cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאג'י שווכת
הקשרים עם הנאצים, מרד רשיד עאלי אל-כילאני
לאחר תבוסת צבא עיראק במלחמה האנגלו-עיראקית, בסוף מאי 1941, נמלט שווכת לאיראן ומשם לדרום אפריקה שם נאסר על ידי השלטונות לתקופה של חמש שנים. שווכת מת בבגדאד במאי 1980.
נקודת תצפית
נקודת תצפית, מצפור או מצפה היא מקום גבוה ממנו ניתן לצפות כדי להשקיף לנוף הנראה ממקום המצפה.
מצפור בטבע
בישראל ניתן למצוא נקודות תצפית נופיות לטבע רבות כגון: מצפה דדו במטולה, הר בנטל ברמת הגולן, מצפה רן ברכס הרי נפתלי, מערת קשת בגליל המערבי, מצוק הארבל בגליל התחתון, הר ארי בבית ג'ן, הר ברקן בגלבוע, מצפור המרפסת של המדינה, גן הפסגה בתל אביב, מצפה נח כנרתי ברמת סירין, הר הזיתים בירושלים, נחל בוקק בבקעת ים המלח, כרבולת חרירים במכתש רמון, מצפה זי"ו בהר חברון והר ברך באילת.
ג'ריקו סימס
קריירה
צ'יוזה נולד במיניאפוליס, מינסוטה,  והחל לשחק כדורסל עבור אוניברסיטת טקסס באוסטין. בדראפט 2021 ב-NBA נבחר בבחירה ה-58 על ידי ניו יורק ניקס. ב-8 באוגוסט 2021 חתם על חוזה דו כיווני עם ניו יורק ניקס ועם וסצ'סטר ניקס, שלוחתהּ של הניקס בליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-9 ביולי 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים בניו יורק ניקס.
בעונת 2021/2022 העמיד ב-NBA ממוצעים של 2.2 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-0.5 אסיסטים ב-13.5 דקות למשחק ב-41 משחקים בהם שיחק.
בפברואר 2023 זומן לסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, והשתתף בתחרות ההטבעות.
ועד רבני יש"ע
ועד רבני יש"ע הוא גוף של רבני ההתנחלויות ביהודה ושומרון שהיה פעיל בתחום ההלכתי והפוליטי משנות התשעים.
היסטוריה
הגוף הוקם בראשית שנות התשעים על ידי הרב זלמן ברוך מלמד, ראש ישיבת בית אל ורב היישוב, יחד עם רבני התיישבות נוספים ביהודה ושומרון. הגוף התפרסם בעיקר סביב הסכמי אוסלו ובהמשך בקריאה לסירוב פקודה בתקופת תוכנית ההתנתקות, וכן בתמיכה מתונה בעליית יהודים להר הבית. הגוף סיפק תשובות הלכתיות לתושבים וקרא להמשיך את הבנייה ביישובים גם בימי חול המועד.
ברבות השנים נחלשה פעילותו של הועד, וכיום הוא לא פעיל.
גליון רבני יש"ע
בין השנים תשנ"ב–תש"ס, מזמן לזמן, הוציא לאור ועד הרבנים כתב עת בשם "רבני יש"ע" וכתבו בו מספר רבנים ביהודה ושומרון ומחוצה להם, דוגמת הרבנים שלמה גורן, נחום אליעזר רבינוביץ, אליעזר ולדמן, דב ליאור, יעקב אריאל, דוד חי הכהן, מאיר מאזוז, מנחם פרומן. עורכו היה הרב אליעזר מלמד ששימש גם כמזכיר הוועד. אחריו שימשו כמזכירים הרב ישי באב"ד והרב מרדכי רבינוביץ רבה של גבעת אסף ובנו של הרב נחום אליעזר רבינוביץ'.
בשיא תפוצתו נדפסו כ-30,000 אלף עותקים לכל גיליון. בשל היעדר משאבים כלכליים נדפס והופץ כתב העת למקוטעין, והפסיק את פעילותו לאחר שיצאו 35 גליונות.
כתב העת הוביל קו תקיף כנגד הסכמי אוסלו וכנגד מדיניות פושרת מדי, לטעמם של רבני הועד, של ממשלת ישראל כנגד הטרור הפלסטיני. כן הוביל הגליון קריאה לסירוב פקודה בידי חיילי צה"ל במקרה של פינוי ישובים.
מוצרי מעברות
מוצרי מעברות בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מוצרים ותוספים לבני אדם ולבעלי חיים. החברה נמצאת בבעלותו המלאה של קיבוץ מעברות, ושם שוכנים גם משרדיה.
היסטוריה
מוצרי מעברות הוקמה בשנת 1963 ונכנסה לפעילות בתחום תחליפי חלב לעגלים ולטלאים. בשנות ה-70 נכנסה אל תחום הייצור מזון לחיות מחמד (לכלבים וחתולים) דרך חברת "ביופט" עם המותגים "בונזו" ו"לה קט".
בשנת 1993 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית. בשנת 2019 רכש הקיבוץ את מניות הציבור והחברה חזרה להיות חברה פרטית.
בעלי עניין
מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי קיבוץ מעברות. בעבר מניות החברה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
דיאולוס
דיאולוס (ביוונית עתיקה: Δίαυλος תרגום מילולי "מרוץ כפול") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
ביוון העתיקה, תחרות הריצה הפופולרית ביותר נקראה "סטאדיון". אורכו של הסטאדיון לא היה קבוע, והיה תלוי באורך המתחם שבו התרחש. כך באולימפיה אורך הסטאדיון היה 192.27 מטרים בעוד בדלפי אורכו היה 177.5 מטרים. הדיאולוס היה למעשה סטאדיון כפול. המתחרים רצו לכל אורכו של הסטאדיון, ומיד לאחר מכן סבו על עקביהם ורצו חזרה אל נקודת ההתחלה.
הסטאדיון היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. לרוב נקודת הסיום של המרוץ הייתה נקודה בולטת ובעלת ממד דתי-פולחני, כמו מצבה או מקדש. בתחילה היו כל הרצים חוזרים לאחור אל אותו עמוד, אולם הדבר גרם לבלבול רב, וכן להיתקלויות וחבלות, ולפיכך, וכן כדי ליצור מקדם הגינות אחיד, נקבעו בהדרגה עמודים כמספר הרצים.
וילמה רודולף
וילמה גלודין רודולף (אנגלית: Wilma Glodean Rudolph; 23 ביוני 1940 – 12 בנובמבר 1994), שכונתה "האיילה השחורה", הייתה ספורטאית אמריקאית. האצנית האמריקאית הראשונה שזכתה בשלוש מדליות זהב אולימפיות. היא עשתה זאת במשחקי רומא 1960, בריצת 100 מטר, 200 מטר, ובמרוץ השליחות 4x100 מטרים.
גם הזמנים שהשיגה רודולף בכל אחת מן הריצות היו מעולים, אך מה שהפך אותה לאחת הדמויות החשובות ביותר בהיסטוריה של הספורט היא הדרך המדהימה שהובילה להישג המרשים. וילמה הייתה ילדה נכה, בת למשפחה אפרו-אמריקאית ענייה ומרובת ילדים, שגדלה בדרום ארצות הברית. הצלחתה הגדולה הייתה כנגד כל הסיכויים, הרפואיים, החברתיים והתרבותיים.
ביוגרפיה
וילמה רודולף נולדה ב-23 ביוני 1940 למשפחה מרובת ילדים שחיה בעיירה קלארקסוויל שבמדינת טנסי. היא הייתה הילדה ה-20 של אביה (מתוך 22, ומשתי נשים), ובשנותיה הראשונות סבלה מבריאות ירודה במיוחד. כשהייתה בת שש, ולאחר שהתאוששה פעמיים מדלקת ריאות קשה, הותקפה על ידי נגיף הפוליו. התוצאה הייתה שיתוק ברגלה השמאלית. הרגל הוקפה במעטפת מתכתית, מעין אזיקי ברזל שאפשרו לה ללכת, ובמקביל החלה סדרת טיפולים ארוכה. האחים של וילמה דאגו לעסות את רגלה הפגועה מדי יום, והשגיחו שלא תסיר מעליה את הברזלים. אמה נסעה איתה פעם בשבוע לבית חולים מרוחק לשם טיפול פיזיותרפי מיוחד. המאמץ השתלם, ובגיל תשע הורדו הברזלים מרגלה של וילמה. מעט לאחר מכן החלה דרכה של רודולף להצלחה הספורטיבית.
בגיל 11 החלה וילמה רודולף לשחק כדורסל בבית הספר התיכון המקומי, שהיה מיועד לאפרו-אמריקנים בלבד. באותה תקופה הייתה במדינת טנסי הפרדה מוחלטת בין שחורים ללבנים, וזו באה לידי ביטוי גם בבתי ספר נפרדים. בשנות התיכון אותרה רודולף על ידי אד טמפל, מאמן נבחרת מסלול הריצה של אוניברסיטת המדינה של מדינת טנסי הוא הציע לה לנטוש את הכדורסל, אף על פי שגובהה היה 1.80 מטר, והזמין אותה להצטרף לאימוני הנבחרת של האוניברסיטה. רודולף נענתה להזמנתו, והפכה עד מהרה לאחת האצניות הטובות בארצות הברית. ב-1956, בגיל 16 בלבד, השתתפה באולימפיאדת מלבורן (1956) בה זכתה עם נבחרת השליחות של ארצות הברית במדליית הארד בריצת שליחות 4x100 מטרים.
