cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קפטן מארוול (מאר-וול)
שנות השמונים
אחרי קרב בממד אפל ומסתורי, עימות נוסף עם הענק הירוק, והרפתקה בעולם חייזרי, מאר-וול מגלה כי חשיפתו המוקדמת לגז העצבים גרמה לו לסרטן. צמידי השלילה עוזרים למאר-וול לשמור שהסרטן לא יתפשט, אך גם גורמים לו לפתח התנגדות לכל סוגי הבדיקות האפשריים. זאת ועוד, אין באפשרותו של מאר-וול להתייעץ עם המומחים הרפואיים שבאימפריית הקרי עקב הסטטוס שלו כבוגד. בעוד מאר-וול מגיע להכרה כי חייו עומדים להסתיים, רבים מחבריו ובני בריתו מגיעים לכוכב טיטאן כדי לחלוק לו כבוד אחרון. ברגעיו האחרונים, מאר-וול חווה חיזיון שבו נפגש עם תאנוס, הפעם לא כנבל, אלא כמדריך דרך אל עבר החיים לאחר המוות. בעוד הוא, תאנוס וליידי מוות חוצים לתוך האור המסנוור, מאר-וול מת.
בהמשך, רוחו נקראת לחזור בידי הגראנדמאסטר כחלק מלגיון האל-מתים שהוא יצר כדי להילחם באוונג'רס.
שנות התשעים
כאשר הגולש הכסוף מבקר את ממלכת המתים, דמותו מקבלת הדרכה וייעוץ בידי דמות הנראית כמו מאר-וול, אך מתבררת בהמשך כהתגלמות האידיאל ההרואי וחסר האנוכיות שבמחשבתו של הגולש. אהובתו לשעבר של מאר-וול, אליסיוס, נכנסת להריון בעזרת מידע גנטי שלו, ומביאה לעולם את בנו ג'ניס-וול.
כאשר ליידי מוות אוסרת על תאנוס להיכנס לממלכת המתים, וכי אין היא אוהבת אותו, תאנוס משתמש ביהלום המציאות כדי להשיב את מאר-וול לחיים. השניים דנים ביכולתו של תאנוס לגרום לליידי מוות להתאהב בו בעזרת יהלום המציאות, ומאר-וול משכנע אותו שלא לעשות זאת. תאנוס מסכים, ומחזיר את מאר-וול לממלכת המתים.
שנות האלפיים
במהלך "מלחמת הכאוס", מאר-וול וכמה מחברי האוונג'רס המתים חוזרים לחיים. הוא לוקח מנהיגות על הקבוצה, ועוזר להגן על חיי החפים מפשע ועל גופותיהם של חברי האוונג'רס הקיימים מפני שדי הכאוס. אולם, הוא משוסף בידי הגרים-ריפר ונהרג פעם נוספת.
במהלך קשת הסיפור "אוונג'רס נגד אקס-מן", מיסטיקנים מגזע הקרי מצליחים להקים לתחייה את מאר-וול בעזרת שילוב חלקיק של גביש המק'קראן העוצמתי עם כוח הפניקס. מאר-וול משמש ככלי משחק בניסיון לעצור את האוונג'רס, ומגן על כוח הפניקס. הוא נראה יחד עם גברת מארוול ופרוטקטור, ואומר להם שעליהם להשמיד את האוונג'רס. שלושתם נלחמים באוונג'רס כשהם למעשה נמצאים תחת שליטה מנטלית. ויז'ן מצליח לשחרר חברי קרי שבויים על ידי הדיפת השליטה המחשבתית, אך חברי הקרי מוצאים להורג. הוא משחרר את השלושה מהשליטה עליהם. מתגלה שלמאר-וול היה אחיין כחול-עור שחי חיי קלון בעקבות החרפה שמאר-וול המיט על משפחתו לפני שנים כה רבות. אחיין זה נקרא בשם מיניסטר מארוול, ולבנו היה הכוח לשלוט במחשבות. תוכניתו של מיניסטר מארוול הייתה לגרום לכוח הפניקס לפתח את גזע הקרי לרמה אבולוציונית גבוהה יותר, לקבל קרדיט על המעשה ובכך לגאול את שם משפחתו. חלק מתוכניתו היה להחזיר לחיים את מאר-וול, שישמש כדמות משיחית שתאסוף ותאגד את הקרי למטרה משותפת. בראותו כי תוכניתו נכשלה, מיניסטר מארוול הרג את בנו ואת עצמו מול עיניו של מאר-וול. חברי האוונג'רס מתעמתים עם כוח הפניקס בעודו מתקרב לעולם הבית של הקרי. תור וגברת מארוול נכשלים בעצירתו, ואף על פי שקפטן בריטניה מחזיק בכוח הפניקס תחת שליטה, מאר-וול חש באמת מאחורי הכל - כוח הפניקס הגיע לעולם הבית של הקרי כדי להשיג את חלקיק האנרגיה שנכנס בגופו של מאר-וול, החזיר אותו לחיים ועיכב את השפעות הסרטן. מאר-וול שולח את קפטן בריטניה משם, ומקריב את חייו על ידי מסירת חלקיק האנרגיה לפניקס כדי להציל את גזע הקרי אשר הפנה לו עורף מלכתחילה. התהליך השאיר את גופתו חסרת החיים של מאר-וול מרחפת בחלל, והוא נראה על עולם צמחי, כאשר צמחים גדלים מסביבו. גברת מארוול רושמת את הכל בדיווח, ומחליטה שמורשתו של קפטן מארוול חייבת להמשיך ולהתקיים.
כוחות ויכולות
עם הגיעו לכדור הארץ, מאר-וול לא החזיק בכוחות-על מלבד היותו חזק ועמיד יותר מבני אדם רגילים עקב פיזיולוגיית הקרי שלו; פיזיולוגיה שעברה התפתחות אבולוציונית לרמות כוח גבוהות יותר כדי להילחם בכוח הכבידה של עולם הקרי. כחייל, הוא צויד במכשיר הנקרא "קרן אוניברסלית" המסוגל להקרין אנרגיה, להפיק קרניים אפלות כפחם ולשלוט במגנטיות.
כאשר מאר-וול נשלט בידי ראש ממשלת הקרי זארק, הוא קיבל את כוח הטלפורטציה וכן את האפשרות ליצור אשליות. יכולות אלו אבדו כאשר מאר-וול השיג את צמידי השלילה, אשר שדרגו את האנרגיה היונית של מאר-וול לכוח-על, סיבולת והקרנת אנרגיות נוספים, נוסף על תעופה הגדולה ממהירות האור ועריכת מסעות ארוכים בין הגלקסיות השונות.
יציאת מצרים (מחזה)
יציאת מצרים (ביוונית: Exagoge, ἐξαγωγή) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי היהודי-הלניסטי יחזקאל הטרגיקן שחי באלכסנדריה במאה השנייה לפני הספירה. המחזה נכתב על בסיס הסיפור המקראי על יציאת מצרים. זהו המחזה היחיד של יחזקאל שידוע עליו, והוא השתמר רק בחלקו בידי סופרים שונים ובפרט אצל הסופר הנוצרי אוסביוס מקיסריה.
קפטן מארוול (מאר-וול)
כוחות ויכולות
בזמן שנקרא בשם "מגן היקום" בידי איאון, מאר-וול השיג מודעות קוסמית שאיפשרה לו לאתר את מקורם של איומים ושינויים מסוימים ביקום שהצריכו את תשומת לבו. הטווח המלא של היכולת לא הוגדר באופן ישיר ותואר כמקביל ל"חוש העכביש" של ספיידרמן, אם כי בקנה מידה גדול יותר. מודעות זו יכולה גם להוות שימושית כלפי פנים, מה שהתריע בפניו על מחלת הסרטן לפני שהלך לעשות בדיקות רפואיות כדי לאשר זאת.
יציאת מצרים (מחזה)
עד כה לא ידועים מלבדו מחזות נוספים שחוברו על ידי יהודים בעת העתיקה, אולם ניתן לראות אותו כחלק מחיבורים רבים שכתבו יהודים באותה תקופה, למשל כתבי פילון האלכסנדרוני, וחזיונות הסיבילות.
ניתוח המחזה
אין אנו יודעים כמה מחזות כתב יחזקאל היות שאף אחד מהם לא שרד בשלמותו עד ימינו. אנו יודעים על קיומו היות שחלק ניכר מאחד המחזות, הוא "יציאת מצרים", צוטט בכתביהם של הסופר ההלניסטי אלכסנדר פוליהיסטור בספרו "על היהודים", ובספר החשוב "הכנה לבשורה" של אב הכנסייה אוסביוס מקיסריה. דרכם הגיעו לידינו 269 שורות של המחזה, המאוגדות במספר. כמות גדולה זו של שורות מאפשרת לנו לבנות את השלד העיקרי של המחזה ולשער גם חלק גדול מהקטעים החסרים. המחזה הוא בעל חמש מערכות, כמקובל בטרגדיה היוונית, וכל מערכה מורכבת ממספר סצנות. חלק מהחוקרים סבורים שהייתה גם מקהלה קטנה, כמקובל באותן טרגדיות. השחקנים היו כולם גברים (גם בתפקיד הנשים). לא ידוע לנו אם השחקנים היו יהודים או לא. יחזקאל כתב, כנראה, גם מחזות אחרים, היות שאוסביוס מכנה אותו בספרו – "מחבר הטרגדיות היהודיות". קיים ויכוח בין החוקרים באשר למהות הקהל לו נועדה טרגדיה זו ומטרת הכתיבה. הדעות נחלקות:
קפטן מארוול (מאר-וול)
כוחות ויכולות
אימוניו הקרביים של מאר-וול כחלק ממיליציית הקרי מעניקים לו ידע נרחב בכל סוגי הקרבות השונים וכן בטכנולוגיית אימפריית הקרי.
