cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויאצ'סלב פומנקו
עסק בפיתוח מערכות הנחיה לטיל הבליסטי SS-18, למשגר הלוויינים "זניט" ולמעבורת החלל הסובייטית בוראן. במקביל לעבודתו הטכנית והמחקרית עסק בהוראה באוניברסיטת דנייפרופטקובסק שבאוקראינה. כמהנדס צעיר היה נוכח בקוסמודרום בייקונור בעת שהתרחש אסון נדלין.
עלה לישראל בשנות התשעים של המאה העשרים, מתגורר באשדוד.
מטסקוויה
מטסקוויה (שם מדעי: Metasequoia glyptostroboides) הוא מין יחיד בסוגו של עץ השייך לתת-משפחת הסקווים, וגדל באזור סצ'ואן-חוביי שבסין.
תיאור העץ
הגזע והעלים דומים לאלו של סקוויה נאה, אך העץ נשיר באותה מידה כמו ברוש קירח ויכול לגדול גם בביצות. גזע העץ עשוי להתעקל אם יונח על קרקע לא ישרה. העץ גדל עד לגובה של כ-45 מטרים, כאשר קוטר הגזע הוא שני מטרים. נכון ל-2008) קיימים פרטים של מטסקוויה בני שישים שנה, המגיעים עד לגובה של 25–40 מטרים ולקוטר גזע של כ-1.3 מטרים.
העלים מסודרים בסידור נגדי זה מול זה משני צידי הגבעול, אורכם 1 עד 3 ס"מ וצבעם ירוק בהיר כשהם רעננים, ואדום-חום בתקופת הנשירה. האצטרובל הוא בצורת כדור-אליפסואיד בקוטר 1.5 - 2.5 ס"מ, ויש להם 16 - 28 קשקשים המסודרים בסידור נגדי של ארבע שורות שהזווית בין כל אחד היא 90 מעלות. אורכם של האצטברולים המואבקים הוא 5–6 ס"מ, והם מבשילים כ-9 חודשים לאחר ההאבקה. באזורים שבהם האקלים חם האצטרובלים מייצרים דורבנים ארוכים, אך רק בתחילת האביב.
היסטוריה
עד כה התגלו שלושה מינים נכחדים של הסוג מטסקוויה: occidentalis, milleri ו-foxii. המין Metasequoia occidentalis גדל בעבר בחלק המערבי של דקוטה הצפונית, וניתן למצוא מאובנים של יערות נרחבים של מטסקוויה באי אקסל הייברג שבצפון קנדה.
שיגרו מיקי תיאר לראשונה את המטסקוויה כמאובן מהמזוזואיקון ב-1941, אך בשנת 1944 העץ התגלה מחדש בסין על ידי ז'אן ואנג. העץ לא נחקר עד ל-1946, לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה, ורק בשנת 1948 זוהה כמין חי של הסוג מטסקוויה על ידי ואן צ'ון צ'נג ויו הסן הסו.
משלחת מטעם הגן הבוטני של אוניברסיטת הרווארד הגיע לסין ב-1948 על מנת לאסוף זרעים, וזמן קצר לאחר מכן החלו האוניברסיטאות לקבל שתילים לצורך גידול נסיוני.
בשנות ה-80 התגלה כי עצי הדור השני בטיפוח סובלים ממוטציה גנטית העשויה לגרום להגברת הפגיעות למחלות, ולחוסר פוריות. הסיבה לכך הייתה שמקורם של רוב העצים היו שלושה עצים בלבד, מה שגרם להקטנת השונות הגנטית. בשנות ה-90 הגיעו לסין משלחות איסוף זרעים רבות על מנת לנסות לפתור את הבעיה שהתעוררה, על ידי הגדלת השונות הגנטית.
נוסרט גקצ'ה
נוּסְרֶט גקְצֶ'ה (בטורקית: Nusret Gökçe, נולד בשנת 1983), המכונה "סולט ביי" (Salt Bae), הוא שף, קצב, ומסעדן טורקי, שבבעלותו Nusr-Et, רשת בתי סטייק. הטכניקה שלו להכנת בשר ותיבולו הפכה לתופעת אינטרנט.
חיים אישיים
גקצ'ה נולד בארזורום בטורקיה למשפחה כורדית. אביו היה עובד מכרות. המצב הכספי הקשה של המשפחה אילץ אותו לעזוב את כיתת בית הספר ולעבוד כחניך קצבים ברובע קדיקוי באיסטנבול.
הוא עוסק רבות בעבודות צדקה, כמו בניית בית ספר בעיר הולדתו ארזורום.
תנועת ההמלחה שהפכה לתופעה אינטרנטית
גקצ'ה התפרסם יותר באמצעות סדרת קטעי וידאו ויראליים באינטרנט מינואר 2017, המראים אותו "חותך" בחיתוך בשר ומפזר מלח.
תהילתו הגיעה מסרטון ויראלי בשם "Stake Ottoman", שפורסם ב-7 בינואר 2017 בחשבון הטוויטר של המסעדה שלו. הסרטון נצפה 10 מיליון פעמים באינסטגרם, לאחר מכן הוא כונה "Salt Bae" בגלל הדרך הייחודית שלו לבזוק מלח: להשמיט אותו מקצות אצבעותיו לזרועו ואז המלח נופל על המנה. בשל החשיפה הרבה מפוסט זה, הפרופיל שלו התרחב מאוד והוא שירת מגוון רחב של ידוענים ופוליטיקאים מרחבי העולם.
מסעדות
גקצ'ה קיבל משובים וביקורות מארגנטינה, ונצואלה וארצות הברית.
הוא ביקר במספר מדינות כולל ארגנטינה וארצות הברית בשנים 2007–2010, שם עבד בחינם במסעדות מקומיות, במטרה לצבור ניסיון כטבח וכמסעדן. לאחר שובו לטורקיה, פתח ג'קצה את המסעדה הראשונה שלו באיסטנבול בשנת 2010 ובהמשך פתח מסעדה בדובאי בשנת 2014.
המנות המוגשות במסעדותיו זכו לביקורות מעורבות ותוארו כבעלות "מחיר מופקע". ביקורות מקצועיות מוקדמות בשנת 2018 על הסטקייה שלו בעיר ניו יורק היו בדרך כלל שליליות. עם זאת, מבחינת בידור, הביקורות היו חיוביות יותר.
בדצמבר 2017 הוא ספג ביקורת על תמונה שהוצגה ב-2016 מול דמותו של פידל קסטרו. בספטמבר 2018, גקצ'ה ספג ביקורת נוספת לאחר שנשיא ונצואלה ניקולאס מדורו ביקר ואכל במסעדה שלו באיסטנבול, שנבע מחוסר הרגישות הנתפסת למשבר ולמחסור בוונצואלה.
הוא פתח סניפים במדינות רבות כולל אבו דאבי באיחוד האמירויות הערביות, דוחה שבקטר, אנקרה, בודרום, איסטנבול ומרמריס בטורקיה, ג'דה בערב הסעודית, במיקונוס, יוון ובמיאמי וניו יורק שבארצות הברית.
בנובמבר 2019 האשימו אותו ארבעה מעובדיו לשעבר שהוא קיבל חלק מהטיפים שלהם. הם הוסיפו כי פוטרו ממסעדתו בניו יורק כשניסו לשאול שאלות על הטיפים. הוא הועמד למשפט לחקירת הנושא, לפיו הגיע להסדר עם עובדיו לשעבר ושילם להם 230 אלף דולר. באשר לשאלה מדוע פיטר אותם, הוא אמר: "לא הייתי מרוצה מהביצועים של ארבעת העובדים... מאז שפוטרו, הם פעלו בתחושה של 'אתה תראה, מה אנחנו הולכים לעשות לך' והעלו את טענות הטיפים האלה."
בינואר 2023 פורסם כי יפתח סניף מסעדה של נוסרט דם בתל אביב.
היאבוסה 2
היאבוסה 2 (ביפנית: はやぶさ2, משמעות מילולית: בז נודד) היא גשושית של סוכנות החלל היפנית למשימת מחקר של האסטרואיד קרוב הארץ רְיוּגוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ לניתוח.
הגשושית שוגרה ב-3 בדצמבר 2014 אל עבר האסטרואיד, והגיעה אליו ב-27 ביוני 2018. משימת החקר של הגשושית נמשכה כשנה וחצי, והחזירה ממנו דגימות אל כדור הארץ בתוך קפסולה ב-5 בדצמבר 2020. בנוסף לדגימה שאספה מעל פני השטח, מנגנון נפץ שהפעילה החללית הדף פגז עשוי נחושת שהתנגש באסטרואיד ויצר בו מכתש מלאכותי - אשר בקרבתו אספה הגשושית חומר תת-קרקעי. מלבד איסוף הדגימות, הגשושית הנחיתה ארבעה רוברים קטנים על האסטרואיד שביצעו מדידות שונות על פני שטחו, 2 רוברים מסוג Minerva-II-1, רובר מתוצרת גרמניה MASCOT ורובר נוסף מסוג Minerva-II-2.
היאבוסה 2 מבוססת על הגשושית היאבוסה שסוכנות החלל היפנית שיגרה בשנת 2003 לאסטרואיד איטוקוואה. ההצעה לבצע משימת המשך הועלתה ופותחה משנת 2006 לאחר שהיאבוסה הצליחה להגיע לאסטרואיד ולאסוף ממנו דגימה בשנת 2005. בגשושית החדשה הוכנסו מספר שיפורים ורכיבים חדשים, כדוגמת מנגנון הפיצוץ ליצירת מכתש מלאכותי ושיפור במנוע היונים של הגשושית.
