cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרוליין הסלט
ילדותה ונעוריה
קרוליין הסלט נולדה בשנת 1895 בוורט', סאסקס (Worth, Sussex) באנגליה. הסלט נולדה כבת השנייה מבין חמישה אחים, לרוברט הסלט, אביה שעבד כמהנדס מסילת רכבת, ולאמה קרוליין שרה הסלט שהייתה עקרת בית. כאשר אחיה הבכור, ויליאם, היה בן שלוש הוא נפטר מהמחלה דיפתריה והפכה הסלט לאחות הבכורה. משפחתה חיה באורח חיים דתי, והסלט המשיכה לחיות לפיו גם בחייה הבוגרים.
בילדותה, הסלט הייתה מרותקת לכלי עבודה שונים של אביה והשקיעה שעות רבות בלמידת השימושים שלהם. בנוסף, היא לא אהבה דברים אשר בתחילת המאה ה-20 נחשבו ל"נשיים" (סריגה, בישול ועוד), בניגוד למצופה מנשים צעירות.
בשנת 1906 זכתה הסלט במלגה לתיכון "Haywards Heath". במהלך לימודיה, החלה להתעניין בחשמל והנדסה. באותו הזמן הדעות הקדומות על נשים, לפיהן נשים לא יכולות לעבוד במקצועות החשמל וההנדסה, שנחשבו ל"גבריים", החלו להשתנות. שינוי זה אפשר לה להתפתח בתחומים אלו.
בשנים 1914–1918
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, כאשר הייתה בת 18, נשרה הסלט מבית הספר התיכון והחלה לעבוד כפקידה בחברת דודי חימום בשם "Cochran". הסלט השתעממה מתפקידה ולא הייתה מרוצה מעבודתה, וביקשה לעבור לעבוד במחלקה הטכנית של החברה ולהיות מהנדסת.
תחילה עבדה כמהנדסת כללית ולאחר מכן כמהנדסת חשמל. החברה בה הסלט עבדה הבינה שהיא עובדת טובה וחכמה והיא הוצבה במשרדם שבלונדון, אותו ניהלה בשנת 1918. בנוסף, הם שלחו אותה למפעלם שבסקוטלנד – כדי שתלמד מקרוב על בניית הדודים ועל הנדסתם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
הסלט עזבה את חברת דודי החימום כדי להרחיב את אופקיה.
בשנת 1919, כשהיא בת 24, נתקלה הסלט במודעת דרושים עבור אישה עם ניסיון בהנדסה שתהיה מזכירת הארגון Women's Engineering Society, ארגון שפועל למען קידום נשים בתעשיית ההנדסה. הסלט הצליחה לקבל את המשרה והפכה לשרה הראשונה של הארגון וערכה את המגזין שפרסם – ‘The Woman Engineer’. בשנת 1941 הפכה לנשיאת הארגון.
בנוסף, בשנת 1924 יסדה את הארגון "Electrical Association for Women", אשר פעל להעלאת המודעות בקרב נשים לאפשרות לשימוש בחשמל במשק הבית, על מנת להקל על קושי עבודות הבית. במשך 15 שנה מחייה פעלה הסלט לפיתוח וקידום ארגון זה.
בשנת 1930 הסלט לקחה חלק בוועידה העולמית לאנרגיה (World Power Conference) שהתקיימה בברלין. במהלך הוועידה אורגן כנס מיוחד בה לקחו חלק נשים משתתפי הכנס לרבות מהנדסות מגרמניה וקייט גליסון מארצות הברית. לאחר הועידה, מגזין גרמני בשם "The Berliner Stadtblatt" פרסם ראיון עמה, ותיאר אותה כאדם נחמד ואינטליגנטי. בזכות ביקור זה בגרמניה, הארגון אשר עבדה בו (WES) פתח גם מוקד בגרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בין השנים 1947–1956 הייתה הסלט החברה האישה היחידה בארגון הסמכות הבריטית לחשמל – British Electricity Authority, והארגון קרא לספינת קורת פחם על שמה.
הפעילות של קרוליין הסלט למען נשים
הסלט פעלה בכמה דרכים שונות למען קידומן של נשים.
בתחום תעשיית ההנדסה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, שכנעה מעסיקים ומוסדות הנדסה כי לנשים יש את היכולת והכושר השכלי לעבודת הנדסה קלה. הסלט ראתה כי בזמן המלחמה גברים רבים שירתו כחיילים בצבא ונשים תפסו את מקומם וקיבלו הזדמנות לעבוד בתפקידי הנדסה שנחשבו כ"גבריים". בתום המלחמה, עם חזרתם של הגברים מהמלחמה לשוק העבודה, חזרו הנשים לעבודות משק הבית והיו מתוסכלות מכך. הסלט הצביעה על כך שבהעסקת נשים בתעשייה זו יש מה להרוויח.
שיפור איכות החיים של עקרות בית באמצעו שימוש במכשירי חשמל
כבר בילדותה הסלט שמה לב כיצד אמה מנהלת את משק הבית ללא סיוע של מכונות. הסלט הבינה כי החשמל הוא מקור כוח חדש שיכול לסייע גם לנשים בעבודת הבית, ולכן היא שאלה במגזין שערכה – ‘The Woman Engineer' של הארגון WES, איזה מכשירי חשמל יוכלו להקל על נשים העובדות במשק הבית.
בנוסף, ייסדה ארגון בשם "Electrical Association for Women" אשר כאמור פעל להעלאת המודעות בקרב נשים לאפשרות לשימוש בחשמל בעבודות משק הבית, באופן שהקל עליהן. ארגון זה ערך הרצאות, פרסם ספרים ומגזינים המנחים ומסבירים על שימוש נכון ובטוח בחשמל במשק הבית ועודד נשים להשתמש במכשירי חשמל.
תמיכה בנשים בשוק העבודה
הסלט עבדה בארגון לנשות עסקים ומומחיות שקידם את השתלבותן של נשים בשוק העבודה. ארגון זה ממשיך לפעול עד היום.
Bow-V-Car
"Bow-V-Car" (באנגלית : Bow-V-Car) היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר בסגנון "Tourer" מתוצרת Plycar Company (שם רשמי : The Plycar Co. Ltd) אשר יוצרה בין השנים 1923–1922 בבריטניה.
"Cyclecar"
"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150–300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק.
