cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הערכה בדיעבד
אם האירוע התרחש בסופו של דבר, אנשים נוטים לטעון שהסיכוי שיתרחש היה גבוה. הסיכוי שנותנים האנשים בדרך כלל גדול מהסיכוי שהיו נותנים אילו היו נשאלים באותם זמנים או אם האירוע לא היה מתרחש בסופו של דבר. אם אותו האירוע לא התקיים בסופו של דבר, אנשים נוטים לטעון שהסיכוי שיתרחש היה נמוך. הסיכוי שנותנים אנשים בדרך כלל קטן יותר מהסיכוי שהיו נותנים אילו היו נשאלים באותם או אם האירוע היה מתרחש בסופו של דבר. ההערכה שאנשים נותנים אינה תואמת את ההערכה האובייקטיבית של אותו המצב, בהתאם לנתונים שהיו באותם זמנים. דוגמה להתבטאות ההטיה ניתן למצוא במשפט: "היה ברור שהצונאמי יתרחש".
ניתן לראות את ההערכה בדיעבד בתחומים רבים, בהם: פוליטיקה, כלכלה, משחקים ורפואה. כשל לוגי מקביל להטיה קוגניטיבית זו נקרא כשל ההיסטוריון.
התופעה הודגמה גם בניסויים פסיכולוגיים רבים. בניסויים הפסיכולוגיים נמצא גם שבאמצעות הצעת אלטרנטיבות אפשריות ניתן להפחית את השפעת ההטיה.
הסבר
ישנם שני הסברים אפשריים לתופעה: אחד מבוסס על היוריסטיקת הזמינות ואחד מבוסס על תפקודן של הסכמות הקוגניטיביות.
לפי ההסבר המבוסס על היוריסטיקת הזמינות, אם האירוע התרחש בסופו של דבר, ההטיה מתרחשת כיוון שקל יותר לדמיין את הסיטואציה שבה האירוע מתרחש בסופו של דבר מאשר הסיטואציה שבה האירוע אינו מתרחש, כלומר, סיטואציה זו היא נגישה יותר מאשר הסיטואציה שבה האירוע אינו מתרחש בסופו של דבר. ההסבר נכון גם במקרה ההפוך.
שרעבי
שרעבי הוא שם משפחה נפוץ בקרב יהדות תימן ומקורו באזור שרעב
הערכה בדיעבד
הסבר
ויליאם רוס מסביר את ההטיה באמצעות תפקודן של הסכמות הקוגניטיביות. לטענתו, קל לאנשים להבנות את האירועים שהתרחשו בתוך סכמה סיבתית, וזו מאוחר יותר מחזקת את התחושה שהאירועים נובעים זה מזה באופן בלתי-נמנע.
סניף שגרירות צ'כיה בירושלים
סניף שגרירות צ'כיה בירושלים הוא חלק מהנציגות הדיפלומטית של צ'כיה בישראל. הסניף ממוקם ברחוב וושינגטון בירושלים.
סניף השגרירות יתפקד כשלוחה עד שיחל השלב השני והאחרון של העברת השגרירות הצ'כית מתל אביב לירושלים, שמבצעת ב-2 שלבים לאור קשיים כלכלים של הממשל הצ'כי.
רקע
ב-24 במאי 2017, יום השנה ה-50 לציון איחוד ירושלים תחת ריבונות ישראלית, הכיר הפרלמנט הצ'כי באופן רשמי בירושלים כבירת ישראל. במקביל, צ'כיה מכירה בעצמאות של מדינה פלסטינית.
בעקבות הכרזת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-6 בדצמבר 2017, כי ארצו מכירה בירושלים כעיר הבירה של ישראל, הודיעה גם ממשלת צ'כיה כי היא מכירה בירושלים המערבית כבירת ישראל, וכי תלך אף היא בדרכה של ארצות הברית ותעביר את השגרירות לירושלים. מאוחר יותר הודיע נשיא צ'כיה, מילוש זמאן כי תחילה תועבר לירושלים הקונסוליה הצ'כית, ולאחר מכן השגרירות עצמה.
היסטוריה
ב-11 במרץ 2021, נפתחה שלוחת השגרירות הצ'כית ברחוב וושינגטון שבירושלים (בסמוך למלון המלך דוד, שם נוהגים נציגים של מדינות זרות להתארח בעת ביקורם בישראל). שלוחת השגרירות נחנכה במעמד ראש ממשלת צ'כיה, אנדריי באביש, שר החוץ גבי אשכנזי, השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה ואף שגרירי שתי המדינות, דניאל מירון ומרטין סטרופינצקי. בתגובה לפתיחת השלוחה הן הרשות הפלסטינית והן הליגה הערבית גינו את פתיחתה וטענו כי "מדובר בהפרה של החוק הבינלאומי".
ג'ובאני ריינה
ג'ובאני ריינה (באנגלית: Giovanni Reyna; נולד ב-13 בנובמבר 2002) הוא כדורגלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקשר בבורוסיה דורטמונד ובנבחרת ארצות הברית.
ביוגרפיה
ריינה נולד בסנדרלנד, בנם של הכדורגלנים האמריקאים קלאודיו ריינה (ששיחק באותה עת בסנדרלנד) ודניאל איגן. הוא שיחק במועדון הנוער של ניו יורק סיטי וב-2019 עבר לאקדמיה לכדורגל של בורוסיה דורטמונד.
בינואר 2020 ערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בורוסיה דורטמונד. בעונת 2019/2020 בבונדסליגה שותף ב-15 משחקי ליגה, כמו כן שיחק במשחק אחד בגביע ובשני משחקי ליגת האלופות. בעונת 2020/2021 היה לשחקן הרכב פותח קבוע בקבוצה, המשחקת בבונדליגה ובליגת האלופות. במחזור הפתיחה כבש את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון על בורוסיה מנשנגלדבך 3-0. במחזור השלישי בישל שלוש פעמים בניצחון 0–4 על פרייבורג. את העונה סיים עם ארבעה שערים.
ריינה שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית מ-2017. ב-2019 שיחק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים ובאליפות CONCACAF עד גיל 17 בו סיימה שנייה. ריינה כבש בטורניר שישה שערים בשישה משחקים ונבחר לנבחרת האליפות. בנובמבר 2020 זומן לסגל הנבחרת הבודרת. הוא כבש את שער הבכורה שלו במשחק ידידות מול פנמה.
חיים אישיים
לג׳ובאני אחות קטנה ממנו קרולינה ועוד אח קטן בשם מיקל, ואח בכור בשם ג׳ק שנפטר מסרטן בהיותו בן 13 וג׳ובאני צעיר ממנו בשנתיים והיה בן 11 שנפטר ג׳ק ביולי 2012.
עלי בן עמרם
עלי בן עמרם או בשמו המלא אבּוּ אלחַסַן עֵלי (עַלי, עַלוּן) בן עמרם (מֻעַמַר, עִמראן), היה ממנהיגי הקהילה היהודית בפוסטאט (קהיר העתיקה) במחצית השנייה של המאה ה-11, וכן משורר ופייטן פורה שקורפוס עשיר ומגוון משיריו נמצא בגניזת קהיר. נולד בראשית המאה ה-11 ונפטר ב-1075.
הוא היה אחד הגורמים המרכזיים בתקופה של סערות חברתיות שפקדו את ההנהגה היהודית בארץ ישראל ובמצרים במאה ה-11.
עלייתו להנהגה
החל מראשית שנות העשרים של המאה ה-11 החל לתפוס מקום בהנהגת קהילת יהודי פוסטאט.
באמצע שנות השלושים העניק לו גאון ארץ ישראל שלמה בן יהודה את התואר 'חבר', המסמיך את נושאו לשבת בראש בית הדין, וכן התואר הנדיר 'החבר המעולה'.
בין השנים 1042–1034 היה עלי בן עמרם מעורב באופן פעיל במחלוקת הגדולה שפילגה את העולם היהודי. במקום לתמוך בבן בריתו שלמה בן יהודה, בחר לתמוך דווקא ביריבו נתן בן אברהם. שלמה בן יהודה לא סלח לו על כך, ושנה לאחר תום המחלוקת, כינה את עלי בן עמרם בתואר המפוקפק 'הבוגד המעולה'.
בשנות הארבעים חיזק את קשריו עם שני האחים התֻֻסתַַרים הקראים, אַבּוּ נַצר פַצל (חסד) ואַבּוּ סַעד אִבּרַהים (אברהם), בני סַהל התֻסתַרי, שהיו חצרנים בדרגה גבוהה בחצר האִמאם. הוא ביטא את רגשותיו כלפיהם בשיר הלל שכתב לכבודם, שבו הרבה לשבח את פועלם למען עמם.
בנוסף טיפח קשרים גם עם יהודה בן סעדיה, רופא החצר ומי שהתמנה בשנות הששים של המאה לרַאיס אַליהוּד על ידי האימאם, וכן עם הגאון דניאל בן עזריה, נצר לבית ראש הגולה, בית דויד.
בשנת 1055 הלך לעולמו מנהיג קהילת פוסטאט, אפרים בן שמריה, והחל מאבק פוליטי על החלפתו. מי שהכריע היה בן חסותו של דניאל בן עזריה, אברהם הכהן בן יצחק שהתלבט בין יהודה הכהן בן יוסף ועלי בן עמרם, שזכה בתפקיד. בתחילה לא זכה לתמיכת הציבור והסתכסך עם בכירי הקהילה בנושאים שונים, אך לאחר מכן קיבל את התמיכה, ומעמדו אף הוכר בתור הסמכות ההלכתית הבכירה מטעם הגאון במצרים כולה.
