cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריה קארי
במהלך הקריירה שלה, זכתה קארי במספר רב של פרסים, ביניהם תשעה-עשר פרסי מוזיקת העולם, חמישה פרסי גראמי, אחד-עשר פרסי המוזיקה האמריקאית, שלושים ואחת פרסי BMI פופ מיוזיק וארבע-עשר פרסי המוזיקה של בילבורד. בשנת 1998, זכתה בתואר "האמן הנמכר ביותר בשנות התשעים" ובשנת 2000, בתואר "האמן-הנשי הנמכר ביותר של המילניום". שניהם מטעם פרסי מוזיקת העולם. בשנת 2019, שירה "All I Want for Christmas Is You" כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, דבר אשר הפך אותה לאמן הסולו עם מרבית השירים בפסגת המצעד. השיר כבש את פסגת המצעד 25 שנים מצאתו המקורית, שיא היסטורי גם כן. בנוסף לכך, הפך השיר לשיר חג המולד השני בהיסטוריית המצעד, אשר כבש את הפסגה. בין היתר, הפכה קארי לאמנית השנייה המבוגרת ביותר אחרי שר, אשר הצליחה לכבוש את פסגת המצעד.
קארי ידועה בזכות מנעד חמש האוקטבות שלה וביכולתה לשיר תווים גבוהים במיוחד, הן בצלילי חזה והן בצלילי ראש, בהן השליטה שלה מעוררת התפעלות ונחשבת לנדירה. כמו כן, היא מכונה "ציפור השיר העליון" על ידי ספר השיאים של גינס.
ילדותה ונעוריה
נישואי התערובת של הוריה, עניין חריג ולא מקובל בחברה האמריקאית, לא צלחו והם התגרשו לבסוף, כשמריה הייתה בת שלוש שנים. היא עברה להתגורר עם אמה ויחסיה עם אביה נותקו כמעט לחלוטין. האם, שנותרה מפרנסת יחידה, נאלצה לעבוד בכמה עבודות במקביל וקארי נותרה פעמים רבות לבדה בביתה, למשך שעות ארוכות. במציאות עגומה זו, היא פנתה לעיסוק במוזיקה ששימשה לה כלי להתמודדות עם תלאות היום-יום. היא החלה להתאמן בשירה בעידודה ובסיועה של האם, לאחר שזו זיהתה את הפוטנציאל הגלום בביתה. מריה הצעירה נהגה לחקות את אמה שרה באיטלקית קטעי אריות מהאופרה ריגולטו - מאת המלחין ג'וזפה ורדי.
1990–1992: פריצה והצלחה מוקדמת
אלבום הבכורה שלה, Mariah Carey, ראה אור בארצות הברית בחודש יוני 1990. קדמה לצאתו עבודת שיווק אגרסיבית מצדה של חברת התקליטים, שכללה בין היתר הופעות של קארי בפני קהל מצומצם של מאזינים, השתתפות בתוכנית האירוח של ארסיניו הול ואף הזמנה לשיר בגמר ליגת ה-NBA. עם צאתו לאור, התמקם האלבום במקום השמונים במצעד האלבומים האמריקאי ורק כעבור ארבעים ושלושה שבועות הגיע למקום הראשון. הוא שהה בפסגה אחד-עשר שבועות רצופים - יותר מכל אלבום אחר של קארי, עד היום. ארבעת השירים שיצאו לאור מהאלבום עשו את דרכם אל ראש מצעד הסינגלים האמריקאי: "Vision of Love" ,"Love Takes Time" ,"Someday" ,"I Don't Wanna Cry", ובכך הפכה קארי לזמרת הראשונה שארבעה שירים שלה כבשו ברציפות את המקום הראשון במצעד (בשיא זה אוחזת גם להקת חמישיית הג'קסונים, אך המצעד האמריקאי נוטה להבחין בין אמן סולו לבין להקה). מחוץ לגבולות ארצות הברית הצלחתו של האלבום הייתה דומה להצלחתו בארצות הברית.
האלבום היה מועמד לחמישה פרסי גראמי ב-1991 וזיכה את קארי בשניים: "האמן החדש הטוב ביותר" וכן "הביצוע הקולי הנשי הטוב ביותר" בעבור השיר "Vision of Love". בספטמבר 1991 ראה אור אלבומה השני, Emotions, שאותו הפיקה בעצמה, בסיוע של קומץ יוצרים נוספים, בניגוד לאלבום הבכורה שלה, שנמנע ממנה לקחת חלק בהפקתו. קארי לא הצליחה לשחזר את ההצלחה לה זכה אלבום הבכורה, אך זכה להצלחה כשלעצמו כאשר מכר 8 מיליון עותקים. עם זאת, שיר הנושא מתוך האלבום, "Emotions", כבש אף הוא את המקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקאי, והפך לשיר ה-5 שלה לעשות זאת. האלבום זיכה את קארי בשתי מועמדויות נוספות לפרס ה"גראמי" בקטגוריות "מפיק השנה" ו"הביצוע הקולי הנשי הטוב ביותר" בעבור השיר, "Emotions".
במרץ 1992 הזמינו מפיקי התוכנית "MTV Unplugged", את קארי להשתתף במופע מטעם ערוץ הטלוויזיה האמריקאי MTV. אף על פי שהופיעה כבר בעבר במספר אירועים קטנים, הייתה זו ההופעה החיה הגדולה ביותר שלה, עד לאותה עת. השתתפותה בתוכנית העניקה לה את ההזדמנות להוכיח לכל מבקריה כי יכולות השירה שלה הן אמיתיות ולא תוצר של הנדסה באולפן ההקלטות. ההופעה קצרה שבחים מצד מבקרי מוזיקה מקצועיים ומצד הקהל, והקלטה של אותה הופעה הודפסה לבסוף על גבי אלבום EP הנושא את שמה של התוכנית - MTV Unplugged, שראה אור בחודש יוני, 1992. בהופעה ביצעה קארי כמה משיריה המוקדמים בגרסאות אקוסטיות וכן ביצוע מחודש ללהיטם של חמישיית הג'קסונים "I'll Be There", שיצא לאור כסינגל וכבש אף הוא את פסגת המצעד האמריקאי.
1993–1996: הצלחה עולמית
קארי ומוטולה נקשרו במערכת יחסים רומנטית כשעבדו יחד על אלבום הבכורה שלה. קצת למעלה משלוש שנים לאחר מכן, בחודש יוני 1993 נישאו השניים בטקס חתונה מפואר, זמן קצר לפני שראה אור אלבום האולפן השלישי של קארי, Music Box, שהמשיך גם הוא לבסס את מעמדה של מריה כמוזיקאית נחשבת.
שירי האלבום זכו להצלחה רבה בתחנות הרדיו, ושניים מהם התמקמו בראש מצעד הסינגל האמריקאי: "Dreamlover", ו-"Hero". הסינגל השלישי ששחורר מתוך האלבום, "Without You" - ביצוע מחודש לשירה של להקת הרוק הבריטית "Badfinger", נעשה לאחד הלהיטים המצליחים ביותר בעולם והראשון של קארי שהגיע אל פסגת מצעד הסינגל הבריטי הנחשב. Music Box נחשב לאחד מאלבומי המוזיקה המצליחים בכל הזמנים. הוא נמכר בלמעלה מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא האלבום המצליח ביותר של קארי, עד היום. בחודש ספטמבר 1994 יצא לאור בתחנות הרדיו בארצות הברית הביצוע המחודש המשותף של מריה קארי ולות'ר ונדרוס ללהיטם של ליונל ריצ'י ודיאנה רוס, "Endless Love", מ-1981. השיר זכה להצלחה כבירה ברחבי העולם ואף היה ללהיט הפופ הטוב ביותר של ונדרוס אי-פעם. בנובמבר 1994 ראה אור אלבום האולפן הרביעי של קארי, Merry Christmas - אלבום שירי חג מולד מסורתיים לצד כמה שירים ברוח החג פרי עטה. את צאתו של האלבום לאור קידם הסינגל "All I Want For Christmas Is You", אותו כתבה קארי עצמה. השיר זכה להצלחה רבה בתחנות הרדיו בארצות הברית ובארצות נוספות בהן יצא. זהו אחד משירי חג המולד המושמעים ביותר בעולם ויש שמגדירים אותו כקלאסיקה מודרנית. Merry Christmas, הוא אלבום החג השלישי הנמכר ביותר בעולם ומכירותיו מסתכמות עד היום בכ-16 מיליון עותקים. גם לאחר שני עשורים מיציאתו, שירי האלבום זוכים מדי שנה להגיע למיקומים גבוהים במצעד האמריקאי והאירופאי, וקארי אף הוציאה לאור גרסה מחודשת במלאת עשור לצאתו.
כשנה לאחר צאתו לאור של אלבום שירי חג המולד של קארי, באוקטובר 1995, ראה אור אלבום האולפן החמישי שלה, Daydream. בתהליך היצירה של אלבום זה שיתפה קארי, לראשונה בקריירה שלה, אמנים מתחום ההיפ-הופ והראפ, והוא מסמל למעשה את ראשית תחילת השינוי בקריירה המוזיקלית שלה, שיראה אור רק ב־1997. הסינגל הראשון שיצא לתחנות הרדיו מתוך האלבום היה, "Fantasy". הוא כבש מיד עם יציאתו את פסגת מצעד הבילבורד האמריקאי ובכך הפך את קארי לזמרת הראשונה בהיסטוריה של המוזיקה ששיר שלה מתמקם בפסגת המצעד ביום צאתו לאור. הסינגל השני שיצא מהאלבום, "One Sweet Day", שיתוף פעולה עם להקת הבנים האמריקאית בויז טו מן, התמקם אף הוא בפסגת המצעד מיד עם צאתו לאור, ובכך הפכה קארי לאמן הראשון בהיסטוריה של המצעד האמריקאי שלו יותר משיר אחד שהצליח להתמקם בפסגת המצעד מיד עם שחרורו ולאמן היחיד בהיסטורית המצעד שהצליח להצעיד שני שירים אל המקום הראשון בפסגה ברצף, מיד עם שחרורם. השיר שהה בראש המצעד האמריקאי שישה-עשר שבועות רצופים, יותר מכל שיר אחר בהיסטוריה, ובכך מיצב למעשה את מעמדה של מריה כאחת הזמרות המצליחות בכל הזמנים.
