cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי סיאטל-טקומה
ב-10 באוגוסט 2018 נטל עובד תחזוקה בנמל ללא רשות מטוס ריק מדגם בומברדיה דאש 8 של חברת הורייזון אייר, המריא איתו מהנמל ובהמשך ריסק אותו על האי קטרון במצר טקומה.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה באתר Airliners.net
מדינת קליפורניה נגד מייקל ג'קסון
המשפט
ב-10 במרץ, כשגאווין ארוויזו עמד להעיד, ג'קסון נעדר מבית המשפט. השופט מלוויל הוציא צו מעצרו ואמר כי ערבותו של ג'קסון בסך 3 מיליון דולר תיפסל אם לא יגיע תוך שעה. ג'קסון הגיע באיחור של שעה ועשר דקות ופרץ בבכי בבית המשפט. הוא טען בריאיון לאחר מכן כי החליק במקלחת ונחבל בגופו. באותו ריאיון גם טען כי המשפט המתמשך היה התקופה השפלה ביותר בחייו, והכחיש שמועות על בעיותיו הכלכליות, ואמר כי הם היו חלק מקמפיין הכפשה.
מרטין באשיר
ב-1 במרץ עלה מרטין באשיר לשולחן העדים במטרה להראות את הסרט הדוקומנטרי שצילם על ג'קסון. אם כי באשיר סירב לענות על שאלות הסנגורים.
ג'ייסון פרנסיה
ג'ייסון פרנסיה היה בן של אחת העובדות באחוזת נוורלנד. פרנסיה טען כי ג'קסון התעלל בו מינית כאשר היה בן 7 ועד אשר היה בן 10 ובנוסף טען כי ג'קסון שיחד אותו על מנת שלא יספר לאף אחד את האמת. פרנסיה טען כי הסיבה שלא התלונן במשטרה כי אימו הגיעה להסדק עם ג'קסון שמסגרתו ג'קסון שילם לאימו 2 מיליון דולר. מאוחר יותר היא גם מכרה את הסיפורים שלה לצהובונים שונים.
בחקירה הנגדית, פרנסיה הודה כי בחקירה הראשונה שלו בשנת 1993 סיפר לבלשים שג'קסון לא התעלל בו. לדבריו, הוא הכחיש שג'קסון נגע בו בצורה לא ראויה מכיוון שהוא לא רצה שיידעו על זה בבית הספר. לדבריו, הוא עבר טיפולים פסיכולוגים עד גיל 18. אם כי ההגנה טענה שכל מה שאימו של פרנסיה רצתה זה בסך הכל כסף ולכן היא סחטה מג'קסון כסף ומכרה את הסיפורים שלה לצהובונים.
הצוות של חוות נוורלנד
באפריל 2005 העיד ראלף צ'אקון, מאבטח לשעבר בחוות נוורלנד, כי ראה את ג'קסון מקיים יחסי מין עם ג'ורדן צ'נדלר בתחילת שנות ה-90. הוא גם תיאר כיצד ראה את ג'קסון מנשק את צ'נדלר בלהט ומניח את ידו על מפשעתו של צ'נדלר. לדבריו, הוא לא דיווח למשטרה כי הוא חשב שלא יאמינו לו. עוזרת לשעבר בחווה, אדריאן מקמאנוס, העידה כי ראתה את ג'קסון מנשק ילדים כולל את השחקן מקולי קאלקין כשהיה ילד, ותיארה את ג'קסון נוגע ברגלו ובישבנו של קולקין ובנוסף גם באיבר מינו. אם כי קאלקין הכחיש את הטענות.
ההגנה ביקשה לדחות את העדויות של ראלף ואדריאן בטענה שהם מכרו את הסיפורים שלהם לצהובונים ולא דיווחו למשטרה. בנוסף הם טענו כי במשפט בהתרחש ב-1993 אדריאן טענה ההפך רק אדריאן טענה כי שיקרה במשפט של 1993 כי היא חששה שג'קסון ידווח עליה לממונים שלה אם תגיד את האמת. בנוסף ההגנה טענו כי ראלף ואדריאן תבעו את ג'קסון על פיטורין שלא כדין אך מאוחר יותר התגלה כי התביעה שלהם הייתה מרמה ושקרית וכי למעשה הם גנבו מביתו של ג'קסון פריטים בסך 50 אלף דולר. אדריאן הודתה כי אכן גנבה ג'קסון רכוש בסך 35 אלף דולר. בעקבות כך ההגנה טענה כי אדריאן וראלף הם רודפי בצע וכי לא ניתן לסמוך על עדותם.
דיילת במטוסו הפרטי של ג'קסון בשם קיקי פורנייה טענה כי היא לא ראתה את ג'קסון מבצע באחים ארוויזו מעשים מגונים אך לטענתה האחים התפרעו, טינפו את החדרים שלהם ואף אחיו של גאווין, סטאר איים עליה פעם אחת עם סכין. בנוסף ציינה את העובדה כי הילדים היו שוהים בחדרו של ג'קסון לעיתים קרובות. סינתיה בל, עוזרת נוספת בביתו של ג'קסון טענה כי ג'קסון לא נתן אלכוהול לילדים בחווה וגם כששתה אלכוהול לפניהם זה היה בפחיות של סודה על מנת שלא ייראו מה יש בפנים. בל אמרה כי היא לא ראתה קים של מגזע פיזי בין ארוויזו לג'קסון אך הייתה פעם אחת ובה ג'קסון כרך את ידו סביב ארוויזו בזמן שהוא שמע מוזיקה. אם כי גם היא העידה על התנהגות לא נעימה של ארביזו כאשר טענה כי היו לו דרישות תובעניות וכי נהג להתלונן על האוכל ולהתפרע במהלך הטיסות.
ג'יזס סאלאס, מנהל הבית לשעבר של חוות נוורלנד טען כי ראה את ג'קסון לעיתים קרובות שיכור או מסומם מתרופות מרשם. בנוסף טען כי פעם ראה שלושה נערים יוצאים שיכורים ממרתף היינות של ג'קסון. אם כי סאלאס גם אמר כי כאשר ג'קסון הזמין יין לחדרו הוא גם הזמין משקאות מוגזים לילדים שהיו בחדר.
בנוסף אחד מהמאבטחים של ג'קסון טען כי ראה את ג'קסון בחדר השינה שלו עם אחד הילדים אך השופט פסל עדות זו.
ג'ון צ'נדלר
מי שעוד היה אמור להעיד הוא ג'ורדן צ'נדלר אך צ'נדלר עזב את ארצות הברית ונמנע מלהעיד וכתוצאה מכך העידה במקומו אימו ג'ון. ג'ון טענה כי כאשר היא לא הרשתה לג'ורדן ולאחיו לישון בחדר השינה של ג'קסון ג'קסון התקשר אליה ואמר לה: "את לא בוטחת בי? אנחנו משפחה, למה את עושה את זה? אם כי צ'נדלר העידה כי לא חשדה שקרה משהו בין ג'ורדן לג'קסון וכי היא לעולם לא העידה שג'קסון הטריד את בנה.
דבי רואו
רואו הייתה אשתו לשעבר של ג'קסון. הפרקליטות טענה כי רו נאלצה להעיד בכפייה ב-2003 שהיא תומכת בג'קסון ולכן עדותה לא הייתה אמינה אז. אך רו טענה כי היא הייתה להוטה לתמוך בג'קסון וכי אף אחד לא כפה עליה לתמוך בו.
גאווין ארוויזו
ארוויזו טען כי ג'קסון נהג להגיש לו ולאחיו יין בפחיות סודה והראה להם פורנוגרפיה וחומרים מיניים אחרים. בנוסף הוא טען שג'קסון שיפשפף את איבר מינו עד כדי שפיכה ואמר לו כי "אם גברים לא יאוננו הם יאנסו בחורות". לאחר מכן ההגנה שאלה את ארוויזו האם סבתו אמרה לו להגיד את זה אך ארוויזו טען ש"הוא לא בטוח בדיוק מה סבתו אמרה לו". בנוסף ארוויזו אישר את הטענות שכאשר מנהל בית הספר שלו שאל אותו אם ג'קסון התעלל בו הוא השיב בשלילה.
סטאר ארוויזו
אחיו הצעיר של גאווין, סטאר, אמר כי הוא ראה את ג'קסון מתעלל פעמיים בגאווין. הוא אמר אמר שג'קסון הציג את איבר מינו ואונן בפניהם בטענה שכולם עושים את זה ועודד אותם לעשות זאת גם. סטאר העיד כי ג'קסון נתן להם אלכוהול, לפעמים בפחיות סודה, אותם כינה כ"מיץ ישו". סטאר גם טען שג'קסון הראה להם תכנים פורנוגרפים במחשב שלו. בחקירה הנגדית, עורך דינו של ג'קסון חקר את סטאר על מקרה שקרה בשנת 1998 ובו משפחתו תבעה את חברת ג'יי.סי. פני לאחר שטענו כי הוכו על ידי מאבטחי החנות בחניון בטענה שהם הלכו בלי לשלם על הבגדים שלהם. המשפחה קיבלה כתוצאה מהתביעה 75 אלף ליש"ט. בנוסף עורך דינו של ג'קסון שאל את סטאר לגביי גירושיהם של הוריו. הוא, אחיו ואימו טענו כי דייוויד סטאר, אב המשפחה, נהג להתעלל בהם פיזית במשך 17 שנים. אז בהצהרה שנתן בשנת 2000 טען סטאר כי אביו ואימו לעולם לא רבו. סטאר הודה כי שיקר בהצהרה וכתוצאה מכך עדותו נפסלה מכיוון שהוגדרה כלא אמינה. בנוסף לכך עדותו של סטאר נפסלה לאחר שסטאר טען כי התקרית עם הפורנוגרפיה באינטרנט קרתה באוגוסט 2003 אך למעשה המשפחה לא ביקרה בחוות נוורלנד מאז מרץ 2003.
