cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרקסון (משחק לוח)
מהלך המשחק
המשחק מסתיים לאחר הנחת האריח האחרון. בשלב זה מתבצע חישוב ניקוד סופי. השחקן בעל הניקוד הגבוה הוא המנצח.
ניקוד
כללי ניקוד נוספים:
עניין אסטרטגי
להלן כמה נקודות אסטרטגיות העולות במהלך המשחק:
מוחמד מירמוחמדי
סעיד מוחמד מירמוחמדי (בפרסית: سید محمد میرمحمدی; 1948 – 2 במרץ 2020) היה פוליטיקאי איראני, ששימש כיועץ בכיר של המנהיג העליון באיראן, אייתוללה עלי ח'אמנאי, וחבר במועצה לאבטחת אינטרס המשטר. הוא היה חבר הפרלמנט האיראני וייצג את העיר קום. מוחמד היה חבר במועצה המרכזית של מפלגת הרפובליקה האסלאמית, ראש המטה לנשיאות בתקופת נשיאותיהם של עלי חמינאי ואכבר האשמי רפסנג'אני, ומזכ"ל מפלגת התרבות האיסלאמית.
ראשית חייו
מוחמד נולד בשנת 1949 בקום, איראן. הוא היה אחיינו של איש הדת הבכיר מוסא שובאירי זנג'אני.
קריירה
מוחמד מונה על ידי המנהיג העליון של איראן, עלי חמינאי, כחבר המועצה לאבטחת אינטרס המשטר באוגוסט 2017.
מותו
מוחמד מת ממחלת הקורונה ב-2 במרץ 2020, ערב יום הולדתו ה-71, מה שהופך אותו לגורם הבכיר ביותר בהנהגת איראן שמת מהנגיף. אמו מתה גם מהנגיף.
אזהרות
אזהרות הם פיוטים העוסקים במניין תרי"ג (613) המצוות ונאמרים בחג השבועות. החל מתקופת הגאונים ידוע מנהג לומר בחג השבועות פיוט הכולל את מניין תרי"ג המצוות. במאה התשיעית הם כבר נחשבו מנהג מקובל ומושרש. במקור נאמרו פיוטים כאלה בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף, ובהמשך העבירום בחלק מהקהילות למקומות אחרים בתפילה.
אזהרות ידועות לדוגמה הן האזהרות האנונימיות הקדומות "אתה הנחלת", אזהרות רס"ג, האזהרות של רבנו אליהו הזקן, של רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני ושל רבי שלמה אבן גבירול.
התפתחות מנהג האזהרות
הפיוט הקדום ביותר הידוע לנו בסוג זה הוא "אתה הנחלת" המופיע כיום בנוסח אשכנז, שנתחבר בתחילת תקופת הגאונים בבבל, וקדם אפילו למניין המצוות של בה"ג (שאינו פיוט אזהרות). פיוט זה אינו משעבד את עצמו דווקא למניין תרי"ג מצוות ומונה את המצוות בצורה חופשית וללא סדר כלשהו. יונה פרנקל משער, שמחבר "אתה הנחלת" כלל לא התיימר להשלים את מניין כל המצוות, אלא רק ערך רשימה חלקית. זאת משום שבמניינו, הכולל 570 מצוות, לא הזכיר מצוות רבות שקשה לטעון שנשכחו, כך למשל השמיט אכילת מרור בסמוך לאכילת מצה שנזכרה, והשמיט עשיית שולחן הפנים, אף על פי שמנה הן עשיית המנורה והן מצוות לחם הפנים.
רס"ג מתח ביקורת על "אתה הנחלת" בשל חסרונן של מצוות רבות ובשל אריכות לשון מיותרת לדעתו. כדי להחליף את "אתה הנחלת" הפופולרי, הוא כתב שני פיוטי אזהרות משלו, "את ה' אלקיך תירא" ו"אש אוכלה אש" (המשולב בתוך שבעתא). בראשון רס"ג מתבסס על חלוקתו המרובעת של בה"ג את תרי"ג המצוות לעשין, לאוין, עונשין ופרשיות, אף על פי שהוא אינו נצמד במדויק למניינו של בה"ג. בפיוט האזהרות השני שלו, מתאר רס"ג כיצד כל תרי"ג המצוות כלולות בעשרת הדיברות.
בהמשך, כמעט כל כותבי האזהרות אמצו חלוקה זו של בה"ג וכתבו את אזהרותיהם על פיה. השפעה נוספת של בה"ג על כותבי האזהרות שלאחריו, היא ניסיונם למנות את המצוות מניין מושלם, מגמה שלא נראתה ב"אתה הנחלת". הידוע שבפייטנים אלה הוא רבי שלמה אבן גבירול, אך אזהרות חשובות הן גם אזהרות רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני, אזהרות רבנו אליהו הזקן, ואזהרותיו של רבי בנימן בן שמואל שנתגלו בגניזה הקהירית.
האזהרות השונות במנהגי התפילה
בנוסח צרפת התקבלו באופן מוחלט אזהרות רבי אליהו הזקן "אמת יהגה חכי", והראשונים דנים בהן ומתקנים אותן. ייתכן שהתקבלותן המוחלטת של אזהרות ר"א הזקן במנהג צרפת הם שגרמו להיעלמותן של אזהרות ר' בנימן בן שמואל מהמרחב הצרפתי.
בנוסח אשכנז מקובלות אזהרות "אתה הנחלת" ליום ראשון של שבועות, וביום השני נאמר הפיוט הקדום "אזהרת ראשית", שאינו מונה את המצוות וכנראה שמש במקור כפתיחה לאזהרות. קהילות אשכנז הסתפקו במניין מצוות מלא באחד הימים, ועל כן התירו לעצמן לומר ביום השני פיוט זה בלבד. בשני הימים, אומרים באשכנז אחרי האזהרות פיוט אז שש מאות.
בנוסח איטליה, נאמרות האזהרות בסדר הפוך מזה של נוסח אשכנז. ביום הראשון אומרים "אזהרת ראשית", וביום השני אומרים "אתה הנחלת". נוהגים שלא לומר את כל "אתה הנחלת" אלא רק את הא"ב הראשון מתוכו. בשני הימים אומרים אחר האזהרות את "אז שש מאות".
מיקום האזהרות בתפילה
כאמור, מיקומן המקורי של האזהרות הוא בברכת קדושת היום ("אתה בחרתנו") שבחזרת הש"ץ בתפילת מוסף של שבועות. במיקום המדויק בו יש לומר את האזהרות בתוך הברכה נהגו מנהגים שונים בתקופת הגאונים. רב עמרם גאון כותב בסידורו לשלב את האזהרות לאחר הפסקה "מלך רחמן רחם עלינו" לפני "והשיאנו": . לעומת זאת, את האזהרות שכתב רס"ג והביא בסידורו הוא מיקם לאחר פסוקי המוסף, ולאחריהן המשיך "מלך רחמן רחם עלינו". בנוסח אשכנז נהוג מתקופות קדומות ועד מחזורי ימינו כדעת רס"ג, והאזהרות נאמרות מיד לאחר פסוקי קרבן מוסף. כך נהוג עד היום גם בנוסח איטליה. על פי הנראה מפיוטי האזהרות הצרפתיים (של ר"א הזקן ושל ר' בנימן בן שמואל) נהג שם מנהג שלישי, והאזהרות נאמרו באמצע פסקת "מלך רחמן רחם עלינו", לפני הבאת הפסוק. בנוסח הספרדים הקדום נהגו כדעת רב עמרם גאון ואמרו את האזהרות לפני "והשיאנו". כאשר קבעו פוסקי ההלכה בספרד שאין לומר פיוטים בחזרת הש"ץ, הוצאו גם האזהרות ממקומן המקורי והועברו לתפילת מנחה, לפניה או לאחריה. גם בנוסח רומניא לא נאמרו האזהרות בתוך חזרת הש"ץ, והן נאמרו לאחריה.
באשר לטעם הבחירה דווקא בתפילת מוסף, ולא בתפילת שחרית המתבקשת יותר, מציע יונה פרנקל שתי אפשרויות. האחת, שתפילת שחרית כבר הייתה עמוסה בפיוטים רבים בברכות קריאת שמע (יוצרות) ובחזרת הש"ץ (קדושתא), ולא רצו להכביד עליה בפיוט ארוך נוסף. הסבר אחר שהוא מציע הוא שהדבר נבע מרצון ליצור הקבלה לחגים אחרים בהם ישנו פיוט משמעותי במוסף (מלכויות זכרונות ושופרות בראש השנה, פיוטי סדר העבודה ביום כיפור, תפילת גשם בשמיני עצרת ותפילת טל בפסח).
מנהגים שונים באמירת האזהרות
לבני עדות המזרח ישנה מנגינה מיוחדת לאמירת האזהרות.
בחוץ לארץ, בו יש יום טוב שני של גלויות, יש שנהגו לקרוא את מצוות העשה ביום הראשון של חג השבועות ואת מצוות הלא תעשה ביום השני של שבועות.
לגבי זמן אמירתו, יש מקומות שנהגו לקרוא את האזהרות במהלך חזרת הש"ץ של תפילת מוסף. במקומות אחרים נהגו לאומרו לאחר חזרת הש"ץ, לפני תפילת מנחה או כחלק מתיקון ליל שבועות.
ביקורת והערכה
רבי אברהם אבן עזרא, בספרו "יסוד מורא וסוד תורה", מותח ביקורת על מחברי האזהרות: "והנה בעלי האזהרות דומים לאדם שסופר כמה הוא מספר העשבים הכתובים בספר רפואות והוא לא יכיר מה תועלת בכל אחד מהם ומה יועילו לו שמותם". לפי פרופ' מאיר בר-אילן, בעלי האזהרות, שאותם מבקר אבן עזרא, הם בראש ובראשונה רבי סעדיה גאון ורבי שלמה אבן גבירול.
הרמב"ם בהקדמתו לספר המצוות מותח ביקורת מסיבה אחרת, והיא אופן מניין המצוות שבאזהרות: הרמב"ם אומר, כי תפוצתן הרבה של אזהרות שנכתבו על פי מניין בה"ג (שהוא מניין מצוות מוטעה, להבנת הרמב"ם), היא בין הגורמים שהביאו אותו לכתוב את ספר המצוות, בו הוא מונה את המצוות בשיטה שונה. בעקבות דבריו אלה של הרמב"ם חיברו בתימן הרב יוסף קאפח והרב יוסף קורח כל אחד בנפרד, אזהרות המבוססות על מניין המצוות של הרמב"ם. כבר לפניהם חיבר הרב יהונתן אייבשיץ אזהרות כמניין הרמב"ם.
בניגוד לשיטת הרמב"ם שמחברי האזהרות הם "פייטנים, לא רבנים", ואין עיקר עיסוקם בתוכן מניין המצוות אלא ביפי השיר, רבים ראו בפיוטי האזהרות חיבור בעל משקל הלכתי. רבנו תם הגיה את האזהרות של ר"א הזקן כדי שתתאמנה להלכה כפי שהוא פסק. במהלך הדורות נכתבו פירושים רבים נוספים לאזהרות, ולעיתים קרובות הפרשנים מנסים לאפיין את שיטת הפייטן במניין המצוות ולהשוותה לשאר מוני המצוות. למשל, הרשב"ץ כתב פירוש בשם "זוהר הרקיע" על האזהרות של אבן גבירול, ובו הוא מתמודד עם טענות הרמב"ם והרמב"ן, ומנסה אף להסיק מן הפיוט מהי דעתו של אבן גבירול במחלוקות השונות ביניהם. הרב ירוחם פישל פערלא כתב חיבור ארוך על אחד מפיוטי האזהרות של רס"ג, בו הוא דן בדעת רס"ג בשאלות שונות הקשורות במצוות ובמניינן, לפעמים על סמך מילים בודדות בהן רס"ג השתמש בפיוטו.
אטימולוגיה
בשאלת מקור הכינוי "אזהרות" קיימות מספר הצעות:
בתרבות
בסיפורו האוטוביוגרפי "הסימן", שמתרחש בחג השבועות, מספר ש"י עגנון: "איני זוכר מאימתי נוהג אני לומר בלילי שבועות אזהרות לרבינו שלמה בן גבירול, אבל מיום שנהגתי כן לא בטלתי ממנהגי זה אפילו שנה אחת". שיאו של הסיפור הוא החיזיון המיסטי שחווה המספר, ובו מפגש עם רבי שלמה אבן גבירול.
במועדים נוספים
בשירת ספרד, הורחב המונח "אזהרות", ומעתה נתכנו "אזהרות" כל פיוטי החגים שנושאם הלכתי ומפרטים את הלכות החג. ראשיתו של הדבר ברבי יהודה הלוי שחיבר "אזהרות" לפסח, הכוללות הלכות פסח. בעקבותיו הלכו פייטנים רבים אחרים, בעיקר בקטלוניה ובפרובנס, וחיברו אזהרות לפסח (למשל רבי זרחיה הלוי), ולאחר מכן גם לשאר החגים. ידועות בין היתר "אזהרות לשבת לפני יום הכיפורים", "אזהרות לשבת לפני סוכות", "אזהרות לראש השנה", ועוד. פיוטים אלה נאמרו כנראה בידי הציבור בשבת שלפני החג. מנהג זה כנראה לא התפשט, וברבות הימים השתמר רק המנהג המקורי, לומר אזהרות על תרי"ג מצוות בחג השבועות.
אמא ארמניה
אמא ארמניה (בארמנית: Մայր Հայաստան; מבוטא "מַאייר הִיאַסְטַאן") היא האנשתה של ארמניה. העיבוד החזותי הידוע ביותר של הדמות הוא הפסל המונומנטלי בפארק הניצחון, המשקיף על עיר הבירה של ארמניה.
פסלה של אמא ארמניה בירוואן
הפסל הנוכחי בפארק הניצחון החליף פסל של יוסיף סטלין שנבנה כאנדרטה לזכר הניצחון הסובייטי במלחמת העולם השנייה. במהלך שלטונו של סטלין בברית המועצות, גרגור הרוטיוניאן, המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הארמנית פיקח על הקמת האנדרטה יחד עם עוד חברי הממשלה. הבנייה הושלמה ונחשפה לציבור ב-29 בנובמבר 1950, לכבוד שלושים שנה לשלטון הסובייטי בארמניה. הפסל נחשב ליצירת מופת של האמן סרגיי מרקורוב. המעמד עוצב על ידי האדריכל רפאל ישראליאן. ישראליאן חזה כי מה שישכון מעל המעמד יכול להתחלף, ועיצב את המעמד כיצירה שעומדת בפני עצמה, בדמות שלושה עמודי התווך בבזיליקה של הכנסייה הארמנית. שנים לאחר מכן הוא דיבר על כך:.
באביב 1962, הפסל של סטלין הוסר. הדבר קרה בעקבות החלטת הגינוי של סטלין בוועדה המרכזית במוסקבה שהתרחשה ב-1956, שבגינה כל המונומנטים לכבודו ברחבי ברית המועצות הוסרו, אך המעשה בארמניה נדחה מספר שנים. היו שמועות שזה היה מפני שמזכ"ל המפלגה הארמנית נצל את ההזדמנות להראות שאין הוא כפוף למרכז, אך נראה שהסיבה האמיתית הייתה טכנית, מכיוון שהשיטה להסרת הפסל מבסיסו פותחה רק ב-1962. עם זאת, האירוע לא עבר בשלום, והפסל נפל, וחייל אחד נהרג ורבים נפצעו במהלך ההסרה.
הפסל של "אמא ארמניה", דמות קלאסית של אישה מחזיקה בחרב רחבה בידיה, אשר עוצבה על ידי יעארה הרוטיוניאן, הוצב על המעמד בפארק כעבור חמש שנים. הפסל נישא לגובה של 22 מטרים, ויחד עם הבסיס, הגובה הכולל של האנדרטה הוא 51 מטרים. הפסל בנוי מנחושת מרוקעת, והבסיס מאבן בזלת.
הפארק בו שוכן הפסל נקרא "פארק הניצחון" מבחינה רשמית, אך לאחר שהוסר הפסל של סטלין, החלו תושבי ירוואן לקרוא לו "פארק המונומנט".
עם השנים, הפסל צבר לכלוך רב. נעשו מספר ניסיונות לנקותו, אך עד כה הצליחו לטפל רק בחלקו התחתון. נאמר על כך בירוואן ש"נאלצים לסמוך על הגשם" לטיפוח הדמות הסמלית.
סמליות
הדמות של אמא ארמניה מסמלת שלום באמצעות כוח. מטרתה, באמצעות הפסל, היא להזכיר לצופים בה דמויות נשים בולטות בהיסטוריה של ארמניה, בהן סוסה מייריג ואחרות, אשר הצטרפו לגברים במאבק המזוין למען שחרור ארמניה נגד החיילים הטורקים והמיליציות הכורדיות. היא מסמלת גם את החשיבות המיוחסת לאישה המבוגרת בקרב המשפחה הארמנית.
מיקומה של "אמה ארמניה" על גבעה המשקיפה על ירוואן – ובה בעת פונה לעבר טורקיה – ממצב אותה כשומרת הבירה הארמנית. ב-9 במאי מדי שנה בשנה מבקרים אלפי ארמנים את "אמא ארמניה" ומניחים פרחים לרגליה, כדי להנציח את הנופלים הארמנים במלחמת העולם השנייה. בבסיס הפסל שוכן "המוזיאון הצבאי - אמא ארמניה", של משרד הביטחון הארמני. בעת הקמתו ב-1970 שכן בו מוזיאון צבאי ייעודי למלחמת העולם השנייה. ב-1995 הוקדש חלק גדול משטח התצוגה למלחמת נגורנו קרבאך הראשונה (1988–1994). המוצגים הם חפצים אישיים – כלי נשק ומסמכים – של הלוחמים, והקירות מעוטרים בדיוקנאות שלהם. בין שאר החפצים ההיסטוריים מוצגת מפה שעליה הכוחות הארמנים תכננו את מבצע הכיבוש של העיר שושה.
חאל פאר
חאל פאר (במלטזית: Ħal Far - "עיר העכברושים") הוא אזור התעשייה הגדול ביותר במלטה. האזור שוכן בדרום-מזרחו של האי מלטה, לחופי הים התיכון, כקילומטר וחצי בלבד ממערב לנמל החופשי של מלטה, הנמל הגדול והחשוב במדינה. אורכו של אזור התעשייה ממזרח למערב הוא כקילומטר וחצי, ורוחבו המרבי כקילומטר אחד.
ארתור מקדונלד
ארתור (ארט) ברוס מקדונלד (באנגלית: Arthur Bruce "Art" McDonald; נולד ב-29 באוגוסט 1943) הוא אסטרופיזיקאי קנדי. בשנת 2015 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם טקאקי קג'יטה על גילוי תנודות בחלקיקי נייטרינו, ובעקיפין גילוי העובדה שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.