השיר הבא שיצא כסינגל מתוך האלבום היה "Always Be My Baby", וגם הוא כבש את פסגת המצעד האמריקאי. בסך-הכל, שלושה מתוך חמשת הסיגלים שיצאו ב-Daydream, שהו בראש המצעד האמריקאי. יחד הם צעדו בראש פרק זמן מרשים של עשרים ושישה שבועות. האלבום קצר שבחים מצד מבקרי מוזיקה נחשבים ואף היה מועמד לשישה פרסי גראמי, אך לא זכה באף אחת מן הקטגוריות בהן היה מועמד. האלבום הפך לאחד מאלבומי המוזיקה המצליחים בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מעשרים ושניים מיליון עותקים ברחבי העולם, והוא האלבום המצליח ביותר של קארי בארצות הברית, עד היום. זמן לא רב לאחר צאתו לאור של האלבום, יצאה קארי לסיבוב ההופעות העולמי הראשון בקריירה שלה, שכלל מופעים ברחבי ארצות הברית, אירופה ואסיה.
1997–1999: עצמאות ותדמית חדשה
בדצמבר 1996 היא עזבה את אחוזתם שלה ושל מוטולה. בזמן זה עבדה על אלבומה הבא, Butterfly, עם מפיקים כמו פי דידי ומיסי אליוט. האלבום יצר תהודה רבה כשיצא בספטמבר, גם בעקבות השינוי המוזיקלי שנקטה בו וגם בשל התדמית הפרובוקטיבית שיצרה לעצמה. שם האלבום נתפש בעיני רבים כמטפורה על שחרורה של קארי מידיו ה"חונקות" של מוטולה ויציאתה לדרך עצמאית. האלבום גם נחשב לאלבומה האישי ביותר, ועוסק בתכנים מחייה הפרטים, כמו הגזענות שאותה חוותה, מערכת היחסים עם מוטולה ועוד. בשנת 2009 קארי העידה על האלבום כי מדובר ב"יצירתה הטובה ביותר". "Honey" ו-"My All" מתוך האלבום הפכו ללהיטים והגיעו למקום הראשון במצעד האמריקאי. האחרון, מוכר כאחת מהבלדות הידועות והאהובות ביותר שלה. בזמן הפקת האלבום, החלה קארי לצאת עם כוכב הבייסבול הידוע, דרק ג'יטר. ג'יטר, שכמו קארי נולד לאב ממוצא אפריקאי ואם ממוצא אירי, לא הצליח להתמודד עם תשומת-הלב הרבה אליה זכתה הדיווה הצעירה מהתקשורת, והשניים נפרדו בידידות.
ב-1998 הקליטה קארי דואט עם ויטני יוסטון, "When You Believe", לסרט האנימציה הראשון של דרימוורקס, "נסיך מצרים". שיתוף הפעולה המדובר בין השתיים הפריך כל שמועה שהייתה בעבר כי הן יריבות. השיר זיכה את כותביו בפרס אוסקר היוקרתי בקטגוריית "השיר הטוב ביותר". באותה שנה סיכמה קארי את 8 השנים הראשונות והמצליחות בקריירה שלה באוסף שנקרא Number 1's. היא איגדה בו את 13 שיריה אשר הגיעו למקום הראשון בארצות הברית.
ב-1999, כשהיא כבר במערכת יחסים עם הזמר הלטיני לואיס מיגל, הוציאה קארי את אלבומה Rainbow. האלבום שילב מגוון רחב של סגנונות ושיתופי פעולה עם אמני ראפ והנפיק את הלהיט הבולט מתוכו, "Heartbreaker". חילוקי דעות חוזרים ונשנים וחוסר שיתוף פעולה מצד חברת "קולומביה", שכבר לא ראתה בקארי עדיפות עליונה, הביאו ל"חיסול" מוקדם של האלבום, אך בכל זאת האלבום גם הפעם זכה להצלחה מסחרית עם הצלחה מסחרית גדולה מאוד בעולם. למרות זאת, דואט בין קארי לבין להקת הבנים האירית ווסטלייף, צורף למהדורה מאוחרת של האלבום והגיע למקום הראשון בבריטניה. בדצמבר זכתה קארי בפרס "זמרת העשור" של מגזין ה"בילבורד" ובפרס מיוחד על הישגיה בטקס "פרסי המוזיקה האמריקאית".
2000–2003: גליטר
ב-2001, לאחר שסיימה את חוזה ההקלטות שלה בחברה "קולומביה", חתמה קארי על חוזה חסר-תקדים עם חברת "וירג'ין" המסתכם ב-80 מיליון דולר לחמישה אלבומים. החוזה חסר התקדים אף זכה להיכנס לספר השיאים של גינס, כ"חוזה ההקלטות היקר ביותר בהיסטוריה". האלבום הראשון במסגרתו היה Glitter, אשר שירת גם כפסקול לסרטה הראשון, הנושא את אותו שם. עוד לפני צאת האלבום, חוותה קארי התמוטטות עצבים ואושפזה. יש שטענו כי המשבר נבע בעיקר מפרידתה ממיגל. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום היה, "Loverboy". אמנם הוא נכנס למקום ה-2 במצעד האמריקאי, אך תהליך הפקתו לווה בקשיים רבים. האלבום יצא ב־11 בספטמבר, היום שבו אירע אסון התאומים והסרט יצא לאור שבועיים לאחר מכן. הוא זכה לביקורות חריפות וקארי בעצמה הפכה לשק החבטות של התקשורת, שהתמודדה באותם ימים בעיקר עם האסון. הסרט ירד מהאקרנים לאחר מספר שבועות מועט והפסקול ששימש גם כאלבום הגיע למקום ה-7 בבילבורד, המיקום הנמוך ביותר לקארי במצעד, אף על פי שזכה למכירות נאות של 3 מיליון עותקים.
בתחילת 2002 יצא הסרט "נערות מבריקות", קומדיית פשע בכיכובה של קארי לצד מירה סורבינו. בינואר 2002, 9 חודשים בלבד לאחר חתימת החוזה, הוציאה אותה חברת וירג'ין מהחוזה היוקרתי, תמורת פיצוי של 28 מיליון דולר. במאי היא חתמה על חוזה, צנוע בהרבה, עם חברת איילנד דף-ג'אם אשר בבעלות יוניברסל. האלבום הראשון שהקליטה במסגרת הלייבל החדש היה Charmbracelet. אף על פי שיפור בתדמית הציבורית, הרדיו כבר לא תמך בה והפרויקט זכה להצלחה בינונית ביחס לאלבומיה הקודמים, אך זכה בכל זאת להצלחה מסחרית עם מכירות של 5 מיליון עותקים, מתוכם מיליון בארצות הברית שם הגיע האלבום למקום ה-3 במצעד הבילבורד. שיתוף הפעולה המצליח של קארי ב-2003 עם הראפר באסטה ריימס בשיר "I Know What You Want", החזיר אותה למצעדים.
2004–2009: תהילה מחודשת והצלחה קולנועית
במהלך שנת 2004 החלה לעבוד על אלבומה החדש עבדה עם מפיקים כגון ג'רמיין דופרי, נלי והנפטונז. עם צאתו, זכה האלבום, The Emancipation Of Mimi למסע יחסי ציבור נרחב תחת הכותרת "שובו של הקול" והצלחתו הייתה מסחררת. "We Belong Together", הסינגל השני מתוכו בילה 14 שבועות בראש המצעדים. בטקס גראמי קארי זכתה ב-3 פרסים בקטגוריית האר אנד בי. האלבום נמכר ב-10 מיליון עותקים וקארי ליוותה אותו בסיבוב הופעות עולמי שנמשך כל הקיץ, וגרף כ-30 מיליון דולר. הצלחת האלבום לוותה ביציאת גרסה מיוחדת עבורו בשם "Ultra Platinum", שכוללת שירים נוספים. אחד מאותם שירים, "Don't Forget About Us", הפך ללהיט ה-17 של קארי שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי. ב-2006 דירג המגזין האמריקני פורבס את קארי כאישה השישית העשירה ביותר בתעשיית הבידור, כשהוא מעריך את הונה בכ-225 מיליון דולר.
בשנת 2007 החלה לעבוד על אלבומה האחד עשר, שנקרא E=MC², אשר השתחרר בחודש אפריל 2008. הסינגל הראשון מתוכו "Touch My Body", הפך ללהיט ה-18 של קארי הנכנס למקום הראשון במצעד האמריקאי, ובכך עקפה את אלביס פרסלי במספר המקומות הראשונים. בתקופה לפני יציאת האלבום, קארי החלה לקדם את חלק משירי האלבום כמו "Migrate", ואת הבלדה "Bye Bye", שיצאה כסינגל השני מתוך האלבום.
בחודש יציאת האלבום, קארי הרבתה להתארח בתוכניות אירוח ומופעים במטרה לקדם את האלבום. הדגש היה על תוכנית הכישרונות אמריקן איידול בה הוקדש לה ולשיריה ספיישל בן יומיים, בו המתמודדים חידשו את שיריה הבולטים ובנוסף קארי הופיעה עם הבלדה "Bye Bye", ושימשה כיועצת למתמודדים. האלבום נכנס ל-#1 בארצות הברית, האלבום השישי שלה שהגיע להישג הזה, ול-#3 בבריטניה. עד היום מכר האלבום כ-2.5 מיליון עותקים.
