cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוקימון צינוק מסתורי: שערים לאינסוף
עלילה
בדומה למשחקים הקודמים בסדרה, המשחק מתחיל כאשר השחקן חולם חלום מוזר ומתעורר בתור פוקימון. עם הגעתו לעולם, פוגש השחקן פוקימון אחר, המתכנן לבנות מקום בשם "גן העדן של פוקימון" (Pokémon paradise). בעת התהליך התיידדו השניים עם פוקימונים אחרים, ביניהם הפוקימון האגדי ויריזיון. בהמשך, השחקן פוגש את הידרייגון שהופיע בחלומות שחווה לאורך המשחק, שהאמין קודם שהוא דמות רעה בעקבות המראה המאיים שלו. לאחר שנלכד, השחקן, שותפו והידרייגון מתעמתים עם הפוקימון האגדי קיורם, שמשמיד את הידרייגון ופוגע קשה בשחקן, טרם שחשף שהוא הביס בעבר בני אדם רבים שהפכו לפוקימונים.
זמן מה לאחר מכן, השחקן והשותף חוזרים ומנצחים את קיורם, ומגלים את ביטרקולד - יצור קרח ענק הדומה בצורתו לפתית שלג המתכנן להרוס את העולם, ובהמשך מביסים אותו, לאחר קרב ארוך. הידרייגון חוזר לחיים זמן קצר לאחר מכן, והקבוצה חוגגת את ניצחונה. עם זאת, השחקן והידרייגון נאלצים לחזור ולהיעלם מעולם הפוקימון, לצערם הרב של אחרים.
לאחר מכן המשחק ממשיך, תוך התמקדות בשותפו של השחקן, כשהוא חוצה מבוך המכונה Worldcore, כך שיוכל להביע משאלה שהשחקן יחזור. בסוף המבוך הם מבינים שלקיחת השחקן מאהוביו וקרוביו תהיה מעשה אנוכי, ובמקום זאת מבקשים שהשחקן יוכל לחצות ממדים באופן חופשי.
ביקורת
המשחק זכה לביקורות מעורבות. אתר האינטרנט IGN דירג את המשחק ב-4.5 מתוך 10 נקודות והסביר כי "שערים לאינסוף נכשל גם כמשחק בסדרת פוקימון וגם כמשחק בסדרת צינוק מסתורי, והגעה לתוכנו הבשרי ביותר דורשת מהשחקן לשחק שעות רבות של תוכן משעמם. התכונות המשלימות של המשחק לא יכולות להתגבר על העובדה שהמשחקיות מרגישה רדודה מרגע לרגע עד שהיא נעשה חסר טעם לחלוטין". ביקורת האתר הסתכמה בציון המשחק כ"רע". גם אתר הגיימינג GameSpot סקר את המשחק בצורה שלילית, וציין כי "המשחק חמוד, אך המעבר המשעמם והפשטני בין המבוכים מביא את שערים לאינסוף לרמה בינונית", ודירג את המשחק ב-5/10. האתר GamesRadar הצהיר כי ישנם "רגעים של כיף שניתן לחוות במשחק, במיוחד כאשר הנרטיב פונה בצעדיו, אך עם מעט מאוד גיוון במשימות שאתה מבצע, וללא עומק אמיתי בקרב, החוויה מתיישנת מהר מאוד, מה שהפך את המשחק לקשה להמלצה", ודירג את המשחק ב-2.5 כוכבים מתוך 5. EGM דירגה את המשחק ב-3.5 מתוך 10 נקודות, ובלוג משחקי הווידאו ב-8 נקודות מתוך 10.
ביפן נמכרו כ-374,000 עותקים החל מינואר 2013 ו-298,000 עותקים בארצות הברית החל מספטמבר 2013.
הפלישה היפנית לתאילנד
הפלישה לתאילנד התרחשה כאשר כוחות צבא של האימפריה היפנית פלשו לתאילנד, ב-8 בדצמבר 1941. על אף הלחימה הקשה שהתנהלה בין הצדדים במהלך הפשיטה, החזיקה ההתנגדות מעמד מספר שעות בלבד. הפלישה התאפשרה בשל העובדה ששנה קודם לכן פלשה יפן להודו-סין, והחזיקה שם בסיסים.
רקע
על מנת לפלוש למלאיה ולבורמה, נדרשו היפנים להשתמש בנמלים, מסילות ברזל ושדות תעופה בתאילנד. אולם, התאים שאפו לשמור על עצמאותם, שכן הם התגאו בעובדה שמדינתם לא נכבשה על ידי אירופאים במהלך עידן הקולוניאליזם, וגם בשל העובדה כי לא מכבר ניצחו את צרפת של וישי במלחמה הפרנקו-תאית. בנוסף, הצבא התאי לא היה חסר יכולת, וחייליו היו במצב מוכנות לקרב. בשל כך רצו היפנים להגיע להסכם עם התאים, בטרם ינחתו בחופי המדינה, ובכך יחסכו את חייהם של חיילים יפנים רבים.
על מנת להשיג מטרה זו, פתחו היפנים בשיחות חשאיות עם הממשלה התאית. באותו זמן, נראה כי מדינות הציר עומדות לנצח באירופה, ובאוקטובר 1940, הביע הדיקטטור התאי פּלַייק פיבולסונגראם (או פיבון) הסכמה בעל פה כי יתמוך בפלישה יפנית למלאיה. בתמורה תקבל תאילנד אזורים ממלאיה אשר נלקחו ממנה על ידי הבריטים ב-1909 ואת מדינת שאן בבורמה.
צ'ומפון
גדוד הרגלים הראשון של רגימנט הרגלים ה-143 נחת בעיר צ'ומפון (Chumphon), השוכנת במרכז איסטמוס קרה (Kra), בבוקר ה-8 בדצמבר. היפנים הצליחו להקים ראש חוף באתר הנחיתה, אך רותקו בשל התנגדות נחושה של יחידת האימונים של ארמיית הנוער ה-52 וגדוד הרגלים ה-38 של משטרת צ'ומפון. הלחימה נמשכה עד שעות אחר הצהריים, עד אשר קיבלו הכוחות התאים הוראה לעצור את הלחימה.
נאקון סי טמרט
בליל 7 בדצמבר, עגנו מול חופי נאקון סי טמרט שלוש אוניות יפניות להובלת חיילים. האוניות נשאו על סיפוניהן את גדוד הרגלים השלישי מרגימנט הרגלים ה-143, את רגימנט האווירי ה-18, את גדוד הנ"מ ה-32 ואת פלוגת הבינוי השישית. מעט לאחר חצות, החלו הכוחות לעלות על החוף. נקודת ההחפה הייתה בקרבת מחנה של צבא תאילנד, והחיילים במחנה, שקיבלו דיווחים על נחיתות יפניות ברחבי המדינה, היו ערוכים לקרב. הקרב שהתפתח נמשך עד צהרי היום, עת קיבלו החיילים התאים פקודה מראש הממשלה להניח את נשקם.
פאטאני
בשל קרבתה לגבול המלאי, נחשבה העיירה פאטאני (Pattani) יעד הנחיתה השני בחשיבותו, וכיבושה היה מטרתה של הארמייה ה-25. הנחיתה התבצעה על אף תנאי הים הקשים באותו יום ותווי השטח, שלא התאים לנחיתה. הכוחות היפנים נתקלו בהתנגדות מצד יחידת האימונים של ארמיית הנוער ה-66 וגדוד הרגלים ה-42 של המשטרה המקומית, אשר נלחמו עד שקיבלו הוראה להניח את נשקם, בצהרי היום.
פראצ'ואפ קהירי קהאן
בפראצ'ואפ קהירי קהאן (Prachuap Khiri Khan) שכן בסיס הכנף החמישית של חיל האוויר המלכותי של תאילנד. גדוד הרגלים השני של רגימנט הרגלים ה-143 נחת בסמוך לעיר בשעה 03:00, וכבש אותה לאחר שהתגבר במהירות על כוחות המשטרה במקום. במקביל, נחתו כוחות נוספים מדרום לבסיס חיל האוויר, אך נתקלו בהתנגדות מצד הכוחות המוצבים בבסיס וכוחות משטרה מקומיים, שהמשיכו להילחם עד שקיבלו את ההוראה להניח את נשקם, בצהרי היום.
סאמוט פראקאן
הגדוד השלישי של רגימנט המשמר הקיסרי נחת בסאמוט פראקאן (Samut Prakan) בשעות המוקדמות של 8 בדצמבר. מטרתו הייתה לכבוש את בנגקוק. הגדוד נתקל בכוח משטרה מקומי, אך לאחר עימות קצר, נמנעה התפתחות קרב במקום, לאחר שהכוחות היפנים הסכימו לא להיכנס לבירה עד תושג הסכמה רשמית מן הממשלה.
סונגקהלה
הארמייה ה-25 נחתה בעיר הנמל סונגקהלה (Songkhla) בשעות המוקדמות של 8 בדצמבר. חיל המצב התאי שנכח במקום, שכלל את גדוד הרגלים ה-41 ואת גדוד הארטילריה ה-13, התמקם לצידי הדרך המובילה לגבול המלאי, אך נהדף לאחור מפאת עוצמת הארמייה היפנית. גם כוחות אלה הניחו את נשקם בצהרי היום, לאחר שקיבלו הוראה מהממשלה.
סוראט ת'אני
גורמים מגדוד הרגלים הראשון של הרגימנט ה-143 נחתו בכפר ליד העיר סוראט ת'אני (Surat Thani), והחלו להתקדם לכיוונה. הם נתקלו בהתנגדות מצד המשטרה התאית המלכותית ומתנדבים. גם קרב זה הסתיים בשעות הצהריים, לאחר הוראת הממשלה על הפסקת האש.
