cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע חוטב עצים
כוחות גרמנים
למעלה מ-75,000 חיילים גרמנים היו על הגדות המערביות של הגשר. נתיב הבריחה היחיד שלהם היה מעבר לגשר לודנדורף.
נדרש אישור בכתב להרוס את הגשר מכיוון שב-14–15 באוקטובר 1944, פצצה אמריקאית פגעה בגשר מולהיים בקלן ופגעה בחדר שהכיל את מטעני ההריסה, והרסה את הגשר בטרם עת. היטלר כעס על התקרית הזו והורה להעמיד למשפט צבאי את ה"אחראים" להרס גשר מולהיים. הוא גם הורה שלא להניח חומרי נפץ להריסה עד הרגע האחרון ממש, כאשר בעלות הברית היו בטווח של מהגשר. יש להרוס את הגשרים רק בעקבות הוראה בכתב מהקצין הממונה ורק כמוצא אחרון וברגע האחרון האפשרי. פקודה זו הותירה את הקצינים האחראים להרס גשרים עצבניים הן מההשלכות אם יפוצצו את הגשר מוקדם מדי והן אם לא יצליחו לפוצץ אותו כלל.
הקרב
הארמייה השלישית של ארצות הברית נתקלה בהתנגדות מסוימת לאורך קו זיגפריד ונהרות הפרום והקיל. ב-4 במרץ בביטבורג הבקיעה דיוויזיית הרגלים ה-5 את הקווים הגרמניים. תוך ניצול הפרצה, הדיוויזיה המשוריינת ה-4 התקדמה לעבר הריין תוך פחות מחמישה ימים. בעוד שהיו לה רק 100 נפגעים, הם גרמו לגרמנים 5,700 הרוגים ופצועים. דיוויזיית השריון ה-4 בקושי החמיצה את ההזדמנות לכבוש גשר באורמיץ.
קרב רמאגן
במהלך מבצע חוטב עצים, ב-7 במרץ 1945, כאשר כוחות של מפקדת דיוויזיית השריון ה-9 של הצבא האמריקאי הגיעו לנהר, הם הופתעו מאוד לראות שגשר הרכבת – גשר לודנדורף – עדיין עומד על תילו. זה היה אחד משני הגשרים שניזוקו אך נותרו שמישים מעל הריין (השני הוא גשר הרכבת של וזל). כוחות אמריקניים הצליחו לכבוש את הגשר. הריין היה קו ההגנה הטבעי האחרון שהגרמנים קיוו שיוכל לשמש כדי להתנגד באופן מהותי להתקדמות בעלות הברית המערביות. עד אז, המעברים הוגבלו לסיורי חי"ר קטנים בסירה.
כאשר נודע לגנרל ויליאם הוג', מפקד פיקוד קרבי B, שהגשר עדיין עומד על תילו, הוא הורה לגדוד החרמ"ש ה-27 להתקדם לרמאגן בתמיכת גדוד הטנקים ה-14. לאחר שמטעני החבלה הגרמניים לא הצליחו למוטט את הגשר, כבשו את הגשר כוחות אמריקניים. בעשרת הימים שלאחר מכן, הקימו האמריקאים ראש גשר רחב שכלל 25,000 חיילים ושש דיוויזיות בצדו המזרחי של הריין.
השפעה על תוכניות המלחמה
לכידת הגשר שכנעה את הפיקוד העליון של בעלות הברית במערב אירופה שהם יכולים לכתר את אזור התעשייה הגרמני של הרוהר, ולא להתמקד בעיקר בתוכניתו של הגנרל ברנרד מונטגומרי, מבצע ביזה, שתביא את קבוצת הארמיות ה-21 לחצות את הריין לתוך צפון גרמניה.
הזמינות הבלתי צפויה של המעבר הגדול הראשון של הריין, המחסום הטבעי והקו ההגנה העיקרי האחרון של גרמניה, גרמה למפקד העליון של בעלות הברית דווייט אייזנהאואר לשנות את תוכניותיו לסיים את המלחמה. היכולת להקים במהירות ראש גשר בצד המזרחי של הריין ולהכניס כוחות לגרמניה אפשרה לכוחות האמריקאים לכתר את אזור התעשייה הגרמני של הרוהר. בעלות הברית הצליחו להעביר שש דיוויזיות על פני הריין לפני שגשר לודנדורף קרס עשרה ימים לאחר שנכבש ב-17 במרץ. 25 חיילים נהרגו או נעדרו ושלושה מתו לאחר מכן מפציעות; 63 נוספים נפצעו. לפני שהתמוטט, חמש דיוויזיות אמריקאיות כבר השתמשו בו ובשני גשרים טקטיים הסמוכים לו, על מנת לחצות את הריין לעבר גרמניה. ראש גשר שהקימו היה מבוסס היטב אורכו היה כמעט והשתרע מבון בצפון עד קרוב לקובלנץ בדרום, ועומקו היה 10 עד 15 ק"מ.
הגשר לא נבנה מחדש לאחר המלחמה. עם זאת, מגדלי הגשר נותרו על כנם ובשנת 1980 נפתח בהם מוזיאון שלום לקהל הרחב.
לאחר מכן
מבצע חוטב עצים הצליח לנקות את הריין מצפון למוזל מכוחות גרמניים המהווים איום. בעלות הברית השמידו ארבעה קורפוסים של הארמיות ה-15 וה-7 הגרמניות. לכידת הגשר ברמאגן הייתה בונוס בלתי צפוי שקידם את לוח הזמנים לחציית הריין. פטון ובראדלי הצליחו להתקדם במעברים המתוכננים שלהם על הריין.
הגנרל אלברט קסלרינג תיאר את הקרב כ"פשע רמאגן. זה ניפץ את החזית לאורך הריין". הרמן גרינג אמר כי לכידת הגשר "הפכה הגנה מתמשכת לבלתי אפשרית". גנרל קרל וגנר, ראש הסגל של פילדמרשל ולטר מודל, אמר כי לכידת הגשר סימנה את סוף המלחמה עבור הגרמנים.
האיש השקוף
האיש השקוף (באנגלית: The Amazing Transparent Man) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1960. זהו סרט בי מובי על מצביא מטורף שמתכנן להשתלט על העולם בעזרת צבא בלתי נראה. הסרט צולם בשבועיים, ונכשל ביקורתית וכלכלית. על הסרט אין כיום זכויות יוצרים.
עלילה
פול קרנר (ג'יימס גריפית'), רב-סרן בצבא ארצות הברית לשעבר, יעשה הכל כדי להגשים את חלומו להקים צבא בלתי נראה שיכבוש את העולם. הוא חוטף את מריה (כרמל דניאל), בתו של פיטר אולוף (איוון טריסלוט), מדען גאון, כדי שהלה ימציא מכונה מיוחדת שתהפוך אנשים לבלתי נראים. כמו כן, הוא פוקד על ג'וליאן, (רד מורגן), חברו מימי הצבא, למנוע בכוח כל פרסום של תוכניותיו הזדוניות, אם באיומים אם בהפעלת כוח. עוד הוא משחרר בערבות את ג'ואי פאוסט (דאגלס קנדי), גנב, כדי שיגנוב עבורו כל שנדרש לצורך השלמת הניסוי. הוא מציע לו תשלום נאה, ופאוסט נענה להצעה בחוסר רצון.
פאוסט, שמוחזק בביתו של קרנר מתאהב בלורה אשתו (מרגריט צ'פמן), הצבועה ותאבת הבצע. פאוסט מנסה להימלט, ומשיג יתרון על קרנר: הוא מסכים שקרנר יבצע עליו ניסוי, אך לאחר שהוא הופך לבלתי נראה, דבר המאפשר לו לנגח את קרנר וגם לברוח בכל הזדמנות שתהיה לו. אבל מתבררת תקלה: פאוסט איננו בלתי נראה באופן אחיד. לפרקים הוא נראה, ולפרקים לא, וזה עלול לגרום לו נזק בל יתואר. נותר לו מעט זמן לחיות, והוא חייב להביס את קרנר.
טולה
טוּלה (ברוסית: Тула) היא עיר ומרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז טולה שברוסיה. העיר בעלת תואר של עיר גיבורה. המרחק מהעיר טולה למוסקבה הבירה הוא 185 ק"מ.
אטימולוגיה
הפילולוג, מילונאי והסופר הרוסי, ולדימיר דאל, ניסח את המילה טוּלה כמקום מסתורי שאינו חושף על עצמו כמעט. נוסף לכך, שמה של העיר נובע כנראה גם מהנהר החוצה את העיר, נהר טוּליצה.
נוסף לאלה, קיימות גרסאות נוספות למקור השם טוּלה:
היסטוריה
כבר במאה ה-16 הוקמו בטולה מפעלים לייצור נשק. גם כיום, העיר ידועה כמרכז לייצור נשק מכול הסוגים.
בעקבות מלחמת העולם השנייה קיבלה העיר את התואר עיר גיבורה.
ערים תאומות
לטולה חמש ערים תאומות:
עמיחי אברהמס
עמיחי אברהמס הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. אשר כיהן כמפקד חטיבה 8, חטיבת אגרוף הברזל ומבקר זרוע היבשה.
