cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדרדסים 2
The Smurfs 2: Music from and Inspired By
את המוזיקה המקורית לסרט כתב והלחין הייטור פרריה. אלבום המוזיקה המקורית של הסרט נקרא "The Smurfs 2: The Score" (הדרדסים 2: הציון).
סינגלים
הזמרת בריטני ספירס הקליטה סינגל מיוחד עבור הפסקול. ב-17 ביולי 2013 יצא הסינגל: "Ooh La La'". ב-12 ביולי יצא הקליפ של ספירס ובו היא שילבה את שני הילדים שלה.
בריאן דה פלמה
בריאן דה פלמה (באנגלית: Brian De Palma; נולד ב-11 בספטמבר 1940) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי. הקריירה שלו מקיפה מעל 50 שנות פעילות, והוא מוכר בזכות המותחנים וסרטי הפשע שלו.
נעוריו ותחילת דרכו
דה פלמה נולד בניוארק, ניו ג'רזי להורים ממוצא איטלקי-קתולי - ויויאן ואנתוני פרדריק דה פלמה. הוא גדל באזורים כפילדלפיה, פנסילבניה וניו המפשייר בבתי ספר פרוטסטנטים וקווייקרים. בילדותו התעניין בעיקר במדע וטכנולוגיה ואף זכה פעמיים בתחרות הלאומית למדע. בשל כך למד בהמשך פיזיקה באוניברסיטת קולומביה. באותה העת החל לגלות עניין רב בענף הקולנוע לאחר שצפה בסרטים "האזרח קיין" ו"ורטיגו". ב-1962, לאחר שקיבל תואר ראשון בפיזיקה, הוא נרשם לשרה לורנס קולג' בניו יורק לתואר שני בחוג ללימודי תיאטרון, וסיים את לימודיו בשנת 1964. במהלך תקופה זו ביים דה פלמה מספר סרטים קצרים.
בשנת 1963 צילם את הסרט "מסיבת החתונה" בו כיכב רוברט דה נירו. על אף שהסרט צולם בשנת 1963 הוא יצא לאקרנים רק בשנת 1969 לאחר שמעמדו של דה פלמה עלה בצורה ניכרת בקרב יוצרי הקולנוע של גריניץ' וילג'. לאחר מכן ביים מספר סרטים בעלי תקציב נמוך עבור ארגון זכויות האדם NAACP ועבור מחלקת האוצר של ארצות הברית.
במהלך עשור זה התפרנס דה פלמה בעיקר מהפקת סרטים דוקומנטריים, כאשר אחד הבולטים שבהם היה "The Responsive Eye" משנת 1966, אשר עסק במיצג האופ ארט של ויליאם סייץ אשר הוצג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1965. בעשור זה בלטו הסרטים באורך מלא של דה פלמה "Greetings" משנת 1968 ו"מנהטן בכחול" משנת 1970. בשני הסרטים כיכב רוברט דה נירו.
המעבר להוליווד
לאחר שהשתתף במספר הפקות אולפן קטנות ומספר סרטים עצמאיים, דה פלמה ביים בשנת 1976 את הסרט "קארי" אשר התבסס על רומן באותו השם. הסרט זכה להצלחה רבה והפך לשובר הקופות הראשון של דה פלמה. בהמשך, ביים את סרט המדע בדיוני "הזעם" (1978), את סרט הקומדיה "נערה בהזמנה" (1980) (בשניהם כיכב השחקן קירק דאגלס), את סרט המותחן "לבוש לרצח" (1980) ואת המותחן "התפוצצות" (1981) בו כיכב ג'ון טרבולטה.
במהלך שנות ה-80 ביים דה פלמה שני סרטים קלאסיים בהם "פני צלקת" (1983), בו כיכב אל פצ'ינו ו"הבלתי משוחדים" (1987) בו כיכבו רוברט דה נירו וקווין קוסטנר. בשנת 1989 ביים את סרט המלחמה "חטאי מלחמה" בו מככבים מייקל ג'יי פוקס ושון פן.
במהלך שנות ה-90 ביים דה פלמה שני סרטים שוברי קופות בהם "דרכו של קרליטו" (1993), בו כיכבו שון פן ואל פצ'ינו ו"משימה בלתי אפשרית" (1996), בו כיכבו טום קרוז וג'ון ווייט.
לקראת סוף שנות התשעים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ביים מספר סרטים אשר כשלו בקופות - בהם "עיני נחש" משנת 1998 בו כיכב ניקולאס קייג', הסרט "המשימה: מאדים" משנת 2000, הסרט "פאם פאטאל" משנת 2002, הסרט "הדליה השחורה" משנת 2006 וסרט הדוקודרמה "Redacted" משנת 2007 אודות המלחמה בעיראק.
ואדי אל-עריש
ואדי אל-עריש (ערבית: وادي العريش) הוא הגדול בנחלי חצי האי סיני ומנקז את כל חלקו המרכזי ואת רוב חלקו הצפוני של חצי האי. אגן הניקוז של הנחל משתרע על 22,260.3 קילומטרים רבועים - כשליש משטח סיני; ואורכו כ-300 ק"מ. ואדי אל-עריש הוא נחל אכזב הנשפך לים התיכון בסמוך לאל-עריש. אגן הניקוז של הנחל, הכולל חלק ממערב הנגב, רמת א-תיה וחלקים מצפון סיני מתאפיין בנדירות משקעים. בעת שיורד גשם מעביר הנחל כמויות עצומות של מים והשטפונות בו נחשבים למסוכנים וכבר גבו קרבנות בנפש.
על פי מחקר שנערך בשנת 2000, כמות המשקעים השנתית הממוצעת באגן הנחל היא 981.3 מיליון מטר מעוקב (ממ"ק) (ממוצע של כ-50 מילימטר). רוב הכמות, 938.7 מיליון ממ"ק, נספגת בקרקע. 32.5 מיליון ממ"ק מחלחלים לאקוויפר הנחל במהלך הזרימה ורק 10.1 מיליון ממ"ק מגיעים בזרימה לחלק התחתון של הנחל.
נחלי אגן הניקוז
במחקר שנערך ב-2015 חולק אגן הניקוז של הנחל ל-12 אגני משנה ובהם יובליו המרכזיים של הנחל:
זיהוי מקראי
יש המזהים את הנחל עם נחל מצרים המקראי, הנזכר רבות בתנ"ך כגבולה הדרום מערבי של ארץ כנען ושל נחלת שבט יהודה בפרט. זיהוי זה מבוסס על תרגום השבעים לספר ישעיהו אשר שם מוזכר הנחל בצורה "רינוקורורה", שמה הקדום של אל-עריש. כך, מצוין גם השם "נחל מצרים" לצד רינוקורורה במפת מידבא, עם ההערה כי המדובר ב"גבול מצרים ופלשתינא". את נחל מצרים זיהו עם ואדי אל-עריש גם רב סעדיה גאון ובעקבותיו רבי אשתורי הפרחי.
יש המניחים כי על פי זיהוי זה, הנזכר כגבול הארץ המובטחת בברית בין הבתרים, אינו נחל מצרים הנזכר כגבול ארץ כנען, אלא אחד משפכי הנילוס הצפון מזרחיים, המיועד לגבולות ההבטחה בלבד.
אך הדעה הרווחת בין הפרשנים היא, כי נחל מצרים הוא הנילוס, כפי העולה ממשמעות הכתובים שמדובר בנחל גדול שהמצרים היו נעזרים בו להשקאת שדותיהם. בעקבות דרך זו הלך החוקר חיים בר-דרומא, וזיהה את נהר מצרים עם פלוסיון - יובל מזרחי של הנילוס בימי קדם, שהיה עד סוף המאה ה-20 אזור ביצות בצפון מערב סיני (בלוזה), וכיום חלקו הגדול הוא שטח חקלאי.
חניף קוריישי
חניף קוריישי (באנגלית: Hanif Kureishi ביטויי הניף עם ה'; נולד ב-5 בדצמבר 1954) הוא סופר, מחזאי במאי ותסריטאי בריטי. רבות מעבודותיו עוסקות בנושא גזע, גזענות, לאומיות, הגירה ומיניות.
ביוגרפיה
חניף קוריישי, בן לאב ממשפחת מהגרים מוסלמים מפקיסטן ולאם בריטית לבנה, נולד, גדל והתחנך במחוז קנט שליד לונדון. הוא למד פילוסופיה בקינגס קולג' לונדון. ב-1981 זכה בפרס ג'ורג' דיוויין והתמנה לסופר הבית של תיאטרון רויאל קורט.
עבודתו הידועה ביותר היא המחזה "מכבסה יפהפייה שלי" (1984) העוסק בהומוסקסואל בריטי-פקיסטני, בלונדון של שנות ה-80, עידן תאצ'ר. "מכבסה יפהפיה שלי" היה מאוחר יותר, ב-1985, לסרט מצליח שהיה מועמד לפרס אוסקר על התסריט הטוב ביותר. ב-1988 כתב את התסריט לסרט "סמי ורוזי עושים את זה" שיצא לאקרנים באותה שנה. ב-1991 ביים את הסרט "לונדון הורגת אותי" על פי תסריט פרי עטו. ב-2003 כתב את התסריט לסרט "האמא".
ספר הביכורים שלו, "הבודהה מהפרברים" (1990), זכה בפרס וויטברד היוקרתי על רומן הביכורים הטוב ביותר, והפך לסדרת טלוויזיה מצליחה (1993).
ספרו השני, "האלבום השחור" (1995), הביא לו פרסום עולמי רב. ב-1997 יצא לאור קובץ הסיפורים שלו "אהבה בימי עצב", שמתוכו הוסרט הסיפור "בני הפנאטי".