אולימפיאדת רומא
ההצלחה של רודולף באולימפיאדת רומא הייתה לא רק במדליות, אלא גם בזמני הריצות שהשיגה. בריצת חצי הגמר ל-100 מטר השוותה את שיא העולם כשרצה בזמן של 11.3 שניות. בריצת הגמר עברה את המרחק ב-11 שניות, אולם הדבר לא הוכר כשיא עולם עקב רוח גבית של 2.75 מטר לשנייה (הרף המותר לצורך קביעת זמן רשמי הוא 2 מטר לשנייה לכל היותר). בשלב המוקדמות של ריצת ה-200 מטר שברה את השיא האולימפי כשקבעה זמן של 23.2 שניות. את גמר ה-200 רצה בזמן של 24 שניות. בגמר מרוץ השליחות השיגה הנבחרת האמריקאית זמן של 44.5 שניות, לאחר שבחצי הגמר קבעה שיא עולמי של 44.4 שניות. בגמר עצמו הייתה רודולף הרצה האחרונה ברביעיית הרצות, שהייתה מבוססת על הנבחרת של אוניברסיטת טנסי. מאוחר יותר סיפרה כי ריצת השליחות היה האירוע המועדף עליה, מפני שבזכותו יכלה לעמוד על בימת המדליות יחד עם חברותיה הטובות.
בעקבות האולימפיאדה כונתה רודולף בעיתונות "הפנינה השחורה". אישיותה הנינוחה, כספורטאית וכדמות ציבורית שסוקרה בהרחבה על ידי העיתונות, הקנו לה אהדה ציבורית עצומה. עד היום היא נחשבת כפורצת הדרך של הספורטאיות האפרו-אמריקניות בארצות הברית, כמו פלורנס גריפית' ג'וינר – האצנית האמריקאית השנייה שזכתה בשלוש מדליות זהב אולימפיות (בסיאול, 1988) וג'קי ג'וינר קרסי, שזכתה ב-6 מדליות אולימפיות. הישגה הגדול בתחום החברתי היה התעקשותה לקיים - לאחר האולימפיאדה – מצעד הוקרה מעורב, ללא הפרדה בין שחורים ללבנים. מושל טנסי,, ביקש לערוך מצעד לכבודה תוך שמירה על ההפרדה הגזעית כמנהג המקום, אך התעקשותה של רודולף הביאה לכך שבפעם הראשונה בתולדותיה של קלארקסוויל התקיים בעיירה אירוע מעורב.
לאחר האולימפיאדה חזרה רודולף לגור בעיירת הולדתה, נישאה ולימדה חינוך גופני בבית הספר התיכון שבו למדה. בהמשך שימשה בתפקידי אימון בכירים במיין ובאינדיאנה. היא הקימה קרן על שמה, שמטרתה לסייע לילדים מוגבלים באמצעות פעילות ספורטיבית. ב-1973 נבחרה להיכל התהילה של האתלטים האפרו-אמריקנים וב-1974 נבחרה כחברה בהיכל התהילה הלאומי של מקצועות השדה. ב-1977 חיברה אוטוביוגרפיה, שהפכה מאוחר יותר לסרט טלוויזיה. במהלך השנים הללו ילדה ארבעה ילדים.
וילמה רודולף נפטרה ב-12 בנובמבר 1994, בגיל 54, לאחר חודשים של מאבק בסרטן המוח. עשרים שנה לאחר מותה, ב-21 בנובמבר 2014, נכנסה רודולף כחברה בהיכל התהילה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
אפרים שמואל לרנר
ביוגרפיה
נולד בבריסק לטויבא איטה ולרב מרדכי לרנר שהיה מראשי הקהילה ומקורבו של רב העיר הרב יהושע ליב דיסקין. סבו של אמו הרב חיים לרנר היה בעל תוקע של הגאון מווילנה ומתלמידיו הקרובים. בשנת תרל"ז (1877) נעצר הרב דיסקין בידי השלטונות לאחר הלשנה והוברח מבית הכלא על ידי אביו הרב מרדכי לרנר לארץ ישראל, בעקבות כך נאלץ להחליף את שם משפחתו לפפרמן, בתרמ"ד (1884) עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה ביפו, אז חזרה לשם משפחתם המקורי לרנר אולם דבק בה הכינוי לרנר-פפרמן.
בהוראת הרב דיסקין, בהיותו בן 9, נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים אצל הרב יצחק וינוגרד לצד הרב אריה לוין, הרב ברוך מרקוס ועוד. בתקופת לימודיו בישיבה סעד על שולחנו של ראש הישיבה הרב וינוגרד, התארח לעיתים בבית הרב דיסקין והתקרב לרב שמואל סלנט.
בערב ראש חודש שבט תרנ"ח נשא את שרה בתו של הרב נתן גינזבורג שהיה מהנדיבים בעיר העתיקה בירושלים, בעל טחנת הקמח הממונעת הראשונה בעיר העתיקה. ביום חתונתו נפטר רבו הרב יהושע ליב דיסקין.
לאחר נישואיו התגורר בשכונת בתי ברוידא, וקבע את חוק לימודיו בבית הכנסת המקומי לצד הרב זאב פרנק, הרב יוסף דינקליס, הרב שמואל תפילינסקי ושאר רבני השכונה בפניהם החל למסור שיעורים ומערכות תורניות, לאחר תקופה מונה לשמש כבעל תפילה בימים נוראים.
היה מתלמידי הרב יעקב משה חרל"פ והרב אברהם יצחק קוק עמם נהג להתייעץ ולדון בעניינים תורניים וקבליים. בהכוונתם מונה בתרע"א (1911) לעמוד בראש חבורת "שומרי תורה" שהקים הרב זרח ברוורמן יחד עם קבוצת רבנים מירושלים, במסגרת ארגון זה פעל להקמת מסגרות ותלמודי תורה לילדים במושבות הברון עקרון (מזכרת בתיה), נס ציונה, רחובות וראשון לציון.
נפטר בכ"א בתמוז תשכ"ב (1962).
לימודי קבלה בישיבת שער השמים
במקביל ללימודיו הרגילים עסק רבות בתורת הנסתר ונדע כאחד ממקובלי ירושלים.
בתרס"ו (1906), כשהוקמה ישיבת המקובלים שער השמים נכנס ללמוד שם תורת הנסתר לצד המקובלים רבי מנחם מנכין, רבי אהרן שלמה מהרי"ל ושאר המקובלים בישיבה.
תקופה קצרה לאחר שנכנס החל ללמוד בחברותא עם ראש הישיבה הרב שמעון צבי הורוביץ (לידר) עד לפטירתו, בלימודם עסקו רבות במקומם של עשרת השבטים הגולים לאחר שהרב הורביץ חזר ממסע באסיה בשליחות מקובלי ירושלים שתואר בספרו קול מבשר. בהמשך נהג ללמוד עמו מדי שבוע בביתו בשכונת שערי חסד.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 מונה לכהן כראש ישיבת שער השמים ומנהלה.
הקמת בית הכנסת הגר"א
בתרס"ט הצטרף לרב נפתלי צבי פרוש והיה שותף בהקמת שכונת שערי חסד ואף היה מראשוני המתיישבים בה. באותה עת החל באיסוף כספים לבניית בית הכנסת הגר"א בשכונה, הרעיון שהנחה אותו לדבריו : תחילה הקים את החדר הראשון של בית הכנסת ששימש אף כחדר (תלמוד תורה) לילדי השכונה, לאחר שנוצרה התנגשות בין שעות הלימוד של הילדים לשעות התפילות, אסף כספים והקים חדר נוסף בבית הכנסת. בין שני החדרים הוצב תנור ששימש את תושבי השכונה והמעבר בין החדרים רוצף והפך לחלק מבית הכנסת.
ג'ימי קול
ג'ימי קול (באנגלית: Jimmy Two-Shoes) היא סדרת טלוויזיה קנדית מונפשת, מסוגת קומדיה ופנטזיה אורבנית, אשר נוצרה על ידי אדוארד קיי ושון סקוט, שאחרון גם ביים אותה יחד עם קייל מרשל. הסדרה הופקה על ידי Breakthrough Entertainment, Mercury Filmworks ו-Elliott Animation (עונה 2).
אפרים שמואל לרנר
הקמת בית הכנסת הגר"א
לאחר הקמת בית הכנסת מונה הרב לרנר לשמש כשליח ציבור ובעל קורא של בית הכנסת, תפקיד אותו נשא במשך עשרות שנים.
ג'ימי קול
הסדרה שודרה במקור בארצות הברית בערוץ דיסני XD החל מ-13 בפברואר 2009 עד 15 ביולי 2011. בקנדה הסדרה שודרה בערוץ Teletoon החל מ-21 במרץ 2009 עד 5 באפריל 2012. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ דיסני בין השנים 2009–2011. לסדרה הופקו שתי עונות בעלות 52 פרקים באורך 22 דקות, כאשר כל פרק מחולק לשני פרקים משניים באורך 11 דקות.
דמויות הסדרה הופיעו בעונה השלישית של השעשועון "Skatoony" לצד דמויות מהזיכיון "אי-שרדות".
אפרים שמואל לרנר
הקמת בית הכנסת הגר"א
במהלך השנים התפרסם בית הכנסת כאחד מבתי הכנסת הוותיקים של ירושלים ומושך אליו תיירים רבים המסיירים בשכונות הוותיקות של ירושלים, בנוסף משמש בית הכנסת את תלמידי ישיבת מעלות התורה בשערי חסד הלומדים במקום.
ג'ימי קול
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר ג'ימי קול, נער בן 14 שמנסה להפוך את החיים למצחיקים וכיפים בעיר קריית סבל, העיר הכי משעממת בעולם שנשלטת על ידי לושיוס היינוס השביעי. ג'ימי קול לא עושה זאת לבד, אלא בעזרת חבריו - הלואיז קול וביזי היינוס.
אפרים שמואל לרנר
מנהגיו ונוסח תפילתו
הרב לרנר היה החזן הקבוע של בית הכנסת הגר"א במועדים ובימים הנוראים. נוסח תפילותיו התקבל כנוסח "שערי חסד" והוא נהוג בקהילות רבות בירושלים. אחד ממתפללי בית הכנסת הנודעים היה הרב שלום שבדרון ששימש כחזן בתפילת מוסף בימים הנוראים בישיבת חברון, בתפילותיו נהג להתפלל בנוסח של הרב לרנר כפי שהתפלל בבית הכנסת הגר"א ונהוג בישיבה עד היום. בישיבות רבות הנוהגות כמנהגי ישיבת חברון מתפללים בנוסח זה בימים נוראים ובחגים.
ג'ימי קול
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי גדי לוי, והופק על ידי אסנת סדן. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גדי לוי, גילן שחף, טליה ברקאי, יורם יוספסברג, עדי קוזלובסקי ושמחה ברבירו.
הפקה
פיילוט הסדרה שאורכו כ-6 דקות הופק בשנת 2006, כאשר לפיו הסדרה הייתה מיועדת במקור לקהל בוגר ולא לילדים. בקונספט המקורי הסדרה מתרחשת בגיהנום, ולא בעיר קריית סבל, כאשר לדמויות יש תכונות דומות אך קצת שונות מאלה שהיו להן בסופו של דבר. הפיילוט מתחיל כאשר ג'ימי קול עוזר לגברת זקנה לחצות את הכביש. הגברת מפילה את הארנק שלה, וכשג'ימי מרים אותו בשבילה דורס אותו אוטובוס. לאחר מכן הוא מת בבית החולים ונשלח לגיהנום מפני שנחשב בטעות כגנב, שם הוא מנסה להפוך את החיים לכיפים.
אפרים שמואל לרנר
מנהגיו ונוסח תפילתו
כך גם מנהגים רבים שהנהיג לפי שיטת הגר"א או על פי קבלת האריז"ל והרש"ש בענייני תפילות, קריאת התורה ובית הכנסת נהוגים במקומות שונים.
הנהגותיו לאורך ימות השנה פורסמו על ידי תלמידו המקובל הרב שריה דבליצקי.
ז'יגמונד פלד
ז'יגמונד פלד (במקור זיגמונד רוזנפלד, בהונגרית: Feld Zsigmond; ספאצה, 9 באפריל 1849 – בודפשט, 2 בנובמבר 1939) היה שחקן, במאי תיאטרון, אביהם של השחקנית אירן פלד, השחקן מתיאש פלד ושל העיתונאי אאורל פלד.
ביוגרפיה
זיגמונד רוזנפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ רוזנפלד ושל קטלין זליג. הוריו התכוונו שהוא יהיה סוחר, אבל הוא הפך בסתר לשחקן. השלים את לימודיו בבית הספר לתיאטרון בווינה, ולאחר מכן יצא לסיור לימודי בגרמניה. הוא הופיע בווינה מ-1870. בשנת 1875, אלבין סבובודה החתים אותו על חוזה בחוג התיאטרון של הפארק העירוני של בודפשט, הוא גם הופיע בתיאטרון הגרמני ברחוב דיאפיו (Gyapjú). ב-1876 מונה למנהל "תיאטרון הרמינהשטדטר" (Herminastädter Theater). מ-1879 שכר את התיאטרון Városligeti Szinkör, ומ-1888 ארגן בקביעות מופעי ילדים.
בשנים 1889 עד 1894 ניהל את "תיאטרון הילדים של הבירה" (Fővárosi Gyermekszínház) ברחוב רוטנבילר (Rottenbiller). בשנת 1908, הקים תיאטרון בבניית אבן במקום בו עמד תיאטרון הקיץ שלו מעץ בפארק העירוני של בודפשט, שאותו כינה "תיאטרון בודפשט" שלוש שנים מאוחר יותר. הוא החליט לפרוש ב-1926, ובנו מאתיאש פלד המשיך לנהל את התיאטרון. פלד תמיד דיבר במבטא גרמני, הוא לא הצליח לנטוש את זה לגמרי, בגלל זה הוא שיחק בעיקר תפקידים קומיים. בנוסף לבידור "הזול בחורשה", התארחו בתיאטרון שלו גם אמנים זרים מצטיינים של התקופה. בתיאטרון הוצגו אופרטות פופולריות, הצגות עם וקומדיות, שרובן הוצגו בהצלחה גם בתוכניות "תיאטרון העם", תיאטרון הקומדיה של בודפשט ו"התיאטרון ההונגרי". המופעים של פלד בהונגרית סובסדו על ידי עיריית בודפשט והן מילאו תפקיד מרכזי ב"לידתם" של "הבורגנות הדוברת ההונגרית".
פלד נתן חסות לשחקנים רבים שהתפרסמו מאוחר יותר (לינה ניקו, אנטל ניאראי, אוסקר ברגי, שאנדור גות), והוא היה גם דמות פופולרית בפארק העירוני של בודפשט, שכן "אבא" פלד איפשר לבקר בתיאטרון שלו גם לצופים שלא יכלו לשלם.
משפחתו
אשתו הייתה קטלין פּלש (1857–1926), בתם של מתיאש פלש, יצרן אלכוהול וחומץ, ושל רוזליה הס. הם נישאו ב-6 בינואר 1876 בבודפשט.
ילדיהם:
שירי ילדים (אלבום)
שירי ילדים הוא אלבום שירי ילדים מאת אריק איינשטיין ורוב הכסלי, גיטריסט להקת הצ'רצ'ילים (שמנגנת באלבום). הכסלי הלחין 5 מ-11 שירי האלבום. "שירי ילדים" יצא באפריל 1971, ויצא כדיסק בשנת 1999 וב-2017 נכלל במארז של חברת פונוקול - "ועוד לא אמרתי הכל", שכלל את כל אלבומי אריק איינשטיין בין 1969 ל-1978.
מלבד שירי ילדים שנכתבו במיוחד לאלבום, מופיעות בו גם גרסאות חדשות לשירים שנכללו באלבומיו של איינשטיין בעבר - "מאיה" מהאלבום פלסטלינה ששר במקור שלום חנוך, ו"ברל'ה צא" שהופיע בגרסה אינסטרומנטלית באלבום שבלול. כמו כן מופיעה גרסה מוקדמת לשיר "אני מבין", שנכלל מאוחר יותר באותה שנה (1971) באלבום בדשא אצל אביגדור שיצר אריק איינשטיין עם הבסיסט של להקת הצ'רצ'ילים, מיקי גבריאלוב. איינשטיין הלחין שלושה משירי האלבום, והם בין חמשת השירים הבודדים שהלחין בעצמו במהלך הקריירה (השניים האחרים הם "אבישג" ב-1970 ו"עוד יהיה" ב-1976).
ישראל הדני
ישראל הדני (נולד בשנת 1941) הוא פסל ישראלי.
קורות חיים
ישראל הדני נולד ב-1941 להוריו רחל ויחיאל בקיבוץ בית-השיטה. בשנים 1957–1959 למד ציור במכון אבני בתל אביב. בשנים 1965–1967 סיים לימודים מתקדמים בשילוב אמנות באדריכלות, בלונדון, ושב ארצה.
קריירה מקצועית
בשנת 1969 התחיל להורות עיצוב ופיסול באקדמיה בצלאל בירושלים, ובאותה שנה הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו 'הפסלים הגאומטריים' בגלריה מבט בתל אביב.
ב-1972 ייצג הדני את ישראל בביאנאלה ה-36 בוונציה.
בין השנים 1973–1974 יצר את סדרת פסלי המים שהוצגה בגלריה 'שרה גילת' בירושלים, בגלריה גולדמן בחיפה, וביריד הבינלאומי בבזל, שווייץ.
ב-1975 עבד עם משרד האדריכלים של ריקרדו בופיל בברצלונה.
ב-1978 הוקם בויליאמספורט פנסילבניה פסל הדרכים " הדני ארץ' ". הפסל עשוי פלדת קורטן ומתנשא לגובה של שלושים מטר, זה הפסל המונומנטלי ביותר שיצר האמן ואחד הגדולים בארצות הברית.
ב-1980 עסק הדני בנושא 'המבנים המדבריים', סדרת רעיונות לפסלים השואבים את השראתם מהמדבר. הפסלים הוצגו בשנת 1980 בבית האמנים בירושלים, וב־1981 ב'גלריה אסקולי' בתל אביב.
ב-1984 הוצגה בגלריה של סדנאות האמנים בירושלים "המערכת השחורה", קבוצת פסלים הקשורים ביניהם בקשר מערכתי, על-פי עקרונות 'תורת הארטונומיה', כפי שהוגדרו על ידי פרופ' ציון אביטל.
ב-1988 הוזמן כאמן אורח למרכז וירג'יניה לאמנות יוצרת.
בין השנים 1997–2002 עבד הדני על קבוצת הפסלים 'זיכרונות ויזואליים' שהוצגה בשנים 2003–2004, במוזיאונים הפתוחים: תפן ועומר.
בשנת 2010 הוצגה תערוכתו 'בחיפוש אחר הקדוש' בבית אבי חי בירושלים.
בשנת 2022 הוצב פסל-ספריית רחוב של הדני במרכז גן סוקולוב טלביה ירושלים. הפסל בעל מבנה עגול בהתאמה למבנה הגן, עשוי מחומרים העמידים לשינויי מזג האויר, ונתרם לזכרו של בנם היחיד אילן יוסף ז"ל על ידי רנה וג'יי גרפינקל באמצעות הקרן לירושלים.
השתתפות באירועי אמנות בינלאומיים
הדני השתתף בסימפוזיונים בינלאומיים שונים ביניהם: ב-1983 הסימפוזיון הבינלאומי לפיסול חוצות ביורקשייר, אנגליה, ב-1989 הסימפוזיון לפיסול באבן, אורנסק, פולין, ב-2001 הסימפוזיון הבינלאומי ה-14 בקרארה, וב-2010 הסימפוזיון הבינלאומי לפיסול באבן שחורה בבוריאנג קוריאה הדרומית.
תכשיטנות
ב-1987 מה שהחל כשעשוע, הפך לעניין מלהיב בתחום שבין הפיסול לתכשיטנות, מעבר מפיסול מונומנטלי, לפיסול זעיר בר שינוי הנישא על גוף האדם.
מעבודותיו עם אדריכלים בארץ
במהלך השנים עובד הדני בשיתוף פעולה הדוק עם אדריכלים שונים כמו: התחרות ל'גן-הזיכרון לנופלים באשדוד", עם אורי מילר וצבי דקל. תחרות 'תכנון המרכז הים-תיכוני בדרום צרפת, עם האדריכלים אריה וסלמה רחמימוב, ותכנון בנין "בצלאל' ההיסטורי, עם האדריכל פטר קינן.
חיים אישיים
ישראל הדני חי ויוצר בירושלים.
קונסוליית ישראל בסן פרנסיסקו
הקונסוליה היא הקונסוליה הכללית של ישראל לאזור צפון־מערב האוקיינוס השקט, אחראית על ניהול היחסים עם ישראל באלסקה, צפון קליפורניה, איידהו, מונטנה, אורגון ושינגטון. לקונסוליה יש קשרים רבים עם הקהילה היהודית המקומית ואף עם תעשיית ההיי־טק המקומית.
ב־2015 הייתה הקונסוליה בסכנת סגירה בעקבות קיצוצים במשרד החוץ אך בסופו של דבר הוחלט שלא לסגור את הקונסוליה. בנובמבר 2018 נערכו עבודות שיפוצים נרחבות בקונסוליה.
יתר לחץ דם שניוני
יתר לחץ דם שניוני (באנגלית: Secondary Hypertension) הוא מונח הבא לציין יתר לחץ דם הנגרם בשל סיבה הניתנת לזיהוי, שהביאה, באופן משני, להתהוות יתר לחץ דם. יתר לחץ דם שניוני שכיח הרבה פחות מיתר לחץ דם ראשוני, המהווה כ-90% מכלל מקרי יתר לחץ הדם. קיימות סיבות רבות להתהוות של יתר לחץ דם שניוני, כגון הפרעות בתפקוד הכליה, מחלות אנדוקריניות וכן גידולים שונים. כמו כן, יתר לחץ דם שניוני יכול להיות תופעת לוואי של תרופות שונות.
ננו-טוקסיקולוגיה
ננו-טוקסיקולוגיה הוא ענף בטוקסיקולוגיה העוסק בחקר הרעילות של ננו-חומרים (ננו-חלקיקים). עם התפתחות הננוטכנולוגיה נתגלו ופותחו חומרי ננו רבים, תוך כך נוצר הצורך להבין את פוטנציאל הנזק הסביבתי של חומרים אלו. יישום ננו-חומרים במחקר ובתעשייה מחייב הבנה עמוקה של השפעת חומרים אלו על בריאות בני האדם ועל סביבת החיים. הידע הנצבר בתחום זה מאפשר לקבוע כללי בטיחות ביישום ושימוש בננו-חומרים.
רקע
ננו-טוקסיקולוגיה הובילה למהפכה בתחום רעילות חומרים. ניתן לחלק את הננו-חלקיקים למס' קבוצות: צינוריות פחמן (carbon nanotubes), נגזרות של חלקיקי בערה כמו פיח (דיזל), חלקיקים הנוצרים מהתפרצויות געשיות ועוד. ננו-חלקיקים הם חומרים פעילים מאוד ומסוגלים להגיב עם סביבתם גם כאשר מיוצרים מחומרים אינרטיים (חומר שאינו מגיב עם סביבתו) כמו זהב.
רעילות ננו-חלקיקים, שקוטרם קטן מ-100 ננומטר, היא גבוהה יותר מחלקיקים גדולים יותר. מאחר שלננו-חלקיקים שטח פנים גדול יחסית לנפחם, כמות קטנה של חלקיק ננומטרי הנספגת בגוף באה במגע עם מספר מולקולות גדול יותר בסביבתה, בהשוואה לחלקיקים גדולים יותר בעלי אותה מסה. עקב כך חומרים אלו יכולים להוביל להגברת התגובה הדלקתית, למשל ברקמת הריאות. במחקרים שנעשו בעבר נמצא כי חלקיקי דיזל פגעו במערכת הלב במודל של עכברים.
ננו-חלקיקים יכולים להעתיק את מיקומם ממקום המצאם לאתרים מרוחקים, כמו למשל הדם והמח. בשל עובדה זאת חל שינוי באופן ההתייחסות להשפעתם של ננו-חלקיקים על רקמות הגוף. לכן, יש צורך לבחון את השפעתם באזורים נוספים בגוף כגון מח, דם, כבד, עור ומעי בנוסף לריאות.
אופן פיזור הננו-חומרים בגוף
גודלם המזערי של הננו-חלקיקים מאפשר להם לחדור בקלות רבה יותר לתוך גוף האדם מאשר חלקיקים גדולים יותר. אולם, השאלה העיקרית העומדת בעינה היא כיצד מתנהגים חלקיקים אלו בתוך הגוף? התנהגות החלקיקים תלויה בגודל, בצורה ובשטח הפנים. בשל גודלם המזערי שטח המגע עם הרקמה הסובבת גדל ובעקבות זאת גדלה פעילותם. כמות רבה של חלקיקים יכולה להוביל לעומס על התאים הבולעניים בגוף (מאקרופאגים), המעכלים והורסים גופים זרים. כתוצאה מכך נגרמת תגובת דחק המובילה להתפתחות דלקתית ולהחלשת מערכת החיסון כנגד גורמי מחלה אחרים.
ננו-חלקיקים אשר אינם מתפרקים או שקצב התפרקותם איטי, יכולים להצטבר באיברי הגוף. בנוסף הם בעלי פוטנציאל להפרעה לתהליכים ביולוגים בתוך הגוף. שטח הפנים הגדול של הננו-חלקיקים, בחשיפתם לרקמות ונוזלי הגוף, גורם לספיחה מיידית של מקרומולקולות בהם הם נתקלים ובכך משפיעים על מנגנוני ויסות של אנזימים וחלבונים אחרים.
ננו-חלקיקים מסוגלים לחצות ממברנות ביולוגיות, רקמות ואיברים בעוד שחלקיקים גדולים יותר אינם מסוגלים. ננו-חלקיקים יכולים לחדור לזרם הדם על ידי שאיפה או בליעה, לחדור את מחסום הדם-מח (BBB-blood brain barrier) ולהצטבר ברקמותיו. ישנם מספר ננו חומרים היכולים לחדור דרך העור. עור פגוע אינו מחסום יעיל לננו-חלקיקים לכן אקנה, אקזמה, פצעי גילוח או כוויות שמש קשות עלולים להאיץ את ספיגת הננו-חלקיקים דרך העור. ננו-חלקיקים בזרם הדם יכולים להגיע לכל חלקי הגוף כולל המח, הלב, הכבד, הכליות, הטחול, מח העצם, ומערכת העצבים. בניסויים ברקמות אנושיות ותרביות תאים הראו כי ננו-חלקיקים הם רעילים כתוצאה מהגברת התגובה החימצונית (צורות מחוזרות של חמצן היכולות לגרום נזק לתאים), ייצור ציטוקינים דלקתיים ומוות של תאים. בניגוד לחלקיקים גדולים יותר, ננו-חלקיקים יכולים לחדור למיטוכונדריה ולגרעין התא. מחקרים הציגו את הפוטנציאל לגרימת מוטציות לדנ"א על ידי ננו-חלקיקים ולגרימת נזק למבנה המיטוכונדריה היכולים לגרום למוות התא.
השפעה אימונולוגית של ננו-חומרים
תשומת לב מועטה הופנתה כלפי הפוטנציאל האימונוגני של הננו חלקיק. חלקיקי הננו יכולים להפעיל את מערכת החיסון ולגרום לתגובה דלקתית, אלרגיה, או אפילו להשפיע על תאי מערכת החיסון בצורה מזיקה או מועילה (דיכוי מערכת החיסון במחלות אוטואימוניות ושיפור התגובה החיסונית בחיסונים). עדיין נדרשים מחקרים נוספים בתחום.
מחקרים ננו-טוקסיקולוגים
בהיעדר תקנים קונבנציונליים לננו-חלקיקים, ישנם הרבה מוצרים רבים העלולים להיות מסוכנים לבני אדם. מחקר מדעי שפורסם מראה כי ננו-חומרים הם בעלי פוטנציאל להיות רעילים לבני אדם או לסביבה. בדיקות שנערכו בשנת 2004 על ידי דוקטור אווה אוברדורסטר, חוקרת רעילות סביבתית, בשיתוף עם אוניברסיטת Southern Methodist בטקסס, נמצא כי דגים אשר נחשפו לפולרנים למשך 48 שעות במינון נמוך של 0.5 חלקים למיליון סבלו מנזק מוחי נרחב. בנוסף הדגים הציגו שינוי בסמנים גנטיים (גן או מקטע דנ"א שמיקומו ידוע בכרומוזום וניתן לעקוב אחר הורשתו) בכבד, דבר המעיד על פגיעה פיזיולוגית כללית. מחקר שנערך במקביל הראה כי שימוש בפולרנים גרם להרג פרעושי מים אשר מהווים חוליה חשובה בשרשרת המזון הימית.
הדאגה לבטיחות האדם מפני ננו-חלקיקים גוברת ככל שהשימוש בטכנולוגיה זאת עולה ברחבי העולם. בשל חששות אלה נערך מחקר במכון קרולינסקה השוודי, בו הוכנסו לתאי אפיתל של ריאת אדם מגוון של ננו-חלקיקים. תוצאות המחקר אשר פורסמו בשנת 2008 הראו כי חלקיקי תחמוצת ברזל גרמו נזק קטן לדנ"א לעומת חלקיקי תחמוצת האבץ אשר הראו השפעה חמורה יותר. חלקיקי ננו העשויים מטיטניום די אוקסיד גרמו נזק לדנ"א בעוד שצינורות פחמן גרמו נזק ברמות נמוכות יותר. החומר שזוהה על ידי החוקרים כרעלן המסוכן ביותר מבחינה בריאותית היא תחמוצת הנחושת.
אתגרים בחקר הננו-טוקסיקולוגיה
גודל חלקיק הוא פקטור חשוב בקביעת הפוטנציאל של חומר להיות רעיל. מצד שני זהו אינו הפקטור היחידי שחשוב. תכונות נוספות של ננו-חלקיקים אשר משפיעות על רמת רעילות החומר כוללות את ההרכב הכימי, צורת החלקיק, מבנה השטח, מטען השטח, נטיית החומר ליצור משקעים דבר המקשה לתהליך פינויו מן הגוף, מסיסות, נוכחות והעדר של קבוצות פונקציונליות של כימיקלים נוספים הנכללים בהרכב החלקיק. בשל המגוון הרחב של תכונות החומר המשפיעות על רמת רעילותו, קשה להכליל את שלל חומרים אלה תחת קטגוריה אחת של סיכון בריאותי מפני חשיפה לננו-חלקיקים. כל ננו-חלקיק חדש המיוצר לצורך מטרה מסוימת חייב להיבדק באופן פרטני לצורך קביעת רמת רעילותו.
סקנדיום
סקנדיום (Scandium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Sc ומספרו האטומי 21. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן קשה להפקה.
תכונות
סקנדיום הוא מתכת מעבר, רכה, לבנה-כסופה ומאוד קלה. כשנחשף לאוויר, סקנדיום מתעטף במעטפת צהבהבה או ורודה. סקנדיום יותר דומה לאיטריום ומתכות נדירות אחרות מאשר לאלומיניום או טיטניום (שיותר קרובים אליו בטבלה המחזורית). דרגת החימצון הנפוצה ביותר של סקנדיום היא 3+. סקנדיום עמיד בפני חומצות כמו חומצה חנקתיתHNO3 וחומצה פלואורית HF. אבקה מתכתית של סקנדיום מתלקחת במהירות הבזק.
שימושים
בארצות הברית משתמשים מדי שנה ב-20 קילוגרם בקירוב של תחמוצת סקנדיום (Sc2O3) בייצור מנורות חזקות במיוחד. סקנדיום יודי מוסף למנורות כספית ומפיק אור חזק מלאכותי שמזכיר את אור השמש. בכל העולם משתמשים מדי שנה ב-80 קילוגרם בקירוב בייצור נורות. האיזוטופ הרדיואקטיבי 46Sc משמש בבתי זיקוק של שמן כסמן רדיואקטיבי. שימוש אחר של סקנדיום הוא בסגסוגת יחד עם אלומיניום, שאיתה בונים מטוסים, שלדות לאופניים, מחבט בייסבול וכדומה. כשסקנדיום מוסף לאלומיניום, הוא מחזק אותו (גם בטמפרטורות גבוהות) ומגביר את גמישותו. כמו כן, סקנדיום מונע סדקים שנוצרים בריתוך בסגסוגות אלומיניום.
היסטוריה
סקנדיום (בלטינית: Scandia, מילה שפירושה סקנדינביה) זוהה על ידי לרס פרדריק נילסון ב-1879 בזמן שהוא וקבוצתו חיפשו אחר מתכות אדמה נדירות. נילסון השתמש בניתוח ספקטרום כדי למצוא את היסודות הנמצאים במינרלים אוקסניט (euxenite) וגדוליניט (gadolinite). כדי לבודד את היסוד, הכין 10 ק"ג של אוקסניט עם משקעי אדמה נדירה כדי ליצור כ-2 גרם תחמוצת סקנדיום (Sc2O3) מאוד טהורה.
דמיטרי מנדלייב חזה כמה ממאפייניו של יסוד זה, שהוא קרא לו אקבורון תוך שימוש בחוק המחזוריות. הכימאי השוודי פאר תאודור קלב (Per Teodor Cleve) גילה את הסקנדיום בערך באותו הזמן בו גילה אותו נילסון אך בניגוד לנילסון, קלב היה נחוש בדעתו כי סקנדיום זהה לאקבורון.
צורה בטבע
מינרלים נדירים מסקנדינביה כמו תורטוויטית (Sc,Y)2Si2O7)), אוקסניט וגדוליניט הם המקורות היחידים לסקנדיום מרוכז (שמעולם לא נמצא בצורתו החופשית). סקנדיום הוא היסוד ה-23 הכי נפוץ בשמש ובכוכבים אחרים, אבל בכדור הארץ הוא היסוד ה-50 הכי נפוץ. סקנדיום מפוזר בעולם ומופיע בכמויות מזעריות ביותר מ-800 מינרלים.
רוב הסקנדיום בעולם מרוכז במאגר הצבאי מברית המועצות לשעבר, שבודדו אותו מפסולת אורניום. אין מקום ייצור עיקרי של סקנדיום באמריקה ובאירופה.
נבחרת איסלנד בכדוריד
נבחרת איסלנד בכדוריד מייצגת את איסלנד בתחרויות בינלאומיות שונות בהן המשחקים האולימפיים, אליפות העולם בכדוריד ואליפות אירופה בכדוריד.
הנבחרת זכתה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובמדליית ארד באליפות אירופה בכדוריד שהתקיימה באוסטריה ב-2010. נכון לדצמבר 2022 מדורגת הנבחרת במקום ה-17 בעולם בדירוג התאחדות הכדוריד הבינלאומית.
במשחקים האולימפיים
נבחרת איסלנד בכדוריד השתתפה שבע פעמים במשחקים האולימפיים, לראשונה הופיעה באולימפיאדת מינכן (1972) וסיימה במקום ה-12 לאחר שלא הצליחה להעפיל משלב המוקדמות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה במקום השישי, לאחר שבשלב המוקדם רשמה 3 ניצחונות, הפסד אחד ותוצאת תיקו מול נבחרת יוגוסלביה שזכתה בטורניר במדליית זהב. באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה במקום השמיני. באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה את השלב הראשון במקום השני בבית עם 3 ניצחונות, העפילה לשלב חצי הגמר בו הפסידה לנבחרת חבר המדינות במשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת צרפת וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת אתונה (2004) הודחה כבר בשלב המוקדם וסיימה תשיעית.
את הישג השיא שלה רשמה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) כשזכתה במדליית הכסף. את שלב הבתים סיימה במקום השלישי, לאחר ניצחונות על נבחרות רוסיה וגרמניה, הפסד לנבחרת קוריאה הדרומית ותיקו מול נבחרות דנמרק ומצרים. ברבע הגמר גברה על נבחרת פולין, בשלב חצי הגמר גברה על נבחרת ספרד ובמשחק הגמר נכנעה לצרפת 23–28. בעקבות הישג זה הייתה איסלנד למדינה בעלת שיעור האוכלוסין הנמוך ביותר שזוכה במדליה כלשהי בבייג'ינג. באולימפיאדת לונדון (2012) ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים (מול נבחרות ארגנטינה, תוניסיה, צרפת - שמאוחר יותר זכתה בתואר - ובריטניה), אך הפסידה ברבע הגמר לנבחרת הונגריה 33–34 לאחר שתי הארכות.
באליפויות אירופה
נבחרת איסלנד השתתפה תשע פעמים באליפות אירופה בכדוריד, לראשונה בשנת 2000. היא העפילה לשלב חצי הגמר בתחרויות ב-2002 וב-2010, כשב-2010 זכתה במדליית ארד לאחד ניצחון על נבחרת פולין במשחק על מקומות 3–4. באליפות אירופה שנערכה בדנמרק ב-2014 סיימה במקום החמישי.
לואיס גוזמן
לואיס גוזמן (מבוטא גוסמאן במלרע, בספרדית: Luis Guzmán; נולד ב-28 באוגוסט 1956) הוא שחקן פוארטו-ריקני. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בתור שחקן משנה במגוון של ז'אנרים קולנועיים.
נעוריו
גוזמן נולד בקאיי, עיר הררית במרכז האי פוארטו ריקו, למשפחה נוצרית. הוא גדל בגריניץ' וילג', ניו יורק שבארצות הברית. אימו, רוזה עבדה בבית חולים ואביו-החורג בנג'מין קרדונה היה טכנאי טלוויזיות. גוזמן התחיל לעבוד כעובד סוציאלי ומדי פעם עסק באופן מזדמן בעבודות כשחקן, עד שלבסוף הוא נהיה מעורב באופן קבוע בתיאטרון רחוב (כאמצעי להעביר מסרים פוליטיים) ובסרטים עצמאיים.
קריירה
לאחר סיום לימודיו, התחיל גוזמן לצבור הופעות רבות בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. הופעתו הראשונה המשמעותית הייתה ב-1983 בסרט העצמאי וראייטי. החל מהופעה זו ואילך, גוזמן התחיל לבסס את עצמו כשחקן. תחילה עבד בעיקר בתפקידים קטנים של פושעים, ולאחר שהתחיל להתפתח המוניטין שלו כשחקן, הוצעו לו תפקידים משמעותיים יותר בהפקות גדולות.
בשנת 2009 שיחק בסרט "לחימה", דרמת אקשן בכיכובו של צ'נינג טייטום. במהלך השנים השתתף בקליפי מוזיקה של ברונו מארס, מארק אנתוני, הראפר לוג'יק ואחרים.
לאחרונה גוזמן הופיע בסדרת המקור של HBO, איך להצליח באמריקה, וכן בנרקוס, סדרת המקור של נטפליקס. כמו כן, בסוף שנות ה-90 השתתף ב-12 פרקים בדרמת הכלא אוז, אף היא מבית היוצר של HBO.
חיים אישיים
ב-1985 נישא לאנג'ליטה גאלארזה, ולהם חמישה ילדים. מתגוררים בוורמונט.
צאדק הדאיאת
צָאדֶק הֶדָאיָאת (פרסית: صادقِ هدایت Содиқи Ҳидоят, 17 בפברואר 1903 בטהראן–9 באפריל 1951 בפריז) היה סופר ואיש רוח איראני. מחבר הרומן הנודע הינשוף העיוור. הדאיאת היה אחד הסופרים האיראנים הראשונים שהשתייכו לזרם הספרות המודרניסטית.
קורות חייו
הדאיאת נולד למשפחה אריסטוקרטית בטהראן (סבא-רבא שלו רזא-קולי ח'אן הדאיאת היה בעצמו סופר מכובד ועבד עבור הממשלה, כמו גם קרובי משפחה אחרים). הוא למד במכללת סנט לואיס (בית ספר צרפתי קתולי), ובדאר אל-פנון (1914–1916). בשנת 1925, הוא היה בין קומץ תלמידים אשר נסעו לאירופה כדי להמשיך את לימודיהם. בתחילה הוא למד הנדסה בבלגיה, אך הוא הפסיק את לימודיו אלה אחרי שנה כדי ללמוד אדריכלות בצרפת. שם הוא נטש את לימודי האדריכלות כדי ללמוד רפואת שיניים. בתקופה זו הוא התוודע אל תרז, פריזאית עימה ניהל רומן. בשנת 1927, הדאיאת ניסה להתאבד בנהר המארן, אבל ניצל על ידי ספינת דיג. אחרי ארבע שנים בצרפת, הוא החזיר את המלגה שלו וחזר לטהראן בקיץ 1930 ללא קבלת תואר. באיראן הוא עבד בעבודות שונות לתקופות קצרות.
הדאיאת הקדיש את כל חייו ללימוד ספרות המערב וללימוד ומחקר של ההיסטוריה והפולקלור של איראן. יצירותיהם של ריינר מריה רילקה, אדגר אלן פו, פרנץ קפקא, אנטון צ'כוב וגי דה מאופסן משכו אותו ביותר. במהלך חייו הספרותיים הקצרים, הדאיאת פרסם מספר לא מבוטל של סיפורים קצרים ונובלות, שתי דרמות היסטוריות, מחזה, יומן מסע, וכן אוסף של פרודיות וסקיצות סאטיריות. כתביו כוללים גם ביקורות ספרות רבות, מחקרים בפולקלור פרסי ותרגומים רבים מפרסית אמצעית (פהלווי) וצרפתית. הדאיאת נחשב למי שקירב את  השפה הפרסית ואת הספרות הפרסית אל זרם הכתיבה העכשווי העולמי. אין ספק כי הדאיאת היה המודרני ביותר בין כל הסופרים המודרניים באיראן. עדיין, עבור הדאיאת, המודרניות לא הייתה רק שאלה של רציונליות מדעית או חיקוי טהור של ערכים מערביים.
הדאיאת נסע להודו ב-1936 ונשאר שם עד שנת 1937. האחוזה בבומביי בה שהה במהלך ביקורו התגלתה מחדש בשנת 2014. מאמרו של נדים אח'תר,  הדאיאת בהודו, מספק לנו פרטים על שהותו של הדאיאת בהודו. בבומביי הוא סיים ופרסם את יצירתו הגדולה, הינשוף העיוור, אשר כתיבתו החלה ככל הנראה כבר ב-1930 בפריז. הספר זכה לשבחים על ידי רבים, ביניהם הנרי מילר, אנדרה ברטון ועוד. על הספר נאמר "אחת היצירות הספרותיות החשובות ביותר בשפה הפרסית. במהלך שהותו בהודו, נפגש הדאיאת עם אנשי הקהילה הזורואסטרית שם, ואף למד פרסית אמצעית (פהלווי).
לאחר חזרתו לאיראן בשנת 1937, החל לעבוד כעורך בכתב העת "מג'לה-י מוזיקי". כתב העת הזה שימש במת פרסום לחוג האינטלקטואלים הצעירים באיראן, ביניהם גם נימא יושיג', מייסד הזרם המודרניסטי בשירה פרסית.
בשנותיו האחרונות, משהרגיש את הבעיות הפוליטיות-חברתיות של אותה תקופה, הדאיאת החל לתקוף את שני הגורמים העיקריים לניוונה של איראן: בית המלוכה ואנשי הדת. דרך הסיפורים שלו הוא ניסה לייחס את החירשות והעיוורון של האומה לשימוש לרעה שעושים בכוחם שני גופי שלטון אלה. מכיוון שהרגיש מנוכר מכל הסובבים אותו, ובמיוחד על ידי עמיתיו, יצירתו האחרונה של הדאיאת, המסר של קפקא, משדרת מלנכוליה, ייאוש ותחושת אבדון שיכולים לחוות רק אלה הנתונים לאפליה ולדיכוי.
צנזורה עכשווית
כתביו של הדאיאת אינם מתקבלים בעין יפה ברפובליקה האסלאמית של איראן. בשנת 2005, נאסר להציג את ספריו הינשוף העיוור וחאג'י אקא ביריד הספרים הבין-לאומי ה-18 שהתקיים בטהראן. בשנת 2006 נאסר על פרסום מחדש של כתביו המקוריים, שלא עברו צנזורה.
צמחונות
בצעירותו, חזה הדאיאת בהקרבת גמל - מחזה שהותיר עליו רושם עז וגרם לו לאמץ אורח חיים צמחוני. בעקבות אירוע זה, כתב הדאיאת בשנת 1924 את ספרו 'בני האדם ובעלי החיים' (Men and Animals) המבקר את אכזריות האדם כלפי בעלי החיים וטוען נגד הריגת בעלי חיים לצורכי האדם. בשנת 1927, כתב את הספר 'יתרונות הצמחונות'. הארגון Vegankind האיראני מכנה אותו 'אבי התנועה הצמחונית המודרנית האיראנית'.
תרגומים מצרפתית
תרגומים לעברית
2018 - הינשוף העיוור + שלוש טיפות דם, תרגום בן ציון הרמן, הקדמה בן מרדכי אלישע, הוצאת אסטרולוג/ משכל.
ניקולאס לפרוויטולה
ניקולאס לפרוויטולה (בספרדית: Nicolás Laprovíttola; נולד ב-31 בינואר 1990) הוא כדורסלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת ברצלונה.
ביוגרפיה
לפרוויטולה נולד במורון שבפרובינציית בואנוס איירס. אמו, מרגריטה סטולביסר, היא עורכת דין המכהנת כחברה בבית הנבחרים של ארגנטינה מטעם מפלגת השמאל החזית הפרוגרסיבית הרחבה.
לפרוויטולה החל לשחק כדורסל בעיר מגוריו מורון, במועדון קלוב דפורטיבו מורון. בגיל 17 הצטרף ללנוס, ששיחקה אז בליגת הארגנטינאית השנייה, ובסיום העונה עלה עמה לליגת העל הארגנטינאית (LNB). הוא שיחק במדי לנוס חמש עונות נוספות, ובעונת העפיל עמה לסדרת גמר הפלייאוף, בה הפסידה לרגאטאס קוריינטס.
בסיום העונה הצטרף למועדון פלמנגו מליגת העל הברזילאית. הוא היה שותף לזכייתה של פלמנגו בשתי אליפויות (2014 ו-2015), ובגמר הפלייאוף של 2015 נבחר ל-MVP. בנוסף, זכה במדי פלמנגו בליגת האמריקות של פיב"א (2014), ובטורניר הגביע הבין-יבשתי שנערך ב-2014 בריו דה ז'ניירו, בו גברה על אלופת היורוליג, מכבי תל אביב. גם בטורניר זה נבחר ל-MVP.