יעדי המשימה
בדומה למשימה הקודמת עליה מבוססת היאבוסה 2, מטרת המשימה היא לחקור את המבנה וההרכב של אסטרואידים, שכן אותם גופים לא עברו שינויים גאולוגיים כשם שעברו כוכבי לכת כגון כדור הארץ, ובכך לימוד הרכבם ומצבם יכול ללמד על השלבים הראשונים של היווצרות מערכת השמש.
בניגוד לאסטרואיד איטוקוואה שאותו בחנה היאבוסה הראשונה, שהוא אסטרואיד מסוג S, בעל הרכב העשיר בסלע סיליקטי, היאבוסה 2 תחקור את האסטרואיד ריוגו, אסטרואיד בקוטר של בערך 920 מטר מסוג C. אסטרואידים אלו עשירים בפחמן, ומשוער כי הרכבם כולל תרכובות אורגניות ומים, ובכך המשימה תסייע בחקר מקור אבני היסוד להיווצרות החיים.
מנהל המשימה, היטושי קונינאקה, הוסיף כי יעד נוסף של המשימה הוא שימור ופיתוח יכולותיה הטכנולוגיות של יפן, וכן "הרחבת חקר החלל לאופקים חדשים".
משימת ריוגו
הגשושית שוגרה ב-3 בדצמבר 2014 על גבי משגר יפני מסוג H-IIA. לאחר שיגורה הגשושית נשארה בקרבת כדור הארץ במשך כשנה במהלכה הפעילה באופן ממושך את מנועי היונים שלה כדי להאיץ את מהירותה. בדיוק שנה לאחר השיגור, ב-3 בדצמבר 2015, היאבוסה 2 שבה לקרבת כדור הארץ והשתמשה בכוח הכבידה שלו על מנת להאיץ עוד יותר את מהירותה בדרכה אל האסטרואיד.
הגשושית הגיעה אל האסטרואיד ריוגו ב-27 ביוני 2018. במהלך תקופה זו חקרה את הרכבו ומבנהו וחיפשה אתרים מתאימים לנחיתה על מנת לאסוף מהם דגימות. ביכולתה של היאבוסה 2 היה לבצע שלוש נחיתות על גבי אזורים שונים באסטרואיד כדי לאסוף דגימות. ב-21 בפברואר 2019 החללית ביצעה בהצלחה את הנחיתה הראשונה שלה על האסטרואיד. הנחיתה הראשונה תוכננה במקור כבר לסוף אוקטובר 2018, אך נדחתה לאור פני שטח בעייתיים מהצפוי לנחיתה, שכן לא נמצאו שטחים גדולים ללא סלעים רבים.
תהליך לקיחת הנחיתה ואיסוף הדגימה עובד כך: לפני הנחיתה הגשושית תשחרר סמן מטרה, כדור קטן ורך הדומה לכרית פוף שעשוי מחומר המחזיר אור בצורה חזקה ופס נייר שעליו רשומים מאות אלפי שמות תומכים מכל העולם, אשר יפול על האסטרואיד ויסייע למנגנון הניווט של הגשושית במהלך הנחיתה. נחיתות אלו יהיו נחיתות קצרות במהלכם הרכיב היחיד שיגע באסטרואיד יהיה גליל דמוי קרן שבתוכו מנגנון ירייה. מנגנון זה יורה קליע עם הנחיתה על האסטרואיד, שגורם לחומר שעל פני השטח לעלות אל תוך מיכלי איסוף שבמעלה הגליל. כחלק משיפור התקלות ממשימת היאבוסה הראשונה, בה כשל המנגנון, קצה הגליל עוקם כלפי פנים על מנת ליצור שפה פנימית מורמת שתתפוס חלק מהחומר שעל פני השטח עם הנחיתה עצמה.
היאבוסה 2 נשאה על גבה שלושה רוברים קטנים שנועדו לנחות על פני השטח של האסטרואיד ולחקור אותו אין סיטו. שלושת הרוברים מכונים MINERVA-II ומבוססים על הרובר MINERVA שנשאה היאבוסה הראשונה, שפספס את האסטרואיד כששוחרר ממנה ונדד לחלל. גודלם של רוברים אלו הוא עשרה סנטימרים והם יכולים לנוע על פני האסטרואיד באמצעות דילוג, דבר שמתאפשר עקב כוח המשיכה הנמוך מאוד על פני האסטרואיד. שניים מהם, בשם HIBOU ו OWL ,נחתו על ריוגו ב-21 בספטמבר 2018. הם פעלו ודילגו בהצלחה, ואף שידרו חזרה לחללית האם תמונות ראשונות מפני השטח. הרובר שלישי שוחרר במסלול סביב האסטרואיד.
ב-3 באוקטובר 2018 שחררה הגשושית אל פני האסטרואיד רובר קטן נוסף בשם MASCOT (Mobile Asteroid Surface Scout), שנבנה על ידי המרכז הגרמני לחקר החלל והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל. הרובר דמוי קופסה בגודל של 30 x 30 x 20 ס"מ ומשקלו 10 ק"ג. הוא נחת בהצלחה והצליח לנוע על פני השטח של האסטרואיד גם כן באמצעות דילוג, שלוש פעמים. הוא פעל באמצעות בטריות למשך כ-17 שעות. הרובר חקר את האסטרואיד באמצעות ארבעה מכשירים: מצלמה רחבת-זווית, מיקרוסקופ אינפרא-אדום, רדיומטר ומגנטומטר. הרובר מבוקר על ידי מחשב חללי GR712RC שפותח על ידי חברת רמון צ'יפס הישראלית וחברת Cobham Gaisler.
הגשושית סיימה את משימתה באסטרואיד לאחר כשנה וחצי, עזבה אותו בדצמבר 2019, והחזירה בהצלחה דגימה לכדור הארץ ב-5 בדצמבר 2020. עם ההגעה לכדור הארץ, הגשושית שחררה את הדגימה בקפסולה ששרדה את החדירה לאטמוספירה במהירות של 12 ק"מ לשנייה. בגובה של כ-5 ק"מ הקפסולה שחררה מצנח וצנחה אל תוך שטח צבאי סגור ב woomera באוסטרליה הדרומית.
משימת אסטרואיד 1998 KY26
הגשושית עצמה ממשיכה לאסטרואיד 1998 KY26, אליו תגיע ביולי 2031.
מבנה הגשושית
החללית מבוססת ודומה במבנה להיאבוסה הראשונה, אך נעשו בה מספר רב של שינויים ושיפורים. גוף הגשושית דמוי קופסה בגודל של 1.0 x 1.6 x 1.25 מטר. משקלה, יחד עם 100 ק"ג של דלק, קרוב ל-600 ק"ג. שינוי בולט במראה החיצוני מהיאבוסה הקודמת הוא החלפת האנטנה הקעורה (בשבח גבוה) היחידה בשתי אנטנות שטוחות וקטנות יותר, אך בעלות אותה יכולת תוך כדי חיסכון משקל משמעותי.
מערכת ההנעה של הגשושית מבוססת על מנוע יונים שמשתמש בגז קסנון. מנוע יונים, בניגוד למנוע רקטי קונבנציונלי, מספק דחף נמוך בהרבה, אך יעיל מאוד בצריכת הדלק שלו, ומסוגל לפעול זמן רב ללא הפסקה, ובכך לספק תאוצה מתמשכת. היאבוסה הראשונה, ששוגרה בשנת 2003, הייתה מבין החלליות החלוצות בתחום זה. מנוע היונים של היאבוסה 2 מבוסס על קודמו, אך בוצעו בו מספר שיפורים כדי למנוע שחיקה של המנוע לאורך זמן, וכן הוגבר הדחף שהוא מספק מ-8 מילי-ניוטון (mN) ל-10 מילי-ניוטון. לצורך שליטה על כיוון החללית במרחב (Attitude Control), לגשושית יש ארבעה גלגלי תגובה (ראו גם: גלגל תנופה) וכן מערכת של 12 מנועים רקטיים המוזנים בדלק מסוג הידרזין.
הקבינט של ארצות הברית
הקבינט של ארצות הברית, המכונה גם הקבינט הנשיאותי, הוא גוף המורכב מבעלי התפקידים הבכירים ביותר ברשות המבצעת של ארצות הברית, ברובם מזכירי המחלקות הביצועיות הפדרליות. חברי הקבינט משמשים יועצים לנשיא ארצות הברית, אשר עומד בראשו.
כל חברי הקבינט ממונים בידי נשיא ארצות הברית ולאחר מכן נדרשים לקבל את אישור הסנאט. לאחר שמינוים מאושר בידי הסנאט, עליהם להישבע אמונים בטרם יתמנו סופית לחברי הקבינט הנשיאותי. כלל חברי הקבינט מכונים "מזכירים", למעט התובע הכללי ובעבר גם המנהל הכללי של שירות הדואר הפדרלי. כלל חברי הקבינט כפופים לנשיא, וביכולתו לפטרם או למנותם למשרה אחרת בקבינט, כרצונו. חבר נוסף בקבינט הוא סגן נשיא ארצות הברית, אשר אינו נדרש באישור של הסנאט אלא מתמנה לקבינט מעצם תפקידו.
ישנם בעלי תפקידים בכירים נוספים בממשל הפדרלי, המוגדרים תפקידים המקבילים ברמתם לתפקיד מזכיר, ואף הם חברים בקבינט הנשיאותי.
הקבינט הנשיאותי הראשון מונה על ידי נשיאה הראשון של ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון, שהרכיב קבינט בן ארבעה חברים: מזכיר המדינה תומאס ג'פרסון, מזכיר האוצר אלכסנדר המילטון; מזכיר המלחמה הנרי נוקס, והתובע הכללי אדמונד רנדולף לייעץ לו ולסייע לו במילוי תפקידו.
