cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנרי מודסלי
המשך פעילותו בתחום הפסיכיאטריה
בשנים 1862–1878 פעל מודסלי כעורך ראשי של Journal of Mental Science, כתב העת של האיגוד בריטי לרפואה ולפסיכולוגיה המופיע כיום בשם British Journal of Psychiatry. בהתחלה היה עורך ראשי במקביל עם צ'ארלס לוקהארט רוברטסון. מודסלי הרחיב את יריעת כתב העת עם יותר תכנים פסיכולוגיים ופילוסופיים. בשנת 1865 התחיל לפעול במסגרת אוניברסיטת לונדון להכללת מקצוע הפסיכיאטריה בקוריקולום לקבלת תואר ברפואה. ב-1885 המועצה הרפואית הכללית קבע דרישה זאת לגבי כל בתי הספר לרפואה. נוצר תואר MPC - תעודה ברפואה פסיכולוגית כמו כן הוסדרה ההשתלמות בריאות הנפש של הפרסונל הסיעודי - כולל התעודה MPA. ב-1865 מודסלי שינה את שמו של "איגוד הרופאים של בתי המחסה ובית החולים לחולי נפש" ל"האיגוד הרפואי-פסיכולוגי". הוא נאבק למשך השנים על האוטונומיה של הארגון הזה (לימים הקולגיום המלכותי של הפסיכיאטרים) ביחס לשאר ארגוני הרופאים והכירורגים. בשנת 1867 התפרסם כיועץ של הארכידוכסית שרלוטה, קיסרית מקסיקו. בשנים 1867–1881 העביר הרצאות על השגעון בבית החולים סנט מרי. מודסלי נבחר לחבר בקולגיום המלכותי של הרופאים ובשנת 1870 נשא בו הרצאה על גוף ונפש במסגרת "הרצאות גלסטון". הרצאה זו נקראה על ידי צ'ארלס דרווין והוא השתמש בה בעת כתיבת ספרו על "הבעת הריגושים אצל האדם ובעלי החיים" (1872) בשנים 1869–1879 לימד מודסלי כפרופסור לרפואה משפטית ביוניברסיטי קולג' לונדון. בשנים 1866–1874 ניהל את בית המחסה הפרטי לחולי נפש "לון האוס" (Lawn House) של הרופא ג'ון קונולי (1866-1793) בהנוול, לונדון. בבית מחסה זה היו מאושפזות שש נשים אמידות. מודסלי התחתן עם אן קונולי, בתו של בעל בית המחסה, כחודש לפני מותו של האחרון. אחרי 1874 התרחק מודסלי מן החיים הציבוריים, התמקד בכתיבה ובקליניקה הפרטית הדיסקרטית והרווחית מאוד שלו שלקוחותיה היו תושבים אמידים, לעיתים קרובות אריסטוקרטים, מן הווסט אנד של לונדון.
גישתו
מודסלי התפרסם כמסאי בתחומים רפואיים וספרותיים. מסתו על אדגר אלן פו הפכה ללהיט עוד בתחילת הקריירה שלו. כתב מאמרים רבים עבור Journal of Mental Science .היכרותו עם צ'ארלס דרווין ועם אינטלקטואלים מובילים אחרים של התקופה הוויקטוריאנית וכן ספרי הלימוד המרשימים שחיבר - "The Physiology and Pathology of Mind'' " (הפיזיולוגיה והפתולוגיה של הנפש) (1867), "Body and Mind" (גוף ונפש) (1870) ו- "Mental Responsibility in Health and Disease" (האחריות הנפשית במצב בריאות ובעת חולי) (1874) הביאו לו פופולריות רבה. הגותו הפסיכיאטרית השפיע על הרומנים של רוזה נושט קרי (Rosa Nouchette Carey) (1909-1840) בגלל אמונתו באופי התורשתי ניווני של המחלות הנפשיות גילה מודסלי פסימיות וגישה ספקנית לגבי "הטיפולים המוסריים" ואף לגבי עצם הטיפול המוסדי. בקיץ 1878 התפטר מתפקידו כעורך ראשי של הג'ורנל למדע הנפש. בספרו "Insanity and its Treatment" (השגעון וטיפולו) תקף את מקצוע הפסיכיאטריה, גיחך על שאיפותיה לרפא את חולי הנפש. גישתו גונתה על ידי כל עמיתיו והרחיקה אותו מהם. ב-1879 נטש את החיים הציבוריים, עד לשנות ה-1880 עוד השתתף במפגשים של האיגוד הרפואי- פסיכולוגי אבל בעשור הבא שמו נמחק מרשימת חברי האיגוד. המשיך עם זאת לשאת הרצאות שמשכו קהל רב. המשיך לעבוד בבית המחסה הפרטי Ticehurst Asylum ולטפל במספר מטופלים מן המעמד הגבוה.
תאוריית הניוון
מודסלי הושפע מהתאוריות האבולציוניסטיות ושילב אותן בהשקפתו. תוך הסתמכות על הלאמארקיזם הוא דבק בתאוריית הניוון והאמין שתכונות נרכשות מסוימות עוברות בתורשה והולכות ומחמירות מדור לדור. בדור אחד מתפתחת "אי יציבת של העצבים", בדור הבא - הפרעה מסוג נוירוטי - בדור שלאחר מכן - הפרעה נפשית חמורה ובדור הבא - אידיוטיזם ועקרות. כך, למשל, הוא סבר שהאלכוהוליזם הוא הזרז התדיר ביותר לניוון נרכש ומועבר בתורשה: שתיינות בדור אחד מובילה להתמכרות חזקה לאלכוהול בדור השני, ל"היופכונדריה" בדור השלישי ול"אידיוטיזם" ברביעי. התכונות השליליות הנרכשות היו בעיניו תוצאה של גירויים "לא טבעיים" של הציוויליזציה. בנוסף גורמים אחרים לניוון היו האלכוהוליזם, העגבת והאוננות. בעקבות גורמים אלה נוצרו נטיות אישיות - "קונסטיטוציה" או "דיאתזה". מודסלי האמין שהניוון הוא כוח רגרסיבי ומהווה איום לאבולציה ולקדמה המוסרית. השקפה זו שלו השפיע על פסיכיאטרים כמו ג'ורג' אלדר בלומר שלפחות לזמן מסוים נעשה תומך נלהב באאוגניקה
החלומות
הבחין כשהחלומות מתקשרים בדרך כלל לאירועים של היום הקודם או אף מן הילדות. לדעתו יש בהם סוגי חשיבה ארכאיים. (ancestral modes of thought), שבהם עולה הדמיון על ההיגיון. היה מודע שחלומות מכילים לפעמים תחושות המוחשות על ידי האדם הישן."לא כל החושים ישנים באותה מידה". תיאר דוגמה שבה רופא שהלך לישון עם בקבוק מים חמים על רגליו, חלם שטייל לפסגת הר הגעש אטנה". מודסלי מצוטט על ידי פרויד בקטעים שבו תיאר את התכנים מפחידים של חלומות הילדות, המלווים באימה ובמועקה. לדעתו חלומות כאלה יכלו להיגרם על ידי צמיחת שיניים, קלקול קיבה, או סיבות גופניות אחרות, אולם יכולים להיות תוצר של דמיונות טעונים אימה ומועקה ממקור רגשי. "החיים הריגושיים אצל הילדים עולים על החיים השכליים --- ואז כתוצאה מכך הם מאוד מועדים לפחד, בדומה לאנשי הפרא..."
גישה הומניטרית
מודסלי התנגד לשימוש באמצעי קשירה רפואית במוסדות לחולי נפש. אמנם הסווה את גישתו ההומניטרית מתחת למסיכה צינית.
גישה מיזוגינית
השקפותיו כלפי האמהות - רתיעתו לגבי הלידה והטיפול בתינוקות - שהוא ביסס לדבריו עת אמיתות רציונליות אובייקטיביות, הצטרפו לתפיסותיו השליליות בדרך כלל כלפי נשים ועוררו בקורת רבה. אחת המבקרות המוקדמות והחשובתו של תפיסות אלה הייתה אחת הרופאות הראשונות אליזבת גארט אנדרסון. נטען כלפיו שנמנה עם אותם נציגי הממסד הרפואי שקידשו וחיזקו חלוקות והיררכיות חברתיות בחלק האחרון של המאה ה-19. נאמר עליו שהיה "עקבי בחוסר עקביותו".
ההפרעות הנפשיות אצל הילדים
ספרו של מודסלי "Physiology and pathology of the mind" (1867) מכיל (בפרק ג של החלק המוקדש לפתולוגיה) תיאורן המקיף והשיטתי הראשון של ההפרעות הנפשיות של הילדים והנוער -"השגעון בגיל הילדות", שלא הסתפק רק בתיאורי מקרים. מודסלי הבחין למשל, הזיות, התפרצויות צחוק בלתי רצוני, "מונומניה" או "השגעון המחשבתי החלקי", "הדליריום הכוראי, או השגעון המחשבתי הכוראי", השגעון הקטלפטואידי המיוחס על ידי אנשים לכוחות על-טבעיים, השגעון האפילפטי, מאניה, מלנכוליה העלולה לגרום להתאבדות, ו"השגעון האפקטיבי או "השגעון בתחום המוסר". בכך הקדים מודסלי בעשרים שנה את המונוגרפיות של הרמן אמינגהאוס (Die Psychischen Störungen des Kindesalters, 1887 - "ההפרעות הנפשיות של גיל הילדות", 1887) ואת פול מורו (1888, La folie chez enfants)
בדומה לגריזינגר, ביסס מודסלי את ההסבר למחלות הנפשיות על מודל ביולוגי ובדרך כלל אנטי-פסיכולוגי. הוא ייחס הפרעות נפשיות רבות למחלות גופניות כמו אנמיה, זיהומים ורעלים. עם זאת, הוא קיבל גם הסברים פסיכולוגיים כמו במקרים של התאבדות על רקע פחד מעונש מצד ההורים בגלל ציונים נמוכים בבית הספר, למשל.
