 1973 החליף את אריאל שרון והתמנה לאלוף פיקוד הדרום. בשנים אלו נודע גורודיש (כפי שכונה) בצה"ל כמפקד קפדן וקשוח שהקפיד על קטנות וסטה מדרכו כדי לבער את אשר נראה בעיניו כרשלנות הפוגעת ברמתו של צה”ל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים
על האלוף גונן אמרה ועדת אגרנט: "לא עמד כראוי במילוי תפקידו והוא נושא בחלק ניכר של האחריות למצב המסוכן שבו נתפסו כוחותינו". הוועדה הטילה על גורודיש את האחריות כי לאחר קבלת ההתרעה על המלחמה בבוקר יום הכיפורים, לא פרס כהלכה את הכוחות שעמדו לרשותו בחזית תעלת סואץ.
בעקבות פרסום דו"ח הביניים של ועדת אגרנט הושעה גונן מתפקידו. ההשעיה בוטלה עם פרסום הדו"ח הסופי, אך הומלץ שלא ימלא תפקיד פיקודי על-עוצבתי, באפריל 1975 מונה לתפקיד במטכ"ל במסגרתו עסק בנושא ארגון כוחות היבשה בצה"ל. עם זאת, בעיני הציבור והתקשורת הוא היה אחראי לרבים ממחדלי המלחמה, ולכן פרש בשנת 1976 מצה"ל בתחושה קשה. לאחר שניסיונו להקים מפעל אקדחים לא הצליח, פנה לעסקים שונים במדינות אפריקה, כולל סומליה והרפובליקה המרכז-אפריקאית. בין היתר עסק בסחר בנשק עם עמנואל שקד ושמואל פלאטו-שרון ובעיקר בכריית יהלומים בזכות זיכיון שהעניק לו השליט ז'אן-בדל בוקאסה.
בשנת 1987 ראיין אדם ברוך את גונן בג'ונגל של הרפובליקה המרכז-אפריקאית. על שיחות אלו, שהתפרסמו בידיעות אחרונות ובספרו של ברוך "מה נשמע בבית", התבסס המחזאי הלל מיטלפונקט במחזהו "גורודיש", שהוצג בתיאטרון הקאמרי. בשיחות אלו התייחס גורודיש להיתכנות תאוריית קשר לפיה הנהגת המדינה ומשה דיין בפרט, תכננו מלכתחילה לאפשר למצרים הישג צבאי מוגבל במלחמת יום הכיפורים שיוביל להסדר מדיני ולצמצום המעורבות הסובייטית במזרח התיכון. זעמו של גונן על דיין היה כה רב, עד כדי כך שבתקופה שלאחר המלחמה היו ימים שבהם רצה לרצוח את דיין. בריאיון אמר: כמו כן, ברוך דן בהקלטות רשתות הקשר (שתוכנן פורסם ב-2003 במעריב ובידיעות אחרונות) ולכאורה עסקה שתאפשר את חזרת גורודיש לישראל וגניזת ההקלטות (עסקה שברוך כינה "עסקת האש והעצים"). על ועדת אגרנט ועל התפטרותו מהצבא, העיר גונן כי היו כמה חוות דעת שאפשרו לו לקבל תפקיד מפקד עוצבה אך הבטחות ברוח זו לא קוימו. במהלך השיחות העיר כי את המאבק בוועדת אגרנט הפסיק לאחר חיפוש שערך שירות הביטחון הכללי בביתו.
בשנת 2018, במלאת 45 שנה למלחמה, פורסם הפרוטוקול מישיבת המטכ"ל המכריעה, ביום שישי ה-5 באוקטובר 1973. לקראת סוף הדיון פנה גונן אל אלי זעירא וציין שבצד המצרי של תעלת סואץ הונח ציוד צליחה וביקש לגייס את מערך ההתראה. דבריו לא זכו להתייחסות כלשהי. באותה ישיבה עדיין טען זעירא כי "הסבירות למלחמה היא נמוכה ואפילו נמוכה מנמוכה".
גונן נפטר מהתקף לב בעת ששהה במילאנו שבאיטליה. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול. בלווייתו מרובת המשתתפים נישא ארונו בידי שישה אלופים.
בעיר בית שמש נקרא רחוב על שמו.
ממשלת ישראל השמינית
ממשלת ישראל השמינית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-7 בינואר 1958 עד 17 בדצמבר 1959, בזמן כהונתה של הכנסת השלישית.
ב-5 ביולי 1959 הגיש ראש הממשלה בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי והממשלה המשיכה לכהן כממשלת מעבר כ-5 חודשים.
הקמה
לאחר התפטרותו מממשלת ישראל השביעית החליט בן-גוריון להרכיב ממשלה חדשה. זו נתמכה על ידי קואליציה של המפלגות מפא"י, המפד"ל, מפ"ם, אחדות העבודה, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגות הערביות. סך הכל תמכו בממשלה 80 חברי כנסת.
סיום כהונה
מפ"ם ואחדות העבודה תמכו באי-הזדהות עם אחד מהגושים במלחמה הקרה, ולכן התנגדו לתהליכי ההתקרבות שהוביל בן-גוריון אל מדינות אירופה, בעיקר אל גרמניה. לפיכך, כשנודע בציבור, ביוני 1959, על עסקה למכירת נשק לגרמניה המערבית, התנגדו לה שרי המפלגות וטענו שלא ידעו על העסקה. בדיון שהתקיים, בתגובה לכך, בכנסת, בראשית יולי על "הצעת החלטה של הממשלה" בעניין, הצביעו שריהן נגדה. בתגובה דרש בן-גוריון ששריהן יתפטרו, ומכיוון שלא עשו זאת, התפטר הוא מתפקידו. בהמשך חודש יולי הטיל הנשיא על בן-גוריון להקים ממשלה חדשה. בן-גוריון, שלא היה מעוניין בהקמת ממשלה חדשה, הודיע לנשיא כעבור פחות משבוע שלא עלה בידו להקים ממשלה, וכיוון שמועד הבחירות החוקי היה קרוב החליט הנשיא לא להטיל את הקמת הממשלה על מועמד אחר. ניסיון של מפא"י להקדים את הבחירות לספטמבר נכשל והממשלה המשיכה בתפקידה כממשלת מעבר עד מועד הבחירות.
הרכב הממשלה
עם כינונה כיהנו בממשלה 16 שרים שכולם המשיכו בתפקידם בממשלה הקודמת. במהלך הכהונה פרשו שני שרי המפד"ל ונוסף שר אחד - יעקב משה טולידאנו.
