cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודריגו קראסו אודיו
קראסו נולד בקרטגו. לפני שנבחר לנשיא הוא היה המנהל של הבנק המרכזי והמנהל הכללי של "רסופה" - עסקי זיקוק הנפט של קוסטה ריקה. במהלך כהונתו ולאחר מכן הוא מילא תפקיד מרכזי בהקמתה של "האוניברסיטה לשלום", מוסד חינוכי אשר מציע תוכניות לתואר שני בלימודי שלום ופיתוח. ממשלתו גם התרכזה וקידמה את התעשיית הפטרוכימית במדינה ואף החלה בחפירות ליד רכס ההרים "קורדיירה דה טלמאנקה" בחיפוש אחר נפט. ממשלת קראסו גם הסדירה חפירות של זהב בדרום המדינה. בחזית המדינית קראסו נאלץ להתמודד עם השינויים הקיצוניים שניקרגואה השכנה עברה. בתקופת נשיאותו של קראסו בקוסטה ריקה, ניקרגואה הייתה תחת שליטתו הרודני של אנסטסיו סומוסה דביילה אשר שלט במדינה שנים רבות, וקוסטה ריקה תמיד התנגדה לשלטונו. כשנוסדה התנועה הסנדיניסטית בסוף שנות ה-70, ניקרגואה התמודדה עם תסיסה אזרחית ועימותים מזוינים קטנים. ממשלתו של קראסו התנגדה בכל הכוח לסומוסה, ונתנה את תמיכתה למורדים הסנדיניסטים.
טרה אינקוגניטה
טרה אינקוגניטה (בלטינית: Terra incognita, בעברית: ארץ לא-נודעת) הוא המונח הלטיני בו השתמשו בקרטוגרפיה לתיאור שטחי יבשה שעדיין לא מופו או תועדו. הביטוי נזכר לראשונה בספר 'גאוגרפיה' של פטולומאיוס תַלְמָי בסביבות שנת 150 לספירה. המונח הוחזר לשימוש במאה החמש-עשרה בעידן התגליות. ביטויים מקבילים ניתן למצוא בצרפתית (terres inconnues) ובאנגלית (Parts Unknown). על אותו משקל נעשה השימוש במונח Mare incognitum לתיאור שטחים ימיים לא נודעים.
הביטוי טרה אינקוגניטה מתייחס לעיתים ליבשת הדמיונית בדרום טרה אוסטרליס כפי שניתן לראות במפה משנת 1564 (Theatrum Orbis Terrarum), פרי עבודתו של אברהם אורטליוס.
חלקים נרחבים באפריקה נותרו עם שם זה עד המאה תשע-עשרה. במהלך מאה זו, עם סיום המיפוי המלא של כדור הארץ, הביטוי טרה אינקוגניטה נעלם ממפות העולם.
כיום הביטוי משמש בקרב קהיליות מחקריות שונות כמטפורה לתחומים בתוליים שעדיין לא נחקרו.
רווה מזובייצקה
רווה מזובייצקה (בפולנית: Rawa Mazowiecka) היא עיר מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, על גדות הנהרות רילקה וראווקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
רווה מזובייצקה נזכרת לראשונה בשנת 1288, ובשנת 1321 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-14 נבנתה בעיר מצודה מאבן. בין השנים 1462 ו-1793 הייתה העיר בירת מחוז בממלכת פולין ובאיחוד הפולני-ליטאי. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 ניזוקה העיר קשות בידי הכובשים השוודים, ובשנת 1766 פגעה בה שרפה גדולה.
בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בשטח פרוסיה, בשנת 1806 נכללה בשטח נסיכות ורשה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1863 נתפסה העיר בידי המורדים הפולנים במרד ינואר, ובשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נגרם לה הרס רב, תוך חורבן כ-60% מבתיה.
יהודי רווה מזובייצקה
יהודים התיישבו בעיר מהמאה ה-18, והתגוררו תחילה בפרבר זאמקובה וולה, אשר כונה באותה עת "עיר היהודים". בשל פניות של הפולנים המקומיים לרשויות, הוטלו הגבלות שונות על עיסוקי היהודים בעיר. קהילה עצמאית הוקמה בעיר בתחילת המאה ה-19. בשל שרפה גדולה שפגעה בשכונה היהודית בעיר בשנת 1861, נבלמה התפתחות הקהילה לזמן מה. פגיעה חמורה נוספת בקהילה אירעה בזמן מלחמת העולם הראשונה, בשל ההרס הרב שנגרם לעיר, וקרבתה לחזית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שבאו לידי ביטוי בפוגרום שבוצע בהם בספטמבר 1934, ובהצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.
בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, ריכזו אלו את יהודיה, וביצעו בהם מעשי השפלה והתעללות פומביים, במיוחד בנשים ובקשישים. כמו כן, התעללו הגרמנים ברב הקהילה, ירחמיאל משה נח רפפורט, ובבתו. על הגברים היהודים מהעיר ציוו הגרמנים לשכב עם פניהם לאדמה במשך שעות רבות, תוך ירי בחלקם. בהמשך, כינסו הגרמנים שוב את הגברים היהודים מהעיר, וגזזו את זקניהם, תוך הלקאת רב הקהילה הקשיש 30 מלקות. בבד בבד, חטפו הגרמנים את יהודי העיר לעבודות כפייה, שדדו את רכושם, והטילו על הקהילה תשלומי כופר. בתקופה זו נמלטו מהעיר כמה מאות יהודים לסקרנביץ, ובמקביל הגיעו אליה פליטים יהודים מיישובי הסביבה.
בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מגודר וצפוף שהוקם בה, אשר עם הגעת פליטים יהודים נוספים אליו, הגיע מספר יושביו לכ-4,000 איש. מהגטו נשלחו יהודים רבים למחנה עבודה ביישוב זוואדה (Zawada), ועם חזרת חלקם לגטו, התפרצה בו מגפת טיפוס הבהרות, אשר הפילה חללים רבים. בתחילת 1942 ננעלו שערי הגטו, ונאסרה הכנסת מזון אליו. ב-23 ביוני 1942 הוציאו הגרמנים להורג 18 יהודים מהגטו.
ב-26 באוקטובר 1942 הובאו לגטו שבעיר כ-4,000 יהודים נוספים מביאלה ראווסקה, אשר לנו בו תחת כיפת השמיים. למחרת, החלו שוטרים גרמנים ופולנים בביצוע אקציית חיסול בגטו, בה שילחו את כל יושביו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח מספר רב של יהודים במהלך האקציה. יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהגטו בשעת האקציה הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
גאיוס פובליקיוס מארקלוס
גאיוס פובליקיוס מארקלוס (Gaius Poblicius Marcellus) היה מצביא רומי שהשתתף בדיכוי מרד בר כוכבא. הוא היה קונסול בשנת 120 לספירה, מושל גרמניה עילית בין השנים 121 ל-127, ומושל פרובינקיית סוריה בשנים 129-136.
זמן קצר לאחר שפרץ מרד בר כוכבא יצא פובליקיוס מארקלוס עם הלגיון השלישי "גאליקה" כדי לסייע לטיניוס רופוס, מושל יהודה. שני הלגיונות האחרים נשארו בסוריה תחת פיקודו של יוליוס סוורוס, שקודם לכן שימש מפקד הלגיון הרביעי סקיתיקה, ועם עזיבת פובליקיוס מארקלוס מילא את מקומו כנציב סוריה. על חלקו בדיכוי המרד קיבל פובליקיוס מארקלוס מהקיסר אדריאנוס את העיטור אות הטריומף (ornamenta triumphalia). אחת הסיבות לקבלת עיטור צבאי זה הייתה שמפקד הצי הסורי, סקסטוס קורנליוס דקסטר, פקודו של מושל סוריה, קיבל אות הצטיינות על חלקו בדיכוי המרד. בנוסף למארקלוס קיבלו את אות הטריומף גם יוליוס סוורוס, מושל יהודה ולפני המרד מושל בריטניה, והטריוס נפוס, מושל ערביה, מצב חריג שלא היה כדוגמתו מאז המלחמות הפרתיות בתקופת הקיסר טראיאנוס.
שרה בגלי
שרה ג'ורג' בגלי (, 19 באפריל 1806 - 15 בינואר 1889) הייתה פעילה לזכויות נשים, ואחת ממנהיגות העובדים החשובות בניו-אינגלנד במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19. לחמה לקיצור יום העבודה של פועלי המפעלים במסצ'וסטס ולהגבלתו ל-10 שעות עבודה יומיות. מעורבותה בתמיכה בפועלים בלוואל, קשרה אותה למספר רפורמות משמעותיות בנושא זכויות נשים, ביטול העבדות, שלום, זכויות אסירים ובריאות.
היסטוריה
שרה בגלי נולדה בניו-המפשייר לרודה וית'הם ונתן בגלי בני משפחות גדולות מניו-אינגלנד. רודה ונתן עבדו כאיכרים ונאלצו למכור חלק מאדמותיהם כדי להקים טחנת קמח לפרנסת משפחתם. היו לה שני אחים - תומאס והנרי ואחות מרי אוסגוד. לטענתה הייתה ילדה לא רצויה, עובדה שדחפה אותה לפמיניזם על מנת להוכיח עצמה כאישה.
עובדת טקסטיל
בשנת 1935, בגיל 30 עברה לראשונה לעיר לאוול לעבוד במפעל הטקסטיל "המילטון". היא פרסמה את חיבורה הראשון "תענוגות חיי המפעל" בכתב העת המקומי "Lowell Offering" בשנת 1840. כתב העת היה כתוב, ערוך ומוצא לאור על ידי נשים עובדות, חלקן צעירות מאוד. מטרתן הייתה לחשוף את הקשיים הייחודיים של נשים בעולם העבודה, בדרישה לסביבת עבודה בטוחה יותר עבור נשים. בסוף נובמבר 1942 פוטרו 70 אורגות ממפעל "מידלסקס" לאחר שמחו ושבתו על הדרישה להעמיד שני נולי-אריגה במקום אחד. זמן קצר לאחר אותה שביתה עברה בגלי לעבוד במפעל מידלסקס כאורגת, וייתכן כי תפסה את משרתה של אחת המפוטרות. בין 1842 ל-1844 עזבו למעלה מ-1000 עובדות טקסטיל את העיר לאוול כתוצאה ממיתון כלכלי, שלווה בקיצוצי שכר והעלאת תביעות העבודה. ב-1844 לאחר תום המיתון, תאגיד הטקסטיל "סטמפרד" העלה את משכורות עובדי הטקסטיל הגברים חזרה לתנאי 1842, אך לא את שכרן של העובדות הנשים.
פעילה בתנועת העבודה
בדצמבר 1844 נפגשה בגלי עם עוד 5 עובדות ב"היכל ההתנגדות לעבדות", בבלוק ספלדינג ברחוב מרכזי במרכז העיר לאדוול. הן הקימו את "האגודה הנשית לרפורמה בעבודה בלאוול" (Lowell Female Labor Reform Association) שחרתה על דגלה מאבק לשיפור תנאי התברואה, ולצמצום יום העבודה לעשר שעות (באותה תקופה היה יום העבודה הממוצע בן כ-13.5 שעות במפעלי הטקסטיל). בגלי מונתה כנשיאת ה-LFLRA, וצפתה בארגון גדל והולך עד אשר מנה למעלה מ-600 חברות. הן פרסמו עיתון משלהן בשם "קול התעשייה" אשר פרסם כתבות ומאמרי נשים.
בגלי וחברותיה הוסיפו לשלוח עצומות לבית המחוקקים, ואספו למעלה מ-10,000 חותמים, מכל רחבי מסצ'וסטס (כ-2000 מתוכן היו של נשים ואנשים עובדים מלאוול עצמה). שימוע נוסף התקיים, אולם גם בסופו סירב בית המחוקקים להתערב בהגבלת יום העבודה. בכל מקרה הלחץ הציבורי והפוליטי על תאגידי הטקסטיל בלאוול היו כה גדולים עד כי אלו קיצרו את יום העבודה בחצי שעה בשנת 1847. כתוצאה מלחץ נוסף הופחת יום העבודה ל-11 שעות בשנת 1853.
מעורבות בטלגרף
ביולי 1846 התמנה ג'ון אלן לעורך העיתון "קול התעשייה" ופיטר מיידית את בגלי. בגלי טענה כי הוא מנסה להחניף לקהל קוראיו, בני המעמד הבינוני העולה, אשר "מחלקת נשים" בעיתון לא תהיה לטעמו. כועסת ומאוכזבת חיפשה בגלי עבודה חדשה. בפברואר 1846, רק חודשים מספר אחרי ניסוייו המוצלחים הראשונים של סמואל מורס בטלגרף האלקטרוני, פתחה חברת הטלגרף המגנטי של בוסטון משרד בלאוול, ובגלי נשכרה להיות ככל הנראה הטלגרפרית האישה הראשונה בארצות הברית. היא לא רק קידדה את המכתבים, אלא גם סייעה לאנשים לנסח את הודעותיהם ומכתביהם. בתחילת 1847 נתמנתה בגלי להפעיל את המשרד של חברת הטלגרף המגנטי בספרינגפילד. בספרינגפילד נעלבה בגלי לגלות כי היא משתכרת רק שלושת-רבעי השכר של המקבילים הגברים שלה.
פעילותה המאוחרת
שנה לאחר מכן שבה בגלי ללאוול, לעבוד במפעל המילטון, כשהיא מתגוררת עם אחיה הנרי. היא חסכה כסף שאפשר לה לנדוד ברחבי ניו-אינגלנד ולכתוב על בריאות, זכויות עובדים, זכויות נשים וזכויות אסירים. ב-1849 היא עברה לפילדלפיה שם עבדה עם חברי תנועת הקוויקרים, כמזכירה ומנהלת של "בית רוזין" אשר סיפק מקלט לנשים שעסקו בזנות ולנשים במצבי מצוקה. בפילדלפיה פגשה בג'יימס דורנו (1796–1871) והם נישאו ב-13.2.1850. ב-1851 עברו שרה וג'יימס לעיר אלבני במדינת ניו יורק, והחלו להפעיל מרפאה הומואפטית. הומאופתיה הייתה באותה התקופה שדה חדש, אשר העדיף שימוש בצמחים על פני שימוש בפרקטיקות רפואיות אחרות שהיו נהוגות באותה התקופה כהקזת דם ועידוד הקאה. המרפאה שלהם התמחתה בהצעת סיוע רפואי לנשים וילדים. הם תמחרו את פעילות המרפאה ב"דולר לעשיר וחינם לעני". ג'יימס החל בייצור המוני של תרופות הומואפטיות. בשנת 1867 העבירו את מפעל התרופות שלהם לעיר ניו יורק, ועברו להתגורר בברוקלין. ב-1871 נפטר ג'יימס. שרה בגלי נפטרה ב-15 בינואר, 1889 בגיל 82. לבני הזוג לא היו ילדים.
אבוה דשמואל
אַבָּא בַּר אַבָּא, הידוע בכינויו אֲבוּהָּ דִּשְׁמוּאֵל, היה כהן ואמורא בבלי בדור המעבר שבין התנאים לאמוראים.
ביוגרפיה
נולד וגדל בנהרדעא ולמד שם אצל תנאים בבלים. לאחר שבגר עלה לארץ ישראל ולמד תורה אצל רבי יהודה הנשיא. לאחר מכן שב לבבל והוכר כתלמיד חכם גדול. עם תלמידיו נמנו שמואל בנו (שאף חולק עליו מפעם לפעם), מר עוקבא, ואף רב מתנה ורבי יוחנן מצטטים דברים שלמדו ממנו.
חבריו ובני דורו היו לוי, רב ואחרים. נראה שלוי היה חברו הקרוב, עמו הוא למד והתפלל, ולאחר מיתתו אמר עליו דברי הספד מיוחדים.
לשמואל בנו, היה אח בשם פנחס, שלכאורה היה בנו של אבא בר אבא. היו לו גם בנות, ומסתבר לכאורה כי גם רב שמן בר אבא היה בנו. הוא האריך ימים וחי עוד בימי רבי יהודה נשיאה הראשון, שרחש לו כבוד רב.
אבא בר אבא היה רב ודיין בנהרדעא, וגם מארץ ישראל נשלחו אליו אגרות שבהן שאלות הלכתיות. אף הוא נהג לשגר שאלות לארץ ישראל, אל רבי יהודה הנשיא.
עסק לפרנסתו במסחר במשי.
היה עשיר גדול ובעל שדות, והיה משגיח עליהם ובודק את צורכיהם פעמיים ביום. את פירותיו היה מוכר בתחילת העונה בזול, כדי לגרום להוזלת מחירי הפירות למשך כל השנה.
חסידותו
היה חסיד גדול. מסופר שפעם אחד השיב חמורים אבודים לבעליהם אף על פי שעברה יותר משנה מאז אבדתם, לפנים משורת הדין האומרת שבמקרה זה פטור המוצא מלהשיב כיוון שהמאבד התייאש.
זכה לגילוי שכינה ביחד עם חבירו לוי בעת שישבו בבית הכנסת שף ויתיב. זכה לדבר גם עם מלאך המוות, שסיפר לו שאם לא היה חושש לכבוד הבריות - היה שוחט לגמרי את צווארו של כל מי שהוא הורג.
על זהירותו בענייני ממונות מסופר שפעם אחת רבי יהודה בן בתירא שלח לו שרוצה לקנות ממנו משי, וכשרבי אבא הגיע לנציבין (מקום מגוריו של רבי יהודה) לתת לו את הסחורה, ריב"ב אמר לו שהוא לא באמת התכוון לקנות ממנו, ולכן לא שלח לו מעות. רבי אבא טען שרבי יהודה נאמן עליו גם בלי שקיבל ממנו ממון, ולכן נמנע מלמכור את המשי כדי לשומרו לרבי יהודה. כששמע זאת רבי יהודה, ברכו שיצא ממנו בן גדול כשמואל הרמתי שנאמר עליו . לאחר זמן נולד בנו שמואל, מגדולי אמוראי בבל.
גם את בני ביתו הרגיל במצוות. מסופר שהוא היה נותן לשמואל כסף לחלק לעניים כדי להרגילו במצוות. באחת הפעמים שמואל סיפר לו שהוא ראה עני אחד אוכל בשר ושותה יין, אמר לו: אם כך - תתן לו יותר כסף ממה שאתה נותן לאחרים, כי כך הוא רגיל. בפעם אחרת סיפר לו שמואל שראה באחד הבתים של העניים שולחן ערוך בכלי כסף וזהב, אמר לו: (משום שבזכות קיומם של הרמאים אין חובה לתת צדקה לכל עני, כי אפשר לתלות שהוא רמאי).
החמיר מאוד בהלכה גם לבנותיו. הוא אסר עליהן לצאת לרשות הרבים בשבת עם חוטים צבעוניים שבאוזניהן, שמא יתירום כדי להראות לחברותיהן. הוא אף אסר עליהן לישון זו אצל זו, ודאג לכך שיוכלו לטבול כהלכה.
היו מופקדים אצלו כספי יתומים, והוא שמר עליהם במסירות יוצאת דופן, יותר ממה ששמר על כספו שלו. בזמן מיתתו שמואל בנו לא היה בקרבתו ולכן לא היה יכול לספר לו היכן הכסף של העניים נמצא. כתוצאה מכך, התחילו להוציא על שמואל שם רע וקראו לו "בנו של גזלן כספי היתומים". הגמרא מספרת שבשלב זה שמואל הלך לבית הקברות לדבר עם נשמות המתים. לאחר דו-שיח קצר עם אביו, בו גילה לו שהוא (שמואל) הולך למות, סיפר לו שהטמין את הכסף שלו ביחד עם כספי היתומים, מתחת אבן הרחיים, כשכספי היתומים באמצע כספו כך שיש יותר סיכויים שכספו שלו ייגנב ולא כספי היתומים.
שמו
היוחסין משער שנקרא "אבא" כשם אביו, משום שאביו מת לפני קריאת שמו בברית מילה, ולכן קראו לו על שם אביו.
כינויו, "אבוה דשמואל", על שם בנו, אינו כינוי מקובל לאמוראים אחרים. האגדה מספרת, שפעם, בהיותו רחוק מביתו לרגל מסחרו, פגשה אותו אשה ממדי והפצירה בו שישכב עמה תמורת סכום כסף גדול. הוא התפלא על ההצעה, והיא השיבה לו, שנודע לה באמצעים מאגיים, שמהזרע שיצא ממנו באותו לילה יצא בן חכם מאוד. כאשר שמע את התשובה, הזכיר שם קדוש והגיע לעירו נהרדעא בקפיצת הדרך. באותו לילה שהה עם אשתו, ומכך נולד בנו שמואל. לפנות בוקר חזר אבא בר אבא למקומו הקודם. כשנולד שמואל טרם חזר אביו לנהרדעא, ובני העיר חשדו באשתו שבגדה בו. לאחר תקופה חזר האב לעירו וטיהר את שמה של אשתו. מאז והלאה, לשם הדגשת טהרת ייחוסו של שמואל, נקרא אביו "אבוה דשמואל".
יש המבארים את כינויו בכך ששמואל בנו היה מהאמוראים החשובים והידועים ביותר, וכבוד הוא לו שנקרא על שם בנו. סיבה נוספת שנאמרה, שהשם "אבא" הוא שם נפוץ מאוד, וכדי לזהותו כינוהו "אבוה דשמואל".
הרב יחיאל הלפרין בספרו סדר הדורות מבאר כינוי זה ע"פ האמור בספר של הרמ"ע מפאנו, שאבא בר אבא היה גלגול הנשמה של שמואל הנביא, ובנו שמואל היה גלגול של שאול המלך. פירוש ייחודי זה מסתמך על המדרש שהוזכר לעיל, שרבי יהודה בן בתירא ברך את אבוה דשמואל שיוולד לו בן גדול "כשמואל הרמתי", ועל הסיפור שלאחר מיתת אביו, שמואל בנו עלה לשמים ודיבר עם אביו. הרמ"ע מפאנו מוצא קווים דומים בין סיפור זה לסיפור העלאתו של שמואל באוב על ידי שאול. הוא מתייחס גם לסיפור האשה ממדי וטוען שהיא הייתה גלגול של אשת פוטיפר שניסתה לשכנע את יוסף לשכב עמה.
תסמונת שווכמן-דיאמונד
אפידמיולוגיה
תסמונת שווכמן-דיאמונד תוארה לראשונה בשנת 1964 על ידי הארי שווכמן, לואיס דיאמונד ואחרים במאמר שדיווח על תסמונת המשלבת אי-ספיקת לבלב והפרעות במח העצם בחמישה ילדים, מתוכם שניים היו אחים. ילדים אלה היו תחת מעקב בשל אבחנה ראשונית של סיסטיק פיברוזיס, אולם התברר כי תבחין הזיעה שביצעו היה שלילי וכי לא היו להם מחלות כרוניות של מערכת הנשימה. באותה שנה דיווח מרטין בודיאן על שני מקרים של תת-התפתחות (היפופלזיה) מולדת של הלבלב האקסוקריני, אשר הצטרפו לעוד מקרים שתוארו קודם לכן בספרות, ובהם התפתחות לקויה של הלבלב האקסוקריני עם קשר אפשרי להפרעות המטולוגיות בדרגות חומרה שונות.
שיעור ההיארעות של התסמונת נאמד ב-1 ל-77,000 לידות. זוהי הסיבה השנייה בשכיחותה לאי-ספיקה תורשתית לבלב, אחרי סיסטיק פיברוזיס, והסיבה השלישית בשכיחותה לאי-ספיקה תורשתית של מח העצם, אחרי אנמיה על שם פנקוני ואנמיה על שם בלאקפן ודיאמונד.
התסמונת מאובחנת בינקות או הילדות המוקדמת, כאשר בנים מאובחנים בשיעור של פי 1.7 מאשר בנות.
אטיולוגיה
תסמונת שווכמן-דיאמונד היא מחלה גנטית אוטוזומלית-רצסיבית הנגרמת במרבית המקרים בעקבות מוטציות בחלבון המקודד על ידי הגן SBDS, שנמצא על הזרוע הארוכה של כרומוזום 7 באתר 7q11. גן זה בנוי מ-7,900 זוגות בסיסים המצויים בחמישה אקסונים. כ-75% מהמוטציות המובילות למחלה מקורם בהמרה גנטית (gene conversion) בין הגן SBDS לפסאודוגן, SBDSP, הזהה לו ב-97%. כתוצאה מהמרה זו, נוצר גן בעל נקודות שחבור אחרות מאלה של הגן התקין, דבר המוביל להסטת מסגרת הקריאה ולביטוי של קודון סיום בטרם תורגם החלבון במלואו. שיעור הנשאות של הגן הפגום נאמד ב-1:110.
החלבון SBDS הוא חלבון באורך חזוי של 250 חומצות אמינו ובמשקל של 28.8 קילודלטון. תפקידו של החלבון אינו ידוע לאשורו, מאחר שאין לו הומולוגיה לאתרים פעילים בחלבונים אחרים. משערים, לאור מחקרים על גנים דומים באורגניזמים אחרים, כי יש לו תפקיד בבניית ריבוזומים, בייצוב כישור החלוקה בעת מיטוזה, כמו גם בהגנה על התא מפני אפופטוזה. החלבון נפוץ ברקמות שונות בגוף, והוא נמצא הן בגרעין התא בגרעינון והן בציטופלזמה.
פתוגנזה
המנגנון שדרכו משפיעה המוטציה בחלבון SBDS על התפתחות הלבלב, מח העצם והעצמות טרם פוענח. למרות זאת, כן הודגמה מעורבותה של המוטציה בחלבון בעיכוב של בניית הריבוזומים, באי-יציבותו של כישור החלוקה, וכפועל יוצא באי-יציבות גנומית בתא המובילה לריבוי מוטציות ולתיקון בלתי מספיק שלהן, ובזירוז אפופטוזה. כמו כן, נמצא כי הן מספרם של תאי האב ההמטופויטיים – תאי האב של תאי הדם במח העצם – והן תפקודם ביצירת שורות התאים נמוכים בחולים בתסמונת לעומת נבדקים בריאים.
ההפרעה ההמטולוגית הנפוצה ביותר בתסמונת היא נויטרופניה, המופיעה בכ-90% מהלוקים בה. כשליש מהמטופלים הנויטרופניים בתסמונת הם נויטרופניים בצורה כרונית, בעוד שני השלישים האחרים נויטרופניים לסירוגין. נוסף על מספרם הנמוך של הנויטרופילים, נמצא במחקרים אין ויטרו כי גם הכמוטקסיס של הנויטרופילים פגום, אולם לא ברור עד כמה לעניין ישנה השפעה על נטייה לזיהומים בחולים אלה. מעט פחות מהנויטרופניה נפוצות גם אנמיה ותרומבוציטופניה בשיעורים משתנים של 42%–66% ו-24%–60%, בהתאמה. פאנציטופניה, ירידה בכל שלוש שורות הדם, נמצאה ב-10%–44% מהחולים, עם התפתחות בחלק מהמקרים לאנמיה אפלסטית. בבחינה פתולגית של מח העצם לא נמצא ממצא אופייני לתסמונת זו. בהקשר ההמטולוגי אי-היציבות הגנומית בחולים בתסמונת שווכמן-דיאמונד חושפת אותם לסיכון מוגבר לתסמונת מיילודיספלסטית ולהתמרה ללוקמיה מיאלואידית חריפה.
תסמינים וסימנים
אי-ספיקתו האקסוקרינית של הלבלב מובילה להופעה של צואה שומנית כבר בינקות, מלווה בתת-ספיגה, אי-התפתחות של הילד ורמות נמוכות של הוויטמינים המסיסים בשומן A, D, E ו-K. כתוצאה מנויטרופניה, לילד הלוקה בתסמונת ישנה נטייה לזיהומים חוזרים. אנמיה עשויה להתבטא בחיוורון, ואילו תרומבוציטופניה בנטייה לדימומים בריריות. כמו כן, ישנה שכיחות מוגברת של גרב בילדים אלה.
בדיקות עזר
בספירת הדם, כאמור, שכיח למצוא נויטרופניה, כרונית או לסירוגין, אצל רובם הגדול של הלוקים בתסמונת, וכן בשיעור מעט יותר נמוך אנמיה ותרומבוציטופניה. האנמיה מאופיינת בתכולת המוגלובין תקינה בתאי הדם האדומים (נורמוכרומיות) ובגודל תאים תקין (נורמוציטוזיס) עד גדול (מקרוציטוזיס). לעיתים האנמיה מלווה גם ברטיקולופניה (מיעוט רטיקולוציטים). לכ-80% מהמטופלים רמות גבוהות של המוגלובין עוברי (המוגלובין F).
במדדים הכימיים ישנן רמות נמוכות של טריפסינוגן ואיזועמילאז בדם, ואלה משמשים גם סמנים ביולוגיים למעקב אחר התקדמות המחלה. עם זאת, בילדים מעל גיל 3 הלוקים בתסמונת הטריפסינוגן חוזר לטווח התקין ומפסיק להיות סמן. כמו כן, גם בילדים צעירים בריאים עד גיל 3 רמות איזועמילאז יכולות להיות נמוכות, ולכן ערכה של הבדיקה כסמן עד גיל זה מוגבל. בצואה ניכר כי רמות האלסטאז נמוכות.
באמצעי דימות רפואי שונים כאולטרה סאונד, טומוגרפיה ממוחשבת ודימות תהודה מגנטית ניתן לראות לבלב לא מפותח ושומני כביטוי להחלפת לתאים האוניתיים ברקמת שומן. כמו כן, ניתן לראות לעיתים הגדלת כבד.
קריטריונים לאבחנה
מסמך קונצנזוס משנת 2011 מגדיר את הקריטריונים לאבחנה של תסמונת שווכמן-דיאמונד. לפי מסמך זה האבחנה מתבססת על קריטריונים קליניים או בדיקה גנטית חיובית, כאשר לצורך מילוי הקריטריונים הקליניים נדרשת עדות לאי-ספיקה של הלבלב האקסוקריני בצירוף הפרעה המטולוגית ושלילה של תסמונות אחרות שלהן ביטוי דומה.
עדות לאי-ספיקה של הלבלב האקסוקריני מאובחנת לפי מסמך זה בצורת רמות נמוכות של אנזימי לבלב. ממצאים תומכים בכך, אשר אינם מספיקים לבדם לקבוע אבחנה, הם בדיקה לא תקינה של שומן בצואה במשך 72 שעות, רמות נמוכות של שני ויטמינים לפחות המסיסים בשומן ועדות בדימות או בפתולוגיה ללבלב שומני. ההפרעה ההמטולוגית מאובחנת באמצעות אחד משני הקריטריונים הבאים: נויטרופניה או ירידה באחת מספירות שורות הדם האחרות לפחות פעמיים בתקופה של שלושה חודשים. ממצאים תומכים בהפרעה ההמטולוגית כוללים רמות גבוהות של המוגלובין עוברי או מקרוציטוזיס, גם כן לפחות פעמיים בתקופה של שלושה חודשים. ממצאים קליניים אחרים התומכים באבחנה של התסמונת הם הפרעות השלד, בעיות התנהגותיות וקיום בן משפחה מדרגה ראשונה המאובחן עם התסמונת.
הבדיקה הגנטית, הגם שאינה שוללת את התסמונת לאור היעדר בדיקה חיובית בעד 10% מהחולים בתסמונת, יכולה לשמש לאישור האבחנה הקלינית, במיוחד לאחר השיפור בתפקודי הלבלב שמתרחש בחלק מהחולים.
אבחנה מבדלת
באבחנה המבדלת לתסמונת שווכמן-דיאמונד נמצאות מחלות ותסמונות המערבות אי-ספיקה של הלבלב או אי-ספיקה מורשת של מח העצם. תסמונת פירסון היא תסמונת המשלבת גם כן אי-ספיקה של הלבלב האקסוקריני עם אי-ספיקה של מח העצם. תסמונת זו נובעת ממוטציות בגנום המיטוכונדריאלי. בניגוד לתסמונת שווכמן-דיאמונד, בתסמונת פירסון ישנם מאפיינים ייחודיים של מח העצם, לרבות מספר תאים תקין, סידרובלסטים טבעתיים ויצירת בועיות בתאי האב במח העצם, והלבלב הוא יותר לייפתי משומני.
סיסטיק פיברוזיס, הסיבה השכיחה ביותר לאי-ספיקת לבלב, עלולה להתבטא בדומה לתסמונת שווכמן-דיאמונד עם אי-ספיקת לבלב וזיהומים חוזרים, אולם לסיסטיק פיברוזיס ישנו ביטוי גם באיברים נוספים שאינם קשורים לתסמונת שווכמן-דיאמונד, לרבות ביטוי של תבחין זיעה חיובי. סיבה נוספת לאי-ספיקת לבלב בילדות היא תסמונת ג'והנסון-בליזרד, שבה יש גם מוגבלות שכלית התפתחותית, פיגור בגדילה, אובדן שמיעה ופגמים גופניים נוספים.
אנמיה על שם פנקוני היא הסיבה השכיחה ביותר לאי-ספיקה מורשת של מח העצם. בדומה לתסמונת שווכמן-דיאמונד היא מאופיינת בקומה נמוכה, ויכולים להופיע בה גם הפרעות בשלד ובלב, כמו גם נטייה לממאירות המטולוגית, אולם בניגוד אליה, תפקוד הלבלב האקסוקריני בה שמור, היא מתבטאת בגיל מאוחר יותר והיא כוללת הפרעות מולדות נוספות שאינן קיימות בתסמונת שווכמן-דיאמונד. שתי מחלות נוספות שבהן ישנה אי-ספיקה מורשת של מח העצם הן פרע התקרנות מולד (dyskeratosis congenita), שבו הסתמנות נרחבת בעור, בציפורניים ובפה, ותרומבוציטופניה אמגקריוציטית מולדת (congenital amegakaryocytic thrombocytopenia) שבה יש מוטציה בקולטן לתרומבופויטין ותפקוד הלבלב שמור.
טיפול באי-ספיקת הלבלב
עם ביסוס האבחנה, וכאשר יש עדות לצואה שומנית, ניתן טיפול תחליפי באנזימי לבלב באופן פומי. ישנם תכשירים המשלבים מספר אנזימים יחד. המינון ההתחלתי של האנזים ליפאז הוא 2,000 יחידות לק"ג גוף ליום. במקרה של חסר באחד או יותר מהוויטמינים המסיסים בשומן, הוא ניתן כתוסף מזון. בחולים שתפקוד הלבלב שלהם משתפר, ניתן להפסיק את התחליפים הפומיים.
טיפול בהפרעות המטולוגיות
נויטרופניה, כשלעצמה וללא עדות לזיהום, אינה עילה לטיפול מונע. כאשר יש חשד למחלה זיהומית, למשל בעת עליית חום, הטיפול הוא טיפול אנטיביוטי. חלק מהחולים יכולים להיות מטופלים פומית, אך כאשר יש חשד לזיהום חמור או כשיש עדות לנויטרופניה חמורה ניתן טיפול אנטיביוטי רחב-טווח באשפוז. בזיהום עם נויטרופניה חמורה נשקלת האפשרות למתן גורם ממריץ מושבות גרנולוציטים (G-CSF). באופן מניעתי G-CSF ניתן לטווח ארוך כאשר מופיעים זיהומים חוזרים עם נויטרופניה חמורה.
אנמיה ותרומבוציטופניה מטופלות לפי מידת החומרה במתן מוצרי דם, מנת דם או טסיות בהתאם להפרעה. אם נדרש ניתן גם כלטור לברזל על מנת למנוע המוכרומטוזיס. טיפול מניעתי במתן טסיות ניתן בתרומבוציטופניה קשה של פחות מ-10,000 טסיות למיקרוליטר. בעת דימום קשה הנובע ממחסור בוויטמין K או הפרעה בתפקודי הכבד, ניתן ויטמין K בעירוי תוך-ורידי.
טיפול בהשתלת מח עצם הוא הטיפול היחיד שיכול לרפא את ההפרעות ההמטולוגיות של המחלה. טיפול זה נשקל כאשר מתקיים אחד מהמצבים הבאים: ציטופניה חמורה עם המוגלובין נמוך מ-7 גרם לדציליטר, ספירת נויטרופילים נמוכה מ-500 למיקרוליטר עם זיהומים חוזרים וספירת טסיות נמוכה מ-20,000 למיקרוליטר, תסמונת מיילודיספלסטית עם עודף תאים בלסטים צעירים או לוקמיה פעילה.
טיפול במערכת השלד
לפי מסמך הקונצנזוס, הפרעות במבנה השלד דורשות התייחסות אורתופדית, עם אפשרות לטיפול ניתוחי. עדיין לא ידוע מהו הטיפול הטוב ביותר לדלדול עצם הנגרם כתוצאה מהתסמונת.
סיבוכים ופרוגנוזה
החולים בתסמונת שווכמן-דיאמונד נמצאים בסיכון מוגבר לתסמונת מיילודיספלסטית ולהתמרה ללוקמיה מיאלואידית חריפה. מלבד זאת, על רקע נויטרופניה קשה, ישנו סיכון מוגבר למוות מאלח דם משמעותי. בשל נדירות המחלה קיים קושי להעריך מהי תוחלת החיים ומהו המהלך הטבעי של המחלה.
אלירן טל
אלירן טל (נולד בשנת 1977) הוא איש תקשורת ישראלי המשמש דובר עיריית חיפה. קודם לכן היה עיתונאי באתר התקשורת ניוז חיפה והקריות, הכתב המדיני-פוליטי של ערוץ 20 ולפני כן, הכתב הצבאי של ערוץ 1.
ביוגרפיה
בשנים 2008–2017 עבד ברשות השידור ושימש תחילה ככתב מקומי לענייני חיפה והצפון. בתקופה זו, ב-2012 הקים את תא העיתונאים בחיפה והיה יושב הראש הראשון שלו עד 2014. בהמשך היה במשך כשנתיים וחצי הכתב הצבאי של ערוץ 1.
עבד מאז 2017, ככתב המדיני-פוליטי של ערוץ 20. הגיש לעיתים את התוכנית היומית של הערוץ, "אולפן פתוח" ולקראת מערכת הבחירות לכנסת ה-21 החל גם להגיש תוכנית שבועית בשם "בוחרים ב-20".
באוקטובר 2017 פרסם טל בערוץ שאחד עשר רופאים ערבים-ישראלים מעמותת רופאי השיניים הערבים בישראל, ובראשם פח'רי חסן, שהשתתפו בכנס בקולומביה סירבו לשיר את ההמנון הישראלי "התקווה" ותמורת זאת שרו את המנון הרשות הפלסטינית. הרופאים הגיבו כי לא שרו את ההמנון פדאא'י, אלא את המנון עיראק (موطني), שנכתב בידי הפלסטיני איברהים טוקאן והיה מקובל בעבר כהמנון הפלסטיני, ובעקבות כך תבעו את הערוץ בסך של 800 אלף ש"ח. הערוץ הגיב שמדובר בטעות בתום לב, משום שההמנונים היו מוצגים זה ליד זה בוויקיפדיה העברית. במסגרת הליך גישור הגיעו הצדדים לפשרה, שבה ישלם הערוץ 90 אלף ש"ח.
בשנת 2020 לאחר שעבד כעיתונאי באתר ניוז חיפה והקריות, עזב את תחום העיתונאות ועבר לשמש דובר עיריית חיפה. בכתבות באתר ice והעין השביעית אודות המינוי, נטען כי הוא קיבל את המינוי לאחר סדרת כתבות בהן "ליטף" את קליש וסגנה נחשון צוק. במסגרת תפקידו כדובר, העלה ערוץ וידאו עירוני במתכונת של מהדורת חדשות וראיונות, המציג עצמו כערוץ אקטואליה מוניציפלי, אשר גרר ביקורות הטוענות כי הוא מסקר באופן חד צדדי ומגמתי את פעילותה של ד"ר עינת קליש רותם כראש עיריית חיפה.
לטל תואר ראשון בתקשורת ותואר שני במינהל ציבורי.
פרסם ספר בשם "עדות חיה". הספר מתאר את פעילותו של שמעון סבג ויד עזר לחבר, ברתימת סיפוריהם של ניצולי שואה המחדדים את פועלו של סבג.
CSU קראיובה
מועדון כדורגל CSU קראיובה הוא מועדון כדורגל רומני, המשחק בעיר קראיובה שברומניה. המועדון משחק בליגת העל הרומנית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1948. בשנת 1964 העפיל לראשונה לליגת העל הרומנית. כעבור 10 שנים המועדון זכה באליפות הראשונה שלו. ב-19 בספטמבר 1973 הקבוצה רשמה את משחקה הראשון בזירה האירופית נגד פיורנטינה האיטלקית במסגרת גביע אופ"א.
בשנת המועדון הודיע על פירוק.
הקמה מחדש
המועדון החל לשחק בעונת 2013/2014 בליגה הרומנית השנייה. בסוף העונה העפיל לליגת העל הרומנית.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הגיעה לרבע גמר הגביע הרומני והפסידה לקבוצת סטיאווה בוקרשט.
Come On Eileen
Come On Eileen הוא שיר בוצע על ידי להקת "Dexys Midnight Runners". הוא נכתב על ידי קווין רוולנד, ג'ים פטרסון ובילי אדמס, יצא לאור בשנת 1982, ונכלל באלבום "Too-Rye-Ay".
רקע
השיר הגיע למקום הראשון בארצות הברית ודורג בבריטניה במקום השני, להיט שני של הלהקה המגיע למקום הראשון במצעד בפזמונים בבריטניה.
בשנת 1983 זכה השיר בפרס המוזיקה הבריטית לסינגל הטוב ביותר.
בשנת 2015 דורג השיר במקום השישי במשאל המופנה לציבור ודירג את השירים הבריטים של שנות ה-80 הטובים ביותר עבור ערוץ הטלוויזיה ITV, מבין שירים שדורגו במצעדים במקום הראשון.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם בשנת 1982 בפרוור הלונדוני קנינגטון בסביבת צומת דרך ברוק (Brook Drive) ורחוב היילס (Hayles Street).
פסגת ווקר (אנטארקטיקה)
פסגת ווקר (באנגלית: Walker Peak) היא פסגה, המהווה את הקצה הדרום מערבי של מסיב דופק, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,495 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של פול ט. ווקר (Paul T. Walker), חוקר קרחונים בתחנת אלזוורת', וחבר במשלחת החקר הראשונה שהגיעה וחקרה את מסיב דופק, בדצמבר 1957.
לקריאה נוספת
• Dominic A. Hodgson, Peter Convey, Elie Verleyen, Wim Vyverman, Sandra J. McInnes, Chester J.Sands, Rafael Fernández-Carazo, Annick Wilmotte, Aaike De Wever, Karolien Peeters, Ines Tavernier, Anne Willems, The limnology and biology of the Dufek Massif, Transantarctic Mountains 82° South, Polar Science Volume 4, Issue 2, August 2010, Pages 197-214 https://doi.org/10.1016/j.polar.2010.04.003
פלסמין
פלסמין הוא אנזים המצוי בדם שמפרק חלבונים שונים של פלסמת הדם בהם קרישי פיברין. תהליך פירוק הפיברין נקרא פיברינוליזה.
הפלסמין שייך למשפחת הסרין פרוטאזות, משפחת אנזימים מפרקים.
ויליאם פ. קלארק
ויליאם פטריק קלארק הבן (באנגלית: .William Patrick Clark Jr; 23 באוקטובר 1931 - 10 באוגוסט 2013) היה חוואי, שופט ופקיד ממשל אמריקאי, שכיהן בממשלו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן כסגן מזכיר המדינה בשנים 1981–1982, כיועץ לביטחון לאומי בשנים 1982–1983 וכמזכיר הפנים בשנים 1983–1985.
ראשית חייו
ויליאם קלארק נולד באוקסנארד, קליפורניה, כבנם של ויליאם פטיט וברניס גרגורי קלארק. הוא התחנך בבית הספר התיכון וילנובה באוהיי, קליפורניה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת סטנפורד ובבית הספר למשפטים לויולה של אוניברסיטת לויולה מרמונט תוך כדי שהוא מנהל את החווה שלו. מאחר שלא עלה בידו להקדיש משאבים להשלמת לימודיו, הוא לא השלים את התארים שלהם למד. אף על פי כן עלה בידו להשלים את בחינות הכניסה לבית הספר למשפטים ובסופו של דבר הוא הצליח לעבור את הבחינות של לשכת עורכי הדין של קליפורניה מבלי שהיה לו תואר במשפטים. הוא גם שירת בריגול הנגדי של צבא ארצות הברית.
קריירה בממשל בקליפורניה
בשנות ה-60 וה-70 שימש קלארק במגוון של משרות ציבוריות בקליפורניה. בספטמבר 1967 הוא היה למזכיר הראשי של מושל קליפורניה, רונלד רייגן. בשנים 1969–1971 כיהן קלארק כשופט בבית המשפט של קליפורניה בסן לואיס אוביספו. ביולי 1971 קודם קלארק למשרת שופט לבית המשפט לערעורים של קליפורניה. בינואר 1973 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של קליפורניה, תפקיד בו הוא כיהן עד פברואר 1981.
קריירה בממשל הפדרלי
ב-1980 ניצח רונלד רייגן בבחירות לנשיאות. קלארק הגיע לשיא כוחו כאשר רייגן מינה אותו לתפקיד היועץ לביטחון לאומי, ולזמן מה הוא היה הבולט ביותר מבין אנשי צוותו של הנשיא. על פי ספרו של אדמונד מוריס "Dutch", כידידו החוואי משכבר הימים של רייגן, יכול היה קלארק להיכנס ללשכתו של רייגן ללא שיוכרז על בואו, נוהג חסר תקדים לרוב הפקידים הבכירים. קלארק אף הציע לנשיא, לאור הבעיות במדיניות החוץ שטרדו את ארצות הברית באמצע שנות ה-80, שהוא ישקול לא להתמודד לנשיאות בבחירות של 1984. עד אז גברה השפעתו של ג'ורג' שולץ על פני זו של קלארק, והנשיא רייגן לא הקדיש מחשבה להצעתו של קלארק.
הביוגרפים של קלארק זוקפים לזכותו את העובדה שעלה בידו לשכנע את הנשיא רייגן שניתן יהיה לדחוק את ברית המועצות למצב של קריסה. האסטרטגיה, שאליה התנגדו בין השאר מזכיר המדינה שולץ, הובילה למשטמה בחוגי הבית הלבן.
מוריס הודה בביוגרפיה הסיפורית הדמיונית למחצה שלו שקלארק התפטר בסוף 1983 כאשר הוא עייף מ"העוינות הבלתי פוסקת של מייקל דיוור, ג'ורג' שולץ וננסי רייגן". הוא תיאר את קלארק כ"האדם היחידי שהגיע לקרבה אינטימית", עם רייגן שנודע לשמצה בהתרחקותו מאנשים, ויכולתו לייחס לרייגן כמי שהשרה קינאה, בה בעת שלא היה סביר שטבעו השתקני של קלארק יוביל ליצירתם של בעלי ברית.
רשת PBS הציגה דיווח שחולק על דעתו של מוריס, בו הם ציטטו את מייק דיוור בספרו "ננסי": "ייתכן שחברי הצוות התרעמו על קרבתי לננסי, אך למיטב ידיעתי, זה מעולם לא היווה בעיה. ביל קלארק ואדווין מיס, אז יועץ הנשיא, היו מאושרים על כך שעבדתי בצמוד לננסי, שכן זה אפשר להם להתרכז במדיניות ובמינויים. לעיתים הם גם נעזרו בי כבעל גישה ישירה אל הגברת הראשונה, כדי להעביר לה מסרים...". התוכנית של PBS, "התפקיד של החיים", נוטה לתמוך בעמדתו של שולץ בעימות: "ידעתי שעלי לעמוד על כך שיהיה לי קשר ישיר עם הנשיא. יכולתי לאפשר לצוות הבית הלבן לפרש את דברי אליו. זה היה נכון במיוחד כאשר היה מדובר בקלארק, שכן עמדותיו והאינסטינקטים שלו היו שונים משלי...". העיתונאי לו קנון סיכם ש"[גברת רייגן] התנגדה מאוד לביל קלארק. היא רצתה שהוא לא ישמש כיועץ לביטחון לאומי, שכן היא חשה שהוא מתערב במאמצים של הנשיא רייגן לפתח יחסים טובים יותר עם ברית המועצות". הביוגרף וידיד משפחת רייגן, ג'יימס בנז, ציין, "ננסי רייגן גייסה אז אנשים מתונים יותר בממשל כדי למרר את חייו של קלארק כיועץ לביטחון לאומי".
כיועץ לביטחון לאומי של הנשיא רייגן, קיים קלארק לעיתים קרובות התייעצויות עם שלושת הנשיאים לשעבר שחיו אז, ריצ'רד ניקסון, ג'ימי קרטר וג'רלד פורד, ואף עדכן אותם בנושאים שהיו חשובים להם. במקרה של ניקסון היו אלו יחסי מזרח-מערב, כולל היחסים עם ברית המועצות. במקרה של קרטר הוא עודכן על נושאי המזרח התיכון, ופורד עודכן בענייני פנים. ההתייעצות עם הנשיאים הקודמים, ללא קשר לשיוכם המפלגתי, הייתה חשובה לקלארק, ולפיכך תרמה להצלחתו של רייגן. "בעוד שלא תמיד הסכמתי עם דעותיו של היועץ לביטחון לאומי ומזכיר ההגנה לשעבר הנרי קיסינג'ר, היו לי יחסים קרובים אתו ועניתי לשיחות שהגיעו ממנו בכל שעה של היום", אמר קלארק. "בהכירי בכך שרייגן כיהן כנשיא בשיאה של המלחמה הקרה, התייחסתי לדעותיו וכן לדעותיהם של היועצים לביטחון לאומי הקודמים, אנשי הפנטגון, מחלקת המדינה והבית הלבן לשעבר".
ב-21 בספטמבר 1983 גרם מזכיר הפנים, ג'יימס ג. ואט, מבוכה לממשל כאשר העיר הערות צרות אופקים בפני התקשורת, ובשל כך הוא התפטר ב-8 בנובמבר. לבקשתו של קלארק, הוא מומנה במקומו של ואט. קלארק כיהן כמזכיר הפנים עד פברואר 1985.
לאחר פרישתו
קלארק שב לקליפורניה לאחר תום שירותו בממשל הפדרלי ועבד במגוון של משרדי עורכי דין ובפעילויות עסקיות נוספות. הוא פרש לחוותו שלידי שנדון, קליפורניה. ב-1988 הוא נפצע קשות בהתרסקות מטוסו ליד החווה. הוא חולץ מהריסות המטוס על ידי מנהל החווה הוותיק שלו, חסוס מוניוז. כחלק מהכרת התודה הדתית שלו על הצלתו, הקימו קלארק ומשפחתו קפלה בחווה ותרמו תקרה ספרדית לקפלה בקולג' תומאס אקינס בסנטה פאולה, קליפורניה.
לאחר השימועים שנערכו בקונגרס בפרשת איראן-קונטראס, כתב קלארק באופן פרטי לנשיא רייגן והאיץ בו להעניק חנינה לשלושת עוזריו שעמדו בפניה הגשת כתבי אישום: אוליבר נורת', ג'ון מ. פוינדקסטר ורוברט מקפרלן. גם בתקופת נשיאותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, הוביל קלארק את המערכה להענקת חנינה לידידו קספר ויינברגר.
ביולי 2011 היה קלארק לחבר במועצה לביטחון אנרגטי של ארצות הברית, שפועלת לצמצום מונופול הנפט במגזר התחבורה של ארצות הברית וממומנת על ידי המכון לביטחון עולמי.
קלארק הביע מורת רוח מהאווירה בפוליטיקה של ארצות הברית בראשית המאה ה-21. "קיים חוסר בחילופי דעות בין שתי המפלגות הפוליטיות שאני חושש שלא קיים כיום", אמר קלארק. "זו אחת הדאגות שלי בנוגע לעבודת הממשל - נראה שקיימת אחווה במידה פחותה יותר בהשוואה למה שידענו בעבר".
גבריאל דסאואר
גבריאל דסאואר (בהונגרית: Dessauer Gábriel; ניטרה, 1805 – בלטונפקיאר, 1 ביוני 1878) היה רב הונגרי, משורר. שנים מבניו יוליוס דסאואר ומוריץ דסאואר היו רבנים אף הם.
ביוגרפיה
הרב גבריאל דסאואר היה תלמידו של הרב משה סופר (החתם סופר) ראש ישיבת פרשבורג (בהונגרית: פוז'ון, בסלובקית ברטיסלאבה) והרב הראשי של ברטיסלאבה. לאחר הסמיכה לרבנות פעל כרב דסאואר ביישוב הקטן בלטונפקאיאר בהונגריה על שפת אגם בלטון במשך ארבעים שנה. הוא היה תאולוג מעולה וחוקר יהדות משכיל.
עבודותיו
אוסף הדרשות שלו הופיע גם תחת השם Homiletische Skizzen (בודה, 1862). הוא גם כתב שירים עבריים. בניו היו מוריץ דסאואר, רב במיינינגן, והרב דיולה דסאואר סופר תאולוגי.
עבד אל-אילה אל-מאלכי
קריירת מועדונים
אל-מאלכי גדל במחלקת הנוער של אל-וחדה. הוא ערך 84 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית וליגת המשנה הסעודית, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-2 ביולי 2019 חתם אל-מאלכי באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית. הוא ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2019 ערך אל-מאלכי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 0–3 על נבחרת סינגפור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
בית הכנסת אהל לאה
בית הכנסת אהל לאה (באנגלית: Ohel Leah Synagogue; בסינית: 猶太教莉亞堂) הוא בית כנסת הממוקם בשכונת המיד לוולז שבסנטרל באי הונג קונג.
בית הכנסת, והמרכז הקהילתי הצמוד אליו, מהווים את מרכזה של הקהילה היהודית "אהל לאה" בהונג קונג.
בית הכנסת ממוקם במפגש רחוב רובינסון עם רחוב קאסל, והוא בנוי בסגנון אדריכלות ספרדי-מורי. לבית הכנסת מבנה דו קומתי, צבוע לבן.
היסטוריה
אבן הפינה של מבנה בית הכנסת הנוכחי הונחה ב-7 באוגוסט 1901 על ידי אברהם יעקוב ריימונד, בשטח שנקנה על ידי הברונט יעקב דוד ששון, בן למשפחת ששון. המבנה נחנך בשנת 1902.
בשנת 1904 נבחר מושל הונג קונג סר מתיו נייתן לכהן כנשיא כבוד של בית הכנסת, תפקיד בו נשא עד שנת 1907. בשנת 1922 הותקנה בבית הכנסת מנורה לכבודו של הנדבן סר אליס כדורי.
בשנות מלחמת העולם השנייה, בזמן הכיבוש היפני של הונג קונג בין השנים 1942–1945 הופסקה פעילות בית הכנסת, והמבנה שימש כאורווה של צבא יפן.
מבנה בית הכנסת שופץ בשנת 1998 בעלות של 6 מיליון דולרים. המבנה הוכרז בשנת 2007 כמבנה היסטורי לשימור. בית הכנסת נקרא על שם לאה ששון, אמו של יעקב.
כיום התפילה בבית הכנסת היא בנוסח ספרד. בבית הכנסת מתקיימות שלוש תפילות ביום חול וכן תפילות בערבי וימי שבת וחג.
מושבת וירג'יניה
מושבת וירג'יניה (קולוניית וירג'יניה או פרובינציית וירג'יניה) (1607–1776) הייתה משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה אשר התנתקו מן ממלכת בריטניה הגדולה ב-1776 בעת הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ייסוד המושבה
בווירג'יניה נעשו הניסיונות הבריטיים הראשונים להתיישב על ידי חברה בשם חברת וירג'יניה, שהקימה את ההתנחלות ג'יימסטאון בשנת 1607. באותה תקופה לממשל האנגלי לא היה כסף למימון משלחות יקרות ולא בטיחותיות כאלה. בתחילה, ניסיונות הקולוניזציה זכו להצלחה מתונה בלבד. מתוך 144 הגברים שהתחילו באנגליה בדצמבר 1606, רק 38 היו בחיים כעבור תשעה חודשים. 39 מתו במהלך ההגירה, 67 בתשעת החודשים הראשונים לאחר שהגיעו לחוף. גם רעב לא היה נדיר, אך יותר ויותר אנגלים ניצלו את ההזדמנות והיגרו לוירג'יניה.
התפתחות המושבה
בשנות מלחמות אנגליה–פותאן המושבה נקלעה למצוקה קשה. המושל השני של המושבה, לורד דה לה וור, ייצב את המצב. שיפור אמיתי אירע רק כאשר ג'ון רולף נטע את צמחי הטבק הראשונים בווירג'יניה בשנת 1612, שכנראה הביא איתו מטרינידד. בשנת 1618 ייצאו המתיישבים טבק תמורת 20,000 פאונד. בשנת 1619 הוקם בית ברג'יס כבית המחוקקים של המושבה.
המלחמה השנייה עם הפותאן החלה בשנת 1622. כתוצאה מכך, חברת וירג'יניה של לונדון נקלעה לקשיים כלכליים, מה שהוביל בשנת 1624 להסבת האזור למושבה מלכותית. בשנת 1638 הסתכם יצוא וירג'יניה בשלושה מיליון פאונד. בשנת 1676 התרחש מרד בייקון, מרד שהוביל נתנאל בייקון נגד המושל סר ויליאם ברקלי. מהגרים מגרמניה מזיגרלנד ייסדו את היישוב גרמנה בשנת 1714. שם היישוב שונה לגרמניה על ידי אן, מלכת בריטניה.
הגורם של פארסון היה סכסוך ממושך בין הכמורה האנגליקנית לבין הממשל במושבה, אשר העלה שאלות מהותיות לגבי הקשר של ממלכת בריטניה עם המושבות הבריטיות.
עצמאות
וירג'יניה הייתה ביתם של רבים של האבות המייסדים של ארצות הברית, בעיקר פטריק הנרי, תומאס ג'פרסון, ריצ'רד הנרי לי, ג'יימס מדיסון, ג'ורג' מייסון וג'ורג' וושינגטון, ווירג'יניה מילאה תפקיד בולט בתנועת העצמאות האמריקאית. הבריטים גורשו לבסוף מווירג'יניה לאחר הקרב על הגשר הגדול ב-9 בדצמבר 1775. ב-15 במאי 1776 הכריזו נציגי המושבה בוויליאמסבורג על עצמאותה. בזמן שעבדו על חוקה, ב-12 ביוני 1776, העבירו הנציגים פה אחד הצהרת זכויות יסוד, שגובשו במידה רבה על ידי ג'ורג' מייסון - הצהרת הזכויות של וירג'יניה. כעבור כמה שבועות בחרה הוועידה לבסוף בפטריק הנרי למושל הראשון של וירג'יניה. עם אימוץ ההכרזה על עצמאות ארצות הברית על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-4 ביולי באותה שנה, חבר העמים בווירג'יניה הפך לאחת משלוש עשרה המדינות המייסדות של ארצות הברית.
מרדכי דאטו
מרדכי בן יהודה דאטו (1527 – 1585; לפי לנדסהוט: 1502 – 1570) היה רב, משורר ומקובל איטלקי אשר עסק בחישוב הקץ, תלמידו של המקובל משה קורדובירו ושל דודו הרב משה באסולה.
בספרו "מגדל דוד", הקרוי על שם אחיו, הגיע לאחר חישובים למסקנה כי "בשנת ת"ח (1647) יקומו המתים מן העפר". לצורך החישוב הסתמך על פרקי דרבי אליעזר, פרק 28, ועל מדרש הנעלם בספר הזוהר.
דאטו היה משורר אשר כתב באיטלקית יהודית, וחיבר בין השאר גרסה שירית למגילת אסתר. כיום נמצאים רבים מכתבי היד שלו במוזיאון הבריטי בלונדון.
סטיב דייוויס
סטיב דייוויס (באנגלית: Steve Davis; נולד ב-22 באוגוסט 1957, בפלומסטד שבלונדון) הוא שחקן סנוקר עבר אנגלי. דייוויס זכה ביותר תארים מקצועניים מכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריית המשחק, עם 94 תארים במספר (28 תוארי דירוג, 56 תארים ללא דירוג, ו-10 תארים קבוצתיים), כולל שש זכיות באליפות העולם בסנוקר במהלך שנות ה-80. כמו כן, זכה דייוויס באות הכבוד כקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
קריירה
דייוויס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1978/1979, בגיל 20. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במהלך שנות ה-80, כאשר הוא נחשב לשחקן הסנוקר הטוב ביותר בעולם, והיה מדורג במקום הראשון בעולם במשך שבע עונות רצופות. דייוויס הגיע לשמונה גמרים של אליפות העולם בסנוקר, אך הפסגה הייתה כשהפך למיליונר הראשון מענף זה. הצלחתו הייתה כל כך גדולה עד שנטען שהיה מופיע בטלוויזיה יותר מראש הממשלה בזמנו.
דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שביצע רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בתחרות מקצוענית (טורניר קלאסיק 1982). בנוסף, הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריה שביצע מאה רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, ובסך הכול צלח 338 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה.
דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע את הישג זה בעונת 1987/1988.
אף על פי שלא זכה בתואר משמעותי מאז טורניר המאסטרס ב-1997, הוא שמר על מעמדו ברשימת 16 השחקנים הטובים בעולם כמעט בכל שנה - עד לעונת 2007/2008. גם לאחר מכן המשיך דייוויס לשחק סנוקר מקצועני, לצד עיסוקיו האחרים. בעולם הפּוּל היה אחד ממייסדי גביע מוסקוני בשנת 1994, הנערך מאז מדי שנה בין נבחרת אירופה לנבחרת ארצות הברית, וכן זכה בו עם נבחרת אירופה פעמיים בשנים 1995 ו-2002. בנוסף, פיתח דייוויס קריירה טלוויזיונית כפרשן סנוקר במהלך הסיקור הנרחב של רשת ה-BBC. הייתה לו גם הצלחה מסוימת כשחקן פוקר מקצועי, ולעיתים הוא פועל כדי-ג'יי חובב.
במהלך הקריירה, הרוויח דייוויס מסנוקר בלבד מעל 5.6 מיליון פאונד.
ב-17 באפריל 2016, בגיל 58, הודיע דייוויס על פרישתו מסנוקר תחרותי.
בן אלטון
בנג'מין צ'ארלס "בן" אלטון (באנגלית Benjamin Charles "Ben" Elton, נולד ב-3 במאי 1959), הוא קומיקאי, סופר, מחזאי ובמאי יהודי-בריטי-אוסטרלי. בשנות ה-80 של המאה ה-20 היווה דמות מובילה בתרבות הבריטית הקומית אלטרנטיבית, הן ככותב בסדרות פולחן כדוגמת "The Young Ones" ו"הפתן השחור", והן כסטנדאפיסט מצליח על הבמה ובטלוויזיה. בתקופה זו היווה גם את מוקד הסאטירות הפוליטיות כלפי השמאל. בן אלטון פרסם מאז שלושה עשר סיפורים ולאחרונה התפרסם כאחד מכותבי המחזמרים "We Will Rock You" (שנת 2002) ו-"Love Never Dies" (שנת 2010), המשך לפנטום האופרה.
חיים אישיים
בן אלטון נולד בקטפורד, לונדון, בנם של מורה לאנגלית ולואיס אלטון, פיזיקאי יהודי. הוא אחיינו של ההיסטוריון סר ג'פרי רודולף אלטון. אביו ממורשת יהודית גרמנית, ואמו מרקע אנגלי.
אלטון נשוי לסופיה גייר, סקסופוניסטית אוסטרלית ולהם שלושה ילדים (שני בנים ובת). הוא מתגורר בפרימנטל, מערב אוסטרליה ובמזרח ססקס, אנגליה ולו אזרחות בריטית/אוסטרלית מאז 2004.
טלוויזיה
הופעתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה במופע סטנד-אפ בערוץ BBC1, בתוכנית המוזיקה "The Oxford Road Show". עם זאת, הצלחתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בגיל 23, עת השתתף בצוות הכותבים של הסיטקום "הצעירים", אשר בו השתתף מדי פעם.
בשנים 1983/84 כתב והשתתף בתוכנית המערכונים "Alfresco" בערוץ "Granada". בשנת 1985, כתב את הסדרה הקומית-דרמטית "משפחות מאושרות", עבור ה-BBC. זמן קצר לאחר מכן, הוא הפיק את הסיטקום "Filthy Rich and Catflap".
בשנת 1985, התחיל אלטון לכתוב עם ריצ'רד קרטיס, וביחד הם כתבו את העונות השנייה, שלישית ורביעית של הפתן השחור. הסדרה, בכיכובו של רואן אטקינסון, זכתה להצלחה עולמית, ולארבעה פרסי באפט"א ואמי.
קולנוע
בשנת 2017 ביים וכתב את הסרט "Three Summers" בכיכובו של רוברט שיהאן.
בשנת 2018 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרטו של קנת בראנה "הכל אמת".
ספרים
מאז שנת 1989, פרסם בן אלטון 13 ספרים, אשר פורסמו כולם בהוצאת "Black Swan", פרט לספר "Stark", אשר יצא לאור בהוצאת "Sphere Books", והופק בשנת 1993 כסדרת טלוויזיה אוסטרלית בכיכובו.
קארין וקסמן
קארין וקסמן (נולדה ב-16 בדצמבר 2001) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) במסגרת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
מאמנה האישי הוא אריה טפלובה ומאמנותיה הקבוצתיות הן אירה ויגדורצ'יק, נועה קדוש ורחלי ויגדורצ'יק.
ביוגרפיה
וקסמן נולדה בשנת 2001. בגיל 4 החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית. טרם החלה להתאמן למדה במשך כשנה ריקודים סלוניים.
בשנת 2018 היא הצטרפה לנבחרת ישראל לבוגרים בהתעמלות אמנותית.
בשנת 2020 זכתה במדליית זהב בקרב רב ובמדליית כסף מדינתית באליפות אירופה שהתקיימה בקייב שבאוקראינה.
וקסמן ייצגה את נבחרת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), לצד אופיר דיין, יוליאנה טלגין, יאנה קרמרנקו ונטלי רייץ.
אדוארד למסון הנרי
אדוארד למסון הנרי (באנגלית: Edward Lamson Henry; 12 בינואר 1841 – 9 במאי 1919), היה צייר ז'אנר אמריקאי.
ראשית חייו
הנרי נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. הוריו נפטרו כשהוא היה בגיל שבע, והוא עבר להתגורר אצל בני דודיו בניו יורק. הוא החל ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה (PAFA) בפילדלפיה. בשנת 1860 נסע לפריז, שם למד אצל שארל גלייר וגוסטב קורבה, בערך באותה תקופה יחד עם קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר, פרדריק באזיל ואלפרד סיסלי.
בשנת 1862 הוא שב לארצות הברית, שם שימש כפקיד באוניית תובלה של האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית. לאחר המלחמה הוא חזר לצייר, עם עבודות רבות בהשראת קורותיו במלחמה. הוא עבר לבניין הסטודיו ברחוב העשירי בגריניץ' וילג', שם היה גם לוינסלו הומר סטודיו.
בשנת 1869 נבחר הנרי לאקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק.
הוא נפטר בביתו באלנוויל, ניו יורק ב־9 במאי 1919.
יצירה
ציוריו מתמקדים בסצנות מחיי היומיום, אירועים בחיי הכפר ותמות הקשורות בתחבורה של המאה התשע-עשרה. בין יצירותיו הידועות ביותר ניתן למנות כמה מסעות מוקדמים ברכבת, והוא הנציח תקריות ואירועים בפירוט רב.
הנרי היה חבר באגודה ההיסטורית בניו יורק. בגלל תשומת לבו הרבה לפרטים, בני תקופתו התייחסו לציוריו כאל שחזורים היסטוריים אותנטיים.
בשנת 1884 עברו הנרי ואשתו פרנסס ליווינגסטון וולס לעיירה קרגסמור בהרי קטסקיל שבאפסטייט ניו יורק, שם עזרו בהקמת כפר אמנים. הנרי רכש אוסף גדול של עתיקות, תמונות ישנות ומגוון יצירות אמריקאיות, שעסרו לו להעשיר את הידע הנחוץ לציוריו.
"הציורים ההיסטוריים" של הנרי תיארו לעיתים קרובות את אמריקה האידילית והחקלאית, כזו שלא הוטרדה יחסית ממלחמת האזרחים או מהתגברות התיעוש, העיור וההגירה בתקופתו.
ציוריו של הנרי היו פופולריים ביותר במהלך חייו. פרופסור לאמנות ויליאם ט. אודל כתב על מורשתו, "אולי אף אמן לא תיאר בצורה כה עקבית את פולחן הנוסטלגיה האמריקאי ברבע האחרון של המאה ה-19 כמו אדוארד למסון הנרי."
מיד-לוולס
מיד-לוולס (באנגלית: Mid-levels - "רמת הביניים"; בסינית: 半山區 - "אזור אמצע ההר") הוא שכונת מגורים באי הונג קונג שבהונג קונג. השכונה ממוקמת במעלה פסגת ויקטוריה בין אזור סנטרל לאזור הפסגה עצמה.
אזור זה גובל בדרך בונהאם (Bonham Road), דרך קיין (Caine Road), דרך אלברט העליונה (Upper Albert Road), דרך קנדי (Kennedy Road) מצפון; דרך קונקואיט (Conduit Road) מדרום. במזרח מגיע אזור זה עד אוניברסיטת הונג קונג.
מדרום לאזור האדמירליטי מכונה האזור בשם "מזרח המיד לוולס" (East Mid-levels) ומדרום לאזור סנטרל, מכונה האזור בשם "מרכז המיד לוולס" (Central Mid-levels).
מהשכונה נשקף נוף של גורדי השחקים של אזור סנטרל ושל נמל ויקטוריה.
השכונה מאופיינת כשכונת מגורים, והתנועה הרבה של הולכי הרגל בין בתי השכונה לבין אזור העסקים סנטרל הביאה לבנייתו של דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס - הדרגנוע הארוך בעולם. אורכו 800 מטרים והוא נע בשעות הבוקר במורד ההר (על מנת להביא את תושבי השכונה לעבודתם) ובשעות הצהריים והערב במעלה ההר.
בשכונה זו ממוקם פארק הונג קונג, גן החיות של הונג קונג והגן הבוטני של הונג קונג, פארק לונג פו שאן, וכן מבנים בעלי חשיבות ובהם בית פלגסטאף, המרכז לאמנות חזותית של הונג קונג, בית הכנסת אהל לאה ומקדש מאן מו.
פומרניאן
פומרניאן הוא גזע כלבים שנקרא על שם האזור פומרניה במרכז אירופה (חלק ממזרח גרמניה וצפון פולין). הפומרניאן הוא צאצא של כלבי שפיץ גדולים יותר, כנראה סמויד או שפיץ גרמני.
היסטוריה
על אף שהם גדולים בהרבה מהפומרניאן המיניאטורי, הדמיון הרב בין כלבי השפיץ בצפון הרחוק וכלבי הפומרניאן מצביע על מוצאם המשותף. בשלב כלשהו התפצלו כלבי השפיץ לגזעים נפרדים. לצד כלבי שפיץ גדולים, ששמשו לציד וגרירת מזחלות, כמו ההאסקי, המלמוט והסמוייד, חיו גם כלבים קטנים יותר, ששמשו לשמירה על בתים. מאותם כלבי שפיץ קטנים התפתח, כנראה, הפומרניאן המיניאטורי העדין.
על שורשיו הקדומים מעידים גם פסלי אבן וברונזה ושלדי כלבים קטנים בעלי מבנה דומה לזה של הפומרניאן, שנתגלו בקברים במצרים העתיקה.
כלבי שפיץ היו פופולריים מאוד בגרמניה כבר בשנת 1500 לספירה. אחד מהם היה ה"צוורגשפיץ" או השפיץ הגמדי, ששימש ככלב רועים מצטיין, ובמספר מקומות אף סחב עגלות וסירות קטנות לאורך תעלות צרות.
כמאתיים שנה מאוחר יותר הפכה המלכה שרלוט, אשתו של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה, למגדלת השפיץ הננסי הידועה ביותר בעולם. שני הכלבים, שייבאה המלכה מאזור פומרניה שעל חוף הים הבלטי בגרמניה, עוררו עניין רב בבריטניה. שלא כמו כלבי השפיץ הננסי הגרמנים, שהופיעו בצבעים רבים, הפומרניאן הבריטים היו לבנים. אותם כלבים ראשונים של בית המלוכה היו גדולים בהרבה מאלו של היום.