יציאת מצרים (מחזה)
מבנה המחזה
המחזה נפתח כאשר משה מספר בגוף שלישי את הרפתקאותיו מעת לידתו ועד גירושו ממצרים.
לאחר מכן חסר קטע והמחזה ממשיך כאשר משה משוחח עם צפורה בת יתרו, המתארת לו את ארץ מדין, המכונה בטעות "לוב".
לאחר מכן מתואר כיצד פוגש משה את אלהים, המדריך אותו כיצד להילחם בפרעה. הטקסט בקטע זה זהה כמעט לחלוטין לסיפור המקראי. לאחר מכן אלהים מתאר למשה את עשר המכות שעליו להטיח במצרים, אם כי הסדר שלהן שונה מהסדר במקרא.
כמו כן מתוארת מצוות פסח וכן קורבן פסח ומריחת דם הקורבן על המשקופים כפי שמתואר במקרא. הקטע הבא הוא תיאור קריעת ים סוף, המתואר בידי פליט מצרי.
לאחר מכן מתואר כיצד שליח ממחנה העברים מבשר למשה כי מצא מקום ראוי למנוחה עבור המחנה. בתיאור זה שוזר המחבר קטע שאינו נזכר בתנ"ך, הופעתה של ציפור עוף החול מעל מקום חנייתם של העברים.
פרשנות
המחבר מתאר את הסיבה לכך שמשה הרג את המצרי ולכן יצא לגלות. אולם בניגוד לתיאור המקראי שבו מתואר, מתאר יחזקאל: , היינו קרב שקול.
המחבר יצר דמות חדשה המכונה כוש. זהותו של כוש אינה ברורה, אולם הוא ככל הנראה אחיה של צפורה, המכונה במקרא, "אשה כושית". צפורה עצמה אומרת למשה:. בתלמוד בבלי מבואר שצפורה נקראה אשה כושית משום שכשם שהכושי משונה בצבע עורו כך צפורה הייתה משונה במעשיה. לעומת זאת ר' אברהם אבן עזרא מפרש את הדברים כפשוטם ואומר כך: גם חלק מהפרשנים המודרניים מקבלים סברה זו, ומעריכים שצפורה השתייכה לשבטי כושן. כמו כן, ייתכן שהשימוש במילה "הזר" כלפי משה לאורך המחזה, מעידה על חוסר שביעות רצון של ציפורה מהנישואים.
את הסיבה לבלבול בסדר המכות (מכת חושך היא השמינית במקום התשיעית), תולים חלק מהפרשנים בעלילת החמור. מסורות יווניות ומצריות שרווחו בעת העתיקה וגרסו כי היהודים עובדים לאל טיפון-סת, שסמלו היה חמור הבית. טיפון-סת מתואר כמייצג כוח הרשע, וכמביא אסונות חושך ומחלות. המצרים העוינים לא יכלו להתעלם מהדמיון הברור בין כמה ממכות מצרים במסורת היהודית לבין האסונות שבאו עליהם על ידי סת.
סת-טיפון הוא אל החושך, וגם בדרך זו ניתן היה לזהות אותו עם אל היהודים, מכיוון שלפני מכת בכורות (המכה העשירית) בא החושך. ייתכן שהצבת מכת חושך במקום השמיני, הייתה למעשה השתדלות להרחיק את החושך ממכת בכורות, כדי שלא תהיה אפשרות לייחס מכה זו לטיפון, וכך להימלט מעלילה זו. גם פילון האלכסנדרוני משנה את מקומה וקובע אותה כמכה השישית. ובמקורות אחרים בתנ"ך היא לא נזכרת כלל. אם כי חוקרים מסוימים מעריכים שהסיבה לסדר השונה היא מסורות שונות. ניתן לראות שיחזקאל השתמש בתרגום השבעים, שכן הוא מתאר את מכת כינים כ"יתושים לרוב", ובתרגום השבעים מתורגמת המכה "σκνιφεs" (יתושים עוקצים). כמו כן, את מכת ערוב מתאר המחבר כ"זבובים" והשבעים מתרגמים χυνόμια ("זבוב הכלב"), או хοινόμια ("עירוב זבובים").
במקרא מתואר כיצד מצווים העברים. מובן שהחפצים ש"הושאלו" לא הוחזרו מעולם. המחבר מנסה להצדיק את הביזה כאשר הוא מסביר: היינו העברים עבדו את המצרים במשך מאות בשנים ועל כן זכאים לתשלום. מוטיב זה מופיע גם בספר היובלים. בספרות חז"ל, מתואר כיצד בני מצרים התלוננו בפני אלכסנדר הגדול על העושק. אלכסנדר דרש מהיהודים להשיב תשובה וגביהה בן פסיסא התנדב לענות. הוא השיב למצרים שלא רק שהיהודים אינם חייבים להחזיר למצרים את כספם, אלא שהמצרים אף חייבים ליהודים שכן היהודים עבדו אותם במשך שנים. המצרים ביקשו ארכה כדי לענות, ומשלא מצאו תשובה נמלטו מהארץ. אם כי מסיבה כלשהי הוא אינו מופיע בספרו של יוסף בן מתתיהו "קדמוניות היהודים".
אגמי הפטריארך
אגמי הפטריארך, הוא אזור מגורים אמיד במרכז מחוז פרסננסקי במוסקבה, רוסיה. במשך 200 השנים האחרונות, היה רק אגם אחד, אם כי שמה כסמטת שלושת האגמים ("Трёхпрудный переулок") מציע, שהיו בעבר יותר.
שטח הבריכה הקיימת הוא 9,900 מ"ר ועומקה כשני מטר. בשל הקרבה האזורית לרובע העסקים ברחוב טברסקאיה, האזור פופולרי בקרב מבקרים. ניתן להגיע לאזור דרך תחנות המטרו של מוסקבה (כמו תחנות מאיאקובסקאיה ופושקינסקאיה).
מוצא
האזור נקרא על שמו של יישוב מהמאה השבע עשרה של הפטריארך (слобода Патриаршая Козья) הממוקם על ביצת עזים (Козье болото). ביצה זו הייתה מחוברת בעבר על ידי נחל לנהר פרסנאיה ממערב; עד שנת 1739, כאשר נערכה המפה הטופוגרפית הראשונה, נעלם הנחל והביצה הופרדה מפרסנאיה. אנשים ראו את הביצה כאזור חריג; ככל הנראה הדבר גרם לפתגם "Фома поспешил, да людей насмешил - увяз на Патриарших" ("פומה מיהר, אבל הצחיק אנשים - הוא תקוע ב'פטריארך'.'").
המאה ה-19
הבריכה רכשה את צורתה הנוכחית ונוקתה בשנים 1830–1831, חלק מתוכנית לבנייה מחדש של מוסקבה לאחר השריפה של שנת 1812. הבניינים סביב הבריכה היו מעץ; בניית האבן התקדמה באטיות בחלק השני של המאה התשע עשרה. בחורף, אגודת ההתעמלות הרוסית הפעילה משטח החלקה על הבריכה הקפואה.
בשלהי המאה, תושבי הסטודנטים באוניברסיטה התגוררו בבניינים להשכרה שהיו זולים ושכנו סביב הבריכה. במהלך דצמבר 1905 נשלט האזור על ידי מיליציית הסטודנטים השמאלנית והפך לאזור מלחמה. השכונה שיכנה גם את בית החולים הראשון לילדים במוסקבה (בית החולים פילאטוב, שאחר כך עבר לטבעת הגנים הסמוכה).
היסטוריה סובייטית
לאחר המהפכה הדירות המרווחות בבניינים שכבשו סוחרים עשירים הוסבו לדירות משותפות עם מטבחים משותפים. מיכאיל בולגקוב ואשתו ילנה שילובסקאיה התגוררו באזור זה בשנות השלושים.
משנות השלושים המאוחרות עד לשנות החמישים של המאה העשרים, נהרסו הבניינים הנמוכים. שני הבניינים החשובים ביותר מהתקופה הסובייטית שנבנו היו "בית האריות", בית מפואר למרשלים של הצבא האדום (1945, תוכנן על ידי בית המלאכה זולטנובסקי) ודירות המגורים למהנדסי התעופה בשנת 1935, קומה צהובה סגנון פוסט-קונסטרוקטיבי של ולדימיר ולדימירוב (הבניין, שתוכנן על ידי פנטלימון גולוסוב הושלם בחלקו. ראו עיצוב מקורי). בית הסירות על האגם נבנה מעץ בשנת 1946. רק בשנות השמונים הוא נבנה מחדש באבן.
היסטוריה מודרנית
בשנים 2000–2002 נבנו דירות הפטריארך השנויות במחלוקת (תכנון של סרגיי טקצ'נקו); בניין זה בן 13 הקומות, עטור מודל בקנה מידה של 1/50 של מגדל טאטלין, הידוע גם כביתה של הזמרת אלה פוגצ'ובה.
החל משנת 2016 השכונה עברה ג'נטריפיקציה. הדירות המשותפות נקנו והדירות הוסבו למגורי יוקרה. חנויות, מסעדות וברים אופנתיים מגישים להמונים והאזור הפך לכל כך פופולרי עד שתושבי השכונה היוקרתית רטנו על אובדן השקט.
