cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיאון הכישוף
מוצגים
בהתאם לתוכניתו המקורית של ויליאמסון, רוב המוצגים במוזיאון כוללים חפצי אמנות הקשורים לכישוף עממי ולפולקלור היסטוריים. בין השאר יש במוזיאון חדר המשחזר את הקוטג' המסורתי של אישה העוסקת בכישוף עממי, המכונה "הקוטג' של ג'ואן", עם בובת תצוגה של אישה העוסקת בכישוף עממי מהמאה התשע עשרה, מוקפת עשבי תיבול שונים ומכשירים לניבוי עתידות. המוזיאון מכיל גם מוצגים המוקדשים למשפטי המכשפות בתקופה המודרנית המוקדמת, הדת הפגנית המודרנית של הוויקה, וכן מנהגים אזוטריים אחרים כגון כישוף טקסי, הבונים החופשיים ואלכימיה. יש גם תצוגה קטנה על כת השטן הדתית המודרנית, שבה נעשתה הבחנה בינה לבין כישוף פגני מודרני.
כמה חפצים באוסף היו בבעלות דמויות בולטות בהיסטוריה של הקסמים והכישוף; הוא מכיל גביע פולחני ששימש את הקוסם אליסטר קראולי מייסד דת התלמה, קמעות שנוצרו על ידי ג'רלד גרדנר, חרבות פולחניות ולוח מזבח שהיה שייך בעבר לאיש הוויקה אלכס סנדרס (Alex Sanders). אוסף החפצים של המוזיאון ממשיך לגדול על ידי רכישות חדשות. מתרגלים עכשוויים רבים של כישוף וקסמים הורישו את כלי העבודה שלהם למוזיאון בצוואותיהם. לדברי האנתרופולוגית הלן קורניש (Helen Cornish), המוצגים במוזיאון "פועלים לבנות נרטיבים הממחישים כישוף לאורך זמן וממקמים אותו ככוח משמעותי בהווה".
היחס למוזיאון בקרב העוסקים בכישוף
ב"אנציקלופדיה של המכשפות, כישוף וויקה", תיארה רוזמרי אלן גווילי (Rosemary Ellen Guiley) את המוזיאון כ"אוסף הגדול ביותר של כלי עזר ואביזרים בעולם הקשורים לקסם עממי, כישוף, ויקה וקסם פולחני". המוזיאון משמש כמרכז מידע לאמצעי התקשורת ולציבור. ארגון עצמאי, "ידידי מוזיאון הכישוף", פועל לגיוס כספים שבאמצעותם ניתן לרכוש פריטים נוספים עבור האוסף. המוזיאון משמש גם כמקום מפגש עבור בני דת הוויקה ופגנים אחרים.
לדברי דויל וייט, המוזיאון הפך "למשהו דומה לאתר עלייה לרגל" עבור המכשפות הבריטיות, עם "מקום מיוחד שאין לו תחליף בלבם של רבים בקהילת הנסתר הבריטית". קורניש ניהלה מחקר אתנוגרפי בין המכשפות המקומיות שהיו להן יחסים עם המוזיאון בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-2000. היא מצאה שיש דעות מעורבות על היבטים של המוזיאון. בהתייחסה אל החדר הקרוי "הקוטג' של ג'ואן", היא גילתה כי כמה מכשפות חשו כי הוא מהווה "סמן של הזדהות היסטורית, וממחיש את האופן שבו מכשפות עצמאיות כפריות מספקות מוקד מרכזי ומקור מורשת, ואילו עבור אחרות הוא מציין בעיה מתמשכת של בדיה היסטורית המוצגת באור רומנטי". מתרגלי כישוף שונים שרואיינו על ידי קורניש היו ספקנים לגבי הטענות שוויליאמסון העלה לגבי רבים מן החפצים שהציב במוזיאון, ופקפקו אם יש ראיות מספיקות המצדיקות את המשך הצגתם.
התערוכה העולמית של שיקגו (1933)
התערוכה העולמית של שנת 1933 התקיימה בעיר שיקגו תחת השם מאה של קדמה (באנגלית: Century of Progress) לציון חגיגות המאה לייסוד העיר. התערוכה התקיימה בין התאריכים 27 במאי עד 12 בנובמבר ולאור הצלחתה הרבה נמשכה לעונה נוספת בין 26 במאי ל-31 באוקטובר 1934.
רקע
כבר בינואר 1928 נוסדה בשיקגו אגודה לקידום הפקת תערוכה עולמית בעיר לציון מאה שנות קיומה, לאור הניסיון המוצלח של התערוכה העולמית של שיקגו (1893) שהתקיימה בעיר 40 שנה קודם לכן. למרות השפל הגדול שפגע בכלכלת ארצות הברית, הצליחו המארגנים לגייס את הסכום הדרוש. ב-28 באוקטובר 1929, יום אחד בלבד לפני יום שלישי השחור, הוצעו לציבור מניות בסך 10 מיליון דולר. בתום שתי עונות התערוכה הצליחו המשקיעים להחזיר את השקעתם. האתר שנבחר לתערוכה היה הפארק על שם דניאל ברנהם, לגדות ימת מישיגן, בין הרחובות 12 ו-39. בתוך הימה נבנו מזחים שיצרו שתי לגונות מלאכותיות.
ביתני התערוכה נבנו בשלל צבעים על מנת ליצור את "עיר הקשת בענן" בניגוד ל"עיר הלבנה" של תערוכת 1893. גם אדריכלות המבנים הייתה מודרניסטית בניגוד לאדריכלות השמרנית והמיושנת של תערוכת 1893.
טקס הפתיחה
טקס הפתיחה נערך במעמד נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, שאך נכנס לתפקידו. את אורות התערוכה הדליק מנגנון מיוחד שריכז לתא פוטואלקטרי קרינת אור שהגיעה מכוכב ארקטורוס. אותה תקופה סברו שמרחקו מכדור הארץ כ-40 שנות אור, ומכאן שקרני האור שהדליקו את אורות התערוכה של 1933 עזבו כביכול את הכוכב בעת קיומה של התערוכה של 1893. כיום ידוע כי מרחקו של הכוכב מכדור הארץ הוא 36.7 שנות אור בלבד.
אטרקציות
שתי אטרקציות מרכזיות בתערוכה הגיעו מתחום התעופה.
בין 1 ביולי ל-12 באוגוסט 1933 הוביל חלוץ הטיסה האיטלקי, איטלו באלבו, טיסה של 24 "סירות מעופפות" במסע הלוך ושוב מרומא לשיקגו. בשיקגו התקבל בכבוד רב ובמצעד ראווה, ואף נקרא רחוב על שמו. הוא סעד על שולחן הנשיא רוזוולט וקיבל נשיאות כבוד של שבט הסו האינדיאני בשם "צ'יף הנשר הטס".
ב-26 באוקטובר 1933 הגיעה מגרמניה, שכבר הייתה תחת שלטונו של אדולף היטלר, ספינת האוויר "גרף צפלין 127 LZ". הצפלין שט בשמי התערוכה מעל ימת מישיגן, אך שהה על הקרקע רק 25 דקות, בשל תנאי מזג האוויר.
ככלל, תחום התחבורה זכה למיקוד עניין מיוחד. חברות המכוניות כגון קדילאק ולינקולן הציגו לימוזינות מפוארות בעלות מנועי 16 צילינדרים, פירס-ארו הציגה את מכונית היוקרה העתידנית "סילוור ארו" ופקארד, שזכתה בפרס, הציגה אוסף מכוניות פאר.
חברת הרכבות יוניון פסיפיק הציגה את הקטר "זפיר" (על שם זפירוס, אל הרוח המערבית), שקבע שיא מהירות כאשר הוביל רכבת לשיקגו מדנוור, קולורדו, מרחק 1,000 מייל (כ-1,600 קילומטרים), תוך 13 שעות ו-5 דקות.
במועדון הלילה שבשטח התערוכה הופיעו ג'ודי גרלנד, האחיות אנדרוז ועוד.
טירת בומריס
טירת בומריס (בולשית: Castell Biwmares; באנגלית: Beaumaris Castle), היא טירה מסוג מצודה קונצנטרית השוכנת בבומריס שבמחוז אנגלסי בוויילס. היא נבנתה כחלק מהמערכת של המלך אדוארד הראשון לכיבוש צפון ויילס. הטירה תוכננה על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג', ובנייתה החלה ב-1295 ולא הושלמה מאז. הטירה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, והיא נחשבת לאחת הטירות היפות ביותר מבחינה אדריכלית בבריטניה.
מבנה הטירה
הטירה נבנתה לפי תוכנית קונצנטרית - מצודה בתוך מצודה - כאשר החלק הפנימי מוקף במלואו על ידי חלק חיצוני. לטירה היה מזח שהיה פעיל לפי תנאי הגאות והשפל, ובאופן זה ניתן היה להעביר אליה אספקה דרך הים. היא הוקפה בחפיר, והגנתה כללה חרכי ירי לחיצים, ופתחים אשר מוקמו בסמוך לכניסותיה, ואשר דרכם ניתן היה לשפוך שמן רותח על האויב. כל כוח צבאי שתקף את הטירה נתקל ב-14 מכשולים נפרדים ובארבעה קווי ביצורים שנבנו לפי הדפוס הקונצנטרי.