שירות צבאי
אברהמס התגייס לצה"ל לחיל השריון. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 71. בשנים 1999–2001 פיקד על גדוד 198 (קורס מפקדי טנקי מרכבה). לאחר מכן, בשנים 2001–2003 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה. בהמשך, בשנים 2004–2007 מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל (חטיבה 205, לשעבר חטיבה 514), ובמקביל, למפקד המרכז לאימונים באש. בין השנים 2008–2011 שירת כקצין אג"ם גיס 479 (הגיס הצפוני). בין השנים 2011–2014 כיהן כנציג צה"ל ומערכת הביטחון ברומניה, בולגריה ואוקראינה. לאחר שחרורו משירות קבע, מונה בשנת 2017 למבקר זרוע היבשה עד סוף שנת 2019.
גאבור פטרי
גאבור פטרי (במקור שפיץ, בהונגרית: Petri Gábor; בודפשט, 6 בפברואר 1914 – סגד, 23 ביולי 1985) היה רופא זוכה פרס המדינה (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום), כירורג, פוליטיקאי, דוקטור לרפואה, חבר קבוע באקדמיה ההונגרית למדעים, נשיא המחלקה למדעי הרפואה של האקדמיה ההונגרית למדעים. פטרי היה הדמות המייסדת של בית הספר לכירורגיה ניסויית בהונגריה, ביצע עבודה משמעותית בתחום הפתופיזיולוגיה הכירורגית (פתופיזיולוגיה היא ענף ברפואה העוסקת בחקר מנגנוני הפרעה לפעולתו התקינה של אורגניזם; המנגנונים המחוללים מחלות, לקויות ומוות) ובין היתר בקשר עם פרוצדורות כירורגיות בחלל הבטן ובית החזה. מיוחסת לו ביצוע השתלת הכליה הראשונה בהונגריה (1962). בין השנים 1951-1984 עמד בראש המכון לאנטומיה וכירורגיה של האוניברסיטה הרפואית של סגד, ובין 1958 לבין 1980 עמד בראש המרפאה הכירורגית. בין השנים 1958-1962 ו-1975-1984 היה רקטור האוניברסיטה.
משנת 1963 היה חבר פרלמנט (האספה הלאומית של הונגריה), משנת 1969 ועד מותו היה חבר במועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית וכן השתתף בניהול איגוד הרופאים. (המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית הייתה קיימת בין ה-23 באוגוסט 1949 לבין ה-23 באוקטובר 1989 והייתה אחד מגופי הכוח העיקריים של המדינה, לצד האספה הלאומית ההונגרית (הפרלמנט).
קורות חייו
גאבור שפיץ נולד במשפחה יהודית כבנם של מור שפיץ, סוחר עצים ושל פלורה פולק. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון פשורי בבודפשט. בשנים 1931-1932, בשל החוקים המפלים יהודים בהונגריה (נומרוס קלאוזוס) שהגבילו קבלת יהודים לאוניברסיטאות, הוא למד רפואה תחילה באוניברסיטת קרל-פרנץ בגראץ, ולאחר מכן מ-1932 באוניברסיטת ארז'בט בפץ', וקיבל את התואר שלו בפקולטה לרפואה ב-1937. בין השנים 1937 לבין 1939 עבד כמתמחה ללא שכר בבית החולים סנט אישטוואן בבירה, ומשנת 1939 עבד כרופא מתמחה בכירורגיה במחלקה הכירורגית של בית החולים היהודיברחוב סאבולץ' (כיום שמו המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילת היהודית של פשט. בינתיים השיג את ההסמכה בכירורגיה בשנת 1942 ותעודת מנתח ב-1945. בין השנים 1943-1945 הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
בשנת 1945 הוזמן למרפאת הכירורגיה של אוניברסיטת סגד כמתמחה ללא שכר. מהשנה שלאחר מכן המשיך בהוראה ובעבודה קלינית כמרצה ושוב ללא שכר ולאחר 1947 כמרצה בכיר. בשנת 1951 הוסמך כמורה פרטי (למעשה פרופסור חבר שאיינו חלק מהסגל) באוניברסיטה מתחום הפתולוגיה הכירורגית, ובמקביל, בתואר פרופסור חבר, ראש מחלקה, מונה לראש המכון לאנטומיה וכירורגיה כירורגית (המכון לכירורגיה כירורגית של היום) של אוניברסיטת סגד העצמאית לרפואה. בין השנים 1953-1958 ניהל את עבודת המכון בתואר פרופסור מן המניין באוניברסיטה, ובשנים 1957-1958 ניהל גם את המרפאה הכירורגית של אוניברסיטת פץ' לרפואה במשימה זמנית למשך חצי שנה. בשנים 1958-1981 היה מנהל המרפאה הכירורגית בסגד (אחרי 1970 מרפאה כירורגית מס' 1 כי הוקמה גם מספר 2), ולאחר מכן עד 1983 היה מנהל המכון הכירורגי בתואר ראש מחלקה. בשתי הזדמנויות, בין 1958 לבין 1962 ובין 1975 לבין 1984, כיהן בתפקיד הרקטור של אוניברסיטת סגד למדעי הרפואה.
במקביל לחייו המקצועיים נטל תפקיד גם בחיים הציבוריים, בעיצוב מדיניות הבריאות ובפיתוח החינוך הרפואי. הוא היה חבר פרלמנט מ-1963 וחבר במועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית מ-1969 ועד מותו ב-1985, וכן השתתף בהנהלה המרכזית של איגוד העובדים הרפואיים.
רעייתו הייתה היה המרצה מרגיט פאל, שפרשה ב-1976 כמרצה בכירה באוניברסיטת בסגד. שני ילדיהם (אנדראש פטרי, קלרה פטרי) בחרו גם הם את תחום הרפואה.
עבודתו
הכיוונים העיקריים של פעילותו הרפואית של פטרי היו עבודתו בתחום הפתופיזיולוגיה והאנטומיה הכירורגית, כירורגיית בטן ובית החזה. בתחום הפיזיולוגיה הכירורגית עסק רבות במספר נושאים של הכנה כירורגית, קירור הגוף (היפותרמיה), חילוף החומרים, מאזן המים והאלקטרוליטים (Diuresis) של המערכת האנדוקרינית של חולים בניתוח וטיפול בהפרעות אלו. הוא פיתח מספר הליכים בקשר עם ניתוחי בטן וטיפול תרופתי (כיב עיכולי ותריסריון, חסימת מעיים, גידולים בקיבה), ניתוחי חזה לב, המטולוגיה כירורגית ואנדוקרינולוגיה, כמו גם השתלת איברים ואימונולוגיה של השתלות. הוא הגן על התזה שלו כקנדידט (דוקטורט קטן ב-1952, וב-1972 הפך לדוקטור לרפואה (PHD בנוסף ל-MD). הוא מילא את עמדותיו האקדמיות בנושא היבטים של מערכת העצבים הסימפתטית של איליוס שיתוק (1977) ועל בטיחות הניתוח (1983).
הוא השיג תוצאות משמעותיות בפיתוח המקצועי והמדעי של המרפאה שבניהולו. בשנת 1959 הקים מחלקה לכירורגית חזה ובשנת 1970 הקים במוסד תחנת כליה מלאכותית (דיאליזה) ומחלקה נפרולוגית. הוא הרחיב את קיבולת המרפאה ל-178 מיטות, ובזכות עבודתו הארגונית הצליחה האוניברסיטה לפתוח קליניקה כירורגית שנייה ב-1970. מרפאה כירורגית מס. 1 בשנת 1962, בהנהגתם של אנדראש נמטי ופטרי, בוצעה השתלת הכליה הראשונה של הונגריה בשנת 1962, אך המוסד בסגד, שאותו הוביל, הוא הראשון בהונגריה גם בניתוחי הוושט, כריתת קנה הנשימה וניתוח העורק התרדמתי (כריתת עורק הצוואר).
חברות והכרות
הוא נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1976, וחבר מן המניין בשנת 1982. משנת 1980 ועד מותו היה נשיא המחלקה V. למדעי הרפואה, והוא הוביל את עבודת הוועדה להסמכה מדעית במשך עשור. בשנים 1972 עד 1975 ניהל את עבודתה של האגודה הכירורגית ההונגרית כנשיא, וכן סגן נשיא האגודה הנפרולוגית ההונגרית, חבר כבוד באגודת האורולוגים ההונגריים ונשיא איגוד האגודות הרפואיות ההונגריות.
בשנת 2016, המועצה של הפקולטה הכללית לרפואה של אוניברסיטת סגד קיבלה החלטה לקרוא לבלוק הקליני החדש של האוניברסיטה בשם גוש הקליניקה על שם גאבור פטרי.
המלחמה האנגלו-סיקית השנייה
המלחמה האנגלו-סיקית השנייה התחוללה בין 18 באפריל 1848 ל-30 במרץ 1849 בממלכת הסיקים שבפונג'אב בין האימפריה הבריטית (ושלוחתו חברת הודו המזרחית הבריטית) לבין ממלכת הסיקים. המלחמה החלה בעקבות פרוץ מרד בממלכה הסיקית כנגד ההסכמים שהושגו בסיומה של המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה. לאחר סדרה של קרבות בהן התקשו הבריטים במאבקם מול המורדים הצליחו הבריטים להביא לכניעת המורדים ב-12 במרץ 1849 ולסיפוח פונג'אב להודו ב-29 במרץ 1849.
המשחק הגדול
בתחילת המאה ה-19 פרץ סכסוך בין האימפריה הבריטית לאימפריה הרוסית. בריטניה, ששלטה בהודו, חששה מפלישה דרומה של רוסיה ששלטה בחלקה הצפוני של אסיה ובמקביל ברוסיה שלט חשש דומה מפני פלישה של האימפריה הבריטית. כדי להתמודד עם האיום שאפה כל אימפריה לחזק את גבולה מול האימפריה היריבה וכך הפך אזור זה (שכלל את פקיסטן, אפגניסטן, ג'אמו וקשמיר ועוד) לזירה בה נלחם כל צד לכבוש יותר שטחים. אחד מהאזורים האלו היה חבל פונג'אב בה התקיימה הממלכה הסיקית.