אשר הירשברג
אשר הירשברג (1921–2002), היה הממונה על עידוד הסרט הישראלי במשרד המסחר והתעשייה משנת 1955 עד 1969.
מ-1949, ועד המחצית הראשונה של שנות ה-60 היה הירשברג הממונה על יחסי החוץ של משרד האספקה ולאחר מכן דובר משרד המסחר והתעשייה. ב-1955, הוא מונה לרשות לביצוע החוק לעידוד הסרט הישראלי. יחד עמו מונה לרשות גם דוד תשר - מנהל מנהל ההסברה. כחברי ועדת הביצוע התמנו י. דוידזון - יושב ראש התאחדות בעלי בתי הקולנוע וא. נבון מחברת סרטי גבע. בד בבד, המשיך הירשברג במילוי תפקידו כדובר משרד המסחר והתעשייה. בתפקידו קבע הירשברג אילו סרטים יזכו בתואר "סרט ישראלי" וממילא יקבלו הלוואות והחזרי מס על מכירת כרטיסים בקופות. מי שהפיקו סרטים שלא אושרו על ידיו לא יכלו לשרוד כלכלית. בנימוקיו לאישור או דחיית סרט מוצע התחשב גם במניעים ציוניים ומוסריים, וסרט שלא עמד בדרישותיו המחמירות נדחה. בין השאר עודד בראשית דרכם את מנחם גולן וג'אד נאמן, וקידם סרטי קולנוע זרים שהופקו בישראל. בין תפקידיו, עמד גם בראשה של המועצה לביקורת סרטים והיה ממונה על פקחים שסיירו בבתי הקולנוע ופיקחו על הקרנת יומני החדשות בשלמותם.
בראשית שנות החמישים של המאה ה-20, בתקופת הצנע, היה הירשברג דובר משרדו של שר הקיצוב, דב יוסף ושימש כ"מפקח על המזונות", אשר חינך את האזרחים כיצד לחסוך ולהסתפק במועט, בעזרתה של אשתו, השדרנית תחיה בת-אורן.
אשר הירשברג הוא אביה של הזמרת אסתר שמיר.
נמניה ליוביסבלייביץ'
נמניה ליוביסבלייביץ' (בסרבית: Немања Љубисављевић; נולד ב-26 בנובמבר 1996 בקרושבאץ שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מכבי בני ריינה.
קריירת מועדונים
ליוביסבלייביץ' גדל במחלקת הנוער של טרסטניק PPT, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הסרבית השלישית.
בשנת 2016 חתם ביגודינה, ממנה הושאל לטבאנה.
בשנת 2017 חתם ליוביסבלייביץ' בראדניצ'קי ניש מליגת העל הסרבית, במדיה ערך הופעת ליגה אחת. הוא הושאל מהקבוצה לדינמו ורניה מליגת המשנה הסרבית.
בהמשך שיחק ליוביסבלייביץ' בגוריצה מליגת העל הקרואטית ובז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית.
ב-24 בינואר 2023 חתם ליוביסבלייביץ' בוויבודינה נובי סאד מליגת העל הסרבית. ב-17 ביולי 2023 חתם במכבי בני ריינה.
פאל היידו
ביוגרפיה
פאל היידו נולד במשפחה יהודית. אביו היה אדולף היידו, ואמו, אאוגניה אייזנשטדט. הוא הכיר את רעיונות זרמי השמאל בגיל צעיר. כסטודנט באוניברסיטה השתתף בישיבות חוג גליליאו, ובשנת 1914 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). הוא נלחם כקצין זוטר במלחמת העולם הראשונה. והפך לקומוניסט במהלך המלחמה. בשנת 1918 הצטרף לתנועה האנטי-מיליטריסטית, השתתף במהפכת החרציות והצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) מייד עם הקמתה. שם הפך לאיש צוות "העיתון האדום". בינתיים, כתב מאמרים גם לעיתון "הפרולטר הצעיר". בפברואר 1919, יחד עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית, גם הוא נעצר ושוחרר ב-19 במרץ. בתקופת הרפובליקה הסובייטית הונגרית היה מפקד הגדוד של הצבא האדום ההונגרי. לאחר נפילת הרפובליקה נעצר ב-12 באוגוסט 1919 ועל בסיס פסק דין שניתן ביום 4 ביוני 1920 גזר עליו בית המשפט המלכותי של בודפשט 10 (עשר) שנות מאסר בפועל על "הסתה", "מרד" ועוד. הוא נידון גם לעונש נוסף של 10 ועוד 10 שנים". בשנת 1922 עבר לרוסיה הסובייטית (לימים ברית המועצות) במסגרת מבצע חילופי שבויים ואסירים הסובייטית-הונגרית. בשנים 1922 ו-1923 היה ראש מחלקת תנועת העבודה באקדמיה הקומוניסטית, ולאחר מכן עבד במכון מרקס-אנגלס כסגן ראש המחלקה העוסקת בהיסטוריה הגרמנית. מאוחר יותר עבד כמורה בבית הספר לנין במוסקבה וב"אוניברסיטה המערבית". כחסידו של בלה קון הוא היה חבר בהנהגת הקבוצה ההונגרית של מועדון המהגרים הפוליטיים הבינלאומית והיה העורך הראשי (1930–1932) של המגזין "מגל ופטיש" בשפה ההונגרית (Sarló és Kalapács) ולאחר מכן חבר מערכת (1932–1936). בין השנים 1933–1937 ניהל את שידורי הרדיו במוסקבה להונגריה. הוא נעצר באשמות מפוברקות ב-14 בנובמבר 1937 במסגרת הטיהורים הגדולים ונידון למוות ב-10 בינואר 1938.הוא הוצא להורג באותו היום. שמו טוהר ב-23 בנובמבר 1955.
משפחתו
הוא היה בן דודם של יוז'ף קלן ושל אוטו קורווין.
אשמן כנף-שקיק זוטר
אשמן כנף-שקיק זוטר (שם מדעי: Saccopteryx leptura) הוא מין של עטלף ממשפחת האשמניים החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית במדינות מקסיקו, גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, פרו, ונצואלה, בוליביה, ברזיל, גיאנה, סורינאם וגיאנה הצרפתית.