צורתה של הטירה דומה לריבוע, ויש לה דמיון רב לקרפילי והרלך. החלק הפנימי הוא מלבני עם מגדל עגול בכל פינה. בצד הצפוני ובצד הדרומי נמצאים בתי שער גדולים, ומשני הצדדים של כל אחד מהם יש מגדל כך שצורתה דומה לאות D. האולם הראשי ומבנים נוספים נבנו בתוך החלק הפנימי.
מסביב לקיר החיצוני ביותר של החלק הפנימי נמצאת חומה המוגנת באמצעות שני מגדלים ובתי שער. המבנים הללו לא בנויים בהתאם לתוכנית הבנייה של בתי השער הפנימיים, ותפקידם היה למנוע מהתוקפים את האפשרות לחדור ישירות לתוך החלק הפנימי. קיר המזח מחבר את הקיר הדרומי שליד בית השער, כך שהוא משמש כמשטח לירי הגנתי. בניגוד לחומות החיצוניות הפשוטות בקרפילי והרלך, החומות בבומריס עבות מאוד ויש בהן מעברים פנימיים המאפשרים גישה אל חרכי הירי המוגנים.
שאניה טוויין
שאניה טוויין (באנגלית: Shania Twain; נולדה ב-28 באוגוסט 1965) היא זמרת קאנטרי-פופ וכותבת שירים קנדית, הנחשבת לזמרת הקאנטרי המצליחה בעולם, בזכות היותה הראשונה אשר עשתה את המעבר ממוזיקת הקאנטרי השמרנית למוזיקת הפופ. במהלך כל הקריירה שלה הצליחה טוויין לעשות שבעה להיטים שכבשו את מצעד שירי הקאנטרי.
במהלך הקריירה הצליחה טוויין לזכות ב-187 פרסים שונים כשהבולטים ביותר מביניהם הם; חמישה פרסי המוזיקה האמריקאית, שישה פרסי המוזיקה של בילבורד, חמישה פרסי גראמי, פרס מוזיקת העולם, וכולי. טוויין הפכה לאחת מהאמניות הנמכרות ביותר כאשר; אלבום הבכורה שלה אשר שנשא את שמה Shania Twain, הצליח להימכר בעולם בסדר גודל של כ-2.3 מיליון עותקים, אלבומה השני The Woman in Me, נמכר בסדר גודל של כ-16 מיליון עותקים, ואלבומה השלישי Come On Over, הוא האלבום הנמכר ביותר בעולם על ידי זמרת, כמו גם האלבום הנמכר ביותר בארצות הברית במהלך שנות התשעים. מכירותיו של האלבום נאמדות בעולם בסדר גודל של כ-40 מיליון עותקים שנמכרו. לאחר מכן הוציאה את אלבומה הרביעי, שזכה להצלחה עולמית גם הוא ומכירותיו עומדות על למעלה מ-15 מיליון עותקים. לבסוף, הוציאה את אלבומה החמישי לאחר 15 שנים שעברו מצאת אלבומה הרביעי, Now. בנוסף לכך, הפכה טוויין לאמנית היחידה בכל הזמנים שלה שלושה אלבומים שזכו לתואר מעמד היהלום, בארצות הברית בלבד.
מכירות שיריה ואלבומיה של טוויין מסתכמות בכ-100 מיליון עותקים, כאשר השיר הנמכר ביותר מבין שיריה הוא "You're Still the One", שנמכר בסדר גודל של כ-4 מיליון עותקים בעולם, והצליח בשיאו להגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום ה-10 במצעד הבריטי.
ביוגרפיה
שאניה טוויין נולדה בוינדזור, אונטריו, קנדה בשם איילין רג'ינה אדוארדס (Eilleen Regina Edwards) לשרון וקלרנס אדוארדס, אשר התגרשו כשהייתה בת שנתיים. שרון התחתנה עם ג'רי טוויין, בעל מוצא אינדיאני, אז שינתה איליין אדוארדס את שמה לאיליין טוויין. טוויין, שהייתה הבת השנייה, מתוך חמישה ילדים, גדלה בטימינס, אונטריו (כ-800 ק"מ מצפון לטורונטו) וחוותה ילדות קשה. הוריה היו ממעמד חברתי נמוך, והיה בביתה מחסור תמידי במזון וכסף. למרות זאת (או בעקבות זאת) עודדו אותה אמה ואביה החורג לפנות לקריירה מוזיקלית. היא החלה לנגן בגיטרה ולשיר שירי קאנטרי ומוזיקה פופולרית, ויצאה להופיע בכל מקום שניתן כדי לתמוך כלכלית במשפחתה. כבר מגיל צעיר היא הופיעה במועדוני לילה, באירועים בבית הספר ובתוכניות רדיו מקומיות.
יואל ברוצקוס
ד"ר יואל בּרוּצקוּס (בליטאית: Joelis Bruckus; 1885 – 1951/1948?) היה מחנך עברי ליטאי, מורה לפיזיקה ומתמטיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (המוסד החינוכי העברי השני בגודלו בקובנה, ליטא, אחרי הגימנסיה הריאלית העברית) ומנהלה בשנים 1928–1940. פעיל ציוני וחבר מרכז "תרבות" בליטא.
שאניה טוויין
ביוגרפיה
נקודת המפנה הגיעה כשאמה ואביה החורג נהרגו בתאונת דרכים ב-1 בנובמבר 1987, כשטוויין הייתה בת 22. בשל כך נאלצה לזנוח את החלום להיות זמרת מפורסמת, כדי לפרנס בכוחות עצמה את שלושת אחיה הקטנים. בשלוש השנים הבאות עבדה טוויין בצוות בידור של בית מלון גדול, עד אשר מפיק מוזיקלי הזמין אותה להקליט הקלטות דמו בבירת מוזיקת הקאנטרי, נאשוויל, אשר הובילה את טוויין לחתימת חוזה הקלטות ב"Mercury Nashville Records". כתוצאה מכך שינתה טוויין את שמה הפרטי מאיליין לשאניה, כמחווה לאביה החורג (זהו שם אינדיאני שפירושו "היא בדרכה").
יואל ברוצקוס
קורות חיים
יואל בן דב ברוצקוס נולד בשנת 1885 בפולאנגן, פלך קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא). סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. היה נאמן לציונות ופעיל בין הסטודנטים היהודים במוסקבה.
שאניה טוויין
1993-1994: Shania Twain
באפריל 1993 יצא לחנויות התקליטים בארצות הברית אלבום הבכורה של שאנייה טוויין, הנקרא Shania Twain. האלבום זכה להצלחה רבה עם מכירות של למעלה ממיליון וחצי עותקים. האלבום זכה להתעניינות מחודשת, כשיצא לחנויות התקליטים באירופה במרץ 2000. מהאלבום יצא סינגל הבכורה שלה, "What Made You Say That".
יואל ברוצקוס
קורות חיים
בימי מלחמת העולם הראשונה עבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הסְפר).
בשנת 1922 חזר לליטא (אז ליטא העצמאית מ-1918 או הרפובליקה הליטאית הראשונה) וזמן קצר עבד בוועד הלאומי היהודי (ביידיש: 'נאציונאל-ראט' – המוסד העליון של האוטונומיה היהודית בליטא). משנת 1923 היה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (מייסודו של משה שוואבה. ואותה הגימנסיה שבה למדה בשנים 1920–1928 המשוררת לאה גולדברג), ובשנים 1928–1940 שימש מנהלה (יחד עם ד"ר אהרון ברמן – עד שנת 1936, ויחד עם שמואל קאפיט משנה זו ועד שנת 1940). בנוסף, לימד בסמינריון המורים של רשת "תרבות".
בשנת 1927 נשא לאשה את אן פִישֶלֶביץ-בּרוּצקוּס (ברוצקיינה) שלימדה גרמנית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה מסוף שנות ה-20. עמיתה מרדכי אלישיב (פרידמן) תיאר אותה כ"אדם חביב, שקט ומקובל על החברים ועל התלמידים כאחד".
ברוצקוס היה חבר המרכז הציוני וחבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא. "היה מחונן בכשרון פדגוגי, שאף כל ימיו להעמיק את ידיעותיו, צנוע וסגור מטבעו, איש האמת, אציל רוח ועדין נפש, נאמן ומסור לתפקידו כמחנך הדור הצעיר." כמו כן, היה חביב על חבריו לעבודה ועל ציבור גדול של תלמידיו.
לאחר הכיבוש הסובייטי של ליטא וסגירת הגימנסיה שימש מורה למתמטיקה ופיזיקה בגימנסיה היידית מס' 11 ע"ש שלום עליכם בעיר. ואולם, כעבור זמן קצר נעצר והוגלה הוא ואשתו לסיביר, בשל השתייכותם למחנה הציוני.
הסובייטים הפרידו ביניהם והם נמצאו במרחק 6,000 ק"מ זה מזה. במקום גלותו נפטר ד"ר ברוצקוס בעיירה בשם טרה באזור אומסק.
קרוב משפחתו, בוריס דב ברוצקוס היה כלכלן, מדען ופרופ' באוניברסיטה העברית בירושלים.