מורשת בולגאקוב
הבריכה היא אחת התפאורות המרכזיות של הרומן של מיכאיל בולגקוב האמן ומרגריטה. אנדרטאות לבולגקוב ולאיוואן קרילוב הוקמו בסמוך לבריכה. הרומן מתחיל בתאונת חשמלית ליד הבריכה. אף כי מעולם לא היו שירותי חשמלית רגילים או פסי חשמלית קבועים סביב הבריכה, במשך תקופה קצרה בשנת 1930, היה מסלול שירות זמני בשעות הלילה.
שיי ויגהאם
פרנקלין שיי ויגהאם, ג'וניור (באנגלית: Franklin Shea Whigham, Jr.; נולד ב-5 בינואר 1969) הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידו בתור השריף איליי תומפסון בסדרת הפשע "אימפריית הפשע".
ביוגרפיה
ויגהאם נולד בטאלאהאסי בירת פלורידה, בנם של פרנק, פרקליט, ושל בת', ספרנית. הוא למד והתמקצע לראשונה כשחקן ב"אוניברסיטת מדינת ניו יורק" שבפורצ'ס, ניו יורק. לאחר שסיים בהצלחה את לימודיו הקים ביחד עם חברו לספסל הלימודים השחקן קירק אסבדו, כוכב הסדרה "אוז", קבוצת תיאטרון שנקראה "קבוצת רוצ'סטר".
קריירה
ויגהאם החל לשחק באופן מקצועי בשנת 2000 לאחר שקיבל תפקיד משני בדרמת המלחמה של ג'ואל שומאכר, "טייגרלנד". במהלך השנים הופיע בדרמות "חותכי ורידים: סיפור אהבה", בתפקיד יוג'ין, חברו של הנער זיה, "כבוד ותהילה", "הבנות האמיתיות", "גורל אבותינו" ובסרט האימה "ספלינטר", בתפקיד הראשי.
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון", בבימויה של קתרין הארדוויק.
רועי פריצקי
קריירה
פריצקי החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי קדימה צורן, המקום בו גדל. בהמשך הוא עבר לנוער של הפועל בני כפר סבא ובמקביל שיחק בתיכון כצנלסון שבכפר סבא. בתיכון הרחיב פריצקי פיזיקה ומחשבים במקביל להשתתפותו בנבחרת התיכון, איתה הגיע לגמר ליגת העל לתיכונים בשנת 2018 והפסיד לתיכון חדש תל אביב בהובלתו של דני אבדיה. בשנת 2019, שיחק פריצקי לסירוגין גם בנוער של כפר סבא וגם בבוגרים, אשר שיחקו באותה עונה בליגה הארצית.
שיי ויגהאם
קריירה
בשנת 2009 השתתף בסרט הפעולה "מהיר ועצבני 4".
רועי פריצקי
קריירה
ב-19 ביולי 2020, פריצקי חתם באליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית. בעונתו הראשונה, פריצקי היה שחקן חשוב בקבוצה, וב-37 משחקים מהם פתח ב-33, הוא העמיד ממוצעים של 7.4 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים ב-21.7 נקודות. באותה עונה פריצקי עלה עם נתניה לליגת העל, לאחר שהעפילו לגמר הפלייאוף, שם הם הפסידו להפועל גליל עליון.
שיי ויגהאם
קריירה
בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "מצ'טה" לצד דני טרחו, והחל לשחק בסדרת הפשע המושקעת "אימפריית הפשע" בתפקיד השריף של אטלנטיק סיטי איליי תומפסון, אחיו של גיבור העלילה הגזבר המושחת נאקי תומפסון (סטיב בושמי).
בשנת 2011 הופיע ויגהאם בדרמת המתח "סערת רוחות" בתור דווארט העוזר לגיבור הסרט קרטיס לפורץ' (מייקל שאנון) לבנות מקלט מפני סופות.
רועי פריצקי
קריירה
בעונתו השנייה בקבוצה הפך לשחקן קבוע בהרכב הפותח של הקבוצה ועשה שיפור ניכר ביכולת הקליעה וב-28 משחקי ליגה העמיד 13.1 נק', 3.5 ריב' ו-3.5 אס' בעונה הסדירה, בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לשלב הפלייאוף בו הודחה הקבוצה ברבע הגמר. ב-4 משחקים בפלייאוף העמיד 12 נק', 5 ריב' ו-7.2 אס' בממוצע.
לקראת עונת 2022/2023 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל
שיי ויגהאם
קריירה
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "אופטימיות היא שם המשחק", בתפקיד ג'ייק, אחיו הצעיר של פאט סולטאנו (בראדלי קופר).
בשנת 2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים. בשנת 2017 שיחק בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי "קינג קונג".
בשנת 2020 לוהק לאחת הדמויות הראשיות במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של גורדון לידי, סוכן ה-FBI לשעבר והפעיל הפוליטי שהיה מיוזמי הפריצה למטה המפלגה הדמוקרטית במתחם ווטרגייט תחת ממשלו של ריצ'רד ניקסון. הסדרה עלתה לשידור ברשת Starz במהלך 2022.
אמנת הגיל המינימלי
אמנת הגיל המינימלי משנת 1973 (באנגלית: Minimum Age Convention, 1973; שמה העברי הרשמי: אמנת הגיל המינימלי לקבלת עובדים לעבודה) היא אמנה שאומצה על ידי ארגון העבודה הבינלאומי בשנת 1973. המדינות החתומות על האמנה נדרשות להבטיח קיומה של מדיניות לאומית המבטיחה את הפסקת העסקת ילדים והעלאה הדרגתית של הגיל המינימלי לקבלת עובדים לעבודה. נכון לחודש נובמבר 2010 חתומות על האמנה 156 מדינות בעולם.
המדינות החתומות על האמנה
אלה פרטי המדינות החתומות על האמנה נכון לחודש נובמבר 2010.
מימוש האמנה בישראל
דרישות האמנה התקיימו בישראל עוד קודם לאשרורה, באמצעות חוק עבודת הנוער, תשי"ג-1953, שקובע "לא יועבד ילד שעדיין לא מלאו לו 15 שנה". בחוק נכללות גם הגנות העוסקות בעבודת מי שטרם מלאו לו 18 שנה.
טקס פרסי ניקה ה-30
טקס פרסי ניקה ה-30 (ברוסית: Тридцатая церемония награждения премии Ника) להענקת פרסי הניקה של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2016 נערך בתיאטרון מוסובייט שבמוסקבה, רוסיה, ב-28 במרץ 2017. זוכי הפרסים המיוחדים ורשימת המועמדים הוכרזו במסיבת עיתונאים שנערכה ב-1 במרץ 2017.
סטטיסטיקה
מספר מועמדויות:
אוסקר רוזנפלד
ראשית חייו וחינוכו
רוזנפלד נולד בקוריצ'אני שבמוראביה לז'נט רוזנפלד (ילינק). הוא סיים את לימודיו בשנת 1908 וקיבל תואר דוקטור בווינה על עבודתו בנושא הצייר הגרמני הרומנטי פיליפ אוטו רונגה. רוזנפלד היה פעיל בארגונים ציוניים שונים. הוא כתב בעיתונים ובכתבי עת יהודיים, בהם "Die Welt" ו-"Juedische Volkssimme" ביקורות תרבות, אמנות, תיאטרון וספרות. הוא היה חבר ב"אגודת תיאודור הרצל".
קריירה
ב-1904 היה רוזנפלד ממקימי עיתון הנוער היהודי והסטודנטים "תקוותנו" (Unsere Hoffnung). ב-1907 ייסד יחד עם הסופר הוגו צוקרמן, אגון ברכר ואחרים יוזמה לתיאטרון יהודי, בו יועלו דרמות יידיש מודרניות בשפה הגרמנית. הרומן הראשון שלו, Die vierte Galerie (הגלריה הרביעית), ראה אור בשנת 1910. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי בסופיה בלשכת המסחר האוסטרית-בולגרית והיה העורך הראשי של עיתון המסחר "Bulgarische Handelszeitung" בשנים 1916–1918.
רוזנפלד החל לעבוד בשבועון המצויר Die neue Welt בשנת 1929, ובהמשך הפך לעורך הראשי שלו. האנשלוס בשנת 1938 הביא לסיום עבודתו בווינה. הוא ואשתו הנרייט היגרו לפראג, שם הפך לכתב "ג'ואיש כרוניקל".
מותו ומורשתו
באוגוסט 1944 גורש אוסקר רוזנפלד לאושוויץ, שם נרצח בתא גז.
יומנו, שנכתב בגטו בין 17 בפברואר 1942 ל-28 ביולי 1944 בסדרה של 15 מחברות בית ספר, נשמר ביד ושם בירושלים.
עבודותיו שפורסמו
יומן:
הספרייה הדיגיטלית הלאומית של קוריאה
הספרייה הדיגיטלית הלאומית של קוריאה (מכונה בקיצור: "Dibrary", הלחם בקונגליש של "Digital" עם "Library"; ובקוריאנית: 디 브러리) היא מיזם תרבות המשמר, יוצר ומנגיש תכנים ספרותיים דיגיטליים. הממומן בידי ממשלת קוריאה הדרומית, פועל תחת הספרייה הלאומית של קוריאה וממוקם בסיאוצ'ו-גו בבירה סיאול.
תקציב הספרייה עמד על 115,200,000,000 וון דרום קוריאני, סכום שווה ערך לכ-102 מיליון דולר ארצות הברית. היא משתרעת על פני 5 קומות תת-קרקעיות ו-3 קומות מעל לפני הקרקע, שבהן אולמות עיון באוספי התוכן המונגשים בספרייה, וכוללים בין היתר גישה ללמעלה מ-800 ספריות ומוסדות ברחבי העולם, משרדים וחניונים.