תיאור ואנטומיה
אורכו של עטלף זה עד 4.5 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע חום ופסים בצבע לבן. לאשמן השקיק גוף צר, ראש גדול וחרוטי, וחרטום קצר, מחודד ודמוי מקור. האוזניים קצרות, קעורות וצרות ופונות אחרונית. העיניים גדולות ובולטות והפנים כהות ונטולות שיער. האף קטן והנחיריים פתוחים חזיתית ומופרדים בתלם אנכי. הלוע צר והשפה התחתונה עודפת על העליונה. האף והשפה העליונה מאוד גמישים, ויכולים לנוע למעלה במהלך הציד כדי להגדיל את חלל הלוע. הזנב דקיק וארוך וקצהו המחודד בולט החוצה. כנף הזנב גדולה למדי.
אורח חיים
העטלף חי ביערות הגשם של אמריקה הטרופית עד גובה 900 מטר וניזון בעיקר מדבוראים. העטלף חי בקבוצות הכוללות 2 עד 9 עטלפים.
רבייה
במהלך החיזור אחר נקבות בהרמון שלו או בפיתוי נקבה שנזדמנה לטריטוריה, הזכר מרחף מול הנקבה תוך כדי פתיחת השקיקים והתזת נוזלים לעברה (פעולה שמכונה על ידי חוקרי הטבע ״המלחה״), והוא משמיע שירי חיזור מורכבים שנשמעים כשילוב בין קרקורי צפרדע לציוצי ציפור. התזת נוזלים והפקת שירים טריטוריאליים עשויה להתרחש בתגובה לכניסת זכר פולש לשטח ההרמון. עימות בין זכרים נפתר בדרך כלל לאחר משחק נביחות קצר. עם זאת, סביב שטח ההרמון מתקבצים לעיתים קרובות מספר זכרים שממתינים להחלפת הזכר השולט, כשלרוב המחליף הוא הזכר עם וותק ההמתנה הארוך ביותר.
שימור
הטורפים של עטלף זה הם דורסי לילה, נחשים גדולים, עכבישאים ממשפחת הפרווניתיים ועטלפים טורפים כגון הסוגים זיזף וערפד צמרירי. העטלף נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב תפוצה רחבה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
מפרץ ויליאם סקורסבי
מפרץ ויליאם סקורסבי (באנגלית: William Scoresby Bay) הוא מפרץ בחוף המערבי של ארכיפלג ויליאם סקורסבי באדמת מק. רוברטסון ובארץ קמפ שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ (עומק כניסתו אל תוך החוף) 8 קילומטרים; ורוחבו (רוחב פתחו) של המפרץ 5.6 קילומטרים.
חופי המפרץ הם מצוקי סלע תלולים, וגבעות נטולות שלג, שגובהן מגיע ל-210 מטרים מעל פני הים.
בפתחו של המפרץ שתי קבוצות איים גדולות (שהמזרחית היא ארכיפלג ויליאם סקורסבי) המהוות את הגדות המערבית והמזרחית של המפרץ - ומאריכות אותו ב-6 קילומטרים נוספים.
מקור השם
המפרץ נקרא על שם אוניית המחקר, שצוותה גילה אותו.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 421
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 295
יניב עמר
יניב עמר (נולד ב-1987) הוא אמן רב תחומי ישראלי ממוצא צרפתי.
ביוגרפיה
נולד בצרפת בשנת 1987. בין השנים 2011 ו-2015 למד לתואר ראשון בשנקר אותו סיים בהצטיינות. זוכה פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2019.
עבודתו
יניב עמר יוצר מיצבים תלויי מקום בתוך אתרים היסטוריים ומקומות נטושים העומדים לפני הריסה. הוא עובד עם ממצאים מקומיים ובטכניקות שונות, בתקופה ממושכות וקצובות.
עבודותיו של עמר מתפקדות כמאמר מחקרי-חזות, הוא מחבר בין שיטות מסורתיות לטכנולוגיה ובאמצעותם מעביר ביקורת על התרבות בה אנו חיים. בשנת 2016 המשיך יניב עמר את שיתוף הפעולה עם לימור תמיר בפרויקט "חנהלנד" שנבנה ברחוב הנביאים 45, צמוד למוזיאון אנה טיכו, בירושלים, ושימש בעבר את ארגון יד שרה.
בשנת 2019 הציג יניב עמר את תערוכתו "טרקלין" – מיצב תלוי מקום, המדמה מבואת כניסה היוצא מחפצי המוזיאון לצד חפצים יום יומיים, כלי בית וחפצי נוי עם עיטורים אסלאמיים, תכשיטים עם סמלים שונים, אובייקטים שהוצאו מכלל שימוש כולם הפכו למוצגים ברחבת המוזיאון. עמר עוסק בזהותו האישית ה"רב-ערוצית".
בשנת 2019 נפתחה התערוכה "הביאנלה לחלב" בקיבוץ בארי, פרויקט שנוצר במסגרת שהות אמן. יניב עמר בנה מיצב בתוך מבנה מכון חליבה ישן ונטוש בשולי הקיבוץ. בפרויקט הזמין יניב עמר את האמן עתר גבע לעבוד במכון החליבה המחודש. שניהם עובדים במקביל אחד אל מול השני. במסגרת עבודה שו שיתף פעולה עם חברי הקיבוץ ועם נערים ונערות ממסגרות שונות בעוטף עזה, שבאו לעבוד אתו במקום.
המיצבים של יניב עמר הם פרויקטים רחבי היקף ומרובי חומרים, הם מתעסקים ביחסים אקולוגים חברתיים, בהיסטוריה מקומית ובעבר האדריכלי של המבנה בו הוא פועל.
2010 בארצות הברית
2010 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 234 שנה מיום היווסדה.
מייק פנינג
מייקל אלן פנינג (אנגלית: Michael Alan Penning; ) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית. משמש כשר המדינה לענייני משפטים של בריטניה וכחבר פרלמנט מטעם המל המפסטד.
חבר פרלמנט
בבחירות הכלליות בבריטניה (2005) התמודד פנינג במושב שנשלט על ידי מפלגת הלייבור של המל המפסטד בניסיון להביס את חבר הפרלמנט  טוני מקולטר. פנינג זכה ביתרון של 2001 קולות על מקואלטר וזכה במושב (לאחר ספירה חוזרת חלקית) של 499 קולות. בחודש יולי 2007, פנינג קודם על ידי מנהיג המפלגה השמרנית דייוויד קמרון לתפקיד השר לבריאות הציבור בממשלת הצללים השמרנית.