שאניה טוויין
1995–1996: The Woman in Me וההצלחה העולמית
הקריירה המוזיקלית שלה החלה לתפוס תאוצה כשהמפיק המוזיקלי רוברט ג'ון "מאט" לאנג שמע את טוויין והבין כי יש כאן פוטנציאל מסחרי. בעקבות שיתוף הפעולה המוזיקלי השניים התאהבו, והתחתנו ב-28 בדצמבר 1993, כשטוויין צעירה מבעלה ב-17 שנים. בפברואר 1995 יצא לחנויות בארצות הברית אלבומה השני של טוויין The Woman in Me, אותו הפיק וכתב לאנג. האלבום היה להצלחה רבה ברחבי המדינה, ונמכר ב-12 מיליון עותקים בארצות הברית, זאת אף על פי שהגיע למקום החמישי בלבד במצעד האלבומים האמריקני. מהאלבום יצאו לאור שמונה סינגלים שנכנסו למצעד הקאנטרי של בילבורד, ומתוכם ארבעה שהגיעו למקום הראשון. הלהיט הגדול מהאלבום היה הסינגל "Any Man Of Mine" כשנמכר ב-500,000 עותקים והגיע למקום הראשון במצעדי הקאנטרי.
גם במולדתה קנדה וגם בארצות הברית. סינגל זה הוא הסינגל הראשון בקריירה שלה (והיחיד מאלבום זה) שמגיע ל-Top 40 במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום זכה בפרס גראמי, בפברואר 1996, בקטגוריית "אלבום הקאנטרי של השנה".
1997–2001: Come On Over
בנובמבר 1997 יצא לחנויות התקליטים בארצות הברית אלבומה השלישי של טוויין, Come On Over. בשבוע הראשון נמכר האלבום ב-172,000 עותקים, והגיע למקום השני במצעד האלבומים האמריקני. נתון הנראה מאכזב לרבים, זאת לאחר ההצלחה הרבה של אלבומה הקודם. אולם הצלחת האלבום הלכה והתעצמה, כשהתווספו עוד ועוד להיטים שהוציאה מהאלבום. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Love Gets Me Every Time", שהה חמישה שבועות במצעד הקאנטרי של בילבורד, ונמכר בחצי מיליון עותקים, אולם רק כשיצא הסינגל השלישי מהאלבום, "You're Still the One", החלו מכירות האלבום להתעצם. "You're Still the One" הגיע למקום השני במצעד בילבורד האמריקני ולמקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי וזיכה את טוויין בשני פרסי גראמי: זמרת הקאנטרי ושיר הקאנטרי של השנה. בהמשך הגיעו הלהיטים "From This Moment On" (מקום רביעי במצעד בילבורד), "" והלהיט הגדול ביותר שלה, "That Don't Impress Me Much". שני הלהיטים הללו הגיעו למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי. בסך הכול יצאו מהאלבום לא פחות מ-12 סינגלים (מתוך 16 רצועות), כששלושה מתוכם הגיעו למקום הראשון במצעד הקאנטרי של בילבורד. בסופו של דבר, האלבום Come on Over, נמכר בארצות הברית ב-20 מיליון עותקים (מקום שביעי בכל הזמנים בארצות הברית) והיה לאלבום הראשון של זמרת בארצות הברית המקבל אלבום יהלום כפול. לאחר מכן הוציאה את הסינגלים "", "", "", "" וכולי.
האלבום היה האלבום הנשי הראשון והיחידי בהיסטוריה שהצליח למכור 40 מיליון עותקים, ונכון לאוקטובר 2017, הוא האלבום הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים, והאלבום הנשי הנמכר ביותר בארצות הברית.
באוקטובר 2001 יצא לחנויות התקליטים בארצות הברית אלבום אוסף של טוויין, הנקרא "The Complete Limelight Sessions", אשר כלל שירים שהוקלטו בין השנים 1989–1990, מספר שנים לפני שחתמה על חוזה ההקלטות הראשון שלה. באותה שנה (21 באוגוסט) ילדה טוויין את בנה הבכור, שקיבל את השם "אייג'ה (אסיה באנגלית) ד'אנג'לו לאנג".
2002–2004: !Up
בנובמבר 2002 יצא לחנויות ברחבי העולם אלבום האולפן הראשון שלה מזה 5 שנים, הנקרא. האלבום הגיע למקום הראשון במקביל בארצות הברית ובבריטניה, כמו גם בגרמניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד. בין הסינגלים הבולטים ממנו ניתן למצוא את; "" שלא יצא בארצות הברית, אך זכה להצלחה רבה, "!Up" שנשא את שמו של האלבום וזכה להצלחה נאה בעולם, "Forever and for Always" שזכה להצלחה עולמית, ו-"" שהגיע בשיאו למקום ה-31 במצעד הבילבורד הוט 100. כל ארבעת הסינגלים הללו הגיעו לעשירייה הפותחת בבריטניה.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום תואר יהלום, על מכירות של 11 מיליון עותקים, ובכך טוויין הייתה לזמרת הראשונה ששלושה אלבומים שלה נמכרים במעל 10 מיליון עותקים בארצות הברית. סך הכול הסתכמו מכירות האלבום ברחבי העולם בכ-17 מיליון עותקים.
2004–2010: Greatest Hits ועיכובו של אלבומה החמישי
בנובמבר 2004 הוציאה אלבום אוסף Greatest Hits, אשר כלל שלושה שירים חדשים, ביניהם השיר "Party for Two", אשר הוקלט בשתי גרסאות המופיעות באלבום: הראשונה בגרסת הקאנטרי, בו שרה יחד עם הזמר בילי קורינגטון והשנייה גרסת הפופ, עם סולן להקת שוגר ריי, מרק מק'גראת, שהגיע למקום העשירי בבריטניה.
לאחר מכן באוגוסט 2005, הוציאה טוויין סינגל בשם "Shoes", שנכלל בפסקול Music from and Inspired by Desperate Housewives. הפסקול היווה כפסקול של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "עקרות בית נואשות". הסינגל יצא כסינגל יחידי מתוך הפסקול. כאשר סיימה להקליט את הפסקול, הקליטה טוויין גרסת כיסוי לשירה הידוע של אן מוראי "You Needed Me", שנכלל באלבומה המיוחד שמארח זמרים מכל העולם הנקרא, Duets: Friends & Legends.
באמצע יוני 2009, פרסמה טוויין מכתב למעריציה שבו היא מסבירה את סיבות העיכובים בהוצאת אלבומה הבא, וציינה כי עברה כאבים אישיים והתמקדה בגידול בנה אייג'ה. באוגוסט 2009, בכנס של "Timmins", שנערך באונטריו נאמר מצד חברת ההקלטות של טוויין כי "אין שום דבר חדש באופק".
2011–2015: חזרתה לעולם המוזיקה
במאי 2011, אישרה טוויין בראיון בתוכנית הטלוויזיה שלה "למה לא? עם שאניה טוויין", כי היא תוציא לאור את הסינגל הראשון שלה מזה שש שנים, "Today Is Your Day". טוויין הציגה את השיר בפרק הבכורה של הסדרה. בנוסף, טוויין הקליטה באמצע התוכנית דואט עם ליונל ריצ'י בשם "Endless Love". הדואט הוא גרסת כיסוי לשירה של דיאנה רוס. "Today Is Your Day" יצא לאור בצורה רשמית לאייטונס ולרדיו בארצות הברית ב-12 ביוני 2011. בנוסף, את השיר "Today Is Your Day" ביצעה טוויין עם מייקל בובלה, והוא נכלל באלבום חג המולד הראשון שלו, Christmas (שהופק גם הוא על ידי דייוויד פוסטר). שאנייה אף לקחה חלק בכתיבת האלבום וכתבה ביחד עם בובלה את "White Christmas". ב-8 ביוני 2011, במסיבת עיתונאים ב"היכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי" שבנאשוויל, הודיעה טוויין כי היא תציין את קיסר פאלאס בלאס וגאס במשך שנתיים. סיבוב ההופעות השלישי שלה, "Shania: Still the One", החל כבר בשנת 2012, והסתיים באמצע 2014.
ביולי 2013, הודיעה טוויין בפייסבוק שהיא עובדת על האלבום החדש שלה במהלך הקיץ, ושהיא תיקח הפסקה מסיבוב ההופעות השלישי שלה, "Shania: Still the One". באותה השנה, הודיעה שאלבומה החדש בדרך, אך היא "מחפשת את המפיק הנכון שיפיק אותו". באותו הזמן, יצא אלבום ההופעה הראשון שלה, Still the One: Live from Vegas. ב-24 באוגוסט 2015 אמרה : "ראשית, אני צריכה לסיים את האלבום החדש שלי בחורף, שישה שירים כבר הושלמו, כתבתי 38 שירים בסך הכול, ועכשיו התהליך מתבצע במטרה לצמצם את זה לשש או שמונה כדי לסיים את הקלטות האלבום". באותו החודש, הודיעו מקורות המקורבים לזמרת כי ייתכן וסיבוב ההופעות השלישי שלה, "Shania: Still the One", יימשך. טוויין גם הצהירה שאולי תחזור בתוכנית טלוויזיה חדשה שתעלה לשידור בין 2016 ל-2017.
2016–2020: Now
באוקטובר 2016, אישרה טוויין לרולינג סטון כי יש לה מוזיקה חדשה שעתידה לצאת "בקרוב מאוד". בדצמבר באותה השנה בריאיון עם מגזין בילבורד, היא דיברה בשנית על אלבומה הקרוב שעתיד לצאת, ותיארה אותו בשלל דרכים שונות, ביניהן "הוא כמו דבק. כלומר, מלא בשירים קוהרנטיים". בפברואר 2017, התראיינה לרולינג סטון שוב תוך שדיברה על האלבום; והפעם אמרה שהיא תוציא לאור שיר חדש כבר במרץ וכי האלבום עתיד לצאת כבר במאי. בסמוך לכך, היא הופיעה בפסטיבל Stagecoach 2017 במטרה לעזור בקידום המסחרי של האלבום, כמו גם הסינגל המוביל שלו.
באפריל 2017, נודע מטעם מגזין בילבורד שהסינגל החדש של טוויין, "Life's About to Get Good", עתיד לצאת לאור ביוני, ביחד עם האלבום עצמו שיועד לצאת בספטמבר. את המוזיקה החדשה שלה פרסמה טוויין כבר בפסטיבל שבו הופיעה באפריל באותה השנה. לאחר 15 שנים בהן לא הוציאה אלבום אולפן, הכריזה טוויין כי אלבום האולפן החמישי שלה, Now, צפוי לצאת לאור ב-29 בספטמבר 2017. ביוני 2017, הודיעה טוויין שהיא עומדת לצאת לסיבוב ההופעות הרביעי שלה, וכי שמו יכיל את המילה Now. ב-17 באוגוסט באותה השנה, הכריזה רשמית באתר האינטרנט שלה שסיבוב ההופעות הרביעי שלה יינשא את שם האלבום וכי שמו המלא הוא, "Now Tour".
הסינגל השני מן האלבום, "Swingin' with My Eyes Closed" יצא לאור ב-18 באוגוסט, יום אחרי שהכריזה סופית על סיבוב ההופעות הרביעי שלה. סינגל שלישי "Who's Gonna Be Your Girl" יועד לצאת ביחד עם סינגל רביעי "We Got Something They Don't"; שניהם יצאו באותו החודש, במטרה לעזור בקידום המסחרי של האלבום. Now זכה להצלחה בין-לאומית ודורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200. לאחר מכן, השתתפה בסרט "טריידינג פיינט" לצד ג'ון טרבולטה, מייקל מדסן וטובי סבסטיאן. בהמשך, השתתפה גם בסרט "להאמין בך" שזכה להצלחה בין-לאומית. בסוף 2020, הוציאה את הדואט "Forever and Ever, Amen" ביחד עם רונאן קיטינג.
2021–הווה: Queen of Me
לאחר שהוציאה את Now, יצאה לסיבוב הופעות והשתתפה בשירים (ביניהם "Hole in the Bottle" עם קלסי בלריני) ובסרטים, החליטה טוויין לצאת לרצף הופעות בשם "" שהצליח להכניס למעלה מ-12 מיליון דולרים. הוא בוטל בחלקו בשל מגפת הקורונה. בהמשך לכך, הכריזה טווין שאלבום האולפן השישי שלה, Queen of Me, ייצא לאור ב-3 בפברואר 2023. הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Waking Up Dreaming" יצא לאור בספטמבר 2022. הוא זכה להצלחה נאה במצעדים השונים ואחריו, יצא לאור השיר "" כסינגל השני מתוך האלבום. לאחר מכן, הכריזה טוויין על סיבוב הופעות חדש: "Queen of Me Tour".
חיים אישיים
ב-1 בינואר 2011 נישאה טוויין לבן זוגה, פרדריק טיבאוד בפוארטו ריקו. לשאניה ילד מנישואיה הראשונים ובזכותו היא נחשבת לתושבת קורסה, שווייץ, שם הוא נולד.
ארקן קריב
ארקן קריב (ברוסית: Аркан Карив; 25 באפריל 1963, מוסקבה - 22 באפריל 2012, מוסקבה) היה עיתונאי וסופר ישראלי-רוסי.
ביוגרפיה
ארקן קריב נולד כארקדי קרבצ'ייבסקי במוסקבה למשפחת משורר, סופר ומבקר ספרות. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד הנדסה, אך לא סיים את הלימודים ועזב לאחר שנתיים.
בשנת 1989 ארקדי עלה לישראל והתחיל לעבוד כעיתונאי בעיתון וסטי ובערוץ 9. בעיתון הייתה לו פינה קבועה "עברית קטן". במקביל הוא הכין שיעורי עברית באינטרנט.
בשנת 2004 ארקן קריב חזר לרוסיה. הוא המשיך לעבוד כעיתונאי בעיתונות רוסית וישראלית. בשנת 2011 הוא חזר לישראל והחל להגיש תוכנית טלוויזיה פארק תרבות.
בשנת 2012 הוא חזר לרוסיה ונפטר תוך זמן קצר.
יונתן בן אביתר
יוֹנָתָן בֶּן-אֶבְיָתָר, דמות מקראית, בנו של אביתר, שמו נזכר בסיפור מרד אבשלום ובסיפור עליית שלמה למלוכה.
בזמן מרד אבשלום כאשר דוד בורח מירושלים, הוא מפעיל רשת מרגלים במחנה אבשלום המורכבת מיונתן בן אביתר, אביתר אביו, אחימעץ, ואביו צדוק. עליהם הוטל להעביר לדוד ידיעות על הנעשה במחנה אבשלום.
כאשר שימש מרגל עבור דוד המלך בתקופה בה מרד בו בנו אבשלום, יחד עם אחימעץ בן צדוק, התחבאו בתוך באר מפני עבדי אבשלום.
תפקידו כמודיע ממשיך גם בזמן מלכות שלמה. יונתן הוא זה שמודיע לאדניה על המלכתו של שלמה. לדעת שמאי גלנדר ואחרים יונתן היה חלק ממחנה אדניה שאביו נמנה עליהם. לשיטתו אם היה הבן יוצא כנגד אביו ואדניה, היה המחבר המקראי מספר על כך. לטענתו אין לדעת מהסיפור מה היו מניעיו של יונתן. כאשר בא אל אדניה, מקדם אותו אדוניה במילים מצודת דוד מפרש את התיבה  המופיעה בפסוק כ"ג: . כלומר אדניה חיכה לבשורות טובות, וההפך בשורה מרה הגיעה. יונתן מספר באריכות לאדניה את השתלשלות העניינים עד להמלכת שלמה. חוקר המקרא פרנק פולק, טוען כי בדבריו הארוכים אל אדוניה מאלץ אותנו יונתן בתפקיד המבשר לראות את ריבוי פניו של אותו תהליך, של עליית שלמה למלוכה.
טורקי (אוסטרליה)
טוֹרְקִי (באנגלית: Torquay) היא עיירה במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.
גאוגרפיה
טורקי נמצאת 21 ק"מ דרומית לג'ילונג ומהווה שער לדרך האוקיינוס הגדולה. בגבולה המערבי זורם נהר הספרינג קריק (Spring Creek) וחופיה כוללים את פויינט דיינג'ר ומפרץ זילי.
אזור טורקי מפורסם בחופי הגלישה, בייחוד חוף בלס הממוקם דרומית מזרחית לעיר.
רבות מחברות הגלישה המפורסמות בעולם פועלות מטורקי - ריפ קורל, פיפינג הוט וקוויקסילבר – כולן נמצאות בכיכר חוף הגלישה, המספקת שירותי קניות והסעדה ובה נמצא מוזיאון הגלישה העולמי.
אוכלוסיית טורקי בדרך כלל גדלה פי שלושה בין ינואר לסוף פברואר, כאשר חופשת בתי הספר מסתיימת.
סיליה רוסר
סיליה רוסר (באנגלית: Celia Rosser נולדה ב -1930) היא מאיירת בוטנית אוסטרלית, הידועה בעיקר בזכות פרסום סדרת מונוגרפיות בת שלושה כרכים המכילה ציורי אקוורל של עצים מהסוג בנקסיה.
ביוגרפיה
היא נולדה כסליה אליזבת פרינס, והחלה לצייר פרחי בר אוסטרליים בתחילת הקריירה האמנותית שלה. היא התחילה לצייר את עצי הבנקסיה לאחר שראתה בנקסיה מסורית (Banksia serrata) ליד ביתה באורבוסט, ויקטוריה. התערוכה הראשונה שלה הייתה בגלריה לבסון במלבורן בשנת 1965, וכללה שלושה צבעי מים של מיני בנקסיה. שנתיים לאחר מכן פרסמה את פרחי הבר של ויקטוריה.
בשנת 1970 מונתה רוסר לאמנית הפקולטה למדעים באוניברסיטת מונש. היא איירה את הצמחים המלוחים של דרום אוסטרליה. בשנת 1974 מונתה לאמנית הבוטנית האוניברסיטאית, והחלה בפרויקט ציור כל מיני הבנקסיה. הפרויקט נמשך יותר מ -25 שנה, והביא לפרסום מונוגרפיה בת שלושה כרכים בשם The Banksias, עם טקסט מלווה מאת אלכס ג'ורג'. פרסום הכרך הסופי בשנת 2000 ייצג את הפעם הראשונה שסוג כה גדול צויר כולו.
מורשת
בשנת 2001, פיטר אולדה וניל מריוט פרסמו תיאור של זן חדש של בנקסיה מהשיחים הצחיחים של מערב אוסטרליה, וקראו לו בנקסיה רוסרית (Banksia rosserae) לכבודו של רוסר.
מאז 2002, חברי הגנים הבוטניים המלכותיים מלבורן העניקו את "מדליית סיליה רוסר לאמנות בוטנית" למציגים מצטיינים בתערוכת "אמנות האיור הבוטני".
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס
קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס (לטינית: Quintus Caecilius Metellus Pius) היה מדינאי ומצביא רומי, מתומכיו העיקריים של סולה במלחמת האזרחים הרומית ואחד החברים הבולטים בסיעה האופטימאטית ברומא הרפובליקנית.