בסוף חודש אפריל קארי התחתנה בחשאי עם הראפר והשחקן ניק קאנון, שאותו הכירה על סט צילומי הקליפ לבלדה "Bye Bye", ובכך תיעד הקליפ את ההיכרות של קארי עם קאנון. קליפ נוסף אשר קשור לבעלה, הוא זה של הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום "I Stay In Love", שאותו קאנון ביים. בתום מסע הקידום לאלבום, קארי החלה לעבוד על מספר פרויקטים קולנועיים בכיכובה, על מנת לשקם את הקריירה הקולנועית שלה, שספגה ביקורות שליליות בעקבות Glitter, מ-2001. יריית הפתיחה הייתה השתתפותה בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן" בתפקיד עצמה. על הופעתה היא זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, אשר נערך ב־20 בינואר 2009, קארי הופיעה לכבודו עם שירה המוכר "Hero", ואף הופעה נוספת שביצעה קארי, שזכתה לחשיפה ציבורית נרחבת, היא עם השיר "I'll Be There", בטקס האשכבה של הזמר המנוח מייקל ג'קסון ב־7 ביולי 2009.
שני הסרטים הבאים בכיכובה של קארי השתחררו במהלך שנת 2009, ונעשו בעבודה עם הבמאי המוערך לי דניאלס. הסרט הראשון, שאליו הצטלמה במהלך שנת 2008, הוא "טנסי", בו גילמה את התפקיד הראשי - זמרת קאנטרי בשם קריסטל. הסרט השני ורחב ההיקף וההשקעה, הוא פרשס, המבוסס על הספר Push, מאת הסופרת ספייר. על תפקיד זה, קארי זכתה לביקורות חיוביות מצד כל מבקריה, אשר הופתעו מהדמות הקודרת וחסרת האלגנטיות שאותה היא גילמה - עובדת סוציאלית, אשר מטפלת בנערה פרשס. רבות מהביקורות התייחסו להפתעה בעיצוב האומנותי של הדמות והאופן שבו קארי התחברה אליה, במיוחד לאור העובדה שהיא שונה מהחזות של קארי במציאות. בזכות התפקיד בסרט, קארי זכתה לפרסים רבים בפסטיבלי סרטים שונים.
בשנת 2009, במקביל להצלחתה בתחום המשחק עם הסרט "פרשס" (שבהמשך זכה ב-2 פרסי אוסקר), קארי הוציאה לאור את אלבום הקונספט Memoirs of an Imperfect Angel, עליו עבדה בעיקר עם צמד הכותבים והמפיקים טריקי סטיוארט ודה דרים. האלבום נוצר כמחווה לציון 20 שנות הקריירה של קארי בתעשיית המוזיקה, והכיל שירים שנעשו ברוח להיטי העבר שלה. ביוני 2009 יצא לאור הסינגל הראשון מתוכו, רצועת המיד-טמפו "Obsessed", שנכתבה על פי השמועות, על הראפר אמינם, ואחריו יצא לאור השיר "I Want To Know What Love Is", - קאבר ללהיט המפורסם של להקת פורינר. הקאבר והסינגלים הבאים מתוך האלבום, לא זכו להצלחה מסחרית רבה. קארי התכוונה להפיץ אלבום שיתופי הפעולה, שהיה אמור להיקרא Angel Advocate. המטרה הייתה לקחת את מרבית שירי Memoirs, ולהקליט אותם מחדש עם אמנים, כגון אלישה קיז, ני-יו והרפארית ניקי מינאז' אך הוא נגנז. בד בבד, קארי פצחה בסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום הגנוז.
2015–הווה: אלבום אוסף והמשך עבודה
בשנת 2015, יצא אלבום האוסף, אשר מאגד בתוכו את הסינגל החדש "Infinity". בשנת 2016 התארחה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד קיטי, בכיכובם של טרנס הווארד וטראג'י פ. הנסון.
בדצמבר 2019 לאחר שיווק מאסיבי דרך רשתות חברתיות ושחרור מחדש במהדורה חגיגית, הגיע השיר "All I Want for Christmas Is You" למקום הראשון בבילבורד הוט 100, 25 שנים לאחר צאתו. השיר הפך לשירה ה-19 של קארי לעשות זאת. בדצמבר 2020, הוציאה עם אריאנה גרנדה וג'ניפר הדסון את השיר "", לכבוד ספיישל חג המולד שלה "Mariah Carey's Magical Christmas Special". בסמוך לכך, הוציאה פסקול נלווה, .
סגנון קולי ומוזיקלי
סגנון קולה הייחודי של מריה קארי, יכול להגיע למנעד של 5 אוקטבות. כבר בסינגל הראשון שהוציאה לאור, "Vision of Love", היא חשפה את יכולתה לשיר בצורה מליסימטית – פעולה של לקיחת הברה ומתיחתה לכמה תווים, ובמקרה של קארי, לעיתים לעשרה או עשרים. בסגנון זה, שקארי קראה לו "אקרובאטיקה קולית" באחד הראיונות איתה, קארי מסוגלת לשיר במגוון רחב של תנודות, החל מקול בס המזכיר נהמות ועד לסופרן ותווים גבוהים במיוחד, בזהה לאלו של הזמרת שאותה היא ציינה כמקור להשראה, מיני ריפרטון (היא אף עשתה למענה הומאז' בשירה "Bliss", שמבוצע כולו בתווים גבוהים בסגנון הספציפי של ריפרטון). בשנת 1991, כשהופיעה בטקס פרסי ה-"VMA" עם השיר "Emotions", קארי הרקיעה לפי דיווחים לסול דיאז באוקטבה שביעית (g#7), שלוש אוקטאבות וחצי מעל דו אמצעי – אחד התווים הגבוהים ביותר שהופקו מקול אנוש בהיסטוריה של המוזיקה. בעקבות ביצוע זה ניתנו לה מחמאות רבות ממבקרים שונים, אחת מהן הייתה - "קארי מסוגלת לשנות את קולה באותה קלות שאנו מזפזפים בטלוויזיה". עוד שימוש שקארי עושה בתווים הגבוהים שאותם היא יכולה להפיק, הוא חיקוי קולות שונים, לדוגמה, ציפורים, כמו בשיר "All In Your Mind", או כלי נגינה, כמו גיטרה חשמלית ב-"Bringin' On the Heartbreak". ביקורות רבות הוטחו בקארי בתחילת הקריירה שלה מצד מבקריה, שבזמנם נחשפו לפרשת "מילי ונילי". הם סברו כי התווים שקארי מגיעה אליהם הם תוצר של עבודת אולפן, והסתמכו על העובדה שקארי לא יצאה לסיבוב הופעות כהוכחה. בשנת 1992, כשקארי ביצעה את מופע האנפלגאד בהשתתפותה עבור רשת "MTV", הוזמנו למופע זה מבקרי מוזיקה רבים, שהתרשמו מביצועה בהופעה חיה. אותה הופעה הפכה למבוקשת מאוד, הוקלטה ושוחררה למכירה ונמכרה במיליוני עותקים.
סגנונה המוזיקלי של קארי עבר שינויים רבים לאורך הקריירה שלה, והתפרש על פני כמה סוגים. בתחילה, היא שרה שירי רית'ם אנד בלוז וסול, באלבומה השני השתמשה במוזיקת מוטאון, ובהמשך החלה גם לשיר שירי פופ והיפ הופ. שימוש בשכבות הוא אמצעי מוזיקלי נפוץ ביצירותיה. קארי נוהגת להקליט רבים משיריה בצורה רגילה, ואז לשלב בהקלטה שכבות של עצמה שרה מחדש את השיר, בלחישות או בתווים גבוהים. העבודה בסגנון זה החלה לבלוט במיוחד מאז צאת אלבומה Butterfly, משנת 1997. בשנת 2009, כשאפקט האוטו-טיון-טון בשיאו, אפקט שמעניק גוון אלקטרוני וסינתטי לקול, שהשימוש בו נפוץ בקרב ראפרים כמו ליל ויין, קארי ניסתה גם היא את האפקט בשירה "Obsessed". אף על פי שהשיר הפך ללהיט והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד ולמעמד פלטינה כפולה במכירות, מבקרים רבים וגם קהלה של קארי הביעו ביקורת שלילית על השימוש באמצעי זה בשירתה.
קארי היא חלוצה בתחומה, מבחינת הטרנד שהכתיבה בשנת 1995 – הקלטת רמיקסי היפ-הופ לשירי פופ. הרמיקס הראשון שקארי הקליטה אי פעם בסגנון היפ הופ לשיר פופ, הוא לשירה "Fantasy" עם הראפר או.די.בי מבקרי המוזיקה כינו את הצעד הזה "משתלם פעמיים" – גרסת המקור של השיר, שהייתה קלילה ועליזה, זכתה להגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, והושמעה בכל התחנות הפופולריות. גרסת הרמיקס הייתה נועזת יותר במשלב הלשוני שלה, ויש מבקרים שטענו כי זאת הדרך של קארי לפנות אל שני קהלי יעד בהתאם למוצאה הדו-גזעי: לבנה ואפרו-אמריקאית. גם גרסת הרמיקס הפכה ללהיט, ומאז הקלטת שירים מסוג זה הפכה לפופולרית ומקובלת בתרבות המוזיקה.