תוצאות הקרב
ב-14 בדצמבר, חתם פיבון על הסכם חשאי נוסף, בו התחייב לספק לצבא היפני חיילים תאים לשם פלישה לבורמה. ברית רשמית בין תאילנד ליפן נחתמה ב-21 בדצמבר 1941. ב-25 בינואר 1942, הכריזה ממשלת תאילנד מלחמה על ארצות הברית ובריטניה. בתגובה, הקפיא הממשל הפדרלי את כל נכסי תאילנד בארצות הברית. בעוד שגריר תאילנד בלונדון מסר את הכרזת המלחמה לשלטונות הבריטים, השגריר בוושינגטון די. סי., סני פראמוג', סירב למסור את ההכרזה, והחל לארגן את "תנועת תאילנד החופשית."
כנסיית סנט ברברה
כנסיית סנט ברברה (בצ'כית: Chrám svaté Barbory) היא כנסייה בקוטנה הורה, צ'כיה. הכנסייה היא אחת הכנסיות הגותיות החשובות במרכז אירופה. הכנסייה, ביחד עם מרכז העיר ההיסטורי של קוטנה הורה מהווה אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
במאה ה-10 התגלו בקוטנה הורה מרבצי כסף והעיר הפכה למרכז כריית המתכת. העיר ויושביה שאפו להלל את שם האל ולהודות לו על העושר שנפל בחלקם. בניית הכנסייה החלה ב-1388, אך הופסקה מספר פעמים והושלמה רק ב-1905. הכנסייה הוקדשה לברברה הקדושה, פטרוניתם של הכורים.
האדריכל הראשון היה כנראה יוהאן פארלר, בנו של האדריכל המפורסם פטר פארלר (שבנה את קתדרלת ויטוס הקדוש וגשר קארל בפראג). ישנם מחקרים הטוענים שפטר פארלר היה שותף ליצירת תוכניות הכנסייה. העבודה הופסקה בגלל מלחמות ההוסיטים ונמשכה רק ב-1482 תחת האדריכלים מאטי רייסק ובנדיקט רייט, שני אדריכלים מפראג. ההפסקה השנייה התרחשה בשנים 1588–1884.
לפי התוכניות המקוריות הכנסייה תוכננה להיות גדולה יותר, כנראה פי 2 מגודל הנוכחי. אך מכיוון שמימון הבנייה היה תלוי במחירי השוק של מתכת הכסף, ומחירי המתכת ירדו אחרי גילוי אמריקה והצפת יבשת אירופה בכסף וזהב, גודלה הוקטן ונגרמו הפרעות בבנייה. ב-1588 נסגרה הכנסייה בקיר זמני, שנהרס ב-1884, עת הומשכה הבנייה.
החזיתות החיצוניות של הכנסייה מרתקות, למרות שהעבודות הסופיות על הגג נעשו רק במאה ה-19. במקור, היו 8 קפלות רדיאליות במבנה טרפזי. מאוחר יותר נבנה בית מקהלה, שנתמך על ידי תמיכות דואות בנות שתי קומות.
מלבד התמיכות הדואות המרשימות הכנסייה מכילה חלונות ויטראז' יפים, מזבח, דוכן דרשה וספסלי מקהלה וכן ציורי פרסקו מימי הביניים המתארים את חיי עיירת הכרייה והעיר.
עמותת אלשוג'עאן לסוכרת נעורים
עמותת אלשוג'עאן לסוכרת נעורים(Ashuja`an association for juvenile diabetes), היא מוסד ללא כוונות רווח, העמותה הערבית הראשונה בישראל הפועלת למען ילדים סוכרתיים בחברה הערבית. נוסדה במרץ 2007, ביוזמתו של שאדי קסיס לאחר שחלה בסוכרת נעורים, כבר בגיל 19.
העמותה פועלת בכל רחבי הארץ, ב-53 ערים וכפרים ערביים (באזור הצפון, המשולש, הנגב והמרכז). כיום העמותה מונה כ-1200 סוכרתיים מרחבי הארץ ויותר מ-100 מתנדבים פעילים.
עמותת אלשוג'עאן דואגת לספק שירותים רבים לילדים סוכרתיים ולמשפחותיהם הכוללים: הדרכה מלאה על סוכרת, שיטות טיפול ומניעה, בנוסף להסבר מלא על זכויותיהם בחברה הערבית בפרט ובחברה הישראלית בכלל.
העמותה פועלת בעיקר על העלאת המודעות בחברה הערבית בישראל דרך הקמת פרויקטים שונים: הרצאות בבתי ספר להעלאת המודעות וקידום הבריאות, כנסים ארציים ובינלאומיים, מפגשי תמיכה למשפחות סוכרתיים, וקייטנות לסוכרתיים.
סוכרת נעורים
סוכרת נעורים, נקראת גם סוכרת מסוג 1, והיא נגרמת מחוסר תפקוד של הלבלב באופן מלא. סוכרת זו, אשר נפוצה ושכיחה יותר בקרב ילדים ונערים, מתבטאת בחוסר ייצור אינסולין על ידי הלבלב, ולכן מצריכה מתן חיצוני שלו. מצב זה הוא בלתי הפיך ונחשב ככרוני. השלמת האינסולין החסר יתבצע בזריקות או בשימוש במשאבת אינסולין באופן יומיומי וקבוע.
החולים בסוכרת סובלים משני מצבי קצה הפוכים: מצב של עודף גלוקוז בדם (היפרגליקמיה), שנוצר לרוב מכמות לא מספקת של אינסולין בדם, ומצב של מיעוט גלוקוז בדם (היפוגליקמיה) שנוצר לרוב כתוצאה מכמות גבוהה מדי של אינסולין בדם.
תחומי הפעילות של עמותת אלשוג'עאן
1. "מרפאות מתוקות" ביקורים בבתי חולים - במרפאות לסוכרת נעורים: ליווי הסוכרתיים במרפאות לסוכרת בבתי חולים – נציג סוכרתי מלווה את הסוכרתיים במרפאות הסוכרת בבתי חולים ועוקב אחרי הבדיקות שלהם.
2. מפגשי גיבוש ותמיכה לילדים ולהורים: מפגשי תמיכה והעלאת מודעות לסוכרתיים והוריהם - קבוצות תמיכה למשפחות שמתקשות לקבל את מחלת הסוכרת בתוך המשפחה מסיבות של בושה וחוסר מודעות.
3. העלאת המודעות וקידום הבריאות: פרויקט שוטף למתן הרצאות בבתי ספר ובמוסדות תרבותיים וחברתיים אחרים. המטרה היא העלאת המודעות של החברה עבור מתן הרצאות בנושא סוכרת בכלל, סוכרת נעורים בפרט.
4. קייטנת הסוכר מתוק: קייטנה שנתית אשר תוקם למשך שבוע בחופשת הקיץ. מה שמאפיין את הקייטנה הזאת שכל הילדים והמדריכים הם סוכרתיים "שוג'עאן", כולם עושים בדיקות סוכר ומזריקים אינסולין ביחד.
5. המשטרה הסוכרתית: יחידה מובחרת המורכבת מארבעה שוטרים ושוטרות סוכרתיים. יחידה זאת נקראת בשם "יחידת 7.3" לעקוב אחרי רמות הסוכר של הסוכרתיים.
6. כנס אלשוג'עאן לסוכרת נעורים: הכנס השנתי אשר יוקם בחודש המודעות הבינלאומי לסוכרת (חודש נובמבר) בהשתתפות כ-1000 אנשים מרחבי ארץ (80% משפחות סוכרתיים).
7. קבוצת כדורגל של אלשוג'עאן: העמותה דואגת לבריאותם של הילדים הסוכרתיים לכן היא מעודדת אותם לעשות ספורט ולא רק, אלא מאפשרת להם זאת. חשוב לציין שספורט =שליש מהטיפול של הסוכרתיים.
8. פעילויות מקומיות: העמותה פועלת ברחבי הארץ, ונותנת שירותים וכלים לקבלת הסוכרת ולחיות חיים איכותיים, להיות מודעים לזכויות שלהם, להשתלב בחברה כדי לחיות חיים איכותיים ומאוזנים.
10. צמיד בכל יד: מוצר בלעדי לעמותת אלשוג'עאן, הנמכר באלפי יחידות ברחבי הארץ, לפיתוח הפרויקטים של העמותה. הצמיד הוא מחזיר אור המפיץ תקווה לכל מי שלובש הצמיד ביד שלו. חורטים על הצמיד לוגו העמותה והמשפט "BE BRAVE, NEVER GIVE UP".
שפעת העופות
שפעת העופות (באנגלית: Avian influenza) היא סוג של שפעת התוקפת עופות. לשפעת שלושה זנים עיקריים של וירוסים - זן שאינו אלים (H9N2) וזן אלים (H5N1), ביוני 2021 התגלה זן חדש בשם H10N3 שעדיין לא מוגדר אלים.
מר וגברת סמית'
מר וגברת סמית' (באנגלית: Mr. & Mrs. Smith) הוא סרט קומדיית-פעולה משנת 2005. את הסרט ביים דאג ליימן, וכיכבו בו בראד פיט ואנג'לינה ג'ולי, כבני זוג נשואים המגלים ששניהם בעצם רוצחים שכירים שנשכרו על ידי סוכנויות מתחרות. בסרט זה גם הכירו השניים והפכו לזוג במציאות.
עלילה
בתחילת הסרט מגיעים ג'ון וג'יין סמית', זוג נשוי מזה 5–6 שנים, לטיפול זוגי, בעקבות קשיים בנישואיהם. בטיפול הם מספרים על האופן שבו נפגשו לראשונה - בבוגוטה שבקולומביה, שם שניהם נרדפו על ידי השלטונות הקולומביאנים במסגרת תפקידם. לאחר נישואיהם הם עוברים לפרוורים ומנהלים אורח חיים שגרתי ואפרורי. אך מתחת לסיפורי הכיסוי שלהם על מקום עבודתם, הם מסתירים זה מזה את עיסוקם האמיתי - בפועל שניהם עובדים כמתנקשים שכירים מצליחים בארגונים מתחרים.