מנהיג הקהילה
מעבר לקשריו הענפים עם עשירי הקראים בפוסטאט, טיפח עלי מערכות יחסים גם בספרד עם שמואל הנגיד ועם בנו יהוסף הנגיד שירש את מקום אביו.
הוא היה גם בקשר הדוק עם עם קהל הבבליים ועם העומד בראשם ועם ישיבת ארץ ישראל, איתה ניהל התכתבות רצופה, בעיקר בנושא של גביית כספים ותרומות לטובת הקהילה היהודית בפוסטאט. הוא ודניאל בן עזריה הפכו לידידים, וכאשר נפטר האחרון ב-1062, כתב עלי בן עמרם קינה ארוכה לזכרו.
כמנהיג ששלט מכוח מינויו על ידי הגאון, שלט עלי בן עמרם בכל תחומי החיים של הקהילה, הוכיח ידע רב וידענות מופלגת, ישב בדין, דרש בבית הכנסת, פירש את כתבי הקודש וכתב פיוטים לכל אירוע והזדמנות.
בתחום הנישואים והגירושין, כתב עלי וחתם בכתובות ובגטין. בתור אב בית הדין פסק בתביעות רבות וכתב וחתם בשטרות שנושאי הדיון שלהם שונים ומגוונים. החל בתביעות כספיות וחיכוכים בין בעל לאשתו, שטרות פיצוי הבאים לנקות את הנתבע מכל תביעה, כתבי מינוי לבעלי תפקידים, וכלה בצוואות ובבעיות הכרוכות בעזבונות.
בתור מנהיג הקהילה היה עלי בן עמרם האחראי העליון גם על ענייני ההקדש בקהילה. לרוב היו ממונים מטעמו שהיו מבצעים את העבודה הקבועה של גביית הכספים מן הדיירים בבתי ההקדש, והתשלומים עבור ביצוע עבודות שיקום והחזקה ברכוש ההקדש ובבית הכנסת.
ברנקו (כדורגלן)
קלאודיו איברהים ואז לאאל (בפורטוגזית: Cláudio Ibraim Vaz Leal; נולד ב-4 באפריל 1964), המוכר בכינוי ברנקו (Branco, שפירושו הצבע "לבן"), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי.
ברנקו ייצג את נבחרת ברזיל בשלושה מונדיאלים - 1986, 1990 ו-1994. במונדיאל 1994 תרם לזכית ברזיל בגביע עם שער מבעיטה חופשית נגד הולנד ברבע הגמר.
ברנקו פתח בקריירת מאמן בשנת 2012 עם אימון קבוצת פיגיירנסה, המשחקת בליגת העל הברזילאית, אבל נאלץ לעזוב את הקבוצה כעבור חמישה חודשים בעקבות הפסד עונת אליפות סנטה קטרינה ליריבתה אבאי.
אינטרנסיונל
אליפות ריו גראנדה דו סול: 1981
פלומיננסה
אליפות ריו דה ז'ניירו: 1983, 1984, 1985
ליגת העל הברזילאית: 1984
גרמיו
אליפות ריו גראנדה דו סול: 1993
פורטו
ליגת העל הפורטוגזית: 1989-90
הגביע הפורטוגלי: 1989-90
נבחרת ברזיל
מונדיאל 1994
קופה אמריקה: 1989
ננסי קרוליין
ננסי קרוליין (באנגלית, Nancy Lee Caroline, 27 ביוני 1944 - 12 בדצמבר 2002) הייתה רופאה פנימאית, אשר התמחתה בטיפול נמרץ, בעלת שם עולמי בטיפול פליאטיבי.
קורות חייה
ננסי קרוליין נולדה ב-27 ביוני 1944 בעיר ניוטון במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית לליאו וזלדה קרוליין. היא למדה רפואה בקליבלנד והתמחתה בטיפול נמרץ בפיטסבורג. היא ביקשה לעבוד עם שירות אמבולנסים חדש יחסית בעיר, The Freedom house, שהיה מיוחד בכך שהעסיק מובטלים שחורים כחובשים באמבולנסים. היא הפכה למנהלת הרפואית של השרות וכתבה את ספר הלימוד הראשון לפרמדיקים.
בשנת 1977 עלתה לישראל והייתה המנהלת הרפואית של מגן דוד אדום עד שנת 1982. ננסי קרוליין שהייתה מאבות מקצוע הפרמדיק בארצות הברית, פתחה וניהלה את קורס הפרמדיקים הראשון בישראל במגן דוד אדום בפורמט שהיה מקובל בארצות הברית.
היא פיקחה על כיתות לימוד לעובדי רפואה בכל האזור וכתבה טור שבועי קבוע בעיתון הקנייתי The Standard Kenya בשם: Ask Dr. AMREF . בתקופת שהותה באפריקה היא כתבה ספר בסיסי לרפואה מונעת וכן עסקה בייעוץ לצלב האדום והעבירה קורסים בעזרה ראשונה. במקביל, עבדה קרוליין בשיתוף פעולה נרחב עם הכנסייה האורתודוקסית באתיופיה לשיפור הבריאות והתזונה ב-600 בתי יתומים. פעילות נוספת שלה באפריקה הייתה הקמת מוסד ללא כוונות רווח בשם Agro-Africa Limited, שמטרתו לפתח מיזמים חקלאיים זעירים לצורך סיוע לנפגעי הבצורות הקשות שפקדו את קניה.
בשנת 1987 חזרה לישראל אך המשיכה את עבודה עם ארגון הרופאים המוטסים. היא חיברה קורסים בהתכתבות עבור עובדי רפואה באזורים הכפריים וקורסים לרפואת חירום.
היא התיישבה במטולה והחלה להתמחות בתחום האונקולוגיה.
בשנת 2002 נישאה ללזרוס אסטרחן, חוקר בתחום הביולוגיה המולקולרית, אותו פגשה לראשונה בבית הספר לרפואה.
חלתה במחלת הסרטן- מיאלומה נפוצה והמשיכה לעבוד עד מותה בשנת 2002. נפטרה בביתה במטולה ונקברה בבוסטון - ארצות הברית.
לננסי לא היו ילדים ואת ביתה הורישה להוספיס גליל עליון.
הרולד בלום
הרולד בלום (באנגלית: Harold Bloom, 11 ביולי 1930 – 14 באוקטובר 2019) היה מבקר ספרות וסופר יהודי-אמריקאי, פרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת ייל. פרסם מעל 20 ספרים בנושא ביקורת ספרות, וכן ספרים שעסקו בדת ונובלה אחת. ספריו תורגמו ליותר מ-40 שפות. נודע בשל ההגנה שלו על הרכב הקאנון הספרותי המערבי.
ראשית חייו
בלום נולד ברובע הברונקס בניו יורק, למשפחה יהודית אורתודוקסית. בביתו למד יידיש ועברית ספרותית, ולימד את עצמו אנגלית בגיל 7. אביו בא מאודסה ואמו מאזור בריסק דליטא. הוא האח היחיד שנשאר מתוך חמישה.
קריירה אקדמית
ב-1951 קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת קורנל, שם למד אצל מבקר הספרות מ. ה. אברהמס. ב-1955 השלים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ייל. בייל התנגד בלום לזרם הביקורת החדשה, ורבים ממאמציו היו כנגד ויליאם קורץ וימסט. מספר שנים לאחר מכן, הקדיש בלום את ספרו "The Anxiety of Influence: A Theory of Poetry" (בעברית: "חרדת ההשפעה: תאוריה של השירה") לווימסט. מאז 1995 חבר במחלקה לספרות אנגלית של אוניברסיטת ייל. ב-1985 הפך לעמית מקארתור. בין 1988 ל-2004 היה פרופסור לאנגלית גם באוניברסיטת ניו יורק. ב-2010 היה בין מקימי מוסד אקדמי חדש לאמנויות חופשיות בשם "רלסטון קולג'", בסוואנה, ג'ורג'יה.
בלום נפטר ב-14 באוקטובר 2019. הותיר אחריו אישה - ג'ין גולד, לה היה נשוי מ-1958, ושני ילדים.
כתיבתו
מאמריו הראשונים של בלום, כולל עבודת הדוקטורט שלו, עסקו ב"הגנה" על יצירותיהם של סופרים רומנטיקנים מוקדמים כביש שלי, ייטס ו-וולאס סטיבנס מפרשנותם של הוגים נאו-נוצרים כת"ס אליוט, בגישה וכחנית מובהקת. פרסומים אלו זכו להערכה רבה מצד קהיליית המבקרים של אותה תקופה.
תאוריית ההשפעה
אחרי משבר אישי שעבר בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, התחיל בלום להתעניין יותר בכתביהם של פרויד ואמרסון, ובזרמים מחשבתיים כגנוסיס, הרמטיציזם וקבלה. הוא החל לכתוב על גישות שונות בפואטיקה, ובמיוחד על הקושי של משוררים לנכס לעצמם נקודת מבט עצמאית על שירה מבלי למחוק את השפעותיהם של אלו שקיבלו מהם השראה. גישתו של בלום גרסה את תהליך קבלת ההשראה כך:
בלום טען שכל משורר "חזק" מקיים סוג של דו-שיח עם יצירותיהם של המשוררים שהשפיעו עליו, בסוג של יחסים אדיפליים - המשורר המאוחר, "הבן", ינסה לחקות ולתקן את יצירתו של המשורר המוקדם, "האב" - לא לפני שירצח אותו, כלומר יצביע על הפגמים ביצירתו.
כתיבה בדיונית
בלום עסק בנושאים המוזכרים לעיל עד לשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20. בתקופה זו החל להתעניין בספרות בדיונית, ובמיוחד בעבודתו של דייוויד לינדזי ובספרו "A Voyage to Arcturus", ואף כתב לו מעין סיקוול בשם "The Flight to Lucifer", שהיה ונשאר יצירתו הבדיונית היחידה.