הרקע לפרוץ המלחמה
ב-9 במרץ 1946 נחתם הסכם לאהור שסיים את המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה. הסכם זה, שנחתם לאחר ניצחון מכריע של הבריטים על הסיקים, שיקף כניעה מוחלטת של הסיקים והתבטא באובדן שטחים בפונג'אב, תשלום קנס גדול לבריטניה והסכמה לקיום נציגיוות בריטיות בלאהור בירת הממלכה ובערים אחרות.
על בסיס ההסכם הגיעו פקידים בריטים רמי דרג, בראשותו של מושל פונג'אב סר הנרי לורנס, לערים המרכדיות של פונג'אב וניהלו בפועל את הממלכה. במסגרת פעילותם צמצמו את כוחם של השליטים המקומיים ואף הגלו כאלו שהראו סימני התנגדות. בנוסף הכתיבו הפקידים את משימותיו של הצבא הסיקי על פי היעדים של הבריטים. פעולות אלו גרמו למרמור וכעס בקרב הסיקים והביא להתעוררות לאומנית ולניצני מרד.
בתחילת 1848 פרש המושל הנרי לורנס מתפקידו ובמקומו מונה סר פרדריק קורי. קורי, שגר בכלכותה, לא הכיר לפרטים את המתרחש בממלכה הסיקית והתנהג בקשיחות ולכן גרם להאצת ההתדרדרות היחסים בין שתי המדינות.
ב-19 באפריל 1848 הגיעו מהבירה לאהור הפקיד הבכיר פטריק אלכסנדר וואנס אגניו ואיתו קצין אנגלי לעיר מולטאן כדי לקבל את האחריות עליה מידי המושל המקומי דיוואן מולראג' צ'ופרה  על מנת להעבירה למושל שמונה על ידי האנגלים חאן סינג מאן (Kahan Singh Mann). תומכיו הסיקים של המושל המודח דיוואן מולראג' צ'ופרה סירבו לקבל את חילופי השלטון, התקיפו את המשלחת האנגלית ורצחו את אגניו וואת הקצין דבר שבעצם הצית את המרד גלוי. כדי לחזק את רושם המעשה שלח דיוואן מולראג' צ'ופרה את ראשו של אגניו בחזרה ללאהור.
הידיעה המרעישה נפוצה ברחבי המדינה והמושל הכללי של הודו, הלורד דלהאוזי, בשיתוף מפקד הצבא גנרל סר יו גאוג' עשו הערכת מצב והגיעו למסקנה שהמרד צפוי להתפשט ברחבי פונג'אב, שרבים מהחיילים הסיקים של הצבא הסדיר יערקו לשורות המורדים ושהצבא הבריטי אינו מוכן עדיין למערכה כזו. כתוצאה מכך החל תהליך תגבור וחיזוק הצבא הבריטי כתהליך מקדים למלחמה.
קרב קיניארי
קרב קיניארי (Kinyeri) התחולל ב-18 ביוני 1848 והיה התגובה הבריטית הראשונה לפרוץ המרד. לוטננט הרברט אדוארדס (שהיה מושל העיר באנו ) שהה בזמן הרצח בקרבת העיר מולטאן והבין את חשיבות התגובה המהירה ולכן ארגן בחופזה כוח הבריטי של כ-11,000 חיילים סיקים, שנשארו נאמנים לאנגלים. מולם נערכו כ-8,000 מורדים סיקים שהגיעו ממולטאן.
אדוארדס שלח 8,000 מחייליו לתקוף את ביצורי המורדים אך ההתקפה נכשלה. בהתקפה השנייה שלח את כל הכוחות שברשותו ואלו הצליחו לפרוץ את קו ההגנה של המורדים.
בסיומו של הקרב נמנו כ-300 נפגעים בצד הבריטי וכ-500 בצד של המורדים. במהלך הנסיגה בחזרה למולטאן הצליחו הכוח הבריטי לפגוע בעוד חיילים מורדים.
קרב סודוסיין
קרב סודוסיין (Suddusain) התחולל ב-1 ביולי 1848 בקרבת העיר מולטאן בה החל המרד. לאחר הניצחון בקרב קיניארי המשיך לוטננט הרברט אדוארדס להתקדם למולטאן. בדרכו אסף כוח של כ-18,000 חיילים, שהסתייעו בתותחים, כשמולם התייצב כוח של כ-12,000 מורדים סיקים בפיקודו של מפקד המרד דיוואן מולראג' צ'ופרה. בהתנגשות בין הצבאות הייתה ידם של הבריטים על העליונה, בעיקר בגלל העדיפות הארטילרית. המורדים המובסים נסוגו למולטאן.
המצור על מולטאן
לאחר הניצחון בקרב סודוסיין התקדם לוטננט הרברט אדוארדס לעיר מולטאן ובשלהי יולי הטיל עליה מצור בעזרת כ-1,200 חיילים. מושל פונג'אב, פרדריק קורי, הורה למפקד הצבא הבריטי בהודו, גנרל יו גאוג' , לשלוח תגבורות משמעותיות לחיזוק המצור על העיר אבל גאוג', לאחר התייעצות עם המושל הכללי של הודו הלורד דלהאוזי , החליט לשלוח לעזרתו של אדוארדס רק כוח מצומצם ולדחות את משלוח הכוח העיקרי לאחר תקופת המונסונים.
גאוג' מינה את גנרל וויש (General Whish) לעמוד בראש הכוח המצומצם שכלל חיילים סיקים והודים. הכח הגיע למולטאן עד 28 באוגוסט והצטרף לכוחותיו של אדוארדס.
המורדים במולטאן נחלקו ל-2 מחנות בהנהגתם של דיוואן מולראג' צ'ופרה ושל שר סינג אטאריוואלה ולאחר שיחה בין שני המנהיגים הוסכם ששר סינג אטאריוואלה, יחד עם כוחותיו, יצא צפונה ממולטאן כדי לחבור לכוחותיו של צ'אטאר סינג אטאריוואלה שנמצאו בצפון פונג'אב. צעד זה התאפשר לאור הנחיתות המספרית של הבריטים הצרים וחוסר יכולת להדק את המצור.
בנובמבר 1848 החל להגיע כוח התגבורת הבריטי לעיר וב-27 בדצמבר חודש המצור על העיר עם כוח של כ-17,000 חיילים ו-64 תותחים. ב-2 בינואר 1849 החלה המתקפה על העיר שהביאה ב-22 בינואר לכניעתם של דיוואן מולראג' צ'ופרה והמורדים הסיקים. עם סיום הקרב נמנו בצד הבריטי 210 חללים ו-910 פצועים. מנהיג המורדים מולראג' נכלא לשארית חייו.
קרב אטוק
קרב אטוק, שהתחולל ביולי ואוגוסט 1848, היה יוזמה מקומית של קצין בריטי מפשוור, קפטן ג'ון ניקולסון שמטרתה הייתה להחליש את כוחם של מורדים סיקים בצפון פונג'אב. ניקולסון ארגן כוח פרשים ויצא מפשוור מזרחה וכבש את מבצר אטוק מידי סיקים מקומיים שנטו להצטרף למורדים. הכוח המשיך מזרחה וכבש את גבעות מרגלה שליד איסלמאבאד ובכך ייצב חיץ בין חלקי פונג'אב ומנע את הגעתו מצפון של כוח מורדים סיקי בהנהגתו של צ'אטאר סינג אטאריוואלה  (אביו של ראש המורדים במולטאן שר סינג אטאריוואלה).
קרב רמנאגאר
קרב רמנאגאר התחולל בקרבת העיירה רמנאגאר  ב-22 בנובמבר 1848 בין צבא בריטניה למורדים הסיקים. הקרב נערך במקביל למצור שהטילו הבריטים על מולטאן. הכוחות הבריטים, בפיקודו של המפקד העליון של הצבא בהודו גנרל יו גאוג', כללו 6 רגימנטים אנגלים ו-17 רגימנטים הודים.
הסיקים המורדים, בהנהגתו של שר סינג אטאריוואלה שנסוג ממולטאן, נערכו להגן על גשר מעל נהר הח'נאב  בקרבת העיירה רמנאגאר. התקפות הבריטים על הגשר הביאו לכיבוש הגדה המזרחית של הח'נאב אולם בגלל ההתנגדות החזקה של הסיקים סבלו הבריטים מנפגעים רבים ולא הצליחו לעבור את הגשר.
לאחר נסיגת הבריטים נמנו בשורותיהם 26 הרוגים ו-59 פצועים כשבין ההרוגים היה גם מפקד דיוויזיה בריגדיר גנרל צ'ארלס קורטון. הניצחון הסיקי בבלימת הבריטים העלה את מורל המורדים. בצד הבריטי נבחנה המפלה והוסק שמפקדי הקרב קיבלו החלטות שגויות שנבעו מחוסר במודיעין מספק על האויב.