פיוס היה בן למשפחת האצולה הוותיקה והחזקה של המטלים ובנו היחיד של המנהיג האופטימאטי רב-העוצמה קווינטוס קאיקיליוס מטלוס נומידיקוס, מאויביו הפוליטיים המרים של גאיוס מריוס.
מטלוס החל את הקריירה הצבאית שלו במהלך מלחמת האיטלקים ברומא, שפרצה בשנת 91 לפנה"ס, כלגאטוס בצבא הרומי הדרומי שנלחם במרידה האיטלקית קמפניה ובסאמניום. במהלך הקרבות הוא נלחם תחת פיקודו של סולה וייתכן שבתקופה זו רכש את אמונו. הישגיו הבולטים ביותר היו בשנת 88 לפנה"ס, שנה בה כוח צבאי בפיקודו כבש את מעוז האיטלקים ונוסיה והרג בקרב את פומפאידיוס סילו, ממנהיגי המורדים. עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנה זו וכיבושה של רומא על ידי סולה, הראה פיוס את נאמנותו לזה והוא מונה כתגמול למפקד הצבא הדרומי. לאחר שסולה יצא מזרחה להילחם נגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס הושאר מטלוס בקאמפניה והצבא בפיקודו היווה, יחד עם הלגיון של אפיוס קלאודיוס פולכר, מוקד הכוח העיקרי של סולה באיטליה. הצבא תחת פיקודו של מטלוס המשיך בדיכוי הסאמניטים ובמצור על עריהם המרכזיות.
פריצתה המחודשת של מלחמת האזרחים הרומית באותה שנה העמידה את מטלוס במצב בעייתי. העיר רומא הייתה מוטלת במצור על ידי הכוחות הפופולרים בהנהגתם של מריוס וקינה אולם מטלוס היה נתון במאבק מול הסאמניטים, מאבק שחשש לנטוש על מנת לסייע לממשלה האופטימאטית בעיר רומא. לבסוף נאלץ מטלוס לזנוח את המלחמה בסאמניטים, להשאיר בדרום איטליה כוח צבאי קטן ולצעוד לעבר רומא. נסיגתו הובילה לנפילתו של כוח המצב בידי הסאמניטים, שמיהרו לחתום על הסכם שלום נוח עם מריוס וקינה. מטלוס חבר לכוחות האופטימאטים בעיר, שמנו את כוחות הקונסול גנאיוס אוקטאוויוס ושרידי כוחותיו של סטראבו. מעודד ממספרם הוא יצא בראש הצבא אל הגבעות האלבניות על מנת להתמודד עם צבאו של קינה. אולם, חיילי הממשלה הפגינו חוסר רצון מובהק להילחם ולאור חשש שיערקו לצד השני הוא נסוג לעבר העיר.
הנסיגה של כוחות האופטימאטים חיזקה את המורל של הפופולרים והללו העבירו את מחנם מול חומות העיר רומא. העריקות מקרב חיילי הממשלה הלכו וגדלו ונראה שמצבם של הממשלה הייתה בכי רע. מטלוס ניסה להביא להשיג של פשרה בין שני המחנות אולם נסיגתו מהגבעות האלבניות העכירה את יחסיו עם הקונסול אוקטאוויוס שראה בו בוגד.
מפקדי וחיילי הצבא האופטימאטי, שלפי המקורות לא סמכו על שיקולו של אוקטאוויוס השמרן, דרשו ממטלוס לקחת את הפיקוד העליון אולם הוא סירב. סירובו של מטלוס הגביר את העריקות מהמחנה האופטימאטי עד שתועלתו כצבא התמוססה. עקב מאורעות אלו נאלצו הסנאט הרומי והאופטימאטים להיכנע כניעה מלאה לפני כוחותיהם של קינה ומריוס.
כניסתם של הכוחות הפופולרים המנצחים לעיר סימנה את תחילתו של מסע טבח ברומא ובאיטליה כולה. מטלוס נמלט בנס מגורל זה וגלה לפרובינקיה הרומית באפריקה, שם הצליח לייצב שלטון אופטימאטי כלשהו. עמדתו באפריקה התמוססה כאשר הוא נאלץ לסגת מפני גאיוס פביוס הדרניוס, נציג הפופולרים ונמלט לליגוריה בצפון איטליה, שם החל לגייס צבא חדש.
בשנת 80 לפנה"ס נבחר פיוס למשרת הקונסול יחד עם סולה ושנה לאחר מכן נשלח להיספניה כפרוקונסול עם שני לגיונות על מנת לדכא את המרד שפרץ שם בהנהגתו של קווינטוס סרטוריוס. פיוס ניהל מלחמה עיקשת בסרטוריוס במשך 3 שנים אולם לרוב נחל מפלות. בשנת 77 לפנה"ס נשלח פומפיוס לאזור ושני המצביאים הצליחו בכוחותיהם המשותפים לדחוק בהדרגה ובאיטיות את סרטוריוס מעמדת כוחו. הירידה במעמדו של סרטוריוס הוביל לרציחתו בשנת 72 לפנה"ס על ידי קציניו. לאחר הרצח דוכא המרד במהירות והיספניה אורגנה מחדש תחת שלטון האופטימאטים.
עם חזרתו לרומא בשנת 71 לפנה"ס ערך פיוס טריומף לכבוד ניצחונו על סרטוריוס ופיזר את צבאו (בניגוד לפומפיוס). הוא מת ככל הנראה בשנת 63 לפנה"ס.
אנגלו נוימן
אַנְגֶלוֹ נוימן (בגרמנית: Angelo Neumann; 18 באוקטובר 1838 – 20 בדצמבר 1910) היה זמר (טנור), במאי תיאטרון ואמרגן אופרה אוסטרו-הונגרי ממוצא יהודי.
קורות חיים
נולד בווינה. הופעת הבכורה שלו הייתה בברלין ב-1859. בשנים 1862–1876 הופיע בווינה, בין היתר התמחה ביצירותיו של ריכארד ואגנר. ב-1876 היה למנהל האופרה של לייפציג, לאחר מכן עבר לנהל את האופרות של ברמן (1882) ושל פראג (1885). במקביל ניהל להקת אופרה נודדת שהתמחתה בהצגת מחזור הטבעת והופיעה בין היתר בלונדון, פריז וסנקט פטרבורג עם המנצח אנטון זיידל.
קישורים חיצוניים
Christa Jost: Neumann, Angelo. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 19, Duncker & Humblot, Berlin 1999, S. 139 f.
Seef Mall
Seef Mall (בערבית: مجمع السيف) הוא הקניון השני בגודלו בממלכת בחריין. הקניון מנוהל על ידי חברת Seef Propertie.
הקניון
קניון סיף מחובר לשורה של שנמצאות בקצה המערבי של הקניון וכן בסמוך למתחם הקניות אל עאלי ממוקם בסמוך לקצה המזרחי בכניסה ליד חנות של רשת הבגדים הבריטית מרקס אנד ספנסר. מדרום לקניון נמצא כביש מהיר על שמו ראש ממשלת בחריין, שייח' כליפה בן סלמאן. מעבר לכביש המהיר נמצא קניון נוסף שמשמש את תושבי מנאמה והוא קניון בחריין. מדרום מזרח נמצא גם מרכז הכנסים המרכזי של בחריין "מרכז התערוכות והכנסים הבינלאומי של בחריין".
יש בו אש
"יש בו אש" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל ביחד עם הזמרת איגי וקסמן מתוך אלבום האולפן הרביעי של אינטרנשיונל, מגנונה (1996). הוא יצא לאור בספטמבר 1996, על ידי חברת התקליטים ביג פוט רקורדס, כסינגל השישי מתוך האלבום. הוא נכתב בידי אסתר שמיר והופק בידי עופר ניסים.
השיר הגיע למקום השני במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אסתר שמיר, הולחן על ידי דנה אינטרנשיונל ועופר ניסים והופק על ידי ניסים. במהלך ההקלטות של מגנונה, הוחלט כי אינטרנשיונל תשתף פעולה עם וקסמן ותקליט עמה דואט בשם "יש בו אש", שעוסק בשתי בחורות הפוצחות בריב בשל בחור שלטענתן, "יש בו אש". במהלך השיר, כל אחת בוחרת להחמיא לו בדרכה שלה ולכבוש את לבו.
באוקטובר 2022 לקחה וקסמן חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את "יש בו אש", שהוקלט במקור כדואט עם אינטרנשיונל.
הצלחה
"יש בו אש" דורג היישר בחמישייה הפותחת במצעד העברי השבועי של רשת ג' וזכה בתואר "הכניסה הגבוהה" וזאת, כששירה של אינטרנשיונל "דון קיחוטה" דורג בראש המצעד. בשבוע העוקב, עלה למקום הרביעי, ולאחר מכן עלה למקום השני. לאחר תשעה שבועות צעידה, יצא מהמצעד ב-8 בדצמבר 1996.
מושל וירג'יניה
מושל קהיליית וירג'יניה (באנגלית: Governor of the Commonwealth of Virginia) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת וירג'יניה שבארצות הברית והמפקד העליון של המשמר הלאומי שלה. המושל אחראי על אכיפת חוקי המדינה, ובידיו הסמכות לאשר את החוקים שמתקבלים באספה הכללית של וירג'יניה או להטיל עליהם וטו, לכנס את בית המחקקים, ולהעניק חנינות, למעט במקרים של הדחה.