סיומת אינטרנט משנית
סיומת אינטרנט משנית (באנגלית: second-level domain; בראשי תיבות: SLD) היא הסיומת שמיד לאחר סיומת האינטרנט הראשונה בהיררכיית ה-Domain Name System. בשם התחום <tt>wikipedia.org</tt>, סיומת האינטרנט המשנית היא <tt>wikipedia</tt>, ו-<tt>org</tt> הוא סיומת האינטרנט.
סיומת אינטרנט משנית מתייחסת בדרך כלל לארגון שעל שמו רשום שם התחום, אך בחלק מסיומות האינטרנט, סיומת האינטרנט המשנית מעידה על סוג הארגון שעליו שם התחום רשום. למשל באתר <tt>ynet.co.il</tt>, הסיומת היא סיומת האינטרנט המשנית והיא מעידה על אופיו העסקי של האתר, בדומה לסיומת האינטרנט  באתרים אמריקאים. הסיומת מציינת ארגון, לרוב ללא כוונת רווח . הסיומת  באה לציין מוסדות אקדמיים (במקום ), והסיומות  ו- למשל נותרו כשהיו , כמו בשם התחום <tt>pmo.gov.il</tt>, אתר משרד ראש הממשלה.
ג'ונגיון
יוּ ג'ונג-יון (בקוריאנית: 유정연); באנגלית: Yoo Jeongyeon; נולדה ב-1 בנובמבר 1996) היא זמרת דרום קוריאנית, החברה בלהקת הבנות Twice שהורכבה על ידי JYP Entertainment המכילה תשע בנות.
ראשית חייה
ג'ונג-יון נולדה בשם קיונג-ואן ב-1 בנובמבר 1996 בסוואן שבקוריאה הדרומית. לשני הורים כאשר אביה היה שף אשר עבד אצל קים דיי-ג'ונג, נשיא לשעבר של דרום קוריאה. בנוסף לג'ונגיון, נולדו להוריה עוד שתי בנות - שתי האחיות הגדולות שלה אשר אחת מהן היא השחקנית גונג סונג-יון. מגיל צעיר, לקחה ג'ונגיון חלק פעיל בשיעורי אירובי ובכך פיתחה עניין מוקדם בשירה וריקוד.
קדם בכורה
בהיותה ילדה, ג'ונגיון ניגשה לאודישן לחברת JYP Entertainment אך היא לא עברה אותו. לאחר כמה שנים, בשנת 2010 ניגשה ג'ונגיון בשנית לאודישן פתוח, שאותו לבסוף עברה וגויסה לתוכנית המתאמנים של JYP בדרום קוריאה, שבה התאמה כחמש שנים לפני הפריצה שלה עם Twice.
קריירה עם Twice
ב-20 באוקטובר 2015, ג'ונגיון פרצה עם Twice כאשר הופיעו לראשונה עם סינגל הבכורה "Like Ooh - Ahh" המרכיב את פלייליסט הבכורה המורחב הראשון שלהן "The Story Begins". . . מאז הופעת הבכורה של ג'ונגיון היא כתבה מספר שירים של Twice. בסקר המוזיקה השנתי של גאלופ קוריאה, ג'ונגיון נבחרה במקום ה-20 לאמנים המובילים ביותר בדרום קוריאה במשך ארבע שנים ברציפות בין השנים 2016–2019, לצד חברתה ללהקה נייאון.
קריירת סולו
ג'ונגיאון ואחותה אירחו יחד את תוכנית המוזיקה הדרום קוריאנית "אינקיגאיו" מיולי 2016 עד ינואר 2017, עבורה זכו שתיהן בפרס בטקס פרסי הבידור של SBS לשנת 2016.
קיילב מק'לאפלין
ביוגרפיה
את ההופעה הראשונה שלו בטלוויזיה ערך ב-2013, בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"בלתי נשכח", אך בשתי התוכניות הופיע בפרק בודד.
מק'לאפלין המשיך להשתתף בתוכניות ובמקומות שונים בהמשך השנים, אך את הפריצה שלו עשה בשנת 2016, כשהופיע בסדרת המקור של נטפליקס, "דברים מוזרים", בתור לוקאס סינקלייר.
ב-2 באפריל 2021 צפוי לעלות לשידור בנטפליקס הסרט קאובוי של אספלט בו יככב מק'לאפלין לצד אידריס אלבה וג'ארל ג'רום.
מרקוס סלוטר
מרקוס סלוטר (באנגלית: Marcus Slaughter; נולד ב-18 במרץ 1985 בסן לאנדרו, קליפורניה שבארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצה א.א.ק. אתונה. בקריירת המכללות שלו, הוא שיחק עבור אוניברסיטת המדינה סן דייגו. אחרי השנה השלישית שלו, היה זכאי להיבחר בדראפט ה-NBA 2006 ושכר סוכן אך לא הצליח להיכלל בדראפט.
קריירה מקצועית
סלוטר עבר לאירופה לשחק בקבוצה פינאר קרשיאקה מליגת העל הטורקית בכדורסל. הייתה לו עונה פורה עם ממוצע של 13.3 נקודות, 10.1 ריבאונדים, 1.2 חסימות ו-2.3 חטיפות כדור. הוא נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר של ליגת העל הטורקית ב-2007. לאחר מכן חתם על חוזה של שנתיים על קבוצת ה-NBA מיאמי היט ביוני 2007, אך שוחרר ב-29 באוקטובר 2007 בטרם שיחק במדיה.
ב-27 ביולי 2010, הוא חתם על חוזה לשנה במועדון הכדורסל ויאדוליד מליגת העל הספרדית בכדורסל.
בקיץ 2019 חתם סלוטר בא.א.ק. אתונה.
האינתיפאדה השנייה בתרבות
כמאורע מתמשך בעל השפעה ניכרת על החיים בישראל וברשות הפלסטינית, באה האינתיפאדה השנייה לידי ביטוי בספרות, בקולנוע ובמוזיקה.
בספרות
האינתיפאדה השנייה החלה לבוא לידי ביטוי גם בספרות העברית. עלילת ספרה של שפרה הורן, "המנון לשמחה", ועלילת ספרו של א"ב יהושע, "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שיצאו לאור בתחילת 2004, מתחילות שתיהן בפיגוע התאבדות ובקורבנותיו. הברית, ספרה של נעמי רגן מאותה השנה, עוסק במאורעות המתרחשים אחר הירצחם של אונקולוג ובתו בפיגוע ירי בדרכם מירושלים אל ביתם אשר בגוש עציון. הסופר אסף גברון כתב את הספר "תנין פיגוע" שראה אור ב-2006 וגיבורו הוא הייטקיסט צעיר שניצל משלושה פיגועים בתוך שבוע אחד. עלילת ספרה של צרויה שלו, "כאב", שיצא לאור בשנת 2015, מתרחשת עשר שנים לאחר שגיבורת הסיפור נפצעה קשה בפיגוע התאבדות, וכאבי הפציעה שבים ופוקדים אותה.