קרב סאדולפור
לאחר התבוסה בקרב רמנאגאר הכינו הבריטים תוכנית לחצות את נהר הח'נאב מצפון לגשר המבוצר של רמנאגאר. ביצוע המשימה הוטל על מפקד דיוויזיית הפרשים מייג'ור גנרל ג'וזף ת'אקוול שב-3 בדצמבר 1848 עלה עם כוח של כ-8,000 צפונה כ-30 ק"מ לגשר בקרבת העיירה ווזיראבאד שם חצו את הנהר ונעצרו כדי לחכות לתגבורת חיילי רגלים. לאחר שהכוח התגלה תקפו אותו הסיקים ובמקום להשיב מלחמה החליט ת'אקוול להתחפר ולתקוף למחרת אך כשהחלה התקיפה ביום שלמחרת התברר שההתקפה נועדה להרוויח זמן ובעצם הסיקים ניצלו את הלילה לנסיגה מעמדותיהם לייד גשר רמנאגאר.
אומנם גנרל יו גאוג' הכריז על הקרב כניצחון אולם בשורות הצבע התעוררה בקורת כלפי ת'אקוול על נהול קרב כושל.
קרב צ'יליאנוואלה
קרב צ'יליאנוואלה התחולל ב-13 בינואר 1849 בקרבת העיירה צ'יליאנוואלה  בין כוחות צבא בריטניה לצבא המורדים הסיקים.
בהמלחמה האנגלו-סיקית השנייה (יולי-אוגוסט 1848) חסמו הבריטים את המעבר של כוחות מורדים סיקים, בפיקודו של צ'אטאר סינג אטאריוואלה, מצפון פאנג'אב לדרומה כדי לתגבר את המורדים האזור לאהור כשמרכז הכובד של קו החסימה הייתה העיירה אטוק. אולם בינואר 1949 התברר לבריטים שהכוחות המקומיים שהחזיקו את אטוק ערקו לצד המורדים דבר שפתח מעבר לכוחותיו של צ'אטאר סינג אטאריוואלה דרומה. הבריטים נאלצו להגיב מהר לפני שכוחות התגבור יחברו למורדים במרכז פאנג'אב, בהנהגתו של שר סינג אטאריוואלה, ולכן הורה המושל הכללי של הודו הלורד דלהאוזי למפקד הצבא הבריטי גנרל יו גאוג'  להתקיף שר סינג אטאריוואלה.
לפקודתו של גאוג' הועמדו כ-15,000 חיילים ב-3 דיוויזיות (שהורכבו מ-6 רגימנטים בריטים ו-17 רגימנטים הודים) וכן כ-100 תותחים. מולם הציב שר סינג אטאריוואלה כ-10,000 סיקים מורדים שנערכו בקו הגנה ארוך בקרבת העיירה צ'יליאנוואלה. בשלהי 13 בינואר פתחו הסיקים בירי ארטילרי דבר שהביא לפתיחת התקפה על ידי הבריטים על ביצורי הסיקים.
שילוב של ביצורים חזקים, סיקים עקשנים וג'ונגל עבות בין 2 הכוחות הביא לקרב מורכב וקשה כשבחלק מהגזרות נחלו הבריטים הצלחה ובחלק מהגזרות סבלו הבריטים מנפגעים רבים. עם רדת היום הורה גאוג' לכל הכוחות לסגת לקו ההתחלה.
עם סיום הקרב נמנו בצד הבריטי 757 הרוגים ו-1,651 פצועים. 104 מהחללים מוגדרים כ"נעדרים בקרב" לאחר שהכוחות הבריטים הנסוגים לא הצליחו לקחת איתם את כל הפצועים והחללים בגלל החושך והג'ונגל הסבוך. כ-1,000 מהנפגעים היו חיילים אנגלים ששירתו ברגימנטים שהושמדו. ההערכה היא שבצד הסיקי נרשמו כ-4,000 נפגעים.
הצדדים לא קיימו מערכה נוספת עקב גשמים חזקים. קיימת מחלוקת מי היה המנצח בקרב אך רוב הפרשנים מחזיקים בדעה שלאור היתרון המספרי והאיכותי של הבריטים חוסר ההכרעה והיקף הנפגעים הבריטי הם אינדיקציה להפסד של הבריטים. התוצאה הקשה הביאה להחלטת הפיקוד הבריטי להדיח את גאוג' ולמנות במקומו את גנרל צ'ארלס ג'יימס נאפייר.
קרב גוג'ראט
קרב גוג'ראט התחולל ב-21 בפברואר 1849 בקרבת העיירה גוג'ראט  שממערב לנהר הח'נאב  בין כוחות של האימפריה הבריטית למורדים הסיקים. קרב זה היה למעשה המשכו של קרב צ'יליאנוואלה. כוחותיו של שר סינג אטאריוואלה המשיכו דרכם צפונה במטרה להיפגש עם כוחותיו של צ'אטאר סינג אטאריוואלה שנעו מצפון פאנג'אב דרומה לאחר שעריקים מאטוק עברו מצבא בריטניה לצבא המורדים ושברו בכך את החסימה שהציבו הבריטים בפני המורדים.
מפקד המערכה הבריטי גנרל יו גאוג' אומנם הודח, לאחר כישלון קרב צ'יליאנוואלה, אך התבקש להמשיך בתפקידו עד הגעת מחליפו גנרל צ'ארלס ג'יימס נאפייר  מאנגליה. גאוג' שתוגבר על ידי הכוחות שהשיגו את כניעת המורדים במולטאן פיקד כעת על כ-24,000 חיילים ששירתו ב-10 רגימנטים אנגלים ו-17 רגימנטים הודים שהשתייכו ל-3 דיוויזיות רגלים, דיוויזיית פרשים וסוללות של כ-170 תותחים (שחלקם הגיע מהמצור במולטאן). מולם התבצר כוח בהיקף של כ-50,000 מורדים סיקים בהנהגתו של שר סינג אטאריוואלה. גאוג' החל לתקוף את המורדים בקרבת העיירה גוג'ראט ומימש את יתרונו הארטילרי על ידי ירי שנמשך כשלוש שעות והביא לפגיעה משמעותית בסוללות תותחי המורדים. הישג זה איפשר לדיוויזיות הרגלים הבריטיות להתקדם לביצורי המורדים כשהם מקבלות חיפוי מהארטילריה שקודמה אף היא. מול כוח זה נשברו המורדים ונאלצו לסגת כ-20 ק"מ מקויהם.
ניצחון מפואר זה השיב את כבודו ומעמדו של גאוג' ואיפשר לו לפרוש בכבוד מהצבא. הקרב הזה, יחד עם הניצחון במולטאן, השלים את כיבוש פונג'אב על ידי הבריטים. בסיום הקרב סבלו הבריטים מ-96 חללים ו-710 פצועים בעוד שההמורדים הסיקים סבלו מכ-4,000 נפגעים.
סיום המערכה
ב-29 במרץ 1849 הכריז מושל הודו, הלורד דלהאוזי, על סיפוחה המלא של פונג'אב להודו כשבמעמד חתימת הכרזה זו ייצג את ממלכת הסקים מלך הסיקים דוליפ סינג.
סר-י פול (מחוז)
סר-י פול (בפרסית/דארי/פשטו: سرپل) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם בצפון-מרכז אפגניסטן והוא גובל עם המחוזות ג'וזג'אן (מצפון), בלח' (מצפון-מזרח), סמנגאן (ממזרח), באמיאן (מדרום-מזרח), גור (מדרום) ופאריאב (ממערב). אוכלוסיית המחוז מונה 532,000 איש (נכון לשנת 2013) ושטחו 16,360 קילומטר רבוע. העיר סר-י פול היא הבירה של המחוז.
נתונים כלליים
מחוז סר-י פול ממוקם בין הרמות המרכזיות למישורים הצפון טורקמניים של מדבר קאראקום. 93 אחוזים מכלל אוכלוסיית המחוז מתבססת על עבודות חקלאות וגידול משק חי. הפסגות ההרריות הנמשכות מרכס הרי מאפשרות לירידת מים אל המישורים השטוחים, מה שמאפשר להתפתחות מגוון חקלאי נרחב באזור. סר-י פול נותר אחד המחוזות העניות ביותר באפגניסטן ומכונה בדרך כלל "המחוז הנשכח" עקב חוסר חשיבותו הכלכלית שהביאה לעניין מועט בו מצד הממשלה האפגנית במקום מושבה בקאבול. לאחר פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, רוב הפלגים הפוליטיים ברחבי המחוז התיישרו על גבי זהות אתנית, להלן דוגמאות מהמפלגות הגדולות ביותר במחוז; חיזב-אי-איסלאמי היא מפלגה שכמעט כל תומכיה הזארים, ג'מיאת-אי-איסלאמי היא מפלגה אוזבקית וחיזב-אי-ווהדאת גם היא מפלגה הזארית כמעט במלואה. המחוז ספג קרבות קשים לאורך הפלישה הסובייטית, מה שהשפיע על העוני העכשווי יותר ממלחמות האזרחים ומלחמת אפגניסטן (2001–2014) שבאו אחר כך. רוב אוכלוסייתו היא אוזבקית וטורקמנית ואף על פי שהדת העיקרית היא אסלאם סוני, ישנה השפעה פרסית ניקרת ודארי מדוברת כשפת אם כמעט בכל המחוז.
העבודות המרכזיות לפרנסה במחוז הן גידול חקלאי של צמחים, גידול בעלי חיים, מסחר ותעשייה וייצור שטיחים. בכל המחוז ישנם 2 בתי חולים ו-3 קופות חולים. 18% מכלל הגברים ו-6% מכלל הנשים במחוז יודעים אוריינות, כמו חן במחוז ישנו האחוז הנמוך ביותר של בוגרי בית ספר מכל המדינה, רק 64.8%. 12% מכלל משקי הבית שותים בממוצע מים נקיים ובריאים. בקירוב לבירה ישנם מצבורי נפט הנמצאים בהחזקת הממשלה וכמעט ולא מנוצלים לכדי תשתיות ופיתוח.