שר המדינה
פנינג קצר את אחת ההצלחות הגדולות ביותר מבין חברי הפרלמנט בבחירות הכלליות 2010, כאשר הוא לקח 50% מקולות הבוחרים במחוז והשיג את המושב מושב ברוב של 13406. תוצאה זו דחקה את מועמד הלייבור למקום השלישי מאחורי המועמד הליברל-הדמוקרטי ריצ'רד גרייסון. בעקבות הבחירות, ראש הממשלה, דייוויד קמרון, מינה אותו לשר המדינה לענייני תחבורה, כאשר כבישים ותחבורה נוספו לתחומי האחריות שלו. בגילופי הגברי של 4 בספטמבר 2012, פנינג הועבר לתפקיד שר המדינה לענייני צפון אירלנד, הוא החזיק מעמד במשך קצת יותר משנה עד שקודם להיות שר המדינה לענייני אנשים עם מוגבלויות ב -7 באוקטובר 2013. לאחר מכן הוא קודם בפעם השנייה ב -15 ביולי 2014 לשמש כשר המדינה לענייני שיטור ושר המדינה לענייני משפטים של בריטניה, ובנוסף נעשה חבר במועצת המלכה.
קורמורן אוקלנד
תיאור
הקורמורן בדומה לשאר בני סוגו בעל נוצות שחורות-לבנות כשל פינגווין והוא מגיע לאורך ממוצע של 63 ס"מ ומוטת כנפיים של 110 ס"מ. אין הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות. בניגוד לשאר בני סוגו לקורמורן זה עיניים סגול או חומות כהות וזהו גם צבע המקור המעוקל בקצהו. הראש שחור ללא עיטורי פנים, למעט טבעת סגולה סביב העין ופס צהוב בצידי המקור. הצוואר שחור אך תחתית המקור והסנטר לבנים. הרגליים ורודות עם קרומי שחייה. הקורמורן הוא מעופף חלש אך מיטיב לשחות ולצלול.
הוא מצוי לרוב בימים שסביב איי אוקלנד ונח על החוף. הקורמורנים מתקהלים יחדיו במושבות על צוקים וחופים מבודדים. הקן מורכב מצמחייה כמו אצות וזלזלים לצד בוץ וגואנו והנקבה מטילה 3 ביצים בקו הבוקעות כעבור 30 יום.
למרות שאריות ים או חמסניים עלולים לתקוף אותם אין להם טורפים כמעט, אפילו לא ממינים מיובאים ואיי אוקלנד גם מוגנים מציד. עם זאת האוכלוסייה הקטנה עשויה להיפגע ממספר אתגרים וכן מזיהום רעש מהערים שבה, אשר יגרמו למושבות לנטוש את ביציהם. כיום המין בסכנת הכחדה.
סטניסלב אולם
סטניסלב מרצ'ין אוּלַם (בפולנית: Stanisław Marcin Ulam; 13 באפריל 1909 – 13 במאי 1984) היה מתמטיקאי פולני-אמריקאי יהודי, תלמידו של סטפן בנך, שהשתתף בתוכנית מנהטן, מאבות פצצת המימן. בין תרומותיו האחרות למדע: שיטה חדשה להנעה גרעינית של חלליות וכן חידושים בתורת המספרים, בתורת הקבוצות, בתורה ארגודית ובטופולוגיה אלגברית.
חייו
סטניסלב מרצ'ין אוּלַם נולד בעיר למברג (לבוב) שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה יהודייה אמידה של בנקאים ותעשיינים בתחום העץ, שנמנתה עם המיעוט היהודי הגדול בעיר. מורהו באוניברסיטה היה סטפן בנך, אחת הדמויות הבולטות באסכולת לבוב במתמטיקה ובפולין בין מלחמות העולם. בשנת 1933 הוענק לו תואר דוקטור בפוליטכניקום של לבוב.
הגירה לארצות הברית
בשנת 1938 היגר אוּלַם לארצות הברית בעקבות משרה שהציעה לו אוניברסיטת הרווארד. בקיץ 1939 שב לפולין לביקור, והצליח להימלט עם אחיו אדם ערב מלחמת העולם השנייה. שאר משפחתו נספתה בשואה. כאשר לא הוארכה משרתו בהרווארד, הצטרף לסגל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון במדיסון.
פרויקט מנהטן
במסגרת עבודתו בלוס אלמוס הציע להשתמש בשיטת מונטה קרלו להערכה של אינטגרלים סבוכים המופיעים בתורה של תגובות שרשרת גרעיניות, מבלי לדעת שאנריקו פרמי ואחרים הציעו שיטה דומה קודם לכן. הצעתו זו הביאה לפיתוח סיסטמטי יותר של שיטת מונטה קרלו על ידי פון נוימן, ניקולס מטרופוליס ואחרים.
פיתוח נשק תרמו-גרעיני
אוּלַם, ביחד עם שותפיו, הראה שהמודל המוקדם של אדוארד טלר לפצצת מימן איננו מספק, ובמקומו הציע מודל טוב יותר. הוא היה הראשון שהבין כי ניתן לארוז את כל רכיבי פצצת המימן באריזה אחת, למקם פצצת אטום (פצצת ביקוע גרעיני להבדיל מהיתוך גרעיני) בקצה אחד ואת הדלק התרמו-גרעיני בקצה השני, ואז להשתמש בכוח המכני של פצצת הביקוע כדי לדחוס ולפוצץ את הדלק התרמו-גרעיני (ובכך לגרום להיתוך). רעיון זה היה ככל הנראה תולדה של רעיונותיו הראשוניים של אוּלַם לבנות פצצה גרעינית רגילה מדורגת, שבה זרם הנייטרונים מפצצת ביקוע אחת דוחס את הדלק שבפצצת הביקוע השנייה, ובכך מגדיל את יעילותה.
אדוארד טלר התנגד בתחילה להצעתו של אוּלַם, אך אחר כך הבין את יתרונותיה והציע להשתמש ב"מצת" פלוטוניום, שימוקם במרכז דלק ההיתוך, כדי להתחיל את התגובה הגרעינית ולהגביר אותה. טלר גם שינה את הרעיון של אוּלַם לדחוס את דלק ההיתוך, בכך שהבין שהקרינה מפצצת הביקוע תדחס את הדלק בצורה יעילה בהרבה מן הכוח המכני של הפיצוץ. מבנה הפצצה הזה, של קריסה (פיצוץ כלפי פנים) מבוססת קרינה ומדורגת, הפך מאז למבנה הסטנדרטי של פצצות מימן. אף שסבורים שגם הפיזיקאי הסובייטי אנדריי סחרוב הגה את המבנה הזה באופן עצמאי, הוא זכה לשם "פצצה מסוג טלר-אולם". אוּלַם וטלר הגישו ביחד בקשה לרישום פטנט על סוג זה של פצצה.
חידושים במתמטיקה
במתמטיקה העיונית, התמקדה עבודתו של אולם בתורת הקבוצות (כולל מונים מדידים ומידות מופשטות), בטופולוגיה ובתורה ארגודית. לאחר מלחמת העולם השנייה פנה ממתמטיקה עיונית וריגורוזית לעבודה ספקולטיבית יותר, הציג בעיות והעלה השערות בנוגע ליישומים של מתמטיקה בפיזיקה ובביולוגיה. חברו ג'אן-קרלו רוטה ייחס זאת לדלקת מוח שבה לקה בשנת 1946, שלדבריו שינתה את אופיו של אולם. השערה זו נתמכה בידי רבים, אך נדחתה על ידי אלמנתו של אולם, פרנסואז.
בין התוצאות הקרויות על שמו במתמטיקה: משפט בורסוק-אולם, משפט מזור-אולם, מודל פרמי-אולם (במערכות דינמיות), השערת אולם, מספרי מזל, מטריצת אולם, ספירלת אולם ומספרי אולם.
אולם היה בין הראשונים שהתייחסו לאפשרות של סינגולריות טכנולוגית, וייתכן שאף הציע את השימוש במושג הפיזיקלי "סינגולריות" לשם כך.
לאולם מספר ארדש 1.
אחרית ימיו
בשנת 1965 קיבל אוּלַם משרה באוניברסיטת קולורדו בבולדר. במקביל המשיך לעבוד כיועץ בלוס אלמוס, ומשום כך חילק את זמנו בין בולדר וסנטה פה. מאוחר יותר נהג לבלות את החורף ביחד עם אשתו בגיינסוויל, פלורידה, שבה החזיק משרה באוניברסיטת פלורידה. הוא נפטר בסנטה פה ב-13 במאי 1984.
אדריאן מאזילו
קריירת מועדונים
מאזילו גדל באקדמיית הכדורגל גאורגה חאג'י. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פארול קונסטנצה מליגת העל הרומנית. בעונת, בה זכתה פארול קונסטנצה באליפות רומניה, ערך 19 הופעות ליגה, שבהן הבקיע שישה שערים.
תין הינאן
תִין הִינַאן (בברברית: ⵜⵏⵂⵏⵏ, בערבית: تينهنان) היא מלכה טוארגית אגדית למחצה, שחיה במאה ה-4 לספירה. הטוארגים מחשיבים אותה לאם כלל השבטים שלהם. פירוש שמה הוא "ההיא של האוהלים", אך מתורגם כ"אם השבט" או "מלכת המחנה". הטוארגים קוראים לה תָמֵנוּקַאלְט שפירושה הוא "מנהיגה" או "מלכה".
לפי האגדה, היא הגיעה לאהגר יחד עם המשרתת שלה תָכָמַאת על גמל לבן מן השטח השייך כעת למרוקו והפכה למלכה במקום. היא רצחה את מאהביה שבאו אליה. ילדיהן הם הטוארגים: השבט האצילי אִיהָגָּרֶנִים צאצאיהם של תין הינאן והשבט הואסלי אִימְעָ'דִים צאצאיהם של תכמאת.
קברה
ב-1925 מתחם הקבורה שלה נפתח על ידי הצבא הצרפתי ברשותו של ביירון חון דה פרורוק ולאחר מכן נחקר שוב ב-1933. בעקבות החפירות נמצא שלד אישה באפיריון עץ השוכבת על גבה עם הפנים המופנים כלפי מזרח עם תכשיטי זהב, כסף ופנינים. כמו כן במתחם נמצא פסל בסגנון שמזכיר את צלמיות "ונוס" מהתרבות האוריניאקית, גביע זכוכית (שאבד במהלך מלחמת העולם השנייה), וקישוט עלה זהב עליו הוטבע מטבע של קונסטנטינוס שהונפקה בין 308 ל-324.
אליהו סאלם לוי
אליהו סאלם לוי (1902 – 8 בינואר 1972) היה ראש עיריית רמלה בין השנים 1971–1972.
ביוגרפיה
נולד בעיראק בסביבות שנת 1902. סיים בית ספר תיכון ובית ספר גבוה לכלכלה. התגורר בבצרה.
עלה לישראל בשנת 1951, והתגורר עם משפחתו ברמת גן. הצטרף לתנועת החרות, ומשנת 1952 היה חבר מרכז התנועה ושימש כמנהל מחלקת עולים חדשים במרכז המפלגה. משנת 1958 היה מנהל עיתון חרות וממייסדי העיתון בערבית "אל חורייה".
מונה ליו"ר סניף חרות ברמלה, ועבר להתגורר שם. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-1965, התמודד בראשות סיעת גח"ל, ונבחר כחבר מועצת העיר לאחר שגח"ל זכתה בארבעה מושבים. בבחירות שהתקיימו ב-1969 נבחר בשנית לכהן במועצת העיר.
במרץ 1971 נבחר על ידי מועצת העיר לראש העיר, לאחר שנציגים מהמערך חברו לחלק נציגי גח"ל, מפד"ל ורשימה מקומית כדי להדיח את ראש העיר המכהן מטעם המערך, יהודה שטיין. מתנגדי המהלך טענו שמדובר בכלנתריזם. המהלך נעשה בניגוד לעמדת מרכז גח"ל, שזימן את לוי לבירור, וספג גינוי מוועדת הפנים של הכנסת לרבות נציגי המערך (מרדכי סורקיס), גח"ל (יוסף תמיר) והמפד"ל (בנימין שחור).
ב-8 בינואר 1972 לקה בדימום תוך-גולגולתי, והובהל לבבית החולים אסף הרופא, שם נפטר תוך זמן קצר. נקבר בבית הקברות הישן ברמלה.
הנצחתו
על שמו נקראו רחוב בדרום רמלה ו"חורשת אליהו" סמוך לבית העלמין הישן בעיר.
כן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נרקידיים
נרקידיים (שם מדעי: Narkidae) היא משפחת דגי סחוס מסדרת החשמלנאים שבקבוצת הבטאים, הדגים השטוחים. הם חיים במעמקי האוקיינוס מתחת 300 מטרים לצד מדפי היבשה של האזור האינדו-פסיפי. כמה מהמינים חיים גם במים מתוקים אליהם חדרו.
דגים אלה הם דגי חשמל שטוחים בעלי גוף באורך 8 עד 46 סנטימטר, והם בעלי סנפירי חזה מעוגלים ופיות המצויות בתחתית הגוף. הם חסרי עור או שיניים והחוטם שלהם שטוח. עיניהם מצויות בחריצים בפלג גופם העליון והם בעלי סנפירים קצרים. צבעים בהיר בצבע צהוב-חום עד לבן, ולעיתים יש עליהם כתמים. הם משריצים צאצאים חיים.
בני המשפחה שוכבים על קרקעית הים החולית ומחפשים בעיקר תולעים הקבורות בחול, אותם הם הורגים עם איברי החשמל שלהם.
תומאס טוכל
תומאס טוכל (בגרמנית: Thomas Tuchel; נולד ב-29 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני, כשחקן שיחק בעמדת הבלם וכיום משמש כמאמן קבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה הגרמנית.
קריירה כשחקן
טוכל נולד בקרומבאך שבגרמניה. הוא שיחק בקבוצת הנוער של מועדון העיר קרומבאך, ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אאוגסבורג שבבוואריה, המדינה בה גדל. ב-1992 עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של שטוטגרטר קיקרס ששיחקה באותה עת בליגה השנייה, ושיחק כשמונה משחקים בלבד בעונתו הראשונה. בעונה שלאחר מכן לא שיחק כלל.
לאחר מכן הצטרף לקבוצה של העיר אולם מהליגה השלישית ושיחק שם ארבע עונות עד שנפצע בברך ופרש.
קריירה כמאמן
טוכל התחיל את קריירת האימון שלו בגיל 26 כמאמן שטוטגרט עד גיל 19, ולאחר חמש שנות אימון עבר לקבוצת הנעורים שלו, בתור מאמן אאוגסבורג ב' וכמנהל מקצועי של קבוצות הנוער של המועדון הבאוורי למשך שלוש שנים.
מיינץ
ב-3 באוגוסט 2009 חתם במיינץ 05 ושימש מאמן קבוצת הנוער. עם הקבוצה זכה טוכל באליפות, והחליף את המאמן יורן אנדרסן שפוטר רק שנה לאחר עזיבתו של יורגן קלופ בקבוצת הבוגרים. בתחילת עונת 2010/11 הוביל טוכל את מיינץ לשבעה ניצחונות רצופים בשבעת המחזורים הראשונים של העונה, רצף שכלל ניצחון חוץ על באיירן מינכן. בסיום אותה עונה סיימה מיינץ במקום החמישי, שהובילה אותה לאירופה. בעונת 2013/14 הוביל את הקבוצה למקום השביעי אחרי שהקבוצה לא הייתה רחוקה מהמקום שמוביל לליגת האלופות. למרות ההצלחה ביקש טוכל להשתחרר מחוזהו במיינץ באופן מיידי ועזב את הקבוצה ב-11 במאי 2014, אף על פי שמיינץ סירבה לשחרר אותו מחוזהו. מאזנו במיינץ 72 ניצחונות, 46 תוצאות תיקו ו-64 הפסדים.
בורוסיה דורטמונד
ב-19 באפריל 2015, במהלך שנת השבתון של טוכל, הודיעה בורוסיה דורטמונד על החתמתו כמאמן הקבוצה בעונת 2015/16 לאחר הודעת יורגן קלופ שהודיע שיעזוב את הקבוצה בסוף העונה לאחר שבע שנים. ב-27 במאי 2017 זכה טוכל עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני לאחר ניצחון על איינטרכט פרנקפורט. לאחר שלושה ימים פוטר טוכל מתפקידו כמאמן דורטמונד, ובמקומו מונה פיטר בוס.
צ'לסי
ב-26 בינואר 2021 מונה למאמנה של צ'לסי מהפרמייר ליג לאחר פיטורי פרנק למפארד. כבר למחרת עמד על הקווים בתיקו 0-0 של צ'לסי מול וולברהמפטון וונדררס.
לאחר פתיחת עונה לא טובה בפרמייר ליג, והפסד 0–1 לדינמו זאגרב במחזור הפתיחה של ליגת האלופות, פוטר טוכל מתפקידו ב-7 בספטמבר 2022.
באיירן מינכן
לאחר שיוליאן נאגלסמן פוטר מבאיירן מינכן ב-23 במרץ 2023, מונה טוכל במקומו לתפקיד מאמן הקבוצה. בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות גרמניה.
חיים אישיים
טוכל נישא לסיסי בשנת 2009. לזוג שתי בנות. הוא דובר אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
כילד, טוכל היה אוהד של טוטנהאם הוטספר ושל בורוסיה מנשנגלדבאך. הוא למד בגימנסיה סימפרט-קרמר וגיבש אסטרטגיות טקטיות בשיעור כדורעף. הוא סיים את לימודיו במנהל עסקים באוניברסיטה השיתופית של מדינת באדן-וירטמברג בשטוטגרט, ועבד כברמן ברדיו בשטוטגרט בעודו סטודנט.
הוא מנהל אורח חיים צמחוני. הוא מספר על עצמו כקורא נלהב של מותחני פשע, רומנים, אדריכלות ועיצוב, וחובב מושבע של טניס, ומוזיקת רוק והיפ הופ.
סטטיסטיקות אימון
נכון ל-7 בספטמבר 2022
תארים
קבוצתיים
בורוסיה דורטמונד
פריז סן ז'רמן
צ'לסי באיירן מיכנן
אישיים
קורמורן מלכותי ניו זילנדי
קורמורן מלכותי ניו זילנדי (שם מדעי: Leucocarbo carunculatus) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין החי בניו זילנד בין מצר קוק המפריד בין האי הצפוני והאי הדרומי ודרומה עד מיצרי מארלבורו. המין מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
קורמורן זה מגיע לאורך 76 ס"מ ולמשקל של 2.5 ק"ג והוא בעל נוצות שחורות-לבנות כשל פינגווין. העיניים כחולות והמקור אפור בעל בליטה צהובה בבסיסו ותחתית המקור מאדימה בעונת הרבייה. הוא בעל רגליים ורודות עם קרומי שחייה וראש וצוואר שחורים עם כנפיים שחורות-מתכתיות בעלות כתמים לבנים הבולטות כשהכנפיים פרושות. הקורמורן הוא מעופף גרוע ומעדיף לנוע על הקרקע או לשחות בים.