כתיבה דתית
בשנות ה-80 המאוחרות התחיל לעסוק בתחום אותו כינה "ביקורת דת", וכתב על סוגות שונות בביקורת נוסח המקרא ועל הקשר שלהן לפואטיקה. כמו כן, כתב גם על היבטים ספרותיים של דמויות תנ"כיות (למשל הקשרים בין דוד, שלמה ובת שבע) ושל ההשוואה בין ישו לאלוהים, ועל היבטים ספרותיים של ההשוואה הכללית בין יהדות לנצרות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל לכתוב על השפעות של גנוסטיקה על הדת הפרוטסטנטית והפוסט-פרוטסטנטית בארצות הברית של אותה תקופה. הוא טען שהשפעות כאלו ניכרות כמעט בכל הזרמים הנוצריים, חוץ מאצל עדי יהוה. כמו כן, חזה בלום כי הזרמים המורמוניים והפנטקוסטליסטיים יחליפו את אלו הפרוטסטנטיים במיינסטרים הדתי במדינה בתוך כמה עשורים.
הקאנון המערבי
בנוגע לקאנוניזציה ספרותית באופן כללי, הציע בלום מודל הבוחן שייכות לקאנון לא רק על בסיס השפעה על יוצרים מאוחרים, אלא גם על בסיס מה שהוא כינה "זרות קאנונית" (בדומה למושג הבעתה של פרויד). בספר הקדיש בלום חלק לרשימה של יצירות - מהעת העתיקה ועד היום, שנכללות או מועמדות, לדעתו, להיכלל בקאנון.
שייקספיר
בלום העריך מאוד את ויליאם שייקספיר, והחשיב את יצירותיו כחלק מרכזי מהקאנון. הוא טען כי מתוך 38 מחזותיו, 24 הן יצירות מופת. בספרו מ-1998, "Shakespeare: The Invention of the Human", טען בלום כי שייקספיר "המציא" את האנושות כפי שהיא מתקיימת היום, בכך שהציג את התכונה של בחינה עצמית (באנגלית: Self-Overhearing), הדוחפת את בני האדם לשינוי.
שנות ה-2000
בתחילת המאה ה-21 כתב בלום מספר ספרים, שעסקו בפילוסופיה של הקריאה, ביקורת דת, ביקורת שייקספירית וגאונות. כמו כן הוציא לאור מספר אנתולוגיות. בעשור השני של המאה ה-21 כתב מספר ספרים ואף מחזות, וכן עסק בנושא היסטוריית הספרות האמריקאית.
כותבים שזכו להערכתו
בספרו "קבלה וביקורת" (אנגלית: Kabbalah and Criticism) מ-1975 כתב בלום כי ארבעת המשוררים האמריקאים החשובים של זמן זה היו רוברט פן וורן, ג'יימס מריל, ג'ון אשברי ואליזבת בישופ. בשנות ה-90 של המאה ה-20 ציין בלום גם את א. ר. אמונס והנרי קול. ב-2003 אמר בלום כי ארבעת הכותבים האמריקאיים הגדולים של זמן זה הם תומאס פינצ'ון, פיליפ רות, קורמאק מקארתי ודון דלילו - בהתבסס על יצירותיהם העיקריות: "הזעקה של אוסף 49", "פסטורלה אמריקנית", "קו אורך דם" ו"תת-עולם", בהתאמה. כותבים קנדים שבלום ציין לטובה באופן יוצא דופן הם אן קרסון, א. פ. מוריץ וג'יי רייט.
היסטוריה של נבחרת רוסיה בכדורגל
נבחרת רוסיה החלה כנבחרת האימפריה הרוסית ב־1911. בשנת 1923 הוקמה במקומה נבחרת רוסיה הסובייטית, שבשנת 1924 הפכה לנבחרת ברית המועצות. הנבחרת החלה להשתתף בטורנירים רשמיים בחסות פיפ"א רק לאחר מלחמת העולם השנייה. בדצמבר 1991 חדלה ברית המועצות מלהתקיים. עם זאת, מאחר שנבחרת ברית המועצות זכתה בזכות להתחרות ביורו 1992, אופ"א אפשרה לנבחרת חבר המדינות העצמאיות לקחת חלק בטורניר, עד להקמת נבחרת רוסיה בקיץ 1992.
1270-1279 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1279 - 1270 לפני הספירה
היסטוריה של נבחרת רוסיה בכדורגל
נבחרת רוסיה בכדורגל היא אחת היחידות בהיסטוריה שהשתתפה בכל טורנירי מוקדמות מונדיאל ובאופן קבוע במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל מאז 1994. אחד מניצחונותיה הידועים ביותר של רוסיה הושג בניצחון החוץ 3–2 על בפארק דה פראנס, במוקדמות יורו 2000.
רוסיה הציגה יכולת נהדרת ביורו 2008 שבו העפילה לחצי גמר הטורניר ומאז החלה בשיפור הדרגתי בהישגיה במקביל לשיפור כללי ברמת הכדורגל ברוסיה. רוסיה העפילה גם לרבע גמר מונדיאל 2018. אך מעולם לא העפילה לטורניר כדורגל אולימפי, אך מאחר שנחשבת ליורשתה של, הישגי הנבחרת הסובייטית מיוחסים לה ואלה כוללים זכייה במדליית הזהב במשחקים האולימפיים בשנים 1956 ו־1988.
האימפריה הרוסית
לראשונה ברוסיה הופיעה נבחרת כדורגל לאומית בשנת 1912 בשם הנבחרת הלאומית של האימפריה הרוסית.
הקמתה באה לאחר שב־1911 נעשו הניסיונות הראשונים לאגד כמה נבחרות עירוניות לכדי נבחרת לאומית אחת שתייצג את המדינה בטורנירים בינלאומיים. זו התארגנה לקראת הגעת נבחרת בריטניה בכדורגל שהגיעה ל תחת השם English Wanderers והייתה זו הנבחרת הלאומית הזרה הראשונה שהגיעה למדינה. כבסיס לנבחרת הלאומית היוו שחקני סנקט פטרבורג ומוסקבה שהיו היחידות בעלות ניסיון בהופעות בינלאומיות.
הגעת הנבחרת הבריטית לסנקט פטרבורג סוקרה בהרחבה בעיתונות הרוסית של אותם ימים, שאף לא דנה בניצחון אפשרי אלא בעצם הכבוד לשחק מול נבחרת לאומית כלשהי. באוגוסט 1911 הרוסים הובסו בשלושה משחקים שנערכו (0:14, 0:7, 0:11).
ברם זו הייתה הנבחרת שייצגה את רוסיה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סטוקהולם (1912), רוסיה הפסידה במשחק הבכורה לפינלנד 2:1 ולאחר מכן ספגה את התבוסה הגבוה ביותר בתולדותיה עם 16:0 ל. הנבחרת ערכה בשנתיים שלאחר מכן משחקים נוספים מול נבחרות הכדורגל של סקנדינביה אך לא ניצחה. ל־1915 תוכננו משחקים מול גרמניה וצרפת אך מלחמת העולם הראשונה גרמה לביטולם ואת את משחקה האחרון ערכה בשנת 1914.
ברית המועצות
לאחר הפסקה ארוכה הקשורה לאירועי מלחמת העולם הראשונה, מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים שלאחר מכן, התכנסה נבחרת רוסיה בשנת 1923 תחת דגל נבחרת רוסיה הסובייטית. לאחר מכן הנבחרת שיחקה 3 משחקים באירופה מול הנבחרות של אסטוניה, נורווגיה ושוודיה וניצחה בכל אחת מהן.
נבחרת לאומית תחת דגל ברית המועצות אורגנה לראשונה בסוף 1924 למשחק הראשון מול נבחרת טורקיה, שנערכה ב-16 בנובמבר 1924 במוסקבה והסתיימה בניצחון הכדורגלנים הסובייטים — 3:0.
נבחרת ברית המועצות בכדורגל ספגה את התבוסה הראשונה בתולדותיה בשנת 1927 בדרזדן מקבוצת הפועלים של וינה בתוצאה 1:3, אם כי נקמה במשחק הגומלין. אך הנבחרת עדיין לא שיחקה אף משחק רשמי.
ברית המועצות הצטרפה ל-FIFA שנה לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ב-25 ביוני 1946. רק אז החלה לערוך מפגשים רשמיים ראשונים.
בשנים הבאות, נבחרת ברית המועצות תופיע שבע פעמים בגביע העולם בכדורגל. כשהישגה הגדול ביותר היה ההעפלה ב־1966 לשלב חצי הגמר, שבו הפסידה למערב גרמניה בתוצאה 2:1. כמו כן, הופיעה ברית המועצות שבע פעמים באליפות אירופה בכדורגל וזכתה בטורניר הראשון שנערך ב־1960, לאחר שניצחה במשחק הגמר את יוגוסלביה בתוצאה 2:1. בנוסף לכך, סיימה הנבחרת שלוש פעמים במקום השני (1964, 1972, 1988), ופעם אחת במקום הרביעי (1968), כשסיימה בתיקו 0:0 מול איטליה בשלב חצי הגמר והודחה לאחר שהפסידה בהטלת מטבע.
נבחרת ברית המועצות זכתה גם במדליית הזהב במשחקים האולימפיים בשנים 1956 ו־1988. בשנים אלה נחשבה ברית המועצות לאחת הנבחרות החזקות באירופה.
