cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מירי צחי
קריירה
ב-13 בדצמבר 2011, במהלך אירוע של חדירת מתנחלים לחטמ"ר אפרים, צילמה צחי תמונות מהאירוע. המשטרה גילתה זאת ודרשה שתמסור לה אותן בטענה שהן דרושות כדי לגלות את האחראים לכך. צחי סרבה לכך בטענה שהדבר עלול לפגוע בפרנסתה ולמנוע ממנה את האפשרות לצלם במקומות דומים בעתיד. בית משפט השלום קיבל את דרישת המשטרה ודרש מצחי להפקיד בכספת בית המשפט את התמונות שצילמה צחי. צחי לא ויתרה והגישה ערעור על כך לבית המשפט המחוזי. ב-3 בינואר 2012 בית המשפט המחוזי הפך את החלטת בית משפט השלום וקבע שלמעט מספר תמונות בודדות לצחי אין שום חובה למסור את התמונות למשטרה. גם המדינה לא ויתרה והגישה ערעור לבית המשפט העליון. ב-3 באפריל דן בית המשפט העליון בעניין וקרא לצדדים להגיע לפשרה.
בנובמבר 2015 הותקפה על ידי פעילי ימין בבית הכנסת בגבעת זאב בזמן שסיקרה את ההיערכות לקראת פינוי בית הכנסת, יחד איתה הותקפו גם הכתב רועי שרון אז כתב חדשות ערוץ 10 ואהוד אמיתון מסוכנות הידיעות TPS.
הקפידה לאורך כל הקריירה שלה שלא לצלם מראות שאינם צנועים.
נפטרה ב-29 בדצמבר 2020, ממחלת הסרטן. צחי הובאה למנוחות בבית העלמין ביישוב תקוע. היא הותירה אחריה חמישה ילדים.
פרופיל כצלמת
בתחילת דרכה בעולם העיתונות, כאשר צילומיה התפרסמו בעיתון הימני "מקור ראשון" בתקופת הסכמי אוסלו, צחי נתפסה כימנית ואף נחשפה מספר פעמים לאלימות מצד ערבים. עם זאת, היא טענה כי אופי תמונותיה אינו בהכרח ימני, והיא מצלמת הכל. כמו כן, טענה שמצולמיה חשים הרבה פחות עוינות כלפיה עקב היותה אשה, מה שפתח בפניה דלתות, למשל, ביהודה ושומרון, ואיפשר לה לצלם תמונות בעלות אופי ביטחוני. עם זאת, קרו מספר מקרים בהם צחי הגיעה לצלם הפגנות ומחאות ביהודה ושומרון, ולבושה הטעה את כוחות המשטרה באירוע לחשוב שהיא אחת מן המפגינות. כך קרה, לדוגמה, שבשנת 2010 הגיעה צחי לצלם מהומה של בני נוער בבית אל ורוססה בעצמה בגז פלפל על ידי כוחות היס"מ במקום.
העיתונאי אלישיב רייכנר אמר עליה ש"ההתמסרות של המצולמים למצלמה שלה היא בכמה רמות מעל כולם... בכל נושא – לא רק בהתיישבות – היא משקיעה את הנשמה".
לדברי יו"ר מנהלת היישוב היהודי בחברון, הרב הלל הורוביץ, צחי הבינה את המשמעות ההיסטורית של ההתיישבות, כגאולת עם ישראל וחזרתו להרי יהודה ושומרון, ולאורך שנים הייתה חלק משמעותי מפעילות ההתיישבות, אותה ליוותה - בהפגנות, בהתיישבויות - המאושרות ושאינן מאושרות, בהתמדה, בעקשנות ובמסירות. מתוך תחושת שליחות - להעביר ולתעד את המפעל הענק של בשורת "ושבו בנים לגבולם", לדבריו - מסירותה הפיחה רוח ותעצומות באנשי ההתיישבות עצמם, וההתיישבות כולה חייבת לה הכרת טובה.
מנכ"ל מועצת יש"ע יגאל דילמוני אמר עליה לאחר מותה, כי "מירי הייתה אישה גדולה מהחיים שהייתה נוכחת בכל מקום ובכל פינה. העדשה שלה כיסתה כל פינה ופינה במרחבי הארץ הזאת וכל אירוע שעבר על ההתיישבות בעשורים האחרונים צולם בעדשה שלה. הרבה פעמים אוהבים הצלמים לצלם את הנוף והטבע ביהודה ושומרון כי יש מרחבים מאוד יפים. מירי אמרה שהטבע יפהיפה אבל היא רוצה לצלם את החיים עצמם".
סעיף 9 לחוקת יפן
סעיף 9 לחוקת יפן הוא סעיף בחוקת יפן האוסר על המדינה להשתתף במלחמה. החוקה נכנסה לתוקפה ב-3 במאי 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה. בסעיף, מגנה המדינה מלחמה באופן רשמי ואוסרת על יישוב סכסוכים בינלאומיים תוך שימוש בכוח. הסעיף אף קובע שעל מנת להשיג מטרות אלה, יפן לא תחזיק כוח בעל יכולות צבאיות, אף על פי שיפן למעשה מחזיקה בכוחות ההגנה העצמית.
הסעיף
לשון הסעיף בתרגום לעברית:
רקע היסטורי
כישלון הביטחון הקיבוצי שהנהיג חבר הלאומים הוביל להכרה שמערכת ביטחון בינלאומית יכולה לפעול רק אם מסכימות המדינות להגבלות מסוימות על ריבונותן, בהקשר של מלחמות. בדומה לסעיף 24 לחוקת גרמניה, המאפשרת את הגבלת הריבונות הלאומית לטובת ביטחון קיבוצי, נוסף סעיף 9 לחוקת יפן במהלך תקופת הכיבוש האמריקאי לאחר מלחמת העולם השנייה.
פירוש הסעיף
זמן קצר לאחר אימוץ חוקת יפן ב-1947, הסתיימה מלחמת האזרחים הסינית בניצחון המפלגה הקומוניסטית של סין ובכינון הרפובליקה העממית של סין ב-1949. כתוצאה מכך, נותרה ארצות הברית ללא בעלת ברית חזקה כנגד התפשטות הקומוניזם במזרח אסיה. לפיכך החל הכיבוש האמריקאי ביפן ללחוץ על המדינה לנקוט פעולות צבאיות יותר במאבק בקומוניזם במהלך המלחמה הקרה.
לאחר פרוץ מלחמת קוריאה ב-1950 נשלחה דיוויזיית הרגלים ה-24 האמריקאית מיפן לחזית בקוריאה, והותירה את יפן ללא הגנה. בתגובה, הורה מקארתור על הקמת כוח שיטור לאומי, שמנה 75,000 חברים, שעליו הוטל לשמור על הסדר בתוך יפן, ולהדוף כל ניסיון פלישה חיצוני. את כוח השיטור הקים קולונל פרנק קוולסקי, תוך שהוא משתמש בעודפי הצבא האמריקני. על מנת להימנע מהפרת החוקה ניתנו לפריטים צבאיים שמות אזרחיים, למשל, טנק נקרא "כלי רכב מיוחד." בתגובה פנה מנהיג המפלגה הסוציאלית, שיגסאבורו סוזוקי, לבית המשפט העליון של יפן בטענה שכוח השיטור הוא לא-חוקתי, אך בית המשפט ביטל את התביעה בטענה שהיא לא רלוונטית.
ב-1 באוגוסט 1952 הוקמה הסוכנות הלאומית להגנה (保安庁), שמטרתה הייתה לפקח על כוח השיטור ועל הזרוע הימית שלו. ראש הממשלה שיגרו יושידה ניהל את הסוכנות החדשה בצורה ישירה. הסוכנות הלאומית להגנה הפכה ב-1954 למשרד ההגנה וכוח השיטור הפך לכוחות ההגנה העצמית של יפן.
תומכי סעיף 9 הדגישו שהסעיף נוגע גם לאנרגיה גרעינית, וכי על יפן להימנע מהקמת תחנות כוח גרעיניות, בייחוד על רקע האסון בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 בעקבות רעידת האדמה בסנדאי ב-2011.
דיון
סעיף 9 אינו אוסר רק על שימוש בכוח ליישוב סכסוכים בינלאומיים, אלא אף אוסר על קיום צבא, חיל ים וחיל אוויר. לפיכך, מבחינה משפטית, כוחות ההגנה העצמית של יפן אינם כוחות לוחמים אלא זרועות של המשטרה הלאומית. לחלוקה זו השפעות רבות בנושאי מדיניות חוץ והביטחון. לפי ממשלת יפן, הכוונה ב"פוטנציאל מלחמתי" הוא לכוח העוקף את הצורך הבסיסי בהגנה עצמית, וכל כוח מתחת לצורך זה אינו מהווה פוטנציאל מלחמתי. בית המשפט העליון של יפן חיזק את חוקיות כוחות ההגנה העצמית במהלך השנים במספר פסיקות, וקבע שליפן זכות להחזיק כוחות להגנה עצמית בלבד. המפלגה הליברלית-דמוקרטית פירשה את הסעיף כך שהוא אוסר על שימוש בכוח ליישוב סכסוכים בינלאומיים, אך אינו אוסר על שימוש בו לשמירה על הסדר בתוך המדינה, והמפלגה הדמוקרטית המשיכה קו זה. שתי המפלגות אף קראו לבחינה מחודשת של הסעיף ולהוספת סעיף המאפשר שימוש בכוח למטרות הגנה עצמית כנגד תוקפנות המכוונת כנגד יפן. לעומת זאת, המפלגה הסוציאלית, שהתפרקה, ראתה בכוחות ההגנה של יפן הפרת החוקה, וקראה ליישום מלא של סעיף 9, תוך פירוק כל כוחות הצבא של יפן. כשהצטרפה המפלגה למפלגה הליברלית-דמוקרטית בקואליציה, היא שינתה את עמדתה, והכירה בחוקיותם של כוחות ההגנה העצמית. גם המפלגה הקומוניסטית של יפן מתנגדת לקיום כוחות ההגנה, וקוראת להקמת מיליציה צבאית תחת זאת.
ב-1990 דורגה יפן במקום השלישי בעולם בהוצאות ההגנה שלה, אחרי ברית המועצות וארצות הברית, והאחרונה קראה לה לקחת חלק גדול יותר בהגנה על האוקיינוס השקט. בעקבות זאת איבד סעיף 9 מחשיבותו, אך נותר על כנו על מנת למנוע התרחבות צבאית נוספת. בנוסף, על אף השנים שחלפו מאז המלחמה, נותרה דעת הקהל ביפן בעד הסעיף.
ראש ממשלת יפן שינזו אבה קרא במאי 2007, במלוא שישים שנים לחוקה, לשינויים אמיצים במסמך, שיאפשרו למדינה לקחת חלק גדול יותר במאמצים הבינלאומיים במלחמה בטרור ולטפח שוב גאווה לאומית.
אסחאק אפנדי
אסחאק אפנדי או חוג'ה איסחאק אפנדי (בערך 1774 בארטה - 1835 בסואץ ) היה מתמטיקאי ומהנדס עות'מאני יהודי.
חייו
אסחאק אפנדי נולד בארטה (כיום ביוון ), כנראה בשנת 1774, למשפחה יהודית. אביו התאסלם ולאחר מותו האיש נסע לאיסטנבול, שם למד מתמטיקה ושפות זרות, ולבסוף שלט בצרפתית, בלטינית, ביוונית בעברית, בטורקית, בערבית ובפרסית.
במסגרת ניסיונותיו של הסולטן מהמוט השני להפוך את האימפריה למודרנית, בשנת 1816 הוא מונה למורה (ומכאן התואר שלו חוג'ה, שפירושו "מאסטר, מורה") בבית הספר הקיסרי להנדסה צבאית (ממנו התפתחה האוניברסיטה הטכנית באיסטנבול). ביולי 1824 הוא מונה גם כמתורגמן ( דרגומן ) לשער הנשגב, תפקיד אותו מילא עד 1828/1829. אז הוא פוטר, אולי בגלל החשש של מזכיר המדינה ( ראיס אלכותב ) פרטב פאשה שהוא עשוי לתפוס את מקומו. במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, אסחאק אפנדי פיקח על הקמת מבצרים, לפני שחזר לתפקיד ההוראה בבית הספר הקיסרי להנדסה צבאית, שם עלה להיות בדצמבר 1830 / ינואר 1831 מדריך ראשי (בשוקה). בתפקיד הזה, הוא ניסה בהצלחה מסוימת לבצע רפורמה בתוכנית הלימודים ולהעלות את הרמה החינוכית של הפקולטה, אך קודמו בתפקיד, זייד עלי פאשה, בעל השפעה הצליח באמצעות קשריו בבית המשפט לשלוח אותו לאל-מדינה באצטלה של "חג'", וכמו כן גם לתפקיד מפקח על שחזורים שונים לאתרים הקדושים שם. בשובו לאיסטנבול בשנת 1835 הוא נפטר בסואץ שם גם נקבר.
עבודותיו
יצירתו העיקרית, מג'מועה-י עולום-י ריאזיה (Madjmuʿa-i ʿUlum-i Riyaziyye: "עבודות שנאספו על מדעי המתמטיקה"): טקסט המורכב מארבעה כרכים שפורסם בין השנים 1831 ו-1834. הוא הכיל תרגומים, בעיקר לכתבים צרפתיים בני הזמן למתמטיקה, פיזיקה, כימיה וגאולוגיה ומילא תפקיד מכריע בהכנסת מושגים מדעיים עכשוויים רבים לעולם המוסלמי: על פי האנציקלופדיה של האסלאם, זו הייתה "העבודה הראשונה בטורקית על מדעי הפיזיקה והטבע המודרניים" בזכות הוספת "המינוח המדעי, המבוסס על ערבית, שהיה בשימוש בטורקיה עד שנות השלושים של המאה העשרים ובחלק ממדינות ערב אף עוד מאוחר יותר". הוא גם כתב מספר עבודות שתורגמו בעיקר ממסמכים אירופיים, בנושא מדעי הנדסה והצבא.
פיל מוריס
פיליפ מוריס (באנגלית: Phillip Morris; נולד ב-4 באפריל 1959) הוא מדבב ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד באיווה סיטי, איווה. אביו היה השחקן גרג מוריס ואחותו הגדולה היא השחקנית איונה מוריס. הוא מתאמן בווינג צ'אן קונג פו אצל המאמן הוקינס צ'אונג.
תפקידו הראשון כשחקן היה בגיל 7 בפרק השמיני של סדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
וודרו
וודרו (באנגלית: Woodrow) היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר אשר יוצרה על ידי "Woodrow & Company" בין השנים 1913–1915 באנגליה.
קרב מגע מבצעי
קרב מגע מבצעי (באנגלית: Operational Krav Maga; ראשי תיבות OKM) היא יישום ייחודי של שיטת קרב מגע להכשרת יחידות אבטחה, משטרה וגופים ביטחוניים אחרים, בתחום קרב פנים אל פנים ופיתוח מיומנויות מבצעיות נוספות. גיבוש השיטה החל בשנות השמונים המוקדמות על ידי גבי (גבריאל) שי, במסגרת תפקידו כמנהל תחום קרב המגע בשירות הביטחון הכללי. בשנת 1996, לאחר פרישתו משירות פעיל, עבר שי למיסוד השיטה והתאמתה לאימון גורמים אזרחים והקים את הפדרציה הבינלאומית לקרב מגע מבצעי (OKMIF). כיום מיושמת השיטה, במתכונתה המבצעית והאזרחית, בארגונים ומוסדות שונים בעולם.
מטרת השיטה
מטרתה של שיטת קרב המגע המבצעי הוא שיפור מתמיד של היכולת המבצעית של המתאמן כאשר האימון ה"טכני/לחימתי" הופך ממטרה בפני עצמה, לאמצעי להקניית מיומניות מבצעיות נוספות תוך מיצוי אופטימלי של זמן ההכשרה של הפרט. בגרסתה האזרחית, המטרה היא שיפור מיומנויות לחיים, בנוסף למיומנויות להגנה עצמית, אשר תרומתם חשובה ביותר לשיפור איכות החיים של המתאמן בכל הקשור להתמודדות בבעיות היומיום בכלל ובבעיות הפשע והאלימות בפרט.
הנחות השיטה
תחקירים וניתוחים שונים של אירועים ביטחוניים בהם כוחות האבטחה כשלו בהתמודדות מול היריב, הצביעו על כך שחוסר הידע או כשל טכני לא היוו בהכרח את הסיבות העיקריות לכשל, אלא מרכיבים אחרים, כגון: חוסר מודעות, חוסר תשומת לב, אי זיהוי מוקדם של כוונות היריב, ניהול קונפליקט וקבלת החלטות לקויות ועוד מגוון גורמים שעל פי רוב, אין להם מענה בתהליך ההדרכה הסטנדרטי/מסורתי של שיטות קרב המגע ואמנויות לחימה שונות. יישום נכון של עקרונות קרב המגע המבצעי, יכול לגשר על הפער בין הדרישות המבצעיות, הנגזרות מדרישות השטח, משיטות הביטחון השוטף ודרכי הפעולה של היריב, לבין המתודולוגיות הקלאסיות אשר אינן מותאמות למציאות המשתנה.
קילמרנוק (כדורגל)
מועדון הכדורגל קילמרנוק (מכונה גם קילי) הוא קבוצת כדורגל סקוטית, אשר משחקת בליגת העל הסקוטית.
המועדון מגיע מהעיר קילמרנוק שבסקוטלנד. הוא נוסד ב-5 בינואר 1869 והוא המועדון הוותיק ביותר בליגת העל הסקוטית, ומעבר לכך המועדון הוותיק ביותר במדינת סקוטלנד. כיום משחק המועדון באצטדיון ראגבי פארק, אשר מכיל 17,889 מקומות ישיבה.
המועדון זכה באליפות אחת, 3 גביעים והגיע 5 פעמים נוספות לגמר הגביע הסקוטי. בשנת 2012 זכה המועדון, לראשונה בתולדותיו, בגביע הליגה הסקוטית לאחר שסיים את הגמר בניצחון 0:1 על קבוצת סלטיק.
למועדון יריבות באזור איישייר, נגד קבוצת "אייר יונייטד" שמשחקת בליגות הנמוכות יותר כיום. המפגשים ביניהם נקראים "איישייר דרבי". שניהם נפגשו לראשונה ב-1910, כאשר ידה של קילמרנוק על העליונה במפגשים ביניהם עם 189 ניצחונות ב-256 מפגשים בסך הכל עד ל-2020.
המועדון העפיל לתחרויות אירופיות תשעה פעמים, וההופעה הטובה ביותר שלהם הייתה בעונת 1966/1967 בגביע ערי הירידים כאשר הגיעו לחצי גמר המפעל ונעצרו רק על ידי לידס יונייטד האנגלית שעלתה לגמר. המועדון הוא בן היחידים בסקוטלנד ששיחק בשלושת המפעלים: גביע אירופה לאלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע וגביע אופ"א.
כינוי המועדון "קילי" הוא כינוייה של העיר קילמרנוק בסלנג הסקוטי.
אנובה מיוזיק
אנובה מיוזיק (באנגלית: Anova Music) היא חברת תקליטים ישראלית.
החברה הוקמה בשנת 2006 על ידי המוזיקאית ענת דמון ואיש העסקים יהושע (שוקי) גולדווסר, ומייצגת מגוון אמנים ישראליים. בשנת 2007, מונו המוזיקאים יאיר יונה ושוקי פרי להקים ולנהל את אנובה מיוזיק. בשנת 2010 עזב יונה את החברה ואילו פרי נשאר בתפקידו.
אמנים
רשימת אמנים המיוצגים באנובה ובמותג BLDG5 Records נכון ל-2014.
יעקב נגן
הרב ד"ר יעקב מאיר נגן (נולד בט' בסיוון ה'תשכ"ז, 17 ביוני 1967) הוא פעיל במיזמי שלום בין-דתי בין היהדות והאסלאם ובשיח הבין-דתי בין היהדות ודתות המזרח, ועומד בראש מכון בליקלה לשיח בין דתי ובית מדרש 'ישראל והאנושות' מבית רשת אור תורה סטון. נגן הוא גם ר"מ בישיבת עתניאל, מחבר ספרי הגות וכותב טורים בנושא רוחניות יהודית.
ראשית חייו
נולד לעזריאל ולאהובה גנק במנהטן שבניו יורק, ארצות הברית. למד בישיבה התיכונית של ישיבה יוניברסיטי ובישיבת שעלבים. לאחר מכן למד בישיבה יוניברסיטי לתואר ראשון בלימודי יהדות ותואר שני בתולדות עם ישראל ולצדם עבר גם בחינת הסמכה לרבנות. בשנת 1993 עלה לישראל והחל ללמוד בישיבת הר עציון. בשנת 1997, החל ללמד בישיבת עתניאל.
הגותו
בשנת 2004 קיבל הרב נגן תואר דוקטור במחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית. נושא הדוקטורט שלו היה "ניתוח של מוטיבים בהלכות חג הסוכות בספרות התלמודית - חג הסוכות במחשבת ההלכה". העבודה שילבה את חקר התלמוד ומחשבת ישראל. בשנת 2006 נסע נגן לדרמסאלה שבהודו מתוך עניין ביחס בין היהדות לרוחניות של המזרח. חלק מהסיפורים והחוויות שלו בדרמסאלה תוארו בספרו "להתעורר ליום חדש - תורות וסיפורים מהחיים", שיצא בשנת 2011.
בשנת 2007 יצא ספרו הראשון בהוצאת גילוי, "נשמת המשנה - צוהר לעולמה הפנימי של המשנה". בשנת 2016 יצאה מהדורה מורחבת של הספר, בשם "נשמת המשנה: קריאה ספרותית וחיפוש משמעות", בהוצאת דביר. בספר מנתח נגן מבחינת ספרותית כמאתיים משניות.
בשנת 2008 הוציא נגן עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו בספר בשם "מים בריאה והתגלות - חג הסוכות במחשבת ההלכה", גם הוא בהוצאת גילוי. בביקורת על הספר במוסף שבת של מקור ראשון נכתב כי החידוש בספר "נעוץ בחשיפת 'מיתוסים' העומדים בלב ליבן של המחלוקות ההלכתיות".
בשנת 2013 יצא לאור ספרו "להתעורר ליום חדש: קריאה מתחדשת של התורה ושל החיים" בהוצאת מגיד.
במרץ 2016 ביקר הרב נגן באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר, מוסד הלימוד החשוב ביותר של האסלאם הסוני. הוא ערך פגישות עם פרופסורים מהאוניברסיטה שעסקו ביחס בין האסלאם והיהדות, מתוך רצון ליצור בסיס לדו קיום בין הדתות.
הרב נגן פרסם מאות מאמרים באתר של ישיבת עתניאל, באתר כיפה ובערוץ הניו-אייג' באתר nrg. הוא מלמד גם במכינה הקדם צבאית לבנות צהלי, בישיבת "אורייתא" בירושלים ובמקומות נוספים. במסגרת עבודתו בישיבת עתניאל, נגן הפעיל אתר אינטרנט המוקדש להלכות שבת.
לתפיסתו של נגן, היהדות מכילה יסודות המקבילים לרוחניות המזרח ולפילוסופיה המערבית.
פעילות ציבורית
בעקבות ידידו, הרב מנחם פרומן, עוסק נגן במפגשים בין-דתיים עם מנהיגים מוסלמים בישראל, מתוך תפיסה שמכיוון שמקורם של חלק מהבעיות במאבק הישראלי-פלסטיני הוא דתי יש להביא גם את הפתרונות מהתחום הדתי. במסגרת זאת העלה הצעות מדיניות לסכסוך הישראלי-פלסטיני וכן למעמדו של הר הבית/אל-אקצא. במסגרת "Interfaith Encounter Association" ("אגודות המפגש הבין-דתי"), הוא מרכז קבוצה של רבנים שנפגשים באופן קבוע עם מנהיגי דת מוסלמיים, בעיקר מאזור חברון ורמאללה. יחד עם האימאם חליל אלבז הוא משמש יושב ראש הוועד של "איחוד מורשת אברהם", קבוצה של יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים שחיים במדינת ישראל וברשות הפלסטינית, הפועלים יחד לייצר שלום בין-דתי באזור ישראל. כחלק מפעילותו בארגון, היה אחד מנציגיהם ב-"World Parliament of Religions" ב-2015. נגן פעיל גם ב-URI (United Religions Initative) והיה מהנציגים של ישראל בכנס השנתי של מדינות מזרח התיכון שהתקיים בעמאן, ירדן בנובמבר 2017.
לאחר הרצח של משפחת דוואבשה בכפר דומא, נגן היה אחד מהמארגנים של עצרת תפילה ומחאה של מתנחלים נגד הרצח.
נגן פעיל בהפצת תורה בסין במסגרת ארגון "שופר מציון". חלק מכתביו תורגמו לסינית וב-2017 הוא העביר הרצאות בבייג'ינג ובשאנגחאי. הרב נגן חבר גם בארגונים צהר ובית הלל.
בשנת 2020 מונה נגן לראש מכון בליקלה לשיח בין דתי ובית המדרש 'ישראל והאנושות' מבית רשת אור תורה סטון.
בשנת 2022 פרסם בית המדרש לישראל והאנושות ספר בשם "ושמו אחד – ריפוי הקשר בין ישראל ודתות העולם". הספר מציב בקדמת הבמה את היחס בין ישראל ודתות העולם כנקודת מפתח להבנת ייעודו של עם ישראל בזמננו.
חיים אישיים
בשנת 1993 התחתן נגן עם מיכל נגן, ראש מכינת צהלי ובתו של הפרופסור אוריאל סימון. בני הזוג מתגוררים בירושלים ולהם שבעה ילדים. בנם הבכור, הרב הלל נגן הוא ר"מ בישיבת אורות שאול בתל אביב. בתם נועה נגן היא מחנכת באולפנת נווה חנה באלון שבות.
פורט מק'הנרי
פורט מק'הנרי (אנגלית: Fort McHenry) הוא מבצר היסטורי חופי מחומש על חוף בולטימור. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו במלחמת 1812, כאשר הגן בהצלחה על נמל בולטימור מהתקפה של הצי הבריטי ממפרץ צ'ספיק ב-13–14 בספטמבר 1814. הצלחת האמריקאים בקרב זה, לאחר מתקפת לילה כבדה של הבריטים, שימשה השראה לכתיבת השיר שכעבור 117 שנים נקבע כהמנון ארצות הברית.
המאה ה-18
פורט מק'הנרי נבנה בתחילה על בסיס פורט ויסטון שהגן על בולטימור מ-1776 עד 1797. פורט ויסטון הוקם בחופזה, לאחר שמוקדם יותר באותה שנה, פגיעותה של בולטימור נחשפה עם שיוטה של ספינה בריטית במעלה מפרץ צ'ספיק (ראו במפה משמאל). לבולטימור נודעה חשיבות אסטרטגית מיוחדת: גאוגרפית וכלכלית.
בשנת 1793 הכריזה אנגליה מלחמה על צרפת, והמבצר שהיה בשליטת מרילנד, הועבר לידי הממשלה הפדרלית. בשנה שלאחר מכן, הקונגרס אישר ופתח בתוכנית מסיבית של בניית מבצרי חוף לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי כדי להגן על ערי החוף ונמליהן. רס"ן ג'ון ג'ייקוב אולריך ריברדי מונה על ידי שר המלחמה הנרי נוקס לפקח על בניית פורט מק'הנרי שהחלה בשנת 1794 . המבצר נקרא על שמו של ג'יימס מק'הנרי, חותם החוקה האמריקאית וחבר הקונגרס הקונטיננטלי אשר שימש כ-מזכיר המלחמה השלישי של ארצות הברית בין 1796 - 1800 . התכנון של המבנה המחומש, שהושלם ב-1803, היה הרעיון של המהנדס הצרפתי ז'אן פונצ'ין . לפי עדותו הכתובה משנת 1811 של שר המלחמה ויליאם יוסטיס המבצר נבנה כדי לאכלס 30 תותחים, ועוד סוללה של 10 תותחים ימיים מחוץ למבצר קרוב לקו המים. ובנוסף מבנים ומחסנים ל-2 פלוגות.
מלחמת האזרחים
החל משנת 1860, עם תחילת התנתקות המדינות בעלות העבדים מארצות הברית של אמריקה, החל להתפתח מתח בין המדינות המתנגדות לעבדות לבין האחרות. העלייה הגדולה ביותר במתח התקיימה במדינת מרילנד, זאת עקב תפקידה כמדינת גבול. מכיוון שכך, הניחו מנהיגי מרילנד שפורט מק'הנרי ישרת שוב מטרה חשובה בזמן המלחמה, אם וכאשר תפרוץ. לאחר שמדינת דרום קרוליינה פתחה בהפגזה על המבצר המֵגן על הכניסה לנמל צ'ארלסטון - פורט סאמטר, קיבל גנרל ג'ון אדמס דיקס, מפקד הפיקוד התיכון של צבא האיחוד פקודה, לעשות כל שניתן כדי להשאיר את מדינת מרילנד בידי "האיחוד". הוא מיקם את מפקדתו בפורט מק'הנרי, וכיוון את תותחיו משם לכיוון פתח נמל בולטימור, כמו גם לכיוון העיר, כדי לבצע את במשימה שהוטלה עליו, ולמנוע מכוחות הדרום לפלוש לעיר ולנמל. הוא הביא לכליאתם במבצר של שישה חברי האספה הלאומית של מרילנד, כדי למנוע ממנה להתכנס.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נבנו 104 בניינים נוספים על הקרקע המקיפה את המבצר, על מנת להפוך את המתקן כולו לבית חולים גדול מאוד של צבא ארצות הברית לטיפול בחיילים שחזרו מהמלחמה. אף אחד מאותם מבנים לא נותר, בעוד שהמבצר המקורי השתמר, והוחזר למצבו, כפי שהיה במהלך מלחמת 1812.
אתר לאומי
המבצר הפך לפארק לאומי ב-11 באוגוסט 1925. בשנת 1939 הוא הוכרז מחדש כ"אנדרטה לאומית" וכמקדש היסטורי" - האתר היחיד בארצות הברית שהוכרז כפליים בארצות הברית. הוא הוכנס למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-15 באוקטובר 1966. זה הפך למסורת לאומית שכאשר מעוצב דגל חדש, הוא מתנוסס לראשונה מעל פורט מק'הנרי. הדגלים הרשמיים הראשונים עם 49 ו-50 כוכבים אמריקאים הונפו לראשונה מעל המבצר והם עדיין ממוקמים שם.
כיום
המבצר הפך למרכז בילוי וליעד תיירותי בולט. אלפי מבקרים מגיעים מדי שנה לראות את "מקום הולדתו של המנון ארצות הברית. המבצר נגיש בקלות באמצעות מוניות מים מהנמל הפנימי הפופולרי של בולטימור. החזרה במונית מתאפשרת רק למי שהגיע איתה. גישה למבצר קיימת גם בדרך היבשה . מדי ספטמבר, העיר בולטימור מציינת את יום המגנים לכבוד הקרב על בולטימור. זוהי החגיגה הגדולה ביותר של השנה במבצר, המלווה בסוף שבוע של תוכניות, אירועים וזיקוקים.
מנחם מנדל קלויזנר
רבי מנחם מנדל קלויזנר (מכונה גם רבי מנדל קלויזנר, רבי מעדלין קלוזנר, או בר"ת: "הרמ"ק") היה מגדולי יהדות אשכנז בסוף המאה ה-14 – תחילת המאה ה-15), בשלהי תקופת הראשונים.
ביוגרפיה
על חייו כמעט ואין מידע. התגורר ככל הנראה בשטחה של אוסטריה כיום (באזור אוסטריה תחתית). מוזכר על ידי רבי שלום מנוישטאדט, ששניהם עיינו יחד למצוא טעם לפסק הלכה של רבי יצחק מווינה (בעל הספר אור זרוע). כמו כן מוזכר בפסק הלכה שניתן לסופר שהעתיק את מנהגי רבי אברהם קלויזנר על ידו ועל ידי רבי יום טוב ליפמן מילהויזן.
חיבוריו
פסקיו על מסכתות שבת, עבודה זרה וחולין הוצאו לאור על פי כתב יד מספריית אוניברסיטת אוקספורד, והודפסו בתוך ספר "שיטת הקדמונים", ניו יורק תשמ"ז-תשנ"א.
משטרת דרום אפריקה
משטרת דרום-אפריקה (באנגלית: South African Police, בראשי תיבות: SAP) הייתה המשטרה הלאומית והמשרד לאכיפת החוק המרכזי בדרום אפריקה בשנים 1913 עד 1994; זה היה כוח המשטרה בשטחה של דרום-מערב אפריקה (נמיביה) בשנים 1939 עד 1981. לאחר המעבר של דרום אפריקה לשלטון הרוב בשנת 1994, המשטרה אורגנה מחדש כשירות המשטרה של דרום אפריקה (SAPS).
היסטוריה
משטרת דרום אפריקה הייתה ממשיכת דרכם של כוחות המשטרה של מושבת הכף, נטאל, מושבת נהר אורנג' ומושבת טרנסוואל.
משטרת דרום אפריקה הוקמה ב-1 באפריל 1913 עם המיזוג כוחות המשטרה של ארבע המושבות הישנות לאחר הקמת האיחוד של דרום אפריקה בשנת 1910. המפכ"ל הראשון של המשטרה היה אל"ם תיאו ג'י טרוטר עם 5,882 גברים בפיקודו. הגוף שיתף פעולה עם צבא דרום אפריקה בהגנה על האיחוד ובביצוע מבצעי אכיפת חוק בערים ובאזורים כפריים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ועד שנת 1926 פעלו כוחות המשטרה לפירוק כוחות המיליציה המקומיים של המושבות כאשר משטרת דרום אפריקה נוטלת לידיה את סמכויות השיטור והאכיפה.
בשנת 1939, המשטרה השתלטה על משטרת דרום-מערב אפריקה והפכה לאחראית על השיטור בדרום-מערב אפריקה, שהיה אז תחת ממשל דרום אפריקה.
אנשי המשטרה קראו לעיתים קרובות לצבא לתמיכה במקרי חירום. המשטרה עצמה הפעילה חטיבת אחת ששירתה עם אוגדת החי"ר השנייה של צבא דרום אפריקה בצפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הצטרפה משטרת דרום אפריקה לאינטרפול ב-1 בינואר 1948.
כאשר המפלגה הלאומית השמרנית הוציאה מתנגדים ליברלים בבחירות בדרום אפריקה בשנת 1948, חוקקה הממשלה החדשה חקיקה המחזקת את היחסים בין המשטרה לצבא. לאחר מכן, המשטרה חומשה בכבדות, בייחוד כשהיא עומדת בפני עימות של קהל סוער או עוין. חוק המשטרה משנת 1958 הרחיב את ייעודה מעבר לתפקידי המשטרה המקובלים, כמו שמירה על חוק וסדר וחקירה ומניעת פשע והעניק למשטרה סמכויות יוצאות דופן להפסיק אי-שקט ולבצע פעולות מנע נגד מפגינים ומתנגדי המשטר. חוק משנת 1965, הסמיך את המשטרה לבצע חיפוש ללא צווים באדם, רכושו, רכבו, כלי טיס ולהחרים כל דבר שנמצא במהלך חיפוש כזה.
בתקופת האפרטהייד בשורות המשטרה פעלו המרגלים קרייג ויליאמסון הידוע לשמצה והמרגלת אוליביה פורסיית'.
המשטרה ויתרה על האחריות לדרום מערב אפריקה בשנת 1981. במקומה כוח משטרת הרכבות של דרום אפריקה בשנת 1986 הוא ששלט באזור זה.
בזמן האפרטהייד פעל במשטרה האגף המיוחד (Special Branch) שנועד להיאבק בארגונים וקבוצות שפעלו נגד משטר האפרטהייד וביצעו האזנות סתר, מבצעי הסתננות, טקטיקות וטכניקות תוך הפעלת מודיעים והם נקשרו לביצוע עינויים בעצורים ושימוש בכוח מופרז כנגד האוכלוסייה השחורה במדינה. לאחר עליית מנדלה לשלטון האגף הפך לחלק משירות המשטרה ונקרא בשם שירות המודיעין הפלילי (Crime Intelligence Unit) ועוסק בחקירת תנועות המוגדרות כ"אויבות מדינה".
Lullaby
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-194 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיגלה ב-28 בפברואר 2018. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-67 מיליון פעמים.
אבי נעים
אבי נעים (נולד בשנת 1966) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי. היה ראש מועצת בית אריה-עופרים משנת 2004 ועד 2018. שימש כמנכ"ל משרד ההתיישבות מיולי 2020 עד אוקטובר 2020.
ביוגרפיה
נולד בירוחם לוויקטור, יליד לוב וטובה, ילידת פרס. בגיל 12 אותר כמחונן ונשלח ללמוד בתיכון בויאר בירושלים כתלמיד בפנימייה. שירת כחייל קרבי בחטיבת גולני. במהלך שירותו נפצע במחנה הפליטים בלאטה, הוכר כנכה צה"ל והמשיך בשירותו הצבאי. שירת 16 שנים בשב"כ. הגיע לראשונה לבית אריה במסגרת פעילות מבצעית בכפר בית רימא, ובשנית כמאבטח האישי של יצחק שמיר ב-1991, ולאחר מספר ימים השתקע ביישוב עם חברתו (לימים, רעייתו). בוגר תואר ראשון בהצטיינות בממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. קצין חי"ר במילואים בדרגת רס"ן.
נבחר לראשונה לראשות המועצה המקומית בית אריה בשנת 2004 וכיהן בתפקיד ברצף עד בחירות 2018, אז הפסיד ליהודה אלבוים. בבחירות אלו זכתה רשימתו "בית אריה עופרים בראשות אבי נעים" ב-3 מנדטים מתוך 9. שימש כיו"ר ועדת הביטחון של מרכז השלטון המקומי בשנים 2007 עד 2018.
פרידריך וילהלם, רוזן ברנדנבורג
פרידריך וילהלם, רוזן ברנדנבורג (בגרמנית: Friedrich Wilhelm von Brandenburg; 24 בינואר 1792 – 6 בנובמבר 1850) היה בנו הלא חוקי של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופוליטיקאי, שכיהן כראש ממשלת פרוסיה מ-1848 ועד מותו.
אבי נעים
ביוגרפיה
החל מיולי 2021 משמש כמנכ"ל החברה לפיתוח הרצליה.
פרידריך וילהלם, רוזן ברנדנבורג
ביוגרפיה
פרידריך וילהלם נולד ב-24 בינואר 1792 בבירת פרוסיה, ברלין, והיה בנו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה מנישואיו המורגנטיים עם סופיה פון דהנהוף. הוא ואחותו הצעירה יוליה קיבלו את התואר המסורתי פון ברנדנבורג ב-1794, וגדלו עם בניו של הופמרשל ולנטין פון מאסוב. אחותו נישאה לפרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן ב-1816.
אבי נעים
חיים אישיים
מתגורר בבית אריה, נשוי ואב לארבעה ילדים.
פרידריך וילהלם, רוזן ברנדנבורג
ביוגרפיה
ב-18 באפריל 1806, פרידריך וילהלם התגייס לצבא הפרוסי והצטרף לרגימנט משמר החיים, ומהשנה לאחר מכן השתתף במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. בשנת 1812 הוא קודם לדרגת ריטמייסטר במטה של לודוויג יורק פון וארטנבורג, שהוביל את כוחות העזר הפרוסיים בתמיכה בפלישה הצרפתית לרוסיה. בשנת 1839 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד הקורפוס השישי. עד 1848, הוא השתתף בכמה קרבות והועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. במהלך המהפכות הגרמניות של 1848–1849, בנובמבר 1848, קרא לו אחיינו למחצה פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה לחזור לברלין כדי לרשת את ארנסט פון פפול כראש ממשלת פרוסיה. המינוי שיקף את כוונת המלך לדכא את ההתקוממויות המתמשכות. יחד עם שר הפנים אוטו תאודור פון מנטויפל, הוא דיכא את האספה הלאומית הפרוסית המהפכנית ופיזרה ב-5 בדצמבר, בזמן שנקבעה חוקה ריאקציונרית.
באוקטובר 1850, הוא נסע לוועידת ורשה כדי להיפגש עם ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשמוע את העמדה הרוסית ביריבות אוסטריה-פרוסיה. על אף שתמך בתחילה ביישום איחוד ארפורט בהנהגת פרוסיה, הוא נמנע מסכסוך מזוין עם אוסטריה מכיוון שקנצלר המדינה פליקס, נסיך שוורצנברג הצליח לחזק את הברית עם האימפריה הרוסית המבודדת את הצד הפרוסי. לאחר שובו, התבטא פרידריך וילהלם נגד גיוס הצבא הפרוסי כפי שדרש שר החוץ יוזף פון רדוביץ. זמן קצר לאחר מכן, חלה במחלה קשה ומת, כך מספרים מההשפלה של נטישת הצאר את מדיניות ארפורט. הוא נקבר בקריפטה של קתדרלת ברלין.
משפחתו
פרידריך וילהלם פון ברנדנבורג התחתן עם מתילדה אורורה פון מאסנבך ב-24 במאי 1818 בפוטסדאם. נולדו להם שמונה ילדים:
יחסי הודו–קטר
הרפובליקה של הודו מיוצגת בקטר על ידי שגרירות בדוחה ומדינת קטר מיוצגת בהודו על ידי שגרירות בניו דלהי.
היסטוריה
במהלך ביקור שנעשו על ידי האמיר תמים בן חמד אאל ת'אני במרץ 2015, 5 מזכרי הבנות אשר חתימתם דורשת שיתוף פעולה בכמה תחומים, נחתמו. בנוסף, הסכם בנושא הסגרת פושעים נחתם, ההסכם אומר שכאשר פושע קטרי או הודי, נוסע לשנייה הוא יישב תחילה בכלא של המדינה בה הוא מבקר ולאחר מכן יוסגר לשלטונות מדינתו ויישב בכלא של מדינתו.
ביקורים
אמיר קטר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר בהודו שלוש פעמים - אפריל 1999, מאי 2005 ואפריל 2012.
ב-4 ביוני 2016 ראש הממשלה ההודי נרנדרה מודי הגיע לקטר לביקור בן יומיים בדוחה וניסה במהלך הביקור לנסות ולתת דחיפה ליחסים הכלכליים עם קטר, בעיקר בתחום הפחמימנים. ראש הממשלה מודי סעד, לאורך כל הביקור, עם מהגרים הודים לקטר, ושוחח אתם על תנאי מחייתם בקטר.
הודים בקטר
ההודים בקטר הם קבוצה אתנית חשובה ביותר המהווה חלק בלתי נפרד מהמדינה, מספרם מוערך ב-720,000, כשליש מהאוכלוסייה בקטר כולה.
רות נבו
רות נבו (8 ביולי 1924 – 17 באוגוסט 2021) הייתה חוקרת ומבקרת ספרות, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, מתרגמת וציירת ישראלית.
קורות חיים
את התואר הראשון למדה ביוהנסבורג באוניברסיטת ויטווטרסראנד, אוניברסיטה ליברלית פרו-שוויונית ומעורבת. בשנת 1947 עזבה לאנגליה במטרה לסיים את לימודי התואר השני, תחילה באוניברסיטת לונדון ולאחר מכן אוניברסיטת קיימברידג'.
השואה ומאורעות מלחמת העולם השנייה עוררו בה את יהדותה, ובשנת 1950 עלתה לישראל ואת עבודת המחקר שלה סיימה, תוך לימוד שפת המקום באולפן עברית בקיבוץ משמרות.
בשנת 1952 נישאה לנתן נבו, מורה לעברית באליאנס.
נפטרה ב-17 באוגוסט 2021.
קריירה אקדמית
פרופ' נבו הייתה שנים רבות חוקרת ומרצה לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית, במהלכן יצאה ללימודי דוקטורט באנגליה ומהמחקר שעשתה בספריית המוזיאון הבריטי, נולד ספרה הראשון "שירים של ענייני דיומא", שנושאו היה התפתחות הסגנון הסאטירי אצל משוררים ליריים שבעתות מלחמה כתבו שירה פוליטית.
במהלך השנים התמקדה בחקר שירתו של שייקספיר ובשירת המאה ה-17 והמאה ה-20. כן השתייכה לאסכולת הביקורת החדשה. הייתה לחוקרת בעלת שם עולמי ביצירתו של שייקספיר, וספריה ופרסומיה בחקר הספרות האנגלית בכלל ויצירת שייקספיר בפרט, מאוזכרים ומצוטטים רבות במסגרת המחקר והספרות בתחום בארץ ובעולם.
תרגמה את ספר השירה "שירים נבחרים" של חיים נחמן ביאליק, שיצא לאור בשנת 1981, ואת "מסעות בנימין האחרון מטודלה" של יהודה עמיחי, שהיה ידידה וסטודנט שלה. במשך 15 שנה שמשה עורכת בכתב העת Hebrew University studies in literature and the arts (HSLA) של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1986 נבחרה לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, והייתה אחת משתי הנשים הראשונות (ובמשך שנים רבות גם היחידות) שהיו חברות בה.
העיסוק בציור
רות נבו העידה על עצמה שהמשיכה שלה לעיסוק בציור החלה עוד בימי ילדותה ביוהנסבורג, וכי מאז לא עזבה אותה "הכמיהה לאחוז ביפי העולם ולרשום אותו". היא שאפה ללמוד ציור עוד בצעירותה, והחלה לפעול כציירת חובבת, אך רק לאחר פרישתה המוקדמת מהקריירה האקדמית, עברה לעסוק בציור בעיסוק מלא. תחילה למדה אצל יצחק ימין ויוסף הירש ובהמשך ב-The Art Students League בניו יורק. יחד עם זאת, מקום מיוחד בהתפתחות התפיסה האומנותית שלה ייחסה נבו לידידתה, הציירת רות לוין, עליה כתבה נבו: "בהשראת עבודתה למדתי שהציור איננו תיעוד אלא פירוש של המציאות". נבו הציגה במשך השנים כמה וכמה תערוכות יחיד וחלק מעבודותיה נמצאות במשכני האקדמיה למדעים ובאוניברסיטה העברית.
סטיבן זאיליאן
סטיבן זאיליאן (באנגלית: Steven Zaillian; נולד ב-30 בינואר 1953) הוא תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. היה מועמד לפרס האוסקר ארבע פעמים, מתוכן זכה פעם אחת בלבד בשנת 1993, על כתיבת התסריט לסרט "רשימת שינדלר" שביים סטיבן ספילברג.
ביוגרפיה
זאיליאן נולד בפרזנו, קליפורניה, ארצות הברית, והוא אחד מבניו של ג'ים, שדר חדשות ברדיו. למד מדעי המדינה באוניברסיטת סן פרנסיסקו והחל לכתוב תסריטים תחילה לפרנסתו בלבד. זאיליאן הוא ממוצא ארמני ומתגורר כיום בלוס אנג'לס.
קריירה
התסריטים המפורסמים להם היה שותף: "רשימת שינדלר" כאמור, "חניבעל", "סכנה ברורה ומיידית", (1994), "כל אנשי המלך" (2006), "נערה עם קעקוע דרקון" (2011), "האירי" (2019) ו"עד במנוסה" (2021).
בשנת 2016 הוא הפיק, כתב וביים את סדרת הטלוויזיה "ליל האירוע" ששודרה ב-HBO.
בשנת 2019, פורסם כי זאיליאן יביים, יכתוב ויפיק את סדרת הטלוויזיה "Ripley" המבוסס על דמותו של טום ריפלי, גיבור של סדרת רומני מתח ופשע מאת הסופרת פטרישיה הייסמית'. את ריפלי יגלם השחקן האירי אנדרו סקוט והסדרה מתוכננת לעלות לשידור במהלך סוף 2022 ברשת הטלוויזיה האמריקאית שואוטיים.
מחלקת שירותי הכליאה (דרום אפריקה)
מחלקת שירותי הכליאה (באנגלית: Department of Correctional Services) היא מחלקה בממשלת דרום אפריקה, האחראית על ניהול מערכת הכלא של דרום אפריקה שכפופה למשרד המשפטים.
במחלקה מועסקים כ-34,000 עובדים והיא אחראית על ניהול 240 בתי כלא המאכלסים כ-189,748 אסירים. בתי הכלא כוללים מתקנים ברמת אבטחה מינימלית, בינונית ומקסימלית. מטה הסוכנות ממוקם בגוש המערבי של בניין פוינטון בפרטוריה.
ראש המחלקה הוא שר המשפטים ושירותי הכליאה, הנתמך על ידי סגן שר לשירותי הכליאה. בשנת 2020, תקציב המחלקה עמד על 26,800.0 מיליון ראנד.
ז'אן-בטיסט בוטול
ז'אן-בטיסט בוטול (בצרפתית: Jean-Baptiste Botul)הוא פילוסוף צרפתי בדיוני שנוצר כמהתלה ספרותית ב-1995 על ידי העיתונאי פרדריק פּאז' וחברים נוספים בקבוצה הקוראת לעצמה אגודת הידידים של ז'אן-בטיסט בוטול. מקור השם בוטול ושל פילוסופיית ה"בוטוליזם" שלו הוא בוטוליזם, מחלה הנגרמת על ידי החיידק Clostridium botulinum. התייחסויות לבוטול הופיעו תחילה בפרסומים של חברי האגודה, ולאחר מכן הופיעו בטקסטים של סופרים שלא היו שותפים למתיחה וחשבו שבוטול הוא אדם אמיתי, בעיקר הפילוסוף הצרפתי ברנרד-אנרי לוי. פרס בוטול מוענק בכל שנה לספר שמזכיר את בוטול.
היסטוריה
סופרים שונים התייחסו לאחר מכן לעבודה זו – חלקם באופן היתולי וחלקם ברצינות – כולל הפילוסוף ואיש הטלוויזיה ברנרד-אנרי לוי, שציטט ממנה בהרחבה בספרו "על מלחמה בפילוסופיה" משנת 2010. לוי הודה לאחר מכן כי נפל למתיחה "המבוימת היטב".
ביוגרפיה בדיונית
פאז' יצר ביוגרפיה פיקטיבית עבור בוטול, על פיה בוטול נולד לכאורה ב-15 באוגוסט 1896, בכפר הצרפתי לרייר בדרום-מרכז מחוז אודה. היות ששייך את עצמו למסורת של הפילוסופיה שבעל פה, הוא לא השאיר כתבים רשמיים; במקום זאת, מה שידוע על מחשבתו מגיע מנאומים מתומללים ומקטעי התכתבות. אומרים שהוא היה ידידו של הסופר מרסל פרוסט והיה מאורס לתקופה מסוימת לפוליטיקאית ולמרגלת לשעבר מרתה ריצ'רד. אנשים מפורסמים נוספים שהוצבו במסלולו כוללים את הסופרים סימון דה בובואר, לו אנדראס-סאלומה, מארי בונפרטה, ז'אן קוקטו, ז'אן ז'ירו, סטפן צוויג ואנדרה מלרו, והמהפכנים המקסיקנים פנצ'ו וילה ואמיליאנו זפאטה. ב-1946 הוא היגר לכאורה לפרגוואי עם מאה משפחות גרמניות שנמלטו מהצבאות הסובייטיים המתקדמים, ושם נאמר כי ייסד עיירה, 'נויבה קניגסברג', הנשלטת על פי עקרונות הפילוסופיה הקאנטיאנית. תאריך מותו נקבע ל-15 באוגוסט 1947.
ביצירתו הפילוסופית מוצג בוטול כמומחה ביצירתו של עמנואל קאנט, תוך תשומת לב מיוחדת למוסר הקנטיאני.
אגודת הידידים של ז'אן-בטיסט בוטול
אגודת הידידים של ז'אן-בטיסט בוטול נוסדה ב-1995, במקביל לבוטול עצמו, ובין מייסדיה נמנים פאז', הסופרים ארווה לה טלייה וז'אק גייאר, השחקן פטריס מינה, הכלכלן ברטראן רוטה ועמנואל ברויאר, אשר מחזיק בתואר אוצר מוזיאון בוטול.
העמותה פועלת לקידום מכלול היצירה של בוטול ומארגנת אירועים שנתיים שונים.
פרס בוטול
משנת 2004 מוענק פרס בוטול שנתי על יצירה המזכירה את בוטול.
וילו סמית'
וילו קמיל ריין סמית' (באנגלית: Willow Camille Reign Smith; נולדה ב-31 באוקטובר 2000) הידועה בשמה הפרטי וילו (Willow) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. הסרט הראשון בו השתתפה היה "אני אגדה", בשנת 2007. מאוחר יותר השתתפה בסרט "קיט קיטרדג': נערה אמריקאית", וקיבלה פרס אמן צעיר על הופעתה. וילו היא בתם של ויל סמית' ושל ג'אדה פינקט סמית'.
בנוסף לקריירת המשחק שלה, בשנת 2010 הוציאה את הסינגל "Whip My Hair", אשר הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100, תחת חברת התקליטים של הזמר ג'יי זי, "רוק ניישן".
חיים אישיים
וילו היא הבת של הזמר-שחקן ויל סמית' ושל השחקנית ג'יידה פינקט סמית'. יש לה שני אחים גדולים ממנה, שהמפורסם בהם הוא ג'יידן סמית'. יחד עם חברת הסברו, היא ואחיה היו שגרירים של פרויקט זמביה, שמציע עזרה לילדים מזמביה שהוריהם מתו מאיידס.
ביולי 2019 וילו סמית' יצאה מהארון כביסקסואלית פוליאמורית בפרק בתוכנית Red Table Talk.
קריירה
בשנת 2008, סמית' זכתה בפרס האמנית הצעירה (Young Artist Award) כחברת אנסמבל על תפקידה בסרט Kit Kittredge: An American Girl ב-2007 הייתה מועמדת לפרס האמנית הצעירה לשחקנית משנה על תפקידה בסרט "אני האגדה". ב-2010 הייתה מועמדת לפרס אני (Annie Awards) למשחק קולי, על תפקידה בדיבוב הדמות אבי בסרט המונפש הקצר משנת 2009, מדגסקר שמח. שנה קודם לכן השתתפה גם בסרט מדגסקר 2, בתפקיד גלוריה הצעירה.
ביוני 2010, אמרה ג'דה פינקט סמית', אמה של וילו, בריאיון ל"לופז הערב" שווילו מתכננת להוציא אלבום, והסינגל הראשון ממנו, Whip My Hair, יצא לאור ב-7 בספטמבר 2010.
כיום, היא חתומה על חוזה עם חברת התקליטים של ג'יי זי, "רוק ניישן". היא הופיעה עם השיר בפעם הראשונה ב-31 בדצמבר.
בתאריך 25 בינואר 2011 הוציאה את השיר "21st Century Girl" בהוצאה מקדימה. לאחר שהופיעה עם השיר במופע של אופרה ווינפרי, הוציאה אותו ביום למחרת, ב-3 בפברואר 2011.
ב-1 במרץ 2011 הוציאה לאור את הסינגל "21st Century Girl", והקליפ לשיר יצא לאור ב-7 במרץ.
ב-6 ביולי 2014, הוציאה וילו את השיר "Summer Fling", בשיר מוזכרות המילים "Just A Couple Months But We Do It Anyway", הרומזות על קיום יחסי מין, דבר שעורר דיון ציבורי בשל גילה הצעיר.
ב-7 במאי 2015, הוציאה את השיר "F Q-C #7".
ב-2018, החלה סמית' להשתתף ואף להפיק את סדרת הטלוויזיה המקוונת Red Table Talk, יחד עם אמה ג'יידה פינקט סמית' וסבתה אדריאן בנפילד-נוריס. הסדרה משודרת בערוץ Facebook Watch. היא גם השתתפה בפרק האחרון של הרפתקאות פין וג'ייק, בתפקיד בת'.
ב-27 באפריל 2021, הוציאה את השיר "transparent soul" שזכה להצלחה גדולה.
וילו נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
חבורה קומפקטית מקומית
במתמטיקה, חבורה קומפקטית מקומית היא חבורה טופולוגית שהטופולוגיה שלה קומפקטית מקומית והאוסדורף. למשפחה זו דוגמאות חשובות רבות, כגון חבורות אלגבריות מעל שדה המספרים הממשיים או המרוכבים, או כל שדה מקומי לא ארכימדי. על חבורה קומפקטית מקומית מוגדרת מידת האר, המאפשרת לבצע אינטגרציה של פונקציות מדידות-בורל, המובילה להכללה של הכלים הסטנדרטיים באנליזה מתמטית, כגון התמרת פורייה.
תוצאות רבות בתורת ההצגות של חבורות סופיות מוכחות על ידי חישוב הממוצע של קבוצה. בהצגות עבור חבורה קומפקטית אפשר להמיר חישובים כאלה באינטגרל המנורמל לפי מידת האר, ולכן תורת ההצגות של חבורות קומפקטיות אינה רחוקה מזו של חבורות סופיות. טכניקות אלה אינן ממשיכות לחבורות קומפקטיות מקומית, ושם נדרשים כלים מתקדמים יותר כגון אנליזה הרמונית. תורת ההצגות של חבורות אבליות קומפקטיות מקומית מתוארת על ידי דואליות פונטריאגין.
הדר גולדין
ביוגרפיה
גולדין נולד ב-ד' באדר ה'תשנ"א ביישוב הקהילתי אשחר שבמועצה אזורית משגב, לשמחה גולדין, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, ולד"ר לאה גולדין, מרצה להנדסת תוכנה. יחד איתו נולד אח תאום, צור, ולפניהם בת ובן - איילת ומנחם. בצעירותו היה חניך ומדריך בתנועת הנוער בני עקיבא. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר המדעי-ישיבתי כפר בתיה ולפני גיוסו למד במחזור כ"ב במכינה הקדם-צבאית בני דוד.
שירות צבאי
עם גיוסו באוגוסט 2011 שובץ בחטיבת גבעתי והתנדב לפלוגת הסיור החטיבתית. לאחר סיום מסלול הלוחם יצא לקורס מ"כים וקורס קציני חי"ר וסיים אותו בהצטיינות. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בבא"ח גבעתי.
לאחר סיום ההכשרה מונה למפקד צוות בפלוגת הסיור של סיירת גבעתי. לאחר מבצע שובו אחים התארס עם בחירת לבו, עדנה סרוסי. עם פתיחת מבצע צוק איתן ביולי 2014 שימש כמפקד צוות בפלס"ר גבעתי, תחת פיקודו של רס"ן.
נפילתו בקרב
ב-1 באוגוסט 2014 החלה בשעה 08:00 הפסקת אש למשך 72 שעות. הפסקת אש זו הופרה תוך זמן קצר על ידי החמאס בשיגור מספר רקטות לעבר יישובי עוטף עזה ולאחר מכן בירי שתי פצצות מרגמה.
כוח של סיירת גבעתי בפיקוד מפקד הסיירת,, שכלל את גולדין יחד עם מספר מצומצם של לוחמים ומפקדים, המשיך בפעילות מבצעית לאיתור מנהרות באזור רפיח. ב-9:05 תקפו את הכוח מחבלים שיצאו ממנהרה, והרגו שלושה מחיילי הכוח: מפקד הסיירת, רס"ן בניה שראל, סמ"ר וגולדין, שנחטף לתוך מנהרה שהמשיכה לכיוון צפון. זמן קצר לאחר מכן הוכרז "נוהל חניבעל", במסגרתו נורתה אש ארטילרית כבדה במרחב על מנת לשבש את בריחת החוטפים. כוחות צוות הקרב המשולב של חטיבת גבעתי נשארו במרחב למשך זמן של כ-72 שעות נוספות על מנת לנסות ולאתר את הגופה, אך לאחר שלא הצליחו יצאו מהמרחב.
סגן מפקד הסיירת, סגן איתן פונד, ומפקד חפ"ק המג"ד, סג"ם מתן חורש, הובילו מרדף אחר חוליית המחבלים בתוך המנהרה אשר במהלכו נתגלו פריטים שאפשרו, יחד עם פריטים שנתגלו בשעות הצהריים על ידי צוות של סיירת מטכ"ל ויחידת אית"ן, לקבוע מאוחר יותר את מותו של סגן גולדין. החוטפים נמלטו באמצעות מנהרת לחימה ופונד וחורש יצאו למרדף אחריהם, במהלכו נמצאו ראיות למותו של גולדין, שלא היה ברור עד אז. על תפקודו ואומץ לבו במהלך הקרב והמבצע כולו הוענק לפונד עיטור המופת, העיטור הגבוה ביותר שהוענק בעקבות מבצע צוק איתן.
לאחר מותו
כ-38 שעות לאחר הקרב קבע הרב הצבאי הראשי, תא"ל רפי פרץ, שגולדין נפל בקרב ומוגדר כחלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע. קביעה זו נסמכה על ממצאים מזירת הקרב - תיק הירך של גולדין והדם שנמצא בזירה, שהובאו לקבורה (ביום שלמחרת, בבית העלמין הצבאי בכפר סבא). פרץ הודיע זאת למשפחת גולדין יחד עם שר הביטחון משה יעלון (הקשור בקשר דם למשפחת גולדין) וראש אכ"א אורנה ברביבאי. בעיתונות פורסם גם כי האלופה ברביבאי ושר הביטחון אמרו למשפחה כי "הם ערבים להחזיר את הדר". מספר שנים לאחר מכן אמר אביו של הדר כי החלקים שנקברו היוו רק את מה שמתחייב לקבור על פי ההלכה, וכי החלל לא הובא לקבורה. לאחר מותו הועלה גולדין מדרגת סג"מ לדרגת סגן.
בשנת 2016 שינה צה"ל את מעמדם של שאול וגולדין ל"חלל במעמד שבוי ונעדר".
משפחתו של גולדין פועלת להעמיד את נושא השבת השבויים והנעדרים בראש סדר היום הציבורי, תחת הסלוגן "הומניטרי תמורת הומניטרי", בקריאה להציב את החזרת השבויים כתנאי בכל משא ומתן מדיני והומינטרי, עם תנועת חמאס ורצועת עזה בכלל. דרישת המשפחות, בנוסף, היא לא לשחרר מחבלים תמורת השבת הבנים ולא לסכן בכך חיי ישראלים נוספים, כפי שקרה בעסקת שליט. משפחות גולדין ושאול התנגדו לחתימת הסכם הפיוס עם טורקיה ביוני 2016, שהתייחס בהרחבה לשיקום רצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן, אך לא כלל התייחסות לנושא השבת הבנים, ותקפו בחריפות את הממשלה בראשות בנימין נתניהו ושר הביטחון אביגדור ליברמן. המשפחות מחו גם על החזרת גופות 7 מחבלים אותן חייב בג"ץ את ישראל להשיב למשפחותיהן, ללא התייחסות לסוגיית השבת הנעדרים.
בשנת 2018 גייס המטה להשבת הדר גולדין, בראשות תא"ל ארז וינר, מעל חצי מיליון שקלים במימון המונים באמצעות פלטפורמת הדסטארט, תחת השם "מסדר הדר" ובאמצעות העמותה שהוקמה לזכרו. משפחות הנעדרים יחד עם ארגונים ופעילים חברתיים, מקיימות החל ממאי 2018 (בעקבות טרור העפיפונים מרצועת עזה) במעוז מול עזה עצרת תחת השם "מפגן העוז מול עזה" בכל יום שישי, למשך מעל 250 שבועות (נכון ל-2023), בה קוראים להשבת השבויים ונעדרים. במפגן נכחו לאורך השנים מספר רב של אנשי ציבור, פוליטיקאים ופעילים חברתיים.
ב-2016, 2019 ו-2021 נפגשה משפחתו של גולדין עם מזכ"לי האו"ם באן קי-מון ואנטוניו גוטרש במטרה לגרום לארגון לסייע בהשבת גופתו של הדר לישראל. המשפחה נשאה דברים בעצרת האו"ם ובמועצת הביטחון של הארגון, ואף תערוכה מיצירותיו של הדר הוצגה במטה הארגון בניו יורק. התערוכה הוצגה גם בבניין המטה הכללי של צה"ל שבבסיס הקריה בשנת 2022.
הנצחה
לזכרו של הדר קיימים מספר רב של מיזמי הנצחה. ב-2015 נוסדה העמותה "הדר - עוז וענווה", המרכזת פרויקטים להנצחתו, וכאמור, משחקת תפקיד מרכזי במאבק להשבת גופתו.
אתרי הנצחה לזכרו קיימים בבית הספר התיכון בו למד, בפארק הל"ב (הדר, ליאל, בניה) שביישוב סנסנה, בגן הדר גולדין שבקיבוץ עלומים ובמצפה הדר ליד המושב סלעית.
לזכרו מתקיימת צעדת "שביל החיוך", הכוללת טיול בשבילי הארץ ודיונים. מרוץ נחל שורק נקרא על שמו החל משנתו החמישית (2014). עיריית כפר סבא מקיימת יום עיון לזכרו בתשעה באב בכל שנה.
נכתבו והולחנו מספר שירים להנצחת הדר, ביניהם על מערכת היחסים שלו עם ארוסתו עדנה סרוסי. הסרט "הדר החופש לעשות" הופק לזכרו. פוסטר של ציור שצייר הודפס במאות עותקים והופץ כקישוט לסוכה על ידי תלמידי בית הספר התיכון בו למד.
בשנת 2018 הוקמה מכינה קדם-צבאית למנהיגות "דרך פרת-הדר-בעוז וענווה" בקיבוץ סופה על שמו, על ידי חברי הקיבוץ ומדרשת עין פרת. התוכנית לתואר שני במנהיגות וניהול מערכות חינוך באוניברסיטת בר אילן, שמתקיימת בשיתוף הפקולטה לחינוך ומדור זרועות הביטחון באוניברסיטה, נקראת "תוכנית הדר" על שמו, החל משנת הלימודים ה'תשע"ו.