69 אישים, כולם גברים, כיהנו עד היום כמושלי וירג'יניה ב-73 תקופות כהונה, לא כולל 11 תקופות כהונה של מושלים בפועל שלא נכללים בספירה הרשמית.
מושל וירג'יניה הנוכחי הוא הרפובליקני גלן יאנגקין, שהושבע לתפקידו ב-15 בינואר 2022.
בחירת המושל
משרת המושל נוצרה בחוקת וירג'יניה הראשונה, שכוננה ב-1776 וקבעה שהמושל ייבחר מדי שנה על ידי בית המחוקקים של המדינה. המושל יכול היה לכהן במשך לא יותר משלוש שנים רצופות, וכדי לכהן בכהונה נוספת היה עליו להמתין ארבע שנים נוספות. החוקה שהתקבלה ב-1830 שינתה את משך כהונת המושל משלוש כהונות שנתיות מתחדשות לכהונה אחת של שלוש שנים ללא אפשרות לבחירה לכהונה נוספות, אלא רק לאחר המתנה של שלוש שנים נוספות, וקבעה את מועד תחילת כהונת המושל ל-1 בינואר שלאחר הבחירות. בחוקת 1851 הוארכה כהונת המושל לארבע שנים ונקבע שהמושל ייבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי המדינה ולא על ידי בית המחוקקים. בחוקת 1902 שונה מועד תחילת כהונת המושל ל-1 בפברואר. החוקה הנוכחית, שהתקבלה ב-1971, קבעה את מועד תחילת כהונת המושל ליום השבת שלאחר יום רביעי השני של חודש ינואר.
מאז האיסור על בחירה לתקופת כהונה רצופה נוספת ב-1830, נבחרו רק שני מושלים לשתי תקופות כהונה בלתי רצופות, ויליאם סמית' ומילס גודווין. סמית' נבחר לכהונה שנייה לאחר פרישתה של וירג'יניה מן האיחוד עם פרוץ מלחמת האזרחים, וגודווין היה המושל הראשון בכל מדינות ארצות הברית שנבחר על ידי שתי המפלגות הגדולות, כאשר נבחר ב-1965 מטעם המפלגה הדמוקרטית וב-1973 מטעם המפלגה הרפובליקנית. טרם קבלת תיקון זה כיהנו ביותר בשתי כהונות בלתי רצופות פטריק הנרי, ג'יימס מונרו, בנוסף לג'ורג' ויליאם סמית', שכיהן פעמיים כמושל בפועל ובהמשך לכהונתו השנייה נבחר בזכות עצמו.
דרישות התפקיד
הדרישות לבחירה כמושל וירג'יניה הן:
כדי להגיש מועמדות למשרת המושל על המועמד לאסוף לכל הפחות 10,000 חתימות של בוחרים רשומים, כולל 400 חתימות לכל הפחות מכל אחד מ-11 מחוזות הבחירה לקונגרס של וירג'יניה.
היסטוריה
שורשיה של משרת מושל וירג'יניה החלו עם ראשית ההתיישבות האנגלית באמריקה בג'יימסטאון. "חברת וירג'יניה של לונדון" (Virginia Company of London) הקימה ממשל שנוהל על ידי מועצה. נשיא המועצה כיהן למעשה כמושל. המועצה ישבה בלונדון ושלטה על המושבה ממרחקים. באופן רשמי היה תומאס סמית' נשיא המועצה הראשון, אך הוא מעולם לא עזב את אנגליה. נשיא המועצה הראשון שהתגורר במושבה היה אדוארד מריה וינגפילד, ובכך הוא היה לראשון ששלט למעשה בוירג'יניה. עד מהרה ויתרה חברת וירג'יניה על השליטה על ידי מועצה ומינתה לה נשיא, ולמעשה מושל, המנהיג המפורסם והדינמי ג'ון סמית'.
ב-1624, בשנת מלוכתו האחרונה, נטל ג'יימס הראשון, מלך אנגליה מידי חברת וירג'יניה ובעלי המניות שלה את השליטה על מושבת וירג'יניה והפך אותה למושבת כתר. במשך שנים רבות מונו מושלי המושבה על ידי המונרך. לעיתים קרובות התגורר המושל באנגליה, בה בשעה שסגן המושל ניהל הלכה למעשה את חיי המושבה.
במלחמת העצמאות של ארצות הברית הפכה וירג'יניה למדינה עצמאית. מושלה הראשון (והשישי) היה פטריק הנרי. מכינונה של וירג'יניה כמדינה ועד 1851 נבחרו המושלים על ידי האספה הכללית של וירג'יניה. לאחר מכן עברה בחירת המושל לידי תושבי המדינה בבחירות ישירות.
במהלך מלחמת האזרחים שימש פרנסיס הריסון פיירפונט כמושל על החלקים של וירג'יניה שהיו בשליטת האיחוד, ומאוחר יותר הוקמה על חלק מהם מדינת וירג'יניה המערבית. פיירפונט גם שימש כאחד מהמושלים הזמניים במהלך תקופת השיקום שלאחר המלחמה. מושלים אלו מונו על ידי נשיא ארצות הברית והקונגרס, שאז נשלט על ידי האגף הרדיקלי של המפלגה הרפובליקנית. ב-1874 שבה וירג'יניה לחיק האיחוד, קיבלה מחדש את זכותה לממשל עצמי ובחרה כמושל בג'יימס קמפר, איש המפלגה הדמוקרטית ולשעבר גנרל בצבא הקונפדרציה. לאחר תום תקופת השיקום ועד 1969 לא נבחרו בווירג'יניה מושלים רפובליקנים, למעט ויליאם קמרון, שב-1881 נבחר מטעם "מפלגת המתאמים מחדש" (Readjuster Party), קואליציה של רפובליקנים ודמוקרטים פופוליסטים. דאגלס ויילדר, שכיהן בשנים 1990–1994, היה האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר כמושל וירג'יניה, והשני בכל מדינות ארצות הברית.
שלא כמו רוב מדינות ארצות הברית, מאז 1851 נערכות הבחירות למשרת מושל וירג'יניה בשנים שבהן לא מתקיימות הבחירות לנשיאות ארצות הברית או בחירות אמצע הכהונה. הבחירות מתקיימות בשנה שלאחר בחירת נשיא ארצות הברית, כלומר בשנים 2001, 2005, 2009 וכו'. בכל מערכות הבחירות למושל וירג'יניה שנערכו מאז 1977, המושל הנבחר היה מהמפלגה היריבה לזו של הנשיא שנבחר שנה קודם לכן, גם כאשר וירג'יניה הצביעה עבור הנשיא, כפי שהיה במקרים של רונלד רייגן וברק אובמה. היוצא מן הכלל היחידי היה ב-2013, כאשר נבחר הדמוקרט טרי מקאוליף לאחר בחירתו לכהונה שנייה של אובמה בבחירות 2012.
שלושה ממושלי וירג'יניה כיהנו לימים כנשיאי ארצות הברית: תומאס ג'פרסון, ג'יימס מונרו, שכיהן כמושל בשתי תקופות כהונה נפרדות, וג'ון טיילר. בנוסף אליהם כיהנו רבים ממושלי המדינה כחברי הקבינט של ארצות הברית וכחברי הקונגרס של ארצות הברית.
ברברה הרשי
ברברה הרשי (באנגלית: Barbara Hershey; נולדה ב-5 בפברואר 1948) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, ממוצא יהודי, זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אמי. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1996 על משחקה בסרט "דיוקנה של גברת".
ביוגרפיה
נולדה בשם ברברה לין הרצשטיין (Barbara Lynn Herzstein) בהוליווד כבתם של אב ממוצא יהודי ושל אם נוצרייה ממוצא סקוטי-אירי. הרשי למדה ב"תיכון הוליווד". בשנים 1969–1976 הייתה בת זוגו של דייוויד קאראדין ונולד להם ילד. ב-1992 הרשי נישאה לאומן סטיבן דאגלס, הנישואים החזיקו מעמד שנה אחת בלבד.
קריירת משחק
סרטה הראשון היה בקומדיה הרומנטית "מישהו במיטתה של אמא" לצידם של דוריס דיי ובריאן קית' (1968).
ב-1983 הופיעה הרשי בדרמה ההיסטורית המבוססת על ספרו של טום וולף "הצוות המובחר". בסרט גילמה הרשי את גלניס ייגר אשתו של הטייס האמריקאי צ'אק ייגר (סם שפרד).
בשנת 1990 זכתה הרשי בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי על הופעתה בדרמה "רצח בעיירה קטנה".
ב-1993 גילמה הרשי את אשתו לשעבר של גבר אמריקאי, עירוני לבן בורגני וממוצע למדי בשם ויליאם פוסטר (מייקל דאגלס) המוציא זעמו במסע ארוך של נקמה, במותחן הפשע הסוריאליסטי של ג'ואל שומאכר "בדרך למטה".
בשנת 1996 שיחקה הרשי בדרמה של ג'יין קמפיון "דיוקנה של גברת" שמבוססת על הרומן של הנרי ג'יימס "דיוקנה של גברת", בסרט גילמה הרשי את דמותה הספרותית של מאדאם מרל.
בשנת 1999 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הדרמה הרפואית "שיקגו הופ", בעונה השישית והאחרונה שלה.