בית החולים מודסלי
בהשפעת עמיתו, הנוירולוג והביוכימאי פרדריק מוט, ובתיווכו, בשנת 1907 עיניין מודסלי את מועצת העיר לונדון בהקמת בית חולים פסיכיאטרי חדש, בית החולים מודסלי תוך מתן תרומה גדולה מאוד בשווי 30,000 לירות שטרלינג. סכומים אלה עמדו לרשותו בעיקר בעקבות פעילותו בתחום הרפואה המשפטית. בית החולים נועד לטיפול בעיקר במקרים התחלתיים וחריפים של הפרעות פסיכיאטריות קשות ולטיפולים מרפאתיים להפרעות פסיכיאטריות "רכות" יותר ובמקביל נועד לאפשר מחקר והתמחות. העירייה הבטיחה לתרום גם היא 30,000 לירות שטרלינג. בשנת 1911 נבחר מיקום בית החולים בקבמברוול, בדרום לונדון, בגבעה הקרויה דנמרק היל, ממול לבית החולים של יוניברסיטי קולג'.בניין בית החולים הושלם בשנת 1915. בימי מלחמת העולם הראשונה שימש הבניין החדש את משרד המלחמה הבריטי לצורך טיפול בחיילים, בעיקר בתגובות קרב ותופעות נפשיות פוסט טראומתיות. בית החולים האזרחי פתח את שעריו בשנת 1923 כבר אחרי מותו של מודסלי. באמצעות מסמך מיוחד נתן הפרלמנט הבריטי את הסכמתו למימונם של אשפוזים פסיכיאטרים מרצון. בשנת 1948 בית החולים התמזג מבחינה ארגונית בתאגיד אחד עם בית החולים בת'לם.
שנותיו האחרונות
בחלק האחרון של חייו היה מודסלי ערירי, ככל הנראה מדוכא. בשנת 1903 הפסיק את עבודתו הטיפולית. בשנת 1911 התאלמן מאשתו שסבלה מדמנציה. התפטר מהאגודה הרפואית-פסיכולוגית, הביע בכתב בכמה ממקומות רגשי צער על כי בחר להיות פסיכיאטר. שלח מאמרים לכתב העת לפילוסופיה "Mind", נסע עד לאוסטרליה כדי לצפות שם במשחקי קריקט האהובים עליו ונהג (כמו ויליאם גלאדסטון) לשלוח גלויות עם הערות בקורתיות. לא היו לו ילדים. הוא נפטר בשנת 1918 בגיל 82 בהית'בורנהאוס (Heathbourne House) בבושי הית' (Bushey Heath), בהרטפורדשייר במזרח אנגליה. ככל הנראה השמיד חלק גדול מכתבי היד והמכתבים שלו לפני מותו. גופתו נשרפה במשרפה.
מורשתו
תואר לא פעם כאדם ציני, בקורתי מאוד, פסימיסטי ומטריאליסט. הנרי רולין, היסטוריון של הפסיכיאטריה טען כי "היה פסיכיאטר גדול, אבל לא אדם טוב. ממש ממזר". יש שהסבירו את אופיו הבקורתי מאוד כ"אופייני לבני יורקשייר". מודסלי היה בין ההרופאים ראשונים שהמליצו על התאמת טיפול המשך למטופלים המשוחררים מבית חולים או בית מחסה. הוא נחשב גם לאבי הלימודים האקדמיים בפסיכיאטריה. הייתה לו יוזמה חלוצית בהנהיג לימודי פסיכיאטריה למסגרת הכשרת הרופאים. עודד התמחותן של אחיות בתחום בריאות הנפש. שאף לפתח את המחקר בתחום הפתולוגיה והאטיולוגיה של ההפרעות הנפשיות במטרה למצוא דרכים למניעה ולטיפול. כתב כמה מספרי הלימוד החשובים ביותר בפסיכיאטריה במאה ה-19. עזר בשינוי תדמית הפסיכיאטריה על ידי הקמת בית חולים שנועד למניעה ולטיפול מוקדם של הפרעות נפשיות לא על ידי כפייה אלא בהסכמה. מודסלי הצטיין בכושר ביטוי וכתיבה, וחיבר מסות אחדות, ביניהן על אדגר אלן פו, על המלט ועל חיי שייקספיר.
הנצחה
על יד בית החולים, קרוב למדרגות הכניסה של המכון לפסיכיאטריה הוצב פסל פרוטומה מברונזה של מודסלי.
ציטוטים
(''Body and Mind' - "גוף ונפש" עמ' 41)
(1886) ''Natural Causes and Supernatural Seemings (הסיבות הטבעיות והתופעות העל-טבעיות)
בית הקברות והאנדרטה האמריקניים בשדה פלנדריה
בית הקברות והאנדרטה האמריקניים בשדה פלנדריה הם מכלול של בית קברות צבאי ומבנה זיכרון השוכנים בחבל פלנדריה במערבה של בלגיה. זהו בית הקברות הצבאי האמריקני היחיד בבלגיה ממלחמת העולם הראשונה, והקטן שבין בתי הקברות הצבאיים האמריקניים באירופה. נקברו בו 368 חללים.
מבנה
בית הקברות והאנדרטה שוכנים בעיר וארכם (Waregem), כ-60 קילומטרים ממערב לבריסל. הם הוקמו בסמוך לאתר שדה קרב שבו נגרמו לדיוויזיה האמריקנית ה-91 אבדות רבות במהלך פעולתה (ביחד עם הדיוויזיות ה-37, ה-27 וה-30) בסוף אוקטובר ותחילת נובמבר 1918 – הפעולה הקרבית היחידה של כוחות אמריקניים בבלגיה במלחמת העולם הראשונה.
המתחם משתרע על פני שטח של כ-25 דונמים. שטחו רבוע וסביב כל היקפו נטועים עצים, הממסכים אותו מסביבתו. במרכזו, באמצעה של כיכר פתוחה ושקועה, ניצב מבנה האנדרטה. ארבע חלקות הקבורה המלבניות משתרעות בצמוד לארבע פאות הכיכר. שני צירים אלכסוניים המצטלבים במבנה האנדרטה חוצים את המתחם. הם מחברים בין האנדרטה לבין שערי המתחם שבפינתו המערבית ופינות ישיבה מעוגלות ומוקפות עצים, שהוקמו בשלוש פינותיו הנותרות.
בבית הקברות נקברו 368 חללים, מהם 21 אלמונים. שמונה מהחללים היו יהודים ומצבותיהם עוצבו בצורת מגן דוד. מצבות צלב ניצבות על קברי האחרים.
האנדרטה היא מבנה אבן לבנה גבוה בעל חתך מתומן. בתוכה מצוי מזבח העשוי שיש שחור ולבן, שדגלים (של ארצות הברית, בלגיה, צרפת, בריטניה ואיטליה) ניצבים משני צדדיו. ריהוט המבנה עשוי עץ אלון. בתקרת המבנה קבועה יצירת מוזאיקה.
על לוחות שיש על גבי קירותיה הפנימיים של האנדרטה נחרתו שמותיהם של 43 חללים אמריקנים שמקום קבורתם לא נודע. ציון מיוחד נקבע לצד שמם של אלו שגופותיהם אותרו לימים וזוהו.
שטח בית הקברות נטוע דשא ומשופע בצמחייה.
בקרבת שערי הכניסה לבית הקברות ממוקמים בניין המבקרים ומולו תורן הדגל האמריקני.
בית הקברות והאנדרטה תוכננו על ידי האדריכל פול פיליפ קרה (Paul Pillippe Cret) מארצות הברית ועל ידי ז'אק גרבר (Jacques Greber) מצרפת (אדריכל נוף). הם הוקמו על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב ונחנכו ב-8 באוגוסט 1937.
ב-30 במאי 1927, יום הזיכרון האמריקני (ו-9 ימים לאחר טיסתו ההיסטורית לחציית האוקיינוס האטלנטי) טס חלוץ התעופה צ'ארלס לינדברג מעל האתר בטיסת הצדעה והטיל עליו פרחי פרג.
ב-26 במרץ 2014 ביקר באתר נשיא ארצות הברית ברק אובמה בלוויית מלך הבלגים פיליפ וראש ממשלת בלגיה אליו די רופו, והם הניחו זרים במקום. לרגל ביקורם הוצבו דגלוני ארצות הברית ובלגיה לפני כל אחת מהמצבות.
זוהר נרנסט
זוהר נרנסט הוא מקור אור מיושן, המספק קרינה רציפה בטווח תת-אדום, לשימוש בספקטרוסקופיה.
מקור אור זה הוחלף על ידי מתקן דומה בשם גלובר (Globar), העשוי מסיליקון קרביד (SiC), ומפיץ קרינה בטווח הרצוי כבר בטמפרטורה של 1,100 מעלות צלזיוס. הגלו-בר אינו דורש מקור חום חיצוני, כיוון שהחומר מוליך חשמל בכל טמפרטורה. מקור זה גם מתאים יותר לשימוש במערכות ואקום.
משפחת בוקמה
משפחת בוקמה (בהולנדית: Bockma) הייתה משפחה הולנדית שפעלה למען הצלת ילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, בשיתוף עם התנועה המחתרתית ההולנדית ה-N.V.
הרמן בוקמה (Harmen Bockma; 1901–1981), שרה בוקמה (Sara Bockma; 1898–1977) ורינס קנוק-בוקמה (Knook Rins; 1922).