לאחר שתי עונות בפלמנגו הצטרף, בשנת 2015, לריטאס וילנה. ב-2016 הצטרף לסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. ב-2017 חתם בסאסקי בסקוניה.
בנבחרות ארגנטינה
לפרוויטולה שיחק במדי נבחרת ארגנטינה עד גיל 18 שזכתה במקום הראשון באליפות דרום אמריקה שנערכה בפורמוסה ב-2008. בעקבות הישג זה העפילה הנבחרת לאליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בניו זילנד בשנת 2009, ובה סיימה במקום החמישי.
בשנת 2011 שיחק במדי נבחרת ארגנטינה במשחקים הפאן-אמריקאיים בריו דה ז'ניירו. ב-2012 היה שותף לזכייתה במקום הראשון באליפות דרום אמריקה שנערכה ברסיסטנסיה. ב-2013 זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אמריקה שנערכה בקראקס, ב-2014 זכה עמה במקום השני באליפות דרום אמריקה שנערכה במרגריטה, וב-2015 שיחק במדי הנבחרת במשחקים הפאן-אמריקאיים בטורונטו.
דיאב
דיאב (בערבית: دياب) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
יחיאל הלר (השני)
הרב יחיאל הלר (י"א בתשרי ה'תרכ"ז, 20 בספטמבר 1866 - כ"ג באב ה'תש"ח, 28 באוגוסט 1948) היה רב ליטאי; רבה של דזיארז'ינסק (קוידינוב) במשך שלושים וחמש שנה, ומחבר ספר המצוות לרמב"ם לפי סדר פרשיות התורה.
ביוגרפיה
נולד בדזיארז'ינסק לרב העיר, אברהם הלר (בנו של רב העיר הקודם, ישראל "חריף" הלר מחבר "נחלת ישראל" שכיהן גם כראש ישיבה בישיבת מיר). אביו היה אחיינו של הרב יחיאל הלר מחבר "עמודי אור", והוא נקרא על שמו.
למד בישיבת וולוז'ין והיה מקורבם של הנצי"ב ושל רבי חיים סולובייצ'יק. נסמך לרבנות בידי רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי משה דנישבסקי, האדר"ת ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין. נישא לחנה בתו של הרב צבי הירש למפרט, אב"ד סטולביץ' ועורך ספרי הגר"א על שולחן ערוך.
בשנת 1894, ה'תרנ"ד, התמנה לרבה של קוידנוב, כאביו, וכיהן ברבנות העיר שלושים וחמש שנה, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תרפ"ט, 1929. עלייתו נתמכה באחֶיה של אשתו, בניו של הרב צבי הירש למפרט מחבר "פסקי הגר"א", שהיו עשירים מפורסמים ורכשו עבורו בית בפתח תקווה ולצדו פרדס שיספק את פרנסתו. זמן קצר אחרי עלייתו ארצה, נפצע בנו צבי הלר במאורעות המכונים "פרעות תרפ"ט" בחברון ונפטר מפצעיו (כ"ד באב תרפ"ט).
באותה שנה הדפיס בירושלים את מהדורתו לספר המצוות לרמב"ם, שאותו סידר מחדש על סדר פרשיות התורה כדי לאפשר את הלימוד בו מדי שבוע בצמוד לפרשת השבוע.
נפטר בפתח תקווה בכ"ג באב ה'תש"ח, 28 באוגוסט 1948. על שמו רחוב במרכז פתח תקווה.
רכס לאנטרמן
רכס לאנטרמן או רכס לנטרמן (באנגלית: Lanterman Range) הוא רכס הרים המהווה את החלק הדרום מערבי של הרי באוורס, שבאנטארקטיקה.
הרכס תחום על ידי הקרחונים: רניק, סלדג'רס, בלק וקאנהאם.
גילוי ומיפוי המצוק
המצוק מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר, שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
מקור השם
שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 115
• G. Di Vincenzo, R. Palmeri, F. Talarico, P.A.M. Andriessen, G.A. Ricci, Petrology and Geochronology of Eclogites from the Lanterman Range, Antarctica, Journal of Petrology, Volume 38, Issue 10, October 1997, Pages 1391–1417, https://doi.org/10.1093/petroj/38.10.1391
• R. Palmeri, F.M. Talarico, C.A. Ricci, Ultrahigh‐pressure metamorphism at the Lanterman Range (northern Victoria Land, Antarctica), Geological JournalVolume46, Issue2‐3 Special Issue: Extreme metamorphism and continental dynamics: Guest Edited by M. Santosh, March ‐ June 2011, Pages 126-136, https://doi.org/10.1002/gj.1243
• Ruppel, Antonia; Läufer, Andreas; Crispini, Laura; Capponi, Giovanni; Lisker, Frank, A high-resolution aeromagnetic survey over the Lanterman Range, northern Victoria Land, Antarctica, 19th EGU General Assembly, EGU2017, proceedings from the conference held 23-28 April, 2017 in Vienna, Austria., p.14182
• Capponi, Giovanni & Crispini, Laura & Meccheri, Marco. (1999), The metaconglomerates of the eastern Lanterman Range (northern Victoria Land, Antarctica): New constraints for their interpretation, ANTARCTIC SCIENCE. 11. 217-227. https://doi.org/10.1017/S0954102099000280
• Kim, D., Kim, T., Lee, J. et al., Microfabrics of omphacite and garnet in eclogite from the Lanterman Range, northern Victoria Land, Antarctica, Geosci J 22, 939–953 (2018) https://doi.org/10.1007/s12303-018-0055-7
• Ghiribelli, Barbara; Frezzotti, Maria-Luce; Palmeri, Rosaria, Coesite in eclogites of the Lanterman Range (Antarctica): Evidence from textural and Raman studies, European Journal of Mineralogy Volume 14 Number 2 (2002), p. 355 - 360, Mar 22, 2002, https://doi.org/10.1127/0935-1221/2002/0014-0355
• J. D. Bradshaw, S. D. Weaver, M. G. Laird, Suspect Terranes and Cambrian Tectonics in Northern Victoria Land, Antarctica, CircumPacific Council for Energy and Mineral Resources 2008 – Tectonostratigrahic Terranes of the Circum-Pacific Region, Earth Science Series, Number 1, 1985.
• Crispini, L.; Capponi, G.; Federico, L.; and Talarico, F., Gold bearing v Gold bearing veining link eining linked to transcrustal fault z anscrustal fault Zones in the ones in the Transantar ansantarctic Mountains (nor ctic Mountains (northern Vict thern Victoria Land, Antar oria Land, Antarctica), (2007). Related Publications from ANDRILL Affiliates. 20. https://digitalcommons.unl.edu/andrillaffiliates/20
בזיליקת מריה הקדושה (קרקוב)
היסטוריה
במהלך המאה ה-13 הערים הפולניות סבלו רבות מפלישות טטריות חוזרות ונשנות, וביניהן גם על העיר קרקוב. הטטרים השאירו את קרקוב חרבה, וראשיה יזמו חידוש נרחב של פני העיר ובהם בנייתה של כנסייה חדשה. הכנסייה עצומת הממדים נבנתה בין השנים 1290-1300. הכומר יאן דלוגוש מצביע על בישוף קרקוב Iwon Odrowąży כמייסדה. הכנסייה לעומת זאת המשיכה להבנות ולהתפתח גם אחרי, ובשנת 1320 עברה שיפוץ בנוסף. הכנסייה החדשה לא שרדה זמן רב, והוחלפה באחת חדשה (שבשבילה נאלצו לפרק את הקיימת) גם בעשר שנים בשנת 1355-1365, על ידי Mikołoj Wierzynek.
אהבה בימי כולרה (ספר)
אהבה בימי כולרה (בספרדית: El amor en los tiempos de cólera) ספר מאת גבריאל גרסיה מארקֶס המתאר את אהבתם של שני גברים לאותה אישה, על רקע קולומביה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בספרדית שם הספר הוא דו-משמעי, שכן cólera היא גם מחלת הכולרה וגם כעס.
עלילת הספר
כמו רבים מספריו של גבריאל גארסיה מארקס, עלילת הספר נטווית אט אט מסיפורים רבים בחייהם של הדמויות השונות בספר. עם זאת עלילת הספר המרכזית היא אהבתו הממושכת של פלורנטינו אריסה לפרמינה דאסה, הנשואה לדוקטור חובנאל אורבינו.
הספר פותח בתיאור חייהם של פרמינה דאסה וחובנאל אורבינו הנשואים זה חמישים שנים. הוא מתאר את חייהם המשותפים, עד מותו של חובנאל אורבינו בגיל 81, שנגרם מנפילה מסולם. בשעת הלוויה מגיע אל הבית פלורנטינו אריסה ומצהיר על אהבתו הנצחית לפרמינה דאסה והיא דוחה אותו בכעס.
משם חוזר הסיפור חמישים וחמש שנים אחורה, ומתאר את היכרותם של פלורנטינו אריסה ופרמינה דאסה. פלורנטינו אריסה הוא בנו הלא חוקי של סוחר עשיר לאם ענייה, ופרמינה דאסה היא בת למהגר עשיר ויתומה מאימה. הוא מבחין בה בזמן שהוא מביא מברק לאביה, ומתאהב בה. הוא מחזר אחריה באמצעות מכתבים, ובסופו של דבר היא משיבה לו, וכך מתחיל סיפור אהבה סודי ביניהם שמתרחש כולו על דפי המכתבים שלהם. בסופו של דבר אביה מגלה את הדבר ולוקח אותה למסע ארוך, אך היא ממשיכה להתכתב עם פלורנטינו אריסה. בשובה היא רואה אותו שוב, ומבינה שבעצם אינה אוהבת אותו, ובמשפט אחד דוחה אותו ומפסיקה לגמרי כל קשר עמו.
המשך הספר מתאר את סיפור האהבה בין פרמינה דאסה לחובנאל אורבינו, ובמקביל איך ממשיך פלורנטינו אריסה לאהוב את פרמינה דאסה, למרות שהוא שוכב עם נשים רבות אחרות במשך הזמן הזה. אחרי סיפורים רבים המתארים את האהבות השונות חוזר הספר לנקודה בה חובנאל אורבינו מת, ולדחייתו של פלורנטינו אריסה. הוא חוזר וכותב לה מכתבים, והופך אט אט לידידה הטוב, ובסופו של דבר גם למאהבה.
עיבוד קולנועי
הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של מייק ניואל ובכיכובו של חאווייר ברדם ויצא לאקרנים בשנת 2007. שם הסרט היה "אהבה בימי כולרה", ובו שאקירה שרה את שירי הפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא עבורו.
בנוסף, הוציאה שאקירה מיני-אלבום בשם Love in the Time of Cholera, המכיל בתוכו שלושה שירים הקשורים לסרט ולספר.
קורמורן ממושקף
קורמורן ממושקף (שם מדעי: Phalacrocorax perspicillatus) הוא מין עוף ימי שנכחד. הקומורן הממושקף חי בקצה המערבי של האיים האלאוטיים שבים ברינג והיה כמעט משולל יכולת תעופה.
מין זה זוהה ב־1741 על ידי חוקר הטבע גאורג שטלר, בשעת מסעו עם ויטוס ברינג לגילוי ולחקר אלסקה. שטלר גילה את העופות לאחר שספינתו נטרפה על אי קטן, שנקרא מאוחר יותר בשם אי ברינג, על שם ברינג וצוותו שמצאו את מותם בשל החורף הקשה שפקד את האיים. בשלהי החורף, כשהרעב והתשישות הכניעוהם, החלו שטלר וחבריו לטבוח בעופות האיטיים והמגושמים. שטלר כתב ביומנו: "הם שקלו 7-6 ק"ג, כך שעוף אחד הספיק ל־3 אנשים מורעבים".
מגן שוק
מגן שוק הוא מגן שנועד להגן על עצם השוק שברגל מפני שבירה.
מוחמד א-זווארי
מוחמד א-זווארי (בערבית: محمد الزواري; תעתיק מדויק: מחמד אלזוארי; 1967 - 15 בדצמבר 2016) היה מהנדס תעופה חבר תנועת חמאס, שהתמחה בפיתוח כלי טיס בלתי מאוישים לחמאס ולחזבאללה וחוסל בתוניסיה.
מגן שוק
מגנים מסוג זה נפוצים בקרב שחקני כדורגל, במטרה למנוע את שבירת הרגל בעת התנגשויות וגליצ'ים. המגנים בכדורגל עשויים פלסטיק ונלבשים מתחת לגרב, ללא כל אמצעי המהדק אותם לגוף.
מוחמד א-זווארי
הוא נחשב חבר בתנועת האחים המוסלמים בתוניסיה, שהייתה ידועה כיריבה של הממשל המקומי. קשריו עם הקבוצה אילצו אותו לעזוב לסוריה בשנת 1991, אך חזר לאחר הדחתו של הנשיא התוניסאי לשעבר זין אל-עאבדין בן עלי ב-2011. זווארי ידוע כמי שהדריך מפעילי מזל"טים ליד ביתו בעיר הדרומית של ספאקס.
מגן שוק
בנוסף, סוג שונה של מגנים מסוג זה נפוצים בקרב מתאמנים באמנויות לחימה. גם כדי להגן על הרגל הבועטת מפני שבירה או מכות יבשות כאשר זו תפגע בגוף היריב, זאת מכיוון שאין שומן באזור עצם השוק והיא עצם בולטת וארוכה, דבר ההופך אותה לפגיעה. כמו כן, המגן קיים כדי לרכך את המכה עבור גוף היריב.
מוחמד א-זווארי
ההתנקשות
ב-15 בדצמבר 2016 נורה למוות במכוניתו, ליד ביתו בתוניסיה. משטרת תוניסיה אמרה שהצליחה לתפוס ארבע מכוניות שכורות ואקדחים עם משתיקי קול ששימשו בחיסול. הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, שא-זווארי נמנה עם אנשיה, טענה ש"המוסד" עומד מאחורי הריגתו של א-זווארי.
מגן שוק
המגנים לאמנויות לחימה מורכבים לרוב גומי או בד, ובפנים הם מלאים פלסטיק עטוף בספוג דק. המגנים נסגרים לרוב בעזרת סקוצ'ים, ולרובם יש רשת בחלק הפנימי למניעת גירוד. ישנם מגנים בצורת "גרב", הנלבשים על הרגל כמו גרב, אך אלו נפוצים פחות באופן משמעותי. מגנים עבור כדורגל עשויים פלסטיק בלבד ולרוב אינם כוללים אמצעי להידוקם אל השוק.
מוחמד א-זווארי
ההתנקשות
בעקבות חיסולו של מהנדס חמאס, מוחמד א-זווארי, ראש ממשלת תוניסיה הדיח את מושל מחוז ספאקס, יוסף א-שאהד, ובכירים במנגנוני הביטחון במחוז. זאת ברקע התרעומת הציבורית.
מגן שוק
את המגנים ניתן לרכוש במידות שונות, והם מיוצרים על ידי מגוון רב של חברות. מחירם נע בין עשרות שקלים ועד למאות שקלים.
מוחמד א-זווארי
ההתנקשות
ב-22 בדצמבר פרסמה ממשלת תוניסיה הודעה רשמית על מעורבות של "גורמים זרים" בחיסול. שר הפנים של תוניסיה, אל-האדי מג'דוב, ציין כי יש ראיות למעורבות של ארגון זר בחיסול.
מאה שנים של בדידות
הרומן מאה שנים של בדידות (בספרדית: Cien años de soledad) יצא לאור בשנת 1967, והוא ספרו הבולט של גבריאל גארסיה מארקס שהקנה לו תהילה בינלאומית, ואף זכייה בפרס נובל לספרות. הספר מופיע במקום הרביעי ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים ותורגם לעברית בידי ישעיהו אוסטרי-דן. הספר מביא את סיפורה של שושלת בואנדיה, המתפרשת על פני כמאה שנה, ומרכזה בעיירה הדמיונית מקונדו. במקביל לשינויים ולתמורות בחייהם של בני המשפחה, הספר עוקב כבדרך אגב אחר השינויים הדרמטיים בקולומביה עצמה.
הרומן שייך לזרם הריאליזם המאגי והוא אחד מהספרים מחוללי סוגה זו. העלילה מצעידה את בני המשפחה בתוך רצף של אירועים ומהפכות, שחלקם מעשה ידי אדם וחלקם מעולם הדמיון. חוקי העולם וחוקי הטבע מכופפים לעיתים בספר, מתרחשים לעיתים דברים על טבעיים, ובתוך כל זה פועלים יצרים עזים, המתוארים ביד האמן של גארסיה מארקס. קורות המשפחה הבדיונית הזאת נראים כה אמיתיים ומציאותיים לעיתים, עד שהם נראים כגוללים את גורל האנושות כולה. דרמות וטרגדיות סובבות סביב המשפחה, הנראית כאילו היא חיה במעגל בדידות החוזר על עצמו ללא הרף. המוטיב המרכזי בעלילה, הבדידות, חוזר על עצמו במשך כל הסיפור, ורק מתגבר בעזרת מלחמות, מרידות, אהבה, שנאה, בגידה, שמתחילים ומסתיימים במרכז המשפחה.
יחיאל הלר
רבי יחיאל הלר (אב ה'תקע"ד, 1814 - י"א בכסלו ה'תרכ"ב, 14 בנובמבר 1861) היה רב ליטאי. רבן של הלוסק, וולקוביסק, סובאלק ופלונגיאן. מחבר הספר "עמודי אור" וחיבורים רבים אחרים.
ביוגרפיה
נולד בקוידנוב לרבקה בת ר' אברהם הלר מצאצאי הרב יום-טוב ליפמן הלר ולרב אהרן הלר. כל אחיו כיהנו כרבנים: אחיו הגדול היה הרב ישראל "חריף" הלר, מתלמידי רבי חיים מוולוז'ין וראש ישיבה בישיבת מיר; הרב מאיר הלר כיהן כדיין בווילנה וכרב בקוסטיקוביץ שליד מוהילב; אחיו הצעיר היה הרב יהושע הלר מחבר "חוסן יהושע" ורבן של ערים בליטא. גיסו היה רבי אליהו לוינזון מקרטינגה (ר' אלי' קרטינגר).
בסוף 1853 (תרי"ד) התמנה כרבה של סובאלק, לאחר פטירתו של הרב הקודם רבי יצחק אייזיק חבר (שאת מקומו מילא אף ברבנות וולקוביסק). בחג השבועות ה'תרי"ד נפטרה אשתו פסיה והוא נישא בשנית לחיה לוינזון, נכדת רבי אברהם אחי הגר"א. הוא כיהן כרבה של סובאלק במשך חמש שנים עד 1858, אז עבר לכהן כרבה של פלונגיאן.