הספרייה מנגישה אוסף משוער של למעלה מ-264 מיליון יחידות תוכן, ומפעילה גם אולפן טלוויזיה המאפשר יצירת תוכן מבוסס משתמשים.
ריו ראנצ'ו
ריו רנצ'ו (באנגלית: Rio Rancho) היא העיר השלישית בגודלה בניו מקסיקו שבארצות הברית, עם כ-87,521 תושבים (נכון ל-2010). העיר קרויה על שם לוס ראנצ'וס, החוות הקולוניאליות הספרדיות שהוקמו לאורך הריו גראנדה. העיר התפתחה בסוף המאה ה-20 כפרוור של אלבקרקי.
היסטוריה
הרוב הגדול של שטח ריו רנצ'ו היה במקור חלק מהעיירה אלמדה גרנט, אשר נוסדה על ידי מתיישבים קולוניאליים ספרדים ב-1710. השטח הועבר לארצות הברית ב-1848, לאחר שהביסה את מקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
האזור החקלאי החל להיות מיושב החל משנות ה-60 של המאה ה-20 והלאה. העיר עצמה התאגדה כעיר ב-1981. העיר התפתחה משמעותי באותה השנה לאור פתיחת מפעל של חברת אינטל.
מאז שנות ה-90, ריו רנצ'ו נקטה מספר צעדים על מנת להפוך לעצמאית יותר מאלבקרקי השכנה. פיתוח זה כלל יצירת מחוז חינוכי חדש, וכן הקמת מרכזים מסחריים ועסקיים, בית עירייה חדש, והקמת קמפוס חדש של אוניברסיטת ניו מקסיקו.
דמוגרפיה
המעסיקים הבולטים בעיר הם אינטל, וולמארט, בנק אוף אמריקה, היולט פקארד, וכן מערכות הבריאות המקומיות.
הגיל החציוני הוא 35 שנים. החלוקה הגילית בעיר היא:
ממשל ופוליטיקה
ראש העיר הוא גרגורי האל מהמפלגה הרפובליקנית, שנבחר לראשונה ב-2014. הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה במרץ 2018 ולקדנציה שלישית במרץ 2022. חברי מועצת העיר נבחרים משישה מחוזות חד-נציגיים. מתוך ששת חברי המועצה הנותרים, חמישה הם רפובליקניים ורק אחד הוא מן המפלגה הדמוקרטית. כמו כן, תושבי העיר בוחרים את שופט בית המשפט העירוני.
דארקו מיליצ'יץ'
דארקו מיליצ'יץ' (בסרבית באלפבית לטיני: Darko Miličić, באלפבית קרילי: Дарко Миличић; נולד ב-20 ביוני 1985 בנובי סאד) הוא כדורסלן עבר סרבי אשר שיחק בליגת ה-NBA בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד.
ביוגרפיה
מיליצ'יץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת המופארם ורשאץ' הסרבית. במקביל הוא זכה עם הנבחרת הצעירה של סרביה באליפות אירופה לקדטים ב-2001 ובאליפות העולם עד גיל 20 ב-2002. בשנת 2003 נבחר בדראפט ה-NBA כבחירה שנייה על ידי דטרויט פיסטונס, כאשר הוא מקדים את כוכבי העתיד של הליגה כרמלו אנתוני ודוויין וייד. מיליצ'יץ' נחשב לאחת מההבטחות הגדולות של הדראפט, אך אכזב והעמיד ממוצעים נמוכים יחסית לבחירה שנייה בדראפט, שהקדימה כוכבי עתיד רבים בליגה. הוא זכה עם דטרויט באליפות ה-NBA ב-2004, אך מיעט לשחק.
בקיץ 2006 השתתף באליפות העולם ביפן עבור נבחרת סרביה והיה השחקן המרכזי בנבחרת ביחד עם איגור רקוצ'ביץ' מריאל מדריד, שעבר לאחר מכן לטאו ויטוריה. באליפות עצמה מיליצ'יץ' קלע 15.1 נקודות, לקח 9.3 ריבאונדים בממוצע, וממוצע החסימות שלו עמד על שלוש חסימות למשחק, ואף במשחק אחד הוא סיפק 6 חסימות ובכך הוא שבר את שיא האליפות בחסימות.
בעונת 2006/07 שבר מיליצ'יץ' את שיא הנקודות שלו והעמיד אותו על 21 נקודות, אותן הוא קלע נגד פורטלנד, ואף את שיא הריבאונדים שלו, אותו הוא העמיד על 16 ריבאונדים מול שיקגו. הממוצעים של מיליצ'יץ' בעונה זו הם 8 נקודות (שיא קריירה), 5.5 ריבאונדים, ו-1.8 חסימות למשחק.
בקיץ 2007 עבר מיליצ'יץ' לממפיס גריזליס בה שיחק במשך שנתיים, וב-2009 עבר לניו יורק ניקס. בעונת 2010 חתם על חוזה לארבע שנים במינסוטה טימברוולבס תמורת שכר כולל של 20 מיליון דולר. מיליצ'יץ' זכה לדקות משחק רבות יותר במינסוטה, ורשם את עונותיו המוצלחות ביותר מבחינה סטטיסטית ב-2009/10 -2010/11. את עונת 2011/12 החל מיליצ'יץ' כסנטר הפותח של מינסוטה, אך במהלכה מעמדות בקבוצה התדרדר, והוא שוחרר בסוף העונה. בקיץ 2012 עבר מיליצ'יץ' לבוסטון סלטיקס, אך שוחרר משם לאחר כחודש. מאז לא שיחק מיליצ'יץ' כדורסל מקצועני.
האימפריה האוסטרית
רקע
ב-1 במרץ 1792 נפטר לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנו פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. פרנץ הושפע רבות מהרטוריקה האנטי-מהפכנית, וחרג מהמדיניות הפייסנית כלפי המהפכה הצרפתית של קודמו בתפקיד, בין השאר משום שחשש שתפרוץ מהפכה גם ברחבי האימפריה שלו. דבר זה הביא להסלמה נוספת ביחסי צרפת-אוסטריה, עד שלבסוף צרפת הכריזה מלחמה על אוסטריה ב-20 באפריל 1792.
בתחילת המלחמות הנפוליאוניות פיקד פרנץ על הצבא האוסטרי, והוביל אותו במערכה בפלנדריה, אולם לאחר מכן העביר את הפיקוד לאחיו הארכידוכס קרל, דוכס טשן.
בשנת 1796 הוציא מסעו של נפוליאון בצפון איטליה את פיימונטה מהקואליציה. פיימונטה, שאיימה על צרפת מהחזית האיטלקית משך 4 שנים, הובסה תוך חודש אחד בלבד, והאוסטרים נהדפו צפונה. באותה תקופה הצרפתים הביסו גם את כוחות האפיפיור, והאפיפיור פיוס השישי אולץ לחתום על הסכם שלום זמני. כשכשלה התקפת-הנגד האוסטרית, נכנס נפוליאון לפריולי, ובאוקטובר 1797 נאלץ פרנץ להיכנע לתנאים שהכתיב לו נפוליאון בחוזה קמפו פורמיו, ולהעביר את הגדה השמאלית של הריין לצרפת תמורת ונציה ודלמטיה.
בשנת 1800 הצטרפה אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, אולם בשנת 1801 נחלו הכוחות האוסטרים תבוסה מוחצת באיטליה, וחתמו על הסכם שלום נוסף עם צרפת.
לאחר ההפסד בשנת 1801, אחי הקיסר, הארכידוכס קרל נקרא לערוך רפורמות בצבא. קרל היה הגנרל האוסטרי המוכשר ביותר, אך הוא נתקל בחומה בצורה של חדלי אישים שאיישו את המטה הכללי ופחדו מזוהרו. מלשינים וקנאים רקמו מזימות נגדו והסיטו את הקיסר כנגד אחיו. המלחמות האחרונות רוקנו את קופת האוצר האוסטרי ומצב כוחותיה המזוינים היה בכי רע.
קרל, שהיה ריאליסט תמך בהפוגה ואף בחתימת הסכם שלום ארוך טווח עם נפוליאון, כי הוא ראה שהצבא לא מוכן לקרב וייקח זמן רב לפני שאפשר יהיה לארגנו ולשפר את מצבה הכלכלי של ארצו. ראש ממשלת בריטניה, ויליאם פיט הבן, שנכנס לתפקידו בשנת 1804, לא טמן ידו בצלחת ובחש בקלחת התככים האוסטרית. משראה שהדבר העיקרי שעוצר בעד האוסטרים מלהצטרף למלחמתה של בריטניה נגד נפוליאון הוא הכסף, נתן לה הלוואות נדיבות שבעזרתן חימשה אוסטריה את עצמה. לרוע מזלה של אוסטריה, התככים גרמו לכך שקרל קיבל את הפיקוד על החזית המשנית באיטליה ואילו את הפיקוד על הכוחות העיקריים מסרו לגנרל קרל מאק פון לייבריך. ב-19 באוקטובר 1805, הצליח נפוליאון, בתמרון מבריק, לכתר את הצבא האוסטרי בקרב אולם. כ-30,000 חיילים אוסטרים נכנעו, מה שהיה ניצחון מכריע לצרפתים.
