cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולווארי
הכחדה
הקולווארי שרד במדבריות מרכז ומערב אוסטרליה עד שנות ה-40 או ה-60 של המאה ה-20 לכל היותר, וסקרים במדבריות במהלך שנות ה-80 לא מצאו כל עדות לקיומו. בשל כך, הרשימה האדומה של IUCN הכריזה עליו כמין נכחד (EX). הקולווארי מהווה מקרה אחד מני רבים של הכחדת יונק מדברי קטן באוסטרליה בצורה עקיפה על ידי האדם (דוגמאות ליונקים נוספים: בילבי זוטר, קנגורו חולדתי מדברי, בנדיקוט מדברי ובנדיקוט רגלי-חזיר). קרובו הוולבי הארנבי האדמוני, סבל מאיומים דומים ונעלם לחלוטין מהיבשת. הוא שרד בשני איים בחוף המערבי וניצל מגורל דומה; כיום, הוא מושב בהדרגה ליבשת.
סלמנדרת שיש טיגרית
סלמנדרת שיש טיגרית (שם מדעי: Ambystoma opacum) היא מין של דו-חי מהמשפחה סלמנדרות חפרפרת החיה במזרח ארצות הברית.
הסלמנדרות המתבגרות תוך 6 חודשים מוקדם יותר מסלמנדרות אחרות החיות בתחום מחייתן, לרבות סלמנדרות חפרפרת אחרות, מה שעוזר להם לגדול ולהשמין לפני שראשני שאר המינים מתחרים בהם. הם ניזונים מחרקים כמו זבובים, מרבי רגליים, חלזונות ותולעים אך יגוונו גם בביצי דו-חיים וראשנים, בלי לבחול בקניבליות. הראשנים אוכלים יצורי מים קטנים (זואופלנקטון).
אנגולה
רפובליקת אנגולה (בפורטוגזית: República de Angola) היא מדינה בדרום-מערב אפריקה, הגובלת בנמיביה בדרום, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בצפון, ברפובליקה של קונגו ממובלעת קבינדה בצפון ובזמביה במזרח. בירת המדינה היא לואנדה. אנגולה הייתה עד 1975 מושבה של פורטוגל, ולאחר שחרורה פרצה בה מלחמת אזרחים שנמשכה כמעט 30 שנים וגרמה נזק עצום למדינה. אנגולה עשירה באוצרות טבע, בהם נפט ויהלומים.
מקור השם
השם אנגולה הוא הטיה פורטוגזית של המילה "נ'גולה" משפת הבנטו. "נ'גולה" היה תוארם של השליטים הילידים בממלכת קווימבונדוס במאה ה־16, עת החלו הפורטוגזים להתיישב באזור.
היסטוריה
תושבי האזור המקוריים היו שבטי ציידים-לקטים. הם הוחלפו על ידי שבטי בנטו. דוברי הבנטו ישבו בשטח אנגולה עד אשר באו הפורטוגזים לראשונה לאזור.
עידן הקולוניאליזם
הפורטוגזים התיישבו לראשונה ב-1483 בשטחה העכשווי של אנגולה, בנהר הקונגו, אז שטחה של מדינת הקונגו נדונגו ולואנדה. מדינת הקונגו השתרעה מגבון העכשווית בצפון לנהר קוונזה בדרום. פורטוגל הקימה ב-1575 מושבה בלואנדה, שהתבססה על סחר בעבדים. הפורטוגזים השתלטו בהדרגה על כל החוף במהלך המאה ה-16 על ידי סדרה של הסכמים ומלחמות וכך הקימו את מושבת אנגולה. ההולנדים כבשו את לואנדה החל ב-1641 וכלה ב-1648 ותמכו במדינות אנטי-פורטוגזיות.
ב-1648 כבשה פורטוגל מחדש את לואנדה והחלה בתהליך כיבוש צבאי באזור הקונגו ונדונגו, אשר הסתיים בניצחונם ב-1671. שליטה אמיתית על האזור לא הושגה עד תחילת המאה ה-20.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 גיבש הדיקטטור הפורטוגזי אנטוניו סלזר אידאולוגיה קולוניאלית בשם "לוזוטרופיקליזם", הכוללת חזון של קהילה רב-גזעית גלובלית, הקשורה בזיקה רוחנית לפורטוגל. ב-1951 המושבה עוצבה מחדש כמחוז חיצוני, אשר נקרא גם "מערב אפריקה הפורטוגזית", תוך טענה שהשלטון מנסה ליצור מיזוג תרבותי אמיתי עם התושבים, אף שלמעשה הסווה ניצול ודיכוי של התושבים המקומיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה דחתה פורטוגל בתוקף את הדרישות לדה-קולוניזציה, ועודדה הגירת פורטוגלים לאנגולה. המהגרים, שמספרם הגיע ל-350,000, היו ברובם דלי השכלה והעדיפו להתיישב בערים. בכך דחקו לשוליים את האליטות המקומיות ואת מעמד הביניים המקומי. בשנות ה-50 החלה מחאה עממית שהתפשטה בשנות ה-60 להתקוממות אלימה. בתגובה שלחה פורטוגל כוחות צבא גדולים שפעלו לדכא את המרד ביד קשה. מתוך המאבק צמחו שלוש תנועות עיקריות יריבות שחתרו לעצמאות:
מלחמת האזרחים
לאחר מלחמת גרילה בין השנים 1961 ל-1974 נגד הכוחות הפורטוגזיים הקולוניאליים, כתוצאה ממהפכת הציפורנים בפורטוגל (1974), זכתה אנגולה בעצמאות ב-11 בנובמבר 1975. מיד לאחר מכן פרצה מלחמת אזרחים בין שלוש המפלגות MPLA ,UNITA ו־FNLA, שנמשכה עד 2002 עם הפוגה קצרה. FNLA פרשה מהסכסוך בשל חולשתה היחסית בשדה הקרב. פרישתה השאירה את MPLA ואת UNITA להילחם זו בזו על השליטה במדינה. לבסוף, ב־1991, הסכימו הצדדים להפוך את אנגולה למדינה רב-מפלגתית, אך לאחר שהנשיא, ז'וסה אדוארדו דוש סנטוש מ־MPLA, נבחר בבחירות שהיו תחת השגחה, UNITA טענה כי הייתה זאת תרמית - והקרבות פרצו מחדש. מלחמת האזרחים פגעה קשות בכלכלת אנגולה והחריבה את התשתיות במדינה. על פי הערכות, עד לסיומה בשנת 2002, גבתה המלחמה את חייהם של כ-500,000 בני אדם.
בפברואר 2002, בעזרת מזל"טים שסופקו לצבא MPLA על ידי ממשלה זרה הצליח הצבא לכתר את כוחותיו ולהרוג את ראש צבא UNITA, ג'ונאס מאיירו סאווימבי. צבא MPLA הציג את גופתו המנוקבת של סאווימבי בתקשורת המקומית והעולמית, ומשחיילי UNITA ראו זאת, נכנעו מיד לכוחות ה-MPLA ומלחמת האזרחים הסתיימה כשמפלגת ה-MPLA, בראשות דוס סנטוס, תפסה את השלטון ללא עוררין.
בתום המלחמה צבא ה-UNITA התפרק מנשקו, חלק מן הלוחמים פרשו לחיים אזרחים וחלק אחר חבר לצבא ה-MPLA שהפך לצבא היחיד של אנגולה. כיום UNITA היא מפלגה פוליטית בלבד ששותפה לשלטון באנגולה, שחלק מראשיה משמשים כשרים וחברי ממשל במדינה.
על אף שנראה שהמדינה עברה תהליך שיקום, הנשיא דוש סאנטוש עדיין לא התיר הליך דמוקרטי לבחירות. בין בעיותיה המרכזיות של אנגולה נותרו משברים הומניטריים ושדות מוקשים רבים, כתוצאה מהמלחמה הארוכה. לאחר מלחמת האזרחים עסוקה אנגולה בשיקום תשתיות וכלכלת המדינה. היא נעזרת בסיוע ממדינות וחברות עסקיות מכל העולם, בהן: ברזיל (אנרגיה), פורטוגל (בנייה), סין (תשתיות) וישראל (חקלאות וביטחון).
פוליטיקה
הזרוע המבצעת של השלטון מורכבת מהנשיא, ראש הממשלה ומועצת השרים. הכוח הפוליטי מתרכז בנשיאות. מועצת השרים, אשר מורכבת מכל שרי הממשלה וסגניהם, נפגשת על בסיס קבוע כדי לדון בסוגיות פוליטיות. המושלים של 18 המחוזות ממונים על ידי הנשיא ומשך כהונתם נתון לשיקולו. החוקה מכתיבה את מבנה הממשלה בקווים כלליים ואת זכויות וחובות האזרחים. המערכת המשפטית מבוססת על זו הפורטוגזית וחוק מסורתי מקומי, אבל מערכת זו חלשה ביותר ובתי משפט פועלים רק ב-12 מתוך 140 רשויות הערים. בית משפט חוקתי איננו קיים על אף שאישורו בחוק נקבע זה מכבר.
מלחמת האזרחים הקשה הרסה את המוסדות הפוליטיים והציבוריים במדינה. האו"ם מעריך ש-1.8 מיליון פליטים קיימים, כאשר האומדן המקובל של קורבנות המלחמה הוא 4 מיליון בני אדם. התנאים היומיומיים בכל הארץ ובעיקר בלואנדה (בעלת אוכלוסייה בת 4 מיליון) משקפים את התמוטטות התשתית השלטונית ומוסדות הרווחה. המצב הכלכלי הגרוע אשר נמשך זמן רב, מונע תמיכת הממשלה בשירותי הרווחה. בתי חולים חסרים תרופות וציוד בסיסי, בתי ספר חסרים ספרים ועובדי ציבור חסרים לרוב את הציוד הדרוש להם לעבודתם היומיומית.