ג'נט ארוויזו
גם ג'נט ארוויזו, אימם של סטאר וגאווין, נקראה להעיד אך ההגנה טענה כי עדותה לא אמינה לאור העובדה כי לג'נט הייתה היסטורייה שסבבה סבב עדויות שקר ומקרי הונאה. ג'נט אכן הודתה כי שיקרה בעדות שנתנה במסגרת התביעה הקודמת. בנוסף ההגנה רצתה לזמן מומחה לנושאי אלימות במשפחה על מנת להוכיח כי ג'נט שיקרה לגביי העובדה שהוכתה על ידי בעלה אך השופט לא אפשר זאת בטענה שזה לא היה רלוונטי. ההגנה גם הציגה עדויות לכך שג'נט ביצעה הונאת רווחה שבגינה הורשעה מאוחר יותר.
בנוסף ההגנה הביאה עובדת רווחה שטענה כי ג'נט לא חשפה את פרטי ההסדר מול ג'י. סי פני ועורך דין העיד כי למעשה החבלות שהיו על גופה של ג'נט היו מבעלה דאז ולא מהמאבטחים של ג'יי.סי פני ושככל הנראה ג'נט שיקרה בשביל לזכות בכספי התביעה.
עורכת העיתון "Mid Valley News" טענה כי גם היא הונתה על ידי ג'נט בכך שג'נט גרמה לה לכתוב בעיתון סיפור שקרי לגביי המצב בריאותי של גאווין. בנוסף עדין אחרים מההגנה הראו הוכחות כי ג'נט הוציאה כסף על קניות בזמן שטענה כי ג'קסון החזיק אותה בכפייה בביתו. גיסתה של ג'נט העידה גם וטענה כי היא הציעה לג'נט לערוך קמפיין לתרומות דם למען גאווין אך ג'נט קיללה אותה ודחתה את ההצעה.
בסופו של דבר לאור דברים אלו השופט הגדיר את עדותה של ג'נט כלא מספקת ואף טענו כי שפת הגוף שלה הייתה חשודה גם כן.
מקולי קאלקין
קאלקין העיד כי חלק מיטה עם ג'קסון 12 פעמים או יותר כאשר היה בן 9 ועד אשר היה בן 14 אך הוא טען כי ג'קסון לעולם לא התעלל בו מינית והוא מעולם לא ראה את ג'קסון מתנהג בצורה לא תקינה.
וויד רובסון
וויד רובסון, כוכב לעזוב את נוורלנד העיד באותה תקופה כי ישן בחדר השינה של ג'קסון מספר פעמים אך לעולם לא הוטרד. לטענתו הם שיחקו במשחקי וידאו, צפו בסרטים, דיברו וכו'.
ברט בארנס
בארנס פגש את ג'קסון לראשונה בגיל חמש כשג'קסון נסע לאוסטרליה באחד מסיבובי ההופעות שלו. הוא טען כי ישן בחדר השינה של ג'קסון לפחות 10 פעמים אך טען כי ג'קסון לא עשה שום דבר פסול.
ג'ורג' לופז
השחקן ג'ורג' לופז אשר תרם כסף לגאווין טען כי לדעתו אב המשפחה היה מעוניין יותר בכסף מאשר לעזור לבנו. עם הזמן דרישות האב נהיו תובעניות יותר וכתוצאה מכך הוא ניתק קשר עם המשפחה. לופז גם סיפר כי האב האשים אותו בגניבת 300 דולר מהארנק של גאווין.
ג'יי לנו
המנחה, ג'יי לנו, טען כי עשה שיחות בחינם עם ילדים חולי סרטן וכאשר עשה זאת התחיל לקבל הודעות קוליות מגאווין. בהודעות הקוליות גאווין אמר ללנו כי הוא "הגיבור שלו". אך לנו טען כי ההודעות הקוליות נראו לו חשודות, טענה שחזר עליה גם בחקירות המשטרתיות. בנוסף טען לנו כי באחד מהשיחות שלו עם גאווין הוא שמע קול ברקע אך לא זיהה את הקול ולא שמע מה הקול אמר. ההגנה טענה כי זו הייתה ג'נט שאמרה לו מה לומר. אם כי לנו טען שהמשפחה לעולם לא ביקשה ממנו כסף.
כריס טאקר
הקומיקאי כריס טאקר טען כי תרם למשפחה מתנות וכסף אך הוא טען כי המשפחה ציפתה ממנו ליותר מדי וניצלה אותו. בנוסף הוא טען כי הזהיר את ג'קסון מפניי המשפחה וכינה אותם כערמומיים.
הסדר 1994
התביעה ניסתה להביא כראייה את ההסדר שנעשה בשנת 1994. במסגרת ההסדר ג'קסון שילם 23 מיליון דולר למשפחת צ'נדלר כפיצוי על ההתעללות המינית של ג'קסון בג'ורדן. התביעה טענה כי התשלום של ג'קסון הייתה בעצם מאין הודאה באשמה. ההגנה לעומת זאת טענה כי חברת הביטוח של ג'קסון שילמה את הכסף והיא זו שגם ניהלה את המשא ומתן על הסכום. בנוסף ההגנה טענה כי ג'קסון לעולם לא הודה באשמה באופן מפורש כי אחרת זה היה מפר את חוק הביטוח בקליפורניה. בסופו של דבר הראייה נפסלה והשופט טען שההסדר שעשו משפחת צ'נדלר היה "לא רלוונטי ודלקתי".
פסק דין
חבר המושבעים דן במשך 32 שעות מצטברות שהתפרסו על פניי שבוע. לאחר מכן 9 מושבעים הצביעו בעד ג'קסון ואילו 3 בלבד הצביעו נגדו. בתגובה לכך אחד מחבר המושבעים אמר: "ציפינו לראיות טובות יותר, משהו שהיה קצת יותר משכנע. זה פשוט לא היה שם". גם מנהל חבר המושבעים הגיב לפסק הדין כאשר אמר: "הסתכלנו על כל הראיות והסתכלנו על מייקל ג'קסון ואחד הדברים הראשונים שהחלטנו הוא שאנחנו צריכים להסתכל עליו רק כאדם אחר ולא מפורסם". גם חבר השופטים הגיב לפסק הדין כאשר אמרו כי טענות התביעה היו חלשות וכי ציר הזמן היה בעייתי מכיוון שהרבה מהטענות על התעללות היו לאחר שידור הסרט הדוקומנטרי. מושבע נוסף אמר כי גם הוא חשב שג'נט לא הייתה אמינה ושהיא מומחית להונאות.
ביום שאחריי
בעקבות המשפט ג'קסון אמר כי כבר לא יאפשר לאנשים להיכנס לחדרו ולא יאפשר לאנשים להיכנס לחייו. הוא טען כי הוא הפך למטרה שבעזרתה אנשים משיגים כסף או בונים את הקריירה שלהם. לאחר המשפט ג'קסון עבר להתגורר במפרץ הפרסי של בחריין כאורח של שייח עבדולה ולא חזר לעולם לחוות נוורלנד אם כי במותו היה באותו הזמן בביתו בלוס אנג'לס. גם בתקופת המשפט הוא לא התגורר בארצות הברית אלא באירלנד.
לאחר מותו מרטין באשיר אמר לחדשות ABC שמעולם לא ראה את ג'קסון גורם לעוול כלשהו: "אף על פי שאורח חייו היה קצת לא שגרתי, אני לא מאמין שהוא ביצע מעשים פליליים". לאחר מותו גם פורסמו קבצים מתוך החקירה של ה-FBI ובהם היה רשום שלא נמצאו הוכחות להרשעתו.
האשמות חוזרות
בשנת 2013 הגיש וויד רובסון תביעה על סך 1.5 מיליארד דולר נגד מחזיקי הרכוש וכספו של ג'קסון וטען כי אף על פי שהעיד במשפט ההפך, ג'קסון התעלל בו במשך 7 שנים כאשר היה ילד. במאי 2015 השופט המטפל בתיק דחה את הבקשה בעקבות חוק ההתיישנות. ב-2017 הגיש רובסון תביעה נוספת כנגד התאגידים של ג'קסון אך השופט שטיפל בתביעה טען כי לא ניתן להאשים את התאגידים של ג'קסון במה שקרה ולכן התביעה נדחתה.
בשנת 2014 אדם בשם ג'יימס סאפצ'וק הגיש גם הוא תביעה כנגד התאגידים של ג'קסון. בדומה לרובסון גם סאפצ'וק העיד בעד ג'קסון במשפט של 2005 אך טען כי לא הבין בהתחלה שעבר התעללות והבין זאת רק לאחר ששמע את העדות של רובסון. הוא טען כי הוא עבר יותר מ-100 מקרי התעללות ב-4 שנים אך באותה תקופה לא ראה את זה כהתעללות אלא כאהבה. גם תביעה זו נדחתה במסגרת חוק ההתיישנות.
בשנת 2019 יצא לאור הסרט לעזוב את נוורלנד אשר מתעד את סיפורם של סאפצ'וק ורובסון. הסרט עורר סערה רבה ובעקבותיו תחנות רדיו החרימו את שיריו של ג'קסון ואף MTV הסירה את שמו של ג'קסון מהפרס מפעל חיים שלהם.