הקמת נבחרת רוסיה
ביורו 1992 הנבחרת התמודדה בבית ב', כשהנבחרות הבכירות בבית, ו, היו גם אלו שהעפילו בסיום השלב, כשהולנד בראש הבית ללא הפסד. שתי הנבחרות הגיעו למחזור האחרון עם שלוש נקודות (ניצחון ותיקו), והתמודדו ביניהן על המקום הראשון. ניצחון הולנדי בתוצאה 1–3 הכריע את ראשות הבית. , בהופעת הבכורה שלה בטורניר, רשמה את ניצחונה הראשון במחזור הנעילה, 3-0 על, שנפרדה מהטורניר ללא ניצחון.
ביולי 1992 הכיר קונגרס פיפ"א בנבחרת הרוסית כחברה מן המניין ב-FIFA. במקביל, נבחרת הכדורגל של חבר המדינות הפכה רשמית לנבחרת רוסיה בכדורגל ותפסה את מקומן של ברית המועצות / חבר המדינות במוקדמות מונדיאל 1994.
תקופת סאדירין: מכתב הארבעה עשר והכישלון במונדיאל 1994
פאבל סאדירין הפך למאמן הראשון של נבחרת הכדורגל הרוסית החדשה. בהנהגתו ניצחה הנבחרת את משחקה הראשון: ב-16 באוגוסט 1992, במשחק ידידות, הובסה בתוצאה 2:0. את השער הראשון בהיסטוריה של נבחרת רוסיה כבש ואלרי קרפין. במשחקי המוקדמות למונדיאל בארצות הברית, רוסיה השיגה חמישה ניצחונות, שני תוצאות תיקו וספגה תבוסה אחת ובכך סיימה שנייה בבית המוקדמות, כשרק מעליה. חניכיו של סאדירין ספגו תבוסה ראשונה ב-28 ביולי 1993 במשחק ידידות מול בתוצאה 1:3. בספטמבר של אותה שנה קיבלה הנבחרת את נותנת החסות הראשית שלה — חברת המניות גזפרום.
בית 5 במוקדמות מונדיאל 1994
רוסיה העפילה למונדיאל יחד עם יוון.
מונדיאל 1994
לאחר שהוגרלה לבית די קשה (כשיריבותיה הן ברזיל, שוודיה וקמרון), הנבחרת לא הצליחה להגיע לפלייאוף. ואם התבוסה לאלופה העתידית — — עדיין יכולה להיות מוצדקת איכשהו, אז ההפסד לשוודיה נראה אז בלתי מוסבר: הרוסים הובילו במהלך המחצית הראשונה בתוצאה 1:0 אחרי שאולג סלנקו נגח מרחבת העונשין. אבל אז תומאס ברולין חבט בו, ואז מרטין דאלין כבש צמד (כפי שהתברר מאוחר יותר, זה לא היה צירוף מקרים בלבד: השוודים תפסו בסופו של דבר את המקום השלישי באליפות). הניצחון על קמרון בתוצאה 6:1 ושיא של חמישה שערים של אולג סלנקו במפגש אחד לא המתיק את מרירות התבוסה, הנבחרת סיימה במקום השלישי בבית עם 3 נקודות והפסידה לארבע נבחרות נוספות שהגיעו לשמינית הגמר. למרות זאת, 6 שערים שהובקע אפשרו לאולג סלנקו להיות מלך השערים של הטורניר יחד עם שחקן, חריסטו סטויצ'קוב.
רוסיה התמודדה בבית ב' במונדיאל 1994:
תקופת ההתחזקות תחת אולג רומנצב
את מקומו של מאמן נבחרת רוסיה בכדורגל לאחר התפטרותו של פאבל סאדירין בקיץ 1994 תפס אולג רומנצב, שבמקביל המשיך לאמן את ספרטק מוסקבה.
בהנהגתו, הנבחרת החלה בהכנות לקראת יורו 1996 באנגליה, שבו הצליחה יותר מאשר קודם. נבחרת רוסיה הבטיחה שוב עלייה לטורניר הגמר וגם קבעה שני שיאים בבת אחת בהיסטוריה של טורנירי מוקדמות יורו: היא כבשה הכי הרבה שערים והראתה הפרש שערים כולל שהיווה שיא בכל משחקי המוקדמות - 34:5 (מאוחר יותר הובסו שיאים אלו על ידי נבחרת ספרד במוקדמות יורו 2000, שהפרש השערים שלה היה 42:5). עם זאת, היריבות בבית של נבחרת רוסיה היו רחוקות להיות מהחזקות ביותר: בנוסף לנבחרת יוון, עמה הרוסים כבר התמודדו במוקדמות מונדיאל 1994, נבחרות סקוטלנד, פינלנד, איי פארו, כמו גם נבחרת סן מרינו, עליה גברה רוסיה בניצחון גדול בתוצאה 7:0. בסך הכל השיגה נבחרת רוסיה שמונה ניצחונות במוקדמות יורו 1996, חלקה נקודות רק עם נבחרת סקוטלנד (תיקו 0:0 ו-1:1) ולא ספגה תבוסה אחת, מה שאפשר לא רק לעבור מהמקום הראשון לאליפות אירופה, אך גם להראות את התוצאה הטובה ביותר מבחינת הנקודות שנצברו מבין כל הנבחרות האחרות בטורניר המוקדמות.
בשנת 1996 התפטר רומנצב זמנית מאימון ספרטק, תוך התמקדות בנבחרת. בפברואר זכתה נבחרת רוסיה בביטחון בטורניר הידידות של גביע רוטמנס במלטה וניצחה את נבחרות מלטה, איסלנד וסלובניה. ב־29 במאי 1996 הכריז אולג רומנצב על שמות השחקנים שיגיעו לאליפות אירופה באנגליה. הנבחרת נכנסה לאותו בית עם איטליה, גרמניה וצ'כיה. רבים ראו בבית זה את "בית המוות". אבל פרשנים רבים תלו תקוות גדולות בנבחרת, הם טענו שהבית לא היה בלתי אפשרית, מכיוון שהאיטלקים כבר לא הציגו את אותה יכולת מאז גמר מונדיאל 1994, הגרמנים הודחו מרבע הגמר הכושל של מונדיאל 1994 עם בולגריה ולצ'כיה זו הייתה השתתפות ראשונה בטורניר גדול לראשונה מאז התמוטטות צ'כוסלובקיה ונחשבה בין הנבחרות האאוטסיידריות של האליפות. במקביל, בתחילת הטורניר, נבחרת רוסיה דורגה במקום השלישי בדירוג פיפ"א. ברם, שילוב הנסיבות הוביל לקריסה מוחלטת.
במשחק עם איטליה, טעות של השוער סטניסלב צ'רצ'סוב הובילה לתבוסה 1:2; במשחק עם גרמניה נגרמה מכה מוסרית לנבחרת: מתיאס סמר ויורגן קלינסמן הביסו את רוסיה 3:0 (קלינסמן כבש צמד), יורי קובטון הורחק בסיום המשחק וסרגיי קריאקוב הסתכסך עם המאמן אולג רומנצב בגלל היעדרותו מההרכב למשחק עם הגרמנים. למרבה האירוניה, רק במשחק עם צ'כיה, שהביאה לאחר מכן את הסנסציה החשובה ביותר בטורניר — היא הגיעה עד לגמר וכמעט ניצחה בו - רוסיה נחלצה בתיקו 3:3. במשחק עצמוב אחרי שרוסיה הייתה בדרך להפסד במהלך המשחק בתוצאה 0:2, הנבחרת השוותה את התוצאה ועלתה ל-3:2, ולדימיר בסצ'טניך אפילו כבש שער מדהים מ־30 מטרים מול פטר קובא, אך 5 דקות לפני שריקת הסיום, הנבחרת הצ'כית הצליחה להיחלץ מהתבוסה והשוותה. נקודה אחת בשלושה משחקים והתנגשויות עם השחקנים שהפכו לכותרות וכתבות רבות בעיתונות הביאו להתפטרותו של רומנצב ב־11 ביולי 1996. רומנצב אמר כי הוא טעה, לאחר שלקח לנבחרת רוסיה את אלה שבמקום לשחק ניסו לפתור את בעיותיהם האישיות.
אי ההעפלה למונדיאל ורצף הפסדים
לפני תחילת משחקי המוקדמות, הנבחרת הלאומית ניהלה משחק ידידות עם ברזיל, שהסתיים בתיקו 2:2. במשחק זה כבשו שתי הנבחרות פנדל וספגו כרטיסים אדומים. בטורניר המוקדמות למונדיאל 1998 הבית היה פשוט יחסית: עם בולגריה,, קפריסין ולוקסמבורג. נבחרת רוסיה ניצחה במשחק המוקדמות הראשון, ניצחה את נבחרת קפריסין בתוצאה 4:0, ולאחר תיקו חוץ עם ישראל (1:1) וניצחון על לוקסמבורג (4:0), רוסיה תפסה את המקום הראשון בבית. בין משחקי המוקדמות, הנבחרת נסעה להונג קונג, שם נערך טורניר הכדורגל הבינלאומי גביע קרלסברג - טורניר זה היווה הזדמנות להתנסות בהרכב ולפגוש את נבחרות יוגוסלביה ושווייץ. נבחרת רוסיה זכתה בטורניר זה.