הכוחות הרוסיים שהגיעו לעזרתם של האוסטרים היו חלוצו של הצבא הרוסי הענק וכללו רק כמה אלפי לוחמים. קוטוזוב, מפקדו של הצבא הרוסי נחרד לשמוע שהצבא האוסטרי חדל למעשה להתקיים ולכן פקד על נסיגה לצפון מזרח במטרה לחבור לכוח העיקרי. אחרי נסיגתם של הרוסים הופקרה וינה לחסדיהם של נפוליאון וחיילי הגרנד ארמה. נפוליאון שרצה לסיים את המערכה במהירות האפשרית נכנס לווינה, אך לא שהה בה זמן רב. הוא פקד על הפרשים של מירא לרדוף אחרי הרוסים הנסוגים ויצא בעקבותיהם תוך פרק זמן קצר.
מירא הצליח לאבטח גשר חשוב מעל הדנובה ובעזרתו הגרנד ארמה צלח את הנהר. בינתיים כונס הצבא הרוסי בפיקודו של הצאר אלכסנדר הראשון שהביא איתו גם את חיילי המשמר - ענקים בגובה של 185 ס"מ לפחות (בזמן ש-170 היה הגובה הממוצע באירופה). נפוליאון הצליח להדביקם ליד אוסטרליץ.
נפוליאון רצה לכפות על בעלות הברית קרב הכרעה, אך לא היה לו די כוחות על מנת לכתרם, לכן הוא רצה לפתותם להתקיפו. הוא שלח את הקורפוס של דאבו שמנה כ-20,000 חיילים למשימה משנית וכך צבאו היה נראה חלש מכפי שהיה באמת. בעלות הברית התפתו לצאת לקרב. נפוליאון החזיר את דאבו והשמיד למעשה את הצבא של בעלות הברית בקרב אוסטרליץ הניצחון היה שלם - רבע מהצבא הרוסי נהרג בקרב רבים אחרים פוזרו לכל עבר ורק קומץ לוחמים נשארו לרוסים על מנת להמשיך את המערכה.
הקמת הקיסרות
לאחר התבוסה המוחצת באוסטרליץ, נאלץ פרנץ להסכים לחוזה פרסבורג, שבו הוחלט על החלשת האימפריה האוסטרית ועל ארגון גרמניה מחדש תחת נפוליאון, שנקרא הקונפדרציה של הריין. כתוצאה מכך החליט פרנץ ב-6 באוגוסט 1806 לוותר על כתר האימפריה הרומית הקדושה, ומעתה הוא נקרא רק פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
חבירה לנפוליאון
בשנת 1809 שוב התקיפה אוסטריה את צרפת. לאחר כמה קרבות משניים שבהם הפסידו, התנגשו האוסטרים עם הכוחות העיקריים של נפוליאון בקרב וגראם (5 ביולי - 6 ביולי 1809). על אף שהקרב היה די שקול, האבדות הכבדות של האוסטרים גרמו להם לחתום על הסכם שנברון ב־14 באוקטובר 1809, שבו נאלץ פרנץ לכרות ברית עם נפוליאון, העברת שטחים לאימפריה הצרפתית, הצטרפות למערכת הקונטיננטלית, ולתת את בתו מריה לואיזה לנפוליאון לאשה.
המערכה בגרמניה (1813)
בשנת 1813 הצליחו בעלות הברית לצרף את האימפריה האוסטרית לצידם. שתי ארמיות אוסטריות על 300,000 חייליהם התפרשו בגרמניה, וכך עמדו לרשות בעלות הברית כ-800,000 לוחמים, ועוד כ-350,000 כעתודה.
ב-26 באוגוסט 1813 נטל נפוליאון את היוזמה וניצח בקרב דרזדן, שם הסב אבדות קשות לבעלות הברית, אך מחסור בפרשים מנע ממנו לרדוף אחרי הכוח המובס ולנצל את ניצחונו. הוא נסוג עם 175,000 חייליו לעיר לייפציג שבסכסוניה שם האמין שיוכל להקים קו הגנה ולנצח את בעלות הברית. אולם, בקרב לייפציג שנערך בין ה-16 ל-19 באוקטובר 1813, הפסיד הצבא הצרפתי שמנה כ-191,000 חיילים, לשלוש ארמיות של בעלות הברית שמנו יותר מ-330,000 חיילים.
לאחר כמה קרבות נוספים, נכנסו בעלות הברית לפריז ב־30 במרץ 1814 והורידו את נפוליאון מכסאו.
קונגרס וינה
בשנים 1814–1815 אירח פרנץ בווינה את הוועידה הדיפלומטית החשובה - קונגרס וינה, שבה הוא יוצג על ידי קלמנס פון מטרניך. בוועידה הוחלט על מסירת ונציה ולומברדיה יחד עם עוד שטחים לאוסטריה, ובנוסף עמדה אוסטריה בראשות הקונפדרציה הגרמנית. כמו כן הצטרף פרנץ לברית הקדושה, יחד עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
הריאקציה השמרנית
בשנים הבאות קיצץ פרנץ את התקציב הצבאי, מ-50% בשנת 1817 ל-23% בשנת 1830.
על אף שפרנץ הגדיר את עצמו כמלך פתוח ורגיש, נחשבה המשטרה החשאית האוסטרית ליעילה ביותר באירופה, והצנזורה השתדלה לדכא כל התנגדות לשלטונו.
אביב העמים
ב-24 בפברואר 1848 הדיחו ההמונים בפריז את לואי פיליפ, מלך הצרפתים, והכריזו על הקמת הרפובליקה השנייה, היה זה הניצוץ שהדליק את התבערה בכל אירופה, ובמיוחד בווינה ובבודפשט.
בחודש מרץ 1848 הגיעה רוח המרד הן לווינה והן להונגריה. ב-3 במרץ 1848 נשא קושוט נאום שבו דרש ממשלה פרלמנטרית להונגריה, וממשלה חוקתית ליתר אוסטריה. הוא פנה לבית הבסבורג ו"לארכידוכס האהוב שלנו פרנץ יוזף" (אז בן 17 שנים ויורשו המיועד של הקיסר פרדיננד), להחזיר את התהילה העתיקה של שושלת הבסבורג, בכך שיתנו תוקף לתקוותיהם של העמים החופשיים בקיסרות. ב-14 במרץ גירש המון זועם ברחובות וינה את מטרניך לגלות בלונדון. יום לאחר מכן, ב-15 במרץ, פרצו המהומות בהונגריה. בחזית המוזיאון הלאומי של הונגריה התקבץ המון של אלפים, בפניו ניצב המשורר שנדור פטפי שהקריא את השיר הלאומי ואת "12 הנקודות", במסגרתן דרשו ההונגרים חופש מן הצנזורה, ממשלה לאומית, שוויון זכויות אזרחי ודתי, שחרור אסירים פוליטיים, איחוד עם טרנסילבניה תחת שלטון הונגרי וזכויות חוקיות על האדמה לאיכרים ההונגרים.
הבית התחתון של הפרלמנט ההונגרי דרש כינון ממשלה לאומית. הייתה זו שעתו הגדולה של קושוט. המנהיג הליברלי אישטוון בתיאני הקים ממשלה, שבה מינה את קושוט לשר האוצר ואת סצ'ני לשר העבודות הציבוריות. הממשלה החדשה הכריזה על רפורמות מקיפות, אשר כללו שינויים ליברליים מרחיקי לכת בכל תחומי החיים. "חוקת אפריל" כפי שנקראו התיקונים, יצרה עצמאות הונגרית בשטחים רבים, וכן ביטלה למעשה את המשטר הפיאודלי כמעט אשר שרר בהונגריה. האצילים איבדו רבות מזכויות היתר שלהם, את חסינותם ממיסוי ובוטלה הצמיתות. הקיסר פרדיננד, בחשש לכיסאו ולעצם חייו, אשרר את התיקונים.
הקבוצות האתניות בהונגריה חששו מהשתלטות המדיארים על המדינה. חששם היה מוצדק, שכן מנהיגי המרידה ההונגרית, על אף שהיו חרדים לזכויותיהם הם, לא אבו להעניקן למיעוטים בתוך מדינתם - הסלובקים, הרומנים, הסרבים, והגרמנים האתניים.
האוסטרים ניצלו מצב זה, ושיסו בהונגריה את צבאו של המצביא הקרואטי יוסיף ילאצ'יץ'. ילאצ'יץ' השתלט על קרואטיה עוד בחודש מרץ, ובאפריל הודיע על ניתוק קשריו עם הונגריה.
אל מול הסכנה נשא קושוט נאום ב-11 ביולי ובו דרש מן האומה להתחמש אל מול הסכנות, ולהקים צבא בן מאתיים אלף חיילים. הוא נענה בהתלהבות פרועה. כאשר צבאו של ילאצ'יץ' צעד לעבר פשט בשליחות בית הבסבורג, עבר קושוט מעיר לעיר, כשהוא מלהיב את האנשים למלחמה. לאחר התפטרותו של בתיאני, מונה קושוט לראש מועצת הביטחון ההונגרית, והפך במידה רבה לשליטה בפועל של הונגריה.