בינואר 2020 הגיעו רובסון וסאפצ'וק ערעורים על תביעותיהם כנגד התאגידים של ג'קסון בשל הרחבת חוק ההתיישנות. באוקטובר 2020 השופטת הממונה על המקרה דחתה את תביעתו של סאפצ'וק מכיוון שגם היא לא מצאה קשר בין התאגידים לבין המקרה. באפריל 2021 גם תביעתו של רובסון נדחתה מאותה סיבה אך עורכי דינו של רובסון אמרו כי הם יגישו ערעור על פסק הדין.
קוסטאס קאטסוראניס
קריירה
קאטסוראניס החל את הקריירה שלו בפנצ'איקי 2005 מליגת המשנה ביוון. בעונת 1996-97 עלה לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2002 עבר לא.א.ק. אתונה ממנה הצליח להגיע לנבחרת הבוגרת. בעונת 2004/2005 זכה לתואר כדורגלן השנה בליגה היוונית.
עדי יורמן
עדי יורמן (נולדה ב-26 ביולי 1983) היא כדורגלנית ישראלית, ששיחקה בעיקר כשוערת בליגת המכללות בארצות הברית, בליגת העל ובנבחרת ישראל ומשחקת כיום כחלוצה בליגה הארצית בקבוצת הבת של אס"א תל אביב. במהלך הקריירה שלה כשחקנית זכתה ב-4 אליפויות וב-3 גביעי המדינה ונבחרה כשחקנית השנה בעונת 2016/2017.
קוסטאס קאטסוראניס
קריירה
ב-22 ביוני 2006 עבר קאטסוראניס לבנפיקה ליסבון הפורטוגלית תמורת 2 מיליון יורו והצטרף לחברו לנבחרת יורגוס קראגוניס. ב-22 בפברואר 2007 כבש קאטסוראניס את שער הניצחון נגד דינמו בוקרשט בגביע אופ"א. את עונת 2006/2007 גמר קאטסוראניס עם 6 שערים בליגה, שער אחד בגביע אופ"א ושער אחד בגביע פורטוגל. בעונת 2008/2009 הצליח לזכות עם בנפיקה בגביע הפורטוגזי.
עדי יורמן
ביוגרפיה
עדי יורמן נולדה בקיבוץ עין שמר וגדלה ביישוב הקהילתי כוכב יאיר. בת לחיים ומילי יורמן ואחות ללירון ושני. בילדותה, שיחקה טניס ואף השתתפה בליגה הארצית. בהשראת אחותה הגדולה שילבה עם הטניס את משחק הכדורעף. למדה בתיכון גלילי כפר סבא והייתה לשחקנית מובילה במגמת הכדורעף. בכיתה י"א העפילה עם קבוצתה לגמר אליפות בתי הספר התיכוניים בכדורעף חופים וזכתה בתואר שחקנית מצטיינת ובכיתה י"ב כיהנה כקפטנית הקבוצה והובילה אותה למעמד "גמר ליגת העל לתיכונים בשנת 2001".
קוסטאס קאטסוראניס
קריירה
ב-1 ביולי 2009 חזר קאטסוראניס ליוון הפעם לפנאתינאיקוס. כבר במחזור השני הבקיע את שער הבכורה בפנאתינייקוס נגד סקודה קסנתי. בסיום עונת 2009/2010 זכה עם פנאתינייקוס באליפות יוון. ב-29 בספטמבר 2015 הודיע על פרישה מכדורגל.
עדי יורמן
תחילת הקריירה
במהלך אחד ממשחקי הכדורעף בכפר סבא, התגלתה יורמן על ידי מאמן נבחרת ישראל בכדורגל נשים, רוני שניידר, והחליטה לעשות הסבה מקצועית לכדורגל. בשנת 2002 הצטרפה לקבוצת אסא תל אביב, שיחקה בעמדת חלוצה ואף זומנה להצטרף לנבחרת הנערות של ישראל. במהלך מחנה אימונים וטורניר בינלאומי של נבחרת הנערות, עברה יורמן מעמדת חלוצה לעמדת שוערת. בהיותה בנבחרת ישראל, קיבלה הכרה מצה"ל לשרת בחיל המודיעין בחטיבת המחקר במעמד של חיילת ספורטאית.
בליגת המכללות ובנבחרת ישראל
מספר שנים לאחר שחרורה, התקבלה ללימודי תואר ראשון במקביל למשחק בליגת המכללות האמריקאית (NAIA) ב-Northwood University שבפלורידה, ארצות הברית. במהלך ארבע השנים ששהתה שם, הובילה יורמן את הקבוצה לארבעה תוארי אליפות מחוז TSC ולהעפלה היסטורית לאליפות הלאומית של ליגת המכללות. זכתה בתארים אישיים רבים ונבחרה לנבחרת המחוז במספר עונות כמו גם לשחקנית ההגנה של העונה. בנוסף לכדורגל, יורמן השתתפה בליגת המכללות בענף הטניס ואף זכתה עם הקבוצה באליפות המחוזית של ליגת המכללות.
בליגת העל
בשובה ארצה, חזרה לאס"א תל אביב וזכתה ב-4 אליפויות ו-3 גביעים. בשנת 2011 לקחה חלק עם הקבוצה בהעפלה היסטורית לשלב 32 אחרונות באירופה במסגרת ליגת האלופות. בעונתה האחרונה בליגת העל נבחרה לשחקנית העונה.
כיום משחקת באס"א ת"א ב' בליגה הארצית.
יורמן היא בעלת תואר ראשון במנהל עסקים.
הרמיניו מסנטוניו
הרמיניו מסנטוניו (בספרדית: Herminio Masantonio; 5 באוגוסט 1910 – 11 בספטמבר 1956) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
מסנטוניו החל את הקריירה הרשמית שלו בשנת 1931 בראשית עידן הכדורגל המקצועני הארגנטינאי. משם הפך להיות אחד הכובשים הטובים ביותר בהיסטוריה של הליגה הארגנטינאית. מסנטוניו כבש 256 שערים ב-358 הופעות בכדורגל הארגנטינאי, ועד היום ממוקם במקום השלישי במלכות השערים בהיסטוריה של הליגה.
במשך רוב הקריירה שיחק בהוראקן עד שנת 1943, אז הצטרף למועדון האורוגוואי אתלטיקו דפנסור (דפנסור ספורטינג עד 1989). תוך זמן קצר חזר מסנטוניו לארגנטינה לשחק עבור באנפילד ב-1944 לפני שפרש מכדורגל בעונתו האחרונה בהוראקן.
מסנטוניו כבש 254 שערים בהוראקן מה שהופך אותו לכובש הבכיר שלה בהיסטוריה.
הוא היה השראה לטנגו ארגנטינאי בשם "אל מורטרו דל גלוביטו", שנכתב בידי מיגל פדולה (מוזיקה) ופרנסיסקו גרסיה חימנס (מילים). הדבר הוקלט ב-9 במאי 1933 על ידי אורקואסטה טיפיסה ויקטור, בהשתתפות אלברטו גומז ששר.
נבחרת ארגנטינה
מסנטוניו ייצג את נבחרת ארגנטינה בתחרויות קופה אמריקה 1935 ו-1942. בשניהם סיים כמלך השערים וארגנטינה סיימה במקום השני; 11 שעריו בקופה אמריקה הציבו אותו במקום ה-13 בטבלת הכובשים של התחרות בהיסטוריה. בנוסף לכך, היה שותף לניצחון הגדול ביותר של ארגנטינה בהיסטוריה, 0–12 על אקוודור במסגרת קופה אמריקה 1942, משחק בו כבש רביעייה. מסנטוניו בסך הכל כבש במדיה 21 שערים ב-19 הופעות, והוא ממוקם במקום ה-11 במלכות השערים שלה בהיסטוריה.
טד ויטול
טד ויטול (באנגלית: Ted Whittall; נולד ב-1974) הוא שחקן אנגלי-אמריקאי. תפקידו הקולנועי המוכר ביותר הוא אדמירל אולסן בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים".
ביוגרפיה
נולד במסצ'וסטס, ארצות הברית. בנם השלישי של רון וקלייר ויטול. בוגר האוניברסיטה הציבורית קונקורדיה במונטריאול, קוויבק, קנדה.
נשוי לאליסון הוסאק ואב לשניים. המשפחה מתגוררת בהמילטון, אונטריו, קנדה.
צ'אם ממאדו
צ'אם ממאדו טורה (בצרפתית: Mamadou Touré Thiam;נולד ב-22 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
צ'אם התחיל את הקריירה שלו בישראל כאשר הגיע בעונת 2011/12 להפועל רמת גן-גבעתיים מהליגה הלאומית בכדורגל. בעונתו הראשונה היה חתום במידה רבה על עליית הקבוצה לליגת העל כאשר כבש 6 שערים מתוכם 5 בפלייאוף העליון. לאחר מכן עבר צ'אם בתחילת עונת 2012/13 להפועל רעננה בהדרכתו של תומר קשטן והיה שותף גם לעלייתה לליגת העל כאשר הוא משמש ככובש המצטיין של הקבוצה, הישג ששמר עליו בכל שלוש שנותיו במועדון.
בקיץ 2013 לאחר עליית הקבוצה לליגת העל ולמרות הבאת חלוץ נוסף כדמות אנתוני נוואקמה צ'אם החליט להישאר בקבוצה ולהתמודד על חולצת ההרכב. בעונתו הראשונה בליגת העל שותף צ'אם ממאדו ב-33 משחקים כאשר כבש 6 שערים והוסיף 3 בישולים. את עונת 2014/15 האחרונה סיים צ'אם ממאדו בפעם השלישית ככובש המצטיין של הקבוצה עם 7 שערים שלהם הוסיף 4 בישולים.
ביוני 2016 חתם לחוזה ל-3 שנים במכבי שעריים. בינואר 2017 חתם במכבי הרצליה עד סוף העונה.
ח'יר אל-דין אל-רמלי
ח'יר אל-דין אבן אחמד אבן נור אל-דין עלי אבן זין אל-דין אבן עבד אל-ווהאב אל-איובי אל-פארוקי (1585–1671), הידוע בכינוי ח'יר אל-דין אל-רמלי (בערבית:  خير الدين الرملي) היה מופתי ומשפטן, אחד מחשובי ההגות השרעית במאה ה-17, שחי ופעל בעיר רמלה ב. אל-רמלי נודע בעיקר בפתוות שכתב ופרסם במגוון נושאים, ביניהם משפט קרקעות, דיני משפחה ודיני חוזים.
ביוגרפיה
ח'יר אל-דין אל-רמלי נולד לאחת המשפחות האמידות בעיר רמלה (מכאן גם שמו), שהייתה באותה תקופה מרכז שלטוני חשוב הכפוף לנפת עזה. בגיל ארבע-עשרה נסע יחד עם שני אחיו הבוגרים לקהיר על-מנת ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר. במהלך שהותו בקהיר המיר את השייכות שלו מן האסכולה השאפעית לחאנפית, המסורת הרשמית של האימפריה העות'מאנית; הביוגרף מוחמד אל-מוחיבי (המאה ה-17) הסביר את ההמרה הזו באמצעות חלום שהתגלה לו במהלך לילה בקברו של האימאם אל-שאפעי עצמו, שהסביר לו כי "כל הנתיבים באסלאם מובילים אל אותה אמת". אל-רמלי הצטיין בלימודיו, אך בניגוד לרוב המשפטנים בני זמנו, בחר שלא להשתקע בקהיר או באחת הערים החשובות של האימפריה, ובמקום זאת לשוב לרמלה ולהישאר בה לשארית חייו. בדרכו בחזרה מקהיר בילה מספר חודשים בעזה תחת חסותו של אחמד אבן רדואן, מושל הנפה.
אל-רמלי ירש מאביו את זיכיונות המיסים (טימאר) על חלק גדול מנפת רמלה. במהלך חייו צבר עוד ועוד נכסים, שכללו אדמות חקלאיות, כרמים, מטעי זיתים ופירות, טחנת קמח ועוד. אלה הפכו אותו עד מהרה לאחד האנשים העשירים באזור. בזכות הכנסותיו, אל-רמלי יכול היה לפתח את הקריירה המשפטית שלו באופן עצמאי ממוסדות האימפריה העות'מאנית, ומעולם לא החזיק במינוי רשמי ממנה כמופתי או כשופט. כתוצאה מכך הפתוות שלו, בניגוד למופתים אחרים בני דורו, מעידות על עצמאות מחשבתית, ולעיתים קרובות מפנות ביקורת מפורשת או נרמזת את המנגנון השלטוני העות'מאני.
עמדות
אחד הנושאים עליהם אל-רמלי כתב בהרחבה היה הדין האגררי ודיני קרקעות חקלאיות. לפי ההיסטוריונית סברינה ג'וזף, אל-רמלי נטה להרחיב את זכויותיהם של איכרים, ולהגן עליהם מפני ניצול מצד נציגי השלטון האיסלאמי. כך, אל-רמלי קבע כי אין להחזיר איכרים בכפייה לאדמה שנטשו אותה, גם אם היו חייבים מיסים לקופת המדינה. הוא התיר גם חוזים ארוכים יותר של חכירת אדמה משהיו מותרים לפני-כן על-פי הדין החאנפי, וכך הותיר פחות מקום להתערבות מצד המושלים המקומיים בחוזים מסוג זה.
נושא נוסף שאל-רמלי עסק בו בעקביות הוא זכויות נשים במסגרת הלכות נישואין וגירושין בשריעה. לפי המחקר של ההיסטוריונית ג'ודית טאקר, מספר גדול של פתוות פרי עטו הגנו על זכותה של אישה לבעלות פרטית על המוהר שקיבלה במסגרת נישואין, והן על זכותה לתשלומי מזונות ברוב מקרי הגירושין. פתוות נוספות שלו אסרו על דרכים שונות לכפות על אישה נישואין בניגוד לרצונה, בין השאר באמצעות נישואים בגיל צעיר מדי. במקרים אחרים, אל-רמלי קבע כי אין להפר את זכותה של האישה למרחב פרטי משלה בבית מגוריה, או את זכותה להתרועע עם נשים אחרות ללא נוכחות גברים. פתווה אחת אפילו התירה לאישה שהייתה נשואה לגבר מתעלל להרוג אותו.
על השימוש במונח "פלסטין"
ההיסטוריון חיים גרבר מצא בפתוות של אל-רמלי מספר אזכורים לשם "פלסטין" בתור יחידה גאוגרפית מוכרת לקוראים בני תקופתו. לפי גרבר, "חשיבות ספרו של אל-רמלי נובעת מעצם הצבעתו על המודעות לזהות קולקטיבית שהייתה בקרב הפלסטינים במאה השבע עשרה ומכך שספר נפוץ זה יצא לאור במחצית השנייה של המאה התשע עשרה בשלוש מהדורות לפחות, ובכך אף תרם רבות להפצת מודעות זו בקרב תושבי הארץ".
שמורת בריכת פסוטה
שמורת בריכת פסוטה היא שמורת טבע הנמצאת בכניסה ליישוב הנוצרי פסוטה שבגליל העליון, ובה שלולית החורף, בריכת פסוטה, הנקראת בפי תושבי האזור 'טטרמה'. גודל הבריכה הוא 3.47 דונם וכשב-2006 הוכרזה הבריכה כשמורת טבע, היא נהפכה לשמורת הטבע הקטנה ביותר בישראל.
הבריכה נמצאת בין המושב אבירים לכפר פסוטה ונמצאת במטעי הכפר.
החי
הבריכה משמשת אתר רבייה לשלושה מיני דו-חיים - צפרדע הנחלים, אילנית מצויה וסלמנדרה כתומה.
חוסה דה ריברה
חוסה דה ריברה (בספרדית: José de Ribera; 12 בינואר 1591 – 2 בספטמבר 1652) היה צייר, רשם ואמן תחריטים ספרדי שפעל רוב ימיו באיטליה. יש הרואים בו את אחד מחשובי האמנים האירופיים של המאה ה-17, ומהאמנים המובילים של הקונטרה-רפורמציה.
שמות וכינויים
בטבילתו נקרא חואן חוזפ ריברה (Juan Jozep Ribera). באיטליה נקרא ג'וזפה ריברה (Giuseppe Ribera) ולעיתים גם ג'וזפה די ריברה, ווכינוהו Lo spangnoleto ("לוֹ סְפַּניולֶטוֹ") כלומר "הספרדי הקטן". על עבודותיו חתם Jusepe de Ribera ולכן זהו השם שדבק בו.
קורות חייו
ריברה נולד בחטיבה (Játiva) שליד ולנסיה. ראשית חייו לוט בערפל. יש הסוברים שהיה חניך בסדנה של הצייר איש ולנסיה פרנסיסקו ריבלטה. אין יודעים מתי עבר לאיטליה. העדות הכתובה הראשונה להיותו שם היא הזמנה לעבודה בכנסייה בפארמה, שקיבל ב-1611. כעבור שנתיים, ב-1613, התקבל כחבר באקדמיה של סן לוקא ברומא. ב-1616 עבר לנאפולי. באותה השנה נישא לקתרינה אצולינו אי אינדיאה (Katerina Azzolino i India), בתו של הצייר הנאפוליטאני ג'ובאני ברנרדינו אצוליני, שקשריו בעולם האמנות הנאפוליטני סייעו לביסוס מעמדו של ריברה. גם היותו ספרדי תרמה להצלחתו, שכן במהרה הפך לבן חסותו של הדוכס של אוסונה, שהיה המשנה למלך בנאפולי. זה אף הזמין אצלו סדרה של חמש תמונות אותן ביצע בשנים 1616–1618. מהשנים 1620 עד 1626 נותרו מעט ציורים, אולם בשנים אלו הכין את מיטב התחריטים שלו, אולי מתוך כוונה להפיץ את יצירתו מעבר לנאפולי. הקריירה שלו המריאה לקראת סוף שנות ה-1620, ומאז נחשב כצייר המוביל של נאפולי. יחד עם זאת, השפעתו ניכרה גם בספרד, שכן השליטים של נאפולי לקחו אתם את יצירותיו בשובם לספרד, והתחריטים שלו יובאו לספרד על ידי סוחרי האמנות. יש חוקרים המציינים את השפעתו על אמנים ספרדים מובילים כגון ולסקס ומורילו.
ב-1644 נפגמה בריאותו, ומאז החלה דעיכתו האמנותית והכלכלית. ב-1651 היה בקשיים כלכליים חמורים ונאלץ למכור את ביתו. הוא שכר בית בכפר מרג'לינה (Mergellina), כיום שכונה בנאפולי.
ריברה נפטר במרג'לינה ב-2 בספטמבר 1652 בנאפולי. הוא קבור שם בכנסיית סנטה מריה דל פרטו (Santa Maria del Parto).
יצירתו
ריברה היה אמן פורה מאוד. הוא ידוע בעיקר בזכות יצירותיו הדתיות, אולם צייר גם ציורים מיתולוגיים, וציורים מחיי היום-יום. יצירתו משקפת במידה רבה את הרוחניות הנלהבת של ספרד של המאה -17, זו מתבטאת בשימוש דרמטי באור וצל, שאותם סיגל לעצמו דווקא בנאפולי בהשראתו של קרוואג'ו. עבודותיו המוקדמות מושפעות בעיקר מקרווג'ו אבל גם מסגנונו השונה לחלוטין של קורג'ו. סדרת התמונות שצייר בין 1616 ל-1618 עבור הדוכס של אוסונה הייתה בסגנון הבארוק ונכרת בהם השפעתו של גווידו רני. בשנות ה-30 (של המאה ה-17) אופי יצירתו השתנה מהקונטרסטים החדים של אור וצל, לקשת צבעים בהירה יותר.
שכר בטלה
שכר בטלה הוא מונח המתאר תשלום הניתן לאדם עבור ביטול זמנו הפרטי למען עניין ציבורי.
המונח מקובל במשפט העברי ובמשפט הפרוצדורלי של מדינת ישראל.
במשפט העברי תשלום שכר בטלה לדיינים ועדים מותנה בכך שהתשלום אינו עולה על השכר שמקבל התשלום יכול היה להשתכר בזמן שהתבטל לו. אם מתברר שהתשלום חורג מכך, עדותו או דינו בטלים מאחר שאסור לדרוש שכר על קיום מצווה (ולא בגלל חשש להטיית משפט). גם עבור לימוד תורה שבעל פה מותר ליטול שכר בטלה, אולם כאשר אין למלמד מקור פרנסה אחר, מותר לו ליטול שכר על עבודתו.
מונח דומה הוא "פועל בטל", המחייב אדם שמנע מחברו עבודה, לשלם לו משכורת של זמן בטלתו, אך בשכר נמוך המשולם עבור הימנעות מעבודה.
דינותריום
דינוֹתַרְיוּם (שם מדעי: Deinotherium; מילולית: "Deinos" - נורא, "Therion" - בהמה, כלומר: "בהמה נוראה") הוא סוג של פילאי קדום ממשפחת הדינותריומיים, שחי בתקופת המיוקן עד תחילת הפליסטוקן באזור אסיה (כולל בטורקיה וחצי האי ערב), אירופה (כולל בצרפת ופורטוגל) ואפריקה (כולל באתיופיה ואוגנדה).
מאפיינים
יונק זה היה גדול יותר מפיל אפריקני והגיע לגובה ולמשקל. הוא הוגדר לראשונה ב-1829 בידי החוקר יוהאן יקוב קאופ ובסוג נכללו 5 מינים.
הדינותריום היה פילאי בעל חדק קצר וזוג חטים המחוברים ללסת התחתונה. תפקידם אינו ברור, וככל הנראה סייעו בחפירת שורשים מתוך האדמה או בתלישת ענפים מעצים עבים. מכמה מאובנים שנתגלו באפריקה ניתן להסיק שהדינותריום חי לצד כמה הומינידים שאולי צדו אותו. ככל הנראה נכחד הדינותריום במהלך עידן הקרח.
בתרבות
יונק ענקי זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות ובמשחק עולם היורה: המשחק.
הלמברכטס
הלמברכטס (בגרמנית: Helmbrechts) היא עיירה במחוז הוף בבוואריה שבגרמניה, והיא השלישית בגודלה במחוז. העיירה שוכנת בקצהו הדרומי של יער פרנקוניה, בקרבת הכביש המהיר A-9, בחצי הדרך בין קלמבך והוף, כ-20 ק"מ דרומית מערבית לחוף.
הלמברכטס נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1232, בשמו של האביר דיטריקוס הלמברכטס. בשנת 1422 הכריז הרוזן פרידריך החמישי מנירנברג על הלברכטס כעיירה. מאז 1810 נכללת הלמברכטס בתחומה של מדינת בוואריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בשטחה של הלמברכטס מחנה ריכוז לנשים. מחנה הריכוז "הלמברכטס" היה מסונף למחנה הריכוז פלוסנבירג.
כלכלתה של הלמברכטס מתבססת על תעשיית פלסטיק ותיירות.
וורטינגטון ויטרדג'
תומאס וורטינגטון ויטרדג' (Thomas Worthington Whittredge; 22 במאי 1820 – 25 בפברואר 1910) היה אמן אמריקני מאסכולת נהר ההדסון. וייטרדג' היה אמן מוערך בתקופתו, והיה ידיד עם כמה אמנים מובילים של האסכולה כולל אלברט בירסטדט וסנפורד רובינסון גיפורד. הוא נסע הרבה והצטיין בציור נוף, דוגמאות רבות לכך נמצאות במוזיאונים מרכזיים.
ביוגרפיה
ויטרדג' נולד בבקתת עץ ליד ספרינגפילד, אוהיו בשנת 1820. כצעיר הוא צייר נופים ודיוקנאות בסינסינטי לפני שנסע לאירופה בשנת 1849 להמשך הכשרתו האמנותית. כשהגיע לגרמניה התיישב באקדמיה בדיסלדורף, בית ספר לאמנות הגדול באותה תקופה, ולמד אצל עמנואל לויצה. בדיסלדורף, ויטרדג' התיידד עם בירסטדט ודיגמן ללויצה כאילו הוא ג'ורג' וושינגטון וכן דמות נוספת בציוריו המפורסמים של לויצה, "וושינגטון חוצה את דלאוור", כיום באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בעיר ניו יורק. הוא קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף.
ויטרדג' שהה כמעט עשר שנים באירופה, נפגש ונסע עם אמנים חשובים אחרים כולל סנפורד גפורד. הוא שב לארצות הברית בשנת 1859 והתיישב בעיר ניו יורק שם התחיל את הקריירה שלו כצייר נוף באסכולת נהר הדסון.
ויטרדג' נסע על פני המישורים הגדולים אל הרי הרוקי בשנת 1865 עם סנפורד גיפורד וג'ון פרדריק קנסט. הנסיעה הביא לכמה מיצירותיו החשובות ביותר של ויטרדג'- נופים גדולים ובלתי שגרתיים, אשר תפסו את היופי הגס ואת האופק הליניארי של המישורים. לימים כתב ויטרדג' באוטוביוגרפיה שלו, "מעולם לא ראיתי את המישורים או משהו דומה להם. הם הרשימו אותי עמוקות. דאגתי להם יותר מאשר להרים ... מי שחצה את המישורים באותה תקופה, על אף עדרי הבופלו שבהם ולהקות האנטילופה, סוסיהם הפראיים, צבאים וארנבות, כמעט ולא יכול להתעלם מהמרחב הענק והשקט שבהם והמראה בכל מקום של קיום תמים ופרימיטיבי."
ויטרדג' עבר לניו ג'רזי, בשנת 1880, שם המשיך לצייר עד סוף ימיו.
הוא נפטר בשנת 1910 בגיל 89 ונקבר בבית הקברות ספרינגפילד, ניו ג'רזי.
ציוריו של ויטרדג' נמצאים כעת באוספים של מוזיאונים רבים, כולל המוזיאון המטרופוליטן בעיר ניו יורק, מוזיאון יוטה לאמנויות יפות בסולט לייק סיטי, מוזיאון האמנות האמריקאי סמיתסוניאן בוושינגטון הבירה ומוזיאון הלובר בפריס, צרפת.
La Tormenta
La Tormenta הוא המיני-אלבום השני בשפה הספרדית של הזמרת האמריקאית כריסטינה אגילרה. זהו החלק השני בהוצאה של אלבום האולפן התשיעי של אגילרה בשלושה חלקים, לאחר קודמו, La Fuerza, שיצא לאור בינואר 2022. האלבום מהווה המשך לאלבומה השמיני של אגילרה, Liberation (2018), ואלבומה השני והאלבום הראשון בשפה הספרדית, Mi Reflejo (2000).
הלמוט הולצר
הישגיו
הולצר בנה ב-1942 מחשב אנלוגי אלקטרוני שהיה מסוגל לדמות ולחשב מסלולים שונים של טיל ה-V-2. מחשב זה ייחודי בהיסטוריה של המחשוב בשל מספר סיבות: הן בשל היותו המחשב הראשון שנעשה בו שימוש לצורכי סימולציה - המחשב היה מסוגל לדמות את התנועה של הטיל בכל אחת מדרגות החופש בהתאם למשוואות אווירודינמיות סבוכות, והן בשל היותו אחד המחשבים האנלוגיים הראשונים שהיו לגמרי אלקטרוניים ורב תכליתיים. באמצעות בחינת המסלולים השונים שנתקבלו עבור הטיל, ניתן היה לבחור במסלול האופטימלי האפשרי, כלומר במסלול בעל הטווח הבליסטי המקסימלי עבור כמות דלק נתונה. הדבר אפשר למעשה לחשב את כמות הדלק הדרושה כד להגיע למטרות מרוחקות מסוימות. מחשב זה הקדים את כל אמצעי בקרת הטיסה הידועים בספרות המקצועית, וכמחשב הראשון שנעשה בו שימוש לצורכי בקרת טיסה אקטיבית הוא יצר את הבסיס למערכות מתקדמות כגון מערכות הטוס על חוט של ה-F-16 וה-F-117.
הולצר והקבוצה שלו פיתחו גם את מערכת הטלמטריה "messina" עבור טיל ה-V2. מערכת זו שידרה את נתוני הטיסה של הטיל בחזרה לתחנת השיגור, וכך נתאפשר למשל, לבחון את מידת מהימנות מערכת הניווט של הטיל (בהשוואה למדידות שנתקבלו ממערכת מכ"ם). זה היה ככל הנראה היישום הראשון של טלמטריה לצרכים צבאיים.
נכדתו, מרגרט הולצר, היא אלופת העולם ושיאנית העולם במשחה ל-200 מטר גב.
המצור השלישי על גיברלטר
המצור השלישי על גיברלטר נערך בין פברואר ליוני 1333 על ידי צבא מריני בפיקודו של עבד אל-מליק עבד אל-ווחיד ממרוקו. העיר המבוצרת של גיברלטר נשלטה בידי הקסטיליאנים משנת 1309, אז נכבשה מידי אמירות גרנדה המורית. המתקפה על גיברלטר אורגנה על ידי אבו אל-חסן עלי איבן עות'מאן מלך מרוקו בעקבות בקשתו של המלך הנאסרי מוחמד הרביעי, סולטאן גרנדה.
הקסטיליאנים היו מופתעים מהמתקפה ולא מוכנים כראוי לקראתה - מחסני המזון של גיברלטר היו ריקים משום שדון וסקו פרז דה מיירה, מושל גיברלטר, מעל בכסף שהיה מיועד למזון, לתשלום לחיל המצב ולתחזוקת הביצורים. לאחר ארבעה חודשים של מצור והפגזות של הקטפולטות המריניות על גיברלטר, נכנע חיל המצב לעבד אל-מליק.
תחילת המצור
בשנת 1309 כבשו גדודים קסטיליאניים של פרננדו הרביעי, מלך קסטיליה את גיברלטר, כאשר שמה עוד היה "מדינת אל-פאת'" (עיר הניצחון), מידי השליטים המוסלמים של אמירות גרנדה. הביצורים של גיברלטר תוקנו ושופרו על ידי הקסטיליאנים. בשנת 1315 ניסו הנאסרים לכבוש חזרה את גיברלטר במצור השני על גיברלטר, אך נכשלו.
הברית שנכרתה בין הנאסרים מגרנדה לבין המרינים ממרוקו הושהתה בגלל נפילת גיברלטר, אך פנייתו של הסולטאן המריני אבו אל-חסן עלי איבן עות'מאן הובילה לחידוש הברית בין שתי הממלכות המוסלמיות. צבא שמנה 7,000 חיילים בפיקודו של עבד אל-מליק, בנו של אבו אל חסן, הועבר בחשאיות דרך מצר גיברלטר ונפגש עם כוחותיו של הסולטאן הנאסרי מוחמד הרביעי בעיר אלחסירס בפברואר 1333. הקסטיליאנים היו טרודים בהכתרתו של אלפונסו האחד עשר למלך קסטיליה והגיבו באיטיות, דבר שאיפשר למורים להטיל מצור על גיברלטר לפני שתגובה קסטיליאנית התארגנה.
גיברלטר לא הייתה מוכנה כראוי לאפשרות כזאת. מושל גיברלטר, דון וסקו פרז דה מיירה, בזז את הכסף שניתן על ידי הכתר לגיברלטר לשם תשלום עבור המזון ועבור חיל המצב של העיר, והשתמש בו בשביל לקנות לעצמו בית בעיר חרס דה לה פרונטרה. על מנת לשלם לחיל המצב, גנב דה מיירה את המזון שאוחסן במחסני החירום בגיברלטר, מכר אותו למורים ובכסף זה כילכל את חיל המצב. 8 ימים לפני תחילת המצור הצליח חיל המצב לתפוס ספינת תבואה ליד גיברלטר; התבואה אמנם אוחסנה, אך כפי שהחודשים הבאים יוכיחו - לא היה בזה די.
העיר הייתה מחולקת ל-4 אזורים מבוצרים, כל אחד בפני עצמו, שהשתרעו מהמספנה שבחוף ועד למבצר, כמה מאות מטרים במעלה צוק גיברלטר. בסוף פברואר הצליח עבד אל-מליק לכבוש את המספנה ואת האזור של הצוק מעל למבצר, אותו הוא ניסה להבקיע בעזרת כלי מצור. ניסיונות מצד הקסטיליאנים לארגן תגבורת לגיברלטר עלו בתוהו, היות שצבאות גרנדה התקיפו לאורך הגבולות עם קסטיליה ומשכו את תשומת הלב לשם. בנוסף, גם מחלוקות פוליטיות פנימיות בתוך קסטיליה עיכבו את ארגונו של כוח יבשתי שיסיר את המצור מעל גיברלטר. יתר על כן, על אף שברשותו של אלפונסו האחד עשר היה צי ימי בפיקודו של האדמירל אלפונסו חופרה דה טנוריו (Alfonso Jofre de Tenorio), לא היה באפשרותו להסיר את המצור כיוון שהצי המורי התמקם בעמדות קרובות ליבשה וכל ניסיון התקפה ימית עליהם היה מסוכן מדי.
נפילת גיברלטר
המצב בגיברלטר היה נואש כבר באמצע יוני. המזון תם לחלוטין, וחיל המצב ותושבי העיר נאלצו לאכול את המגינים, את החגורות ואת הנעליים שלהם במטרה להזין את עצמם מהעור ממנו הם עשויות. האדמירל הקסטיליאני חופרה ניסה לקלוע שקי קמח לתוך העיר באמצעות ירי מקטפולטות שעל גבי הספינות שלו, אך הצי המורי הניס אותו כל אימת שהתקרב. הקטפולטות המוריות פגעו מספר פעמים במגינים של גיברלטר ולחיל המצב החלוש לא נותר עוד כוח להתגונן.
ב-17 ביוני 1333 נכנע מושל גיברלטר וסקו פרז וחתם על הסכם כניעה. הוא נס לצפון אפריקה מתוך פחד שאלפונסו יעניש אותו על כישלונותיו; וכפי שהכרוניקאי של המלך אלפונסו כתב: "הייתה זו חובתו להעביר את המבצר לידי אדוניו, או למות בהגנה עליו". וסקו פרז לא עשה דבר מהשניים, ולפיכך הוכרז על ידי ממלכת קסטיליה לבוגד. שאר המגינים הורשו לעזוב את גיברלטר בכבוד, כציון לשבח על כך שהצליחו לעמוד במצור לזמן רב כל כך.
הידיעה על כיבוש גיברלטר התקבלה בהתלהבות במרוקו; הכרוניקאי המורי איבן מרזוק ציין כי בעת לימודיו בתלמסאן בעודו נער, הכריז המורה בכיתה: "עלזו, קהל המאמינים, בגלל שהאל ברוב טובו השיב לנו את גיברלטר!". על פי איבן מרזוק, התלמידים המאושרים פרצו בקריאות שבח והודיה כשדמעות זולגות מעיניהם.
פסטיבל הלילות הלבנים
פסטיבל הלילות הלבנים הוא פסטיבל תרבות ואמנות המתרחש מדי קיץ בסנקט פטרבורג שברוסיה. שמו של הפסטיבל נובע מתופעת טבע בשם "לילות לבנים" המתרחשת באותה העת. כחלק מהפסטיבל נערכים מופעי אמנות רבים ובהם מופעי אופרה, בלט, קונצרטים, מופעי חוצות, וכן נערך משט מפרשי הארגמן.
אירועים וקרנבלים נערכים בארמונות המקיפים את העיר (פטרהוף, ארמון יקטרינה ופבלובסק), וקונצרטי להקות רוק נערכים בכיכר הארמון בחזית הארמיטאז'. בין היתר הופיעו בקונצרטים אלה פול מקרתני, האבנים המתגלגלות והסקורפיונז.
חגיגות הפסטיבל החלו ביוזמת ראש עיריית סנקט פטרבוג אנטולי סובצ'ק, והוא נערך החל משנת 1993.
בובת החייאה "אנני"
בובת ההחייאה "אנני" (באנגלית: Resusci Anne), הידועה גם בשם בובת ההחייאה "אן", היא בובת הכשרה לתרגול פעולות החייאה באנשים מבוגרים. בובת ההחייאה "אן" פותחה על ידי יצרן הצעצועים הנורווגי אסמונד לארדל (Asmund Laerdal), הרופא האוסטרי-צ'כי פיטר ספאר (Peter Safar) והרופא האמריקאי ג'יימס אלאם (James Elam), ומיוצרת על ידי חברת "Laerdal Medical". הבובה משמשת לשם הדמיה ואימון עבור אנשי מקצוע בתחום הרפואה. ההערכה היא כי כ-300 מיליון אנשים ברחבי העולם הוכשרו בהחייאה באמצעות הבובה.
היסטוריה
רעיון פיתוח הבובה החל ב-1958 בכנס של רופאים מרדימים סקנדינבים בגאוסדל, נורווגיה, אשר במהלכו הציג ד"ר פיטר ספאר, הרופא הראשי של הצלב האדום השוודי, את ממצאיו: ניתן להציל חיים באמצעות ביצוע הנשמה מפה לפה. בשל המודעות לקשיים של הדרכת מיומנות ההנשמה מפה לפה, הוחלט כי ניסיונו של אסמונד לארדל בייצור צעצועים עשוי לסייע ביצירתה של בובה שתשמש להדרכה ותרגול של מיומנות זו.
תווי פניה של הבובה מבוססים על ה-L'Inconnue de la Seine, יצירת אמנות מן המאה ה-19, כאשר בשנת 1880 נמצאה בסמוך לגדות נהר הסן גופתה של נערה אלמונית, רופאים הניחו כי היא התאבדה, על פי הפולקלור הפריזאי, הפתולוג שבחן את גופתה הוקסם כל כך מיופייה של הנערה שהוא החליט לשמר את פניה כמזכרת באמצעות מסכת מוות - העתק שלהן משעווה. בשנת 1958 ד"ר פיטר ספר (רופא מרדים) ואסמונד לרדל (מהנדס ציוד רפואי) השתמשו בצורת פניה של הנערה הפריזאית כפני הבובה. שנתיים אחרי ייצור הבובה הראשונה, השניים החלו לבצע שיעורי החייאה בעזרת הבובה הפלסטית עם פניה של הנערה. בגלל תרגול הנשמה מפה לפה זכתה הבובה לכינוי "הפנים שנישקו אותם הכי הרבה פעמים בהיסטוריה".
ב-1960 הוצגה הבובה בניו יורק בפני פיטר ספאר מהצלב האדום האמריקני וד"ר ארצ'ר גורדון (Dr. Archer Gordon). שני המומחים התרשמו מהמוצר. ב-1961, ד"ר ג'יימס ג'וד (Dr. James Jude), ד"ר גיא קניקרבוקר (Dr. Guy Knickerbocker) וד"ר ויליאם קוונהובן (Dr. Wiliam Kouwenhoven) הוכיחו כי דחיסת החזה בלחיצות יכולה לספק זרימת דם למוח גם אם הלב לא פועם, וכך להגדיל משמעותית את סיכויי ההצלחה של ההחייאה. הממצאים האלו עודדו את לארדל להמשיך בפיתוח בובת ההחייאה "אנני" על מנת שתאפשר אימון בהחייאה.
תהליך פיתוח בובת ההחייאה דרש שלבובה יהיה מראה ריאליסטי, נתיבי אוויר הניתנים לחסימה ולניקוי, ראש היכול להסתובב, בית חזה מחומר גמיש, משקל נמוך המאפשר הובלה, וגוף מחומר קל לניקוי על מנת שאנשים רבים יוכלו לתרגל ללא חשש מזיהומים.
שילדס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תעלת הנסיך גוסטב
המצר מפריד בין חצי האי טריניטי (שבחצי האי האנטארקטי), שממערב למצר, לבין האי ג'יימס רוס והאי וגה, שממזרח למצר.
אורכו של המצר 130 קילומטרים ורוחבו בין 6 קילומטרים (במקטע הצר ביותר) ל-24 קילומטרים (במקטע הרחב ביותר).
לחופו הצפוני של המצר מצוי מחסה סן ניקולאס.
גילוי ומיפוי המצר
המצר התגלה בשנת 1903 על ידי אוטו נורדנשלד, שעמד בראש המשלחת השוודית לחקר אנטארקטיקה.
נורדנשלד היה הראשון שהפליג דרך המצר.
הפעם השלישית שהפליגו דרך המצר, הייתה על ידי משלחת חקר נוספת מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, הפלגה זו בוצעה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
המצר מופה שנית על ידי משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1959–1961, אשר יצא לסקר ממפרץ התקווה.
מקור השם
שמו של מצר הים ניתן לו ב-1903 על ידי נורדנשלד, נורדנשל קרא למצר "Kronprins Gustaf Kanalen" - כשהוא עושה שגיאת כתיב בשמו של הנסיך: "Gustaf" במקום "Gustav".
המצר נקרא על שם נסיך הכתר גוסטב משוודיה (לימים המלך גוסטב החמישי).
לינקולן אלזוורת' ראה את המצר בטיסתו מעל אנטארקטיקה בנובמבר 1935.
נסיגת הקרח
ב־27 בפברואר 1995 דיווח הסקר האנטארקטי הבריטי (BAS) כי מדף קרח שחסם בעבר את התעלה התפרק. מדף קרח זה השתרע על שטח של 2,100 קילומטרים רבועים לפני התפרקותו, מהם שטח של 2,000 קילומטרים התפרק.
לקריאה נוספת
• Reece, A. (1950), The Ice of Crown Prince Gustav Channel, Graham Land, Antarctica, Journal of Glaciology, 1(8), 404-409. https://doi:10.3189/S0022143000012703
• Daniel Nývlt, Régis Braucher, Zbyněk Engel, Bedřich Mlčoch, Timing of the Northern Prince Gustav Ice Stream retreat and the deglaciation of northern James Ross Island, Antarctic Peninsula during the last glacial–interglacial transition, Quaternary Research, Volume 82, Issue 2, 2014, Pages 441-449, ISSN 0033-5894, https://doi.org/10.1016/j.yqres.2014.05.003.
• Mieke Sterken, Stephen J. Roberts, Dominic A. Hodgson, Wim Vyverman, Andrea L. Balbo, Koen Sabbe, Steven G. Moreton, Elie Verleyen, Holocene glacial and climate history of Prince Gustav Channel, northeastern Antarctic Peninsula, Quaternary Science Reviews, Volume 31, 2012, Pages 93-111, ISSN 0277-3791, https://doi.org/10.1016/j.quascirev.2011.10.017.
• Filip Hrbáček Hrbáček, Jana Smolíková, Daniel Nývlt, Jan Kavan, Zbyněk Engel, Observation of the Emperor penguins Aptenodytes forsteri in the Prince Gustav Channel related with unusual sea-ice decline in north-western Weddell Sea, DOI: https://doi.org/10.22370/rbmo.2018.53.3.1363
• A. J. Cook and D. G. Vaughan, Overview of areal changes of the ice shelves on the Antarctic Peninsula over the past 50 years, The Cryosphere, 4, 77–98, 2010 www.the-cryosphere.net/4/77/2010/
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25
דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" (ההונגרית ה-1) (בגרמנית: 25. Waffen-Grenadier-Division der SS "Hunyadi") הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הורכבה מחיילים לשעבר בצבא הונגריה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בנובמבר 1944, היא הורכבה מחיילים לשעבר בצבא הונגריה. הדיוויזיה ההונגרית ה-13 הועברה אליה כמעט בשלמותה. בשל כך, הדיוויזיה קיבלה את הכינוי "הוניאדי", על שם המצביא ההונגרי מהמאה ה-15 יאנוש הוניאדי. הדיוויזיה הועברה לשלזיה, ועברה שם אימונים. במהלך ההעברה, תקפו מטוסים מחיל האוויר האמריקני את אחת הרכבות שהעבירו את החיילים, הרגו 800 מהם ופצעו 650. כאשר הצבא האדום נכנס לשלזיה, הדיוויזיה הייתה עדיין בשלבי אימון, ולפיכך נסוגה לאוסטריה. צוות קרב (קמפגרופה) מהדיוויזיה אשר כלל שני גדודים, הושאר בשלזיה, ולחם בסובייטים במשך שבוע לפני שהושמד. שאר הדיוויזיה המשיכה לסגת מאוסטריה לבוואריה, והתקבצה מחדש סביב נירנברג. לאחר מכן היא הועברה שוב לאוסטריה, ונכנסה לקרב כנגד הארמייה השלישית של ארצות הברית. היא נכנעה ב-8 במאי ליד אגם אטרזה. מרבית החיילים ההונגרים הוסגרו למולדתם הונגריה.
נאבן
נאבן (באירית: An Uaimh, באנגלית: Navan) היא עיר הבירה של מחוז מית' שבמזרח אירלנד, במרחק 58 קילומטר מדבלין. נאבן היא העיר העשירית בגודל אוכלוסייתה במדינה, בשנת 2011 התגוררו בעיר 28,158 תושבים.
שמה האנגלי של העיר נקבע רשמית בשנת 1971, לאחר שהשם האירי של העיר לא השתרש בציבור באותה מידה. השם האנגלי הוא פלינדרום.
למייסדי העיר שורשים נורמניים: הברונות של נאבן הוענקה ב-1172 על ידי הברון של ממלכת מית', יו דה לייסי, לאחד מאביריו, ג'וסלין דה אנגולו; האביר בנה מצודה במיקום זה, שהתפתחה בהמשך לעיר נאבן.
בסמוך לעיר פועל מכרה טארה, מכרה אבץ ועופרת גדול.
Dua Lipa (אלבום)
Dua Lipa (בעברית: דואה ליפה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת פזמונאית הבריטית דואה ליפה. האלבום יצא לאור ב-2 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס.
מהדורה מחודשת
ב-19 באוקטובר 2018, הוציאה ליפה מהדורה מחודשת לאלבום "Dua Lipa: Complete Edition", המהדורה מכילה שני דיסקים אחד המקורי והשני עוד 3 שירים חדשים ועוד 4 שירים שבהם התארחה וגרסת לייב לסינגל "New Rules".
סרט תיעודי "Blue"
ב-20 בדצמבר 2016, פרסמה ליפה סרט דוקומנטרי שנקרא "Blue", זהו סרט קצר שהופק על ידי YouTube בבימויו של רוברט סמר. הסרט התיעודי מפרט את המסע שלה בקרירת המוזיקה שלה עד כה ומראה את האני העצמי האמיתי החדש שלה, וחושפת עם מי היא מתנהלת בעבודה. בנוסף חושפת אך היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בגיל 14 עם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים כגון כריסטינה אגילרה ונלי פורטדו ב-YouTube.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, ליפה יצאה לשני סיבובי הופעות אחד החל ב-24 בפברואר 2017, וזהו סיבוב ההופעות השלישי שלה, "US and Europe Tour", באירופה, וצפון אמריקה. והסתיים ב-13 באפריל. סבב הופעות השני החל ב-5 באוקטובר 2017, וזהו סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "The Self-Titled Tour", באירופה, אוקיאניה וצפון אמריקה, המזרח התיכון, אסיה, דרום אמריקה. והסתיים ב-18 בדצמבר 2018.
טרף מור
טרף מור (באנגלית: Turf Moor) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בברנלי, לנקשייר, הממלכה המאוחדת. האצטדיון מכיל 21,401 מקומות ישיבה, והוא מגרשה הביתי של קבוצת ברנלי, המשחקת באצטדיון מאז שנת 1883. נתון זה הופך את ברנלי לקבוצה מליגות הכדורגל הבכירות באנגליה אשר משתמשת באותו אצטדיון ברציפות בזמן הארוך ביותר. האצטדיון ממוקם ברחוב הארי פוטס, הנקרא על שם שחקן ברנלי בשנות ה-40 ומאמנה בשנות ה-60 וה-70 המאוחרות. האצטדיון יועד עם בנייתו ב-1883 לאירוח משחקי קריקט, והיה למגרשה הביתי של קבוצת הקריקט של ברנלי למשך כ-50 שנים.
היסטוריה
בשנת 1833 נבנה אצטדיון טרף מור על ידי קבוצת הקריקט של ברנלי, על מנת לארח את משחקיה. בשנת 1840 נערכו באצטדיון תחרויות מרוצי סוסים. בשנת 1883 הזמינה קבוצת הקריקט את קבוצת הכדורגל ברנלי, אשר נוסדה שנה קודם לכן, לארח את משחקיה הביתיים בטרף מור. משחק הכדורגל הראשון באצטדיון נערך ב-17 בפברואר 1883, בו הפסידה ברנלי 3–6 ליריבתה המקומית "ראטנסטול". ממוצע הצופים בשנים הראשונות שאירח משחקי כדורגל עמד על כ-2,000. ב-29 במרץ 1884 נרשם שיא הצופים למשחק באותה תקופה, כאשר נדחקו 12,000 צופים בהפסד ברנלי 2–4 לפדיהאם. בשנותיו הראשונות לא כלל האצטדיון מקומות ישיבה כלל, עד שב-1885 בנתה הקבוצה שני יציעים, בני 5,000 ו-800 מקומות ישיבה. שנה לאחר מכן, בעת הקמת בית חולים בברנלי, ביקר הנסיך אלברט ויקטור באצטדיון וצפה בברנלי מפסידה 3–4 לבולטון וונדררס, ובכך הפך את האצטדיון לראשון שבן משפחת המלוכה הבריטית מבקר בו.
ב-6 באוקטובר 1888 נערך משחק הפוטבול ליג הראשון בטרף מור, אז ניצחה ברנלי 1–4 את בולטון וונדררס. ב-26 במרץ 1898 ראה האצטדיון מעל ל-20,000 צופים, במשחקה הראשון של ברנלי בגביע ה-FA, מול אברטון. ב-1891 פורקה קבוצת הכדורגל "ברנלי יוניון סטאר", וברנלי רכשה את מגרשה הביתי, הצמוד לטרף מור, וצירפה אותו לתחומי האצטדיון. על שטחו נבנה יציע הרחבה לאצטדיון. בשנת 1911 שופץ והורחב האצטדיון, ויכל להכיל עד ל-41,000 צופים. בשנים 1913 ו-1914 הורחב האצטדיון בשנית, כאשר נהרס יציע סטאר, ולאחר השיפוץ היה יכול האצטדיון להכיל כמעט 50,000 צופים. ב-1922 אירח האצטדיון את משחק חצי גמר גביע ה-FA, בו ניצחה האדרספילד טאון 1-3 את נוטס קאונטי. ב-23 בפברואר 1924 נרשם שיא הצופים באצטדיון, כאשר 54,775 אוהדים ראו את ברנלי מנצחת 0–1 את האדרספילד טאון. ב-1927 אירח האצטדיון את המשחק הבינלאומי היחיד שלו, בו ניצחה נבחרת ויילס את 1-2, לאחר שער עצמי של בלם נבחרת אנגליה, שהיה קפטן ברנלי, ג'ק היל.
לאחר מלחמת העולם השנייה התבצע שיפוץ באצטדיון, ובכך צומצמה קיבולתו. בשנת 1954 הושלמה בניית יציע חדש, הכולל גג. ב-16 בנובמבר 1960 אירח האצטדיון לראשונה משחק במסגרת אירופית, כאשר ניצחה ברנלי 0–2 את סטאד ריימס, במסגרת גביע אירופה לאלופות. בשנות ה-70 המוקדמות התבצעה הרחבה נוספת של האצטדיון, כאשר נוספו לאצטדיון 7,000 מקומות. למרות המחסור בגג, היה היציע המורחב פופולרי ביותר בקרב האוהדים. ב-1974 התבצעו בטרף מור עבודות תשתית, כאשר הותקנה מערכת ניקוז מי גשמים, ואף מערכת חימום תחת הדשא. באותה שנה רושת יציע "ברנשואו" במקומות ישיבה, והוסרו בו כל מקומות העמידה. היציע החדש נחנך במעמד ראש ממשלת בריטניה, אדוארד הית'. במאי 1983 אירח האצטדיון את משחק אליפות אירופה עד גיל 19, בין נבחרות מערב גרמניה וצ'כוסלובקיה.
במרץ 1992 נהרג שחקן אקדמיית הנוער של ברנלי, בן לי, בן 17, בעת נפילה מגג האצטדיון, לאחר שטיפס על מנת להשיב כדור שנתקע על הגג.
ב-4 בספטמבר 2003 אירח האצטדיון לראשונה משחק כדורגל נשים, בו ניצחה נבחרת אנגליה את נבחרת אוסטרליה.
נפילת אימפריית הכסף
נפילת אימפריית הכסף (בצרפתית: La chute de l'empire américain) הוא סרט קולנוע קנדי משנת 2018.
עלילת הסרט מציגה פילוסוף צעיר העובד כשליח לפרנסתו. כאשר נופלים לידיו שקים של מיליוני דולרים שננטשו בשל שוד שהסתבך הוא מחליט לקחת את הכסף. הסרט עוסק בעוצמה המוחלטת של הכסף בתרבות המערב ומעלה דילמות שנוגעות למעמדות, פערים, וסולידריות חברתית ולאתיקה. הסרט הוא מותחן דרמטי וקומי.
התפתחות
הסרט מבוסס על מקרה אמיתי. בשנת 2010 התרחש שוד מזוין בחנות בגדים במונטריאול העתיקה. שני אנשים נמצאו הרוגים באירוע שכנראה היה קשור למריבה בין כנופיות. הבמאי ארקנד מצא עניין בהתרחשות, למד אותה לפרטיה ואף נפגש עם מפקד המשטרה שהיה אחראי על החקירה. בעקבות כך הוא יצר מותחן אינטלקטואלי שעוסק במקומו של הכסף בחיינו.
קבוצת הארמיות הצפונית
קבוצת הארמיות הצפונית (באנגלית: Northern Army Group), הידועה גם בראשי התיבות "נורתא"ג" (NORTHAG), הייתה קבוצת ארמיות של נאט"ו, אשר הוצבה בגרמניה המערבית במהלך המלחמה הקרה במטרה לקדם פלישה אפשרית של ברית ורשה.
היסטוריה
קבוצת הארמיות הצפונית הוקמה ב-1 בנובמבר 1952 על בסיס המפקדה של הכוחות הבריטיים בגרמניה, אשר בתורה הוקמה על בסיס קבוצת הארמיות ה-21. מפקדת קבוצת הארמיות הייתה בתחילה בעיר באד אוינהאוזן, אך ב-1954 היא הועברה לריינלנד. הקבוצה כללה כוחות בריטיים, גרמניים, הולנדיים, בלגיים וצרפתיים, ובמקרה של מלחמה היו אמורים לעבור תחת פיקודו גם כוחות אמריקניים. הכוחות היו כפופים לצבאותיהם שלהם, ורק במקרה של מלחמה היה יכול מפקד קבוצת הארמיות להפעיל את כל הכוחות. מפקד הקבוצה היה גנרל בריטי אשר שימש במקביל כמפקד ארמיית הריין הבריטית כראש מטהו היה ממונה גנרל מיור גרמני, וכסגנו היה ממונה מפקד הולנדי או בלגי.
כוחות האוויר של קבוצת הארמיות כללו את חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית (2 ATAF), ואת חיל האוויר המלכותי גרמניה (RAFG). משימת קבוצת הארמיות הייתה ההגנה על מישורי צפון גרמניה מדרום לנהר האלבה עד העיר קאסל. ההגנה מצפון לאלבה הייתה מופקדת בידי פיקוד בעלות הברית בשלזוויג הולשטיין ויוטלנד (COMLANDJUT), ומדרום לקאסל הייתה ההגנה מופקדת בידי קבוצת הארמיות המרכזית (סנטא"ג). במקרה של מלחמה נגד ברית ורשה, הייתה עתידה הגזרה של קבוצת הארמיות הצפונית להיות בעייתית במיוחד. חרף התיעוש שעברה גרמניה המערבית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, עדיין בצפון גרמניה היו מישורים פתוחים רבים וכבישים נוחים שמהם ניתן היה בקלות להגיע למזרח ומערב. ההשערה הרווחת בקרב מפקדי נאט"ו הייתה שזה יהיה יעד ההתקפה המועדף על ברית ורשה. בשל כך, בימות שלום כללה הקבוצה 220,000 חיילים, 3,500 טנקים, 2,000 תותחים ואף נשק גרעיני טקטי. מתוך כל חיילי הקבוצה, 106,000 היו גרמנים (כולל דיוויזיית הפאנצר השביעית), ובמקרה של מלחמה מספרם של אלו היה עתיד לגדול ל-170,000. במקרה של מלחמה הייתה מפקדת הקבוצה אמורה לעבור למאסטריכט.
בפועל, לא הייתה קבוצת הארמיות מעורבת בלחימה לאורך כל המלחמה הקרה, למעט סיוע מזערי לכוחות הבינלאומיים במלחמות יוגוסלביה. הקבוצה פורקה ב-24 ביוני 1993. כמפקדה האחרון שימש סר צ'ארלס גתרי, וראש המטה האחרון שלה היה הלמוט וילמן.
אבנר ישראל הצרפתי
הרב אבנר ישראל הצרפתי (כ"א בשבט ה'תקפ"ז 18 בפברואר 1827- ח' בתשרי ה'תרמ"ד 9 באוקטובר 1883) היה פוסק, דיין, מקובל וכרוניקאי מהעיר פאס שבמרוקו.