עם זאת, אז הנבחרת שיחקה באופן סנסציוני ויצאה בתיקו עם קפריסין 1:1, מה שהטיל ספק ביכולת להעפיל למונדיאל 1998 מהמקום הראשון בבית. שלב המוקדמות הסתיים בשני משחקים בין רוסיה לבולגריה, אליהם הגיעו הבולגרים כשהם בפער של נקודה מרוסיה. המשחק בסופיה זכור כאחד השערורייתיים בתולדות נבחרת רוסיה: השופט הצ'כי ואצלב קרונדל לא שרק מיד לשלושה פנדלים נגד בולגריה בגלל עבירות על סימוטנקוב, קוליוואנוב ויאנובסקי. כתוצאה מכך ניצחה בולגריה 1-0 והבטיחה את המקום הראשון בבית. רוסיה, למרות הניצחון במוסקבה בתוצאה 4:2, לא הצליחה להגיע למונדיאל ישירות מהמקום השני ונאלצה לשחק בפלייאוף. איטליה הפכה ליריבה של רוסיה בפלייאוף. באיטליה ההגרלה גרמה לבהלה — עיתונים יצאו עם כותרות כמו "המונדיאל הופך לסיוט: אנחנו משחקים עם הרוסים". ברוסיה, הסיכויים של הנבחרות היו שונים. התיקו במוסקבה 1:1 הותיר כמה סיכויים ותקוות, אף על פי שהשוער של האיטלקים אנג'לו פרוצי, שהוחלף באותו משחק בכוכב העולה של הסרייה א' ג'אנלואיג'י בופון, נפצע. עם זאת, בנאפולי, האיטלקים לא אפשרו לרוסיה לנצל את סיכוייה וניצחו 0–1 והשאירו את רוסיה ללא השתתפות במונדיאל לראשונה מזה 20 שנה. נשיא ההתאחדות ויאצ'סלב קולוסקוב ציין כי כל הבעיות של נבחרת רוסיה בכדורגל נובעות מחוסר ספונסר - בשנת 1994 הפכה חברת קלדירולה לספונסר הנבחרת, אך היא סירבה לשתף פעולה לאחר ההופעה הלא מוצלחת במונדיאל 1994; לאחר שגזפרום עשתה אותו הדבר ביורו 1996. אף על פי שלא העפיל עם הנבחרת לטורניר הגמר של מונדיאל 1998, ההתאחדות הציעה לבוריס איגנאטייב להישאר המאמן עד אוגוסט 1998 ולאחר מכן להאריך את החוזה עד 31 בדצמבר 1999. עם זאת, ב־19 ביוני 1998 הודיע איגנאטייב על החלטתו לעזוב. ב-23 ביולי התקבלה התפטרותו באופן רשמי.
ההתאחדות בחרה פה אחד את אנטולי בישובץ כמאמנה החדש של נבחרת רוסיה, לאחר שאימן בעבר את נבחרות ברית המועצות וחבר המדינות העצמאיות, כולל בטורניר הכדורגל האולימפי ב־1988 שבו הנבחרת זכתה בזהב. הוא קיבל את המשימה להקים הרכב חדש וחזק לקראת מונדיאל 2002. כתוצאה מכך, בישובץ והנבחרת החלו בהכנה לקראת יורו 2000.
ברם, בישובץ הפך למאמן הגרוע ביותר בהיסטוריה המודרנית של נבחרת רוסיה: הנבחרת הפסידה בכל ששת המשחקים בהם הוביל אותה, והאירועים הדרמטיים במהלך משחקים אלה החריפו את הרושם. במשחק המוקדמות מול, לאחר טעות גסה של יורי קובטון, הורחק השוער דמיטרי חרין. במשחק ידידות עם, לאחר שהורחק בשל נגיעת יד של סרחיו ברקהואנה, נשרק פנדל, אך סנטיאגו קניזארס הצליח להגיע לכדור, אותו בעט אלכסנדר מוסטובוי. במשחק עם, עקב התקפה שנויה במחלוקת ברחבת העונשין של היריבה, הורחק אלכסיי סמרטין ובסיום המשחק יורי קובטון העניק ניצחון לאיסלנדים כששלח את הכדור לרשת שלו עם הראש וקבע ניצחון 1:0 משער עצמי. כל זה מסתכם גם בתבוסה הכואבת מברזיל בתוצאה 1:5 במשחק ידידות, בו הנבחרת הלאומית הייתה מיוצגת למעשה בהרכב משני.
כתוצאה מכך, בדצמבר 1998, בדירוג פיפ"א, ירדה הנבחרת הרוסית למקום ה-40 וכמעט איבדה את סיכוייה להגיע לאליפות אירופה, וב-18 בדצמבר פוטר בישובץ בשל "התוצאות הלא מספקות" של הנבחרת הלאומית. הוא שימש כמאמן רק חמישה חודשים.
הקדנציה השנייה של רומאנצב וניסיונו של גזאייב
בפעם השנייה, אולג רומנצב מומה למאמן הראשי של נבחרת רוסיה בכדורגל, שהמשיך, כמו בפעם הראשונה, לשלב את העבודה בנבחרת עם תפקידו כמאמן ספרטק. לדבריו, אין טעם להתחיל בהכנות לקראת מונדיאל 2002 כל כך מוקדם, וכי יש לנסות לחטוף כרטיס לאליפות אירופה ובכל מקרה לקחת את הנקודות המקסימליות בשאר משחקי טורניר המוקדמות. כתוצאה מכך, במסגרת ההעפלה ליורו השיגה הנבחרת רצף ניצחונות רב עוצמה של שישה משחקים, ששיאו היה הניצחון על הצרפתים בפריז בתוצאה 3:2. לראשונה בתולדותיה (כולל התחשבות בהופעותיה של נבחרת ברית המועצות), רוסיה ניצחה את אלופת העולם המכהנת במשחק רשמי, ועוד בביתה. זו הייתה גם התבוסה הראשונה של צרפת מאז מונדיאל 1998.
לפני המשחק המכריע עם, נבחרת רוסיה הייתה במקום השני בבית 4 והייתה בהפרש של נקודה אחת מהאוקראינים. רק ניצחון הרוסים במשחק זה היה מבטיח להם העפלה לאליפות אירופה (תיקו יתאים לרוסיה רק אם איסלנד לא תפסיד לצרפת במשחק מקביל — במקרה זה נבחרת רוסיה תשחק בפלייאוף ואוקראינה תעפיל ישירות ליורו ואלופי אירופה לעתיד ואלופי העולם המכהנים היו נושרים לגמרי מהטורניר). חניכיו של רומנצב, ששאפו לקחת את המקום הראשון הנכסף, הבקיעו מול אוקראינה בדקה ה־75 אחרי בעיטה חופשית של ולרי קרפין. עם זאת, בדקה ה-88 אירעה טרגדיה של ממש: אנדריי שבצ'נקו הגיש כדור חופשי לשער ואלכסנדר פילימנוב עשה טעות גסה: השארת השער לפני הבעיטה, הוא לקח את המיקום הלא נכון ואז, ניסה לתפוס את הכדור. הוא נסוג לאחור, נפל על הדשא גורם לשער עצמי. שער זה השאיר את רוסיה ללא יורו 2000, אך גם אוקראינה לא הגיעה לשם כשהפסידה בפלייאוף מול סלובניה.
עם זאת, רומנצב שמר על תפקידו כמאמן. למרות התבוסה הסנסציונית ב-23 בפברואר 2000 במשחק ידידות עם ישראל בתוצאה 1:4, בטורניר המוקדמות למונדיאל 2002, זכתה נבחרת רוסיה במקום הראשון בביתה לאחר שבעה משחקים ולראשונה מזה שש שנים הגיעה לטורניר גדול.
במאי 2002 התקיים במוסקבה טורניר ידידות "גביע LG" בו השתתפו נבחרות רוסיה, אוקראינה, בלארוס ויוגוסלביה. להפתעתם של רבים, הרוסים תפסו את המקום האחרון בטורניר, לאחר ששיחקו בתיקו עם בלארוס 1:1 והפסידו בפנדלים 4:5, ובמשחק על המקום השלישי, הפסידו גם ליוגוסלביה - 1:1 בזמן החוקי, ואז בפנדלים 5:6 (המנצחת בטורניר הייתה נבחרת בלארוס). באחד המשחקים, נפצע אלכסנדר מוסטובוי שלא היה יכול לשחק במונדיאל. בטורניר מונדיאל 2002, רוסיה העפילה לבית שבו היו יפן, בלגיה ותוניסיה. עם זאת, גם במצב כזה הצליחה הנבחרת להעפיל לפלייאוף. הניצחון על תוניסיה 2:0 התברר כשנוי במחלוקת ביותר, אף על פי שהנבחרות של יפן ובלגיה במשחק מקביל (שהסתיים בתיקו 2:2) הציגו משחק טוב יותר. במשחק מול יפן בדקה ה-39, הקשר של המארחת קאזויוקי טודה הפיל את איגור סמשוב במרכז רחבת העונשין, אולם השופט הגרמני מרקוס מרק לא העניק פנדל, ולאחר מכן, בדקה ה-58, ולדימיר בסצ'סטניך לא הצליח להבקיע מול שער הריק, מה שהוביל לתבוסת הרוסים 0:1. הפסד זה גרם להתפרעויות במוסקבה, ורומנצב ספג ביקורת רבה. במשחק המכריע עם בלגיה, אפילו תיקו היה מספיק לרוסיה כדי לעלות לשלב הבא. המשחק היה שווה, אך בדקות ה-78 וה-82 הבלגים כבשו שני שערים ועלו ליתרון 3:1. לאחר מכן, אלכסנדר קרז'אקוב, שנכנס כמחליף, בישל לדמיטרי סיצ'ב (שגם הופיע על המגרש לא מהדקות הראשונות) שער. בדקה ה-88, סיצ'ב הבקיע שער אחד (2:3), אבל לא היה מספיק זמן ליותר. לאחר מכן, רומנצב חטף ביקורת חריפה על כך שלא רצה לתת לשחקנים הצעירים הזדמנות לשחק את כל המשחק. כבר 40 דקות לאחר סיום המשחק התפטר רומנצב, אך ההתאחדות דחתה את ההחלטה לישיבת הוועד הפועל ב-7 ביולי 2002. נשיא ההתאחדות ויאצ'סלב קולוסקוב ציין לראשונה שאם רומנצב יפוטר, מאמן זר ימונה למאמן נבחרת רוסיה בכדורגל.
בבית ח' סיימה הנבחרת המארחת,, במקום הראשון של הבית, והעפילה לשלב הבא, יחד עם.
במקומות האחרונים של הבית סיימו נבחרות רוסיה ו בהתאמה, לאחר שהפגינו יכולת חלשה בטורניר.
לאחר מונדיאל 2002
ב־7 ביולי 2002, ולרי גזאייב, שאימן את צסק"א, מונה למאמן נבחרת רוסיה. בתחילה דווח כי ישלב את עבודתו עם אימון צסק"א רק עד סוף השנה, אך בשנת 2003 המשיך גזאייב להוביל הן את צסק"א והן את הנבחרת הלאומית. בנבחרת הוצבו בפניו שתי משימות עיקריות: להיכנס לשלושת הראשונים ביורו 2004 ולהגיע לשמינית גמר מונדיאל 2006.
משחקי הפתיחה של מוקדמות יורו 2004 התבררו כאחד הטובים בתולדות הנבחרת: ניצחונות אפקטיביים על אירלנד (4:2) ואלבניה (4:1) והמשחק הלא משכנע עם גאורגיה שהסתיים בתוצאה 0:0.בפברואר 2003 זכתה רוסיה בביטחון בגביע ההתאחדות לכדורגל בקפריסין, אך הדבר הטעה את השחקנים לגבי כוחם. באביב הנבחרת פתאום מפסידה לאלבנים 1:3 ולגאורגים 0:1. באותה עת, סגן נשיא ההתאחדות ולרי דראגנוב הצהיר כי מינויו של גזאייב למאמן הראשי של הנבחרת הייתה טעות גסה, שכן הוא מזמן לנבחרת רק שחקנים ממועדון צסק"א ומגייס יותר מדי שחקנים "משלו" לנבחרת הלאומית. לאחר שרוסיה הובסה על ידי ישראל במשחק ידידות ב-20 באוגוסט 2003, הודיע גזאייב על התפטרותו מתפקיד מאמן הנבחרת.
בית 10 במוקדמות יורו 2004
שווייץ העפילה ישירות ליורו בעוד רוסיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
הכשלונות תחת גאורגי יארצב
למאמן הנבחרת החדש מונה גאורגי יארצב. על פי ההסכם עם ההתאחדות, הוא נשאר בתפקידו עד אוקטובר 2003, וההחלטה על מינויו הקבוע הייתה צריכה להתקבל רק אם רוסיה תזכה במוקדמות יורו 2004. אחרת, ההתאחדות התכוונה לחזור לנושא של הזמנת מאמן זר. ותיקי הכדורגל הרוסי ולרי אסיפוב, ויקטור אונופקו ואלכסנדר מוסטובוי כבר זומנו למשחק הראשון על ידי יארצב, ושאלת החזרה של ולרי קרפין לנבחרת עלתה. את משחקי המוקדמות האחרונים של יורו 2004, בילתה נבחרת הכדורגל הרוסית בעלייה ותפסה את המקום השני בטבלה, כשהיא מפסידה לנבחרת שווייץ והוגרלה לפלייאוף עם נבחרת ויילס. במשחק הראשון מביניהם, שנערך במוסקבה, הסתיים בתיקו 0:0; אבל במשחק השני, הרוסים ניצחו בחוץ בתוצאה 1:0 — אותו משחק נזכר באופן סנסציוני בשערו של ואדים יבסייב עם ראשו בדקה ה-22 ורגשותיו לאחר המשחק תוך שימוש בשפה גסה. בהיסטוריה המודרנית של נבחרת רוסיה, זו הייתה הפעם הראשונה ועד כה היחידה שרוסיה העפילה לטורניר גדול באמצעות הפלייאוף.
הנבחרת הלאומית לא הגיעה ליורו 2004 בהרכב הטוב ביותר שלה: מסיבות שונות, שחקנים מפורסמים רבים לא יכלו להגיע לפורטוגל — בפרט קפטן הנבחרת הלאומית, ויקטור אונופקו, אשר עד מהרה סיים את קריירת המשחק שלו. רוסיה סיימה בבית עם יריבות די חזקות: ספרד, מארחת הטורניר — פורטוגל, כמו גם המנצחת העתידית יוון, שבתחילת הטורניר נחשבה לאחת הנבחרות החלשות. על פי סקר מאותו זמן, 35% מהרוסים האמינו כי רוסיה, למרות כל הקשיים, תוכל להגיע לרבע גמר הטורניר. עם זאת, ביורו 2004, הנבחרת הלאומית לא הופיעה בצורה הטובה ביותר. כבר במשחק הראשון עם ספרד, הפסידה 0:1, מה שגרם לביקורת הן על השחקנים והן על המאמן - לאחר אותו משחק אלכסנדר מוסטובוי הורחק מהנבחרת. הרוסים גם הפסידו במשחק השני עם פורטוגל (0:2) - ממש בסיום המחצית הראשונה של אותו משחק הייתה הרחקה מאוד שנויה במחלוקת של שוער נבחרת רוסיה סרגיי אובצ'ניקוב, ולאחר מכן אוטר קושנאשווילי רץ מחוץ ליציע העיתונות אל המגרש, נתפס על ידי המשטרה המקומית וגורש מהאצטדיון. לאחר שני משחקים, נבחרת רוסיה ירדה מהטורניר מוקדם מהמתוכנן, אך במשחק האחרון שלא הכריע דבר לרוסיה, במשחק הבכורה של דמיטרי קיריצ'נקו, הוא כבש את השער המהיר ביותר בהיסטוריה של היורו כשכבש כבר בדקה השנייה של המחצית הראשונה. כתוצאה מכך, רוסיה ניצחה את יוון בתוצאה 2:1. תבוסה זו הייתה היחידה של היוונים בטורניר, בהם ניצחו באופן סנסציוני. נבחרת רוסיה של יורו 2004 זכורה גם עם מספר שיא של כרטיסים צהובים ואדומים: 15 צהובים ו-2 כרטיסים אדומים.
בית א' ביורו 2004
הנבחרת המארחת,, פתחה את משחקי הבית עם הפסד ל, אך העפילה לבסוף מהמקום הראשון בבית לאחר שניצחה בשני משחקיה הנותרים. ו, שסיימו את המשחק ביניהן בתוצאת תיקו, השיגו בשלב הבתים מספר נקודות ופער שערים זהה. אמנם, יוון הייתה זו שעלתה לרבע הגמר בזכות מספר גבוה יותר של שערי זכות. רוסיה סיימה אחרונה אחרי שהשיגה ניצחון בודד בלבד, על יוון.
מאמנים מחליפים בתקופה של אי ודאות
באפריל 2005 מונה מאמנה הוותיק של לוקומוטיב מוסקבה, יורי סיומין למאמן החדש של נבחרת רוסיה; החוזה עמו נחתם לפני סוף 2005. עם זאת, סגן נשיא ההתאחדות ולרי דראגאנוב אמר כי "הופעתו של מאמן זר בנבחרת אפשרית רק לאחר 2008, שכן כיום מאמנים ברמה עולמית פשוט לא יסכנו את המוניטין שלהם".
תחת סיומין, אחרי שלושה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו, רוסיה עדיין הייתה במקום השלישי בבית 3 וכדי להעפיל למונדיאל 2006 בגרמניה הייתה צריכה לנצח את המשחק המכריע עם סלובקיה ואז לנצח בפלייאוף. אבל המשחק האחרון הסתיים בתיקו ללא שערים, ורוסיה סיימה במקום השלישי בטבלה והפסידה לפורטוגל וסלובקיה. עם זאת, אף על פי שהנבחרת הלאומית לא עלתה לאליפות העולם, תחת סיומין היא מעולם לא הפסידה וזכור במיוחד, התיקו בחוץ עם סגנית אלופת העולם: (2:2).
אחרי עזיבת סיומין, מונה אלכסנדר בורודיוק לממלא מקום. ב-9 בדצמבר 2005, הוא חידש את חוזהו כמאמן, והדגיש שהוא מוביל את הנבחרת הלאומית באופן זמני, עד קיץ 2006. אז, לאחר סיום עונת הכדורגל באירופה, תוכנן להזמין מאמן זר לנבחרת רוסיה.
כדי להכין את הנבחרת לטורניר מוקדמות יורו 2008, ב-1 במרץ 2006, שיחקה הנבחרת משחק ידידות עם ברזיל, שהבטיחה להגיע עם ההרכב החזקה ביותר. נבחרת רוסיה הפסידה 0:1 - כשאת השער היחיד בדקה ה-15 במשחק כבש רונאלדו. באותו משחק, בדקה ה-45, דמיטרי לוסקוב הבקיע לרוסיה, אך השופט השווייצרי מאסימו בוזאקה רשם נבדל והשער לא נספר. הנבחרת הלאומית שיחקה עוד משחק במאי 2006 מול הספרדים ושמרה במפתיע על תיקו ללא שערים. למרות הדומיננטיות של הספרדים ושליטה מוחלטת בכדור, משחקו של השוער איגור אקינפייב אפשר לשמור על שער נקי.
שני מאמנים הולנדים נקראו כמועמדים לתפקיד המאמן הראשי מקרב הזרים - מאמן, חוס הידינק ומאמן , דיק אדבוקאט. הנבחרת הרוסית הייתה אמורה לשחק את משחקי המוקדמות של יורו 2008 עם המאמן החדש בסתיו 2006.
2006—2008: המסע ליורו באוסטריה ושווייץ
משחקי הפתיחה של מוקדמות יורו 2008 לא הבטיחו הרבה: תיקו מול קרואטיה (0:0) וישראל (1:1) הולידו שמועות על עזיבתו של הידינק ואובדן האמון של מוטקו בו. עם זאת, הניצחונות על האסטונים והמקדונים בתוצאה 2:0 אפשרו לדחות שאלות כאלה לזמן מה. במרץ 2007 הובסה אסטוניה שוב (ושוב בתוצאה 2:0), ואחריה תבוסת אנדורה (4:0) ותיקו מול הקרואטים (0:0) ביוני. בספטמבר התחיל השלב המכריע — ראשית, רוסיה נאלצה לשחק מול המקדונים עם עשרה שחקנים (3:0), אבל אחר כך הבריטים הביסו את רוסיה באותה תוצאה בוומבלי. גורלה של הנבחרת היה תלוי במשחק מול אנגליה במוסקבה. או-אז רוסיה ניצחה 1–2 ועשתה צעד גדול לקראת יורו 2008. חודש בדיוק מאוחר יותר בישראל, הרוסים הפסידו באופן סנסציוני בדקות האחרונות בתוצאה 1:2. כדי להיכנס לאליפות אירופה, הרוסים היו צריכים להביס את אנדורה 4 ימים לאחר מכן, אך גם לקוות לניצחון הקרואטים בלונדון על אנגליה. ומה שאוהדי הכדורגל הרוסים בקושי האמינו בו אכן התממש: קרואטיה, שכבר הבטיחה העפלה ליורו, ניצחה 3:2 בלונדון, בעוד הרוסים בקושי ניצחו באנדורה בתוצאה 1:0 (בעוד ארשאבין הורחק ולאחר מכן החמיץ את שני משחקי הפתיחה ביורו). קרואטיה ורוסיה עלו ליורו 2008, בעוד אנגליה לא עלתה לראשונה לאליפות אירופה מאז 1984. כבר במרץ 2008 הוארך החוזה בין הידינק לבין ההתאחדות עד יוני 2010.
באליפות אירופה עצמה, רוסיה נכנסה לאותו בית עם, (שתזכה בטורניר) ו (שזכתה בטורניר הקודם). רוסיה נפגשה עם נבחרות יוון וספרד באליפות אירופה בפעם השנייה ברציפות. ההפסד בתחילת הטורניר לספרדים בתוצאה 1:4 לא הוריד את שחקני הנבחרת מהקצב, וניצחונות על היוונים 1:0 והשוודים 2:0 אפשרו לרוסיה להגיע לפלייאוף של טורניר גדול בפעם ראשונה מזה 20 שנה. היריבה במשחק רבע הגמר הייתה, שניצחה שלושה משחקים בתוצאה כוללת של 9:1 ונחשבה לאחת הפייבוריטיות לזכות ביורו. באותה הזדמנות אמר הידינק: "אני רוצה להיות בוגד השנה בהולנד". המשחק הסתיים בניצחון הרוסים בתוספת הזמן בתוצאה 3:1. כמעט במהלך כל המשחק, הרוסים שלטו במגרש, ובדקה ה-56 הבקיע ראשון רומן פאבליוצ'נקו. חצי שעה מאוחר יותר, רוד ואן ניסטלרוי השווה את התוצאה והכניס את המשחק להארכה. בהארכה, הרוסים לחצו היטב וניצחו בזכות שערים של דמיטרי טורבינסקי ואנדריי ארשאבין.
2008—2010: הדעיכה ואי ההעפלה למונדיאל בדרום אפריקה
במאבק להעפיל למונדיאל 2010, רוסיה הוגרלה לבית עם גרמניה, פינלנד, ויילס, אזרבייג'ן וליכטנשטיין. המאבק על ראשות הבית התפתח בין רוסיה לגרמניה, ובשני המשחקים האחרונים הרוסים השיגו לפחות תיקו עם הגרמנים וניצחו מול אזרבייג'ן, ונראה היה שחניכיו של חוס הידינק היו בדרך להשתתף במונדיאל בדרום אפריקה. עם זאת, הדו-קרב המכריע עם הגרמנים במוסקבה הסתיים בניצחון האורחים בתוצאה 1:0. באותו חודש עזבה רוסיה את דירוג עשר הנבחרות הטובות בדירוג פיפ"א. ההתאחדות מסרה כי התוכניות השאפתניות לא השתנו, ועל פי "האסטרטגיה לפיתוח הכדורגל בפדרציה הרוסית לשנים 2006–2012" נבחרת רוסיה בכדורגל הייתה צריכה: בתום מוקדמות מונדיאל 2010, רוסיה התבררה כנבחרת הלאומית הראשונה בדירוג הנבחרות שתפסה את המקום השני בבית ולפי השיטה הישנה, רוסיה הייתה עולה אוטומטית למונדיאל, אך הפעם היא נאלצה לעבור דרך משחקי פלייאוף. נראה כי סלובניה החלשה (מקום 49 בדירוג פיפ"א באותה תקופה) לא תהווה בעיה. רוסיה ניצחה במשחק הביתי 2:1 כשספגה שער בדקות האחרונות, אך סלובניה נקמה בביתה וניצחה 1:0. במצטבר, התוצאה הייתה 2:2, אך כלל השער במשחקי חוץ הביא את הסלובנים למונדיאל. המשחק במאריבור הפך לאחד הגרועים בתולדות הנבחרת, שלא יכלה לפרוץ את ההגנה הסלובנית, והשופטים הנורווגים הוסיפו דלק למדורה, עם הרחקת שני שחקני נבחרת רוסיה (אלכסנדר קרז'אקוב ויורי ז'ירקוב) ולעיתים קרובות העלימו עין מהפרות של סלובנים ששיחקו בגסות רבה. הכעס על השיפוט היה כה גדול עד שהאוהדים הרוסים, שלקחו כתירוץ סכין שנזרקה מהיציע לעבר השוער, דרשו מפיפ"א לפסול לאלתר את . עם זאת, פיפ"א אפילו לא החלה לשקול את הנושא הזה. כתוצאה מכך נבחרת רוסיה לא העפילה שוב לאליפות העולם ולראשונה מאז 1978 החמיצה שתי אליפויות עולם ברציפות.
מאמן נבחרת רוסיה, חוס הידינק, אמר לאחר המשחק כי "טרם קיבל החלטה" להמשיך לעבוד בנבחרת (חוזהו פג עד יולי 2010). פרשן הכדורגל וסילי אוטקין הודיע אז כי הידינק עוזב את תפקידו. האוהדים פתחו בקמפיין תחת הסיסמה "חוס הידינק, הישאר!" ועד ינואר 2010 הייתה אפשרות להארכת חוזה בין ההתאחדות להידינק. אך ב-13 בפברואר 2010 הופיעה הודעה רשמית באתר האינטרנט של ההתאחדות על עזיבתו של הידינק בתום התקופה שנקבעה בחוזה וארבעה ימים לאחר מכן נודע כי הידינק חתם על חוזה לשנתיים עם ב-1 באוגוסט.
בדירוג FIFA המעודכן ירדה רוסיה למקום ה־13. נשיא ההתאחדות החדש, סרגיי פורסנקו, הבטיח להפוך את נבחרת רוסיה לאלופת העולם בשנת 2018 "ואחרי זה לצבור דריסת רגל בעמדות המובילות בדירוג פיפ"א". המשחק האחרון תחת חוס הידינק היה ב-3 במרץ 2010, שהסתיים בתיקו 1:1 מול ההונגרים; הנושאים הכספיים של החוזה עם המאמן הוסדרו ביולי 2010.
את ההערכה סופית על עבודתו של המאמן ההולנדי בתפקיד העניק שר הספורט ויטאלי מוטקו:
דיק אדבוקאט
באפריל 2010 הופיעו בתקשורת הדיווחים הראשונים כי בראש נבחרת רוסיה בכדורגל צפוי לעמוד הולנדי אחר, דיק אדבוקאט, המוכר לרוסים בזכות עבודתו בזניט סנקט פטרבורג.
החוזה עמו נחתם ב־15 ביולי 2010 עם הארכה אפשרית בסתיו 2011. התנאים הכספיים לא פורסמו, אך התקשורת הציעה כי מדובר על 3-5 מיליון יורו נוסף לבונוס במקרה של ניצחון נבחרת רוסיה ביורו 2012, בגובה של עד 7 מיליון יורו. נותנת החסות הרשמית של הנבחרת לשנים 2010–2011 הייתה חברת נורילסק ניקל, שהבטיחה תמיכה בסך של עד 12 מיליון דולר בשנה, אך עד מהרה הודיעה על סירוב למתן ערבויות אפשריות, אחרי כישלון בטורניר היורו.
אדבוקאט החליט לבנות את המשחק על פי הרכב "4-1-2-3", להציג "חוק יבש" לכל השחקנים במהלך כל האימון. לספק לנבחרת משחקי בית במגרש טבעי, לחנך שחקני כדורגל צעירים, להגדיל את מספר משחקי הידידות ובמהלך ימי משחקי המוקדמות להגביל באופן משמעותי את תקשורת השחקנים עם העיתונות, שאחרי המשחק עם אנדורה ב-3 בספטמבר 2010, כמה עיתונאים חשו שהוטל חרם תקשורתי בשל התנהגות בלתי הולמת של אוהדים רוסים.