בשנת 2003 השתתפה בדרמת הקומדיה השחורה "11:14" המשרטטת דמויות המפוזרות כמו חֶלְקֵי פאזל בעיירה מידלטון, וגורלותיהן מצטלבים בשתי תאונות דרכים המתרחשות באותו זמן בלילה אחד.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "ברבור שחור" וגילמה את אריקה, אמה השתלטנית של הבלרינה נינה (נטלי פורטמן).
משנת 2011 עד 2018 גילמה את דמותה של קורה, מלכת הלבבות ואמה חסרת הלב של המלכה הרעה רג'ינה, בסדרה "עד עצם היום הזה".
הנרי ביירוד
הנרי אלפרד ביירוד (באנגלית: Henry Byroade; 24 ביולי 1913 - 31 בדצמבר 1993) היה דיפלומט אמריקאי אשר שימש כשגריר ארצות הברית במצרים. במהלך שנות החמישים, בהיותו עוזר שר החוץ האמריקאי, נשא נאומים פומביים אנטי-ישראליים ובעלי נימה אנטישמית, אשר עוררו סערה בחוגי השלטון, בדעת הקהל בישראל ובקרב יהדות ארצות הברית.
איש צבא
הנרי אלפרד ביירוד נולד בעיר וודבורן שבמדינת אינדיאנה בארצות הברית, בשנת 1913. בשנת 1937, בהיותו בן 24, סיים את האקדמיה הצבאית וסט פוינט והחל בשירות כקצין בצבא הקבע האמריקאי, שירות שארך 15 שנה עד לשנת 1952. במהלך שירותו טיפס במעלה הדרגות ובשנת 1946 קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה שירת בזירת סין-הודו-בורמה כקצין מבצעים. עם סיום המלחמה היה שלישו של הגנרל ג'ורג' מרשל, בעת שליחותו של הגנרל מרשל בסין.
ערביסט במשרד החוץ
בשנת 1946 הושאל ביירוד על ידי הצבא למחלקת המדינה - משרד החוץ האמריקאי. בשנים 1946 - 1947 שימש כסגן המנהל, לאחר מכן המנהל, של המחלקה הגרמנית במשרד החוץ. בשנת 1952 השתחרר ביירוד מן הצבא והמשיך להיות איש משרד החוץ. בשנים 1952 - 1955 שימש כעוזר שר החוץ לענייני המזרח התיכון, דרום אסיה ואפריקה. בתפקידו זה נחשב כמשתייך לקבוצת אוהדי הערבים במשרד החוץ שנהוג היה לכנותם "הערביסטים" (the Arabists).
ב-18 באפריל 1953 נפגש שר החוץ של ישראל משה שרת עם הנרי ביירוד בארצות הברית. בפגישה התעלם ביירוד משאלותיו של שרת בעניין מכירת נשק אמריקני למדינות ערב ומבקשתו למתן ערבויות ביטחון אמריקניות לישראל, אך תבע מישראל להביע נכונותה לעשות ויתורים טריטוריאליים לשכנותיה. אותה שנה בחר ביירוד להציג את תוכניתו למזרח התיכון, דווקא בכנס אנטי ישראלי.
ב-13 במאי 1953 הגיע לישראל מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון פוסטר דאלס, במסגרת מסע בן 20 יום שערך במדינות האזור. הנרי ביירוד נלווה לדאלס כאחד מאנשי פמלייתו. פגישתו של דאלס עם מנהיגי ישראל הייתה מתוחה, ובה רמז האורח על דרישה לוויתורים טריטוריאליים מצד ישראל ול"בינאום פונקציונלי" של ירושלים, עם חלוקת סמכויות בה לישראל ולממלכת ירדן. בשובו לארצות הברית מסר דאלס על רשמי סיורו באזור בשידור טלוויזיה ובו חזר במפורש על שתי דרישותיו אלה. שידור זה עורר דאגה בישראל.
הנאומים
בחודש אפריל 1954 נשא ביירוד נאום פומבי בעיר דייטון שבמדינת אוהיו, ובו מתח ביקורת גלויה על מדינת ישראל וקרא לה להימנע ממעשי תגמול ולחדול מגישה של כובש. על מנת להציג עמדה מאוזנת כביכול פתח ביירוד את נאומו בקריאה לערבים "להשלים עם קיומה של ישראל", אך מיד לאחר מכן נתן ביטוי פומבי וגלוי לגישה אנטי-ישראלית בוטה. "עליכם לראות את עצמכם באמת ובתמים כמדינה מזרח תיכונית," אמר ביירוד. "עליכם לראות את עתידכם בהקשר הזה ולא בתור מטה וגרעין, כביכול, של קבוצות בני אדם בעלי אמונה דתית מסוימת ברחבי תבל, שיש להעניק להם זכויות מיוחדות במדינת ישראל ויש להם מחויבות למדינה. עליכם להיפטר מגישת הכובש ומן האמונה שהכוח ומדיניות של הרג בתור תגובה הם המדיניות היחידה ששכניכם מבינים."
לדברים כאלה מפיו של איש ממשל אמריקאי לא היה תקדים ביחסי ארצות הברית-ישראל. בדבריו נשזרה גם נימה אנטישמית; כשכינה את היהודים "קבוצות של בני אדם בעלי אמונה דתית מסוימת" ולא "עם" עורר זעם בדעת הקהל הישראלית וביקורת חריפה מצד שלטונות ישראל. בקרב יהודי ארצות הברית התקבל הנאום בחרדה ובזעזוע.
ב-1 במאי שב ביירוד לתקוף את ישראל בנאום פומבי נוסף. הבימה שבחר בה לשאת את דבריו הייתה "המועצה למען היהדות" (Council for Judaism), ארגון יהודי-אמריקאי אנטי-ציוני בהנהגתו של אלפרד ליליאנטל. בהמשך לניסיונו בנאומו הראשון להפריד בין מדינת ישראל ובין יהודי התפוצות נגע הפעם ביירוד בנושא העלייה. הוא קרא לישראל בנאום הזה לשנות את חוק השבות כדי "להפיג את פחדם של הערבים מפני עלייה המונית". לדעתו של ביירוד, אם ביום מן הימים תתיר ברית המועצות ליהודיה יציאה חופשית, לא תוכל ישראל לבדה לקלוט אותם.
הנאום עורר גל מחאות חריפות בישראל וביהדות ארצות הברית. ממשלת ישראל הגישה מחאה רשמית למשרד החוץ האמריקאי. העניין הובא לדיון סוער בכנסת. ב-10 במאי גונה ביירוד בפומבי על ידי ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת, שדחה את טענותיו ותביעותיו מישראל. המחאה הישראלית לא הניעה את ממשלת ארצות הברית להסתייג מן הנאומים, ובישראל נוצר הרושם שנאומי ביירוד ביטאו את המדיניות האמריקאית הרשמית כלפי ישראל ושכנותיה, כמו שגובשה בידי שר החוץ האמריקאי ג'ון פוסטר דאלס.
מחלקת המדינה טענה שדבריו של ביירוד הוצאו מהקשרם ובשידור מיוחד השמיעה את תוכנם המלא בתחנת השידור העברי של קול אמריקה. השידור המיוחד הזה במאי 1954 נעשה כשנה לאחר שנפסקו השידורים הסדירים של קול אמריקה בעברית.
שגריר
בשנים 1956 - 1977 שירת ביירוד לסירוגין כשגריר בדרום אפריקה, באפגניסטן, בבורמה, בפיליפינים ובפקיסטן. בשנת 1977 פרש משירות החוץ. לאחר פרישתו עבד במשך שנתיים בחברה פרטית בסעודיה. עם שובו לארצות הברית השתקע בוושינגטון הבירה.
הנרי ביירוד נפטר בסוף שנת 1993 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פוטנציאל אלקטרוכימי
באלקטרוכימיה, הפוטנציאל האלקטרוכימי (באנגלית: ElectroChemical Potential; בראשי תיבות: ECP) הוא מדידה תרמודינמית של פוטנציאל כימי שלא משמיטה את תרומת האנרגיה של האלקטרוסטטיקה. פוטנציאל אלקטרוכימי מובע ביחידת מידה "J\mol".
מבוא
לכל תא אלקטרוכימי (לדוגמה, "מולקולות מים", "יוני נתרן", "אלקטרונים") יש פוטנציאל אלקטרוכימי (כמות עם מידות של אנרגיה) בכל מקום אפשרי בחלל, שמסמל עד כמה קל או קשה להוסיף עוד סוגים לאותה סביבה. אם זה אפשרי, הסוגים ינועו מאזורים עם פוטנציאל אלקטרוכימי גבוה לאזורים עם פוטנציאל אלקטרוכימי נמוך, בשוויון. בפוטנציאל האלקטרוכימי היה מפוזר בכל מקום לכל סוג (יכול להיות שיהיה ערך שונה לכל סוג). לדוגמה אם בכוס מים נמצאים יוני נתרן (+Na) המומסים במים בצורה אחידה, ונוסף שדה מגנטי לתוך המים, אז יוני הנתרן נוטים להמשך לצד אחד של השדה המגנטי. אומרים שליונים יש אנרגיה פוטנציאלית חשמלית, וזזים כדי להפחית את פוטנציאל האנרגיה שלהם. כמו כן, אם בכוס מים בצד אחד יש כמות רבה של סוכר מומס ובצד השני אין, כל מולקולות הסוכר יתפזרו בצורה רנדומלית בתוך המים, עד שיש כמות סוכר שווה בכל האזור. אומרים שלמולקולות הסוכר יש "פוטנציאל כימי", שגבוה יותר באזורים עם התרכזות גבוהה, וכל המולקולות זזות על מנת להפחית את הפוטנציאל הכימי שלהן. שתי הדוגמאות הללו מראות שפוטנציאל חשמלי ופוטנציאל כימי יכולים להגיע לאותה התוצאה: חלוקה מחדש של הסוגים הכימיים. לכן, זה יוצר היגיון לשילוב שלהם לפוטנציאל אחד, הפוטנציאל האלקטרוכימי.
יותר מזה, מתי שאין שיווי משקל מתפשט, כלומר, מתי שיש נטייה למולקולות להתפזר מתחום אחד לתחום שני, אז יש אנרגיה חופשית מסוימת אשר מתפזרת על ידי כל אחת מהמולקולות המתפזרות. האנרגיה הזאת, אשר יכולה לפעמים להירתם (דוגמה פשוטה היא תא ריכוז), והאנרגיה החופשית בכל mole (יחידת מידה) שווה בדיוק להבדל של הפוטנציאל האלקטרוכימי בין שני השטחים.
מונחים מנוגדים
זה שכיח באלקטרוכימיה ובפיזיקה של מצב מוצק להתווכח על שני הפוטנציאלים, הפוטנציאל כימי והפוטנציאל חשמלי של האלקטרונים. למרות זאת, בשני השטחים, ההגדרות של שני המונחים הללו לפעמים מתחלפות. באלקטרוכימיה, הפוטנציאל האלקטרוכימי של האלקטרונים (או כל סוג אחר) נמצא בפוטנציאל מוחלט, הכולל את הפוטנציאל הכימי ואת הפוטנציאל החשמלי (פנימי, לא-חשמלי), והוא על ידי הגדרה קבועה על פני מכשיר בשיווי משקל, ואילו הפוטנציאל הכימי של האלקטרונים שווה לפוטנציאל האלקטרוכימי פחות האנרגיה פוטנציאלית חשמלית מקומית לכל אלקטרון. בפיזיקה של מצב מוצק, המשמעויות מתאימות לזה, אבל מדי פעם המשמעויות מתחלפות.
הגדרה ושימוש
בתנאים כלליים, הפוטנציאל האלקטרוכימי הוא העבודה מכנית הנעשית כאשר מביאים יחידת mole אחת של יון מהמצב הרגיל לריכוז מוגדר ופוטנציאל חשמלי. פוטנציאל אלקטרוכימי יכול להתבטא גם כ:
פוטנציאל אלקטרוכימי חשוב בתהליכים ביולוגיים אשר מערבים דיפוזיה מולקולרית מעבר לממברנות, בכימיה אלקטרואנליטית, ויישומים תעשייתיים כמו סוללות ותאי דלק. זה מייצג אחד מהרבה צורות חלופיות של אנרגיה פוטנציאלית שדרכם אפשר לשמר אנרגיה(חוק שימור אנרגיה). בקרום התא, הפוטנציאל האלקטרוכימי זה סכום פוטנציאל כימי ופוטנציאל ממברנה (Membrane potential).
קורבייה
קורבייה (בערבית: غريبة, נכתב גם קורביה) הן עוגיות מטיפוס שורטברד המכילות בדרך כלל שקדים טחונים. גרסאות לעוגיות אלו קיימות בעיקר ב וב, בהבדלים במתכון ובצורה. הצורות הנפוצות הן עיגול, חצי עיגול וסהר. בגרסאות רבות העוגיות מקושטות עם שקד או אגוז אחר.
בצפון אפריקה נהוג להגישן לצד תה לובי, קפה ערבי או תה מנתה מגרבי.
מתכון לעוגיות הדומות לקורבייה אך אינן מכילות שקדים נמצא בספרו מהמאה ה-10 של אבן סיאר אל-וראק "כיתאב אל-טביח", ספר הבישול הערבי הקדום ביותר הידוע. יש הטוענים כי הקורבייה מוזכרת במטבח הטורקי במאה ה-15. מקור השם אינו ידוע, ויש המייחסים אותו לטורקית, ערבית או פרסית.
העוגיות מוכרות בשמות שונים גם במטבחים האלבני, הארמני, הבולגרי, והפרסי. מתכונים שונים מוסיפים לעוגיות בוטנים, אגוזי מלך, פיסטוק, מי ורדים, הל, זעפרן ועוד.
מונטי (רובע)
מונטי (באיטלקית: Monti) הוא שמו של הרובע הראשון מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
מקור שמו של הרובע, שמשמעו "הרים" בגבעת האסקווילינו ובגבעת וימינל, וכן בחלק מגבעת הקווירינל שהיו מצויות בשטחי הרובע בעבר. על לוגו הרובע מתוארות שלוש הגבעות.
כיום חלק מהגבעות אינם בשטח הרובע, אולם שמו לא השתנה.
היסטוריה
בעת העתיקה, בשיאה של רומא הקיסרית היה האזור בו נמצא כיום רובע מונטי אזור צפוף במיוחד. ברובע היה ממוקם הפורום רומאנום - מרכזה של רומא העתיקה. בימי הביניים היה האזור מוזנח ביותר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, ומרחקו של הרובע מנהר הטיבר, דבר שהקשה על הבאת מים לאזור הרובע, והביא לפיחות במספר התושבים המתגוררים בו.
מאז ימי הביניים ועד ראשית המאה ה-19, היה הרובע אזור של גנים וכרמים. ריחוקו של הרובע מקיריית הוותיקן וממרכזי השלטון בעיר היה גורם נוסף למספר תושביו המועט. הרובע לא ננטש לחלוטין בשל מיקומה של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והמנזר הסמוך אליה, שהייתה מוקד עלייה לרגל. במהלך ימי הביניים תושבי הרובע פיתחו זהות עצמאית מקומית ייחודית, ואף עגה מקומית, וקראו לעצמם בשם "מונטיצ'יאני" (monticiani - תושבי מונטי). בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע מונטיום אט ביבראטה" (Regio Montium et Biberate ) על שם ויה ביברטה שעברה דרכו.
כמו כן ברובע נמצאים ארמון הלטרן, בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו וכנסיות רבות בהן: סן מרטינו איי מונטי, סנטה מריה דלה נווה, סנטה פרסדה, סנטו סטפנו רוטונדו וסנטה פודנציאנה.
גוש השינוי
גוש השינוי (או גוש מתנגדי נתניהו) הוא כינוי תקשורתי ובפוליטיקה הישראלית לקבוצת מפלגות מכל קצוות הקשת הפוליטית בישראל אשר מתוארות ככאלו שמטרתן העיקרית היא יצירת גוש חוסם לבנימין נתניהו.
המפלגות בגוש השינוי אינן מתאפיינות בעמדות פוליטיות דומות, ולמעשה חלק מהמפלגות שנכללות בגוש הן ניגודים מוחלטים זה לזה, כך ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן לצד רע"מ בראשות מנסור עבאס. אף על פי שחלק מראשי המפלגות הצהירו כי לא יישבו בממשלה עם חברים אחרים בגוש, לבסוף כאשר נתניהו שוב לא הצליח להקים ממשלה, החליטו הצדדים להפר את הבטחותיהם, ולשבת זה עם זה בממשלה כדי להחליף את נתניהו. ממשלת ישראל השלושים ושש, המכונה גם ממשלת השינוי, ובראשה נפתלי בנט ויאיר לפיד, היא הממשלה שהקימו חברי הגוש, לאחר שתי מערכות בחירות בהן הניסיון להרכבת ממשלה לא צלח עבור אף אחד מהצדדים ולאחר שממשלת נתניהו-גנץ כשלה בהעברת תקציב המדינה. סיעת ימינה וראש הממשלה בנט לא מיצבו את עצמם כחלק מגוש השינוי לפני הבחירות, והתבטאו כי עדיפותם הראשונה היא ממשלת ימין בראשות נתניהו, אולם לאחר שנתניהו לא הצליח להקים ממשלה, הסכימה ימינה להצטרף להקמת ממשלה עם מפלגות גוש השינוי.
יש עתיד בראשות יאיר לפיד
מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד הייתה לאחת מהחברות הראשונות בגוש כשהצטרפה לרשימת כחול לבן בבחירות לכנסת העשרים ואחת. לאחר פירוק כחול לבן על רקע כניסתו של בני גנץ לממשלת חילופים בראשות נתניהו הפכה יש עתיד (יחד עם תל"ם) למפלגה הגדולה בגוש, עם 17 מושבים בכנסת. על כן, כשנתניהו לא צלח בהקמת ממשלה לאחר ניצחונו היחסי בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוטל המנדט להרכבת הממשלה על לפיד. לפיד הכריז כי עלה בידו להרכיב ממשלה בצורת ממשלת חילופים שיעמוד בראשה תחילה נפתלי בנט עם מפלגתו ימינה, שהיא בעלת 7 מנדטים בלבד. בממשלה שהרכיב כיהן לפיד כראש הממשלה החלופי וכשר החוץ ולאחר התפטרות נפתלי בנט מראשות הממשלה הפך לפיד לראש הממשלה; בנוסף כיהנו בממשלה מטעם יש עתיד אורנה ברביבאי כשרת הכלכלה והתעשייה, מאיר כהן כשר הרווחה והביטחון החברתי, קארין אלהרר כשרת האנרגיה, מירב כהן כשרה לשוויון חברתי, יואל רזבוזוב כשר התיירות ואלעזר שטרן כשר המודיעין.