ב-2001 עובד ספרו "אינטימיות" לסרט קולנוע באותו השם.
משוואת החום
משוואת החום (או משוואת הולכת החום וכן משוואת הדיפוזיה) היא משוואה דיפרנציאלית חלקית, המתארת את האופן שבו זורם חום בגוף מרחבי לאורך זמן. המשוואה הוצגה לראשונה על ידי ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה בתחילת המאה ה-19. המשוואה נקראת גם משוואת הדיפוזיה שכן היא מתארת באופן כללי פעפוע של חומר בזמן ובמרחב.
כמשוואה דיפרנציאלית חלקית, ניתן להגדיר פונקציה או משטח u ולו תנאי שפה ותנאי התחלה מתאימים, כלומר: מהם מקורות החום בזמן t=0 (תחילת התהליך) ומהם מקורות החום הקבועים על שפות הפונקציה. לאחר מכן, על ידי פתרון משוואת החום, ניתן לדעת מהו פילוג החום המתקבל בזמן עתידי כלשהו לפי הצורך.
בעוד שלמשוואת החום מקורות פיזיקליים, הצורה המתמטית של המשוואה היא בעלת יישומים בתחומים מדעיים מגוונים. בתורת ההסתברות, משוואת החום קשורה לתאוריה של הילוכים מקריים; מן המשוואה ניתן לקבל את ההתפתחות בזמן של פונקציית צפיפות ההסתברות המייצגת את מיקומו של חלקיק המהלך אקראית. במתמטיקה פיננסית נעשה בה שימוש כדי לפתור את המשוואה הדיפרנציאלית החלקית של מודל בלק ושולס. וריאנט של משוואת החום שימש אף ככלי מרכזי להוכחת השערת פואנקרה בטופולוגיה.
הגדרה
בצורתה המלאה, המשוואה נכתבת כך:
כאשר:
כאשר 2∇ הוא אופרטור הלפלסיאן, המשתנה כתלות המערכת הצירים. לדוגמה, במערכת צירים קרטזית, משוואת הולכת החום נראית כך:
כאשר היא פונקציית הטמפרטורה, ו־α הוא מקדם הדיפוזיה התרמי של החומר.
משוואה כללית יותר, למצב בו יש יצור (או איבוד) של חום בחומר:
גם כאן, אם כל תכונות החומר קבועות, המשוואה הופכת לפשוטה יותר:
משוואת דיפוזיה
על אף השוני הפיזיקלי המהותי והמשמעותי ביניהן, משוואת חום ומשוואת דיפוזיה זהות מבחינה מתמטית, כאשר במשוואת הדיפוזיה, את מקומה של הטמפרטורה תופסת הצפיפות החומר,, ואת מקדם הדיפוזיה התרמית מחליף מקדם הדיפוזיה של החומר, D:
בדומה למשוואת החום, כאשר D קבוע, המשוואה הדיפרנציאלית נעשית ליניארית:
פתרון כללי לממד אחד
שני הצדדים של המשוואה הם משוואות התלויות במשתנים שונים, לכן הם חייבים להיות שווים לקבוע מספרי. הקבוע חייב להיות שלילי מכיוון שאחרת הטמפרטורה תגיע לאינסוף, ונסמנו λ²-. הפתרון הסופי המתקבל הוא: ו
את הפרמטר λ נקבל מתנאי השפה של הבעיה, והמשך הפתרון על ידי טור פורייה.
דוגמה לאילוץ תנאי התחלה ושפה
ניקח מוט באורך L, המבודד כולו פרט לקצה אחד שלו, שם הוא מוחזק בטמפרטורה קבועה. התנאים שנקבל:
מכיוון שבמשוואה הגדלים דיפרנציאליים, נוכל לבחור את נקודת האפס כרצוננו. נבחר את נקודת האפס של הטמפרטורה ב- T_{max}. למרות שהטמפרטורה במוט תמיד שלילית בסקלה זו, היא הטובה ביותר להתייחס בה לבעיה. נאלץ את תנאי שפה א':
אילו A היה שווה ל-0 היה מתקבל הפתרון הטריוויאלי אשר אין לנו עניין בו.
ומכאן:
C = 0 \quad
נאלץ את תנאי ב':
כאשר D כולל בתוכו מספר פרמטרים שהיו קודם.
ונקבל כי λ יכול להיכתב בסדרה של ערכים אפשריים:
מכאן שגם הפרמטר החופשי A יכול להיות מספר ערכים אפשריים, נקבל:
כשנשאר לנו למצוא את An. נאלץ את תנאי השפה באמצעות טור פורייה, וכפל בפונקציה עבור מספר שלם כלשהו m. אחרי ביצוע אינטגרל על כל המוט, נקבל:
כך שהפתרון למקרה אחרי אילוץ כל התנאים הוא:
משוואת הדיפוזיה בעיבוד תמונה
בנוסף לשימוש הקלאסי עבור זרימת חום בחומר, משוואת החום (או משוואת הדיפוזיה) משמשת בגרסתה הבסיסית או בגרסאות מוכללות בתחומים רבים. ניתן להראות כי עבור תנאי שפה מסוימים, פתרון משוואת החום הוא גרעין החלקה גאוסיאני בעל שונות הגדלה עם הזמן. דבר זה הופך את המשוואה רלוונטית לתחום של עיבוד תמונה, שכן כאשר מתייחסים לתמונה כמשטח מתאים, מקבלים כי הפעלת משוואת הדיפוזיה משמעותה החלקת התמונה במידה הולכת וגדלה עם הזמן, וכך ניתן לסנן רעש מתמונה.
בתחום זה, מגדירים גם דיפוזיה לא ליניארית, בה מקדם הדיפוזיה אינו קבוע אלא תלוי בגרדיאנט התמונה. באופן זה ניתן לבצע סינון לא ליניארי ובכך לסנן רעש אך לשמר את השפות בתמונה, וזוהי תוצאה רצויה שכן השפות הן פרטים חשובים בהבנת התמונות ויש לשמרן. עם זאת, במקרים אלו אין בדרך כלל רצון למצוא פתרון סגור למשוואה אלא רק לבצע מספר מועט של צעדים בזמן.
הערות שוליים
Vedení tepla Уравнение диффузии
אורי רם (קצין)
אורי רם (נולד ב-21 במאי 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כוחות הנ"מ בחיל האוויר.
חייו
רם (במקור גרוס), התגייס לצה"ל ב-1966. שירת במערך טילי ההוק כעוזר בקר, לאחר קורס קצינים שירת כקצין וכמפקד סוללת טילי הוק ופיקד על בית הספר להוק. היה ראש מדור תורת לחימה בטילי נ"מ במפקדת חיל האוויר, מפקד יחידת טילי הוק ומפקד בית ספר לקציני נ"מ. במבצע שלום הגליל היה קצין אג"ם במפקדת כוחות הנ"מ. כאלוף-משנה פיקד על אגד הנ"מ הצפוני וב-1986 פיקד על בית הספר לנ"מ. ביוני 1988 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ. כיהן בתפקיד עד 1991, כולל בתקופת מלחמת המפרץ. במהלך שירותו פיקד פעמיים על משלחות צה"ל לקליטה של מערכות טילים חדשות לחיל האוויר.
לאחר שיחרורו מצה"ל, מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקים בקבוצת אינטרגאמא, לאחר מכן מונה למנכ"ל חברת "דל-תה ציוד הנדסי" העוסקת בתחום הציוד הביטחוני, תשתיות אנרגיה ורכישת או מיזוג חברות בתחומי הנדסיים/טכנולוגיים.
נמל התעופה הבין-לאומי צ'יטה
נמל התעופה הבין-לאומי צ'יטה (ברוסית: Международный аэропорт Чита) הוא נמל תעופה פדרלי, הממוקם 18 ק"מ מערבית למרכז העיר צ'יטה, בירת מחוז עבר הבאיקל בסיביר, רוסיה. נמל התעופה שוכן 8 ק"מ מהכביש הפדרלי מוסקבה -צ'יטה-חברובסק-ולדיווסטוק וכביש המהיר מוסקבה-צ'יטה-זבייקלקסק, 500 מטרים מהרכבת הטרנס-סיבירית. לנמל התעופה מסלול טיסה אחד באורך 2,800 מטר.
היסטוריה
left|thumb|200px|מפת שדה התעופה ב-1930 הטיסות הראשונות החלו בקווי האוויר אירקוטסק-צ'יטה-נרצ'ינסק-מוגוצ'ה. ב-1932 הוקם שדה תעופה בו בוצע בדיקה טכנית ותדלוק מטוסים. ב-1934 נפתח קו טיסות ישיר מוסקבה - ולדיווסטוק דרך צ'יטה. ב-1935 נפתחים קווי האוויר הראשונים מצ'יטה לציפיקן. ב-1936 נפתח קו הנוסעים הראשון של צ'יטה-חפצ'רנגה. ב-1936 חברת תאגיד התעופה המאוחד של צ'יטה הוקם על בסיס שדה התעופה וחטיבת הטיסה (בברית המועצות לא הייתה מקובלת הפרדה מבנית בין נמל התעופה לחברת התעופה העיקרית שמשתמשת בו). ב-1938 שדה התעופה צ'יטה-1 הועתק למיקומו הנוכחי. ב-1950 נפתח קו אווירי צ'יטה-בייג'ינג. ב-1952 הוקם מבנה הטרמינל הנוכחי בסגנון סטליניסטי. ב-1953-1959 - נפתח קו חדש לקוריאה הצפונית בתוואי צ'יטה - הילר - חרבין - פיונגיאנג. בשנת 2007 נמל התעופה הופרט ונמסר לחברת נובפורט.
חינקלי
חינקַלי (בגאורגית: ხინკალი) הוא כיסון שמקורו במטבח הגאורגי ומוגש במגוון מליות, בדרך כלל בשר בקר או בשר חזיר בתוספת ציר, אך לעיתים גם עם גבינה או שמנת חמוצה, המליות לרוב מתובלות בתבלינים שונים (לדוגמה פלפל, שום, בצל ולעיתים גם כוסברה, פטרוזיליה או קימל). המאכל מוגש חם לאחר שהורתח במים חמים. ישנן וריאציות שונות לפי אזורים שונים בגאורגיה. ההבדלים הם בגודל, במילוי, ובאופן הקיפול. הערים פסנורי ומצחתה מפורסמות בחינקלי שלהן.
לורנס פוסטר
לורנס פוסטר (באנגלית: Lawrence Foster; נולד ב-23 באוקטובר 1941) הוא מנצח אמריקאי ממוצא רומני. כיום הוא המנהל האמנותי והמנצח הראשי של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין והמנהל המוזיקלי של האופרה של מרסיי ושל התזמורת הפילהרמונית של מרסיי.
חיים מוקדמים
פוסטר למד ניצוח אצל המנצח הגרמני פריץ צווייג ופסנתר אצל ג'ואנה גראודן, שניהם בלוס אנג'לס. מוריו ומוריו האחרים כללו: קארל בוהם, ברונו ולטר, הנרי לואיס, ופרנץ וקסמן.
קריירה
פוסטר הפך למנצח בבלט של סן פרנסיסקו בגיל 18, ושימש כעוזר מנצח לזובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. הוא זכה בפרס הניצוח ע"ש סרגיי קוסביצקי בטנגלווד ב-1966. ב-1969 הוא מונה למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון. הוא שימש בין כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של יוסטון, פסטיבל המוזיקה אוג'אי, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו, הפילהרמונית של דיסבורג, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית של ברצלונה והתזמורת הלאומית של קטלוניה.
מ-2002 עד 2013, פוסטר היה המנהל המוזיקלי של תזמורת גולבנקיאן בליסבון, פורטוגל. הוא שימש גם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של מונפלייה ושל האופרה הלאומית של מונפלייה מ-2009 עד 2012. בפברואר 2012, פוסטר הוכרז כמנהל המוזיקלי הבא של האופרה של מרסיי ושל התזמורת הפילהרמונית של מרסיי. החל משנת 2019 פוסטר הוא המנהל האמנותי והמנצח הראשי של התזמורת הרדיו הלאומית של פולין.
פוסטר ידוע במיוחד כפרשן של יצירותיו של ג'ורג'ה אנסקו, וערך סקר מקיף של הקלטות מסחריות של המוזיקה של אנסקו. הוא שימש כמנהל אמנותי של פסטיבל ג'ורג' אנסקו מ-1998 עד 2001. בשנת 2003, פוסטר עוטר על ידי נשיא רומניה עבור שירותים למוזיקה הרומנית.
פוסטר הקליט מספר דיסקים לפנטטון, כולל האופרה "אושר האוס" של גורדון גטי, הסימפוניות של שומאן, יצירות תזמורתיות מאת קודאי, בארטוק וליגטי, וקונצ'רטי לפסנתר וכינור מאת ברוך, קורנגולד, רחמנינוב, גריג ושופן, עם מגוון סולנים. ההקלטה שלו ל"אדיפה" של אנסקו זכתה בפרס Grand Prix du Disque מהאקדמיה ע"ש שארל קרוס בצרפת.
באולינג לקולומביין
באולינג לקולומביין (במקור: Bowling for Columbine) הוא סרט תיעודי משנת 2002 אותו כתב, ביים הפיק וקריין מייקל מור. הסרט עוקב אחר בחינתו של מור אודות טענתו כי הגורמים לאירוע הטבח בתיכון קולומביין הם מעשי אלימות אחרים, בהם מעורבים כלי ירייה. מור מתמקד ברקע ובאווירה שבה התרחש הטבח וכן בעמדות הציבור אודות נושאים קשורים. הסרט בוחן את טבעה של האלימות בארצות הברית.
הסרט הביא את מור, אז במאי בראשית דרכו, לתשומת לב בינלאומית וזכה בפרסים רבים, בהם פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר, פרס פסטיבל הקולנוע בקאן, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ועוד.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות אוהדות באופן כללי. הסרט זכה לציון 96% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 161 ביקורות; אתר האינטרנט Metacritic, אשר מקצה דירוג מנורמל בטווח 0-100 בהתבסס על חוות דעת המבקרים המרכזיים הבולטים, חישב עבור סרט זה ציון ממוצע של 72%, בהתבסס על 32 ביקורות. מייקל ווילמינגטון, מבקר הסרטים של העיתון היומי "Chicago Tribune", כתב: "הוא (הסרט) מעצבן, מגרה, צפוי לעורר כעס וצער על שני הצדדים הפוליטיים, ומעל לכל - הוא מצחיק מאוד".
מועמדויות
ל-7 פרסים הסרט היה מועמד, אך ללא זכייה, בהם:
אליפות אירופה בכדורסל 2003
יורובאסקט 2003, ובשמה המלא אליפות אירופה בכדורסל 2003, היא האליפות ה-33 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. התחרות נערכה בשוודיה בין 5 ל-14 בספטמבר. נבחרת ליטא זכתה בתחרות לאחר שניצחה את נבחרת ספרד בגמר. שארונאס יאסיקביצ'יוס הליטאי הוכרז כשחקן המצטיין בתחרות.
מהלך התחרות
16 הנבחרות חולקו לארבעה בתים בשיטת הראונד רובין. הראשונה בכל בית עולה אוטומטית לרבע הגמר, כשהמקומות השני והשלישי בכל בית מתחרים בסיבוב נוק-אאוט נוסף על העלייה לרבע הגמר. מרבע הגמר התחרות משוחקת בשיטת נוק-אאוט עד וכולל הגמר.
פרסים
===חמישיית הטורניר===
קישורים חיצוניים
<BR> <BR> <BR>
צזיקי
צזיקי (יוונית: Τζατζίκι, היגוי נכון:דזדזיקי; בטורקית: Cacık, ג'ג'יק; בכורדית יהודית: ג'ג'יג) הוא סלט יוגורט ומלפפונים שמקורו ביוון ונפוץ גם במדינות הבלקן, במדינות אגן הים התיכון ובמזרח התיכון, בשמות שונים.
הייצור המסחרי של הצזיקי בישראל החל על ידי מחלבות ייחודיות בשנות התשעים והוא משווק ברשתות המזון באריזות פלסטיק כממרח או בבקבוקים בגרסה דלילה יותר.
רעידת האדמה בהאיואן (1920)
רעידת האדמה בהאיואן (1920) היא רעידת אדמה רבת עצמה ונפגעים שקרתה בשנת 1920, עם מוקד רעש במחוז האיואן שבנינגשיה, סין. נקראה גם רעידת האדמה בגאנסו כי נינגשיה הייתה חלק מגאנסו בזמן הרעידה.
שארל אזנבור
שארל אזנבור (בצרפתית: Charles Aznavour, בארמנית: Շառլ Ազնավուր; נולד בשם שאהנור ואר'ינאק אזנאבוריאן, Shahnour Vaghinag Aznavourian, (ארמנית: Շահնուր Վաղինակ Ազնավուրյան) 22 במאי 1924 – 1 באוקטובר 2018) היה זמר, מלחין, שחקן ופזמונאי צרפתי.
רעידת האדמה בהאיואן (1920)
על פי רוב הערכות הנספים, רעידת אדמה זו היא בין 10 אסונות הטבע הגדולים ביותר שתועדו.
שארל אזנבור
ביוגרפיה
אזנבור נולד בפריז, צרפת, להורים מהגרים ארמנים, ניצולי רצח העם הארמני. אמו קנאר באגדאסריאן נמלטה מסמירנוף ואביו מישה אזנבוריאן שנולד באחלציחה שבגיאורגיה, נמלט אף הוא והיה הניצול היחיד במשפחתו. בני הזוג ביקשו להגר לארצות הברית, ולאחר שסורבו השתקעו בפריז. במהלך מלחמת העולם השנייה, הצילו הוריו כתריסר יהודים.
רעידת האדמה בהאיואן (1920)
עוצמתה הייתה 7.8 בסולם ריכטר.
נפגעים
בסיכום שפרסם בתחילה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), היו 200,000 הרוגים ברעידה. בקטלוג "רעידות האדמה ההרסניות בעולם" (עד 2008) (Catalog of Damaging Earthquakes in the World) נרשם 235,502 הרוגים. אולם רבים נוספים מתו כתוצאה מקור. רעידות חוזרות גרמו לניצולים לפחד מכל פניה שאינה מסתור זמני והחורף הקשה הרג רבים מניצולי הרעידה המקורית באזורי הפגיעה.
שארל אזנבור
ביוגרפיה
הוא זכה לכינוי "פרנק סינטרה הצרפתי", ורוב שיריו עסקו באהבה.
רעידת האדמה בהאיואן (1920)
נפגעים
בין הנפגעים ברעידת האדמה היו המנהיג המוסלמי (סופי חווי) מא יואנזאנג ובנו, שנהרגו בתוך מסגד שגגו קרס עליהם בזאנגג'יצ'ואן.
שארל אזנבור
ביוגרפיה
עם להיטיו הגדולים ניתן למנות את "Toi et Moi", "She", "Que C'est Triste Venise", "Yesterday When I Was Young", "לה בוהם" ועוד.