ההתייחסות של קארי לרמיקסים החלה כבר בשנת 1993, כששיתפה פעולה עם הדי.ג'יי דייוויד מוראלס, שהקליט עימה עשרות רמיקסים ללהיטיה לאורך השנים. בניגוד לזמרים אחרים, שנותנים לדי.ג'יי את הא-קפלה של השיר ומאפשרים לו לעבד אותו באופן עצמאי, קארי הקליטה מחדש את השירים בקול וסגנון שירה אחרים, הוסיפה לעיתים בתים נוספים, לקחה חלק בהפקה, ובכך הפכה אותם לכמעט שירים חדשים בפני עצמם. הרמיקסים שולבו במארזי הסינגלים שיצאו לרדיו, ורבים מהם הפכו ללהיטים במצעד הדאנס של הבילבורד. ישנם שירים שיצאו כסינגלים, והוקלטו להם אף 3 רמיקסים, כמו ל-"Always Be My Baby", שהוקלט בסגנונות היפ הופ, דאנס ודאב. החל משנת 1999, קארי אף החלה לשלב את רצועות הרמיקס כרצועות בפני עצמן באלבומיה, כמו "Heartbreaker", והרמיקס שלו באלבום Rainbow, או "Loverboy", והרמיקס שלו (שאף נבחר לרצועה הפותחת) מהאלבום. לאחדים מהם היא צילמה גם קליפים. בשנת 2003, היא הוציאה אוסף רמיקסים.
נושאי כתיבה
קארי היא אחת מכותבות השירים הפופולריים הבולטות בארצות הברית, ועל כתיבתה הוענקו לה מספר רב של פרסים מטעם אגודות כתיבה ויצירה. ואולם בביקורת שפורסמה בטיים נכתב: "הלוואי ושיריה של קארי היו סוערים כמו חייה הפרטיים". לאורך השנים חל שינוי ניכר בסגנון כתיבתה, בחפיפה לסגנון החיים שניהלה וההתקדמות המוזיקלית-חברתית בתרבות הפופולרית. מתחילת הקריירה של קארי ועד לשנת 1995 היא כתבה פזמונים בצורה הנחשבת ל"מסורתית" בתחום הרית'ם אנד בלוז. החל משנת 1997, כאשר החלה לשלב מוזיקת היפ הופ בעבודתה, היא עשתה שימוש גם בסלנג. לאחר שנת 2001 היא התאימה את יצירתה למשלב הלשוני שהיה נפוץ בז'אנר הפופ.
באלבום The Emancipation of Mimi, חלו שני שינויים בולטים בכתיבתה – קארי שילבה יותר רמזים וכתבה בצורה הומוריסטית כמו ברצועה "Shake It Off", ובנוסף היא יצרה מבנה כתיבה חדשני משל עצמה שהתבטא בשיר "We Belong Together" שהכיל בתים מסוגים שונים (המושרים בצורה שונה) וכן גם רפרנסים לשירים אחרים, כחלק מהמלל עצמו. מאלבום זה ואילך, קארי החלה גם "להתכתב" עם התרבות הפופולרית, ובשיריה שולבו שמות של מותגים שונים. חלק מהשורות בשיריה הפכו אף למטבעות-לשון. בלהיט "Touch My Body", משנת 2008 למשל, היא כתבה "You can catch this flick on You Tube, You Tube", שהפך בהמשך לאמרה מוכרת. רבים מלהיטיה של קארי הם שירי אהבה שכתבה, והימצאותם ניכרת בכל אלבומיה. נושא נוסף ובולט שעליו קארי כותבת הוא אמונה עצמית, ומבין השירים העוסקים בנושא זה ניתן למנות את "Make It Happen" ,"Through The Rain" ,"Hero" ,"Can't Take That Away", ונוספים. אמונתה של קארי באלוהים קיבלה ביטוי בסדרה של שירים שבחלקם נהגה לשלב ציטוטים מהתנ"ך והברית החדשה, כגון "Vision of Love" ,"My Saving Grace" ,"Fly Like a Bird", ו-"I Wish You Well". קארי אף הוציאה אלבום בעל אופי דתי, אלבום שירי חג המולד Merry Christmas, בו היא כתבה שירים על ישו כמו "Jesus Born On This Day", לצד ביצועים מחודשים שהעניקה לשירים מסורתיים.
מוות הוא נושא נפוץ ביצירתה, והחל משנת 1991 ניתן למצוא באחדים מאלבומיה שירים המתייחסים למותם של אנשים הקרובים אליה: "The Wind", שעסק במות חברה, "Twister" שנכתב על מלבישתה ששמה קץ לחייה "Sunflowers For Alfred Roy", שנכתב על מות אביה, ו-"Bye Bye", שהוקדש לקרוביה שנפטרו. אחד השירים הבולטים שעסקו בנושא זה, הוא "One Sweet Day", שביצעה יחד עם להקת בויז טו מן, שיר שהפך ללהיט הגדול ביותר במצעד הבילבורד אי פעם, כששהה 16 שבועות רצופים בראש המצעד. לאחר מותו של מייקל ג'קסון, קארי כתבה שיר לזכרו בשם "Languishing", שכתוב כביכול מנקודת מבטו של ג'קסון והקדישה לו אותו באלבומה, Memoirs of an Imperfect Angel.
קארי הרבתה לכתוב על גברים בחייה. מערכת היחסים הטעונה בין בעלה הראשון ומנהלה האישי לשעבר, טומי מוטולה, קיבלה ביטוי במגוון מיצירותיה, גם שנים לאחר שהם התגרשו. יש המייחסים את השיר "Looking In", מהאלבום Daydream, שיצא בשנת 1995, לסגנון החיים שקארי ניהלה לצידו של מוטולה. השיר המתאר אישה שנראית מושלמת מבחוץ אך חסרת ביטחון עצמי, שמתגוררת ב"ארמון מוזהב", ומבקשת שלא יראו אותו כסממן לאושר שלה: רמז לאחוזה המפוארת שקארי ומוטולה בנו יחדיו, שנשרפה לחלוטין מסיבה לא ידועה, לאחר גירושיהם. על הבלדה "Butterfly", שכתבה בשנת 1997, לאחר שכבר התגרשה, קארי סיפרה כי היא מבטאת מסר שאותו היא מקדישה למוטולה, בדבר השחרור שלה ממנו. בשנת 2008 היא כתבה שיר נוסף על מערכת יחסים זו – "Side Effects", הלקוח מהאלבום E=MC2, שבו שוב הייתה התייחסות לחיים באחוזה רחבת ידיים המנוהלים על ידי גבר מבוגר בתחושה של שליטה מתמדת.
התקשורת סיקרה בהרחבה את הסכסוך בין קארי לראפר אמינם, שכתב עליה מאז שנת 2002 ועד ל-2009, מספר שירים בהם הוא משמיץ אותה. בשנת 2003 קארי כתבה עליו את השיר "Clown", בתגובה להשמצותיו הראשוניות. כתיבת השיר גררה מצידו של אמינם סדרה נוספת של שירים על קארי, שאחד מהם היה ב-2009 ובו השמיץ את קארי ובעלה השני, ניק קאנון. בתגובה, קארי כתבה את השיר, "Obsessed". על ניק קאנון, קארי כתבה מספר שירים באלבומה Memoirs of an Imperfect Angel, כשהבולט מתוכם הוא "The Impossible", שבו ישנה התייחסות מפורשת לקאנון, באזכור טבעת האירוסין הייחודית שהעניק לה.
פרט לכתיבה לאלבומיה האישיים, קארי גם תרמה שירים עבור סרטים, ואחד מהם הוא "?Where Are You, Christmas", שביצעה פיית' היל בסרט הגרינץ'. בנוסף, קארי גם לקחה חלק בכתיבת פזמונים לאלבומים של ראפרים שונים, בהם ג'יי זי, דמיזה ונוספים.
במצעד הבילבורד
קארי היא הזמרת שהצליחה להביא הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד (אחרי הביטלס), תשעה עשר משיריה של קארי כבשו את ראש מצעד הפזמונים האמריקאי במצעד הרשמי בילבורד הוט 100, בתור אמנית סולו או בתור אורחת בשיר:
אלבומי אולפן
{{שלושה טורים|
אלבומי וידאו
}}
הופעות
{{שני טורים|
הופעות קבועות
}}
קאור
קָאוֹר (צרפתית: Cahors; אוקסיטנית: Caors, מבוטא בשפה זו כ"קאוּרס") היא עיר בדרום-מערב צרפת ובירת מחוז לוט. העיר מוקפת משלושה כיוונים בעיקול של נהר הלוט, ההופך אותה ל"חצי-אי" ואשר שימש בתקופות קדומות חומה טבעית לעיר. תושביה, המכונים Cadurciens, מונים 20,000 איש.
קאור ידועה בזכות היין ה"שחור" שלה (שזכה לחותמת כינוי מקור מבוקר), שמיוצא עוד מימי הביניים דרך בורדו.
תושביה הקדומים ביותר של העיר היו ככל הנראה קלטים. בתקופה הרומית נקראה Divona Cadureorum, שם שמשמעותו "מעיין קדוש". החל מימי הביניים הפכה קאור לעיר חשובה מבחינה אסטרטגית וכלכלית, דבר אשר הוביל למצור אנגלי על העיר שהסתיים רק עם כניעתה ב-1360. בימי הביניים המאוחרים נבחר בן העיר ז'אק דואז לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים, דבר אשר הגדיל את כוחה.
סיעור מוחות
סיעור מוחות (או סיעור מוחין) הוא במהותו תהליך של חשיבה בקבוצה, נוהל לגיוס משאביה היצירתיים של הקבוצה לפתרון בעיות ופיתוח רעיונות. קבוצות יכולות להיפגש, לבצע סיעור מוחות, ולהפיק במהירות רעיונות ופתרונות אפשריים לבעיות. את אלה ניתן להעריך, למחוק את הבלתי-שימושיים וללטש וליישם את הרעיונות המבריקים. את שיטת "סיעור מוחות" (Brainstorming) הגה בשנות 1939 אלכס פ. אוסבורן (Alex F. Osborn) כשניהל חברת שיווק בשם BBDO. הוא המשיך לפתח את השיטה בשנות ה-50 כשהיה שותף במשרד הפרסום האמריקאי הגדול, "ברטון, דארסטין ואוסבורן", והוא פרסם אותה בשנת 1957 בספרו של אוסבורן Applied Imagination.
ארגונים הגיבו בהתלהבות לגישה, בשל צורך גובר ברעיונות חדשניים לזירוז פיתוחם של מוצרים, תהליכים ושירותים חדשים. עבור רבים, גישתו של אוסבורן נראתה כמו מתת שמיים. לא היה עוד צורך להסתמך על ההשראה בחיפוש אחר תשובות. כמו אופנות אחרות בניהול, ההתלהבות מן הגישה מיצתה את עצמה והפופולריות שלה דעכה מעט.
השלבים בנוהל סיעור מוחות
ביצוע נכון של התהליך מחייב הכרה עם שלביו, וניהול נכון של הישיבה. אחרת, קיים סיכוי רב להתבדרות הישיבה ללא תוצאות. מקובל להשתמש באמצעים המאפשרים לכל המשתתפים לצפות בהצעות (כגון נייר או לוח) וכן ניתן להשתמש ברשמקול כגיבוי להבהרת רישומים לא ברורים. על רושם הרעיונות לבטא את הרעיון העיקרי בצורה מתומצתת. שלב זה מסתיים כאשר המנחה סבור כי מעיין הרעיונות של הקבוצה יבש. הנחיות: בשלב זה מצופה ספונטניות והעלאת רעיונות אסוציאטיביים ללא הגבלות, ללא צנזורה (בפרט לא צנזורה עצמית). העיקרון המנחה בשלב זה הוא ניסיון להשתחרר מכבלי החשיבה הסטנדרטיים כדי להגיע לכיווני חשיבה חדשים. בשלב זה על המנחה לאסור על ביקורת, תגובות שליליות, לגלוג, התחכמויות, הערות מדכאות כגון, "את זה כבר שמענו", "זה לא יעבוד", וכו'. הנחיה אופיינית בשלב זה תהיה: "הרגישו חופשיים לומר כל מה שעולה בדעתכם, ללא צנזורה. אל תדאגו אם הרעיון מרוחק או פראי מדי". לכמות הרעיונות הנזרקים לאוויר בשלב זה, קיימת משמעות איכותית מבחינת התהליך. חזרה על רעיונות שהועלו בשינויים קלים, נחשבת לתהליך התפתחותי רצוי, שכן לעיתים קרובות דווקא התיקון הקל עשוי להוליד את הרעיון המנצח. בשלב זה (ורק לאחר שהוכרז על סיום שלב א'), מבוצעים סינון הערכה וביקורת של הרעיונות. תפוקה ממוצעת טובה תיחשב לתפוקה של 5 עד 10 אחוזים רעיונות טובים מתוך כלל הרעיונות שעלו בשלב הראשון. בשלב ניתוח זה מלטשים את הרעיונות באמצעות ניסוח מחדש, הוספה, השמטה או צירוף של רעיונות. בסיכום השלב צפוי להיות רעיון אחד שעימו ממשיכים הלאה, או מספר רעיונות טובים אשר יעברו שלב נוסף של עיבוד ולבסוף בחירה. הנחיות: ההערכה מתבצעת באופן הטוב ביותר בקבוצה קטנה, אפילו של אדם אחד המסוגל לנפות את הרעיונות השימושיים מכלל הרעיונות שנאספו.
בעשורים האחרונים עלו גישות נוספות לקיום סיעורי מוחות אפקטיביים. רבים מאמינים שהגישה שאינה מאפשרת ביקורת בעת העלאת הרעיונות מאריכה משמעותית את המפגש והופכת אותו להיות מייגע. לעיתים דווקא המקום של ביקורת עניינית - לא ביקורת אישית ולא מאבקי כוח, יכולה לתרום מאוד להעלאת היצירתיות וגם לקיצור הזמן.
ביקורת על סיעור מוחות
מחקרים שניסו להסביר את התופעה שנמצאה במחקר באוניברסיטת ייל כילו כי קבוצות מעלות יותר רעיונות מיחידים אבל סך הרעיונות שהעלו קטן מסך הרעיונות שהעלו יחידים. ככל שהקבוצה גדלה התפוקה היחסית שלה נמוכה יותר. ככל שניתן למשתתפים זמן רב יותר כך עלתה פוריות העלאת רעיונות בקבוצה אבל גם במצב זה יחידים העלו יותר רעיונות. ממצא נוסף מראה כי המשתתפים בסיעור מוחות נהנו יותר, מה שמסביר את הפופולריות של השיטה.
במשך השנים המחקר זכה לביקורת על ידי מחקרים אחרים שנערכו. בין השאר נטען כי היבטים בסיסיים שאוסבורן כלל כחלק מהמתודה, ובכלל זאת הנחיה מקצועית, לא יושמו במחקר. בנוסף ההיבטים של ביטחון בין-אישי לא יכולים להתקיים בקבוצת משתתפים רנדומלית, ועל כן ייתכן שדווקא העבודה האישית הייתה קרובה יותר לזו אליה אוסבורן כיוון.
נשאטל (קנטון)
גאוגרפיה
קנטון נשאטל נמצא בצפון-מערב שווייץ, ברכס הרי היורה. הוא כולל אזור נמוך - בדרום-מזרח הקנטון, לאורך גדותיו של אגם נשאטל, בו נמצאת הבירה נשאטל, ואזור הררי גבוה מצפון-מערב, בו נמצאות הערים לה לוקל ולה שו-דה-פון, העיר הגדולה בקנטון.
הקנטון גובל בצפון-מזרח בקנטון ברן, בדרום-מזרח באגם נשאטל, בדרום-מערב בקנטון וו ובצפון-מערב בחבל פראנש-קונטה שבצרפת.
היסטוריה
החלק היחיד של שווייץ של היום שנכנס לקונפדרציה כנסיכות (ב-19 במאי 1815), לנשאטל יש היסטוריה ייחודית. מקור השם "נשאטל" בשם הלטיני Novum Castellum ("מבצר חדש"). בין המאות ה-11 וה-15 היו העיר נשאטל וסביבתה טריטוריה וסאלית של דוכסות בורגונדיה, ולאחר מכן נסיכות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה.
השליט הראשון שלה, רודולף השלישי מבורגונדי, הזכיר את נשאטל בצוואתו בשנת 1032. שושלת אולריך הרוזן מפניס (האסנבורג) השתלטה על העיירה ושטחיה בשנת 1034. השושלת שגשגה וב-1373, כל האדמות כיום שהן חלק מהקנטון השתייכו לרוזן. בשנת 1405, הערים ברן ונשאטל נכנסו לאיחוד. אדמות נשאטל עברו לאדוני צרינגן מפרייבורג בשלהי המאה ה-14 בתור ירושה מאליזבת, רוזנת נשאטל חסרת הילדים, לאחייניה, ולאחר מכן ב-1458 למרקיזי זאוזנבורג שהיו שייכים לבית באדן. היורשת שלהם, יוהנה מהכברג-זאוזנברג (ז'אן דה הוכברג), ובעלה, לואי הראשון ד'אורליאן, דוכס לונגוויל, ירשו אותו בשנת 1504, ולאחר מכן הבית הצרפתי של אורליאן-לונגוויל (ואלואה-דונואי). לאחר מכן כבשו אותו בני בריתה השווייצרים של נשאטל מ-1512 עד 1529 לפני שהחזירו אותו לרוזנת האלמנה שלו. המטיף הצרפתי גיום פארל הביא לאזור את תורת הרפורמציה הפרוטסטנטית בשנת 1530, ובעקבות ביטול צו נאנט ב-1685 היגרו לאזור הוגנוטים רבים. לכן, כאשר בית אורליאן-לונגוויל נכחד עם מותה של מארי ד'אורליאן-לונגוויל ב-1707, נשאטל הייתה פרוטסטנטית, וניסתה להימנע מלעבור תחת שליט קתולי. היורשת החוקית של ז'אן דה רוטלין הייתה פול דה גונדי, הדוכסית מרץ, שהייתה קתולית. אנשי נשאטל בחרו את היורשת של הנסיכה מארי מבין חמישה עשר תובעים. הם רצו שהנסיך החדש שלהם יהיה בראש ובראשונה פרוטסטנטי, וגם שיהיה חזק מספיק כדי להגן על הטריטוריה שלהם אבל יתבסס מספיק רחוק כדי להשאיר אותם לרשותם. לואי הארבעה עשר, מלך צרפת קידם באופן פעיל את המתיימרים הצרפתים הרבים לתואר, אך אנשי נשאטל העבירו אותם בהחלטה הסופית ב-1708 לטובת המלך הפרוטסטנטי פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, שטען לזכאותו בצורה מסובכת למדי באמצעות בית אורנז'-נסאו, שאפילו לא היו צאצאי ז'אן דה רוטלין. פרידריך הראשון וממשיכיו שלטו בנסיכות נשאטל (בגרמנית: Fürstentum Neuenburg) באיחוד אישי עם פרוסיה מ-1708 עד 1806 ושוב מ-1814 עד 1857. נפוליאון בונפרטה הדיח את פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה כנסיך נשאטל ומינה במקומו את ראש מטהו לואי אלכסנדר ברתייה. החל משנת 1807, הנסיכות סיפקה לגרנד ארמה של נפוליאון גדוד של ריינג'רים. הסיירים זכו לכינוי קנאריס (כלומר כנריות) בגלל המדים הצהובים שלהם.
