cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Supper's Ready
כתיבה
השיר נכתב על ידי כל חברי הלהקה (טוני באנקס, פיל קולינס, פיטר גבריאל, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד). בראיונות שונים, באנקס ציין שהוא הלחין כמה מהקטעים כשהיה סטודנט באוניברסיטה. גבריאל חיבר את מילות השיר ופיל קולינס תרם למעברים שבין הקטעים.
1. " Lover's Leap " ("קפיצת המאהב")
קטע זה כולל גיטרות עדינות (עם האקט, באנקס וראת'רפורד כולם מנגנים על גיטרת 12-מיתרים), פסנתר חשמלי רך, דוושות בס, צ'לו וחליל צד, וקטע עם שלוש הרמוניות קוליות. כלי ההקשה היחידים בהם נעשה שימוש הם משולש, מצלתיים ופעמונים.
הטקסט מספר על איש אשר שב הביתה אחרי הרבה זמן להיות עם המאהבת שלו, וכולל דימויים על-טבעיים ("שישה אנשים קדושים הנמוגים") המתייחסות, לטענות גבריאל, לחוויה רוחנית אמיתית שחווה עם אשתו ג'יל והמפיק ג'ון אנתוני. לדברי גבריאל, בשיחה בשעות הלילה המאוחרות, אשתו החלה לדבר בקול שונה לחלוטין. גבריאל הרים צלב מאולתר מנרות וחפצי בית אחרים, וג'יל הגיבה באלימות. ג'יל נרגעה לבסוף ונלקחה למיטה, אבל לא פיטר ולא אנתוני ישנו באותו הלילה. בהזדמנות אחרת, גם בשעות דומות, גבריאל הביט מבעד לחלון בבית של ההורים של אשתו וראה דשא שונה ממה שהיה באותו המקום באמת, שמעבר לו 7 דמויות מעופפות. גבריאל ספר כי חוויות אלה הובילו אותו לחשוב על מושגים של טוב, רע, ועל-טבעיות ובסופו של דבר היוו את ההשראה למילים ב-"Supper's Ready".
בסיבוב ההופעות ב-1998 לקידום האלבום Calling All Stations בוצע הקטע בצורה אקוסטית כאשר ריי וילסון שר בו לבד.
2. " The Guaranteed Eternal Sanctuary Man " ("איש המקדש הנצחי המובטח")
באנקס הלחין את התפתחות האקורדים כשהיה סטודנט באוניברסיטה. בהופעות חיות, גבריאל היה עוטה את "כתר הקוצים" בקטע זה. הקטע הופך לקראת סיומו לחזרה בילווי חליל צד על הקטע הראשון.
קטע זה תואר בתוכנית כדקלמן: "האוהבים נתקלו בעיירה הנשלטת על ידי שתי דמויות: אחד - איכר נדיב, ושני - ראש דת מדעית ממושמעת ביותר. זה אוהב להיקרא 'איש המקדש הנצחי המובטח' (Guaranteed Eternal Sanctuary Man), וטוען כי הוא מכיל מרכיב סודי וחדש, היכול לכבות אש. זהו כזב, בדיה, שטויות במיץ, או במונחים פשוטים יותר: שקר."
4. " How Dare I Be So Beautiful? " ("איך אני מעז להיות יפה כל כך?")
זהו קטע קצר ושקט, שכולל אקורדים אקוסטיים על פסנתר, כשהאקורדים עומעמו בתחילתם ובסופם וכך מאבד הפסנתר מהתוקפנות שאפיינה אותו - ונשמע יותר כמו אורגן (בהופעות חיות הקטע נוגן על אורגן האמונד). הטקסט עוסק בהשלכות של הקרב בקטע הקודם, ומתייחס למיתוס על נרקיסוס מהמיתולוגיה היוונית. הקטע תואר על ידי הלהקה כ"בו גיבורינו אמיצי הלב חוקרים את השלכות הקרב ומגלים דמות בודדה, אובססיבית לדמותה שלה. הם עדים לשינוי צורה בלתי רגיל, וצוללים לאחר השתקפויותיהם אל המים".
5. " Willow Farm " ("חוות ערבות")
בהופעות הלהקה, גבריאל היה מופיע במסכת הפרח שלו (גבריאל הודה כי שאב השראה חלקית מתוכנית ה-BBC לילדים, "אנשי העציץ"). זהו קטע קומי שכולל מלוטרון. קטעי מוזיק קונקרט, פסנתר, צלילי רכבות ועוד. לאחר שהמנגינה הקומית מסתיימת, נשמע מלוטרון וגיטרה מלנכולית. סוף הקטע דומה ל-Lizard של קינג קרימזון. הטקסט מכיל אלמנטים האופייניים למונטי פייתון - התייחסות לאבסורד שבנפש האנגלייה - "there's Winston Churchill, dressed in drag, he used to be a British flag, plastic bag, what a drag" ("הנה וינסטון צ'רצ'יל לבוש בלבוש דראג, הוא היה פעם דגל בריטי, שקית ניילון, איזה נטל"), משחקי מילים, חיים בפנימייה, שחיתות חקלאית וקונפורמיות חברתית. בקטע הזה מוזכר השועל אשר מופיע על עטיפת האלבום Foxtrot כ"שועל על הסלע". בקטע מוזכר גם השיר The Musical Box מהאלבום הקודם, Nursery Cryme.
6. " Apocalypse in 9/8 (Co-Starring the Delicious Talents of Gabble Ratchet) " ("אפוקסליפסה ב-9/8 (בכיכוב משני של כישרונותיו הטעימים של גאבל ראצ'ט)")
לאחר המנגינה של הקטע הקודם, המוזיקה מתחזקת בתחילה, עם נעימת חליל צד וגיטרה ולאחר מכן סולו ארוך על אורגן האמונד של באנקס (בסגנון קית' אמרסון). הלהקה תיארה את הקטע הזה כדלקמן: "בשריקה אחת הפכו האוהבים לזרעים באדמה, שבו הם מזהים זרעים אחרים כאנשים מהעולם ממנו באו. בזמן שהם מחכים לאביב, הם חזרו לעולם הישן שלהם בזמן כדי לראות את חזון יוחנן מתגשם.
הטקסט מתאר את השומרים של מגוג מסתערים מסביב, החלילן לוקח את ילדיו לתהום, דרקונים יוצאים מהים, אש מהשמים, ו 666 כבר לא לבד, הוא שואב את המח מעמוד השדרה שלך. שבע חצוצרות נושפות רוקנרול מתוק. פיתגורס משקף במראה את הירח המלא, וכותב בדם את מילותיו של שיר חדש.
הקטע מסתיים בחזרה חדה לפרק הראשון, והגבר משמיע מילות הרגעה ואהבה לאשה.
7. " As Sure As Eggs Is Eggs (Aching Men's Feet) " ("ברור כפי שביצים הן ביצים (כפות רגליים כואבות)")
זוהי וריאציית פולקלור של הטאוטולוגיה "X = X", ובהקשר זה מכוונת לוודאות ולאמונה - לביטחון בניצחונו של הטוב על הרע ושאלוהים וגן עדן אכן קיימים. הקטע נפתח בחליל צד ופעמונים צינוריים, בחזרה על הפזמון של הקטע הראשון, ולאחר מכן חזרה דרמטית על הקטע השני. הקטע מדבר על ההתגלות, בה יש מלאך שעומד בשמש ובוכה וצועק: "זוהי ארוחת הערב של הגדול מכולם (הכוונה לאלוהים), שליט השליטים מלך המלכים שיוביל את ילדיו הביתה, שייקח אותם לירושלים החדשה". בסוף יש גיטרה חשמלית נחלשת, ובכך מסתיימת היצירה. בקטע Los Endos מ-A Trick of the Tail פיל קולינס שר את השורות של הקטע, "there's an angel standing in the sun".
עילם
עֵילָם או אֵלָם (בכתב יתדות: 𒉏 – ELAM) הייתה ממלכה קדומה שהתקיימה בדרום-מערב פרס בין האלף השלישי לפנה"ס, ועד לשנת 539 לפנה"ס, אז נכבשה על ידי הממלכה הפרסית ונטמעה בה.
עילם היה עם לוחם עוד מימי קדם. העילמים נלחמו מלחמות רבות גם נגד האשורים. בימיו של יהויקים רצו העילמים להילחם בכשדים ולמנוע מהם את כיבוש ארצם. שנה אחת לאחר גלות יהויכין, נלחמו הבבלים בעילם, ובמלחמה זו ניצחו הבבלים.
היסטוריה
עילם נחשבת כאחת מהתרבויות העתיקות ביותר בעולם. רוב המידע המצוי בידינו כיום על תולדות העילמים מגיע ממקורות בבליים ואשוריים בעת שנלחמו בהם וכן מהפרסים שהיו יורשיהם. החוקרים מסתמכים על מקורות אלה מכיוון שהכתב העילמי ובעקבותיו השפה העילמית פוענחו בצורה חלקית בלבד, ומפני שהמקורות הכתובים מעילם מעטים יחסית למקורות הבבליים, האשוריים והפרסיים. היסטוריונים וארכאולוגים מחלקים באופן גס את ההיסטוריה העילמית לשלוש תקופות עיקריות: לכל תקופה מאפיינים תרבותיים ייחודיים. הדבר ניכר בעיקר בצורות הכתב שהושפעו מתרבויות מסופוטמיה האחרות.
יש המזהים את עֵילָם המקראי עם ממלכת עילם שבדרום-מערב איראן, אולם הזיהוי אינו מקובל על כל החוקרים. בספר בראשית נזכר, בין בני שם, בנו של נח, עילם, ממנו על פי המקרא יצא עם העילמים.