שפעת העופות
מאז 2003, התגלו יותר מ-700 מקרים של שפעת עופות בבני אדם מ-60 מדינות. כמו כן, התגלו מוטציות רבות של הנגיף (עד כה, לא כאלו שמועברות לבני אדם). החשש הכבד הוא שהנגיף הקטלני יעבור מוטציה שתקנה לו כושר הדבקה מהיר, בדומה לנגיף השפעת האנושי הנפוץ, ובכך יביא למגפה עולמית הן של עופות והן של בני אדם.
מר וגברת סמית'
עלילה
במהלך הסרט נשכרים שניהם לאותה משימת התנקשות בבנג'מין דנז, ואחרי שהם מכשילים זה את זה ומגלים את האמת על עיסוקם, הם מקבלים הוראה מהסוכנויות שלהם שעליהם לרצוח זה את זה תוך 48 שעות. שניהם מתלבטים בין הבחירה בחייהם האישיים למחויבותם המקצועית, ותוך כדי כך נערכים כמה ניסיונות התנקשות הדדיים כושלים, בין השאר במספר סצנות קרב וירי בנשק כבד שמתרחשות בתוך ביתם הפרוורי. אך כשהם עומדים לבסוף פנים אל פנים וניתנת ההזדמנות ללחוץ על ההדק - הם חשים שאינם יכולים לעשות זאת, ומגלים מחדש את אהבתם.
שפעת העופות
עד כה, לא נמצאה לנגיף זה תרופה שהוכחה כיעילה, אך עם זאת, קיימת הערכה שתרופת "טמיפלו", הנמצאת בשימוש כנגד שפעת רגילה, יכולה להפחית את נזקו של נגיף שפעת העופות על האדם, אם כי לא לחסן מפניו.
מר וגברת סמית'
עלילה
אז מחליטים מעסיקיהם להשמיד את הזוג המאוחד מחדש, ושולחים מספר לא קטן של מתנקשים כדי לחסל אותם. ביחד מצליחים בני הזוג להתחמק מהמתנקשים, וחוטפים את בנג'מין דנז, כדי לתת למעסיקיהם את מה שהם רצו מלכתחילה. אך דנז מודה בפניהם שהוא בעצם נשכר על ידי מעסיקיהם כאשר גילו שג'ון וג'יין הם נשואים, ואז תכננו שבעקבות המשימה להתנקש בו הם יחסלו זה את זה. לפיכך מחליטים בני הזוג להילחם באומץ מול צבא מתנקשים גדול שמגיע לחסלם, ומצליחים באמצעות שיתוף פעולה פורה ביניהם להרוג את כולם.
שפעת העופות
מרבית בני האדם שנדבקו בשפעת עד כה היו במגע ישיר עם עופות נגועים, אך ישנם גם דיווחים שלא הוכחו על בני משפחה שנדבקו זה מזה. שפעת העופות תוקפת בעיקר בני אדם צעירים (כ-70% מאלו שנדבקו במחלה היו מתחת לגיל 20).
מר וגברת סמית'
עלילה
הסרט מסתיים כשבני הזוג חוזרים למטפל הזוגי, ומספרים עד כמה הם חשים מאושרים יחד.
שפעת העופות
התסמינים הקליניים של בני אדם שחלו בשפעת העופות (H5N1) דומים מאוד לאלו של בני האדם שחולים בשפעת האנושית הרגילה (H3N2). מתברר, כי הנגיף H5N1 הקטלני מעביר מטען גנטי בינו ובין אחד ממיני נגיף השפעת הרגילה, ויוצר מוטציה קטלנית הגורמת למוות מהיר בהדבקתו את האדם.
היסטוריה
מכיוון שהמערכת החיסונית של העופות מכירה שפעת זו, הם מתמודדים עם המחלה בקלות יחסית, אך כאשר מקטע שפעת זו עובר לבני אדם - המערכת החיסונית האנושית לא מכירה את הנגיף ולכן קשה לה להתמודד עם המחלה.
נגיף שפעת העופות H5N1 התגלה לראשונה ב-1961 בדרום אפריקה. הפעם הראשונה שבה אובחנה הדבקה של בני אדם על ידי מוטציה של הנגיף הייתה בהונג קונג ב-1997, כשמונה-עשר בני אדם נדבקו במחלה ושישה מהם מתו. בתחילת 2003, חלו בסין שלושה בני משפחה אחת ושניים מהם מתו. בהמשך, התגלו סימני המחלה אצל בני אדם ברחבי אסיה - בטאיוואן, וייטנאם, קוריאה הדרומית, יפן, תאילנד, קמבודיה, לאוס, אינדונזיה ופקיסטן. 60 מתוך 120 בני אדם שחלו במחלה, מתו.
בסוף 2005 התגלו בטורקיה, ברומניה, וברוסיה התפרצויות של המחלה בעופות, זאת עקב נדידת עופות מהמזרח הרחוק. בנוסף, נפוצו ידיעות על התפשטות המחלה ליוון, שהתבררו לבסוף כלא נכונות. שלטונות מערכות הבריאות בעולם נערכו למניעת הידבקות המונית של בני אדם במחלה. אף על פי שכבר באמצע שנות ה-90 הציעה חברת "רוש", יצרנית התרופה "טמיפלו", לממשלות שונות בעולם להזמין את התרופה, נחתמו הזמנות רבות - אך הן נעשו ברגע האחרון והחברה לא יכלה לספק אותן. התפשטות שפעת העופות הביאה ללחץ גדול למדי על החברה להתיר ייצור של התרופה על ידי חברות אחרות, זאת על מנת להגדיל את יכולת הייצור לאחר שהחברה מסרה כי לא תעמוד בביקושים. לבסוף נכנעה החברה ללחץ ובסוף אוקטובר 2005 החלה "רוש" במשא ומתן עם חברות תרופות אחרות בנושא. במקביל, החלו להתעורר גם פקפוקים בנושא יעילות התרופה כנגד הזן העלול לעבור מוטציה, אולם עד כה הנושא עדיין איננו ברור.
החשש בישראל היה שעופות נודדים שחונים חניית ביניים בשמורת החולה ובמקומות אחרים, עלולים להעביר את המחלה למדינה, וייתכן שהעופות החולים שאותרו בישראל אכן נדבקו באופן זה.
שפעת סוג A (אחד משלושה סוגי השפעת) מסוגלת להדביק סוגים שונים של חיות ולעבור ביניהם. שפעת זו הביאה לשלוש מגיפות שפעת קשות מאוד במאה העשרים בשנים 1918, 1957 ו-1968.
תעשיית גידול העופות בסין, נחשבת כמקור לכמה זנים של שפעת העופות ואף היוותה מוקד להתפרצות חריגה בין השנים 2016–2017, אז מתו יותר מ-300 בני אדם מהתפרצות זן אלים של הווירוס בסין.
ב-1 ביוני 2021 זוהה מקרה ראשון של זן חדש של וירוס שפעת העופות מסוג H10N3 בעיר ז'נג'יאנג בסין.
זוהי מחלה שעלולה להדביק גם בעלי חיים אחרים ובהם צבאים, חזירים, חתולים, נמרים ולעיתים נדירות גם בני אדם. משנת 2003 עד 2021 אירעו בכל העולם פחות מ-700 מקרי הדבקה של בני אדם, רובם המכריע מתוך מגע הדוק עם עופות נגועים. מעל 53 אחוזים מבני האדם שנבדקו בנגיף מתו. רוב החולים היו צעירים שהיו במגע קרוב עם עופות נגועים או משטחים הנגועים בהפרשות העופות.
הידבקות ומניעתה
הנגיף מועבר על ידי מגע בעופות נגועים או בהפרשות שלהם. עד היום, רוב הנדבקים במחלה הם עובדי לולים או עובדי שווקים פתוחים. טרם נודע על הידבקות מבשר עופות או ביצים למאכל.
אמצעי ההגנה המומלצים כדי להימנע מהידבקות הם:
השפעת בישראל
מקרה ראשון של התפרצות שפעת העופות בארץ התגלה ב-17 במרץ 2006, בקיבוצים חולית ועין השלושה שבדרום הארץ, ובמושב שדה משה שבחבל לכיש. בעקבות תמותה גבוהה של תרנגולי הודו שנועדו לפיטום, נמצא בבדיקה ראשונית שהעופות מתו כתוצאה מנגיף שפעת העופות אשר התגלה בגופם. בעקבות ממצא זה, החלה באופן מדורבן המתה של כל העופות החקלאיים (תרנגולות, תרנגולי הודו, אווזים וברווזים) ברדיוס של שלושה קילומטרים ממוקדי פגיעת המגפה, על ידי החדרת רעל למי השתייה בלולים, כמתחייב מפקודת בעלי החיים.
ב-20 במרץ, דווח על הידבקות נוספת בשני יישובים נוספים בדרום - ניר עוז ועמיעוז. ב-22 במרץ התגלה הנגיף אף בעופות ברצועת עזה. יום למחרת, אימת משרד הבריאות את התפשטות המחלה למושב בקעות בבקעת הירדן.
מוקד נוסף של מגפת שפעת העופות התגלה בקיבוץ כרם שלום הסמוך לקיבוץ חולית, ב-31 במרץ. ככל הנראה, המחלה אשר התפרצה בחולית החלה להתפשט גם בכרם שלום הסמוכה.