קושוט היה לשליט הונגריה ללא כל ניסיון צבאי. הוא נכשל בניהול המלחמה, ולא הצליח לשלוט במפקדי הצבאות, במיוחד במצביא ההונגרי ארתור גרגאי, שסירב להישמע לרצונו. במהלך החורף הבא נאבק קושוט בגורמים מבית ומחוץ כאשר המאבק הצבאי הפך לגלוי, החל המאבק בתחילה לנטות כנגד ההונגרים. בסוף השנה נכבשה פשט על ידי האוסטרים, אשר סירבו לניסיונות גישור של נציג ארצות הברית, והממשלה וקושוט עברו לעיר דברצן. בשלב זה התפטר הקיסר פרדיננד לטובתו של פרנץ יוזף הצעיר, אשר החל את כהונתו בכך שהכריז על ביטול מחויבות הכתר לתיקוני אפריל 1848, והוצאת קושוט וממשלתו אל מחוץ לחוק. אך ניצחונותיו של גרגאי הביאו לבסוף, ב-14 באפריל 1849 לשחרורה של הונגריה מהכיבוש האוסטרי, ולהצהרה על עצמאותה. צעד זה נעשה בניגוד מוחלט לדעותיהם של השמרנים, ושל אנשי הצבא ובראשם גרגאי. לעימותים פנימיים אלה חלק נכבד בנפילתו של קושוט לבסוף. המדינה העצמאית החדשה הפכה לרפובליקה, וקושוט הכריז על עצמו כנשיאה.
בשל התבוסה ההבסבורגית נאלצו האוסטרים לקרוא לעזרתם את הצבא הרוסי, בהנהגת הצאר ניקולאי הראשון. פניות ההונגרים לעזרה ממעצמות המערב לא נענו, ושלושה ימים לאחר התבוסה בקרב ליד העיר טמשוואר, ב-9 באוגוסט 1849, התפטר קושוט לטובתו של גרגאי, על מנת שהגנרל הפופולרי יושיע את האומה. גרגאי נאלץ להיכנע לרוסים. האוסטרים חסו על חייו של גרגאי, אך הוציאו להורג שלושה עשר ממנהיגי המהפכה הלאומית ההונגרית, ובראשם בתיאני.
לאחר התבוסה ההונגרית באה תקופה של דיכוי קשוח וחסר רחמים. נאסרו אסיפות פומביות, והפגנת כל סממן לאומי הונגרי. הגרמנית הוכרזה לשפה הרשמית. הונגריה הפכה לחמישה מחוזות בלתי נפרדים מאוסטריה, ללא כל צורה של שלטון עצמי. ייתכן שנחמה פורתא מצאו ההונגרים בכך שכלפי המיעוטים האתניים שתמכו בבית הבסבורג בשעת המרד ההונגרי, לא מצאו האוסטרים מקום להקל בצעדים אלו, ואף הם דוכאו ביד קשה.
הפשרה של 1867
לאחר מפלת 1849, קם להונגרים מנהיג נבון ומתון. היה זה פרנץ דיאק. דיאק, אחד ממנהיגי 1849 ששרדו, התנגד לאלימות אף בעוד המרד בעיצומו. לאחר דיכוי המרד הוביל דיאק את התנגדותו הפסיבית של העם ההונגרי, וטען כי מבחינה חוקית אין לביטולן החד-צדדי של הרפורמות מ-1848 כל תוקף, שכן היה על הפרלמנט ההונגרי לבטלן, ואין די בהכרזת הקיסר לשם כך.
בשנים אלו התערער מאוד מצבו של בית הבסבורג. תבוסותיו במלחמה באיטליה (1859), וכנגד פרוסיה (1866), הביאו להכרת מנהיגי אוסטריה כי יהיה עליהם לפתור את בעיות המיעוטים בשטחם הם, אם ברצונם להחזיק מעמד. בשנים 1860 ו-1861 הציע הקיסר פרנץ יוזף להונגרים תוכנית של אוטונומיה מוגבלת, אך אלה, בהנהגתו של דיאק, דחו את התוכנית, ודרשו את החזרת החוקה של 1848.
בשנים אלו החל משא ומתן ארוך ואיטי לפשרה, כאשר דיאק מנהיג את עמו אל עבר פתרון, אשר החזיק מעמד חמישים שנה. הפשרה ("Ausgleich" בגרמנית "Kiegyezés" בהונגרית) אשר נתקבלה בסוף, הייתה הקמת ממלכה דואלית, כאשר הקיסר פרנץ יוזף מוכתר הן כמלכם של האוסטרים, והן כמלכם של ההונגרים. ההונגרים ראו בהכתרתו של הקיסר כמלכם, את השבת כל הזכויות שניטלו מהם. פרלמנט חדש הוקם בבודפשט, והיה בכוחו לקבוע את החוקים בשטחה של הונגריה ההיסטורית, אם כי על בסיס שיש בו כדי לשמר את הדומיננטיות האתנית של ההונגרים, דהיינו כי הזכויות הפוליטיות לא ניתנו למיעוטים האתניים בשטחה של הממלכה ההונגרית. ענייני החוץ, הביטחון והכלכלה נותרו בידי בית הבסבורג, אך מעתה, גדלה והלכה השפעת ההונגרים בחצר הקיסר האוסטרי, ובעתיד יהיו רבים מן השרים הבכירים בחצרו הונגרים.
הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית
האימפריה האוסטרו-הונגרית כפי שנקראה המדינה החדשה, נשלטה על ידי שלושה גופים שונים:
ל"אוסטריה" (המחצית הקיסרית) ולהונגריה היו פרלמנטים נפרדים, כל אחד עם ראש ממשלה משלו. התיאום בין השנים היה באחריותו של הקיסר. כן היה באחריות הקיסר הטיפול בענייני הצבא, הצי, מדיניות החוץ, ומדיניות המכס.
באוסטריה ובהונגריה גופא נהנו מחוזות שונים כגון גליציה וקרואטיה מסטאטוס חוקי מיוחד, אשר איפשר להם מבנה ממשלתי ייחודי להם.
מועצת שרים משותפת הרכיבה את ממשלת האימפריה. היא כללה שרים לאוצר, לצבא ולחוץ, וכן את שני ראשי הממשלה, כמה מן הארכידוכסים, ואת המלך. שתי מועצות נציגים, אחת מהונגריה, ואחת מאוסטריה, התכנסו בנפרד, והצביעו על תקציב מועצת השרים המשותפת, וכך ניתנה לממשלות הנפרדות השפעה בעניינים המשותפים, אם כי השרים היו אחראים כלפי הקיסר בלבד.
שמואל הומינר (רב)
הרב שמואל הומינר (כ"ה בתשרי תרע"ד, 26 באוקטובר 1913 – י"ט בסיוון תשל"ז, 5 ביוני 1977) היה איש מוסר מהיישוב הישן, מחבר ספרים בתחום המוסר ושמירת הלשון.
קורותיו
למד בישיבת עץ חיים והיה מתלמידי הרב איסר זלמן מלצר. בשנת ת"ש (1940), בגיל 26, הוציא לאור את ספרו הראשון "עיקרי דינים", שהוא תמצית הספר "חפץ חיים" שחיבר הרב ישראל מאיר הכהן. קיבל הסכמה לספר מרבו איסר זלמן מלצר, שכתב עליו: "הרב הגדול חריף ובקי, מצוין ביראת שמים ובמדות נעלות מורינו הרב שמואל הומינער נרו יאיר, ממצויני ישיבת עץ חיים". הספר נספח לחלק ממהדורות "חפץ חיים".
נפטר בשנת תשל"ז ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
צאצאיו
בנו הבכור פסח נמנה עם מייסדי מושב עין יהב בערבה. בנו מיכל הוציא את ספרי אביו. חתנו הוא הרב יהושע דוד טורצין, הרב של קהל פרושים. חתן נוסף הוא הרב משה אורי לינדר, רב בשכונת נווה יעקב.
חומצה קרבוקסילית
חומצות קרבוקסיליות (באנגלית: Carboxylic acids) הן קבוצה של יחידות חריפות, הם חומרים ידועים רבים הם חומצות קרבוקסיליות, ביניהם חומצה אצטית (חומץ), חומצה לקטית (חומצת קיד) והתרופה אספירין (חומצה אצטילסליצילית). חומצות השומן, המרכיבות את רוב השומנים והשמנים, הן חומצות קרובוקסיליות ארוכות שרשרת.
כל החומצות הקרבוקסיליות מכילות קבוצה פונקציונלית משותפת: קבוצת הקרבוקסיל (COOH), המורכבת מאטום פחמן, שני אטומי חמצן ואטום מימן. קבוצה זו מורכבת למעשה משתי קבוצות אחרות: קבוצת קרבוניל (C=O, אטום פחמן הקשור בקשר כפול לאטום חמצן) וקבוצת הידרוקסיל (OH, אטום חמצן הקשור לאטום מימן). שמה של קבוצת הקרבוקסיל מהווה גם הוא חיבור בין שמותיהן של שתי הקבוצות.
בתנאים מסוימים (למשל - כשהחומצה מומסת במים) נוטה אטום המימן לעזוב את המולקולה, בהתירו אחריו מטען שלילי יחיד; במצב זה מכונה החומר יון קרבוקסילט. חומצה קרבוקסילית המכילה בנוסף לקבוצת הקרבוקסיל גם קבוצת קרבוניל נוספת מכונה חומצת קטו (Keto). דוגמה לחומצה כזו היא חומצה פירובית. חומצת α-קטו (אלפא-קטו) היא חומצה בה קבוצת הקרבוניל נמצאת בסמיכות לקבוצת הקרבוקסיל; בחומצת β-קטו קיים מרווח של אטום פחמן אחד בין קבוצת הקרבוניל וקבוצת הקרבוקסיל; וכן הלאה (תוך שימוש באותיות יווניות).