לאחר מלחמות השחרור הוחזרה הנסיכות לפרידריך וילהלם השלישי ב-1814. ה-Conseil d'État (מועצת המדינה, כלומר ממשלת נשאטל) פנתה אליו במאי 1814 בבקשה לקבל רשות להקים גדוד מיוחד, Bataillon de Chasseurs, לשירות הוד מלכותו. פרידריך וילהלם השלישי הקים בפריז ב-19 במאי 1814, על ידי "מסדר הקבינט העליון" שלו (Allerhöchste Cabinets-Ordre, A.C.O.), את Bataillon des Tirailleurs de la Garde בהתאם לאותם עקרונות כמו עם גדוד נשאטל בתוך הגראנד ארמה. הוועדה ל-Etat של נשאטל הייתה בעלת זכות המינוי לקציני הגדוד. המפקד היה הקצין היחיד של הגדוד שנבחר על ידי המונרך.
שנה לאחר מכן הוא הסכים לאפשר לנסיכות להצטרף ל, שאז עדיין לא הייתה פדרציה משולבת, אלא קונפדרציה, כחברה מלאה. כך הפכה נשאטל למונרכיה הראשונה והיחידה שהצטרפה לקנטונים השווייצריים הרפובליקניים לחלוטין. מצב זה השתנה בשנת 1848 כאשר מהפכה שלווה התרחשה וכוננה רפובליקה, באותה שנה שבה הפכה הקונפדרציה השווייצרית המודרנית לפדרציה. פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה לא ויתר מיד, וכמה ניסיונות למהפכה נגדית התרחשו, שהגיעו לשיאם במשבר נשאטל של 1856–1857. ב-1857, פרידריך וילהלם ויתר סופית על תביעת המלוכה על האזור.
פוליטיקה
נשאטל היה אחד הקנטונים הראשונים בשווייץ שהעניק זכות הצבעה לנשים (1959) וגם שהעניק את זכות ההצבעה לזרים בעלי אשרת שהייה (2002), וכן שהוריד את גיל ההצבעה ל-18.
במועצה המחוקקת של הקנטון יש 115 מושבים שמחולקים בין ששת המחוזות באופן יחסי. במועצת המדינה (ממשלת הקנטון) יש 5 שרים.
העם גם בוחר את נציגיו לפרלמנט הפדרלי פעם בארבע שנים: חמישה מתוך 200 חברי המועצה הלאומית (הבית התחתון) ושני חברי מועצת הקנטונים (הבית העליון).
דמוגרפיה
האוכלוסייה היא כמעט לחלוטין דוברת הצרפתית. לאורך ההיסטוריה הקנטון היה מאוד פרוטסטנטי, אך בעשורים האחרונים הייתה אליו נהירה של הגירה קתולית, בעיקר מפורטוגל ומאיטליה. בשנת 2000, האוכלוסייה התחלקה באופן הדוק בין הפרוטסטנטים (38%) וקתולים (31%).
177,327 תושבים (נכון ל-2014) גרים באופן שווה למדי בעיירות קטנות וכפרים רבים לאורך החוף של אגם נשאטל. צפיפות האוכלוסייה הממוצעת היא 209 נפשות לקמ"ר. רבע מהאוכלוסייה הם ממוצא זר. העיר נשאטל היא העיר הגדולה בקנטון.
יהדות
בקנטון פועל בית כנסת אחד בעיר לה שו-דה-פון (La Chaux-de-Fonds). בית הכנסת מארגן פעילויות ללימוד השפה העברית וללימוד תורה ומייבא אוכל כשר ליהודי המקום.
רון לופטין
רון לופטין (נולד ב-24 במרץ 1983 בראשון לציון), הוא אמן חושים, מנחה טלוויזיה ואיש בידור ישראלי, המתמחה במנטליזם ומנחה מופעים על חושיים.
ביוגרפיה
לופטין נולד גדל והתחנך בראשון לציון. בין השנים 1989-1995, למד בבית ספר יסודי חביב, משם המשיך אל חטיבת ביניים "זלמן ארן" ובשנת 2001 סיים את לימודי התיכון בבית ספר רביבים. במסגרת לימודיו במגמת קולנוע וטלוויזיה, הפיק וביים יחד עם עוז זהבי את סרט הגמר "לדוד בהוקרה", שזכה במקום הראשון בתחרות הארצית של פסטיבל חיפה ליוצרים צעירים והשתתף בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
בשנת 2007, סיים בהצלחה יתרה לימודי תואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת צ'פמן (באנגלית: Chapman University) שבקליפורניה, ארצות הברית. בשנת 2012, סיים בהצטיינות תואר שני MBA במנהל עסקים, במסלול האקדמי המכללה למנהל.
בשנת 2014, הקים את החטיבה הדיגיטלית בבית הספר למנהל עסקים של המסלול האקדמי במכללה למנהל ראשון לציון ומשמש מאז ועד היום כמרצה אורח בחוג לדיגיטל.
שנות התשעים
בשנת 1993, שיחק לופטין במחזמר "פיטר פן" של התיאטרון הקלאסי וגילם את הילד מייקל, יחד עם יפה גבאי, שמיל בן-ארי ויוסי סגל. את דרכו המקצועית כקוסם, החל בשנת 1994 אז הכירו אותו כ"רון הקוסם הצעיר" ובמקביל התקבל לופטין לאגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל, כשהוא בן 11 בלבד. בשנת 1996, התקבל לאיגוד הקוסמים הבינלאומי - האמריקאי (SAM) ואף זכה במקום הראשון בתחרות הקוסמים הארצית מטעם האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל, זכייה שהפכה אותו לקוסם הצעיר ביותר בישראל, שהתמודד בתחרויות קוסמים לבוגרים וסוקר רבות על ידי התקשורת הכתובה, בין היתר בעיתון היומי של ידיעות אחרונות צוין כי "הקוסם בן ה-14 הביס בוגרים ומנוסים ממנו בתחרות הארצית!".
באותן השנים, השתתף לופטין בתוכניות טלוויזיה רבות ("המעגל" עם דן שילון, שם הוכתר "כאלוף ישראל בקסמים", חינוכית 23, חדשות 10 ועוד) וסוקר רבות על ידי התקשורת הכתובה ("הקוסם הכי טוב בארץ מפוצץ אולמות בגיל 14" מעריב לנוער) וכונה "כילד הפלא" של אותה התקופה.
המאה ה-21
החל משנת 2019, כותב לופטין טור אישי במעריב בנושא אמנות חושים, בשם "אמנות חושים – אמנות או שרלטנות?". בחודש ספטמבר 2020 עלתה לאוויר התוכנית "בית הספר לקוסמים" בערוץ זום לצופי YES, בה לופטין קיבל תפקיד ראשי. בעונה הראשונה של התוכנית שודרו 12 פרקים. בהמשך שודרה התוכנית גם ב-HOT, בסלקום TV ובפרטנר TV.
ב-21 במרץ 2021 עלתה התוכנית "אין מצב" בכיכובו של לופטין, שעוסקת בתופעות בעולם העל-חושי; טלפתיה, תת-מודע, שפת גוף ותופעות אחרות. ב-28 בנובמבר באותה השנה עלתה העונה השנייה של התוכנית.
ב-2021, לופטין מופיע באופן קבוע בכנסים, תערוכות ואירועים בארץ ובעולם. בין עיקרי פעילותו הוא מלווה חברות מובילות, כמו אפל, אלביט, כמנחה כנסים (באנגלית מוכר בשם MC או "Master of ceremonies") שהן מארגנות.
חיים אישיים
לופטין מתגורר כיום ברחובות, הוא נשוי למורן לופטין ולהם שלושה ילדים.
משה קליין
משה (מוסא) קליין (28 בינואר 1934, י"ב בשבט ה'תרצ"ד – 9 ביוני 1967, א' בסיוון ה'תשכ"ז) היה קצין צה"ל, מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני. נהרג בקרב תל פאחר במלחמת ששת הימים. על התנהלותו ואומץ ליבו בקרב זה הוענק לו עיטור המופת. במלחמת סיני שירת כמפקד פלוגה ועוטר בעיטור העוז.
קורות חייו
באוגוסט 1947, בהיותו בן 13, החל קליין את לימודיו בכפר הנוער בן שמן. לאחר מספר חודשים פרצה מלחמת העצמאות, וכפר-הנוער כותר על ידי כנופיות ערבים. קליין, יחד עם יתר התלמידים פונה לחוף השרון.
בינואר 1952 גויס לחטיבת גולני. לאחר הטירונות, יצא לקורס מ"כים, כשלאחריו נשאר כמדריך עד לסיום שירות החובה שלו. בשנת 1955, יצא לקורס קצינים. לאחר שסיים את הקורס בהצטיינות שב לשרת בגדודו כקצין.
במלחמת סיני, אשר פרצה בשנת 1956, שימש כמפקד פלוגה בגדוד. על הפלוגה הוטל לכבוש את "מוצב 25" ברפיח.. על התנהלותו בקרב זה הוענק לו עיטור העוז מהרמטכ"ל משה דיין.
בסוף שנת 1965, לאחר שסיים את בית-הספר לפיקוד ומטה, שב לגולני לתפקיד קצין אג"ם. לאחר כשנה בתפקיד מונה למפקד גדוד 12 בחטיבה.
במהלך שירותו הצבאי הכיר קליין את אשתו שרה, ששירתה בגדודו כמורה חיילת. לזוג נולדו שני ילדים.
הקרב בתל פאחר
במסגרת תוכנית הקרב של חטיבת גולני בצפון רמת הגולן, הוטל על גדוד 12 בפיקודו של קליין לכבוש את תל פאחר, אשר היווה חלק ממערך מוצבים סורי בעל עומק טקטי בין הכפר זעורה לבין הגבול הישראלי.
במסגרת הקרב, אשר החל ב-9 ביוני 1967 (היום החמישי למלחמת ששת הימים) יצא בראש שורה של זחל"מים לכיבוש התל. במהלך הקרב, חלק ניכר מהכוח נפגע מאש טנקים סוריים, עוד לפני שהצליח שהגיע אל היעד. קליין הוביל את הלחימה והטיהור מלפנים. וכשעלה לראש התל לאחר הטיהור על מנת לתאם בין כוחותיו הוא נפגע מצרור של חייל סורי ומת במקום. התנהגותו של קליין השפיעה על חייליו שהמשיכו בקרב וכבשו את היעד בכמה צירים נפרדים. לאחר שפיקוד-הגדוד ברובו נפגע בקרב נועז ועקוב-מדם, אשר נמשך כ-5 שעות ובו נהרגו 36 חיילים, בסיומו של הקרב, נכבש היעד.
על התנהלותו בקרב זה עוטר בעיטור המופת
קליין הניח אישה, בן ובת. הובא לקבורה בבית העלמין הצבאי בחיפה.
איטליה הפשיסטית
איטליה הפשיסטית היא המדינה והמערכת השלטונית, שהתקיימה באיטליה בין השנים 1922–1943, בתקופה שבה שלט בניטו מוסוליני על ידי המשטר הפשיסטי. המונח איטליה הפשיסטית מתייחס במידה מסוימת גם לתקופה בת שנה וחצי שלאחר נפילתו של מוסוליני, בה התקיימה בצפון איטליה מדינה פשיסטית בשם הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (בעוד שבפועל הייתה איטליה הצפונית תחת כיבוש גרמני) ואילו דרום איטליה נמצא תחת כיבוש של בעלות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה איבדה איטליה בהדרגה את עצמאותה. צבאה נשלח למלחמות בחזיתות רחוקות ברוסיה ובצפון אפריקה על פי האינטרס הגרמני, והיהודים שבתחילה זכו להגנת המשטר, נרדפו בחוקי גזע. לאחר הדחתו של מוסוליני בשנת 1943 הפכה ההשפעה הגרמנית העקיפה לכיבוש צבאי ישיר.
כגודל יומרתו של המשטר הפשיסטי לחדש את פניה של איטליה, ליצור שיטה כלכלית וחברתית חדשה שתביא לעולם בשורה שתעמוד כמשקל נגד לקומוניזם ולסוציאליזם, וליצור אימפריה ים תיכונית המבוססת על המודל של האימפריה הרומית, כך מפח הנפש שנוצר עם התמוטטות המשטר, התבוסה הצבאית, הכיבוש הזר, והתמוטטות חברתית שהביאה למלחמת אזרחים אכזרית, ולרדיפתם והשמדתם של היהודים.
רקע היסטורי
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הייתה איטליה מונרכיה קונסטיטוציונית בה שלט המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, ומתחתיו ראש ממשלה נבחר, בעל סמכויות נרחבות, האחראי כלפי פרלמנט בעל שני בתים. איטליה, שבמהלך המאה ה-19 עברה תהליכים של איחוד וקבלת עצמאות, נותרה בתחילה נייטרלית, אך במהלך המלחמה, ב-23 במאי 1915 הצטרפה לצד מדינות ההסכמה, צרפת ואנגליה מתוך תקווה כי הניצחון במלחמה יקנה לאיטליה מקום של כבוד בין האומות האירופיות, ויביא לשגשוג ולפריחה. בפועל היו הישגי הצבא האיטלקי דלים, והוא אף נחל תבוסות צבאיות מרות, כתבוסת קאפורטו ב-1917. ההישגים הטריטוריאליים שהושגו היו אך רצועת אדמה בגבולה הצפון מזרחי של איטליה עם אוסטריה.
אף על פי שאיטליה לחמה לצד מדינות ההסכמה שניצחו במלחמה, חשו האיטלקים אכזבה מהמלחמה בגלל ההישגים המועטים יחסית שהביאה להם, לעומת ההרס שגרמה. נזקי המלחמה בנפש (כחצי מיליון הרוגים וכחצי מיליון נכים) וברכוש גרמו לשפל כלכלי: אבטלה, חובות לאומיים, רעב, אינפלציה וכדומה. המצב הכלכלי הקשה וכישלונות נציגיה של איטליה בוועידות השלום אשר ויתרו על שטחים הביאו לעליית גורמים רדיקליים. פרץ משבר פוליטי: השמאל – קומוניסטים וסוציאליסטים אשר שלטו על מעמד הפועלים, מול הימין – לאומנים שדרשו החזרת שטחים וכבוד לאיטליה.
שביתות גדולות שהונהגו על ידי סוציאליסטים בשנים 1919–1922 גרמו להתמוטטות כלכלית, ולכן נחשבה המפלגה הסוציאליסטית בעיני חלק גדול מהעם כ"אויבי העם". בנוסף לשביתות, פרצו בשנים הללו מהומות אלימות בין תומכי ימין לבין תומכי השמאל. חוסר היציבות באיטליה הלך והתגבר, וכתרופה נוצרה כמיהה ל"יד חזקה".
דוגמה טובה למצב זה היא פרשת פיומה. פיומה (כיום רייקה בקרואטיה) היא עיר שהפכה לעיר במעמד בינלאומי (עיר חופשית). קבוצת לאומנים בראשות המשורר גבריאלה ד'אנונציו כבשה את פיומה, גירשה ממנה כוח רב לאומי, וביקשה לספחה לאיטליה. משסיכלה הממשלה האיטלקית את כוונת הסיפוח, הכריז ד'אנונציו כי פיומה היא מדינה עצמאית בשם "הממלכה האיטלקית של קרנארו (Carnaro)". ג'ובאני ג'וליטי, ראש הממשלה, התלבט כיצד להגיב. למעלה משנה של שלטון דיקטטורי עצמאי של ד'אנונציו הסתיימה עקב לחץ המערב, וכוחותיו הוצאו מפיומה. פרשה זו הראתה כיצד זוכה הימין הקיצוני באהדה ולגיטימיות והמדינה נתפסה כפועלת נגד רצון העם.
עליית המפלגה הפשיסטית לשלטון
בניטו מוסוליני היה ממנהיגי המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. המפלגה התנגדה לכניסת איטליה למלחמה, אך מוסוליני קרא להצטרפותה של איטליה למלחמה, ועל רקע זה פרש מהמפלגה. במהלך השנים שלאחר מכן הלכו דעותיו של מוסוליני והקצינו לימין. ומסביבו נאספה קבוצת אנשים בעלי דעות דומות. הזעזוע החברתי שלאחר המלחמה, החשש מעליית הקומוניזם והרצון במנהיג חזק, הביאו לעלייתם הפוליטית של מוסוליני וחבורתו בחוגי הימין האיטלקי לאחר המלחמה.
ב-23 במרץ 1919 כינס מוסוליני אספה של תומכיו ב"פיאצה סן ספולקרו", אספה הנחשבת להולדתה הרשמית של התנועה הפשיסטית. מזה זמן מה היו פעילות קבוצות שונות שהשתמשו בשם "פשיסטים", ובאו מרקע אידאולוגי מגוון. הקבוצה שהתגבשה השתתפה בבחירות שהתקיימו ב-1919, כשמצעה כלל הקמת רפובליקה דמוקרטית, הפרדת הדת מהמדינה, הקמת צבא עממי, מיסוי פרוגרסיבי, והקמת קורפורציות. המצע היה שמאלני, אנטי מלוכני ואנטי כנסייתי. בבחירות שהתקיימו בנובמבר כשלה תנועתו של מוסוליני, ולא הצליחה להכניס לפרלמנט ולו נציג אחד מטעמה.
המפלגה הפשיסטית בשנותיה הראשונות הייתה ערב רב של אנשים בעלי דעות שונות, רעיונות מנוגדים, אך התבססה על החשש מן הקומוניזם, ועל חבורות של בעלי זרוע, שכונו החולצות השחורות, בהנהגת אישים כדינו גראנדי ואיטלו באלבו שהטילו חיתתם על מתנגדיה הפוליטיים של התנועה. ב-1920 קיבלה המפלגה אחיזה במספר ערים על ידי ראשי עיר שראו במוסוליני את האדם שיעצור את הקומוניזם. בבחירות ב-1921 התמודדה הרשימה הפשיסטית במסגרת אחת עם רשימות ליברליות ולאומניות, כשהיא טוענת שהיא נמצאת בימין הקיצוני של תנועה זו. בבחירות אלו כבר זכתה תנועתו המחודשת של מוסוליני להישג נאה כשהכניסה לפרלמנט 35 נציגים מטעמה, יותר מ-6% מכלל המושבים בבית. משנכנס מוסוליני לפרלמנט, וזכה ללגיטימציה של הימין השמרני והמתון, שוב לא היה תלוי בשותפיו מן העבר. הוא הביט מן הצד בכישלון מנהיגיה השמרנים והליברלים של איטליה, ג'ובאני ג'וליטי, ולאחריו לואיג'י פאקטה, תוך שהוא מטפח את בריוני "החולצות השחורות" וממתין לשעת כושר לכיבוש השלטון.