ב-3 בינואר 2008, זוהה זן של שפעת העופות בתרנגולות בפינת חי בגן ילדים בבנימינה. כל העופות שנמצאו בלולים ברדיוס של שלושה קילומטרים מגן הילדים הומתו.
ב-26 בינואר 2010 זוהה נגיף של שפעת העופות בלול בקיבוץ עין-שמר.
ב-6 במאי 2010 נתגלתה זן אלים מאוד של השפעת בשני אמוּ בפינת החי של קיבוץ עין גדי. להערכת משרד הבריאות, ההדבקות נעשתה על ידי עופות נגועים שעברו במקום במסגרת נדידת ציפורים.
ב־11 במאי 2015 פרצה המגפה בלול תרנגולי הודו במושב בצת. כל העופות הושמדו.
באוקטובר 2020 התגלתה התפרצות של המחלה בלול של 35,000 תרנגולים בקיבוץ מענית, ומיד לאחר מכן גם בקרב ברבורים בגן החיות התנ"כי בירושלים, בלול של 19,000 תרנגולי הודו ברבדים, בלול רבייה של 34,000 תרנגולים ברם און, ובפארק הלאומי ברמת גן.
בדצמבר 2021 הופיעה שפעת עופות מזן H5N1 בצפון הארץ וגרמה למותם של אלפי עופות באגמון החולה. האגמון נסגר למבקרים. זואולוגים אחרים מציינים מקרים רבים של תמותה נרחבת באותה תקופה, של מיני עופות רבים, כגון: אלפי ברנטות לבנות-לחי בסקוטלנד, אלפי חופיות להקניות בהולנד, אלפי פרטים של קורמורן הכף בדרום-אפריקה, ואפילו מאות שקנאים בעמק המעיינות - כולם במקומות בהם לא בוצעה האכלה. קיימת גם טענה כי ההתלהקות הטבעית ללינה של העגורים באגמון החולה (כפי נכון למינים בדוגמאות שצוינו), היא הגורם להתפרצות זו.
בהמשך הנגיף אותר בלולים ביישובים מרגליות, מעין צבי, כפר ברוך, עין צורים, אביגדור, עין החורש, רם-און, גבעת יואב, דבורה, ברק. גדיש, נאות גולן ונהלל. ומאות אלפי תרנגולות הושמדו או מתו מהנגיף.
יש זואולוגים הסבורים שלהתפרצות בשנת 2021 מאגמון החולה גרמה צפיפות העגורים שהואכלו בידי אדם.
עד 14 בינואר 2022, המחלה פגעה באופן משמעותי בכ-20 מוקדי לולים ובעגורים באגמון החולה.
גראץ
גראץ (בגרמנית: Graz, בסלובנית: Gradec) היא העיר השנייה בגודלה באוסטריה, בעלת אוכלוסייה של 291,890 איש, נכון לשנת 2010. היא בירת המדינה הפדרלית שטיריה (בגרמנית: שטַיֶירמַרְק). לעיר יש מסורת ארוכת ימים בתור "עיר של סטודנטים", כיוון שנמצאות בעיר לא פחות מ־4 אוניברסיטאות ושתי אוניברסיטאות למדעים בעלות למעלה מ־50,000 סטודנטים. העיר העתיקה ("הישנה") של גראץ היא אחת ממרכזי הערים העתיקות השמורים ביותר במרכז אירופה, והיא נכללת ברשימת אתרי מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. ב־2003 הוכרזה גראץ כבירת התרבות של אירופה לאותה השנה. העיר נחשבת בפני עצמה כאחד ממחוזות שטיריה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת על נהר מורה, בחלקה הדרום-מזרחי של אוסטריה. היא מרוחקת בערך שעתיים וחצי מרחק נסיעה ברכבת מן הבירה וינה. היא העיר הגדולה ביותר בשטיריה וגם בירתה. בסביבת העיר צומחים יערות עד. העיר עצמה מוקפת גבעות נמוכות, דבר שגורם לה לסבול מערפל גם בחודשים החמים.
היסטוריה
גראץ הייתה במקורהּ מקום מבצר של הצבא הרומי. מאוחר יותר נבנתה באזור טירה קטנה בידי הסלובנים, שבמהלך הזמן הפכה להיות מבצר כבד, שהגן על האזור בהצלחה רבה. 'גראדֶץ', שם העיר בסלובנית, משמעו "טירה קטנה". הסלובנים היו יושבי המקום בעת הקמת העיר ומקימיה. השם הגרמני 'Graz', גראץ, מתועד לראשונה בשנת 1128, באותה העת דוכסים שחיו תחת שלטון בית באבנברג הפכו את העיר למרכז מסחרי חשוב. מאוחר יותר השתלטו על העיר בני הבסבורג, וב־1281 ניתנה לעיר פריבילגיות מיוחדות מידי רודולף הראשון, מלך גרמניה.
במאה ה-14 הפכה גראץ לעיר משכנם של אצילי בית הבסבורג. הם שוכנו בטירת "שלוסבורג" (Schlossburg) וממקום זה שלטו על המחוזות שטיריה, קרינתיה, וחלקים מסלובניה ומאיטליה של היום – קרניולה, גוריציה וגראדיצה.
במאה ה-16, בוצעו תכנון העיר ועיצובה בעיקר בידיהם של אומנים ואדריכלים איטלקים בהשפעת הרנסאנס. אחד הבניינים המפורסמים שנבנו באותה תקופה הוא ה"לאנדהאוס" (Landhaus), שעוצב בידי האומן דומניקו דל'אליו, השליטים המקומיים השתמשו במבנה כמפקדה הממשלתית שלהם.
"קארל-פרנצנס אוניברסיטֵט" (Karl-Franzens Universität), הידועה בשם אוניברסיטת גראץ, היא האוניברסיטה העתיקה ביותר בעיר. היא נוסדה בשנת 1585 בידי הארכידוכס קארל השני. ברוב שנות קיומה נשלטה האוניברסיטה בידי הכנסייה הקתולית, והיא נסגרה בשנת 1782 בידי יוזף השני במטרה לנסות להשיג שליטה מדינית על מוסדות החינוך. יוזף השני הפך את המוסד למוסד אימונים לעובדי ציבור וצוותים רפואיים. ב־1827 היא חזרה להיות אוניברסיטה בידי הקיסר פרנץ הראשון, שהקנה לה את שמה הנוכחי, "קארל-פרנצנס אוניברסיטט", דהיינו "אוניברסיטת קארל-פרנץ". כיום לומדים באוניברסיטה למעלה מ־30,000 תלמידים.
ניקולה טסלה למד הנדסה-אלקטרונית במכון הפוליטכני בגראץ ב־1875. זוכה פרס נובל אוטו לוי לימד באוניברסיטת גראץ בין השנים 1909–1938. ארווין שרדינגר היה לזמן קצר ראש האוניברסיטה של גראץ בשנת 1936, אך משום התנגדותו המוצהרת לנאצים עזב את אוסטריה אחרי האנשלוס.
גראץ כאמור מצויה בתוך מדינת שטיריה, או בשמה בגרמנית Steiermark. פירוש המונח ההיסטורי Mark (מארקה) הוא אזור סְפר חשוב המשמש כגבול הגנתי בפני פלישה. בגלל מיקומה האסטרטגי של העיר בראש השטח פתוח הפורה של "עמק המורה", הייתה גראץ נתונה למתקפות של ההונגרים בפיקודו של מתיאש קורבינוס ב-1481 ולמתקפות של העות'מאנים ב־1529 ו־1532 אלה נכשלו הודות למיקומה של גראץ וביצורה היעיל. בגראץ שוכן מוזיאון "נשקיית המדינה" (Landeszeughaus) המכיל את אוסף כלי הנשק הגדול בעולם. האוסף נצבר מאז 1551, וכיום נמצאים בו למעלה מ-30,000 פריטים.
מאז תחילת המאה ה-15 הייתה גראץ משכנם של צעירי האצולה של בית הבסבורג, שהשתלטה על כס המלכות. קרל השני, ארכידוכס אוסטריה גרם לשריפת 20,000 ספרים פרוטסטנטים בכיכר שכיום נמצא בה בית חולים, והצליח להחזיר את שטיריה לשליטת רומא. בשנת 1619, העביר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, את תואר הבירה לווינה. ביצורים חדשים בוצעו על השלוסברג בסוף המאה ה־16. הקמתם נעצרה כאשר צבאו של נפוליאון פלש לגראץ וכבש אותה ב־1797. בזמן הפלישה הורה מפקד הביצורים להגן על השלוסבורג בכל מחיר. כוחותיו של נפוליאון מנו 3,000 חיילים לעומת 900 בלבד שהגנו על השלוסברג. מפקד השלוסבורג הצליח להגן עליה מול 8 התקפות, אבל הוא ניכנע, בהוראת הקיסר, לאחר שהגרנד ארמה של נפוליאון כבש את וינה. מבצר גראץ נראה באותה ההתקפה כמבצר החזק והאיתן ביותר שנבנה אי פעם.
בעקבות תבוסת הכוחות האוסטרים לצבא נפוליאון בקרב וגראם ב־1809, הושמדו ביצורי גראץ באמצעות חומרי נפץ, כתנאי שנכפה על אוסטריה בהסכמי השלום בשנת 1815. מגדל הפעמונים ומגדל השעון האזרחי, המשמשים לעיתים קרובות כסמלה של גראץ, שרדו את גורל העיר (בניגוד לשלוסבורג) כיוון שתושבי גראץ שילמו כופר רב על מנת לשמר אותם.
הארכידוכס פרנץ פרדיננד נולד בגראץ, במקום שבו נמצא היום מוזיאון העיר.
בתקופת השואה הציל תושב העיר יוזף שלייך, ככל הנראה, אלפי יהודים מידי הנאצים.