מונחון IUPAC מגדיר את הדרך לקביעת שמותיהן של החומצות הקרבוקסיליות. שמה הכימי של חומצה קרבוקסילית מורכבת מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, ומהסופית -וֹאית (חומצות דו-קרבוקסיליות יקבלו את הסיומת -דִיוֹאִית). דוגמאות:
השייר Ph מייצג קבוצת פֵנִיל (טבעת בנזן החסרה אטום מימן אחד: C6H5).
חומצות קרבוקסיליות חשובות
החומצות מסודרות לפי שמותיהן המוכרים; השמות הכימיים ניתנים בסוגריים:
יחסי סנט קיטס ונוויס–פקיסטן
יחסי סנט קיטס ונוויס הם יחסי החוץ שבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לסנט קיטס ונוויס סחורה בשווי 17.9 אלף דולר אמריקאי וייבאה סחורה בשווי 36.9 אלף דולר אמריקאי. הייצוא הפקיסטני כולל תרופות, מוצרי טקסטיל, כלים רפואיים וציוד ספורט. הייבוא הפקיסטני כולל גרוטאות ברזל, שנאים חשמליים, חומרי צביעה מלאכותיים, מוצרים דנטליים.
NW D
NW D (שם מלא: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft Type D) הוא דגם של מכונית מסוג "Runabout car" מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בין השנים 1904–1905.
יוצרו 3 יחידות אשר הורכב בהם מנוע מרכזי, לאחר שבדגם "NW B" אשר יוצר בשנת 1902 הורכב מנוע מרכזי.
מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה.
Blood Harmony
Blood Harmony (בעברית: הרמוניה בדם) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר-יוצר האמריקאי פיניאס או'קונל. האלבום יצא לאור ב-4 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים OYOY ו-AWAL. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
אלמות
אלמות, (בפרסית: قلعه الموت, מילולית: "קן העיט") הוא מבצר הררי עתיק בהרי אלבורז מדרום לים הכספי. הוא שוכן בקרבת הכפר גזור חאן שבמחוז קזוין באיראן, כ-100 קילומטר מטהראן. המבצר מפורסם כמקום משכנם של החשישיון, כת המרצחים השיעית שפעלה משלהי המאה ה-11 ועד חיסולה בידי המונגולים במחצית המאה ה-13.
תולדותיו
מבצר אלמות בנוי על פסגת הר אלוה אמות בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים. המבצר הוקם לראשונה בשנת 840 והגישה אליו הייתה אפשרית רק בשביל הררי צר ומתפתל מסביב למצוק שעליו היה בנוי המבצר. מדרונות ההר מכוסים באבני מפולות חלקלקות, ואינם מאפשרים גישה אל החומות, ובכך הופכים את המקום לקשה מאוד לכיבוש. המבצר קיבל את מימיו מנקבה ותעלה שנחפרו עמוק לתוך ההר ועד למפלס מי התהום. למבצר עצמו הייתה צורה מוארכת - אורכו היה למעלה מ-400 מטרים אך רוחבו המקסימלי לא עלה על 30 מ'.
בשנת 1090 נכבש המבצר בידי חסן-י סבאח, מייסד כת החשישיון שהשתייכה לפלג הניזארי של השיעה האיסמאעילית. אלמות התפרסם בגניו ובספריות הרבות שהכיל למרות שטחו הקטן. בקרבת המבצר היו ממוקמים כ-23 מבצרים אחרים. מבצר אלמות שימש כמרכז פעילותה של הכת עד לנפילתו בידי הולאגו חאן המונגולי ב-15 בדצמבר 1256, כחלק מהפלישה המונגולית מפרס אל המזרח התיכון. המבצר עצמו לא נכבש, אלא הוסגר בידי מנהיג הכת רֻכן א-דין ח'וסרו בתקווה שהמונגולים יחוסו על חייו. תקווה זו הייתה תקוות שווא בלבד.
בשנת 2004, רעידת אדמה עזה פגעה קשות בחומותיו המתפוררות של המבצר.
Antología
Antología (בעברית: אנתולוגיה, ובאנגלית: Anthology) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה השלישי, Pies Descalzos. השיר יצא לאור ב-8 בינואר 1997, כסינגל החמישי מתוך האלבום. את השיר כתבו והפיקו שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-3 במצעד השירים הלטיניים, וה-15 במצעד שירי הפופ הלטיניים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא בשנת 1997, כאשר לאורכו ניתן לראות את שאקירה מופיעה על במה חשוכה בזמן שהקהל מחזיק נרות ומנופף בהם, דבר אשר מייצר אווירה שנותנת רגש לשיר.
את השיר העלתה שאקירה לערוץ ה-Vevo שלה בשנת 2009, 12 שנים לאחר צאתו המקורית. נכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כ-100 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לנצפה ביותר מן האלבום.
מיקומי שיא
השיר כמו קודמיו זכה להצלחה רבה בארצות הברית, שם נכנס לשני מצעדים.
סטפניה פודגורסקה
סטפניה פודגורסקה (בפולנית: Stefania Podgórska-Burzmińska, 1921,Lipa, Przemyśl County  , שבמחוז פשמישל – 18 בספטמבר 2018, לוס אנג'לס, שבארצות הברית) הייתה חסידת אומות העולם פולנית.
קורות חיים
סטפניה פודגורסקה נולדה למשפחה קתולית ב-2 ביוני 1921 בליפה, פשמישל בפולין.הם חיו בחווה חקלאית, בה עבד אביה כחקלאי ואמה הייתה מיילדת. לסטפניה היו שבעה אחים ואחיות.
בשנת 1933 חלה אביה של סטפניה במחלה קשה ממנה נפטר ב-1938.
בשנת 1939 החלה סטפניה לעבוד בחנות המכולת של משפחת דיאמנטט היהודית,שהתייחסו אליה כאל בת.
בשנת 1961 היגרו לארצות הברית יחד עם שני ילדיהם, שם גילה ג'ו שהדיפלומה הפולנית שלו אינה מוכרת והוא נאלץ ללמוד שוב והשלים תואר שני באוניברסיטת טאפטס בבוסטון בשנת 1966.
מעשה ההצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה ב-1939 התגוררה פודגורסקה בפשמישל. בני משפחת דיאמנט הוכנסו לגטו פשמישל. פודגורסקה התכתבה עם חלק מהם והוסכם כי הם יברחו מהגטו והיא תנסה לארגן להם מקום מסתור מחוץ לגטו. לשם כך עזבה פודגורסקה את ביתה ועברה להתגורר בבית שכור בפרברי העיר עם אחותה הלנה בת העשר.
הכרה
בשנת 1979 הכיר יד ושם בסטפניה פודגורסקה ובאחותה הלנה בתור חסידות אומות העולם. סיפורה הונצח בסרט Hidden in silence משנת 1996.
חמודי
חמודי היא סדרת רצועות קומיקס מאת אמנית הקומיקס והעיתונאית דניאלה לונדון דקל שהתפרסמה במקור במוסף "הארץ" בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ולאחר מכן יצאה לאור בשני ספרים שהורכבו מהרצועות הטובות ביותר שפורסמו בעיתון. הספרים שפורסמו הם "חמודי" ו"תעשי לי אווירון", כשהאחרון בהם יצא בשנת 2006. "שירותי בריאות כללית" רכשה את הזכויות לדמותו של חמודי כדי שישמש כפרזנטור שלה.
היסטוריה
את המדור התחילה לכתוב ולצייר לונדון-דקל בתחילת המאה ה-21 כדי לפרוק את רגשותיה לאחר שילדה את בנה הבכור. את דמותו של חמודי היא ציירה בתחילה כדי ליצור דמות ילד בלי ייחוד מסוים, אלא רק את הקווים שמאפיינים את כל הילדים באשר הם ילדים. ברצועות הקומיקס הראשונות ניסתה להעביר את קשיי היומיום של הורים לילדים קטנים דרך נקודת מבט הומוריסטית. לדוגמה, אחת מרצועות הקומיקס שפורסמו גם בספר "תעשי לי אווירון" מתארת את אי ההבנה של המחשבה של הילד על ידי אמו. האמא רואה על השולחן שתי מברשות שיניים וקופסה שנראים לה כמו בלגן. היא לוקחת אותם למקומם כדי לסדר, אך כשהילד רואה שהחפצים שסידר על השולחן נעלמו, הוא מתרגז ושואל: "איפה הרכבת שלי?". קומיקס זה הוא בעצם ניסיון הומוריסטי לבטא את הקשיים שבהבנת צורת החשיבה של ילד קטן, שנוהג לתת להרבה דברים חשיבות דמיונית. הרצועות הראשונות פורסמו במוסף "הארץ" כמדור שבועי", ולאחר שהצליחו מאוד יצאו לאור כשני ספרים ששניהם היו לרבי מכר.
עלילה
הסיפורים עוסקים במערכת היחסים שבין ילד קטן (ששמו "חמודי", כשם הסדרה) לאמו, ומתארות סיטואציות רבות ביחסים אלה במבט הומוריסטי. בהמשך הצטרפה לעלילונים גם אחותו הקטנה של חמודי, "פיצי" (הדמות, בניגוד לאחיה הבכור, טרם למדה לדבר שוטף). אין המשכים בין הרצועות, אך הן כולן עוסקות בחיים של הילד הקטן, חמודי. הדמויות לא ייחודיות בכוונה, כפי שהסבירה לונדון-דקל, "חמודי, גיבור הטור, הוא ילד, אבל לא ילד מסוים ולא ילד מיוחד. דמותו עוצבה כניסיון לדלות ולאפיין את המכנה המשותף של כל הילדים באשר הם". למעשה, הדמויות נועדו לתאר סיטואציות שקורות בהרבה מאוד מקומות ולכן הדמויות הן לא ספציפיות אלא מייצגות את ה"סטריאוטיפ" לאם ממוצעת וילד ממוצע.