הממלכה העילמית העתיקה
ראשיתה של עילם בהתיישבויות עירוניות בקנה מידה קטן שנתגלו במישורים של קוז אשר בצפון המפרץ הפרסי. התיעוד ההיסטורי אודות עילם מתחיל רק משנת 2700 לפנה"ס לערך. מהכתבים ידוע שלמעט תקופה קצרה של כיבוש שומרי על ידי הערים לגש ואדב שלטו בתקופה זו בעילם שלוש שושלות עיקריות, הראשונה נקראת שושלת אוואן (הנקראת גם שוסטאר), השנייה נקראת שימשקי והשלישית נקראת אפרטי או אפרתי. כמו כן אנו יודעים על שושלת קטנה יותר בשם האמאזי. 12 שמות מלכים בלבד ידועים לנו משושלת אוואן ושושלת שימשקי. העימותים המתועדים הראשונים שבהם השתתפה עילם הם מול הערים השומריות אור וכיש. רוב התקופה מתאפיינת בעימותים בין העילמים והשומרים, כאשר כל צד משתלט על השני לעיתים תכופות וקצרות.
מבין שלוש השושלות הראשיות בתקופה זו, השושלת הראשונה אוואן נחשבת בחלקה כבת זמנו של סרגון הגדול מאכד. ידוע שאחד ממלכי השושלת, לוהי אישן, נלחם נגדו והובס על ידו, מה שהוביל לעוד תקופה של השפעה מסופוטמית ובעיקר אכדית. כאשר הדבר מתבטא בעיקר בניסיונו הבלתי פוסק של סרגון להפוך את השפה האכדית לשפתה הרשמית של עילם. מעתה והלאה האזכורים על עילם בתעודות מסופוטמיות הופכים לתכופים יותר ויותר בעיקר הודות לעניין שהיה למסופוטמיה במחצבים העילמים (אבן, מתכת, עץ וכיוצא בזה). כל זה השתנה כאשר אכד התמוטטה בזמנו של שר כלי שרי, נינו של סרגון. אז הכריזה עילם על עצמאות תחת הנהגתו של אחרון מלכי אוואן, קוטיק אינשושינאק, שבין השאר ביטל את היותה של השפה האכדית שפתה הרשמית של עילם, השליט את הכתב הקווי העילמי (החדש אך קצר המועד) והשפה העילמית על עילם, כבש מחדש את שושן ואיחד את עילם שוב.
לאחר מותו של קוטיק אינשושינאק הסתיימה תקופת הסדר העילמית כמו גם שושלת אוואן. במקומה עלתה לשלטון השושלת החדשה, הלוא היא שושלת שימשקי. חציה הראשון של תקופת שלטון השושלת ידוע כתקופת אי-סדר בעילם כאשר בכמה מאות השנים שחלפו מאז מותו של קוטיק אינשושינאק סבלה עילם מפלישות חוזרות ונשנות של המסופוטמים ועם בשם גותים (שהתחלפו מדי פעם בתקופות שקט של הסכמים דיפלומטיים). האחרונים היו הסיבה לנפילתה של שושלת אוואן. מבין המסופוטמים האיום הגדול ביותר על עילם בתקופה בא בדמותו של שולגי, מלך אור, אשר חידש את השליטה המסופוטמית על שושן והאזור. לעומת זאת לאחר מותו של שולגי החלו השומרים לאבד מעוצמתם. דוגמה לכך היא המלך השומרי בן המאה ה-21 לפנה"ס איבי-סין שלא הצליח לכבוש מחדש את עילם וכתוצאה מכך במתקפת הנגד העילמית שנערכה בהנהגתו של קינדאטו, המלך השישי לבית שימשאקי, אור נבזזה, נכבשה, ומלכה איבי-סין נלקח בשבי על ידי קינדאטו, מה ששם סוף לשושלת השלישית של מלכי אור. אך זמן לא רב לאחר מכן, מלכה של עיר המדינה השומרית איסין, יורשתה של אור מבחינת העוצמה והמעמד, סילק את העילמים מאור ושיקם את העיר.
התקופה של השושלת השלישית והאחרונה בממלכה העילמית הישנה, שושלת אפארטי (הידועה גם כ"מהסוקהלמה") ידועה כתקופה של הידרדרות, אי-סדר וחוסר יציבות כאשר מדינות מסופוטמיות כדוגמת לרסה, יותר מתמיד, מנסות להשתלט מחדש על עילם ללא יותר מדי הצלחה. למרות ההתדרדרות, עדיין היו לשושלת בית אפארטי כמה תרומות לשימור מעמדה של עילם כמעצמה באותה תקופה. דוגמאות בולטות לתרומות כאלו הם פעולתיו של שירוקדוק (1850 לפנה"ס) שהיה מלכה השלישי של השושלת והיה ידוע יותר בתור קוק סאניט. שירוקדוק היה גם ידוע בתור חבר במספר קואליציות צבאיות ומדיניות שנוצרו על מנת לעצור את כוחה העולה של בבל. יותר מאוחר לתקופה קצרה בלבד הפכה עילם למעצמה החזקה ביותר במזרח הקדום כאשר למלכה היה מעמד בהתאם. מעידה על כך העובדה שמלכים מסופוטמים שונים כולל זמרי-לים ממארי וחמורבי המפורסם פנו אליו בתואר הכבוד "אבא" - תואר השמור רק למלכים בעלי כוח יוצא דופן. אך כאמור הייתה זו תקופה קצרה בלבד. כבר בסביבות 1760 לפנה"ס הצליח חמורבי לסלק את הכוחות העילמים ממעוזיהם, להדיח את מלכה של לארסה רים-סין מהשלטון, ולבסס את מעמדה של בבל כמעצמה החזקה ביותר במזרח הקדום.
לאחר מותו של חמורבי החלה התדרדרות בבלית מהירה מה שנתן לעילמים הזדמנות להתאושש ולהתארגן מחדש. בעקבות האירוע התארגנו הכוחות העילמים לתקוף מחדש את בבל בהנהגת כותורנחונתא הראשון שתקף את בנו של חמורבי שמשו-אילונה (1749-1712 לפנה"ס) והעילמים נחלו תבוסה כה משפילה עד שהמאורע עדיין נזכר כאלף שנה לאחר מכן בכתביו של המלך האשורי המפורסם אשורבניפל; אך גם אחרי התבוסה המשפילה לא הצליחה בבל לכבוש מחדש את עילם. גם בתקופת אבי-אשוח בנו של שמשו אילונה, פלשה עילם לבבל וכבשה 30 ערים. האירועים שקרו במאתיים השנים הבאות, כולל נפילתה של שושלת אפארטי, נשארים בערפל בשל העובדה שלאחר תבוסת העילמים עוברים המקורות הבבלים והמסופוטמיים להתמקד בעיקר בהשתלטות הכשים על בבל ופחות ופחות במה שקורה בעילם.
הממלכה העילמית התיכונה
תקופת הממלכה העילמית האמצעית נפתחת בשנת 1500 לפנה"ס לערך עם עלייתם של השושלות האנשניות (שושלות שקבעו את בירתם באנשאן ופעלו ממנה) לשלטון. מקורן של השושלות נמצא כנראה בהרים שמצפון מזרח למחוז חוזסטאן באיראן של היום. תקופת השלטון של שושלות אלה מתאפיינת בעידוד התרבות העילמית המקומית במיוחד בשושן וסילוקן של השפעות זרות. כמו כן מלכי השושלות לקחו על עצמם את התואר מלכי שושן ואנשאן. אומנם בהתחלה השושלת הראשונה מבין אלה, הקידינוידית, עדיין השתמשה בשפה האכדית ובכתב האכדי, אך השושלות שבאו אחריה, האיגיהלקים והשוטרוקים, השתמשו יותר ויותר בכתב ובשפה העילמים המקומיים ופחות ופחות בכתב ובשפה האכדית הזרים.
תקופת השושלת הראשונה מבין השושלות האנשאניות, השושלת הקידינואית, ידועה לא רק כתקופת פריחתה של התרבות העילמית אלא גם כתקופת השבתה של העוצמה העילמית על כנה. דוגמאות לכך אפשר לראות תחת שלטונו של המלך חומבנומנה (ידוע גם בשם "שלה") שהיה מלכה הרביעי של השושלת הקידינואית והרחיב את גבולותיה של עילם לאין שיעור כאשר ניצחונותיו הצבאיים הונצחו בכך שלקח על עצמו את הכינוי "מרחיב האימפריה". גם בתקופת בנו אונטש גל (אונטש הובאן או תפתי אהר) המשיכה עילם להתחזק, כאשר אונטש גל תפקד כיריב ומתחרה רב עוצמה לשלמאנאסר הראשון מאשור וכמייסדה של העיר דור אונטש (בימינו צ'וגהה זנביל).
מלכי השושלת התחתנו עם בנות המלוכה הכשיות. המלך הכשי כוריגלזו השני כבש את עילם זמנית בשנת 1320 לפנה"ס. מלך כשי אחר כשתיליאש הרביעי לחם בעילם בשנת 1230 לפנה"ס בהצלחה. בשנת 1155 לפנה"ס כבשו העילמים את בבל הכשית ולקחו את מלכם האחרון בשבי לעילם, ובכך פסקה השושלת הכשית להתקיים.
הממלכה העילמית החדשה
הממלכה העילמית החדשה התקיימה מ-1100 עד 540. בתקופה זאת נאבקה הממלכה באשור, בבבל, במדי, ובפרסים שהחלו להופיע בגבולותיה המזרחיים והצפוניים של עילם. תקופה זאת היא הקשה לעילם בה נכבשו ערים רבות על ידי אסרחדון ואשורבניפל (מלכי אשור) וגם שושן נכבשה אבל אחר כך חזרה לחיק הממלכה לאחר התפוררות אשור. בגבול המזרחי העיר אנשן נכבשה על ידי הפרסים. הידרדרותה של עילם נמשכה עד שבשנת 540 לפנה"ס נכבשה שושן בידי הפרסים ועילם ירדה מעל במת ההיסטוריה.
חוקרים נוהגים לחלק את תקופת שלטון הממלכה העילמית החדשה לשלושה חלקים:
הממלכה העילמית החדשה – תקופה א
ידוע מעט מאוד על תקופה זו בת 430 השנה, מ-1100 לפנה"ס ועד 770 לפנה"ס.
ידוע שאוכלוסיית אנשאן הורכבה בחלקה מעילמים. נראה שהיו בריתות בין עילם לבבל נגד אשור. מלך בבל מרבתי בלאסר (984–979 לפנה"ס) היה ממוצא עילמי, וברשומות המלך האשורי שמשי-הדד מוזכר מרד לא-מוצלח של העילמים עם בעלי בריתם המלך הבבלי מרדוך בלאסו-עקבי.
הממלכה העילמית החדשה – התקופה התיכונה
תקופה זו בת 124 שנה בשנים 770–646 לפנה"ס. בתקופה זו הייתה פלישה גדולה של שבטים פרסיים הודו-אירופיים. הרשומות האשוריות מבדילות בין ה"מדיים החזקים" – פרתים, בכתיארים ועוד – לבין המדיים הפרסיים. הם נחשבו נתינים של הממלכה האשורית.
שותרוק נקחונתה השני, אחרון העילמים שנשא את התואר מלך אנשאן ושושן, נרצח בידי אחיו חלושו, שכבש את בבל מדי אשור-נדין-שומי (בנו של סנחריב) בשנת 694 לפנה"ס. סנחריב מלך אשור נקם על כך בכיבוש עילם והריסת עריה הראשיות.
חלושו נרצח בידי כותיר-נחונתה שתפס את השלטון לזמן קצר אך הודח בידי חוממננו השלישי שארגן צבא בבלי נגד האשורים, והשתתף בשנת 691 בקרב חלול לצידו של מושזיב-מרדוך הבבלי נגד סנחריב. שני הצדדים טענו שניצחו, אך שנתיים מאוחר יותר סנחריב החריב את בבל וכבש את ערי עילם.
תחת שלטונם של שני מושלי עילם חומה כלדש הראשון (688–681 לפנה"ס) והשני (680–675) היו יחסים מתוחים עם בבל. ידוע ששני המלכים כבשו את ספרוים (מצפון לבבל) ופלשו אליה.
בתחילת שלטונו של אסרחדון באשור (סביבת 680 לפנה"ס) נבוזיר קיטיליסיר, מושל ממוצא עילמי בדרום בבל שמרד באשורים וצר על אור נרדף בידיהם, וברח לעילם. מלך עילם, בפחדו מנקמת האשורים, אסר את המורד ולבסוף המית אותו.
אורטקו מלך עילם ששלט במשך עשור (674–664 לפנה"ס), שמר תחילה על יחסי קרבה עם האשורים, ואף קיבל מאשורבניפל משלוח חיטה בעקבות בצורת. אך הוא נהרג בקרב תוך ניסיון למרוד באשורים, כאשר מלך בבל שמש-שום-אוכין אחיו של אשורבניפל קרא לו לעזרה.
בלוח "הקינה על שושן" שנחשף ב-1854 בידי הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד נכתב:
תקופת הדעיכה של הממלכה העילמית החדשה
בשנים 649–539 לפנה"ס, עילם המשיכה לשמש כמקור כוח ושלטון. ההרס לא היה מוחלט כפי שהציג אשורבניפל, ובמהרה שושן קמה מההריסות תחת שלטון שותר נחונתה בן אִיל. בשנים אלו לא נוצרה ממלכה, אלא שברי ממלכות, אך השליטים בהן קראו לעצמם מלכי שושן ואנזן או אנשן, אף שבתקופה זו הפרסים כבר שלטו באנשן.
הממלכה האשורית החלה להתפורר בסדרה של מלחמות אחים, ובשנת 616 לפנה"ס הפרסים ובראשם כורש מלך מדי ופרס עם בעלי ברית כמו נבופלאסר מלך בבל ניצלו את המצב ומרדו בסנשרישקון מלך אשור, ועד 605 השתלטו על הממלכה כולה. עילם הפכה לחלק מהממלכה המדית.
הנביא יחזקאל אומר בנבואתו "משא מצרים":
כתב עילם
בשנת 2022 הצליחו חוקרים לפענח את הכתב של ממלכת עילם.
ירון פריד
ירון פריד (נולד ב-21 ביוני 1965) הוא עיתונאי, סופר, מתרגם, מבקר ואיש תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
בילדותו שימש עיתונאי קטן (ע"ק) בשבועון "הארץ שלנו" ושיחק ב"תיאטרון מארץ עוץ" בהצגות "שמלת השבת של חנה'לה", "היידי בת ההרים", "תום סוייר" ו"חסמב"ה". בנעוריו שימש ככתב נוער (כ"נ) בשבועון "מעריב לנוער". חי שנים רבות בלונדון, וכתב לעיתון "העיר" טור אישי פופולרי שנקרא "ירון, לונדון". כמו כן היה בעל טור בעיתונים "חדשות" ו"כותרת ראשית", ובסך הכל פרסם אלפי כתבות בנושאי תרבות, גם בעיתונים "טיים אאוט", "ידיעות אחרונות" ו"לאשה" ובמוסף "הארץ".
בשנת 1997 פרסם את הרומן "אמא שלך יודעת?", שהיה לרב-מכר.
בשנת 2000 הופיע הספר "גלויות לונדוניות", שהיה אוסף מטוריו (שני הספרים הופיעו בהוצאת משכל). כמו כן פרסם סיפורים באנתולוגיות "אלה החיים שהייתי רוצה לחיות", "עיר", "העיתונאי שחצה את הקווים", "רצח ליד הבית" ו"עד קצה הזריחה", ובכתב העת "מאזניים" של אגודת הסופרים.
בתיאטרון הישראלי תרגם וביים את "מצעד המלאכים" בתיאטרון בית ליסין ואת "תשעה אינדיאנים קטנים" בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, וכן כתב וביים את הקברט ההיתולי "הבלונדיניות", שזכה לאהדת הקהל והביקורת. בסוף שנת 2008 הועלה ב"צוותא", במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר, מחזהו הקצר "מחכים לנינט", שאותו גם ביים, ושהוכתר כחביב הקהל בפסטיבל. בשנת 2009 הועלה ב"הבימה" תרגומו למחזהו זוכה פרסי הפוליצר והטוני של טרייסי לטס, "אוגוסט: מחוז אוסייג'" . על תרגום זה היה מועמד לפרס התיאטרון בקטגוריית מתרגם השנה. בין המחזות הרבים הנוספים שתרגם: "כחול/תפוז" ו"ללכת עד הסוף" (הבימה), "לטיפול יצאנו" ו"אחרון המאהבים הלוהטים" (תיאטרון באר שבע), "חנה וחנה" (תיאטרון אורנה פורת), "מותק של נעורים" (תיאטרון תמונע) ועוד.
תרגם לעברית את כל רבי-המכר של הרלן קובן, וספרים רבים נוספים, בהם האוטוביוגרפיה של בוב דילן "כרוניקות", ו"ארוכה הדרך למטה" מאת ניק הורנבי (שניהם בהוצאת מודן), מספר ספרים של קן ברואן ושניים מספריו של כריס פאבונה. כמן כן הוא ערך ספרים, ובהם רב-המכר "בחירתו של רפאל פ." מאת ורדה פולק-סאם.
לאחר ששימש כמבקר הקולנוע של העיתון "גלובס", התמנה ביוני 2008 למבקר הטלוויזיה של העיתון "הארץ", תפקיד שבו החזיק עד נובמבר 2009, עת יצא למסע של שנים אחדות ברחבי העולם.
פריד מרבה להתייחס ביצירותיו לנטייתו המינית.
בשנת 2015, במלאת לו 50, העלה מופע סטנד-אפ מצליח. לדברי עידוא דגן, המופע כלל "רפרטואר דאחקות אנינות וציניות על מבנה גופו השמן, סצנת היכרויות הגייז ואהבתו לתרבות הפופ והטראש... פריד הוא לא הסטנדאפיסט הממוצע, החומרים שלו שנונים, רוויים באהבתו לתרבות עולמית וישראלית ומשולבים בזיכרונות מתקופתו ככתב ב'העיר'". בהופעה חגיגית של המופע, במסגרת "פסטיבל אישה" בחולון במרץ 2016, התארחה השחקנית גילה אלמגור. בשנה זאת, הועלו בתיאטרון הבימה המחזות "משפחה עליזה" ו"פאניקה" בתרגומו. ב-2017 עלו בהבימה תרגומיו למחזות "LOVE LOVE LOVE", ו"בעלה של אשתי".
בחודש מאי 2018 ראה אור ספרו השלישי, הרומן "הכל אודות חביבה" (סלע ספרים).
בחודש מאי 2021 עלתה בתרגומו ההצגה "נופים קסומים" מאת בס וול בתיאטרון באר שבע. ביים אילן רונן ומככבים לאורה ריבלין, אלי גורנשטיין, מולי שולמן, תום גרציאני ואחרים.
רובה רוס
רובה רוֹס (מאנגלית: Ross rifle), שנקרא בישראל בראשית שנות המדינה רובה קנדי, הוא רובה בעל מנגנון בריח בקליבר 0.303 אינץ', בדומה ללי אנפילד הבריטי, הדומה לו במאפייניו. הרובה יוצר בקנדה מ-1903 ועד אמצע מלחמת העולם הראשונה ושימש כרובה התקני של חייל החי"ר הקנדי במלחמת העולם הראשונה, עד שהוחלף בשל תקלות וקושי תפעולי בקרב. הוא פעל היטב כרובה צלפים אך בתנאי מלחמת החפירות נתגלו בו בעיות טכניות רבות שחייבו את החלפתו.
היסטוריה
בעת מלחמת הבורים סירבה בריטניה לתת לקנדה רישיון ייצור לרובי לי אנפילד על אדמת קנדה. לפיכך הציע הרוזן והממציא הסקוטי צ'ארלס רוס רובה דומה, פרי המצאתו. הרובה, שהיה דומה ללי אנפילד, נבדל ממנו בכך שהיה קל ממנו בכ-400 גרם והחזרת הבריח לאחר ירי לא חייבה רבע סיבוב, מה שאיפשר קצב אש גבוה יותר, טווח הנשק היה גדול יותר מזה של הלי אנפילד וכוח העצירה שלו גבוה יותר. גם הפירוק וההרכבה שלו היו מהירים ופשוטים יותר. הייצור החל ב-1903 ו-1,000 הרובים הראשונים נמסרו למשטרה הרכובה המלכותית של קנדה. ברובה נמצאו ליקויים רבים וב-1905 נוצר מודל 2 (Mark II), פיתוח הרובה נמשך ושוכלל במהלך השנים. עם זאת, הרובה לא נוסה באופן אינטנסיבי בתנאי קרב.
עם זאת, שר ההגנה הקנדי, סם יוז (Sam Hughes), התעקש שעל החיילים להשתמש בנשק הקנדי. בקרב על הסום פקד מפקד החזית, דאגלס הייג שכל רובי הרוס של הלוחמים יוחלפו בלי אנפילד. שר ההגנה סירב להודות שקיימים פגמים ברובה רוס ולא סייעו השתדלויותיהם של מפקדי הכוחות הקנדיים ובכירים שונים, עד שראש הממשלה רוברט בורדן נאלץ למנות שר ייעודי לכוחות מעבר לים, כדי לעקוף את יוז ולאפשר את אספקת הרובים.
במלחמת העולם השנייה שימשו רובי רוס כוחות עורפיים קנדיים, כחיל המשמר ומשמר החופים. כמו כן שימשו מתנדבים מבוגרים שסיירו בערי בריטניה במהלך המלחמה (במתכונת של משמר אזרחי) ואף כוחות של ברית המועצות. בעת מלחמת העצמאות נרכשו רובי רוס על ידי ההגנה ונקראו "רובים קנדיים".
נתונים
מנגנון - בריחי, ירי בודדת בלבד
אורך - 1.32 מטר
משקל - 3.9 ק"ג
אורך קנה - 71.1 סנטימטר
מחסנית - חיצונית, 5 כדורים
רוזה סלזאר
רוזה ביאנקה סלזאר (באנגלית: Rosa Bianca Salazar; נולדה ב-16 ביולי 1985) היא שחקנית אמריקאית, המפורסמת בעיקר בזכות תפקידה הראשי בסרט "אליטה: מלאך קרב".
ביוגרפיה
רוזה סלאזר נולדה בקולומביה הבריטית, קנדה והיא גדלה בוושינגטון די. סי. ובעיר גרינבלט במרילנד, ארצות הברית. אביה של סלזאר הוא פרואני ואמה היא צרפתייה. היא נולדה בוושינגטון וגדלה בעיר גרינבלט שבמרילנד הסמוכה. היא למדה בתיכון אלינור רוזוולט שבגרינבלט והשתתפה בחוג התיאטרון של התיכון.
קריירה
בשנת 2000 החלה לעבוד ב"CollegeHumor" ועברה לגור בניו יורק כדי להאיץ את קריירת המשחק שלה. בשנת 2009 עברה ללוס אנג'לס.
בשנת 2011 שיחקה בארבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה המצליחה "אימה אמריקאית: בית הרצח", וב-13 פרקים בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "הורות".
בשנת 2015 שיחקה בסרט המצליח "ינשופי לילה".
בשנת 2015 שיחקה בתפקידים משניים בסרטים "מורדים" ו"הרץ במבוך: מבחני הכווייה". בשנת 2018 שיחקה בסרט ההמשך "הרץ במבוך: תרופת המוות".
בשנת 2016 התארחה בעונה השנייה של הסדרה הקומית "כשגבר פוגש אישה", בכיכובם של ג'יי בארושל ואריק אנדרה.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "CHiPs". באותה שנה דיבבה בשלושה פרקים של סדרת הטלוויזיה "פה גדול".
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט אליטה: מלאך קרב של הבמאי רוברט רודריגז והמפיק ג'יימס קמרון. באותה שנה שיחקה את הדמות הראשית בסדרת האנימציה "בלתי גמור" של פריים וידאו.
CM.170 פוגה מגיסטר
פוגה CM.170 מגיסטר (בצרפתית: Fouga CM-170 Magister) הוא מטוס סילון תת קולי דו-מנועי ודו מושבי, שיוצר בצרפת על ידי חברת אייר פוגה, כמטוס אימון לקורסי טיס צבאיים. המטוס נודע בזנבו הייחודי, בצורת "V", שנקרא גם "פרפר". המטוס שירת בלמעלה מעשרים מדינות, וגם לאחר יציאתו משירות צבאי מופעל המטוס על ידי אנשים וגופים פרטיים. בשל יכולותיו האווירובטיות הופעל המטוס בכמה חילות אוויר בצוותים אווירובאטיים.
תכנון ופיתוח
ב-1948 תכננה חברת אייר פוגה מטוס אימון ראשוני עבור חיל האוויר הצרפתי, שסומל CM.130. המטוס נבחן ונמצא ששני מנועיו, טורבומקה פאלאס, חלשים מדי. החברה תכננה מחדש את הדגם על ידי הגדלת התכנון הבסיסי והחלפת המנועים לדגם מרבורה (Marboré) החזקים יותר. הזנב הייחודי בצורת V, שהיה חלק מהתכנון החדש, בא מהדאון שייצרה החברה, פוגה CM.8. החברה בחנה גם אב טיפוס עם זנב קונבנציונלי, אך מצאה שתצורת ה-V תהיה נוחה יותר לטייס אם יצטרך לנטוש את מטוסו. במטוסי התקופה, טייסים שנאלצו לנטוש מטוס היו צריכים לפתוח את חופת המטוס ולצאת בכוחות עצמם מתא הטייס. בעת היציאה נתקלו בזרם האוויר החזק שהיה הודף אותם אל אחורי המטוס, ויוצר סיכון חמור לפגיעה מזנב המטוס. יתרון נוסף של הזנב היה בכך שלא הפריע לזרימת גזי הפליטה מן המנוע. הדגם החדש נקרא CM.170, ובדצמבר 1950 הזמין חיל האוויר הצרפתי שלושה אבות טיפוס לבחינה. הראשון שבהם טס לראשונה ב-23 ביולי 1952. עשרה מטוסי קדם-ייצור הוזמנו ביוני 1953, ובעקבותיהם קיבלה חברת פוגה ב-13 בינואר 1954 הזמנה ל-95 מטוסים סדרתיים. החברה בנתה מפעל חדש בנמל התעופה טולוז - בלניאק, והמטוסים נכנסו לשירות ב-1956.
ב-1954 בחרה נאט"ו במטוס כמטוס האימונים הבסיסי למדינות הברית. לאור החלטה זו התקבלו בחברה הזמנות ממספר מדינות (ראו להלן). בנוסף יוצר המטוס ברישיון בגרמניה המערבית, ישראל ופינלנד. בסך הכל נבנו 929 מטוסים. במהלך השנים עברה חברת פוגה כמה מיזוגי חברות ובהתאם השתנה שמו במהלך השנים לפוטז פוגה CM.170 מגיסטר, סוד אוויאסיון (פוגה) CM.170 מגיסטר וארוספטיאל (פוגה) CM.170 מגיסטר.
זרוע האוויר של הצי הצרפתי הפעילה נגזרת של ה-CM.170, CM.175 זפיר (צרפתית: Zéphyr, "צפריר", רוח בוקר קלה). טיסה ראשונה של גרסה זו התקיימה ב-31 ביולי 1956. המטוס נועד לאמן את טייסי הצי בנחיתות על נושאות מטוסים. לצורך זה צויד המטוס בוו עצירה, חופה שהחליקה לאחור (ולא נפתחת על ציר, כבדגמים האחרים), וכן נסע מחוזק. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 יוצר דגם מתקדם יותר של המטוס שנקרא CM.170-2. דגם זה הונע על ידי מנועים חזקים יותר מדגם מרבורה IV.
לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הוצע דגם מתקדם שנקרא פוגה 90. הדגם כלל תא טייס משודרג, כיסאות מפלט ומנועים חזקים יותר. אב הטיפוס טס לראשונה ב-20 באוגוסט 1978, אך לא נתקבלו הזמנות והמטוס לא נכנס לשירות סדרתי.
שירות מבצעי
בצרפת נכנסו מטוסי פוגה מגיסטר לשירות ב-1956 ואספקת המטוסים נמשכה עד 1969 המטוס שימש כמטוס אימונים אך גם כמטוס קישור. החל מ-1984 הוחל בהוצאה הדרגתית של המטוס משירות, תהליך שהסתיים ב-1996. את המטוס החליף מטוס האימונים דאסו דורנייר אלפא ג'ט. הצי הצרפתי קיבל 28 מטוסי זפיר בין מאי 1959 לאוקטובר 1960. אחרוני המטוסים יצאו משירות בצי הצרפתי ב-1994.
גרמניה המערבית הייתה הלקוח הזר הראשון של המטוס. 62 המטוסים הראשונים סופקו על ידי חברת פוגה, 22 הבאים יוצרו בגרמניה מקיטים שסופקו על ידי חברת פוגה, ו-166 מטוסים נוספים יוצרו במלואם בגרמניה על ידי פלוגצויג אוניון סיד (Flugzeug Union Süd), קונסורציום משותף של מסרשמיט והיינקל. המטוסים סופקו בין השנים 1958 ל-1961.
בשנים 1958–1959 רכשה פינלנד 18 מטוסים. 62 מטוסים נוספים נבנו ברישיון על ידי חברת ואלמט בין השנים 1958–1967. בחיל האוויר הפיני שימש המטוס כמטוס אימונים בין השנים 1958–1988, עד שהוחלף על ידי מטוס האימונים הבריטי בריטיש אירוספייס הוק. 21 מטוסי פוגה נהרסו בתאונות אוויריות, שש מהן קטלניות. המטוס נודע בפינלנד בכינוי "קוקופילי" (פינית: Kukkopilli, אוקרינה), בשל הקול הייחודי שיצרו מנועי המטוס.
מטוסי פוגה CM.170 מגיסטר שימשו כמטוסיהם של צוותים אווירובאטיים בחילות אוויר שונים, ביניהם הצוותים של חיל האוויר הבלגי, "השדים האדומים"; הגיס האווירי של אירלנד, "הסנוניות הכסופות"; חיל האוויר הברזילאי, "טייסת העשן" (פורטוגזית: Esquadrilha da Fumaça); והצוות האווירובטי בחיל האוויר הישראלי.
כאמור לעיל, למטוסי הפוגה מגיסטר היה חימוש קל, וניתן היה לעשות שימוש במטוס כמטוס תקיפה לסיוע אווירי קרוב. מטוסי פוגה מגיסטר של אל סלוודור הופעלו למשימות תקיפה במהלך מלחמת האזרחים באל סלוודור במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. לא ידוע על מטוסים שאבדו בקרב, אך מ-12 המטוסים שהיו ברשות חיל האוויר של אל סלוודור בתחילת המלחמה נותרו חמישה מטוסים שמישים בלבד בסופה. חיל האוויר המלכותי של מרוקו עשה שימוש במטוסי פוגה מגיסטר במלחמתו נגד חזית פוליסריו בסהרה המערבית. כמה מן המטוסים אבדו במהלך הלחימה ובשל כך הפסיקה מרוקו להשתמש במטוסים למטרות מבצעיות בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. גם חיל האוויר הישראלי הפעיל מטוסי פוגה מגיסטר למשימות תקיפה במהלך מלחמת ששת הימים, כמפורט להלן.
מטוסי פוגה מגיסטר יצאו משירות בחילות האוויר השונים במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20. המטוסים הצבאיים האחרונים הוצאו משירות בבלגיה ב-2007. חיל האוויר הישראלי הפעיל את הגרסה המשודרגת של המטוס עד שנת 2010 (ראו להלן). בעשור השני של המאה ה-21 מופעל המטוס על ידי ארגונים אזרחיים וטייסים פרטיים.
בשירות חיל האוויר הישראלי
חיל האוויר הישראלי החל לבחון אפשרויות למטוס אימון סילוני חדש בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, ומטוס הפוגה התברר כאפשרות מועדפת. במקביל, מפעל "בדק מטוסים", שלימים הפך לתעשייה האווירית לישראל, שאף לעלות מדרגה ממפעל לתחזוק ושיפור מטוסים למפעל ייצור. הרכבת הפוגה בארץ הייתה הזדמנות לעליית מדרגה מעין זו. אנשי המפעל, בראשות אל שווימר, ביקרו בצרפת וב-1957 הגיעו להסכם עם המפעל הצרפתי על הרכבה ברישיון של הפוגה בישראל. באמצע 1959 החלו העבודות להרכבת המטוסים, וביולי 1960 הושלמה הרכבת המטוס הראשון.
ב-6 ביולי 1960 נמסר המטוס הראשון לחיל האוויר, בטקס בנוכחות ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, שהעניק למטוס שם - "סנונית". שנים עשר המטוסים הראשונים הורכבו מקיטים שהגיעו מהיצרן בצרפת, ומן המטוס ה-13 והלאה נבנו המטוסים מחלקים שיוצרו בארץ. חלק מן החלקים שופרו במפעל הישראלי, ויוצרו מאלומיניום ומפיברגלס. בסך הכל יוצרו בישראל 50 מטוסי פוגה. הייצור הופסק ב-1964 לאחר שחיל האוויר קיבל מטוסים מעודפי חיל האוויר הגרמני, שהיו זולים יותר.
במאי 1965 התרסק בחצר בית בסביון מטוס פוגה מגיסטר שהיה בטיסת סולו ראשונה של חניך קורס טיס,. החניך נהרג.
שירות כמטוסי תקיפה במלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים שימשו מטוסי הפוגה גם כמטוס תקיפה לסיוע אווירי קרוב. בעת התכנונים למלחמה התברר שכוחות צה"ל, שיתחילו לתקוף את מתחמי הצבא המצרי ברפיח בבוקר היום הראשון למלחמה, ייאלצו לפעול ללא סיוע אווירי, משום שמטוסי חיל האוויר יהיו עסוקים במבצע מוקד. מפקד חיל האוויר הציע לדחות את תחילת מתקפת היבשה, אך מפקדי כוחות הקרקע החליטו שההתקפה תתחיל בשעות הבוקר. בשל כך הוחלט ש-44 מטוסי הפוגה מגיסטר יוקצו לסיוע קרוב לכוחות אלה.
לצורך הפעלת המטוסים הוקמה מחדש טייסת 147 ("האיל הנוגח"), שהוקמה לראשונה ערב מבצע קדש ונסגרה לאחריו. הטייסת הוקמה בבסיס חצרים וכללה בוגרים טריים של קורס טיס ולצידם טייסים ותיקים כמו אלי איל, מטייסי מלחמת העצמאות. המטוסים חומשו בשני מקלעי בראונינג 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ) בחרטום ובכוורות רקטות. משימתו הראשונה של המטוס בתחילת המלחמה הייתה משימת הטעייה: בבוקר 5 ביוני, כאשר רוב מטוסי החיל היו בדרכם למצרים עם תחילת "מבצע מוקד", המריאו כמה רביעיות של מטוסי פוגה מגיסטר לטיסת אימונים שגרתית, כדי להטעות את מאזיני האויב ולהציג רושם של בוקר שגרתי.
במלחמה עסקה הטייסת בתקיפת מטרות קרקע ברקטות, בפצצות ובמקלעים. ביום הראשון למלחמה הטייסת תקפה יעדים בחזית המצרית, בתחילה ברפיח ובהמשך בח'אן יונס ועמדות מצריות אחרות בגבול רצועת עזה. בהמשך היום הופנו מטוסי הטייסת לתקיפת יעדים בעזה, אל עריש, ג'בל ליבני, קוסיימה ואום כתף. גיחות נוספות הופנו לאזור ירושלים, עם תחילת המערכה באזור זה. במבצעים אלה נהרגו ארבעה טייסים.
הצוקית
בשנות ה-70 של המאה ה-20 בחן חיל האוויר אפשרויות להחלפת מטוסי הפוגה שהחלו להתיישן. הבחינה העלתה ששדרוג המטוסים יהיה הפתרון הטוב ביותר. במסגרת השדרוג הוחלפו מנועי המטוס למנועי מרבורה VI חזקים יותר והותקנה מערכת התנעה אוטומטית למנועים. כדי לדמות את תא הטייס לתאי הטיסה של המטוסים החדשים מתוצרת ארצות הברית שנקלטו בחיל נעשו שיפורים רבים בתאי החניך והמדריך כולל מערכת לבימוי תקלות המופעלת מתא המדריך, החלפת כיסאות הטייסים והחלפת מערכות שונות. בסך הכל בוצעו במטוסים כ-300 שינויים חדשים. השדרוג נעשה על ידי התעשייה האווירית, שזכתה בפרס קפלן על ביצועו המוצלח. המטוס החדש נקרא "צוקית", וטיסת הבכורה נערכה בספטמבר 1980. המטוס הראשון נמסר לחיל האוויר ב-1981, והאחרון בנובמבר 1986. התעשייה האווירית הציעה למדינות זרות דגם לייצוא שכונה AMIT, אך לא התקבלו הזמנות.
הצוקית שימשה כמטוס ההדרכה של מגמת קרב בשלב ראשוני בקורס הטיס של חיל האוויר. פרט להדרכה, שימשו מטוסי הפוגה את הצוות האירובטי של חיל האוויר במשך 50 שנה, מ-1960 ועד 2010. בשיאו מנה הצוות האווירובאטי 9 מטוסים, ומטוסיו היו ייחודיים לצוות ולא שימשו להדרכה. עם השנים הצטמצם מספר המטוסים בצוות לארבעה, וכולם היו מטוסים ששימשו במקביל להדרכה. בשנת 2010 החלו מטוסי הצוקית לצאת משירות, והוחלפו על ידי מטוסי T-6 טֶקסָן II.
הגזמה
הגזמה (הִיפֶּרְבּוֹלָה) היא אמצעי פיגורטיבי (ציור לשוני), ואמצעי רטורי שמהותו תיאור מוגזם ומופרז, מעבר לאמת הגלויה. תיאור זה נועד להעצים את האובייקט המתואר, ובכך ליצור רושם, תדהמה ופליאה בקרב המאזינים או הקוראים.
הגזמה אינה קריקטורה: מטרתה אינה ליצור רושם מגוחך או משעשע, אלא להדגיש את האובייקט או את עמדתו של הדובר. לצורך זה היא משמשת גם במסגרת הרטוריקה (אמנות הנאום) ובשפת הדיבור, במשפטים כגון "אבל אמרתי לך כבר מיליון פעם..." או "עמנו, הקיים לנצח נצחים..."
ניתן לממש את ההגזמה באמצעות מטונימיה, על ידי החלפת מושג מדויק במושג קרוב אליו אך גדול ממנו, כמו בדוגמת "אמרתי לך מיליון פעם" לעיל או בשורה "אותו רגע וברחובות עמדה מלכת כל האנושות" (אמיר גלבע). לחלופין, ניתן לממש אמצעי זה גם באמצעות מטפורה או דימוי, על ידי השוואה המאדירה את האובייקט ("מנשרים קלו, מאריות גברו").
דוגמאות מהספרות
אמצעי זה נפוץ גם בשירה המודרנית:
בסיפורו של ש"י עגנון, "הנדח", מתואר "זנביל בעל בשר שהיה מאריך בסעודת מלווה מלכה ממוצאי שבת עד ערב שבת".
אנריקה פרננדס
אנריקה פרננדס ויולה (בספרדית: Enrique Fernández Viola, 10 ביוני 1912 - 6 באוקטובר 1985) היה כדורגלן ומאמן אורוגוואי. כשחקן, שיחק כחלוץ בקבוצות נסיונל, טאז'רס, אינדפנדיינטה וברצלונה. בנוסף, זכה עם נבחרת אורוגוואי בקופה אמריקה 1935. כמאמן, זכה פעמיים באליפות אורוגוואי עם נסיונל ובאליפויות ספרד, אחת עם ברצלונה ושנייה עם ריאל מדריד. הוא המאמן היחיד שזכה עם שתי קבוצות אלה באליפות ספרד.
קריירה כשחקן
פרננדס, ששיחק כחלוץ, החל את הקריירה שלו בנסיונל, קבוצה מעיר הולדתו, מונטווידאו. ב-1931 עזב לתקופה קצרה כדי לשחק בארגנטינה, לפני שחזר לנסיונל ב-1932. בקדנציה השנייה שלו במועדון עזר לו לזכות פעמיים באליפות אורוגוואי. בינואר 1935, בעודו שחקן של נסיונל, סייע לנבחרת אורוגוואי לזכות באליפות דרום אמריקה בכדורגל 1935. הוא פתח בשלושת משחקי הנבחרת בטורניר, בכולם ניצחה נבחרתו.
בהמשך השנה הצטרף פרננדס לברצלונה שבספרד. תחילה תחת המאמן פרנץ פלאטקו ומאוחר יותר תחת המאמן פטריק אוקונל, שיחק לצד שחקנים כחואן חוסה נוגס וז'וזפ אסקולה. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך פרננדס במחזור הראשון לעונת 1935/1936, בהפסד 1-0 לאספניול ב-10 בנובמבר 1935. במשחקו השני בליגה הבקיע שער בכורה בטורניר, בניצחון 5-1 על אתלטיקו מדריד. בהמשך כבש שלושער לרשתה של אוססונה, בניצחון ברצלונה 5-0 ב-29 במרץ 1936, ובמחזור הבא הבקיע את שני שערי קבוצתו, שהפסידה 5-2 לאתלטיק בילבאו. במשחקו האחרון בליגה הספרדית, ב-19 באפריל, הבקיע שער בתיקו 2-2 עם הרקולס. בסך הכול הבקיע 8 פעמים ב-17 משחקי ליגה בהם שותף, וברצלונה הגיעה למקום ה-5. פרננדס לקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות קטלוניה לאותה עונה. הוא עזר לברצלונה להגיע לגמר הגביע הספרדי. בגמר, שנערך ב-21 ביוני 1936, פתח בהרכב, וברצלונה הפסידה 2-1 לריאל מדריד. במהלך תקופתו בברצלונה השתתף ב-3 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, על אף שלא היה קטלאני.
במהלך קיץ 1936, בה הכדורגל בספרד היה בפגרה, שהה פרננדס במונטווידאו. מלחמת האזרחים הספרדית פרצה במהלך זמן זה, והמועדון המליץ לו להישאר באורוגוואי. משום כך, חזר פרננדס לנסיונל. כעבור שנה, ב-1937, נאלץ לפרוש ממשחק לאחר שסבל מפציעה חמורה בברכו הימנית, כשהוא בן 24 בלבד.
קריירה כמאמן
ב-1946 החל פרננדס בקריירת אימון, עת התמנה לתפקיד המאמן בקבוצתו כשחקן, נסיונל. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הדריך אותה לזכייה באליפות אורוגוואי. ב-1947 שב לברצלונה כמאמן, במקומו של ז'וזפ סמיטייר שעזב בתום 3 עונות כמאמן. בעונת 1947/1948 בלטו בקבוצתו השחקנים חואן ולסקו, ססאר, ז'אומה אליאס, קורטה ואסטניסלאו באזורה. בתום העונה זכתה ברצלונה באליפות ספרד, כשהקבוצה סופגת את כמות השערים הקטנה ביותר וכובשת את כמות השערים הגבוהה ביותר מבין קבוצות הליגה. בעונה הבאה נשמר השלד של הקבוצה, ופרננדס הצליח להדריך את המועדון לזכייה שנייה ברציפות באליפות, לראשונה בתולדותיו. ססאר היה המוציא לפועל העיקרי של הקבוצה, ועם 27 שערים היה מלך השערים של הליגה הספרדית. כמו כן זכתה הקבוצה בקופה אווה דוארטה לאחר שניצחה את סביליה בתוצאה 1-0. בקיץ 1949 זכה עם ברצלונה במהדורה הראשונה של הגביע הלטיני.
מנקודה זו הידרדר מצבה של ברצלונה. בקופה אווה דוארטה הובסה על ידי ולנסיה בתוצאה 7-4. בעקבות שני הפסדים, הראשון בתוצאה 3-2 בקלאסיקו מול ריאל מדריד והשני בתוצאה 5-2 לסביליה ב-22 בינואר 1950, ירדה הקבוצה למקום ה-8, 6 נקודות מאחורי המקום הראשון, ופרננדס פוטר מתפקידו. החליפו המאמן רמון ליורנס, שוער ברצלונה בעבר, שעזר לקבוצה לעלות למקום ה-5 בסוף העונה, 4 מאחורי האלופה אתלטיקו מדריד.
פרננדס חזר לאורוגוואי והתמנה למאמן נסיונל פעם נוספת, שם עבד בין 1950 ל-1952 וזכה פעם נוספת באליפות אורוגוואי. לקראת עונת 1953/1954 החל לעבוד בריאל מדריד, יריבתה של ברצלונה בספרד. עמו הצטרף לקבוצה אלפרדו די סטפנו, החלוץ הארגנטינאי המוכשר. עם שחקנים בולטים נוספים כגון פרנסיסקו חנטו, מיגל מוניוס, רוקה אולסן ולואיס מולווני, זכתה ריאל מדריד באליפות ספרד לראשונה מזה 20 שנים, עם יתרון 4 נקודות על פני ברצלונה שסיימה במקום ה-2. די סטפנו היה מלך שערי הליגה עם 27 כיבושים. פרננדס עזב את ריאל מדריד באמצע עונת 1954/1955, אף על פי שהקבוצה הובילה את הליגה הספרדית. חוזהו הותר בהסכמה הדדית עם הנהלת המועדון בדצמבר 1954. חוסה ויילונגה תפס את מקומו והדריך את מדריד לזכייה באליפות שנייה ברציפות.
לאחר מכן עבר לאמן את קולו-קולו הצ'ילאנית, אותה הדריך לזכייה באליפות צ'ילה. תוך שנה עבר פעם נוספת, לספורטינג ליסבון הפורטוגלית, שם עבד במשך שנתיים. בתחילת עונת 1959/1960 הצטרף לריאל בטיס הספרדית, ששיחקה בליגה הראשונה. הוא פוטר לאחר שבטיס הפסידה בדרבי העירוני לסביליה ב-15 בנובמבר 1959, הפסד שבעקבותיו ירדה הקבוצה למקום ה-13, שמוביל לפלייאוף לירידה לליגה השנייה. הוא הוחלף על ידי סבינו ברינגה, שהצליח להרים את הקבוצה למקום ה-7.
תפקידו הבא היה בתור מאמן נבחרת אורוגוואי. הוא אימן את הנבחרת במהלך שני משחקים במוקדמות מונדיאל 1962 נגד. לאחר מכן אימן את חימנסיה לה פלאטה ואת ריבר פלייט הארגנטינאיות ואת פלסטינו לפרקים קצרים. ב-1966 וב-1967 אימן בשתי הזדמנויות שונות וקצרות את חימנסיה לה פלאטה שוב. בהמשך, לאחר קופה אמריקה 1967, שב לנבחרת אורוגוואי, עליה היה אחראי עד 1969, טרם החלו מוקדמות מונדיאל 1970.
פרננדס נפטר ב-6 באוקטובר 1985 במונטווידאו, עיר הולדתו.
ולדימיר פרידמן
ולדימיר פורסק פרידמן (ברוסית: Владимир Фридман; נולד ב-20 ביוני 1959) הוא שחקן וזמר ישראלי. זוכה בפרס "איש השנה" של העלייה הרוסית בתחום קולנוע ותיאטרון, זוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בהצגה "על הספסל".