אתרים בעיר
בשנים האחרונות נבנו מבנים ציבוריים ברחבי העיר. המפורסמים שבהם נקרא קונסטהאוס, שהוא בית האמנות המודרנית של העיר, ועוצב בידי האדריכלים פיטר קוק וקולין פורנייה, מבנה נוסף בעיר הוא מוזיאון שנבנה ממש על גדות נהר המורה. גם בתוך הנהר נבנה מבנה מיוחד בדמות המוראינזל, שפירוש שמו "אי המורה", ואשר הוא משטח צף עשוי מפלדה ובו קפיטריה, תיאטרון באוויר הפתוח ושטח למשחקים.
ספורט
העיר גראץ היא מקום מושבן של שתי קבוצות כדורגל מהגדולות בהיסטוריה של אוסטריה בעבר ובהווה ואלו הן שטורם גראץ וגראזר AK. הדרבי של העיר גראץ מושך תשומת לב רבה באוסטריה כמו הדרבי של וינה (בין אוסטריה וינה לראפיד וינה). נכון להיום, המאזן בין שתי הקבוצות האלו (נכון לאוגוסט, 2005 ורק לגבי הליגה האוסטרית הבכירה) עומד על 44 ניצחונות לגראזר ורק 39 ניצחונות לשטורם גראץ וכן עוד 40 תוצאות תיקו. הפרש השערים בין הקבוצות עומד על 161–166 לטובת גראזר.
ערים תאומות
גראץ היא עיר תאומה של הערים:
פטרוס קונאוס
פֶּטְרוּס קוּנֶאוּס (בהולנדית: Petrus Cunaeus; 1586 – 2 בדצמבר 1638) היה שם העט של החוקר הנוצרי ההולנדי פֶּטֶר וַאן דֶר קוּן. ספרו "הרפובליקה העברית" נחשב ל"הצהרה החזקה ביותר של התאוריה הרפובליקנית בשנים הראשונות של הרפובליקה ההולנדית".
ביוגרפיה
קונאוס החל ללמוד באוניברסיטת ליידן בגיל ארבע עשרה, שם למד יוונית ועברית. לאחר טיול לאנגליה בשנת 1603, הוא חזר לליידן כדי ללמוד תאולוגיה ומשפטים. הוא למד להכיר את לימודי הרבנות וארמית בעזרת על ידי. ב-1612 הפך קונאוס לפרופסור ללטינית, ב-1613 לפוליטיקה וב-1615 למשפטים, תפקיד אותו מילא עד מותו.
על הרפובליקה העברית
קונאוס זכור בעיקר בזכות ספרו "על הרפובליקה העברית" (במקור בלטינית: De Republica Hebraeorum ) שבו תיאר את הממלכה העברית העתיקה כמודל של ממשל רפובליקאי. היצירה זכתה לשבחים רבים ופורסמה לפחות בשבע מהדורות בין השנים 1617 ו-1700. היא תורגמה להולנדית, צרפתית ואנגלית. כבר היו תריסר ספרים ומאמרים של סופרים אחרים בעלי אותה כותרת. "העבודה של קונאוס בלטה מעל כולם, והציגה לראשונה את המדינה של בני ישראל בתקופת בית ראשון, ובמיוחד את הממלכה המאוחדת תחת שאול, דוד ושלמה, כמודל מעשי למחוזות המאוחדים העצמאיים החדשים".
עבור קונאוס היה התנ"ך מודל משפטי ומשפטי לתפקוד של מדינה עצמאית. עבור קונאוס, שהיה המומחה המוביל בתקופתו לקדמוניות היהודים ונגד אפיון של יוספוס, כמו גם משנה תורה של הרמב"ם, התלמוד והתנ"ך יחדיו, חלק מידע המוכיח כי המדינה העברית היא ברמה גבוהה יותר של סדר מאשר המדינות יוון או רומא. "מכיוון שהאל שלהם היה האל האמיתי... המדינה העברית יכולה לתפקד כאבטיפוס לרפובליקה האידיאלית. חוקיה תאמו את החוק הטבעי, ורוחה החברתית נבע ישירות מהציווי האלוהי של הצדק. מדינה זו לא הייתה מונרכיה ולא אוליגרכיה ולא דמוקרטיה, אלא רפובליקה, שהסנאט שלה – הסנהדרין – והחברים בו, כולל שופטים וכוהנים, אכפו וביצעו חוקים שנקבעו על ידי אלוהים במצבים אזרחיים רגילים".
הבנתו של קונאוס את המדינה העברית כרפובליקה פדרלית השפיעה ישירות על הקמת ממשלת הרפובליקה ההולנדית. עם זאת, לא הייתה זו רפובליקה של האדם הפשוט שקונאוס ייחל להולנדים, אלא רפובליקה לפי דגם של רפובליקה עברית עתיקה דמיונית שבה הסנהדרין הייתה מורכבת מ"אנשים, שלא נבחרו מבין הפלבאים, אלא כולם אצילים ביותר, שזכו לשבח על ידי הוריהם המכובדים, והקישוטים העתיקים של משפחתם". המלכים העבריים, היו מלכים חוקתיים, מחויבים לבית המחוקקים, בעלי הכוח המיוחד להחזיק בכוח בענייני הדת של האומה.
קונאוס היה מודאג מכך שהרפובליקה ההולנדית עלולה ליפול כמו שנפלו אתונה ורומא, כתוצאה מרמת חיים גבוהה ומריבות אנוכיות בין ההנהגה. כמודל לאומתו שימנע אסון כזה, הוא תיאר רפובליקה עברית שבה "העצות של כולם הבטיחו את ביטחונם של כולם; והערים, שהיו רבות, לא כיוונו כל אחת לשלטונה, אבל כולן השתמשו במיטב מאמציהן כדי להגן על החירות הציבורית".
הרפובליקה העברית, כפי שראה אותה קונאוס, הייתה קהילה טובה של חקלאים רפובליקנים של חלקות קטנות שנשמרה כך על ידי החוק המקראי שכל שנת חמישים (שנת היובל) כל עסקאות הקרקע הופכות לבטלות עם החזרת הרכוש למשפחת הבעלים המקורי. בדרך זו, "העושר חולק באותה מידה לכלום; שזו הדאגה העיקרית של מושלים טובים בכל עושר משותף", שיטה שמבטיחה ש"העושר של חלקם לא עלול להוביל לדיכוי השאר; והעם לא ישנה את מסלולו, וישנה את דעתו מעבודתו התמימה לכל תעסוקה חדשה ומוזרה". עבור קונאוס, הייצור והמסחר הובילו לשחיתות מוסרית מכל הסוגים, להתמוטטות השלטון הרפובליקאי הראוי ביניהם. המעלות הטובות הושוו עם פשטות חומרית, חקלאים בעלי רכוש קטן וחלוקה שוויונית של העושר.
קונאוס חתם את הספר בקריאה לסובלנות ואהדה כלפי יהודים בני זמנו.
אלגיניה
מאפיינים
יצור זה היה קרוב משפחתו של הסקוטוזאורוס לסדרת הפרוקולופונומורפה (Procolophonomorpha). הוא היה יצור גדול באורך 3 מטרים ועם רגליים באורך 60 ס"מ שהיה דומה מעט לצב או לאנקילוזאורוס קדום, אך לא היה קרוב אליהם. הוא היה בעל צוואר חסון שבקצהו ראש קטן מכוסה בקוצים ארוכים מהצדדים. ככל הנראה הם שימשו אך ורק לתצוגה וללחימה עם יריבים ולא להגנה. היו ליצור לסתות קטנות בעלות 12 זוגות שיניים.
האלגיניה חי באזורי מדבר חוליים, דבר הנלמד ממבנה האבנים שנמצאו באזור. אולי גופו הגדול וצורתו עזרו לו להתמודד עם יובש. בדומה לסקוטוזאורוס הוא היה אוכל צמחים בלבד, אשר חי בעולם מלא בסינאפסידים טורפים וצמחונים.
ביווס ובאטהד דו אמריקה
ביוויס ובאטהד דו אמריקה (באנגלית: Beavis and Butthead Do America) הוא סרט שמבוסס על סדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקנית "ביוויס ובאטהד". הסרט יצא ב-20 בדצמבר 1996 והפך לשובר הקופות של דצמבר לאחר ששבר את השיא של "צעקה 2".
תקציר העלילה
לאחר שהגיבורים הראשיים, הנערים ביוויס ובאטהד, מגלים שמכשיר הטלוויזיה שלהם נגנב מביתם, הם מתחילים לצעוד ברחבי העיירה שלהם בחיפוש אחר מקלט טלוויזיה חלופי. במהלך החיפושים הם עוברים בבית מלון מוזנח ונתקלים שם בסוחר נשק שיכור בשם מאדי גריימס (מדובב על ידי ברוס ויליס) שחיכה לצמד רוצחים שכירים וסבור כי הם אותם הרוצחים השכירים. גריימס מציין בפני הנערים כי הוא מוכן לשלם להם 10,000 דולר על מנת שהם "יטפלו" באשתו לשעבר דאלאס (מדובבת על ידי דמי מור). אף על פי כן, ביוויס ובאטהד לא מבינים נכון את דבריו וסבורים כי הוא התכוון למעשה שהוא ישלם להם על מנת שהם יקיימו עימה יחסי מין, ובשל כך הם מסכימים לעסקה.
במהלך המסע לוושינגטון ביוויס ובאטהד גורמים לנזקים רבים ברוב המדינות אשר דרכן הם חוצים. בעקבות כך הם נרדפים כעת על ידי ה-ATF.
פיצוחים (שעשועון)
פיצוחים הוא שעשועון טלוויזיה בהפקת הטלוויזיה הלימודית ששודר בשנים 1985–1995. מנחי התוכנית היו שוש עטרי, אברי גלעד, איטו אבירם, ענת דולב, מנחם פרי, נחום עידו ובעונתה האחרונה אורלי וילנאי.
התוכנית מבוססת על פורמט אמריקאי בשם "Blockbusters" ששודר בין השנים 1980–1982 וזכה להצלחה מעטה יחסית. פורמט השעשועון נמכר גם לערוץ ITV הבריטי, ששידר אותו בין השנים 1983–1993. לאחר מכן שידר את השעשועון ערוץ Sky, עד 1995. ב-1996, לאחר ש"פיצוחים" ירדה מהמרקע, שודר השעשועון גם בערבית: "מסאראת". גרסאות של השעשועון שודרו גם באוסטרליה, בשוודיה ובגרמניה.
כללי המשחק
בתוכנית התמודדו שני צוותי מתחרים, בדרך כלל בני נוער. הצוותים סומנו בשני צבעים – כחול ולבן. לרוב התחרה צמד בכחול, מול מתמודד יחיד מכתה גבוהה יותר בלבן. התחרות עסקה בפתרון שאלות ידע כללי: בתחילת המשחק הוצג לוח המעוצב ככוורת, ובתוכו 20 משבצות המטרה (5 לרוחב, 4 לאורך). כל משבצת סומנה באות הראשונה של התשובה המתאימה. מרגע השמעת השאלה ניתנה זכות התשובה לצוות שלחץ ראשון על הזמזם. אם ענו אנשי הצוות נכונה, נצבעה המשבצת בצבע הקבוצה, אם לא, עברה השאלה לקבוצה היריבה. אם לאחר שלוש שאלות עבור אותה המשבצת לא הצליחו הצוותים להשיב נצבעה אותה משבצת בשחור. ניצחון הושג על ידי יצירת רצף של משבצות באותו הצבע ("פיצוח") לאורך הלוח (עבור הצוות הלבן) או לרוחבו (עבור הצוות הכחול).
מהלך התוכנית
בשלב הראשון שוחקו שלושה סיבובים. הזוכה בכל סיבוב הוא הצוות שהשיג "פיצוח", או במקרה ותם הזמן מי שניצח בנקודות, כאשר כל משבצת שנפתרה שוויה חמש נקודות. הצוות שזכה בשלב הראשון עלה לשלב השני, ובו נדרש בתוך דקה לפצח את הכוורת תוך פתירת ראשי תיבות של ביטויים עבריים. בתום כל סיבוב נתנו יועצים לשוניים הבהרות והסברים על הגדרות נבחרות. בין היועצים הלשוניים שהשתתפו היו יגאל ינאי, שמוליק רוזן, יעקב גואטה, נתן נחמיאס, ניסן נצר ורות אלמגור-רמון. בסיום התוכנית ניתנה חידה לצופים בבית, שהתבקשו לשלוח גלויות עם הפתרון. פתרון החידה והזוכה הוכרזו בשבוע שלאחר מכן על ידי "קרייני הרצף", מאחר שהתוכניות הוקלטו מראש באולפני הטלוויזיה הלימודית ברמת אביב. אברי גלעד פוטר מהתוכנית מכיוון שהביע בשידור את דעתו על הפרסים, שנעו בתוכניות שלא כללו את אלוף אלופים בין מימייה, ממרח שוקולד, וסט של קטשופ וחרדל.
אלוף האלופים
מי שזכה בארבע תוכניות רצופות במהלך העונה, הוכרז "אלוף" והוזמן לתחרות "אלוף האלופים", שהתקיימה בסוף כל עונה ונמשכה שלוש תוכניות. בקיץ 1990 לרגל חגיגות חמש שנים לשידור התוכנית, התקיימה תחרות "אלוף אלופי האלופים". בתחרות זו השתתפו זוכי "אלוף האלופים" לאורך השנים. בתואר "אלוף אלופי האלופים" זכה חזקי אנגלנדר מבני ברק. כפרסים קיבל מילון אלקטרוני, מנוי לתיאטרון הקאמרי וכן את משחק הקופסה "פיצוחים" המבוסס על התוכנית.
תוכניות מיוחדות
לאחר שירדה התוכנית מהאקרנים בישראל, התוכנית הפכה לפינה בתוכנית זומביט וכמו כן, שודרה במשך זמן מה גרסה שלה בערבית ב-1996 ושמה "מסאראת".
בתחילת שנות התשעים התקיימו במשך מספר שנים תוכניות פיצוחי תנ"ך, שבהן התמודדו זה מול זה משתתפים בשלבים המוקדמים של חידון התנ"ך העולמי לנוער, במשחק פיצוחים עם שאלות מהתנ"ך. במסגרת השידורים הרגילים הוקדשו תוכניות רבות לנושאים מיוחדים כגון חגי ישראל ומועדיו, איכות הסביבה, וחידושי האקדמיה ללשון העברית. כמו כן היו תוכניות מיוחדות בהשתתפות קרובי משפחה בהרכבים שונים או ידוענים.
במסגרת חגיגות חמישים שנה לחינוכית הוחזרה התוכנית במתכונת חדשה, בהנחיית דודו ארז ומיכאל הנגבי, ובה התקיים חידון בין שחקנים לשעבר והיום בחינוכית על תוכניות עבר והווה.
פרטי טריוויה
התוכנית הייתה במקורה תוכנית אמריקאית שנקנתה על ידי הטלוויזיה הלימודית ועובדה להפקה בישראל על אף שהיא הצליחה דווקא בבריטניה שם היא רצה בזמן שהיא שודרה בישראל. אנקדוטה מעניינת מתהליך עיבוד התוכנית בישראל קשורה ליצירת הכוורת. הבמאי הצעיר עליו הוטלה משימת בימוי התוכנית, משה ריימונד ארבל, צפה בעיון בגרסה הבריטית והגיע למסקנה כי הדרך היחידה לייצר כוורת כזו היא על ידי מחשב. באותם זמנים כמעט לא שימשו מחשבים להפקות טלוויזיה, אך הבמאי מצא מתכנת צעיר בן 16 (ארז ובמן) שלקח על עצמו את פיתוח התוכנה. לאחר שנים של שידור התוכנית הגיע ארבל לביקור באולפנים הבריטים וגילה כי הכוורת הבריטית היא תפאורה בנויה שפנסים מאירים אותה מאחור, ובזמן הצילומים עוזרי הפקה מחליפים ידנית את צבעי התאורה בכל תא. מאוחר יותר קנו הבריטים את התוכנה הישראלית.
אירוע בלתי נשכח מהתוכנית שהפך למטבע לשון, הוא קריאתה הנרגשת של שוש עטרי "ויש לנו פיצוח" בשילוב עם צלילי התוכנית הדרמטיים.
בתרבות
בשנת 1995 יצא לשווקים משחק מחשב ביתי המבוסס על התוכנית עם אותה כוורת שהייתה בתוכנית.
בתוכנית הטלוויזיה "היהודים באים" (עונה 4 פרק 2) ישנו מערכון על התוכנית פיצוחים שבו מתמודד אחד מועדף על המנחה שוש עטרי והשאלות בארמית.
פוכט
מחנה פוכט (ווכט) (בהולנדית: Kamp Vught, בגרמנית: KZ Herzogenbusch על שם העיר הסמוכה 'ס הרטוחנבוס) היה אחד מחמשת מחנות הריכוז שפעלו בשטח הולנד במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
במחנה היו סדנאות של חברת פיליפס והאסירים עבדו בהן עבודת כפייה. על כל פנים, הנהלת החברה השתדלה להקל על תנאי העבודה במקום, והצליחה לשכנע את המפקדים הנאצים לאפשר לאסירים הפסקות תכופות יותר. היא גם סיפקה לאסירים מזון נוסף, בגדים ואפילו מוזיקה שנוגנה במחנה, ואנשי החברה הגנו על העובדים (שנקראו "פיליפס-קומנדו") מפני התנכלויותיהם של הקאפואים. ב-5 ביוני 1943 נודע שעל כל הילדים היהודים במחנה לעזוב את המחנה, לכאורה למגורים במחנה ילדים מיוחד בקרבת מקום. לאמיתו של דבר נשלחו הילדים למחנה הריכוז וסטרבורק ומשם לסוביבור, שם נרצחו כולם.
לאחר שכמה נשים במחנה מחו על התנאים הקשים, ציווה אס-אס-האופטשטורמפיהרר אדם גרינֶוואלד, שהיה מפקד המחנה מאז אוקטובר 1943, לכלוא 74 נשים בתא מספר 115 למשך ארבע-עשרה שעות. שטח התא היה תשעה מטרים רבועים, ולא היו בו פתחים לאוורור. עשר נשים נהרגו. כשהגיעה הידיעה על כך לעיתונות ההולנדית, נשפט גרינוואלד על ידי האס-אס ונידון ל-15 שנות מאסר, אך עונשו הומתק: הוא הורד בדרגה והוצב בחזית המזרחית, שם נהרג בקרב. לצידו של כמילבסקי (שהורשע על ידי הנאצים בהתעללות באסירים ובגנבת יהלומים, וסופו שנכלא על ידי הנאצים במחנה דכאו) הוא אחד הבודדים - מאות ספורות בלבד מכל סגל המחנות - שעמדו לדין בגרמניה הנאצית על חריגה מפקודות שהביאה למות אסירים. החל מפברואר 1944 החליף אותו בתפקיד אס-אס-אונטרשטורמפיהרר האנס היטיג, עד לפינוי המחנה בספטמבר אותה השנה. במהלך תקופה זו הורה היטיג על הוצאתם להורג של 329 אסירים.
ב-5 וב-6 בספטמבר 1944 פינו הגרמנים את המחנה לנוכח התקדמות בעלות הברית, והאסירים נשלחו לזקסנהאוזן. ב-26 באוקטובר 1944 שחררה הדיוויזיה הקנדית המשוריינת הרביעית את המחנה, לאחר קרב עם יחידת משמר של ה-SS שנשארה לשמור על המחנה שפונה כמעט לחלוטין. באותה עת נותרו במחנה כ-500-600 אסירים שנותרו בחיים, ונותרו להיות מוצאים להורג באותו אחר הצהריים. כ-500 גופות של אסירים נתגלו בערימות ליד השערים, לאחר שנרצחו בבוקר היום בו שוחרר המחנה.
לאחר המלחמה
בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה, שימש המחנה כמחנה מעצר לגרמנים, אנשי אס-אס הולנדים, אנשים שהואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים יחד עם ילדיהם, ופושעי מלחמה.
כיום
אתר ההוצאה להורג ליד המחנה הוא כיום אנדרטה לאומית עם קיר המכיל את שמות כל הנרצחים במקום. האתר סבל מכמה אירועי ונדליזם.
המחנה נהרס בחלקו לאחר המלחמה. במקום הוקם מוזיאון חינוכי בשם Nationaal Monument Kamp Vught. במקום נמצא גם בית כלא, שיכון מהגרים לפליטים מאיי מאלוקו, ומחנות צבא.
ב-1996 קיבל נציג משפחת פיליפס אות חסיד אומות העולם.
חול (דמות מקראית)
חוּל, על פי המסופר בספר בראשית, היה בנו השני של ארם בן שם בן נח, ואחיו, בני ארם השמי: עוץ, גתר ומש. על פי הגרסה המופיעה בדברי הימים א' יש האומרים כי לא היה בנו של ארם כי אם אחיו, כלומר, בנו של שם. במצודת דוד נאמר: "אלו הד' [כלומר: עוץ, חול, גתר ומשך] היו בני ארם ולקצר חשבם בבני שם כי בני בנים הם כבנים".
חול נזכר בבראשית:
ובדברי הימים א':
לפי ההיסטוריון היהודי מהעת העתיקה, יוסף בן מתתיהו, חול הוא אבי ומייסד האומה הארמנית.
פורד אייפל
סך הכול יוצרו 62,495 יחידות.
ארת ענק יקינתונית
ארת-ענק יקינתונית או אָרָה יָקִינְתּוֹנִית (שם מדעי: Anodorhynchus hyacinthinus) היא מין תוכי בסוג ארת ענק, שמצוי במרכז ובמזרח אמריקה הדרומית. זהו מין התוכי המעופף הגדול ביותר, ומין התוכי השני בגודלו אחרי התוכיליל. אורכו כ-100 ס"מ ומשקלו נע בין 1.2 ל-1.7 ק"ג. צבע כל הגוף כחול (בדומה לגווני היקינתון), אם כי הוא מתבהר מעט באזור הגב (בפרטים מסוימים, צבע הצוואר עשוי להיות אפרפר). הזנב ארוך ומחודד. מין זה נחשב לנוח לגידול בשבייה.
המין סווג לראשונה ב-1790 על ידי האורניתולוג האנגלי ג'ון לאת'אם, שנתן לו את השם המדעי Psittacus hyacinthinus. בשל איבוד מסיבי של בתי גידול, סווגה הארה היקינתונית במצב שימור פגיע לפי הרשימה האדומה של IUCN.
מאפיינים
תזונתה של הארה מורכבת בעיקר מאגוזים של עצי דקל מקומיים. מקורה החזק מסייע לה לפרוץ את קליפותיהם הקשות של האגוזים והזרעים. הארות מסוגלות אף לסדוק בעזרת מקורן אגוזי קוקוס, מקדמיה ואגוז ברזילאי. לשונם הקשה, המחוזקת בעצם, מסייעת להם לסדוק את האגוזים. חלק משני יותר בתזונתה של הארה מהווים פירות וחומרים צמחיים נוספים (כגון צוף).
שימוש בכלים נצפה אצל מין זה בטבע, כמו גם בשבי, עוד משנת 1863. אחדים מהכלים בהם הארה משתמשת הם קליפות עצים ועלים לעוסים; בזמן פיצוח אגוזים קשים במיוחד, הם מונעים מהאגוז להתגלגל. לא ידוע האם זוהי התנהגות שנלמדה חברתית או מוטעית גנטית, אך היא נצפתה גם בפרטים שגדלו בשבייה. עם זאת, מחקרים מראים שארות בגיל מאוחר יותר מבצעות פעולה זאת ביתר יעילות.
עונת הרבייה נמשכת בין יולי לדצמבר, הקן מוקם בחלל בעץ או על צוקים (לפי בית הגידול). בפנטנאל, 90% מהקינים מוקמים בעץ Sterculia apetala. הארה תלויה בטוקן: 83% מזרעי Sterculia apetala מופצים על ידי הטוקנים. עם זאת, 53% מביצי הארה נטרפות בידי הטוקן. גילם של העצים המתאימים לקינון עולה בדרך כלל על שישים. התחרות על הקנים בין הארות קשה. חורים קיימים מוגדלים, וממולאים בשבבי עץ. גודל התטולה נע בין 1 ל-2 ביצים, אם כי בדרך כלל רק גוזל אחד שורד: הגוזל השני נולד כמה ימים לאחר הראשון, קטן ממנו ואינו יכול להתחרות בו מבחינת קבלת המזון. הדגירה נמשכת כחודש.
כיפת רחפן
כיפת רחפן היא מערכת הגנה אווירית נגד רחפנים וכלי טיס זעירים שפותחה ומיוצרת על ידי חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות הישראלית. זוהי מערכת מתקדמת ליירוט רחפנים באמצעות גילוי, זיהוי, עקיבה ונטרול באמצעות לייזר של רחפנים עוינים המופעלים באזורים האסורים לטיסה. המערכת מוצבת בדרך כלל במתחמים קרקעים כמו בסיסים וכן על כלי רכב וכלי שיט.
מערכת כיפת רחפן כוללת את מערכת Sky Spotter, שמשתמשת באמצעים אלקטרואופטיים, לאתר ולאכן עצמים מעופפים זעירים בהם רחפנים, טיסנים ועפיפוני תבערה.
ביוני 2018 דווח שהמערכת נכנסת לשירות בצה"ל. בדצמבר 2018 דווח כי מערכת מסוג זה הוצבה בנמל התעופה לונדון גטוויק בממלכה המאוחדת לאחר שרחפנים בלתי מזוהים גרמו להשבתת נמל התעופה במשך 36 שעות . בריטניה אף השתמשה במערכת לשם הגנה על כינוס ה-G7 בקורנוול ב-2021.
ב-12 בפברואר 2020 השלימה רפאל סדרת ניסויים במערכת. בינואר 2023 שידרגה רפאל את המערכת, טווח הגילוי הורחב ל-150 ק"מ וטווח השיבוש ל-70 ק"מ.
רוחמה אברהם
רוחמה אברהם (נולדה ב-29 בינואר 1964 ט"ו בשבט ה'תשכ"ד) היא אשת ציבור ישראלית. כיהנה בעבר כחברת הכנסת מטעם סיעות הליכוד וקדימה, שרת התיירות, השרה המקשרת בין הממשלה לכנסת, האחראית על חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל וסגנית יושב ראש הכנסת.
ביוגרפיה
רוחמה אברהם בלילא נולדה בראשון לציון. בוגרת בית הספר התיכון המקיף על שם רקוסין ברמלה במגמת שרטוט מכונות, בעלת תואר בוגר במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ובעלת MBA (תואר שני) מוסמך במנהל עסקים מטעם המרכז האקדמי פרס (התמחות בניהול ארגוני ומשאבי אנוש).
ראשית הפעילות הפוליטית
את דרכה הפוליטית החלה כעוזרת למנכ"ל הליכוד, אביגדור ליברמן, בראשית שנות ה-90. בשנים 1994–1999 שימשה כמנהלת לשכתו של יו"ר האופוזיציה ולאחר מכן ראש הממשלה בנימין נתניהו, בין השאר בעת שכיהן כראש הממשלה. לאחר מכן שימשה יועצת לאביגדור ליברמן כשזה כיהן כשר התשתיות הלאומיות.
חברת כנסת בליכוד
ב-30 במרץ 2005 מונתה לסגנית שר הפנים על ידי ראש הממשלה דאז, אריאל שרון.
חלקה בהקמתה של קדימה
ב-4 ביולי 2007, במסגרת סבב תיקים בממשלה, מונתה לתפקיד השרה המקשרת בין הממשלה לכנסת, וכן השרה (בלי תיק) האחראית על חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, במסגרתן הייתה אחראית על ארגון עשרות אירועים ועל תקציב החגיגות שעמד על כ-140 מיליון ש"ח.
ב-6 ביולי 2008 אישרה הממשלה את מינויה לשרת התיירות ובתאריך ה-14 ביולי 2008 היא נכנסה לתפקיד. כשרת התיירות ביטלה את הצורך באשרות שהייה לאזרחי אוקראינה השוהים בישראל, פתחה נציגות של משרד התיירות ברפובליקה העממית של סין ונחצה קו התייר ה-3 מיליון.
בכנסת השמונה עשרה שימשה כסגנית יושב ראש הכנסת, יושבת-ראש השדולה לעסקים קטנים ובינוניים, יושבת ראש השדולה לביטחון תזונתי, חברת וועדת חוץ וביטחון, ועדת הכנסת ומ"מ מקום בוועדת החוקה. במהלך כהונתה בכנסת השמונה עשרה יזמה מספר חוקים:
לאחר פיזור הכנסת ה-18, באוקטובר 2012, הודיעה אברהם כי לא תתמודד בבחירות לכנסת ה-19.
לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים
בין השנים 2014 ל-2016 שימשה אברהם כדירקטורית חיצונית בחברת הנדל"ן ב. יאיר. משנת 2017 מכהנת כדח"צית בחברת מנרב, דורי מדיה גרופ וכן בחברת "סקייליין אינווסטמנטס אינק" שנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בחודש יוני 2019 נבחרה לשמש כמנכ"לית חברת "השתתפויות בנכסים בישראל", חברת בת של הסוכנות היהודית, שעוסקת בניהול מבנים.
חיים אישיים
רוחמה נישאה למיכאל אברהם, ממנו התגרשה בשנת 1999 ולזוג שני ילדים. לאחר מות אביה בשנת 2007, החליטה אברהם להוסיף לשם משפחתה את שם נעוריה - בלילא.
היא מתגוררת בפתח תקווה.
דרגות ההשפעה
דרגות ההשפעה ברשת היא תאוריה מתחום ניתוח הרשתות החברתיות. התאוריה גובשה על ידי החוקרים ניקולאס כריסטאקיס, רופא במקצועו ופרופ' באוניברסיטת הרווארד, וג'יימס פאולר, פרופ' חבר באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בעבודתו כרופא החל כריסטאקיס להתעניין בצורות בהן מחלה של אדם אחד עלולה לגרום למחלה של אדם אחר כאשר יש ביניהם קשר חזק. במהלך עבודתו הבין שההשפעה לא מצטמצמת לזוגות בלבד אלא מתפשטת גם מעבר להם, וזה הוביל אותו למחשבה על רשתות חברתיות.
כריסטאקיס חבר אל ג'יימס פאולר שעסק באותו זמן בחקר השפעת האמונות הפוליטיות של אנשים על אנשים אחרים. בספרם "מחוברים" מציגים כריסטאקיס ופאולר ממצאים ממחקריהם המשותפים, לפיהם לרשתות חברתיות יש השפעה חזקה על התנהגותם של אנשים. ההשפעה החברתית לא מסתיימת באנשים אותם אנחנו מכירים. אנחנו משפיעים על חברינו והם משפיעים על חבריהם כלומר פעולותינו יכולות להשפיע גם על אנשים שלא פגשנו מעולם. כריסטאקיס ופאולר בדקו תופעות מתחומים שונים כמו עלייה במשקל, גמילה מעישון ותחושת אושר. לטענתם, המפתח להבנת אנשים הוא הבנת הקשרים ביניהם. לרשתות חברתיות יש מבנה מסוים (טופולוגיה) והן יכולות להיות מורכבות או פשוטות, עמוקות או שטוחות. ההבדלים מגדירים את הקשרים בין החברים וקובעים את צורת ההשפעה.
שלוש דרגות ההשפעה
מחקרם של כריסטאקיס ופאולר, משנת 2009 הראה שהתפשטות ההשפעה ברשתות חברתיות מצייתת לכלל שאותו כינו החוק של שלוש דרגות ההשפעה. לפי חוק זה אנחנו מושפעים ומשפיעים על חברינו ועל החברים של חברינו ועל החברים של החברים של חברינו (הנמצאים 3 דרגות מרחק מאתנו). חוק שלוש דרגות ההשפעה נכון למגוון התייחסויות, רגשות והתנהגויות ולהתפשטות תופעות שונות ומתייחס למידה בה אנחנו מדבקים. ההשפעה מחלחלת בהדרגה ומפסיקה להשפיע בצורה ניכרת על אנשים הנמצאים מעבר לגבול חברתי זה. שלוש סיבות אפשריות להשפעה המוגבלת, על-פי כריסטאקיס ופאולר הן: "הסבר ההתנוונות הפנימית" לפיו ההשפעה דועכת בסופו של דבר כי מבחינה חברתית קיימת התנוונות הדרגתית של מהימנות המידע בזמן העברתו. "אי יציבות ברשת", הסבר לפיו ההשפעה דועכת מכיוון שקשרים מעבר ל–3 דרגות אינם יציבים. חברים מפסיקים להיות חברים, זוגות נפרדים, אנשים מתים. יש שינויים בקשר לאורך הדרך. הסיבה השלישית היא "ההסבר של המטרה האבולוציונית" לפיו מבחינה אבולוציונית אנשים התחברו בקבוצות קטנות של שלוש דרגות או פחות כי בדרגות אלה קל יחסית להשפיע על אחרים וגם לדעת אם מישהו בקבוצה הוא בן ברית. גם אם אנחנו מוגבלים לשלוש דרגות, השפעתנו על אחרים היא עצומה מאחר שחיבור של שלוש רמות מחבר אותנו לכ-1000 איש. "אם מישהו אומר לך שאתה יכול להשפיע על 1000 איש, זה משנה את תפיסת העולם שלך" (אומר פאולר).
אנדרו תומאס, גם הוא חוקר רשתות חברתיות, מבקר את חוק שלוש הדרגות בטענה שהוא מבוסס על מחקר בו אנשים נקבו שם של חבר אחד בלבד לכן יכול להיות שקרוב מדרגה שלישית שלך הוא במציאות חבר מדרגה ראשונה ולכן יש מקום לספק בקשר לאוניברסליות של החוק. ראסל ליונז תוקף את המחקרים מסיבות של שיטות סטטיסטיות ופרשנות הממצאים אך לא סותר את המסקנות.
מחקר אחר שנעשה בקשר לגירושין במובן של תופעה מידבקת ברשת החברתית, מציג נתונים המצביעים על השפעה של שתי דרגות בלבד. למרות ביקורת זו, חוקרים נוספים בתחום תיעדו שברשתות של חוקרים וממציאים רעיונות חדשניים וכן המלצות בחיי היומיום, מחלחלים לשלוש דרגות.
השלכות מוסריות
מתוך האבחנה לגבי ההשפעה של הרשת עולה השאלה אם אנחנו אחראים על ההחלטות שאנחנו מקבלים, שאלה שיש לה השלכות מוסריות וחברתיות. החיבורים שלנו לאחרים משפיעים על מידת הבחירה החופשית שלנו. כריסטאקיס ופאולר טוענים שהקשרים החברתיים הם חלק טבעי וחיוני מחיינו וגם כוח שיכול להניע השפעה חיובית. הם מציגים במחקריהם השפעות חיוביות ושליליות, אך טוענים שההשפעות החיוביות כמו אושר או בריאות חזקות מההשפעות השליליות, מכיוון שאנשים נוטים להתחבר לאנשים שמחים ולשמור על יציבות הקשר עמם.
יישום התאוריה
עבודתם של כריסטאקיס ופאולר, מציעה דרך חדשה לחשוב על בריאות הציבור. בתאוריה, הדרך הטובה ביותר להילחם בהשמנת יתר אינה לעודד אנשים לעשות דיאטה יחד עם חבריהם הקרובים, אלא לקפוץ מעל חיבור ולעשות דיאטה בחברת חברים של חברים. בצורה כזאת ברשת החברתית המיידית, כל אחד יהיה מוקף לפחות מצד אחד באנשים המאבדים ממשקלם באופן אקטיבי וזה ישפיע על מחוברים אחרים להתחיל להוריד משקל בעצמם. יישום דומה המתבסס על המודל הנ"ל, הוצע על ידי נתן קוך, מומחה לגמילה מעישון. הרעיון שלו הוא אפליקציה אותה יוכלו משתמשי פייסבוק להתקין בדף שלהם כשהם מנסים להפסיק לעשן. האפליקציה תהיה חשופה לציבור כך שחברים ברשת יוכלו לראות כמה זמן החזיקו מעמד, האם הם משתמשים במדבקות ניקוטין וכמה כסף חסכו. הרעיון הוא לקחת מאבק אישי ולהפוך אותו לשקוף כך שיוכל להשפיע על חברים אחרים ועל חברי חברים.
אחיזה טיפולית מרסנת
אחיזה טיפולית מרסנת (באנגלית: Therapeutic holding) היא טכניקה יישומית בה אדם בוגר, לרוב מחנך או מטפל, אוחז באדם אחר על מנת לרסנו ולסייע לו להירגע. הטכניקה משמשת כתגובה אל מול תוקפנות רבה ובלתי נשלטת של אדם, במטרה למנוע פגיעה שלו באחר או בעצמו. אותו אדם מוחזק בתקיפות אך ללא תוקפנות, עד לשלב בו הוא נרגע ולא מהווה סכנה. האחיזה מגבילה את יכולת התנועה של האדם וכן יוצרת קרבה גופנית.
לרוב, משתמשים באחיזה אנשי צוות במוסדות חינוך וטיפול, שעברו הכשרה מעשית מתאימה.
מטרות הטכניקה שונות ומגוונות: האחיזה יכולה לשמש לריסון המטופל, הפסקת ההתנהגות התוקפנית והצבת גבול; האחיזה יכולה לאפשר להורה או הדמות המטפלת להשיב לעצמה את הסמכות ההורית, ובגישות מסוימות מטרתה היא יצירת קרבה והתקשרות. מסרים אפשריים שמנסה ההורה או המטפל להעביר באמצעות הטכניקה, הם: "אני נמצא/ת כאן", "לא אעזוב אותך", "אני יכול/ה לשאת את הכעס והכאב שלך", ו"אשאר איתך כמה זמן שזה ייקח".
רקע
האחיזה הטיפולית מבוססת על הטכניקה של רוברט זסלו (Robert Zaslow), פסיכולוג אמריקאי שטיפל במטופלים הלוקים בתסמונות הספקטרום האוטיסטי. לטענתו, האחיזה הכפויה יוצרת סביבה בטוחה עבור האדם, המסייעת להפחתת ביטויי הזעם המאפיינים את הלוקים בתסמונות אלו.
הטכניקה התפתחה לא מתוך תאוריה, אלא מתוך ההתנסות בשטח, במסגרות שונות כמו בתי חולים פסיכיאטריים, פנימיות ועוד.