ציורים
הציורים של חמודי מצוירים בסגנונה הרגיל של לונדון-דקל. הדמויות מצוירות בפשטות המינימלית ביותר: רק כמה קווים, ללא תווי פנים, אך ניתן לזהות את הדמויות על פי חוסר ייחודן, למשל, חמודי הוא קרח, האמא מתולתלת ובלונדינית, פיצי היא תינוקת. הקווים הם דקים ומצוירים במהירות בסגנון הדומה לסקיצה. לעומת הדמויות, הרקע הוא לרוב ריאליסטי יחסית, אך לא תמיד צבוע.
חמודי
הציורים של חמודי הפכו אייקונים לאחר יציאת הספר של "חמודי" ואפילו יותר כאשר שירותי בריאות כללית קנו את זכויות הפרסום של הדמות כך שהיום דמותו של חמודי מאוד מזוהה עם הציור שלו. כמעט כל אדם בישראל מכיר את הדמות שלו, שמצוירת כילד קטן בעל ראש גדול וגוף קטן. לרוב הוא אינו לובש חולצה ומכנסיו אדומים וקצרים. בכריכת הספר הראשון, "חמודי", הוא נראה יושב בעגלה בערך בגיל שנתיים, ואילו בספר השני, "תעשי לי אווירון" הוא כבר גדול יותר - גופו גדול יותר, עיניו קטנות יותר והוא גבוה יותר.חמודי הופיע במופע חבורת תריג בין הזמנים
ביקורות
הספרים התקבלו עם ביקורות חיוביות מאוד גם בעיתון וגם תחת הוצאת כתר. שהם סמיט כתבה על חמודי כי "מתחשק פשוט לתלוש מן הנייר ולגפף, ולנשק ולצעוק: נכון שהוא חמוד?". אמיר בן דויד מהשבועון "Time Out תל אביב" כתב על הספר ש"מי שירצה בעתיד לדעת איך נראו חייהם של הורים צעירים וילדיהם בתחילת המאה ה-21 ימצא אוצר בלום בריבועי ´חמודי´". שלומית גלבוע מ"ידיעות אחרונות" כתבה על הספר "קחו לדוגמה את העיניים. לפעמים הן כדורי שמחה, לפעמים טיפת בכי, עיגולי תימהון, חריצי זעם ועוד אלף אפשרויות אחרות... גדולתה של פשטות".
שבר משולב
שבר משולב הוא ביטוי מהצורה, כאשר המספרים הם בדרך כלל מספרים טבעיים, או ביטוי אינסופי בעל מבנה דומה.
שברים משולבים מופיעים בתחומים שונים של תורת המספרים: ניתוח האלגוריתם של אוקלידס לחישוב מחלק משותף מקסימלי, פתרון משוואת פל, ובעיקר קירובים רציונליים למספרים ממשיים. למעשה, נתן להראות כי הקירובים המתקבלים על ידי שברים משולבים הם הקירובים הרציונליים הטובים ביותר. לשברים משולבים יש חשיבות רבה גם באנליזה נומרית, לצורך קירוב של קבועים ופונקציות שונות, לרבות פונקציות לא אלמנטריות.
היסטוריה
נטען שכבר ארכימדס עשה שימוש בשיטת השברים המשולבים, במסגרת עבודתו על שיטה לחישוב \pi, שבמהלכה היה צריך לבצע קירובים רציונליים לשורשים ריבועיים של מספרים שאינם ריבועים (ראו גם "על המדידה של המעגל"). מאוחר יותר, גם אריהאבטה ולאונרדו פיבונאצ'י חקרו את השימוש בשברים משולבים. המונח "שבר משולב" נטבע ב-1653 על ידי ג'ון ואליס בחיבורו "Arithmetica infinitorum". בערך באותו זמן, המדען ההולנדי המפורסם כריסטיאן הויגנס עשה שימוש פרקטי ראשון בשברים משולבים, כשהשתמש בהם לצורך בניית מכשירים מדעיים המורכבים מגלגלי שיניים.
את הטיפול השיטתי הראשון בשברים משולבים סיפק לאונרד אוילר במאמריו De fractionibus continuis dissertatio ו- Introductio in analysin infinitorum, בהם ניתח באופן מעמיק את התכונות של שברים משולבים, הוכיח שכל מספר רציונלי ניתן להצגה כשבר משולב סופי, הוכיח את השקילות של טורים אינסופיים מסוימים עם שברים משולבים (נוסחת אוילר לשברים משולבים), ומצא הצגה של הקבוע המתמטי e כשבר משולב אינסופי, ממנה נבע ש-e הוא אי רציונלי. הוא גם עשה שימוש בהם לצורך פתרון משוואת פל. ב-1761, יוהאן היינריך למברט סיפק את ההוכחה הראשונה ש-\pi אי רציונלי באמצעות הצגה של \tan(x) כשבר משולב. ההוכחה שלו הייתה חריגה בנוף המתמטי של התקופה כיוון שלא רק שהפיתוח לשבר משולב נרשם נכונה לראשונה, אלא שלמברט גם נתן הוכחה של ההתכנסות שלו.
סימונים והכללות
לשם הקיצור, מקובל לסמן את השבר המשולב המופיע במבוא בסימון. שבר כזה, שבו כל המונים שווים ל-1, קרוי לפעמים שבר משולב פשוט, בעוד ששבר משולב מוכלל הוא ביטוי כללי יותר, מן הצורה. שברים משולבים כאלה כותבים לפעמים כ-.
הרכיבים הסופיים של שבר משולב
את השבר האינסופי אפשר לחקור בעזרת המרכיבים הסופיים שלו,, שהם מספרים רציונליים.
הבניה של שבר משולב מן הסדרות \ a_n ו- \ b_n היא תהליך אינסופי, שמלכתחילה לא מובן מאליו שהוא מתכנס למספר כלשהו. התכונה הבסיסית ביותר של שברים משולבים היא העובדה שהתהליך מתכנס כל אימת שהסדרות המגדירות אותו חיוביות.
נגדיר סדרות נסיגה על-פי תנאי ההתחלה ;, ונוסחת הנסיגה ,.
מתברר שתחת הגדרה זו, המנות מתארות את השלבים הסופיים בפיתוח השבר המשולב, כלומר,  לכל k טבעי.
את נוסחת הנסיגה אפשר לכתוב בעזרת מטריצות, באופן הבא: . מהשוואת הדטרמיננטה בשני האגפים, נובע באינדוקציה ש-. זוהי זהות חשובה ביותר, שאפשר להסיק ממנה תכונות רבות של הסדרות המעורבות. לדוגמה, בשבר משולב פשוט מתקיים \ b_k=1 לכל k, ואם כך הזהות קובעת שהמספרים \ p_k ו- \ q_k זרים, כך שהשבר \ x_k שהם מציגים הוא שבר מצומצם.
כדי להוכיח את התכנסות התהליך, נחלק את הזהות במכפלה, ונקבל , כלומר. מנוסחת הנסיגה, קל להיווכח כי הסדרה היא סדרה יורדת של מספרים חיוביים, ומשפט לייבניץ מבטיח שהטור המתחלף המגדיר את \ x_k - מתכנס.
למעשה, חישוב בעזרת נוסחת הנסיגה מביא לנוסחה, שממנה מתקבל היחס. מכאן שסדרת הקירובים הזוגיים היא סדרה עולה, וסדרת הקירובים האיזוגיים היא סדרה יורדת. עוד אפשר להוכיח שאברי הסדרה הזוגית תמיד קטנים מאברי הסדרה היורדת.
הצגה של מספרים ממשיים
את ההצגה של x כשבר משולב אפשר לחשב על ידי הגדרת סדרת עזר, באופן הבא: \ x_0'=x, ולכל \ n\geq 0, מגדירים (החלק השלם) ו-. השבר המשולב שווה במקרה זה ל- x.
משפט. ההצגה של מספר ממשי כשבר משולב היא מחזורית, אם ורק אם המספר הוא שורש למשוואה ריבועית בעלת מקדמים שלמים.
לדוגמה, השבר המשולב מייצג את יחס הזהב, משום שלפי ההגדרה. בדומה לזה,, כי מ- מתקבלת המשוואה. הפיתוח של \ \sqrt{D} לשבר משולב מחזורי מאפשר לפתור את משוואת פל.
ישנם מספרים אי-רציונליים יוצאי דופן, עבורם הייצוג כשבר משולב ידוע, אף על פי שאינו מחזורי. למשל, עבור הקבוע \ e ניתן להוכיח כי. אם נתיר לחבר אפסים במכנה, נקבל את הייצוג (שכן ) בו החוקיות יותר ניכרת.
קירובים על ידי שברים משולבים
כידוע, כל מספר אי־רציונלי ניתן לקרב על ידי סדרת מספרים רציונליים. למשל, נוכל לקרב את \ \pi באופן דצימלי על ידי הסדרה. ניתן להתקרב למספר אי־רציונלי עד למרחק קטן כרצוננו, אולם לשם כך יהא עלינו להגדיל את המכנה בשבר המקרב. לכן מודדים את טיב הקירוב במרחק של השבר הרציונלי מן היעד, יחסית לגודל המכנה.
יהא שבר המתקבל משלב כלשהו בפיתוח השבר המשולב של מספר אי־רציונלי \ x. שבר זה הוא מיטבי לקירוב, מהבחינות הבאות: