cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי מריאנסקי
ילדות והישרדות
צבי נולד בוורשה בירת פולין, ב-27 ביולי 1939. כבן בכור למרים מבית בוטקביץ'/ ברוידא וד"ר מתתיהו מריאנשטרס. ממש לפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, ברחה המשפחה מוורשה ל שבליטא אל העיר בה נולדה וגדלה האם. הגרמנים המשיכו בהתקדמות מהירה הבליץ וגם ליטה נכבשה על ידי הנאצים. בעזרת המיליציות המקומיות ששמחו לשתף פעולה הועברה משפחת מריאנשטרס, עם כול יהודי העיר והסביבה, להסגר בגטו וילנה שם, בתחילת 1941, נולדה הבת גלינה אחות לצבי.
יום לפני הרצח ההמוני וחיסול מירב יהודי הגטו ביער פונאר מסרו העובדים הליטאים על כוונת הרצח להורים שהצליחו לצאת מהגטו. העובדים לשעבר של הסבתא חיכו להם בחוץ והחביאו אותם בסיכון חייהם. הסתרת יהודים הפכה למסוכנת ביותר. הגרמנים ערכו חיפושים יסודיים ולמקומיים הבטיחו פרס כספי על כל יהודי שימצאו והמסתירים היו מוצאים להורג מיד. לכן היה צורך להבריח את המשפחה מליטא.
עם הפרטיזנים בבלארוס
למקומיים היה קשר עם הפרטיזנים בבלארוס. הפרטיזנים שוכנעו לקבל משפחה עם רופא שיכול לטפל בפצועים ובנוסף דובר גרמנית רהוטה. הפרטיזנים קבלו את ההצעה בשמחה. נתיב הבריחה היה ארוך והדרך קשה ומסובכת. לפני ההורים עמדה דילמה קשה ביותר. אם יתפסו הרי קל יהיה לוודא שהאב וצבי הם יהודים אך למה לסכן את התינוקת. קיבלו החלטה והשאירו את הבת במנזר, תמורת תשלום גבוה והבטחה להכפילו עם החזרתה, אך מאז לא ראו יותר את בתם גלינה ולא נודע להם דבר על גורלה.
בחסות הפרטיזנים בדרכים נסתרות תוך התחמקות מפטרולים הגיעה המשפחה לעיר גרודנו. כאן התחיל מתתיהו את לחימתו נגד הנאצים בשורות הפרטיזנים. ניהל חיים כפולים: כעובד בתחנת דלק ביום ובלילות טיפל וניתח פצועים. בתחנת הדלק תודלקו כלי רכב גרמנים לפני יציאתם ללוחמה נגד הפרטיזנים ביערות הסביבה. תפקידו של מתתיהו היה לחבל בדלק על מנת שיתקעו בדרך ביערות. שם ארבו להם הפרטיזנים והרגו את רובם. הבן צבי הצעיר השתתף גם הוא במאמץ, תפקידו היה לרכז בעזרת מראות מקסימום אור מפנסי נפט על הפצוע בעת שד"ר מתתיהו ניתח. כך בגיל צעיר מאוד התרגל צבי לראות פצעים, חתכים ודם. באחד הקרבות נפצע קשה המפקד האהוב והנערץ של הפרטיזנים, שמו היה בוז'נקי וכינויו "קאפוסטא" והובא לטיפול במצב אנוש. ד"ר מתתיהו ניתח אותו כל הלילה והצליח להציל את חייו. בעת הטיפול היה הבית מאובטח מסביב על ידי מאות פרטיזנים שהיו מוכנים להילחם עבור מפקדם עד מוות.
אחד מהזיכרונות הטראומטיים של מריאנסקי קשור לבקורות של הגסטפו וחיילי ה SS בבית המשפחה. הגרמנים חשדו שבבית מתבצעת פעילות עוינת ובערך כול שבועיים הם ערכו חיפושים. זה היה תמיד באמצע הלילה – דפיקות בדלת עם קתות רובים ולאחר מכן קולות חזקים של נעליים מסומרות על רצפת העץ. בעת החיפוש המשפחה נזרקה החוצה גם בגשם או שלג. בחוץ הם היו מוקפים בחיילים גרמנים עם כלבים שנבחו עליהם בפראות. לאחר שלא מצאו דבר היו הגרמנים שורפים את הבית ליתר ביטחון. הטראומה הזאת רדפה את מריאנסקי זמן רב. כשהאב מחבל בצבא הנאצי ומטפל בפצועים בשירות הפרטיזנים. האם מרים, שהייתה חזקה מאוד מבחינה מנטלית ונחישות לשרוד דאגה לחיים ולצורכי המשפחה בכול המובנים.
שמות ותאריכים
שם המשפחה היה מאריאנשטרס ובזמן הכיבוש הגרמני שינה אותו לשם פולני מובהק מריאנסקי שמאז כך נשאר רשום בכול התעודות. השם הפולני של צבי היה יאנוש ורק עם הגעה לארץ הוא חזר לשמו המקורי צבי. תאריך לידה – של צבי היה 27 ביולי 1939, למען החשאיות לא החזיקה המשפחה בתעודות. כאשר הפרטיזנים החלו לנהל את העיר, אחד מהסמלים המצטיינים, אך מחוסר השכלה, התמנה לרשם התושבים. בהתאם לכישוריו הוא רשם את תאריכי הלידה של התושבים כפי שרצה. תאריך הולדתו של צבי נרשם 3 בינואר 1940 ומאז כך נשאר בתעודות השונות.
לאחר השואה
ממשפחת האב – מריאנשטרס - שרדו את השואה רק הוא ואחותו פרניה שטבהולץ. ממשפחת האם - בוטקוביץ' - נשארו רק היא ושתי אחיותיה. האחות המבוגרת אנה שאיזיק, הייתה נשואה לאיש עשיר ובעת המהפכה הקומוניסטית ברחו לסין, עברו ליפן ומשם לקנדה בה יסדו עסק משגשג. האחות השנייה ניוטה בוטקוביץ, הייתה קומוניסטית, התקדמה במפלגה ונעשתה מזכירתו הראשית של ניקיטה חרושצ'וב.
המעבר בפולין
ד"ר מתתיהו מריאנסקי לא וויתר על שאיפתו לעלות לארץ ישראל. מברית המועצות לא ניתן היה לעשות זאת והאפשרות היחידה הייתה רק דרך פולין. בשנת 1947 במסגרת חילופי אזרחים אחרי המלחמה עזבו הוריו של צבי את חיי המותרות בבלארוס ועברו לפולין.
גדנסק
המשפחה הגיעה לפולין לעיר הנמל גדנסק. באחד הפרברים חיה משפחת אחות האב פרניה שטבהולץ אשר קיבלו את משפחת מריאנסקי לביתם עד שיסתדרו וימצאו דירה מתאימה. הדירה שנמצאה הייתה בפרבר אחר. צבי החל ללמוד בבית ספר יסודי ואף נרשם לתנועת הצופים שם היה פעיל ביותר.
ד"ר מתתיהו מריאנסקי הועסק בתחומו ברפואה והחל להתענין ולעסוק ברפואת הצלילה. בעת המלחמה הגרמנים מיקמו מול גדנסק אוניית מערכה גדולה שהפציצה את העיר והטביעה את האניות שעגנו בנמל ובמפרץ. השלטונות הפולנים החליטו להוציא את האניות הטבועות לשפצן ולהחזירן לשירות. בעבודות ההנצלה של כלי השיט הטבועים הועסקו אמודאים רבים שתוך עבודתם סבלו מפגיעות גופניות ותאונות אחרות. ד"ר מתתיהו מריאנסקי התמחה בנושא והציל את חיי רבים מהם. הוא קבל הערכה וכבוד רב עד כדי כך שקראו לו. במשטר ששרר בפולין באותה העת היו הנמלים סגורים לציבור, ונשמרים בקפדנות על ידי הצבא והמשטרה. הכניסה הייתה מוגבלת למורשים מועטים בלבד. צבי מריאנסקי ביקר רבות בנמלים, יחד עם אביו, והיה מוכר על ידי השומרים כ'בנו של מציל האמודאים'. כך התאפשר לו להיכנס לבד או עם חבר ולשוט בסירות השרות בנמל. שם החלה אהבתו של מריאנסקי למקצוע הימאות. ד"ר מתתיהו מריאנסקי תמך ועודד את התעניינותו של בנו בשייט. בתחילה קנה קייק, לאחר מכן סירת מפרש קטנה ולבסוף יאכטה. עם היאכטה ניסתה המשפחה לברוח מפולין לאי בורנהולם. הניסיון נכשל, הם נתפשו בדרך נתנו סיפור כיסוי אך היאכטה הוחרמה.
החיים בוורשה
על מנת לקדם את ההליכים הם עברו לוורשה. בתחילה גרו בפרבר סרודבורובו. שם נעשה ד"ר מריאנסקי רופא בית יתומים של ילדים יהודיים שנאספו מכול קצוות פולין לאחר המלחמה. צבי מריאנסקי שהה במשך היום עם הילדים ובלילה ישן בבית ההורים. ילדים אלה הועלו לארץ במסגרות שונות של עלית הנוער. מרים מריאנסקי הקימה פרויקט ללימוד נגינה על ידי תלמידי בית היתומים. לאחר מכן בכתות בבתי ספר אחרים. כל ילד ניגן על פסנתר דמי קטן משלו. בבית היתומים רכש צבי מריאנסקי חברים רבים שלאחר שנים פגש אותם בארץ. בקיץ 1952 הצליחה המשפחה לארגן קבוצה של כ-20 משפחות ששאפו להגיע לישראל. הקבוצה רכשה קרון נוסעים לרכבת שרוב מימונו בא ממשפחת מריאנסקי. על מנת להמשיך בנסיעה היו צריכים לשחד מנהלי תחנות שיחברו אותם לרכבת כדי להמשיך לנוע, כך עברו התנכלויות רבות עד ליציאה מגבול פולין לצ'כיה. משם המשיכו לנאפולי באיטליה. בסוף הנסיעה תרמו את הקרון לסוכנות היהודית. בסוף אוגוסט 1952 יצאו מנמל נאפולי באניית הנוסעים הישראלית "ארצה" והגיעו לחיפה.
קליטה בישראל
עם הגעת משפחת מריאנסקי לישראל שוכנו במעברת שער העלייה בחיפה. כאשר נודע לקרוביהם ממשפחת שטבהולץ על עלייתם הם הזמינו את משפחת מריאנסקי לביתם בנתניה. לאחר זמן קצר שכרה המשפחה דירה והתגוררה בנתניה יותר משנה. מריאנסקי חזר ללמוד בכתה ז' בבית הספר היסוד, אף על פי שגמר אותה כבר בפולין אך בגלל אי ידיעת השפה העברית נאלץ לחזור על הלימודים ברמה זאת. לאחר כשנה בנתניה הופיעה בביתם מר שלמה מאירסון שבעברו היה ראש המועצה של חדרה. הוא הזכיר לאמו של צבי שבצעירותו היה תלמיד עילוי. ככזה גר בביתו של סבה הרב ברוידא שדאג לכול צרכיו. מאירסון שכנע את המשפחה לעבור לחדרה. ד"ר מתתיהו מריאנסקי עבד כרופא של עמק יזרעאל ונסע כול יום בשני אוטובוסים מנתניה לעפולה. משם בג'יפ למושבים וקיבוצים בעמק. יום אחד בשבוע היו לו ניתוחים בבית החולים בעפולה. המעבר לחדרה קיצר משמעותית את זמן הנסיעה. צבי למד בבית ספר עממי בכתה ח'. עם הזמן החל ד"ר מתתיהו מריאנסקי לעבוד בקופת חולים בעפולה ולאחר מכן בחדרה. מרים מריאנסקי לימדה נגינת פסנתר וערכה קונצרטים לתלמידיה.
בית הספר לקציני ים
בגמר כתה ח' הייתה במשפחה דילמה, צבי רצה ללמוד בבית הספר לקציני ים עכו, אביו צידד בכך אך אמו לא רצתה שיצא לפנימיה ועדיף שילמד בגימנסיה ואחר כך רפואה באוניברסיטה – כמקובל במסורת המשפחה. מריאנסקי עבר את בחינות הכניסה בהצלחה והתקבל לבית הספר לקציני ים, מחזור ג' והתחיל את הלימודים בעכו. למריאנסקי היו קשיי שפה אך לא קיבל שום הקלות. הוא סיים את הלימודים בבית הספר עם בגרות ותעודת הסמכה לקצין שלישי בצי הסוחר. ההסמכה הסופית הייתה מותנית ב 6 – 9 חדשים התמחות מעשית בכלי שיט כקדט. בשנה הראשונה עברו הקדטים בחודשי הקיץ אימון גדנ"ע. בגמר כתה ב' הפליגו באח"י מזנק (ק-32) ובגמר כתה ג' הצטרפו לצוות המשחתת אח"י אילת. הקדטים מילאו באוניות חיל הים בסבב את מירב התפקידים. אלה שהיו במשמרות גשר עסקו גם בניווט חופי ואסטרונומי. באחת ממשמרות הבוקר הקדטים "הורידו" כוכבים בעזרת מכשיר הסקסטנט ועשו את כול החישובים לקביעת קווי האתר. אבל רק לקצין המשמרת היה מותר לקבוע את האנייה על המפה.
בשנה השלישית ללמודים בבית הספר נפטר האב ד"ר מתתיהו מריאנסקי משבץ מוחי. המדריך הודיע למריאנסקי שאביו חולה מאוד ושלח אותו לביתו בטרמפים ורק שם קיבל את האמת המרה.
הפלגה ראשונה של מריאנסקי בצי הסוחר הייתה בקיץ 1958 כאשר בסיום 4 שנות לימוד בבית הספר לקציני ים עכו יצא המחזור כולו להפלגה מסכמת באוניית צים 'תמר'. הקדטים החליפו את רוב אנשי הצוות בכול המטלות.
תקלה בקורס הקצינים
תוכנית הכשרת קציני הים בבית הספר כללה קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1 וקורס חובלים. התברר כי הכנת בני המחזור בשדאות ותפעול נשק לא הייתה מספקת. רק שלושה קדטים עברו בהצלחה בציון נמוך. מריאנסקי ניסה להתבדח עם מפקד הפלוגה סא"ל משה פלס והודח כשבועיים לפני הסיום.
אלחוטן בחיל הים
המחזור המשיך בקורס חובלים. גם מריאנסקי קיבל הצעה להמשיך לקורס החובלים מותנה בחתימה לקבע. מריאנסקי ששאף להצטרף מהר ככל האפשר לצי הסוחר הישראלי סירב לחתום. בשרות החובה הוא עבר קורס אלחוטן/צפן ושירת בכול סוגי כלי השייט של חיל הים. בעת ההיא הקשר האמין של מפקדת חיל הים עם הספינות בים ועם בסיס אילת היה באמצעות אלחוט בקוד מורס ונדרש אלחוטן בכול הפלגה ארוכה. מחזור האלחוטנים של צבי הגיע למהירויות שידור וקליטה כאילה שאפילו יחידת ביטחון קשר המטכ"לית לא הצליחה לקלוט אותם. בתקופת שירותו צורף מריאנסקי כאלחוטן למירב ספינות החיל במבצעים ובאימונים השונים כולל הצוללת הראשונה אח"י תנין (צ-71).
בצי הסוחר הישראלי
בשנת 1961 לאחר סיום שירות החובה בחיל הים עבד מריאנסקי בלשכה המטאורולוגית של נמל חיפה. בהדרכת המטאורולוג גדיש בפיקוח השירות המטאורולוגי הישראלי. תפקידו של מריאנסקי היה לקלוט שידורי במורס, לשרטט מפה סינופטית מעודכנת ולתת תחזיות מטאורולוגיות מסודרות לאניות. לאחר כחצי שנה עבר מריאנסקי לחברת צים התחיל את הפלגותיו באניות צי הסוחר הישראלי. המיומנויות שרכש באלחוט ובמטאורולוגיה סייעו למריאנסקי בהמשך תפקידיו בים ובחוף.
שלבי הדרגות במגמת סיפון בצי הסוחר הן: חובל שלישי, חובל שני, חובל ראשון וקברניט. השכר נקבע בהתאם לדרגה. לצורך עליה בדרגות חייב לאסוף ניסיון בהפלגות והזמן בים נרשם בכרטיס הימאי של כל אחד לאחר כשנה יכול להתקדם בתנאי שקיבל המלצה מרב החובל באנייה בה הפליג. אז הוא יכול לגשת לקורס הגבוה יותר שבסיומו מבחן בכתב ובעל פה. בנמלים תפקיד קציני הסיפון לדאוג לבטיחות האניה, פריקה וטעינת האניה בהתאם לתוכנית. ומקיימים תורנות נוכחות באונייה. בעת ההפלגה בים מחזיקים שלושת הקצינים משמרות של 4 שעות בגשר האנייה ו-8 שעות מנוחה ביניהן. זמני המשמרות קבועים וזהים במרבית ציי הסוחר בעולם. אחריות רב החובל היא רצופה ואינו מחזיק משמרת בגשר. הוא מחליט בעצמו מתי והיכן להיות. מריאנסקי הפליג בכול סוגי האניות וטיפס בדרגות הקצונה עד לפיקוד כקברניט.
קדט
היות שמריאנסקי למד את החומר התאורטי בבית הספר קציני ים נדרש לאסוף ניסיון כקדט. זמן ההפלגה באניה תמר בתקופת הלימודים נחשב במנין הזמן הדרוש לקבלת ההסמכה. מריאנסקי עלה לאונייה 'ירושלים' בתפקיד קדט. הייתה זו אנית נוסעים מפוארת שנבנתה במסגרת הסכם השילומים והפליגה מישראל לארצות הברית. משם המשיכה חצי שנה של הפלגות קרוזים באיים הקריביים.
חובל שלישי
הקצין השלישי מחזיק משמרת בגשר האנייה משעה 12:00-8:00 ו 24:00-20:00. שעות נקבעו כך שרוב ערים ובכול מקרה של ספק יכול לקבל סיוע מידי. בנוסף למשמרות אחראי הקצין השלישי על אביזרי הבטיחות וההצלה באניה. בתחילת שנת 1962 הפליג מריאנסקי באניה 'א/מ נתניה' לצפון אירופה עם מטען תפוזים. לאחר מכן עבר למכלית 'פטריה' שהביאה דלק לאילת מהמפרץ הפרסי. בשנת 1961 קרתה במכלית 'פטריה' התפוצצות אדי דלק, בה נספו שלושה ימאים. האניה תוקנה במספנות בנמל דרבן (דרום אפריקה). שוב הגיעה לאותו נמל להשלמת התיקונים. ובעת העבודות במספנה היו באנייה מאות עובדים. באחד הערבים עקב עבודות ריתוך פרצה שרפה באחד המיכלים. השרפה לא הייתה גדולה אך נראה הרבה עשן שחור פורץ מהמיכל והדבר גרם לבהלה המונית. כול העובדים רצו לברוח וכבש האניה החל להתמוטט. קציני הסיפון באניה פרט למריאנסקי היו לא ישראלים. בתחילת האירוע קיבל החובל הראשון התמוטטות עצבים ולא תיפקד. מריאנסקי שהיה קצין המשמרת חילק הוראות לצוות, הצליח להשתלט על השרפה וגם לאבטח את כבש האניה. הקברניט ראה מהסיפון העליון את המתרחש ולאחר מכן שיבח את התנהגותו. מהאירוע למד מריאנסקי שאמונים מוקדמים של הצוות להתנהגות במצבי חירום מונעים אסונות והקפיד על כך מאוד בהמשך.
חובל שני
הקצין השני מחזיק משמרת גשר מ-12 עד 4. נחשב כאיש הניווט של האונייה ואחראי על תחזוקה ועדכון של המפות, הספרות מקצועית ומכשירי הניווט. כמו כן עליו להגיש עזרה רפואית לפי נוהלי רפואה באלחוט. בשנת 1964 עבר מריאנסקי קורס, עמד בבחינות והוסמך כחובל שני. בדרגה זאת הפליג באניה 'כנרת'.
חובל ראשון
הקצין הראשון באונייה, מחזיק משמרת 4 עד 8 ובנוסף הוא ראש מחלקת סיפון, סגן וממ מקומו של הקברניט (במקרה שקורה לו אי תפקוד) אחראי על הצוות, תחזוקת האניה, המטען והיציבות וניווט. במשמרות הקצינים אחראים על שמירת האניה בנתיב המתוכנן, בטיחות השייט (מנעת התנגשות, עליה על שרטון וכל מפגע אחר.
בשנת 1966 לאחר קורס ובחינות הוסמך מריאנסקי כחובל ראשון ועלה בדרגה זאת על המכלית 'חיפה'. מאוחר יותר הפליג באוניית צובר א/מ 'סטרומה' שהובילה עופרות ברזל מדרום אמריקה ודרום אפריקה ליפן.
רב חובל
רב החובל שנקרא גם קברניט האחראי על האנייה ובעל הסמכות תחת הוראות הבעלים אחראי על ניהולה בהתאם לחוקים, בטיחות הצוות, השייט והמטען. הוראותיו באניה הן מוחלטות. האנייה היא יחידת רווח נפרדת, ורב החובל נמדד להביא רווח לחברה בהפלגות תוך חסכון בזמן בדלק ועל ידי יעילות בטעינה, הובלה ופרקת המטענים בבטיחות. הקברניט מקבל הוראות הפלגה מהבעלים או החוכרים, הכול לפי העניין או חוזה החכירה. תפקידו לנהל את האניה במירב היעילות לפי הוראות אילה. הן מפרטות את תוכנית ההפלגה עם מועדי הגעה ויציאה מהנמלים, שייט בנתיבים הקצרים ביותר ובצורה חסכונית. הובלת המטענים, טעינתם ופריקתם, בצורה היעילה והבטוחה ביותר, ללא שום נזק לאניה או למטען. הקברניט בהיותו מועסק על ידי הבעלים עליו לציית להוראותיהם במירב היעילות. בפניו עומדים אתגרים רבים שכוללים: ניהול הצוות, תקינות האניה, חוקי מדינת הדגל, תקנות בינלאומיות ותנאי הסביבה. שייט בטוח בנתיב בתנאי מזג אוויר והים הקיימים והמשתנים. כל זאת לפי כללי הימאות הטובה - האתיקה המקצועית שמכתיבה את התנהלותו בדירוג הבא: שלום הצוות והנוסעים, בטיחות האניה והמטען. לעיתים סדר עדיפויות זה מחייב סטייה מתוכניות הבעלים המסחריות. במקרה זה עליו להוכיח שפעל בצורה מקצועית, חוקית ובאופציה הטובה ביותר שחייב המצב הנתון.
הכשרת קציני סיפון
בפברואר 1972 הוסמך מריאנסקי לדרגת רב חובל. תפקידו הראשון כמורה המנהל לקציני הסיפון מטעם המכון להכשרה ימית. האניה הייתה של חברת צים הפליגה בדגל ליבריה ונקראה Opal בנובמבר 1973 הוחלף שמה ל'א.מ. רימון'. במהלך המלחמה ואחריה הובילה האנייה חימוש מאירופה ומארצות הברית. כל הקדטים הוכשרו לקציני ים בצים וכמה מחניכי הגיעו לדרגת קברניט.
חברת גדות
בשנת 1974 פיקד מריאנסקי על מכלית להובלת כימיקלים Chemical Sprinter של חברת 'גדות כימיקלים'. הייתה זאת אנייה חדשה שהובילה חמרים כימיים בנוזלים בנמלי הים התיכון. הצוות כלל רק שני קצינים חובלראשון וחובל שני אזי גם רב החובל החזיק את משמרת 8–12 במקום החובל השלישי שאיננו. ובנוסף לפיקוד ולהחזקת המשמרת היו למריאנסקי מספר תפקידים: היות שהיה בעל תעודת אלחוטאי ממשרד התקשורת ניהל את מברקי האניה, היה אחראי לרכישת חלפים ותיקונים יחד עם המכונאי הראשי, גם היה הכלכל של האניה ורכש את מוצרי המזון עם הטבח. בכול הזדמנות היה מריאנסקי עורך אמונים לצוות להתנהגות במצבי חירום. באחת ההפלגות בהיות Chemical Sprinter בקרבת מצר מסינה קרתה שרפה בחדר המכונות. מריאנסקי הפנה את האנייה הצדה מהנתיב הראשי ועצר אותה במקום בטוח. הוציא הודעה באלחוט לאניות שבסביבה עם בקשת כוננות לעזרה. הקצינים והצוות הצליחו להשתלט על האש ואחרי בקרת נזקים, חזרו להפליג. בכך הופגנה התועלת באימון המוקדם ונמנע אסון.
חברת צים
בשנת 1975 התקבל מריאנסקי כרב חובל בחברת צים. הפליג כקברניט בכל סוגי האניות התמחה בתפעול מיכליות כולל מהגדולות ביותר של רבע מיליון טון. המכלית שמטענה שמן אדמה ודלקים מסוגים שונים מהווה סיכון ממשי לשרפה ומחייבת התנהלות זהירה והקפדה יתירה. עבר את האוקיינוס האטלנטי פעמים רבות עם מיכליות ואוניות צובר כולל בסערות הוריקן ובמשולש ברמודה. כקברניט ידע מריאנסקי לגבש צוות שהיה מוכן לבצע כול עבודה ומטלה ברצון ובמסירות. ידע להרגיע את הצוות ולשכנע את המשפחות המפלגות שהקברניט שלהם יודע את מלאכתו ומוביל את האנייה בבטחה.
מפקח ימי ראשי
לאחר תקופה ארוכה של הפלגות כקברניט וההמלצות הרבות שקבל במשך שירותו התמנה מריאנסקי ב - 1987 למפקח ימי ראשי של חברת צים. אחריותו של מריאנסקי בתפקיד זה הייתה על: בטיחות השייט, בטיחות הצוות וההבטים המקצועיים והמשפטיים של הפעלת אניות צים. כלקח מטביעת האנייה מצדה בשנת 1981 הוכר הצורך בגוף מייעץ לרב חובל בים. הוקם במשרדי החברה בחיפה 'חדר חירום', אותו ניהל מריאנסקי, שעמד בכוננות בכול שעות היממה ובכול ימי השנה, לתת מענה וסיוע לקברניטי אניות החברה במצב חריג המתפתח בים או בנמל זר. מריאנסקי טיפל במקרים רבים כדוגמת התנגשויות, עליה על שרטון, שריפות, חדירת מים, בעיות רפואיות של אנשי הצוות ומניעת זיהום ים או אוויר. סייע לפתרון בעיות בקשר ישיר מול רבי החובלים ומול שלטונות מדינות הימיות, ברמה משפטית בינלאומית. מהאירועים הרבים שטופלו, אחדים קלים יחסית ואחרים כבדי משקל שנוגעים לחיי הצוות או לשלמות האנייה.
התנגשות אניות
בעת שמריאנסקי היה בתפקיד המפקח הימי הראשי ואחראי על חדר החירום בנתה צים בגרמניה מספר אניות מהמתמחות ביותר בעולם לנשיאת מכולות. מבחינת טכנולוגיה, מיחשוב ואוטומציה. האנייה 'צים פאסיפיק' בהפלגת הבכורה לארץ התנגשה עם אניה יוונית במעבר בדרום יוון (פלופונס). זה קרה בשעות החושך במשמרת החובל הראשון.
המקרה דווח לר/ח מריאנסקי שהחל ללא שהות לטפל באירוע מול הקברניט. ראשית כול וידא שאין נפגעים בצוות האניה. לאחר מכן בקרת נזקים – מהות הפגיעה ורמות הסיכון מכול נזק. מה נפגע באנייה וטיפול בהתאם לרמת הסיכון וטיפולו של הקברניט בהתאם. איזה סיוע פרטני נדרש לקברניט. לברר אם יש מצב סכנה באנייה השנייה שדורש עזרה מידית. לשלוח הודעה על המקרה לאניות שבסביבה. האם נפגע מיכל שיכול לגרום לזיהום ים. בכך שחרר את הקברניט מהדיווחים הפורמליים הנדרשים לגומי פנים וחוץ על מנת שיוכל להתרכז בטיפול בנזקים. עתה דיווח למנכל והסמנכלים בחברה, למש' התחבורה, לביטוח, לחברת סיווג, לשלטונות יוון ולגורמים האחרים הקשורים למקרה. לאחר מכן הזעיק צוות מומחים לסייע לקברניט בכול תחום שידרש.
התברר שהאנייה היוונית פגעה עם חרטומה בדופן השמאלית של אנית צים. משמעות שלפי החוקים למניעת התנגשות היוונית הייתה מחויבת לפנות דרך. בדופן נוצר קרע ונפגעו חלקים פנימיים. העוגן של האנייה היוונית נשאר תקוע בדופן אניית צים. נעשתה הטיה להרמת האזור הפגוע למניעת חדירת מים. והאנייה הופנתה למספנה ביוון לתיקונים. נערכו חקירות מטעם משרד התחבורה, שלטונות יוון ומשרדו של מריאנסקי – בשיתוף פעולה עם חברת הסיווג והביטוח. הוסקו המסקנות הנדרשות והנוהלים עודכנו בהתאם, ביניהם גם עריכת קורס מעשי לקברניטי וקציני אניות מסוג זה בהפעלה מעשית, תוך כדי הפלגה, של המכשור המתוחכם שבגשר הפיקוד.
אדם נפל לים
קברניט אוניית צובר 'צים קוריאה', באוקיינוס השקט מול חופי מקסיקו ששטה צפונה לנמל בארצות הברית. הודיע למריאנסקי שאחד הקצינים נפל לים מהאנייה. מאותו רגע החלו החיפושים אחרי הנופל, בניהול חדר החירום. גויס שיתוף פעולה של מרב הגורמים שיכלו לסייע לחיפוש. הדיווחים הנחוצים הוצאו ובקשות סיוע לכול הגורמים הרלוונטיים, כולל אניות שבסביבה.
עובדת הנפילה לים התגלתה באניה רק לאחר יותר משעה. ראשית נערכו חישובים לגבי אתר הנפילה בהתחשב ברוחות וזרמים. אלה התבררו כמדויקים לאחר בדיקה במחשב העל של משמר החופים האמריקאי. נערכה תוכנית מסלולי החיפוש של האניה. החיפוש נמשך מספר ימים ונחשב אחד הארוכים בענף הספנות. חברת צים לא חסכה כסף ומאמץ להצלחתו. במשך כול ימי החיפוש לא עזבו מריאנסקי וסגנו את חדר החירום.
פעילות נוספת
ספר חוקי הספנות - ששימש שנים באופן רשמי באניות ומשרדים כבסיס חוקי לדיני ספנות. נערך בהדרכתו של מריאנסקי כמפקח ראשי ממשרדו יצאו תקנות ונוהלים לחברה ואניותיה. הוא ניהל את תהליך אישורה של צים כמוסמכת לאמנת ניהול בטיחותי בינלאומי I.S.M.. מדריך אימון לציוד הצלה באניה, שנערך על ידי אלי רהב מאי 1989. אלחוט ים - החל משנת 1994 היה מריאנסקי חבר בדירקטוריון חברת בת של צים 'אלחוט ים בע"מ' וחבר בוועד עובדי צים. בוחן ימאים - בנוסף לתפקידו בחברת צים שימש מריאנסקי כבוחן במשרד התחבורה לכול דרגות סיפון. תפקיד הכולל גם את חיבור המבחנים. בית הדין המשמעתי - שימש כחבר/דיין בבית הדין המשמעתי לימאים. כן שימש מריאנסקי יו"ר וחבר בוועדות שונות שהוקמו בענף הספנות ובחברת צים. הדרכה - שימש כמרצה במכון להכשרה ימית וערך חוברות לימוד בעבודת ימאות ומטען. פרישה - מריאנסקי פרש לגמלאות מחברת צים ב 2003.
שירות מילואים
כאשר עבר מריאנסקי לעבוד במערך החופי של צים היה מבוגר מגיל המילואים, שהיה אז 45 שנה, אך התנדב לשירות מילואים בחיל הים. תפקידיו הראשונים היו כמפקד תחנות מכ"ם ותצפית במערך הגילוי החופי לאתור ומניעת חדירות מחבלים מהים.
במסגרת המילואים עבר מריאנסקי בהצלחה קורס קצינים מיוחד לרבי חובלים ומכונאים ראשיים. ולאחריו שירת באוניות עזר של חיל הים. שירות מקצועי ומעניין בהפלגות שדרשו נוכחות של רב חובל אזרחי בנוסף למפקד הצבאי של האנייה. עם אח"י בת גלים 2 השתתף בחיפושים לאיתור שברי טביעת הצוללת דקר במזרח הים התיכון. בחיפושים אלה נעשתה סריקה יסודית של קרקעית הים סביב האי רודוס והאיים הסמוכים לו, תחת השגחה צמודה של שרות הביטחון היווני. ליוונים נמסרו מפות מדויקות שכללו שברי אניות שלא היו ידועות להם קודם לכן.
מריאנסקי סיים את שירותו במילואים בדרגת רב-סרן. בתקופת שירותו זכה להוקרה ממפקד חיל הים אלכס טל כקצין מילואים מצטיין, חרוץ ומסור.
מתנדב במשטרת ישראל
מריאנסקי רכש רכב ג'יפ ונהנה לנסוע בדרכי עפר. בשנת 2004 הוצע למריאנסקי להתנדב עם רכבו ליחידת הג'יפים של משטרת ישראל. מריאנסקי התנדב ושובץ ליחידה זבולון בקרית חיים המזרחית. המטרה הייתה מניעת חדירת מחבלים מצד הים. הפעילות התבטאה בסיורים ומרדפים על שפת הים ממש ובשטחים בהם רק רכבי 4X4 יכלו לנוע בחופשיות. הג'יפ שהיה בבעלות מריאנסקי התאים למשימות אלה. אנשי היחידה עברו קורסים והשתלמויות בסיסיים של המשטרה. נערכו אימונים בשטח ומטווחים.
לאחר זמן מה בו לא היו אירועים ביטחוניים הוחלט לספחם לעבודות משטרה מיוחדות. הדבר כלל חיפושים בשטחים קשים של אנשים שאבדו, מעקבים אחר פושעים, סגירת בתי הימורים ובתי זונות, מניעת סחר בסמים, גנבות ומרדפים אחר נהגים שביצעו עבירות חמורות. בכול שעות היממה כאשר נדרש. לשם איסוף הוכחות נעשו מעקבים סמויים, צילומים ותפישת חומרים שנדרשו להצגתם בבית המשפט. מריאנסקי מציין מפקדי משטרה מעולים שנתנו מוטיבציה למתנדבים להקדיש מזמנם ולהשתמש ברכבים הפרטיים שלהם. מתוכם ציין במיוחד את רפ"ק צדוק כהן שהיה מפקד העיר קריית חיים ואת נגד המשטרה אמסלם. במהלך השירות קיבל מריאנסקי תעודות הוקרה. ההתנדבות הסתיימה בשנת 2009 בגיל 70, פרישה כפי שקבעו נוהלי משטרת ישראל.
במלחמת לבנון השנייה
בתחילת מלחמת לבנון השנייה נפלו טילים באזור חיפה והקריות. חלק מהטילים נפלו מבלי להתפוצץ ונהייתה סכנה לפיצוץ מאוחר. על מריאנסקי הוטל לאתר את מקום הנפילה, לדווח ולחכות להגעת יחידת החבלנים. ובינתיים לאבטח את המקום ולהרחיק אנשים. לפעמים נעזר בתושבים במציאת מקום הנפילה. עם מריאנסקי היה שוטר נוסף ולעיתים הצטרף ראש הוועד של קריית חיים, מר פיטרמן, שסייע במוטיבציה להרגעת התושבים.
עמותת בוגרי קציני ים
בשנים 2006–2014 שימש מריאנסקי כמזכיר עמותת בוגרי בית הספר לקציני ים עכו. בתקופה זו הוגדל מספר חברי העמותה לפי העיקרון שכל הבוגרים חברים. בוגרי בית הספר לקציני ים הוותיקים מצליחים ואינם זקוקים לתמיכת העמותה. העמותה כיוונה לתמיכה בקדטים ובבוגרים הצעירים בראשית דרכם. הנהלת העמותה קיימה נוכחית רבה בתיאום עם הנהלת בית הספר. במגמה להשפיע על ההתייחסות לתלמידים כקדטים חילקה פרס ל'קדט האיכותי' לתלמידים שעמדו בקריטריונים. פרס על שם רב חובל בכיר עמנואל קלמפרר חולק לבוגרי המחזורים הצעירים שהגשימו והוסמכו לתפקידי קצונה בצה"ל ובצי הסוחר. שאפה לתת משמעות לנדיבות הבוגרים הוותיקים בסיוע לקדטים בבית הספר ולבוגרים צעירים.
התנדבות בקהילה
היה חבר ועדת תחבורה בעירית עיר מגוריו קריית ביאליק. בימים אלה מתנדב מריאנסקי כמדריך מבקרים במוזיאון ההעפלה וחיל הים.
השכלה
סיים את בית הספר לקציני ים עכו בשנת 1958.
במהלך השרות בחברת צים סיים מריאנסקי את לימודיו לתואר ראשון ושני במדעי מדינה, סוציולוגיה ומינהל באוניברסיטת חיפה.
כמסורת הגאווה המשפחתית המשיך מריאנסקי ולמד את התואר השלישי באוניברסיטה West Pacific University בלוס אנג'לס בארצות הברית בנושא כלכלת ספנות. המנחה ללימודים אלה היה רב חובל בכיר עמנואל קלמפרר שהייתה לו קתדרה באוניברסיטת חיפה. הסניף בלוס אנגלס היה מוסד מוסמך במדינת קליפורניה והתואר מוכר בארצות הברית.
מריאנסקי לא ביקש אישור לתואר מהמועצה להשכלה גבוהה בישראל ובדרך כלל אינו משתמש בתואר ד"ר.
משפחה
מריאנסקי נישא בשנת 1969 ללאה ממשפחת דהן. מנשואים אלה נולדו שני בנים: מתי מריאנסקי מהנדס בתחום הייטק בישראל וגל מריאנסקי מהנדס כימיה בארצות הברית. מהבנים לצבי שלושה נכדים יהלי, גילי -על שם האחות האבודה של צבי מריאנסקי - ואבי שנמצא בארצות הברית.
בשנת 1999 נפרד מריאנסקי מלאה וב-2003 נישא לסופיה צ'רניאק. מנשואיו אלה הצטרפו למשפחה הבת ביאנה ושלושה נכדים מקסים, דניאל וטל.
אלכסנדר גאולנד
אלכסנדר אברהרט גאולנד (בגרמנית: Alexander Eberhardt Gauland; נולד ב-20 בפברואר 1941 בקמניץ) הוא עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי גרמני. ממייסדי מפלגת הימין אלטרנטיבה לגרמניה (AfD), דוברה ומנהיגה במדינת ברנדנבורג. הוביל את המפלגה יחד עם אליס ויידל בבחירות הכלליות בגרמניה 2017 שבהן זכתה המפלגה ל-94 מושבים בבונדסטאג.
הר ברוסטר (אלברטה)
גובהו של ההר 2,859 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 116 מטרים מעל סביבתו.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי תום וילסון (Tom Wilson) בשנת 1929. ההר נקרא על שם ג'ון ברוסטר, שהיה אבי משפחת ברוסטר מהעיר באנף.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על ההר היו ה. וו. גרינהאם (H. W. Greenham) וד. פיליי (D. Pilley) בשנת 1926.
Anatomography
Anatomography היא תוכנה גרפית מבוססת רשת, המחוללת איורים ואנימציות אנטומיים של גוף האדם. אתר התוכנה מופעל על ידי "מרכז מאגר מידע למדע החיים" (Database Center for Life Science), מכון מחקר ללא מטרות רווח באוניברסיטת טוקיו. התוכנה נשענת על מאגר מידע ברישיון CC-BY-SA.
תכונות
התוכנה מאפשרת בניית איורים אנטומיים מנקודת מבט נבחרת, תוך התמקדות באזורים מסוימים, בחירת האיברים שיופיעו באיור, צבעיהם ושקיפותם. האיורים יכולים להישמר כ-URL דינמי או כקובץ גרפי.
גדוד הפורצים
גדוד הפורצים הוא כינויו של הגדוד הרביעי של חטיבת הראל של הפלמ"ח על פעולותיהם הנועזות במלחמת העצמאות, בפריצת הדרך לירושלים, סיוע לתושבים הנצורים, ועזרה ללוחמים על הגנת העיר. מפקדיו במלחמת העצמאות היו יוסף טבנקין ודוד אלעזר.
הגדוד הוקם בשנת 1944 והורכב משלוש היחידות המובחרות של הפלמ"ח. הוא השתתף במספר רב של קרבות, אשר שינו באופן משמעותי את פני המלחמה. בין היתר לחם במבצע נחשון, מבצע "מכבי א'" ו"מכבי ב'", מבצע ההר, ובמבצע חורב.
היה זה הגדוד העיקרי מטעם ההגנה שפרץ את הדרך לירושלים, בפעולה שהוגדרה כנקודת מפנה במלחמת העצמאות.
לאחר קום המדינה
רבים מלוחמי הגדוד ומפקדיו התקדמו בסולם הדרגות ומילאו תפקידים חשובים בצה"ל. ביניהם, דוד אלעזר, הרמטכ"ל התשיעי של צה"ל, רפאל איתן הרמטכ"ל ה-11 של צה"ל, אלוף עוזי נרקיס ותת-אלוף אורי בן ארי.
הגדוד הונצח על ידי ועדת השמות של מועצת עיריית ירושלים בקריאת שם רחוב 'הפורצים' על שמו, בדרך המובילה אל אזור לחימתם במערב העיר, כן נקרא על שם הגדוד, רחוב 'פורצי הדרך' באשדוד. בשער ציון, דרכו פרצו לוחמי הגדוד אל העיר העתיקה, נקבע לוח זיכרון לזכר הפורצים.
הגדוד פועל גם כיום במסגרת מבצעית כחלק מחטיבת ירושלים. מפקד הגדוד הוא עידו הורוביץ.
ב-23 ביולי 2020 הגדוד סיים את התרגיל האחרון על טנק מרכבה סימן 2 וחתם את 40 שנות פעילותו של הטנק בצה"ל.
הגדוד יחל את הסבת חייליו לטנק מרכבה סימן 3 בשנת 2021.
יחסי טורקמניסטן–צרפת
יחסי טורקמניסטן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 במרץ 1992 בעת חתימה על פרוטוקול.
ב-8 במאי 1993 שר החוץ הצרפתי אלן ז'ופה נפגש עם נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב. ב-28 באפריל 1994 ביקר פרנסואה מיטראן, נשיא צרפת, בעיר אשגאבט, שם קיים שיחות עם נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב. ב-9-10 בספטמבר 1996 ביקר נשיא טורקמניסטן בצרפת, שם נפגש עם נשיא צרפת, ז'אק שיראק, ראש ממשלת צרפת, אלן ז'ופה ושר החוץ הצרפתי ארווה דה צ'ארט.
ב-7 באוקטובר 2012 ביקר נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב פעם נוספת בפריז, אך הפעם באופן לא רשמי. הוא הגיע לשם בשביל לשמש כאורח כבוד במירוץ הסוסים היוקרתי "Arc de Triomphe". ב-2 במרץ 2013 ביקר שר החוץ הצרפתי לורן פביוס באשגאבט. השר הגיע לאשגבאט פעם נוספת ב-17 ביולי 2015 ושוחח עם עמיתו רשיד מרדוב.
ב-מרץ 2017 הגיע לטורקמניסטן שר החוץ ז'אן-מארק ארו כדי לציין 25 שנים ליחסים בין שתי המדינות.
אלי שכטר
אלי שכטר (נולד ב-17 ביולי 1957 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ולעיתים החלוץ, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו
אלי שכטר נולד בשכונת גבעת עלייה ביפו, ליעקב שעלה מצ'כוסלובקיה וליהודית שעלתה מרומניה במסגרת העלייה ההמונית. בגיל שמונה בהמלצת חברו רפי זוכר הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן צ'וצ'קו לוי. בעונת 1975/1976 עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה בעונה שלאחריה ב-18 בספטמבר 1976. שכטר שיחק בתפקיד הקשר ואחד ממשחקיו הבולטים היה ב-27 בינואר 1979, עת כבש את שער הניצחון במשחקה של מכבי יפו מול מכבי תל אביב אשר הסתיים בתוצאה 3–4 ליפו. באותה העונה זכתה מכבי תל אביב באליפות המדינה בכדורגל. ב-1980 נפצע שכטר בברכו ונעדר כארבעה חדשים מהמגרשים. עונת 1984/1985 תחת המאמן מרדכי שפיגלר הייתה האחרונה במכבי יפו, ומשחקו האחרון בה היה ב-25 במאי 1985.
בעונת 1985/1986 עבר לשחק בהפועל ירושלים. במחזור ה-15 הושאל להפועל תל אביב עד לסיום העונה. לאחר כחודש וחצי, נפצע כאשר קרע את שריר הירך האחורי, וסיים את העונה. עם זאת, זכה עם קבוצתו באליפות המדינה בכדורגל. בעונת 1986/1987 שב לשחק בקבוצת הפועל ירושלים ובה שיחק עוד 2 עונות. בהמשך שיחק עונה אחת בשורות הפועל באר יעקב תחת המאמן משה אוננה. לאחר עונה זו פרש ממשחק פעיל.
בין השנים 1975–1977 שיחק בנבחרת הכדורגל של פיקוד מרכז ביחד עם אריה חביב וחנן אזולאי וזכה עימה שלוש שנים ברציפות באליפות צה"ל בכדורגל. בין השנים 1976–1979 שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל ובכלל זה ב-25 בינואר 1977 במשחק בו גברה הנבחרת הצעירה על נבחרת יוון 0–2. שכטר נכלל בסגל המורחב של נבחרת ישראל בכדורגל תחת עמנואל שפר בקדנצייה השנייה שלו כמאמן הנבחרת.
לאחר סיום הקריירה פתח שכטר חנות תכשיטים בלוד. שכטר מתגורר בשוהם, נשוי לשרי, והם הורים לשלושה ילדים וסבים לנכדים.
מרי צ'רץ' טרל
מרי צ'רץ' טרל (23 בספטמבר 1863 – 24 ביולי 1954) הייתה אחת הנשים האפריקאיות-אמריקאיות הראשונות לקבל תואר אקדמי, והייתה לאחת הפעילות הידועות למען זכויות האזרח וזכות הצבעה לנשים ולשחורים; ב-1909 הייתה חברה מייסדת של ה-NAACP (האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים). היא לימדה והייתה מנהלת בבית ספר תיכון אקדמי בוושינגטון. ב-1896 היא הייתה האישה האפריקאית-אמריקאית הראשונה בארצות הברית להימנות למועצת חינוך בעיר גדולה, ושירתה כך במחוז קולומביה עד שנת 1906. טרל הובילה מספר ארגונים חשובים, כולל את האיגוד הלאומי של נשים צבעוניות.
טרל הייתה בתם של עבדים לשעבר, שהיו מעורבים גזעית והיו מן המובילים בהקמת האליטה השחורה בממפיס, טנסי, לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. אביה, רוברט ריד צ'רץ' היה ליזם עשיר, ונחשב למיליונר השחור הראשון בדרום ארצות הברית.
תחילת דרכה
מרי "מולי" צ'רץ' נולדה בממפיס, טנסי, לרוברט ריד צ'רץ' ולואיזה איירס, שניהם עבדים משוחררים מגזע מעורב. אמו של רוברט הייתה בת לאישה מלגשית ובעל המטע שהחזיק בה כשפחה; אביו היה קפטן צ'ארלס ב. צ'רץ', בעלים ומפעיל של אוניית קיטור מוירג'יניה. אביו התיר לרוברט לשמור את הכנסותיו מעבודתו כדייל בספינה, וכך רוברט הצעיר קנה את נכס הנדל"ן הראשון שלו בממפיס בשנת 1862. הוא המשיך להשקיע, במיוחד אחרי שהעיר התרוקנה מאוכלוסייתה בעקבות מגפת קדחת צהובה ב-1878, וכך גדל הונו כשהעיר התאוששה. מקורות מרובים מתייחסים לצ'רץ' כאל המיליונר השחור הראשון בדרום, אך כנראה שהונו לא הגיע עד סכום המיליון בפועל.
הוריה של צ'רץ' הדגישו את חשיבות החינוך, וכשהיא הייתה בת שש, שלחו אותה ללמוד בבית ספר ניסיוני באוהיו, עם דגש על מדעי הרוח, בו למדיו יחדיו בנים ובנות. אחרי שנישואיהם של הוריה הסתיימו בגירושים, אביה התחתן בשנית, ולה ולאחיה נולדו עוד אח ואחות. מאוחר יותר נישא רוברט צ'רץ' אף פעם שלישית.
צ'רץ' המשיכה ללימודי תואר ראשון באוברלין קולג', שם למדה לימודים קלאסיים. אוברלין היה אחד ממעט מוסדות ההשכלה אשר קיבלו ללימודים סטודנטים מכל מגדר או גזע. עם זאת, צ'רץ' מצאה את עצמה האפרו-אמריקאית היחידה בשכבה של בעיקר גברים לבנים. בשנת הלימודים הראשונה היא נבחרה כמשוררת השכבה, והיא נבחרה גם לשתי אגודות ספרותיות במכללה. היא שימשה כעורכת עיתון המכללה, Oberlin Review. במעמד קבלת התואר שלה, בשנת 1884, היא הייתה בין הנשים האפרו-אמריקאיות הראשונות לעשות כן. הראשון אפריקני אמריקאי נשים כדי לעשות זאת. צ'רץ' גם סיימה גם תואר שני באוברלין בשנת 1888.
עבודה
העבודה הראשונה של צ'רץ' הייתה כמורה בבית ספר תיכון לשחורים בוושינגטון די. סי, ובמכללת וילברפורס, מכללה לשחורים שנוסדה בשיתוף פעולה בין הכנסייה המתודיסטית באוהיו והכנסייה המתודיסטית אפיסקופלית האפריקאית (AME). כנסיית AME קנתה את המוסד בפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אז הכנסייה המתודיסטית נאלצה למשוך את תמיכתה, ובכך הפכה המכללה לראשונה המופעלת על ידי שחורים. לאחר זמן מה, נסעה צ'רץ'  ללמוד באירופה למשך שנתיים, שם למדה צרפתית, גרמנית, ואיטלקית שוטפת. היא חזרה ללמד ובסופו של דבר הייתה למנהלת בית ספר התיכון.
נישואים ומשפחה
ב-18 באוקטובר 1891 נישאה צ'רץ' לרוברט הברטון טרל, עורך דין שהיה לשופט הראשון בוושינגטון. לשניים נולדו שלושה ילדים שמתו בינקותם, ובת אחת, פיליס, ששרדה עד בגרותה.
היא נקראה על שם פיליס ויטלי, המשוררת האפרו-אמריקאית הראשונה שעבודותיה ראו אור. הזוג גם אימץ בת נוספת מרי.
אקטיביזם
דרך אביה, טרל פגשה את הפעיל השחור פרדריק דאגלס, וכן את בוקר ט. וושינגטון, מנהל האוניברסיטה השחורה מכון טוסקגי שבאלבמה. היא ודאגלס התקרבו מאוד, ועבדו ביחד על מספר קמפיינים לזכויות האזרח.
בשנת 1896, טרל הייתה לנשיאה המייסדת של הארגון החדש שקם באותה שנה, האיגוד הלאומי של נשים צבעוניות (NACW), אשר חברותיה הקימו מעונות יום וגני ילדים, וסייעו ליתומים. גם בשנת 1896, היא ייסדה את האגודה הלאומית של נשות מכללה, אשר מאוחר יותר הפך לאיגוד הלאומי של נשות אוניברסיטה (NAUW). גני הילדים ותוכניות ההדרכה שהתקיימו במסגרות אלה מילאו צרכים ללא מענה, מכיוון שבאותה תקופה הן לא נכללו במסגרות החינוכיות.
ההצלחות שלה כמנהלת וביישום התוכניות החינוכיות האחרות שיזמה, הובילו למינויה של טרל למועצת החינוך של מחוז קולומביה, בה שירתה בין השנים 1895-1906. היא הייתה האישה השחורה הראשונה בארצות הברית להחזיק בתפקיד כזה. היא הייתה גם חברה פעילה באגודה האמריקאית הלאומית למען זכות בחירה לנשים. היא ביקשה להבטיח שהמאבק של הארגון לא ישאיר מאחור נשים שחורות. יחד עם ג'וזפין סנט פייר ראפין, היא הקימה את פדרציית הנשים האפרו-אמריקאיות.
בנוסף לאקטיביזם ולעובודתה בתחום החינוך, טרל גם פיתחה קריירה משגשגת כעיתונאית. בשם העט "יופימיה קירק" היא פרסמה מאמרים בעיתונות השחורה ובעיתונות הלבנה, בעיקר כדי לקדם את התנועה הנשית האפרו-אמריקאית. התנועה שהובילה איגדה את שני המאבקים הגדולים לשוויון זכויות - של נשים ושל שחורים. ב-1892 היא נבחרה בתור האישה הראשונה לשמש כנשיאת מועדון הדיבייט השחור הידוע בוושינגטון, Bethel Literary and Historical Society.
בשנת 1904 טרל הוזמנה לנאום בקונגרס הנשים הבינלאומי שנערך בברלין. היא הייתה האישה השחורה היחידה בכנס. קיבלו אותה במחיאות כפיים נלהבות כאשר היא כיבדה את המדינה המארחת כשהעבירה את הנאום שלה בגרמנית. היא אז חזרה עליו בצרפתית, וסיכמה עם הגרסה האנגלית.
בשנות מלחמת העולם הראשונה, טרל הייתה מעורבת בעבודות שירות, כמו ארגון בידור עבור חיילים. הארגון שפעלה באמצעותו גם היה מעורב בסיוע לחיילים שחורים משוחררים. לקראת סיום המלחמה, טרל ובתה פיליס הצטרפו לאליס פול ולוסי ברנס, מאיגוד הקונגרס למען זכות בחירה לנשים (CUWS), במחאות מול הבית הלבן בנושאים הקשורים לצורכי התעסוקה של יוצאי הצבא השחורים. טרל הייתה נציגה בוועידת השלום הבינלאומית שהתקיימה אחרי המלחמה. בעת שהותה באנגליה, היא התארחה אצל ה. ג. וולס ואשתו.
בעבודתה במסגרת התנועה לזכות הבחירה, היא פעלה למען חקיקתו של התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית. כפעילה במפלגה הרפובליקנית, היא הייתה נשיאת ליגת הנשים הלאומית במהלך הקמפיין לנשיאות של וורן ג. הרדינג בבחירות של 1920, בבחירות הראשונות שבהן כל הנשים האמריקאיות זכו להצביע; טרל הצהירה ש"כל זכות שהוענקה לנו השחורים הייתה ביוזמת המפלגה הרפובליקנית." עם זאת, הדמוקרטים ששלטו במדינות הדרום מ-1890 עד 1908 העבירו חוקים להרשמה לבחירות אשר בפועל מנעו זכות זו מאזרחים שחורים. מגבלות אלו לא מוגרו עד מעבר חוק זכויות ההצבעה של 1965.
בשנת 1950 היא פתחה במאבק כדי לסיים הפרדה גזעית במסעדות ומקומות אכילה בוושינגטון די. סי. בשנת 1890 המחוז החיל הפרדה גזעית פורמלית כפי שעשו כל מדינות הדרום. ב-1949, טרל ועמיתיה נכנסו למסעדת "תומפסון" המופרדת גזעית. כאשר סורבו שירות, הם מיד הגישו תביעה, בה נטען שחוקי ההפרדה הם בלתי חוקתיים, ומאוחר יותר בית המשפט קיבל את הטענה. בשלוש השנים בין התביעה להחלטה, טרל וחבריה פעלו גם נגד מסעדות אחרות. הטקטיקות שלה כללו חרמות, הפגנות, ו-sit-ins. לבסוף, ב-8 ביוני 1953, בית המשפט קבע כי מסעדות מופרדות גזעית בוושינגטון, די. סי נוגדות את החוקה.
גם אחרי הגיעה לגיל 80, טרל המשיכה להשתתף בשביתות ובמחאות נגד הפרדה גזעית במסעדות ותיאטראות. בתקופה זו, היא גם הצליחה לשכנע את הסניף המקומי של האגודה האמריקאית של נשות אוניברסיטה לקבל חברות שחורות.
היא זכתה לראות, לפני מותה, את החלטת בית המשפט העליון בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, אשר קבע שהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים אינה חוקתית. טרל נפטרה חודשיים אחר מתן פסק הדין, ב-24 ביולי 1954, כשהיא בת 90.
לותרניזם
אמונה
על פי הלותרניזם, התנ"ך והברית החדשה הם יצירה אלוהית ומקור כל התובנה האלוהית והכתובים הם הבסיס היחיד לאמונה והם הסמכות הבלעדית בכל נושאי הדת ואמונה. ספר קונקורד מכיל בתוכו עשרה מסמכים שהלותרנים מאמינים שהם פירושים נאמנים ומוסמכים לכתבי הקודש.
בעולם
מדינות בהן הלותרניזם היא הדת הנפוצה ביותר הן: דנמרק, אסטוניה, נורווגיה, פינלנד, איסלנד, לטביה, נמיביה ושוודיה. למרות שנמיביה היא המדינה היחידה מחוץ לאירופה עם רוב לותרני, יש אוכלוסיות לותרניות גדולות במדינות רבות כגון: אוסטרליה, ברזיל, קנדה, אתיופיה, אינדונזיה, מדגסקר, פפואה גינאה החדשה, טנזניה וארצות הברית.
בישראל
בישראל ישנו מספר קטן ביותר של לותרנים החיים בה בדרך קבע. קיימות מספר כנסיות לותרניות ברחבי הארץ, בהן אוגוסטה ויקטוריה, וכנסיית הגואל, שתיהן בירושלים, וכנסיית עימנואל במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו.
טרנזיסטור ביפולרי
טרנזיסטור ביפולרי או טרנזיסטור דו־נושאי (באנגלית: Bipolar junction transistor, בראשי תיבות: BJT) הוא טרנזיסטור העושה שימוש הן בזרם של אלקטרונים והן בזרם של חורים. הטרנזיסטור הביפולרי הוא רכיב אלקטרוני בעל שלושה הדקים העשוי מוליך למחצה מאולח ויכול לשמש כמגבר או כמתג.
אופן הפעולה
הטרנזיסטור הביפולרי מורכב משני צומתי PN: בטרנזיסטור NPN, מוליך למחצה מסוג n בא במגע עם מוליך למחצה מסוג p, שבא במגע עם מוליך למחצה נוסף מסוג n. בטרנזיסטור PNP סוגי האילוח הפוכים. ניתן להתייחס למבנה זה כשתי דיודות המחוברות גב אל גב כך שיש להן אנודה משותפת. ריכוז האילוח באחד מאזורי ה-n גדול ביחס לאחר. הצד המאולח יותר נקרא הפולט (באנגלית: emitter, מסומן E), והצד המאולח פחות נקרא הקולט (באנגלית: collector, מסומן C). אזור ה-p ביניהם נקרא הבסיס (באנגלית: base, מסומן B).
כאשר המתח החשמלי בין הבסיס לפולט חיובי (כלומר הפוטנציאל החשמלי בבסיס גדול מזה שבפולט) והמתח בין הקולט לבסיס חיובי גם הוא, אלקטרונים מהפולט מפעפעים דרך אזור המחסור לעבר הבסיס ומשם נסחפים דרך אזור המחסור הנוסף לקולט כתוצאה מכוח חשמלי. אם המתח בין הקולט לבסיס גדול מספיק, זרם האלקטרונים מהפולט לקולט נקבע רק על ידי המתח בין הבסיס לפולט, שקובע את גרדיאנט ריכוזם בבסיס, בהתאם לחוק הדיפוזיה של פיק. במצב כזה ניתן לראות בזרם הנכנס לבסיס זרם בקרה, הקובע את גודל הזרם הזורם מהקולט לפולט ללא תלות במתח ביניהם. היחס בין זרם הפולט לזרם הבסיס בקירוב קבוע והוא מסומן \beta_F. בטרנזיסטור PNP, כיוון הזרם הוא מהפולט לקולט. לפי חוק הזרמים של קירכהוף: הגברי הזרם מקיימים את היחסים הבאים:
אופיין
מודל אברס-מול (Ebers–Moll) נותן משוואות המקשרות בין המתחים והזרמים השונים בטרנזיסטור ביפולרי: כאשר: זרם הקולט,  זרם הבסיס,  זרם הפולט, \beta_F הגבר הזרם הקדמי (20 עד 500), \beta_R הגבר הזרם האחורי (0 עד 20),  זרם הרוויה האחורי (בסדר גודל של 10−15 עד 10−12 אמפר),  המתח בין הבסיס לפולט,  המתח בין הבסיס לקולט, ו- המתח התרמי (בקירוב mV26 בטמפרטורה של 300 קלווין, טמפרטורת החדר), המוגדר: כאשר k_B קבוע בולצמן, T הטמפרטורה (בקלווין) ו-q מטען האלקטרון.
מכשפה
מכשפה היא אישה העוסקת בכישוף. לפי אמונות עממיות, למכשפה כוחות מאגיים והיא משתמשת בהם בדרך כלל כדי להזיק לבני אדם. לעיתים היא יוצרת בריתות עם שדים ועם השטן. במהלך ההיסטוריה נרדפו נשים רבות בחשד לכישוף. נשים מכשפות מהוות מוטיב שכיח באגדות עם. על פי התלמוד הבבלי השם מכשפה ניתן לה מלשון נוטריקון של המשפט ״מכחישה פמליא של מעלה״ - כלומר, בגלל כוחות הכישוף של אותה מכשפה היא פועלת ליצור עיוות ושינוי המציאות שנקבעה לאותו אדם מהשמיים.
מכשפות בהיסטוריה
במערב היוו המכשפות לעיתים קרובות איום על השלטון והסמכויות המקומיות, הדתיות והמדעיות. פרקטיקות אחדות הקשורות לצמחי מרפא שויכו לעיסוק בכשפים, ביניהם צמחים עם השפעות פסיכואקטיביות. נשים שהואשמו בכישוף נרדפו והוצאו להורג על ידי סמכויות אלו. באנגליה, בימי הביניים, נשים נשרפו והועלו על המוקד במסגרת ציד מכשפות. הכנסייה הקתולית בתקופת ימי הביניים רדפה בעיקר אחרי נשים, ובמיוחד אחר נשים לא נשואות – רווקות, גרושות ואלמנות – תוך האשמתן בכישוף. לנשים אדומות שיער היה סיכוי גבוה להיחשב כמכשפות. עד היום "ציד מכשפות" הוא ביטוי שמתאר האשמה חסרת בסיס, רדיפה ומשפט לא הוגן.
בין האישומים שהאשימו מכשפות היו: גרימת עקרות, פגיעה ביבולים, גרימת מחלות ומוות, פיתוי, שינוי צורה ויצירת קשרים עם השטן.
בניגוד לדעה הרווחת, ציד המכשפות היה קטן יחסית בימי הביניים. הרדיפה האמיתית תפסה תאוצה בתחילת המאה ה-15, תום ימי הביניים ותחילת הרנסאנס. חוקרים רבים מייחסים את ראשיתה הממוסדת לבולה שהוציא אינוקנטיוס השמיני, שצורפה בשנת 1487 לספרו של הנזיר הגרמני היינריך קרמר, "פטיש המכשפות". "שמענו בצער", כתב אינוקנטיוס, "על גברים ונשים המוסרים עצמם לשדים ומבצעים מעשי כישוף המזיקים לאדם, לחיות המשק ולכל תנובת השדה".
ראשית העת החדשה החלה תקופה של היפוך מגמה, במובן מסוים, לתפיסה הוותיקה הרשמית של הכנסייה כלפי מכשפות. אם הכרזות רשמיות בימי הביניים הגדירו את האמונה בקיומן של מכשפות בתור מינות וכפירה, הרי שהחל מסוף המאה ה-15 ההכרזות טענו שמי שמסרב להכיר בקיומן של המכשפות כמשרתות השטן - הוא האשם במינות.
ציד המכשפות החל בגרמניה ובאיטליה, והתפשט ברחבי מערב אירופה וגם ביבשות אחרות. מספר מקרי המוות כתוצאה מהציד מוערך ב-40,000 עד 100,000. בשנת 1692 התרחש ציד המכשפות בסיילם שבמסצ'וסטס ומימה רנאר נשפטה בסאו פאולו. בשנת 1735 נאסר ציד מכשפות בחוק האנגלי. אנה גולדי נשפטה בשווייץ בשנת 1782 ונידונה למוות. בשנת 2008 היא זוכתה מאשמה.
במקרא
התורה אוסרת על כישוף: ואף גזרה עונש מוות על העוסקים בו, כנאמר:. המפרשים מציינים כי "דיבר הכתוב בהווה", כלומר הפסוק נקט לשון נקבה בהקשר זה, מכיוון שרוב העוסקים בתחום היו נשים, אך הן האיסור והן הענישה שווים גם כשמדובר בגברים. ישנה עוד פרשנות נפוצה פחות ומקובלת פחות במגזר האורתודוקסי, ועל פיה נקט המקרא בשם עצם קיבוצי ("מכשפה" - כלל המכשפים, כמו "דגה" - כלל הדגים). טעמים שונים ניתנו לאיסור, ביניהם הרחקה מעבודה זרה (הכישוף היה חלק מהדתות הפגניות) כמו כן נחלקו הדעות בשאלה האם התורה אסרה על הכישוף מכיוון שהוא ממשי ומסוכן, או שמא בדיוק להפך – משום שאין בו ממש.
בספר שמואל נודע לקורא בעקיפין, דרך דבריה של בעלת האוב, על הרג מכשפות שנעשה בידי שאול המלך.
בספר נחום כתוב:. כאן יש קישור בין פיתוי מיני לכשפים.
במשנה
במסכת אבות כתוב:. האמירה הזו היא חלק ממספר אמירות המדריכות את האדם כיצד ראוי להתנהג בעולם. כאשר מספר נשים מתגוררות בבית אחד, יהיו שם יותר כשפים. ייתכן ומדובר בכשפי פיתוי בין נשים המתחרות על לב הבעל.
במדרש
במכילתא דרבי שמעון בר יוחאי נאמר רוב מי שעסק בכישוף בתקופה ההיא היו נשים. במדרש שנמצא בגניזה הקהירית ישנו תיאור "נשיכת" אישה רעה כהורגת. בכך מייחסים כוחות מאגיים שליליים לאשה רעה שפגעה בגבר, כך שזה כהרג בעבורו.
בתלמוד
המשנה במסכת סנהדרין (ו, ה) מזכירה את שמעון בן שטח שתלה שמונים נשים באשקלון ביום אחד; בניגוד לכלל האומר שאין תולים אישה שמתה בבית דין, ובניגוד לכלל שאין בית דין דן שני אנשים ביום אחד. דברים אלו נעשו כהוראת שעה. בתלמוד הירושלמי נאמר שאותן שמונים נשים היו מכשפות, ומסופר בצורה ארוכה על הרקע של הסיפור ועל דרך תפיסתן.
הגמרא במסכת סוטה מזכירה מכשפה יהודיה בשם יוחני בת רטיבי, אשר לפי הפרשנים, הייתה מעכבת לידות של נשים בעזרת כישופיה.
ישנם מספר מקורות המתארים עד כמה מעשי הכשפים היו נפוצים בקרב בנות ישראל.
במסכת עירוביןנאמר כי צריך להרים מאכלים (מאפים) מהקרקע, אך בתקופתו של רשב"י בה בנות ישראל עסקו הרבה בכשפים, יש חשש שהמאכל מכושף ויכול להזיק למי שירים אותו.
קטע נוסף המתאר את הנשים כמכשפות מופיע במסכת ברכות: אדם שיצא מחוץ לכרך, לעיר הגדולה, והריח ריח בשמים לא מברך אם יש רוב לעובדי כוכבים, מפני שקיים סיכוי רב שהבשמים הם קטורת לצורכי כישוף, ואסור ליהנות מעבודה זרה. אם מדובר על מקום בו יש רוב דמוגרפי לישראל יש מחלוקת בדבר, ר' יוסי טוען שעדיין אסור לברך מפני שבנות ישראל שותפות לפולחן הקטורת לצורכי כישוף. כאן רואים זיהוי בין עבודה זרה לכישוף.
במסכת גיטיןמובא סיפור על רב עיליש ובנותיו של רב נחמן, שנלקחו בשבי. רב עיליש מבחין כי הנשים בוחשות בקדריה בידיהן ולא נכוות. מאחר ששמע שאינן מעוניינות לחזור לביתן ולהתחתן עם יהודים, הסיק כי הסיבה שהן לא נכוו היא לא נס שנעשה להן בשל צדיקותן, אלא שהן עוסקות בכשפים.
סיפור נוסף במסכת סנהדרין מתאר חכם בשם ינאי שהלך לפונדק. בפונדק נתקל במכשפה שהגישה לו אוכל מכושף. הוא חשד בה ונמנע מלאכול, והאכיל את המכשפה באוכל מכושף משלו. המכשפה הפכה לחמור, והוא רכב עליה בדרכו לשוק. חברתה של המכשפה ביטלה את הכישוף, וכך ראו כל אנשי העיר את החכם רוכב על אישה באמצע השוק.
לוינסון רואה בכישוף ובמכשפות דמות הפוכה לדמותו של החכם היהודי, על אף שלעיתים שני הצדדים משתמשים במעשי כישוף.
תיאור חיצוני של המכשפה בפולקלור
ישנם שני סוגים שונים (ואף מנוגדים) של תיאורי מכשפות:
חוקרים מודרניים טוענים שתיאור זה של המכשפה כזקנה בודדה ללא משפחה, מכוערת ומרושעת (גם אם חזקה ועצמאית), כניגוד לגיבורה שמצאה אהבה והתחתנה עם נסיך - נועד לשכנע נשים להתחתן. לעיתים המכשפה מתגוררת עם עוד מכשפות (coven) ובכך שוב יש שבירה של מוסד המשפחה המקובל באותה תקופה.
מתיאור זה נובע השימוש במלה "מכשפה" בלשון הדיבור ככינוי גנאי לאשה מכוערת ודוחה במיוחד, ולעיתים קרובות גם מרושעת.
לעומת זאת, קיים תיאור נגדי של מכשפה כאשה צעירה (או בעלת יכולת קסם לקיים נעורים נצחיים), יפהפייה ובעלת קסם ומשיכה מינית שגברים אינם מסוגלים לעמוד בפניה, מעין ארכיטיפ קדום של פאם פאטאל. שתי דמויות מפורסמות של מכשפות מסוג זה הן קירקה בה נפגש אודיסאוס במהלך נדודיו ומורגן לה פיי, אחותו של המלך ארתור שעמה קיים יחסים של גילוי עריות ומאוחר יותר הפכה (בחלק מהסיפורים) לאויבתו בנפש.
ישנן גם דמויות של מכשפות המחברות את שני הדימויים גם יחד – כלומר, בכוח הקסם עוברות מדמות צעירה ויפהפייה לזקנה ומכוערת ובחזרה. גם דמות כזאת מופיעה בסיפורי המלך ארתור, כאשר נתקל בה האביר סיר גאווין, אחד החשובים באבירי השולחן העגול. לעיתים המכשפה שומרת על נעוריה ויופייה באמצעות ניקוז אנרגיית החיים מצעירים וצעירות, אותם היא מפתה.
מכשפות בפסיכואנליזה
לדעת ברונו בטלהיים, המכשפה, כדמויות שליליות נוספות, מציגה את הפחד מפני מבוגרים סמכותיים בעלי השפעה על הילד. הילד צריך לקבל ביטחון במבוגר שתמיד יגן עליו, וכשזה לא מתרחש, לילד קל יותר 'לפצל' את דמות ההורה לדמות 'טובה' ודמות 'רעה'. לא אחת המכשפה היא האמא החורגת, לאחר שהאמא הטובה מתה. כך הילד מפצל את הרגשות הסותרים שהוא חש כלפי אמו. לילד "טוב" אסור לכעוס ולייחס לאמו תכונות שליליות, וכעסים אלו מופנים כלפי המכשפות בסיפורים. במקביל, הדמויות השליליות מבטאות דחפים שליליים שאותם הילד צריך להדחיק. הרצון להיות רע ולפגוע באחרים עובר סובלימציה דרך המכשפות ודמויות שליליות נוספות.
מכשפות בתרבות המודרנית
בתרבות המודרנית מכשפות מופיעות לא אחת בספרים, סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שונות בתפקידים שונים. המכשפות הן נשים חזקות וקנאיות המשתמשות ביכולותיהן הקסומות לטובתן שלהן בסרטי אולפני וולט דיסני, המבוססים בחלקם על מעשיות האחים גרים. מנגד הקוסם מארץ עוץ, הן בספר והן בעיבודים הקולנועיים והטלוויזיוניים השונים, מציג מכשפות רעות לצד מכשפות (לרוב קוסמות) רוחשות טוב, המשתמשות בכשפיהן כדי לסייע לגיבורים להביס את הרעות.
לעיתים המכשפות אף הפכו לגיבורות ולדמויות חיוביות, שינוי שחל משנות ה-60 של המאה הקודמת – כך בסדרות טלוויזיה כגון מכושפות, בה המכשפות נלחמות כנגד הרוע, או סברינה המכשפה הצעירה, בה המכשפות מנסות להשתלב בחברה האנושית ה"רגילה". כך גם בספרים – סדרת הארי פוטר מציגה עולם רווי מכשפים וקוסמים, חלקם מנצלים הכשפים לטוב ואחרים לרע, וסדרת עולם הדיסק עוסקת לא אחת בשאלה מתי מכשפה "טובה" הופכת ל"רעה". במחזור כישור הזמן מוטיב חוזר הוא נשים המשמשות כמרפאות בכפרים ונחשדות בכישוף, בדומה לציד המכשפות של עולמנו אנו.
בספרו הנודע של ויקטור הוגו, הגיבן מנוטרדאם (1831), נידונה איזמרלדה הצוענייה לגזר דין מוות, בעלייה על המוקד, על היותה מכשפה.
בסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש" מוצג משפט של מכשפה המציג בצורה מגוחכת את הטיעונים הלוגיים ששימשו במשפטי מכשפות.
הספר "מרשעת" מציג את הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטה של המכשפה "הרעה" מהמערב. בסיפור דמותה של המכשפה היא אחת הדמוית החיוביות היחידות.
בתרבות הישראלית
המשוררת רחל חלפי הוציאה ספר שירים בשם "מכשפות", בו היא מקדישה משיריה לדמויות בדיוניות שהואשמו בכישוף.
להקת המכשפות הישראלית – להקת רוק שכל חברותיה נשים. שיריהן "עד העונג הבא" ו"המכשפות" מזכירים פולחני כשפים רווי מיניות.
בשיר "אף אחת" שהוקלט על ידי מירי מסיקה, ושאת מילותיו כתבה צרויה להב, מופיע הרמז למכשפה במילים: "אני רואה לך את החלומות ורואה ממה אתה פוחד, נשים כמוני פעם היו שורפים על המוקד".
בלט: "מכשפה" , בהנחיית דים אמור.
קונצרט: 'לא קל להיות מכשפה' קונצרט לכל המשפחה, בית ספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה.
קישורים חיצוניים
Leary, J. (2013), "Where there are many women there are many witches: The Social and Intellectual Understanding of Femininity in the 'Malleus Maleficarum' (1486)", Reinvention: an International Journal of Undergraduate Research', Volume 6, Issue 1
אדוארד פליפסה
אדוארד פְליפּסֶה (בהולנדית: Eduard Flipse; 26 בפברואר 1896, ויסנקרקה – 12 בספטמבר 1973, ברדה) היה מנצח, מלחיןופסנתרן הולנדי. פליפסה נודע כמי שעידד ותמך ביצועי יצירות של מלחינים הולנדיים אחרים, כגון לאוֹן אוֹרתֶל. פליפסה הכין את המקהלה לאחד הביצועים המוקדמים ביותר של האורטוריה "משתה בלשצאר" מאת ויליאם וולטון. הוא היה המנצח ההולנדי הראשון שהעלה את פולחן האביב של איגור סטרווינסקי ואת הקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג לביצוע תזמורתי.