דניאל שנער כתב את הספר שמים אדומים העוסק בתקופה, וביחס בין ישראלים לפלסטינים.
אחד האזורים שבהם התבטאה האינתיפאדה הייתה בשירה העברית. משמאל, דרך שירתם של אהרן שבתאי ויצחק לאור שמתפרסמת בדרך כלל ב"הארץ". ומימין, בכתב העת משיב הרוח, בספרו של אליעז כהן "שמע אדוניי", בספרו של שור ענתבי "לילאדם", ובספרו של צור ארליך "הארץ המאובטחת".
במוזיקה
האינתיפאדה השנייה לא באה כמעט לידי ביטוי במוזיקה ובפזמון העבריים, וזאת למעט הביצוע המחודש של שרית וינו אלעד וחני פירסטנברג, שחקניות סדרת הטלוויזיה הבורגנים לשיר "דרכנו", שהפך להמנון של אופטימיות במרץ 2002. בנוסף, בעקבות ביצוע הלינץ' ברמאללה נכתב השיר "כשהלב בוכה" על ידי הפזמונאי יוסי גיספן ובוצע על ידי שרית חדד. בשנת 2002 יצא לרדיו השיר 'אין לי דבר' אותו שרה וכתבה ליאת יצחקי לזכרו של החייל גד עזרא שנהרג במבצע חומת מגן בג'נין. השיר זכה למספר רב של השמעות בתחנות הרדיו השונות ובוצע על ידי מספר אמנים ביניהם הראל מויאל באלבום הבכורה שלו בשנת 2006 שהיה אלבום פלטינה.
בעקבות עליית הפטריוטיות והלאומיות בשני הצדדים, תופעת הנוסטלגיה השתלטה על ישראל ושיאה היה גל חזרה לשירה בציבור.
Collective Demise הוא אלבום קונספט של להקת המטאל הישראלית Salem העוסק באינתיפאדה השנייה ומגנה את המחבלים המתאבדים ושולחיהם כרוצחים מרושעים חסרי מוסר והיגיון.
שם הרצועה 09-15-00 מתוך האלבום Yanqui U.X.O של הלהקה הקנדית Godspeed You! Black Emperor מתייחס לתאריך בו אריאל שרון עלה להר הבית (מסיבה בלתי מוסברת התאריך שגוי).
בקולנוע
האינתיפאדה, הדילמות המוסריות והסיטואציות החברתיות שהיא יצרה הובילה ליצירה של עשרות סרטים, תעודיים ועלילתיים, שעסקו בסיטואציות מתוכה או כשהיא משמשת כרקע. הדיווחים החדשותיים על האינתיפאדה הובילו לעניין רב בנושא זה בעולם, ומספר במאים ישראלים ופלסטינים זכו בהכרה ובהצלחה מסחרית כתוצאה מכך.
סרטי עלילה שנכתבו על האינתיפאדה או כללו אותה כרקע לעלילה כללו בין היתר את "ללכת על המים" ו "הבועה" (איתן פוקס), "דיסטורשן" (חיים בוזגלו), "התערבות אלוהית" (אליא סולימאן), "פורד טרנזיט" (האני אבו אסעד), ו"גן עדן עכשיו" (האני אבו אסעד). מתוכם בלטו "ללכת על המים" שזכה להצלחה מסחרית והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן ו"גן עדן עכשיו" שזכה לפרסים חשובים ונבחר כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט West Bank Story זכה בפרס אוסקר לסרט קצר לשנת 2006 ,. הסרט אינו ישראלי, אלא הוסרט ליד לוס אנג'לס על ידי הבמאי היהודי-אמריקאי ארי סנדֶל (אביו ישראלי). הסרט כולל מרכיבי-אינתיפאדה כגון המתנה בתור למעבר-גבול, בדיקה במחסום, אמצעי-חבלה, גדר-הפרדה ועוד. הסרט מבטא (בצורה קלילה) את המתיחות בארץ על רקע האיבה בין העמים הניצים, וזכייתו בכ-30 פרסים בינלאומיים משקף את מעמד הסכסוך המקומי בתודעה התרבותית העולמית.
בשנת 2022 מצטלמת סדרה בשם שמיים אדומים המבוססת על ספר בעל אותו השם מאת הסופר דניאל שנער ועוסקת באינתיפאדה השנייה. הסדרה עלתה לשידור בערוץ 13 בשנת 2023.
ליג'יאנג
לִיגְ'יָאנְג (בסינית מפושטת: 丽江; בסינית מסורתית: 麗江; בפין-יין: Lìjiāng; מילולית "הנהר היפה") היא נציבות עירונית במחוז יונאן שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין, בקרבת הגבול עם מיאנמר. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 1,253,878 תושבים, מתוכם 288,787 בשטח האורבני, מתוכם כ-660,900 (58.1%) הם בני קבוצות אתניות (בעיקר נָאשִׂי, אבל גם יי, ליסו, באי וכו'). העיר ליג'יאנג היא העיר המרכזית של הנפה האוטונומית ליג'יאנג של המיעוט האתני של הנָאשִׂי ביונאן. הנָאשִׂי (בסינית: 納西族, בפין-יין Nàxī) הם אחת מ-55 הקבוצות האתניות המוכרות על ידי ממשלת סין. בני קבוצה אתנית זאת מונים, נכון לשנת 2009, מעל ל-300,000 איש, רובם בנציבות ליג'יאנג, בעיקר בעיר ליג'יאנג, והם שקבעו את האופי האדריכלי של העיר. המרכז ההיסטורי של העיר המכונה "דָאיֵן", מושך מאות אלפי תיירים מדי שנה, ובשנת 1997 הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. העיר נמצאת בתחום האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן אשר גם במעמד אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
חפירות שנערכו באזור ליג'יאנג הראו כי הוא היה מיושב ברציפות החל מתקופת האבן הקדומה. האזכור הכתוב הראשון לאזור הוא מתקופת המדינות הלוחמות (221-475 לפנה"ס) כאשר האזור היה בתחום השיפוט של אזור שו של שושלת צ'ין. אבל השגשוג הכלכלי המשמעותי התחולל באזור בתקופת שושלת טאנג, כאשר נסללה דרך התה והסוס, המחברת בין יונאן לטיבט, והייתה מכונה כך משום שהסחורה העיקריות שנשלחה אל טיבט הייתה תה והיבוא העיקרי היו סוסים. דרך זו תרמה הן לקשרים הכלכליים והן לחילופי התרבות בין יונאן, סצ'ואן וטיבט.