בשנת 1992 נערכו בחירות לנשיאות ולאסיפת המחוקקים. להלכה אמורות להיערך בחירות מדי חמש שנים, אך הבחירות שנועדו להיערך ב-1997 נדחו מאז שוב ושוב. הבחירות האחרונות לאספה המחוקקים נערכו ב-2008. ב-2010 היו צפויות להיערך בחירות לנשיאות, אך בתחילת אותה שנה אישרה האספה הלאומית חוקה חדשה, שלפיה הנשיא אינו נבחר עוד בבחירות כלליות אלא על ידי הפרלמנט. הנשיא יכול לכהן לכל היותר שתי תקופות כהונה, כל אחת בת חמש שנים. עם זאת, שלושים השנה שבהן מכהן דוש סנטוש אינן נכללות בתקופה זו, ולכן יוכל לכהן למשך עשר שנים נוספות שנספרות החל מהבחירות האחרונות לאספה הלאומית, שהתבצעו ב-2012.
בשלהי אוגוסט 2017 נבחר לורנסו לנשיא אנגולה, לאחר 38 שנות שלטונו של דוש סנטוס.
יחסים עם ישראל
נשיאה לשעבר של אנגולה, ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, נחשב כנשיא ידידותי לישראל ואף ביקר בישראל בשנת 2005. היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לאנגולה חודשו, לאחר נתק במשך תקופה מסוימת, בשנת 1993. שנתיים מאוחר יותר פתחה ישראל שגרירות באנגולה ושגרירתה הראשונה במדינה הייתה ד"ר תמר גולן, אשר אחר כך גם שימשה כיועצת לנשיא דוש סנטוש. בשנת 2000 פתחה אנגולה את שגרירותה בישראל. קשריה של ישראל ואנגולה הם בעיקר קשרים עסקיים, אך מעבר לכך היחסים הדיפלומטיים בין המדינות עוסקים גם בתחומי הסיוע בחקלאות, בחינוך, בבריאות וכמו כן גם בפעילות הומניטארית. פן אחר של יחסיו של דוש סנטוש עם ישראל הוא בכל הקשור לסחר בנשק וביהלומים. כאשר חודשו יחסיה של ישראל עם אנגולה, בשנות ה-90 החלו עסקאות נשק בין המדינות. באחת העסקאות הידועות בשם "אנגולה גייט" (L'Angolagate) אשר התרחשה בין השנים 1993–2000, בסדר גודל של כ-790 מיליון דולרים, השתתף איש העסקים הרוסי-ישראלי ארקדי גאידמק. 42 האנשים שהיו מעורבים בפרשה זו הועמדו לדין בצרפת בגין מכירה לא חוקית של נשק לנשיא דוש סנטוש במהלך מלחמת האזרחים. לאחר תום מלחמת האזרחים, בשנת 2006 הייתה אמורה להתבצע עסקת נשק בשווי של כמיליארד דולר בין ישראל לאנגולה בתיווך איש סוחר נשק ישראלי וגנרל צבאו של דוש סנטוש, אך בסופו של דבר, היא לא יצאה אל הפועל. איש עסקים ישראלי נוסף הידוע בקשריו עם הנשיא דוש סנטוש הוא היהלומן לב לבייב, אשר הוגדר בשנת 2004 על ידי נשיא החברה הלאומית האנגולית 'אינדיאמה' (Indiama) המנהלת את כריית היהלומים באנגולה בתור המשקיע הבולט מבין כל החברות הזרות בתחום היהלומים באנגולה. בשנת 2005 הקים לבייב, בשיתוף החברה הלאומית, את המפעל הראשון באנגולה לליטוש יהלומים בה יעובדו כ-40% מתפוקת הגלם של יהלומיה.
בשנת 2018 נערך לראשונה באפריקה, חידון התנ"ך בלואנדה בשיתוף פעולה עם משרד החינוך הישראלי.
שלטון מקומי
אנגולה מחולקת ל-18 מחוזות:
כלכלה
כלכלת אנגולה איננה מסודרת עקב מלחמות כמעט בלתי-פוסקות במשך העשורים האחרונים. למרות המשאבים הטבעיים השכיחים בה, התוצרת לנפש היא בין הנמוכות בעולם. ייצור נפט (שכ-60% נמצא במובלעת) ופעילויות קשורות חיוניים לכלכלה ותורמים כ-45% לתל"ג ומהווים 90% מהיצוא.
על אף חתימת הסכמי השלום, מיליוני מוקשים נותרו פזורים באדמה, אלימות באזורים הכפריים עדיין קיימת וחקלאים רבים אינם רוצים לחזור עוד לשדותיהם. כתוצאה, חלק ניכר מהמזון עבור המדינה עדיין מיובא. למרות התפתחות השלום במדינה לקראת סוף 1998, הכלכלה צמחה בשיעור של 4% בלבד ב-1999.
הממשלה הכניסה למחזור הכספי שטרות חדשים ב-1999, כולל שטרות עבור 1 קוונזה ו-5 קוונזה. יחד עם הסכמי השלום ב-2002 נחתמה שותפות אסטרטגית עם סין, וכך חברות סיניות מימנו השקעות ענק באזור, במיוחד בתחום התשתיות והמתכות. בינואר 2007 התקבלה אנגולה כחברה בארגון אופ"ק.
מאז 2005 אנגולה היא מדינה בה הצמיחה הכלכלית היא מהגבוהות והמהירות באפריקה, בעיקר בזכות הנפט והיהלומים שבשטחה. התעשייה תורמת כ-60% מהתוצר הלאומי הגולמי ומעסיקה כ-15% מכוח העבודה. הענף המרכזי הוא ענף המכרות. באנגולה אוצרות טבע שונים, ובהם שדות נפט המצויים בשליטת הממשלה (יצוא של 246 מיליון חביות נפט בשווי של כ־8 מיליארד דולר), יהלומים (מכירה של 764 מיליון קרט בשווי של כ־764 מיליון דולר), עפרת ברזל, פוספטים, אורניום וזהב. מוצרי תעשייה חשובים כוללים מוצרי מזון, משקאות, סוכר, טקסטיל ומוצרי טבק.
החקלאות תורמת כ-7% מהתוצר הלאומי הגולמי ומעסיקה כ-85% מכוח העבודה. הגידולים העיקריים הם בננות, קנה סוכר, קפה, תירס, כותנה, קסאווה, טבק וירקות. היערות של אנגולה המכסים כ-43% משטחה, מהווים את הבסיס לתעשיית העץ שלה. ענף חשוב נוסף הוא ענף הדיג.
תחבורה
נכון לשנת 2002 היו באנגולה 243 שדות תעופה, מהם 32 סלולים ו־211 לא סלולים. באנגולה יש 2,761 קילומטרים של מסילת רכבת, ושלושה נמלי ים מרכזים, לואנדה, לוביטו ונמיבֶה.
חברת דגל של התעופה האנגולית היא חברת TAAG נתיבי אוויר אנגולים.
גאוגרפיה
אנגולה בעלת חוף מערבי לאוקיינוס האטלנטי. רצועת החוף היא צחיחה ונמתחת מנמיביה ללואנדה. בפנים הארץ ישנה רמה לחה. סוואנה יבשה נמצאת בדרום ובדרום-מזרח. יער גשם טרופי נמצא בצפון ובקאבינדה. מקורו של נהר הזמבזי ושאר פלגים של נהר הקונגו באנגולה. באנגולה יש מגוון של בעלי חיים כמו זברות, אריות, אנטילופות, ג'ירפיים, פיליים, נמרים וצבועיים.
למדינת אנגולה יש רק שני איים בתחומה האחד הוא האי קוואנדה (באנגלית: Kawanda Island) שמשמש כעיר מנהלית העוסקת בנושאי הנפט של המדינה, והשני הוא האי באיה דוס טיגריס (באנגלית: Baia dos Tigris) שבעבר היה חצי-אי שמחובר ליבשה ברצועת חוף צרה אשר הוטבעה על ידי האוקיינוס בשנות ה-70. בגלל הנזק שנגרם כל תושבי הישוב טיגריס שנמצא על חצי-האי פונה משם בין לילה וכיום מדובר ביישוב ובאי רפאים.
דמוגרפיה
באנגולה שלוש קבוצות אתניות מרכזיות, כל אחת מהן דוברת שפה מקבוצת שפות הבנטו: אווימבונדו (37%), קימבונדו (25%) ובאקונגו (13%). קבוצות אתניות אחרות כוללות צ'וקווה, גנגואלה, נהאניסה-הומבה, אמבו, הררו וזינדוגה. ישנם מיעוטים בני אחוז עד שניים של בני תערובת אנגולים-אירופים ולבנים, בעיקר פורטוגזים. הפורטוגזים הם המיעוט הלא-אנגולי הגדול ביותר ומונים כ-30,000 נפשות (אם כי רבים מילידי אנגולה יכולים לטעון לאזרחות פורטוגזית לפי החוק הפורטוגזי). פורטוגזית היא השפה הרשמית והמדוברת ביותר במדינה.
רוב התושבים הם ממוצא בנטו ומעטים הם ממוצא מעורב, בנטו-קונגולזים. בדרום מזרח ישנם מספר שבטי בושמנים. השבט הידוע ביותר מבין הבנטו הוא בא-קונגו, שאנשיו שוכנים בעיקר בצפון. האבונדה שוכנים בעיקר במרכז. בשבט זה ישנם בני תערובת רבים ממוצא מעורב פורטוגזי ובנטו.
שבטי המושי-קונגו והבא-קונגו משמרים מספר מסורות נוצריות אשר למדו במהלך המאות ה-16 וה-17. צלבים משמשים כקמיעות וסמלים בעלי כוח ומועברים מראש-שבט לראש-שבט. לכל בן שבט יש שם נוצרי ובעל קידומת "דום" או "דונה". בתי הילידים הם בדרך כלל בקתות קטנות ופשוטות ביותר, המשמשות בעיקר לשינה. במהלך היום הם יושבים מחוץ לבקתה, מוגנים מהשמש בעזרת חופת עלי דקל או עלים אחרים. הדת הקתולית היא השליטה באזור.
הטבח בוורמס
בטבח בוורמס נרצחו לפחות 800 יהודים מהקהילה היהודית בוורמייזא, כחלק מגזירות תתנ"ו בימי מסע הצלב הראשון. הטבח נערך בעיר וורמס שב (כיום בגרמניה), בידי צלבנים בהנהגת רוזן פלונהיים אמיכו מליינינגן בכ"ג באייר ושוב בא' בסיוון (18 ו-25 במאי 1096).
הטבח בוורמס היה אחד ממספר התקפות נגד קהילות יהודיות שנערכו במהלך מסע הצלב הראשון. חסידיו של הרוזן אמיכו הגיעו לוורמס ב-18 במאי 1096. כלל הפרעות כנגד יהודים באירופה בימי מסע הצלב הראשון זכו בהיסטוריוגרפיה היהודית לכינוי "גזירות תתנ"ו", על שם השנה העברית שבה התרחשו.
רקע
בועידת קלרמון בשנת 1095, קרא האפיפיור אורבנוס השני לשחרר את ירושלים וארץ ישראל מהשלטון המוסלמי. בתגובה, התארגן בראשית 1096 מסע הצלב הראשון, שיצא מארצות אירופה לכיוון ארץ ישראל על מנת לכבוש את ארץ ישראל מהשלטון הסלג'וקי. המסע היה מורכב ממסע צלב מאורגן, שהורכב בעיקר מבני אצולה ואבירים מאזורי צרפת ופרובאנס, ולצדו מסע צלב עממי שהורכב מאיכרים שהחלו לנוע מזרחה באופן בלתי מאורגן.
בדרכם מזרחה, עברו הצלבנים דרך הקהילות היהודיות בעמק הריינוס. ההתלהבות מן היציאה למלחמה בכופרים המוסלמים, הובילה לקריאה לתקוף גם את הכופרים הנמצאים באזור, דהיינו היהודים. במהלך חודשי האביב של 1096 (ד'תתנ"ו) הותקפו קהילות יהודיות רבות בידי הצלבנים. הצלבנים לרוב דרשו מן היהודים להתנצר או למות, ורבים מהם בחרו למות על קידוש השם.
הטבח
בכ"ג באייר ד'תתנ"ו (18 במאי 1096) הגיעו צלבנים, בהנהגת אמיכו מליינינגן לוורמס. בסמוך להגעתם, התפשטה שמועה כי היהודים הרתיחו נוצרי בחיים, והשתמשו בגופתו כדי לזהם ולהרעיל את בארות העיר. האוכלוסייה המקומית שילבה כוחות עם אמיכו ופתחה במתקפה נגד יהודי העיר. רבים מיהודי העיר קיבלו מקלט בארמונו של הבישוף אדלברט, וכך ניצלו. אלה שלא הסתתרו בחצר ההגמון הועמדו בפני הברירה להתנצר או למות. רבים מהם סירבו להתנצר ונהרגו בידי הצלבנים, ואחרים הסכימו לקבל על עצמם את הנצרות למראית עין. בנוסף, בזזו הצלבנים גם את בתי היהודים, וחיללו ספרי תורה ותשמישי קדושה. לאחר שבוע, פרץ צבאו של אמיכו בסיוע תושבי העיר, את חומות הארמון, ושחט את מבקשי המקלט שם, שסירבו להתנצר. ידוע גם על מקרה אחד של תגובה יהודית, שבו אחד היהודים הרג שלושה מהצלבנים שניסו לנצר אותו. כמו בקהילות אחרות, רבים מן היהודים בחרו להתאבד ואף להרוג את בני משפחתם, כאשר ראו שהצלבנים מתקרבים. זאת, מתוך הבנה שהם נהרגים על קידוש השם. בסך הכל נהרגו כ-800, בנוסף למספר יהודים שהוטבלו לנצרות בכוח. כשוך הגזירות, התיר היינריך הרביעי למתנצרים לשוב ליהדות.
הנצחה והיסטוריוגרפיה
ככלל, גזירות תתנ"ו נצרבו בתודעה היהודית, ובפרט בזו האשכנזית, כאסון לאומי. בעשרות השנים הבאות נכתבו מספר כרוניקות עבריות המתארות את האירועים, הידועות בהן הן של שלמה בן שמעון, רבי אליעזר בן נתן והאנונימי ממיינץ. כמו כן, נכתבו לזכרם מספר רב של קינות ופיוטים, ונתחברה לזכרם תפילת אב הרחמים. יש הסבורים שגם מנהגי האבלות בימי ספירת העומר מושפעים מאירועים אלה. מרבית הדברים הללו אינם עוסקים בטבח בוורמס כשלעצמו, אלא בגזירות תתנ"ו ככלל.
בקינה "מי יתן ראשי מים" מאת קלונימוס בן יהודה הנאמרת בתשעה באב בנוסח אשכנז, מפורטים תאריכי הפרעות בקהילות השונות, ונזכר בפירוש הטבח בוורמס:
ביהדות וורמייזא עצמה נשמר זכר הטבח, ובממורבוך של הקהילה ישנה רשימה שמית של הנרצחים. שני ימי הטבח, כ"ג באייר וא' בסיוון, נקבעו בקהילה כתעניות ציבור מקומיות, על אף שהיום השני הוא ראש חודש. בתעניות אלה אמרו סליחות, קראו מתוך הממורבוך את שמות הנרצחים ואמרו אב הרחמים. השבת שבין שתי התעניות נקראה "שבת שבין שתי גזירות" ונהגו בה בדומה לשבת חזון.
קוסמודרום בייקונור
בַּייקוֹנוּר (קזחית: Байқоңыр ғарыш айлағы; רוסית: Космодром Байконур), הקרוי גם טיוּרה־טאם, הוא נמל החלל הגדול והוותיק בעולם. הקוסמודרום נבנה על ידי ברית המועצות בשנות ה־50, ומאז 1996 הוא מופעל תחת פיקוח רוסיה, אף על פי שהוא נמצא בשטח קזחסטן, אך גם סוכנות החלל הלאומית של קזחסטן מעורבת בהפעלתו. חוזה החכירה הנוכחי של רוסיה בתוקף עד שנת 2050. בייקונור נמצא כ־200 קילומטר ממזרח לימת אראל, על גדתו הצפונית של נהר הסיר דריה, ליד העיר טיורה־טאם בדרום קזחסטן.
היסטוריה
בייקונור היה מרכז תוכנית החלל השאפתנית של ברית המועצות מסוף שנות ה־50 ועד שנות ה־80 של המאה ה־20. היו בו מתקנים לשיגור חלליות מאוישות ובלתי־מאוישות, וניתן היה לשגר ממנו מגוון רחב של טילי שיגור: סויוז, פרוטון, ציקלון, דנייפר וזניט. שיגורים מבסיס זה מהווים חלק חשוב בפריסתה ובתחזוקתה של תחנת החלל הבינלאומית.
טיסות היסטוריות רבות לחלל שוגרו מבייקונור: הלוויין הראשון ב־4 באוקטובר 1957, האדם הראשון בחלל ב־1961, והאישה הראשונה בחלל ב־1963.
השיגורים לחלל נמשכו גם לאחר התפרקות ברית המועצות ב־1991, תחת חבר המדינות. במרץ 1996 חכרה רוסיה את הבסיס ל־20 שנה, תמורת תשלום שנתי של 115 מיליון דולר ואפשרות להארכת החכירה בעשר שנים נוספות. בשנת 2004 סוכם על הארכת ההסכם עד לשנת 2050 ללא שינוי דמי התשלום השנתיים.
בשל חילוקי דעות בין רוסיה לקזחסטן על גובה דמי החכירה, החלה רוסיה להרחיב את קוסמודרום פּלֶסֶצק שבשטחה, במחוז ארכנגלסק שבצפון־מערב רוסיה, וכן בנתה את קוסמודרום ווסטוצ'ני במזרח הרחוק במחוז אמור.
מפלגת העצמאות הפוארטוריקנית
מפלגת העצמאות הפוארטוריקנית (בספרדית: Partido Independentista Puertorriqueño, PIP) היא מפלגה הפועלת למען עצמאותה של פוארטו ריקו מארצות הברית והקמתה של מדינה ריבונית פוארטוריקנית. המפלגה נוסדה ב-20 באוקטובר 1946 על ידי חילברטו קונספסיון דה גרסיה (1909-1968), והיא אחת משלוש המפלגות העיקריות בפוארטו ריקו (יחד עם המפלגה הפופולר-דמוקרטית והמפלגה הפרוגרסיבית החדשה). המפלגה דוגלת במאבק אלקטורלי ואזרחי (כולל אי ציות אזרחי) להשגת העצמאות מארצות הברית וכן בכלכלה סוציאל-דמוקרטית.
המפלגה זוכה לתמיכה רחבה של אישים מוכרים ברמה בינלאומית, פוליטיקאים ואמנים שונים, ביניהם - מרטין טוריחוס, גבריאל גארסיה מארקס, מריו בנדטי, ארנסטו סאבטו ואחרים, וכן לתמיכה של ארגונים בינלאומיים שונים כגון האינטרנציונל הסוציאליסטי.
אירוס ארץ-ישראלי
אִירוּס אֶרֶץ־יִשְׂרְאֵלִי או אִירִיס אֶרץ־יִשְׂרְאֵלִי (שם מדעי: Iris palaestina) הוא מין של גאופיט בתת-הסוג סקורפאירוס (Scorpiris) בסוג אירוס ממשפחת האירוסיים האנדמי לישראל ולסביבתה הקרובה.
מבנה הפרח ואבריו
אירוס ארץ־ישראלי הוא צמח נמוך, המגיע לגובה של 10–15 ס"מ. עלי הצמח ערוכים בשני טורים נגדיים, מבריקים, דמויי סרגל וקצה העלה ישר או מקושת לאחור.
זהו צמח הנקרא גאופיט - בעל בצל. הבצל יוצר בצלצולים ברבייה וגטטיבית, ולכן לעיתים הוא גדל בגושים קטנים.
עמוד התפרחת נושא פרח אחד או שניים. הפרחים גדולים, קוטרם 5–9 ס"מ. הפרח הוא דו מיני. צבעו לבן–קרם (באזור דרום הארץ, שדרות-להב, משתנה צבעו של הפרח לתכלת). הפרח ריחני, מפריש צוף, ומואבק על ידי חרקים.
פרשת דברים
פָּרָשַׁת דְבָרִים היא פרשת השבוע הראשונה בספר דברים. בתחילת הפרשה משה מתאר בפני עם ישראל כיצד התעכבו שנים רבות בין קבלת התורה לכניסה לארץ כנען. העם דרש לשלוח מרגלים לארץ, המרגלים חזרו עם חוות דעת שלילית וכך העם לא רצה להיכנס לארץ, על חטא זה נענש אותו דור שרק לאחר שכל הגברים בו ימותו יוכל הדור הבא להיכנס לארץ. כעבור דור, עם ישראל מנסה להגיע אל הארץ דרך עמים שונים שמסרבים לתת לעבור דרכם. עוג וסיחון תוקפים ומפסידים וארצם, הצמודה לארץ ישראל, מוענקת לחלק מהשבטים בתמורה לשותפותם בכיבוש הארץ כחלוצים.
אירוס ארץ-ישראלי
מבנה הפרח ואבריו
אברי הפרח, העלים והפרחים, מונים כפולות של שלוש:
מבנה הפרח ייחודי; בסיסו עטוף בחפה (עלה בצורת חופה) העוטפת כליל את הפרח בעודו ניצן. הפרח עצמו מחולק באופן שווה וסימטרי ל-3 חלקים זהים, הניצבים כמעט בזויות של 120 מעלות זה לצד זה. כל חלק כזה כולל עלה-עטיף חיצוני אחד, עלה-עטיף פנימי אחד, אבקן אחד ועלי אחד.
פרשת דברים
את פרשת דברים קוראים תמיד בשבת שלפני תשעה באב, ועל שם ההפטרה שבת זו נקראת "שבת חזון". יש קהילות שבהן קוראים את, הפותח במילה "איכה", במנגינת טעמי המקרא של מגילת איכה.
אירוס ארץ-ישראלי
תקופת הפריחה
אירוס ארץ־ישראלי פורח בחורף, מחודש דצמבר עד לחודש אפריל. ימי הפריחה של כל פרח הם בין יום אחד לשבוע. מכיוון שתקופת הפריחת קצרה, הצמח מוגן.
פרשת דברים
נושאים בפרשת דברים
בפרשת דברים מתחיל משה רבנו בסדרת הנאומים שנשא לפני מותו: בפרשה הוא סוקר את מינוי נשיאי השבטים והשופטים, מתאר את חטא המרגלים ואת העונש עליו, את יחסי בני ישראל עם אדום, מואב ועמון, את המלחמות עם סיחון ועוג ואת מתן הנחלות בעבר הירדן המזרחי לשבט ראובן, לשבט גד ולחצי שבט המנשה.
שם הפרשה נלקח מהפסוק הראשון שלה: "אלה הדברים אשר דבר משה אל כל ישראל...".
הוראות לדיינים
בתחילת הפרשה, מזכיר משה לבני ישראל את מינוי השופטים בפרשת יתרו:
על פי מוני המצוות, מחדשת הפרשה שתי מצוות לא תעשה המיועדות לדיינים בעם ישראל: "לא תכירו פנים במשפט", האוסרת על מינוי דיין שאינו בקיא בדיני התורה, ו"לא תגורו מפני איש", האוסרת על הדיינים להכריע במשפט מתוך פחד.
רבי יצחק קארו מפרש מתוך הפרשה חמש אזהרות לעיוות הדין:
מבנה הפרשה
בפרשת דברים יש 105 פסוקים, אשר מאגדים פרשיה פתוחה אחת ועוד 5 סתומות. הפרשה מכילה 3 סדרים, כאשר הפרשה מתחילה בתחילת ספר ולכן גם בתחילת פרק וסדר הפרשה מסתיימת בסוף סדר וזאת בניגוד לכך שהיא מסתיימת באמצע הפרק.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת דברים יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה
אולם, מכיוון שהשבת שבה קוראים את פרשת דברים היא השבת שלפני תשעה באב, אין נוהגים להפטיר בהפטרת הפרשה. במקומה, מפטירים בעניין חטאי עם ישראל, בהפטרה השלישית מתלת דפורענותא. במקורות המוקדמים מכונה שבת זו "שבת איכה", והרמב"ם מציין שנוהגים להפטיר מ ("איכה הייתה לזונה קריה נאמנה"). המנהג הנפוץ כיום (מנהגי אשכנז, הספרדים, מנהג התימנים השאמי, איטליה ורומניא) הוא להרחיב הפטרה זו, ולהפטיר את כל הפרק הראשון של ספר ישעיהו, מ ("חזון ישעיהו") עד . בהתאם לכך, מכונה כיום שבת זו "שבת חזון". אולם, למנהג התימנים הבלדי מפטירים הפטרת "חזון" בשבת הקודמת, ולכן מתחילים רק מ"איכה הייתה לזונה" וממשיכים עד . במנהג לוב וג'רבה מפטירים "משא גיא חזיון", ובעבר היו מנהגי הפטרה נוספים בשבת זו.
מה עובר על גילברט
מה עובר על גילברט (באנגלית: What's Eating Gilbert Grape) הוא סרט אמריקני, משנת 1993, בבימויו של לאסה הלסטרם. בסרט משחקים ג'וני דפ, ג'ולייט לואיס, ולאונרדו דיקפריו בן ה-19, בתפקידו הראשון כשחקן בסרט. על משחקו בסרט זה היה דיקפריו מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
עלילת הסרט
גילברט גרייפ (ג'וני דפ) הוא צעיר בעיירה נידחת, בן לבוני (דרלין קייטס) כבדת המשקל המרותקת למיטה, שלא יצאה מהבית מאז מות בעלה, שבע שנים קודם לכן. האם אוכלת כל היום, מדברת כמעט אך ורק על אוכל וצופה כל היום בערוץ הבישול. היא גם מחלקת לילדיה כל היום פקודות שרובן הן הוראות בישול.
אחיו של גילברט, ארני (לאונרדו דיקפריו), המתקרב לגיל 18, לוקה במוגבלות שכלית התפתחותית, שובב ומלא שמחת חיים, אך חסר כל בגרות ושיקול דעת. הוא אינו יכול להישאר ולו לזמן קצר בלא השגחה צמודה כי שיקול הדעת הלקוי שלו מסכן את עצמו ואת הסדר הציבורי. בבית נמצאות גם אחות מבוגרת המתוסכלת באופן תמידי ואחות צעירה, בת 15, שעובדת לפרנסתה ואינה שמחה לחלוק באחריות. גילברט נושא על כתפיו את עיקר פרנסת המשפחה, אחזקת הבית המתפורר ואת עיקר הטיפול באחיו ובאמו.
יום אחד מגיעה לעיירה קבוצת מטיילים ובהם בקי (ג'ולייט לואיס), נערה יפהפייה בת גילו של גילברט. לפתע עולמו משתנה והוא מוצא עצמו מאוהב. גילברט חושש שהנערה שבה התאהב תדחה אותו, בגלל מצבם של אמו ואחיו. אולם, הוא אינו בורח מאחריותו. הסרט עוקב אחר התאהבותו של גילברט, במקביל לצורך בטיפול באמו, ובבושה הנלווית להבאת חברים לביתו; ובמקביל לצורך בהצבת גבולות לאחיו, הנוטה להרוס ולחבל בדברים, בתמימות נוגעת ללב, מתוך אי הבנת סיטואציות החיים השונות. גילברט חושש להיקשר לבקי למרות שהיא נקשרת אל ארני ומתחננת לפגוש את אמו.
האם מתרגשת מאוד לקראת יום הולדתו ה-18 של ארני, המגיע לגיל זה אף על פי שהרופאים ניבאו לו מוות לפני גיל 10. המשפחה מארגנת מסיבה גדולה שנערכת חרף מעשי הקונדס ההרסניים של ארני ואף שיום לפני המסיבה גילברט מאבד את עשתונותיו, מכה את ארני ובורח אל בקי בלא להשאיר הודעה. גילברט ובקי מגיעים אל המסיבה ומסתבר להם שהאם מתביישת לצאת מהבית ולפגוש את האורחים בשל משקלה החריג ביותר. גילברט כופה על אמו לפגוש את בקי.
הוצאת הגווייה מהבית המתפורר דורשת מנוף והמשפחה אינה יכולה לממן את השימוש בו. מעבר לזה הם חוששים לכבוד המתה ולא רוצים שקהל הסקרנים ילעג למשקלה. הם מחליטים לשרוף את הבית עם הגווייה.
שנה מאוחר יותר האחיות הן נשות קריירה וגילברט וארני מצטרפים למסע קראוונים עם בקי.
המנון ארמניה
מולדתנו (בארמנית: Մեր Հայրենիք) הוא ההמנון הלאומי של ארמניה. ההמנון אומץ בשנת 1991 ומבוסס על ההמנון של הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה בשינוי המילים.
המילים נכתבו כפואמה על ידי המשורר מיכאל נלבאנדיאן ולאחר מכן צורפה מנגינה שהולחנה על ידי ברסג קאנאחיאן.
מזנון הכנסת
מזנון הכנסת הוא שמה של המסעדה הפועלת במשכן הכנסת.
בכנסת פועלים שלושה מזנונים: המזנון החלבי, המזנון הבשרי ומזנון הח"כים (שאף הוא בשרי), הפועל רק בימים שבהם מתכנסת מליאת הכנסת. שלושת המזנונים מופעלים בידי זכיין הנבחר במכרז מעת לעת. הזכיין הוא שאחראי גם לאספקת שתייה לישיבות של ועדות הכנסת ושל פורומים אחרים המתכנסים בה, וכן הוא מפעיל דוכן שתייה חמה בירכתי המליאה בשעות פעילותה.
בעבר פעלו המזנון החלבי והמזנון הבשרי בחלל אחד, בקומת המליאה, אך עם חנוכת האגף החדש של משכן הכנסת, הועבר אליו המזנון החלבי. מזנון הח"כים פועל אף הוא בקומת המליאה.
ברבות השנים נודע מזנון הכנסת כזירה של התרחשויות פוליטיות, עקב נוהגם של רבים מחברי הכנסת לנהל בו פגישות פוליטיות ופגישות עם עיתונאים. מקורו של נוהג זה בתקופה בה חלקו חברי הכנסת את חדריהם וישבו שניים בחדר אחד (דבר שבמאה ה-21 שונה וכיום כמעט כל חברי הכנסת מקבלים חדר משלהם). מזנון הכנסת אפשר את קיומן של פגישות בדיסקרטיות יחסית..
היסטוריה
מדי פעם המזנון מקושט בהתאם לאירועי התקופה, למשל במהלך מונדיאל 2018 קושטו המזנונים בדגלי ענק, כדורי משחק ומנות אוכל שייצגו את ארבע המדינות שעלו לשלב חצי הגמר.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נזכר המזנון בכמה הקשרים שנויים במחלוקת, החל במחאות נגד המחירים הגבוהים בו, דרך סגירתו בשנת 2007 בהוראת משרד הבריאות עקב מציאת חיידקי ליסטריה בדגימות מזון שנלקחו ממנו, וכלה במחאות שנשמעו נגד נוהגו של המזנון לפטר עובדים בתקופת פגרות הכנסת.
לאחר התפרצות נגיף הקורונה בישראל, בשבועות הראשונים של הכנסת ה-23, הופעל המזנון במתכונת של חלוקת ערכות מזון ארוזות.
טאם מוטו
ראשית חייו
מוטו נולד ב-1978 בהייסטינגס, אנגליה. יש לו אחות אחת. לפני שפנה לתחום המשחק, שיחק כדורגל. מוטו למד בבית הספר גילפורד למשחק, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 2001 עם תואר ראשון באמנויות במגמת תיאטרון מוזיקלי.
2001-2015: ווסט אנד ותיאטרון בריטי
לאחר סיום לימודיו בית הספר לדרמה בשנת 2001, מוטו לוהק למחזמר עלובי החיים בווסט אנד כחלק מאנסמבל השחקנים וכממלא מקום של אנז'ורלא.
בשנת 2011, מוטו לוהק למחזמר הגותי רבקה. מספר חודשים לאחר שהמחזמר בוטל בטרם הועלה, מוטו לוהק לתפקיד ז'אבר בהפקה בווסט אנד של המחזמר עלובי החיים.
2015-הווה: ברודוויי ותיאטרון אמריקאי
בשנת 2015 מוטו כיכב במחזמר דוקטור ז'יוואגו בברודוויי. לאחר מכן גילם את קרי גרנט בקריאות של המחזמר לעוף מעל לשקיעה שהתקיימו בשנים 2015-2016.
בשנת 2018, מוטו לוהק לתפקיד האנטגוניסט, הדוכס ממונרו, בהרצת טרום-ברודוויי של המחזמר מולן רוז'!. לאחר מכן שב לגלם את התפקיד בברודוויי. במאי 2022, מוטו עזב את ההפקה ביחד עם שני שחקנים נוספים מצוות השחקנים המקורי: ארון טבייט וריקי רוג'ס.
טארק ביטאר
טארק ביטאר (בערבית: طارق بيطار; נולד ב-1974) הוא שופט לבנוני וראש בית המשפט הפלילי בביירות.
ביוגרפיה
ביטאר נולד בכפר אידמון בנפת עכאר, ולו אישה ושני ילדים. הוא קיבל תואר במשפטים מהאוניברסיטה הלבנונית והפך לעורך דין ולאחר מכן לשופט, ועד שנת 2010 היה השופט הפלילי היחיד בצפון לבנון.
מאז שנת 2017 הוא עומד בראש בית המשפט הפלילי בביירות.
לאחר הפיצוץ בנמל ביירות באוגוסט 2020 ביקשה שרת המשפטים למנות את ביטאר לשופט חוקר שיעמוד בראש ועדה שתחקור את נסיבות הפיצוץ, אך הוא סירב, ולתפקיד מונה השופט פאדי סוואן.
בפברואר 2021 הודח סוואן מתפקידו על ידי בית משפט לבנוני לאחר שהפנה אצבע מאשימה לעבר שניים משרי הממשלה, שלאחר האשמותיו הורו להחליף אותו. למרות שקודם לכן סירב, הפעם הסכים ביטאר לקבל על עצמו את התפקיד.
למרות שאיננו מזוהה פוליטית עם כל צד שהוא, ב-14 באוקטובר 2021 פתחו אנשי חזבאללה במחאה אלימה וקראו לפיטוריו של ביטאר, לאחר שבית המשפט דחה את בקשת חברי הפרלמנט מטעם חזבאללה לפטרו. גורמים בתקשורת העולמית מעריכים כי צעד זה נעשה משום שבחזבאללה חוששים שהתפתחות חקירתו של ביטאר תוביל למסקנה כי הארגון הוא האחראי לפיצוץ בנמל, שגרם למותם של יותר מ-200 אנשים. ביטאר התמודד עם ניסיונות להדחתו מהחקירה באמצעות כלים משפטיים.
המעניש (סרט, 2004)
הסרט נעשה כניסיון לאתחל מחדש את סיפורה של הדמות לאחר כישלון הסרט הקודם בשנת 1989, בכיכובו של דולף לונדגרן. הוא יצא לאקרנים ב-16 באפריל 2004. למרות רף הכנסות נמוך של כ-54 מיליון דולר בקופות, מכירות ה-DVD הניבו הצלחה ואיפשרו לפתח סרט המשך. אולם, סרט זה היה אף הוא אתחול מחודש, ונקרא "המעניש: אזור מלחמה".
תקציב וביקורות
תקציב הסרט נאמד בכ-33 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט זכה להכנסות של 13,834,527 מיליון דולר. סכום הכנסותיו הכולל נאמד בכ-33,810,189 מיליון דולר בארצות הברית, ו-20,889,916 מיליון דולר ברחבי העולם.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 29 מתוך 100 בהתבסס על 167 ביקורות (48 מתוכן "טריות" ו-119 מתוכן "רקובות"), בציינו כי "צוות שחקנים טוב אינו מצליח להעלות את רמתו של סרט הנקמה האלים והשיטתי". מבקר הקולנוע רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס העניק לסרט שני כוכבים וציין כי "הסרט הוא כה קודר וחסר שמחה, יש לתהות האם גם הגיבור מקבל סיפוק כלשהו מהישגיו", בעוד אחרים הגנו על הסרט וציינו כי בהשוואה לעיבודי קומיקס אחרים, מדובר בניסיון עשוי היטב לסרטי פעולה ישנים של שנות ה-60 ושנות ה-70.
פמלה סרג'נט
פמלה סרג'נט (באנגלית: Pamela Sargent; נולדה ב-20 במרץ 1948) היא פמיניסטית, סופרת מדע בדיוני ועורכת אמריקאית זוכת פרס נבולה.
סרג'נט הייתה מועמדת לפרס הוגו, ולפרסים אחרים. סדרות Women of Wonder בעריכתה היו ל ספרה The Shore of Women נחשב לקלסיקת מדע בדיוני פמיניסטי, והאופציה לפיתוחו לסדרת טלוויזיה נרכשה על ידי טרנר תקשורת. היא כתבה בשיתוף עם ג'ורג' זברווסקי ארבעה ספרים מסדרת "מסע בין כוכבים".
כתיבה
סרג'נט התחילה לפרסם סיפורים בכתב העת למדע בדיוני, Magazine of Fantasy and Science Fiction החל משנת 1970. בתקופה זו כתבה בעיקר סיפורים קצרים, עבודות שלוקטו לאוספים מאוחר יותר בקריירה שלה. בין הספרים באורך מלא שכתבה אחר כך, המשיכה תמיד לכתוב גם עבודות קצרות, והנובלה הקצרה שלה  משנת 1992 Danny Goes to Mars זכה בפרס נבולה.
היא זכתה לתשומת לב ציבורית רחבה יותר החל מ-1975 כאשר ערכה את סדרת Women of Wonder, כשהספר הראשון בסדרה הייתה האנתולוגיה הראשונה של ספורי מדע בדיוני מאת נשים. הסיפורים לא היו כולם פמיניסטיים, אך תמות פמיניסטיות נשזרות בכל הספרים. האנתולוגיה זכתה בהצלחה והכרה ביקורתית, ועל פי כתב העת Publishers Weekly, ספרים אלה הם "קריאת חובה עבור כל אוהד מדע בדיוני רציני".
בתקופה זו החלה סרג'נט לפרסם גם רומנים, ובעבודתה בחנה מגוון רעיונות חברתיים, כמו שיבוט (Cloned Lives, 1976), שואה גרעינית ואקולוגיה (The White Death, 1980), ואלמוות (The Golden Space, 1982). הספר שנחשב לפמיניסטי מבין עבודותיה הוא The Shore of Women (1986). בספר הדיסטופי הזה, נשים שולטות במובלעות אורבניות-טכנולוגיות שנותרו לאחר שואה גרעינית, בעוד הגברים חיים בתנאי הישרדות בערבות שמעברן. ההיפוך, הוא בין היתר, בשיוך העתיד הטכנולוגי לנשים, בעוד בספרי מדע בדיוני טכנולוגיים בדרך כלל הקדמה מיוחסת לגברים, ובספרים עתידנים-פמיניסטיים לרוב הנשים חיות בעולם ללא קדמה טכנולוגית מיוחדת.
הרומן לנוער משנת 1983, Earthseed, נבחר כספר הנוער הטוב ביותר מטעם איגוד הספריות האמריקאי. שני ספרי המשך יצאו לספר זה, וחברת סרטי פרמאונט הודיעה על תוכנית לעבד את הסדרה לסרט, בשיתוף עם מליסה רוזנברג, התסריטאית של כל סרטי סדרת דמדומים.
סרג'נט ידועה בתור סופרת שבוחנת תוצאות של ניסויים מחשבתיים ושכותבת היסטוריות אלטרנטיביות.
חיים אישיים
פמלה סרג'נט נולדה באיתקה, ניו יורק, וגדלה כאתאיסטית. היא למדה באוניברסיטה של מדינת ניו-יורק בבינגהמטון, וסיימה תואר שני בפילוסופיה. היא גרה באולבני, ניו יורק.
ספרי "מסע בין כוכבים"
בשיתוף עם ג'ורג' זברווסקי
פרסים
ב-1993, זכתה סרג'נט בפרס נבולה עבור הנובלה הקצרה משנת 1992, "Danny Goes to Mars".
ב-2012, סרג'נט זכתה בפרס פילגרים עבור מפעל חיים ותרומויה לחקר מדע בדיוני ופנטזיה.
דונלד דאק וצוות קוואק
דונלד דאק וצוות קוואק (באנגלית: Quack Pack) היא סדרת אנימציה שנוצרה על ידי חברת וולט דיסני המציגה את דונלד דאק ואחייניו. היא שודרה לראשונה בספטמבר 1996 ב-"The Disney Afternoon" (בארץ התוכנית נקראה זמן דיסני). הסדרה נוצרה כדי לתת קול ואישיות לכל אחד מהאחיינים: יואי היה שובב ונבון, לואי הוא עצלן ותחבולן ודואי הוא חלקלק ואנרגטי. שלא כמו סדרות אחרות של "זמן דיסני", סדרה זו כוונה לקהל בוגר יותר, כולל בני נוער. לסדרה הייתה עונה אחת עם 39 פרקים.
את שיר הפתיחה העברי ביצע מומי לוי.
תקציר העלילה
במרכז הסדרה עומד דונלד דאק עם אחייניו: יואי, דואי ולואי, שכעת הם בגיל העשרה. דונלד עובד כצלם לצד דייזי שהיא כתבת. החבורה נוסעת ברחבי העולם ומחפשת סקופים.
ביקורת
בשל הרייטינג הנמוך, רק 39 פרקים הופקו מתוך 69 שתוכננו. הסדרה הייתה שנויה במחלוקת בין אוהדים רבים, שחשבו שזה חילול הקודש לעשות סדרה של דונלד או האחיינים ללא המשך ישיר של אגדות ברווזים. למרות ביקורות אלו, הסדרה עדיין צברה קבוצת מעריצים קטנה אך נאמנה הרואים בסדרה המשך מודרני של דונלד דאק הקלאסי מהסרטונים הקצרים.
תאודור מוצקין
תאודור שמואל מוצקין (באנגלית: Theodore Samuel Motzkin; 26 במרץ 1908, ברלין – 15 בדצמבר 1970, לוס אנג'לס) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
מוצקין נולד ב-1908 בברלין. אביו, לאו מוצקין, החל קודם לכן דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת ברלין בהנחיית לאופולד קרונקר, אולם לא סיים את לימודיו בשל התמסרותו לפעילות ציונית. מוצקין הבן גילה כישרון למתמטיקה כבר מגיל צעיר והחל בלימודיו האקדמיים בגיל 15. בהתאם למסורת הלימוד בגרמניה באותה תקופה, מוצקין עבר בין מספר אוניברסיטאות, אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת פריז ואוניברסיטת ברלין. באחרונה הוא כתב את תזת הדיפלומה בהנחיית ישי שור על מבנים אלגברים. מוצקין השלים דוקטורט בשנת 1934 באוניברסיטת בזל בנושא אי-שוויונות ליניאריים בהנחיית אלכסנדר אוסטרובסקי.
ב-1935 מונה מוצקין כ"מדריך" בחוג למתמטיקה באוניברסיטה עברית. בירושלים פגש את נעמי אורנשטיין ונישא לה. לזוג נולדו שלושה בנים: אריה לאו, יוסף אלחנן וגבריאל. מוצקין עבד כקריפטוגרף עבור הממשלה הבריטית בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא כתב מאמר משותף עם אריה דבורצקי על אנליזה קומבינטורית. מוצקין נתקל בקשיים בקבלת מינוי באוניברסיטה, ובעקבות זאת היגר לארצות הברית ב-1948.
בארצות הברית שהה מוצקין שנתיים באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת בוסטון. ב-1950 קיבל מינוי במכון לאנליזה נומרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולאחר 10 שנים התמנה כפרופסור למתמטיקה. במכון עבד על תורת הקירובים ושיתף פעולה עם יוסף ואלש. נושא אחר בו עסק היה בעיות גאומטריות שחלקן מערב את תורת רמזי. מוצקין כתב מאמרים רבים על תורת הגרפים. הוא התעניין בקמירות ושילב זאת עם העניין שלו בגאומטריה ובתורת הגרפים.
שלושת בניו של תאודור מוצקין היו לאנשי אקדמיה. בנו אריה ליאו מוצקין היה מזרחן (אשתו, דליה מוצקין, היא מתמטיקאית); בנו גבריאל מוצקין הוא פילוסוף באוניברסיטה העברית וכיום ראש מכון ון ליר; ובנו אלחנן מוצקין הוא מתמטיקאי.
עבודתו המתמטית
מוצקין היה הראשון שהצביע על תחומים ראשיים שאינם חוגים אוקלידים, כגון.
בעבודתו על פאונים רב-ממדיים, המערבת גם מערכות של אי-שוויונות, שכלל מוצקין שיטה של פורייה לכדי אלגוריתם לצמצום מספר המשתנים במערכת של אי-שוויונות ליניאריים. היה הראשון שפיתח את שיטת התיאור הכפול לספירת המקצועות של פאון רב-ממדי, שבו נעזרים בתחום הגאומטריה החישובית.
בקומבינטוריקה נקרא על-שמו מספר מוצקין השווה למספר הדרכים השונות לחבר n נקודות על היקפו של מעגל, במיתרים שאינם חוצים זה את זה. מיוחסת לו האמירה על תורת רמזי, "חוסר סדר מושלם הוא בלתי אפשרי".
מרכז (פוליטיקה)
מרכז (פוליטיקה) היא עמדה פוליטית הכוללת תמיכה באיזון של שוויון חברתי והיררכיה חברתית תוך התנגדות לשינויים פוליטיים שיביאו לשינוי משמעותי של החברה שמאלה או ימינה.
מרכז-שמאל ומרכז-ימין הם סוגים של מרכז המשולבים עם נטייה מסוימת לצדדים של הקשת הפוליטית משמאל ומימין. אידאולוגיות פוליטיות שונות נחשבו ל"מרכז", כמו דמוקרטיה נוצרית, פנקסילה,  צורות שונות של ליברליזם כמו ליברליזם חברתי, והדרך השלישית, תנועה פוליטית מודרנית המנסה לגשר בין השמאל והימין הפוליטיים, על ידי תמיכה וקידום מיזוג מגוון של עמדות כלכליות ימניות מסוימות, הכוללות תמיכה בשוק החופשי לצד תוכניות חברתיות וסוציאליות.
אוסטרליה
אנשי מרכז נמצאים משני הצדדים של הפוליטיקה, בהמפלגה הליברלית של אוסטרליה ובמפלגת הלייבור האוסטרלית ומיוצגים על ידי המתונים במפלגה הליברלית ולייבור ימין  במפלגת הלייבור.
הדמוקרטים האוסטרליים הם מפלגת המרכז הבולטת ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה. למפלגה הייתה נציגות בהסנאט האוסטרלי מ-1977 עד 2007, והיא שימשה כלשון מאזניים.
בנוסף, הסנאטור הדרום אוסטרלי ניק קסנופון השיק מפלגת מרכז בשם "צוות ניק קסנופון" ב-2014, ושמה שונה למרכז אליאנס  ב-2018.
בלגיה
מפלגת המרכז בפלנדריה הייתה איגוד העם שתמכה בליברליזם החברתי. הברית הפלמית החדשה היא מפלגת המרכז הגדולה ביותר.
בקרב הבלגים דוברי הצרפתית, המרכז ההומניסטי הדמוקרטי היא מפלגת מרכז מכיוון שהיא הרבה פחות שמרנית ממקבילה הפלמי, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (פלמים).
ברזיל
קיימות עוד מספר מפלגות מרכז בברזיל: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (ברזיל, 2011), מפלגת הירוקים (ברזיל) , אזרחות (ברזיל) , PODEMOS והמפלגה הרפובליקנית של המסדר החברתי
קנדה
לממשלות קנדה ברובן הייתה עמדה פוליטית מרכזית. גם המפלגה הליברלית של קנדה וגם המפלגה השמרנית של קנדה נתמכות על ידי קשת רחבה של בוחרים. בסוף שנות ה-70 טען ראש הממשלה פייר אליוט טרודו כי המפלגה הליברלית שלו היא ה"מרכז הרדיקלי".
קרואטיה
מפלגת העם הקרואטית ומפלגת העם - רפורמיסטים הן מפלגות המרכז בקרואטיה. מפלגת האיכרים הקרואטית הפכה למרכזית בשנותיה האחרונות.
הרפובליקה הצ'כית
בצ'כיה יש מפלגות מרכז רבות, כמו התנועה הפופוליסטית הסינקרטית ANO 2011, מפלגת הפיראטים הצ'כית  האזרחית הליברטריאנית, האיחוד הנוצרי והדמוקרטי הוותיק - מפלגת העם של צ'כוסלובקיה  והמפלגה המקומית ראשי ערים.
צרפת
מפלגת המרכז הבולטת ביותר בצרפת היא הרפובליקה בתנועה!, שהוקמה על ידי עמנואל מקרון, שנבחר לנשיא צרפת במאי 2017. מפלגה נוספת היא התנועה הדמוקרטית שהייתה היורשת של האיחוד הנוצרי-דמוקרטי לדמוקרטיה צרפתית.
גרמניה
המרכז הגרמני הוא המפלגה הדמוקרטית הגרמנית -הסוציאל-ליברלית של רפובליקת ויימאר (1918–1933).
במהלך רפובליקת ויימאר הייתה מפלגת המרכז הגרמנית, מפלגה של קתולים גרמנים שנוסדה ב-1870.
מפלגת הירוקים (גרמניה), גם היא מפלגת מרכז, נוסדה בשנת 1993.
הודו
הקונגרס הלאומי ההודי ומפלגת הקונגרס הלאומית הן שתי מפלגות המרכז בהודו.
אירלנד
ברפובליקה של אירלנד, שתי המפלגות הפוליטיות העיקריות (פיאנה פול ופינה גייל) הן מפלגות מרכז. לשתי המפלגות יש מדיניות דומה, וההבדל בניהן הוא ההתייחסות למלחמת האזרחים האירית.
ישראל
עד 1977 מפלגות המרכז בישראל אופיינו כאנשי העלייה הרביעית, לרוב אמידים ממוצא אירופאי. שאיפתם העיקרית הייתה שוק חופשי ופרגמטיות מדינית. הקמת ד"ש וחבירת יגאל ידין למנחם בגין הולידה את "המהפך". מפלגות השלטון היחידות בישראל ממחנה המרכז הן בעבר מפלגת קדימה וכיום מפלגת יש עתיד.
מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד נוסדה ב-2013 ונשארה שחקן מרכזי בזירה הפוליטית. היא כיהנה בממשלה בין השנים 2013–2015, כאשר לפיד כיהן כשר האוצר של ישראל וחבר הקבינט הביטחוני. בשנת 2020 הפך יאיר לפיד לראש האופוזיציה לממשלת נתניהו-גנץ, ובשנת 2021 הושבע לתפקיד שר החוץ בממשלת בנט-לפיד. לאחר מכן הפך ראש ממשלת ישראל ביוני 2022.
יאיר לפיד פרסם חיבור פוליטי ארוך שכותרתו "רק המרכז יכול להחזיק: דמוקרטיה וקרב הרעיונות" ובו פרש את חזונו לגבי ריכוזיות פוליטית בישראל. החיבור פורסם במקור בעברית ב"הארץ" תחת הכותרת "לא רק לא ביבי. בקרב הרעיונות הזה יש למרכז פתרונות".
הולנד
בהולנד קיימות ארבע מפלגות מרכז עיקריות. הפנייה הנוצרית-דמוקרטית ומפלגת העם לחופש ודמוקרטיה, דמוקרטים 66, והאיחוד הנוצרי.
מדינות נורדיות
ברוב המדינות הנורדיות קיימות מפלגות מרכז אגרריות נורדיות.
עמדתם מתמקדת בנוסף למרכז הקלאסי, בביזור, מחויבות לעסקים קטנים והגנת הסביבה.
הרשות הפלסטינית
הדרך השלישית (הרשות הפלסטינית) היא מפלגה פוליטית פלסטינית קטנה שנחשבת במרכז הפוליטיקה הפלסטינית. המפלגה, שנוסדה ב-16 בדצמבר 2005, מנוהלת על ידי סלאם פיאד וחנן אשראווי.
בבחירות בינואר 2006, היא קיבלה 2.4% מהקולות וזכתה בשניים מ-132 המושבים של המועצה המחוקקת הפלסטינית. המפלגה מציגה את עצמה כאלטרנטיבה למערכת הדו-מפלגתית של חמאס ופתח.
ספרד
המפלגה הלאומית היחידה שמחשיבה את עצמה כמפלגת מרכז בספרד היא מפלגת האזרחים (ספרד).
הממלכה המאוחדת
בשנת 1981, רוי ג'נקינס, דייוויד אוון , שירלי וויליאמס וביל רודג'רס , השיקו את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. הם היו אנשי מרכז שערקו ממפלגת הלייבור בעקבות השמאל הקיצוני. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית התמזגה עם המפלגה הליברלית ב-1988 ויצרה את מפלגת המרכז הליברל-דמוקרטית.
באמצע שנות התשעים המאוחרות, הלייבור, בהנהגתו של טוני בלייר, החלה להתמרכז לכיוון הדרך השלישית. ההתמרכזות הסתיימה כאשר יורשו של בלייר גורדון בראון הפסיד בבחירות 2010 לשמרנים. יורשו של בראון, אד מיליבנד, החזיר את המפלגה שמאלה.
בשנת 2011, ניק קלג, אז מנהיג הליברל-דמוקרטים וסגן ראש ממשלת בריטניה, הצהיר כי מפלגתו שייכת למרכז.
באמצע עד סוף שנות ה-2000, דייוויד קמרון הניע את המפלגה השמרנית לכיוון המרכז ולאחר הבחירות הכלליות של 2010, הקים קואליציה עם הליברל-דמוקרטים. בבחירות 2015 השמרנים השיגו רוב, והליברל-דמוקרטים איבדו את רוב המושבים שלהם. הם החזירו לעצמם מספר קטן של מושבים בבחירות 2017. עם מינויה לראש ממשלה, מחליפתה של קמרון, תרזה מיי, הצהירה על רצונה להתמודד עם אי-שוויון חברתי ואימצה חלק מהמדיניות של אד מיליבנד, כמו הסדרת חברות אנרגיה.
בעקבות משאל העם על הברקזיט, הפוליטיקה בבריטניה נתפסה ככזו שחזרה לפוליטיקה מקוטבת מסורתית של "שמאל וימין".
ארצות הברית
לאחר מלחמת העולם השנייה, המרכז היה דומיננטי בארצות הברית, אך לא הייתה מפלגה כזו והדו-מפלגתיות המסורתית נשארה. הארי טרומן, שכיהן כנשיא ארצות הברית מ-1945 עד 1953, נחשב כדמוקרט מרכז, בעוד דווייט אייזנהאואר נחשב כרפובליקני מרכזי.
סקר של גאלופ בסוף 2011 על עמדותיהם של אמריקאים לממשלה דיווח כי 17% הביעו דעות שמרניות, 22% הביעו דעות ליברטריאניות, 20% הביעו דעות קומוניטריות, 17% הביעו דעות מרכז ו-24% הביעו דעות ליברליות.
ברק אובמה זוהה כנשיא דמוקרטי מרכזי,  וכך גם ג'ו ביידן.
יחסי הפיליפינים–נורווגיה
יחסי הפיליפינים–נורווגיה הם יחסי החוץ בין הפיליפינים לנורווגיה.
היסטוריה
היחסים הרשמיים בין נורווגיה לפיליפינים כוננו ב-2 במרץ 1948. בתחילה יוצגה נורווגיה באמצעות שגרירותה בננקינג, סין. בנוסף היא החזיקה קונסוליה, ששודרגה לימים כקונסוליה כללית, במנילה בין השנים 1952–1956. שגרירות נורווגית הוקמה בשנת 1967.
עד לשנת 1986, שגרירות הפיליפינים בלונדון הייתה מוסמכת גם עבור נורווגיה. ביוני 1986 הועברה האחריות על הקשרים הדו-צדדיים לשגרירות הפיליפינים בסטוקהולם, שוודיה. בהמשך הקימה הפיליפינים שגרירות באוסלו, ב-30 באפריל 2007.
קשרים ביטחוניים
נורווגיה מעורבת בתהליך השלום בפיליפינים הנוגע למרידות מורו ומרידות קומוניסטיות. נורווגיה היא מדינה חברה בצוות המעקב הבינלאומי לתהליך השלום של GPH - MILF. נורווגיה היא גם המנחה של המדינה השלישית בתהליך השלום של GPH - CPP - NPA - NDF.
יחסי סחר
במהלך פגישה דו-צדדית בין ראש ממשלת נורווגיה ינס סטולטנברג לנשיא בניגנו אקינו השלישי בוויינטיאן, לאוס, אמר סטולטנברג כי פתיחת הנתיב הארקטי עשויה להוביל לאפשרות שנורווגיה תפתח דרכי סחר עם הפיליפינים לייבוא מוצרים כמו מנגו ובננות מהמדינה האסיאתית.
סך המסחר בין נורווגיה לפיליפינים הסתכם בשנת 2011 ב-73 מיליון דולר בשנת 2011.
יחסי עבודה
נכון לשנת 2012, ישנם כ-17,500 יורדי ים פיליפינים המועסקים בכמה ספינות בבעלות נורווגית. במהלך פגישה דו-צדדית בין ראש ממשלת נורווגיה סטולטנברג לנשיא אקינו בוויינטיאן, לאוס, הצהיר סטולטנברג כי ניתן להקל על כניסתם של עובדים רפואיים פיליפינים ואנשי מקצוע מיומנים אחרים בנורווגיה.
נורווגים בפיליפינים
כ-3,000 נורווגים מתגוררים בפיליפינים, העוסקים בעסקים, מעורבים בעבודות צדקה או מתגוררים במדינה עם משפחותיהם.
פיליפינים בנורווגיה
בנורווגיה חיים כ-18,000 פיליפינים.
יחסי אוקראינה–סינגפור
יחסי אוקראינה–סינגפור הם יחסי החוץ בין אוקראינה וסינגפור.
יחסים פוליטיים
הרפובליקה של סינגפור הכירה בעצמאות אוקראינה ב-2 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-31 במרץ 1992.
בשנת 1994 התקיים ביקורה הראשון של משלחת אוקראינית בראשות סגן שר החוץ של אוקראינה ברפובליקה של סינגפור. בשנת 2002, במהלך ביקור המשלחת בראשות סגן שר המדינה במשרד החוץ של אוקראינה, הוסכם בנושא פתיחת שגרירות אוקראינה בסינגפור. שטחי הנציגות הדיפלומטית נחנכו במהלך ביקורו הרשמי הראשון של שר החוץ של אוקראינה בסינגפור (7–9 ביולי 2003). בשנים 1997, 2002, 2005, 2008 ו-2010 במהלך אירועים ברמה גבוהה במסגרת האו"ם, נערכו מגעים בין ראשי סוכנויות החוץ של אוקראינה וסינגפור. בשנת 2005, 2008, 2009, 2010 התייעצויות פוליטיות אוקראיניות-סינגפוריות נערכו ברמה של סגני שרי החוץ של שתי המדינות. בינואר 2007 ביקר סגן ראש הממשלה ושר האוצר של אוקראינה בסינגפור. באפריל 2009 הוקמה קבוצה פרלמנטרית של ראדה ורחובנה באוקראינה על היחסים הבין-פרלמנטריים עם סינגפור. בינואר 2010 ערך שר החוץ של אוקראינה ביקור עבודה בסינגפור. באוקטובר 2010 נרשמה באוקראינה אגודת הידידות הרוסית-סינגפורית. בתאריכים 19–22 בספטמבר 2010, בהזמנתו של ראש ממשלת אוקראינה נ' אזרוב, ביקר ראש ממשלת הרפובליקה של סינגפור לי קואן יו באוקראינה.
יחסי סחר
בשנת 2007 החלו שתי המדינות במשא ומתן להסכם סחר חופשי. בשנת 2006, אוקראינה הייתה שותפת הסחר ה-55 בגודלה של סינגפור, והסחר הכולל הסתכם ב-774 מיליון דולר. בשנת 2007 שתי המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס.
מדגסקר במשחקים האולימפיים
מדגסקר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976) יחד עם מרבית מדינות אפריקה במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות מהמשחקים את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה בה היה נהוג שלטון האפרטהייד באותה העת. כן החרימה מדגסקר את אולימפיאדת סיאול (1988), כהזדהות עם בת בריתה דאז, קוריאה הצפונית. מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
לאורך השנים שלחה מדגסקר נבחרות מעוטות משתתפים (בין אחד באולימפיאדת טוקיו לעשרה באולימפיאדת סידני (2000)), מרביתם אתלטים. איש מהם לא זכה במדליה אולימפית, ומעטים מהם הגיעו להישגים משמעותיים. ז'אן ראוולומאנאנטסואה העפיל לשלב הגמר בריצת 100 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), וסיים במקום השמיני. נבחרת הנשים במרוץ השליחות ל-100X4 מטר באולימפיאדת סידני (2000) העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום ה-14.
מדגסקר השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת טורינו (2006). מתיו ראזאנקולונה, קנדי ממוצא מלגשי היה הספורטאי היחיד שייצג אותה. הוא התחרה בסקי אלפיני וסיים במקום ה-39.
פרויקט ח"ץ
תכנית ח"ץ – חוקרים צעירים - ב, היא תכנית מצוינות בישראל המכשירה סטודנטים לרפואה ולסיעוד לתחום המחקר הרפואי ומשלבת בין רופאים וחוקרים ותיקים וצעירים, תוך שימוש בשיטות מחקר וטכנולוגיות מתקדמות.
אודות
בשנת הלימודים 2021–2022 משתתפים בתכנית ח"ץ למעלה מ-50 סטודנטים לרפואה ולסיעוד, כעשרים תלמידי תיכון ועשרות חוקרות וחוקרים מהמרכז הרפואי שיבא. עד כה השתתפו בתכנית כ־350 סטודנטים לרפואה, 2 סטודנטים לסיעוד, 15 תלמידי תיכון וכ-180 מנחים – חוקרים וחוקרות מהמרכז הרפואי שיבא.
המחקרים המתבצעים במסגרת התכנית עוסקים בקשת רחבה ביותר של נושאים: מחקר קליני, אפידמיולוגי, מדעי הבסיס, מדיניות בריאות, טכנולוגיות רפואיות, מדעי הנתונים, בינה מלאכותית ועוד.
המשתתפים בתכנית מקבלים הכשרה וכלים המסייעים להם בהמשך דרכם המקצועית ומאפשרים להם ללמוד את תחום המחקר הרפואי ולהצטרף לחוקרים בארץ ובעולם. התכנית מהווה שילוב בין דור ותיק ומנוסה של רופאי וחוקרי שיבא שמובילים את המחקרים, ומהווים מנטורים, לבין דור צעיר של סטודנטים ותלמידי תיכון. גישה מולטידיסיפלינרית זו של שילוב בין-דורי של חוקרים, ונושאי מחקר רבים ומגוונים, היא בעלת פוטנציאל מדעי. תכנית ח"ץ היא מיזם מדעי-חינוכי, אך גם מיזם חברתי המשתף את כלל הקבוצות והמגזרים במדינת ישראל.
משתתפי התכנית
משתתפים בתכנית מנחים, סטודנטים לרפואה ולסיעוד וכן תלמידי תיכון ממגמת מערכות בריאות ותלמידים מתוכנית מגשימים - תוכנית הסייבר הלאומית (סייבר-8200). סטודנטים ותלמידים שמתקבלים לתכנית משובצים למחקר, מקבלים ליווי מקצועי של רופא / חוקר מנוסה ומשתתפים במחקר מדעי באופן פעיל מראשית גיבוש הרעיון או שאלת המחקר ועד להצגת תוצאות בכנסים רפואיים ופרסום מאמר מדעי. ההשתתפות בתכנית מותאמת לשנת הלימודים האוניברסיטאית (בדרך כלל מאוקטובר עד סוף יוני).
המנחים בתכנית הם רופאים, חוקרים וצוות סיעודי, העובדים במחלקות השונות במרכז הרפואי שיבא ומעוניינים לצרף לצוות המחקר שלהם סטודנט ותלמיד תיכון.
ההשתתפות בתכנית אפשרית לסטודנטים לרפואה מכלל האוניברסיטאות בארץ, לסטודנטים ישראליים לרפואה הלומדים בחו"ל ועושים בארץ את הסבבים הקליניים שלהם, לסטודנטים לרפואה מתוכנית ניו יורק וכן לסטודנטים לסיעוד הלומדים בשיבא. משנת 2019 יכולים להצטרף לתכנית גם תלמידי תיכון מצטיינים ממגמת מערכות בריאות בכיתות יא'-יב' ותלמידי תיכון מצטיינים מתחום הסייבר המשתתפים בתוכנית מגשימים - תוכנית הסייבר הלאומית (סייבר-8200).
תלמידי מגמת מערכות בריאות מכינים במהלך השנה עבודת גמר בהיקף של 5 יח"ל לבגרות על פי הנחיות הנהלת מגמת מערכות בריאות במשרד החינוך.
פעילות התכנית
לאורך השנה מוזמנים המשתתפים לסדרת מפגשים חודשיים, המתקיימים בימי שישי בבוקר בשיבא, הכוללים הרצאות ונושאי העשרה שונים כגון: כתיבה מדעית, הצגה מדעית, שיטות מחקר, מנהיגות ועוד. תלמידי התיכון מקבלים תוכנית העשרה נוספת הכוללת סיורים והיכרות עם המחלקות השונות ועם תחומי המחקר השונים.
פרסומי המשתתפים
ב-15 שנות פעילות הפרויקט פורסמו 96 מחקרים מדעיים המבטאים את התרומה המדעית החשובה של התוכנית לעולם הרפואה והמדע במדינת ישראל ובעולם. בשנת 2021 הופק ספר מאמרים שכולל את כל המאמרים שפורסמו.
קוקו ואנדוויי
קולין "קוקו" ואנדוויי (באנגלית: Colleen "Coco" Vandeweghe; נולדה ב-6 בדצמבר 1991 בניו יורק) היא טניסאית אמריקאית מקצוענית. מדורגת במקום ה-12 בדירוג ה-WTA.