הקבינט הנוכחי
בעלי התפקידים שלהלן מונו לקבינט בידי הנשיא ג'ו ביידן ומינוים אושר (ככל שכבר אושר) בידי הסנאט ביום המופיע כיום תחילת הכהונה. סגן הנשיא וראש הסגל אינם נדרשים לאישור הסנאט.
ואסקו דה גאמה (כדורגל)
מועדון הפלגות ואסקו דה גאמה (במקור: Club de Regatas Vasco da Gama, נוסד ב-21 באוגוסט 1898) הוא מועדון ספורט מהעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל. קבוצת הכדורגל של ואסקו דה גאמה נוסדה ב-1915 והיא אחת מארבע הקבוצות הגדולות של מדינת ריו דה ז'ניירו, ביחד עם פלמנגו, בוטפוגו ופלומיננסה.
קהל האוהדים של ואסקו דה גאמה, המוערך בכ-4% מאוהדי הכדורגל בברזיל (נכון ל-2010) או כ-10 מיליון איש (נכון ל-2008), הוא השני בגודלו במדינת ריו דה ז'ניירו (אחרי פלמנגו) והחמישי בברזיל (אחרי פלמנגו, קורינתיאנס, סאו פאולו ופלמיירס).
המגרש הביתי של ואסקו דה גאמה הוא אצטדיון סאו ז'נואריו, עם תכולה של מעל 15,000 מקומות, והוא האצטדיון השלישי בגודלו במדינת ריו, אחרי המרקנה והאנז'ניאו. רוב משחקי הבית של ואסקו משוחקים במגרש זה, אם כי רבים ממשחקי הדרבי בריו (כלומר, משחקיה נגד פלמנגו, פלומיננסה או בוטפוגו) משוחקים במרקנה.
הכוכב הגדול בתולדות הקבוצה הוא רוברטו דינמיטה, מלך השערים של כל הזמנים בליגת העל הברזילאית. כיום הוא נשיא המועדון. הכוכב השני בחשיבותו בתולדות הקבוצה הוא רומאריו.
בסיום עונת ירדה הקבוצה לליגה ב', הליגה הברזילאית השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-18 בליגה. לאחר עונה אחת, חזרה לליגת העל. בעונת ירדה פעם נוספת לליגת המשנה.
בינלאומיים
רשמי ידידות
מייקל גוב
מייקל אנדרו גוב (באנגלית: Michael Andrew Gove; נולד ב-26 באוגוסט 1967) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית. מכהן כשר השיכון בקבינט של רישי סונאק. גוב כיהן כמזכיר המדינה לשיכון, קהילות ושלטון מקומי בקבינט של בוריס ג'ונסון, כיהן כשר המשפטים של בריטניה בשנים 2015–2016, כשר הקבינט הבריטי ונגיד דוכסות לנקסטר בשנים 2019–2021. הוא חבר הפרלמנט של בריטניה המייצג את מחוז הבחירה סארי הית' (Surrey Heath). גוב אף שימש כעיתונאי מטעם עיתון הטיימס.
גוב נולד באדינבורו וגדל באברדין. הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי, ולאחר מכן פנה לפוליטיקה ונבחר לראשונה לפרלמנט של בריטניה בשנת 2005 מטעם המפלגה השמרנית, כשהוא מאייש את המושב של סארי הית' שבדרום-מזרח אנגליה. מאוחר יותר, ב-2007, זכה גוב לקידום ונכלל לראשונה בממשלת הצללים כשר האחראי על ילדים, בתי ספר ומשפחות. ב-2010, עם כינונו של ממשל קמרון, מונה גוב לתפקיד שר החינוך וכיהן בתפקיד עד שנת 2014. בשנת 2021, במהלך משבר הקורונה ביקר גוב בישראל ונועד עם שר החוץ, גבי אשכנזי על סוגיות הגרעין של איראן ועל החקירה של ישראל בנוגע למבצע צוק בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. כמו כן, הוא נפגש עם שר הבריאות, יולי אדלשטיין ודן עימו על שיתופי פעולה בין בריטניה לישראל לגבי התקדמות המגפה בקורונה.
ילדותו והקריירה מחוץ לפרלמנט
גוב נולד באדינבורו. בגיל ארבעה חודשים הוא אומץ על ידי משפחה תומכת הלייבור באברדין, שם גדל. אביו המאמץ ניהל עסק לעיבוד דגים. אִמו המאמצת עבדה במעבדה באוניברסיטת אברדין, בטרם פנתה לעבוד בבית הספר לחירשים של אברדין.
באברדין למד גוב, בסופו של דבר, בבית ספר של המדינה. מאוחר יותר המשיך את לימודיו ב-Robert Gordon's College, שלצורך לימודיו בו זכה גוב במלגה. בראשית העשור השני של המאה ה-21 כתב גוב מכתבי התנצלות אותם מיען למוריו בבית הספר ובהם הביע חרטה על שלא התנהג כיאות בכיתה, בתקופת לימודיו במוסד.
בין השנים 1985–1988 למד גוב אנגלית ב-Lady Margaret Hall שבאוניברסיטת אוקספורד, שם שימש כנשיא ה-Oxford Union (מועדון דיבייט).
גוב הפך לכתב מתלמד ב-The Press and Journal של אברדין, שם שבת מספר חודשים, בעקבות מחלוקת אודות ייצוג והכרה של האיגוד המקצועי. הוא הצטרף לעיתון הטיימס כעיתונאי האחראי על כתיבת מאמרי מערכת, כ-comment editor, עורך חדשות, עורך סוף השבוע ועוזר לעורך. גוב אף כתב טור שבועי על פוליטיקה וחדשות היום עבור הטיימס ואף תרם בכתיבתו ל-The Times Literary Supplement, לפרוספקט מגזין ול-The Spectator. גוב נותר ביחסים טובים עם רופרט מרדוק, בעל השליטה בתאגיד התקשורת ניוז קורפ, בעליו של עיתון הטיימס. גוב גם כתב ביוגרפיה אוהדת של מייקל פורטילו (פוליטיקאי בריטי שכיהן, בין היתר, כשר ההגנה ואשר התמודד על ראשות המפלגה השמרנית) ומחקר ביקורתי אודות תהליך השלום בצפון אירלנד, The Price of Peace, מחקר שבגינו זכה גוב בפרס Charles Douglas-Home Prize. גוב עבד עבור תוכנית הרדיו של ה-BBC, Today, בסדרת הטלוויזיה On the Record, עבור ערוץ הטלוויזיה Scottish Television, עבור תוכנית האקטואליה A Stab In The Dark אשר שודרה ב-1992 בערוץ 4 (לצד דויד בדיאל וטרייסי מקלאוד) ואף היה חבר פאנל קבוע בתוכנית של ערוץ BBC Radio 4, The Moral Maze, כמו גם בתוכנית The Review Show של ערוץ BBC Two.
גוב היה חבר בצוות המנצח של השעשועון Top Club ששודר בערוץ Grampian Television ואף שיחק בתפקיד הכומר בסרט הקומדיה A Feast at Midnight מ-1995.
קריירה פוליטית
גוב הצטרף למפלגה השמרנית בעת לימודיו באוניברסיטת אוקספורד, ואף כיהן כמזכיר ה-Young Conservatives (השמרנים הצעירים) של Aberdeen South. גוב סייע בכתיבת נאומים לשרי הקבינט וקבינט הצללים, בכלל זה לפיטר לילי ולמייקל הווארד. כאשר הגיש גוב מועמדות למשרה במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית נאמר לו שהוא ""לא מספיק פוליטי" ו"לא מספיק שמרן", לכן הוא פנה לעסוק בעיתונות.
גוב שימש כיו"ר Policy Exchange, צוות חשיבה קונסרבטיבי אשר הושק ב-2002. לגוב אף הייתה יד בהקמת המגזין בעל האוריינטציה הפוליטית הימנית Standpoint, כתב עת שגוב אף תרם לו בכתיבה, מפעם לפעם.
חבר הפרלמנט
גוב נבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות של 2005, כנציג המפלגה השמרנית על חשבון המושב השמור של סארי הית', לאחר שבוטלה בחירתו של חבר הפרלמנט המכהן, ניק הוקינס, על ידי הארגון המקומי של השמרנים. כאשר נבחר דייוויד קמרון למנהיג המפלגה, הוא מינה את גוב לדובר המפלגה לענייני דיור.
ב-2 ביולי 2007 קוּדם גוב, אז כבר חבר פרלמנט, למעמד של חבר בממשלת הצללים, והוטל עליו תפקיד השר האחראי על ילדים, בתי ספר ומשפחות (מחלקה חדשה שכונן ראש ממשלת בריטניה דאז, גורדון בראון), שם שימש כ"צל" לשר המכהן, אד בולס. בשנים אלו, עד הבחירות הכלליות של 2010, רוב השאילתות שהעלה גוב בדיונים בבית הנבחרים הבריטי עסקו בילדים, בתי ספר, משפחות, חינוך, שלטון מקומי, מסים מקומיים, מדיניות חוץ ונושאי איכות הסביבה.
ביוני 2012 ציין מייקל פורטילו כי גוב עשוי להיות טוען לכתר רציני, במירוץ עתידי לראשות המפלגה השמרנית, על אף העובדה שגוב אמר בריאיון עיתונאי, חודשים מספר קודם לכן:
שר החינוך של בריטניה
עם כינונה של הקואליציה בין המפלגה השמרנית למפלגה הליברל-דמוקרטית, לאחר הבחירות הכלליות שנערכו במאי 2010, מונה גוב לשר החינוך של בריטניה. צעדיו הראשונים כללו מיתוג מחדש של המחלקה עליה הוא אחראי, הודעה על הכוונה לאפשר לבתי ספר שדורגו כ"מצטיינים" על ידי Ofsted (The Office for Standards in Education, Children's Services and Skills) להפוך לבתי ספר אקדמיים (בתי ספר ממלכתיים במימון המדינה שממומנים ישירות על ידי השלטון המרכזי, בעיקר על ידי משרד החינוך, והם משוחררים משליטה ישירה של השלטון המקומי בבריטניה), וחיתוך תוכניות הממשלה הקודמת לבניית בתי ספר. עם זאת, גוב אולץ להתנצל, כאשר הרשימה של בתי ספר שבנייתם הופסקה שאותה הוא פִרסם, נמצאה לא מדויקת. הרשימה פורסמה מחדש מספר פעמים נוספות, בטרם פורסמה לבסוף בצורתה המדויקת.
פרויקט Building Schools for the Future
בפברואר 2011 סברה ביקורת שיפוטית שהחלטתו של גוב לקצץ בפרויקט Building Schools for the Future בשישה אזורי רשות מקומיים הייתה לא חוקית בשל העובדה שגוב נכשל בכך שנמנע מלהתייעץ בטרם הטלת הקיצוצים. השופט הוסיף וטען, כי בחמישה מהמקרים, הכישלון היה כה בלתי צודק "שהסתכם בניצול לרעה של כוח" וש"כמה שלא תהיינה לוחצות הבעיות הכלכליות, לא היה שום אינטרס ציבורי מכריע שמנע התייעצות או שהצדיק היעדר כל התייעצות שהיא". תגובת המועצות המקומיות הייתה שעל הממשלה לשקול שוב את ההחלטה, אך הממשלה טענה כי היא זכתה במשפט בסוגיות המהותיות. השופט הבהיר, כי בניגוד לעמדת המועצות המקומיות, הן לא יכלו לצפות שהפרויקטים ימומנו על ידי ממשלת בריטניה.
במרץ 2011 נמתחה על גוב ביקורת על כך שאינו מבין את חשיבות ארכיטקטורת בית הספר ועל כך שבעבר סילף את העלויות והציג מצג שווא באשר לסכומים הדרושים. בפברואר 2011 הוא מסר לפרלמנט מידע "לא לגמרי נכון", כשאמר שאדם אחד הרוויח מיליון לירות שטרלינג בשנה, כשהמספרים האמיתיים היו 700,000 לירות שטרלינג לחמישה יועצים, בזמנים שונים על פני תקופה של ארבע שנים. ב-Free Schools conference אמר גוב כי "אף אחד לא נמצא בחדר הזה כדי להפוך אדריכלים לעשירים" והזכיר במפורש את שמו של האדריכל ריצ'רד רוג'רס.
רפורמות בבחינות ובתוכנית הלימודים
במהלך כנס המפלגה השמרנית ב-2010, הודיע גוב כי תוכניות הלימודים לבתי הספר היסודיים ולחטיבות הביניים באנגליה תעבורנה ארגון מחדש ושלתוכנית הלימודים תוחזר למידתם של סופרים כלורד ביירון, ג'ון קיטס, ג'יין אוסטן, צ'ארלס דיקנס ותומאס הרדי בשיעורי האנגלית, כחלק מתוכנית לשפר את אחיזתם של ילדים, בשפה ובספרות האנגלית. בתי הספר האקדמיים אינם נדרשים לבצע את התוכנית הלאומית, וכך, לא יהיו מושפעים מהרפורמות. ילדים שחסרים את היכולות לכתוב באופן קוהרנטי ובדקדוק תקין, ושסובלים מחולשה בתחום הכתיב, ייענשו בבחינות בסגנון חדש. ההיסטוריון סיימון שאמה ייָעץ לממשלת בריטניה כיצד להבטיח שתלמידים ילמדו את "סיפור האי" של בריטניה. יחוזקו גם הסטנדרטים במתמטיקה ובמדע. גוב טען כי הדבר נחוץ בשל העובדה שאידאולוגים שמאלנים ערערו את החינוך. השקפתם של אותם אידאולוגים שמאלנים, לדעתו של גוב, הייתה ש"בית הספר לא צריך לעשות דברים כה מיושנים כמו להעביר ידע, מה שדורש מילדים לעבוד קשה, או להטביל אותם בדברים כמו תאריכים בהיסטוריה או לוח הכפל במתמטיקה. אידאולוגים אלו שאבו השראה מאידיאלים נדיבים, אך התוצאה של גישתם הייתה אינספור ילדים שנידונו לבית סוהר של בערות".
בספר לבן שפורסם בנובמבר 2010 הכריז גוב על רפורמות שתכלולנה לימוד חובה של שפה זרה עד גיל 16 ו"ניעור" של טבלאות הליגה שבהן בתי ספר מדורגים גבוה יותר בשל מספר התלמידים הנבחנים במבחני General Certificate of Secondary Education בחמישה מקצועות: אנגלית; מתמטיקה; מדע; שפה; ואחד ממקצועות מדעי הרוח. גוב הכריז בנוסף, כי מומחים דוגמת ההיסטוריון סיימון שאמה יובאו על מנת לבחון את תוכנית הלימודים וכי מטרות אלו תוצגנה לבתי ספר יסודיים בפעם הראשונה. כמו כן, מורים בשלבי התמחות יבלו יותר זמן בכיתה, יהיו יותר מנגנוני הערכה של מועמדים להכשרת מורים - כולל מבחנים של אינטליגנציה רגשית ואישיות - ולחיילים לשעבר תוצע חסות שמטרתה להכשיר אותם להוראה, על מנת לשפר את המשמעת. הצפי הוא כי מורים יקבלו הדרכה באשר לדרך לבצע חיפוש בכליהם של תלמידים, במטרה למצוא יותר פריטים דוגמת טלפונים סלולריים ופורנוגרפיה, וביחס לשאלה מתי מותר למורים להשתמש בכוח.
בפברואר 2013, זמן קצר לאחר שטיוטת תוכניות הלימוד בהיסטוריה בתוכנית הלימודים הלאומית, שוחררה לפרסום על ידי משרד החינוך הבריטי, נציגי הארגונים העיקריים של היסטוריונים בממלכה המאוחדת, כתבו לאובזרבר על מנת להביע "הסתייגויות משמעותיות" ביחס לתוכן התוכנית וביחס לדרך שבה נרקמה. במרץ 2013, 100 אנשי אקדמיה כתבו על מנת "להזהיר מפני הסכנות שמציבה תוכנית הלימודים הלאומית החדשה של מייקל גוב". גוב טען בתשובתו כי המבקרים הם "מרקסיסטים" ו"אויבי ההבטחה" וכי "ישנה אקדמיה טובה ואקדמיה רעה". בתגובה, אחד מאנשי האקדמיה שחתמו על המכתב חיווה דעתו כי גוב סובל מ"אמונה עצמית צרת-אופקים, כמעט משיחית, אשר נראה כי היא מתעלמת באופן מתמשך מהמומחיות והחוכמה של מורים, מנהלי בתי ספר, יועצים ואנשי אקדמיה, אשר גוב מרבה לטעון כי נועץ בהם". בה בעת, אחד מאנשי החינוך המובילים של המדינה, האדם שעמד בראש הביקורת הגדולה ביותר שנערכה על החינוך היסודי בבריטניה מזה 40 שנה, רובין אלכסנדר מאוניברסיטת קיימברידג', הצהיר: "אין ספק כי ראוי לשאול האם גודש התכנים פוגע בחברי ציבור הבוחרים, מפני שהם מחזיקים בהשקפות שונות ביחס לשאלת הנושאים בהם ממשלה בדמוקרטיה צריכה לטפל". מי שהיה אז עובד מדינה בכיר הודה כי אחד החלקים השנויים ביותר במחלוקת בתוכנית הלימודים המוצעת לבתי ספר תיכונים, נכתב באופן פנימי על ידי משרד החינוך, ללא קבלת כל קלט ממומחים.
במאי 2013, סיימון שאמה, שקודם לכן נמנה עם תומכי הרפורמה המוצעת בתוכנית הלימודים בהיסטוריה, נשא נאום ארסי, בו אפיין את ההצעות הסופיות כ"מעליבות ופוגעניות" ו"קפדניות ואוטופיות", והאשים את גוב בבניית "רשימת קניות מגוחכת" של נושאים. הוא דחק בקהל ב-Hay Festival: "אִמרו למייקל גוב מה אתם חושבים על כך. יַידעו אותו". ביוני, מסמכים שהודלפו חשפו כי חבר בקבוצה המייעצת לממשלה בנוגע לתוכנית הלימודים תיאר את תהליך הרפורמה ככזה שהייתה לו "תחושה מאוד כאוטית. זה מאפיין את מדיניות הממשלה כרגע: הם לא חושבים על הדברים בקפידה, הם לא מקשיבים לאף אחד ואז פשוט ממשיכים קדימה וממהרים אל שינויים משמעותיים".
בספטמבר 2013 אמר רובין אלכסנדר, כי הרפורמות המוצעות לתוכנית הלימודים הלאומית לבתי ספר יסודיים היו "נאו ויקטוריאניות" ו"בלתי הולמות מבחינה חינוכית ולא מועילות מבחינה פדגוגית". באוקטובר, כמעט 200 בני אדם, בכללם המשוררת קרול אן דאפי, הסופר והתסריטאי מלווין ברג'ס, הסופר והמשורר היהודי מייקל רוזן, כמו גם אנשי אקדמיה רבים מהאוניברסיטאות אוקספורד, בריסטול וניוקאסל, חתמו על מכתב שנשלח לעיתון הטיימס, בו גינו את הרפורמות של גוב והזהירו מפני הסיכונים השליליים וה"עצומים" שהן מציבות בפני הילדים והחינוך שלהם. באותו החודש התפרסמה אזהרתו של הממונה על הקבלה ללימודים באוקספורד, לפיה לוח הזמנים לרפורמות בבתי הספר התיכון רק "יהרוס את מערכת החינוך האנגלית".
תרגום המלך ג'יימס
ב-2011 תכנן גוב לספק לכל בית ספר באנגליה עותק של תרגום המלך ג'יימס שעליו ייחקק "הוצג על ידי שר החינוך של המדינה", על מנת לחגוג את יום השנה ה-400 של תרגומו לאנגלית. גוב תיאר את תרגום המלך ג'יימס כ"ספר החשוב ביותר בשפה האנגלית" ועמד על כך שכל תלמיד צריך לקבל את ההזדמנות להעריך את העושר הספרותי שלו. הפרויקט נקלע לקשיים כאשר שר החינוך נדרש למצוא מממנים פרטיים על מנת להשלימו. ספונסרים פרטיים שילמו על התנ"ך, אשר הופץ ביוני 2012. הגארדיאן ציטט מנהלי בתי ספר אנונימיים שמתחו ביקורת על הפרויקט, אך ככלל, היוזמה זכתה לתמיכה מכל קצוות הקשת, כולל מצדו של ריצ'רד דוקינס ששיבח את ערכו הספרותי, אך הוסיף ואמר שקריאתו תשחרר אנשים מאשליית "השקר הזדוני" שהוא מספק, כביכול, מדריך למוסר.
תוצאות ה-GCSE באנגלית ב-2012
בספטמבר 2012, בעקבות הסערה שסבבה את ירידת התוצאות ב-GCSE [ה-GCSE (General Certificate of Secondary Education) היא הכשרה אקדמית בנושא מוגדר, בדרך כלל נלקחת במספר נושאים על ידי תלמידים בגילאי 14–16 בחינוך על יסודי באנגליה, ויילס וצפון אירלנד] באנגלית, סירב גוב להנחות את Ofqual (Office of Qualifications and Examinations Regulation - המשרד לאסדרת בחינות וכישורים, מחלקה ממשלתית שאינה כפופה לשר, אשר מסדירה הסמכות, בחינות ובדיקות באנגליה, והכשרה מקצועית בצפון אירלנד) להתערב, ותקף את עמיתו הוולשי כ"טועה וחסר אחריות" על כך שהורה להעלות את ציוני הבחינות. ב-17 בספטמבר הודיע גוב לבית הנבחרים הבריטי כי תעודת בגרות אנגלית תחליף את ה-GCSE ותכלול לימודי אנגלית, מתמטיקה ומדעים, לצד נושא ממדעי הרוח ושפה, כאשר הבחינות הראשונות תיערכנה ב-2017. התוכנית נדחתה על ידי הפרלמנט של בריטניה בפברואר 2013.
שוברי לימודים
כשר לענייני ילדים, בתי ספר ומשפחות בממשלת הצללים, דגל גוב בהכנסתה של שיטת שוברי חינוך בסגנון שוודי, לפיה הורים יכולים לבחור היכן הילד שלהם יזכה ללמוד, כאשר המדינה משלמת את עלותם של הלימודים בבית ספר של המדינה. גוב תמך גם בבתי ספר חופשיים בסגנון שוודי, אשר ינוהלו על ידי ההורים וימומנו על ידי המדינה, עם האפשרות שיוּתר לנהל בתי ספר אלו על פי מודל עסקי שמטרתו השגת רווחים.
בתי ספר בריאתניים
ביוני 2012, אישור שהעניק גוב לשלושה בתי ספר המנוהלים על ידי בריאתנים, הוביל לחששות ביחס לשאלה האם תסופקנה דרישות משרד החינוך הבריטי, שלא ללמד בריאתנות או תכנון תבוני כמדע. בית הספר Grindon Hall Christian school שבסאנדרלנד, טען כי אתר האינטרנט שלו, בו נאמר כי ילמד את הבריאתנות כמדע, איננו מעודכן. Exemplar-Newark Business academy, שבקשתה הקודמת נדחתה בשל חששות מהאפשרות שתילמד שם בריאתנות, כמו גם בית ספר שלישי, בקנט, אמרו שניהם כי ילמדו בריאתנות בלימודי דת (המתייחסים, בבריטניה, ללימודי דתות באופן כללי), אך לא בשיעורי מדע. האיגוד ההומניסטי הבריטי אמר כי לימודי בריאתנות, בכל תוכנית לימודים שהיא, אינם מתקבלים על הדעת.
חברות ב-British National Party בקרב מורים
כשר החינוך הצהיר גוב, כי לבתי הספר צריכה להיות הסמכות לפטר מורים החברים ב-British National Party (המפלגה הבריטית הלאומית, מפלגת ימין קיצוני). גוב אמר לגרדיאן:
ביקורת מצד מנהלים ומורים
גוב ספג ביקורת חריפה מצד אנשי מקצוע בתחום ההוראה.
בכנס השנתי של איגוד המורים והמרצים (Association of Teachers and Lecturers), אשר נערך במרץ 2013, התקבלה הצעת אי אמון בגוב. זמן קצר לאחר מכן, בראשית אפריל 2013, בכנס השנתי של האיגוד הלאומי של המורים (National Union of Teachers), התקבלה פה אחד הצעת אי אמון בגוב. הייתה זאת הפעם הראשונה בתולדותיו של האיגוד לקבל הצעה כזאת, והוא אף קרא להתפטרותו של השר מתפקידו. לקהל בכנס של האיגוד הלאומי של המורים נאמר, שגוב "איבד את האמון של אנשי מקצוע ההוראה", "נכשל בביצוע חובותיו באופן ההולם את ראש מערכת החינוך הלאומית" ו"בחר לבסס מדיניות על בסיס דוׁגמה, רטוריקה פוליטית וניסיונו המוגבל בחינוך".
איגודים אלו מייצגים יחדיו את הרוב המכריע של אנשי מקצוע החינוך בממלכה המאוחדת.
גוב ספג ביקורת נוספת בוועידה של ההתאחדות הלאומית של מנהלי בתי ספר, שהתקיימה במאי 2013, ואשר חבריה גינו את מה שהם תיארו כאקלים של בריונות, חשש והפחדה, אשר לטענתם יצר גוב במהלך כהונתו כשר החינוך. הוועידה העבירה הצבעה אשר מביעה אי אמון במדיניותו של גוב.
סוגיות נוספות שעוררו את זעמם של אנשי המקצוע היו: שינויים בתחום השכר (הצמדת שכר המורים לביצועים בכיתה, כאשר בתי הספר קובעים את המשכורת), הפנסיה ועומס העבודה. האיגוד הלאומי של המורים וה-NASUWT (National Association of Schoolmasters Union of Women Teachers) הציגו כוונה להניע רצף של שביתות מתגלגלות על בסיס אזורי באוקטובר 2013, אם כי שביתה ארצית נמנעה זמנית לאחר שהושגה הסכמה על קיום שיחות בין הצדדים. לאחר כישלון השיחות, במרץ 2014, פרצה שביתה אשר השפיעה על כ-10,000 בתי ספר.
בשנת 2010, בטרם הוקמה ממשלת קמרון, מצא סקר שנערך ביחס לכוונות ההצבעה בקרב מורים, אשר פורסם ב-YouGov, כי 33% תומכים במפלגה השמרנית ואילו 32% תמכו במפלגת הלייבור; ארבע שנים לאחר מכן מצא משאל, כי רק 16% תומכים בשמרנים, בעוד ששיעור התומכים בלייבור זינק ל-57%.
דרישה להחזר הוצאות
מייקל גוב דרש לקבל 7,000 לירות שטרלינג על מנת לרהט נכס בלונדון, בטרם ניצל את קצבת הנבחרים שלו פעם נוספת, עת עבר לנכס חדש במחוז סארי, אז דרש 13,259 לירות שטרלינג בגין עלויות ההעברה. גוב אף דרש החזר בסך כ-35 לירות שטרלינג למזרן למיטת תינוק, על אף העובדה שפריטים לילדים אסורים על פי הכללים. גוב אמר כי הוא יפרע את התביעה הנוגעת למיטת התינוק, אך טען כי דרישותיו האחרות היו "מתחת לעלויות הסף המקובלות לריהוט" וכי מעבר הבתים היה חיוני "למילוי יעיל של תפקידַי הפרלמנטריים". בתקופה בה נע בין הבתים, שהה גוב בהזדמנות אחת בספא ובמלון פניהיל פארק, והחשבון שהוגש למשלם המיסים בעבור השהייה במלון עמד על למעלה מ-500 לירות שטרלינג ללילה אחד.
ביתו השני של גוב לא היה במחוז הבחירה שלו, כי אם באלסטד, במחוז הבחירה של דרום מערב סארי. מאוחר יותר מכר גוב את הבית, וכעת אין לו בסיס בתוך או בסמוך למחוז הבחירה שלו.
תכתובות דואר אלקטרוני וחופש המידע
בחודש מרץ 2012 פסק נציב המידע, כי בשל העובדה שתכתובות הדואר האלקטרוני שה-Financial Times ביקש הכילו מידע ציבורי, הן יכולות להיות כפופות לבקשות חופש המידע, והורה לפרסם את המידע שביקש העיתון. בנוסף, הנציב יעץ לגוב להפסיק לנהל עניינים ממשלתיים באמצעות חשבונות דואר אלקטרוני פרטיים. גוב ערער על פסיקת נציב המידע, דבר שעלה למשלם המיסים 12,540 לירות שטרלינג. גוב הוסיף ופנה לטריבונל (בממלכה המאוחדת: חלק מהמשפט המנהלי, כאשר הטריבונלים מסווגים כגופים ציבוריים שלא מהווים חלק ממשרד ממשלתי מסוים), אך בהמשך משך וביטל את הערעור.
טענה נוספת שעלתה בהקשר זה הייתה, כי גוב ועוזריו השמידו תכתובות דואר אלקטרוני, על מנת להתחמק מבקשות חופש המידע. הטענה נדחתה על ידי משרדו של גוב, אשר קבע כי מחיקת התכתובות הייתה פשוט חלק מתחזוקה יעילה של מערכת המחשוב.
מתקפת הכפשות על יריבים בטוויטר
בפברואר 2013 פרסם הגארדיאן תחקיר עיתונאי ביחס לקשרים בין יועציו של גוב במשרד החינוך ובין מה שהם הגדירו כ"טענות לפיהן עובדי משרד החינוך השתמשו ברשת החברתית טוויטר, על מנת לשגר התקפות אישיות ביותר כנגד עיתונאים ופוליטיקאים יריבים, וכדי לנהל מסע תעמולה לטובת המפלגה השמרנית, בתשלום משלם המיסים". המאמר רמז לאפשרות שחשבון טוויטר אנונימי בשם @toryeducation שימש באופן קבוע על מנת לתקוף אייטמים ביקורתיים שפורסמו, הן על גוב, הן על משרד החינוך, וכדי לשגר התקפות אישיות ביותר כנגד יריביו של גוב וכנגד המתנגדים למדיניותו. עוד נרמז, כי המידע אודות מדיניות הממשלה הממשמשת ובאה, אם כי טרם פורסמה, שהוצג בחשבון הטוויטר @toryeducation, מצביע על כך שסביר מאוד כי המקור נמצא בתוך משרד החינוך, ומכך משתמעת מעורבותם של יועצים מיוחדים שפועלם משולם על ידי משלם המיסים. הנפקת חומרים מפלגתיים פוליטיים והתמכרות להתקפות אישיות, הן הפרות ברורות של קוד היועצים המיוחדים, כמו גם של קוד שירות המדינה.
שר המשפטים
גוב תומך בישראל ומתנגד לקמפיין ה-BDS נגדה, אותו הוא רואה כביטוי מסוכן של האנטישמיות החדשה. גוב תמך ביציאה מהאיחוד האירופי במשאל העם ב-2016, והודיע ב-30 ביוני כי יתמודד על החלפת דייוויד קמרון המתפטר כמנהיג המפלגה השמרנית. ב-7 ביולי הגיע למקום השלישי בהליך שלפני הבחירות הפנימיות עם 46 קולות מתוך 299 צירים, אחרי אנדראה לדסם ותרזה מיי, והודח מן ההתמודדות. עם כינון הממשלה בראשות תרזה מיי פוטר גוב מתפקידו והוחלף באליזבת טראס.
מאבקו באסלאם הרדיקלי
כשר החינוך, גוב הוביל מאבק למניעת ניסיון של גורמים אסלאמיסטים רדיקלים להשתלט על מוקדי חינוך ותרבות בברמינגהאם.
כשר משפטים, גוב חשף את השימוש של גורמים אסלאמיסטים רדיקלים בתעמולה אסלאמית כדי לגייס תומכים מתוך בתי הסוהר.
בנובמבר 2016 פרסם גוב תוכנית "לבלימת התפשטות האסלאמיזם במערב" ובה הציע ליצור "ברית של הוגים ואקטיביסטים נגד האִסלאמיזם ודובריו".
השר לענייני סביבה, מזון והכפר
לאחר בחירות 2017 מונה גוב על ידי ראש הממשלה תרזה מיי לתפקיד השר לענייני סביבה, מזון והכפר לאחר שהשרה הקודמת, אנדראה לדסם, מונתה לתפקיד הלורד נשיא המועצה.
ביולי 2019 מונה לשר משרד הקבינט וצ'נסלור דוכסות לנקסטר בקבינט של בוריס ג'ונסון. בספטמבר 2021 מונה לשר השיכון. ביולי 2022 פוטר ידי ג'ונסון.
גלית גיאת
גלית גיאת-זובר (נולדה ב-3 באוקטובר 1971 בגבעת שמואל) היא שחקנית, קומיקאית וזמרת ישראלית. זוכת פרס מסך הזהב חמש פעמים ברציפות.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בגבעת שמואל ליחיאל וכרמלה גיאת, כבת בכורה ולה שלוש אחיות קטנות. למדה בתיכון תלמה ילין.
בצה"ל שירתה בלהקת פיקוד המרכז, בבימויו של איקה זהר אשר הקים את להקת פיקוד המרכז מחדש עם יאיר רוזנבלום - שגם היה אחראי על הניהול המוזיקלי של הלהקה. לצדה שירתו בלהקה גם עידן אלתרמן ודדי זהר.
ב-1993 היא הייתה בין המלווים של הזמר אדם בקדם האירוויזיון.
בטלוויזיה ובקולנוע
בין השנים 1993–1996 גילמה את שרית אוחיון לצד איילת זורר ואורי בנאי בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" שיצרה יפה אורנשטיין וביימה יעל גרף, וב-1998 גילמה את שרית גם בספין אוף "עשרים פלוס". בשנת 1994 השתתפה בסרטו של מנחם גולן "גיבורים קטנים" לצד אלון אבוטבול ואורי גבריאל. ב-1995 גילמה את נועה בסדרת הטלוויזיה "הלו פנינה" שהייתה סדרה ללימוד עברית ומנטאליות ישראלית לעולים חדשים ששודרה בטלוויזיה החינוכית. בין השנים 1996–1999 גילמה את תמר רוטנברג לצד נתן רביץ בסדרה "כסף קטלני" שכתב איציק גלעד וביים ערן ריקליס. על משחקה בסדרה זו זכתה בפרס מסך הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה דרמטית ב-1999. ב-1996 גילמה את מקרנה בקלטת הווידאו לילדים "מועדון גן הרקדנים" שביימה רחל שיין ארגמן. ב-1997 הגישה את התוכנית "החופש הגדול" בטלוויזיה החינוכית. בין השנים 1997–2004 גילמה את אתי הלל בסדרת הטלוויזיה "שמש" לצד צביקה הדר. על משחקה בסדרה זו זכתה גיאת ארבע שנים ברציפות (בשנים 1999–2002) בפרס מסך הזהב לשחקנית קומית.
בשנת 1998 הופיעה גיאת במופע "פעמוני היובל".
ב-2003 דיבבה את מרינה בסרט הקולנוע "סינבד: אגדת שבעת הימים". באותה שנה הייתה חלק מהפקת העונה הראשונה של התוכנית "כוכב נולד", ובשנת 2005 הנחתה את התוכנית "לא נפסיק לשיר". בין השנים 2005–2008 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "אפצ'י וסיפור" ששודרה בערוץ 1. ב-2006 גילמה את תמי בסדרת הטלוויזיה "אגדת דשא" שכתב גל פרידמן וביים עופר ויצמן. בין השנים 2007–2008 גילמה את סמדר עוזרי שפיגלמן בסדרת הטלוויזיה "הנפילים" שביים רובי דואניאס. ב-2008 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "שולץ". באותה שנה השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדן קיריל סיבולפוב, וזכתה עמו במקום הראשון. ב-2009 הנחתה ב"אולפן השקוף" של ערוץ 24. בין השנים 2009–2011 הנחתה לצד יוני רועה את התוכנית "חלון לים התיכון" בערוץ 24. ב-2012 גילמה את סימה בסרטו של בני תורתי "בלדה לאביב הבוכה". ב-2013 גילמה את מזל בסרטו של דן תורג'מן "רימון הזהב".
ב-2009 הנחתה את טקס פתיחת משחקי המכביה.
ב-2014 השתתפה בסדרת הדוקו-ריאליטי "בוליווד", ובמסגרתה אף זכתה בחוזה בוליוודי לשלוש שנים.
ב-2017 החלה לשחק בקומדיית מצבים "סברי מרנן" בדמותה של לירי גבריאל, בת זוגו של איתמר (אותו מגלם יניב פולישוק).
בתיאטרון
בתיאטרון העממי השתתפה ב-1994 במחזמר "חנות קטנה ומטריפה" שביימה שירלי דשא בהפקת אברהם דשא פשנל. ב-1999 גילמה את הנסיכה אאודה במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" שכתב וביים ירון כפכפי (ע"פ "מסביב לעולם בשמונים יום" מאת ז'ול וורן). ב-2001 השתתפה ב"פלאנובלה של פסטיגל" שביים חנוך רוזן. ב-2002 גילמה את מריקה, התפקיד הראשי במחזמר "רמבטיקו" מאת קוסטאס פריס שביים מיכה לבינסון בתיאטרון חיפה. ב-2010 שיחקה בהצגת הילדים "הענק וגנו הקסום" שעיבד וביים ליאור כלפון ע"פ אוסקר ויילד. ב-2014 גילמה את אום כולתום במחזמר "אום כולת'ום" שביים יגאל עזרתי בתיאטרון יפו. ב-2015 גילמה את אנה, התפקיד הראשי במחזמר "המלך ואני" מאת רוג'רס והמרשטיין שביים צדי צרפתי.
בתיאטרון הבימה
בין השנים 1998–2021 גילמה את ויקטוריה בהצגה "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים צדי צרפתי. ב-2000 גילמה את גילג'אן בהצגה "נאסר א-דין" מאת דן אלמגור שביים צדי צרפתי. ב-2005 גילמה את נעמה, אשתו של שלמי (אבי קושניר) בהצגה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים אילן רונן. ב-2008 החלה להשתתף במופע שביים אלון אופיר "בראבו - שרים 90 להבימה" לצד לירז צ'רכי, ניקי גולדשטיין ועידו רוזנברג.
מוזיקה
ב-2011 העלתה את המופע "שושנה, יפה ואסתר גם" - מופע מחווה לשירים של שושנה דמארי, יפה ירקוני ואסתר עופרים.
ביולי 2018 הוציאה גיאת את אלבומה הראשון, "שירת לבבי" ופתחה בסיבוב הופעות שמלא בכל שירי האלבום ושירים שמלווים אותה לאורך שנות הקריירה שלה.
חיים אישיים
גיאת נשואה למרסלו זובר ולהם שלושה ילדים.
קהיר
קָהִיר (בערבית מצרית: القاهره; תעתיק מדויק: אלְקָאהִרַה; בתרגום מילולי לעברית: "המנצחת") היא בירת מצרים והעיר הגדולה בה. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2021 אוכלוסיית העיר מנתה מעל 9.6 מיליון בני אדם וכ-21.38 מיליון במטרופולין קהיר רבתי - הגדולה ביותר באפריקה, במזרח התיכון, בעולם הערבי והשישית בעולם. האתרים ההיסטוריים של קהיר האסלאמית הוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1979 והיא שימשה כבירת התרבות הערבית הראשונה בשנת 1996.
גאוגרפיה
העיר מתחלקת לשני חלקים לא שווים: העיר העתיקה והעיר החדשה. העיר החדשה בנויה בסגנון אירופאי מודרני, בתים גדולים, מלונות, בנייני משרדים ועוד, בעוד העיר העתיקה בנויה בצפיפות, ניכרים בה שברי חומות ושרידים עתיקים, יש בה מסגדים רבים מימי הביניים (כשהחשובים ביניהם הם מסגד אל-אזהר, מסגד אבן טולון, מסגד אל-חוסיין ומסגד מוחמד עלי שבמצודת קהיר - ה'סיטאדל'), וכן בניינים גבוהים שחלקם העליון מיועד למגורים וחלקם התחתון - למסחר.
מאז עלייתו של נאצר לשלטון החלה קהיר לגדול במהירות, דבר שהשפיע קשות על התשתיות בעיר שלא עמדו בעומס. קהיר הפכה לעיר צפופה (השנייה בגודלה בעולם) בעלת זיהום אוויר גבוה, עומסי תנועה קשים וכן לכלוך ועוני רב. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, עושים השלטונות מאמצים רבים לפזר את האוכלוסייה מקהיר לערי שדה כמו גם לנסות ולשפר את המצב התברואתי שלה. לאור תוכניות אלו, הורחבו כבישים ונבנתה רכבת תחתית יחסית מודרנית, כמו גם קניונים ובתי מלון מפוארים.
בקהיר מספר אתרים חשובים, חלקם ברמה בינלאומית: המוזיאון המצרי, המוזיאון המצרי הגדול, הפרלמנט, מצודת קהיר (ה'סיטאדל'), שוק חאן אל-חלילי, קהיר העתיקה ובית הכנסת בן עזרא, וכן מתחם הפירמידות בגיזה אשר נמצא בשולי העיר.
היסטוריה
מאז הקמתה של קהיר שימשו סביבותיה וכמה שכונות של קהיר בתור ערי בירה של מצרים. בתקופת השלטון המוסלמי התרחבה העיר ואוחדה יחד עם עוד 4 ערי בירה של מצרים ששכנו באזור.
עיר הבירה הראשונה של מצרים תחת השלטון הערבי הייתה פוּסְטָט אשר נוסדה בשנת 641 על ידי הערבים שכבשו את מצרים באותה תקופה.
העיר קהיר ('אל-קאהִרה' שפירושו "עיר הניצחון") נוסדה בשנת 969 מצפון לפוסטט ובסמוך לערי בירה קדומות כמו גיזה, ממפיס ואון (הליופוליס). קהיר הייתה מקום מושבו של הח'ליף הפאטימי, אולם לא שימשה כבירה עד לשנת 1168 או 1169 כאשר הח'ליף ציווה לשרוף את פוסטט במטרה למנוע את נפילתה בידי הצלבנים.
במהלך השנים, קהיר התרחבה ו"בלעה" ערים סמוכות כולל פוסטט, אולם עדיין מציינים את 969 כשנת הווסדה.
ב-22 בינואר 1517 כבשו חיילי האימפריה העות'מאנית את העיר, שנשלטה על ידי העות'מאנים עד 1882, עם הפסקה בין השנים 1798–1801 כאשר נכבשה על ידי נפוליאון בונפרטה.
בתקופה העות'מאנית חולק האזור לחלקים הנמצאים תחת אחריותו של ביי, הכפוף על פי השיטה הפיאודלית לפאשא השולט על כל מצרים. בקהיר עצמה הושאר כוח יניצ'ארים לשמור מפני מרידה.
הבריטים כבשו את מצרים בשנת 1882, והפכו את קהיר למרכזם השלטוני. העיר התפתחה במהירות, ונבנו בה מבנים רבים בסגנון קולוניאלי בריטי, אשר בולטים בנוף מרכז העיר גם כיום. אף שמצרים זכתה לעצמאות בשנת 1922, חיילים בריטים נותרו בקהיר עד לשנת 1956. בשנת 1933 החלה הפעלה של גשר חדש גשר קסר אל ניל שבנייתו החלה בשנת 1931.
בין השנים 1882–1937 אוכלוסיית העיר גדלה בלמעלה מפי-3, והגיעה לכ-1.3 מיליון בני אדם. בתקופת גמאל עבד אל נאצר המשיך הפיתוח של העיר ופרבריה, נבנתה הכיכר המרכזית מידאן תחריר, ושופרה מערכת התחבורה. קהיר הפכה למרכז הכלכלי העיקרי של צפון אפריקה ומדינות ערב- דבר שהתבטא למשל בהקמת מרכז הליגה הערבית בעיר.
קהיר היא אחת הערים הצפופות. בשנת 1987 בעיר הופעלה רכבת תחתית. היא מגיעה עד לעיר שוברא אלח'ימה שמעשית מהווה פרבר של קהיר.
כיום, בנוסף לחשיבותה הכלכלית העולמית, מהווה העיר גם מרכז תיירותי חשוב (בין היתר בשל קרבתה למתחם הפירמידות בגיזה). עם זאת היא סובלת מצפיפות אוכלוסין, מפקקי תנועה ומזיהום אוויר כבד. כמו כן במהלך שנות ה-2000, בוצעו מספר ניסיונות של קיצונים איסלמיסטים לפגוע בתיירים בעיר, בין היתר כמחאה על מדיניות מדינת ישראל.
אקלים
קהיר וכל אזור עמק הנילוס, שוכנת באזור של אקלים מדברי חם ויבש, כשלעיתים יש סופות חול שמגיעות מסהרה ומגיעות לכיוון העיר. הטמפרטורות בחודשים מרץ-מאי הנחשבות לתקופות מעבר היא בין 37.9-47.8 מעלות צלזיוס, ובחורף הטמפרטורה נוחה מאוד עם ממוצע של 30.2-34.2 מעלות צלזיוס. לעיתים יורדים גשמים בחורף, ומתועדים גם כמה מקרים בהם ירד שלג בעיר. הטמפרטורות באביב וסתיו מגיעה ל-43 מעלות צלזיוס. בספטמבר הטמפרטורה מגיעה ל-43.7 מעלות צלזיוס, באוקטובר הטמפרטורה היא 41 מעלות צלזיוס, בנובמבר הטמפרטורה הוא 37.4 מעלות צלזיוס, ובקיץ הטמפרטורות הן 46.4-43.4 מעלות צלזיוס.
אתרים מרכזיים
היות שמצרים היוותה מאז ומעולם מרכז תרבותי בו נפגשו עמים ודתות שונות, נותר בעיר חותם תרבותי משמעותי. מצרים, ובכללה קהיר, נחשבת ל"מוזיאון פתוח" הודות לאתרים הרבים הפזורים בה ומעידים על עברה ההיסטורי העשיר.
יהדות קהיר
עוד בזמן פוסטט התיישבו יהודים קראים בקהיר. אמנם היו זמנים שהם סבלו מרדיפות וגזירות קשות, אולם בדרך כלל נהנו מיחס סובלני. קהילת היהודים בקהיר פרחה במאה השתים עשרה, אותה תקופה שבה חי בעיר הרמב"ם. באותה תקופה פעל בית הכנסת אל-מצריון. תחת שלטונם של הממלוכים הידלדלה קהילת קהיר והעיר כמעט נהרסה לחלוטין. כשכבשו הטורקים את קהיר התאוששה העיר וקלטה מגורשי ספרד רבים. במאה התשע עשרה גם הגיעו יהודים רבים מאירופה, ולצד הקהילה הספרדית והקראית קמה גם קהילה אשכנזית. עם חדירת ההשפעה האירופאית, ובעיקר עם הכיבוש הבריטי, השתפר מצבם הכלכלי של יהודי קהיר. בתי מסחר שפתחו קרוב למרכז העיר תפסו מקום משמעותי במסחר העירוני, ומוקד הקהילה יצא מחומות העיר העתיקה.
לפני הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, הגיע מספר היהודים בעיר ל-40,000 והם תפסו משרות ועבודות חשובות בעיר. אך לאחר שהפסידו הערבים במלחמת העצמאות, הם החלו לגזור גזירות קשות על היהודים בקהיר ובמצרים בכלל. במחצית שנות החמישים חלה החמרה נוספת במעמדם של יהודי קהיר עקב תפיסת מרגלים יהודיים לטובת ישראל במסגרת 'עסק הביש' ובעקבות מבצע קדש אז איבדה מצרים חיילים רבים והפסידה למשך כמה חודשים את חצי האי סיני לישראל. עקב האירועים עזבו רוב היהודים את העיר עד למלחמת ששת הימים, וכיום נותרו בעיר רק כמה עשרות יהודים, רובם קשישים.
