cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת האזרחים הליברית הראשונה
מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה התרחשה בין השנים 1989–1997, בזמן כהונתו של סמואל דו כנשיא ליבריה. המלחמה הייתה בפועל מלחמת אזרחים פנימית בין כוח המורדים שהשתייך לארגון (NPFL (National Patriotic Front of Liberia בהנהגתו של צ'ארלס טיילור לבין הכוחות הצבאיים של ליבריה תחת פיקודו של הנשיא סמואל דו. כמו כן, ליבו של הסכסוך היה על השליטה בליבריה. במהלך המלחמה אזרחים רבים איבדו את בתיהם, נפצעו ובהמשך הורה צ'ארלס טיילור לרצוח למעלה מ-200,000 איש ויותר ממיליון ליברים ברחו למדינות שכנות. המלחמה הסתיימה זמנית בשנת 1997, כאשר צ'ארלס טיילור נבחר בבחירות דמוקרטיות-לכאורה לנשיא ה-21 של ליבריה.
רקע לפרוץ המלחמה
סמואל דו שימש כמנהיג ליבריה בין השנים 1980-1990, תחילה כיהן כמנהיג צבאי ואחר כך כפוליטיקאי. בנוסף, שימש כרס"ר ויו"ר מועצת הגאולה העממית עד שלקח את השלטון ב-1980, כתוצאה מהפיכה אלימה שהובילה אותו להרוג את הנשיא המכהן ויליאם טולברט הבן. במהלך כהונתו זכה סמואל דו לתמיכה מארצות הברית עצם עמדתו האנטי-סובייטית שננקטה בימי המלחמה הקרה. סמואל דו החל לפתח קשרי מסחר עם מדינות רבות כתוצאה מפתיחת נמלי ליבריה למדינות כגון קנדה, סין ומדינות אירופה, דבר שהביא לגידול בהשקעות של חברות ספנות זרות ויתרה מכך, ליבריה החלה להתפס כמקלט מס. סמואל דו היה ידוע בשחיתויות רבות בכך שנתן לגיטימציה למשטר שלו עם קבלת חוקה חדשה. מערכת הבחירות שנערכה על ידו הייתה מושחתת מהיסוד. אחד מן הביטויים לשחיתות זאת היה בהובלת מצביעים למקומות סודיים ובנוסף אנשי צוותו היו אחראיים על ספירת הקולות. דבר זה עורר זעם רב בקרב האזרחים וההתנגדות לשלטונו רק גדלה. סמואל דו נודע כאדם כוחני שרדף אחרי אזרחים ושבטים מסוימים שהתנגדו לו. ראיה לכך הם שבטי GIO ו-MANO - שסבלו מאוד כתוצאה מהריגת אנשי שבטם על ידי סמואל דו. בחלוף הזמן ועד קץ שנות השמונים, ארצות הברית אשר הייתה מאוכזבת משלטונו של סמואל דו החלה לנתק את הסיוע החיצוני הקריטי לליבריה. בשילוב עם הכעס והזעם הרב של האזרחים כלפי שלטונו, בדצמבר 1980 החלה חדירת מורדים לליבריה דרך חוף השנהב על מנת להפוך את השלטון ולתפוס את סמואל דו, השתלשלות אירועים זו הובילה לתחילתה של מלחמת האזרחים.
כוחות המורדים
הכוח העיקרי היה NPFL בראשותם של צ'ארלס טיילור, טום וואיו ואלן ג'ונסון-סירליף  אשר היו כוח המורדים הגדול ביותר שמטרתו העיקרית הייתה להפיל את סמואל דו. מרבית לוחמי הארגון הגיעו משבטי GIO ו-MANO - אשר היו קבוצות אתניות בצפון ליבריה, שנרדפו תחת שלטונו של סמואל דו, אשר היה אחראי לרצח אנשיהם. הרצון הכולל להפיל את סמואל דו היה משום שהיה ידוע כרודן אשר השתמש בהטיית בחירות על מנת לעלות לשלטון.
ארגון NPFL קרא לכל מי שתומך בו להצטרף ובאופן מהיר התקבלה התמיכה העממית בקרב אזרחי ליבריה, דבר שמינף את הכוח מארגון קטן לצבא מסיבי. בתוך פחות משנה נכבשו כ-80% משטחי המדינה ולבסוף הם הביאו להפלת שלטונו של סמואל דו.
מהלך המלחמה
נפילתו של סמואל דו
צ'ארלס טיילור, בן בריתו לשעבר של סמואל דו, חצה את ליבריה  מחוף השנהב ב-24 בדצמבר 1989 כדי לנהל מלחמה נגד סמואל דו. בשנת 1983 הואשם צ'ארלס טיילור במעילה, ונמלט לארצות הברית, שם הוסגר לבקשת ממשלת ליבריה ונכלא ל-15 חודשים. בספטמבר 1985 ברח מהכלא וחזר למערב אפריקה בניסיון להדיח בכוח את סמואל דו מהשלטון. ב-9 בספטמבר 1990, נתפס סמואל דו על ידי מנהיג NPFL- פרינס ג'ונסון.
בערב חג המולד ב-1989 פלש צ'ארלס טיילור לליבריה מלווה בתומכים משבט GIO ושבט MANO בנוסף לחיילים סדירים מבורקינה פאסו וליברים שהוגלו מארצם. הפלישה הייתה תחילתה של מלחמת אזרחים עקובת הדם שפגעה קשות בליבריה.
לאחר שכרתו את אוזניו וכמה מאצבעותיו, הציגו את סמואל דו בעירום ברחובות מונרוביה  ואף ערפו את ראשו לעיניי כולם. מחזה העינויים שלו צולם בווידאו ונראה בדיווחי חדשות ברחבי העולם.
ניסיונות לשלום (1990)
במהלכה של מלחמת האזרחים התקיימה סדרה של ועידות שלום על מנת ליישב את הסכסוך. פגישות אלו נערכו בין היתר  במאמאקו בנובמבר 1990, במהלך שנה זו ECOWAS ניסה לגשר בין הכוחות והציע להם להיפגש בגמביה על מנת להקים ממשלת אחדות לאומית. אך ניסיון זה נתקל בסירוב מצדו של צ'ארלס טיילור ותוך כמה ימים חזרו לפעול בליבריה מעשי האיבה. יתר על כן התקיימו ועידות נוספות בלומה (Loma) בירת טוגו בינואר 1991 ויאמוו סוקרו בחודשים יוני-אוקטובר 1991. בסופן של שבע הוועידות הראשונות של השלום, אשר כללו תהליכי יאמו-סוקרו I-IV דבר אינו יצא לפועל, מה שהוביל לתסכול רב בקרב האזרחים המקומיים.
הקמת ULIMO
תנועת השחרור המאוחדת של ליבריה לדמוקרטיה (United Liberation Movement of Liberia for Democracy (ULIMO הוקמה ביוני 1991 על ידי תומכי הנשיא המנוח סמואל דו והכוחות המזוינים של ליבריה (AFL), אשר מצאו מקלט בגינאה וסיירה לאון. בראש התנועה עמד ראלי זיקי, שהיה בזמנו סגן שר האוצר בממשלתו של סמואל דו. לאחר הלחימה לצד צבא סיירה לאון נגד החזית המאוחדת המהפכנית (RUF), כוחות ULIMO נכנסו לליבריה המערבית בספטמבר 1991. התנועה רשמה הישגים רבים ומשמעותיים בעיקר באזורים שבהם שלטה קבוצת מורדים נוספת - החזית הלאומית הפטריוטית של ליבריה (NPFL). אזורים אלו התבססו בעיקר סביב אזורי כריית היהלומים של מחוז לופה ומחוז בומי. מלכתחילה, הכוח ULIMO היה בנוי ממחלקות פנימיות אשר פעלו ביעילות רבה והתחלקו לשתי מיליציות עיקריות נפרדות. הראשונה הייתה  ULIMO-J, אשר הייתה סיעה קרנית אתנית שבראשותה עמד הגנרל רוזוולט ג'ונסון והשנייה שביניהן הייתה- ULIMO-K, שהייתה מסייעת במנדנגו, בהנהגת אל-האג'י ג.ו. קרומה. לטענת רבים התנועה הואשמה לכאורה בביצוע עבירות חמורות של זכויות אדם, הן לפני פרידתה והן לאחריה.
תקיפת מונרוביה ומבצע תמנון (1992)
בשנת 1992 כאשר השלום היה עדיין רחוק, צ'ארלס טיילור ו - יורמין גונסון ניצלו את הזמן  כדי להתחזק. ארגון ECOMOG הכריז על ממשלת ביניים של אחדות לאומית (IGNU) עם עמוס סוייר כנשיא שלהם בתמיכתו של יורמין גונסון. ב -15 באוקטובר 1992, החלה תקיפה על הבירה מונורביה שכונתה בשם "מבצע תמנון". המבצע בהובלתם של מתנגדי ליבריה, שנתמכו על ידי שכירי החרב  של החזית הלאומית הפטריוטית של ליבריה (NPFL) בראשות הנשיא לשעבר צ'ארלס טיילור,  הוציאו לפועל את  "מבצע תמנון" אשר מטרתו העיקרית הייתה  להדיח את העומדים בראשות מונרוביה ולהכניס לתפקיד את האספה הלאומית לפליטים מחדש (NPRAG). מבצע האוקטופוס (המכונה כמבצע תמנון), נמשך קרוב ל -120 ימים והתפרסם לאחר שורה של חילופים פוליטיים וכלכליים חריפים של נשיא הביניים- עמוס סוייר, הנשיא לשעבר- צ'ארלס טיילור, והמנהיג לשעבר של החזית הלאומית הפדרלית הלאומית של ליבריה (הנסיך) יורמין ג'ונסון
UNOMIL
החלטת 886 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה פה אחד ב -22 בספטמבר 1993, החליטה כי מעורבותה של האו"ם תתרום באופן משמעותי ליישום יעיל של הסכם השלום בליבריה.
המשלחת כללה משקיפים צבאיים ואנשי רפואה, הנדסה, תקשורת, תחבורה, אנשי בחירות אשר תמכה במאמצי הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה ובממשלת המעבר הלאומית הליברלית ליישום הסכמי שלום, חקירת הפרות לכאורה של הפסקות אש, סיוע בשמירה על הרכבה ושחרור לוחמים, סיוע הומניטרי, חקירת הפרות זכויות האדם, סיוע לארגוני זכויות האדם, בחינת אימות הבחירות וכו'.
ההחלטה קראה לצדדים בליבריה לפרק את הנשק ולהשמידם. החלטתם להקים ממשלה זמנית התקבלה בברכה על ידי המועצה, ונדרשה לחתום על הסכם של שליחות בתוך שישים יום מהמתקין של Unomil.
ההכנות לוועדת הבחירות נתבקשו להסתיים כדי שארגון הבחירות עד מארס 1994 יוכל להתחיל כפי שנקבע בהסכם השלום. לבסוף הם נקראו יחד כדי לעבוד על ההפצה הבטוחה של חומרי הסיוע ולהגן על אנשי Unomil ועל הצוותים ההומניטריים.
הפסקת האש (1995)
באוגוסט 1995 חתמו הסיעות העיקריות על הסכם שנכתב ברובו על ידי נשיא גאנה ג'רי רולינגס. בכינוס של ארגון אקוואנס, האו"ם, ארצות הברית, האיחוד האירופי וארגון האיחוד האפריקאי, צ'ארלס טיילור הסכים להפסקת אש וללוח הזמנים שנקבע בהסכם לפירוק כוחותיו.
בתחילת חודש ספטמבר 1995, שלוש הדמויות השולטות העיקריות של ליבריה (צ'ארלס טיילור, ג 'ורג' בול ו אלחיי קרומה)- עשו כניסות תיאטרליות לתוך מונרוביה. המועצה השולטת אשר מנתה שישה חברים והייתה תחת האזרח ווילטון ג 'ס סאנקוולו, ביחד עם שלושת ראשי הפלגים צ'ארלס טיילור, ג'ורג' בול ו אלחי קרומה, השתלטו על המדינה כהכנה לבחירות שהיו מתוכננות במקור להתקיים ב־1996.
הלחימה במונרוביה (1996)
באוגוסט 1996 הסתיימו הקרבות הללו כאשר נחתם הסכם אבוג'ה בניגריה. כמן כן, סוכם על פירוק הנשק בשנת 1997 ועל קיום בחירות ביולי של אותה שנה. מתאריך ה-3 בספטמבר 1996 ועד ל־2 באוגוסט 1997 שירתה רותי פרי כיו"ר המועצה השולטת.
צ'ארלס טיילור ובחירות 1997
צ'ארלס טיילור נולד, ב-28 בינואר 1948, הוא פוליטיקאי ליברי שכיהן כנשיא ורודן ליבריה בשנים 1997–2003.
במהלך מלחמת האזרחים הליברית בשנות ה-90 המוקדמות, היה צ'ארלס טיילור מפקד ומצביא בולט. כמו כן, בערב חג המולד 1989 פלש צ'ארלס טיילור לליבריה, מלווה בתומכים משבט גיו ומאנו (Gio) בנוסף לחיילים סדירים מבורקינה פאסו וליברים שהוגלו מארצם. במהלך הפלישה הם התקדמו אל עבר הבירה מונרוביה ובשנת 1990 כבש טיילור את מונרוביה בעזרתו של פרינס ג'ונסון  שחטף והרג את סמואל דו. טיילור סחף אחריו המון רב לא רק בזכות היותו אדם כריזמטי אלא גם משום שקודמו, סמואל דו, דיכא את האוכלוסייה הליברית, רדף אחר משכילים והגלה אותם. בנוסף רצח טיילור בברוטליות חברים בשבט קרהן שתמכו בדו.
ביולי 1997 התקיימו בחירות לנשיאות ולאסיפה הלאומית בתנאים שאינם מאפשרים תנועה חופשית וביטחון לאזרחים. בבחירות אלו זכה צ'ארלס טיילור והמפלגה הלאומית הפטריוטית שלו לניצחון מוחץ נגד 12 מועמדים אחרים. באמצעות הפחדה נרחבת, טיילור לקח 75 אחוזים מהסקר הנשיאותי (אף מועמד אחר לא זכה ביותר מ -10 אחוזים). מפלגת ה-NPP זכתה בחלק דומה של מושבים בשני החדרים הפרלמנטריים. על אף שהבחירות נחשבו לאמינות יחסית ונכחו בהן כ-500 משקיפים בינלאומיים, הן היו שנויות במחלוקת מכיוון שנעשה שימוש בהפחדת האזרחים. כמו כן, רבים מהאזרחים עייפו מהמלחמה ופחדו מחידוש ההרג אם טיילור לא ייבחר ולכן בחרו בו.
ב-2 באוגוסט 1997, רותי פרי העבירה את השלטון לנשיא ה-21 הנבחר צ'ארלס טיילור. כאשר טיילור עלה לשלטון הוא ניסה ליצור רושם של אדם טוב לב, סולידרי ובעל ערכי משפחה וזאת בניגוד לקודמו סמואל דו. הוא הציג עצמו כנוצרי פרוטסטנטי מאמין שאינו מעשן ואינו שותה משקאות חריפים.
השפעות המלחמה
השפעות המלחמה בתוך ליבריה היו עצומות. האזרחים היו קורבנות למעשי אלימות קיצוניים שכללו אונס, עינויים, הרג וחטיפות ללא אבחנה. "ועדת האמת והפיוס" (TRC) העריכה כי מלחמת האזרחים הליברית הייתה אחת ממלחמות הדמים הגדולות באפריקה שבמהלכה נגבו חיהם של למעלה מ-250,000 בני אדם על ידי העימותים.
מלחמת האזרחים גבתה את חייהם של אחד מכל 17 בני אדם במדינה והרסה את התשתית הכלכלית של המדינה. כמו כן, בתחילת שנות ה -90 הסכסוך התפשט גם לשכניה של ליבריה, סכסוך זה תרם להאטת הדמוקרטיזציה במערב אפריקה ואף גרם ליציבות באזור שהיה ידוע באי יציבותו.
סקוט זובריסט
'''סקוט ג'. זובריסט (באנגלית: Scott J. Zobrist''') הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. שירת כמפקד חיל האוויר התשיעי.
ביוגרפיה
זובריסט סיים ב-1986 תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה והתגייס לחיל האוויר של ארצות הברית.
שירת כטייס F-16 פייטינג פלקון בבסיסים בארצות הברית, גרמניה ובאיטליה. בשנים 2002–2003 פיקד על טייסת הקרב 421. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש ראש מחלקת תוכנית בפיקוד הקרב של חיל האוויר. ביוני 2005 מונה למפקד להק המבצעים 31 בבסיס אביאנו שבאיטליה. ביולי 2007 מונה לקצין אג"ם של פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן. ביוני 2009 מונה למפקד כנף הקרב 388 המוצבת בבסיס חיל האוויר היל ביוטה.
באפריל 2011 מונה למפקד כנף הקרב 31 בבסיס אביאנו באיטליה וקודם לדרגת בריגדיר גנרל. במהלך שירותו כמפקד הכנף הוחלט להחזיר לשירות בבסיס קצין שהורשע בהטרדה מינית, זובריסט מחה על צעד זה בפני מפקד חיל האוויר השלישי של ארצות הברית, לוטננט גנרל קרייג פרנקלין, אך ללא הועיל. כשהפרשה התפרסמה נאלץ פרנקלין לפרוש מתפקידו.
במאי 2013 מונה זובריסט לראש אגף תכנון, תוכנית ודרישות בפיקוד הקרב. במהלך תפקיד זה קודם לדרגת מייג'ור גנרל. באפריל 2015 מונה לסגן מפקד כוחות האוויר בפיקוד מרכז של ארצות הברית. במאי 2016 מונה למפקד חיל האוויר התשיעי של ארצות הברית, הוא שירת בתפקיד עד יוני 2019.
במהלך שירותו צבר מעל 2,500 שעות טיסה על מטוסי F-16 פייטינג פלקון, T-38 טאלון ו-T-37 טוויט.
זובריסט בעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת המדינה טרוי, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי ובוגר תוכנית הבכירים של אוניברסיטת הרווארד.
קבוע פאראדיי
קבוע פאראדיי משמש בכימיה ופיזיקה לסימול כמות המטען החשמלי הקיים במול אחד של אלקטרונים. משתמשים בקבוע פאראדיי במערכות אלקטרוליטיות על מנת לחשב מסה של יסודות שונים שייאספו באלקטרודה.
נקרא על שם המדען הבריטי מייקל פאראדיי.
קבוע פאראדי, F, מחושב באמצעות המשוואה:
כאשר NA הוא מספר אבוגדרו (בערך מול1-) ו-q הוא מטען של אלקטרון בודד (בערך ).
ערכו של F נקבע לראשונה על ידי שקילת כמות כסף בריאקציה כימית שהועבר בה זרם חשמלי קבוע בפרק זמן מדוד. ערך זה שימש על מנת לחשב את מספר אבוגדרו. כיום ממשיכים לחקור דרכים מדויקות יותר לחשב את קבוע פאראדיי ואי לכך את מספר אבוגדרו. ידוע גם על תוכניות להשתמש במספר זה על מנת להגדיר מחדש את הקילוגרם במונחים של מספר ידוע של אטומים.
ערכו של קבוע פאראדיי - F = 96,485.338383 קולון/מול
השימוש בקבוע
בכימיה, מוכר חוק, מלבד (חוק פאראדיי) כחוק פאראדיי. חוק זה, המנוסח כ מייצג את הקשר בין מטען הצורון לזרם שצריך להעביר על מנת לחמצן אותו. כאשר:
כלומר, סך המטען שעבר במערכת שווה למכפלת הזרם בזמן וגם למכפלת כמות המולים בקבוע פאראדיי. אם מדובר ביון דו ערכי, יש לכפול במטען היון: לדוגמה, לחימצון נחושת יש להעביר מטען גדול פי 2.
מנוצרס
מנוצרס (שם מדעי: Menoceras; מילולית: "קרני סהר") הוא סוג קדום של קרנף אשר חי בערבות אמריקה הצפונית בתקופת המיוקן לפני 30.7-19.7 מיליון שנה. הוא היה קטן יחסית לקרנפים המודרניים והיה בעל רגליים ארוכות.
מאפיינים
אורך קרנף זה הגיע למטר וחצי בקירוב ומשקלו ל-100-300 ק"ג. הוא היה בעל זוג קרניים בקצה אפו שבלטו החוצה והתעקלו מעט. דבר זה העניק לו את שמו. הנקבות היו חסרות קרניים ואולי קטנות יותר. קרנף זה שגשג בסביבת הסוואנה והערבה הקדומה של אמריקה הצפונית בין פלורידה וקליפורניה עד ניו ג'רזי ונברסקה.
אתר מאובנים בפלורידה ובסן ברנרדינו, קליפורניה מציג עדר גדול של קרנפים כאלה שנפלו לעבר מותם, כנראה מסחיפת נהר בוצי. היובש של סוף המיוקן גרר אותם להכחדה והם הוחלפו במיני קרנפים עמידים יותר לקרח וליובש כמו הקרנף הצמרירי.
בתרבות
יונק זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
דניאל דגן (קצין)
דניאל (דני) דגן (קורנפלד) (27 בנובמבר 1921 – 2010) היה קצין בבריגדה היהודית ובצה"ל, מפקד בה"ד 1 בשנים 1950–1951.
ביוגרפיה
דגן נולד בירושלים, ב-27 בנובמבר 1921, לפרץ ורחל קורנפלד. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי. בקיץ 1944 נשלח לקורס קצינים מטעם הבריגדה היהודית, ומינואר 1945 כיהן כקצין בבריגדה בפעילויות לחימה שבהן השתתפה.
בתחילת מלחמת העצמאות פיקד בחטיבת אלכסנדרוני על פלוגה של אנשי חי"ש מרמת גן שהתמקמה במחצבות מגדל צדק. הפלוגה השתתפה במבצע נחשון בגדוד של חיים לסקוב, השתתפה בכיבוש דיר מוחיסין ושייח' מוסא.
לאחר המלחמה היה מפקד בית הספר לקצינים של צה"ל.
לאחר סיום שירותו למד כלכלה בתל אביב. בשנת 1960 החל לעבוד בחברת החשמל בה עסק בהקמת תחנות כוח.
2023 (אלבום של איל גולן)
2023 הוא האלבום ה-27 של הזמר הישראלי איל גולן בהוצאת חברת התקליטים "ליאם הפקות". האלבום יצא לאור ב-28 במרץ 2023. האלבום זכה להצלחה רבה, כשבצאתו בלטו מתוכו השירים "עיר נמל" ו"מתי את חוזרת" שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעדי המוזיקה של היטליסט, מדיה פורסט, גלגלצ והעשירייה. האלבום עצמו הגיע למקום הראשון במצעדים של פלטפורמות המוזיקה אפל מיוזיק וספוטיפיי.
אולימפיאדת השחמט 1930
אולימפיאדת השחמט השלישית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בהמבורג שבגרמניה בין 13 ביולי ל-27 ביולי 1930.
מפחיד 2
מפחיד 2 (באנגלית: Terrifier 2) הוא סרט אימה-סלאשר אמריקאי משנת 2022 שכתב, ביים, ערך והפיק דמיאן לאונה. הוא סרט המשך של "מפחיד" (2016), והוא הסרט העלילתי השלישי שמציג את ארט הליצן. הסיפור עוקב אחר תחייתו של ארט והמרדף שלו אחר סיינה שו ואחיה הצעיר ג'ונתן בליל כל הקדושים – שנה לאחר אירועי הסרט הראשון.
המימון לסרט היה מוצלח שכן התסריט היה שאפתני יותר מהסרט הראשון ודרש תקציב גדול יותר. לאונה השיג כספים ממשקיעים פרטיים לפני הצילומים, והוא השיק קמפיין אינדיגוגו עם יעד של 50 אלף דולר לצלם סצנה מעשית מונעת אפקטים. הקמפיין זכה להצלחה עצומה, והגיע ליותר מ-430% מהיעד הראשוני עם סך של 250 אלף דולר בתרומות. זהו אחד מהסרטים הרבים שהושפעו ממגפת הקורונה העולמית, כאשר עיקרי הצילום נעצרו באמצע 2020 עקב הסגרות המגפה.
הסרט הוצג בבכורה עולמית ב-FrightFest ב-29 באוגוסט 2022, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022, והפך ללהיט בקופות, והכניס 14.7 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים, עם שבחים במיוחד על הביצועים של לאברה ותורנטון, אם כי זמן ההצגה של הסרט ספג ביקורת מסוימת. מבקרים רבים ראו בסרט שיפור לעומת קודמו. סרט שלישי נמצא בפיתוח.
עלילה
לאחר שארט קם לתחייה בחדר המתים בעקבות הטבח במחוז מיילס, ארט הליצן רוצח באכזריות את חוקר מקרי המוות באמצעות פטיש. הוא הולך למכבסה לנקות את בגדיו ספוגי הדם, שם הוא נתקל ב'ילדה הקטנה החיוורת' - ישות מרושעת מסתורית בלבוש ליצן דומה. לקוח בודד שהיה במכבסה רואה את ארט מקיים אינטראקציה עם הילדה, שאינה נראית לו לעין, לפני שנהרג.
שנה לאחר מכן, המתבגרת סיינה שו הכינה את האביזר האחרון לתחפושת לליל כל הקדושים שלה: לוחמת-מלאך שעיצב עבורה אביה, שנפטר לאחר גידול במוח. אחיה של סיינה הוא ג'ונתן שרוצה להתחפש לארט הליצן לרגל ליל כל הקדושים ואובססיבי עליו מאז שגילה רישומים שלו ושל קורבנותיו מהטבח במחוז מיילס בספר הסקיצות של אביהם. באותו לילה, לסיינה יש סיוט שבו היא נתקלת בארט, ומתעוררת לשרפה על השידה שלה, בעוד חרב שהייתה מתנה מאביה נשארת ללא פגע.
בליל כל הקדושים, ג'ונתן רואה את ארט והילדה הקטנה החיוורת בבית הספר משחקים עם אופוסום מת, בעוד שסיינה חוטפת התקף חרדה כאשר חברותיה אלי וברוק מדברות על ההתמוטטות וההשחתה על פניה של ויקטוריה הייז בתוכנית אירוח שנויה במחלוקת שאירחה מוניקה בראון. סיינה ואלי הולכות לחנות התחפושות לקנות זוג כנפיים חלופי, שם הן נתקלות בארט. ארט הורג את מוכר החנות ומאוחר יותר פורץ לביתה של אלי, שם הוא הורג אותה באכזריות - חותך את עינה והקרקפת, מעיף את גבה, שובר את אחת מזרועותיה תוך שהוא קורע את השנייה, ושופך אקונומיקה ומלח על פצעיה לפני שקרע לה את חצי פניה. אמה של אלי נהרגת על ידי ארט כשהיא מגלה את גופת בתה שעדיין חיה.
ג'ונתן מראה לסיינה ולאמם, ברברה, שהן נמצאות בספר הסקיצות של אביו, שמלא בקטעי תמונות של רציחות וקורבנותיו של ארט, וחושפים שהילדה הקטנה החיוורת הייתה הקורבן הראשון שלו בשם "אמילי קריין", בתם של אמני קרקס שנרצחו. לאחר שברברה קורעת את ספר הסקיצות ופוגעת בג'ונתן, הוא בורח מהבית. לאחר מכן ברברה מוצאת את המכונית שלה הושחתה ובזמן ניקויה היא נהרגת על ידי ארט. כאשר ג'ונתן חוזר הביתה, הוא מוצא את גופתה של אמו, וארט רודף אחריו לפני שארט מסמם וחוטף אותו, הוא גונב את חרבה של סיינה.
במסיבת ליל כל הקדושים, ברוק שמה בתוך המשקה של סיינה MDMA בניסיון להרגיע אותה, אבל היא חוטפת התקף פאניקה כשהיא רואה את הילדה הקטנה החיוורת. ברוק והחבר שלה ג'ף מסיעים את סיינה הביתה, אבל הילדה הקטנה החיוורת מתחזה לאחיה ג'ונתן בטלפון ומפתה את סיינה להגיע לפארק השעשועים הנטוש בו ארט הרג אותה שנים קודם. ארט מסרס והורג את ג'ף ורודף אחרי ברוק אל פארק השעשועים הנטוש לפני שהוא זורק חומצה על פניה, הוא מכה אותה למוות ואוכל את לבה. סיינה מגלה את גופתה של ברוק ונלחמת בארט עד שהוא מפיל אותה מחוסר הכרה. היא מתעוררת ומוצאת את ארט מכה באמצעות שוט את אחיה, ג'ונתן גובר על ארט ומתחיל לתקוף אותו עם הנשק שלו. לאחר שארט נהרג מספר פעמים על ידי סיינה וג'ונתן, הוא מצליח ללא הרף לקום לתחייה. הוא הורג את סיינה בחרבו של אביה וזורק אותה לתא עינויים במים. בעוד שארט מנסה לאכול את ג'ונתן, סיינה קמה לתחייה באופן מסתורי על ידי החרב ועורפת את ראשו של ארט ומצילה את ג'ונתן. הילדה הקטנה החיוורת לוקחת את ראשו של ארט ויוצאת מבלי לתקוף את סיינה וג'ונתן.
באמצע סצנת הקרדיטים, ויקטוריה מהבית חולים הפסיכאטר מקיאה, וכותבת "ויקי + ארט" ומילים גסות על הקיר עם הדם שלה. היא יולדת את ראשו החי של ארט, והאחות שרואה זאת צורחת.
כתיבה
לאונה חשף ב-12 בפברואר 2019, בפוסט ברשתות החברתיות שלו, המציג את עמוד השער, כי הטיוטה הראשונה של התסריט הושלמה. לאונה ראה בעיני רוחו את הרעיון של הסרט שהתחילה ב-2008 — עם רעיון של גיבורה מחופשת של לוחם-מלאך הנאבקת בארט הליצן. הגיבורה הזו הייתה הבסיס לסיינה, שלאונה רצה כגיבורה של הסרט. תהליך הכתיבה של הסרט היה שונה מפרויקטי הקולנוע הקודמים של לאונה, שבהם הוא נאלץ לעבוד סביב משרות חלקיות. לאונה הקדיש שלושה חודשים רצופים בכתיבה. הרבה מההתמקדות שלו הייתה בפיתוח גיבור שיכול להתחרות בארט. לאונה היה קורא ספרים על תסריטאות ומאזין לתסריטאים שדנים בתהליכים שלהם עם הכתיבה.
לאונה תיאר חלק ניכר מהתסריט הסובב סביב הנערה המתבגרת, הדמות האהובה עליו שכתב אי פעם. לאונה מתאר את התסריט כגדול בהרבה בהיקפו מהסרט הקודם וזוכר שלא הייתה תקציב בזמן הכתיבה.
אחד הגורמים במהלך הכתיבה היה הקמת יריב לארט הליצן – משהו בהשראת מערכת היחסים בין גיבור העל באטמן לנבל העל ג'וקר. במהלך ארוחת צהריים עם לאונה ודייוויד הווארד תורנטון, השחקנית המגלמת את סיינה, לורן לאברה, התבשרה על הדינמיקה המיועדת הזו בין דמותה לארט.
תפקידים
גם תורנטון וגם סקאפידי קיבלו אישור לחזור על תפקידיהם של ארט וויקטוריה, והפכו לחברי השחקנים החוזרים היחידים בסרט הקודם, מלבד קמיע קול קצר מאת מייקל ליווי בתור קריין המועדונים וקול הדי ג'יי, וקורי דובל, שחוזר כחוקר מקרי המוות מהסרט הראשון. ב-11 בספטמבר 2019 הוכרז כי השחקנית לורן לאברה לוהקה לתפקיד הראשי של סיינה שו. השחקנית ליאה וויסי עברה אודישן עבור סיינה וחברותיה אלי וברוק לפני שהמפיק השותף ג'ייסון ליווי, שידע על כישורי השירה והגיטרה של וויסי, הזמין אותה להיות המארחת שביצעה שיר בחלום הליצן סיקוונס, שאחרי שצולם הוביל ללאונה להביא את וויסי להופיע כאחות בסצנת הקרדיטים.
הסרטה
הצילומים החלו באוקטובר 2019. בעוד שרוב קו העלילה הראשי של הסרט כבר הושלם, הצילום העיקרי הופסק עקב מגפת הקורונה, והפך לאחד מסרטים רבים שהושפעו ממגפת הקורונה העולמית. ב-7 בספטמבר, לאונה חשף שהוא נמצא בתהליך של עבודה על האיפור לפניה המעוותים של ויקטוריה לקראת צילום הסצנות של סמנתה סקאפידי. כמו התחפושת של סיינה שקיבלה קבלת פנים חיובית כשנשאלה על הלבוש, לאברה תיארה שהיא מצאה חן בעיניה ביום הראשון של לבישתה, אך החלה לחוש ברע כלפיו לאורך כל מהלך הצילומים כיוון שהיא לא נוחה ללבוש, והיא אפילו השיגה שלפוחיות מלבישת הבגד. הצילומים התחדשו בשקט והסתיימו ב-10 ביולי 2021. סצנת הקרדיטים תחשוף במקור את ראשו של ארט הליצן נולד חי מהבטן של ויקטוריה.
אפקטים מיוחדים
הסרט זכה לסיקור תקשורתי משמעותי בגלל האפקטים, במיוחד עבור "סצנת חדר השינה" שהוכרזה כעת, המתארת ​​את הרצח הממושך של דמות המשנה אלי. לאונה הצהיר שזו הייתה הסצנה המאתגרת והטכנית ביותר לצלם מתוך ההפקה כולה - שלוש דקות המתארות מום. לאונה היה צריך ליצור בובת העתק בגודל טבעי של הארטנט שיכולה לעבוד בתור אנימטרונית. הוא הצהיר, "היו לי אנשים מתחת למיטה עם מוטות שעברו דרכה לתוך הגפיים שלה ומאחורי הקיר המפעילים את ראשה. שמתי כמה כפפות גומי בחזה שלה עם צינורות כדי שהיא תנשום".
קופה
הסרט "מפחיד 2" יצא ב-886 בתי קולנוע בארצות הברית, והכניס 400,000 דולר ביום הפתיחה שלו. לאחר ימים ספורים הגיע ל-805,000 דולר, ולאחר מכן הרוויחה מיליון דולר בסוף השבוע שלאחר מכן (עלייה של 28%). "וראייטי" כינה את הצלחת הסרט "הלם" לתעשייה בשל התקציב הנמוך והשיווק המיינסטרים המוגבל שלו. במהלך השבועיים הראשונים ליציאתו, הסרט הכניס 3.4 מיליון דולר. הסרט התרחב ל-1,550 בתי קולנוע בסוף השבוע הרביעי שלו (עלייה של 795 בתי קולנוע), והכניס 1.8 מיליון דולר, בסכום כולל של 10.1 מיליון דולר נכון לנובמבר 2022.
סרט המשך
חברת הפצה צרפתית ומפיקה בפועל של הסרטים בסדרה, הודיעה במאי 2023 כי הצילומים של "מפחיד 3" יתחילו בנובמבר או בדצמבר של אותה שנה ויציאת הסרט צפויה בסוף 2024.
הצילום העיקרי החל ביולי 2023.
מוזיאון השואה של וירג'יניה
מוזיאון השואה בווירג'יניה ( The Virginia Holocaust Museum - VHM) הוא מוזיאון ציבורי להיסטוריה, השוכן בריצ'מונד, וירג'יניה. המוזיאון מתאר את השואה באמצעות סיפוריהם האישיים של קורבנותיה.
היסטוריה
מוזיאון השואה של ווירג'יניה נפתח לראשונה בשנת 1997, נוסד על ידי מארק פטר, דבורה בן דוד, ג'יי איפסן ואל רוזנבאום. המוזיאון הוקם בתחילה בבניין בית ספר ישן בין 5 מבנים ליד בית הכנסת היכל בית אל של ריצ'מונד, והפך לאטרקציה במסגרת טיולי סביבה של בתי הספר. בתוך שנים ספורות, נפח הביקורים במוזיאון גדל מאוד כך שנדרש היה למצוא מקום גדול יותר לטיפול במספר ההולך וגדל של המבקרים וקבוצות בתי הספר. האספה הכללית של ווירג'יניה הציעה להעתיק את המוזיאון אל מחסן חברת הטבק האמריקאית בריצ'מונד. בעזרת איש הקונגרס האמריקאי אריק קנטור מווירג'יניה ולאחר מאמצים רבים לשיקום המבנה ושחזורו, ביום השואה, 2003 נחנך מוזיאון השואה המורחב של ווירג'יניה.
בשנת 2015 המוזיאון החל בפעילות נרחבת של שיפוצים ובפרויקט חידוש התערוכות המתמשכות. מאחר, שחלק גדול מתערוכות הקבועות מעולם לא עודכנו מאז פתיחת המוזיאון בשנת 2003. פרויקט חידוש פני המוזיאון, משרת 2 מטרות. לעדכון את המידע הכלול בתצוגות המוזיאון בעובדות ובנתונים שנחשפו במשך השנים ועד לאחרונה, במקביל לעדכון זה, עדכון אמצעי התצוגה באמצעים העומדים בסטנדרטים מודרניים. הנהלת המוזיאון מקווה שהשיפוצים הללו יסתיימו עד סוף שנת 2020.
מטרת המוזיאון
מטרת מוזיאון השואה של וירג'יניה, ללמד את הקהילה המקומית, על הטרגדיות של העם היהודי בשואה, לתעד ולשמר את זיכרון השואה ואת מעשי הזוועה של מלחמת העולם השנייה. באמצעות תערוכות, תוכניות לימוד, הקרנות סרטים וקטעי וידאו דוקומנטריים. המוזיאון משתמש בהיסטוריה של רצח העם היהודי ובכלל רצח עם כדי ללמד את הסכנות של דעות קדומות ואדישות.
תערוכות הליבה
תערוכות הליבה ממוקמות בקומה הראשונה של המוזיאון ומספרות את תולדות השואה. ככל שהמבקרים מתקדמים במסלול התערוכות - ובכרונולוגיה דרך אירועי השואה - הם מקבלים הצצה לחורבן השיטתי של יהדות אירופה. 300 הממצאים והעדויות של ניצולי שואה מקומיים, פורשים למבקרים את ההיסטוריה של השואה ומייצגים את המציאות המוחשית של הניצולים במהלך השואה.
קרון משא גרמני אותנטי
בשנת 2004 רכש מוזיאון השואה של וירג'יניה "קרון משא גרמני" אותנטי, ששימש במהלך הרייך השלישי את הנאצים והציב אותו בחזית הכניסה למוזיאון. אלכסנדר לבנשטיין, ניצול שואה מקומי החי בריצ'מונד, מימן וסייע למוזיאון להביא את הקרון לריצ'מונד וירג'ניה. למבקרים במוזיאון ניתנת האפשרות להיכנס לקרון המשא הגרמני הזה ולדמיין את התנאים בהם הועברו היהודים, נרדפי הנאצים, ברכבות להשמדה.
הסאגה של משפחת אפ - איפסן
במרכז תערוכות הליבה של המוזיאון עומדת הסאגה של משפחה יחידה, האיפסנים. תערוכת משפחת "איפסן" חולקת את חוויית משפחתם של ניצולי שואה החיים בריצ'מונד וירג'יניה. התערוכה מספרת את סיפורם של משפחת איפסן, את כליאתם בגטו קובנה ואת העובדה שאם המשפחה ובנה בן ה-6 היו היחידים שנצלו מבין 5,000 יהודי העיר שהובלו להשמדה. ההורים ובנם יעקב אפ (מאוחר יותר שינה את שמו ג'יי איפסן - "Ipson)" הצליחו להימלט לכפר ליטאי נידח באזור ובמשך כ-6 חודשים הסתתרו בבור לשימור תפוחי אדמה. התערוכה מדגישה את הסכנות הבלתי פוסקות שהיו ליהודים במהלך השואה.
אולם המשפט במשפטי נירנברג
משפטי נירנברג היו המשפטים הבינלאומיים הראשונים של פושעי המלחמה הנאצים הבכירים. ככאלה, הם שימשו כמקור עיקרי למסמכים ועדויות למחקר המוקדם של השואה. במוזיאון נמצאת תערוכה קבועה בה הוקם שיחזור מלא, במידות אחד לאחד, של אולם "המשפט מספר 600 בהיכל הצדק, בו התקיימו משפטי נירנברג". התערוכה מעניקה למבקרים אפשרות לראות, לבלות ולחוש את ההתרחשויות שהתקיימו במהלך הדיונים בתי הדין הצבאיים הבינלאומיים, ולחוות את חומרת המעשים עליהם נשפטו הצוררים הנאצים. תערוכת אולם המשפט של נירנברג נפתחה לציבור על ידי מושל וירג'יניה טים קיין במהלך טקס באפריל 2008.
נוקלאופלזמה
נוקלאופלזמה זוהי הציטופלזמה התוך-גרעינית, הדומה לציטופלזמה התאית. הנוקלאופלזמה מורכבת מפרוטופלזמה ומוקפת בממברנת הגרעין. הנוקלאופלזמה מורכבת מנוזל צמיג, והיא עוטפת את הכרומוזומים ואת הגרעינון. בנוקלאופלזמה מומסות מולקולות רבות, בהן נוקלאוטידים ואנזימים. המטריקס הגרעיני, רשת סיבית דינאמית שיש לה קשר ככל הנראה להתבטאות גנים, נמצאת אף היא בתוך הנוקלאופלזמה.
מרדף בצפון
מרדף בצפון (באנגלית: Northern Pursuit) הוא סרט דרמה, מלחמה וריגול מ-1943. הסרט עוסק בסטיב וגנר, חבר במשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, מנסה לחשוף מזימה נאצית כנגד בעלות הברית.
ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל
ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל (פעולה הידועה גם בשם "מבצע כורש") הייתה ניסיון כושל של "המוסד" להתנקש בראש הלשכה המדינית של חמאס, ח'אלד משעל ב-25 בספטמבר 1997, בעמאן בירת ירדן.
הרקע למבצע
ב-30 ביולי 1997 התפוצצו שני מחבלים מתאבדים בשוק מחנה יהודה בירושלים. בפיגוע נהרגו 16 ישראלים ומאות נפצעו. למחרת הפיגוע זוהו המחבלים כפעילי הזרוע הצבאית של החמאס. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, הגיע עם הקבינט המדיני-ביטחוני להחלטה שיש לפגוע במנהיגי חמאס. אנשי "המוסד" הציעו לנתניהו מספר שמות, בהם ח'אלד משעל ומוסא אבו מרזוק. נתניהו העדיף שאנשי "המוסד" יתנקשו בחייו של אבו מרזוק, אזרח אמריקני פעיל חמאס, אך אנשי "המוסד" הזהירו את נתניהו כי פגיעה באזרח אמריקני שהשלטונות מסרבים להסגיר תגרור פגיעה ביחסים בין ישראל לארצות הברית. לבסוף הוחלט כי משעל הוא היעד להתנקשות.
ההכנות למבצע ותכנונו
בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן, אסר יצחק רבין על "המוסד" לעבוד בזירה הירדנית. המודיעין לקראת המבצע צריך היה להיאסף מאפס, ולכן אגף המבצעים המיוחדים במוסד, "יחידת קיסריה", נתקל בקשיים רבים באיסוף המידע המודיעיני בירדן.
כחלק מההכנות הראשוניות למבצע, אסף המוסד מכל גופי המודיעין את המידע שהיה בידיהם על ראשי החמאס בירדן וניתח אותו. עם המידע המודיעיני שהיה ברשותה, יצאה חוליית המבצעים, "יחידת כידון", לירדן להכנה ראשונית לקראת ההתנקשות. תוך זמן קצר הצליחה היחידה לאתר את משעל יוצא ממשרד "אגודת הצדקה" ובהמשך אספו מידע בסיסי: היכן גר, באיזה רכב נוסע ותיאור שגרת יומו.
בעקבות דרישת ראש הממשלה להתנקשות בדרך שקטה, שלא תעורר התקהלות והמולה, הציע דוקטור לביוכימיה ביחידה שהופקדה על ביצוע המשימה להשתמש בנגזרת כימית של סם הרדמה חזק מסוג פנטניל. הסם שנבחר היה קטלני עד כי הספיקו טיפות ספורות ממנו שיבואו במגע עם העור כדי לגרום למותו של משעל. הסם גם היה קשה לאיתור בנתיחה שלאחר המוות. התוכנית שגובשה הייתה ששני סוכנים יתקרבו אל משעל מאחור, ובזמן שאחד מהם יפתח פחית משקה תוסס שנוערה היטב, השני יתיז על משעל את הרעל הקטלני שנבחר. אנשי היחידה הטכנולוגית הציעו לסוכנים ליטול עמם נסיוב לרעל למקרה הצורך.
לאחר שאושרה התוכנית החלו בהכנות האחרונות לקראת המבצע: סוכני היחידה החליטו לתרגל את התוכנית ברחובות תל אביב. מדי יום עברו ברחובות תל אביב סוכנים שנצמדו לעוברי אורח, ופתחו פחית משקה תוסס מנוערת שכוונה לעברם, כדי לבדוק את התגובות ברחוב.
תוך כדי הכנות לקראת המבצע, התפוצצו ב-4 בספטמבר 1997 מחבלים מתאבדים במדרחוב בן-יהודה בירושלים. הפיגוע גרם להגברת לחץ הממשלה על "המוסד" לביצוע התוכנית בהקדם האפשרי.
הסוכנים שנבחרו להוציא את המבצע לפועל השתמשו במסמכי זיהוי קנדיים, תחת השמות שון קנדל ובארי בידס, שהיו שונים מהכיסוי הזר שבו היו רגילים להשתמש. השניים השתכנו במלון אינטרקונטיננטל ושכרו רכב.
במהלך איסוף המידע התברר לחוליה כי מדי בוקר הגיע משעל למשרד החמאס ב"מרכז שאמייה", משרד שהוסווה כ"מרכז הסיוע הפלסטיני". לפי התוכנית, שניים מסוכני היחידה אמורים היו להמתין למשעל ליד מכוניתו בבוקר ולעקוב אחריו עד הגיעו לבניין המשרדים ב"מרכז שאמייה", כשיגיע למרכז היה עליהם להעביר הודעה לשארית הצוות על מנת שיכינו רכב מילוט בקצה הרחוב.
מהלך המבצע
בבוקר 25 בספטמבר 1997 יצא הצוות למבצע ההתנקשות. בשל החיפזון והלחץ מצד ממשלת ישראל, הספיק הצוות לבצע רק מעקב אחד אחרי משעל בדרכו מהבית למשרד בבוקר, ולא ידע כי מדי פעם נוהג משעל ללוות את ילדיו לבית הספר. בבוקר המבצע ליווה משעל את ילדיו, שהיו חבויים מעיניהם של הסוכנים במושב האחורי של רכבו של משעל מאחר שהחלונות האחוריים היו כהים.
כאשר התקבל האישור על הגעתו של משעל למשרדי החמאס, החלו הסוכנים להתקרב לעברו. משעל יצא ממכוניתו וצעד לעבר המשרד, ואז במפתיע פתחה בתו של משעל את דלת הרכב שאמור היה להסיע אותה לבית הספר, ורצה לעברו בצעקות "אבא! אבא!". נהגו של משעל רץ לעברה, והסוכנים, שלא היו מודעים לאירוע המתרחש המשיכו לנוע לעבר משעל כשאחד מהם מכין את הרעל והשני פתח את פחית המשקה. פחית המשקה לא נפתחה ובשלב זה סובב משעל את ראשו לעבר בתו, והרעל שכוון לעורפו פגע באוזנו.
משעל הבין שחייו בסכנה ורץ לעבר מכוניתו, בעוד הסוכנים רצים לעבר רכב המילוט. פעיל חמאס, מחמד אבו סייף, שהיה בעברו לוחם במוג'אהדין באפגניסטן, שנקלע למקום במקרה, הבחין במתרחש והחל לרדוף עם רכבו אחרי רכב המילוט ורשם את מספר הרישוי שלו. הסוכנים נטשו את הרכב אחרי כמה מאות מטרים. אבו סייף התנפל על הסוכנים, ואילו אלה פצעו אותו. התקיפה יצרה המולה ברחוב, ובמהרה החלו רבים לעזור לאבו סייף. שוטר ירדני שהוזעק למקום חילץ את הסוכנים מההמון והוביל אותם לבירור בתחנת המשטרה, שם נעצרו השניים.
הסוכנים התקשרו לחדר המצב של "המוסד", ובאוזני המשטרה הירדנית טענו כי הם שני תיירים קנדיים שהותקפו ללא סיבה. קונסול קנדה בעמאן הוזעק למקום ותשאל את שני הסוכנים, וכשיצא מתא המעצר הודיע לשוטרים כי השניים אינם קנדיים בוודאות. ארבעת הסוכנים הנותרים מצאו מקלט בשגרירות ישראל בירדן.
מסקנות המבצע
כישלון המבצע גרם לזעזוע במוסד. שלוש ועדות חקירה שמונו לבדוק את הנושא, בהן ועדת צ'חנובר (שחבריה היו יוסף צ'חנובר, נחום אדמוני ורפי פלד), הטיחו ביקורת קשה במוסד והגיעו למסקנות הבאות:
השלכות
הכישלון גרר השלכות דיפלומטיות: יחסי ירדן–ישראל וישראל-קנדה נפגעו באופן חמור. לאחר שהסכימה ישראל לשחרר את השייח' אחמד יאסין, מנהיג החמאס, וכ-70 אסירים פלסטינים נוספים, שוחררו הסוכנים העצורים בירדן, וארבעת הסוכנים הנותרים הורשו לצאת משגרירות ישראל בירדן ולחזור לישראל.
אסקימוסים בגליל
אסקימואים בגליל הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית משנת 2007 בבימויו של יונתן פז לפי תסריט של יהושע סובול המבוסס על סיפור של יונתן פז.
העלילה היא על סופו של קיבוץ ותיק ומבודד במרומי הגליל, שנקלע לחובות כבדים, הוכרז כפושט רגל וננטש על ידי חבריו בין לילה. 12 קשישים חברי הקיבוץ ננטשים לגורלם לבדם בבית האבות בקיבוץ כמו אסקימוסים קשישים הננטשים למות. הסרט צולם בקיבוץ יחיעם.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, ובפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול. הוא היה מועמד לפרס אופיר אך לא זכה.
תקציר העלילה
12 קשישים הנמצאים ביחד בבית אבות בקיבוץ בגליל, קמים בבוקר אחד ונוכחים לדעת שאין חשמל, אין מים, אין אוכל ואין עיתונים. הם מסתכלים החוצה ורואים שהקיבוץ נטוש. חברי הקיבוץ נקלעו לחובות של עשרות מיליוני שקלים ונטשו את המקום עם רכושם מפחד המעקלים. במקום נשאר רק פועל סיני אחד. הקשישים מחליטים להתארגן בעצמם. הם מתרחצים במים שנותרו בברכת השחייה.
ברקה (אילן תורן) ויוסקה (גבי עמרני) מגיעים בקלנועית למטבח ומרוקנים אותו מן המזון שנשאר בו. פייבל (שמואל שילה) מוצא פרה שנשכחה, חולב אותה ומביא את החלב לקשישים.
הם מוצאים את מקום הבאר הישנה, פותחים את השיבר ומים מתחילים להגיע לבית האבות. רזניק החשמלאי (הוגו ירדן) מצליח להפעיל את הגנרטור ולספק חשמל.
לקיבוץ מגיע הליקופטר ומתוכו יורדים יזם הנדל"ן שפילמן (דביר בנדק) מזכירתו לימור (עדי גילת) והבנקאי אזולאי (עופר זוהר). שפילמן מבקש לקנות את הקיבוץ מהבנק, בעל הנכס, להרוס אותו ולבנות על השטח כפר נופש עם צימרים, ספא וקזינו. הוא בטוח שאין אנשים במקום אבל להפתעתו הוא נפגש עם קבוצת הקשישים. בתחילה הוא זועם על אזולאי, ורוצה להסתלק, אך מזכירתו הערמומית לימור (עדי גילת) מציעה לו "קומבינה" - הם יעבירו את הקשישים לבית אבות מחוץ לקיבוץ וידאגו לכל מחסורם לכל ימי חייהם, ואת ההוצאות הם יקזזו ממחיר הנכס. לבנקאי אין ברירה והוא מסכים לתנאים אבל הקשישים ובראשם יולק (שמעון ישראלי) מתנגדים ואומרים שלא יזוזו משם.
פייגה (חנה רוט) אשתו של יולק מארגנת שיחת חברים כמו שנהגו בקיבוץ ומבקשת הצבעה אם לקבל את הצעת שפילמן או לא. התוצאה היא תיקו.
מונדק (מוסקו אלקלעי) הסובל מדמנציה קלה, מטפס על מגדל הסילו לחרדתם של הקשישים, עד שברקה ויוסקה מצליחים לטפס ולהוריד אותו משם.
יוסקה הוא האקטיביסט בין הקשישים ורוצה לפעול בכוח. הוא חושף בפני חבריו את סליק הנשק הישן שבקיבוץ. מסתבר שרוב כלי הנשק בסליק אינם תקינים, אך יוסקה מוצא שם בראונינג 0.3 תקין ומרכיב אותו בתוך עמדה ליד שער הקיבוץ. ביחד עם רזניק הוא מכין מטען נפץ מחוץ לשער, המחובר בכבל להפעלה מן העמדה.
ניישקה (לאה שלנגר) נזכרת במאהב העבר העשיר שלה, הנמצא כיום בשווייץ. היא מתקשרת אליו ומבקשת עזרה אבל מסתבר לה שהוא סובל מאלצהיימר. בלילה האחרון כולם צופים בסרטים שצילם יולק מחיי הקיבוץ ומזהים את עצמם. יולק המדוכא מת מצער בעת ההקרנה.
למחרת מגיעה שיירת בולדוזרים כדי להרוס את הקיבוץ. יוסקה פותח לעברם באש מהמקלע ומפעיל את מטען הנפץ אך לבסוף מצליחים הבולדוזרים להיכנס לקיבוץ, והקשישים הובסו.
הקשישים המובסים עוזבים את הקיבוץ במיניבוס שנוסע לאורך שיירת הבולדוזורים הנכנסים לקבוץ כדי להתחיל את ההריסה, והם שרים זמר נוגה.
משאלות
משאלות (באנגלית: Wishes) הוא מופע זיקוקים הנערך בפארק ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה וכן בפארק דיסנילנד שבפריז.
משאלות
"הקריינים" המלווים את המופע הם ג'ימיני הצרצר והפיה הכחולה ונושא המופע הם דמויות דיסני - הטובות והרעות. מופע הזיקוקים מתרחש סביב טירת סינדרלה המוארת באור כחול עבור הדמויות הטובות ובאור אדום עבור הרעות.
במהלך המופע כל דמות דיסני מתארת את משאלותיה.
משאלות החג
מופע חג המולד הנקרא: "משאלות החג: חוגגים את רוח החג" (Holiday Wishes: Celebrate the Spirit of the Season ) נערך במהלך מסיבות חג המולד המאוד שמח של מיקי (בחודש דצמבר ונובמבר) וכולל בעיקר שירי חג המולד. במהלך המופע מועפים פתיתי שלג מלאכותי מגגות הרחוב הראשי של ארצות הברית.