מתחילת המאה ה-10 ועד אמצע מאה ה-13 עבר האזור שינוי כלכלי נוסף שעה שתושבי האזור, שהיו שייכים לקבוצה האתנית של הנָאשִׂי, עברו לעסוק בחקלאות אינטנסיבית במקום במרעה בלבד. האזור שסיפק למקומות אחרים בסין, מוצרי חקלאות, מלאכת יד ומינרלים שגשג, ומשפחות מסוימות שהעסיקו עבדים חיו כפאודלים באחוזות. במאה ה-13, בשלהי תקופת שושלת סונג הדרומית העבירו המייסדים של אחת ממשפחות אלו, משפחת מוּ, את מקום מגוריהם מבָּאישָׁה, שלמרגלות הרי שְׁה-דְזְה, לעיר חדשה, שמונה ק"מ דרומית לבאישה, שנקראה דָאיֵצָ'אנְג (מאוחר יותר דָאיֵן), מקום בו החלו לבנות בתים. היישוב הוקף בחומה (שאינה קיימת כיום) וסביבה נחפר חפיר.
ב-1250 הכיר אזונג אליאנג (Azong Aliang), ראש משפחת מוּ, בריבונותו של קובלאי חאן, קיסר סין משושלת יואן, כשליט על האזור, עקב כך הפכה דָאיֵצָ'אנְג למרכז אזורי מנהלי. גם שושלת מינג, שהחליפה את שושלת יואן כשליטת סין, המשיכה במסורת של מינוי המנהיג של הנָאשִׂי לתפקיד המושל בפועל. ב-1382 הוקמה הנציבות ליג'יאנג ג'וּנְמִין. לראש הנציבות בתקופה זו, אג'יה אדה (Ajia Ade), הוענק תואר הכבוד " מוּ" ונקבע כי התפקיד יעבור בירושה, החלטה שגם השליטים של שושלת צ'ינג, שהחליפה את שושלת מינג, כיבדו ב-1660. ראשי הנציבות המכונים מוּ היו אחראיים להרחבה ולייפוי מרכז העיר במשך כל התקופה. אבל ב-1723 שינתה החצר הקיסרית את מדיניותה וראש הנציבות שהיה מקומי הוחלף במועמד קיסרי.
ב-1770 הוקם מחוז ליג'יאנג כחלק מנציבות ליג'יאנג ג'וּנְמִין, ושרד כאשר הרפובליקה ביטלה את הנציבות ב-1912. ליג'יאנג המשיכה לתפקד כמרכז מנהלתי מאז, כיום עבור הנפה האוטונומית ליג'יאנג של המיעוט האתני של הנָאשִׂי ביונאן.
האזור הוא מוקד לרעידות אדמה, והעיר סבלה מהן מספר פעמים. רעידות אדמה התרחשו בשנים 1481, 1515, 1624, 1751, 1895, 1933, 1951, 1961, 1977 ולאחרונה ב-3 בפברואר 1996. גודלה של רעידת אדמה זו לדוגמה הוערך כ-7.0 בסולם ריכטר, ומרכזה היה סמוך לעיר ליג'יאנג. ברעידת האדמה נהרגו 200 איש, 14,000 נפצעו 186,000 בתים קרסו ו-300,000 איש נוספים פונו מבתים שהיה מסוכן להמשיך להתגורר בהם. בעזרת סיוע מהבנק העולמי שוקמו המבנים, הרחובות, הגשרים, והתעלות. לשיקום זה היה תפקיד חשוב בהצלחת המאמצים שעשתה ליג'יאנג לקבל ב-1997 הכרה מאונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה ואקלים
נציבות ליג'יאנג משתרעת על שטח של 20,557 קילומטרים מרובעים בצפון-מערב יונאן בין קווי הרוחב '23 25° ו-'56 27°, לקווי האורך '23 99° ו-'31 101°. רוחבה המקסימלי ממזרח למערב הוא 212.5 קילומטר, ואורכה המקסימלי מדרום לצפון הוא 213.5 קילומטרים. רוב שטחה (כ-92.3%) הוא הררי ורק 7.7% הוא מישורי, והיא מרוחקת כ-322 ק"מ מצפון-מערב לבירת המחוז קונמינג. גובהה של הנציבות, הנמצאת בשוליים הדרומיים-מערביים של הרי ההימלאיה, הולך וגדל מכיוון דרום מזרח לכיוון צפון מערב. המקום הגבוה ביותר בנציבות הוא שָׁאנְדְזְה-דוֹאוּ (扇子陡, בפין-יין Shanzidou), פסגה על הרכס המושלג "דרקון הירקן" (玉龍雪山, בפיניין: Yùlóng Xuěshān), 15 קילומטרים צפונית לעיר ליג'יאנג, שגובהה 5,596 מטרים מעל פני הים, והמכוסה שלג עד. המקום הנמוך ביותר בנציבות, גובהו 1,105 מטרים מעל פני הים (הפרש של 4,581 מטרים). בין רכסי ההרים יש מעל ל-100 עמקים שגובהם הוא בדרך כלל מעל ל-2,000 מטרים מעל פני הים. השטח המישורי הנרחב ביותר הוא הרמה בה שוכנת גם העיר ליג'יאנג, ששטחה כ-200 קילומטרים רבועים, וגובהה הממוצע 2,466 מטרים מעל פני הים.
הנציבות עשירה במשאבי מים. בתחום הנציבות נמצאים שני אגני ניקוז של מערכות נהר עיקריות. עמק הנהר לָאנְצָאנְג (澜沧江 בפיניין Láncāng), המקור לנהר המקונג, ועמק הנהר יאנגצה שבו זורמים הנהרות יָאלונְג (雅砻江, בפיניין Yǎlóng) וגִ'ינְשָׁה (金沙江, בפיניין Jīnshā, מילולית "חולות זהב"). האחרון הוא מקור המים המערבי ביותר מבין מקורות המים העיקריים של היאנגצה. הנהר גִ'ינְשָׁה מתפתל בנציבות לאורך של 615 קילומטרים. כמו כן יש בנציבות שלושה אגמים טבעיים. הגדול ביניהם, אגם צֶ'נְג, מצוי בנפת יוּנְגְשֶׁנְג (永胜县, בפין-יין Yǒngshèng) בגובה של 1,518 מטרים מעל לפני הים. רוחבו, ממזרח למערב, 3.5 קילומטרים, אורכו, מדרום לצפון, 20 קילומטרים, ושטחו 77 קילומטרים רבועים. האגם עשיר בדגה ומדי שנה נדוגים בו כ-2,000 טון דגים. אגם לוּגוּ (泸沽湖, בפין-יין Lúgū Hú) שוכן בגובה 2685 מטרים, 202 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר ליג'יאנג, על הגבול בין סצ'ואן ליונאן. שטחו 48.5 קילומטרים רבועים ועומקו בנקודה העמוקה ביותר 93.5 מטרים. התושבים סביב האגם משתייכים לקבוצה האתנית של בני המוסואו.
האקלים בנציבות מוגדר כאקלים מונסוני ממוזג, אם כי בחלק הדרומי והנמוך יותר האקלים הוא סובטרופי ובחלק הצפוני הגבוה מזג האוויר קפוא כל השנה. האקלים מתחלק לשתי עונות, עונה יבשה ועונה גשומה, אבל הטמפרטורה משתנה מעט בין העונות ונעה בממוצע בין 12.6°C ל-19.9°C. מספר הימים בשנה נטולי כפור נע בין 191 ל-310 ימים. גשם יורד בממוצע בין שישה לתשעה חודשים בשנה וכמות המשקעים השנתית נעה בין 910 ל-1040 מילימטרים בממוצע.
משאבים
התנאים הגאולוגיים בהם נוצרו המישורים וההרים של הנציבות אפשרו יצירת מרבצים של משאבי טבע אותרו ברחבי הנציבות, מעל ל-350 סוגי מינרלים. בין משאבי הטבע, גז, פחם, נחושת, זהב וחומרי בנייה (שיש, אבן גיר, חרסית וכו'). הנציבות מנצלת את העושר במים ואת הפרשי הגובה בין מקורות המים לשטחים הנמוכים בנציבות על מנת לייצר חשמל מאנרגיה הידרואלקטרית.
משאב נוסף הוא נופי הטבע וההרים של הנציבות. יש בנציבות הרים מכוסי שלג, יערות, ואגמים. בין אתרי הטבע הבולטים של נציבות ליג'יאנג:
הנופים ואתרי הטבע הם מוקדי משיכה לתיירים. אליהם כגורם למשיכת תיירות מצטרפת התרבות הייחודית של הנאשי, המתבטאת בסגנון הבנייה, הלבוש, המוזיקה, הכתב והאמונה האנימיסטית המכונה דונגבה. אתר פופולרי בו ניתן לחזות בתרבות זו כזה הוא "כפר מימי הירקן" (玉水寨, בפיניין Yǜ Shuǐ Zhài), הסמוך ל"הר שלג דרקון הירקן". מוקד משיכה נוסף לתיירים הם הפסטיבלים העממיים אותם חוגגים בני הקבוצות האתניות השונות.
אתר המורשת העולמית "העיר העתיקה של ליג'יאנג"
אתר המורשת העולמית "העיר העתיקה של ליג'יאנג" כולל בתוכו שלושה יישובים עירוניים קרובים של תרבות הנָאשִׂי: דָאיֵן, כיום העיר העתיקה של ליג'יאנג, בָּאישָׁה, כיום כפר תיירותי, ושׁוּחֶה, כיום מרכז אומנויות וחינוך.
העיר העתיקה של ליג'יאנג
העיר העתיקה של ליג'יאנג, המכונה דָאיֵן, משתרעת על שטח של 3.8 קמ"ר על מדרון הר שְׁה-דְזְה בכיוון כללי מצפון-מערב לדרום מזרח.
מחשבה מיוחדת הושקעה בתכנון מערכת המים של העיר. מקור מימיה של ליג'יאנג נמצא מצפון לעיר העתיקה, באגם קטן ששטחו 40,000 מ"ר הניזון ממספר מעיינות הנובעים מצלע ההר, והקרוי "בריכת הדרקון השחור" (黑龍潭 בפין-יין Hēilóngtán). המים הזורמים מהמוצא הדרומי של האגם זורמים עד לגשר שׁוָאנְגְשְׁה ומשם מתפצלים לשלושה ערוצים הקרויים הנחל המזרחי, הנחל המרכזי והנחל המערבי. מערוצים אלו נפרשים רשת של תעלות משנה המספקים מים לכל בית בעיר. בנוסף יש בעיר מעיינות ובארות רבים. מערכות מים מסועפת זו חייבה להקים גשרים רבים. יש בעיר העתיקה 354 גשרים בגדלים ובצורות שונים, גשרים סגורים לגמרי (להגנה בפני הרוח והגשם), גשרי קשת וגשרי קורה, העשויים מאבן ומעץ. גשרים רבים אלו זיכו את העיר בכינוי "עיר הגשרים". בשל רשת מים מסועפת זו גדלים עצי ערבה אוהבי המים במקומות רבים בעיר.
חלקה הצפוני של העיר היה הרובע המסחרי. לבו של חלק זה של העיר הוא רחוב רחב הידוע כ"סְפָאנְגְגְ'יֵה" (הרחוב המרובע), שהיה פעם מרכז הסחר והמסחר של צפון מערב יונאן. מרחוב זה נפרשים הרחובות הראשיים, המרוצפים באבן ברקציה אדומה, של הרובע. בצידו המערבי של הרחוב מתנשא ה"קֶגונְגְפָאנְג" (קשת הסקירה הקיסרית) לגובה של שלוש קומות כשמשני צדדיו זורמים הנחל המערבי והנחל המרכזי. מתכנני העיר השתמשו בהפרשי הגבהים שבין שני הנחלים ומאוחר בלילה נוהגים לפתוח סכר על הנהר המערבי על מנת לשטוף את הרחובות, כשהמים הזורמים נקלטים בנחל המרכזי.
המאפיין הבולט של ליג'יאנג המייצג את תרבות הנָאשִׂי הוא העושר בסגנונות בתי המגורים. סגנון המבנה הבסיסי העשוי קורות עץ המכונה גִ'ינְגְגָאנְשְׁה התפתח לסגנון אדריכלות ייחודי בשל קליטת אלמנטים מתרבויות ההאן והדְזָאנְג.
רוב הבתים הם בני שתי קומות בגובה של 7.5 מטרים (יש מעט מבנים בני שלוש קומות). שלד הבית העשוי מעץ בנוי בשיטה הקרויה בסינית צְ'ווָאנְדוֹאוּשְׁה. שלד העץ נבנה כך שיעמוד ברעידות האדמה התדירות המתחוללות באזור. עמודי העץ מוטים מעט כלפי פנים הבית על מנת לחזק את המבנה, והחיבורים בין הקורות מתוכננים כך שהשלד יחזיק גם אם הקירות החיצוניים מתמוטטים. הקירות בקומה הראשונה בנויים מלבני חמר (adobe) על גבי יסודות אבן ולוחות עץ בקומה השנייה. הקירות עוברים טיוח וסיוד מבחוץ, ולעיתים קרובות יש חיפוי אבן בפינות. הבניין מסתיים בגג רעפים משופע. בדרך כלל יש בקומה השנייה מבנה עץ בולט של מרפסת ארוכה. יש מספר גרסאות לצורה בסיסית זו. הנפוצות ביותר יוצרות מתחם מגודר בחומה שבו שלושה או ארבעה מבנים וארבע חצרות המחופות באבן והמעוטרות בגנים.
תשומת לב מיוחדת ניתנה לקישוט הבתים, בייחוד לקשתות שמעל לכניסות, למרפסות, לדלתות, לחלונות ולקורות הגג. חלקי העץ החשופים מגולפים לעיתים קרובות באלמנטים תרבותיים מקומיים: כלי חמר, כלי נגינה, פרחים, ציפורים וכו'.
אחד המבנים הבולטים הוא מתחם משרדי הממשל של נציבות ליג'יאנג ג'וּנְמִין וארמון משפחת מוּ שהוקם ב-1382 בתקופת שושלת מינג בחלקה המזרחי של העיר. המתחם באורך של 286 מטרים היה מכלול של אולמות, מגדלים, גשרים, מרפסות, ביתנים וארמונות מכלול המגורים שכן מצפון לכניסה ומכונה מוּפוּ (ארמון מוּ). רוב המבנים המקוריים נהרסו במלחמה בשלהי תקופת שושלת צ'ינג. בעקבות רעידת האדמה של 1996 התקבלה תרומה גדולה מהבנק העולמי והמקום שוחזר במשך שלוש שנים ופתוח כיום לקהל בתשלום.
באישה
בָּאישָׁה, השוכנת 8 קילומטרים צפונית לעיר העתיקה של ליאג'יאנג, הייתה המרכז השלטוני של הנָאשִׂי בתקופה שושלות סונג ויואן, לפני המעבר לדָאיֵן בתקופת שושלת מינג. הכפר בנוי מסדרה של כפרים קטנים יותר, הראשי בהם קרוי סָאנְיְוֵּאן (三元村), ובו רחוב ראשי אחד, "רחוב בָּאישָׁה". הבתים מסודרים לאורך ציר צפון-דרום כשבמרכז כיכר שממנה יוצאים ארבעה רחובות. בין הבניינים ההיסטוריים החשובים: היכל לְיוֹלִי (1417), ארמון דָבָּאוגִ'י (1582), ביתן דָדִינְג (1573, נבנה מחדש ב-1743), והיכל גִ'ינְגְ'יָאנְג (1573). בבניינים אלו נשמרו למעלה מ-40 ציורים שנעשה בתחילת המאה ה-13, ובהם תיאור של נושאים דתיים הקשורים לבודהיזם ולאורח החיים של הנָאשִׂי.
שׁוּחֶה
שׁוּחֶה, כ-4 קילומטרים צפונית לעיר העתיקה של ליג'יאנג, משמשת כיום מרכז אומנויות וחינוך.
שי חג'ג'
שי משה חג'ג' (נולד ב-1971) הוא ראש המועצה האזורית מרחבים ויו"ר מרכז המועצות האזוריות בישראל.
ביוגרפיה
חג'ג נולד במושב גילת. בשירותו הצבאי היה ממונה על מחלקת קשר ביחידת הבקרה בחיל האוויר. הוא בוגר תואר ראשון במינהל ובמדיניות ציבורית מהמכללה האקדמית ספיר ותואר שני במשפטים, מאוניברסיטת בר-אילן. חג'ג' בעל ניסיון ביזמות ובניהול עסקים. הקים את מרכז הקניות "גלובוס סנטר" בנתיבות ובין השנים 1993–2012 כיהן כמנכ"ל משותף בסוכנות הביטוח "חי-ביטוחים".
את פעילותו החברתית והקהילתית החל חג'ג' כחבר בעמותה לפיתוח מושב גילת. ובשנת 2007 נבחר לחבר מליאת המועצה כנציג מושב גילת. בתפקידיו במועצה שימש כחבר בוועדת החינוך של המועצה, חבר בוועדה לאיכות הסביבה, חבר הנהלת המועצה ודירקטור בחברה הכלכלית של המועצה. בשנת 2012 נבחר חג'ג' לראשות המועצה האזורית מרחבים.
חג'ג' פעל לקידום ולפיתוח יישובי המועצה והנגב ולהקמת שני יישובים חדשים במועצה. בנובמבר 2015 אישרה ממשלת ישראל את הקמת שני היישובים במרחבים, האחד, בסמוך לאשל הנשיא, והשני, בסמוך לקריית החינוך והכפר השיקומי "עלה נגב – נחלת ערן". באוגוסט 2018 אישר קבינט הדיור את הקמת היישוב "דניאל", בסמוך לכפר השיקומי "עלה נגב". בנוסף פעל חג'ג' להקמת בית חולים שיקומי הראשון בדרום, שיפעל בכפר השיקומי "עדי נגב". בבית החולים מתוכננים 108 מיטות שיקום וכ-500 עובדים במעגל הראשון.
חג'ג' מייצג את חקלאי הדרום והוביל, בין היתר, את המאבק לתיקון 27 בחוק המים.
לקראת הבחירות המקומיות ב-2018 היה חג'ג' היחיד שהגיש מועמדות לראשות המועצה ולראשונה בהיסטוריה של המועצה האזורית מרחבים לא התקיימו בה בחירות לראשות המועצה וחג'ג' הוכרז כראש המועצה.
בינואר 2019 נבחר חג'ג' לכהן כיו"ר מרכז המועצות האזוריות בישראל. חג'ג' ניצח את עמיר ריטוב, ראש המועצה האזורית לב השרון. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של המועצות האזוריות שבה התמודדו שניים על התפקיד.
אחוז ההצבעה היה גבוה במיוחד, כשהגיעו 53 ראשי מועצות מתוך 54.
חיים אישיים
חג'ג' נשוי ואב לארבעה ילדים.
