cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חנוך רעים
שתיים
הצגה דו-לשונית. המחזה מספר על שתי ילדות: האחת דוברת ערבית והשנייה דוברת עברית, הנפגשות בתיאטרון נטוש העומד על קו תפר ומנסות לשפץ ולתקן את במתו ההרוסה. ההצגה הועלתה לראשונה בתיאטרון יפו בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בסוכות 2012.
טלוויזיה
קשת 1996 טלעד 1997 הוט vod 2010-2009 תסריטאי, שחקן, מפעיל בובות
סדרות
תיאטרון
התיאטרון הקאמרי תל אביב 1994-1990 שחקן
פסטיבל עכו 1990, 1995 מחזאי, במאי, שחקן
פסטיבל תיאטרונטו 1994 מחזאי, במאי
הפקות עצמאיות 2001-1995 מחזאי, במאי ושחקן
התיאטרון העירוני חיפה 1998-1996 במאי, שחקן
תיאטרון גושן, הרצליה 2004-1999, מחזאי, במאי (שחקן)
העמותה לקידום התיאטרון, תל אביב 2004-1999 מחזאי, במאי ושחקן
תיאטרון הבימה, תל אביב, 2003-2001, מחזאי
פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא – 2002, 2005 - מחזאי ובמאי
תיאטרון אורות, תל אביב 2005-2002 – מחזאי, במאי (שחקן)
התיאטרון היהודי וויניפג קנדה 2004-2003
תיאטרון טוב (2012-2007) מחזאי, במאי, שחקן
תיאטרון מופע 2012 מחזאי, במאי (שחקן)
התיאטרון הערבי-עברי ביפו 2012 מחזאי ובמאי התיאטרון העירוני הרצליה 2016 הסינפונייטה הישראלית באר שבע 2016
תיאטרון לילדים ונוער באר שבע 2016-2017
הוראה
הסטודיו למשחק ניסן נתיב 2001-1995 – מורה, מחזאי, במאי בית ספר לביטוי בימתי - "הדרך" סדנאות בחו"ל 2003-2001 – במאי, מנחה
סדנאות בארץ 2012-2010 – במאי, מנחה
צ'ירו אימובילה
צ'ירו אימובילה (באיטלקית: Ciro Immobile; נולד ב-20 בפברואר 1990 בטורה אנונציאטה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאציו ובנבחרת איטליה. אימובילה הוא מלך שערי לאציו בכל הזמנים.
קריירת נוער
צ'ירו התחיל את קריירת הנוער שלו בסורנטו קאלצ'ו, לאחר שכבש בעונת 2007/2008 30 שערים בקבוצת הנוער, הרשים צ'ירו את המשקיפים של יובנטוס מהסרייה א'.
בשנת 2008, כשהיה בן 18, חתם ביובנטוס שהודרכה תחת מאמן הקבוצה באותה עת צ'ירו פרארה תמורת 80 אלף אירו, והוזמן לשחק בקבוצת הפרימוורה של הקבוצה-קבוצת הנוער.
קריירת מועדונים באיטליה
אימובילה היה בסגל של הנוער והבוגרים של יובנטוס בעונת 2008/09. ב-14 במרץ 2009 ערך הופעת בוגרים ראשונה במדי יובנטוס בניצחון 1–4 על בולוניה כשהחליף את הקפטן אלסנדרו דל פיירו בדקה ה-89. ב-25 בנובמבר שיחק לראשונה במשחק במסגרת האירופית כשהחליף במחצית השנייה את אלסנדרו דל פיירו במשחק מול בורדו במסגרת ליגת האלופות.
גנואה שהתרשמה מהשחקן רכשה מחצית מכרטיסו בארבעה מיליון אירו והוא עבר לשחק אליה אחרי שסיים את תקופת ההשאלה הארוכה שלו מיובנטוס לקבוצות הליגה השנייה, בנוסף, העבירה גנואה בתמורה ליובנטוס 50 אחוזים מכרטיסו של השחקן הגנאי שהיה שייך לה ריצ'מונד בואקייה. אימובילה החל לשחק בגנואה ב-1 ביולי 2012, ובעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-33 משחקים וכבש 5 שערים.
ב-12 ביולי 2013 רכשה יובנטוס את 50 האחוזים הנותרים מכרטיסו של צ'ירו אימובילה מגנואה תמורת 2.75 מיליון יורו, עוד באותו יום מכרה אותם טורינו באותו מחיר את אותם 50 אחוזים מכרטיסו של אימובילה. בעונת 2013/14 כבש צ'ירו 22 שערי ליגה ב-33 הופעות זכה בתואר מלך השערים של הסרייה א' כשהוא כובש את כל השערים בלי אף פנדל ומצעיד את קבוצתו למקום השביעי ולמוקדמות הליגה האירופית.
בורוסיה דורטמונד
ב-2 ביוני 2014 חתם אימובילה ב בורוסיה דורטמונד תמורת 19.4 מיליון אירו ששולמו לטורינו לאחר שטורינו רכשה ב-18 ביוני 2014 את שאר כרטיסו של אימובילה מיובנטוס תמורת 8 מיליון אירו.
את שערו הראשון בקבוצה כבש ב-16 בספטמבר 2014 במסגרת ליגת האלופות כשכבש מול ארסנל במשחק בית של בורוסיה דורטמונד שנגמר בניצחון 0–2. ב-24 בספטמבר 2014 כבש שערו הראשון בליגה מול שטוטגרט עם שער שוויון לקראת סיום המשחק שנגמר בתוצאה 2-2. ב-1 באוקטובר 2014 כבש את שערו השני בניצחון 0–3 של קבוצתו מול אנדרלכט.
ב-12 ביולי 2015 הושאל לעונה אחת לסביליה הספרדית. הוא ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-11 באוגוסט בהפסד 4–5 לברצלונה בהסופר קאפ האירופי. ב-8 בנובמבר כבש את שערו הראשון בליגה בניצחון 2–3 על ריאל מדריד.
ב-14 בינואר 2016 חזר לטורינו והושאל עד לסוף העונה. במהלך ההשאלה הבקיע במדי הקבוצה חמישה שערים ב-14 משחקים.
לאציו
ב-26 ביולי 2016 הושאל אימובילה לעונה ללאציו.
בסיום עונת 2019/2020 סיים כמלך שערי הסרייה א', עם 36 שערים ובכך משווה את שיא כל הזמנים שהיה שייך לגונסאלו היגוואין. בכך הוא גם זכה בנעל הזהב האירופית שלו לראשונה בקריירה. ב-5 במרץ 2022 כבש שער בניצחון 0–3 על קליאירי. היה זה שערו ה-143 בליגה במדי לאציו, ובכל השתווה למלך שערי המועדון בכל הזמנים, סילביו פיולה.
באפריל 2023 נפצע קשה בתאונת דרכים, בה רכבו התנגש חזיתית ברכבת חשמלית. בתאונה שבר צלע, ועצם בעמוד השדרה.
נבחרת לאומית
ההופעה הראשונה של צ'ירו במדים של נבחרת איטליה הצעירה הייתה ב-25 במרץ 2009 מול נבחרת אוסטריה הצעירה. את השער הראשון שלו במדים הכחולים כבש ב-25 באפריל 2012 בהופעה השנייה שלו בנבחרת במשחק ידידות מול נבחרת סקוטלנד הצעירה שנגמר בתוצאה 1–4. צ'ירו נמנה גם על סגל הנבחרת עד גיל-21 ביורו צעירות 2013 שהתקיים בישראל, ואף כבש במשחק הגמר מול נבחרת ספרד באצטדיון טדי בהפסד 2–4 לנבחרת ספרד הצעירה.
הוא זומן לראשונה לשחק במדי הנבחרת הבוגרת ב-2 במרץ 2014 על ידי מאמן הנבחרת באותה עת צ'זרה פראנדלי, במשחק ידידות מול ספרד והוחלף בדקה ה-69 על ידי אלסיו צ'רצ'י המשחק הסתיים בתוצאה 0–1 לנבחרת ספרד. אימובילה זומן לסגל הנבחרת במונדיאל 2014 בברזיל, הוא כבש שלושער ובישל צמד במשחק ההכנה האחרון של הנבחרת לפני המונדיאל שנגמר בתוצאה 3–5 לאיטליה מול קבוצת פלומיננסה המקומית.
אימובילה ערך את הופעת הבכורה שלו במונדיאל כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 של נבחרתו על נבחרת אנגליה. אימובילה פתח בהרכב של נבחרת איטליה והוחלף בהפסד של נבחרתו 0–1 לנבחרת אורוגוואי במסגרת המחזור ה-3 של שלב הבתים במונדיאל.
קריירת מועדונים
מעודכן ל-10 בנובמבר 2022
קבוצתיים
פסקארה
בורוסיה דורטמונד
לאציו
רומנסה ופיוט
"רומנסה ופיוט" הוא אלבום אולפן העשירי שהקליט שלמה ארצי בשנת 1977. האלבום נחשב לחריג במיוחד בקריירה של ארצי, משום שהתמקד בשירת הקודש והחול של יהדות ספרד וסטה מהסגנון המוכר שלו, שכלל שירי פופ ובלדות רומנטיות. האלבום הוקלט בעידודו של יצחק לוי, שנודע כמי שעמד בראש המאמץ לתיעוד ולשימור הפולקלור היהודי-ספרדי ותרבות הלדינו, וחלק מהשירים אכן תורגמו לעברית משפה זו.
המפגש הראשון בין ארצי ולוי התקיים זמן מה קודם לכן, במופע בשם שבת אחים שאותו יזם לוי ושהוקדש לשירים ומונולוגים מהווי הקהילה היהודית-ספרדית. לוי, שהעריך את סגנון שירתו של ארצי, יצר עמו קשר והזמינו לקחת חלק במופע. השניים התיידדו, ולוי הכיר לארצי את שירי הלדינו ואת הרומנסות הספרדיות. היכרות זו הביאה את ארצי ליזום הקלטת אלבום אולפן שיוקדש לשירים אלה.
בסך הכול הקליט ארצי 12 שירים לאלבום, שאת כולם ליקט לוי מרפרטואר שירי החול והקודש של יהודי ספרד עוד קודם לכן. צד א' של האלבום כלל לחנים מ"ספר הרומנסות הגדול" של לוי, ואילו צד ב' - לחנים מ"אתנולוגיה לחזנות ספרדית". את המלים לשירים תרגם מלדינו משה גיורא, ועל העיבודים המוזיקליים היו אחראים אריה לבנון, אילן גלבוע ושמעון כהן. בכל העיבודים בלטה הנגינה על גיטרה קלאסית ועל חליל, ובחלקם שולבה גם חטיבת כלי קשת. השירים הבולטים באלבום היו "מימי לא ראיתי", "מול ירח ערפילי", "לכה דודי", "לנצח" ו"אבוא כעני על פתח". לוי עצמו לא זכה לראות את הפרויקט מושלם: הוא נפטר ממחלה קשה במהלך הקלטת השירים.
בחברת הד ארצי, שהדפיסה את האלבום, קיוו שהוא יהפוך ללהיט. ארצי כבר נחשב אז לכוכב מוכר במוזיקה הישראלית, ואילו סגנון הרומנסות נחשב לנישתי במיוחד ולמזוהה עם זמרי פולקלור דוגמת אברהם פררה. התקווה הייתה שנוכחותו של ארצי הצעיר תהפוך את השירים למושכים יותר מבחינת הציבור הרחב. ואולם, תקווה זו נכזבה. האלבום נכשל לחלוטין מבחינה מסחרית, ולמעשה בתוך זמן קצר גם נמוג מהתודעה הציבורית. גם מבקרי מוזיקה רבים לא היו מודעים כלל לקיומו. ארצי עצמו נמנע מביצוע הרומנסות שהקליט בהופעותיו. תוצאה נוספת של הכישלון המסחרי הייתה הפיכת האלבום לפריט אספני. "הד ארצי" לא הדפיסה מהדורה נוספת של האלבום, והעותקים המעטים שנמכרו מהמהדורה המקורית הפכו נדירים ביותר.
בשנת 2008 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת של תשעת אלבומיו הראשונים של ארצי (וכל אלבום אוסף) בפורמט דיסק. "רומנסה ופיוט" נכלל בהדפסה מחודשת זו, וכך הפך שוב לנגיש מבחינת הקהל הרחב.
נקודה ופסיק
היסטוריה
מקורו של סימן הנקודה ופסיק בהדפסות של המדפיס האיטלקי אלדוס מנוטיוס האב, אשר נהג להשתמש בסימן זה כדי להפריד בין מילים בעלות משמעות שונה.
בטעמי המקרא דומה הטעם אתנחתא, במשפטים ארוכים, לנקודה ופסיק.
שימוש
לסימן הנקודה ופסיק שלושה שימושים בעברית:
השימוש בסימן נקודה ופסיק מצומצם יחסית לשימוש בסימני הפיסוק הנפרדים פסיק ונקודה כשלעצמם.
בשפה היוונית
בשפה היוונית הסימן מהווה סימן שאלה. בייצוג יוניקוד, נקודה פסיק היא U+003B, וזאת לעומת סימן השאלה ביוונית המיוצג כ–U+037E. עם זאת, ברוב הגופנים צורותיהם זהות לחלוטין.
שפות מחשב
בשפות תכנות רבות מהווה סימן נקודה ופסיק כסימן לסיומה של כל הוראה (לדוגמה: PL/I, עדה, #C, Java, C++, C), ובשפות אחרות כסימן שמפריד בין הוראות שונות (לדוגמה: פסקל, JavaScript).
בשפת אסמבלי מהווה הנקודה ופסיק סימן להערה שאין המחשב מתייחס אליה.
דניאל סטול
דניאל סטול (בשוודית: Daniel Ståhl; נולד ב-27 באוגוסט 1992) הוא אתלט שוודי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם (דוחה 2019), סגן אלוף עולם (לונדון 2017) וסגן אלוף אירופה (ברלין 2018) בזריקת דיסקוס. בשנים 2016–2019 דורג ראשון בעולם. מדורג במקום הרביעי בכל הזמנים בזריקת דיסקוס (71.86 מטר).
ביוגרפיה
בילדותו היה סטול שחקן הוקי קרח. כשהיה בן 15 פרש ושנה לאחר מכן החל להתאמן באתלטיקה. סטול מעיד כי בתחילה הוא לא התייחס אל זריקת הדיסקוס ברצינות, אך לאחר שהתחרה באליפות שוודיה ב-2011, שיפר את שיאו האישי בצורה ניכרת וזכה לתשואות מהקהל, הוחדרה בו מוטיבציה להתאמן יותר. מאוחר יותר באותה שנה חבר למאמנו הנוכחי, וסטין הפסטיינסון.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיים סטול במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.73 מטר.
2016
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם בתחילת יולי 2016 סיים סטול במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.77 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.26 מטר.
2017
בתחרות שנערכה בסולנטנה ב-29 ביוני 2017 קבע סטול בזריקת דיסקוס שיא שוודיה חדש של 71.19 מטר תוצאה שדירגה אותו במקום התשיעי בכל הזמנים. באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.19 מטר, אחרי אנדריוס גודזיוס מליטא (69.21 מטר) ולפני מייסון פינלי מארצות הברית (68.03 מטר).
2018
באליפות אירופה שנערכה בברלין ב-2018 זכה סטול במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.23 מטר, אחרי אנדריוס גודזיוס (68.46 מטר) ולפני לוקאס וייסהיידינגר מאוסטריה (65.14 מטר).
2019
בתחרות שנערכה בשוודיה בחודש יוני, שיפר סטול את שיאו השוודי לאחר שזרק את הדיסקוס למרחק של 71.86 מטר, תוצאה שמדרגת אותו במקום הרביעי בכל הזמנים, ביחד עם יורי דומצ'ב מברית המועצות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכה סטול במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.59 מטר, לפני פדריק דקרס מג'מייקה (66.94 מטר) ולוקאס וייסהיידינגר (66.82 מטר).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה סטול במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.90 מטר, לפני בן ארצו סימון פטשון (67.39 מטר) ולוקאס וייסהיידינגר (67.07 מטר).
אין עוד אהבה כזאת
אין עוד אהבה כזאת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה הרביעי, ואם פרידה. השיר יצא לאור ב-1 בדצמבר 2014, כסינגל החמישי מתוך האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי דיקלה, אוחיון ורוני בראון. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, אשר אותה רבים כינו כאחד משיריה הטובים ביותר של דיקלה.
את השיר ביצעה דיקלה בשידור חי מגלגלצ, ב-14 באוקטובר 2015.
וידאו קליפ
במקום ווידאו קליפ מלא אשר היה צריך לצאת לשיר, הוחלט כי יעלה ליוטיוב אודיו רשמי של השיר, בו נראית גם עטיפתו של הסינגל. בעטיפה ניתן לראות את פרצופה של דיקלה מביט למעלה, והבעת פניה מייצגת תקווה, המאפיינת את מילות השיר.
האודיו זכה להצלחה נאה, ונכון לינואר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב למעלה מ-2.2 מיליון צפיות.
ויטוריו אריגוני
ויטוריו אריגוני (באיטלקית Vittorio Arrigoni, ידוע גם בכינויו ויק; 4 בפברואר 1975 - 15 באפריל 2011) היה פעיל פוליטי איטלקי פרו-פלסטיני שנחטף ונרצח ברצועת עזה.
פעילותו הפוליטית
אריגוני היה פעיל פוליטי פרו-פלסטיני וחבר בתנועת הסולידריות הבינלאומית (ISM), תנועה פרו-פלסטינית אנטי-ישראלית הקוראת למאבק בישראל, בשיטות של פעולה ישירה בלתי אלימה, במטרה להביא לסיום "המצור על רצועת עזה" והשליטה הישראלית ביהודה ושומרון.
ב-23 באוגוסט 2008 הגיע אריגוני לחופי עזה באמצעות סירה של תנועת "עזה החופשית", יחד עם עשרות אקטיביסטים נוספים. אריגוני השתקע בעזה ודיווח על הנעשה בה באמצעות בלוג בשפה האיטלקית בשם "גרילה רדיו" ומדור קבוע בעיתון הקומוניסטי "המניפסט" (Il manifesto). במהלך מבצע עופרת יצוקה היה לאחד מהאזרחים הזרים הבודדים שדיווחו מתוך רצועת עזה באופן תדיר וכתוצאה מכך זכה לחשיפה בכלי התקשורת באיטליה וברחבי העולם. בשנת 2009 פרסם את ספרו "להישאר אנושי" (Restiamo umani) המבוסס על הבלוג שפרסם במהלך מבצע "עופרת יצוקה". ספרו זה תורגם מאיטלקית לספרדית, לגרמנית ולאנגלית, בתוספת הקדמה מאת ההיסטוריון הישראלי אילן פפה.
אריגוני נהג ללוות דייגים מקומיים בצאתם לדוג בחופי עזה ולתעד את מעצרם על ידי חיל הים הישראלי. במהלך פעילות זו נעצר שלוש פעמים על ידי צה"ל ואף גורש חזרה לאיטליה, אולם לאחר מכן שב לעזה כדי להמשיך בפעילותו.
לואי ז'ובה
לואי ז'ובה (בצרפתית: Louis Jouvet; 24 בדצמבר 1887 – 16 באוגוסט 1951, פריז) היה שחקן תיאטרון וקולנוע צרפתי, במאי ומנהל תיאטרון בפריז, מורה בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה.
תולדות חייו
נולד בעיירה קרוזון שבמחוז פיניסטר, בצפון מערב צרפת. לאחר שבגיל 14 התייתם מאביו, עבר עם אמו אל בית דודו שהיה רוקח בעיירה רתל (Rethel) שבחבל ארדן, בצפון מזרח צרפת. ז'ובה התגלה כתלמיד שקדן וצייתן, אך משפחתו אילצה אותו ללמוד רוקחות. החל משנת 1904 למד באוניברסיטה בפריז, אך למעשה בילה את כל זמנו הפנוי בתיאטרוני חובבים. בהם: להקתו של ליאון נואל (Leon Noël) או תיאטרון הפעולה האמנותית (Théâtre d'Action d'Art) ונסע עימם על מנת להופיע ולשחק בפני קהלים פופולריים. לאחר מכן הופיע בתיאטרון האמנויות (Théâtre des Arts), בתיאטרון אודיאון (Théâtre de l'Odéon), ובתיאטרון שטלה (Théâtre Châtelet) הנחשבים לתיאטראות היוקרתיים בפריז של אז והיום. במקביל, ביקש להתקבל לקונסרבטוריון הלאומי הצרפתי לאמנות הדרמה, בפריז, ונדחה שלוש פעמים.
מן הלימודים אל התיאטרון המקצועי
בשנת 1912, קיבל תואר רוקח והתחתן עם קולין, שעמה נולדו להם שלושה ילדים. לואי התרוצץ רבות על מנת למצוא עבודה בתיאטרון, והצליח להופיע בסרט בו השתתף גם הארי באור. בשנת 1913, הצטרף עם חברו שארל דולן לתיאטרון וייה-קולומבייה בהנהלת הבמאי ז'אק קופו. הייתה זו נקודת המפנה האמיתית בקריירה שלו: הוא ניהל הצגות, עסק בעיצוב במה, היה עוזר במאי ולבסוף גם שחקן. הוא למד להסתיר את הגמגום שלו בעזרת דיקציה מיוחדת שלאחר מכן הפכה להיות סמלו המפורסם. בשנת 1914, במלחמת העולם הראשונה, גויס ז'ובה כחובש באמבולנס, ולאחר מכן כעוזר רפואי. הוא השתחרר ב-1917 ושב אל הלהקה. בנובמבר 1917 עברה הלהקה לניו יורק והופיעה בתיאטרון גאריק במשך שתי עונות. הצלחת הלהקה לא עמדה בציפיות הנהלת התיאטרון הצרפתי, וגם היחסים בין לואי לקופו התדרדרו. בשנת 1920, חזר ז'ובה לפריז והתיאטרון בו פעל פתח שעריו מחדש.
בין שתי מלחמות עולם
בשנת 1922, הסתיימו יחסיו עם מנהלו ז'אק קופו. ז'ובה החל את הקריירה שלו כבמאי, והקים את להקתו בתיאטרון שאנז אליזה (théâtre des Champs-Élysées), וכבר בשנה הראשונה הייתה ההצגה שביים, "רפואה" מאת ז'יל רומן (Jules Romains), ללהיט גדול ועלתה 1500 פעמים. בשנת 1928, פגש את ז'אן ז'ירודו והם יצרו מספר מחזות והצגות משותפות. משנת 1935 עמד בראש תיאטרון האתינה. באותן שנים המטרה האידאולוגית שלו הייתה להבטיח כי התיאטרון יוצר שירה משלו, ומעלה על הבימה סופרים בני זמנו. הוצע לו לנהל את התיאטרון הלאומי, קומדי פראנסז, אך הוא דחה את ההצעה משום שהיה עסוק מאוד בתיאטרונו המצליח. מחזות שביים, מאת מולייר וז'אן ז'ירודו זכו להצלחה רבה.
מנהל תיאטרון אתנה (Théâtre de l’Athénée)
המשוגעת משאיו הפך למחזה מוצלח בתיאטרונו של ז'ובה. ב-1950 קבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי. ז'ובה הצליח לקדם צעירים כמו ז'אן-לואי בארו ואנטואן ויטז. ב-1951 העלה את מחזהו של ז'אן-פול סארטר "השטן ואלוהים הטוב". בערב הבכורה של המחזה, היה ז'ובה בטולוז, שם לימד וייעץ לבמאי הצעיר סאראזין.
בתיאטרון
ביים למעלה ממאה הצגות תיאטרון, שיחק בחלקן וכמו כן שיחק בהצגות אחרות בצרפתית.
התאמת כיווני מבט
התאמת כיווני מבט (באנגלית: Eye Line Match) היא טכניקת עריכה קולנועית, שמטרתה ליצור אשליה של המשכיות ברצף של שני שוטים עוקבים (או יותר). טכניקה זו מבוססת על כך שהצופה הקולנועי רוצה לראות את מה שהדמות הקולנועית שעל המסך רואה.
חורבת עוזה
חורבת עוזה (ח'ירבת ע'זה) היא אתר ארכאולוגי רב שכבתי בגבולה המזרחי של בקעת ערד, מעל לנחל קינה. החורבה שימשה כמצודה לכל אורך התקופות ושלטה על דרך עתיקה העוברת בנחל. יש המתארכים אותה אולי אפילו מהתקופה הפרהיסטורית אך בוודאות דרך זו הייתה קיימת לאורך כל התקופות העתיקות.
החפירות
בראשית המאה ה-20 סקר אלואיס מוסיל את חורבת עוזה לראשונה, אלא שתיאר אותה בקצרה ולא תיארך אותה. אלברכט אלט ואבי יונה זיהו באתר מצודה רומית, ולא ציינו שרידים מתקופות אחרות. בשנת 1956 סקר יוחנן אהרוני את האתר ביסודיות ופרסם תוכנית של המצודה שנראית על פני השטח. לדעת אהרוני שכנה באתר מצודת סוגרים ישראלית בעלת מגדלים. הוא ציין שנאספו מהמצודה מעט חרסים מהתקופה הפרסית, ההלניסטית והביזנטית. המצודה תוארכה על ידו למאות 7-8 לפנה"ס. בהתבסס על חרסים שנאספו במורד הנחל טען שהאתר עצמו קדום יותר, כנראה מהמאות 9-10 לפנה"ס. בשנים 1982–1985 נערכו שש עונות חפירה באתר בראשותו של פרופ' יצחק בית אריה וד"ר ברוס קרסון מטעם המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת ביילור שבעיר ואקו, טקסס. החפירות נערכו בעיקר בתחום המצודה ובשוליה, אך נפתחו גם שטחים בתחום היישוב.
תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס)
שכבה IV תוארכה לתקופת הברזל השנייה, כאשר המבנה המרכזי שנחפר הוא המצודה. המצודה היא חלק ממערכת מצודות יהודה הישראליות שהגדולות שבה הן המצודה בתל עירא ומצודת ערד. פריחת המצודות וההתיישבות במאה ה-7 לפנה"ס נבעה ככל הנראה משיקום האזור בעקבות "השלום האשורי" ששרר אחרי מסע סנחריב בארץ ישראל שהתקיים בשנת 701 לפנה"ס. דעות החוקרים חלוקות האם הפריחה היישובית התרחשה מיד לאחרי מסע סנחריב ולפיכך את התהליך הוביל מנשה מלך יהודה בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס או שהדבר נעשה בימי יאשיהו, בחלקה השני של המאה ה-7 לפנה"ס, בעת שההשפעה האשורית באזור נחלשה בעקבות מלחמת האזרחים ופשיטות נוודים על גבולה.
הבמה
בחצר המצודה, בסמוך לשער, נחשפה במה בנויה של אבני גוויל. אורכה 1.5 מטר ורוחבה 1 מטר וגובהה 1 מטר. בצדה הדרומי מערבי יש שלוש מדרגות שמוליכות לראשה. לצדה נמצאה שכבה עבה של אפר, ובה עצמות בעלי חיים. כנראה במה זו שימשה לפולחן והקרבת בעלי חיים כחלק מהפולחן.
הממצא החומרי
הממצא כלל קרמיקה, אוסטרקאות, חפצי מתכת שונים בעיקר עשויים מברזל, ראשי חצים, חותמות וחרוזים.
הקרמיקה מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס ולראשית המאה ה-6 לפנה"ס. הקרמיקה כוללת צורות רבות של קערות וקעריות, קדירות מחופות אדום וממורקות, סירי בישול עם שפה שטוחה, סירים מרוכסים, קנקנים, פערורים, לגינים, פכים דמויי לגין, פכיות ונרות בעלי בסיס גבוה. המכלול אופייני לאתרים אחרים באזור יהודה כגון לכיש שכבה II, ערד שכבות VII–VI, תל עירא שכבה VI, תל ערוער שכבה V, עין גדי שכבה X ועיר דוד.
אוסטרקונים
האוסטרקונים באתר מהווים את גולת הכותרת של המחקר באתר, ונותנים לו חשיבות משמעותית בחקר הארכאולוגי של האזור. נמצאו 17 אוסטרקונים: אחד כתוב אדומית והשאר כתובים עברית. רק שני אוסטרקונים נתגלו ביישוב עצמו, והשאר נתגלו במצודה. האוסטרקונים כוללים בין היתר רשימות של אנשים הקשורות כנראה לחלוקת מזון, רשימה שתוכנה כנראה צבאי, טקסט ספרותי, ומכתב אדומי.
לדעתו של בית-אריה, אוסטרקון זה כולל שמות אנשים עם שמות אבותיהם או אחר ומקום מגוריהם והם נקראים להתייצב במצודה. המילה הראשונה מטושטשת, אבל כנראה ניתן לקרוא [ש]לם, כלומר "שלום". המכתב מופנה לאחקם בן מנחם שאולי היה מפקד המצודה. בהמשך נזכרים שמותיהם של שלושה אנשים ומקומות מושבם. המקומות הם מלדה, רנתן ומקדה. מלדה נזכרת ברשימת הערים בנגב יהודה, יש חוקרים המזהים את מלדה עם תל מלחתה. רנתן מוזכרת לראשונה ולא ברור המיקום של היישוב. מקדה זהו כנראה יישוב ששכן בשפלת יהודה, ישנם חוקרים המזהים אותו עם חורבת בית מקדום שנמצאת 11 קילומטר מלכיש. לדעת בית אריה המכתב הוא לא סתם רשימה שמית, אלא צו הצבה של אנשים שגויסו מרחבי יהודה להגנת המצודה, סמוך לחורבן בית ראשון. הוא משווה את האוסטרקון הנ"ל לאוסטרקון מספר 24 מערד, שבו מצווה מפקד המקום להחיש אנשים לעזרת רמת נגב.
לפי בית אריה, פירוש הכתובת הוא הוראה מפקיד אדומי רם דרג למפקד המצודה לתת מזון למוסרי המכתב.
חשיבות האסטרקון היא בזיהוי האתניות של תושבי המצודה לאורך התקופות: עולה ממנו בבירור כי הייתה במקום ישיבה אדומית. בהשוואה לאתרים אחרים באזור, מדובר על השתלטות אדומית על המצודה בסמוך לחורבן בית ראשון בשנת 586 לפנה"ס, או מיד לאחריו. נוסח כתובת מס' 1:
נוסח כתובת מס' 2:
על פי בית-אריה, מדובר בשני חלקים של כתובת אחת. הכתובת היא רשימה הירארכית של אנשים שמצוינים בה גם שמותם וגם תאריהם לדוג. "קצין למטה גודלי" נוסח הדומה לנוסח מקראי. לדעתו של בן אריה, הרשימה נכתבה מסיבות פונקציונליות: לחלוקה או לסידור משמרות בין שוכני המצודה
התקופה ההלניסטית (170–63 לפנה"ס)
בתקופה ההלניסטית שוקמה המצודה בחלקה. בתקופה זו צומצם שטחה לשני שלישים מזה של תקופת הברזל. בתוך המצודה מתקופת הברזל, הוקמה חומת סוגרים חדשה עם מגדל במזרח. החדרים בחומה שהמשיכה לשמש את המצודה בצדדיה האחרים הורחבו, כך שבצפון ובדרום רוחבם היה 4 מטר, לעומת 2.5 מטר בתקופת הברזל. מקומו של השער לא השתנה, אך נעשו שינויים במבנה שלו. מפתן השער הוגבה, וניבנו בו חדרי מגורים רגילים, פתחו הוצר ל-1.75 מטר, ואליו הובילו מדרגות רחבות. מגדלי השמירה בחומת הסוגרים שהמשיכה להיות חלק מהמצודה החדשה, שוקמו ושימשו שוב. בניגוד למצודה הברזלית, רק חדרי החומה שימשו להתיישבות, והחצר נותרה ריקה. החצר הכילה מתקנים כמו ממגורה. הממצא העיקרי הוא כלי חרס שתוארכו על ידי יצחק בית אריה למאה ה-2 לפנה"ס, אוסטרקאות, לוחית משחק, חותם של ברונזה וכלי עצם. יצחק בית אריה מיחס את בניית המצודה לסלאוקים, אך מאוד יכול להיות שהמצודה נבנתה בתקופה החשמונאית. העדות לכך הוא מטבע של חרתת הראשון או השני, מלכים נבטיים ששלטו במאה ה-2 לפנה"ס, בתקופה שחפפה למרד החשמונאים.
התקופה הרומית (1–300 לספירה)
בתקופה הרומית נבנתה מצודה על בסיס המצודה ההלניסטית. החומה המשיכה לשמש גם בתקופה זו, וניבנו חדרים חדשים. במצודה התגלו שתי שכבות מהתקופה הרומית. השכבה הראשונה מתוארכת למאה ה-1 לספירה, והשכבה השנייה מתוארכת למאות 3–2 לספירה. בתקופה זו יסודות החדרים היו בעומק רב יותר, בצלע המערבית ובפינה הדרומית מולאו חדרי הסוגרים ההלניסטיים באבנים ויצרו משטחים שמתנשאים כ-2 מטר מפני הקרקע. למישטח שבפינה הדרומית הובילו מדרגות. למצודה נוספו בתקופה זו מתחמים ממזרח ומצפון. המתחמים הוקפו בקירות בעובי של 1 מטר. באמצע הקיר של המתחם המזרחי נחשף מבנה של שער. אולי המתחמים שימשו כמחנות מבוצרים ליד המצודה. בחפירות נמצאו מטבעות של אשקלון מימי אספסיאנוס, מטבעות של עזה מימי ספטימיוס סוורוס ומטבעות של קיסריה מימי מרקוס אורליוס.
סימנס (חברה)
סימנס (בגרמנית: Siemens AG, מבוטא "זימנס"; חברת המניות סימנס) היא תאגיד רב-לאומי גרמני, מהגדולים בעולם. החברה, שבסיסה בברלין ובמינכן, מתמחה בייצור פתרונות תחבורה, מוצרי חשמל ביתיים וציוד רפואי. סימנס היא החברה הגדולה ביותר בעולם בתחום ההנדסה. החברה בעלת משקל רב יחסית במדד DAX של הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט.
היסטוריה
חברת סימנס הוקמה באוקטובר 1847 על ידי הממציא ארנסט ורנר פון סימנס. סימנס פיתח מחט למכשיר הטלגרף, כך שהמידע יתקבל כאותיות ולא כקוד מורס. בשנות ה-50 של המאה ה-19 התרחבה חברת הטלגרף של האחים סימנס ללונדון שבבריטניה ולסנקט פטרבורג שברוסיה. סימנס החל להתעניין בטלגרף אחרי שראה את אחד המכשירים הראשונים מסוג זה, שהמציא צ'ארלס ויטסטון. הוא נעשה מומחה לטלגרפיה, ותוך כדי שירותו הצבאי הקים חברה לבניית טלגרפיה בברלין ביחד עם ידידו גיאורג הלסקה. ב-1849 עזב את השירות כדי להקדיש את כל זמנו לפיתוח עסקיו. חברת סימנס-הלסקה התרחבה במהירות והקימה שלוחות בארצות הברית. הישגה החשוב ביותר בימיו של ורנר היה הנחת כבל טלגרף מהודו לאירופה. גם כשהיה עסוק בניהול חברתו ובפעילות ציבורית נרחבת, המשיך ורנר להמציא המצאות לשכלול מכשירי הטלגרף שבנה.
בזמן מלחמת העולם השנייה
כחברות גרמניות גדולות אחרות, שימשה גם סימנס בתקופת שלטון המפלגה הנאצית בשנים 1933 – 1945 ככלי ליישום מדיניות המפלגה הנאצית. בין היתר, הפעילה החברה מפעלים ובתי מלאכה בהם עבדו עובדי כפייה, חלקם היו ממוקמים במחנות ריכוז והשמדה. כך למשל במפעל סימנס אשר הוקם במחנה ההשמדה אושוויץ, הועבדו כ-100,000 אסירים ואסירות. החברה שילמה לאחר המלחמה פיצויים למספר עובדי כפייה. מפעלי החברה שימשו גם יעד להפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה נחשפו רבים מפשעי החברה ומספר מנהליה הואשמו בפשעי מלחמה, כולל סיוע להקמת מחנות ההשמדה.
פעילות עסקית
סימנס היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט ובבורסה של ניו יורק (מאז 12 במרץ 2001). מטה החברה מתחלק בין הערים מינכן וברלין בגרמניה, אך בדומה לחברות ענק דומות בהיקפן, גם סימנס פועלת כיום בשוק הבינלאומי.
סימנס מעסיקה במפעליה ובחברות הבת שלה כ-400,000 איש, ב-190 מדינות. בשנת 2010 דיווחה על מכירות עולמיות בהיקף של 80 מיליארד אירו (כ-400 מיליארד ש"ח).
לסימנס יש שותפות עסקית עם חברת נוקיה, אשר הפכה בהמשך לייסודה של חברת Nokia Networks.
פרשת השוחד הבינלאומית
החל מ-2005 החלה להיחקר, תחילה בגרמניה, לאחר מכן בארצות הברית ובמדינות נוספות, פרשת שוחד אשר בה מעורבים בכירים בחברת סימנס, בעיקר בחטיבת הטלפוניה שלה. התברר כי בלפחות 2,700 מקרים העסיקה החברה נציגים מקומיים, בין היתר במדינות ישראל, בנגלדש, ניגריה, ארגנטינה, ונצואלה, סין ועיראק, כאשר תפקידם של נציגים אלה היה לקדם באמצעים לא חוקיים את זכייתה של סימנס במכרזים מקומיים לאספקת טורבינות ומוצרים אחרים מתוצרת החברה לממשלות המדינות המעורבות.
סימנס נקנסה בגין מעשיה אלו בסכום של מיליארד ו-600 מיליון דולר. כמו כן התברר כי בין השנים 2001 ל-2007 מימנה סימנס אפיקים פליליים של פעולות כאלה בסכום של בין 800 מיליון ל-1.4 מיליארד דולר. במדינות בעלות רמת שחיתות גבוהה, הגיעו התשלומים הללו עד לערך של 40% מהחוזה. סימנס טענה שהבדיקות הפנימיות והרפורמות הקשורות לפרשה עלו לחברה סכום של למעלה ממיליארד דולר.
בישראל הורשע עו"ד דן כהן, שהיה דירקטור בחברת החשמל, ושנמלט לפרו במהלך החקירה והוסגר אחר כך לישראל, בעבירות של קבלת שוחד ומרמה. בשנת 2008 הגישה סימנס העולמית תביעה כנגד מנכ"ל חברת הבת סימנס ישראל, אורן אהרונסון, בטענה שהוציא כספים במרמה מהחברה, וכי הוא האחראי הבלעדי לתשלום השוחד לדן כהן. החליף אותו בתפקיד אליעזר טוקמן, אשר נשא את התפקיד עד לתחילת 2015. נגד שישה מבכירי חברת החשמל הוגש כתב אישום באשמת קבלת שוחד מסימנס. במרץ 2017 הורשעו חמישה בכירים בחברת החשמל במסגרת הסדר טיעון בעבירות שוחד והפרת אמונים. בנובמבר 2017 הורשעה חברת סימנס ישראל, במסגרת הסדר טיעון, בעבירה של קשירת קשר לביצוע פשע, והוטל עליה קנס בסך 63 מיליון ש"ח.
סימנס ישראל
בישראל פועלת החברה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, החברה לא נכנעה לחרם הערבי והחליטה לפעול בישראל. חברת ציגלר הנדסת חשמל מונתה לנציגתה בישראל. בין השאר סיפקה לישראל מרכזיות טלפונים ואף מכרה ידע להקמת קו ייצור בחברת אלישרא (שאז פעלה תחת השם "א.אי.ל ישראל") ומערכות לבקרת רמזורים. בשנת 1999 הוקמה חברת "סימנס ישראל" כשותפות בין סימנס העולמית שהחזיקה 75% וחברת ציגלר הנדסת חשמל.
בשנות ה-90 הואצה פעילות התאגיד בישראל בעקבות תהליך השלום, ובנוסף על פעילות מכירה ושירות, החלה סימנס להשקיע בחברות ישראליות, באופן ישיר או דרך קרנות הון סיכון. בפעילותה בישראל בשנים 1995–2005 השקיעה סימנס כ-500 מיליון יורו בחברות ישראליות. בין החברות בהם השקיעה או רכשה היו:
בשנת 2008, בעקבות פרשת השוחד בחברה, רכשה סימנס העולמית את מלוא הבעלות בסימנס ישראל. אליעזר טוקמן מונה כמנכ"ל סימנס ישראל, הוא הוחלף בידי שמואל פלדל ב-2015. בשנת 2020 מונה אריאל פורת למנכ"ל.
החברה מעסיקה כ-650 עובדים ופעילה בתחומי האנרגיה, התחבורה, הטלקומוניקציה והרפואה.
לייב מינצברג
הרב נתן יהודה לייב מינצברג, (כונה לייבל; י"ב באדר ב' ה'תש"ג, 19 במרץ 1943 – ט"ז בחשוון ה'תשע"ט, 25 באוקטובר 2018) היה ראש ישיבת המתמידים ומנהיגה הרוחני של קהילת קהל עדת ירושלים. סדרת ספריו, "בן מלך", עוסקת בפרשנות המקרא על דרך הפשט, בביאור דרשות חז"ל ובמחשבת ישראל.
תולדות חייו
נולד בירושלים, לאלימלך ורבקה מינצברג. בגיל 5 נהרג אביו מפגז ירדני במהלך מלחמת העצמאות, והוא גדל בבית הרב ישראל יצחק רייזמן, שכיהן כדיין ומו"צ בעדה החרדית. בגיל 16 התמנה למדריך ב"חבורות" של ישיבת המתמידים שהייתה אז תחת הנהגתו של הרב אברהם לייב קליין, והעביר שם שיחות מוסר ומחשבת ישראל.
בגיל 18 התחתן עם חנה, בתו של הרב אליעזר דוד ברנד, מראשי מערכת אוצר הפוסקים. למד בין השאר בכולל בישיבת קמניץ בירושלים בראשותו של הרב מרדכי אליפנט, ובכולל "מגלה עמוקות - לב יהודה", שם למד מקרא במשך כמה שעות ביום.
לאחר שהרב קליין הזדקן ופרש מראשות הישיבה, תלמידי הישיבה הפעילו לחצים על הרב מינצברג שיסכים להחליפו, והוא נעתר לבסוף, לאחר שהרגיש שדברים שאמר האדמו"ר מגור, הרב ישראל אלתר, בטיש שבו השתתף, הם סימן משמים שעליו לעשות זאת.
תחת הנהגתו התבססה קהילת 'המתמידים' והפכה ממסגרת חינוכית לצעירים לקהילה מבוססת עם בתי מדרש וישיבות שעוצבו בהתאם להשקפת עולמו והשפעתו הכריזמטית.
הרב מינצברג הרבה למסור שיחות ושיעורים, בעיקר במקרא, ובמחשבת ישראל אך גם בתלמוד ועניינים אחרים. הותיר אחריו ספריית קלטות המכילה כ-4,500 שיעורים, חלקן שוכתבו ונערכו כספרים. שיעורים אלה, על תוכנם וסגנונם העצמאי, היו ברבות הימים הרקע למחלוקת נגדו.
נפטר בט"ז בחשוון תשע"ט (25 באוקטובר 2018) כתוצאה מסיבוך של ניתוח שעבר, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. בהלווייתו מונה בנו, הרב ברוך מרדכי מינצברג, חתנו של הרב ברוך שפירא, לממשיך דרכו בהנהגת הקהילה ומוסדותיה.
משפחתו
בנו הבכור אלימלך הוא מנהל חינוכי בתלמוד תורה צאן קדשים בביתר עילית ובבית שמש.
בנו השני, ברוך מרדכי, משמש כיום כממשיכו בהנהגת הקהילה.
חתנו הרב אשר ליכטנשטיין משמש כר"מ בישיבת חיי משה בירושלים.
חתנו הגדול, הרב מתתיהו הירשמן, נשא במשך למעלה מ-20 שנה בעול הניהול הכלכלי של מוסדות הקהילה. לאחר שבשנת 2011 נחשפה פרשת זיוף מסמכים חמורה שהתנהלה במשרדי המוסדות, ובעקבות דרישת הרב הירשמן לבצע חקירה פנימית לגילוי זהות המלשינים לטענתו, הרחיק הרב מינצברג את חתנו מניהול המוסדות ונוצר קרע בין השנים. סכסוך זה הוביל לפרישה של כמה ממקורבי הרב הירשמן, ביניהם אף ראש ישיבת המתמידים באותה עת, הרב חיים מן ההר.
כמה מגיסיו הם הרב שלמה פישר, הרב שלום חיים פרוש והרב חיים ברנד (ר"מ בישיבת לוצרן ואביו של הרב שמואל ברנד).
שיטתו
הרב מינצברג פיתח במהלך השנים הגות עצמאית ושונה במידה רבה מהסביבה בתוכה פעל - קהילת בני הישוב הישן בירושלים, ובחלקה אף יוצאת דופן בעולם החרדי בכללותו.
גישתו ליהדות התאפיינה בשאיפה להתחברות טבעית לתורה ולמצוות ובניסיון לבאר את טעמי המצוות בדרך המתיישבת על הלב. לדעתו, קיום המצוות ללא הבנתן באופן זה עשויה להביא לאדישות רוחנית ולעשייתם כ'מצוות אנשים מלומדה' ללא קשר נפשי ורגשי.
בהתאם לכך, הדגיש את הצורך בלימוד מעמיק של התורה שבכתב, משום שלדעתו מסגנון הכתובים ומדרשות חז"ל עליהם ניתן להבין את מגמתה של כל מצווה ואת הדרך הנכונה בעבודת ה'. לשיטתו, כל מצווה בתורה שבכתב מבטאת רעיון מוסרי-אלוהי, וכאשר נזכרת מצווה פעמיים או יותר בתורה הרי זה משום שיש לאותה מצווה כמה שורשים וכוונות שיש לשים לב אליהם.
במאמר מקיף תחת הכותרת האור הגנוז בחמשת הספרים, מוצגת שיטתו לפיה כל חומש מציג פן שונה ביחס בין הקב"ה לעם ישראל, ומכאן חילופי הסגנונות בין החומשים. לדבריו, תרי"ג המצוות וסיפורי המקרא חולקו לחומשים השונים לפי מגמת כל חומש. כך למשל הוא מפרט מדוע חולקו פרשיות המשכן לשלושה חומשים. עוד הוא מראה במקומות רבים שחזרה על מצווה נובעת מהבדל סגנון בטעם המצווה, ומכל שינוי ניתן ללמוד פן נוסף בעבודת ה'. למשל, בספרו 'בן מלך - שבת קודש', הוא מנתח שתים עשרה פרשיות בתורה העוסקות בעניין השבת והצורך בכל אחת מהן כדי להשלים את התמונה המלאה של המצווה בצורה מורכבת.
הרב מינצברג הדריך את תלמידיו לגעת במהות בדרך פשוטה, ללא פלפולים, ורמאות עצמית. לדרך זו הוא קורא "עומק הפשט". גם שיטת הלימוד העיונית בגמרא ובפוסקים בישיבתו מתייחדת בחתירה להבנת מהות ושורשי הדברים ואינה מסתפקת בהגדרה משפטית הנהוגה בשיטת הלמדנות הקלאסית ברוב הישיבות הליטאיות.
במקביל להיבטים השכלתניים בשיטתו, הרב מינצברג החשיב גם את פיתוח הרגשות והכמיהה בעבודת ה', כגון תפילה בהתלהבות. הדרכתו המעשית נוטה לאופטימיות ולראיית התורה והמצוות כחובה נעימה. התורה והמצוות אינן שוללות את העולם הזה, אלא מדריכות את האדם לחיות בו בצדק, ביושר ובקדושה. בשונה מחוגים רבים ביהדות החרדית שיטתו מעודדת חשיבה עצמאית, המולידה לדעתו אמונה בלתי כפויה. משנתו החינוכית גורסת כי בדורנו יש למעט בכל הקשור לענישה או ליראת העונש. על המחנכים להדגיש את היופי והחשיבות של התורה והמצוות, ואת האושר להיות יהודי הזוכה לקיים את התורה. כמו כן להשקפתו מותר ואף מצווה להנות מהעולם הזה במידה הנכונה, ובשיחותיו היה מרבה לעיתים לתאר את דרכי ההנאה מהעולם, מפלאי הטבע וחוויות הגוף.
ראה בהתפתחותם של תנועת החסידות ועולם הישיבות שהתפתחו במאתיים השנים האחרונות, הארה מחודשת המלמדת שישנן תובנות שהדורות האחרונים זוכים להן יותר מהדורות הקודמים, ויש בכך לבשר את הפצעת אורו של משיח.
בספר 'בן מלך - גלות וגאולה', אומר הרב מינצברג שהשואה היא תהליך אלוהי שנעשה בסיום הגלות, ומאז מתחיל תהליך של הכנה לגאולה שמתבטא בחזרת עם ישראל לארצו, הביטחון השורר בארץ, ובהתפתחות המואצת של הקהילות החרדיות בארץ ישראל. עם זאת התנגד למדינת ישראל, משום שלדעתו היא מייצגת אידאולוגיה חילונית כפרנית, ונמנע מהשתתפות בבחירות כדעת הרב רייזמן שגידלו בילדותו, אך לא אסר זאת על תלמידיו ובני קהילתו שרבים מהם משתתפים בבחירות כרוב הקהילות החרדיות. תמך באגודת קדושת ציון המייצגת גישה חרדית הרואה במציאות הנוכחית אתחלתא דגאולה.
הפולמוס על דרכו
לדרכו וגישתו החינוכית-השקפתית של הרב מינצברג שנחשבה לחדשנית ואף נועזת לעיתים, נמתחה ביקורת מצד חוגים חרדיים אחרים שהתנגדו להיבטים רבים בשיטתו.
כך נמתחה נגדו ביקורת מצד חוגי העדה החרדית שבתוכה גדל והתחנך וממנה הגיעו רוב בני קהילתו, בשל השקפתו שלא תאמה את ההתנגדות למדינת ישראל ולציונות כפי שהיא מקובלת בחוגים אלו. כאשר התיר קבלת שטחי ציבור מעיריית ירושלים לצורך הקמת מוסדות הקהילה, דבר הנחשב לאיסור חמור בעדה החרדית, חל נתק בין קהילתו לקהילות המזוהות עם 'העדה החרדית', קבוצה מתלמידיו אף פרשה מהקהילה והקימה קהילה נפרדת בשם 'תפארת ירושלים', ובהמשך הוקמה גם קהילת 'אנשי ירושלים' מפורשי קהילתו.
כמו כן עוררה ביקורת שיטתו החינוכית המקבלת בחיוב ואף מעודדת חשיבה עצמאית והתעמקות ביסודות האמונה, השקפתו על 'העולם הזה' באור חיובי, ובמיוחד סגנון שיעוריו שהתאפיינו באווירה קלילה ומבודחת במידת מה. בשיעוריו נהג גם לבקר אישים רבניים באופן שאינו מקובל בציבור החרדי. בהקשר זה, יזמה קבוצה ממתנגדיו, בחודש כסלו ה'תשס"ב, ליקוט של קטעים מדבריו המוקלטים אשר עשויים להיחשב בעייתיים בעיני חרדים רבים. קטעים אלו הועלו על הכתב ואף קובצו לקלטת דוגמה. עם חומר זה פנו מתנגדיו לרבנים בכירים בציבור החרדי והחתימו אותם על כרוז חריף נגד הרב מינצברג וקהילתו. דבר היוזמה הודלף לתלמידיו של הרב מינצברג והללו הצליחו למנוע את פרסום הכרוז, ואף להשפיע על חלק מהרבנים החתומים לחזור בהם מחתימתם. למרות כך, החליטו יוזמי ההחתמה לפרסם את החומר. הללו כינסו את הקטעים האמורים לחוברת בשם "כאבה של ירושלים", אשר יצאה לאור על ידי נטורי קרתא בחורף 2002.
ספריו
תורתו של הרב מינצברג יוצאת לאור בסדרת הספרים "בן מלך" (על שם אביו הרב אלימלך מינצברג). עד כה יצאו לאור כרכים על: המצוות התמידיות במקדש, שומע כעונה, עניינים בש"ס ובהלכה, שיעורי בן מלך על מסכת בבא קמא, חכמה ומוסר, מידת הביטחון, שבת קודש, חג המצות, סוכות, ימים נוראים, ספירת העומר וחג השבועות, בין המצרים - גלות וגאולה, חנוכה וט"ו בשבט, שיר השירים, ימי הפורים, הגדה של פסח. בסדרת בן מלך על התורה יצאו לאור שלושה כרכים על חומש בראשית, שלושה כרכים על חומש שמות, כרך על חומש ויקרא וכרך על חומש במדבר. בתחילת הכרך הראשון, צורפו מאמרים המציגים את השקפתו בעניין חשיבות לימוד התנ"ך והעיון בדרשות חז"ל על המקרא, וכן מאמרי יסוד בשיטתו הפרשנית.
במשך מספר שנים תלמידי הרב מינצברג ערכו את חידושיו והוציאו עלון בשם תורה ודעת (עד עתה יצאו חמישה כרכים של אוגדנים של גיליונות העלון), וכן קבצים נוספים עם חידושיו. כיום מוציאים תלמידיו עלון שבועי בשם אוצרות בן מלך שמתפרסמים בו חידושי תורה שלו על פרשת השבוע ועוד.
מעיין אלישע
תיאור המעיין
מעיין אלישע נובע מזרחית לתל יריחו, אולם לדעת החוקרים נבע בעברו בתחתית התל. המעיין נובע ברום של 215 מטר מתחת לגובה פני הים. הספיקה המקסימלית של המעיין, שנמדדה בחורף, היא 236 ליטר בשנייה ואילו הספיקה המינימלית, שנמדדה בקיץ, היא 105 ליטר לשנייה כך שהספיקה הממוצעת היא 170 ליטר בשנייה. נפח הזרימה השנתי הוא כ-4.5 מיליון מ"ק ותכולת הכלוריד היא נמוכה, כ-30 מ"ג לליטר.
אזכור המעיין במהלך ההיסטוריה
יוסף בן מתתיהו אף מדגיש את חשיבות המעיין לתושבי האזור על פני מעיינות אחרים (ספר ד', פרק ח', סעיף ג'):
בהמשך אותו הפרק חושף יוסף בן מתתיהו פרט מעניין נוסף אודות המעיין (ספר ד', פרק ח', סעיף ג'):
המעיין כיום
בימי קדם היווה המעיין גורם משמעותי בעיצוב יריחו כמקום יישוב עירוני במדבר. במהלך ההיסטוריה נבנתה סביב המעיין מערכת של אמות מים ותעלות עפר, זאת מכיוון שהמעיין נובע בגובה של 50 מטר מעל שטחי השדות של יריחו ומאפשר את השקייתם באמצעות כוח הכבידה. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נאגרו מי המעיין בבריכה קטנה ומשם נוצלו לצורכי חקלאות והפעלת טחנת קמח. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החליפה מערכת צינורות מבטון את תעלות העפר, דבר אשר גרם להזנחת הטחנה. במרוצת השנים נבנה סביב המעיין מבנה אבן וכיום מי המעיין נשאבים ישירות לתוך מערכת של צינורות. אולם למרות השאיבה ממשיך המעיין לשפוע לבריכה קטנה בתוך חלל המבנה. משם מובלים המים אל מערכת תעלות המנתבת אותם לשדות חקלאיים מחוץ לעיר.
בריכות מעיין אלישע
במהלך ההיסטוריה גילו תושבי יריחו שאם חוסמים את מקום הנביעה של המעיין, פורצים המים כבאר ארטזית במקום גבוה יותר. וכך על ידי חסימת מקום נביעתו הועלו מי המעיין לגובה של כ-4 מטרים ונאגרו ב-2 בריכות ייעודיות (צפונית ודרומית), אשר נקראות בריכות הרמה. הבריכה הדרומית מבין השתיים אגרה מים לשם הפעלת טחנת הקמח שפעלה במקום עד ראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ואילו הצפונית שימשה, ככל הנראה, לאגירת המים במקרה של ירידת המפלס בבריכה הצפונית. לאחר התקנת מערכת צינורות הבטון נזנחה טחנת הקמח ואיתה גם 2 הבריכות.
ערבוליות
במכניקת הרצף, ובהידרודינמיקה בפרט, הערבוליות (באנגלית: vorticity) היא גודל וקטורי המודד את מידת הסחרור המקומית של תווך חומרי בנקודה מסוימת (נטייתו של עצם המוצב באותה נקודה להסתובב סביב עצמו), כפי שהייתה מורגשת על ידי צופה המוצב באותה נקודה ונודד ביחד עם הזרימה. זהו גודל חשוב בתאוריה הדינמית של זורמים המספק מסגרת מושגית נוחה להבנת מגוון תופעות מורכבות הקשורות בזורמים, כמו למשל היווצרותן ותנועתן של טבעות מערבולות.
מתמטית, הערבוליות מוגדרת כרוטור של שדה המהירות \vec{u}:
כאשר \nabla היא אופרטור דל. קונספטואלית, ניתנת להמחשה באמצעות "סימון" חלקים של הזורם בסביבה קטנה של הנקודה הנחקרת, וצפייה בשינויי המיקום היחסי שלהם כאשר הם נעים ביחד עם הזרימה. הערבוליות תהיה אז פעמיים וקטור המהירות הזוויתית של חלקיקי הנוזל בתוך הסביבה ביחס למרכז המסה שלהם, ועם כיוון הנקבע בהתאם לכלל יד ימין.
רקע כללי
בדינמיקה של זורמים מערבולת (Vortex) מוגדרת כאזור בזורם שמתבצעת בו רוטציה (תנועה סיבובית) ביחס לעקום מסוים היכול להיות ישר או מעוגל ונקרא ציר המערבולת. ניתן לצפות ולהבחין במערבולות במקרים רבים בחיי היום יום כגון: סופת טורנדו, מערבולות שנוצרות בים מתנועת סירות, מערבולות קצה כנף וכו'.
מערבולות מהוות רכיב מרכזי בזרימה טורבולנטית והן קיימות לרוב בזרימה זו יותר מאשר בזרימה למינרית. התפלגות שדה המהירות, וקטור הערבוליות וכמו כן עקרונות של סירקולציה משמשים כיום לאפיון של מערבולות ושל תופעת הערבוליות. במרבית המערבולות מהירות הזרימה היא מקסימלית בסמוך לציר המערבולת שביחס אליו מתבצעת הרוטציה והיא קטנה ביחס הפוך למרחק מציר זה, אולם קיימות גם מערבולות שבהן המהירות גדלה ביחס ישר למרחק מציר המערבולת.
כאשר נוצרות מערבולות הן יכולות לנוע, לגדול, להתפתל וליצור אינטראקציות שונות עם מערבולות נוספות, מערבולת שנעה נושאת עמה מסה, אנרגיה ותנע.
דוגמאות
במסה של תווך חומרי רציף הסובב כגוף קשיח, הערבוליות היא פעמיים וקטור המהירות הזוויתית של הסיבוב הזה. זהו המצב, למשל, בליבה המרכזית של מערבולת רנקין.
הערבוליות עשויה להיות שונה מאפס אפילו כאשר כל חלקיקי הזורם נעים לאורך קווי מסלול ישרים ומקבילים, אם קיימת גזירה (במילים אחרות, אם מהירות הזרימה משתנה כאשר נעים בניצב לקווי הזרם). לדוגמה, בזרימה למינרית בתוך צינור עם חתך רוחב קבוע, כל החלקיקים נעים במקביל לציר הצינור; אולם מהר יותר ליד הציר, ולאט מאוד (למעשה במהירות אפסית לפי כל אמת מידה) בסמוך לדפנות הצינור. הערבוליות תהיה אפס על הציר, ובעלת ערך מרבי בסמוך לדפנות, שם אפקט הגזירה הוא מרבי.
בכיוון ההפוך, לזרימה עשויה להיות ערבוליות אפס גם כאשר כל החלקיקים נעים לאורך מסלולים עקומים. דוגמה לכך היא המערבולת האי-רוטציונית האידיאלית, שבה רוב החלקיקים מסתובבים סביב לציר ישר מסוים, עם מהירויות העומדות ביחס הפוך למרחק החלקיק מהציר הזה. אלמנט קטן של הרצף שאינו חותך את ציר הסיבוב יסתובב בכיוון אחד אך יחווה גזירה בעוצמה זהה בכיוון ההפוך, באופן כזה שהמהירות הזוויתית הממוצעת של החלקיקים המרכיבים את האלמנט ביחס למרכז המסה שלהם היא בדיוק אפס.
v ∝ 1/r מהירויות מוחלטות ביחס לנקודה המודגשת:
דרך אחרת לדמיין ערבוליות היא להניח שרגעית, חלק זעיר של הרצף הופך למוצק בעוד שאר הזורם נעלם לפתע. אם החלקיק המוצק הקטן הזה מסתובב, במקום פשוט לנוע בתנועת העתקה קווית בלבד, אז ישנה ערבוליות בזורם. באיור למטה, תת-התמונה השמאלית מדגימה מצב של אפס ערבוליות, ותת התמונה הימנית מדגימה מצב בו קיימת ערבוליות.
הגדרה מתמטית
מתמטית, הערבוליות של שדה זרימה תלת-ממדי היא פסאודווקטור, שבדרך כלל מסומן, המוגדר כרוטור של שדה המהירות \vec{v} המתאר את תנועת הזורם. בקואורדינטות קרטזיות:
הערבוליות קשורה לסירקולציה (אינטגרל קווי של המהירות) לאורך מסלול סגור דרך משפט סטוקס. ביותר פירוט, בעבור כל אלמנט שטח אינפיניטסימלי C עם וקטור יחידה נורמלי \vec{n} ושטח dA, הסירקולציה d\gamma לאורך ההיקף של C היא המכפלה הסקלרית כאשר  היא הערבוליות במרכז C.
דוגמאות ליישום ההגדרה
נבחן את ההגדרה הזאת עבור שניים מהמקרים שתוארו מקודם (מערבולת קשיחה ומערבולת אי-רוטציונית). לשם כך נעזר בהגדרת אופרטור דל בקואורדינטות גליליות:
אווירונאוטיקה
באווירודינמיקה, פילוג העילוי על פני כנף סופית ניתן לקירוב תחת ההנחה שלכל קטע של הכנף ישנה מערבולת זנב חצי אינסופית מאחוריו. לאחר מכן ניתן למצוא את חוזק המערבולות הללו בעזרת ההנחה שאין אף זרימה דרך משטח הכנף. תהליך זה נקרא שיטת לוח הערבוליות של מכניקת הזורמים החישובית. חוזק המערבולות נסכם לאחר מכן כדי למצוא את הסירקולציה הכוללת מסביב לכנף. לפי משפט קוטה-ז'וקובסקי, העילוי הכולל יחסי למכפלת הסירקולציה, מהירות האוויר, וצפיפות האוויר.
מדעי האטמוספירה
הערבוליות היחסית היא הערבוליות יחסית לכדור הארץ (כלומר יחסית לנקודה קבועה על הקרקע) של שדה מהירות האוויר. שדה מהירות האוויר ממודל לעיתים קרובות כזרימה דו-ממדית המקבילה לקרקע, כך שוקטור הערבוליות הוא גודל סיבובי סקלרי הניצב לקרקע. הערבוליות חיובית כאשר - כשמסתכלים מנקודת המבט של צופה על פני הקרקע - הרוח מסתחררת כנגד כיוון השעון. בחצי הכדור הצפוני, ערבוליות חיובית נקראת סיבוב ציקלוני, וערבוליות שלילית נקראת סיבו אנטי-ציקלוני; המינוח המקובל מתהפך עבור חצי הכדור הדרומי.
הערבוליות המוחלטת מחושבת דרך מהירות האוויר ביחס למערכת ייחוס אינרציאלית. היא שווה לסכום הערבוליות היחסית ואיבר ערבוליות נוסף הנקרא ערבוליות פלנטרית; האיבר האחרון למעשה מכמת את מידת הסיבוב העצמי של גושי אוויר אודות לסיבוב כדור הארץ, והוא שווה לפרמטר קוריוליס המקומי.
הערבוליות הפוטנציאלית (נקראת גם ערבוליות מוכללת) היא הערבוליות המוחלטת המחולקת במרווח האנכי בין מפלסים שווי טמפרטורה פוטנציאלית. הערבוליות המוחלטת של מסת אוויר תשתנה אם גוש האוויר נמתח (או נדחס) בכיוון האנכי, אולם היא נשמרת בזרימה אדיאבטית. כיוון שזרימה אדיאבטית היא הדומיננטית ביותר באטמוספירה, הערבוליות הפוטנציאלית משמשת כאמצעי סימון של גושי אוויר באטמוספירה בקנה מידה זמני של ימים אחדים.
משוואת הערבוליות הברוטרופית היא האמצעי החישובי הפשוט ביותר המשמש כדי לחזות את תנועתם של גלי רוסבי (את נקודות השיא והשפל של מפלס הלחץ של 50,000 פסקל) בפרק זמן מוגבל (ימים אחדים). בשנות ה-50, התוכנות המוצלחות הראשונות לחיזוי נומרי של מזג האוויר עשו שימוש ישיר במשוואה הזאת.
קשור באופן ישיר למושג הערבוליות הוא מושג הבורגיות (helicity) של שדה וקטורי, המוגדר כ-
כאשר האינטגרל נלקח על פני נפח נתון V. המכפלה הפנימית מודדת עד כמה פרודות הזורם בנקודה מסוימת נעות במקביל לציר הערבול, תוך כדי שהן מסתחררות סביבו (מכפלה זו מכמתת מקומית את כמות הבורגיות ליחידת נפח). במדעי האטמוספירה, מידת הבורגיות של תנועת אוויר באזור מסוים היא חשובה לצורך חיזוי היווצרותם של תאי-על והערכת הפוטנציאל לפעילות טורנדית.
יוסוף סבאלי
יוסוף סבאלי (בצרפתית: Youssouf Sabaly; נולד ב-5 במרץ 1993 בלה שנה שבצרפת) הוא כדורגלן סנגלי יליד צרפת המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ריאל בטיס מלה ליגה ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
סבאלי גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. בשנת 2011 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-29 ביולי 2013 הושאל סבאלי למשך שתי עונות לאוויאן מליגת העל הצרפתית. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סושו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2013/2014. בסך הכל ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל סבאלי לנאנט מליגת העל הצרפתית. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לסטאד רן במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2015/2016. ב-17 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על טרואה במסגרת המחזור העשירי בליגה. הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-4 באוגוסט 2016 הושאל סבאלי למשך עונה אחת לז'ירונדן דה בורדו מליגת העל הצרפתית. ב-1 ביולי 2017 חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 133 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-7 ביוני 2021 חתם סבאלי בריאל בטיס מלה ליגה. ב-21 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על אספניול במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך עשר הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, וכן זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי.
קריירה בינלאומית
ב-10 בנובמבר 2017 ערך סבאלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 2-0 על נבחרת דרום אפריקה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר מונדיאל 2018, בו ערך שלוש הופעות, ובטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, בו ערך שש הופעות.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
נזירה זיין א-דין
נזירה זיין א-דין (ערבית: نظيرة زين الدين,; 1908-1976) הייתה סופרת ומשוררת לבנונית-סורית מוסלמית פמיניסטית. נחשבת חלוצה של הפמיניזם האיסלאמי.
קורות חיים
נזירה זיין א-דין נולדה באל-אסתאנה (الاستانة) בטורקיה בשנת 1908 ונפטרה בשנת 1976 בלבנון.
אביה של הסופרת סעיד בק זיין א-דין (سعيد بيك زين الدين) מהכפר עין קיני מהרי השוף בלבנון, היה אחד מגדולי הרשות השופטת, הוא כיהן בתפקידים משפטיים חשובים, והיה הנשיא הראשון של בית המשפט לערעורים בלבנון. בתו הבכורה זיין א-דין קיבלה ממנו חינוך, הדרכה ותמיכה. והוא תלה בה תקוות גדולות.
זיין א-דין למדה בביירות, בבית הספר לנזירות של מאר יוסף הקדוש ואחר כך בבית הספר לנזירות בנצרת, שם סיימה את לימודיה בשנת 1926. החוקים ששררו בשנים ההן שמנעו ערבוב בין בנים לבנות, ובשל כך לא יכלה להצטרף לפקולטה לרפואה באוניברסיטה הישועית. לכן היא הצטרפה בשנת 1927 לאוניברסיטה האמריקנית בביירות, ולאחר מכן למדה באותה שנה במכללה החילונית הצרפתית. בשנת 1928 הייתה אחת הנשים הראשונות בארצות ערב שקיבלה את התואר בוגרת במדעים. באותה השנה נשאה הרצאה בנושא הסרת הרעלה, בעמותה הספרותית הערבית, שבראשה עמד תקי א-דין א-סולוח (تقي الدين الصلح). היא התנתה את כניסת הנשים הנשואות והרווקות לאולם חשופות פנים, והיא קבלה את מה שהיא רצתה ובין הנוכחות היו דמויות נשיות מפורסמות בזמנו כמו ענברה סלאם (عنبرة سلام) וניזאר א-סולוח (نزار الصلح) (שתיהן נחשבות לחלוצות הרנסאנס הנשי באותה תקופה במדינות ערב שגם הן פעלו כנגד הרעלה). אחרי הרצאה זו נשאה הרצאות רבות באולמות של בתי ספר, ואוניברסיטאות ובתי קולנוע. כמו כן הייתה פעילה מאוד בתנועת הנשים בביירות, תרמה להקמתם של מספר עמותות של נשים החל מאגודת תחיית הנשים (ג'מעיה א-נהאדה א-נסאאיה - جمعية النهضة النسائية), שבה שימשה גם כמזכירה, ועד לאוניברסיטה של הנשים (ג'אמעה א-סיידאת - جامعة السيدات) שם הייתה יועצת באיגוד הסורי הלבנוני שהיה מורכב מ-29 עמותות של נשים ואחר כך יוסד והפך להיות האיחוד הנשי הערבי (אל-איתחאד א-נסאאי אל-ערבי - الاتحاد النسائي العربي) כאשר היא כיהנה בתפקיד המזכירה שלו. היא נישאה לשפיק אל-חלבי (شفيق الحلبي) שכיהן באותה עת כנשיא בית המשפט לערעורים בביירות, ומאוחר יותר התמנה למושל של ביירות. מנישואיה נולדו שלושה ילדים: אמין ונביל ואריג'. בעלה סירב שתתמסר כליל לעבודה ציבורית, וסבר כי עליה לפנות את עצמה לעבודות הבית וגידול הילדים.
מוטיבים עיקריים ביצירותיה
נזירה זיין א-דין כתבה את שני ספריה המפורסמים בהיותה מתחת לגיל עשרים. ב-1928 כתבה את "החשיפה והרעלה" (א-סופור ואל-חיג'אב - السفور والحجاب) וב-1929, את "הנערה והשיח'ים" (אל-פתאת וא-שייח' - الفتاة والشيوخ), וזאת תוך כדי המחאה נגד האירועים שהתרחשו בדמשק בשנת 1927, שבהם נשללה החירות מהנשים, ומנעו מהן מלצאת מהבית בלי רעלה (חשופות פנים).
שני הספרים האלו נחשבים כמקור חשוב ליחסים בין גברים ונשים באסלאם. וספרה הראשון "החשיפה והרעלה" שהודפס בשנית בשנת 1998 בדמשק על ידי ד"ר בות'יינה שעבאן, עורר מהומות ודיאלוג ערבי ואסלאמי בתוך המדינות הערביות והאסלאמיות ואצל הערבים והמוסלמים בתפוצות גם כן. לא פלא שספר כזה יצא לאור בזמן זה כאשר התנועה הפמיניסטית ביטאה את עצמה בהופעתן של סופרות בעיקר בתחום של הרומן ובהוצאה לאור של עיתונים ומגזינים, המיוחדים לענייני נשים.
הספר החשיפה והרעלה עורר יותר עניין והשפעה ועורר מחאות ומחלוקת והפגנות ואיומים, האנשים הפחות מתקדמים/חופשיים בדעתם בתקופתה האשימו אותה בחילול השם וכפירה. היא וספרה הוקעו במסגדים והדבר הגיע אף לאיומים ברצח. היא שרדה כמה ניסיונות רצח בפועל. היא הואשמה בשיתוף פעולה עם המיסיונרים והקולוניאליזם ושאיננה המחברת האמיתית לספר זה, אז היא הגיבה, וכתבה את ספרה השני "הנערה והשיח'ים".
זיין א-דין הגנה בספרה "הנערה והשיח'ים" על זכותן של נשים להעניק לפרשנות ולתורת המשפט וההלכה הדתית האיסלמית, ולא להסתפק בלהיות הנושא בלבד. היא אמרה:.
למרות שזיין א-דין לא הייתה הראשונה שדרשה חשיפת הפנים והגינות כלפי האישה הערבייה והמוסלמית, ויציאת הנשים לחיים הציבוריים (שכן גם קאסם אמין והודא שעראווי ואחרים היו קודמיה לנושא זה). היא הייתה האישה הראשונה הלבנונית, הערבית והמוסלמית שחברה ספר שלם והעזה לפרק את השיח הפטריארכאלי והגישה הרווחת של המוסר הכפול של הגברים כלפי המודרניות וסירובם ליחסי משפחה מודרניים והקשר שלהם לנשים והזדקקותם לזיוף קונוטציות מסורתיות כדי להצדיק את הדומיננטיות שלהם.