cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השדה המגנטי של כדור הארץ
המגנטוספירה
לווייני המחקר הראשונים ששוגרו לחלל, גילו בשנת 1958 חגורות המכילות חלקיקים טעונים אנרגטיים סביב כדור הארץ, שלא היו ידועות עד אז. אזורים אלה קרויים חגורות ואן אלן. תחילה, התגלו החגורות הפנימיות בגובה של 700 - 10,000 ק"מ מעל פני כדור הארץ, המכילות בעיקר פרוטונים, ולאחר מכן התגלו החגורות החיצוניות, בגובה של 13,000 - 65,000 ק"מ מפני כדור הארץ, המכילות בעיקר אלקטרונים. היווצרותן של החגורות מוסברת בזכות קיום השדה המגנטי של כדור הארץ והמגנטוספירה.
בעת פעילות מוגברת של השמש נוצרים שינויים מהירים בשדה המגנטי של המגנטוספירה שגורמים לתופעה הקרויה סערה גאומגנטית. הדבר עלול להשפיע על השדה המגנטי במקומות רבים, ובמקרים קיצוניים אף לגרום הפרעות ללוויינים, לשידורי רדיו, לקווי מתח גבוה ולמכשירים רגישים. בנוסף, תופעת זוהר הקוטב מתגברת בעת סערות מגנטיות. בשעת סערה, אסטרונאוטים בחלל ללא מיגון מתאים עלולים להיחשף לקרינה בכמות קטלנית.
היווצרות השדה המגנטי
תאוריית הדינמו מסבירה כיצד נוצר השדה המגנטי בתוך הגלעין החיצוני, העשיר בנוזלים מתכתיים. שלושה גורמים מאפשרים את פעולתו של הדינמו בכדור הארץ. הגורם הראשון הוא כמות גדולה של ברזל בגלעין החיצוני, שיכול להוליך זרם חשמלי. הנוזל המתכתי המותך יכול לאפשר את קיומם של מסלולי הולכה חשמלית שדרכם יזרום זרם, אם יהיה מקור שייצר אותו. הגורם השני הוא אנרגיה שמקורה בגלעין הפנימי החם, המניעה את הנוזל בכיוון אנכי. הנוזל עולה מעלה ויורד חזרה לאחר שהוא מתקרר. מקור האנרגיה הזה הוא שמאפשר פעולה יציבה של הדינמו, ובלעדיו לא ייתכן דינמו שיוצר שדה מגנטי לאורך מיליארדי שנה.
שדה היגס
שדה היגס הוא אחד השדות בתורת פיזיקת החלקיקים. כאשר מעוררים את שדה היגס נוצר חלקיק הקרוי - בוזון היגס, שהוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים. השדה והחלקיקים נקראים על שם הפיזיקאי פיטר היגס, שבשנת 1964, יחד עם חמישה מדענים אחרים, הציע את מנגנון היגס כדי להסביר מדוע לחלקיקים יש מסה. מנגנון זה מרמז על קיומו של בוזון היגס. תחילה התגלה בוזון היגס כחלקיק חדש בשנת 2012 על ידי שיתופי הפעולה של שני צוותים במכון למחקר גרעיני בז'נבה - CERN שעבדו עם הגלאים ATLAS ו- CMS, והתבססו על התנגשויות חלקיקים, במהלך השנים מאז הגילוי התברר כי החלקיק החדש שהתגלה תואם את המאפיינים הצפויים של בוזון היגס.
השדה המגנטי של כדור הארץ
היווצרות השדה המגנטי
הגורם השלישי הוא סיבוב כדור הארץ. כוח קוריוליס מעניק לנוזל רכיב תנועה אופקי וגורם ליצירת דיסקות ענקיות מסתובבות של נוזל מתכתי. לדיסקות יש תנועה סיבובית יחסית לגלעין, ושדות מגנטיים שנמצאים בגלעין עצמו יוצרים בהן זרם חשמלי באמצעות כוח לורנץ, בדומה לזרם שנוצר בדינמו. הזרם החשמלי, בהתאם לצורתו המרחבית, יכול ליצור שדה מגנטי חזק יותר, כלומר להגביר את עוצמת השדה. חוק שימור האנרגיה נשמר משום שמקור האנרגיה המגנטית הוא באנרגיית החום של הגלעין הפנימי המוצק ובאנרגיה הסיבובית של כדור הארץ. דינמו יציב הוא כזה שמתקיים בו היזון חוזר. כלומר, השדה המגנטי יוצר זרם בדיסקות המסתובבות, והן מייצרות שדה מגנטי בעצמן. אולם, ללא הספקת אנרגיה מהגלעין הפנימי היה הדינמו דועך תוך כמאה אלף שנה, כתוצאה מהפכת אנרגיה חשמלית לחום בדיסקות עצמן.
בעזרת חקר של מינרלים הניתנים למגנוט ונמצאים בשכבות הסלע על פני כדור הארץ, הגיעו חוקרים למסקנה שלכדור הארץ יש שדה מגנטי משלו מזה שלושה מיליארד שנים לפחות. ידוע שהשדה מתחדש באופן קבוע, משום שלולא כן הוא היה דועך. השדה שנוצר על פני הצד החיצוני של הגלעין חזק באופן משמעותי מהשדה הנמדד על פני שטח כדור הארץ. עוצמתו של זה כאחוז בלבד מעוצמת השדה בגבול בין הגלעין למעטפת כדור הארץ. כאמור, על פני השטח ובחלל, השדה קרוב בצורתו לשדה דו-קוטבי, אולם בתוך כדור הארץ צורתו הרבה יותר מורכבת, ולא ניתן לתאר אותו כמגנט בעל מספר קטן של קטבים.
שדה היגס
בתקשורת הפופולרית נקרא לעיתים קרובות בוזון היגס "החלקיק האלוהי", על פי ספר משנת 1993 בנושא, השם אינו אהוב על פיזיקאים רבים, כולל היגס עצמו, הרואים בשם זה דרך לעורר תשומת לב זולה.
השדה המגנטי של כדור הארץ
היווצרות השדה המגנטי
הקושי לחקור ישירות את גלעין כדור הארץ מונע אישוש חד-משמעי של תאוריית הדינמו. החוקרים מקבלים את תאוריית הדינמו כהסבר לשדה המגנטי של כדור הארץ, כי הממצאים הגאולוגיים מתאימים לתאוריה, ואין תאוריה מתחרה. הדמיות ממוחשבות ויצירת דגמים של גלעין כדור הארץ במעבדה מסייעים אף הם להבין את תאוריית הדינמו ולחקור את השלכותיה.
נדידת הקטבים המגנטיים
הקטבים המגנטיים אינם קבועים, אלא נעים ללא הפסק ממקום למקום. בין תנועת הקוטב המגנטי הדרומי ובין תנועת הקוטב המגנטי הצפוני לא נמצאה התאמה. בשנים האחרונות, הקוטב המגנטי הצפוני נע לכיוון צפון-מערב בקצב של כ-40 ק"מ בשנה. שני הקטבים המגנטיים אינם נמצאים בנקודות גאוגרפיות מנוגדות זו לזו, וכיום המרחק בין הקוטב המגנטי ובין הקוטב הגאוגרפי גדול יותר בדרום מאשר בצפון.
פלאומגנטיזם
קרל פרידריך גאוס מדד לראשונה את עוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ בשנת 1835. מאז, בכ-150 השנים האחרונות נמדדה ירידה בעוצמה בשיעור של כ-10%, תהליך הירידה בעוצמת השדה המגנטי מואץ בשנים האחרונות.
חקר השדה המגנטי של כדור הארץ בתקופות קדומות נקרא פליאומגנטיזם. מינרלים מסוימים ממוגנטים בשעת התמצקותם, וכך הם משמרים בתוכם מידע אודות כיוון השדה המגנטי ששרר אז, ואת עוצמתו. מגנטיט שמצוי בבזלת (ובסלעים אחרים) הוא דוגמה למינרל כזה, ועל כן שכבות של זרמי לבה קדומים הם מקום מועדף לחקר הפלאומגנטיזם. המדידות מראות שעוצמת השדה המגנטי משתנה לאורך השנים, וכיוון השדה המגנטי של כדור הארץ מתהפך מפעם לפעם: היו תקופות גאולוגיות שבהן הייתה מחט המצפן מצביעה לכיוון דרום. בין היפוך להיפוך חולפת תקופה שאורכה בין עשרות אלפים ועד למיליוני שנים (בממוצע כ-250 אלף שנה בין כל היפוך). ההיפוך האחרון התרחש לפני כ-780 אלף שנים, אירוע המכונה היפוך ברונהס-מטויאמה (Brunhes-Matuyama reversal). המדענים תיעדו אירועים רבים נוספים של היפוך שדה מגנטי בתקופות קדומות יותר. ברמת הגולן קיימים מספר מקומות שבהם השתמרה בזלת שהתמצקה בתקופה של שדה הפוך.
היפוך כיוון שדה מגנטי אורך בין מאות לאלפי שנים, והוא מלווה בדרך כלל בירידת עוצמתו של השדה המגנטי, עד להיפוך כיוון צפון מגנטי - דרום מגנטי, ולאחר מכן עלייה מהירה בעוצמת השדה המגנטי. אין עדויות להשפעה של אירועי היפוך השדה על החי והצומח על פני כדור הארץ בצורת הכחדה או בצורות אחרות. כך למשל, מינים קדומים של האדם, כגון ההומו ארקטוס ואבותיו הקדמונים, שרדו מספר היפוכי כיוון של השדה המגנטי. המגנטוספירה אומנם מגנה על פני כדור הארץ מפני חלקיקים טעונים המגיעים מרוח השמש, אך מניחים שגם במצב של העדר שדה מגנטי בכדור הארץ, רוח השמש גורמת להשראה וליצירת שדה מגנטי ביונוספירה, ושדה מגנטי זה מגן על צורות החיים מפני אותם חלקיקים.
המחקר הפליאומגנטי בישראל צעיר יחסית, והחל למעשה באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 במחקרו של חגי רון שנחשב לפורץ דרך גם במושגים עדכניים. המחקר עסק בשחזור רוטציות טקטוניות של בלוקים בין העתקי הגליל. בעקבות מחקריו בארץ ובאונ' סטנפורד, קליפורניה, קיבל אמצעים להקמת המעבדה הפליאומגנטית הראשונה בארץ, ואשר הוקמה במכון הגיאופיזי לישראל. במעבדה זו הוצב אחד מהמגנטומטרים הקריוגנים הראשונים בעולם, שהיוו את המילה האחרונה של המחקר הפליאומגנטי. בשנת 2001 עבר רון עם המעבדה למכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
הסיבות להיפוכי הכיוון של השדה המגנטי
מדידות פלאומגנטיות מראות שהיפוכי השדה המגנטי מתרחשים במהירות רבה יחסית, כהרף עין. תוך מספר אלפי שנה, לכל היותר, מחליף השדה המגנטי את כיוונו. אין הסכמה בקרב החוקרים לגבי הסיבות להיפוכי השדה. יש הסבורים שהיפוכי הכיוון הם פועל יוצא של תאוריית הדינמו. לטענתם, קווי השדה המגנטי עלולים להסתבך עקב התנועה הכאוטית של הנוזל בגלעין כדור הארץ. הדבר יכול לגרום לחוסר יציבות ולהיפוך כיווני השדה המגנטי. הרעיון הומחש באמצעות הדמיה ממוחשבת. ההדמיה נועדה להראות שהיפוך כיוון ספונטני הוא אפשרי, והיא הצליחה להדגים שרשרת אירועים בגלעין שהביאה להיפוך כיוון מהיר. אולם, אין ודאות שאירועים אלו אכן מתרחשים בעת היפוכי כיוון. השדה המגנטי של השמש מתהפך כל 7 - 15 שנים באופן ספונטני, ועובדה זו תומכת באפשרות של היפוך ספונטני במסגרת תאוריית הדינמו.
מדענים אחרים טוענים שההיפוכים אינם ספונטניים, אלא נגרמים עקב אירועים מחוץ לגלעין המשבשים את הזרימה. אירועים אלו יכולים להיות גושי סלע גדולים במיוחד ששוקעים למעטפת כדור הארץ בעקבות תנועת הלוחות הטקטוניים, או כוחות חזקים המופעלים על המעטפת כתוצאה מהתנגשויות של אסטרואידים או שביטים בכדור הארץ.
שימושים מעשיים בשדה המגנטי של כדור הארץ
השימוש השכיח ביותר שעושה האדם בשדה המגנטי של כדור הארץ הוא השימוש במצפן לאיתור כיוון הצפון. להלן שימושים נוספים, חלקם עדיין בשלבי מחקר:
חיזוי רעידות אדמה
במדינות שונות (ארצות הברית, יפן, רוסיה, סין וטורקיה) נבדק השימוש במדידת השדה המגנטי כשיטה אפשרית לחיזוי רעידות אדמה. ברעידות אדמה יש שחרור לחצים במקום מסוים בקרום כדור הארץ, דבר שיכול להשפיע בין היתר על השדה המגנטי המקומי. היו מספר פרסומים שטענו להצלחה לזהות שינויים קטנים אך עקביים בשדה המגנטי בגודל של כמה עשיריות ננוטסלה, לפני רעידת האדמה. בעיה אחת היא ששינויים אלה הם קטנים מדי ביחס לשינויים אחרים בשדה המגנטי שנוצרים במהלך היממה ממגוון סיבות. לשם כך פותחו מגנטומטרים חדשים שאמורים להתגבר על הקשיים האלה. חמורה יותר מבעיית הגודל היא העובדה שאין עדיין היסטוריית רישום מספקת כדי להפריך או להוכיח את הטענה בדבר הקשר בין עוצמת השדה לרעידות אדמה.
הפקת אנרגיה מהשדה המגנטי
רבים חיפשו דרך לנצל את השדה המגנטי של כדור הארץ כדי להפיק אנרגיה, ביניהם בנג'מין פרנקלין במאה ה-18 וקרומוול וארלי (מהנדס טלגרף בריטי) במאה ה-19, אולם עד היום לא נמצאה דרך מעשית לנצל את השדה המגנטי לשם כך.
שימושים אפשריים בחלל יכולים לכלול הפקת זרם חשמלי על ידי תנועה של רכיבים אלקטרומגנטיים דרך שדה מגנטי במגנטוספירה. כך ניתן יהיה להמיר אנרגיה קינטית לאנרגיה חשמלית או להפך.
תנועת הלוחות הטקטוניים
חקר הפלאומגנטיזם סייע במדידת טקטוניקת הלוחות בתקופות קדומות. בהנחה שהקטבים המגנטיים הקדומים היו סמוכים לקטבים הגאוגרפיים, ניתן לשחזר את סידור היבשות בתקופות אלו על סמך מדידת סידור המגנטיט בסלעים, דוגמת בזלת, בשעת התמצקותם. בדרך זו נמצאו אישושים לתאוריית נדידת היבשות, וניתן היה לשחזר את סידור היבשות בתקופות קדומות.
בנוסף, פענוח כיוון השדה המגנטי שנרשם במגנטיט שבבזלת בקרקעית האוקיינוס האטלנטי סייע במדידת קצב התרחבות האוקיינוס. התרחבות זו מלווה בזרימת לבה מתוך הרכס המרכז אוקייני ודחיפת שני הלוחות הנושקים לרכס מזרחה לכיוון אפריקה-אירופה ומערבה לכיוון אמריקה. כן נמצא שסלעים בעלי מגנוט הפוך נמצאים במרחקים שווים ממרכז הרכס, והדבר מצביע על כך שהאוקיינוס מתרחב באופן שווה לשני הכיוונים.
עיצוב אלומה
עיצוב אלומה (באנגלית: Beamforming או Spatial Filtering) היא טכניקה בתחום עיבוד אותות, בשימוש מערכי שידור/קליטה לשידור זוויתי.
התופעה מושגת על ידי שילוב של אלמנטים במערך מופע באופן שאותות בזוויות מסוימות יחוו התאבכות בונה ובזוויות אחרות התאבכות הורסת.
עיצוב אלומה ניתן ליישום גם בקצה המשדר וגם בקצה הקולט כדי ליצור את אפקט הסלקציה המרחבית. התוספת בעצמה על שידור רב-זוויתי נקרא שבח (Gain).
עיצוב אלומה נמצא בשימוש רחב במכשירים המשתמשים בגלי רדיו. הוא מיושם באפליקציות רדאר, סונאר, סייסמולוגיה, תקשורת אלחוטית, רדיו-אסטרונומיה, אקוסטיקה, וביורפואה.
סבבה 5
סבבה 5 הוא אלבום הסולו השלישי של הראפר הישראלי פלד. האלבום יצא לאור ב-15 במרץ 2018, על ידי חברות התקליטים סינגולד ו-Mobile1 Music.
רקע
האלבום, בדומה לאלבומיו הקודמים של פלד, הופק על ידי אורי שוחט ומיכאל כהן. האלבום כולל את הסינגלים "זה לא מעניין אותי" ו"מה אני נראה לך", שהצליח להגיע לעשירייה הפותחת במצעד הרשמי של גלגלצ. כמו כן, שני השירים הצליחו לצבור מאות אלפי השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וכן שאר שירי האלבום. באלבום מתארחים כהן@מושון, נאצ'ה ועידו בי וצוקי.
ביקורת
בן שלו מהארץ העניק ביקורת מעורבת לאלבום: "החיסרון הבולט של 'סבבה 5' הוא האובססיה של פלד להייטרים. כמעט כל השירים הם מכתבי נפץ שממוענים אל כל אלה שזילזלו, עלבו ופגעו בו. חיסול הייטרים הוא פרקטיקה ידועה ואהובה בהיפ הופ, אבל בשיר השישי, מקסימום השביעי, מתחשק להגיד לפלד: או־קיי, הבנו, שחרר. זה כמו לדבר אל הקיר. וזאת עוד סיבה לאהוב את "אהבתי", שבמקום לשנוא את ההייטרים מוכן לתת כליה לאותה מעריצה נהדרת. חפשו אותה בהופעות ההשקה, צועקת את כל המילים עם ג'רזי של הלייקרס".
הילדים הירוקים של וולפיט
הילדים של וולפיט (באנגלית: Green children of Woolpit) הוא השם שניתן לשני ילדים בעלי גוון עור יוצא דופן שלפי המסופר הופיעו ביום מסוים במאה ה-12 בכפר וולפיט שבמחוז סאפוק שבאנגליה. שני הילדים, אח ואחות, נראו נורמליים לחלוטין פרט לצבע עורם הירוק. השניים דיברו בשפה לא ידועה והתעקשו לאכול רק שעועית ירוקה. בסופו של דבר, הילדים למדו לאכול דברי מאכל אחרים וצבע עורם הירקרק נעלם בהדרגה. זמן קצר לאחר שהילדים הוטבלו לנצרות, הילד, שהיה חולני, נפטר. הילדה התאקלמה לחייה החדשים אולם נאמר עליה שהתנהגותה הייתה מופקרת במעט. לאחר שלמדה לדבר אנגלית סיפרה שהיא ואחיה הגיעו מעולם תת-קרקעי בשם ארץ מרתין הקדוש, שכל יושביו הם בעלי גוון עור ירוק כשלהם.
לסיפור קיימים שני הסברים מקובלים. ההסבר הראשון גורס שמדובר בסיפור עממי שמתאר מפגש דמיוני עם אנשים החיים בעולם תת-קרקעי או אף עם חוצנים. ההסבר השני גורס שמדובר באירוע היסטורי שסולף עם השנים. הסיפור היווה השראה לספר "הילד הירוק" (The Green Child) של הסופר הרברט ריד שנכתב ב-1934.
וולפיט
הכפר וולפיט הנמצא במחוז סאפוק שבאנגליה, מאוזכר לראשונה במאה ה-10. שמו של המקום נגזר מהשם "wulf-pytt" באנגלית עתיקה ותרגומו הוא "בור ללכידת זאבים". בימי הביניים הכפר ישב באחד האזורים הכפריים המאוכלסים ביותר באנגליה. בין השנים 1174 ל-1180 הכפר היה בבעלותו של וולטר דה קאוטנסס, אציל בשירותו של הנרי השני, מלך אנגליה. לאחר מכן, הכפר עבר לידיהם של הנזירים ממנזר ברי סנט אדמונדס, בין המנזרים הבנדיקטינים העשירים ביותר באותה תקופה.
מקורות
המקורות העצמאיים היחידים הידועים לסיפור הם אלו שבספריהם של הנזיר ראלף מקוגשל ושל ההיסטוריון ויליאם מניובורג שנכתבו ב-1189 ו-1220 בהתאמה. ראלף עמד בראש מנזר ציסטרציאני בעיירה קוגשל הנמצאת כ-42 ק"מ דרומית מוולפיט בעוד ויליאם שימש כקאנון במנזר אוגוסטיני במחוז יורקשייר. ויליאם הצהיר כי הוא כתב את הסיפור בהתבסס על "עדויותיהם של מספר עדים מהימנים" בעוד ראלף טען שהוא הסתמך על עדותו של סיר ריצ'רד דה קלן מוויקס שלפי המסופר נתן מחסה באחוזתו לשני הילדים. גרסתם של השניים לסיפור נבדלת במספר היבטים.
ספרים של ראלף מקוגשל ושל ויליאם מניובורג התגלו רק באמצע המאה ה-19 כאשר לפני כן המקור היחיד לסיפור היה ספר הפנטזיה של הבישוף פרנסיס גודווין "האיש בירח" (The Man in the Moone) שהתבסס על ספרו של ויליאם מניובורג.
הסיפור
באחד מימי הקיץ במאה ה-12, בזמן תקופת הקציר (לפי ויליאם מניובורג בזמן שלטונו של סטפן, מלך אנגליה), גילו אנשי הכפר שני ילדים, אח ואחות, ליד אחד מבורות ללכידת זאבים שהיו פזורים בכפר. צבע עורם של השניים היה ירוק, הם דיברו בשפה לא מוכרת ולבשו בגדים מוזרים. לפי ראלף מקוגשל, הילדים נלקחו לביתו של סיר ריצ'רד דה קלן. השניים סירבו לאכול במשך מספר ימים עד אשר הוצע להם שעועית ירוקה אותה הם אכלו בשקיקה. עם חלוף הזמן הילדים התרגלו לאכול דברי מאכל אחרים וצבע עורם הירקרק החל להיעלם בהדרגה. הילד, שנראה צעיר מאחותו, חלה ומת זמן קצר לאחר שהשניים הוטבלו לנצרות.
לאחר שהשניים למדו לדבר אנגלית הם סיפרו שהגיעו מארץ שבה השמש מעולם לא זרחה והאור דומה לזה שבזמן דמדומים. ויליאם טען שהילדים קראו לביתם בשם "ארץ מרתין הקדוש" וראלף טען שהם אמרו שהכל בעולמם היה בצבע ירוק. לפי גרסתו של ויליאם, הילדים לא ידעו לספר כיצד בדיוק הגיעו לכפר. השניים טענו שהם רעו את הצאן של אביהם כשפתאום שמעו את קול פעמוניהם של מנזר ברי סנט אדמונדס ומצאו את עצמם ליד הבור שבו נמצאו. לפי גרסתו של ראלף השניים עקבו אחרי הצאן לתוך מערה, איבדו את דרכם, שמעו את קולות המנזר ועקבו אחרים בניסיון למצוא את דרכם החוצה וכשיצאו בסופו של דבר מהמערה, מצאו את עצמם בכפר.
לפי ראלף, הילדה הועסקה כמשרתת באחוזתו של ריצ'רד דה קלן לאורך שנים רבות ויצאה לה שם של נערה שובבה וחצופה. היא התחתנה בסופו של דבר עם אדם מהעיירה קינגס לין הנמצאת כ-64 ק"מ מוולפיט. ראלף טען שהיא הייתה עדיין בחיים בזמן שהוא העלה את הסיפור על הכתב. הסופר והאסטרונום דאנקן לונן חקר את ההיסטוריה המשפחתית של ריצ'רד דה קלן והגיע למסקנה שהילדה קיבלה את השם "אגנס" וכי היא התחתנה עם פקיד מלכותי ריצ'רד באר.
בתרבות
הרברט ריד, אנרכיסט אנגלי, תיאר את הסיפור כמייצג "נורמה שכל סיפורי הפנטזיה צריכים לשאוף אליה". הסיפור היווה השראה לרומן היחיד שהוציא שנקרא "הילד הירוק" ("The Green Child") ב-1934.
הסיפור היווה השראה לסופרים נוספים לאורך השנים. כך לדוגמה הספר "גורלות מוזרים" ("Strange Destinies") של הסופר, ג'ון מאקלין, כולל סיפור על שני ילדים ירוקים שהופיעו בכפר בשם בנג'וס בספרד בשנת 1887. היבטים רבים בסיפור מזכירים את הסיפור של הילדים הירוקים מוולפיט. גם הסופר והמשורר האוסטרלי רנדולף סטואו שילב היבטים מסוימים מהסיפור בסיפרו "The Girl Green as Elderflower".
הסיפור היה נושאה של אופרה של המלחין ניקול לה פנו שהופיעה ב-1990 ובוצעה על ידי ילדים ומבוגרים. ב-2002 כתב המשורר האנגלי גלין מקסוואל מחזה שהתבסס על הסיפור.
רוחות אפלות מצחקקות
רוחות אפלות מצחקקות (באנגלית: Grim Grinning Ghosts) הוא שיר הנושא של מתקן הטירה המכושפת וטירת הרוחות בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. השיר הולחן על ידי באדי בייקר ומילות השיר נכתבו על ידי אקס אנטנסיו.
מנגינת השיר מושמעת לכל אורך המתקן, אולם השיר במלואו ניתן לשמעה רק בסצנות בית הקברות בכל אחד מהמתקנים.
גרסאות שונות
באחוזת רוח הרפאים בדיסנילנד שבפריז ישנה גרסה נפרדת של השיר התואמת את עלילת המתקן המבוססת על סיפורי מערבונים.
הקטע הידוע ביותר הוא חלק השיר המושר על ידי פסלי הרוחות בבית הקברות:
When the crypt doors creak
And the tombstones quake,
Spooks come out for a swinging wake.
Happy haunts materialize,
And begin to vocalize.
Grim grinning ghosts come out to socialize.
תרגום: כאשר דלת חדר הקבורה חורקת ורועדות המצבות רוחות מתעוררות ויוצאות לשיר רוחות שמחות נהפכות גשמיות ומתחילות להשמיע את שירתן רוחות אפלות מצחקקות יוצאות ליהנות בחברה
הסרט הטירה המכושפת
כאשר חברת סרטי וולט דיסני הפיקה את הסרט "הטירה המכושפת", מלחין הסרט, מאר מאנסינה התבסס על המנגינה בהלחנת פסקול הסרט.
ולדיסלב ברונייבסקי
ולדיסלב ברונייבסקי (בפולנית: Władysław Broniewski; 1897, פלוצק – 1962, ורשה) היה משורר וחייל פולני.
ביוגרפיה
בצעירותו הצטרף ברונייבסקי לכוחותיו של יוזף פילסודסקי והשתתף במלחמה להגנת פולין מפני הפלישה הסובייטית ב-1919. על פועלו בקרבות קיבל את אות הגבורה הפולני וירטוטי מיליטארי - אות הגבורה הגבוה ביותר בפולין לציון לוחמה בקרב.
בשנות השלושים נטה ברונייבסקי לסוציאליזם. עם פלישת גרמניה לפולין בספטמבר 1939 כתב פואמה המעודדת את הפולנים להניח בצד את מחלוקותיהם הפוליטיות ולהילחם בפולשים. כשפלשה ברית המועצות לפולין ממזרח, ב-17 בספטמבר, היה ברונייבסקי בלבוב שנכבשה על ידי הסובייטים. בתחילה פרסם את שירתו בעיתונים סובייטיים, אך לאחר זמן קצר נחקר על ידי הנקו"ד ולאחר ארבעה חודשי חקירה נשלח לכלא לוביאנקה במוסקבה, שם היה אסור מעל שנה. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלט לארץ ישראל ושהה בה בשנים 1945-1943.
לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה ברונייבסקי להמשיך לכתוב בפולין הקומוניסטית בלי להיות מאוים על ידי המשטר ועם זאת לשמר מעט מעצמאותו האמנותית. הוא הוכרז על ידי השלטונות בתור אחד המשוררים הלאומיים. בנוסף לכתיבת שירה היה ברונייבסקי גם מתרגם שירה ופרוזה. בין היתר תרגם לפולנית מכתביהם של פיודור דוסטויבסקי, ברטולט ברכט, ולדימיר מאיאקובסקי ואחרים.
בשנותיו האחרונות הידרדרה בריאותו עקב אלכוהוליזם.
אותות כבוד
בשנות השמונים נחקקו שורות מיצירתו של ברונייבסקי על קבר אחים של יהודי וולברום שבפולין.
הפרדת פאזות
הפרדת פאזות היא פעולת הפרדה בין חומרים כימיים בה לוקחים תערובת של חומרים ועל ידי שינוי הלחץ או הטמפרטורה במערכת מגיעים למצב בו חלק מהחומרים נמצאים בפאזה אחת (לרוב נוזל) וחלק מהם נמצאים בפאזה אחרת (לרוב גז). מובילים את החומרים למכל שנקרא מפריד ובו הנוזלים יוצאים מחלקו התחתון והגזים מחלקו העליון. הפרדת פאזות יכולה להיות גם הפרדה בין שתי פאזות נוזליות עם צפיפות שונה, למשל הפרדה בין מים לשמן. מים הם נוזל בעל צפיפות גדולה יותר משמן ולכן במקרה זה הם יקראו "הפאזה הכבדה" ושמן יקרא "הפאזה הקלה". בשיטה זו מכניסים את התערובת למכל עם ברז בתחתית ואז החומר בעל הצפיפות הנמוכה יותר יהיה מעל החומר בעל הצפיפות הגדולה יותר. ואפשר יהיה להוציא מלמטה את הפאזה הכבדה ובמכל תישאר הפאזה הקלה.
אינדיאני עץ האורן
אינדיאני עץ האורן (באנגלית: Pinewood Indians) הם חלק ממתקן המצוי בפארק השעשועים של חברת וולט דיסני: דיסנילנד שבקליפורניה. שבט האינדיאנים מורכב בפועל מרובוטים מסוג אודיו אנימטרוניקס שהם חלק מהאטרקציה נהרות אמריקה שבפארק. בשבט האינדיאנים ניתן לצפות רק במסע באחת מהספינות המפליגה בנהר - ספינת הנהר מארק טוויין, הספינה קולומביה והקייקים של דייוי קורקט.
המתקן כולל את כפר האינדיאנים המצוי בפינה הצפון מערבית של הפארק - אינדיאנים שטים בסירותיהם, מבשלים חזיר בר על האש, יושבים ליד המדורה ומספרים סיפורים. כמו כן המבקרים בפארק פוגשים את ראש השבט - שנקרא "אוטו פארטס" (Auto Parts). רק את דבריו של השאמאן ניתן לשמוע מסירות המבקרים.
סמי וחברים מסביב לעולם
תקציר העלילה
סמי וריי, שני צבי ים וחברי אמת, נהנים מהמים והמחול של שונית האלמוגים. שני הצבים משגיחים על שתי צבות שזה עתה בקעו, ריקי ואלה, שנמצאות בדרכן אל הים הגדול. בהיום בהיר אחד, צייד חטף את סמי וריי בשביל להיכנס אותם לאקווריום מרהיב אליו מגיעים תיירים בדואים. האחראי על האקווריומים הוא ביג די, סוס הים שמגלה להם תוכנית לבריחה גדולה. עם החברים החדשים שמצאו, ג'ימבו הדג ולובסטר מגמגם, אנאבל התמנונה המתוקה ומשפחה שלמה של פינגווינים, סמי וריי רוקמים מזימת בריחה משלהם. כל זה קורה בזמן שריקי ואלה הקטנות מגיעות עם תוכנית לפרוץ פנימה בשביל להציל אותם.
הדמויות והמדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה שרון כהן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
צימדה ימית (ביופאולינג)
שלבי ההתהוות של חברת הצימדה הימית
להתהוות (סוקצסיה) חברת הצימדה שישה שלבים:
משך הזמן שלוקח לחברת הצימדה לעבור את כל אחד מהשלבים הנ"ל משתנה בהתאם לתנאים הסביבתיים (כגון: מהירות זרימת המים, החשיפה לגלים, עונות שנה, זמינות מזון ונוכחות פגיות), הביולוגיה של בעלי החיים והאצות המאכלסים את החברה (כגון: אורך חיים, כושר איסוף המזון, יכולת היאחזות במצע, התאמה לתנאי הסביבה) ולטיב המצע (חלק או מחוספס). בחברת צימדה המתפתחת בסביבה טבעית (כגון עמודי מזחים) שלב השיא של החברה ארוך במיוחד ויכול להגיע למספר שנים. לעומת זאת בחברה המתפתחת בסביבה של מים זורמים (כגון מערכות מי קירור), המתמוטטת החברה מתרחשת לאחר מספר חודשים. במקרים מסוימים, בהתערבות האדם, חברת הצימדה לא מצליחה לעבור את כל שלבי ההתפתחות. באוניות לדוגמה, בזמן עגינתן בנמלים הן עוברות ניקוי מכני להסרת שכבת הצימדה שהתפתחה במהלך השייט בים; או במערכות מי קירור, מבוצע ניקוי מכני בצינורות המעבים אם חלה פגיעה ביעילות מעבר החום.
תיאור בעלי החיים המרכיבים את חברת הצימדה
בעלי החיים המרכיבים את הצימדה הימית הם בעל חיים ישיבים. תוך מספר דקות מחשיפת מצע קשה בסביבה המימית (הכולל:כלי שיט, ניילונים, צבי ים, מזחים וכדומה), מתיישבים עליו חיידקים ויצורים חד-תאיים המצויים בשפע בגוף המים. לאחר מספר שעות מצטרפים אליהם יצורים רב-תאיים (כגון: אצות, בלוטי-ים, תולעים רב-זיפיות, ספוגיים וכדומה).
מיקרופאולינג
המיקרופאולינג מורכב מחיידקים, אצות חד-תאיות ובעלי חיים חד-תאיים המפרישים ריר המדביק אותם אחד לשני. מהחיידקים מוצאים בדרך כלל את מיני ה-Pseudoalteromonas ,Vibrios ,Palnomicrobium ואחרים. האצות החד-תאיות השכיחות הן אצות צורניות (Diatoms) אצות כחוליות (Cyanobacteria). מהיצורים החד-תאיים ניתן למצא אמבות וסנדליות הנאחזות בשכבה הרירית של החיידקים ופעמוניות (Vorticella) המתיישבות על מצע.
מאקרופאולינג
המאקרופאולינג מורכב מיצורים רב-תאיים בעיקר: אצות, צורבניים, רכיכות, סרטנים, תולעים, חיטחבים, ספוגיים ואיצטלנים. כל נציגי המאקרופאולינג בעלי יכולת היאחזות במצע הקשה. בלוטי הים נציגי הסרטנים שינו את צורתם כך שבחלקם התחתון הם נדבקים חזק למצע. הרכיכות מיוצגות על ידי הצדפות, אשר נדבקות למצע באמצעות רגליים מדומות או באמצעות קשווה אחת הדבוקה למצע. התולעים מיוצגים על ידי קבוצה מתוך התולעים הרב-זיפיות, פיתחו שפופרת הצמודה למצע ולכן הם נקראים גם תולעי שפופרת. לאיצטלנים ולספוגים שתי צורות הופעה: סוליטרית (בעלי חיים בודדים) ומושבתית (אוסף פרטים רבים זהים המחוברים קשר פיזי כאשר כל פרט הוא יחידת חיים עצמאית והמושבה מתפקדת כיחידה ביולוגית אחת). היצורים הסוליטריים נדבקים למצע בחלקם התחתון. למושבתיים, שתי צורות הופעה: דמויות שיח או משתרעות על המצע ויוצרות מעין שטיח המכסה את המצע או את בעלי החיים עליהם התיישבו. החיטחביים מתיישבים בשתי צורות ההופעה - חלקם שיחיים וחלקם משתרעים.
התאמה לחיים על המצע המלאכותי
בעלי החיים המתיישבים על המצע המלאכותי פיתחו צורות התיישבות ייחודיות ושיטות התאמה לתנאים בהם הם גדלים הכוללים: מחזור חיים הכולל ישיב ושלב השוחה בגוף המים, כושר הדבקות למצע (פחתוח רגליים מדומות, הפרשת דבקים וכדומה), התיישבות פרטים אחד על יד השני בצברים (על מנת להבטיח התרבות), שיטות איסוף מזון (על ידי סינון או יניקה) ועוד.
נזקי הצימדה הימית
התפתחות הצימדה הימית על דופן מתקנים מלאכותיים גורמת ברוב המקרים לנזקים תפעוליים אשר דורשים אמצעי מיגון ומניעה. נזקי הצימדה הימית כמו גם הטיפול בהם כרוכים בהוצאות כספיות ניכרות. ההוצאות הכספיות הגבוהות ביותר הן באוניות ובתעשייה. התפתחות צמדה ימית על גבי דפנות אוניות יכולה להגיע למספר סנטימטרים. העלייה בעובי שכבת הצימדה היושבת על דפנות האונייה, גורמת לעלייה בחיכוך ובכך להשקעת אנרגיה גבוהה יותר בשמירה על מהירות השייט. אנרגיה זו באה לידי ביטוי בעלייה בתצרוכת הדלק ובכך לעלייה בעלות השייט. החיידקים, שהם חלק מהשכבה הרירית הצמודה לדופן האונייה, ברובם חיידקים מזרזי קורוזיה (MIC- Microbial Influenced Corrosion) הגורמים לירידה בעובי דופן המתכת ולהיווצרות חורים. על פי תחשיב שנעשה בשנת 1980 בארצות הברית, שעלויות נזקי הפאולינג היו 1.8-2.9 מיליארד דולר. בשנת 1990 הוערכו השקעות התעשייה העולמית בבעיות פאולינג ב־10 מיליארד לירות שטרלינג. התפתחות צימדת הים במערכות מי הקירור של תחנות כוח מהירה מאוד, הודות למים הזורמים המביאים עימם פגיות של מיני מאקרופאולינג המתיישבים על דפנות מובילי המים. בצינורות מחליפי החום (מעבה), מתיישבים בעיקר חיידקים ואצות כחוליות. מזון וחמצן מצד אחד והעדר טורפים ומתחרים מהצד השני. הנזקים הנגרמים כתוצאה מכך הם עליה בחיכוך, צורך בהשקעת אנרגיה גבוהה יותר של המשאבות, סתימות כתוצאה מהיתלשות המאקרופאולינג, נזקים מכניים וקורוזיה. קורוזיה המתפתחת בצינורות המעבים מקורה בחיידקים מזרזי קורוזיה (MIC).
שיטות מניעת התפתחות צימדה ימית
מניעת התפתחות הצימדה הימית או מזעורה משתנות בהתאם למיקום המתקן, המצע עליו יושבת הצימדה ומיני בעלי החיים המרכיבים אותה. קל יותר ל"הילחם" בבעלי החיים הרכים כדוגמת החיידקים והאצות, מאשר באלה בעלי דופן גוף קשיח כדוגמת הבלוטים והצדפות.
ניקוי מכני
במערכות מי קירור גדולות, כדוגמת תחנות כוח, הגברת מהירות הזרימה מונעת התיישבות הפגיות, והסרת המאקרופאולינג שכבר התיישב. במקרה וקיימות בעיות פאולינג אקוטיות, מפסיקים את פעילות תחנת הכוח והניקוי נעשה באופן ידני בצלילה, או בזרם מים חזק במקרה ורוקנו את מערכת מי הקירור ממים. במחליפי החום הניקוי המכני נעשה על ידי החדרת כדורי ספוג עם המים הזורמים. מעבר כדורים אלה, בצינורות מחליפי החום גורם להסרת השכבה הרירית באופן מכני.
טיפול בגוף המים
טיפול בגוף המים מתייחס להחדרת רעלן ההורג את היצורים הזעירים החיים בגוף המים (פלנקטון) לרבות פגיות של מינים פוטנציאליים להתיישבות. החומר השכיח הוא היפוכלוריד ואחרים הם אוזון, ברומיד כלור דיאוקסיד. טיפול אחר בגוף המים הוא של הקרנת המים ב- VU. קיימות שיטות מתקדמות יותר המחדירות חומר המצפה את דפנות מערת מי הקירור ובכך הורג את אלה שיושבים כבר על הדפנות. בתחנות כוח משתמשים בדרך כלל בשיטת הכלורינציה. משטר ההכלרה משתנה בהתאם לעונות השנה. ישנן תחנות כוח אשר מבצעות טיפול בשוק של חום (Thermal shock) על ידי החזרת המים החמים היוצאים ממחליפי החום למערכת הובלת המים.
טיפול המצע
טיפול במצע הכוונה לציפוי או צביעה (של דופן אונייה או של מערכת תעלות וצינורות של מערכות מי קירור תעשייתיות) בצבע המונע או דוחה התיישבות (צבעי אנטיפאולינג ). הצבעים הראשונים מונעי ההתיישבות היו על בסיס רעלנים כמו נחושת ובדיל אשר הרגו את הפגיות שניסוי להיאחז במצע. עם הזמן, כאשר התברר כי הם מזיקים לסביבה הימית נאסר השימוש בהם. הצבעים המתקדמים יותר הם על בסיס סיליקוני הדוחים את התיישבות הפגיות בשל היותם חלקים במיוחד (בעלי דה-אדהזיה חזקה).
התגוננות בעלי החיים
חלק מבעלי החיים המרכיבים את הצימדה כדוגמת הבלוטים, תולעי השפופרת, הצדפות ואף החי טחיביים מסוגלים להיסגר בצורה הרמטית כאשר הם מרגישים שינוי בסביבתם. בכך הם נמנעים מחשיפה לרעלן המוחדר למים. מינים מסוימים פיתחו דבקים המאפשרים להם להתמודד עם תנאי הצביעה השונים.
שווינציאן
שווינציאן (ביידיש שווענציאן; בליטאית: Švenčionys; בפולנית Święciany; בבלארוסית: Свянцяны/Svjacjany; ברוסית Свентяны/Sventiany; בגרמנית Swenziany) היא עיר, בירת מחוז משנה שווינציאן, השוכנת במרחק 84 ק"מ מצפון לווילנה, ליטא. שליש מתושביה הם בני המיעוט הפולני בליטא.
תולדות העיר
שוויינציאני היא אחת הערים העתיקות ביותר בדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1414 הביא הדוכס הגדול ויטאוטס טטרים לעיר כדי לבנות כנסייה. בין המאות 14 ו-16 התרחבה העיר ובה שכנו מנזר ובית משפט מקומי. משנת 1801 הייתה העיר בשליטת רוסיה. עם פלישתו לרוסיה בשנת 1812, שהה נפולאון בעיר מספר שעות, ממנה הוציא פקודות ובה קיבל משלחת ממלך נאפולי.
העיר הייתה אחת ממרכזי התקוממות הפולנים נגד הרוסים ב-1830-1831 (התקוממות נובמבר). לאחר השלמת מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה ב-1862 גדלה העיר באופן משמעותי.
עם תחילת המאה ה-20 היו בעיר כנסייה יוונית-אורתודוקסית וכנסייה קתולית. במלחמת העולם הראשונה נחל הצבא הגרמני הישגים באזור העיר.
בין מלחמות העולם הייתה העיר בשטח פולין. ב-1931 היו בעיר כ-5,800 תושבים.
יהודי שווינציאן
בין מלחמות העולם היו בעיר כ-2,700 יהודים, שהיוו כמחצית מכלל תושבי העיר. בעיר פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, הבונד, מפלגה קומוניסטית ואגודת ישראל. כשכבשו הגרמנים את מערב פולין, ברחו משטחים אלו אלפי יהודים לשווינציאן. עם פלישת הגרמנים לברית-המועצות ביוני 1941 נמלטו מזרחה יהודים רבים, אך בעיירה נשארו כ-6,500 יהודים.
ביולי 1941 הוצאו להורג כ-100 גברים יהודים בעיר. בעיר הוקם יודנראט, על היהודים הוטלו עבודות כפייה. ובספטמבר נשלחו רוב יהודי העיר למחנה מעבר. רובם נרצחו באוקטובר.
גטו שווינציאן
בעיר הוקם גטו. לגטו זה הועברו בסוף 1941 יהודים מאיגנלינה שנותרו בחיים לאחר שרובם נרצחו. בפברואר 1942 התארגנה בגטו קבוצת מחתרת. בסתיו 1942 הובאו לגטו יהודים מלינטופי. במרץ 1943 ברחו כ־50 מחברי המחתרת ליערות נרוץ' (Narocz) והצטרפו ליחידת פרטיזנים באזור.
באפריל 1943 חוסל גטו שווינציאן. כמה מאות בעלי מקצוע הועברו לגטו וילנה ויתר היהודים נרצחו בפונאר. בעת השילוח לפונאר התנגדו המגורשים ורובם – כמה מאות - נהרגו תוך מאבק. עשרות הצליחו להימלט.
אדוארד ויליס רדפילד
אדוארד ויליס רדפילד (באנגלית: Edward Willis Redfield; 18 בדצמבר 1869 - 19 באוקטובר 1965) היה צייר נוף אימפרסיוניסטי אמריקאי וחבר במושבת האמנות בניו הופ, פנסילבניה. הוא ידוע בעיקר בזכות הציורים המתארים לעיתים קרובות את הכפר המושלג. הוא בילה גם את הקיץ במיין, שם צייר את קו החוף המקומי.
ביוגרפיה
רדפילד נולד בשנת 1869 בברידגוויל, דלאוור. הוא גילה כישרון אמנותי כבר בגיל צעיר, ומשנת 1887 עד 1889 למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה. מוריו התמקדו בלימוד אינטנסיבי של העירום כמו גם את האנטומיה האנושית. כשהיה באקדמיה, פגש רדפילד את רוברט אנרי, שלימים היה צייר ומורה אמריקני חשוב, והשניים הפכו לחברים לכל החיים. בין חבריו האחרים לאקדמיה היו הפסלים צ'ארלס גרפלי ואלכסנדר סטרלינג קלדר.
רדפילד ורוברט אנרי נסעו לצרפת ולמדו באקדמיה ז'וליאן וב"אקול דה ביו-ארטס". בשתי האקדמיות הצרפתיות הוא למד אצל ויליאם אדולף בוגרו, אחד הציירים האקדמיים הצרפתיים המובילים והידועים ביותר. באירופה העריץ רדפילד את עבודתם של הציירים האימפרסיוניסטים קלוד מונה וקאמי פיסארו. בצרפת הוא פגש את אליז דליגנט, בתו של בעל פונדק, והשניים נישאו בשנת 1893.
רדפילד ואשתו חזרו לאמריקה והתיישבו בסנטר ברידג', פנסילבניה, ליד ניו הופ בשנת 1898. הוא היה אחד הציירים הראשונים שעברו לאזור, ולעיתים נחשב כמייסד משותף של מושבת האמנים בניו הופ עם ויליאם לנגסון לאטרופ, שהגיע באותה שנה.
רדפילד נחשב כמנהיג של קבוצת ציירי נוף שהתיישבה ליד נהר דלאוור, צפונית לעיירה ניו הופ בפנסילבניה. האמנות שלו נתפסה כאמריקאית לחלוטין, ולא העתיקה את הסגנון של האימפרסיוניסטים הצרפתים כמו שעשו אימפרסיוניסטים אמריקאים קודמים. "בקרב האמנים שהשתדלו להחדיר לאמנות אמריקאית אותנטיות של לאומיות, אדוארד רדפילד תפס עמדה בולטת ... "
לרדפילד ולשאר חברי הקבוצה הייתה השפעה עצומה על ציור הנוף האמריקאי של המאה העשרים. למעשה, צייר הנוף האמריקני המאוחר יותר, אמיל גרופה, שלא היה חלק מאסכולת ציור הנוף בפנסילבניה כתב: "אני עדיין זוכר את המופעים הגדולים של האקדמיה הלאומית. שלושה ציירים שלטו בתצוגה: אדוארד רדפילד, דניאל גרבר ואלמר שופילד. כולם הציגו צבעוניות מרשימה - ומעולם לא השוו אותם באופן ביקורתי, כי אהבת כל אחד כשעמדת מול ציוריו."
שלא כמו ניו יורק או בוסטון, פילדלפיה מעולם לא התפתחה למקדש של ציירים אימפרסיוניסטים. למעשה, ויליאם גרדץ כתב, "האימפרסיוניזם לא פרח בפילדלפיה אלא באזור סביב ניו הופ. סביב הדמות המרכזית - אדוארד רדפילד ..." אך רדפילד וחוגו היו בעיקר ציירי נוף. ולכן לא נראה מפתיע שהם העדיפו את מחוז באקס הכפרי הלא מפותח על פני ההתפשטות העירונית של פילדלפיה.
כעיר, רדפילד התרגש יותר מהארכיטקטורה של ניו יורק, ויצר כמה מהנופים העירוניים המשובחים ביותר. אמנם בסגנון טונליסטי ולא בסגנון אימפרסיוניסטי, רדפילד בילה לפחות שישה חודשים בעיר ניו יורק בשנת 1909 ביצירת קבוצת עבודות חשובה של נוף העיר. אלה היו עבודות גדולות מאוד, פנורמיות באופיין. מקורביו האמנותיים של רדפילד מפילדלפיה, ביניהם הנרי ג'ון סלואן, ויליאם גלקנס וג'ורג' לוקס (אסכולת אשקאן) כבר עברו למנהטן. אך בניגוד אליהם, רדפילד צייר נופים אידיאליים של חיי העיר - בעיקר באיסט ריבר.
הנופים האימפרסיוניסטיים של אדוארד רדפילד ידועים ביישום הנועז של צבעוניות תוססת. רדפילד צייר ישירות מהטבע ולא בסטודיו, לעיתים קרובות בתנאי מזג אוויר חורפיים אכזריים.
הוא נחשב לצייר האמריקני המוביל מהמאה ה-20 של ציורי חורף, וזכה בפרסים רבים יותר מכל צייר אמריקני אחר, למעט ג'ון סינגר סרג'נט. עבודותיו הוצגו בהרחבה ועשרים ושבע מהן הוצגו בתערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק (1915) בסן פרנסיסקו, מקום חשוב לאמנים של אז.
רדפילד החל לצייר סצינות אביב בסוף שנות העשרה. ההשפעה עליו הייתה של סצינות האביב של וינסנט ואן גוך שצייר בארל (מפברואר 1888 עד מאי 1889). עם זאת, רדפילד כנראה מעולם לא הזכיר את ואן גוך.
בציור "הדרך לנהר" הוא מתאר את תחילת האביב בעמק דלאוור מצד פנסילבניה, עם גבעות ניו ג'רזי משמאלו של הצופה. ילדה הולכת בשביל מלווה בשני ברווזים, והעצים רק מתחילים לפרוח. הילדה עשויה להיות אחת משתי בנותיו, לואיז או אליז. אף כי במהלך חייו זכה לשבחים בעיקר בזכות נופי החורף שלו, סצינות האביב הן בין ציוריו היקרים ביותר בהווה.
החל משנת 1903 בילתה משפחת רדפילד (האמן, אשתו וחמשת ילדיהם) בקיץ בבותביי הארבור מיין, בשל נדיבותו של ד"ר סמואל וודוורד, שמימן את החופשות השנתיות הללו. בסופו של דבר, רדפילד רכש בית בנמל בותביי, שנודע ככפר דייגים מקסים וציורי. ביוני 1903, רוברט אנרי ואשתו החליטו לבלות שם את הקיץ עם רדפילד. רדפילד ואנרי הפליגו אל איים שכנים בחיפוש אחר נושא מתאים לציור.
בשנים מאוחרות יותר, רדפילד לא היה מרוצה מעבודתו המוקדמת. בשנת 1947 הוא שרף מספר גדול מציוריו המוקדמים. הוא הפסיק לצייר בשנת 1953.
רדפילד נפטר ב-19 באוקטובר 1965. כיום ציוריו נמצאים במוזיאונים גדולים רבים, כולל במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק ובמוזיאון האמריקאי לאמנות סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה.
תנאי בית דין
מקור הדין
מקור הדין הוא במשנה במסכת כתובות:
שושנה חן
ביוגרפיה
שושנה חן נולדה בתל אביב למשפחה חסידית, בת יחידה לאמה בלה ולאביה מרדכי, ניצולי השואה. חן החלה את דרכה בעולם העיתונאות ככתבת בעיתון החרדי המודיע בו כתבה בנושאי חברה ופוליטיקה, בשנים 1972–1978. לאחר מכן עברה לכתוב בעיתון ידיעות אחרונות, תחילה כמחליפתה של לאה אתגר, ככתבת צרכנות.
ב-2014 הוציאה את ספרה "את נשארת שם – מכתבים לאחותי שלא הכרתי", שבו כתבה על משפחתה בשואה ועל אחותה הנספית, שעל קיומה נודע לה רק בגיל שמונה.
ב-2017 קיבלה מאגודת העיתונאים בתל אביב פרס על מפעל חיים.
ב-2020 הייתה שותפה בקבוצה שהתמודדה במכרז להפעלת ערוץ רדיו חרדי.
חן מתגוררת בבני ברק.
יחסי הממלכה המאוחדת–פיג'י
יחסי הממלכה המאוחדת–פיג'י הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין הרפובליקה של פיג'י.
סקירה כללית
פיג'י קיבלה עצמאות בשנת 1970, ומיד לאחר העצמאות, בד10 באוקטובר 1970, כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים והיא הצטרפה ל חבר העמים הבריטי. בשנת 1987 התחוללו במדינה שתי הפיכות צבאיות. ההפיכה הראשונה הגיעה בגלל הדומיננטיות של הקהילה ההודית בממשלת פיג'י והשנייה שהגיעה ארבעה חודשים לאחר מכן כנגד המונרכיה הבריטית. ישנם הרואים בשתי ההפיכות אירוע אחד שהחל ב-14 במאי והסתיים בסוף ההפיכה השנייה עם הכרזתה של פיג'י כ"הרפובליקה של פיג'י" ועשר שנים לאחר מכן כ"הרפובליקה של איי פיג'י". לאחר ההפיכה ב-1987 עזבה פיג'י את חבר העמים, אליו חזרה ב-1997, הושעתה ממנו ב-2000 והוחזרה ב-2001, הושעתה בשנית ב-2006 והוחזרה לבסוף ב-2014).
שר החוץ של פיג'י טבולה הביע דאגה ב-11 ביולי 2006 מפני מהלכי ממשלת בריטניה להפחתת נוכחותה באזור האוקיינוס השקט. "לא היינו מרוצים מכך ובהזדמנויות, הודענו להם על האיוולת שהחלטתם לצמצם את נוכחותם באוקיינוס השקט", אמר טבולה. בריטניה כבר סגרה את הקונסוליה שלה בקיריבטי ובעקבות זאת סגרה את משימותיה בטונגה בשנת 2005 ובוונואטו בשנת 2006. בריטניה פרשה גם ממזכירות קהילת האוקיינוס השקט, ארגון אזורי בו הייתה חברה מייסדת ותורמת גדולה. טבולה אמר כי הנסיגה הבריטית עשויה ליצור ואקום כוח שאחרים יכולים לנצל. עידן המלחמה הקרה החדש עשוי להגיע לאזור האוקיינוס השקט, לדבריו, עם יריבות בין סין לטאיוואן, כמו גם בין סין ליפן.
בורשודבוטה
בורשודבוטה (בהונגרית: Borsodbóta) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בורשודבוטה הוא אחד מכפרים רבים באירופה אשר חל פיחות (לעיתים כבד) באוכלוסייתו. כך, בשנת 2013 היו בכפר 921 איש ואוכלוסייתו ירדה עד ל-872 תושבים בשנת 2018.
בורשודבוטה נקרא עד שנת 1954: "בוטה" (Bóta) ובכפר הישן חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
420 (מפרשית)
420 היא מפרשית תחרותית המתופעלת על ידי שני אנשי צוות. לסירה תורן אחד, שני מפרשי ברמודה, ראשי וחלוץ ומפרש ספינקר. סירה זו מוכרת כסירה תחרותית בינלאומית על ידי איגוד השייט הבינלאומי.
היסטוריה
הסירה תוכננה בצרפת בשנת 1959 על ידי המהנדס הצרפתי כריסטיאן מאורי, יועדה עבור השייטים המנסים לשפר את מיומנויות השיט שלהם, בתקופה זו לסירה היו מגוון רב של מודלים השונים מעט אחד מהשני, רק בשנת 2002 עוצב המודל הבינלאומי, בעל חוקים רבים השומרים על אחידותו בכל העולם. ורק חברות בעלות רישיונות יכולות ליצר סירה זו. הסירה בנויה מפיברגלס ומתוכננת למשקל אופטימלי של הצוות (110 קילו לבנות ו-145 קילו לבנים).
לסירה קיימת נגזרת בשם 420 Club הפופולרית בעיקר בצפון אמריקה, היא אינה מוכרת כסירה בין-לאומית על כן היא לא משתתפת בתחרויות בינלאומיות. לסירה 420 הבינלאומית יש היום כ-56,000 פריטים, המפליגים ברחבי העולם.
שליטה
סירת ה-420 היא סירה קלה יחסית לתפעול. היא מתופעלת על ידי שני אנשי צוות, האחד שולט בהיגוי הסירה ובמפרש הראשי, והשני שולט באיזון הסירה, במפרש החלוץ ובמפרש הספינקר. 420 היא סירת הכנה לדגם האולימפי 470, ותוכננה להיות קלה יותר לתפעול.
צוותים ישראלים שהגיעו להישגים בינלאומיים באליפות עולם ובאליפות אירופה
הערה לטבלאות הישגים, שיוטי ISAF (בעבר) או WS (כיום) אינם מוגדרים כאליפות עולם אולם בשל מעמדם ("אולימפיאדה קטנה") הם יוכנסו לטבלה תוך ציון:
30 בדצמבר
30 בדצמבר הוא היום ה-364 בשנה (365 בשנה מעוברת), בשבוע ה-52 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשאר עוד יום אחד.
איוואן דוקה
איוואן דוקה מארקס (בספרדית: Iván Duque Márquez; נולד ב-1 באוגוסט 1976) הוא פוליטיקאי קולומביאני שכיהן כנשיא קולומביה.
ביוגרפיה
הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סרחיו ארבולדה שבבוגוטה, הוא בעל תואר שני במשפט בינלאומי מהאוניברסיטה האמריקאית ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
את הקריירה המקצועית שלו החל ב-1999 כיועץ בבנק לפיתוח של אמריקה הלטינית ולאחר מכן כיועץ במשרד האוצר בתקופת שלטונו של הנשיא אנדרס פאסטראנה אראנגו. בין השנים 2001 ל-2013 עבד בבנק הבין-אמריקאי לפיתוח. שימש יועץ לענייני קולומביה, פרו ואקוודור וראש מחלקת תרבות, יצירתיות וסולידריות.
בנוסף, שימש יועצו של נשיא קולומביה לשעבר אלווארו אוריבה. בשנים 2010–2011, הוא סייע לאוריבה בעת ששימש כחבר בוועדה מטעם האו"ם לחקירת אירועי המשט לעזה וחיבור דו"ח פאלמר.
במרץ 2014 נבחר לסנאט של קולומביה מטעם מפלגת המרכז הדמוקרטי בראשותו של אוריבה והחל בכהונתו ביולי אותה שנה. בסנאט בלט בהתנגדותו למדיניות הכלכלית של הנשיא חואן מנואל סנטוס ולהסכם עם ארגון הטרור FARC שקידם סנטוס. בנובמבר 2017 נבחר לנציג המפלגה לקראת הבחירות לנשיאות קולומביה, במרץ 2018 נבחר לראש קואליציית המרכז-ימין, בעקבות כך התפטר מכהונתו בסנאט באפריל של אותה שנה. בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-27 במאי 2018 זכה ב-39.14% מקולות המצביעים. בסיבוב השני שנערך ב-17 ביוני, גבר על מועמד השמאל גוסטבו פטרו. הוא נכנס לתפקידו ב-7 באוגוסט 2018 וכיהן עד אוגוסט 2022.
דוקה נשוי למריה חוליאנה רואיס והם הורים לשלושה.
קו אליזבת
הקמת הקו
רעיון הקמת הקו הועלה לראשונה בשנות הארבעים. ניסיונות נוספים לקדמו החל משנות השבעים לא נשאו פרי. רק בשנת 2001 החל הליך ההצעה והתכנון להתקדם. בשנת 2008 קיבל הפרלמנט חוק מיוחד בנוגע להקמת הקו. עבודות בניית התשתית לקו החלו בשנת 2009 והן מתנהלות בשם קרוסרייל (Crossrail).
במאי 2015 הופעל הסעיף הצפון-מזרחי של הקו ובמאי 2018 החל לפעול קטע בחלקו המערבי. עד להפעלת הקו לכל אורכו הם פועלים תחת המותג TfL Rail.
באוגוסט 2018 הוכרז על עיכוב בפתיחתו של הקו ומועד הסיום עודכן ל-2021 ולאחר מכן ל-2022. בדצמבר 2018 הוכרז כי הושג הסכם פיננסי להמשך העבודות עד להשלמתו.
הקו נקרא על שם המלכה אליזבת השנייה, שחנכה את הקו באופן רשמי ב-17 במאי 2022 במהלך שנת יובל הפלטינה למלכותה. החלק המרכזי של הקו נפתח לנוסעים ב-24 במאי.
מסילות ותחנות
בחלקו המרכזי של הקו הוא עובר בלונדון בנתיב אחד והוא מתפצל בשני קצותיו לשני סעיפים:
אורכו הכולל של הקו על כל סעיפיו הוא 117 קילומטר והוא עובר ב-41 תחנות נוסעים. על פי הערכה הוא ישרת ממועד פתיחתו המלאה 200 מיליון נוסעים בשנה.
הקו נשען ברובו על תשתית מסילות ותחנות קיימת, אך הקמתו כללה חפירה של שתי מנהרות חדשות באורך של כ-21 קילומטר כל אחת והקמת עשר תחנות נוסעים חדשות. בנוסף נערכות עבודות רבות להתאמת התחנות הקיימות להפעלת הקו. חפירת המנהרות הסתיימה ב-2015. הנחת הפסים לאורך הקו הסתיימה ב-2017.
בחלקו המרכזי של הקו הוא עובר בתחנות רכבת מרכזיות של העיר, ובהן פדינגטון ותחנת רחוב ליברפול.
הפעלת הקו מיועדת לקצר באופן משמעותי את זמני הנסיעה בין תחנות שונות בתוך המטרופולין. כך, זמן הנסיעה מאבי ווד בדרום מזרח אל הית'רו במערב יצטמצם מ-93 דקות ל-52 דקות, וזמן הנסיעה מקנרי וורף אל תחנת פדינגטון יתקצר מ-34 דקות ל-17 דקות.
עלות הקמת הקו הוערכה ב-15.4 מיליארד לירות, אך סכום זה צפוי לגדול.
רכבות
המנהרות החדשות בקו נחפרו בקוטר מוגדל של 6.2 מטר על מנת לאפשר שימוש ברכבות מדגם חדש - 345, מתוצרת חברת בומברדייה. כל רכבת היא באורך כולל של 200 מטר (עם אופציה להארכה עד 240 מטר) ובה תשעה קרונות וקיבולת של עד 1,500 נוסעים. הרכבות ינועו בקו בתדירות של עד 24 רכבות בשעה ובמהירות של עד 140 קילומטר לשעה. הרכבות הראשונות מדגם זה החלו לפעול ביוני 2017. מפעיל הקו הוא תאגיד MTR מהונג קונג.
פלסטיק בועות
את פלסטיק הבועות המציאו בטעות ב-1957 המהנדסים אלפרד פילדינג ומארק צ'בנס, כשניסו ליצור טפט פלסטי קל לניקוי עם גב מנייר. ב-1960 הקימו השניים את החברה "Sealed Air Corporation", ששיווקה את המוצר תחת השם Bubble Wrap, שהפך לשם הרווח שלו באנגלית.
הבועות שמספקות את הריפוד לחפצים העדינים קיימות במספר גדלים, בין כ-6 מילימטרים לכ-2.5 סנטימטרים, לפי גודל החפצים ורמת הריפוד הנחוצה. בנוסף, ניתן לבחור את סוג הפלסטיק המתאים ביותר מבין מספר סוגים. למשלוח חלקים אלקטרוניים רגישים, למשל, משתמשים בחומר שלא מייצר חשמל סטטי, העלול להזיק להם.
תחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק
תחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק (באנגלית: Hyde Park Corner tube station) היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון. התחנה נמצאת מצפון לפינת הייד פארק בפינה הדרום-מזרחית של הייד פארק ברובע הסיטי של וסטמינסטר. התחנה משרתת את קו פיקדילי וממוקמת בין תחנת הרכבת התחתית נייטסברידג' וגרין פארק.
התחנה היא מהבודדות בלונדון שלא מקושרות למבנה מעל הקרקע, זאת לאחר שהמבנה המקורי ששימש את התחנה הוצא משימוש בשנות ה-30. התחנה מכילה מוטיבים הקשורים לארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון שפיקד על הכוחות הבריטים במהלך רוב המלחמות הנפוליאוניות וקרב ווטרלו, זאת משום שבאזור פינת הייד פארק נמצא בית אפסלי ששימש ביתו של ולסלי, מול הבית במרכז אי תנועה מוצבת גם קשת ולינגטון לצד אנדרטה לזכרו.
מדי הכוחות המזוינים של בריטניה
לכל זרוע בכוחות המזוינים - הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי, הצי המלכותי וחיל הנחתים המלכותי - חלוקה רשמית משלה לסוגי המדים, אשר ממוספרים באופן ייחודי לכל זרוע. עם זאת, ישנן קטגוריות כלליות שניתן להכליל אותן בהתאם לאופי הפעילות על כלל הזרועות, למרות ההבדלים העיצוביים.
מדים מלאים
מדים מלאים (באנגלית: Full Dress) הם המדים הייצוגיים, הצבעוניים והמעוטרים ביותר בכוחות הבריטיים. מדים מלאים קיימים רק בצבא ובחיל האוויר ובאופן כללי לא מחולקים לחיילים, מלבד יחידות ייצוגיות מיוחדות (כגון יחידות המשמר), תזמורות צעידה רגימנטליות וקצינים בכירים או חברי משפחת המלוכה.
בסוף המאה ה-19 עברו יחידות הצבא מהמעילים האדומים למדי חאקי ובהמשך זית, בשנת 1914 נפסק השימוש הטקסי במדים האדומים ומאז השתמר רק בקרב יחידות מסוימות ובאירועים מיוחדים. באופן כללי, השימוש במדים מלאים נעשה רק באירועים בהם משתתפת דמות ממשפחת המלוכה וגם אז למעט יחידות משמר, תזמורות וקצינים בכירים, לא נהוג ללבוש מדים מלאים.
בצי המלכותי המדים המלאים נקראים מדי יום טקסיים והם משמשים קצינים בדרגות בכירות ובתפקידים יצוגיים, בשעת טקסים מיוחדים. המדים הטקסיים בצי מורכבים ממכנסיים בצבע כחול כהה (כחול הים) וטוניקה ארוכה באותו צבע, אשר מגיעה עד הברך המכונה 'מעיל פרוק'. מעל למעיל הפרוק נלבשת חגורה מוזהבת, בנוסף קצוות הצווארון (צבע מכפלת), הדרגות והכפתורים הם מוזהבים, לאורך דפנות המכנס ישנו גם פס מוזהב. בדומה למדים המלאים ניתן להציג על גבי מדים אלו את שלל העיטורים, האותות והמסדרים בתצורתם המלאה, ונהוג ללבוש גם חרב קצינים (בקרב קצינים) עם מדים אלו.
בחיל האוויר המלכותי הייתה מסורת דומה של לבישת מדים מלאים המבוססת על 'מעיל פרוק' ומכנסים בצבע כחול פלדה. כיום לא קיימים מדים מלאים בחיל האוויר ומדי השירות משמשים כמדים טקסיים בחיל, עם זאת קיימת וריאציה של מדים מלאים לאקלים חם שעדיין נעשה בה שימוש.
מדי שרד
מדי שרד (באנגלית: Dress) המכונים גם "כחולים" (Blues) הם מדים המשמשים את כלל החיילים והקצינים מכל הזרועות (בוואריאציות מעט שונות) לאירועים מיוחדים, לתפקידים ייצוגיים, או בקרב קצינים בכירים באירועים שונים. ברוב המקרים מדי השרד הם המדים הטקסיים והייצוגיים ביותר בצבא, כאמור למעט מספר יחידות בודדות שעושות שימוש במדים מלאים.
בצבא הבריטי מדי השרד נקראים מדי ייצוג לאקלים ממוזג (מס' 1). לרוב מדי השרד בצבא מורכבים ממכנסיים וטוניקה בצבע כחול כהה (למעט מספר יחידות ייחודיות) רוב היחידות לובשות כובע מצחיה (peaked cap), בעוד שמספר יחידות בודדות (בעיקר יחידות המשמר) לובשות כובע ברסקין וכמה רגימנטים הקשורים מסורתית לכוחות המיוחדים או כוחות השריון לובשים כומתה גם במדי השרד (בהם רגימנט הטנקים המלכותי, הרגימנט המוצנח והשירות האוויר המיוחד). קיימת גרסה נוספת למדי השרד הנהוגה בצבא ומתאימה לאקלים חם יותר ולכן נפוצה רק בקרב יחידות המוצבות באזורים חמים דרך קבע; מדי ייצוג לאקלים חם (מס' 3) הדומים למדי השרד הכחולים, רק שהם כוללים טוניקה לבנה בגזרה דומה.
בחיל האוויר המלכותי מדי השרד נקראים מדי שירות (מס' 1). מדים אלו זהים בעיצובם למדי השירות הנהוגים בשאר הזרועות, הם כוללים מכנסים וג'אקט בצבע כחול פלדה (כחול אפור), חגורה הנלבשת על גבי הג'אקט וכובע מצחיה של חיל האוויר. קצינים עונדים דרגות בבסיס השרוול (בדומה לצי המלכותי) ולמעט קצינים בדרגות גבוהות, לא עונדים דרגות בכותפות. בדומה לנהוג בצבא ובצי, גם לחיל האוויר יש גרסת מדי שרד לאקלים חם - מדי שירות לאקלים חם (מס' 6), שמורכבים ממדים בצבא חאקי או לבן (מס' 6A).
מדי גאלה
מדי גאלה (באנגלית: Mess dress) הם מדים המשמשים בעיקר קצינים לאירועים טקסיים מסוגים שונים, לרוב ארוחות ערב טקסיות או אירועי יחידה מסוגים שונים. מדי הגאלה הם המקבילה הצבאית לחליפת ערב ומעוצבים באופן דומה, ג'אקט ערב פתוח עם וסט, חולצה לבנה ופפיון שחור מתחת. באופן כללי מדי הגאלה לא מאפשרים ענידה מלאה של דרגות, אותות ועיטורים - ולכן לרוב נענדות דרגות על הכתפיים או קצה השרוול (בצי ובחיל האוויר), בעוד שהמדליות מוצגות בגרסה מוקטנת או כאות העיטור בלבד.
מדי שירות
מדי שירות (באנגלית: Service dress) הם מדים שהוכנסו ליחידות הבריטיות בתחילת המאה ה-20, כאשר הם החליפו את המדים הצבעוניים שהונהגו עד אז. תחילה המדים שימשו לשירות יום-יומי כמו גם ללחימה (כאשר המדים הצבעוניים נותרו מדי שרד טיקסיים), אך במהלך מלחמת העולם השנייה הוכנסו מדי קרב חדשים ("לבוש לחימה"; Battledress) ששימשו את הכוחות הבריטים עד תחילת שנות ה-60. תפקיד מדי השירות הפך לטקסי יותר החל משנות ה-40, כיום מדי השירות הם המדים הייצוגיים הנפוצים ביותר אשר משמשים את כלל יחידות הצבא כמעט בכל מסדר או אירוע מיוחד מלבד האירועיים הטקסיים ביותר.
לאורך השנים עיצובם של מדי השירות כמעט ולא השתנה, מלבד מעבר מצווארון גבוהה לצווארון פתוח ומתחתיו חולצה עם עניבה (שינוי שהוכנס למדי קצינים כבר ב-1913 ולמדי החוגרים לקראת סוף מלחמת העולם השנייה כשהמדים הפסיקו לשמש ללחימה).
בצבא הבריטי מדי השירות לאקלים ממוזג (מס' 2) מורכבים ממכנס וג'אקט בצבע ירוק זית הנלבשים עם חגורה על גבי הג'אקט, חולצה ועניבה מתחת וכובע מצחיה (או סוג כובע נהוג ביחידה כגון כומתה לצנחנים). עיטורים ומדליות מוצגים בדומה למדי שרד (בהתאם לאירוע בגרסה מלאה או מצומצמת). לצד מדים אלו ישנם גם מדי שירות לאקלים חם (מס' 4) המשמש קצינים בלבד באזורים חמים, המדים זהים בעיצובם אך בצבע חאקי. במקרה של טקס הכולל חוגרים, גם הקצינים מחויבים ללבוש את מדי השירות מס' 2 (ולא מדי השירות לאקלים חם), גם כאשר היחידה מוצבת באזור חם, זאת לשם האחידות בין כלל המשתתפים.
בצי המלכותי לא קיימים מדי שירות, אם כי ישנם מדים בעלי מראה דומה (עם שרוולים קצרים ובצבע לבן) בצורת מדים לבנים מס' 1 המשמשים קצינים לאירועים טקסיים, באזורי אקלים חם. חיל האוויר המלכותי מצד שני, כן מקיים מסורת דומה לצבא עם מדי שירות טקסיים, אך הם נכללים במעמד הגבוה ביותר של המדים (ראו מדי שרד).