אלפא רומיאו 1000 Aerfer
אלפא רומיאו 1000 Aerfer (באיטלקית: Alfa Romeo 1000 Aerfer) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו באמצעות חברת הבת "Alfa Romeo Industrie"  בין השנים 1960–1963. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל תקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
טרוליבוס
טרוליבוס הוא סוג של אוטובוס חשמלי אשר מושך חשמל מכבל תקרה. מעל גג האוטובוס מחובר מוט לרשת החשמל. ה"טרוליבוס" נבדל מסוגים אחרים של אוטובוסים חשמלים אשר מסתמכים על סוללה חשמלית.
על רשת החשמל המזינה את הטרוליבוס לכלול שני חוטי חשמל מקבילים הסוגרים מעגל חשמלי.
בדרך כלל הכח החשמלי הנפוץ הוא 600 וולט זרם ישיר.
נתיב הנסיעה הוא תמיד קדימה. (דגמי הטרוליבוס לא מסוגלים לנסוע אחורנית).
בניגוד לחשמלית שהיא כלי תחבורה ציבורית הנעה על מסילה ברחובות ערים, ה"טרוליבוס" נע על כביש אספלט ללא צורך במסילה.
באיטלקית "טרוליבוס" קרוי: "Filobus".
3 (The Purple Album)
(בעברית: 3 (האלבום הסגול)) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ הדנית לוקאס גרהאם. האלבום יצא לאור ב-26 באוקטובר 2018 על ידי חברות התקליטים קופנהגן רקורדס, Then We Take the World ו-וורנר רקורדס. האלבום כולל שירים על "התבגרות והתקדמות". הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם האלבום בשנת 2019. האלבום הגיע לראשונה למקום ראשון בדנמרק עם השיר "Love Someone" שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הדני, ושהה בו שמונה שבועות, ועם השיר "Not a Damn Thing Changed" שהגיע למקום השני, ועם שמונת השירים הנוספים באלבום, שגם נכנסו למצעד.
תמונות ציד מבוואריה התחתית
עלילת המחזה
במחזה מדובר על השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, בכפר גרמני שנמצא בבוואריה התחתית.
טואוג'יאנגוזאורוס
טואוג'יאנגוזאורוס (שם מדעי: Tuojiangosaurus) הוא סוג של דינוזאור אוכל עשב במשפחת סטגוזאוריים שהתקיים בתקופה היורה במזרח אסיה. זהו אחד הסטגואורים הידועים ביותר. הוא נתגלה בפרובינציית סצ'ואן שבסין ב-1977 וידוע משלד כמעט שלם. פירוש שמו "הלטאה מנהר טואו".
מאפיינים
הטואוג'יאנגוזאורוס היה דינוזאור בינוני-גדול. אורכו היה כ-7 מטר ומשקלו נע בין 1,000 ק"ג ל-3 טון (גרגורי פול העריך את משקלו של פרט באורך 6.5 מטר בכ-2.8 טון). גובהו היה כ-2 מטר. שתי הגפיים האחוריות היו ארוכות מן הקדמיות. לאורך גבו וזנבו נמשכו שני טורים של לוחיות קרניות בצורת משולשים חדים שעמדו זקופות. הלוחיות היו גבוהות במיוחד באזור אגן הירכיים. עד היום הפליאונטולוגים חלוקים בדעתם מה היה התפקיד של לוחיות אלה. להלן הסברות הנפוצות: כיום יש נטייה לפסול את הסברה האחרונה ולאמץ את הראשונה. בכל טור היו כ-15-17 לוחיות.
מקצה זנבו של הטואוג'יאנגוזאורוס נזדקרו דוקרנים קוצניים וחדים בשני זוגות הניצבים ב-45 מעלות, שהגנו עליו מפני אויביו. זנבו של הטואוג'יאנגוזאורוס היה גמיש וזריז במיוחד, ואפשר לטואוג'יאנגוזאורוס לשלוח מכות חזקות עם הדוקרנים שבקצהו אל עבר הטורף. לוחיות הגב שימשו להרתיע את התוקף אך לא היו מערך הגנה יעיל מאחר שהיו שבירות ולא הוצבו על חלקיו החשופים באמת. בעת סכנה נפנף הטואוג'יאנגוזאורוס בזנבו כמעין אלה ועמד בתנוחה שלוחיות גבו יזהרו בשמש. ייתכן גם שהטואוג'יאנגוזאורוס הזרים דם בלוחיות כדי לשנות את צבען. כך נראה בעיני הטורף גדול יותר.
איסור הטיית משפט
איסור הטיית משפט הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, האוסרת לעשות עָוֶל במשפט, כלומר להביא במזיד לידי תוצאה שגויה בדין.
טואוג'יאנגוזאורוס
מאפיינים
הטואוג'יאנגוזאורוס היה צמחוני וניזון מצמחייה נמוכה.
איסור הטיית משפט
בכלל האיסור גם מוטל על הדיין השופט בדין להתעלם מנתונים חיצוניים, שלא שייכים לגוף המקרה הנדון בפניו, כמו למשל מעמדם החברתי של בעלי הדין..
טואוג'יאנגוזאורוס
בתרבות
דינוזאור זה מופיע במשחקי המחשב עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
איסור הטיית משפט
אזכורים נוספים ופרשנות
"רש'י הסביר, 'לא תטה משפט גר יתום - ועל העשיר כבר הוזהר (דברים טז יט) לא תטה משפט, ושנה בעני לעבור עליו בשני לאוין, לפי שנקל להטות משפט עני יותר משל עשיר, לכך הזהיר ושנה עליו'. (בעניין הלאוין עיין עוד בספרי מניין המצוות המצוינים לעיל)."
הגורמים לעיוות הדין
רבי יצחק קארו מציג חמש אזהרות לעיוות הדין:
קמור
במתמטיקה, הקְמוֹר של גוף, או של אוסף של גופים, הוא הגוף הקמור המינימלי המכיל אותם. במקרה הפרטי, שבו אוסף הגופים הוא אוסף של נקודות, עקומות וצורות דו-ממדיות, במישור הדו-ממדי, ניתן לדמות את הקמור לשטח שתחום על ידי גומייה, שנמתחה כך שתקיף את כולם, ולאחר מכן שוחררה. המקבילה של הגומיה במרחב התלת-ממדי, היא יריעה אלסטית מתוחה, שמקיפה אוסף של עצמים גאומטריים. הקמור של אוסף נקודות, קטעים ומצולעים במישור, הוא מצולע. הקמור של אוסף נקודות, קטעים, מצולעים ופאונים במרחב התלת-ממדי, הוא פאון.
הקמור של אוסף נקודות במרחב וקטורי, וכיוצא בזמן על המישור או במרחב התלת הממדי, מורכב מכל הצירופים הקמורים של הנקודות, קרי כל הממוצעים המשוקללים שלהן עבור משקלים אי-שליליים הנסכמים ל-1.
חישוב הקמור הוא בעיה בגאומטריה חישובית. ישנם מספר אלגוריתמים העוסקים בחישוב זה, הן במקרים המיוחדים של שניים ושלושה ממדים, והן במקרה של מספר ממדים כלשהו. שני אלגוריתמים ידועים למציאת קמור של אוסף נקודות במישור הדו־ממדי הם הסריקה של גראהם והצעדה של ג'ארביס. החסם התחתון על זמן מציאת הקמור של אוסף בן \ n נקודות במקרה הגרוע הוא \ n\log n. ניתן להצדיק חסם זה על ידי כך שבאמצעות אלגוריתם שמוצא קמור ניתן למיין סדרת נקודות, והוכח כי מיון חסום מלמטה במקרה הכללי (בו אין מידע נוסף על האלמנטים הממוינים) על ידי \ n\log n. עבור מרחב מממד \ d>3 החסם התחתון הוא בשל סיבוכיות הפאון שייווצר.
שורש המילה
המילה מופיעה לראשונה בספרות יהודית בתלמוד בבלי במסכת עירובין, בדף פ"ח עמוד א' במשנה: "חצר שהיא פחותה מארבע אמות, אין שופכין בתוכה מים בשבת אלא אם כן עשו לה עוקה מחזקת סאתים מן הנקב ולמטה. בין מבחוץ בין מבפנים, אלא שמבחוץ צריך לקמור, מבפנים אין צריך לקמור", ורש"י פירש: "אלא שמבחוץ צריך לקמור - לכסות פיה בנסרים שיפלו המים מידיו לתוך מקום פטור".
תמימה סוכובולסקי
תמימה סוכובולסקי (21 בנובמבר 1881 - 14 בדצמבר 1972) מראשונות הגננות בארץ ישראל, ממייסדי הפועל הצעיר, חברת ההגנה.
קורות חיים
סוכובולסקי נולדה בביאליסטוק (אז באימפריה הרוסית), בתם של אברהם זאב ואסתר אטקה, אחותם של יחזקאל דנין (סוכובולסקי), משה, דוד צבי, מאשה ולאה. קיבלה חינוך מסורתי וכללי, ממייסדות אגודת "בנות-ציון" בביאליסטוק, וחברה באגודת דוברי עברית על שם פרץ סמולנסקין.
התגוררה בנווה שלום ביפו, דירתה הייתה גן ילדים ביום ומועדון לחבריה בני העלייה השנייה בשעות הערב, סופי השבוע והחגים. בביתה התקיימו כינוסים ודיונים, פעילויות חברתיות ואף התארחו עולים לארוחה ולינה. בדירה זו התקיימו פגישות תנועת הפועל הצעיר אשר סוכובולסקי הייתה בין מייסדיה. בהמשך עברה לדירה מרווחת יותר בחצר "בית האוטונומיה הרוסית" בנווה שלום (קמפוס בית הספר לבנות ומגורי מורים וגננות), יחד עם עמיתתה שרה ויתקין-שפירא. בביתן היה מכבש ההקטוגרף ששימש להדפסת עיתון "הפועל הצעיר".
כדי להשלים את לימודיה נסעה לברלין, שם הוכשרה במשך כשנה וחצי (בין 1907-1909) כגננת בבית הספר פסטלוצי-פרבל.
סוכובולסקי עבדה כגננת במשך 44 שנים, בין השאר ביפו, תל אביב, ירושלים וחיפה. בתחילת דרכה גן הילדים לא היה חלק ממערכת החינוך הרשמית, ואתגרי העבודה כללו גם חינוך הציבור להכרה בצורך בגן ילדים, והקושי לגבות שכר לימוד עבורו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגוררה בחיפה.
הייתה חברה במשמר העם ובהגנה, וחברה ב"מרכז הגננות" והסתדרות המורים. לאחר פרישתה לגמלאות מילאה בהתנדבות תפקידים ציבוריים שונים, בספרנות במועדוני חיילים ובעבודה במעברות באזור ירושלים, שם לימדה עברית וכלכלת בית. בזקנתה התגוררה בבית אבות בחיפה ועסקה גם שם בהוראת עברית לדיירי הבית.
על עבודתה המתמדת בהתנדבות עם עולים חדשים קיבלה ב-1962 תעודת הוקרה מנשיא המדינה.
פוגה מונדי
פוגה מונדי (לטינית: fuga mundi, יוונית: ἀναχωρέω - אנאכוריאו או אנאכורזיס) הוא מונח תאולוגי, בעיקר בנצרות, שפירושו "היפרדות מן העולם" או "פרישה מהעולם", כלומר פרישה מהחברה למקום מבודד, פעולה המוכרת בשם התבודדות.
פוגה מונדי היא דרך של חזרה בתשובה מרצון, בדרך של בדידות, הכחשה עצמית ותפילה. הרעיון של "פוגה מונדי" מובן לעיתים בטעות כבריחה מן העולם, או אפילו בוז לעולם. אולם שני אלו הם מושגים שונים, בוז לעולם הוא contemptus mundi ואין קשר בינו לבין תיעוב עצמי. פוגה מונדי אף אינה בהכרח סגפנות, כי סגפן יכול להמשיך לחיות בחברה, תוך ויתור על הנאות. מטרת הפרישה מהעולם היא לזכות בשלוות נפש.
רעיון דומה של נזיר מתבודד ניתן למצוא בתרבות הודו. שם יש מספר סוגי נזירים, אלו המעורבים בחברה (לרוב מוכרים בכינוי "סאדו") והמתבודדים העוסקים בתרגול מדיטטיבי ונפשי במטרה לבטל את תאוותיהם ותשוקותיהם ולהגיע לנירוואנה, חלקם הגדול מזוהים בכינוי הקיבוצי "ואנאפרסטה" (Vanaprastha).
פרנקו בלריני
פרנקו בלריני (באיטלקית Franco Ballerini; 11 בדצמבר 1964 - 7 בפברואר 2010), היה רוכב אופניים איטלקי.
בלריני, שהיה מבולטי הרוכבים במרוצים החד-יומיים בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה העשרים, היה מאמן נבחרת איטליה באופני כביש בשנות האלפיים והצליח לגבש את הנבחרת המפולגת שזכתה בהדרכתו בארבע אליפויות עולם ובמרוץ כביש אולימפי אחד. בלריני נהרג בתאונת דרכים בעת ששימש נווט במרוץ מכוניות מסוג ראלי.