בשנות ה-70 זכה אזנבור להצלחה בממלכה המאוחדת בזכות שירו "She" שהגיע למקום הראשון במצעדים. בסך הכול מכר אזנבור למעלה מ-100 מיליון מתקליטיו ברחבי העולם, והופיע בכ-60 סרטים.
בשנת 2011 קיבל את פרס סקופוס היוקרתי, המוענק מטעם אגודת הידידים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אזנבור המשיך להופיע גם בגילו המתקדם. הוא הופיע בישראל ב-23 בנובמבר 2013 בהיכל הספורט ביד אליהו בתל אביב. ב-15 במרץ 2014 הופיע פעם שנייה ביד אליהו, ויום לפני כן ערך טקס בר-מצווה לנכדו היהודי בכותל המערבי בירושלים. ב-28 באוקטובר 2017 חזר והופיע בהיכל מנורה מבטחים.
אזנבור היה אמור להגיע להופעה נוספת בישראל בחודש יוני 2019, במסגרת סיבוב הופעות עולמי שהיה אמור לחגוג את יום הולדתו ה-95, אך ב-1 באוקטובר 2018, הלך לעולמו והוא בן 94.
תרגומי שיריו לעברית
כמה משיריו תורגמו או קיבלו נוסח עברי. אחד הבולטים שבהם הוא "Au printemps tu reviendras", שתורגם על ידי אבי קורן בשם "באביב את תשובי חזרה" ובוצע על ידי צוות הווי הנח"ל עם הסולנים אופירה גלוסקא וליאור עמירן, ולאחר מכן על ידי להקת הנח"ל. כמו כן, שירו "She" תורגם על ידי אהוד מנור ובוצע על ידי מתי כספי באלבומו "את האשה שלי" בשנת 2005. בנוסף, השיר "Comme ils disent" (המספר במקור הצרפתי על הומו בארון שמופיע בלילות כמלכת דראג) בוצע כפינאלה במופע הדראג "פאות קדושות" בשם "מהו גבר בשבילכם", ולאחר מכן במיני-סדרה "תמיד אותו חלום". השיר בוצע גם בשם "מה תגידו", על ידי איתי טיראן בשנת 2002 בערב שנסונים "תחת שמי פריז" בבית הספר למשחק בית צבי. לשיר גרסה עברית נוספת בשם "כך הם קוראים לי" שבוצעה על ידי יוסי בנאי. בשנת 1978 יצא אבי טולדנו במופע "לה בוהם" משיריו של אזנבור בגרסאות עבריות שכתבו יוצרים שונים כגון דודו טופז, אהוד מנור, נעמי שמר, דן אלמגור ואחרים.
שירים מוכרים אחרים שהלחין ותורגמו לעברית כוללים את "כל הדרך חזרה" של הדודאים (במקור Sur Le Chemin Du Retour), "סימון" של חוה אלברשטיין (במקור Olga), "בוא עכשיו" של להקת פיקוד הצפון (במקור Ce n'est pas un adieu) ו"פחות עצוב בשמש" של תומר ישעיהו (במקור Emmenez moi) שחודש ב-2021.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
רחוב הסטר (סרט)
רחוב הסטר (אנגלית: Hester Street) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1975 בבימויה של ג'ואן מיקלין סילבר. התסריט עובד על בסיס הנובלה של אברהם קאהאן, "יעקל: סיפור מן הגטו בניו יורק", שיצאה ב-1896.
עלילה
בעשור האחרון של המאה ה-19, המהגר היהודי יענקל (בספרו של קאהאן הוא נקרא בגרסה הליטאית, יעקל) פודגורני הגיע מתחום המושב ללואר איסט סייד שבניו יורק על מנת להתבסס כלכלית ולהביא את אשתו גיטל ובנם יוסל'ה. הוא נסחף במהרה בחופש ובפתיחות שהציעה לו אמריקה ופנה להיטמע ללא עכבות, ככל יכולתו. הוא אימץ את השם "ג'ייק" והצטרף לחוג של מהגרים יהודים דומים לו, המשתדלים לדבר רק אנגלית – רצוצה ככל שתהא – ולרכוש את התרבות המקומית, ועיסוקם העיקרי הוא ללעוג ל"ירוקים" שהגיעו זה מקרוב. על אף שעברו שנים והוא הרוויח די כסף במתפרה שהוא עובד בה, הוא לא טרח לרכוש את כרטיסי האנייה לגיטל ויוסל'ה ואף נכנס לקשר רומנטי עם צעירה יהודייה בשם מאמי פיין.
אז מגיעה מרוסיה הידיעה שאביו של ג'ייק מת. מוכה חרטה והלם ואכול רגשות אשם הוא מזמין את הכרטיסים. חבריו נרעשים לשמוע שיש לו אישה ובן, אם כי הוא לא מגלה זאת למאמי וממשיך את הקשר אתה. כשגיטל מגיעה לאליס איילנד, היא נחרדת לראות את בעלה מגולח ולבוש "כמו פריץ". קצין ההגירה מנפץ את אשליות ההשתלבות של ג'ייק כשהוא שואל אותו באנגלית תקנית ובהתנשאות לאיזו מטרה הוא מביא את האישה למדינה; הלה ממלמל בשפתו הקלוקלת וצורח על גיטל ביידיש שתציג את שטר הכתובה שלהם, שהקצין מעלעל בו בחוסר הבנה אך מאפשר להם לעבור. בני הזוג שלא התראו שנים מגלים עד כמה השתנו: ג'ייק מנסה להסביר לאשתו שעליה להסיר את פאתה הנכרית ושכיסוי ראש איננו מקובל, והיא מסרבת בתדהמה. הוא מתעלם מצרחותיה וגוזז את פאות הראש של יוסל'ה, ותובע מגיטל לקרוא לו אך ורק "ג'ואי" במטרה להפכו ל"יאנקי מן המניין." הוא גם לא מסוגל לגעת באשתו הזרה והמוזרה, המתלבשת כנהוג ברוסיה ומדברת רק יידיש.
כדי לממן את שכר הדירה של מגוריהם החדשים, מכניסים בני הזוג כדייר-משנה את ברנשטיין, עמיתו לעבודה של ג'ייק במתפרה. ברנשטיין הרווק המזדקן היה בחור ישיבה ברוסיה ואיבד את כל מעמדו כשהיגר, אך הוא ממשיך לדבוק בערכים הישנים, על אף שכל מכריו לועגים ובזים לו (הבוס שלהם, רוכל לשעבר, משפיל אותו בבקשות חוזרות לספר מה היה ברוסיה, ואז עונה בתמימות מעושה: "איזו מין ארץ היא אמריקה! הרוכל נעשה לבוס, ובחור הישיבה יושב ליד המכונה"). ג'ייק מתקשה להסתיר את כעסו כשהוא נוכח שאשתו מעריצה את ברנשטיין יודע הספר – הלה גם מסביר לה שעליה להיות אסירת תודה על אף המתח בבית, שכן בעלים רבים לא טורחים אפילו לגרש את נשותיהם כשהם מהגרים, כל שכן להביא אותן לאמריקה. גיטל גם פוגשת בגב' קוברסקי, בעלת הדירה שלהם, ההופכת לחברתה היחידה אף שהיא מוזרה ביותר בעיניה: קוברסקי רואה עצמה כאדוקה מאוד (והיא אכן כזו, במונחים אמריקניים) אך מסבירה לה ש"הן חיות במדינה מתורבתת" ועליה להסיר את מטפחתה וללבוש מחוך. גיטל מנסה ללמוד אנגלית במאמץ רב ולהשתלב כדי להתגבר על ניכורו של בעלה.
מאמי, שג'ייק שכנע להעביר לו את כספה כדי לפתוח עסק ביחד, מגלה שהוא נשוי. בין השניים פורץ ריב קשה. הוא שב הביתה ורואה את גיטל עם מה שהוא בטוח שהוא פאה נכרית יקרה ומטופחת: הוא מתחיל לתלוש אותה בזעם אך צרחת הכאב של אשתו מבהירה לו שזה שיערה הטבעי, שהפסיקה לכסות כדי לרצותו. גב' קוברסקי מגיעה ומאיימת לקרוא לרשויות, וג'ייק הנבוך והמבולבל יוצא לרחוב בכעס ומבלה את הלילה בריבים ובהתהוללות. שני בני-הזוג מתחילים להבין שאין מנוס אלא להתגרש. הוא משכנע את מאמי שיישא אותה אחרי שיוציא גט מגיטל – על אף החילון השטחי שעברו, קהילת המהגרים המזרח-אירופאים שג'ייק אנוס להימצא בתוכה לא תקבל נישואים אזרחיים – הנעשית בתורה תקיפה וממולחת יותר. האנגלית שלה משתפרת, היא לומדת להתלבש בסגנון המקובל ומתחילה להתעניין בברנשטיין. לבסוף, גיטל מצליחה לסחוט ממאמי וג'ייק סכום ניכר בתמורה להסכמתה להתגרש ומשכנעת את ברנשטיין להתחתן עמה ולפתוח בית-עסק ביחד. השניים עורכים את הגירושין אצל רב מקומי ישיש, השואל את הבעל לשמו המדויק. הלה עונה "ג'ייק" אך מתקן ל"יענקל" מול הרמת הגבה של הרב. לאחר מכן, מספרת גב' קוברסקי לרבנית שברנשטיין התחיל כבר ללמד את יוסל'ה אל"ף-בי"ת, וגיטל מתקנת אותה: "לא, שמו ג'ואי!" שני הזוגות החדשים פונים לדרכם.
הפקה וקבלה
ג'ואן מיקלין סילבר יצרה את "רחוב הסטר" באמצע שנות ה-70, תקופה בה נכדיהם של המהגרים מהטיפוס המתואר בעלילה כבר השתלבו היטב בחברה האמריקנית וביטחונה העצמי של יהדות ארצות הברית היה גבוה למדי. כמו כן, המחויבות לערכי כור ההיתוך הצטננה כבר, וחשיבותן של המסורות האתניות עלתה: תנועות כמו הכח השחור והתנועה האינדיאנית האמריקנית תבעו זכויות והכרה למיעוטים לא רק כאזרחים שווים, אלא כבעלי זכות שווה לביטוי תרבותי. תהליכים דומים של חיפוש שורשים וביקורת כלפי אתוס ההשתלבות עברו על היהודים, ועל רקע זה יצרה סילבר את הסרט, כמחווה לנשים במשפחתה. הסרט הופק עצמאית בסכום של 370,000 דולר, שגויס כולו על ידי בעלה ריי; מפיצים ואנשי תעשיית הקולנוע סירבו לשקול השתתפות במימון מאחר שהעריכו שסרט נישה אתני על נושאים יהודיים יהיה כישלון בקופות. "רחוב הסטר" אף צולם בשחור-לבן, לא מטעמים אמנותיים אלא כדי לחסוך כסף. הצילומים נערכו בסתיו 1973, במשך 34 יום, ברחוב מורטון שבגריניץ' וילג'.
בני הזוג התקשו למצוא מפיץ מסחרי הולם בארצות הברית, וניסו להשיג חשיפה בפסטיבלי קולנוע שונים. לבסוף, בעזרתו של המשווק ג'ף ליפסקי (שעבד עם ג'ון קסאווטס), הם הצליחו לארגן הקרנה בפסטיבל הקולנוע בקאן שנערך במאי 1975. "רחוב הסטר" זכה לשבחי המבקרים, ובאוקטובר עלה לאקרנים בניו יורק. הוא כיסה את תקציבו בחמישה שבועות והופץ ביותר מעשרים ארצות, כשהוא מכניס למעלה מ-5 מיליון דולר. קרול קיין הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה ב"רחוב הסטר" וב-2011 הוא נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
כפי שציין גבריאל מילר, התסריט שסילבר עיבדה היה שונה במידה רבה מהנובלה של קאהאן. ראשית כל (גם עקב צורכי המדיום), דמותה של גיטל קיבלה נפח גדול יותר, והיא נעשתה שווה לג'ייק מבחינת מעמדה בעלילה. תחת השפעת הפמיניזם, היא תוארה כיציבה ונחושה יותר מדמותה הספרותית. גם דמויות-המשנה האחרות, כמו ברנשטיין, פותחו בהיעדר יכולת להעביר את זרם התודעה של הגיבור הראשי, ומתוך הצורך להציג אותו בהנגדה לאנשים סביבו. לבסוף, פער הדורות בין סילבר לקאהאן ניכר בכך שספרו ערך השוואה מאוזנת יותר בין המחיר הנפשי הכבד, ששילם המהגר המתנתק מעברו ומערכיו הישנים, לבין ההכרח להשתלב בתרבות חדשה והרווח שהתקבל מכך: ג'ייק שלו היה קרוע ומנוכר, אך גם מודע לחייו הטובים יותר בארץ החדשה ולשחרורו מהמסורת החונקת ברוסיה. כמו גיבורים אחרים בספריו של קאהאן, המעבר לאמריקה יצר נתק שלא ניתן היה לאחות בין מי שהיה במולדתו למה שהפך להיות. סרטה של סילבר הופק מנקודת-מבט סנטימנטלית, של מי שהטמיעה והאמריקניזציה היו עבורה מובנות מאליהן אך ארחות החיים הישנים היו עלומים – ולכן הצטיירו כאותנטיים ושורשיים. עם זאת, ברברה קווארט הקפידה לציין שעל אף הדימוי הנוסטלגי והחיובי שניתן למצדדים במסורת כמו גיטל וברנשטיין (לעומת ג'ייק, מאמי והשאר שתוארו כחומרניים ושטחיים) בכל זאת הוכללה הסצנה בבית הרב, עם העדים הבטלנים ואשתו הרבנית רודפת הבצע.
תזמורת גולבנקיאן
קרן קאלוסטה גולבנקיאן הקימה את התזמורת בשנת 1962 בתור התזמורת הקאמרית גולבנקיאן, המורכבת מ-12 נגנים. לאחר מכן, האנסמבל התרחב בגודלו וקיבל את שמו הנוכחי ב-1971.
התזמורת ערכה את הופעת הבכורה שלה בצפון אמריקה בנובמבר 1997 בניוארק בניו ג'רזי.
מנצחים ראשיים קודמים של התזמורת כללו את קלאודיו סקימונה, מוחאי טאנג ולורנס פוסטר. בספטמבר 2012, הודיעה התזמורת על מינויו של פול מקריש למנצח הראשי והיועץ האמנותי הבא שלה, עם חוזה ראשוני של 4 שנים מקריש קיבל רשמית את המנצח הראשי עם עונת 2013–2014, והחזיק בתפקיד עד 2016. קלאודיו סקימונה, המנצח הראשי של התזמורת בשנים 1979 עד 1986, הוא כעת בעל התואר מנצח כבוד בתזמורת. מנצחים אורחים ראשיים בעבר כללו את ג'ואנה קרניירו. במאי 2013, התזמורת מינתה את סוזנה מלקי כמנצחת האורח הראשית הבאה שלה, עם חוזה ראשוני של 3 שנים, החל מיולי 2013.
בינואר 2017, לורנצו ויוטי ניצח לראשונה על התזמורת, וחזר באותה עונה להופעת ניצוח אורח שני. באוקטובר 2017, הודיעה התזמורת על מינויו של ויוטי למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2018–2019, עם חוזה ראשוני של 3 עונות. ויוטי התפטר כמנהל מוזיקלי בשנת 2021 וכעת יש לו את התואר מנצח אורח ראשי בתזמורת. בנובמבר 2022, הודיעה התזמורת על מינויו של האנו לינטו למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2023 - 2024.
אמתחת
אמתחת (בורסה בלעז) היא מבנה דמוי שק סגור ושטוח המכיל חומר סיכה, שתפקידו להקטין חיכוך במפגשים שונים בגוף של רקמות נעות (שרירים או גידים) ורקמות קבועות (עצמות).
האמתחת מצופה בחלקה הפנימי ברקמה דומה לקרום סינוביאלי המפרישה נוזל סינוביאלי. ישנן מאות אמתחות ברחבי הגוף בנקודות לחץ שונות.
אמתחת מודלקת (הנגועה בדלקת האמתחת, בורסיטיס) מגורה בקלות על ידי כל תנועה בקרבתה. התנועה מחריפה את הדלקת ומעוררת כאב רב.
פילוג ממלכת ישראל המאוחדת
פילוג ממלכת ישראל המאוחדת הוא אירוע שהתרחש על פי ספר מלכים וספר דברי הימים לאחר מותו של שלמה המלך (בשנת 928 לפנה"ס, ולפי הכרונולוגיה המסורתית היהודית בשנת ב'תתקס"ד (798 לפנה"ס)). באירוע זה התפצלה ממלכת ישראל המאוחדת המקראית לשתי ממלכות, הממלכה הדרומית – ממלכת יהודה, והממלכה הצפונית – ממלכת ישראל.
יהודה ושבטי ישראל
לפי התנ"ך, התיישבו שנים עשר שבטי ישראל בכנען והקימו בה התיישבות, שהפכה בהמשך לממלכה. עוד לפני הקמת הממלכה, כבר החל שבט יהודה להתנתק מעט משאר שבטי ישראל, למעט שמעון ובנימין. אחד הגורמים לפיצול נבע מהניתוק הגאוגרפי - משבטי עבר הירדן בשל ים המלח והמדבר, ומשבטי הצפון בשל ההתיישבות הישראלית הדלילה בהרי השומרון (בניגוד להרי יהודה והגליל). דלילות היישוב נבעה בשל העצים והצמחייה העבותה שהיו על כל ההרים והקשו על יישובם או, לפי הנחתם של מספר חוקרים, כיוון שבמקום נשארו התושבים המקוריים שהשתלבו בעם ישראל, כפי שמסתבר מהעדרן של ערי האזור מתיאורי הכיבוש ביהושע.
הניתוק היחסי של שבט יהודה בא לידי ביטוי בתקופת השופטים, כאשר שבטי הצפון והדרום נאבקו כל אחד בנפרד נגד יריביו. בסופו של דבר, התאחד העם כולו סביב מלכותו של שאול, אך הבקיעים נותרו. לפי הגרסה התנכ"ית, לאחר שניצח דויד את גלית הפלישתי נתן שאול לדויד את ידה של בתו מיכל כפי שהתחייב, אך אחר כך רדפו וניסה להורגו. דויד נמלט ובתקופה מסוימת אף חבר לפלשתים, אויביו המרים ביותר של שאול.
לאחר מות שאול בקרב מול הפלשתים בגלבוע ועמו בניו המובילים בתור לירושה, הלכו שבטי ישראל אחרי בנו הנותר- איש בושת שהומלך ביזמת אבנר בן נר, שר הצבא הדומיננטי של שאול: ואילו שבט יהודה המליך את דוד כשליטו. פילוג ומלחמת אחים זוטא זו ארכו כשבע שנים, בסופן נרצח אבנר בידי אנשי דויד. איש בושת מאבד את התמיכה ודוד מומלך על כל העם. אך סימני הקרע לא נעלמו לאורך כל ימי דוד, שלאחר ביסוס מלוכתו מוציא להורג, בעילות שונות ובאופן הדרגתי, את שאריות בני בית שאול, וכולא את בתו בארמון. בכך מבטיח כי לבית זה לא יהיה המשך.
ייתכן גם שבהמשך המלוכה חשו שבטי ישראל כי שבט יהודה מנכס את דוד לעצמו, כפי שמתבטא למשל לאחר שהוכנע מרד אבשלום, כשבאו אנשי יהודה להביא את דוד לירושלים "והנה כל איש ישראל באים אל המלך ויאמרו אל המלך מדוע גנבוך אחינו איש יהודה". בעקבות זה הכריז שבע בן בכרי "אין לנו חלק בדוד ולא נחלה לנו בבן ישי", והוביל חלק מהעם למרד בדוד, שנכשל במהרה.
שלמה כיוון את פעולותיו כדי לאחד את השבטים בממלכה, וכך למשל חילק אותה ל-12 נציבויות בגבולות שונים משל השבטים. למרות נסיונותיו, הניתוק הפנימי נשאר, אם כי לא התפרץ בימיו.
מלכות שלמה
מלכות שלמה נפתחה בתקווה גדולה עם כינון יחסי מסחר בינלאומיים, ובמיוחד בניית בית המקדש. אך המקרא מספר כי בסוף ימיו, הנשים הנוכריות שנשא "הטו את לבבו" והוא אפשר להן להקים בירושלים מקומות פולחן לאלים שונים. בעקבות זאת, ה' מחליט "לקרוע את הממלכה" מזרעו לאחר שימות, אם כי שבט אחד יישאר "למען דוד עבדי ולמען ירושלים אשר בחרתי".
עוד בחיי שלמה, בא הנביא אחיה השילוני לירבעם בן נבט, קורע בגד ל-12 חלקים ונותן לירבעם עשרה מהם. אחרי ההדגמה הוא אומר לירבעם בפירוש שממלכה תתחלק והוא ימלוך על עשרה שבטים, לעומת בן שלמה שימלוך על שבט אחד (כנראה בנוסף ליהודה). הנביא אף מבטיח לו - אם יתנהג כראוי, יזכה להמשך שושלתך, כמו שושלת בית דוד. לאחר נבואה זו ניסה שלמה להמית את ירבעם, אך זה מוצא מפלט במצרים.
הגורמים לפילוג
הגורם הישיר לפילוג היה הסירוב להקלה במיסים הכבדים שהושתו על שבטי ישראל. תחילת תהליך המיסוי הייתה עוד בתקופת המלך דוד, כאשר דוד ציווה על יואב לפקוד את כל ישראל. המפקד נועד לצורכי קביעת מיסים - בתוצרת חקלאית, במס עובד, בגיוס לצבא ועוד. כתוצאה מהמפקד נהרגו שבעים אלף איש במגפה שהוטלה על העם כעונש אלוהי. בספר דברי הימים מסופר כי שני שבטים לא נפקדו - שבט לוי (שהיה להם פטור ממס בגלל שירותם בקודש) ושבט בנימין (שבית המקדש היה בגבול נחלתו) (דברי הימים א כא, ו). יורשו של דוד, המלך שלמה, המשיך להטיל מיסים כבדים מאוד על העם על מנת לממן את מפעלי הבניה הגדולים שיזם. וכבר בתקופתו פרץ מרד, בראשותו של ירבעם בן נבט, שהיה ממונה על כל 'סבל' 'בית יוסף' (כלומר, על גביית המיסים משבטי מנשה ואפרים), אך המרד הזה נבלם וירבעם ברח מצרימה. ייתכן כי שבט יהודה היה פטור ממסים היות שברשימת הניצבים של שלמה, שהיו ממונים על גביית המיסים, לא נזכר נציב לשבט יהודה. רחבעם, בנו של שלמה, סירב להפחית את עול המיסים כבקשת העם וכתוצאה מכך פרץ מרד נוסף, שהתחיל עם רצח אדנירם (אֲדֹנִירָם בֶּן-עַבְדָּא), השר שהיה ממונה על גביית המיסים מטעם בית המלוכה עוד מזמנם של דוד(שמואל ב כ, כד) ושלמה. מרד זה הביא לפילוג הממלכה.
הפילוג
עם מותו של שלמה, בנו רחבעם בא לשכם כדי שיומלך על כל העם, ובמקביל קראו לירבעם בן נבט לחזור. במקום להמליך את רחבעם, העם בא וירבעם בראשו, ודורשים שישלוט ביד רכה יותר מאשר שלמה אביו, שהעביד את העם קשה לצורך מפעלי בנייה נרחבים. רחבעם המופתע פרש לשלושה ימי התייעצות כדי להחליט, ובסופו של דבר, במקום לנהוג כעצת יועצי אביו הזקנים, שטענו כי "אם היום תהיה עבד לעם הזה... והיו לך עבדים כל הימים" הוא נשמע לעצת חבריו שהמליצו לו להיות קשוח עם העם ולהכריז שהוא יהיה אף קשוח מאביו. בעצתם הוא אמר: "אָבִי הִכְבִּיד אֶת עֻלְּכֶם, וַאֲנִי אֹסִיף עַל עֻלְּכֶם; אָבִי יִסַּר אֶתְכֶם בַּשּׁוֹטִים, וַאֲנִי אֲיַסֵּר אֶתְכֶם בָּעַקְרַבִּים" ועורר את זעם העם שהכריז "מַה לָּנוּ חֵלֶק בְּדָוִד וְלֹא נַחֲלָה בְּבֶן יִשַׁי, לְאֹהָלֶיךָ יִשְׂרָאֵל". רחבעם ניסה להרגיעם ושלח אליהם את השר אדרם על המס אבל העם רגם אותו למוות ומרד בבית דוד באופן סופי.
השמועה על שובו של ירבעם התפשטה בעם וכל עם ישראל המליך אותו עליו, למעט שבט יהודה שנשאר נאמן. עם זאת, במלחמה שרחבעם יוצא אליה מיד כדי להשיב לעצמו את השלטון בצפון, גם שבט בנימין מתייצב לצידו. לפי הפסוקים הצליח רחבעם להוציא למלחמה משני השבטים 180,000 איש, אך בעקבות הופעתו של הנביא שמעיה המכריז כי הפילוג נעשה על ידי ה', העם חוזר למקומותיו.
הרפורמה של ירבעם
כדי למנוע מהעם להתאחד בעתיד עם יהודה, פועל ירבעם לשינוי התפיסה הדתית של ממלכת הצפון ומקים עגלי זהב בבית אל ובדן, בגבול הדרומי ובגבול הצפוני של ישראל. יתר על כן, כדי למנוע כל אפשרות של קשר בין הממלכות, ירבעם משנה את לוח חגי השנה וקובע חג "בחודש אשר בדא מלבו".
ישראל ויהודה
בשנים הראשונות הייתה יריבות גדולה בין שתי המדינות והן נלחמו זו בזו פעמים רבות, בדרך כלל ללא שינויים של ממש. אולם כבר בימי אחאב (כ-60 שנה לאחר הפילוג) המדינות מתיידדות והוא משיא את בתו למלך יהודה. גם בהמשך, בדרך כלל היו יחסים טובים בין ישראל ויהודה בהשוואה ליחסים עם המדינות הסובבות האחרות, אך לא תמיד.
פרס רומא
פרס רומא (בצרפתית: Prix de Rome) היה פרס שנתי שניתן על ידי האקדמיה לאמנות בפריז לתלמידים המצטיינים בחריטה, בציור, באדריכלות ובפיסול.
הזוכים נשלחו ללמוד ארבע שנים על חשבון ממשלת צרפת, באקדמיית צרפת ברומא, שם נוסדה בשנת 1666 על ידי ז'אן-בטיסט קולבר, שהיה שר האמנות של לואי הארבעה עשר מלך צרפת. פרס זה ניתן לאמנים צעירים מבטיחים שהוכיחו את כישרונותיהם באמצעות מבחנים קשים.
ב-1803 נוסף הפרס במוזיקה, וב-1816 – הפרס בציור נוף היסטורי. עם הזמן חשיבות הפרס ירדה, ונמתחה ביקורת על התנהלות הוועדה המעניקה את הפרסים. המלחין מוריס ראוול הגיש מועמדות לפרס חמש פעמים אך לא זכה בפרס (בשנת 1902 הוא הפסיד לאלויס קונק ובשנת 1905, מכיוון ששוב לא הוענק הפרס לראוול ולאור הסערה הציבורית, שונה הרכב הוועדה בתחום המוזיקה).
ב-1968, כשהיה אנדרה מאלרו שר התרבות בממשלת צרפת, שונתה מתכונת הענקת הפרס, והבחירה בין המועמדים עברה לידי משרד התרבות והמדינה. כיום ניתנת לזוכים שהות של 6 עד 18 חודשים (לעיתים רחוקות שנתיים) באקדמיה הצרפתית לאמנות ברומא.
ההר הסגול
ההר הסגול או זיג'ין שאן (בסינית: 紫金山, Zĭjīnshān, lit - "ההר הסגול-זהוב") הוא הר הנמצא בצד המזרחי של נאנג'ינג שבמחוז ג'יאנגסו, סין. גובהו 447.1 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר בו היא בגובה 30 מטרים. שטחו כ-20 קמ"ר בלבד.
פסגות ההר מוקפות לעיתים קרובות בעננים, מה שמשווה לו צבע סגול-זהוב עם שחר ובשעת בין ערביים, ומכאן שמו.