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
משפחת בוקמה הייתה משפחה הולנדית שגרה בחווה על דרך צדדית, מחוץ לאזור העירוני של הירלן, לימבורג. למשפחת בוקמה היו שמונה ילדים. הרמן, אב המשפחה, עבד כאיכר וככורה פחם.
הרמן ושרה השתייכו ל-.N.V - תנועה מחתרתית הולנדית שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בעיקר למען הצלת ילדים יהודים מידי הנאצים. הקשר בין משפחת בוקמה לתנועת ה-N.V נוצר על ידי יאפ מוש (Jaap Musch). לפני הצטרפותם לקבוצה, המשפחה הסתירה את ליאו בראון בעקבות בקשת הכומר פונטייר, ראש הכנסייה הקלוויניסטית בהרלן.
הרמן ושרה החלו לקלוט אנשים ולהסתירם, עוד לפני שהוסדרה עבורם אספקת כרטיסי מזון, על מנת להזין את המוסתרים. במהלך השנים 1942–1944 הפך ביתם בהדרגה לבית מעבר לצורך הסתרת עשרות יהודים, בעיקר ילדים. נוסף על כך הם הסתירו סטודנטים שפעלו במחתרת ההולנדית. כל המשפחה נרתמה לפעולת ההצלה. ילדי המשפחה נשלחו להחליף ביגוד תמורת מזון. חלקם גם נאלצו לגנוב חיטה לשם הזנת המוסתרים.
בחורף 1942 חלו כמה מבני הבית וביניהם ילדי המשפחה וחלק מהילדים היהודים המוסתרים. שרה והרמן בוקמה כרעו תחת העומס שכן פרט לדאגה למוסתרים הם נאלצו להמשיך ולעסוק בעבודתם לפרנסת המשפחה. לפיכך הם ביקשו את עזרת בתם הבכורה, רינס קנוק-בוקמה, שעבדה כמנהלת משק בית אצל משפחה עשירה בהרלן. רינס נענתה לבקשת הוריה ונחלצה לעזרתם. היא עזרה להוריה בדאגה לאספקת כרטיסי מזון, בהעברת נשק ובקשר עם המוסתרים. באחד המקרים, אספה יחד עם אביה 5 ילדים, תוך כדי התרחשות של אקציה באמסטרדם, ואיתרה תינוק שנשאר בבית ריק לאחר שמשפחתו שולחה.
הבן הבכור של משפחת בוקמה נמלט לאנגליה, שם הצטרף לכוחות המיוחדים של בריטניה ונהרג בהולנד בפעולת מחתרת בשנת 1944.
בני משפחת בוקמה שרדו את המלחמה פרט לבנם הבכור שמצא את מותו בחזית ב־1944.
הכרה והנצחה
אף על פי שכל המשפחה השתתפה במעשה ההצלה רק שלושה מהם הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם - הרמן בוקמה, שרה בוקמה, רינס קנוק-בוקמה.
טקס הענקת התואר מיד ושם התקיים בהאג שבהולנד.
ב-14 במאי 1967 יד ושם הכיר בהרמן ושרה בוקמה כחסידי אומות עולם.
ב-8 במרץ 1987 יד ושם הכיר ברינס קנוק-בוקמה כחסידת אומות עולם.
לכבוד שלושתם ניטעו עצים בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם.
המכרז האולימפי 2012
המכרז האולימפי 2012 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של אולימפיאדת 2012 ואולימפיאדת הנכים. המכרז התקיים ב-6 ביולי 2005. מתוך חמש הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2012 העיר לונדון (בריטניה).
המועמדות האחרות שזכו לעלות לשלב הסופי במכרז הן מדריד (ספרד), מוסקבה (רוסיה), ניו יורק (ארצות הברית) ופריז (צרפת). המכרז לאירוח אולימפיאדת 2012 נחשב לאחד המכרזים היוקרתיים והמתוחים ביותר בהיסטוריית המכרז של הוועד האולימפי העולמי. אחד השינויים הגדולים במכרז של 2012 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם. כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות.
תהליך ההצעות למכרז
תהליך הכנת המכרז החל בשנת 1999, עם סיום הכנת המכרז לאירוח אולימפיאדת 2008. בין הערים שהכינו הצעות בשלב הראשוני היו גם הערים סן פרנסיסקו ותל אביב.
הערכת ההצעות
המועד הסופי להגשת מועמדות למכרז לאירוח המשחקים האולימפיים לשנת 2012 היה ב-15 ביולי 2003. תשע הערים שהגישו מועמדות לפני תאריך זה נדרשו לאחר מכן לענות על שאלון מפורט בן 50 עמודים עד ל-15 בינואר 2004. הוועד האולימפי העניק דירוג לכל עיר ששוקלל על פי 11 קטגוריות כגון יכולת מימון, אבטחה וביטחון, דיור ומגורים, ניסיון קודם ותחבורה. ב-18 במאי 2004 הציג הוועד האולימפי על הניקוד שקיבלו הערים המועמדות:
חמש הערים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר עברו לשלב הבא שבו יכלו להשתמש בלפיד האולימפי ובטבעות האולימפיות במסעות הפרסום שלהן לקידומן במכרז.
תהליך הבחירה הסופי
הבחירה הסופית נערכה ב-6 ביולי 2005 במלון ראפלס זה פלאזה בסינגפור. טקס הפתיחה נערך באספלנד - תיאטרון על המפרץ (בניין בידור בסינגפור) ואורח הכבוד היה ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג שהכריז על פתיחת הישיבה הסופית של הוועד האולימפי. זן מיוחד של פרח סחלב טופח לצורך קידום פרסומי של ישיבת הוועד האולימפי העולמי בסינגפור ונקרא על שם הוועד האולימפי - "ואנדה הוועד האולימפי העולמי". מאוחר יותר נערך מופע בשילוב ריקוד וצליל, ובמרכזו התרבות הסינגפורית. שיר הנושא לאירוע נקרא "קול אחד, מקצב אחד, עולם אחד" ("One Voice, One Rhythm, One World").
הסבבים הראשונים של ההצבעה החלו בשעה 10:30, ובהן הודחו מההתמודדות מוסקבה, ניו יורק ומדריד. הקרב הסופי נותר בין לונדון ופריז, שהיו גם חביבות הקהל. בשעה 11:49 הכריז נשיא הוועד האולימפי ז'אק רוז' כי הצעת האירוח של העיר לונדון היא הזוכה במכרז ה-IOC. בנוסף, הוועדה הכריזה על לונדון כעיר המארחת את המשחקים הפאראלימפיים לשנת 2012. בדצמבר 2005, אמר בריאיון עיתונאי חבר הוועד האולימפי אלכס גלעדי, כי האולימפיאדה הגיעה ללונדון בטעות, לאחר שלטענתו נציג מיוון הצביע בטעות לפריז במקום למדריד.
לונדון
לאחר שברמינגהאם ומנצ'סטר כשלו בניסיונן לארח את אולימפיאדת 1992 ואולימפיאדת 1996, הוסכם שרק ללונדון, בעלת ההכרה הבינלאומית ואוכלוסייה של 7.3 מיליון איש, יש סיכוי גבוה לזכות באירוח משחקי הקיץ האולימפיים בבריטניה. לונדון כבר אירחה את המשחקים האולימפיים של 1908 ו-1948.
יתרונה של לונדון על מתחרותיה היה בחירתו של עמק נמוך ולא מעובד במזרח העיר כמיקום לכפר האולימפי ולפארק אולימפי יוקרתי ברמה בינלאומית. לאחר המשחקים האולימפיים יהפוך הפארק האולימפי במזרח לונדון לאחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר באירופה, וישכנו בו מרכז לרפואת ספורט ומקום ללימוד המופת האולימפית.
חסרונה הגדול של לונדון בהתמודדות על אירוח המשחקים הוא קשיי התחבורה בעיר והקושי שיציבו ההמונים שיגיעו מרחבי העולם. לונדון הכריזה כי על מנת לפתור את בעיות התעבורה היא תפתח מעבורת מהירה שתקושר למערכת ההיסעים הקיימת של העיר, ותוכל להעביר 240,000 איש בשעה, ולעמוד בדרישות האולימפיות והעולמיות. כמו כן הודיעה הוועדה לעיר כי עליה לשפר במידה ניכרת ובאופן יסודי את הצנרת בעיר, ולהשקיע בפיתוח אתרים אולימפיים נוספים. לונדון הקציבה להכשרת העיר לאולימפיאדה סכום שווה ערך ל-4 מיליארד דולר אמריקני, הסכום הגדול ביותר מבין הערים המתמודדות האחרות.
פריז
פריז, בירת צרפת נחשבה על ידי רבים כאפשרות מועדפת לאירוח המשחקים האולימפיים ב-2012, לאחר שכבר הפסידה לברצלונה ובייג'ינג במכרז על אירוח המשחקים בשנת 1992 ו-2008. פריז אירחה את משחקי האולימפיאדה בשנת 1900 ושנת 1924. אחת הסיבות לרצון ולשאיפה הרבה של הצרפתים לאירוח המשחקים בבירתם היא הזמן הרב שעבר מאז האירוח האחרון של המשחקים בעיר.
התוכנית הפריזאית הייתה מאוד דחוסה, מרוכזת וקומפקטית, עם מיקום כמה מסוגי הספורט באשכולות צפוניים ומערביים והכפר האולימפי ביניהם. התוכנית זכתה בהצטיינות ומעלה טכנית גבוהה בזכות מערכת התחבורה הציבורית המוחזקת בתנאים גבוהים ומתאימים, בעלת יכולת להתמודדות עם תפוסת שיא של תיירים, מערכת הדיור והמגורים אשר מסוגלת לעמוד באתגר האולימפי והתמיכה המרובה של התושבים הפריזאים והעם הצרפתי כולו.
פריז תכננה בניה של כמה מתקנים ובניינים זמניים לכמה סוגי ספורט בעלי אפשרות תזוזה ושימוש חוזר לאחר המשחקים האולימפיים (כגון היכל רכיבת אופניים). מלבד התכנונים, בפריז כבר הייתה תשתית ראויה ומכובדת, כמו ה"סטאד דה פראנס", שכבר ממוקמים במקומות רבים ברחבי העיר וזכו להצלחה רבה וניסיון בכמה אירועי ספורט מגוונים שונים מלפני כן, כמו למשל "מונדיאל 1998" ו"אליפות האתלטיקה הקלה העולמית 2003". הערכת התקציב של הוועדה להכשרת פריז לקיום האולימפיאדה היה 1.64 מיליארד דולר. התרבות והמורשת האולימפית המגוונות גם כן הודגשו ונלקחו בחשבון על ידי צוות המכרז. כל אלה מיקמו את פריז במקום בטוח בצמרת המכרז והיו שאף השתכנעו בניצחונה. בנוסף הוקם מועדון תמיכה לאירוח המשחקים בפריז ותוכנית מפורטת ביותר הובאה לעיון צוות המכרז.
מדריד
מדריד, בירתה של ספרד, נצחה את מקבילתה סביליה בזכות לייצג את ספרד בזירה הבינלאומית. ההצעה שהגישה מדריד למכרז הציגה רמה טכנית גבוהה. ארגון התוכנית להכנת והכשרת העיר לאולימפיאדה תוכנן בצורה מקצועית, בה כמעט כל סוגי הספורט מוקמו באחד משלושת האשכולות האולימפיים שנקבעו במדריד, בקרבה רבה יותר אלה לאלה מאשר התוכניות שהציגו המתמודדות האחרות. כמו לונדון ופריז, מדריד גם היא ארגנה בעבר כמה אליפויות אירופאיות ובינלאומיות ברמה גבוהה. מדריד מעולם לא אירחה את האולימפיאדה בעצמה אך אולימפיאדת 1992 התקיימה בעיר ספרדית אחרת - ברצלונה.
מספר תשתיות ומתקנים מובנים הבטיחו את ההשקעה וההוצאה הנמוכה אשר כרוכה בקיום האולימפיאדה במדריד. מערכת התחבורה הציבורית הייתה במצב טוב, עם אפשרות להרחיבה ולהכשירה לקבלת ההמונים אשר יבואו לאולימפיאדה ב-2012, אך התהליך היה כרוך בעיקר בשימוש באנרגיה שניתן לחדשה ומכשירי מימן. התקציב המשוער שהוועדה קבעה לצורך הכשרת מדריד לאולימפיאדה היה 1 מיליארד דולר, שזהו בדיעבד התקציב הנמוך ביותר מכל הערים האחרות. ההצעה מבירת ספרד תפסה תאוצה רבה בקרב העם ומדריד זכתה גם בתמיכתו של נשיא הישיבה של הוועד האולימפי העולמי לשעבר, חואן אנטוניו סמראנש, שעשה רבות לצורך גיוס קולות לזכותה של מדריד. מדריד גם הפתיעה בכמות מספר המתנדבים שהצליחה לגייס לקידום קיום האולימפיאדה בעיר, ולאחר האהדה לה זכתה בוועד האולימפי העולמי, שנתן למדריד ציון גבוה בדירוג, מדריד הפתיעה לטובה בתור מתמודדת רצינית מאחורי לונדון ופריז.
הסכסוך המדיני של הספרדים עם הבסקים והחשש מביצוע פיגועי טרור במדינה נלקח כשיקול בוועד האולימפי וכנראה זאת אחת הסיבות שמדריד מוקמה תמיד מתחת לפריז ולונדון.
ניו יורק
ניו יורק הפכה לשגרירתה של ארצות הברית במכרז לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ויוסטון. לצורך הקמת אולימפיאדה בעיר כל כך צפופה ומאוכלסת נצרך גם פרויקט גדול ומדוקדק, שלו קראו NYC 2012 ובניית "פרויקט ה-X", שהוא הפרויקט להקמת הכפר האולימפי והתשתיות האולימפיות. התוכנית הייתה להקמת אשכולות משחקים במנהטן, ברוקלין וקווינס והקמת תשתית של תחבורה ציבורית שתחבר בין הגושים האולימפיים בכל אחד מן הפרברים. בניו יורק כבר היו קיימים בנייני ספורט מפורסמים, גדולים ובעלי רמה עולמית, כמו המדיסון סקוור גארדן, יאנקי סטדיום, סנטרל פארק, ומרכז הטניס הלאומי ותוכננו גם מבנים חדשים.
לעיר ניו יורק ישנה כמובן מערכת דיור ומלונות מצוינת ויכולת שיווק מהטובות בעולם לפרסום וקידום המשחקים והעיר, מה שגרם לקידומה הרחב במכרז. בליבה של תוכנית ה-X, הכפר האולימפי בעל 4,400 חדרים שתוכנן בתנאים שהיו מעל למידותיו והערכותיו של הוועד האולימפי העולמי.
סירובה של עיריית ניו יורק לשפץ את אצטדיון הפוטבול אצטדיון ווסט סייד שהיה אמור להיות אחד הבניינים המרכזיים של האולימפיאדה, עיכב את ההצעה הניו יורקית והיה נראה שתצא במהירות מהמכרז, אך ניו יורק הפתיעה כשהודיעה על בניית אצטדיון ניו יורק מטס שתוכנן כבניין הראשי לטקסים רשמיים ואתלטיקה קלה באולימפיאדה. העלות המשוערת הראשונית של קיום האולימפיאדה בניו יורק עמדה על 3.7 מיליארד דולר שנחשבה יקרה יחסית. לאחר הוספת הקמת אצטדיון מטס החדש עלה אומדן התקציב ב-1.8 מיליארד דולר ונאמד בכ- 5.5 מיליארד דולר, כיוון שהאצטדיון היה נחשב כבניין אולימפי ויכול היה להיכלל בתקציב האולימפי. ניו יורק שלא ארחה מעולם את האולימפיאדה לא נתפסה ככזו המסוגלת לזכות במכרז.
מוסקבה
מוסקבה ייצגה את רוסיה במכרז של אולימפיאדת 2012. בין מטרותיה של הבירה הרוסית היה שיקום ההזנחה שנוצרה לאחר אולימפיאדת 1980 במוסקבה ולאחר סיום השלטון הקומוניסטי. נוסף על כך רצו הרוסים שכל התחרויות הקיימות יהיו מוגבלות לתוך גבולותיה של הבירה הרוסית, מה שהפך את המפעל האולימפי לקטנטן ואת ההצעה לקומפקטית ביותר שהוצעה.
הרוסים רצו לקיים שיפוץ רחב בבניינים הקיימים בעיר ולבנות במקרה הצורך בניינים חדשים עד ל-2012. כפר אולימפי חדש ומודרני תוכנן להיבנות על הנהר במוסקבה מה שנתן את התאוצה הגבוהה ביותר ויצר את ליבה של ההצעה הרוסית. למרות התמיכה הלאומית והניסיון הרוסי רב הערך, הצעתם של הרוסים במכרז סבלה קשות מחוסר דיור ומגורים להמוני אורחי האולימפיאדה ומתחבורה ציבורית ישנה ומוזנחת. על פי רוב ההערכות לא הייתה מוסקבה מסוגלת להתמודד עם אולימפיאדה בעיר. לעומת פריז ולונדון שנחשבו למועמדות מובילות, מוסקבה נחשבה לחתול השחור של המכרז ורבים קיוו שלא תעבור לישיבה הסופית של הוועד האולימפי העולמי. זו גם הסיבה לכך שהייתה המתמודדת שספגה את הביקורת הגבוהה ביותר מהתקשורת וממבקרים אחרים. העלות המוערכת של הוועדה לשיקום מוסקבה והכשרתה לאולימפיאדה הייתה 1.5 מיליארד דולר, והחסרון הגדול הוא שגם בגלל מצבה של מוסקבה וגם בגלל העלות המוערכת הנמוכה, אם הייתה מתקיימת האולימפיאדה לשנת 2012 במוסקבה היא הייתה מתקיימת בתנאים מצומצמים וקומפקטיים מדי.
מועמדות תל אביב
בשנת 1999 העלתה קבוצה של אנשי עסקים, בראשות אלכס גלעדי חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, את הרעיון לארח את המשחקים האולימפיים של 2012 בתל אביב ובגוש דן. גלעדי אף תרם 250 אלף דולר להכנת תוכנית ראשונית. ההצעה קיבל את תמיכתם של ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, ושל ראשי הממשלה אהוד ברק ואחר כך אריאל שרון. אולם בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה, בסוף שנת 2000 והידרדרות המצב הביטחוני, הכריז נשיא הוועד האולימפי חואן אנטוניו סמראנש, בעת ביקור בישראל ביוני 2001, כי עד שלא יתייצב המצב הביטחוני באזור, לא יוכל הוועד לאפשר לישראל לקיים אירוע בקנה מידה עולמי כמו האולימפיאדה.
באפריל 2000, ערכה הקבוצה מסיבת עיתונאים בה הוצגה התוכנית בהשקעה של כ-10 מיליארד דולר, שכללה שיפוץ יסודי ומעמיק של תשתיות הספורט בתל אביב וישראל והקמת שורה של מתקני ספורט חדשים. על פי התכנון שבוסס על אולימפיאדת ברצלונה, המתקנים יוקמו מסביב לנחל הירקון מפתח תקווה במזרח ועד לנמל במערב: אצטדיון רמת גן ישופץ ויורחב ל-80,000 מקומות וישמש לאתלטיקה ולטקסים, אולם להתעמלות יוקם בסמוך לתחנת הרכבת בבני ברק, אולם לשחייה יוקם בסמוך למרכז הספורט הלאומי בהדר יוסף, בגני התערוכה יוקמו שישה אולמות של כ-5,000 מקומות כל אחד לתחרויות באמנויות לחימה, משחקי רשת, הרמת משקולות ותחרויות קליעה. ובנמל תל אביב יוקם מרכז תקשורת ומקום לתחרויות של ספורט ימי כמו שייט, וכדורעף חופים. התכנית כוללת גם שיפוץ של מרכז הטניס ברמת השרון, ומרכז לספורט ימי בכנרת. הכפר אולימפי יוקם ממזרח לפארק אזורים בפתח תקווה, וחדרי אירוח לעיתונאים במקום בו הוקמו אחר כך "מעונות ברושים" של אוניברסיטת תל אביב, בחלקו הדרומי של הקמפוס.
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן
כמה ערים נוספות התמודדו במכרז לאירוח אולימפיאדת 2012. ההצעות נשקלו עם ממשלות המדינות אך לא עברו, ולא הגיעו לשלב הסופי של ועידת ה-IOC.
אכיפה בררנית
אכיפה בררנית (או אכיפה סלקטיבית) היא אכיפה של הרשויות כמו שוטרים, תובעים או רגולטורים, שנעשית באופן לא שוויוני ומבדילה בין בני אדם דומים או מצבים דומים בשל שיקול זר, השגת מטרה פסולה או שרירות גרידא. התפיסה המשתקפת מפסיקת בתי המשפט היא כי אכיפה בררנית אסורה, בנימוק שהיא "הרסנית לשלטון החוק, מקוממת מבחינת הצדק ומסכנת את מערכת המשפט".
מקרים של אכיפה חלקית או מדגמית, בהם גורמים ממשלתיים מבצעים אכיפת חוק רק במקרים מסוימים, אינם נחשבים לאכיפה בררנית, אך יכולים להחשב ככאלה.
במקרים מסוימים, אכיפה סלקטיבית אכן רצויה. לדוגמה, אזהרה מילולית של בני נוער עשויה לשנות את התנהגותם ביעילות, מבלי להזדקק לענישה משפטית ולהימנע מהעלויות המשפטיות והממשלתיות. במקרים אחרים, אכיפה סלקטיבית עשויה להיות בלתי נמנעת. לדוגמה, הדבר עלול להיות בלתי מעשי עבור שוטרים אם ינפיקו דו"חות תנועה לכל מי שחורג מהמהירות המותרת ולכן, ייתכן שבלית ברירה יגבילו עצמם למקרים בוטים של נהיגה בפזיזות.
בישראל
אכיפה בררנית היא אחת משלוש סיבות לבקשת הגנה מן הצדק. נפסק שלא כל אכיפה בררנית היא פסולה, אלא רק כזו שנעשתה ממניעים פסולים, כלומר כאשר אחרים לא הועמדו לדין באותה עבירה מתוך שרירות, שיקול זר או מניעים פסולים. ביוני 1999 הרכב בית המשפט העליון בראשות השופט יצחק זמיר, קיבל עתירה של תושבי באר שבע כנגד ראש העירייה, ששלח עובדי עירייה להסיר מודעות שתלו התושבים בגנותו ופסק להם פיצויים
בית הדין האזורי לעבודה קיבל את הטענה של הגנה מן הצדק לגבי האכיפה של איסור העסקת עובדים בשבת לאור מספר ההיתרים הרב לעבודה בשבת והאכיפה הבררנית של החוק. על החלטה זו הוגש ערעור שבית הדין הארצי לעבודה קיבל, קבע שלא הוכחה כדבעי טענת אכיפה בררנית והתווה את המבחנים שעל בתי הדין האזוריים ליישם בסוגיה זו.
ניתן לטעון בבית המשפט נגד אכיפה בררנית, אשר יכולה להביא לכדי ביטול כתבי אישום. זאת בכפוף לתנאים שנקבעו בהלכת בורוביץ.
בארצות הברית
בארצות הברית, "תזכיר מורטון" משנת 2011 קבע סדרי עדיפויות לאכיפת ההגירה והמכס בארצות הברית, ונועד להעביר משאבים לאכיפה במקרים שבהם מדובר בפושעים ועבריינים. הדבר התפרש כוויתור על העמדה לדין של שוהים בלתי חוקיים שאינם עבריינים פליליים, והתמקדות באלה המבצעים עבירות פליליות. סדרי העדיפויות הודגשו עוד יותר על ידי התכנית הנדחית להגעת ילדות שהחלה בשנת 2012. התכנית השתמשה בסמכות השיקול של הרשות המבצעת כדי להעניק לאנשים מסוימים שהוכנסו לארצות הברית באופן לא-חוקי בעוד היותם קטינים את האישור הזמני לחיות ולעבוד בארצות הברית.
מחקרים משפטיים
מחקרים בתחום המשפט בדקו טענות לאכיפה בררנית. נקודת המוצא היא שמוסדות רשאים להפעיל שיקול דעת באכיפת החוק, ולהחליט על אכיפה רק בנסיבות מסוימות. במחקר של ג'וזף טיגר הוא מציין כי אכיפה בררנית היא מרכיב אינהרנטי בכל סוג של אכיפה, מכיוון שמבחינה טכנית לא ניתן לאכוף את כל החוקים על כלל האוכלוסייה באופן מלא. במחקר אחר, של מרגרט למוס ואלכס שטיין, נכתב כי אכיפה בררנית מועילה לחברה, מכיוון שהיא מתמקדת בהפרות החוק החמורות ביותר ובכך משמשת כגורם הרתעה למפירי חוק אחרים.
ז'גוטה
זֶ'גוֹטָה (בפולנית: Żegota) היה שם הקוד של המועצה לעזרת יהודים (בפולנית: Rada Pomocy Żydom), ארגון מחתרת פולני לסיוע ליהודים בזמן השואה, אשר פעל בתיאום עם הממשלה הפולנית הגולה וקיבל את הוראותיו מ"נציג הממשלה בשטחי המולדת".
פעילות הארגון
ז'גוטה הוקמה בדצמבר 1942 כהמשך לוועדה פולנית מוקדמת יותר שקמה לסייע ליהודים, הוועדה הזמנית לסיוע ליהודים שקמה בספטמבר 1942 על ידי זופיה קוסאק וונדה קראהלסקה פיליפוביץ' ("אלינקה"). פעילי הוועדה היו דמוקרטים וקתולים, ונשיאה היה יוליאן גרובלני. בתחילת פעולת הוועדה, היו תחת השגחתה 180 אנשים. והיא פעלה בוורשה בלבד. יהודי שנמלט מן הגטו, והסתתר ב"צד הארי" והיה פונה אל המועצה, היה מקבל סיוע בתעודות מזויפות, וכן מענק כספי בסך 500 זהובים, סכום שהיה מספיק לצורכי המחיה הבסיסיים ביותר. המימון לפעולות אלו ניתן מאנשי הממשלה הפולנית הגולה באמצעות נציגותה על אדמת פולין המכונה "הדלגטורה".
כוחות הכיבוש הנאצים אסרו על הסתרת יהודים, וענשו בעונש מוות את אלו שנתפסו בכך, את משפחותיהם, ולעיתים אף את שכניהם. מציאת מקומות מסתור ליהודים היוותה בעיה קשה. ז'גוטה לקחה על עצמה חיפוש מתמיד אחרי מקומות מסתור. אין לדעת לכמה יהודים סייעה ז'גוטה, אך נראה כי מספרם היה רב. יאן דובראצ'ינסקי סיפק לארגון מסמכים מזויפים שעזרו להסתרת יהודים והכנסתם למנזרים.
לאחר חיסול גטו ורשה, בעקבות מרד גטו ורשה גדל מאוד מספרם של היהודים המסתתרים, ובסוף שנת 1943 היו תחת חסות ז'גוטה בורשה לבדה כארבעת אלפים יהודים. ז'גוטה הרחיבה בשלב זה את פעילותה בכל רחבי פולין. "סניפים" של הארגון הוקמו, תוך קשיים וסכנות מרובים, אף בקרקוב ובלבוב. כן קוימה מחלקה מיוחדת שפעלה בערי השדה, כגון ראדום, קילץ ופיוטרקוב.
זיוף התעודות היה אחד מן התחומים שבהם התמחו אנשי ז'גוטה. מפעלי ה"זיוף" הרגילים של המחתרות לא היה די בהם לצרכים אלו, שכן האוכלוסייה היהודית נזקקה למסמכים מיוחדים, כגון תעודות טבילה. מחלקה מיוחדת בז'גוטה עסקה אך ורק בפעולות זיוף.
ילדים יהודים שטופלו על ידי ז'גוטה נמסרו למשפחות אומנות, לבתי יתומים או למנזרים. המשפחות האומנות סיפרו כי המדובר בקרובי משפחה, וקיבלו מז'גוטה תשלום על החזקת הילדים. בוורשה לבדה, מחלקת הילדים של ז'גוטה, בראשותה של אירנה סנדלר טיפלה ב-2,500 ילדים יהודים שהוברחו מגטו ורשה.
מחלקה מיוחדת של הז'גוטה נתנה טיפול רפואי ליהודים במסתור, וזאת מחשש לגילוים על ידי הגרמנים במקרה שיחלו.
ז'גוטה פנתה אף אל אנשי הממשלה הפולנית הגולה ואל נציגותה בפולין כי יקראו לאוכלוסייה לסייע ליהודים הנרדפים. בכרוזים שפורסמו אל הציבור הפולני, ואף אל הגרמנים בשפתם, קראו אנשי ז'גוטה לסיוע ליהודים, ולהפסקת השמדתם.
במהלך המלחמה הייתה ז'גוטה ארגון המחתרת היחיד שנוהל על ידי יהודים ופולנים, שייצגו מגוון נרחב של מפלגות, והיחיד אשר על אף מאסרם של מספר מחבריו, הצליח לפעול לאורך זמן ולהעניק סיוע ליהודים בדרכים רבות.
ז'גוטה פעלה בשיתוף פעולה עם הוועד לתיאום יהודי, ועד לקיץ 1943 אף מימנו את פעולתם. החל מקיץ 1943 החלו יהודי חוץ לארץ לתרום סכומים גדולים לארגונים היהודים, כך שז'גוטה קיבלה מהוועד לתיאום יהודי מימון של 400,000 זלוטי בחודש.
לאחר המלחמה
בשנת 1963 ניטע עץ בשדרת חסידי אומות העולם במוסד יד ושם בירושלים לזכר פעילות אנשי ז'גוטה, בנוכחות מר ולדיסלב ברטושבסקי, מן הפעילים העיקריים, שהיה בשנת 1995 לשר החוץ הפולני.
יורם סופר
יורם סופר (נולד ב-1964) הוא קצין משטרת ישראל בדרגת ניצב, מכהן כמפקד מחוז חוף.
עם גיוסו לצה"ל בפברואר 1984 התנדב סופר לצנחנים. בצנחנים שובץ סופר בגדוד 890, עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. ב-1987 התגייס למשמר הגבול ושירת כלוחם וכקצין בימ"מ. בשנת 2000 עבר למשטרה הכחולה ומונה לקצין המבצעים במחוז הדרום. שירת כסגן מפקד תחנת אשקלון וממלא מקום מפקד תחנת אופקים. בהמשך שירת כראש מדור כשירות מבצעית במטה הארצי. בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות שירת כקצין אג"ם באוגדת הפינוי. בספטמבר 2006 מונה למפקד תחנת אשקלון וב-2007 מונה למפקד תחנת באר שבע. ב-2011 מונה למפקד מרחב לכיש ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2013. לאחר מכן מונה למפקד המרכז ללימודי משטרה. ב-2015 מונה לראש מנהלת המשטרה לנושא הרכבת הקלה בתל אביב. ב-2016 מונה לסגן מפקד מחוז ש"י. במסגרת תפקידו זה פיקד על כוחות המשטרה בפינוי עמונה ובהריסת תשעת הבתים בעפרה בתחילת 2017.
בפברואר 2019 מונה למפקד מחוז הדרום בדרגת ניצב. בינואר 2021 מונה למפקד מחוז חוף. ביוני 2023 נקבע שבתפקידו הבא ימונה לפרויקטור למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
סופר בוגר תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדע המדינה ובוגר תואר שני במדעי החברה באוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
בלוג
בְּלוֹג (מאנגלית Blog, בעברית: יוֹמַן רֶשֶׁת או רְשׁוּמוֹן) הוא חלק מאתר אינטרנט שבו נכתבות רשומות ("פוסטים") העוסקות בחוויות, חדשות ומאמרים, לעיונם של גולשי האינטרנט לשם קריאה ובדרך כלל אף לתגובה.
בעל בלוג נקרא בלוגר או בְּלוֹגַאי, וקהילת בלוגרים נקראת בלוגוספירה (לעיתים המילה משמשת כביטוי למכלול הבלוגים באינטרנט, לעיתים גם נעשה שימוש במונחים "בלוגטופיה", "בלוגספייס" ו"בלוגיסטן"). המילה "בלוג" היא הלחם של המילים מאנגלית: Web (רשת) ו-Log (יומן).
הבלוג הוא אחד ממאפייניה של תרבות האינטרנט. יש שראו בו סוג של יומן אישי השונה מזה שנכתב בתקופה שקדמה לעידן האינטרנט, בפומביות ההתקשרות עם העולם שהוא מציע. בעידן ה-ווב 2.0 נוצרה הפרדה בין יומן-רשת, שהוא הבלוג, לבין יומן רשת אישי (Web Journal). כיום שולטת מגמת כתיבת בלוגים של אנשי עסקים, בלוגים של פוליטיקאים ידועי שם (דוגמת הילרי קלינטון), ובלוגים של יוצרים ואנשי אקדמיה המשמשים פלטפורמה לפרסום יצירות אמנותיות וספרותיות, מאמרי דעה וביקורת ומאמרים אקדמיים. מספר הקוראים בבלוג מגיע לעיתים קרובות למספר הקוראים של ספר בזמן קצר מאוד, זוהי הסיבה שבגללה מספר סופרים הולך וגדל כותבים בלוג אישי בידיעה שיצירתם תגיע לקוראים במהירות ויוכלו לקבל מהם משוב. על חשיבותם של בלוגים מסוג זה ניתן ללמוד מהשכיחות הגדלה והולכת שבה מאמרים אקדמיים מצטטים ומתייחסים למאמרים שמופעים בבלוגים של חוקרים וכותבים אקדמיים.
הבלוגים נשמרים באתרים ייעודיים, ניתן להגיב עליהם ואף להיות מנויים על בלוגים פופולריים. בלוגים פופולריים כיום אף מאפשרים תגמול כספי לכותביהם, המתוגמלים בהתאם למספר ה"כניסות" לבלוגים שלהם, או בעזרת אמצעים פרסומיים שונים שהם מאפשרים להופיע בדפי הבלוג. מגמה זו הולכת ומתרחבת ברחבי העולם וגם בישראל.
היסטוריה ומאפייני הבלוג
המושג Weblog נהגה לראשונה ב-1997 על ידי Jorn Barger, ובא לתאר את התוכן שפרסם באתר שלו, בו ערך רישום (Log) של האינטרנט (Web) על ידי פרסום הפניות לידיעות שפורסמו באתרים אחרים ואת דעותיו לגביהם. ב-1999 החליט הגולש Peter Merholz להגות את המושג כ-Wee Blog, או Blog בקיצור.
כיום נהוג לכנות Blog אתר אינטרנט ובו רשומות (באנגלית Posts) המתארות דעות, קישורים ורישומי יומן אישי המסודרים בסדר כרונולוגי, מהחדש לישן, בסגנון של יומן. את הבלוג ניתן לפתוח במסגרת אתרים המוקדשים לכך (בחינם או בתשלום), או לעשות זאת באופן עצמאי על ידי התקנה תוכנה מיוחדת על גבי שרת. מרבית הבלוגים מאפשרים לקוראים להגיב בתחתית כל רשומה, וכך מאפשרים לקיים שיחה בין כותב עיקרי למספר כותבי משנה המגיבים לרשומות, אשר בתורן נקראות על ידי מספר בלתי מוגבל של קוראים. בנוסף, צורת רישום זו מאפשרת לבלוגרים (Bloggers, כותבי הבלוג) לדווח בזמן אמת על אירועים שונים, בדומה לעיתונאים, וזאת בניגוד לאתרי אינטרנט גדולים הנוטים להיות איטיים יותר בקצב התעדכנות שלהם (Anderson, 2007).
היבטים טכנולוגיים
לרשומות השונות מוסיפים לרוב תגים (Tag – מילת מפתח המתארת את התוכן של פריט מידע כלשהו באינטרנט; התג יכול להיות בן מילה אחת או יותר, ולכל רשומה ניתן להגדיר מספר בלתי מוגבל של תגים) המאפשרים לסווג אותן לקטגוריות שונות באופן אוטומטי ולהציג רשומות אחרות שעסקו באותו נושא על ידי לחיצה על אחד מאותם תגים (Anderson, 2007).
היבט חשוב נוסף של בלוגים הוא נושא הקישוריות, המאפשרת אחזור והצלבת מידע ממספר מקורות, בדמות בלוגים אחרים. הקישוריות באה לידי ביטוי בשלוש טכנולוגיות עיקריות (Anderson, 2007):
מרבית הבלוגים עושים גם שימוש בטכנולוגיות לסינדיקציה של התוכן אותו הם מפרסמים בבלוג, כמו RSS או Atom, המייצרות קובץ הנקרא באופן אוטומטי על ידי תוכנות ייעודיות (וגם דפדפנים) ואשר מכיל מידע על העדכונים בזמן אמת. העדכון יכול להכיל רק את כותרת הרשומה, מספר שורות ממנה ואף את הרשומה כולה. כך שלמעשה אין צורך לגלוש לבלוג עצמו על מנת לקרוא את תוכנו (Anderson, 2007).
עם הגידול במספר העוסקים בכתיבת הבלוגים נוצר מושג חדש המתאר את העולם והסביבה בו הם פועלים – Blogosphere (בלוגוספירה). עם התפתחות הבלוגים, הם אינם מורכבים עוד מטקסט וקישורים בלבד, אלא כוללים גם תמונות וסרטוני וידאו במקום רשומות (Photo-blogs ו-Video blogs או vlogs, בהתאמה). כמו כן ניתן לעדכן את הבלוג גם כאשר אין גישה למחשב, אלא ישירות דרך הטלפון הסלולרי (Mob-blogging, מלשון Mobile phone) (Anderson, 2007).
הבלוג אינו נכתב בהכרח על ידי אדם אחד, וישנם גם בלוגים קבוצתיים בהם מספר אנשים מעלים רשומות אליו.
סוג נוסף של בלוגים שהפך לפופולרי הוא ה-MicroBlog. מדובר במספר אתרים, הפופולרי שבהם הוא "טוויטר", המאפשרים לפרסם עדכוני טקסט קצרים המוגבלים למספר משפטים בודדים ואף פחות מכך (טוויטר מוגבל ל-280 תווים בלבד). את העדכונים לבלוג ניתן לשלוח במגוון דרכים, כולל באמצעות מסרונים (SMS) מהטלפון הסלולרי (Java, Song, Finin, & Tseng, 2007).
Audio Blog ו-Podcasting
כאמור, בלוגים אינם מוגבלים אך ורק לכתיבה, וקיימים גם בלוגים קוליים. בלוגים מסוג זה מורכבים למעשה מקבצים בהם ניתן לשמוע אדם אחד או יותר הדן בנושא מסוים, אם בפורמט של ראיון או כל פורמט דומה. לרוב נעשה שימוש בקבצים בפורמט MP3 (פורמט נפוץ לשמירת קובצי אודיו בנפח קטן תוך שמירה על איכות שמע גבוהה) המופצים בטכנולוגיית ה-RSS על מנת שהמאזינים יוכלו להוריד אותם באופן אוטומטי למחשב או לנגן המוזיקה שלהם. כאשר במרבית המקרים ניתן להאזין לתוכן גם ישירות מאתר הבלוג (Anderson, 2007).
המונח Podcasting, שנטבע ב-2004 (Anderson, 2007; Pascu et al., 2007) והפך לשם המוכר לבלוגים המוקלטים, מעלה קונוטציה מוטעית כי ניתן להאזין לבלוגים אלו רק דרך נגן המוזיקה הפופולרי של חברת אפל, ה-אייפוד, אך בפועל אין שום מגבלה שכזו. בישראל, האתר המוביל המספק בלוגים מהסוגה הזאת הוא icast והוא מציע למאזיניו שלל ערוצים במגוון נושאים להאזנה.
(Vlog) Video Blog
בלוג וידאו או יומן וידאו (ידוע בעיקר כ-Vlog), הוא בלוג המורכב מסרטוני וידאו קצרים המפורסמים לרוב מדי יום ומצורפים לסדרה של סרטונים כאלה. ביומני וידאו לרוב מופיע היוצר שלהם (לרוב מדובר ביוטיוברים שמתעסקים בתוכן שונה מזה ומעלים יומני וידאו בנוסף כדי ליצור יותר אינטראקציה עם הצופים שלהם) והוא מדבר על מקרים מעניינים שקרו לו ועל חייו. לאחר מספר סרטונים שכאלו, הסרטונים יכולים להיות מצורפים לפלייליסט או פשוט להצפות אחד אחרי השני, והם מספרים את הסיפור של האדם אשר יצר אותם. רשומות Vlog לעיתים קרובות משלבות וידאו מוטמע (או קישור וידאו) עם טקסט תומך, תמונות ומידע נוסף. רשומות מוקלטות בטייק אחד או בחלקים רבים. קטגוריית ה-vlog פופולרית ביוטיוב.
יומני וידאו (vlogs) לעיתים קרובות מנצלים את הסינדיקציה ברשת, המאפשרת הפצה של וידאו דרך האינטרנט או באמצעות פורמטי הסינדיקציה RSS או Atom, לצבירה אוטומטית והשמעה על התקנים ניידים ומחשבים אישיים (ראה פודקאסט).
יומן וידאו שנוצר בעת רכיבה על אופנוע ידוע כ- motovlog (קיצור של יומן וידאו ואופנוע).
בלוגספירה
בלוגספירה היא הלחם של המילים "בלוג" ו"ספירה", כלומר סביבה של בלוגים. זהו השם הרווח לקהילת הכותבים ההולכת וגדלה. לכל אכסניה (אתר המאפשר כתיבת בלוגים) יש בלוגספירה משלה, וככלל קהילת הכותבים בעולם כולו משתייכת לבלוגספירה העולמית. לרוב האכסניות השונות אף מספקות פורום ייחודי לטובת כותבי הבלוגים, בו מציעים הכותבים טיפים שונים בנושאי כתיבה, מתייעצים האחד עם השני ואף נעזרים בעניינים טכנולוגיים ועיצוביים.
בלוג פרטי
בלוג פרטי הוא הסוג הדומה ביותר ל"יומן אישי" ובו כותב כל אדם החפץ בכך את דעותיו, מחשבותיו ורגשותיו, מתאר את סדר היום שלו, ולמעשה כותב את כל העולה על רוחו. בלוגים אלה לרוב יצברו קוראים אם האישיות הכותבת אותם מוכרת או ייחודית, או אם כתיבתה יוצרת עניין מיוחד. גם בלוגים פרטיים נחלקים לקטגוריות שונות על-פי מאפייני גיל, נושאי כתיבה שונים, וכן לפי שיוך קהילתי (בלוגים "גאים", סטודנטים וכו').
בלוג קהילתי
בלוג קהילתי הוא בלוג שבו כל אחד יכול להביע את דעתו, לפרסם קישורים או מאמרים מעניינים שמצא באינטרנט או להביע דעה בקשר לכתבות שפורסמו. ההבדל המהותי בין בלוג קהילתי לבלוג רגיל (פרטי) הוא שבבלוג כותב רק איש אחד או קבוצת אנשים נבחרת. בבלוג קהילתי כל אחד יכול לכתוב. בלוג קהילתי שובר גבולות בין אנשים ומהווה מקום המפגש למבקריו תוך עידוד דיונים בין הגולשים. כל הפוסטים בבלוג קהילתי מבוקרים על ידי מנהלי המערכת כדי לסנן תכנים לא ראויים כגון: קללות, טרולים וכו'. יש לציין כי גם בלוג פרטי הוא קהילתי במובן הזה שהוא פתוח לקהילה ולפעמים גם מקבל תגובות מקוראים, אך בהיבטי עריכה ופרסום תכנים הבלוג הקהילתי משותף למספר עורכים לעומת הבלוג הפרטי.
בלוג בארגון
בתוך משפחת הבלוגים הארגוניים יש שני סוגים: בלוגים של ארגונים ברשת האינטרנט ובלוגים ארגוניים ברשת האינטראנט. ארגונים רבים מתחילים להשתמש בבלוגים ככלי לעובדי הידע בארגון שבו הם יכולים לכתוב את הידע שלהם, ולשתף אותו עם עמיתים ועם לקוחות. ארגונים רבים מתלבטים בסוגיית איתור הידע הסמוי בראשם של עובדי הידע בארגון וכן בשימוש מושכל בידע סמוי זה. לצורך כך משקיעים ארגונים רבים משאבים בהפעלה ובהטמעה של מערכות ניהול ידע. בלוג, או אתר אישי של עובד ידע בארגון יכול להוות סביבה פתוחה, מזמינה ומעודדת את עובד הידע לשתף בידע שלו, לרכז סביב הבלוג שלו קבוצה של מומחים מאותו התחום ובכך להביא ליצירת ידע חדש כאשר העובד יוזם זאת, בעצמו. על פי רוב, בלוג בארגון יעסוק בתוכן שמטרתו לשווק את השירות שהארגון מציע עבור הגולשים.
ארגונים רבים המאפשרים הפעלת בלוגים בתוך הארגונים מסתייעים בבלוגים לפיתוח מוצרים חדשים, לתקשורת יעילה ובלתי מתווכת עם ציבור הלקוחות ועוד.
בלוג אקדמי
בלוג אקדמי הוא בלוג שנכתב על ידי קבוצת אנשי אקדמיה ונועד לקדם את השיח הציבורי בתחומי מומחיותם, להפוך ידע מקצועי לנגיש יותר לציבור הרחב, לאפשר פרסום תוצאות מחקרים מדעיים, לסייע למומחים לקבל תגובות מיידיות לטיעונים אקדמיים, ולאפשר לאנשי אקדמיה לחוות דעתם על ענייני השעה.
בלוג עיתונאי
התרחבות השימוש בבלוגים הביאה את אתרי החדשות באינטרנט לפתוח בלוגים לאחדים מהעיתונאים הפועלים בהם (או בעיתון האם). לעיתונאים אלה ישנה הבמה השמרנית שלהם - הטור בעיתון, ובמקביל אליה הם מנהלים בלוג, כאמצעי נוסף לקשר עם הקוראים, אמצעי שבו יפרסמו נושאים הנמצאים פחות ברומו של עולם. דן גילמור, בספרו "אנחנו המדיה", מצביע על סוג חדש של עיתונות עממית המבוססת על טכנולוגיית האינטרנט והתקשורת ובעיקר על שימוש בבלוגים ככלי עיתונאי לנוחות הכותבים והקוראים כאחד.
בלוג חינוכי
בלוג חינוכי הוא בלוג העוסק בתחום המוגדר כחינוכי או לימודי ובדרך כלל מיועד להפיץ מידע בתחומי החינוך, הדעת והלמידה השונים לאנשי חינוך וצרכני חינוך. לדוגמה: קהילות של מורים, קהילות של תלמידים, קהילות של מורים ותלמידים במשותף, קהילות של באי בית ספר מסוים (מורים, מדריכים, תלמידים וכו'), קהילות של חוקרי חינוך ולמידה וקהילות אחרות של אנשים בעלי עניין משותף בתחומי החינוך, ההוראה והלמידה. בבלוג החינוכי מועברים תכנים לימודיים, הודעות, דיווחים ודוחות על תהליכי חינוך, תהליכי למידה ותהליכי הוראה של תחומי הדעת השונים. בדרך כלל מאפשר הבלוג קבלת תגובות וביקורת לתוכן המופץ בו מצד כל משתתפי הבלוג שהם בעלי העניין בו. לעיתים יאפיינו את הבלוג החינוכי שיתוף ואינטראקציה (על ידי פורום מתאים).
סוגי בלוגים חינוכיים:
יתרונות הבלוג החינוכי:
בלוג פיננסי
בדומה לבלוג כללי, בלוג פיננסי הוא יומן מקוון (או יומן אינטרנט) המספק חדשות ומידע הקשורים לנושאים כספיים. בלוגים פיננסיים לא מכילים רק חדשות ומידע אלא גם העשרות, מדריכים וידע ספציפיים כדוגמת: חיסכון פנסיוני, ניתוח מניות ועוד. מרבית הבלוגים פיננסיים ניתנים ללא תשלום לציבור הרחב אשר בעליהם מרוויחים כסף מפרסום, שירותי ייעוץ בתחום או הסכמי שותפים עם חברות ושירותים אותם הם סוקרים.
אחת המעלות של קריאת בלוגים פיננסיים היא יכולים להתמקד בנושאים מסוימים נקודתיים שאינם מכוסים תדיר באתרי כלכלה גדולים. לדוגמה, תחומים כמו קרנות גידור מסוקרים באופן חדשותי בלבד באתם הגדולים. בבלוגים לעומת זאת, ניתן למצוא עולם ידע עשיר בקרנות הגידור, החל מחדשות ועד לניתוחים טכניים.
השימוש בבלוגים פיננסיים הפך כלי נהדר למשקיעים לחלוק את המחשבות שלהם על החדשות האחרונות בענף הכלכלה. בלוגים פיננסיים אינם מסופקים רק על ידי אתרי אינטרנט פיננסיים גדולים, אלא בעיקר על ידי אנשים עצמאיים שחלקם עושים זאת מהבית. היתרון הוא מגוון דעות ומחשבות. החסרון לעומת זאת הוא שצריך להיות מאוד זהיר במה שקוראים מכיוון שמרבית הכותבים אינם מקצועיים ואינם בעלי רישיון בתחום (במידה וצריך). תשומת לב חשובה במיוחד היא בלוגים בנושא המלצות מניות, בהם ייתן שלכותב יש ניגוד אינטרסים בין הכתוב לבין האחזקות האישיות שלו. לדוגמה, כותב שמחזיק מניות מחברה מסוימת יכול לכתוב עליה המלצה ובכך לעלות את ערכה. זה כמובן חוקי אבל חייב שיהיה מצוין גילוי נאות בכתבה עצמה.
סוגים אחרים של בלוגים פיננסיים מטפלים בנושא כלכלה ביתית וכלכלת עסק במגוון תחומים, החל מחיסכון בריבית משכנתא ועד ליעילות ההוצאות של העסק הקטן.
בלוגים בישראל
תרבות הבלוגים פורחת בישראל במישורים השונים. החל בבלוגים מסוג "קמתי-התרחצתי" בהם אנשים מספרים על זוטות מחיי היום יום שלהם, וכלה בבלוגים נושאיים שמתמקדים בתחום מקצועי אחד, למשל בלוגים בנושאי ספורט, תרבות, אומנות ויצירה, כלכלה ועוד. שני סוגי הבלוגים עשויים לשאוב אליהם קהל קוראים קבוע. לעיתים הבלוגרים מקימים מנגנוני עדכון, למשל רשימות תפוצה דרך אימייל שמקבלות הודעה כשפוסט חדש מתפרסם.
אכסניית בלוגים ייחודית בבלוגוספירה הישראלית היא הבלוגיה ההיברידית פרפרים אשר נותנת במה ושירותים קהילתיים לבלוגים עצמאיים מכל התחומים וללא תלות בבחירת פלטפורמת הכתיבה.
המאפיינים של הבלוגספירה בישראל נחלקים כך שמרבית הכותבים הצעירים הן נשים בגילאי 12–20 הכותבות לרוב בלוגים מהסוגה הפרטית, ואילו הקהילה הבוגרת נשלטת על ידי אחוז גבוה של גברים כותבים, בבלוגים אקטואליים, אקדמיים, פוליטיים וכו'. פערים מגדריים אלה רווחים גם בקרב הקהילה העולמית של כותבי הבלוגים, ומהווים בסיס מוצק למחקר האקדמי ההולך ומתפתח בתחום.
בעוד שבעולם המערבי הבלוגים מקבלים חשיבות הולכת וגוברת ונתפסים כמשמעותיים בשדה הפוליטי והחברתי, בארץ נדמה שהפוטנציאל הטמון ביומני הרשת לא מצליח להתממש מהבחינה של שינויים חברתיים אמיתיים. ההשפעה של בלוגרים על האוכלוסייה בארץ נשארת זניחה.
הבלוג הממשלתי הרשמי הראשון "IsRealli" הושק לראשונה בשנת 2006.
כמות הבלוגים בעולם ומאפיינים דמוגרפיים ואחרים
מנוע החיפוש לבלוגים, Technorati, פרסם בספטמבר 2008 את הדוח אודות מצב הבלוגוספירה לאותה שנה ("State of the Blogosphere 2008," 2008). על פי הדוח, האתר אינדקס החל משנת 2002 133 מיליון בלוגים, כאשר מתוכם, 7.4 מיליון בלוגים עודכנו ב-120 יום האחרונים. הדוח כלל גם נתונים מסקר אקראי שהקיף 1290 איש מ-66 מדינות אשר הסכימו לספק מידע נוסף אודות הפעילות שלהם. מסקר זה עלה כי 66% מהבלוגרים הם גברים, וכי כ-50% מהבלוגרים בגילאים 18 עד 34.
ממחקר ממרץ 2008 שהקיף 17 אלף משתמשים מ-29 מדינות (ביניהן ארצות הברית וסין, אבל לא ישראל) בני 16 עד 54 שנים אשר משתמשים באינטרנט מדי יום, או לפחות פעם ביומיים, עולה כי קיימים בעולם 184 מיליון בלוגרים (Power to the People: Social Media Tracker Wave 3, 2008). 42 מיליון מתוכם הם בסין, מספר שגדול מסך הבלוגרים בארצות הברית ובמערב אירופה גם יחד. אחוז קוראי הבלוגים על פי דוח זה מגיע ל-72.8 אחוז, שהם 346 מיליון איש. בקוריאה הדרומית, יותר מ-90% מהגולשים דיווחו כי הם קוראים בלוגים, וזאת לעומת כ-60 אחוז בארצות הברית. 30% מבעלי הבלוגים מדווחים כי הם מעדכנים אותם פעם בשבוע, כאשר בגרמניה אחוז זה גדל ל-47 מכלל בעלי הבלוגים. עוד עולה מן הדוח כי 36% מהגולשים הסכימו בהחלט או באופן חלקי עם המשפט כי הם רואים באופן חיובי חברות מסחריות המפרסמות בלוגים.
על פי דוח שהתפרסם בסין בינואר 2009 (China Internet Network Information Center, 2009), מספר בעלי הבלוגים במדינה בסוף 2008 הגיע ל-162 מיליון, שהוא 54.3% מסך התושבים בסין, בני 6 ומעלה, אשר השתמשו באינטרנט בחצי השנה האחרונה בעת ביצוע המחקר. על פי הדוח, חל גידול של יותר 114 אחוזים במספר בעלי הבלוגים שגם עדכנו אותם בחצי השנה האחרונה, ומספרם הגיע ל-105 מיליון בלוגים. כמו צוין כי 81.4% מהסטודנטים בקולג'ים ו-64 אחוז מתלמידי בתי הספר הם בעלי בלוגים.
גישות מרכזיות בספרות המחקר
ניתן להבחין בשלוש גישות מרכזיות, שבאמצעותן נוהגים לתאר ולנתח את הבלוגים (הכט,2005):
קובי קון
קון נולד בציריך והיה מגדולי שחקני קבוצת פ.צ. ציריך, בה שיחק ברוב שלבי הקריירה שלו. הוא רשם 63 הופעות במדי נבחרת שווייץ, בין היתר בטורניר מונדיאל 1966.
קון לא אימן קבוצות בוגרים, למעט קדנציות קצרות כמאמן זמני בציריך, ותפקידו המלא הראשון והיחיד היה מאמן נבחרת שווייץ. הוא כיהן בתפקיד שבע שנים, והצעיד את נבחרתו במונדיאל 2006 ובשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק
הקריירה של קון החלה בקבוצת פ.צ. ציריך מעיר הולדתו בעונת. הוא שיחק בקבוצה במשך 16 עונות, בהן שימש בין היתר גם כקפטן הקבוצה. ציריך וקון זכו יחד בשש אליפויות שווייץ ובחמישה גביעים. קון היה שותף למסע האירופי הראשון של הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בעונת, בו הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר. ציריך הדיחה, בין היתר, את גלאטסראיי ואת פ.ס.וו. איינדהובן, לפני שהובסה על ידי ריאל מדריד וסיימה את דרכה בטורניר. בעונת נבחר קון לכדורגלן השנה בשווייץ. עונה אחר כך, בעונת שהייתה האחרונה של קון בציריך, שחזרה הקבוצה את הישגה האירופי והעפילה פעם נוספת לחצי גמר גביע אירופה, תוך שהיא מדיחה בדרכה את גלאזגו ריינג'רס, טורון פאלוסאורה ודינמו דרזדן, לפני שהודחה על ידי ליברפול.
לאחר שעזב את ציריך עבר קון דווקא ליריבה העירונית גראסהופרס ציריך, במדיה סיים את קריירת המשחק בסיום עונת, כשהיה בן 36.
נבחרת שווייץ
קון פתח את הקריירה הבינלאומית שלו במדי נבחרת שווייץ ב-11 בנובמבר 1962, במסגרת מוקדמות יורו 1964, בהפסדה של שווייץ 1–3 ל באמסטרדם.