ביטחון
מאז 2012 הפך מחוז שאר-י פול למעוז של הטליבאן. חיילים מארגון הג'יהאד האיסלאמי פעלו לצד הטאליבן מאז 2015, מלבד ארגונים אלו אין מידע מוכח על ארגוני טרור ומורדים נוספים. ישם ארבע נפות מסוכסכות במחוז, נפה אחת תחת שלטון ממשלתי מלא ונפה אחת תחת שלטון מלא של הטליבאן. 71 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.2 תקריות בשבוע). בירת המחוז סר-י פול כמעט נפלה לידי כוחות הטליבאן במרד שאירע בספטמבר 2018. דוגמאות נוספות לתקריות כוללות עימותים בין הטליבאן לכוחות הביטחון האפגניים בנפת סעיד בדצמבר 2018, והתקפות הטליבאן על פרברי הבירה בינואר 2019.
עוד דווח על חטיפת מטיילים. תועדו 101 נפגעים אזרחיים (22 הרוגים ו-79 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 17 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. זוהי ירידה של 6% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו אירוסים קרקעיים, ואחריהם מוקשים, מטעני חבלה והרג ממוקד. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 623 אנשים ממחוז שאר-י פול. השפעה נוספת על אוכלוסיית האזרחים כוללת, למשל, סגירת כביש מהיר עקב עימותים בין המורדים לבין כוחות הביטחון האפגניים והקמת נקודות ביקורת של הטליבאן על כבישים.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז סר-י פול ואוכלוסייתן.
קאלן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
לוקאס סאשה
לוקאס פאצ'קו אפיני (בפורטוגזית: Lucas Pacheco Affini; נולד ב-1 במרץ 1990), הידוע כלוקאס סאשה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פורטלזה מליגת העל הברזילאית.
קריירה
סאשה גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. לאחר שבקבוצת הנוער זכה בגביע 'סאו פאולו' לשחקנים עד גיל 21, את הקריירה המקצוענית שלו החל בקבוצת גרמיו בראורי, במדיה רשם 16 הופעות בסך הכל. בינואר 2011 נבחן בווסטהאם יונייטד, אך לא הצליח להשיג רישיון עבודה, ובספטמבר עבר לשחק בקבוצת קטנזארו 1929 מליגה נמוכה באיטליה, על מנת לקבל דרכון מקומי שהעניק לו אזרחות איטלקית. בשנת 2012 חזר לשחק בברזיל, בקבוצת סאו ז'וזה, שם רשם 10 הופעות בליגה המקומית של סאו פאולו.
לקראת עונת עבר סאשה לקבוצת צסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית, במדיה כבש שער ליגה אחד ב-29 הופעות, וכן כבש את שער הניצחון מול לודוגורץ ראזגרד במסגרת הגביע הבולגרי. בתום העונה נקלעה הקבוצה למשבר כלכלי, וסאשה הפך לשחקן חופשי.
לקראת עונת 2013/2014 הגיע סאשה לישראל, וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב. כבר במשחק הבכורה שלו כבש את השער הראשון לזכות הקבוצה בעונה זו, חמש דקות לאחר שריקת הפתיחה במשחק מול ברואה בבולגריה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, בדרך לניצחון 1-4. ב-24 בפברואר 2014 כבש סאשה את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 3-1 למכבי חיפה. לאחר מכן כבש מול מכבי חיפה גם בניצחון 4–0 וגם בתיקו 1–1, אז כבש את שער השוויון בדקה ה-90, ובסך הכל סיים את העונה בליגה עם ארבעה שערים ושני בישולים. בעונת 2014/2015 כבש שלושה שערי ליגה, ולאחר סיום חוזהו השתחרר מהמועדון לאחר שנתיים בהן שיחק בהפועל תל אביב.
ב-5 ביוני 2015 חזר סאשה לבולגריה וחתם בקבוצת לודוגורץ ראזגרד, עמה זכה בארבע אליפויות רצופות. בעונת 2016/2017 גם העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, והגיע עמה לגמר הגביע הבולגרי, ובעונת 2017/2018 העפיל עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, בו הודחה על ידי מילאן. ב-5 ביולי 2018 זכה עם הקבוצה בסופר קאפ הבולגרי.
ב-10 ביולי 2019 חתם סאשה לשנתיים בקבוצת אריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-1 ביולי 2022 חזר לאחר עשר שנים לברזיל וחתם בפורטלזה.
האגודה לאספרנטו בישראל
האגודה לאספרנטו בישראל (אספרנטו: ELI - La Esperanto-Ligo en Israelo) היא העמותה המקדמת את שפת האספרנטו ותרבותה בישראל. האגודה חברה בארגון האספרנטו העולמי UEA ומוציאה גם מגזין ישראלי באספרנטו 'ישראלה אספרנטיסטו'. בראשה מכהן כיום האסטרופיזיקאי פרופ' עמרי ונדל.
ראשית תנועת האספרנטו בישראל
הקבוצה האספרנטיסטית הראשונה שפעלה בארץ ישראל נתהוותה בירושלים בשנת 1908, ואורגנה על ידי ד"ר ארנסט שמיץ מנהל בית החולים הגרמני בעיר. ד"ר אהרון מאיר מזי"א, ממחדשי העברית ומחבר המילון הרפואי העברי הראשון היה אף הוא חבר בקבוצה ולמד אספרנטו. בשנת 1914 חידש כומר יווני-אורתודוקסי, האב גבריאל, את הקבוצה הירושלמית, בטקס תפילה חגיגי שנערך בכנסיית הקבר. כומר אחר, האב מאוריוס רוסי, קידם את רעיון האספרנטו בבית לחם.
התנועה האספרנטיסטית בישראל תפסה תאוצה בתקופת העלייה השנייה בשנות ה-20. בשנת 1922 הקים מ. עמיאל מניו-יורק את ארגון 'שלום ואחווה' ופתח במסגרתו קורס אספרנטו, שהתקיים עד שובו של עמיאל לארצות הברית. אחד ממשתתפי הקורס היה נתן בן ציון חבקין, אשר הציג אף את רעיון האספרנטו בסביבות שנת 1924 לאיתמר בן אב"י, בנו של מחדש השפה העברית אליעזר בן יהודה ועורך עיתון 'דואר היום'. בן אב"י הקדיש לרעיון האספרנטו עמוד שלם בעיתונו בשנת 1925. מאוחר יותר פרסם חבקין חומרים נוספים ועזרי לימוד אספרנטו בשפה העברית. במקביל התארגנה בתל אביב גם קבוצת 'קונקוקד' לקידום רעיון האספרנטו במשרדו של עו"ד מ. גורודיסקי, ובשנת 1924 פורסם לראשונה המגזין 'ישראלה אספרנטיסטו'. הכינוס האספרנטיסטי הלאומי הראשון בארץ ישראל נתכנס ב-1925 בירושלים.
בקונגרס האספרנטו העולמי ה-17 בז'נבה, הציגה ההסתדרות הציונית לראשונה חוברת בשפת האספרנטו שנכתבה על ידי ד"ר עמנואל אולסבנגר אשר הציגה את התפתחות היישוב העברי בארץ. בקונגרס העולמי ה-18 באדינבורו הוצגה חוברת נוספת, מאויירת, של אותו מחבר תחת הכותרת 'אנשים חדשים, דרכים חדשות'.
בשנת 1928 הופיע לראשונה מילון עברית-אספרנטו מאת פרופ' עזרא ציון מלמד, בהוצאת בית הדפוס מוריה בירושלים.
בשנת 1934 התקיים הכינוס הלאומי השני בארץ ישראל, לציון יום הולדתו של חבקין, בהשתתפות כ-60 פעילים מתל אביב, ירושלים וחיפה וממקומות נוספים. באותה השנה התקיים גם הקונגרס המזרח תיכוני הראשון בתל אביב, שבפתיחתו השתתפו כמאה פעילים, חלקם אורחים מארצות זרות. שיאו של הקונגרס, שסוקר על ידי העיתונות באספרנטו ובשפות אחרות, היה כשראש העיר תל אביב מאיר דיזנגוף חנך בחגיגיות את 'רחוב זמנהוף' הראשון במזרח התיכון, עם שם הוגה שפת האספרנטו אליעזר זמנהוף, והרצה על פועלו ועבודתו.
הקמת אגודת האספרנטו בפלשתינה
גלי העלייה בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה הביאו עימם כוחות חדשים לתנועת האספרנטו בישראל. גם בין החיילים הזרים אשר הגיעו לארץ היו כמה דוברים ופעילים של התנועה. מספר קבוצות האספרנטו והמועדונים גדל, והתעורר הצורך בהקמת ארגון ארצי. אגודת האספרנטו בפלשתינה (PEL - La Palestina Esperanto-Ligo) הוקמה בכינס הלאומי השלישי של התנועה בארץ ישראל ב-13–15 באפריל 1941. בשנת 1943 פרסם חבקין שני תרגומים לספר התרגול של זמנהוף באספרנטו - הוצאה עברית והוצאה ערבית.
בשנת 1943 נתקבלה אגודת האספרנטו בפלשתינה כארגון לאומי חבר באגודת האספרנטו הבינלאומית (IEL) ופ. לחובסקי מונה למקשר בין הארגון העולמי לאגודה המקומית פלשתינה.
לאחר הקמת האגודה, התקיים כינוס ארצי מדי שנה. בפסח 1942 התקיים הכינוס הרביעי בתל אביב בהשתתפות 100 אנשים. באפריל 1943 התקיים הכינוס החמישי בבית הספר טרה-סנטה בירושלים. ב-20 בינואר 1944 התקיים הכינוס השישי בסימן יום הולדת 70 לחבקין בבית מלון בירושלים עם למעלה ממאה משתתפים מקומיים ואורחים נוספים בהם אורחים ממדינות ערביות. בכינוס זה הציגה קרן היסוד חוברת מאויירת באספרנטו בשם 'ההצלה והשיבה' (Savo kaj Hejmreveno). הכינוס השביעי התקיים בירושלים בשנת 1945, וכך גם הכינוס השמיני בשנת 1946. בשנים הבאות לא התקיימו כינוסים מקומיים, אך לקונגרס הבינלאומי ה-32 שנערך בברן בשנת 1947 יצאה משלחת בת 25 חברים מהאגודה.
לאחר הקמת המדינה
בסתיו 1949, לאחר הקמת מדינת ישראל, אורגן כינוס ארצי פעם נוספת, ובו שונה שם הארגון לשמו הנוכחי - האגודה לאספרנטו בישראל. לנשיא האגודה נבחר נחום דרזנר. לאחר מכן חזר להופיע עלון האגודה והחלו מפגשים שבועיים של קבוצות בבתים פרטיים. בשנת 1950 השתתף נציג האגודה בקונגרס הבינלאומי בפריז ובשנת 1951 התקיים הכינוס השני בתולדות מדינת ישראל בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
בשנת 1961 עלה לישרל איסי דרטוור, פעיל בתנועה האספרנטיסטית הפולנית מלפני המלחמה, אשר נעשה ליו"ר האגודה. בדצמבר אותה שנה הקים את הקבוצה הצפונית של האגודה שהחלה להתכנס מדי חודש במועדות ביתנו בחיפה. הכינוס העשירי של האגודה התקיים ב-1962 בחיפה בהשתתפות 70 אנשים, רבים מהם חברים חדשים בתנועת האספרנטו.
בשנת 1966 הציעה האגודה הישראלית לארח את הקונגרס העולמי בתל אביב, ואת קונגרס הנוער בנתניה ביוני 1967. אולם בסוף מאי אותה שנה, החליטה התנועה העולמית בחטף להעביר את הקונגרס לרוטרדם על רקע ההתחממות לקראת מלחמת ששת הימים. עם זאת, בעקבות התעקשותו של משה בן-פורת, אספרנטיסט צעיר שהיה אז בן 19 מנתניה, הצליח לגרום לכך שאגודת האספרנטו העולמית תאפשר שקונגרס הנוער העולמי שהחל ברוטרדם, יתקיים קונגרס נוער נוסף למי שירצה בכך בנתניה. קונגרס הנוער בנתניה התקיים ב-9–16 באוגוסט אותה שנה בהשתתפות כמה עשרות צעירים (בין היתר מהולנד, קנדה, שוודיה ופולין) שרצו להביע גם סולידריות עם ישראל לאחר המלחמה. הוא נערך בסיוע עירייה, קק"ל ומשרד החוץ ומשתתפיו טיילו בגליל ובים המלח ונטעו את 'יער האספרנטו' ליד קיבוץ כברי. בעקבות הקונגרס נקרא גם בנתניה רחוב על שמם זמנהוף. בשנת 1970 הוקמה אגודת האספרנטו לנוער בישראל שפעלה בעיקר בתל אביב וחיפה. בשנת 1976 ערכה אגודת הנוער מחנה עבודה בינלאומי בקיבוץ געתון בהשתתפות כ-20 צעירים, שהמשיכו מהמחנה לקונגרס הנוער הבינלאומי בסלוניקי שביוון. בשנה לאחר מכן ארגן עמיר ונדל קבוצה בת 15 צעירים אספרנטיסטים שנסעה לתוכנית חילופי נוער ישראלית-גרמנית בשיתוף עם אגודת הנוער האספרנטיסטי בגרמניה שלאחריה המשיכו לקונגרס הנוער בצרפת.
בעקבות הסכם השלום עם מצרים נעשה פעם נוספת ניסיון לדחוף לקיום קונגרס האספרנטו העולמי בישראל. מדינת ישראל שלחה ברכה רשמית לקונגרס בשנת 1980 שנערך בסטוקהולם, אולם ההזמנה לקיים את הקונגרס בארץ לא נענתה לבסוף מטעמים פוליטיים.
באוגוסט 1986 התקיים קונגרס הנוער העולמי ה-42 בישראל בכפר הנוער הדסה נעורים. בשנת 2000, ארחה האגודה לאספרנטו בישראל את קונגרס האספרנטו הבינלאומי בתל אביב.
כיום, מפעילה האגודה מגוון פעילויות ועורכת מפגשים מקומיים לדוברי השפה, ואחת לחצי שנה נערך כנס ארצי המתקיים בתל אביב. נכון לשנת 2013 היו באגודה 160 חברים.
מאיר אביטל
מאיר אביטל (נולד ב-31 באוקטובר 1946) מנכ"ל קבוצת "הארגז" לשעבר, זוכה פרס קפלן.
ביוגרפיה
נולד בכפר סבא, לאביגדור, מנהל סולל בונה באזור הדרום וליונה, מזכירה רפואית בבית החולים סורוקה. כשהיה בן 8, ירדה המשפחה לבאר שבע בשליחות לאומית של אביו.
מאיר סיים את בית הספר התיכון בבאר שבע, התגייס לצבא ליחידה קרבית, סיים את שירותו כקצין בדרגת סגן ובמהלך שירות מילואים פעיל הגיע לדרגת סגן אלוף בתפקיד ראש מטה הכוחות ברצועה.
מאיר סיים לימודי הנדסת תעשייה וניהול בטכניון בחיפה ותואר שני בהצטיינות באוניברסיטת בן-גוריון.
את חייו המקצועיים, בין השנים 1971–1984 החל מאיר במפעל רמת"א של התעשייה האווירית בתפקיד בכיר. בין השנים 1984–1989 היה מנכ"ל של מפעל "חרסה" שהיה שייך לקונצרן של "כור תעשיות". בשנת 1989 כיהן כיועץ כלכלי ליו"ר ההסתדרות ועסק בשיקום מפעלים תעשייתיים של חברת העובדים שנקלעו לקשיים.
בשנים 1990–1998 היה מנכ"ל קבוצת "הארגז", שכללה מספר מפעלים: אוטובוסים, רכבות, ריהוט, מבנים תעשייתיים ומערכות אחסון.
ב-1994 זכה ב"פרס קפלן" על ההישג בהבראתה של קבוצת "הארגז".
ב-2001 עמד בראש קבוצת משקיעים במפעל שוקולד בסרביה.
ב־2002 יזם פרויקט נדל"ן של הקמת קניון ומלון בבלגרד, סרביה.
כיום מכהן כיו"ר של קבוצת "אביטל" מזה 17 שנים באזור הבלקן בתחומי נדל"ן וחקלאות.
גר בגבעתיים, נשוי לשוש, אבא לשני ילדים ושישה נכדים.
פרפוצ'ינו
פרפוצ'ינו (באנגלית: Frappuccino) הוא סימן מסחר של חברת סטארבקס האמריקאית עבור שורת מוצרים של משקאות קפה מעורבבים המוגשים קר. המשקה מכיל קפה או מוצרי בסיס אחרים (כגון בננה, תותים, שמנת), המעורבבים עם קרח ומרכיבים נוספים, ולמעלה יש בדרך כלל קצפת עם קרם כמו קרמל. משקאות פרפוצ'ינו נמכרים במדינות שונות גם כבקבוקי שתייה בתוך חנויות או מכונות שתייה אוטומטיות.
מקור המשקה במסצ'וסטס, ארצות הברית. השם "פרפוצ'ינו" הוא הלחם בסיסים של המילה "פרפה" (Frappe), שמקורה באזור ניו אינגלנד ומשמעותה מילקשייק עם קרח, לצד המילה קפוצ'ינו, קפה אספרסו עם חלב מוקצף.
המשקה המקורי פותח בחנות קפה בבוסטון, "The Coffee Connection". כאשר החנות נרכשה על ידי סטארבקס ב-1994, הוענקו להם הזכויות להשתמש, לייצר ולשווק את המותג. המשקה, במתכון שונה, הוצג לראשונה תחת מותג סטארבקס בשנת 1995, והפך לאחד ממנועי הרווח העיקריים של החברה, בזכות רווחים שנתיים של מיליארדי דולרים.
אל קורלי
אל קורלי (באנגלית: Al Corley; נולד ב-22 במאי 1956) הוא שחקן וזמר אמריקאי.
ראשית חייו
קורלי נולד בויצ'יטה, שבקנזס. במהלך שנות השבעים הוא עבד תקופה כשומר סף במועדון הלילה "Studio 54" במנהטן, והופיע בתוכנית התיעודית "Behind the Music" של ערוץ VH1 בפרק שעסק במועדון זה.
קריירה
ב-1979 הופיע כשחקן בשני סרטי טלוויזיה ובנוסף הופיע בפרק של הסדרה "ABC Afterschool Specials" של ABC.
ב-1981 התפרסם כשגילם את סטיבן קרינגטון, בנם של בלייק ואלכסיס בסדרה שושלת. בסוף העונה השנייה עזב את הסדרה והוחלף בג'ק קולמן.
רקלינגהאוזן
רקלינגהאוזן (בגרמנית: Recklinghausen, נהגה:, ) היא עיר בחבל הרוהר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, בירת מחוז רקלינגהאוזן.
אל קורלי
קריירה
ב-1989 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הגרמני "Hard Days, Hard Nights", העוסק בקורותיה של להקה.
ב-1991 חזר לתפקיד סטיבן קרינגטון במיני-סדרה "שושלת: האיחוד", שהיוותה המשך לסדרה המקורית.
רקלינגהאוזן
נכון למאי 2017, נאמדה אוכלוסיית העיר כבת למעלה מ-120,000 נפש.
אל קורלי
קריירה
ב-2003 גילם שוטר בסרט "Scorched".
ב-2005 ביים את הסרט "Bigger Than the Sky", בו שיחקו בין היתר קלייר היגינס ושון אסטין.
ב-2007 הופיע בתפקיד קטן בסרט "You Kill Me".
ב-2009 היה מבין מפיקי סרט המתח "Stolen" בו שיחקו ג'ון האם וג'יימס ואן דר ביק.
ב-2011 גילם כתב טלוויזיה בסרט "Kill the Irishman" לצד ריי סטיבנסון וואל קילמר.
כזמר הוא הוציא מספר סינגלים במהלך שנות השמונים, וב-1984 יצא הסינגל שלו "Square Rooms" שזכה להצלחה. הוא הוציא שלושה אלבומים.
חיים אישיים
הוא ניהל תקופה מערכת יחסים עם קארלי סימון.
ב-1989 נישא לשחקנית הגרמנייה ג'סיקה קרדינה, ולשניים שלושה ילדים.
עיול
עיול (בלעז: סיגנטורה; באנגלית: Shelfmark או Book call mark) הוא מספר מדף בספרייה או מספר פריט ספרנות בכרטסת ספריה או בספרי רשומות ספרייתיות (ספרי קטלוג ספרייתיים).
מאז 1970 משמש המסת"ב לזיהוי חד ערכי של כותרי ספרים ומידע עליהם, אך מספר המדף מזהה עותקים מסוימים של ספר.
כתבי יד ישנים יכולים להופיע בכרטסות וברשימות מסווגות שונות כמו ספרי קטלוג שערכו חוקרים בתקופות שונות, כך שבדרך כלל יצוין מקור העיול לצד ערכו, שהוא לרוב שם הספרייה בה נמצא העותק ושם העיר בה נמצאת הספרייה. לדוגמה עיול ''Or. fol. 1220 ספריית המדינה בברלין'' הוא הציין של כתב יד ארפורט לתוספתא, אך בקטלוג זוסמן (אוצר כתבי יד תלמודיים, יעקב זוסמן) עיולו הוא המספר 7055.
טאראהומרה
הערכות לשנת 2006 הם שגודל אוכלוסיית הרארמורי נע בין 50,000 ל-70,000 איש. רובם עדיין מאמצים סגנון חיים מסורתי וטבעי. הם חיים לרוב במערות או בבקתות עץ או אבן. הרארמורי מגדלים בעיקר חיטה, שעועית ותירס, וניזונים מגידולים אלה. לפני אירועים של ריצות ארוכות (אשר נערכים אצלם לעיתים קרובות) נוהגים הרארמורי לשתות בירה שהם מכינים מתירס ולאכול מאכלים מיוחדים שהם מכינים משעועית. רארמורי רבים מגדלים כבשים, עיזים וגידולי בקר. כמעט כל רארמורי נאלץ בשל כך לנדוד בצורה זו או אחרת במהלך העונה.
שפת הטאראהומרה שייכת למשפחת השפות היוטו-אצטקיות. על אף שהשפה נמצאת בירידה בשימוש עקב הדחקותה על ידי הספרדית היא עדיין נמצאת בשימוש נרחב על ידי האנשי הרארמורי.
היסטוריה
מסיונר ישועי בשם חואן פונטה הקים מסיון בדרום שטחם של הרארמורי. המסיון היה ידוע בשם 'סן פבלו בלזה'. פונטה נהרג בשל ההתנגדות של קבוצות נוספות של ילידים מקומיים בשנת 1616. המסיון חדל להתקיים בשל כך במשך למעלה מעשור. עם גילוי המכרות של צ'יוואווה בשנת 1631 היו נוכחות גבוהה בשטחי הרארמורי של ספרדים, וגם הישועים שלחו מסיונרים נוספים. בנוסף, היה גידול בשיעור העבדות במכרות של הספרדים.
בשנת 1648 הלכו הרארמורי להילחם בספרדים. הם פגשו אותם לקרב ב'פאריאגיק' והשמידו מסיון נוסף שהיה קיים באזור. שניים מהמנהיגים של הרארמורי נתפסו על ידי הספרדים והוצאו להורג. זמן קצר לאחר מכן, התמקמו הספרדים במעלה השטח של הרארמורי. בעקבות כך, מנקודה זאת בהיסטוריה, הרארמורי התפצלו ל-2 קבוצות. אלה אשר ישבו במורד השטח, נטמעו באוכלוסייה הנוצרית שהתרבתה שם, ואיבדו באופן ניכר את זהותם האותנטית. אלה אשר ישבו במעלה השטח, המשיכו להילחם בפולשים הספרדים והנוצרים, מה שהוביל לגירושם של הפולשים הזרים מהשטח. הישועים חזרו בשנת 1670 והטבילו אלפי רארמורי לנצרות, אבל אנשים אלו המשיכו לשמור על זהות נפרדת. המנהיג של הרארמורי שהתנגדו לכיבוש הספרדי הוצא להורג בשנת 1690, ובשנים 1696-1698 המשיכו הרארמורי לנהל מלחמה כנגד הספרדים אבל הובסו צבאית.
עד שנת 1753 המסיונים אשר היו במורד השטח של הרארמורי נמסרו לכמרים חילוניים, ועם הפיזור של הישועים בשטח הספרדי, בשנת 1767 רוב המסיונים שהיו בשטחם של הרארמורי כבר לא פעלו. בשנת 1767 רוב הישועים גורשו מכל השטחים הספרדיים. הישועים הוחלפו על ידי הפרנציסקנים, אשר למרות מאמצם הרב ומסירותם, לא הצליחו לנצח בקרב שהחלו הישועים. הישועים חזרו בתחילת המאה העשרים והתיישבו מחדש במסיונים הנטושים.
כישורים אתלטיים
משמעות המילה רארמורי, בשפתם, היא 'ריצה על כפות הרגליים' או 'זה שרץ מהר'. עם התפוצה וההתפרסות הרחבה שלהם על הקרקע, פיתחו הרארמורי מסורת של ריצות ארוכות של עד 200 מייל (כ-320 ק"מ) במשך יומיים שלמים, לשם ציד, תקשורת ומעבר ממקום למקום. הריצה שלהם נעשית בסנדלי עור פשוטים, כפי שמתואר בספר 'נולדנו לרוץ' של כריסטופר מקדוגל.
Courage World Tour
Courage World Tour הוא סיבוב ההופעות הארבעה עשר של הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון אשר מתקיים בצפון אמריקה ואירופה. סיבוב ההופעות כולל בתוכו כ-94 הופעות בסך הכול, והוא החל ב-18 בספטמבר 2019, וצפוי להסתיים ב-22 באפריל 2024.
סיבוב הופעות מלווה את צאת אלבומה השנים עשר בשפה האנגלית של סלין דיון, Courage.
רקע
בנובמבר 2019, הוציאה סלין דיון להוציא את אלבומה השנים עשר בשפה האנגלית Courage, עליו נתמך סיבוב ההופעות. ההופעה הראשונה במסגרת סיבוב ההופעות התקיימה בקוויבק סיטי ב-18 בספטמבר 2019.
כמו כן, שמו של סיבוב ההופעות נגזר משמו של האלבום עליו הוא נתמך. במהלך סיבוב ההופעות עתידה דיון להופיע בגני יהושע, בהופעה שלא תעלה על 20,000 צופים. כמו כן, חייבה דיון את הקהל אשר יגיע למופעים שלה לבוא בלבוש אלגנטי בלבד.
עמק נהר הקולורדו התחתון
עמק נהר הקולורדו התחתון (באנגלית: Lower Colorado River Valley או בראשי תיבות: "LCRV") העמק הוא האזור התחתון של הנהר קולורדו בדרום-מערב ארצות הברית באמריקה הצפונית, הנובע בהרי הרוקי ונשפך לצפון מפרץ קליפורניה בדלתה של הקולורדו בצפון-מערב מקסיקו, בין מדינות מקסיקו: באחה קליפורניה לסונורה. רצועה זו של נהר הקולורדו שכיוונה צפון-דרום מהווה את הגבול בין מדינות ארצות הברית: נבדה ואריזונה ובין קליפורניה ואריזונה.
תיאור
בעמק נהר הקולורדו התחתון נמדדו כמה מטמפרטורות האוויר הגבוהות ביותר באמריקה הצפונית, שהתחרו אף בעמק המוות; בייחוד, בולהד סיטי, לייק האווסו סיטי, לאפלין, נידלס, יומה, או המדבריות הדרום-מערביות של קליפורניה, מערבית לנהר הקולורדו שם החום הקיצוני הוא המאפיין של מזג האוויר בקיץ. רק במדבריות מסוימים באפריקה ובמזרח התיכון יש טמפרטורות ממוצעות גבוהות יותר בקיץ. שטחים משלושה מדבריות כלולים בעמק נהר הקולורדו התחתון: מדבר מוהאבי בדרום-מזרח קליפורניה, דרום נבדה וצפון-מערב אריזונה. בדרום מדבר סונורה משני צדי נהר הקולורדו. עם זאת, יש מעבר לסביבה אקולוגית (ecozone) אחרת במעבר מאריזונה לדרום-מזרח קליפורניה. עקב כך קיבל אזור זה את הכינוי מדבר קולורדו. סביבה אקולוגית זו של מערב מדבר סונורה מתפשטת דרומה לתוך האזור הצפון-מערבי של סונורה במקסיקו והקצה הצפון-מזרחי של צפון באחה קליפורניה במקסיקו. עמק נהר הקולורדו התחתון שוכן בצפון, ובצפון-מערב מדבר סונורה. מדבר סונורה כולו משתרע מהאזורים מערבית לנהר, ואז דרומית-מזרחית כלפי דרום-מזרח אריזונה, דרומה לקצה של באחה קליפורניה הדרומית, מזרחית לרכס ההרים של חצי האי באחה קליפורניה ודרומה דרך מדינת סונורה במקסיקו עד לגבול הצפוני של מדינת סינלואה השכנה.
עמק נהר הקולורדו התחתון משתרע כ-560 קילומטרים מסכר הובר ועד הדלתה של הקולורדו. אורכו של מדבר סונורה כולו כפול, ורוחבו כ-720 קילומטרים. לשני מינים: אולנייה מדברית (Olneya tesota) ועטלף ארך-חוטם קטן יש תחום גאוגרפי זהה לתחום מדבר סונורה והם לכן מין אינדיקטור לאזור מדבר סונורה. פריחת האולנייה המדברית באביב, ונדידת העטלפים הפכו גם הם לאינדיקטורים של מגמות אקלים שנתיות או רב-שנתיות לאזורי מדבר סונורה.
סיכונים אקולוגיים
על תת-האזור "עמק נהר הקולורדו התחתון" של אזור הביולוגי (bioregion) של מדבר סונורה מאיימים מספר סכנות. האיומים העיקריים כוללים עיור, חישוף של פני השטח לצורך חקלאות, התיישבות אנושית וקמפינג ואתרי קראוונים על אדמת לשכת הקרקעות של ארצות הברית. איומים אחרים כוללים גיזום של האולנייה המדברית להסקה ולמדורות, הרס הקרקע על ידי רכבי שטח, בייחוד של חוליות ושאיבת מי התהום.
יצחק שמעיה אלישר
יצחק שמעיה אלישר (11 בנובמבר 1872, י' בחשוון ה'תרל"ג – 9 ביולי 1933, ט"ו בתמוז ה'תרצ"ג) היה איש ציבור ירושלמי בולט, חבר מועצת העיר, ציר אספת הנבחרים הראשונה והשנייה, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים ונשיא "קהילת ירושלים".
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב חיים משה אלישר בן הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, ולוידה בת הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל. בצעירותו התחנך בתלמוד תורה בעיר העתיקה אצל הרב שלמה בכר, ובבית הספר למל. בגיל 11 החל ללמוד בבית הספר דורש ציון אצל הרב בכור שולם, הרב רפאל יהושע הכהן שאקו והרב יהודה פאניז'ל. בבית הספר למד צרפתית אצל חיים קלמי, וערבית אצל יוסף בלוך, ובהמשך אצל הרב מירקאדו רקיב והשייח' איברהים סאפיטי. בהמשך למד תלמוד אצל הרב מנחם בכר יצחק במשך כ-3 שנים. כבר בגיל צעיר כתב תשובות שונות בהלכה, וסבו, הרב יעקב שאול אלישר הדפיסן בספריו.
בסיום לימודיו נישא לרוזה בת יוסף נבון, והחל לעסוק במסחר, תוך קביעת עתים ללימוד תורה מדי ערב לצד הרב נחמן אנג'יל, הרב נסים יהודה דנון, הרב חנניה גבריאל ואחרים בישיבת "גיני", ובהמשך בישיבתו הפרטית של הראשון לציון הרב יעקב מאיר. כשש שנים לאחר נישואיו היה שותפו במסחר של בן ציון קורונל, ובהמשך של אחיו יוסף שאול אלישר עד לשנת 1927 (ה'תרפ"ז).
לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 שימש כחבר לשכת המסחר הירושלמית שנוסדה על ידי השלטון הטורקי, ובשנות המלחמה שימש כחבר המועצה הכלכלית לצד חוסיין אל-חוסייני. בפעילותו במועצה זו טיפל ברכישת חיטה ואספקת לחם לתושבי ירושלים, ושימש כנציג המשלחת שנסעה לירדן לרכישת חיטים. כן שימש משנת 1916 (ה'תרע"ו) כחבר וכגזבר הוועד הממשלתי והבין-עדתי לחלוקת סיוע שנשלח מארצות הברית עד לשנת 1919 (ה'תרע"ט).
כשנכבשה ארץ ישראל בידי הבריטים, נבחר לשמש כחבר עיריית ירושלים וכנציג היהודים לצד יצחק שריון, ולאחר כשבועיים נבחר לשמש כסגן נשיא העירייה. בשנת 1920 (ה'תר"ף) התפטר מתפקיד זה לאור יחסו העוין ליהודים של מוסא כאט'ם אל-חוסייני שמונה לשמש כראש העיר.
נמנה עם מייסדי ומנהלי ועד העיר ליהודי ירושלים, ובשנת 1920 (ה'תר"ף) נסע במסגרת תפקיד זה לבקר את אסירי ההגנה העברית ובראשם זאב ז'בוטינסקי בכלא עכו.
בשנת 1927 נבחר מחדש לעיריית ירושלים, ובשנת 1930 התפטר ממנה יחד עם החברים היהודים בעקבות יחסי האיבה והקיפוח כלפי היהודים. בשנת 1931 (ה'תרצ"א) נבחר לשמש כנשיא ועד הקהילה של כנסת ישראל, ובכך הכין את הקרקע להצטרפות רבנים ספרדים למשרדי הרבנות.
לאחר מאורעות תרפ"ט פעל לסייע לנפגעים ובעיקר לשיקום הסוחרים ועסקיהם, ולסידור מעמדם של תושבי העיר העתיקה בירושלים. כן נמנה עם מייסדי בית הכנסת ישורון בעיר, והיה חבר בוועדה הממשלתית לבירור בעיות השחיטה שהקים הרברט סמואל.
על מצבתו נכתב: "פ"נ ר' יצחק שמעיה בהרה"ג הראשון לציון חיים משה אלישר זצ"ל: יליל עדר תועה, על העדר אב ורועה; צדיק תמים עצום ורב, למדן מופלג ובר לבב. חריף שכל איש אשכולות, מושלם בכל המעלות; קל ברגליו לדבר מצווה, סמל היושר וענוה. שמעיה נקרא בשמו, נשיא אלקים היה בעמו; אך לפתע חסנו נשבר והמות עליו התגבר. למרום נשא בסערה, ונשמתו עלתה בטהרה; יבכו בנים בנפול עטרה, בהועם חכמה וטהרה. שר וגדול בישראל, חסר מגזע גאוני בבל; רחם נא יה על איש האמת, אשר גזרת יספה בלי עת.
אלכסיי פוקושבסקי
אלכסיי פוקושבסקי (בסרבית: Aleksej Pokuševski, ביוונית: Αλεξέι Ποκουσέβσκι; נולד ב-26 בדצמבר 2001) הוא כדורסלן סרבי, בעל אזרחות יוונית, המשחק בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
נעוריו
הוריו של פוקושבסקי הם אזרחי קוסובו, אשר היגרו לבלגרד שבסרביה בשנת 1999, בעקבות מלחמת קוסובו. לאחר לידתו של אלכסיי, עברה המשפחה להתגורר בעיר נובי סאד.
בשנת 2015, בגיל 13, החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון אולימפיאקוס היווני, ומכיוון ששיחק בליגה יוונית מקצועית לפני גיל 14, זכה לאזרחות יוונית. בשנת 2018, לקראת טורניר גביע העולם בכדורסל עד גיל 17, בחר לייצג את נבחרת סרביה, ובכך ויתר למעשה על כל השתתפות עתידית במדי נבחרות יוון. באותה שנה השתתף במחנה "כדורסל ללא גבולות" האירופי שהתקיים בבלגרד, ובשנת 2019 השתתף ב"משחק האולסטאר" של הטורניר הבינלאומי אשר נערך בשארלוט, ארצות הברית.
אולימפיאקוס
בעונת שיחק לסירוגין עבור קבוצת הבוגרים של אולימפיאקוס מליגת העל היוונית, ועבור קבוצת הבת שלה מהליגה היוונית השנייה ("ליגת A2"). ב-19 במרץ 2019 השתתף במשחק היורוליג הראשון שלו, בין אולימפיאקוס לבאיירן מינכן, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון אשר משחק ביורוליג – בגיל 17 שנים ו-83 ימים. בעונה העוקבת הפך לשחקן רוטציה קבוע בקבוצת הבת של המועדון, ורשם ממוצעים של 10.8 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק בליגת A2. לאורך שתי עונותיו עם אולימפיאקוס ביורוליג שותף בשלושה משחקים בלבד, במשך כ-8 דקות בסך הכול.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר פוקושבסקי בבחירה ה-17 על ידי מינסוטה טימברוולבס, ומיד הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.