ההר הסגול מתקשר למספר אירועים היסטוריים, חלקם בתקופה העתיקה וחלקם מתקופת סין המודרנית. במקור ההר נקרא "ז'ונגשאן" (Zhōngshān) והיה ידוע גם כ"ג'יאנג" (Jiǎngshān) לאחר שסון קוון אמר שרוחו של ג'יאנג זיוון (שהיה מנהיג משושלת האן המזרחית) רודפת את ההר, כ"אלוהים של ההר", בתקופת שלוש הממלכות.
יותר ממאתיים אתרי מורשת ונוף ממוקמים בתוך או מסביב להר, מתוכם שלושה אתרים היסטוריים לאומיים, תשעה אתרים היסטוריים מחוזיים, ו-33 טריטוריות של השליטים הקודמים. ליד או בתוך ההר ממוקמים 12 מכוני מחקר ואוניברסיטאות.
בהר הסגול גדלים 621 זנים של צמחים וסקולריים.
הבוקר הזה
הבוקר הזה הוא יומן הבוקר של כאן ב' של תאגיד השידור הישראלי ובעבר של רשת ב' של קול ישראל, התוכנית משודרת ברציפות מאז שנת 1972. את התוכנית מגיש מאז 1995 אריה גולן.
התוכנית משודרת מהשעה שש בבוקר עד שמונה בבוקר.
היסטוריה
התוכנית שודרה לראשונה ב-2 באפריל 1972 ברשת ב', המגישים הראשונים שלה היו הסופר דויד גרוסמן ושלום קיטל.
ב-1973, שנה לאחר שידורו הראשון, היה היומן למגזין החדשות הפופולרי ביותר של רשת ב'.
ב-22 באפריל 1976 זכה שוב היומן בתואר "מגזין החדשות הפופולרי ביותר".
גרוסמן סיים את תפקידו ב-1985 וקיטל סיים את תפקידו ב-1993 עם מעברו לערוץ 2.
את התוכנית הגישו גם כרמית גיא, חיים זיסוביץ, מאיר איינשטיין וישראל סגל.
ב-1995 החל אריה גולן להגיש את התוכנית, הוא ממשיך להגיש אותה עד היום בכאן ב.
גולן מגיש את התוכנית בימי ראשון עד רביעי, בימי חמישי מגישה אותה אילה חסון ובימי שישי מגיש אותה רן בנימיני
ב-2017 לאחר סגירת רשות השידור, התוכנית המשיכה בשידוריה במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
כיום התוכנית משודרת אחרי תוכניתו של שלומי גולדברג "אור ראשון" ובימי שישי היא הראשונה מבין התוכניות.
ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם
ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם (ביפנית: 世界の終りとハードボイルド・ワンダーランド) הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור ב-1985, תורגם לאנגלית ב-1991 ומאנגלית לעברית ב-2008. הספר בנוי כשתי עלילות נפרדות המתרחשות בשני מקומות שונים אולם משתלבות זו בזו, עלילה אחת מתרחשת ב"ארץ פלאות קשוחה" והשנייה ב"סוף העולם". תורגם לעברית מהגרסה האנגלית בידי עידית שורר וראה אור בהוצאת כתר.
עלילה
הספר מתפצל בין שתי עלילות שונות, הפרקים האי-זוגיים מתרחשים במקום הנקרא "ארץ פלאות קשוחה" (למרות שלא נעשה שימוש במושג לכל אורך הספר והוא מופיע רק בראשי העמודים ובשמו של הספר עצמו), ואילו הפרקים הזוגיים מתרחשים ב"סוף העולם". שתי העלילות משתלבות זו בזו, כששני המספרים - שכפי המסתבר הם אותו אדם - מחפשים בתת-המודע שלהם את זהותם האמיתית.
"ארץ פלאות קשוחה" היא טוקיו בגרסה אנכרוניסטית. המספר הוא "קלקוטק", מעבד מידע אנושי שאומן "לכבס" ו"לטרוף" נתונים באמצעות העברתם מהמוח הימני לשמאלי. הקלקוטקים עובדים עבור "המערכת", שהיא ארגון ממשלתי המפקח על מאגרי המידע. מולם עובדים ה"סמיוטקים" בשירות "המפעל", רובם קלקוטקים לשעבר. מערכת היחסים בין שתי הקבוצות פשוטה: המערכת מגינה על מידע והמפעל מנסה לגנוב אותו, למרות שמועלה בספר האפשרות שאדם אחד עומד מאחורי שני הארגונים. המספר מבצע עבודה מורכבת עבור מדען זקן ומסתורי שחוקר ומפתח "מחיקת קול". המדען עובד במעבדה השוכנת עמוק בתוככי מערכת הביוב של טוקיו.
"סוף העולם" הוא מקום מסתורי שנמצא במקום לא ידוע, מפת העיר מופיעה בתחילת הספר. בסוף העולם המספר הוא אדם שהגיע לעיר זה עתה ומגלה עיר מוזרה ומוקפת חומה בלתי עבירה. הוא מתחיל בתהליך של הסתגלות לעיר החדשה, צלו נחתך ממנו ושוכן ב"חצר הצל", חצר קטנה בשער העיר שם משוכנים - עד למותם - הצללים שנחתכו, צלו של המספר לא צפוי לשרוד את החורף הממשמש ובא. תושבי העיר לא מורשים להחזיק בצל, כל הנראה גם אין להם נפש, ונראה כי כלל אינם מרגישים בחסרונם של אלה. המספר מקבל מגורים ב"מעונות הרשמיים", שם הוא מתגורר בחברתו של קולונל זקן, ומשובץ לעבודה כקורא חלומות, עבודה שמטרתה להסיר את עקבות הנפשות מהעיר. הוא הולך לספריה כל ערב, ושם, בעזרת הספרנית, לומד לקרוא חלומות מגולגלות ישנות של חדי קרן.
דמויות
בשתי העלילות, אף אחת מהדמויות לא נקראת בשם אלא מכונה בשם עיסוקה או תיאורה הכללי, כמו "הספרנית" או "השומר". גם בספרו המוקדם יותר, "מרדף הכבשה", נוקט מורקמי בסגנון דומה.
ארץ פלאות קשוחה
המספר - קלקוטק בן 35, גרוש, שמלבד עבודתו הבלתי רגילה חי חיים רגילים בעיר טוקיו. כמעט ולא מייחס חשיבות לחיים המתנהלים סביבו.
המדען הזקן - מוגדר כמדען דגול ומפוזר המומחה בתחומים רבים, שוכר את שירותיו של המספר כדי שיעבד עבורו מידע. עוסק בעיקר ב"מחיקת קול". הוא פיתח שיטה לרישום התודעה של אנשים בצורה ויזואלית. הוא מחליט לערוך את התודעה הזו ולשתול אותה אצל אחד מהקלקוטקים שעוברים את הניסוי, שהוא המספר. הוא מתנגד למערכת ומעדיף לעבוד לבדו, אולם משתף איתה פעולה כדי ליהנות מגישה למשאביה היקרים. בסוף הספר הוא נמלט לפינלנד כדי לחמוק מהמערכת ומהמפעל.
הנכדה בוורוד - נכדתו בת השבע עשרה של המדען הזקן. הוריה ואחיה מתו בהיותה ילדה קטנה והיא גרה עם סבה ומסייעת לו במחקריו. מתוארת כשמנמנה אם כי מושכת, לבושה תמיד בוורוד, מכף רגל ועד ראש. לא ביקרה מעולם בבית ספר, לאור טענות סביה שבתי ספר הם מקומות בלתי מועילים וכתחליף מלמד אותה את כל שהיא נצרכת לדעת על אודות החיים. בעלת תחומי ידע רבים ובהם כמה שפות, ירי באקדח ורכיבה על סוסים. בתחילת הספר, הזקן "מחריש" את קולה ושוכח אותה כך במשך שבוע שלם עד שהמספר מפנה את תשומת לבו לעניין. לכל אורך הספר היא מנסה - ללא הצלחה - לשכנע את המספר לשכב איתה.
הספרנית - סובלת מקיבה מורחבת ולכן תמיד רעבה, עוזרת למספר לחקור את חדי הקרן. חברתו ליומיים.
הענק והגמד - שני פושעים שרודפים את המספר. לא ידוע מי שלח אותם.
הקא"לינגים - ראשי תיבות של "קפא אינפרה-לילי". יצורים מיתיים החיים במערכת הביוב של טוקיו. הם מסוכנים מאוד לבני אדם ולכן המדען מיקם את המעבדה שלו בלב אזור המחיה שלהם, מוגן על ידי מערכת שדוחה את הקא"לינגים, כדי למנוע מאחרים לגנוב את המידע שהוא מחזיק. הם פיתחו תרבות עצמאית ובין היתר סוגדים לדג מפלצתי ענק ולעלוקות. אינם אוכלים בשר טרי ולכן כשהם לוכדים אדם הם משרים אותו קודם במים כמה ימים כדי שירקיב ואז ניזונים ממנו.
סוף העולם
המספר - חדש בעיר. עם הגיעו לסוף העולם צלו נחתך ממנו ועיניו עוברות תהליך שמקנה לו יכולת קריאת חלומות ומונע ממנו להיחשף לאור שמש. מקבל את תפקיד קורא החלומות של העיר. לא מבין למה וכיצד הגיע הנה ומה היו חייו הקודמים.
הצל - מופיע בספר כדמות אנושית. הוא זוכר את חייו הקודמים של המספר אבל נגזר עליו למות עד בוא החורף. שוכן בחצר הצללים שליד שער העיר, השוער דואג לצרכיו, אם כי מתנהג אליו בקשיחות ומעסיק אותו כעוזרו. לכשימות, המספר יאבד את נפשו.