המצעד על רומא
ממשלתו החלשה של פאקטה לא הצליחה למנוע את מעשי הבריונות של אנשי החולצות השחורות, ואת האיום בהשתלטות קומוניסטית ובהידרדרות המדינה עקב שביתות והשבתות. אוזלת היד של הממשלה הייתה גלויה לכל, ומוסוליני הבין כי בידו להשתלט על השלטון. ב-24 באוקטובר שנת 1922 התגייסו כ-50 אלף מחברי "החולצות השחורות" להפגנת כוח והתרכזו בצמתים החשובים של רומא, בדרישה מן המלך, ויטוריו אמנואלה השלישי כי ימנה את מוסוליני לראש הממשלה. המלך נועד עם ראשי הצבא, ואלו מסרו לו כי עליו להכריז על משטר צבאי. בשל החשש לעימות מזוין, סירב המלך להכריז על משטר צבאי. ברור היה כי השלטון לא היה מסוגל להפעיל את כוחות הצבא כיאות, וגורמים מסוימים בצבא האיטלקי אף תמכו בגלוי בקיום המצעד. סירובו של המלך להכריז על משטר צבאי הביא להתפטרותו של פאקטה, והמלך מינה את מוסוליני לראשות הממשלה. רק לאחר מינויו הרשמי והחוקתי של מוסוליני לראשות הממשלה הותר לאנשי החולצות השחורות להיכנס לרומא. התנועה הפשיסטית טיפחה את המיתוס לפיו תפסה בכוח את השלטון. למעשה קיבל מוסוליני את המינוי באופן כשר וחוקתי, והיה ראש לממשלת קואליציה בה היו חברים אף הליברלים והשמרנים. רבים קיבלו את השלטון החדש בתקווה, וציפו להתייצבות של המצב הפוליטי הרעוע, ולהשבת החוק והסדר לרחובותיה של איטליה.
השנים הראשונות בשלטון
כראש ממשלה, התאפיינו השנים הראשונות לשלטונו של מוסוליני בממשלות קואליציה המורכבות מלאומנים, שמרנים, ליברלים ופשיסטים. בתחילה התנהג במתינות, וזכה לתמיכה עממית אותנטית. מוסוליני פעל להשבת כוחה של המדינה כלפי פנים, שילב את אנשי "החולצות השחורות" במוסדות הצבא, וקידם את משנתו האידאולוגית והכלכלית באופן מתון. הוא נתמך על ידי תעשיינים עשירים, ובעלי אחוזות, ופעל כנגד האיגודים המקצועיים, ואף ביצע הפרטה. עם זאת, היסודות הקיצוניים והפליליים במפלגתו המשיכו בהתססת המצב, ובפעילות רצח וטרור, בידיעתו ובהסכמתו של מוסוליני. פעולה כזו הייתה רציחתו, בשנת 1924 של המנהיג הסוציאליסטי, ג'אקומו מאטיאוטי, רצח שהיווה את קו פרשת המים בהפיכת איטליה הפשיסטית למדינה טוטליטרית של ממש.
מדיניות הפנים
באיטליה הוקם שלטון טוטליטרי – דיקטטורה המתערבת בכל תחומי החיים.
מוסוליני הוצג כנישא מעל לכל ולכן אסור היה להתנגד לו. מפלגות האופוזיציה הוצאו מחוץ לחוק ומתנגדיו נשפטו, נאסרו, הוגלו אל מחוץ לאיטליה ונרצחו. במדינה נותרה מפלגה אחת בלבד, אשר נשלטת בידי אדם אחד, "הדוצ'ה" ומעבירה את האידאולוגיה לכל איטליה. הגוף העיקרי במפלגה היה 'המועצה הפשיסטית העליונה' שהייתה כפופה למוסוליני וסייעה בידו לשלוט על כל פעילות המפלגה בצורה דיקטטורית. מ-1929 הפכה המועצה מגוף פנים-מפלגתי, לגוף שלטוני של המדינה, ולמעשה לגוף השלטוני העליון במדינה.
מאחר שהייתה המפלגה היחידה התקיימה זהות בינה למדינה ולכן כולם חייבים לציית לה (בשנות ה-30 היו במפלגה 2 מיליון חברים). מוסוליני דאג כי ראשי המפלגה ישלטו ברחבי איטליה. במחוזות ובערי איטליה מונו אנשי המפלגה כמושלים וראשי ערים. הצבא תמך בו והיה למשענתו. הוקמה משטרה חשאית שתפקידה ללכוד מתנגדים. במקום החוקה הליברלית פורסם "צו ביטחון ציבורי".
על אף שלא הצליח ליצור מצע כלכלי עקבי, הפשיזם התפתח לשיטה כלכלית ופוליטית ששילבה טוטליטריות, לאומנות, אנטי קומוניזם ואנטי ליברליזם, במדינה שעוצבה על מנת לשלב את כל מעמדות החברה תחת שיטה קורפורטיסטית שכונתה "הדרך השלישית". השיטה הקורפורטיסטית, רעיון פשיסטי שהושפע מהגילדות בימי הביניים העניקה את הכוח לגופים שאמורים היו לייצג את המעסיקים, העובדים והממשלה. כך, ציפו, כי כל קורפורציה תשרת את המגזר הכלכלי כולו, במקום לדאוג לאינטרסים של מעמד צר. בפועל הייתה זו אך דרך לבטל את זכות האיגוד המקצועי. הגופים, שאמורים היו לאגד את כל האיטלקים באגודות מקצועיות, היו בשליטתה המלאה של הממשלה. נציגי העובדים ונציגי המעבידים היו בכל המקרים פשיסטים מנאמניה, וכך, למעשה, הושתק הן קולם האותנטי של העובדים והן קולו של ההון במסגרת יחסי העבודה. עם זאת, כצפוי, גילו נציגי המעסיקים יתר עצמאות, ולא אפשרו מינוי "נציגים מטעם" לקורפורציות, וכך הפכה השיטה לכלי לדיכוי העובד, ולביטול חירויות בסיסיות כחופש השביתה, תוך יצירת מנגנון ביורוקרטי מסובך.
הפשיזם ראה עצמו כדרך מחשבה מקורית, שונה מהסוציאליזם ומהקפיטליזם. מוסוליני, ששורשיו היו נעוצים בסוציאליזם, הפריט מספר תעשיות בתחילת דרכו. אך לקראת שנות ה-30 התהפך הגלגל הכלכלי, והוא ניסה להעביר את תעשיות המפתח במדינה לשליטת הממשלה. המטרה המוצהרת הייתה לייצר את כל הדרוש לאיטליה באיטליה, מטרה שהייתה בלתי אפשרית נוכח מחסור בתשתיות תעשייתיות ובמימון נאות.
מוסוליני ראה לנגד עיניו את קידום הכלכלה באמצעות פרויקטים ציבוריים גדולים ויוזמות ממשלתיות, על מנת להיאבק בשפל ובמיתון, ולמנוע אבטלה. אחד הפרויקטים הראשונים והידועים כונה על ידי התעמולה הפשיסטית "הקרב על הדגן", בו הוקמו 5,000 חוות חקלאיות וכמה עיירות חקלאיות באזור ביצות פונטינה, שיובש והוכשר. תוכנית זו הסיטה משאבים רבים לגידול דגנים, שהיו דרושים לגידולים אחרים, וחיוניים יותר. המנגנון הענקי שעסק בפרויקט היה בלתי יעיל, והסובסידיות שהוענקו לחקלאים הביאו אך לצמיחת חובה של המדינה. ניסיון נוסף ב-1928 "הקרב על האדמה", היה מוצלח יותר. פרויקטים כייבוש ביצות פונטינה למטרות חקלאיות היו טובים לצורכי תעמולה, הביאו לירידה באבטלה, ואפשרו לבעלי אחוזות עשירים לשלוט בגובה הסובסידיות. התוכנית כולה ירדה לטמיון במהלך מלחמת העולם השנייה. עם סיומה, פחות מ-10,000 חקלאים יושבו באזורים שיובשו, ורובם סבלו מעוני.
המדיניות הכלכלית של מוסוליני הייתה מונעת יותר מצרכי התעמולה מאשר מהתמודדות עם המציאות הכלכלית. הרצון להרשים, ליצור פרויקטים ענקיים, ולזכות באהדה גבר על הצרכים הכלכליים של איטליה. יש ויכוח של ממש באשר להצלחת מדיניותו באותה התקופה. יש הרואים בה כישלון, ואילו אחרים סבורים כי היא עודדה תיעוש והניחה את היסודות לצמיחתה הכלכלית של איטליה בעשורים שלאחר מלחמת העולם.
התעמולה והתקשורת נכפפו למרות השלטון. מוסוליני השתמש בעיתונות, ברדיו ובספרים כדי להחדיר את התעמולה הפשיסטית. כל אמצעי התקשורת היו תחת חסות ופיקוח המשטר הפשיסטי. לא הייתה עיתונות אופוזיציונית וכו'. נוצרה תופעה מיוחדת פולחן "הדוצ'ה". מאחר שמוסוליני הוא המנהיג המכוון את דרכה של המדינה, ואף התגלמותה של המדינה ושל המפלגה הפשיסטית, העם האיטלקי אהד והעריץ את מנהיגו, וראה בו גואל ומושיע. פולחן האישיות של "הדוצ'ה" הגיע לשיאים בשנות ה-30. עצרות המוניות, שאורגנו על ידי מזכיר המפלגה הפשיסטית אקילה סטראצ'ה היו לדבר שבשגרה. הונהגה הצדעה לדוצ'ה במועל יד, דיוקנו נישא מכרזות ומדפי העיתונים, והעם חונך להעריץ אותו כאישיות דגולה.
ב–1929 חתם מוסוליני עם הוותיקן את ההסכמים הלטרניים בהם הסכים כי הדת הקתולית תהא לדת המדינה. הוותיקן הפך למדינה עצמאית. כך קנה מוסוליני את אחדות העם האיטלקי ואף את תמיכת הקתולים מחוץ לאיטליה.