ביוגרפיה
ארתור ברוס מקדונלד נולד ב 1943 בסידני שבנובה סקוטיה, הנמצאת במזרח קנדה, שם גם למד לתואר ראשון ושני בפיזיקה. הוא קיבל תואר דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפונרניה ומשרת פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2015 קיבל פרס נובל לפיזיקה בשל גילוי תנודות החלקיק נייטרינו. בשנת 2016 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
כדור גומי
כדורי גומי הם תחמושת אל-הרג המיועדת לפיזור הפגנות אלימות והתפרעויות. כדורי גומי הם כדוריות או גלילונים בעלי ליבת מתכת המצופים במעטפת גומי, הנורים מרומה רימונים – התקן המורכב על הרובה האישי.
ירי בכדורי גומי נועדו לפזר הפגנות באמצעות גרימת פציעות יבשות וכואבות למתפרעים וכן לנטרל מתפרעים שמהווים איום על שלום השוטרים או המפגינים. אף על פי שכדורי הגומי מוגדרים כתחמושת "אל-הרג", בטווחים קצרים פגיעת כדורי גומי עלולה להיות קטלנית.
אמצעים (בישראל)
כדורי הגומי נורים משני התקנים עיקריים (תוצרת תע"ש):
מיקי לוי זומן להעיד בוועדת אור כמומחה לירי כדורי גומי (כיום מיוצר על ידי תעש).
כללי
כאמור, כדורי-גומי הם תחמושת שנועדה לפיזור הפגנות על ידי גרימת מכות יבשות למתפרעים הראשיים מרחוק ובכך לנטרל את האיום שלהם. פגיעת כדור גומי כואבת ביותר ולעיתים גורמת לפציעות חמורות. כאשר כדורי גומי נורים מטווח קצר מדי או אל עבר הראש, הם עלולים להיות קטלניים. כדורי הגומי גרמו בעבר למספר הרוגים בקרב מפגינים. הפתולוג יהודה היס דיווח על 10 מקרי מוות מפגיעת כדורי גומי (ותשעה נוספים מפגיעת כדורי פלסטיק) ב-9 מתוך 10 האירועים ניתקה ליבת המתכת מציפוי הגומי, מקרב ההרוגים שבעה נהרגו מחדירת הכדור לראש או לצוואר ו-3 מנזק מוחי עקב חבלה קהה בגולגולת או בעמוד השדרה. פגיעה בעיניים גורמת ברוב המקרים אובדן ראייה בעין הפגועה ונראה שאין טווח בטוח כשמדובר בפגיעה בעין. בדרך כלל נהוג לכוון כדורי גומי אל עבר הגפיים או פלג הגוף התחתון על מנת לנטרל מבלי להרוג, אך מאחר שהדיוק של כדורי הגומי מוגבל ביותר (עקב אופן הירי שלהם) לעיתים עלולים להיפגע מפגינים אחרים, ואפילו בפלג הגוף העליון. צורת הקליע אינה אווירודינמית ולכן הוא מאבד אנרגיה קינטית במהירות כך שהטווח היעיל אך הלא-קטלני קטן. פגיעה ברגליים עשויה לגרום שברים בעצמות ובעצבים
בשטחים
על פי נתוני בצלם, בחודשים ינואר-נובמבר 1988, שיאה של האינתיפאדה הראשונה, נהרגו לפחות 58 פלסטינים מכדורי פלדה מצופים גומי. גם כיום כוחות צה"ל ומג"ב משתמשים בירי כדורי גומי כאמצעי לפיזור הפגנות בשטחים. בדרך כלל נעשה השימוש באמצעי זה לאחר ירי רימוני גז מדמיע. הכדורים גורמים לפצועים רבים, ולעיתים להרוגים. כך בפברואר 2016 נהרג בכפר אל מוע'ייר נער בן 16 מכדור גומי שפגע במצחו, מעל לעין השמאלית.
אירועי אוקטובר 2000
באירועי אוקטובר 2000, משטרת ישראל הרבתה להשתמש בכדורי גומי כנגד המפגינים והמתפרעים הערביים. חוסר מיומנות, הכשרה נאותה ונהלים מתאימים גרם לכך שהירי בוצע בניגוד לכללי הבטיחות, ללא כל דיווח או בקרה, וגרם לפציעות חמורות ואף להרוגים בקרב המתפרעים. שוטרים רבים נימקו את השימוש בירי כדורי גומי כנגד המתפרעים בכך שחששו לחייהם.
בעקבות המאורעות הקשים ודו"ח ועדת אור שבה בעקבותיהם, החליטה המשטרה לחדד את הנהלים בדבר השימוש בכדורי גומי והגבילה באופן ניכר את השימוש בהם כנשק לפיזור הפגנות. כמו כן, החלה המשטרה להכניס אמצעי אל-הרג אחרים לפיזור הפגנות, כגון רימוני גז מדמיע וזרנוקי מים.
אירועי חוות גלעד
בפברואר 2011 השתמשו כוחות המשטרה בכדורי גומי במהלך פינוי המאחז חוות גלעד. חלק מהכדורים נורו מטווח קצר מהמותר, ולעבר פלג הגוף העליון, בניגוד לנוהלי המשטרה ובאופן המסכן חיים. המהלך זכה לגינויים רבים מימין ומשמאל. בתחילה טענה המשטרה כי השתמשה בכדורי צבע בלבד, אך לאחר שהוצגו ראיות בפני ועדת החוץ והביטחון, חזרה בה המשטרה והודתה כי נורו כדורי גומי ובכמות גבוהה יותר מכפי שהצהירה בתחילה.
3sat
3sat הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי שמשדר בשפה הגרמנית ומופץ ללא תשלום. הערוץ מופעל על ידי ZDF, ORF, ה-SRG SSR ו-ARD. המפעיל הבולט של הערוץ הוא ה-ZDF, ושידורי התחנה מתבצעים ממשרדי ZDF.
היסטוריה
3sat הוקם על מנת לשדר תוכניות תרבות, במקור דרך השידור בלוויין. הערוץ נוסד על ידי ה-ZDF הגרמני, ה-ORF האוסטרי, ו-SRG SSR משווייץ. ZDF מוביל את השידורים אך ההחלטות מתקבלות במשותף על ידי הקואופרטיב.
בשנת 1990, DFF, ארגון שידור בגרמניה המזרחית הפך לחבר בקואופרטיב ונשקל שינוי שם של הערוץ ל-4sat, אך לבסוף הוחלט להותיר את השם הקודם על כנו. ב-31 בדצמבר 1991 בוטלה חברותו של DFF כחלק מפירוק הארגון, בהתאם לחוקי האיחוד הגרמני.
ב-1 בדצמבר 1993 הצטרף לקואופרטיב ARD, כשותף. זאת בעקבות הקמת ערוץ הלוויין של ARD, שנקרא Eins Plus.
ב-2003 היה ערוץ 3sat זמין בקרב 40 מיליון משקי בית בגרמניה, אוסטריה ושווייץ, וב-85.5 מיליון משקי בית ברחבי אירופה.
בשנת 2009 עמד נתח השוק של הערוץ על 1.1% בגרמניה, 1.2% בשווייץ ו-1.9% באוסטריה.
פיצוץ אווירי
פיצוץ אווירי הוא פיצוץ של מטען נפץ, כגון פגז ארטילרי נגד אדם או נשק גרעיני באוויר במקום במגע עם הקרקע או עם המטרה. היתרון הצבאי העיקרי של פיצוץ אווירי מעל הקרקע הוא שהאנרגיה מהפיצוץ (וכן כל שברי הקליפה) מופצת באופן שווה על פני שטח רחב יותר; עם זאת, עוצמת האנרגיה היא נמוכה יותר מאשר בפיצוץ על הקרקע.
המונח עשוי להתייחס גם להתפרצויות אוויר טבעיות הנובעות ממטאורים שנכנסים לאטמוספירה, כפי שקרה באירוע טונגסקה, ב -1930 באירוע קורוסה ריבר, ובאירוע המטאור של צ'ליאבינסק.
היסטוריה
לארטילריה שמתפוצצת באוויר יש היסטוריה ארוכה. פגז רסיסים הומצא על ידי הנרי שרפנל לצבא הבריטי ב 1780 בערך כדי להגביר את האפקטיביות של ירי קניסטר. שהיה בשימוש נרחב עד למלחמה ב-1812 ונשאר בשימוש עד שהוחלף במהלך מלחמת העולם הראשונה. "פגזי רסיסים" למעשה מייצרים שברים ושבבים, לא רסיסים.
פצצות אוויר שימשו במלחמת העולם הראשונה כדי למחוק התחפרויות אויב והיו ממלאים אותם רסיסים כדי להרוג כמה שיותר חיילים בפיצוץ אחד, בהנחה כי הפיצוץ היה ישירות מול התעלה שבה היו ממוקמים.
כשחי"ר נכנס לחפירות עמוקות, פגזי רסיסים היו חסרי תועלת ופגזים עם חומר נפץ חזק שימשו לתקיפת ביצורים וחיילים בשטח הפתוח. המרעומים עבור הפגזים יכולים להיות מוגדרים להפעיל את המטען על ידי מגע או באוויר, או בזמן מסוים לאחר מגע. במהלך מלחמת העולם השנייה פותח "מרעום קרבה", אשר נשלט על ידי מכשיר מכ"ם דופלר שגרם לו להתפוצץ כאשר היה ליד המטרה.
במהלך מלחמת וייטנאם, פצצות אוויר שימשו כדי להגן על בסיסי צבא ארצות הברית. טקטיקה זו נקראה "רוצח ג'וניור" כאשר מתייחסת ל-105 מ"מ או 155 מ"מ פגזים, ו "רוצח בכיר" כאשר מתייחסת להוֹבִיצֶר גדול.
מוקשים נגד אדם שימשו להגן על גבולות כגון ב"מלחמת הבזק" של גרמניה במלחמת העולם השנייה, נורה רימון לאוויר, שמתפוצץ בגובה המותניים, ומגביר את רדיוס הפיצוץ ואת הנזק שנגרם על ידיו על ידי גל הלם ורסיסים מעופפים.
דוגמאות חדשות יחסית של תחמושת שמתפוצצת באוויר הם VOG-25P "jumping" 40 mm המכיל מטען משני שמעיף אותו עד 1.5 מטר מעל הקרקע לפני המטען הראשי מתפוצץ. פיתוח נוסף לאחרונה הוא תכנות מחשב. כלי נשק המשתמשים בטכנולוגיה חדשה זו כוללים את XM29, XM25, XM307, K11 ו- PAPOP, אשר כולם נמצאים בשלבים שונים של אב טיפוס או בדיקה.
נשקים גרעיניים
הפיצוץ הוא בדרך כלל בגובה של בין 100 ל -1,000 מטרים מעל הקרקע כדי ליצור גלי זעזוע חזקים יותר מאשר פיצוץ בגובה הקרקע. פיצוץ באוויר גם ממזער את הנשורת על ידי שמירה על כדור האש מנגיעה בקרקע, ה"גזע מאך" מתרחש רק ליד פני הקרקע, והוא דומה בצורתו לאות Y כאשר צופים מן הצד. בפצצת הירושימה, הפיצוץ היה בגובה 550 עד 610 מטרים מעל הקרקע בשביל "השגת השפעות הפיצוץ המקסימלי, ולמזער קרינה שיורית על הקרקע משום שהכוחות האמריקאים קיוו בקרוב לכבוש את העיר".
טקטיקה
בלחימה קונבנציונלית, פיצוצים אוויריים משמשות בעיקר נגד חי"ר ביעדים פתוחים או בלתי מזוהים, שכן השברים המתקבלים מכסים שטח גדול אך לא חודרים שריון, לשרידי בניינים או לביצורים.
במלחמה גרעינית, נעשה שימוש בהתקפות אוויריות נגד מטרות רכות (כלומר, היעדר הבנייה הקשוחה המסוגלת לשרוד לחץ יתר כתוצאה מהתפוצצות גרעינית) כגון ערים או שדות תעופה, מערכות מכ"ם ועמדות ניידות.
Allcargo Logistics
אולקרגו לוגיסטיקה (באנגלית: Allcargo Logistics) היא חברת לוגיסטיקה הודית, המציעה שירותי שליחים ושילוח מטענים כבדים ברחבי העולם.
המטה הראשי של החברה נמצא בעיר מומבאי, מלבדו מפעילה החברה סניפים ב-180 מדינות ומחזיקה מחסנים באירופה, צפון ודרום אמריקה, סין והודו.
אולקרגו היא חלק מקבוצת אבשיה (Avvashya Group) ונחשבת לאחת מחברות הלוגיסטיקה הגדולות בהודו.
היסטוריה
אולקרגו הוקמה בשנת 1993 כחברה לאחזקה והפעלת מטענים בנמל מומבאי וכמו כן סיפקה שירותי עמילות מכס ושילוח בינלאומי.
בשנת 2005, רכשה אולקרגו את חברת אקו ליין (ECU Line) הבלגית. תחילה רכשה 33.8 אחוזים ממניות החברה ועד סוף שנת 2006 רכשה את כלל מניותיה.
בשנת 2006, רכשה חברת ההשקעות הפרטית New Vernon Capital Fund כ-6.4 אחוזים ממניות אולקרגו.
בשנת 2006, רכשה אולקרגו את חברת Hindustan Cargo שעסקה בהובלה אווירית.
בשנת 2007, הקימה שתי תחנות נוספות להובלת מכולות בנמל מונדרה הממוקם במדינת גוג'ראט ובנמל צ'נאי במדינת טאמיל נאדו.
בשנת 2008, רכשה חברת ההשקעות Blackstone GPV Capital Partners כ-6 אחוזים ממניות חברה וכשנה מאוחר יותר הגדילה את סך המניות שלה לכ-14.9 אחוזים.
בשנת 2013, רכשה אולקרגו את חברת הלוגיסטיקה ההולנדית אף סי אל מרין רוטרדם (FCL Marine Rotterdam).
בשנת 2016, חתמה אולקרגו על הסכם עם חברת אבשיה (Avvashya CCI) והחלה להציע פתרונות לוגיסטיקה אוטומטיים, תרופות, משאבים כימיים וחלקי חילוף.
בשנת 2020, רכשה אולקרגו את חברת ההפצה ההודית גאטי.
ז'נרליטט דה קטלוניה
ז'נרליטט דה קטלוניה או בקיצור ז'נרליטט (בקטלאנית: Generalitat de Catalunya, בספרדית: Generalidad de Cataluña) הוא הארגון הפוליטי של הקהילה האוטונומית של קטלוניה, אחד האזורים האוטונומיים וההיסטוריים במסגרת ספרד.
הז'נרליטט מורכב מהפרלמנט של קטלוניה, המועצה המבצעת (אקזקוטיבית) או הממשלה, לשכת הנשיא, ומוסדות אחרים שנקבעו לפי החוק. מוסדות הז'נרליטט יושבים בברצלונה, בירת קטלוניה. בניין הפרלמנט נמצא בפארק הסיוטאדליה, בעוד לשכת הנשיא או ראש הממשלה שוכנת ב"ארמון הז'נרליטט". מושב הנשיא נמצא בסמיכות מקום לארמון, ב"קאזה דלס קנונז'ס". נשיא הז'נרליטט הוא ראש המועצה המבצעת או הממשלה, והוא נבחר על ידי הפרלמנט ומתמנה על ידי מלך ספרד.
מקורות המוסד בימי הביניים
שורשי הז'נרליטט של קטלוניה ושל הז'נרליטט של ולנסיה במוסד המועצות מימי הביניים שניהלו בשם המלך של כתר אראגון היבטים מנהליים מסוימים בנסיכות קטלוניה, בתקופות שבין כינוס האסיפות הכלליות - הקורטס. מועצות כאלה התקיימו באזורים שונים של רוזנות ברצלונה: ברצלונה, מיורקה, רוסיון וסרדאניה.
חיימה הראשון "הכובש", מלך אראגון (1276-1208), כינס לראשונה את האספה המלכותית הקטלאנית (Corts Reials Catalanes) כמוסד המייצג את מעמדות החברה. תחת שלטונו של פדרו השני הגדול (1285-1276) התמסדה אספה זו היטב, תחת השם קורטס הקטלאנס (Corts Catalanes) המלך התחייב לכנס האספה פעם בשנה, אם כי לא עשה כך תמיד. הקורטס שיחק תפקיד מייעץ ומחוקק והיה מורכב מנציגי שלושת המעמדות: הכמורה, אנשי הצבא (האצולה) ו"העם" ( ה"קאמרה המלכותית" שבה היו מיוצגות הערים שבחסות המלך). האספה נקראה גם "לו ז'נרל דה קטלוניה" (Lo General de Catalunha), מפני שכללה את כלל החברה.
הצעד הראשון למיסוד הז'נרליטט התקיים בכינוס הקורטס במונסון בשנת 1289, כאשר הורכבה משלחת Diputació שנועדה לעסוק בגביית ה"שירות" ("servei"), המס שנדרש על ידי המלוכה. השם ז'נרליטט קיבל בזמנים ההם משמעות של גביית מיסים.
באספת הקורטס שכונסה בשנים 1359-1358 על ידי המלך פדרו הרביעי (1387-1336) הועלה הצורך להתגייס על מנת לדחוף את המתקפות של קסטיליה נגד אראגון ווולנסיה ("המלחמה של שני פדרו"). מונתה ב-19 בדצמבר 1359 משלחת שמנתה 12 נציגים שהיו אחראים על גביית מיסים וניהול התקציב. המשלחת כללה נציגי כל המעמדות ובראשה עמד כומר. ראש הז'נרליטט הראשון היה בשנת 1359 הבישוף של ז'רונה, ברנגר דה קרויל. בימי הביניים המאוחרות הז'נרליטט היה המוסד השלטוני הראשי בקטלוניה אחרי המלך. תקנון הז'נרליטט האחרון עבר בקורטס בשנת 1702.
הר סמיית'
{{פירושונים|
ז'נרליטט דה קטלוניה
ביטול ראשון
מוסדות השלטון הקטלאנים שבניהול הז'נרליטט בוטלו בשטחיה של מה שנקרא בימינו צפון קטלוניה, בשנת 1660 שנה לאחר חתימת הסכם הפירנאים (1659) במאה ה-17 שהעביר את השליטה בטריטוריה הנ"ל מספרד לידי צרפת. מאוחר יותר, בראשית מאה ה-18, עם אימוץ החלטות "נובה פלנטה" (1716) הז'נרליטט בוטל גם בשטחים שנשארו תחת שלטון ספרד. עד 1714 כל נשיאי הז'נרליטט היו כמרים בכירים - בישופים או אבות מנזר בקטלוניה.
חידוש ראשון
הז'נרליטט הוקם מחדש בקטלוניה הספרדית ב-17 באפריל 1931 בימי הרפובליקה הספרדית השנייה, כממשלה אזורית בעלת תפקיד פוליטי ומייצג. עם ניצחון קואליציית הימין בבחירות הכלל-ספרדיות בשנת 1934 מנהיג השמאל בז'נרליטט של קטלוניה מרדו בשלטונות. המוסדות האוטונומיים הושהו בין 1934 ובין 1936. בעקבות ניצחון החזית העממית בבחירות ב-16 בפברואר 1936 הסתיימה השהייתם של תקנון האוטונומיה ושל הז'נרליטט.
ביטול שני
בשנת 1939 הסתיימה מלחמת האזרחים בספרד בתבוסת המחנה ה"רפובליקני". בעקבות זאת בוטל הז'נרליטט סופית וחדל להתקיים בחבל קטלוניה משך כל שנות הדיקטטורה הפרנקיסטית. נשיא הז'נרליטט דאז, ליואיס קומפאניס, עונה והוצא להורג באשמת "מרידה צבאית" באוקטובר 1940. מוסד הז'נרליטט המשיך למעשה להתקיים בגולה בשנים 1977-1939.
חידוש שני
אחרי מות פרנקו והשינויים הדמוקרטיים בספרד, בשנת 1977 התאפשרה חזרתו של נשיא הז'נרליטט ז'וספ טאראדליאס למולדתו, והוא הוכר כנשיא החוקי על ידי ממשלת ספרד. בשובו, פנה טאראדליאס לעם במילים ההיסטוריות "אזרחי קטלוניה, אני כאן!" והחל חידוש המוסדות האוטונומיים של החבל. בהמשך סמכויות השלטון העצמי הועברו לממשלה הקטלאנית במסגרת הז'נרליטט, בהתאם לחוקה החדשה של ספרד בשנת 1978. חוק היסוד שכונן את האוטונומיה הקטאלנית (בספרדית : Estatut d'Autonomia) אושר לאחר משאל עם שנערך בקטלוניה ואושרר בהצבעה בפרלמנט הספרדי.
הביטול השלישי
בעקבות הבחירות בספטמבר 2015 נבחר קרלס פוג'דמון ממפלגת "האיחוד הדמוקרטי של קאטלוניה",מפלגת CDC, לנשיא הז'נרליטט. קודם לכן כיהן כראש עיריית ז'ירונה ובינואר נקרא להחליף את הנשיא הזמני ארטור מאס, עקב התנגדות מפלגת השמאל הרדיקלי CUP להשבעתו. באוקטובר 2017 בעקבות קיום משאל עם לעצמאות קטלוניה בניגוד לעמדת ממשלת ספרד, ותוצאותיו החיוביות, ממשלת ספרד כלאה מספר נבחרים קטאלנים, והוציאה צו מעצר באשמת המרדה לפוג'דמון, שנמלט עם כמה מחברי מפלגתו לבריסל ופעילות הז'נרליטט הושהתה על ידי השלטון המרכזי. בחודש מרץ נעצר פוג'דמון בגרמניה כחלק מהסגרתו לשלטונות ספרד, אך בעתירה לבית המשפט הגרמני, בוטל צו ההסגרה בשל מחלוקת באשר לאישומים.
החידוש השלישי
במאי 2018 הפרלמנט הקטלאני בחר את ז'ואקים טורה לראש הז'נרליטט והנשיא הנבחר של קטלוניה.
יסחק הראשון, קיסר אתיופיה
יסחק (געז: "ይሥሓቅ", גרסה אתיופית של השם "יצחק") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב, יסחק היה בנו השני של הקיסר דווית הראשון ויירש את כס הקיסרות מידי אחיו הקיסר תוודרוס הראשון ב-23 ביוני 1413 תחת שם ההכתרה "גברה מסקל השני" ("עבד הצלב").
קיסר זה המשיך את המערכה הצבאית כנגד יהודי אתיופיה. הוא גזר כי: "הנטבל לדת הנוצרית, יירש את אדמת אבותיו, ולא, פאלאסי יהיה". המילה פאלאס פירושה אריס או מבקר, קרי אנשים חסרי זכויות על קרקע. מכאן והלאה דבק המונח "פאלשים" ביהודי אתיופיה, שנושלו מבעלות על קרקעותיהם בין המאה ה-15 למאה ה-17.
הקיסר יסחק פלש גם לאזור השנקלה מעבר לאגאו מדר, ובחלק הדרומי של אתיופיה הוא נלחם כנגד ילדיו של סעאד א-דין השני מושל יפאט לשעבר שחזרו מגלותם בערביה.
הקיסר יסחק עשה את הקשר הראשון בין האימפריה האתיופית לבין אירופה מאז ימי קיסרות אקסום. הוא שלח מכתב למלך אלפונסו החמישי מלכה של ממלכת אראגון, המכתב הגיע למלך בשנת 1428 והציע ברית כנגד המוסלמים. על מנת לבצע את הברית הוא הציע קשרי משפחה בין שני המלכים, יסחק הציע לשלוח קבוצת אומנים לקיסרותו ושאחד מהם יתחתן עם בתו. לא ברור אם אלפונסו ענה למכתב זה, אך במכתב שהגיע ליורשו של יסחק, הקיסר זרע יעקב בשנת 1450 כתב אלפונסו שהוא יהיה שמח לשלוח אומנים לאתיופיה אם הם יגיעו בשלום בניגוד למשלחת הקודמת שמנתה שלושה עשר איש ונהרגה במסעה.
הקיסר נהרג במהלך לחימה כנגד סולטנות אדאל במועד שאינו ידוע אולם לפני ה-29 באוגוסט 1430 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבבה.
אשראף
אשראף (מערבית: أشراف; "אצילים") הוא כינוים של צאצאי מוחמד.
באימפריה העות'מאנית זכו האשראף לזכויות יתר כמו הנחות במיסים ומינוי מהיר לתפקידי שיפוט עקב ייחוסם העתיק. למרות זאת, לא היה להם תפקיד רשמי כקבוצה.
בשנת 1703 האשראף, בהנהגת מנהיגם, שתוארו היה "נקיב אל-אשראף", מרדו בירושלים עקב פגיעה בזכויותיהם ההיסטוריות. במשך שנתיים הם שלטו בעיר, בעיקר בזכות תמיכה של לוחמים מכפרי האזור. באותה עת עסק הצבא העות'מאני בדיכוי מרד באיסטנבול עצמה. בשנת 1705, לאחר מצור קצר, הצליחו העות'מאנים לכבוש מחדש את ירושלים, לאחר שחילוקי דעות כבדים בין זרמים שונים שהנהיגו את העיר, אילצו את נקיב אל-אשראף לברוח מהעיר.
אלכסנדר זאברוב
אלכסנדר אנטולייביץ' זאברוב (ברוסית: Александр Анатольевич Заваров; נולד ב-26 באפריל 1961) הוא כדורגלן עבר סובייטי ששיחק בעמדת קשר התקפי בקבוצות דינמו קייב הסובייטית ויובנטוס האיטלקית. הוא שיחק גם תקופה ארוכה בנבחרת ברית המועצות. אחרי פרישתו ממשחק פעיל הוא החל לאמן קבוצות חובבים בצרפת ובשווייץ.
אורן שמוקלר
אורן שמוקלר (נולד ב-26 בפברואר 1954) הוא צלם ובמאי סרטים ישראלי, זוכה פרס אופיר.
ביוגרפיה
אורן שמוקלר נולד בירושלים. בשנת 1967 עבר לגרמניה עם משפחתו. בשנת 1971 החל ללמוד באוניברסיטת קלן אצל הצלם ארנו יאנסן. הוא סיים את לימודיו בשנת 1967, אז החל לעבוד בתעשיית הסרטים בקלן.
שמוקלר שימש כצלם בסרטים תיעודיים ועלילתיים רבים, בגרמניה ובישראל.
בשנת 1994 נישא לשחקנית אן קספריק.
משה דויטשמן
משה (מושיקו) דויטשמן (16 בפברואר 1954 - 5 במרץ 1975) היה חייל ישראלי בחטיבת גולני, אשר נהרג בקרב יריות במהלך הפיגוע במלון סבוי בתל אביב ב-1975. דויטשמן, אשר שהה באותו הזמן בחופשה בביתו, שמע את היריות ויצא להילחם במחבלים. על מעשה זה הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.
ביוגרפיה
דויטשמן נולד ב-1954 בלוד, בן פרץ וחנה, ולו אחות ואח. למד בבית הספר היסודי "גורדון" ברמת גן, ובהמשך למד מגדנאות ולאחר מכן התלמד בחנות המשביר לצרכן בעיצוב חלונות ראווה.
התגייס לצה"ל במאי 1972 ושירת כלוחם בחטיבת גולני. השתתף במלחמת יום הכיפורים, אז נפצע בבטנו בקרב על תל-דהור.
ב-5 במרץ 1975, כאשר חדרו מחבלים למלון "סבוי" בתל אביב, שהה דויטשמן בחופשה בביתו. כאשר שמע יריות, נטל את נשקו האישי ורץ לעבר המלון. הוא הגיע ראשון אל פתחו, שם נתקל במחבלים, שהתכוונו לצאת לתקיפת יעד נוסף. לאחר חילופי ירי שנמשכו זמן קצר, הוא נפגע ונפל, זחל לעבר מכונית שחנתה בקרבת מקום, ופונה לבית החולים הדסה, שם מת מפצעיו.
דראז'ן פטרוביץ'
דראז'ן פטרוביץ' (בקרואטית: Dražen Petrović; 22 באוקטובר 1964– 7 ביוני 1993) היה כדורסלן קרואטי ששיחק בעמדת הקלע. פטרוביץ' זכור כאחד מגדולי הכדורסלנים האירופאים ואחד הראשונים שהצליחו בליגת ה-NBA האמריקאית. בשנות פעילותו נחשב לשחקן האירופי הטוב ביותר, כונה 'מוצרט של הכדורסל', ורבים רואים בו את הכדורסלן האירופאי הטוב ביותר בכל הזמנים. מותו הפתאומי, בשיא הצלחתו, הכה בשעתו את עולם הספורט בהלם.
קריירה מקצועית
פטרוביץ' נולד בשיבניק שבקרואטיה, אז חלק מיוגוסלביה, והחל לשחק בקבוצת הכדורסל המקומית שיבנקה שיבניק, בה שיחק אחיו המבוגר אלכסנדר. בעונת 84–1983, בגיל 18 בלבד, הוביל את הקבוצה לאליפות הליגה היוגוסלבית, אולם תואר האליפות נלקח ממנה לאחר שערוריית שיפוט וניתן לקבוצת בוסנה סרייבו. כמו כן הקבוצה הגיעה לשני גמרי גביע קוראץ' ברציפות בשנים 1982–1983.
בשנת 1984 עבר לשחק בציבונה זאגרב, שם חזר לשתף פעולה עם אחיו אלכסנדר. ב-5 באוקטובר 1985, במשחקה של ציבונה נגד אולימפיה ליובליאנה, שעלתה עם הרכב הנוער שלה בעקבות עונש שהוטל על הקבוצה, קלע פטרוביץ 112 נקודות. הוא זכה בשתי אליפויות אירופה עם ציבונה זאגרב (1985 ו־1986).
ב-1989 עבר לשחק בריאל מדריד הספרדית וזכה עמה בגביע הספרדי ובגביע אירופה למחזיקות. בגמר המחזיקות מול קזרטה האיטלקית קלע פטרוביץ' 62 נקודות באחד ממשחקיו הזכורים ביותר. למחרת המשחק, כינה עיתון הספורט האיטלקי "גזטה דלו ספורט" את פטרוביץ' "מוצרט של הכדורסל", במה שהפך לכינוי שלו לאורך הקריירה.
בעונת עבר לשחק בפורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, לאחר שנבחר במקום ה-60 בדראפט 1986. במהלך עונת עבר לשחק בניו ג'רזי נטס ובסיום עונת, האחרונה שלו בקריירה, נבחר לחמישייה השלישית של העונה.
מותו ומורשתו
הקריירה המרשימה של דראז'ן פטרוביץ' נקטעה בתאונת דרכים בגרמניה, ב-7 ביוני 1993. התאונה אירעה כשהיה בדרכו מפולין, שם שיחק בורוצלב עם נבחרת קרואטיה, בטורניר שקבע את הנבחרות הנוספות שתשחקנה באליפות אירופה, באותה שנה. פטרוביץ׳ היה אמור להגיע ברכב לזאגרב, כדי לבקר את משפחתו. הנבחרת הקרואטית נסעה באוטובוס דרך פרנקפורט לזאגרב, אבל פטרוביץ׳ שכר מכונית ונסע דרך מינכן. התאונה אירעה בשעה 17.20 שעון גרמניה. חברתו, קלרה ז׳לנצי, נהגה במכונית הפולקסווגן גולף, בכביש המהיר למינכן. בנתיב הנגדי נסעה משאית, שנאלצה לבלום בגלל שמכונית לפניה החליקה. המשאית התנגשה בקיר ההפרדה, חדרה בעד הקיר, וניצבה במסלול הנגדי. נהג המשאית העיד כי ניסה להזהיר את המכוניות מולו, אבל לפני שהספיק, נכנסה במשאית מכוניתו של פטרוביץ׳. חברתו ניסתה לבלום, אבל בגלל הכביש הרטוב התנגשה במשאית. פטרוביץ' שישב במושב האחורי נהרג במקום, חברתו ונוסעת נוספת נפצעו קשה.
מאז 1993, היכל הכדורסל של קבוצת ציבונה זאגרב קרוי על שמו של פטרוביץ'. כמו כן, גופייתו עם המספר "10" תלויה על תקרת האולם כהוקרה על תרומתו לקבוצה. באותה שנה נתלתה גופייתו גם על תקרת אולמה הביתי של ניו ג'רזי נטס, עם המספר "3" אותו לבש בקבוצה. ב־2002 נבחר פטרוביץ' להיכל התהילה של הכדורסל כשחקן. לאחר מותו הוקם מוזיאון לזכרו בזאגרב. במוזיאון ניתן ללמוד פרטים רבים על הקריירה שלו ומוצגים בו סרטונים, תמונות וסטטיסטיקות אודותיו.
ב-2010 נוצר סרט דוקומנטרי בשם "פעם אחים" (Once Brothers) בהפקת ערוץ ESPN, על ידידותו ומריבתו עם השחקן הסרבי ולאדה דיבאץ בצל מלחמת האזרחים ביוגוסלביה.
קריירה אירופית
* בצהוב מסומנים מפעלים אירופיים
נאסר אל-לחאם
נאסר אל-לחאם (בערבית: ناصر اللحام, נולד ב-1966 בדהיישה) הוא עיתונאי פלסטיני, העורך הראשי של סוכנות הידיעות הפלסטינית מען ומנהל משרד ערוץ אל-מיאדין בשטחי הרשות הפלסטינית.
גוניאופוליס
גוניאופוליס (שם מדעי: Goniopholis) הוא סוג נכחד של דמוי-תנין מתור היורה והקרטיקון. מאובני תנין זה נמצאו באירופה (כולל בפורטוגל ואנגליה) ובאפריקה.
מאפיינים
יצור זה הגיע לאורך ודמה לתנינים המודרניים, אך לא היה שייך לאותה סדרה. הוא היה בעל גולגולת משולשת שפנתה מעלה עם שיניים חרוטיות חזקות שעזרו לו לתפוס טרף חלקלק. הרגליים היו ארוכות יותר מהתנינים המודרניים והיו לו לוחיות שריון על גבו.
היצור הותאם לחיים במים אך גם יכל לנוע היטב ביבשה, בעזרת רגליו הארוכות. כנראה שהוא ניזון בעיקר מדגים, אך גיוון בחולייתנים קטנים וחסרי-חוליות (כגון סרטנים). הוא שחה לצד תנינים נוספים כמו הסרקוסוכוס.
יצור זה תואר על ידי החוקר ריצ'רד אוון ב-1841.
מינים
התגלו 4 מינים שונים של יצור זה, הראשון שבהם התגלה ב-1841:
בנוסף למינים אלה התגלו שיניים בברזיל של המין G. paulistanus, אך מעריכים שמדובר בטקסון מוטל בספק של דמוי-תנין לא ברור. מין נוסף מברזיל - Goniopholis hartti, הועבר לסוג התנינאי הענק סרקוסוכוס, שכנראה שחה לצד תנינים אלה. נמצאו גם מאובנים באמריקה הצפונית אך הם עברו לסוגים Denazinosuchus, Eutretauranosuchus וAmphicotylus.
מאובנים ששויכו לתנין בתאילנד הועברו לסוגים: סונוסוכוס, Nannosuchus, Anteophthalmosuchus וHulkepholis.
בתרבות
הגוניאופוליס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור לצד סרקוסוכוס.
הר נלסון (אלברטה)
הר נלסון (באנגלית: Mount Nelson) הוא הר הממוקם בסמוך לנחל לינקס, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,180 מטרים מעל פני הים, והוא חלק מרכס וינסטון צ'רצ'יל שבהרי הרוקי הקנדיים. ההר ממוקם 5 קילומטרים דרומית מזרחית להר פאלמר.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ג'י. מונרו ת'ורינגטון בשנת 1952, והוא נקרא על שם מטפס הרים אמריקאי ששם משפחתו נלסון, אשר נהרג בתאונת טיפוס ברכס הבוגאבוס.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על ההר היו דייל אברסבאחר (Dale Ebersbacher), פרנסס אברבאחר (Frances Ebersbacher), ג'יל רוברטס (Gil Roberts), צ'אק וילטס (Chuck Wilts), ואלן וילטס (Ellen Wilts), בשנת 1951.
יוסיף סאבה
קורות חיים
יוסיף סאבה נולד ביאשי למשפחה בה דורות רבים עסקו במוזיקה. הוא למד בקונסרבטוריום של יאשי בשנים 1945-1944 באקדמיה למוזיקה על שם אנסקו בין השנים 1947-1945, במכון לאמנות בין השנים 1949-1947ובתיכון לאמנות בין השנים 1951-1949. את לימודי ההמשך עשה בבוקרשט בקונסרבטוריון "צ'יפריאן פורומבסקו" בבוקרשט אצל מורים כמו ג'ורג'ה פסקו, אקים סטויה וקונסטנטין קונסטנטינסקו, ובין השנים 1951-1955סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
בין השנים 1974-1987 היה סאבה פסנתרן וצ'מבליסט במספר הרכבים מוזיקליים ושימש גם כמלווה של מוזיקאים גדולים. סאבה כתב לפחות 44 ספרים, מתוכם 35 על מוזיקה, ויותר מ-6000 מאמרים. בין השנים 1990-1993 היה עורך ראשי של מחלקת המוזיקה של הטלוויזיה הרומנית ובין 1993-1998 העורך הראשי של המערכת התרבותית של הטלוויזיה.
הנצחה
בבוקרשט קראו על שמו כיכר בקרבת הקונסרבטוריון.
יחסי ארגנטינה–צ'ילה
יחסי ארגנטינה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לבין צ'ילה. אורך הגבול בין המדינות הוא 6,691 ק"מ.
היסטוריה
שתי המדינות היו בשליטת האימפריה הספרדית החל מהמאה ה-16 ועד לראשית המאה ה-19, כהקפיטניה חנרל של צ'ילה ומלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה. במהלך מלחמות העצמאות של אמריקה הספרדית היו צ'ילה וארגנטינה בעלות ברית קרובות והקימו את צבא האנדים. לאחר השגת העצמאות, במשך מרבית המאות ה-19 וה-20, היו היחסים בין המדינות מתוחים, בעיקר בגלל מחלוקות על הבעלות על פטגוניה. בשנת 1881 נחתם הסכם גבול בין שתי המדינות.
סכסוך הגבול החמור ביותר בין המדינות נבע ממחלוקת על הבעלות על שלושה איים: לנוקס, פיקטון ואיסלה נואבה, שנמצאים דרומית לתעלת ביגל. כדי לפתור את המחלוקת, ארגנטינה וצ'ילה פנו לעזרה לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. במאי 1977 קבעה המלכה אליזבת השנייה כי איים אלה שייכים לצ'ילה. הרשויות הארגנטינאיות סירבו לקבל החלטה זו והיחסים עם צ'ילה התדרדרו בחדות ושתי המדינות עמדו על סף מלחמה בקנה מידה מלא. בשנת 1978, שתי המדינות קיבלו את הצעתו של יוחנן פאולוס השני לתווך בסכסוך טריטוריאלי באמצעות שליח מיוחד של הקרדינל אנטוניו זמור. במאי 1985 חתמו ארגנטינה וצ'ילה על אמנת יישוב הסכסוך הטריטוריאלי ברומא. באוגוסט 1991 חתמו נשיא צ'ילה פטריסיו איילווין ונשיא ארגנטינה קרלוס מנם על ההסכם, כתוצאה ממנו נפתרו 22 סוגיות טריטוריאליות בעייתיות, הוחלט על שני הנושאים הנותרים להשאיר לבוררים הבינלאומיים. צ'ילה ממשיכה לטעון לחלק משטחה של אנטארקטיקה המכונה אנטארקטיקה צ'ילנה, שגם ארגנטינה ובריטניה טוענות לה.
במאי 2010 התרחש סכסוך דיפלומטי בין המדינות, שנגרם בגלל הוצאת מפות בארגנטינה, שם סומנו מספר אזורים מעוררי מחלוקת בפטגוניה כשטח ארגנטינאי.
יחסי כלכלה
בשנת 2013 היקף הסחר בין מדינות הסתכם בכמיליארד דולר, ארגנטינה הייתה שותפת הסחר הרביעית של צ'ילה (6% מכלל היבוא של מדינה זו).
רותם פלג
רותם פלג (נולד בשנת 1972) הוא מנכ"ל חטיבת "תשתית" של קבוצת תעבורה ולשעבר מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים.
ביוגרפיה
פלג נולד וגדל בקיבוץ נחשון. בין השנים 1994-1991 שירת בחיל האוויר. בשנת 2000 סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בכלכלה ומנהל עסקים.
בשנים 2003-2000 עבד בתפקיד ראש ענף במשרד הבינוי והשיכון והמרכז למיפוי ישראל. בשנת 2003 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית בהתמחות במימון ושיווק. בשנים 2006-2003 עבד כרכז תחום ממשל ומנהל באגף התקציבים במשרד האוצר, בשנים 2008-2006 כרכז תחום ביטחון באגף התקציבים במשרד האוצר ובשנים 2011-2008 עבד באגף התקציבים של משרד האוצר בתפקיד סגן הממונה על התקציבים לענייני ביטחון, ביטחון פנים ומשרדים מנהליים.
ב-1 באפריל 2012 מונה כמנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. במרץ 2017 עזב את תפקידו, והחל לעבוד בקבוצת תעבורה כמנכ"ל "תשתית", יבואנית משאיות DAF.
חייו האישיים
פלג מתגורר ברמת השרון, נשוי ואב לשלושה.
היפרפלזיה מולדת של האדרנל
הִיפֶּרְפְּלַזְיָה (יְצִירַת יֶתֶר) מולדת של האדרנל (באנגלית: Congenital adrenal hyperplasia, CAH) היא שם כולל למספר מצבים רפואיים הנובעים ממוטציה בגנים של האנזימים האחראים ליצור קורטיזול על ידי בלוטת יותרת הכליה (בלוטות האדרנל). התסמינים הנפוצים ביותר של מצבים אלה קשורים לייצור עודף של אנדרוגנים על ידי בלוטת יותרת הכליה.
תיאור המחלה
למחלה שלוש דרגות חומרה, הנובעות ממוטציות שונות של הגן:
זוהי מחלה גנטית רצסיבית, ועל כן יסבלו ממנה רק ילדים ששני ההורים נושאים את גן המחלה. אם אחד ההורים מבטא את הגן למצב הלא קלאסי הקל, וההורה השני מבטא את הגן לאחד המצבים הקשים, יסבול הילד מהמצב הקל בלבד.
בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל נפוצה הנשאות למחלה בעיקר אצל אשכנזים.
טיפול
הטיפול הוא בדרך כלל על ידי נטילת קורטיקוסטרואידים כגון דקסמטזון, פרדניזון ועוד. במקרים של  (virilization) של איברי המין אצל נשים, מבוצע ניתוח פלסטי המעניק לאיבר המין מראה נשי. כאמור, מערכת הרבייה הפנימית אינה נפגעת, ונשים אלה יכולות ללדת ילדים. כמו כן, אדם שידוע לו כי קיימת נשאות של הגן במשפחתו יכול להיבדק גנטית יחד עם בן זוגו על מנת למנוע לידת ילדים הלוקים במצב הקשה של המחלה.
קרל מאנהיים
קרל (קארוי) מאנהיים (בהונגרית: Mannheim Károly, בגרמנית: Karl Mannheim; 27 במרץ 1893, בודפשט – 9 בינואר 1947, לונדון) היה סוציולוג יהודי-הונגרי. נחשב למייסדה של הסוציולוגיה של הידע, ממייסדי חוג יום ראשון בהונגריה.
ביוגרפיה
מאנהיים נולד ולמד בבודפשט, ואחר כך בברלין – שם שמע הרצאות מפי גאורג זימל ב-1914 – פריז ובהיידלברג. הוא קיבל משרות בהיידלברג, בפרנקפורט, בבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון ובמכון לחינוך של אוניברסיטת לונדון.
בתקופה שבה שהה בגרמניה, שהייתה התקופה הפוריה ביותר בחייו, הוא פנה מפילוסופיה לסוציולוגיה וחקר את שורשי התרבות. מ-1922 ועד 1925 בהיידלברג הוא עבד תחת הסוציולוג הגרמני אלפרד ובר, אחיו של הסוציולוג הנודע מקס ובר. נורברט אליאס עבד כאחד מעוזריו (מאביב 1930 עד אביב 1933). מאמריו על הסוציולוגיה של הידע הפכו לקלאסיקה.
מאנהיים הציע גישה חדשה לחקר הקשר בין ידע לבין חברה. הוא אימץ את העמדה המרקסיסטית לפיה ידע מעוצב על ידי גורמים חברתיים ביחס למיקום החברתי שלהם, אך לא אימץ את התפיסה המרקסיסטית כי ידע כפוף לחלוטין למעמד החברתי. בכך פתח את הפתח להסבר מגוון ומורכב יותר על יסודותיו של הידע, הכולל לא רק מעמד חברתי אלא משתנים חברתיים אחרים, כמו למשל, ההבדלים בין הדורות ("דור סוציולוגי").
בתקופתו בבריטניה, מאנהיים ניסה לנתח את המבנה של החברה המודרנית בעזרת תכנון חברתי דמוקרטי וחינוך.
הספר "אידאולוגיה ואוטופיה" (1929), היה הספר הנדון ביותר של סוציולוג חי בגרמניה בזמן רפובליקת ויימאר; תרגומו האנגלי של הספר הפך לנכס צאן ברזל בתאוריה סוציולוגית בכלל ובסוציולוגיה של הידע בפרט. התאוריה של מאנהיים הייתה לנושאם של מחקרים וספרים רבים. מאנהיים עצמו לא כתב חיבורים שהוא החשיב לספרים מוגמרים, אלא מאמרים וחיבורים קצרים יותר, שלאחר מותו צורפו לספרים.
מבין האינטלקטואלים שהשפיעו עליו אפשר למנות את ג'רג' לוקאץ', גיאורג זימל, אדמונד הוסרל, קרל מרקס, אלפרד ומקס ובר, מקס שלר ווילהלם דילת'י. דרך אלה ואחרים, היסטוריציזם גרמני, מרקסיזם, פנומנולוגיה ופרגמטיזם אנגלו-אמריקאי השפיעו על יצירתו.
יומני הנסיכה
יומני הנסיכה (באנגלית: The Princess Diaries) הוא ספר נעורים שנכתב על ידי הסופרת מג קאבוט והופק לסרט בשנת 2001. הסרט בוים על ידי גארי מרשל ונכתב על ידי ג'ינה וונדקוס. בסרט מככבות: ג'ולי אנדרוז בתפקיד המלכה קלאריס ואן האת'וויי בתפקיד מיה תרמופוליס. הסרט נהפך ללהיט, ושלוש שנים לאחר מכן, יצא סרט ההמשך: "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים".
על אף שהסרט מבוסס על הספר, הוא אינו זהה לו וקיימות אי התאמות רבות בין עלילת הסרטים לספרים.
עלילת הסרט
מיה תרמופוליס היא נערה בת חמש עשרה הלומדת בבית ספר פרטי וגרה עם אמה הגרושה, הלן תרמופוליס והחתול שלה, לואי השמן. מיה היא תלמידה ממוצעת עם פחד במה וגרועה באלגברה, היא מאוד לא פופולרית, אבל יש לה שני חברים טובים: לילי מוסקוביץ ואחיה הגדול של לילי, מייקל מוסקוביץ. פעמים רבות מיה מרגישה שהיא בלתי נראית וכי אף אחד לא באמת שם לב אליה.
זמן קצר לפני יום הולדתה ה-16 של מיה, היא שומעת מאמה כי סבתה קלריס, באה לבקרן. מיה פוגשת את סבתה בקונסוליה של ג'נוביה בפעם הראשונה, ומגלה שהיא המלכה. היא מגלה כי אביה היה יורש עצר של ג'נוביה ולאחר שנפטר, היא יורשת העצר והיורשת היחידה של ג'נוביה. היא נדהמת לגלות שהיא נסיכה. קלריס רוצה שמיה תחזור איתה לג'נוביה ותתפוס את מקומה כיורשת העצר.
אמה של מיה וסבתה משכנעות אותה להשתתף ב"שיעורי נסיכה" לקראת חשיפתה לממשלת ג'נוביה, תחת פיקוח שומר הראש החדש שלה, ג'וזף (המכונה "ג'ו"). כדי להיראות נאה יותר בפני ממשלת ג'נוביה.
הספר
הספר עליו מבוססים הסרטים נכתב בתור יומנה של מיה תרמופוליס, בו היא מספרת על עלילותיה בהומור רב ובכישרון כתיבה יוצא דופן. מדובר על סדרת ספרים המיועדת לגיל הנעורים. הסדרה כתובה בגוף ראשון. אין בספר נקודות מבט של דמויות אחרות, אם כי קיימים בו חלקים בהם מיה מתכתבת (על גבי היומן) עם חברותיה בשיעורים וכדומה.
כל עשרת הספרים מסדרת "יומני הנסיכה" ראו אור בגרסה עברית:
בשנת 2015, שש שנים לאחר יציאתו לאור של הספר העשירי, פורסם ספר נוסף בשם "יומני הנסיכה - חתונה מלכותית" המתרחש שמונה שנים לאחר סיום עלילת הספר העשירי. בנוסף, פורסמו ספרים קצרים נוספים במהלך השנים, שלא תורגמו לעברית. ביניהם, "יומני הנסיכה, כרך 4 וחצי: פרויקט הנסיכה" (פורסם ב-2003) ו"יומני הנסיכה, כרך 6 וחצי: הנסיכה נוכחת" (יצא לאור בשנת 2005).
החיים הוראות שימוש
החיים הוראות שימוש (בצרפתית: La Vie mode d'emploi) הוא רומן מאת הסופר הצרפתי ז'ורז' פרק, שיצא לאור בשנת 1978.
על האילוצים בכתיבת הספר
הספר מוקדש לזכר רמון קנו, המייסד של חבורת אוליפו, וכולל סדרת אילוצים ברוח החבורה. חזית הבית הפתוחה בפנינו מכילה 100 חדרים שפרקי הספר מתארים 99 מהם. על חדר אחד הוא מדלג. החדר החסר, כמוהו כחלק החסר בפאזל. סדר הפרקים-החדרים שרירותי ומדמה את תנועת הפרש בחידת מסע הפרש - חידה מתמטית שבה אמור פרש שחמט לנוע על פני לוח משובץ כך שיגיע לכל המשבצות ויבקר בכל משבצת פעם אחת בדיוק. הסיפור בכל חדר מבוסס על רשימת מרכיבים ואילוצים מחולקים לפי נושא שנבחרים מתוך רשימות. כך למשל יכולה רשימה להכיל יצירה מוזיקלית, חפץ, צבע ותאריך מסוים, וכל אלה חייבים להופיע בפרק. הספר כולל נספח המסביר את אותם אילוצים. ב-1993 פורסמה חוברת המטלות המפורטת ששימשה את פרק בתהליך הכתיבה.
על מבנה הספר
הספר "מצלם" את מצב הבניין ומה שנמצא בחדריו ברגע נתון, 23 ביוני 1975, בשעה 20:00. הוא גדוש תיאורים מפורטים של אלפי פריטים, רהיטים, חפצים, יצירות אמנות, קטלוגים, מאכלים, וכולל תערובת מתעתעת של דמויות מקומות ואירועים אמיתיים, בדויים וספרותיים, ציטוטים, רמיזות והעתקות מיצירות אחרות שכולם מצטרפים למעין פאזל עצום. כל פרק-חדר הוא סיפור נפרד, יחידת טקסט שעומדת בפני עצמה. חלק מהסיפורים עומדים במנותק, ואילו סיפורים רבים אחרים נשזרים זה בזה ויוצרים תמונה רחבה. כאמור סדר הכתיבה שרירותי לחלוטין ובהתאם לכך הסדר והאופן בו מתחברים הסיפורים. ניתן לקרוא את הפרקים בכל סדר אחר, ולהיעזר לשם כך בנספחים שבסוף הספר שהם חלק בלתי נפרד ממנו. בכך דומה מבנה הספר לקריאה ומעבר בין קישורים כמו באינטרנט.
הדמויות העיקריות
פרקי הספר מכילים כ-2,000 דמויות, אך שלוש מתוכן הן העיקריות והעלילה סובבת סביבן.
הנספחים בספר
הספר כולל מספר נספחים שמסייעים לקורא להתמצא במרחב המסובך. נספחים אלה הם חלק בלתי נפרד מהיצירה.
כל הנספחים מדגישים את העובדה שלפרקים ולסיפורים בספר אין סדר טבעי.
בנוסף, כוללת המהדורה העברית נספחים נוספים
קבלה והשפעה
עקב המוניטין של הסופר זכה הספר לחשיפה ועורר ציפייה רבה עוד בטרם פרסומו. לאחר צאתו זכה בפרס מדיסיס היוקרתי. איטאלו קאלוינו הגדיר את צאתו של הספר "האירוע הספרותי החשוב ביותר במאה ה-20". העיתון לה-מונד כלל אותו ברשימת 100 היצירות החשובות שנכתבו במאה ה-20. הצלחתו אפשרה לפרק לעזוב את עבודתו ולהתפרנס מכתיבה. הגרסה העברית בתרגומו של עידו בסוק יצאה ב-2005 בהוצאת בבל שהוציאה את מרבית תרגומי פרק לעברית.
השימוש בשם הספר
השם המיוחד של הספר נקלט והפך לבטוי שגור בשפה הצרפתית, בכל מיני וריאציות. בישראל נפתחה בשנת-2011 תערוכה בשם "החיים: הוראות שימוש" שהוצגה במוזיאון ישראל. פרט לשם לא הייתה לתערוכה שום זיקה לספר. בעקבות דרישתה של הוצאת בבל, בעלת הזכויות בספר, שונה שם התערוכה.
הסכם קוצ'וק קאינרג'ה
הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (בטורקית: Küçük Kaynarca Antlaşması) הוא הסכם שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית ב-21 ביולי 1774 בבולגריה. במהלך המאה ה-18 הפכה רוסיה לאויבת העיקרית של האימפריה העות'מאנית. בסדרת קרבות שנמשכו לסירוגין במשך כמה עשרות שנים הצליחו הרוסים לכבוש שטחים נרחבים, ובסופו של דבר נאלצו העות'מאנים המותשים לחתום על הסכם משפיל עם הרוסים. ההסכם, שנחתם בכפר קוצ'וק קאינרג'ה (בשמו המודרני קאינרג'ה, בבולגרית Кайнарджа), סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774)
משמעות ההסכם
ההסכם היה מכה קשה לאימפריה העות'מאנית ולעומד בראשה באותה עת - הסולטאן אבדילהמיט הראשון. ראשית ויתרה האימפריה בהסכם על שליטתה הכלכלית בים השחור שנחשב מאז ימי מהמט השני ל"אגם עות'מאני". המונופול על הים השחור היה אחת מהכנסותיו של האוצר האימפריאלי. כמו כן חצי האי קרים היה ידוע בלוחמיו המעולים שגויסו לצבא העות'מאני בשיטת הדוושירמה. בנוסף נאלצה האימפריה לראשונה להסכים להתערבות של מעצמה אירופית בתוך שטחה ובתוך אוכלוסייתה (אוכלוסיית הנוצרים האורתודוקסים).
אך הדבר המשפיל ביותר עבור האימפריה העות'מאנית בהסכם היה הוויתור חסר התקדים על שטחים שבהם חיו מוסלמים. אחד מתפקידיה המרכזיים של האימפריה היה להגן על המאמינים המוסלמים ועל האומה האסלאמית. הוויתור על שטחים "מוסלמים" הוכיח כי האימפריה אינה מסוגלת עוד למלא את התפקיד שנטלה לעצמה, דבר שפגע ביוקרתה בתוך העולם האסלאמי ומול אירופה.
יהדות כותאיסי
בכותאיסי הייתה מרוכזת הקהילה היהודית השנייה בגודלה בגאורגיה, שעד גל העלייה הראשון בשנות ה-70 של המאה ה-20 מנתה למעלה מ-20,000 נפש. בעיר ניצב עדיין בית הכנסת המפואר של הקהילה, שנחנך ב-1886, אחד משלושה בתי הכנסת שהיו בעיר. השלטונות המקומיים מטפחים את הרכוש הציבורי היהודי גם בהיעדר קהילה מאורגנת, שמתחילת המאה ה-21 מונה, בעקבות גל העלייה של שנות ה-90, עשרות משפחות בלבד.
היסטוריה
היהודים התיישבו בכותאיסי עוד במאה ה-19. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, ומילאו תפקיד חשוב בכלכלת האזור. הגידול שחל באוכלוסיית הגאורגים, בשנים שלאחר החלת הצו לשחרור הצמיתים בגאורגיה, בשנת 1864, הביא להגירה לערים של עבדים לשעבר, בעלי מלאכה ואיכרים. בשנת 1871 היו בפלך כותאיסי 4,702 יהודים. הקהילה היהודית בכותאיסי עצמה הייתה השלישית בגודלה בגאורגיה. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1897 נספרו בכותאיסי עצמה 4,843 יהודים, ובכל פלך כותאיסי 8,864 יהודים ו- 46 קראים.