השוער - השומר ומנהל העבודה של סוף העולם. מדריך את המספר בצעדיו הראשונים בעיר ושומר על הצל כלוא בחצר. בין היתר הוא עוסק בשריפת גופות הבהמות שמתו בימי השלג.
הספרנית - שומרת על גולגולות חדי הקרן הנמצאות בספרייה, מהן המספר קורא חלומות. מסייעת למספר בעבודתו. אין לה נפש אולם לאימה הייתה, והמספר מגיע למסקנה שיש לספרנית נפש חבויה ויש למצוא אותה בגולגולות. נראה כי יש קשר בינה לבין הספרנית מ"ארץ פלאות קשוחה".
הקולונל - איש צבא זקן, המספר גר יחד אתו במעונות הרשמיים. מדריך את המספר וסועד אותו בעת חוליו.
מפעיל תחנת הכוח - אדם צעיר ובודד שמפעיל את התחנה המספקת חשמל לעיר כולה. נותן למספר אקורדיון קטן וישן שעוזר לו לשחזר את זיכרונותיו מעולמו הקודם.
השפעות
ככל הנראה, הרוקי מורקמי הושפע בכתיבתו מספרו של פרנץ קפקא, הטירה. בשני הספרים מסופר על אנשים שמגיעים למקום זר ולא מבינים את סביבתם כמו שהסביבה לא מבינה אותם. הרעיון של איבוד הצל לקראת סוף העולם הופיע כבר ב-1813 בספרו של אדלברט פון שאמיסו, סיפורו המופלא של פטר שלומיאל.
הספר זכה בפרס טניזאקי היפני ב-1985.
מעבר קיקינג הורס
מעבר קיקינג הורס (באנגלית: Kicking Horse Pass - "מעבר הסוס הבועט") הוא מעבר הרים גבוה (גובהו 1,627 מטרים מעל פני הים) החוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים, בגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה והפארק הלאומי יוהו בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. האתר נחשב אתר היסטורי לאומי של קנדה, מאחר שנבנה בו קו הרכבת הקנדית הפסיפית, בין העיירה לייק לואיז באלברטה לבין העיירה פילד בקולומביה הבריטית. תוואי זה נבחר בשנת 1880, תוך העדפתו על תוואי צפוני יותר, שאמור היה לעבור דרך מעבר ילוהד. במעבר ההרים נמצא נחל דיווייד (Divide Creek) הייחודי בכך שהוא מתפצל לשני עברי קו פרשת המים של אמריקה.
היסטוריה
המעבר נחקר לראשונה על ידי חוקרים אירופאים בשנת 1858. הייתה זו משלחת פאליסר, בראשות קפטן ג'ון פאליסר שחקרה את מעבר ההרים, ונתנה לה את שמו.
מקור השם
מקור שמו של מעבר קיקינג הורס, ונהר קיקינג הורס העובר בו, באירוע בו חוקר הטבע והגאולוג ג'יימס הקטור קיבל בעיטה מסוסו בעת שסייר באזור.
תוואי הרכבת הקנדית הפסיפית
מסלול הרכבת המקורי שהוקם במעבר עבור מסילת הרכבת הקנדית הפסיפית היה בין פסגת המעבר לבין אגם ואפטה והעיירה פילד נודע, בשל השיפוע החד של (שיפוע של 4.5%) בשם "הגבעה הגדולה" - קו הרכבת התלול ביותר באמריקה הצפונית.
עקב תדירות התאונות הגבוהה, והעלות הגבוהה שנדרשה עקב חיבור מנועי עזר בטיפוס הרכבת במעלה הגבעה הגדולה, הוחלט על הקמת שתי מנהרות ספירליות, ואלה החליפו בשנת 1909 את המסלול הישיר. אמנם המנהרות האריכו את המסלול במספר קילומטרים, אולם הם הורידו את שיפוע המסילה לשיפוע של 2.2%.
קאיה (כלבה)
קאיה (10 באפריל 2005 – 26 בפברואר 2018) הייתה כלבה מעורבת מסוג אלסקן מלמוט, שאומצה על ידי משפחת נתניהו בחודש יולי 2015 בגיל 10, ומאז גרה עם המשפחה במעון ראש הממשלה בירושלים. מאז שאומצה זכתה קאיה לסיקור בתקשורת בישראל בשל אירועים שונים שהיו כרוכים בשמה, בהם נשיכתו של בנימין נתניהו וכמה ממקורביו.
מעבר קיקינג הורס
תוואי הרכבת הקנדית הפסיפית
בשנת 1962 נבנה דרך המעבר הכביש המהיר הטרנס-קנדי. בעוברו דרך מעבר ההרים מגיע הכביש לנקודתו הגבוהה ביותר בקנדה - גובה 1,643 מטרים.
קאיה (כלבה)
הצעת חוק שעברה בכנסת בקריאה ראשונה, שבין היתר הייתה אמורה לאפשר הסגר לכלבים בבית בעליהם ולא בתחנת הסגר לבעלי חיים, כונתה בפי דוברים המתנגדים לממשלה בשם "חוק קאיה נתניהו".
חייה בבית משפחת נתניהו
אתי אלטמן, ממייסדי תנו לחיות לחיות, התייחסה לאימוצה של קאיה ואמרה כי "בני משפחת נתניהו עשו מעשה חשוב מאין כמותו ולקחו לביתם כלבה מבוגרת וחולה. הם מטפלים בה במסירות. אני יודעת כמה כלבים מבוגרים ננטשים באכזריות על ידי הבעלים שלהם. תאמינו לי שאף אחד אחר לא היה לוקח אותה".
מספר חודשים לאחר שאומצה קאיה על ידי משפחת נתניהו, חשפה כתבת "עובדה" רויטל חובל כי החשב של משרד ראש הממשלה קיבל בקשה ממשפחת נתניהו לקבל מימון מהמדינה לרכישת מזון כלבים עבור קאיה. הבקשה, שהגיעה בסופו של דבר ללשכתה של החשבת הכללית במשרד האוצר, נדחתה על ידיה בטענה כי על משפחת נתניהו לממן מכיסה הוצאה זו, בשל היותה הוצאה פרטית. ממשרד ראש הממשלה נמסר כי "כל ההוצאות ממומנות מכספי משפחת נתניהו".
בתחילת חודש ינואר 2018 חלה הידרדרות במצבה הבריאותי של קאיה והיא הועברה לטיפול בבית החולים הווטרינרי בבית דגן. בשל מצבה קיצר אבנר, בנו של נתניהו, את הטיול שערך לאוסטרליה לאחר שחרורו מהצבא ושב לישראל. ב-23 בינואר 2018 פורסמה ידיעה על מותה של קאיה, שהופרכה על ידי אבנר נתניהו.
ב-26 בפברואר 2018 מתה קאיה. בנימין נתניהו כתב: "כמה אושר ואור היא הביאה לחיינו. למדנו מקאיה מה זאת נשמה ותודעה של בעלי חיים. שמחנו להעניק לה בית ומשפחה ובכך להאריך לה בשנים נוספות את חייה, והיא בחזרה העניקה לנו הרבה שמחה. בהזדמנות זו אנו קוראים לכל מי שיכול לאמץ בעלי חיים מבוגרים: תנו להם בית וחיים – ותקבלו מהם כל כך הרבה חום ואהבה". על קברה הוקמה מצבה.
החוק שקושר לשמה
קאיה נשכה מספר דמויות הקשורות לפוליטיקה הישראלית, כולל ראש הממשלה עצמו, חברת הכנסת שרן השכל, בעלה של סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי וכן מאבטח במעונות ראש הממשלה. יומיים לאחר מכן הוכנסה קאיה להסגר בן עשרה ימים במתקן הסגר של עיריית ירושלים הממוקם ליד הר חוצבים. זאת בהתאם לפקודת הכלבת משנת 1934 הקובעת כי כלב שנשך מועבר אוטומטית להסגר עירוני למשך עשרה ימים. בשנת 2014 ועדה בין-משרדית פרסמה המלצות להכנסת תיקונים בפקודה. ביולי 2017 אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה את הצעת חוק למניעת מחלת הכלבת, המאפשרת בהסגר ביתי כלב או חתול שנשך, במקום להביאו לכלבייה עירונית. בהצבעה בקריאה ראשונה לא הושג רוב. באוגוסט 2017 אישרה הכנסת את הצעת החוק בקריאה ראשונה במושב פגרה מיוחד. דוברים המתנגדים לממשלה כינו אותה "חוק קאיה נתניהו". לאחר מכן הועבר החוק לוועדת הכלכלה שקיימה בהצעה שני דיונים ולא העלו אותה להצבעה. לאחר שהוועדה והממשלה לא ביקשו להחיל על ההצעה דין רציפות בתום כהונת הכנסת העשרים, הוסרה הצעת החוק מעל סדר היום של הכנסת.
רולנד היל
סר רולנד היל (אנגלית: Rowland Hill; 3 בדצמבר 1795 - 27 באוגוסט 1879) היה ממציא בול הדואר.
ביוגרפיה
היל נולד בשנת 1795 בקידרמינסטר, שבמחוז ווסטרשייר אנגליה.
הוא התחיל את לימודיו בגיל 11. כאשר סיים את לימודיו עבד במכון לבדיקת עפרות ומתכות.
חקר פעילות הדואר בבריטניה
בשנת 1837, בתום תקופה ארוכה בה עקב אחר שירותי הדואר הבריטי וחקר את אופן פעולתם, סיכם רולנד היל את עבודתו במסמך אותו הגיש להנהלת הדואר. הוא הצביע על שורה של כשלים מהותיים בשיטה שהייתה נהוגה באותה עת, בדגש על ארבעה נושאים עיקריים: