cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אני ואתה
תיאור והבהרת המונח
בובר כותב כך: "הפגישה של האדם עם עצמו אפשרית והכרחית רק כפגישה של האדם היחיד עם חברו האדם [...] רק כשמכיר האדם היחיד את האחר בכל אחרותו כעצמיות, כאדם, ומתוך הכרה זו הוא בוקע ויוצא לקראתו, הוא פורץ את הסגר בדידותו. ברור שאין דבר זה יכול להתרחש אלא מתוך התפעמות האישיות באשר אישיות היא. ".
בובר מול הזרם האקזיסטנציאלי
בספרו 'פני אדם' הוא פורס את משנתו על ה'אני ואתה' נגד היידגר וטוען: "אין האדם יכול להיעשות שלם מתוך יחס לעצמיותו אלא מתוך יחסו לעצמיות אחרת.". 'ההיות' של היידיגר, טוען בובר הוא 'היות' של חד-שיח. היות עצמו אינו האדם שחי ממש עם האדם, "הוא האדם שאינו יודע חיי ממש אלא בזיקתו לעצמו בלבד"
בובר מאשים את היידגר ביחס של שירות וטיפול הניתן על ידי האחר, ולא ביחס של מהויות. הוא כותב: "שכן היחס של שירות וטיפול שלו בלבד הוא מתכוון, אי-אפשר שיהיה כשהוא לעצמו יחס של מהות, הואיל ואינו מביא את מהותו של איש אחד ביחס מישרים אל מהותו של איש שני, אלא מביא רק את עזרת הטיפול של האחד אל הזולת החסר וצריך טיפול זה [...] מסתבר שיחס כזה, יחס של מהות, עשוי לעלות מתוך יחס של טיפול, אם קמה בין המטפל והנתון לטיפולו ידידות אמת או אהבה אמיתית כדי ליצור יחס של טיפול בלבד אין צורך באדם האמיתי, ומספיק התפקיד שהוא ממלא בחיינו, ומשמש לתועלתנו ומכאן שאישיותו הופכת לסתמית עבורנו.
בובר טוען כנגד משנתו של היידגר שהאני בלבד אינו מסוגל להתפתח והוא מערכת סגורה בפני העולם. אך רק מתוך אני עצמאי יכולים להתפתח יחסים דיאלוגיים. "צריך שיוכל האדם לומר באמת 'אני' כדי שיוכל לעמוד על רזו של אתה בכל אמיתותו" "רק כשמכיר האדם היחיד את האדם האחר בכל אחרותו כעצמיות, הוא פורץ את סגר בדידותו" "זו עובדת יסוד של הקיום האנושי, אדם עם אדם ולא היחיד לעצמו ולא הציבור לעצמו. בין האישי האינדיבידואלי לבין הציבורי חברתי יש עמדה אחת חזקה עוד יותר והיא הזיקה לזולת".
בובר מייחס להיידגר, ולסארטר, חוסר יכולת ליצור קשר של אהבה אמיתית, ולפיכך גם של דיאלוג אמיתי, בין שתי אישיויות נפרדות, וזו טענתו העיקרית נגד תורתם.
האני, הלז והציבור כיחסים מנוגדים לאני-אתה
בובר מציג ביחסי האני והלז את היחס ההפוך ליחסי האני - אתה, כאשר הלז מייצג אמצעי שימושי, לתועלת ולשרות האני, ולא כאישיות בפני עצמו. בין האני ללז מתקיים יחס של הזרה שמשמעותו שהלז יכול להיות כל זר באשר הוא, כלומר, לא נדרשת היכרות עמו אלא הוא משמש ליחסי תועלת ושירות.
בובר טוען שגם האינדיבידואליות וגם הציבור - הקולקטיב, אינם אלא הפשטה שאינה קיימת במציאות. מה שיש זו זיקה בין שני בני אדם שהיא ייחודית לאדם והיא-היא הסימן לאנושיותו הוא רואה בתפיסה האינדיבידואליסטית, שבה הפרט עסוק בעצמו בלבד והאחר משמש עבורו רק למילוי צרכים או אמצעי להשגת מטרות, סימן להידלדלות הנפש. הוא מייחס לתפיסה זו סירוב לצו הקאנטיאני האוסר על התייחסות לאדם כאל אמצעי בלבד, ולא כאל תכלית לעצמה. בובר מדגיש את האחריות והאוטונומיה של הפרט, שאין לראות בו רק חלק מחברה
שרה פאריש
שרה פאריש (באנגלית: Sarah Parish; נולדה ב-7 ביוני 1968) היא שחקנית אנגלייה. ידועה מהופעותיה בסדרות הטלוויזיה "עמודי תבל", "Peak Practice", "לבבות ועצמות", "קצוות מפוצלים", "דוקטור הו", "מאהבות", "מרלין", "אטלנטיס" של ה-BBC והדרמה הרפואית "מונרו" של ITV.
ביוגרפיה
פאריש נולדה ביאוביל שבסאמרסט לביל ולתלמה פאריש. יש לה אחות בשם ג'ולי ואחיה הוא המוזיקאי ג'ון פאריש. היא למדה בבית הספר המקומי "פרסטון" וביאוביל קולג'. היא התחילה לשחק בגיל צעיר מאוד, והיא מספרת בראיון שהופעתה הראשונה כנראה הייתה בגיל שנתיים בכפר טינטינהול. שם הופיעה במחזה מוזיקלי בתפקיד פנינה בתוך צדפה. מאוחר יותר השתתפה בתיאטרון לנוער ביאוביל.
אחרי סיום לימודיה בבית הספר למשחק "Academy of Live and Recorded Arts", הופיעה פאריש בשנת 1994 בפרסומת למבשלת הבירה בודינגטון הממוקמת במנצ'סטר. בהמשך קבלה תפקידים כאישה צפונית בין השאר כדון רודג' ב-"Peak Practice", אלי הנשל ב"קצוות מפוצלים" (2002), אנני מיילור בסדרה "אמון" ונטלי הולדן ב"בלקפול" (2004). היא כיכבה לצדה של דברה מסינג בסרט הקולנוע "הדייט שלי לחתונה", ובתפקיד קטן השתתפה בסרט "החופשה" בכיכובו של ג'וד לאו. עוד הופיעה פאריש בפרק "הכלה הבורחת", ספיישל חג המולד של "דוקטור הו" בשנת 2006.
ב-2007 הופיעה פאריש בסרט הטלוויזיה "Recovery". עוד כיכבה בפרק בסדרה "Shakespeare Retold", עיבודים מודרניים למחזות של שייקספיר, בו שיחקה בתפקיד ביאטריס ב"מהומה רבה על לא דבר". בסדרה "מאהבות" שיחקה בתפקיד הרופאה קייטי רודן. הסדרה שודרה לראשונה ב-BBC One בפברואר 2009. בסדרת הטלוויזיה "מרלין" של ה-BBC גילמה את ליידי קטרינה.
ב-2011 כיכבה בדרמה הרפואית "מונרו" לצדו של ג'יימס נסביט. עוד הופיעה בסדרה "אטלנטיס" של ה-BBC, בתפקיד פסיפאה. החל ממרץ 2014 היא מגלמת את אנה רמפטון בשתי עונות של הסדרה הקומית "W1A" של ה-BBC.
פאריש שיחקה תכופות לצדו של דייוויד טננט - בסדרה המוזיקלית "בלקפול" מ-2004, בדרמה "Recovery" של טוני מרצ'נט ובפרק "הכלה הבורחת" ספיישל חג המולד של שנת 2006 בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", כשטננט גילם את הדוקטור. "אנחנו כמו 'ג'ורג' ומילדרד", היא מתבדחת, "בעוד 20 שנה קרוב לוודאי שנעשה יחד סיטקום גרוע בבית בפרסטון".
ב-2017 שיחקה פאריש בתפקיד רפ"ק אליזבת בנקרופט במיני-סדרה בשם "בנקרופט" של רשת ITV. העונה השנייה של הסדרה שודרה בינואר 2020.
חיים אישיים
ב-2 במרץ 2018, פאריש עברה תאונה, ושברה את רגלה כשהיא נסעה מזחלת בשלג.
כשנשאלה על תחביביה ותחומי העניין שלה, שרה סיפרה על גינת הירק שלה.
חזרה (אמנות הבמה)
חזרה היא אירוע שמתרחש כהכנה לקראת הופעה. הוא מתקיים כצורה של תרגול, על מנת להבטיח שכל הפרטים של הביצועים שלאחר מכן ערוכים ומוכנים כראוי ומתואמים ביניהם. השימוש הנפוץ ביותר בחזרות קיים בתחום אמנות הבמה, כהכנה לפני הצגה בפני קהל צופים.
חזרה גנרלית
חזרה גנרלית (על פי האקדמיה ללשון העברית: חֲזָרָה כְּלָלִית) היא החזרה האחרונה, בתום סדרה של חזרות. במהלכה מוצגת ההופעה בשלמותה, בהיקף מלא, בהשתתפות כל צוות השחקנים ושאר בעלי התפקידים (תאורנים, אנשי סאונד, נגנים וכדומה). בחזרה גנרלית בתיאטרון, השחקנים מופיעים בלבוש מלא (תלבושות, איפור, פיאות וכדומה), ועושים שימוש באביזרים אמיתיים. עבור מופע מוזיקלי, החזרה הגנרלית היא החזרה האחרונה לפני ההופעה.
תיאטרון או אופרה
חזרה טכנית היא חזרה המיועדת בעיקר לטכנאי התאורה והקול המעורבים בהוצאה לפועל של ההופעה, על מנת לאפשר להם, ולמנהל הבמה, לערוך חזרות בהיבטים הטכניים של ההופעה - מתי יש להדליק/לכבות אורות (ואילו), מתי יש להשמיע אפקטים קוליים, אילו חפצים (תפאורה, אביזרים וכדומה) צריכים להיות על הבמה (ומתי) - וזאת לצורך זיהוי תקלות ומציאת פתרונות. בדרך כלל, השחקנים לא עושים חזרות על סצנות שלמות במהלך החזרה הטכנית, אלא מבצעים דיאלוגים ו/או פעולות המשמשות את מנהל הבמה כנקודות ציון זמן - מתי יש לבצע פעולה טכנית מסוימת (או סדרת פעולות). חזרה טכנית מקוצרת כוללת, בדרך כלל, רק את סיקוונס הפתיחה והסיום של כל סצנה או מערכה.
מיצ'ל
חוסה מיגל גונסאלס מרטין דל קאמפו (בספרדית: José Miguel González Martín del Campo; נולד ב-23 במרץ 1963), הידוע בכינוי מיצ'ל (בספרדית: Michel), הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר הימני ומאמן כדורגל בהווה.
מיצ'ל שיחק לאורך כל הקריירה במדי ריאל מדריד, הקבוצה בה גדל, למעט שנה אחת בסיום הקריירה במקסיקו. בנוסף, רשם מיצ'ל 66 הופעות במדי נבחרת ספרד, בהן כבש 21 שערים. הוא ייצג את נבחרתו בשני טורנירי מונדיאל (כבש ארבעה שערים במונדיאל 1990) ופעם אחת באליפות אירופה.
כמאמן, הוביל מיצ'ל את אולימפיאקוס היוונית לשתי זכיות באליפויות וגביע אחד.
קריירת משחק
מיצ'ל נולד במדריד והצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד ב-1976, כשהיה בן 13. הוא החל לשחק בקבוצת המלואים ריאל מדריד קסטיליה בעונת. בעונה זו רשם מיצ'ל הופעה אחת במדי הקבוצה הבכירה, ב-11 באפריל 1982, בניצחון 1–2 על קאסטיון. מיצ'ל כבש את השער הראשון במשחק בפנדל.
לאחר שתי עונות בקבוצת המילואים, עבר מיצ'ל לקבוצה הראשונה לקראת עונת, תחת המאמן אמנסיו אמארו. החל מעונה זו היה מיצ'ל לשחקן הרכב קבוע כמעט לאורך כל תקופתו בריאל מדריד. הוא היה חלק מקבוצה שכונתה "חמישיית העיט", וכללה חמישה שחקנים שעלו ממחלקות הנוער של הקבוצה והיו לחלק הארי בהרכב הקבוצה הראשונה, ומלבדו נכללו בה גם אמיליו בוטרגניו, רפאל מרטין ואסקס, מיגל פרדסה ומנואל סאנצ'יס. כבר בעונת הבכורה שלו סייע מיצ'ל לקבוצתו לזכות בגביע אופ"א, לאחר שכבש את השער הראשון במפגש הגמר הכפול בו ניצחה ריאל את וידאוטון ההונגרית (3-1 בסיכום שני המשחקים). הוא היה שותף מלא לשחזור הזכייה לאחר ניצחון בגמר הכפול מול פ.צ. קלן עונה לאחר מכן. החל מעונה זו ועד לעונת, לא ירד מיצ'ל מ-31 הופעות ליגה בכל עונה, וסייע לקבוצתו לזכות בחמש אליפויות ושני גביעים.
בעונת סבל מפציעה קשה בברכו שהשביתה אותו לאורך רוב שלבי העונה. למרות זאת, הוא חזר לעונה נוספת, עד שעזב את הקבוצה בסיום עונת. הוא שיחק בקבוצה 12 עונות מלאות, ורשם במדיה 404 הופעות ליגה בהן כבש 97 שערים.
ב-1996 הצטרף מיצ'ל לאתלטיקו סלאיה מליגת העל המקסיקנית, שם התאחד עם חברו לשעבר בריאל מדריד, אמיליו בוטרגניו, ולאחר שנה פרש ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת ספרד
מיצ'ל שיחק לראשונה במדי נבחרת ספרד ב-20 בנובמבר 1985, תחת המאמן מיגל מוניוס, כשפתח בהרכב במשחק ידידות מול שהסתיים בשוויון 0-0. פחות מחודש אחר כך, במשחק ידידות מול, כבש מיצ'ל את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, בדרך לניצחון 0–2.
הוא הספיק לערוך חמש הופעות בינלאומיות בלבד בטרם זומן על ידי מוניוס לסגל ספרד לטורניר מונדיאל 1986 במקסיקו. הוא עלה בהרכב בכל משחקי שלב הבתים, בהם רשמה ספרד הפסד 0–1 ל וניצחונות 1–2 על ו-0–3 על, בדרך להעפלה מהמקום השני בבית. מיצ'ל הוסיף לפתוח גם בניצחון 1–5 על, בו כבש חברו לקבוצה אמיליו בוטרגניו רביעייה. מיצ'ל וספרד הודחו בשלב רבע הגמר. הקשר עלה בהרכב ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה מול, בסיומה הודחה ספרד בדו-קרב בעיטות עונשין.
החל מזימון הבכורה ושלו ועד לסיום דרכו הבינלאומית, לא החמיץ מיצ'ל אף זימון לסגל הנבחרת, למעט במקרים בהם היה פצוע. הוא העפיל עם הנבחרת לטורניר יורו 1988 בגרמניה המערבית, וזומן לסגל על ידי מוניוס. מיצ'ל כבש את שערה הראשון של ספרד בטורניר, במשחק הפתיחה מול כבר בדקה השישית, בדרך לניצחון 2–3. אמנם, הפסדים של 0–1 ל ו-0–2 ל, מארחת הטורניר, סיימו את דרכה של ספרד בשלב מוקדם של התחרות.
גם לאחר מינויו של לואיס סוארס, הוסיף מיצ'ל להיות חלק חשוב מסגל הנבחרת. הוא זומן לטורניר מונדיאל שני ברציפות, מונדיאל 1990 באיטליה. מיצ'ל לא החמיץ אף דקת משחק של ספרד בטורניר. לאחר שוויון 0-0 עם, כבש מיצ'ל את השלושער הבינלאומי היחיד בקריירה שלו, והוביל את נבחרתו לניצחון 1–3 על. לאחר מכן, כבש מיצ'ל בפנדל את השער הראשון בניצחון 1–2 על. בשמינית הגמר הפסידה ספרד בהארכה ל, וסיימה את דרכה בטורניר. מיצ'ל סיים את הטורניר עם המקום השלישי בטבלת כובשי השערים שלו, עם ארבעה.
לאחר הגעתו של חבייר קלמנטה לתפקיד מאמן הנבחרת ב-1992, רשם מיצ'ל שלוש הופעות נוספות במדי הנבחרת, אך מאז לא חזר יותר לסגל, על אף שהיה רק בן 29. הוא סיים את הקריירה הבינלאומית עם 66 הופעות, בהן כבש 21 שערים. הוא ממוקם עשירי בטבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
קריירת אימון
לאחר פרישתו שימש מיצ'ל כפרשן ספורט וכותב טורים, ואת קריירת האימון החל כעשור אחר כך, כשמונה למאמן ראיו ואיקאנו מהליגה השלישית לקראת עונת. הוא לא הצליח להצעיד את הקבוצה להעפלה, והוביל אותה למקום החמישי בלבד.
ב-27 באפריל 2009, כחודש לסיום עונת, החליף מיצ'ל את ויקטור מוניוס כמאמן חטאפה בניסיון להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה. מיצ'ל וקבוצתו הצליחו להבטיח את ההישארות במחזור האחרון, מה שהוביל להארכת חוזהו של המאמן בקבוצה לשנתיים נוספות. בעונת הוביל מיצ'ל את קבוצתו למיקום הליגה הגבוה ביותר בהיסטוריה שלה, המקום השישי בטבלה. עונה אחר כך, לעומת זאת, שוב חזרה הקבוצה לקרבות הישרדות ונותרה בליגה בזכות פער של נקודה בלבד, מה שגרר את סיום העסקתו של מיצ'ל בקבוצה בסיום העונה.
ב-6 בפברואר 2012 מונה מיצ'ל לתפקיד המאמן בסביליה. הוא הצליח לייצב את מצבה של הקבוצה, והעלה אותה שני מקומות בטבלה עד לסיום העונה במקום התשיעי. עונה אחר כך, ב-14 בינואר 2013, הוא פוטר מתפקידו לאחר הפסד 0–2 לוולנסיה שהציב את קבוצתו במקום ה-12 בטבלה.
ב-1 בפברואר 2013 החליף מיצ'ל את לאונרדו ז'רדים, שפוטר במפתיע מקבוצת אולימפיאקוס, אף על פי שהובילה את הטבלה בעשר נקודות. עד לסיום העונה הוביל מיצ'ל את קבוצתו לזכייה בדאבל - אולימפיאקוס זכתה באליפות יוון בפער 15 נקודות מפאוק סלוניקי, וגברה על אסטרס טריפוליס 3-1 בהארכה בגמר הגביע היווני. עונה אחר כך הוביל מיצ'ל את הקבוצה לאליפות מרשימה אף יותר. הקבוצה זכתה בפער של 17 נקודות מפאוק, ורשמה רק שישה משחקי ליגה בכל העונה בהם לא ניצחה. בליגת האלופות הוביל מיצ'ל את קבוצתו עד לשלב שמינית הגמר. הוא פוטר מתפקידו ב-6 בינואר 2015, לאחר שקבוצתו לא הצליחה לעלות למקום הראשון בליגה. בסיום העונה זכתה הקבוצה באליפות נוספת.
ב-19 באוגוסט 2015 החליף מיצ'ל את מרסלו בייאלסה בתפקיד המאמן של אולימפיק מרסיי. בייאלסה התפטר מתפקידו כבר לאחר מחזור ליגה אחד, בעקבות חילוקי דעות עם ההנהלה. מיצ'ל קיבל את הקבוצה לאחר שהפסידה בשני מחזורי הפתיחה, ובמשחקו הראשון על הקווים הוביל אותה לניצחון ביתי של 0–6 על טרואה. באפריל 2016, פוטר מתפקידו.
חג המחזמר בת-ים
חג המחזמר בת-ים (לשעבר: חג המחזמר המקורי בת-ים) הוא פסטיבל תיאטרון ישראלי שנוסד בשנת 2013 ומתקיים מדי שנה בהיכל התרבות בת ים, במהלך חג החנוכה. בפסטיבל מוצגים מחזות זמר מקוריים בשפה העברית בבכורה עולמית, אשר מתחרים ביניהם על מענק כספי לקידום הפקת המחזמר, על פי החלטת צוות שופטים. הפסטיבל נועד לעודד יצירה מקורית, נועזת וחדשנית בתיאטרון הרפרטוארי והמסחרי בישראל, ובפרט בתחום מחזות הזמר.
יוזם הפסטיבל והמנהל האמנותי שלו הוא אורי פסטר, מחזאי ובמאי תיאטרון, שכתב וביים מחזות זמר רבים. "ז'אנר מחזות הזמר נחשב לאהוב ביותר בקרב הקהל הישראלי", אומר פסטר. "בעוד העשייה המקורית בעולם היא מרובה, אני מודע לעובדה שהיוצרים הנפלאים שלנו בתחום זה זקוקים לעידוד וסיוע. המטרה היא בהחלט ליישר קו עם המתחרש בתחום זה על במות העולם ... אני מאמין שחג המחזמר המקורי בבת-ים יהיה מקור כוח לפיתוח ועידוד הז'אנר בישראל וזאת בתקווה שהמחזמר הזוכה יועלה באחד התיאטרונים הרפרטוארים בארץ – בנוסף למענק העידוד שיקבל מהנהלת הפסטיבל".
בשנת 2015, הושק פרס מפעל חיים ליוצרים משמעותיים בתחום מחזות הזמר בישראל. הפרס הראשון הוענק למר אבי קורן על תרומתו למחזות הזמר בארץ, הן בכתיבת יצירה מקורית והן בתרגום מחזות זמר זרים לעברית.
אוסקה (מחוז)
מחוז אוסקה (ביפנית: Ōsaka-fu 大阪府) הוא מחוז באזור קנסאי שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר אוסקה. המחוז הוא אחד משני מחוזות עירוניים (פוּ 府), ביחד עם קיוטו.
היסטוריה
לפני רסטורציית מייג'י התחלק שטח מחוז אוסקה בין המחוזות קוואצ'י, איזומי וסצו. ב-1868, בראשית תקופת מייג'י, החלה ממשלת יפן בתהליך יצירת המחוזות בשנת 1868, הפכו האזורים סביב תשע הערים הגדולות ל-פוּ, ושאר האזורים הפכו ל-קֶ (県). מאוחר יותר, בשנת 1871 ועם ביטול שיטת ההאן, הפכה הממשלה את אזורי טוקיו, אוסקה וקיוטו לפו, והורידה את שאר האזורים לדרגת קן.
בשנת 2000 הייתה פוסאה אוטה לאישה הראשונה ביפן המכהנת בתפקיד מושלת, כשנבחרה להיות מושלת מחוז אוסקה.
גאוגרפיה
מחוז אוסקה גובל במחוזות הבאים: היוגו וקיוטו בצפון, נארה במזרח, וקאיאמה בדרום, ומפרץ אוסקה במערב. במחוז זורמים נהר יודו ונהר יאמטו. 11% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
טרם הקמת נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי, היה מחוז אוסקה המחוז הקטן ביותר ביפן מבחינת שטח, אך לאחר בניית האי המלאכותי עליו נבנה שדה התעופה, גדל המחוז ועקף את מחוז קאגווה.
ערים
במחוז אוסקה 33 ערים:
כלכלה
בשנת 2004 עמד התוצר המחוזי הגולמי 38.7 מיליארד ין, שני רק לטוקיו, וההכנסה לנפש הייתה 3 מיליון ין, מקום תשיעי ביפן.
מחוז אוסקה הוא ביתן של תאגידים בינלאומיים רבים, כגון שארפ ופנסוניק. עם זאת, במחוז פועלים עסקים קטנים ובינוניים רבים המהווים 99.6% מכל העסקים במחוז. על אף שמדובר בממוצע ארצי, התפוקה של עסקים אלה מהווה 65.4% מסך תפוקה מחוז, ונתון זה גבוה ביחס לטוקיו, העומדת על 55.5% בלבד.
גלובצ'וב
גלובצ'וב (בפולנית: Głowaczów) הוא כפר במחוז קוז'יניצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-18 ק"מ מערבית לקוז'יניצה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נוסד בשנת 1445, והוענקו לו זכויות עיר. במאה ה-18 הוקמו ביישוב מתפרות ובתי מלאכה לענף ההלבשה. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויות העיר בידי הרוסים, לאחר שהתקיים במקום קרב עם המורדים הפולנים במהלך מרד ינואר.
יהודי גלובצ'וב
יהודים החלו להתיישב בגלובצ'וב במאה ה-16, תוך שנדרשו להיתר מיוחד כדי להתגורר ולעבוד ביישוב. בסוף המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בכפר, ובין מלחמות העולם התקיימה במקום פעילות ציונית.
בשנת 1921 נמנו ביישוב למעלה מ-1,400 יהודים, כשני שלישים מתושביו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939 נלקחו יהודי המקום לעבודות כפייה. בקיץ 1942 גורשו יהודי הכפר יחד עם יהודים נוספים מהסביבה לגטו קוז'יניצה, ומשם שולחו בספטמבר 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה. מצבת אבן עליה שמו של הכפר מונחת במקום בו היה בעבר מחנה טרבלינקה לזכר הנספים.
גלובנו
גלובנו (בפולנית: Głowno) היא עיר קטנה במחוז זגייז' שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ההתיישבות באתרה של גלובנו החלה במאה ה-11. בשנת 1420 נחנכה ביישוב כנסיית יעקב הקדוש, וכעבור מספר שנים קיבל היישוב זכויות עיר. זכויות העיר ניטלו מהיישוב בשנת 1870, אך הושבו לו בשנת 1925.
יהודי גלובנו
יהודים החלו לשבת בגלובנו במאה ה-18, ובראשית המאה ה-19 נעשתה הקהילה במקום לעצמאית. בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל והבונד.
בשואה
בימים הראשונים לכיבוש גלובנו בספטמבר 1939, הוציאו הגרמנים להורג מספר מיהודיה, ובינואר 1940 ערכו פולנים מקומיים פרעות ביהודי העיר, וחיללו את בית העלמין היהודי בה. בתקופה זו הגיעו לגלובנו פליטים יהודים רבים ממערב פולין, עד שבקיץ 1940 עמד מספר יהודי העיר על כ-5,600 איש. לראשות היודנרט בעיר מונה אברהם רוזנברג.
במאי 1940 הועברו יהודי העיר לגטו בן ארבעה רחובות שהוקם במרכזה, אשר הוקף בגדר תיל, אך נותר פתוח. יהודי העיר נשלחו מדי יום לעבודות כפייה בחוות הסביבה, וחלקם נלקחו למחנות עבודה, מהם רובם לא שבו.
Joo
ג'ונג מין-ג'ו (באנגלית: Jung Min Joo, בקוריאנית: 정민주) נולדה ב-11 באוקטובר 1990 במחוז מאפו שבסיאול, קוריאה הדרומית, ידועה יותר בשם הבמה שלה Joo (בקוריאנית: 주, בעברית: ג'ו), היא זמרת סולו מקוריאה הדרומית שעשתה את הופעת הבכורה שלה תחת חברת התקליטים JYP Entertainment ב-2008.
ביוגרפיה
ג'ו בילתה את ילדותה באינדונזיה מכיוון שאביה עבד שם לפני כן. היא הייתה אחת המתמודדות בתחרות 'Superstar Survival' לצד חברי הלהקה 2PM, צ'אנסונג, טקיון וג'ונו ב-2006, כאשר ג'ונו הוכרז כמנצח. אף על פי שהיא לא ניצחה, היא התקבלה כמתאמנת בחברת התקליטים JYP Entertainment. יש לה אח צעיר יותר, ג'ונג איל-הון שעשה את הופעת הבכורה שלו ב-2012 בלהקה BtoB שפועלים תחת חברת התקליטים Cube Entertainment, כזמר וראפר. כרגע היא לומדת באוניברסיטת דונגגוק במחלקה לתיאטרון.
2008: הופעת בכורה וחזרה להיות מתאמנת
ב-10 בינואר 2008, JYP Entertainment הודיעו כי הם מתכוונים להשיק זמרת סולו חדשה בשם ג'ו. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה ב-11 בינואר 2008 עם השיר "Young Girl" בתוכנית המוזיקה Music Bank. ב-2008 אף על פי שג'ו כבר עשתה את הופעת הבכורה שלה, היא חשבה כי היא עדיין לא מוכנה מספיק ולכן התאמנה שנתיים נוספות לפני שהיא עשתה את הקאמבק שלה ב-2011.
2011-2012: קאמבק, השתתפות במופע JYP NATION והופעת בכורה כשחקנית במחזמר
ב-3 בינואר 2011 ג'ו הוציאה לאור את הקליפ וידאו לשיר החדש שלה בשם "Bad Guy" שבו השתתף בהופעת אורח Chansung מהלהקה 2PM בערוץ היוטיוב הרשמי שלה. השיר החדש הוא חלק מהאלבום שלה בשם Heartmade.
ב-7 בינואר 2011, היא עשתה את הופעת הקאמבק שלה בתוכנית המוזיקה Music Bank עם השיר "Bad Guy". ב-12 במאי 2011 ג'ו הוציאה לאור את הסרטון המקדים לשיר החדש שלה שנקרא "Ice Cream" ויחד איתה בהופעת אורח שר המנהיג של Super Junior, ליטיוק. הווידאו קליפ המלא יצא לאור ב-16 במאי 2011.
ב-23 במאי 2011 JYP הודיעה כי כל אמניה ישתתפו במופע שיהיו לו שתי הופעות, בשם “JYP NATION in Japan 2011”. המופע נערך ביפן בחודש אוגוסט ב-2011. האמנים שהופיעו כללו את הזמרים Park Jin Young, Lim Jeong Hee, Wonder Girls, ג'ו, 2AM, 2PM, מיס איי, ו- San E. המופעים נערכו ב-17 וב-18 באוגוסט והכרטיסים החלו להימכר ב-1 ביוני.
ב-10 באוקטובר 2011 החברה הודיעה כי ג'ו נבחרה להיות השחקנית הראשית במחזמר "Youthful March" אשר מתוכנן להציג את ההופעה הראשונה שלו ב-12 בנובמבר 2011 עד 29 בינואר 2012. הופעה זו תסמל את הופעת הבכורה שלה כשחקנית במחזמר. בתגובה על כך שהיא תהיה על הבמה כשחקנית מחזמר בפעם הראשונה היא אמרה "אני מאוד מתרגשת לקחת את הצעד הראשון שלי לתוך עולם המחזות. זוהי רק ההתחלה, ומכיוון שזהו תפקיד ראשי, אני אעשה חזרות יותר מכל האחרים כדי להציג מופע מדהים. אני אעשה כל שביכולתי כדי להציג תדמית שונה מזו של 'ג'ו הזמרת' ויותר של 'ג'ו שחקנית מחזמר', אז בבקשה מכם תנו לי את תמיכתכם".
2012-2013: קאמבק כשחקנית מחזמר במופע 'Catch Me If You Can'
ב-31 באוקטובר 2012 JYP הודיעו כי ג'ו נבחרה לתפקיד "ברנדה" במחזמר החדש "Catch Me If You Can" אשר מתוכנן להעלות את ההופעה הראשונה שלו ב-14 בדצמבר עד 9 בפברואר 2013. ג'ו תשחק לצד שחקניות נוספות כמו סוני מGirls' Generation, דאנה מThe Grace והשחקנית או סאנג און, אשר כל אחת מהן תיקח בתורה את התפקיד של "ברנדה".
2014: 'Full House'
ב-5 במרץ 2014, נודע כי ג'ו נבחרה לשחק בחידוש למחזמר "Full House" לצד יוסוב מהלהקה Beast, אשר מתוכנן להציג מ-11 באפריל 2014 עד 8 ביוני 2014. ג'ו מצטרפת לצוות השחקנים הנוכחי של המחזמר אשר כולל בין היתר את לאו מVIXX, אונג'י מApink, קים סאן-הו, סהו הא-ג'ון וקוואק סאן-יונג.
באמצעות ראיון, ג'ו שיתפה במחשבותיה ובניסיון שלה איך זה להיות שחקנית במחזמר, שהיא קריירה מעט שונה מזו שהייתה לה בעבר. היא אמרה: "נהניתי מאוד להופיע במחזמר "Full House". אני צפיתי במחזמרים אחרים ולקחתי שיעורים בימי החופש שלי".
בנוסף לכך היא הסבירה את הבחירה שלה לשחק במחזמר, כאשר היא יכלה לבחור לעשות את הקאמבק שלה באמצעות משחק בדרמה אשר נוטה להיות יותר פופולרי עבור הציבור, וכן הסבירה את הסיבה לבחירה שלה במחזמר "Full House" מבין שאר המחזמרים שיכלה לבחור מתוכם. היא אמרה: "זו הייתה דרמה שמאוד נהניתי לצפות בה כתלמידה. מאוד נמשכתי למשחק בתור הדמות של האן ג'י-הון, אשר הפכה למאוד מקסימה לאחר שהשחקנית סונג הי-קיו שיחקה אותה בדרמה. בוודאי שאהבתי מאוד את השירים גם כן. בנוסף לכך, שלא כמו המחזמר "Catch Me If You Can", לדמות הנשית יש תפקיד גדול יותר במחזמר "Full Hous". חשתי לחץ להיות השחקנית המובילה במחזמר אך אני שמחה בכל פעם שאני על הבמה מכיוון שיש למחזמר עלילה שמחה".
היא שיתפה בתקווה שלה שקהל הצופים שיגיע לראות את המחזמר, יראה אותה בתור הדמות שלה האן ג'י-הון, ולא בתור הזמרת ג'ו או השחקנית ג'ונג מין-ג'ו דבר אשר יהפוך אותה להיות הכי מאושרת.
2015: העזיבה של JYP Entertainment והמעבר לחברת Woollim Entertainment
בינואר 2015 נגמר החוזה של ג'ו עם JYP. באפריל נודע כי ג'ו חתמה חוזה בלעדי עם חברת Woollim Entertainment.
ב-15 באוקטובר 2015, Woollim הודיעו באופן רשמי על כך שג'ו מתכוונת לעשות קאמבק לאחר חמש שנים שבהן לא לקחה חלק בתעשיית המוזיקה. החברה הוסיפה כי ג'ו מתכוונת לעשות את הקאמבק שלה עם שיר בלדה חדש בחודש נובמבר. ג'ו תוציא לאור את השיר שלה ב-2 בנובמבר ושמו הוא "Cry & Blow".
ב-27 באוקטובר ג'ו פרסמה בערוץ היוטיוב הרשמי של החברה סרטון מקדים לשיר החדש שלה.
Monsta X
Monsta X (בקוריאנית: 몬스타엑스, בעברית: מונסטה אקס) היא להקת בנים של היפ-הופ מקוריאה הדרומית שנוצרה על ידי חברת התקליטים סטארשיפ אנטרטיינמנט, ופעילה בתעשיית המוזיקה מהתאריך ה-14 במאי 2015. חברי הלהקה אשר מורכבת מהזוכים בתוכנית הריאליטי "NO.MERCY" עשו את הופעת הבכורה שלהם כ-Monsta X. הלהקה מורכבת משישה חברים: שונוו, מינהיוק, קיהיון, היונג-וון, ג'ו-הון ואיי.אם.
2014-2015: תוכנית ההישרדות NO.MERCY והופעת הבכורה
בנובמבר 2014, ערוץ הטלוויזיה Mnet בשיתוף פעולה עם חברת התקליטים סטארשיפ אנטרטיינמנט הודיע כי הם משיקים תוכנית הישרדות חדשה בשם NO.MERCY, כדי לעזור לחברת התקליטים ליצור את קבוצת הבנים החדשה שלהם, לאחר הצלחתה של הקבוצה הראשונה שלהם. תוכנית המציאות כללה עשרה פרקים והחלה לשדר ב-10 בדצמבר, כשהיא מציגה מתאמנים של חברת התקליטים סטארשיפ עוברים משימות שונות בכל שבוע. המשימות ניתנו למתאמנים על ידי המנטורים שלהם הכוללים אמנים כמו: K.Will, Mad Clown, Sistar ועוד. המשימות נועדו לביצוע באופן יחידני או בקבוצה. בתחילת התוכנית היו 12 מתאמנים, אשר דורגו מ1 עד 12 על פי התוצאות של המשימות ועל פי ההערכות של השופטים. לאחר כל הופעה המתאמנים דורגו מחדש והודחו בכל שבוע. הפרק האחרון שודר ב-11 בפברואר, והקבוצה האחרונה שנותרה בתוכנית הורכבה משבעה חברים. על פי סטארשיפ: "שם הקבוצה שלהם Monsta X מכיל את הדו-משמעות של מפלצות אשר כובשים את סצנת הקיי-פופ והמשמעות השנייה היא הכוכב שלי (MON משמעותו שלי בצרפתית). X מסמל קיום לא ידוע".
הקבוצה זכתה להרבה התעניינות עוד לפני הופעת הבכורה שלהם זאת באמצעות שיתופי הפעולה שלהם בשירים עם אמנים של סטארשיפ. הופעתם בשירים הייתה התוצאה לזכייה שלהם במשימות במהלך תוכנית ההישרדות. אחד הסינגלים הללו הוא "0(Young)", שיצא לאור ב-4 בפברואר שבו מככבים Giriboy ,Mad Clown, Jooyoung יחד עם המתאמנים ג'ו-הון, קי-היון, וון-הו, איי.אם ומתאמן נוסף שהודח במהלך התוכנית סאוק-וון. שיר נוסף היה "Interstellar" שיצא לאור ב-12 בפברואר 2015 ומככבים בו המתאמנים יונג-וון, ג'ו-הון ואיי.אם בהופעת אורח של Yella Diamond. ב-28 באפריל ג'ו-הון הוציא לאור את המיקסטייפ הראשון שלו בשם JUNG IT, אשר כלל הופעת אורח של הראפר BlackNut מחברת התקליטים JustMusic Entertainment. לפני הופעת הבכורה, קי-היון וג'ו-הון שרו את אחד השירים מהפסקול של הדרמה Orange Marmalade, השיר נקרא "Attracted Woman".
ב-22 ביוני, שו-ניו ווון-הו כיכבו בווידאו קליפ של השיר "Shake It" של הקולגות שלהם Sistar.
ב-6 בספטמבר סטארשיפ פרסמו את הווידאו קליפ של השיר החדש של הלהקה בשם "Rush" אשר מסמל את הקאמבאק שלהם. וביום למחרת יצא לאור אלבום המיני השני שלהם גם הוא בשם Rush.
השתתפות בווידאו קליפים
זה האוסף של הופעות של חברי הלהקה בווידאו קליפים של אמנים אחרים, וכן משחק הראוי לציון בווידאו קליפים.
סולטנות נג'ד
סולטנות נג'ד (בערבית: سلطنة نجد) היא מדינה בערב שהתקיימה מ-1921 עד ינואר 1926. הסולטנות הוקמה לאחר כיבוש אמירות ג'בל שמר על ידי האמיר אבן סעוד שהעלה את תוארו לסולטן על כל אזור נג'ד.
כיבושים קודמים של בית סעוד
ההכנות לכך התחילו עם חתימת ברית דארין ב-26 בדצמבר 1915 בינו לבין סיר פרסי קוקס כנציג הממשלה הבריטית. לפיו אבן סעוד הסכים לא לתקוף את מדינות החסות הבריטיות כווית, קטר וחוף שביתת הנשק אך לא נתן ערבויות כי לא יתקוף את שריף מכה והסכים להילחם כנגד האימפריה העות'מאנית ביחד עם האימפריה הבריטית.
לאחר המלחמה הכניע בעזרתה ובשיתוף עם כוחות אח'וואן בהנהגתו של סולטאן בין באח'אד בין חאמיד אלעוטייבי את נתמכי האימפריה העות'מאנית, אמירות ג'בל שמר. תחילה, עיר הבירה, חאיל, הושמה במצור באפריל 1921 ומנהיג בית ראשיד חתם על הסכם הפסקת אש עם אבן סעוד. אך באוגוסט אותה השנה העיר שוב הושמה במצור ונכנעה ב-2 בנובמבר.
לאחר מלחמת כווית-נג'ד ב-1919–1920, חתם אבן סעוד ב-2 בדצמבר 1922 על אמנת עוקייר, בה נקבעו גבולות הסולטנות עם עיראק וכווית. כמו כן, הוקמו האזורים הנייטרלים שבין עיראק וערב הסעודית ובין כווית וערב הסעודית.
כיבושי המשך
לאחר שאבן סעוד הכניע את טאיף הוא התקדם יחד עם כוחות אח'וואן למכה ונכנס אליה ב-13 באוקטובר ללא קרב. האספה האסלאמית אותה כינס בריאד ב-24 באוקטובר אותה השנה אישרה את השליטה של בית סעוד על מכה. לאחר יותר משנה כבש אבן סעוד ב-12 בדצמבר 1925 את מדינה ותוך 12 יום נוספים גם את ינבוע. ב-22 בדצמבר הוא הכניע גם את ג'דה ולאחר שנכנס בשעריה ב-8 בינואר 1926 נהיה פרט לסולטן נג'ד גם מלך חג'אז והממלכה נקראה ממלכת נג'ד וחג'אז.
גלוגוב מלופולסקי
גלוגוב מלופולסקי (בפולנית: Głogów Małopolski; ביידיש: גלאגעוו) היא עיירה במחוז ז'שוב שבפרובינציית פודקרפאטי בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
במהלך המאה ה-17 הותקף היישוב בידי הטטרים, ולאחר מכן בידי גייסותיו של גיירג' ראקוצי השני, ובתחילת המאה ה-18 נחרב כתוצאה מהמלחמה הצפונית הגדולה.
במהלך המאה ה-18 היה היישוב בבעלות משפחת אצולה, ונבנו בו ארמון ומנזר.
יהודי גלוגוב מלופולסקי
לקראת סוף המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית ביישוב, ועמדה על כ-40% מתושבי העיירה, אך התפתחות זו נבלמה כתוצאה מהגירה שלילית מהעיירה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ובסוף שנת 1918 ובתחילת 1919 נערכו פרעות ביהודי המקום. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, והוקמו בה סניפים של תנועות נוער ציוניות. בשנים אלו נמנו בעיירה כ-650 יהודים.
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה הוקם בה יודנרט, והועברו אליה יהודים שגורשו מכפרי הסביבה. ב-7 באפריל 1942 (פסח תש"ב) רצחו אנשי גסטאפו ארבעה מנכבדי הקהילה בעיירה, לאחר שעונו והושפלו. ב-20 באפריל רצחו הגרמנים 20 יהודים נוספים בעיירה.
ביוני 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ז'שוב שהוקם בדצמבר 1941, תוך רצח עשרות יהודים במהלך האקציה. מספר גברים יהודים הושבו באופן זמני לעיירה לשם איסוף רכוש נטוש מבתי היהודים עבור הגרמנים. מגטו ז'שוב שולחו רוב יהודי העיירה אל מותם ביולי 1942, יחד עם רוב יהודי הסביבה. מבין אלה נשלחו רובם למחנה ההשמדה בלז'ץ ומקצתם לבורות ירי ביער רודנא הסמוך.
ערים תאומות
לגלוגוב מלופולסקי יש ארבע ערים תאומות:
מבצע מוקד
תכנון המבצע
בסוף שנת 1962 הורה מפקד חיל האוויר הישראלי, האלוף עזר ויצמן, לראש ענף המבצעים, סא"ל יעקב נבו, לתכנן מבצע להפצצה של שדות התעופה של מדינות ערב. נבו בחר להיעזר בסרן רפאל סברון, מתכנן זוטר מענף מבצעים. השניים סברו כי תקיפה אפקטיבית של שדות התעופה הערביים צריכה להתמקד במסלולי ההמראה והנחיתה, שתביא ללכידת המטוסים על הקרקע, ובכך תתאפשר השמדתם ביעפי תקיפה נוספים ותמנע נחיתה של מטוסי האויב שבאוויר. תכנון זה היווה שינוי ביחס לתוכניות התקיפה שהיו ברשות חיל האוויר עד אז, שבהן תוכננה התקפה על מגדלי הפיקוח ועל המטוסים שעל הקרקע.
מאחר שהמסלולים נבנו מבטון עבה, בחנו המתכננים חלופות שונות להשבתתם וערכו ניסויים. נמצא שכל סוגי אמצעי הלחימה שהיו בשימוש חיל האוויר אינם מתאימים לתקיפת המסלולים: ירי רקטות על מסלולי הבטון יוצר בהם חורים קטנים וקלים לתיקון, ירי תותחי המטוסים שורט קלות את הבטון ופצצות הברזל היצוק מקפצות על המסלול או מתגלגלות ממנו ועלולות להחטיא אותו. המתכננים שקדו לפיכך בפיתוח פצצות ייחודיות שיפערו בבטון חור גדול שיביא להשבתתו למשך זמן מספיק עד ליעף התקיפה הבא.
מתאר הטיסה הדרוש לתקיפת פתע בגובה נמוך מאוד, מתחת לגובה גילוי המכ"ם, תוך נשיאת מטען חימוש מרבי שיצר גרר גדול דרש מהמתכננים לחשב צריכת דלק בכל סוג מטוס וחישוב מחדש של טווחי טיסה שלא היו קיימים בספרי היצרן. לצורך חישוב צריכת הדלק והטווחים ביצעו המתכננים טיסות ניסוי שמדמות טיסה אל יעדי התקיפה השונים בחימוש מלא.
חיל המודיעין וענף מודיעין של חיל האוויר נתבקשו לאסוף מידע על כל שדות התעופה במדינות ערב. נאסף מידע רב על המסלולים, המתקנים, שגרת הפעילות בבסיסים הערביים, מיקומם של מכ"מי הגילוי האווירי במרחבים שסביב שדות התעופה, צורת העברת המידע ממכ"מי הגילוי אל המפקדות, זמני התגובה עד להזנקת מטוסים, יכולותיהם של הטייסים הערביים לפעול במזג אוויר קשה ובלילה ועוד.
לאחר גמר האיסוף בנו המתכננים טבלאות מפורטות ומדויקות שבהן הקצו לכל שדה תעופה את מבנה המטוסים המתאים להתקפתו, את המסלולים שיש להרוס, משקל הפצצות שיוטלו על כל מסלול וכו'. לכל שדה תעופה ומסלול הוגדרו נתיבי טיסה עד ליעד וזוויות כניסה ויציאה מיעף ההפצצה. על גבי מפות המסלולים סומנו המקומות במסלול שבהם יש להטיל פצצה בהתאם לסוגי המטוסים שבו ולמרחקי ההמראה הדרושים למטוסיו. בדרך כלל סומנו שתי פגיעות דרושות לכל מסלול במרחק של שליש מכל צד. מלאכת התכנון הסתיימה בסוף שנת 1964. התוכנית שקבלה את השם "מבצע מוקד" נכרכה בכריכה כחולה והופקדה בענף מבצעים בחיל האוויר כתוכנית מבצע שניתן להפעילה בתוך 24 שעות.
לאחר השלמת התכנון יזמו נבו וסברון אימונים שדימו חלקים מהתוכנית. האימונים כללו הגעה ליעדים בגובה טיסה נמוך מאוד, תוך שמירה על דממת אלחוט וביצוע יעפי הפצצה מדויקים. בהדמיות שונות שבוצעו בסיועו של יואש צידון נראה כי תנאי הכרחי להצלחת המבצע היה הפתעה מוחלטת של צבאות ערב כך שמטוסי יירוט לא יוזנקו כנגד המטוסים שחמושים במתאר הפצצות ואינם ערוכים לקרב אוויר. נמצא עוד כי לחיל האוויר דרושים 530 מטוסים לצורך הפצצת 14 שדות התעופה הערביים שבתוכנית, בעוד שלחיל האוויר רק כ-200 מטוסים כשירים למטרות הפצצה. לפיכך יישום המבצע חייב שחלק גדול ממנו ייעשה בגלי תקיפה מאוחרים יותר, ללא אותה הפתעה הכרחית, תוך ניהול קרבות אוויר מול מטוסי יירוט של צבאות ערב.
למרות הקושי ביישום, שנבע ממספר המטוסים המועט ביחס למשימה, שברשות חיל האוויר, המשיכו המתכננים בעדכון התוכנית בהתאם לשינויים בחיל האוויר ובשדות התעופה הערביים ובשנת 1965 הודפסה תוכנית המבצע המעודכנת במספר עותקים והועברה לבסיסי חיל האוויר הרלוונטיים.
ההכנות למבצע
ב-15 במאי 1967, בעיצומו של יום העצמאות תשכ"ז, צלחו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני. בכך הכניס נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר את ישראל למצב חירום, שכונה "תקופת ההמתנה". בעקבות ההסלמה הגוברת יזם מפקד חיל האוויר, האלוף מוטי הוד, עדכון של תוכנית מוקד. נבדקו מחדש טבלאות המשימות, ההקצאה של מבני המטוסים, נתיבים ועוד. בחיל האוויר החלה פעילות תחזוקה מאומצת להכשרת מטוסים מושבתים או כאלה שנמצאים בתחזוקה תקופתית.
הרמטכ"ל יצחק רבין שקל את הפעלת התוכנית אך סבר כי טמונים סיכונים גדולים במבצע: לאחר שנועץ עם מפקד חיל האוויר מוטי הוד, הסכים רבין לקחת את הסיכונים שביציאה למבצע. הוחלט כי מבצע מוקד יהיה זה שיפתח את המלחמה כאשר המאמץ הראשון יופנה כנגד מצרים ובשלב שני יותקפו סוריה וירדן, על אף שבשלב זה יאבד גורם ההפתעה הדרוש.
בפני הממשלה הוצג המבצע בקווים כלליים בלבד במטרה למנוע דליפת התוכנית. לאחר התלבטויות רבות לנוכח הסיכונים אישרה הממשלה את התקיפה ב-4 ביוני והותירה את בחירת שעת התקיפה למפקד חיל האוויר. הוד קבע כי שעת התקיפה תהיה 07:45 (שהיא 8:45 לפי שעון מצרים), שעה שבה ערפילי הבוקר כבר התפוגגו, משטר הרוחות נוח, פטרולי הבוקר המצריים שבו לבסיסם לארוחת בוקר (בשעות 7.40-8.00), ושבה מפקדי הבסיסים המצריים בדרכם לבסיס.
בשעה 18:00, מספר שעות לאחר אישור הממשלה, זומנו למפקדת חיל האוויר שלושת מפקדי בסיסי חיל האוויר, הכנפות ומספר קציני מטה לתדריך דחוף וסודי. מפקדי הבסיסים תודרכו בפרטי המבצע שיועד לבוקר היום שלמחרת. מלבד פרטי המבצע נתבקשו המפקדים לנקוט בכל האמצעים לשמירת סודיות מוקפדת ביותר: הטיסה תהיה בגובה נמוך מאוד תוך שמירה קפדנית על דממת אלחוט מוחלטת. טייס שנקלע למצב חירום יחזור לבסיסו אם יוכל או ינטוש את מטוסו מבלי לדווח על כך בקשר ולא יפעיל את מכשיר האיתור האלחוטי (מכשיר "שרה") עד לאחר שעת ההפצצה. המטוסים ימריאו ברצף בזה אחר זה ללא קבלת אישורי המראה. מטוס שתתגלה בו תקלה או שטייסו ישתהה בהמראה ייעקף על ידי המטוס הבא מבלי להאט את קצב ההמראה. ראש ענף מבצעים רפי הר-לב, מסר לכל אחד ממפקדי הבסיסים רשימת "כוחות ומשימות" עדכנית. מפקדי הבסיסים הונחו לתדרך את סגניהם רק בשעות הלילה, ואת הטייסים בתדריך שיערך בשעה 04:20 לפנות בוקר המחרת. בעת הזו היו לחיל האוויר 203 מטוסים שמתאימים למשימות הפצצה בתשע טייסות של מטוסי קרב, אשר 197 מתוכם שמישים.
התנהלות המבצע
ביום שני, 5 ביוני 1967, עם אור ראשון יצאו כהרגלם פטרולי היירוט של חיל האוויר המצרי במרווחים של חצי שעה זה מזה. בשעה 07:30 כמתוכנן נחתו אחרוני מטוסי הפטרול המצריים וטייסיהם פנו לארוחת הבוקר בבסיסם. יחידות ההאזנה של חיל המודיעין קלטו תשדורות שגרתיות ופעילות אימונים בחיל האוויר המצרי.
לשם הונאת חילות האוויר הערביים, ובמיוחד חיל האוויר המצרי, המריאו בשעה 06:45 ארבעה מטוסי אימון של בית הספר לטיסה מדגם פוגה מגיסטר שהתחזו ברשת הקשר למטוסי קרב. הטייסים דברו ביניהם רבות לאורך כל הטיסה כשהם משתמשים באותות קריאה של טייסות קרב רבות ומדמות טיסות אימונים שגרתיות של מספר מבני מטוסי קרב.
פרט ל-12 מטוסי מיראז' 3 שנשארו להגנה על שמי המדינה, המריאו כמתוכנן בזה אחר זה כל מטוסי חיל האוויר שהיו כשירים למשימות הפצצה וזאת בתזמון מדויק כך שיהיו מעל מטרתם בדיוק בשעה 07:45 לפי שעון ישראל. הנעות המטוסים החלו בשעה 06:50. ראשוני הממריאים היו מטוסי אוראגן שיצאו מבסיס חצור ב-07:14 להפצצת שדה התעופה ביר גפגפה בסיני. בתוך כעשר דקות היו כל המבנים באוויר בדרך למטרתם. המבנים הורכבו ממטוסי ווטור, אוראגן, מיסטר IV, סופר מיסטר ומיראז' 3. ההמראה בוצעה כמתוכנן בדממת אלחוט מוחלטת כאשר צוות הקרקע מאשר את המראתם בתנועות ידיים, בפנסים ובשלטים בלבד. לאחר ההמראה התכנסו המטוסים במבנים צמודים בטיסה בגובה נמוך. לאחר המראת מטוסי ההפצצה המריאו זוג מטוסי ווטור בלתי חמושים שעליהם ציוד אלקטרוני לחסימת מכ"ם כשהם מלווים בשני מטוסי מיראז'. מטוסי הווטור נסקו לגובה רב וחסמו את מכ"מי הגילוי האווירי המצריים למשך שעתיים.
על מובילי המבנים היה לנווט על פי אזימוט תוך שמירה על מהירות טיסה קבועה למשך זמן קצוב כשגובה הטיסה אינו מאפשר שדה ראייה מספיק לניווט נוח.
הגל הראשון
בשעה 07:45 הגיעו מטוסי חיל האוויר, בו זמנית, אל 11 שדות תעופה מצריים. סמוך ליעדים הדליקו הטייסים את מכשירי הקשר ודיווחו כל אחד בתורו על כניסה ליעף הפצצה של המסלולים. המטוסים תקפו חלק משדות התעופה באמצעות פצצות פיצוח מסלולים (פפ"ם) שתוכננו בצרפת ויוצרו בישראל. התקיפה הפתיעה לחלוטין את חיל האוויר המצרי. לאחר שהטילו את פצצותיהם, המשיכו מטוסי חיל האוויר לחוג סביב שדות התעופה ולהמטיר אש תותחים על מטוסים שכלואים בו. ביעפי הצליפה הובערו מטוסים ומתקנים רבים בכל שדה. במקצת שדות התעופה נאלצו המבנים לנהל קרבות אוויר עם מטוסים מצריים שהמריאו לפני ההפצצה. לאחר שסיימו את הצליפה נכנסו מבנים נוספים להמשך השמדת השדות. לחלק מהמטוסים, בעיקר במבנים המאוחרים, נותרו לאחר התקיפה פגזי תותחים שלא הומטרו על השדה. מטוסים אלה צלפו על מטרות מצריות מזדמנות בדרכם חזרה כגון שיירות כלי רכב, מתקני מכ"ם וכו'.
תקיפות הגל הראשון נמשכו מ-07:45 ועד 09:05 ובו הושמדו 197 מטוסים מצריים, מתוכם 8 בקרבות אוויר. שישה שדות תעופה מצריים הושבתו כליל: אל עריש, ביר גפגפה, ביר תמדה וג'בל ליבני בסיני ופאיד וכברית מעבר לתעלת סואץ.
לחיל האוויר הישראלי אבדו בתקיפות הגל הראשון שמונה מטוסים, שבעה טייסים נהרגו, שלושה טייסים נפצעו ושניים נפלו בשבי. בין הטייסים, שנהרגו היה סרן יורם הרפז, שכבר שב לשטח האווירי של ישראל, נפגע מכבל חשמל, בסמוך לכור בדימונה, מה שגרם לשיבוש מערכת הקשר במטוסו והוא לא שמע את האזהרה שניתנה בקשר, שלא להיכנס למתחם האווירי של הכור, שכן ניתנה שם הוראה לירות אש חופשית, מחשש שכוחות האויב ינסו לפגוע בכור. הרפז המשיך לטוס אל תוך מתחם הכור, כוחות הנ"מ שסברו שמדובר במטוס אויב ירו עליו טיל הוק ומטוסו הופל. מיד לאחר גל התקיפה הראשון פותחו תצלומים שהביאו המטוסים במטרה להכין יעדים חדשים לגל התקיפה השני. בעיקר נבחנו תצלומי שלושת שדות התעופה הגדולים שהותקפו: בני סואף, אבו סואר וקהיר מערב. החל מהשעה 9:00 שידרו תחנות הרדיו המצריות, לרבות תחנת "קול הרע"ם מקהיר", ששידרה בשפה העברית, דיווחים שוטפים על תבוסה ישראלית. בין היתר דווח "מטוסינו תקפו מטרות בשטח ישראל" "בעוד שעות ספורות תיפול תל אביב בידינו הערבים". מיד בתחילת ההפצצה פקד רבין לכוחות החי"ר והשריון לפרוץ לסיני. ובכך למעשה פרצה המערכה הקרקעית של מלחמת ששת הימים.
הגל השני
סך הכל בוצעו בגל השני 164 גיחות והותקפו 11 שדות תעופה וכן תחנות מכ"ם ואמצעי לוחמה אלקטרונית. בגל זה הושמדו 107 מטוסים. התקיפות נמשכו שעה ו-44 דקות. בשעה 12:00 החלו מטוסים סוריים, ירדנים ועיראקיים לתקוף מטרות בצפון ישראל, וגרמו נזקים מועטים.
הגל השלישי
לאחר התקפת הגל השני בוצעה בחיל האוויר הערכה מחודשת ונלמדו תוצאות התקיפה. כל בסיסי חיל האוויר המצרי בסיני היו מושבתים וכל המטוסים שבהם מושמדים. גם שדות התעופה העיקריים האחרים במצרים היו מושבתים וכך גם רוב מתקני המכ"ם. לפיכך פחת החשש ממפגש ומעימות עם מיירטים מצריים ולכן התקיפות הבאות בוצעו בטיסה בגובה נוח לניווט ולטיסה מהירה וחסכונית בדלק גם כאשר המבנים היו מעל לסיני.
החל מהשעה 11:30 הוזנקו מטוסי תקיפה סוריים כנגד מטרות בצפון ישראל בתגובה לתקיפת מצרים. לנוכח ההצלחה בהשבתת השדות המצריים והתמעטות המטרות שנותרו להשמדה במצרים, החליט מפקד חיל האוויר, מוטי הוד, להוציא מבנים שתוכננו לתקיפות חוזרות במצרים לכיוון שדות התעופה בסוריה. חלק מהמבנים קיבלו את המשימות והיעדים החדשים בדרכם למטוסים. מאחר שתקיפת השדות הסוריים נעשתה ללא גורם ההפתעה שהיה בגל התקיפה הראשון במצרים, שיגר חיל האוויר מבני מיראז'ים במקביל למטוסים שהפציצו וסיפקו להם חיפוי כנגד מטוסי יירוט סוריים שחגו מעל לבסיסים.
גם חוסיין מלך ירדן החליט בשעות הבוקר לתקוף את ישראל לנוכח הדיווחים המצריים על הצלחות צבאיות, ופנה בבקשה לעיראק ולסוריה להעמיד לרשותו עוד מטוסים וטייסים כדי שיוכל לתקוף בעוצמה את צה"ל. הסיוע המובטח הגיע באיחור ורק בשעה 11:00 יצאו מספר מטוסים עיראקיים לירדן. אך מאחר שנוספו עוד ועוד ידיעות באמצעי התקשורת הערביים על תבוסה ישראלית החליט לצאת למתקפה בכוחו שלו. החל מהשעה 11:50 יצאו 16 מטוסי הוקר האנטר לתקיפת יעדים בישראל. בתגובה החליט מפקד חיל האוויר, מוטי הוד, לשלב בתוכנית התקיפה גם את שדות התעופה של ירדן ולהשמידם. בתקיפה הושבתו שדות התעופה הירדניים והושמדו מטוסי הקרב הירדניים בתוך שעתיים. בנוסף הושמדו כלי טיס אזרחיים וכן הותקפו מתקני מכ"ם ויעדים אחרים. לאחר שהושמדו כמעט כל מטוסי חיל האוויר הירדני אסף המלך חוסיין את הטייסים והודיע להם שיועברו לעיראק עד לסוף המלחמה כדי לסייע במלחמה כנגד ישראל. הטייסים נשלחו עוד באותו היום באוטובוס לשדה התעופה H-3.
החל משעות הצהריים הגיעו למודיעין הישראלי ידיעות על הצטרפות עיראק למלחמה. חטיבה משוריינת נשלחה דרך ירדן לגבול ישראל ומטוסים הועברו לשדה התעופה H-3 שהוא המערבי ביותר בעיראק. לכן הוחלט בשעות הצהריים לצאת לתקיפת שדה התעופה H-3 בעיראק. הגיחה לשדה המריאה בשעה 14:15. העיראקים שתכננו להעתר לבקשת מצרים ולשלוח טייסות כחיל משלוח החליטו להימנע מכך ולשמור את כוחם להגנה על שדותיהם בכך נותרה מצרים נטולת כוח אווירי עד לסוף המלחמה.
תקיפות הגל השלישי הסתיימו בשעה 12:45. בסך הכל בוצעו 85 גיחות במצרים, 48 בירדן, 67 גיחות בסוריה וגיחה אחת נגד שדה התעופה H-3 בעיראק.
חיל האוויר הירדני הושמד כולו (ב-51 גיחות). כמחצית מחיל האוויר הסורי הושמד (ב-82 גיחות) והיתר ברחו לשדות מרוחקים. כמו כן הותקף שדה תעופה בעיראק ושדות נוספים במצרים.
תקיפות מהיום השני למלחמה ואילך
לאחר התקפת הגל השלישי הושמד חיל האוויר הירדני. חיל האוויר הסורי שספג פגיעות בשדות התעופה שלו והושמדו מחצית ממטוסיו נמנע מלשגר מטוסים לעבר שטח ישראל. אולם נראה היה כי עיראק, שלה הוקצה רק מבנה תקיפה יחיד (ארבע גיחות בלבד), הייתה בעלת יכולת ונכונות לשגר מטוסים לעבר ישראל. בבוקר יום 6 ביוני תכנן חיל האוויר העיראקי לשגר רביעיית מפציצי טופולב 16 ולהפציץ את תל אביב ואת בסיס רמת דוד (לבסוף הפציץ רק מטוס אחד). גם בבוקר 7 ביוני הגיעה ידיעה מודיעינית שלפיה מצרים שיגרה בקשה דחופה לעיראק לצאת ולתקוף את שדה התעופה חצור ואת רמת דוד. השדה העיראקי היחיד שהיה בטווח שמאפשר שיגור מטוסים לישראל היה H-3. לכן הוחלט גם בבוקר היום השלישי למלחמה להזניק מבנה של מפציצי ווטור ומבנה של מיראז'ים לתקיפה נוספת שלו. התוקפים העמוסים בפצצות נתקלו בשמיניית מטוסי ירוט ובסופו של הקרב הופלו שלושה מטוסים ישראלים מתוך השמונה שתקפו. על פי מקורות פקיסטניים ואמריקנים מטוס ווטור ומטוס מיראז' III הופלו על ידי הטייס הפקיסטני (לאחר מכן בנגלדשי) סאיפול אזאם בהטיסו מטוס הוקר האנטר. שניים מהטייסים נפלו בשבי העיראקי והושבו לישראל בסוף החודש. לאחר גיחה זו הוחלט שלא לתקוף שוב את שדה H-3. אך גם העיראקים לא יזמו עוד תקיפות בישראל עד סוף המלחמה.
תוצאות המבצע
! דגם מטוס!!!! !! !! !! !! סך הכל
ב-3 בדצמבר 1971, במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש, ביצע חיל האוויר של פקיסטן מתקפת מנע על בסיסי חיל האוויר ההודי שבצפון מזרח המדינה, בדומה למבצע מוקד, ששימש כהשראה למתקפה זו.
עיר החטאים: עלמה להרוג
עיר החטאים עלמה להרוג הוא סרט פילם נואר תלת מימד משנת 2014 בכיכובם של ברוס ויליס, ג'סיקה אלבה, מיקי רורק ג'וש ברולין, אווה גרין, פאורס בות, רוזריו דוסון, ג'וזף גורדון לוויט, דניס הייסברט וג'יימי קינג. הוא הסרט השני בסדרת סרטי "עיר החטאים" המבוססים על סדרת רומנים גרפיים פרי עטו של פרנק מילר, קודמו נקרא עיר החטאים.
עלילת הסרט
הסרט מציג ארבעה סיפורים נפרדים אך קשורים המבוססים על הרומנים הגרפיים של פרנק מילר כל הסיפורים מתרחשים בעיר הבדיונית באסין סיטי. כל אחד מהסיפורים מתואר כחוברת קומיקס. בתוכם קטעי אנימציה זזים בתים עם חלונות ללא נוף פנימי ומלבד בני אדם ודברים בודדים אחרים כגון בגדים, שאר הדברים צבועים בשחור לבן סיפור קצר ראשון :
רק עוד מוצאי שבת
מארב מתעורר על הכביש פצוע ומחוסר הכרה ליד מכונית מרוסקת ומנסה להזכר מה קרה לו. הוא נזכר כי עכשיו הזמן הוא מוצאי שבת מה שאומר שהוא בילה בפאב הקבוע, מארב שהיה משועמם גילה שחבורת צעירים מתעללת בהומלס, מארב מאיים על החבורה שאם הם לא יעזבו את הבחור הוא יהרוג אותם, הם יורים בו אך הוא נשאר בחיים ורודף אחרי החבורה על הכביש עד שהם מתרסקים. מארב שנמצא כרגע בשכונת הולדתו אומר לשכניו הישנים לתקוף את החבורה. הם פוצעים אותם אך מארב מחליט להרוג אותם בעצמו.
הלילה הארוך והרע חלק א'
ג'וני הוא מהמר בעל מזל רב שאף פעם לא מפסיד במשחקים. הוא נוסע לעיר החטאים לפאב של קייטי בו כל הטיפוסים המפוקפקים מבלים את הזמן. הוא הולך אל מאחורי הפאב עם בחורה יפה כדי לשחק נגד הסנאטור רורק (ראש משפחת הפשע החזקה והעשירה ביותר בעיר החטאים) ג'וני מוזהר על ידי אחד משותפיו של רורק שאם הוא ישפיל אותו בניצחון רורק יתעלל בו עד מותו, אך ג'וני מתעלם ממנו ומנצח את רורק. לפני שג'וני עוזב את הבר הוא מוזהר שוב רק הפעם שיברח מהעיר ואולי הוא יזכה לחיות, אך הוא מתעלם שוב והוא נוסע עם מרסי הבחורה לבלות בעיר. בזמן הבילוי הזוג מאוים על ידי עובדיו של רורק שלוקחים את ג'וני ללימוזינה בה נמצא רורק ששובר לג'וני את האצבעות ויורה לו ברגל. ג'וני נמצא פצוע ברחוב.
עלמה להרוג
דוויט הוא צלם ובלש פרטי שמקבל בלילה אחד מחברתו לשעבר אווה לורד (מגולמת על ידי אווה גרין) שיחת טלפון שבו היא רוצה להיפגש איתו בפאב. הוא מגיע אליה והיא אומרת לו שבעלה דמיאן מתעלל בה. דוויט מחליט שלא לעזור לאווה, ולאחר מכן הוא משתגע ומגלה כי הוא מאוהב עדיין באווה. הוא פורץ לאחוזה של אווה שם הוא נתפס וחוטף מכות על ידי מאנוט, שומר ראש גברתן וחזק במיוחד, עד שדוויט מתעלף. הוא מושלך לדירתו ומגלה שאווה ממתינה לו שם בעירום ומפתה אותו. היא מספרת לדוויט את מה שדמיאן ומאנוט עושים לה והוא מחליט לעזור לה. הוא מבקש שמארב (בגילומו של מיקי רורק) יעזור לו לשחרר את אווה והוא מסכים. השניים נאבקים במאבטחים ודוויט הורג את דמיאן ומגלה כי אווה שיקרה לו מההתחלה. היא פוצעת אותו אך מארב מחלץ אותו לעיר העתיקה שם הוא מקבל טיפול. הוא והבנות של העיר העתיקה יוצאים להרוג את אווה כאשר דוויט שפניו השתנו מניתוח מתחזה לרוצח שכיר שאווה שלחה לדוויט. דוויט הורג את אווה והבנות את שאר המאבטחים.
הלילה הארוך והרע חלק ב'
ג'וני הפצוע הולך לרופא ללא הסמכה שמטפל בפציעות שלו. ג'וני נזכר שמרסי לבד והולך לבדוק איפה היא. הוא מגיע לחדר במלון אך רורק אורב לו ומראה לו איברים כרותים מהגוף של מרסי. ג'וני בורח ומנסה לחשוב על נקמה. הוא הולך למסעדה לבקש מים והמוכרת (ליידי גאגא) נותנת לו כוס מים ומעט כסף. ג'וני הולך למכונת ההימורים וזוכה והולך להשפיל את רורק. ג'וני מנצח את רורק המעוצבן שמחליט לירות בג'וני והורג אותו.
הריקוד האחרון של ננסי
4 שנים לאחר האירועים מהסיפור של הממזר הצהוב (אחד הסיפורים מהסרט הראשון) ננסי שבורת הלב מהתאבדותו של הארטיגן יוצאת מדעתה. היא הוזה, שותה אלכוהול בכבדות ולא נותנת למותו של הארטיגן לעבור אפילו שהרוח של הארטיגן לא רוצה שננסי תנקום ברורק שאשם במותו. ננסי גוזרת לעצמה את השיער וחותכת את פרצופה. לבסוף מארב מגיע לעזור לה לנקום ברורק וננסי הורגת אותו.
הפקה
בשנת 2005 לאור הצלחת עיר החטאים הראשון רצו לעשות סרט המשך אך זה לא הסתדר מאחר שלא כל השחקנים היו פנוים ושני שחקנים ראשים מתו (בריטני מרפי ומייקל קלארק דאנקן) בשנת 2013 צולם סרט ההמשך הוכרז ולבסוף יצא בסוף אוגוסט 2014
קבלה והכנסות
הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע ומעריצי הסדרה אך התלת מימד זכה לביקורות חיוביות. הסרט מחזיק כיום 46% באתר הביקורות Rotten tommatos. הסרט עצמו נכשל בקופות עם הכנסות של $39,499,349 בעוד שתקציב הסרט היה 65,000,000 $
דניאל גולדהגן
דניאל ג'ונה גולדהגן (באנגלית: Daniel Jonah Goldhagen; נולד ב-30 ביוני 1959 בבוסטון, מסצ'וסטס) הוא חוקר יהודי-אמריקני, ופרופסור בתחום מדע המדינה שלימד בעבר באוניברסיטת הרווארד. הוא התפרסם בעולם בשנת 1996 עם פרסום ספרו מעורר המחלוקת "תליינים מרצון בשירות היטלר". בשנת 2003, לאחר פרסום ספרו השני "חשבון-נפש מוסרי" (A Moral Reckoning) פרש גולדהגן ממשרתו והתמקד בכתיבת ספר נוסף "גרוע ממלחמה" (Worse Than War) שהוא סינתזה של מחקריו ועוסק בתופעת רצח עם בכללותה.
קורות חייו
דניאל גולדהגן נולד בעיר בוסטון ביוני 1959, אביו, אריך גולדהגן, היה ניצול השואה ממוצא רומני מגטו צ'רנוביץ, (היום היא עיר מחוז באוקראינה) ופרופסור בדימוס של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1977 החל דניאל גולדהגן את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ועם השנים הפך לחלק מסגל ההוראה של המוסד במחלקה למדע המדינה.
הוא נשוי לשרה ויליאמס גולדהגן, היסטוריונית של ארכיטקטורה ומבקרת הכותבת בכתב העת ניו ריפבליק. הוא מתגורר עם אשתו ושני ילדיהם בפרבר של העיר בוסטון.
בראיון שניתן באפריל 1996 לעיתון הניו יורק טיימס מציין גולדהגן כי בהיותו סטודנט הוא נכח בהרצאה של שאול פרידלנדר - מומחה לחקר ההיסטוריה של השואה, וחתן פרס ישראל לשנת תשמ"ג 1983. לדבריו הרצאה זו הייתה מאירת עיניים עבורו, במהלכה הוברר לו כי הוויכוח על פונקציונליזם ואינטנציונליזם בחקר השואה אינו מניב תשובות מלאות לשאלה "מדוע צייתו אנשים להוראתו של היטלר להרוג יהודים" והחליט לחקור ולתת תשובה לכך.
את מאמרו הראשון שזכה להד ציבורי, פרסם גולדהגן בשנת 1989 במסגרת ביקורת בכתב העת ניו ריפבליק על ספרו של פרופסור ארנו מאייר "עד שקר" (אנגלית: False Witness). גולדהגן כתב כי הספר לוקה בטעות בסיסית בכך שהוא מייחס את הרג היהודים במהלך מבצע ברברוסה למדיניות אנטי קומוניסטית ולא לאנטישמיות של הרוצחים. הוא הצביע על ניתוח מעוות ומגמתי של ההיסטוריה של השואה.
תליינים מרצון בשירות היטלר
בספר זה שפורסם בשנת 1996 בהוצאת הספרים אלפרד קנופף ומבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, טען גולדהגן כי אנטישמיות ייחודית לעם הגרמני היא שאפשרה את השואה. בספרו טבע גולדהגן מונח מחקרי חדש לתיאור אנטישמיות ייחודית זו, האנטישמיות האלימינציוניסטית. בניגוד לספקנות הנזעמת שהפגינו מרבית חוקרי השואה כלפי מסקנותיו, זכה ספרו של גולדהגן לא רק להצלחת מכירות גדולה בארצות הברית ובגרמניה, אלא גם לפרסים: ב-1994 זכה בפרס ע"ש גבריאל אלמונד, הניתן על ידי החברה האמריקאית למדע המדינה, כדיסרטציה הטובה ביותר בתחום של פוליטיקה השוואתית; בארצות הברית זכה ספרו בפרסים יוקרתיים נוספים, ובגרמניה ב"פרס הדמוקרטיה", המוענק אך לעיתים נדירות. על אף שהוא מטיל את האשמה במאורעות השואה על האנטישמיות האלימינציוניסטית שכל שדרות העם הגרמני היו שותפים לה לטענתו, סבור גולדהגן כי הדור שקם בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה אינו לוקה עוד באנטישמיות.
מחקרו של גולדהגן הוצג כנגד מחקרו של כריסטופר בראונינג, חוקר בכיר בתחום, שחקר את אותה יחידת המילואים של הבטליון המשטרתי 101 של משטרת הסדר ובפרט התנהגות של וולפגנג הופמן. הוא הגיע למסקנות שונות אודות התהליכים החברתיים שאפשרו את השואה. על אף שגולדהגן לא התייחס במישרין למסקנותיו של בראונינג שפורסמו בספרו "אנשים רגילים" ארבע שנים קודם לכן, ולא פרסם את ספרו כמחקר תגובה למחקר זה, מחלוקת זו הפכה לפולמוס מרכזי בתחום חקר השואה. במהדורה העברית של "אנשים רגילים", שיצאה לאור רק כשנתיים לאחר פרסום ספרו של גולדהגן בעברית, נכללה אחרית דבר המגיבה למחקרו של גולדהגן.
A Moral Reckoning
ספר היסטורי-מחקרי השני של גולדהגן (יצא לאור ב-2002 בהוצאת ליטל-בראון בבריטניה ובהוצאת קנופף בארצות הברית) - עורר ויכוח סוער בשאלת הכנסייה והשואה. ספר זה הוא מעין הרחבה לספרו הקודם, מפני שהפעם עוסק גולדהגן בשאלה מרכזית לשואה: כיצד בכלל הגיעו אירופים רבים כל כך לידי שנאת יהודים כה עזה. ותשובתו היא: הכנסייה מילאה תפקיד מרכזי בדמוניזציה שהולידה את השנאה הזו. הוא עורך דיון בשאלה על חלקה של הכנסייה הקתולית בשואה ומעמיד במיוחד את שתיקתו של האפיפיור פיוס ה-12 לעומת התנהגותן של כנסיות אחרות בזמן הכיבוש הנאצי: "מה היה קורה אילו היה האפיפיור פיוס מכריז כי ינדה כל קתולי המסייע ברצח היהודים?", שואל גולדהגן. את כל הקומוניסטים הוא נידה לאחר מכן; את היטלר ומנהיגים נאצים אחרים – מעולם לא.