במוקדמות יורו 2012, נבחרת רוסיה קיבלה בית די קל עם אירלנד, ארמניה, סלובקיה, מקדוניה ואנדורה. הנבחרת הלאומית זכתה בטורניר מוקדמות זה ללא בעיות, לאחר שספגה תבוסה אחת בלבד מסלובקיה בתוצאה 0:1 —, נבחרת רוסיה זכתה בכרטיס לטורניר גדול מהמקום הראשון בבית מוקדמות לראשונה מזה 10 שנים. בתחילת היורו, הרצף הבלתי מנוצח של נבחרת רוסיה עמד על 14 משחקים, כולל ניצחון סנסציוני בתוצאה 3:0 במשחק ידידות על סגנית אלופת אירופה העתידית — נבחרת איטליה.
בטורניר היורו, היריבות בבית היו צ'כיה, פולין ויוון בפעם השלישית ברציפות. עם זאת, נבחרת רוסיה נקלעה למצב כמעט זהה לזה שלפני עשר שנים במונדיאל ביפן: הבית הפשוט ביותר (אם לשפוט לפי דירוג הפיפ"א של הנבחרות המשתתפות) בהשתתפות מארחי הטורניר, האפשרות של תיקו במחזור האחרון ובמקביל חוסר הרצון של המאמן הראשי לשנות באופן קיצוני את הסגל ולהציג שחקנים חדשים. במשחק הפתיחה הרוסים ניצחו בעוצמה את נבחרת צ'כיה בתוצאה 4:1 — אחריה, רבים היו בטוחים שרוסיה תעלה מהבית בנחת והיה לה סיכוי טוב מאוד לחזור על "הנס" של 2008. עם זאת, במשחק השני מול המארחת פולין הרוסים סיימו בשוויון מפתיע 1:1, אך הסיכויים להגיע לפלייאוף עדיין נותרו די הגונים. במשחק השלישי היה מספיק להם לשחק בתיקו עם יוון, אך גם כאן נבחרת רוסיה דרכה על אותה מגרפה כמו במונדיאל 2002 במשחק עם הבלגים: המאמן הראשי סירב מכל וכל להכניס שחקנים צעירים לסגל והנבחרת הלאומית הפסידה במשחק המכריע בתוצאה 0:1. את השער היחיד בשניות האחרונות של המחצית הראשונה הבקיע יורגוס קראגוניס, ולאחר מכן היוונים עלו לשמינית הגמר והדיחו את רוסיה מהטורניר. התבוסה מיוון הייתה מאפשרת לרוסים להגיע לשמינית הגמר במקרה של תיקו במשחק המקביל של פולין מול צ'כיה, אך באותו מפגש השער היחיד נכבש על ידי הצ'כים, שהגיעו גם הם לשמינית הגמר. בנוסף, על הצלחת נבחרת רוסיה ביורו 2012 האפילו שתי שערוריות בבת אחת. במהלך המשחק עם צ'כיה, אוהדים רוסים ערכו קטטה מאסיבית עם שומרי האצטדיון העירוני בוורוצלב, וכתוצאה מכך הוטל קנס על סך 120 אלף יורו, מהנבחרת הרוסית נשללו שש נקודות במוקדמות יורו 2016. ברם מאוחר יותר, לאחר ערעור של ההתאחדות הרוסית, אופ"א ביטלה החלטה זו, אך דרשה מההתאחדות לקיים שלושה משחקי מוקדמות יורו 2016 של נבחרת רוסיה ביציעים ריקים. בנוסף, לאחר שהובסו על ידי היוונים במלון בריסטול, פנתה קבוצת רוסים בראשות חבר הפרלמנט אנטון בליאקוב לקפטן הנבחרת אנדריי ארשאבין ופתחה איתו בשיחה, במהלכה אמר: "העובדה שלא עמדנו בציפיות שלכם - זו בעיה שלכם". מילים אלו עוררו סערה ציבורית רחבה, אוהדים רבים תקפו מילולית את ארשאבין וחדלו לתמוך בו, אך הוא לא הורחק מהנבחרת. אדבוקאט עצמו סירב להתנצל על התוצאה ואמר כי לא ראה אפילו רגע אחד רע במשחק של נבחרת רוסיה, גם על כך ספגה הנבחרת ביקורת קשה.
פאביו קאפלו
לאחר שעזב דיק אדבוקאט את הנבחרת הלאומית, מונה מאמן לשעבר פאביו קאפלו. ההכרזה הרשמית הגיעה ב־26 ביולי 2012. קאפלו החליט להתגורר ברוסיה באופן קבוע. בראיון לעיתון ספורט אקספרס הבטיח המאמן שהנבחרת הלאומית תצליח להעפיל למונדיאל 2014 בברזיל. הנבחרת המחודשת בהנהגתו של קאפלו שיחקה את המשחק הראשון שלה בצורה לא משכנעת: במשחק ידידות עם חוף השנהב הרוסים סיימו בתיקו 1:1. את השער היחיד של נבחרת רוסיה כבש בדקה ה-55 אלן דזאגוייב וארבע דקות לאחר מכן החליף אותו קאפלו באנדריי ארשאבין. שינוי זה גרם לתגובה שלילית ביותר בקרב האוהדים ביציעי אצטדיון לוקומוטיב בו נערך המשחק, שקיבלו את פני ארשאבין בשאגות מתמשכות. אולם מאוחר יותר נודע כי ארשאבין לא ישחק את משחקי המוקדמות הראשונים למונדיאל 2014 מסיבות משפחתיות. מאותה סיבה, השוער ויאצ'סלב מלאפייב, שהיה בסגל הנבחרת ביורו 2012, עזב רשמית את הנבחרת. במוקדמות מונדיאל 2014, נבחרת רוסיה הייתה באותו בית עם פורטוגל, ישראל, צפון אירלנד, אזרבייג'ן ולוקסמבורג (הרוסים נפגשו בפעם החמישית עם לוקסמבורג במוקדמות המונדיאל). החלק הראשון של מחזור המוקדמות יצא מוצלח מאוד: הנבחרת ניצחה בכל ארבעת משחקי הפתיחה, כבשה בסך הכל שמונה שערים ולא ספגה אף שער. בפרט, רוסיה השיגה ניצחון יקר מול נבחרת פורטוגל הפייבוריטית: במשחק כבש אלכסנדר קרז'אקוב את השער היחיד בדקה הששית למשחק, ולמרות העובדה שלאורחים היה אחוזי החזקה אדירים והרוסים עשו לעיתים קרובות מדי טעויות במסירות, הפורטוגלים לא ניצלו את סיכוייהם. בנוסף, לאחר ארבעת המחזורים הראשונים, רוסיה הפכה לנבחרת האירופית היחידה במוקדמות מונדיאל 2014 שלא ספגה שער אחד (ספרד ורומניה ספגו לראשונה במחזור הרביעי). עם זאת, אז הנבחרת הלאומית במאבק מר הפסידה לפורטוגל בליסבון 0:1, ובבלפסט, ללא סיכוי, הפסידה באופן סנסציוני באותה תוצאה. אולם בסתיו הצליחה רוסיה להתאחד ולקחת את הנקודות הדרושות: ספטמבר הובסה לוקסמבורג בקאזאן בתוצאה 4:1, כשאלכסנדר קוקורין קבע את השיא לשער המהיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרת. הוא כבש כבר בשנייה ה-18 במשחק. ארבעה ימים לאחר מכן באצטדיון פטרובסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה ניצחה את ישראל וחזרה למקום הראשון בבית. באוקטובר היא ניצחה 4:0 את לוקסמבורג בחוץ, בעוד שבליסבון נבחרת פורטוגל פספסה את הניצחון על ישראל בדקות האחרונות (1:1) ובכך הבטיחה למעשה את המקום הראשון לנבחרת הרוסית בבית. לאחר שיצאה בתיקו 1:1 עם אזרבייג'ן במחזור האחרון, נבחרת רוסיה חזרה לאליפות העולם לאחר 12 שנות היעדרות.
בין 23 השחקנים שנסעו לברזיל, לא היה אפילו שחקן אחד בליגה זרה: רוסיה הפכה לנבחרת היחידה שהשתתפה במונדיאל 2014, שמיוצגת על ידי שחקנים רק מהליגה הרוסית. באליפות העולם בברזיל, הנבחרת נכנסה לבית פשוט למדי שכלל את, ו. עם זאת, לפני תחילת הטורניר, אחד משחקני המפתח שלה, רומן שירוקוב, נפצע, מה שהיווה מכה קשה עבור הנבחרת הלאומית וכתוצאה מכך הנבחרת שיחקה באופן לא משכנע. במשחק הראשון מול קוריאה הדרומית, נבחרת רוסיה עשתה לעיתים קרובות מדי טעויות במסירות והראתה משחק חלש, מה שהוביל בסופו של דבר לשוויון 1:1 (הטעות שהובילה לספיגת שער, נעשתה על ידי שוער נבחרת רוסיה איגור אקינפייב). במשחק השני עם נבחרת בלגיה (0:1) היה לרוסים משחק מוצלח יותר, אך ממש בסוף המשחק בלגיה כבשה את השער היחיד במשחק מול נבחרת רוסיה. במשחק האחרון של שלב הבתים מול נבחרת אלג'יריה (1:1) הבקיע אלכסנדר קוקורין כבר בדקה ה-6 ורוב המשחק נבחרת רוסיה הייתה ביתרון, אך בדקה ה-60 אסלאם סלימאני השווה את התוצאה עם שער שסומן בשערורייה, הקשורה לכך ששוער נבחרת רוסיה איגור אקינפייב סנוור מהיציע בעזרת לייזר. למרות תקרית זו, לא נקבעו עיצומים מפיפ"א על נבחרת אלג'יריה ומארגן התקרית לא נמצא. כך, הנבחרת הרוסית לא הצליחה להגיע לשמינית הגמר ולראשונה בהיסטוריה לא הצליחה להשיג אפילו ניצחון אחד בשלב הבתים של המונדיאל.