בשנת 2021 יצא בהוצאת מגיד הספר איך לבנות חיים – חברותא במסילת ישרים עם הדר גולדין. הספר מכיל סיכומי שיעורים של הרב אליעזר קשתיאל על ספר מסילת ישרים של הרמח"ל. גולדין סיכם שיעורים אלו כאשר למד במכינה הקדם-צבאית בעלי. הסיכומים מובאים בחלקים מהספר גם בדמות צילומי כתב ידו של גולדין. הסיכומים הם מקורו הכתוב של משפט המצוטט בהרחבה בשם גולדין בבמות שונות: . גולדין אמר משפט זה גם בראיון שנתן לערוץ 7 מספר ימים לפני נפילתו.
The Music of the Night
The Music of the Night (בעברית: נעימת הלילה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן ומייקל קרופורד, מתוך אלבום המחזמר The Phantom of the Opera של "פנטום האופרה". השיר יצא לאור בשנת 1986, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר הולחן והופק על ידי אנדרו לויד ובר ונכתב על ידי לויד ובר, ביחד עם צ'ארלס הארט וריצ'רד סטילגו. השיר התפרסם במקור על ידי מייקל קרופורד; השחקן שגילם את הפנטום גם בתיאטראות וסט אנד וגם בתיאטראות ברודוויי. השיר הוקלט פעמים רבות, נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם ותורגם לשפות רבות.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
הקלטות
כדי לקדם את פתיחתו של "פנטום האופרה" בלונדון, צילמו מפיקי ההפקה (רילי יוזפול גרופ) סרטון בכיכובם של קרופורד ושרה ברייטמן (מבלי שהם שרים).
בנוסף, השיר הוקלט על ידי אמנים רבים:
מארי מאנז'ו
מארי מאנז'ו (בצרפתית: Marie d'Anjou; 14 באוקטובר 1404 - 29 בנובמבר 1463) הייתה אשתו של שארל השביעי, מלך צרפת, אמו של לואי האחד עשר, מלך צרפת וסבתו של שארל השמיני, מלך צרפת.
ביוגרפיה
מארי נולדה ב-14 באוקטובר 1404, ללואיג'י השני, מלך נאפולי וליולנדה מאראגון. ב-1413 אמה יזמה את האירוסים של מארי בת ה-9 לשארל בן ה-10 שהיה בנו של שארל השישי, מלך צרפת. (מאוחר יותר שארל השביעי, מלך צרפת).
יולנדה מאראגון לא אבתה להשאיר את בתה בפריז בתקופה מסוכנת שבה ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה איים על שלומה ועל שלום בעלה לעתיד. ב-1414 היא העבירה את שארל הקטן לאנז'ו, ושם הוא גדל בטירותיה שבעמק הלואר יחד עם ילדיה, ובהם מארי מאנז'ו אשתו לעתיד.
שארל השביעי מת ב-22 ביולי 1461, שנתיים לפני מות אשתו מארי מאנז'ו, שילדה לו את בנו בכורו לואי שהוכתר בקתדרלת ריימס כלואי האחד עשר, מלך צרפת שלושה שבועות לאחר מות אביו.
לפני מותה עלתה מארי מאנז'ו לרגל לקתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה. על פי ההיסטוריון הצרפתי דני פריקאר-מיה, ייתכן שהגיעה לשם בשליחות סודית כשגרירה של בנה לואי האחד עשר, מה גם שהגיעה לשם בחורף ודרך הים.
משפחתה
ב-18 בדצמבר 1422 התחתנה מארי עם שארל השביעי, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 14 ילדים:
הכנסת העשרים ושתיים
הכנסת העשרים ושתיים כיהנה לאחר הבחירות שהתקיימו ביום 17 בספטמבר 2019, י"ז באלול ה'תשע"ט. הכנסת הושבעה ב-3 באוקטובר 2019, ד' בתשרי ה'תש"ף, וכיהנה עד להשבעת הכנסת העשרים ושלוש ב-16 במרץ 2020, כ' באדר ה'תש"ף.
הכנסת ה-22 היא הכנסת הראשונה בה, לאחר הבחירות, במסגרת המאמצים להקמת הממשלה, החלה תקופת 21 הימים לפני פיזור הכנסת על פי לחוק יסוד: הממשלה (תקופה מסוג זה התרחשה גם בשלהי תקופת הכנסת השבע עשרה, אך זו הייתה עקב התפטרות של ראש הממשלה המכהן). במהלך תקופה זו, חבר הכנסת שזוכה להמלצה כתובה מצד 61 ח"כים מקבל מנשיא המדינה את המנדט להקמת ממשלה למשך 14 יום נוספים. תקופה זו הסתיימה ב-11 בדצמבר, והכנסת פיזרה את עצמה. על מנת להימנע מקיום הבחירות לכנסת העשרים ושלוש בתאריך המוגדר בחוק, 10 במרץ 2020, י"ד באדר ה'תש"ף, בשל חלותו של חג הפורים ביום זה, הקדימה הכנסת את הבחירות ל-2 במרץ 2020, ו' באדר ה'תש"ף.
מאפייני חברי הכנסת
הכנסת העשרים ושתיים נבחרה רק כחמישה חודשים לאחר הבחירות לכנסת העשרים ואחת. לפיכך, רבות מהסיעות בחרו לשמור על סדר שמות חברי רשימותיהן, וגם במפלגות האחרות לא חלו שינויים מפליגים.
חברי כנסת חדשים
בכנסת העשרים ושתיים כיהנו שמונה חברי כנסת שלא כיהנו בכנסות קודמות:
בנוסף כיהנו בכנסת העשרים ושתיים 8 חברי כנסת שכיהנו בכנסת בעבר, אך לא כיהנו בכנסת העשרים ואחת. נוספה עליהם חברת הכנסת סתיו שפיר שכיהנה בכנסת העשרים ואחת מטעם מפלגת העבודה הישראלית, והתפטרה מהכנסת (ההתפטרות היחידה בכנסת זו) כדי להתמודד במסגרת רשימת המחנה הדמוקרטי:
יהודים דתיים
בכנסת זו כיהנו 32 יהודים דתיים וחרדים. מתוכם 4 נשים:
נשים
בכנסת זו כיהנו 28 נשים:
להט"בים
בכנסת זו כיהנו 5 להט"בים:
לא-יהודים
בכנסת זו כיהנו 14 חברי כנסת לא יהודים, מתוכם 3 נשים:
מבחינה עדתית/דתית של חברי כנסת אלו:
יוצאי מערכת הביטחון
בכנסת זו כיהנו 12 חברי כנסת בדרגות אלוף-משנה ומעלה בצה"ל:
עולים
בכנסת זו כיהנו 20 חברים שלא נולדו בישראל:
קרובי משפחה
אחמד טיבי וגיסו אוסאמה סעדי כיהנו כחברי הכנסת מטעם מפלגת תע"ל בהרשימה המשותפת, בדומה לכנסות הקודמת.
חקיקה
הכנסת העשרים ושתיים העבירה במהלך תקופת כהונתה שלושה חוקים. הראשון, תיקון הוראת שעה לחוק יסודות התקציב, שהעניק מספר סמכויות לוועדות הזמניות של הכנסת, שכיהנו עד השבעת הכנסת העשרים ושלוש, וזאת בשל אי הקמת הממשלה.
שני החוקים הנוספים הם חוק התפזרות הכנסת ה-22 והוראות לבחירות הכנסת ה-23, שמטרתם הייתה להסדיר את הקדמת הבחירות ל-2 במרץ 2020 (ו' באדר ה'תש"ף). הבחירות הוקדמו בשמונה ימים מתוך מטרה להימנע מבחירות בפורים וביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע והתקיימו ביום שני. הליך החקיקה הסתיים בשעות הלילה המאוחרות של 12 בדצמבר 2019 (אף שכבר הסתיים מנדט הכנסת להרכבת הממשלה, הליך החקיקה, כיוון שכבר החל, התמשך גם מעבר לחצות הלילה) ובכך החל תהליך מערכת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש.
חוסר יכולתה של ממשלת המעבר לבצע רפורמות במשרדי הממשלה השונים או להעביר בכנסת את תקציב המדינה לשנת 2020, והיותה של מדינת ישראל שרויה במשבר שלטוני זה לאורך זמן כה רב ובגירעון תקציבי, הביאו חברי כנסת שונים לתמוך בפומבי בתיקוני חקיקה שיאפשרו עריכת בחירות ישירות לראשות הממשלה בלבד, מבלי לפזר את הכנסת העשרים ושתיים ולערוך בחירות כלליות לכנסת העשרים ושלוש במועד (90 יום מרגע ההחלטה על בחירות חדשות), או בקיצור תקופת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש מקרוב ל-90 יום מהתפזרות הכנסת, לתקופה קצרה יותר של כ-45 יום או כ-60 יום. כמו כן, הציעו חברי כנסת שונים לבטל בחקיקה של הוראת שעה את יום השבתון הקבוע בחוק הבחירות לכנסת לכל יום שבו נערכות בחירות לכנסת, על מנת להפחית את עלות הבחירות למשק המדינה. למרות הצעות אלה של חברי הכנסת, טענה מנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית כי מסיבות לוגיסטיות ולשם קיום הוראות שונות בחוק הבחירות לכנסת, שנועדו לשמור על תקינותו וטהרתו של הליך הבחירות, לא ניתן יהיה לקצר את תקופת 90 הימים לפני הבחירות הנקובה בחוק יסוד: הממשלה, וכן לא ניתן יהיה לבטל את יום השבתון ביום הבחירות.