ביוגרפיה
פרידמן נולד בקורסק שברוסיה הסובייטית, בברית המועצות לשעבר. הוא סיים את לימודי המשחק באקדמיה לאמנויות תיאטרון במוסקבה. במשך 7 שנים שיחק בתיאטרון ממשלתי רפרטוארי ברוסיה. על משחקו במחזה "המהגרים" זכה ב"פרס הקומסומול". עלה לישראל בשנת 1991 עם משפחתו.
בישראל משחק פרידמן בין היתר בטלוויזיה, שיחק בתפקיד אורח בסדרה שמש, בתוכניות "ספי", "טיפול נמרץ", "טייק אווי", ב-"הקרב על תל חי" בתפקיד יוסף טרומפלדור. בשנת 2002 שיחק פרידמן בסדרת הטלוויזיה, "תיק סגור", ששודרה בערוץ 10. ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה לנוער, "הילדים מגבעת נפוליאון", ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2004 שיחק פרידמן בדרמת הטלוויזיה, "מכתבים מרישיקש". בשנת 2005 שיחק פרידמן בסדרת הדרמה "מילואים". בשנים 2006–2007 שיחק פרידמן בשתי טלנובלות במקביל, "ילדות רעות" ו"האלופה", הדמויות שהוא מגלם בסדרות אלו הן דומות - מיליארדר רוסי שקונה תאגיד מצליח בישראל לשם מטרה מסוימת, יש הטוענים כי דמותו מבוססת על ארקדי גאידמק. בשנת 2007 שיחק בסדרה "מסכים" המשודרת ב-yes, וגילם את דמותו של אולג. השתתף גם בקומדיה החינוכית "בלי גרביים". משנת 2009 משחק בסדרה "בין השורות" המשודרת בערוץ yes רדוגה ב-yes, שם הוא מגלם את דמותו של ארתור קרסיק.
משנת 1992 משחק ללא הפסקה בתיאטרון ישראלי בהצגות שונות בעברית. בין היתר שיחק בהצגת יחיד בשם "שם נולדתי" (אותה כתב וביים), אשר מבוססת על סיפור עלייתו לישראל, אותה הציג למעלה מ-1,800 פעמים על במות שונות בארץ. מופיע בישראל ומחוצה לה בהופעות שירה בליווי גיטרה בשפה הרוסית.
בשנת 1997 הפיק ערוץ 2 במסגרת הסדרה "תיבת תעודה" סרט תיעודי "ולדימיר" על קשיי קליטתו כשחקן עולה.
פרידמן משחק גם בקולנוע, בין הסרטים בהם שיחק "בית"ר פרובנס", "כנפיים שבורות", "קרקס פלשתינה" זוכה פרס אופיר, "ווייאז'" שזכה בפרס מיוחד בקאן, "החברים של יאנה" זוכה "פרס אופיר", "היה או לא היה", "אודות המוניטין", "איש החשמל", "שנת אפס", "קירות" "חובו של אהרון כהן" וב"שושלת שוורץ".
בשנת 2010 שיחק בדרמה "טרויקה" ובסרט "לנין באוקטובר".
בשנת 2011 השתתף בסדרה "אחת אפס אפס" סדרת המשטרה של ערוץ 10 בתפקיד אנטולי.
בשנת 2012 השתתף בסדרה "30 ש"ח לשעה" של הערוץ הראשון בתפקיד קוסטה.
ב-2016 גילם את יורם בסרטה של הגר בן אשר "הפורצת".
בשנת 2018 השתתף בסדרה מלכות של הוט 3 ובשנת 2019 גילם את פרופסור בולצמן בסדרה "ביום שהאדמה רעדה" מבית קשת 12 ושומר באיראן בסרט "המורה לאנגלית".
בשנת 2021 שיחק בעונה השלישית של הסדרה קופה ראשית של ערוץ כאן 11.
אח שלי הגדול
אח שלי הגדול הוא סרט טלוויזיה מסוג דרמה ישראלית לילדים המשודר בערוץ הילדים בימי הזיכרון לחללי צה״ל, מאז שצולם בשנת 2002.
ויכוח מיורקה
ויכוח מיורקה הוא ויכוח דתי שהתרחש בשנת 1286 באי מיורקה בין עובר אורח יהודי בשוק המקומי לבין סוחר נוצרי. הוויכוח התגלגל למספר ויכוחים שהסתיימו כולם, כפי הידוע לנו, בניצחון הנוצרים. בשונה מוויכוחים דתיים אחרים, מוגדר ויכוח מיורקה כוויכוח של הדיוטות בשוק, שהשפעתו שולית מבחינה חברתית ופליטית.
התנהלות הוויכוח
בחודש מאי בשנת 1286 ביום בו חל חגם של הקדושים פיליפוס ויעקב, הגיע יהודי אשר כונה "רבי" אל הסוחרים במרכז המסחרי, והקניטם על אשר אוכלים מכל הבא ליד ללא ציות למצוות התורה. הסוחרים השיבו לו שיחכה לאינגטו קונטרדו, וכאשר הגיע החלו להתווכח בנוגע לאיסורי מאכלות בתורה. אינגטו גבר עליו בוויכוח, והם עברו לבית הרופא משה דוד ושם התווכחו על עתידה של ירושלים. כשגבר אינגטו גם בוויכוח זה הכריזו רבני היהודים על איסור להתווכח עם אינגטו. זמן קצר לאחר מכן הגיע מקטלוניה יהודי בשם אסטרוק וכששמע על האיסור ביקש להתווכח עמו, הוויכוח התנהל בנמל לעיני העם, ובפעם השלישית גבר אינגטו, השיא היה שאסטרוק שהודה בניצחון אינגטו, ביקש להטבל לנצרות ואכן נטבל ונקרא בשם פיליפוס, בהמשך התנהלו עוד כמה ויכוחים קטנים בעזרתו.
ממה שידוע על אינגטו עולה שהיה סוחר מוכר בנמלי הים התיכון ובן למשפחת אצולה מסחרית.
תוכן הוויכוח
בוויכוח זה בשונה מקודמיו הוויכוח נגע בחיי היום יום, ועסק בשאלות כגון למה היהודים מלים את ילדיהם ולא מטבילים, למה לא אוכלים מאכלים מסוימים וכדומה. כמו כן לאורך כל הוויכוח הספר היחיד שמוזכר הוא המקרא ולא כסגנון הוויכוחים באותה תקופה שהרבו להביא ראיות מן התלמוד.
היהודים הזכירו בוויכוח את ויכוח ברצלונה, וטענו לו ששם רמב"ן ניצח את הכמרים הדומיניקנים והפרנציסקנים ומי הוא סוחר פשוט שיכול להתווכח מול היהודים. על כך ענה להם אינגטו שאכן לא שמע ולא ראה את החיבור על הוויכוח וישמח לקרואו.
לאורך הוויכוח מציג אינגטו את עצמו כסוחר ולא כאיש כמורה, בכך הוא מורה שאין צורך להיות כומר בשביל לנצח בוויכוח וכן מראה שאינו כמו הדומיניקנים אשר הטילו את חמתם על העולם.
אינגטו מציג גם דעות הנוגדות את רוח התקופה, וטוען, למשל, שהצלבים והנרות המשמשים בפולחן הנוצרי אינם אלא סמלים ולא חפצים בעלי קדושה כלשהי. הוא הצהיר שאין לו בעיה אף לשרוף סמלים מעין אלה. עם זאת, ייתכן שיש לפרש אמירות אלה כתכסיס לצורך הוכוח בלבד.
החיבור
הוויכוח נכתב באיטליה בז'נבה על ידי אלמוני ושרד בשבעה עשר כתבי יד ושתי מהדורות דפוס, בכתב יד מובא גם ויכוח שהתרחש בשנת 1779 בסאוטה. המחבר העתיק מוויכוח לוויכוח מה שמורה שהוויכוחים עובדו על ידו, הוויכוח נכתב והתפרסם בלטינית למעט כתב יד אחד באיטלקית.
אווז (סוג)
האווז הוא בעל חיים צמחוני. גודל התטולה של האווזים האפורים קטן משל הברווזים, אולם הם דוגרים על ביציהם ומגנים על קנם וצאצאיהם באופן דומה.
מינים
המינים אווז הצפון, אווז מלכותי ואווז רוס עברו לסוג אווז לבן.
בית הקברות מונפרנאס
היסטוריה
החל משנת 1726 נאסרה הקמת בתי הקברות בתוך תחום העיר, על כן החלו לבנותם בפרוורי העיר. במסגרת זו נבנו בית הקברות של מונמארטר בצפון, פר לשז במזרח, ובית הקברות מונפרנאס בדרום.
השטח עליו נבנה בית הקברות שימש בעבר חוות חקלאיות, ונרכש בתחילת המאה ה-19 על ידי נציג ממשלת צרפת למטרה זו. ב-25 ביולי 1824 התקיימה ההלוויה הראשונה בבית הקברות, המכונה גם "בית הקברות הדרומי".
שטחו של בית הקברות הוא כ-190 דונם, וכמו כן שתולים בו כ-12,000 עצים ומיני צמחים רבים, והוא מהווה "ריאה ירוקה" משמעותית של הבירה.
בית הקברות מהווה כיום אתר תיירותי בשל מספרם הרב של האמנים והידוענים הקבורים בו. בין היתר טמונים בו שארל בודלר, ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר, סמואל בקט, גי דה מופאסאן, סנט-בב, קלוד סוטה, אלכסנדר אלכין, קונסטנטין ברנקושי, מרגריט דיראס, סזר פרנק, אז'ן יונסקו, אנרי פואנקרה, ז'אן-פייר רמפל, קאמי סן-סנס, ג'ין סיברג, ג'יין בירקין, גסטון מספרו וואלרי קונסן. כמו כן קבורים בו אישים יהודים צרפתים נודעים, ובהם: אלפרד דרייפוס, הרב צדוק כהן, גוסטב קהן, סרז' גינסבורג, חיים סוטין, רנה קאסן, מוסה עבאדי, הרב ישראל לוי, שמואל שאול לוי ורולנד מורנו.
Tell Me
Tell Me (בעברית: אמור לי) הוא הסינגל השני מהאלבום של הזמר-ראפר דידי, Press Play. השיר הוא דואט יחד עם זמרת הפופ כריסטינה אגילרה, והוא הופק על ידי ג'אסט בלייז. נכון לכל הגישות, הסינגל הוא להיט תחנות רדיו גדול, שיצא לאור בחודש נובמבר בשנת 2006. הקליפ לסינגל צולם בחודש ספטמבר 2006 בלוס אנג'לס, הקליפ מציג את אגילרה ודידי במבנה תת-קרקעי, בו אגילרה נראית במראה קלאסי מודרני, סקסי, בשונה לחלוטין מהמראה בהשראת שנות ה-20, ה30 וה40 שאימצה לעצמה יחד עם יציאת האלבום שלה, Back to Basics, באותה תקופה. בסצינות אחרות בקליפ, נראים אגילרה ודידי יחד רוקדים ושרים את השיר בליווי רקדניות.
באופן כללי, הסינגל היה להיט עולמי. הוא הגיע לעשרת המקומות הראשונים בבריטניה, ובעשרים המקומות הראשונים ב-15 מדינות שונות בעולם. הסינגל הגיע למקום ה-47 במצעד ההוט100 בבילבורד שבארצות הברית, מה שהיה חשוב ביותר לצמד, מאחר שזו יבשת האם של שניהם. מרבית הביקורות לסינגל היו טובות ולכן התוצאות היו מאכזבות. חלק מההשערות טוענות כי הסינגל לא פורסום ויוחצן מספיק, וחלק טוענות כי הסינגל של אגילרה, "Hurt", שיבש את הצלחת השיר, אף על פי שהסינגל עצמו איכזב.
אינפורמציה על השיר
השיר במקור נוצר כרצועת דמו כאופציה לשיתוף פעולה עם הרכב הבנות, דאנטי קיין, אבל דידי החליט בסופו של דבר שהוא רוצה את כריסטינה אגילרה בחלק הנשי של השיר. השיר נכתב בידי הזמר סטיב גארט ויאמי בינגהאם. השיר זכה להצלחה באופן כללי, אבל הציפיות ממנו היו להפוך ללהיט בינלאומי במידות גדולות הרבה יותר ממה שזכה, הסיבה היא כנראה מחוסר פרסום וייחצון מספיקים.
ג'ורג' סי. סקוט
ג'ורג' קמפבל סקוט (באנגלית: George Campbell Scott; 18 באוקטובר 1927 – 22 בספטמבר 1999), ידוע גם בתור '''ג'ורג סי. סקוט (George C. Scott'''), היה שחקן קולנוע, במאי ומפיק אמריקאי. זכה בשני פרסי אמי, בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1970 על תפקידו בסרט "פטון". סקוט היה שחקן הקולנוע הראשון שסירב לקבל את פרס האוסקר עבור הופעתו.
ביוגרפיה
סקוט נולד בעיירה וייס שבוירג'יניה, להלנה רדנס ול ג'ורג'. ד סקוט, האח הקטן מבין שניים. אמו נפטרה מעט לפני יום הולדתו השמיני וסקוט גדל לצד אביו. כנער ותלמיד תיכון שאף להיות סופר כמו פרנסיס סקוט פיצג'רלד אותו העריץ, כתב למגירה מספר רב של סיפורים קצרים אותם לא פרסם מעולם. כאשר התבגר ניסה סקוט לחבר רומן, אך לא הצליח לסיים את שכתב בשל מחסום כתיבה וחוסר סיפוק.
לאחר שהשתחרר מהשירות אמר ששהותו בתור שומר בבית הקברות הצבאי הובילה אותו להתמכרות לאלכוהול. סקוט למד עיתונות באוניברסיטת מיזורי ולאחר מכן עבר ללמוד דרמה, לאחר שנת לימוד אחת עזב את האוניברסיטה והלך ללמוד משחק.
תחילת דרכו בתיאטרון
בשנת 1958 זכה בפרס החשוב בבימות אוף ברודוויי, פרס אובי על הופעתו ב"ילדי האפילה" ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה, כמו גם על הופעותיו במחזות השייקספיריים "כטוב בעיניכם" ו"ריצ'רד השלישי" עליו קיבל גם שבחים ממבקרי תיאטרון.
בשנה שלאחר מכן הופיע בברודוויי והיה מועמד לפרס הטוני על הופעתו במחזה "יום יבוא". מועמדויות נוספות לפרס קיבל סקוט על הופעותיו במחזות: "הדוד וניה" של אנטון צ'כוב, "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, "ירש את הרוח" ו"משפט אנדרסונוויל" שאת גרסתו הטלוויזיונית ביים סקוט.
בתחום הקולנוע
ב-1959 שיחק במערבון "עץ התליה" ובדרמה המשפטית של אוטו פרמינגר "אנטומיה של רצח", תפקידו בסרט בתור התובע קלוד דנסר העניק לסקוט מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנות ה-60 הופיע בסדרות הטלוויזיוניות "בין קייסי", "צד מזרח/צד מערב" ו"הכור" בזכותן היה מועמד שלוש פעמים לפרס אמי. בשנת 1961 סקוט עורר סערה בהוליווד כשסירב להיות מועמד לפרס האוסקר בשל הופעתו בדרמת ההימורים של רוברט רוסן "אדי פלסון". סקוט שהוזמן לטקס שלח הודעה ובה נאמר "לא תודה". סקוט סירב להיות מועמד בטענה שהתהליך בו שחקני הקולנוע הופכים לכוכבים הוא פסול, סקוט אף כינה את טקס האוסקר כ"שוק בשר".
ב-1963 השתתף בתפקיד ראשי בסרט רשימתו של אדריאן מסנג'ר בבימויו של ג'ון יוסטון.
תפקיד בו התפרסם סקוט היה בקומדיה השחורה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" שם גילם את הגנרל הפטריוט יתר על המידה באק טורגידסון. לאחר מכן הופיע בסרטו של ריצ'רד לסטר "פטוליה" ובדרמה התנ"כית של ג'ון יוסטון "התנ"ך" בה הופיע בדמותו של אברהם אבינו.
לדעת מבקרי קולנוע רבים סקוט סיפק את אחת ההופעות הטובות ביותר בסרט המלחמה הביוגרפי "פטון" בו גילם סקוט את דמותו המורכבת של גנרל ג'ורג' פטון מהמפקדים הססגוניים והתוקפניים ביותר של הצבא האמריקאי לדורותיו. הסרט מגולל את אשר עשה במהלך שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה כמפקד טנקים בגזרות הלחימה באפריקה ובאירופה. לשם התפקיד ערך סקוט מחקרים לגבי דמותו של פטון ונפגש עם אנשים שהיו מקורבים אליו במהלך השנים. 15 שנה לאחר מכן הופיע סקוט בדמותו של פטון בגרסה טלוויזיונית בשם "ימיו האחרונים של פטון". סקוט זכה בזכות הופעתו המרשימה בסרט בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, סקוט עורר סערה נוספת כשלא הגיע בכלל לטקס האוסקר כדי להיות נוכח והעדיף להישאר בביתו ולצפות במקום במשחק הוקי קרח. סקוט סירב לקבל את פרס האוסקר בטענה לחוסר חיבתו להצבעתם של חברי האקדמיה ובחירת המועמדים לפרס, ואפילו את רעיון התחרות עצמה. במכתב ששלח לחברי האקדמיה כתב שהוא לא רואה עצמו בתחרות עם שאר השחקנים. בהצהרה רשמית אמר "כל העסק נראה כמו תצוגת בשר ארורה, אני לא רוצה שום חלק בזה".
סקוט הפך לשחקן הקולנוע הראשון שמסרב לקבל את פרס האוסקר, השני היה מרלון ברנדו ששנתיים לאחר סירובו של סקוט סירב לקבל את הפרס עבור הופעתו בסרט "הסנדק". את הפרס עלה לקבל בשמו של סקוט מפיק הסרט פרנק מקארת'י, יום לאחר הטקס החזיר מקארת'י את הפרס לאקדמיה לשמירה לפי בקשתו של סקוט. לאחר מספר שנים ביקש סקוט מחברי האקדמיה לתרום את פרס האוסקר שזכה ל"מוזיאון פטון" שבפורט נוקס, קנטקי, אולם בקשתו לא נענתה ופרס האוסקר הועבר ל"מוסד הצבאי וירג'יניה" שבלקסינגטון, וירג'יניה שם הוא שוכן עד היום. מלבד פרס האוסקר וגלובוס הזהב שלקח באותה שנה זכה סקוט גם בפרס אמי בזכות הופעתו בסדרה "תיאטרון מוצ"ש", שנת 1971 הסתכמה כמוצלחת והפורייה ביותר בקריירה של סקוט עם זכייה בשלושת הפרסים הגדולים בתעשייה ההוליוודית.
בשנה שלאחר הצלחתו בסרט "פטון" היה סקוט מועמד בפעם הרביעית לפרס האוסקר ולגלובוס הזהב על הופעתו בסאטירה החברתית "בית חולים". בסרט גילם את ד"ר הרברט בוק, מנהל מחלקה בבית חולים שנחשב לאחד הטובים בתחום אך עם בעיות אישיות לא פשוטות אשר מערערות את שלוותו.