פארק דיסנילנד שבפריז
מופע משאלות מוצג מדי לילה גם בפארק דיסנילנד שבפריז. המופע הוצג בין ה-16 ביולי 2005 ועד ה-28 באוגוסט 2005 לרגל חגיגות ה-50 לדיסנילנד שבקליפורניה. המופע צפוי להציג שוב בקיץ 2006.
המופע בדיסנילנד פריז נערך בתקציב נמוך יותר, אולם דווקא בשל התקציב נוצר מופע הנחשב טוב מזה המוצג בפלורידה. בשל קשיי השפה, מוקרנות הדמויות בלייזרים על גבי הטירה.
הבדל נוסף בין המופעים, שהעלילה שבפלורידה מסופרת על ידי ג'ימיני, בפריז מסופרת בחלקה באנגלית על ידי ג'ימיני ובחלקה בצרפתית על ידי הפיה הכחולה.
דגל מרטיניק
דגל מרטיניק אומץ בפברואר 2023 ומשמש כדגלה הרשמי של המחוז מעבר לים של צרפת - מרטיניק. הוא מונף לצד דגל צרפת.
היסטוריה
בשנת 2022 נערכה הצבעה על הדגל וההמנון של המחוז. הדגל הנבחר הוכרז בינואר 2023, אך לאחר שהואשם בהעתקה ביקש יוצר הדגל הנבחר למשוך את העיצוב. בעקבות זאת הוחלט שהאספה תבחר אם לאמץ את הדגל שהגיע למקום השני – דגל שהיה מוכר ובשימוש תומכי התנועה הלאומית במרטיניק. הדגל אומץ על ידי האספה ב-2 בפברואר 2023.
בן-טובים
בן-טובים (ובת-טובים) הוא שם משפחה יהודי.
שימלה
שימלה (בהינדי: शिमला, בפנג'אבי: ਸ਼ਿਮਲਾ; לשעבר סימלה) היא בירת מדינת הימאצ'ל פרדש בהודו ולשעבר בירת הקיץ של הודו הבריטית.
העיר שוכנת בצפון הודו, בחלק נמוך-יחסית של הרי הימלאיה. מחוז שימלה נמצא במרכז רכס הימלאיה המערבי. פני השטח הם הרריים, ורוב האזור מכוסה יער אורנים. הגובה הממוצע בעיר שימלה כ-2000 מטר מעל פני הים. העיר, שנבנתה על ידי הבריטים בסגנון אירופי, היא עיר נופש פופולרית בשל אקלימה הנוח בתקופת הקיץ; גם בחורף מגיעים תיירים הודים רבים כדי ליהנות מן השלג ומספורט חורף.
היסטוריה
האזור בו נמצאת כיום העיר שימלה היה חלק מממלכת נפאל, ונקרא שְיָאמְלָה, על שם שיאמלה דֶוִוי, אחת מהתגלמויותיה של האלה קאלי.
צ'ארלס קנדי, עובד ציבור סקוטי, היה הבריטי הראשון שבנה לו בית קיץ בשימלה ב-1822, ובתוך כמה עשרות שנים כבר הפכה העיר לבירת הקיץ של הודו הבריטית, מפלט לאנשי הממשל ובני משפחותיהם מן החום והלחות הבלתי-נסבלים בדלהי, כמו גם מיתושי המלריה. עברה האימפריאלי של שימלה ניכר בכל מקום - מבני ציבור ויקטוריאניים גדולים ובתי מידות פרטיים, כמו גם קו הרכבת קלקה - שימלה, אחד הבודדים בהודו בעל מסילה צרה, ומפעל הנדסי כביר בטכנולוגיה של זמנו.
אחד המבנים המפורסמים בעיר הוא מעון המשנה למלך הודו (שעמד בראש הודו הבריטית), הבנוי בסגנון טירת אבן סקוטית. במבנה זה נחתמו הסכמי שימלה, שהסדירו את חלוקת הודו ויצירתה של פקיסטן ב-1945 וב-1947 (גם הסכמי הפסקת האש אחרי מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 נחתמו בעיר). כיום הבניין משמש את המכון ההודי ללימודים מתקדמים (IIAS), ורק חדרים ספורים בו פתוחים לציבור, וכן הגנים רחבי הידיים המקיפים אותו.
שימלה כיום
על פי מפקד האוכלוסין מ-2001 גרים בשימלה 142,161 תושבים, 57% מהם גברים. שיעור האוריינות 84%, גבוה בהרבה מהממוצע הלאומי. כ-10,000 תיירים מגיעים לעיר מדי קיץ, ומספר דומה של תושבים עוזב את העיר בחורף.
רון גרא
ביוגרפיה
רון גרא (גרינר) נולד בנס ציונה. בצה"ל שרת ביחידת חי"ר מוצנח. הוריו היו בעלי חנות ספרים, שם גילה את חדוות הקריאה.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים ספרות עברית ומקרא. לאחר מכן למד לתואר שני בחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן החל בקריירה של מורה ומחנך. במשך השנים ניהל את בית הספר "המתמיד"ברמת גן. תחת ניהולו, שימש בית הספר כאכסניה לימודית לסטודנטים של המדרשה לאמנות, בהנחייתה של המפקחת לאמנות – שרה כהן, דבר שתרם רבות גם ליופיו העיצובי של בית הספר. כמו כן בבית הספר ניתנו שיעורים לדוגמה למורי האזור, במסגרת ההדרכה במרפ"ד גבעתיים. בד בבד עם ניהול בית הספר המתמיד, הקדיש גרא יום בשבוע להוראת ספרות בסמינר ע"ש "שיין", בפתח תקווה.
בהמשך ניהל את בית הספר ע"ש "א.ד. גורדון" בבת ים, לאחר מכן שימש כמדריך מחוזי לספרות בחטיבות הביניים בחולון, בהתמקדות על החטיבות החדשות שנפתחו בעיר.
בנוסף, הדריך גרא מורים במכללת "חנקין" ואף סייע לגברת דינה ילין בהקמת המכללה.
בשני העשורים האחרונים הוא מורה לספרות, בתיכון ע"ש דוד בן-גוריון בנס ציונה.
שיריו הראשונים פורסמו בילקוט לספרות ולאמנות "קטיף", של עירית פתח תקווה, הסופר והעורך יוסף חנני הציע לו את השם גרא.
מאז שיריו פורסמו ב"עיתון 77," ב"מאזנים," ב"אפיריון" ב"שבו" וכן בכתבי עת אינטרנטיים לספרות ולאמנות, כמו: מוטיב ו"מעמקים". והתפרסמו כ-11 מספריו.
גרא פעיל באגודת הסופרים העבריים. גרוש ואב לשניים, מתגורר ברמת גן.
פרשת שפיגל
פרשת שפיגל (בגרמנית: Spiegel-Affäre) הייתה שערורייה פוליטית, שזעזעה את גרמניה המערבית בשנת 1962. השערורייה החלה כאשר השבועון דר שפיגל פרסם תחקיר, לפיו הצבא הגרמני - הבונדסוור, נמצא במצב גרוע, ואינו מסוגל להתמודד עם האיומים מצד ברית ורשה של הגוש המזרחי. הפרשייה גרמה להתפטרותו של שר ההגנה פרנץ יוזף שטראוס.
הפרשה
בגיליון דר שפיגל מ-10 באוקטובר 1962 פרסמו קונרד אהלר והנס שמלץ, מאמר על תוצאות תמרון נאט"ו, Fallex 62. במאמר נטען כי הצבא הגרמני - הבונדסוור, אינו ערוך למתקפת מנע כנגד הצבא האדום וכוחות ברית ורשה. המאמר ביקר באופן אישי את שר ההגנה פרנץ יוזף שטראוס, וטען שהוא מבסס מדיניות הגנה הססנית שלוקחת בחשבון פלישה סובייטית עמוק אל תוך שטחי גרמניה. את המידע הדליף לדר שפיגל, אוברסט אלפרד מרטין.
ב-10 באוקטובר 1962 הביע התובע הכללי הפדרלי אלבין קון את חששו כי המידע שפורסם בדר שפיגל מהווה בגידה, וביקש ממשרד ההגנה לספק חוות דעת של מומחה שיבדוק אם החומר שפורסם מסכן את ביטחון המדינה. יום למחרת, עורך הדין פרידריך אוגוסט פרייהר פון דר היידטה (שהיה גם אוברסט במילואים), הגיש תלונה לבית המשפט של וירצבורג נגד חברי מערכת דר שפיגל. צוות החקירה של משרד ההגנה בהובלת זיגפריד בובאק הגיע למסקנה כי המידע שפורסם אכן מסכן את ביטחונה של גרמניה המערבית, והגיש את חוות דעתו לתובע הכללי. ב-23 באוקטובר הוציא בית המשפט העליון צווי מעצר כנגד נגד קונרד אהלר, העורכים הראשיים קלאוס יעקבי ויוהנס ק. אנגל והמו"ל רודולף אוגשטיין. כמו כן הוצא צו חיפוש במשרדי העיתון.
שטראוס, לחץ על המשטרה לבצע את המעצרים במהירות המרבית. אהלר נמצא באותו זמן בחופשה בספרד, אולם שטראוס פנה אל המשטרה הספרדית באמצעות הנספח הצבאי ודאג שהמעצר יתבצע עוד באותו הלילה. רודולף אוגשטיין ירד למחתרת, אולם הסגיר את עצמו למשטרה ב-28 באוקטובר. המעצרים גררו מחאות רבות, בעיקר מצד סטודנטים בכל רחבי גרמניה המערבית. שאר עיתוני המדינה פתחו גם הם במחאה על מה שתואר כרמיסת חופש העיתונות. החיפוש במשרדי דר שפיגל התארך, וכל העיתונים התנדבו לאפשר לדר שפיגל להשתמש במשרדים ובציוד שלהם באופן זמני.