בקהיר קיימים כיום כתריסר בתי כנסת אשר עומדים על תילם ומשמשים בעיקר כמוקדי תיירות, וכמבנים לשימור. הראשי שביניהם הוא בית הכנסת העתיק 'בן עזרא' שנמצא בקהיר העתיקה, ובו נמצאה הגניזה הקהירית. מסמכים נוספים נתגלו בבית הקברות העתיק של קהיר העתיקה. מרבית המסמכים מצויים כיום במוסדות אקדמיים בבריטניה ובאמריקה. בית כנסת זה משמש מוקד עלייה לרגל לתיירים רבים. בתי כנסת נוספים הם בית הכנסת שער השמיים ברחוב עדלי שבמרכז העיר הפעיל בחלק מהחגים וניתן לבקר בו גם בימים רגילים ובית הכנסת הרמב"ם שנבנה במאה העשירית ושוקם ב-2010. בית כנסת נוסף, אשר משמש את עובדי השגרירות הישראלית, נמצא בשכונת מעאדי, בדרום קהיר. כמו כן קיים בית כנסת לא פעיל בית הכנסת עץ החיים.
מאז חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, ממוקמת ברובע דוקי שבעיר השגרירות הישראלית. למרות הסכמי השלום בין המדינות, כיום מספר התיירים הישראלים בעיר נמוך ביותר.
Skid Row
Skid Row (סקיד רו) היא להקת הבי מטאל שהוקמה ב-1986 בניו ג'רזי.
סולן הלהקה סבסטיאן באך יצר כמה פרובוקציות במהלך שנותיו בלהקה בשל הלך רוחו הפרוע. עם עליית הפופולריות של הגראנג' בתחילת שנות ה-90, סבלה הלהקה מפופולריות נמוכה יותר. אומנם אלבומה השני הצליח מבחינה מסחרית, אך לאחריו דעכה הצלחת הלהקה. בשנת 1998 עזב באך מן הלהקה לטובת קריירת סולו, והוחלף בסולן חדש בשם ג'וני סולינג.
אגמייה אמריקאית
אגמייה אמריקאית (שם מדעי: Fulica americana) היא מין שבמשפחת הרליתיים והיא חיה בטבע באגמים בדרומה של דרום אמריקה. היא קרובתה של האגמייה המצויה.
פנטגו
פנטגו הוא משחק לוח לשני שחקנים, מסוג משחקי חשיבה. הוא מבוסס על משחק איקס עיגול אך מורכב יותר. ייחודו של המשחק בכלליו הפשוטים מחד, ובמחשבה המורכבת מאידך. המשחק הומצא בשנת 2004, וזכה בפרסי המשחק הטוב ביותר לשנים 2005, 2006 ו-2007. מספר אפשרויות המשחק הוא כמה עשרות מיליארדים.
המשחק מכיל 36 אבני משחק - 18 לבנות ו-18 שחורות, וכן לוח של 6X6 משבצות, כשהלוח מורכב מארבעה לוחות של 3X3, וכל לוח ניתן לסיבוב בנפרד. כל משתתף בתורו שם אבן משחק. ומסובב את אחד מחלקי הלוח בתשעים מעלות ימינה או שמאלה, לפי בחירתו. המנצח הוא זה שסיים שורה של 5 אבני משחק, במאוזן במאונך או באלכסון.
טקטיקה
יש כללים רבים שיכולים לסייע לניצחון במשחק, הכללים הבסיסיים שכדאי לשים אליהם לב הם:
פיל לבן
"פִּיל לָבָן" הוא כינוי לנכס רב ערך לכאורה, אשר הופך לעול ולמעמסה. פיל לבן יכול להיות נכס שעלות אחזקתו גבוהה מהתועלת שבו ואינו משמש את הציבור.
מקור הביטוי
מקור הביטוי בפילים לבקניים נדירים שמצויים בדרום-מזרח אסיה. מדובר בחיה הנחשבת קדושה, כזו שאסור לפגוע בה ויש לדאוג למחסורה. זאת למרות העובדה שאינה מביאה תועלת ועלות אחזקתה גבוהה.
פיל לבן הוא תולדה של מפגש גנים רצסיבים נדירים ללבקנות מצד שני הוריו. מאחר שהפיל נחשב לקדוש על פי תרבויות האזור, למשל: בתרבות הבורמזית, אין לנטוש או להזניח אותו. גם בתרבות התאית הפיל מקודש, ותמונתו הופיעה בשנים 1855–1916 על דגל תאילנד. בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי, לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה ראמה השישי, מלך תאילנד את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא הסיר את תמונת הפיל מהדגל. אחיינו, המלך ראמה התשיעי, החזיק מספר פילים לבנים.
הפיל הלבן אינו ממש לבן, אלא בעל עור בהיר יותר. נדירותו והעובדה שהוא מוחזק בעיקר על ידי מלכים ובעלי שררה, היא שהביאה אותו למעמדו המיוחד. בשל קדושתו, המחזיק בפיל אינו יכול לנצלו לעבודה, ומכאן נגזרת עלות החזקתו הגבוהה.
פיל לבן ככינוי לנכסים או פרויקטים
"פילים לבנים" רבים נוצרים לעיתים קרובות כאשר מיזם עתיר השקעה מגיע לשלב מתקדם, בו נוכחים מתכנניו כי בדיעבד המיזם אינו מצדיק את ההשקעה, וכי עלות אחזקתו יקרה לאין ערוך מהמקורות הכספיים העומדים לשם כך. לעיתים, אירוח אולימפיאדה, או טורניר גביע העולם בכדורגל, יוצר במדינה המארחת "פילים לבנים" בדמות מבנים שנבנו לצורך אירוע הספורט, אולם לא נמצא להם שימוש עם סיומו.
קישורים חיצוניים
Weißer Elefant
דרך מצותיך
דרך מצְוֹתיך הוא ספר העוסק בטעמי המצוות שכתב האדמו"ר השלישי לשושלת אדמו"רי חב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון (ה"צמח צדק"), בשנים תקע"ד - תקפ"ח, המבאר את טעמי המצוות לפי תורת החסידות. הספר יצא לאור לראשונה על ידי הרב חיים אליעזר הכהן ביחאווסקי בדפוס א. ע. ראבינאוויץ בפולטבה בשנת תרע"א (1911) וכיום יוצא לאור בהוצאת קה"ת. ספר זה נחשב לאחד מאבני-היסוד של תורת חסידות חב"ד.
מבנה הספר
הספר המודפס נחלק לשלושה חלקים: "טעמי המצוות", "שורש מצוות התפילה" ו"מאמרים והוספות".
טעמי המצוות
החלק הראשון והעיקרי בספר, עוסק בביאור טעמי חלק מתרי"ג המצוות לאור תורת הקבלה ותורת החסידות. רובם של הביאורים מיוסדים על מאמרי האדמו"ר שניאור זלמן מלאדי ונכתבו בשפה קלה המיועדת גם למתחילים בלימוד החסידות.
ברוב ביאורי המצוות מציין המחבר בתחילה את מניין המצווה לפי מניין המצוות שבספר החינוך, מביא בקצרה את ביאורי המצוה מספר החינוך ומספר המצוות לרמב"ם, ביאורים על פי תורת הקבלה מספר הזוהר ומליקוטי תורה של האר"י, ולאחר מכן מבאר בדרך חסידות חב"ד, כשלרוב מבוססים ביאורי החסידות על דבריו של האר"י. פעמים רבות הוא משתדל להראות כיצד תואמים הביאורים גם לטעמים המופיעים בספר החינוך ובספר המצוות.
שורש מצוות התפילה
חיבור ארוך בן 49 פרקים, העוסק בביאור עניינה של התפילה וקריאת שמע על פי הקבלה והחסידות.
בחלק זה דן המחבר רבות ביישוב הסתירה שישנה לכאורה, בין דרשת הספרי על הפסוק "מי כה' אלוקינו בכל קראנו אליו" - "אליו ולא למידותיו", לתפילות הפונות לאלהים בשמות הרומזים, על פי תורת הקבלה, למידות מסוימות של אלהים, כגון, השם "אל" הרומז לספירת החסד והשם אלהים הרומז לספירת הגבורה.
את החיבור כתב הצמח צדק בגיל 17, ולפי המסורת הוא עורר התפעלות רבה אצל סבו, אדמו"ר הזקן.
מאמרים והוספות
במהדורות האחרונות של הספר, (החל ממהדורת תשי"ג), נוספו בספר מפתח עניינים, ראשי פרקים מתולדות הצמח צדק וציונים לספרים שונים בהם ישנם ביאורים על טעמי המצוות שלא נתבארו בספר זה, שלושת החלקים האלו נערכו על ידי האדמו"ר מנחם מנדל שניאורסון.
הדפסת הספר
הספר הודפס לראשונה בפולטבה שבאוקראינה בשנת ה'תרע"א מתוך כתב ידו של הצמח צדק, שכתב בין השנים ה'תקע"ד - ה'תקפ"ח, ההוצאה הראשונה של הספר הייתה על ידי חסידי קאפוסט. בתקופות מסוימות היו מחסידי ליובאוויטש, שלא למדו מתוך ספר זה, בשל עובדה זו. הרב שמריהו גוראריה סיפר כי פעם אחד הבחורים למד בספר, והרבי הרש"ב ראה בכך ונטלו ממנו.
הוצאת קה"ת הדפיסה את הספר בשנת ה'תש"ו בעיר שאנגחאי אליה נמלטו בזמן מלחמת העולם השנייה רבים מתלמידי ישיבות חב"ד, בשנת ה'תשי"ג יצא הספר בארצות הברית עם הוספות רבות (ראו לעיל) ובשנת ה'תשנ"א נדפס לראשונה באותיות מרובעות (עד אז הודפס הספר בכתב רש"י).