ב-7 בנובמבר הציגה האופוזיציה שאלות על הפרשה לקנצלר קונרד אדנאואר. אדנאואר הגן בתוקף על צעדי המשטרה, וכינה את עורכי דר שפיגל "בוגדים" תוך שהוא מתעלם מעיקרון חזקת החפות. שטראוס טען כי אין לו כל קשר לפרשה, והמשטרה פועלת באופן עצמאי לחלוטין. עם זאת, בהדרגה התברר כי הוא הפעיל לחצים על המשטרה לזרז את המעצר, ועודכן בכל שלביו. אדנאואר אותגר גם בידי בני בריתו ושותפיו לקואליציה מהמפלגה הדמוקרטית החופשית. וולפגנג שטמברגר שהיה שר המשפטים מטעם המפלגה, זעם על כך שלא עודכן כלל בכל פרטי הפרשה. בדיעבד התברר כי גם לכך היה אחראי שטראוס. הוא שכנע את מזכיר הממשלה במשרד המשפטים לא לעדכן את שטמברגר באירועים.
המשפט כנגד עורכי דר שפיגל נמשך במשך כמעט שלוש שנים נוספות. ב-13 במאי 1965 זיכה בית המשפט את העורכים מכל ההאשמות. כמו כן זוכה המדליף אלפרד מרטין. בית המשפט קבע כי דר שפיגל לא פרסם שום מידע שלא היה ידוע כבר לציבור או פורסם בעבר בדו"ח רשמי או אף בעיתון אחר. עורכי דר שפיגל הגישו עתירה נגד החלטת בית המשפט ודרשו להכריז על כך שצווי המעצר והחיפוש היו לא חוקיים. ב-5 באוגוסט 1966 דחה בית המשפט את העתירה.
עמק אונום
עמק אונום (באנגלית: Onnum Valley) הוא עמק חשוף מקרח, בין פסגת דרק ורכס אונום, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
העמק נמצא בגובה של 1,756 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן על ידי המשלחת הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקאטו מניו זילנד, שחקרה את האזור בעונת המחקר 1979–1978, בראשותו של מייקל סלבי.
העמק נקרא על שם רכס אונום הסמוך (הקרוי על שם אונום - אתר בבריטניה הרומית) (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
לקריאה נוספת
• MARTIN P. KIRKBRIDE, MARGARET A. BRADSHAW AND FRAKA J. HARMSEN, Further finds of the Derrick Peak meteorite, Transantarctic Mountains, and implications for terrestrial age, Meteoritics 26, 213-216 (1991)
ניקולו טרטליה
ניקולו טרטליה (באיטלקית: Niccolò Tartaglia; 1499–1557) הוא שם העט של המתמטיקאי האיטלקי ניקולו פונטנה, שפרסם את הפתרון למשוואה ממעלה שלישית.
חייו
ניקולו פונטאנה נולד למשפחה ענייה בעיר ברשה באיטליה. במהלך השתלטות הצרפתים על ברשה בשנת 1512 ברחו רוב התושבים לכנסייה שם נרצחו על ידי החיילים הצרפתים. אביו שהיה שליח דואר נרצח אף הוא. טרטליה עצמו נפגע בלסת התחתונה ובחך וטופל על ידי אמו. עקב הפציעה נפגמה יכולת הדיבור שלו, ולכן קיבל את שם הגנאי "Tartaglia" (המגמגם), שאותו אימץ ושבו השתמש כשם עט בחתימה על כתביו.
בילדותו, עקב עונייה של משפחתו, לא היה יכול טרטליה להירשם לבית הספר והיה מאוד גאה בהיותו אוטודידקט. אמו הצליחה לחסוך מספיק כסף ללימוד אצל מורה פרטי, אך הכסף הספיק בדרך-כלל רק לשבוע - שבועיים, טרטליה ניצל את פרקי זמן אלו כדי לגנוב ספרי לימוד, מהם למד עצמאית. מסופר שכאשר אזל לו הכסף לקניית נייר כתיבה, נהג ללכת לבתי קברות לכתוב על המצבות את תרגיליו. בצורה זו של לימוד עצמי, רכש טרטליה ידע מתמטי ושליטה בלטינית, אשר שימשה בתקופה זו כשפת ההגות.
עבודתו המדעית
בשנת 1543 טרטליה היה הראשון לתרגם לאיטלקית את "יסודות" מאת אוקלידס, שעד לאותה תקופה נלמד בשפה הלטינית. טרטליה תרגם גם חלק מכתביו של ארכימדס וחיבר ספרים רבים במתמטיקה.
טרטליה היה ידוע גם על פיתוח נוסחה למציאת נפח טטרהדרון, שבכתיב מודרני אפשר להציגה כך: כאשר d_{ij} הוא המרחק בין הקודקודים i ו j בטטרהדרון. נוסחה זו היא הכללה לנוסחת הרון לחישוב שטח משולש.
מתאם פירסון
מִתְאָם פירסון, או בשמו המלא מְקַדֵּם הַמִּתְאָם של פירסון (באנגלית: Pearson correlation coefficient), על שם קרל פירסון, הוא מדד לקשר ליניארי בין שני משתנים כמותיים שערכיהם מתקבלים במדגם.
הגדרה
יהיו נתונים על שני משתנים X ו-Y שהתקבלו במדגם. מקדם המתאם של פירסון, 'R מוגדר כ-:
מההגדרה ניתן לראות כי מקדם המתאם הוא סימטרי, כלומר מקדם המתאם בין X ל-Y שווה בערכו למקדם המתאם בין Y ל-X
ניתן להוכיח כי:
עם זאת, ברוב המקרים R יקבל ערכי ביניים בין שני ערכי הקיצון, וערכים אלה נתונים לפרשנות. לדוגמה: אם ערכו של R שווה ל-0.8, הפרשנות המקובלת היא כי בין שני המשתנים קיים קשר ליניארי חיובי בעוצמה גבוהה. מקובל לפרש את ערכי מקדם המתאם באופן הבא:
יש להדגיש כי גם כאשר ערכו של מקדם המתאם קרוב לאפס או אפילו שווה לאפס, אין להסיק מכך כי אין קשר בין שני המשתנים, כיוון שייתכן כי בין המשתנים קיים קשר אחר שאינו ליניארי. לדוגמה: אם ערכי X שווים לערכים השלמים שבין 10- ל-10 (כלומר ערכי X הן 10-, 9-, 8-, וכן הלאה עד 8, 9, 10) ואילו Y שווה ל-X^2, ערכו של מקדם המתאם יהיה שווה ל-0 למרות שברור כי יש קשר בין שני המשתנים. כמו כן, אין להסיק מערכים הקרובים ל-1 או 1- כי קיים קשר סיבתי בין שני המשתנים X ו-Y.
אנלוגיה מתמטית הסתברותית
מבחינה מתמטית, המתאם ההסתברותי בין שני משתנים מקריים X ו-Y עם תוחלות μX ו-μY וסטיות תקן σX ו-σY מוגדר על פי הנוסחה הבאה:
כאשר E מציין תוחלת ו-cov מציין שונות משותפת. מכיוון שלפי ההגדרה במכנה הנוסחה מופיעות סטיות התקן של המשתנים X ו-Y עולה כי המקדם מוגדר אך ורק אם לכל אחד מהמשתנים X ו-Y קיימת שונות סופית וחיובית.
אם מקדם המתאם ההסתברותי שווה ל-0 נאמר כי המשתנים X ו-Y הם "בלתי מתואמים".
התכונות של מקדם המתאם ההסתברותי דומות לתכונות של מקדם המתאם של פירסון. בנוסף, קל להוכיח כי אם המשתנים X ו-Y הם בלתי תלויים, הרי שהם בלתי מתואמים. הטענה ההפוכה אינה נכונה: קיימים משתנים מקריים בלתי מתואמים שאינם בלתי תלויים. דוגמה טריוויאלית היא כאשר X הוא משתנה מקרי המפולג אחיד בקטע [-1,1], ו-Y=X^2.
הרחבות
קיימות מספר הרחבות למקדם המתאם של פירסון. הידועה שבהם היא מקדם המתאם של ספירמן, בו מקדם המתאם מחושב על פי הדרגות של המשתנים, כלומר הערך הנמוך ביותר של X מקבל דרגה השווה ל-1, הערך השני הנמוך ביותר מקבל דרגה 2 וכן הלאה. מקדם זה מתאים לאמידת עוצמת הקשר בין שני משתנים הנמדדים בסולם סודר. הפרשנות של ערכי מקדם המתאם של ספירמן דומה לזו של מקדם פירסון. עם זאת, אין להסיק כי כאשר ערך מקדם המתאם של ספירמן שווה ל-1 אזי קיים קשר ליניארי מלא בין המשתנים, אך ניתן להסיק כי קיים ביניהם קשר מונוטוני.
כן קיימות הרחבות למתאם חלקי, מתאם מתוקן, מתאם ממושקל, מתאם כאשר המשתנים אינם סימטריים סביב הממוצע שלהם ועוד.
עונת 2010/2011 בליגת העל בכדורגל
עונת 2010/2011 בליגת העל הייתה העונה ה-12 של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.