מין זה עלול לבלבל עם קורמורן מנומר אוסטרלי אך זה בעל מקור צהוב קצר מעוקל, בעל רגליים שחורות וצוואר ולחיים לבנים ועבים יותר. בנוסף הוא פחות חי סביב האוקיינוס וקרוב יותר ליבשה.
מצעד יום המהפכה במוסקבה (1941)
מצעד יום המהפכה במוסקבה (1941) היה מצעד שנתי שהיה נהוג בברית המועצות לציון יום השנה למהפכת אוקטובר, אשר נערך במוסקבה ב-7 בנובמבר 1941, בעיצומו של הקרב על מוסקבה, כאשר הצבא הגרמני התקרב לעיר. המצעד נועד להעלות את המוראל של העם הרוסי ולהפגין כי המצב אינו נואש. הגייסות שצעדו במצעד המשיכו משם הישר לקוי החזית.
הרקע
ב־10 באוקטובר 1941 קיבל גאורגי ז'וקוב את הפיקוד על הגנת מוסקבה. באמצע אוקטובר סגרו הגרמנים על מוסקבה משלושה כיוונים והגיעו למרחק של 60 קילומטר ממוסקבה, והעיר הפכה מטרה לתקיפות מהאוויר. השלטונות הורו לאוכלוסייה לבנות מתרסים ברחובות העיר. ב-16 באוקטובר הביאו שמועות על פריצה גרמנית, שקירבה את טור השריון הגרמני עד למוסקבה עצמה, לבהלה המונית בעיר. רבים ניסו להימלט, ומוסדות השלטון הסובייטים פונו מזרחה לעיר קויבישב (כיום סמרה). כאן עמדה לתושבי העיר נחישותו של סטלין להישאר במוסקבה. רדיו מוסקבה הודיע כי על אף חומרת המצב החליט סטלין להישאר בעיר. כאשר חלפה הבהלה, היו תושבי העיר הנותרים מאוחדים בהחלטה לעצור את הגרמנים בגופם. עשרות אלפי מתנדבים חפרו בקור המקפיא תעלות נגד שריון במבואות מוסקבה. גדודי מתנדבים חומשו בנשק והושלכו אל החזית. ב-19 באוקטובר הכריז רדיו מוסקבה כי העיר נצורה.
לפי הלוח הנהוג ברוסיה חל יום השנה למהפכת אוקטובר ב-6 בנובמבר. בעוד הגרמנים עומדים בשערי העיר נתכנסה עצרת "ערב יום המהפכה" בליל 6 בנובמבר באולם גדול של הרכבת התחתית של מוסקבה. באולם נכח קהל של מאות אנשים, פעילי מפלגה ואיגודים מקצועיים וחיילים. סטלין נשא בפניהם נאום. בראשית נאומו תיאר סטלין את המצב הקודר ופירט את מספרי אבדות הרוסים בארבעת חודשי הלחימה; 700,000 הרוגים, 378,000 נעדרים ו-1,020,000 פצועים. בהמשך מנה סטלין את אבדות האויב והגזים במספרי האבדות, כדי להוכיח את טענתו על כישלון מלחמת הבזק הגרמנית. בהמשך עבר לדברי עידוד לעם הרוסי, ואמר כי העורף הרוסי מוצק מאי פעם, וכי כל מדינה אחרת שהייתה מאבדת שטחים נרחבים כאלה הייתה מתמוטטת. סטלין עבר לתאר את מצבם של הגרמנים הלוחמים בשטח אויב הרחק מבסיסי האספקה.
המצעד
על המצעד פיקד מפקד המחוז הצבאי של מוסקבה, קצין בדרגת גנרל, שקיבץ 28,000 איש, צוערים, חיילי חיל רגלים, שני גדודי ארטילריה ושני גדודי טנקים, שהתאמנו לקראת המצעד מזה כמה ימים. החשש הגדול היה שהלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, יפציץ את המצעד מן האוויר. בשעה חמש בבוקר יום המצעד, בקור עז, נערכו הכוחות הצועדים. המצעד החל בשעה שמונה בבוקר. חמש דקות לפני תחילת המצעד הגיעו לכיכר האדומה, סטלין, ואחריו מולוטוב, קגנוביץ' ומנהיגים נוספים ועלו על במת ההצדעה שמעל המאוזוליאום של לנין. עם תחילת המצעד החל לרדת שלג כבד שהפיג את החשש מפני הפצצה גרמנית. אפשר היה לשמוע ממרחק את רעמי התותחים הגרמנים והסובייטים. את המצעד סקר מפקד חיל הפרשים המרשל סמיון בודיוני כשהוא רכוב על סוס לבן.
וכאן נשא סטלין דברים שהצביעו על הקו שלו בהמשך, הדגשת הרציפות ההיסטורית באזכור שמותיהם של הגיבורים הלאומיים הרוסים בתקופה שקדמה למדינה הסובייטית:
בקו לאומי-רוסי זה, להבדיל מסובייטי-קומוניסטי, המשיך סטלין להנהיג את רוסיה בהמשך המערכה.
בתום שידור הנאום ירו תותחים מטח הצדעה והתזמורת הצבאית ניגנה את האינטרנציונל, שהיה אז ההמנון הלאומי של ברית המועצות וכן המנונה של המפלגה הקומוניסטית. החיילים צעדו כשהם לבושים מדי קרב, כשרוביהם טעונים וכלי השריון והארטילריה הוסעו כשהם טעוני תחמושת. הכוחות הצועדים המשיכו בדרכם היישר אל החזית ונלחמו בקרב המכריע על העיר.
לאחר המצעד
המידע שהעביר למוסקבה המרגל הגרמני, שפעל ביפן בשירות המודיעין הסובייטי ריכרד זורגה, באוגוסט 1941, לפיו היפנים לא יתקפו את ברית המועצות ממזרח איפשר לסטלין להעביר 40 אוגדות רעננות מסיביר וממזרח ברית המועצות לאזור מוסקבה, וליטול את הסיכון הגדול של הישארותו במוסקבה וקיום המצעד במרחק של כמטחווי קשת מהכוחות הגרמנים. אל מול תנאי מזג אוויר קשים והתנגדות סובייטית נחושה, ללא ציוד מתאים, בביגוד שאינו הולם, בקרקע קפואה ומושלגת, נעצרה המתקפה הגרמנית.
ב-5 בדצמבר פתח ז'וקוב במתקפת נגד שהדפה את הגרמנים לאחור, מבלי שיעלה יותר בכוחם להמשיך ולהתקדם לעבר מוסקבה.
הניצחון בקרב על מוסקבה לא היה קרב הכרעה במערכה על ברית המועצות, לאחריו תבוא שורת הניצחונות הנאצים בקרב על דרום מזרח אוקראינה והתקדמותם לעבר הקוקז באביב 1942. ניצחון זה לא היה גם עדיין נקודת מפנה כוללת במלחמת העולם השנייה. נקודות המפנה שתבואנה בעתיד תהינה הניצחון הבריטי בקרב אל –עלמיין ומבצע לפיד של הנחיתות בחופי צפון אפריקה המערבית, שניהם בנובמבר 1942, והניצחון הסובייטי בקרב על סטליגרד בפברואר 1943, לאחריהן תיטה כף המלחמה לטובת בעלות הברית עד לניצחון הסופי. אולם הניצחון בקרב על מוסקבה היה הפעם הראשונה, לאחר למעלה משנתיים של ניצחונות צבאיים בלתי פוסקים, בה נסוגו הכוחות הגרמנים מפני כוח אויב. הגנרל הגרמני פרנץ הלדר כתב כי בקרב על מוסקבה "האגדה בדבר הצבא הגרמני הבלתי מנוצח נהרסה". יתרה מזו בכישלון לכבוש את מוסקבה הייתה סמליות עצומה בקשר לנחישותם של הסובייטים, לסיכויי שרידותה של המדינה הסובייטית ולסיכויי ניצחונה על גרמניה הנאצית.
יוסי כץ (גאוגרף היסטורי)
יוסי כץ (נולד ב-2 ביוני 1953) הוא היסטוריון וגאוגרף ישראלי, חתן פרס ישראל בתחום חקר הגאוגרפיה, חקר הארכאולוגיה וחקר ידע ארץ ישראל, פרופסור מן המניין במחלקה לגאוגרפיה וסביבה באוניברסיטת בר-אילן. מכהן גם כראש הקתדרה ללימודי תולדות הקרן הקיימת לישראל ומפעליה באוניברסיטה זו. תחומי מחקריו הם בגאוגרפיה היסטורית, גאוגרפיה והיסטוריה משפטית, גאוגרפיה והיסטוריה התיישבותית, גאוגרפיה תרבותית וגאוגרפיה מדינית ועיצוב גבולות.
ביוגרפיה
יוסי כץ נולד וגדל בירושלים. אביו, אברהם יצחק דוד, חניך תנועת הנוער הציוני בברודי, עלה ארצה לבדו בשנת 1933 ונמנה עם מייסדי הקואופרטיב לנגרות "עציון" בירושלים. אמו, חנה בלה, ילידת ירושלים, דור שישי לעליית תלמידי הגאון מווילנה, ניהלה את ארכיון מינהל מקרקעי ישראל ועסקה בפעילות ציבורית והתנדבותית ענפה בגינן זכתה בעיטור יקירת העיר ירושלים. כץ התחנך על ברכי הציונות הדתית המתונה. עם סיום לימודיו בישיבת 'נתיב מאיר' למד מספר חודשים בישיבת 'מרכז הרב.' בצבא שרת כחובש קרבי בסיני. בתום שירותו הצבאי כץ החל בלימודיו האקדמיים ועבד לפרנסתו כחובש בבית חולים שערי צדק שם פגש את מי שלימים תהיה אשתו, רותי.
את תוארו הראשון בגאוגרפיה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים סיים בשנת 1977. במהלך לימודיו התמקד כץ בגאוגרפיה ההיסטורית של היישוב ואף פרסם את עבודתו האקדמית הראשונה על המושבה כנרת. במקביל, מונה ליועץ מדעי לקראת הקמתו של מוזיאון עמדת בית תורג'מן. כץ המשיך את לימודיו לתואר שני בגאוגרפיה היסטורית במהלכם שימש כעוזר הוראה במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, במחלקה לגאוגרפיה ובמחלקה ללימודי ארץ-ישראל באוניברסיטת בר־אילן. עבודת הגמר לתואר השני נעשתה בהדרכתו של פרופ' יהושע בן אריה והיא עסקה ב"מפעל האחוזות בארץ ישראל בשנים 1917-1908". את התואר סיים בהצטיינות בשנת 1979. עבודת הדוקטור בנושא, "פעילותן ההתיישבותית של החברות והאגודות הפרטיות בארץ ישראל בשנים 1914-1900" נערכה בהדרכת בן אריה ופרופ' שלום רייכמן ואושרה בשנת 1984. בשנה זו נמנו הוא ומשפחתו עם מייסדי היישוב אפרת בגוש עציון. בשנים 1982–1983 שימש כיועץ מדעי להקמת מוזיאון העיר ירושלים ולהקמת מוזיאון הרכבל. בשנת 1987 מונה לחבר במועצה המקומית אפרת ומחזיק תיק החינוך שלה. בשנה זו מונה גם למרצה בכיר.
בשנת 2008 כץ ומשפחתו עברו לגור בכפר תבור. בין השנים 2013–2017 הוא שימש כיושב ראש ההוצאה לאור של הוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן והמשיך במחקריו החלוציים בתולדות היישוב ובחברויות בעשרות ועדות אקדמיות מקצועיות ציבוריות והתנדבותיות, בגין פעילותו הענפה ומחקריו החלוציים זכה בשנת 2016 בפרס ישראל בתחום חקר הגאוגרפיה, ידע ארץ ישראל והארכאולוגיה.
מחקריו
תחומי התמחותו של כץ הם תהליכי ההתיישבות היהודית בעיר ובכפר בארץ ישראל בעת החדשה, היסטוריה בת זמננו של ארץ ישראל ומדינת ישראל מההיבטים היישוביים, הכלכליים, הפוליטיים והתרבותיים, הציונות ובניין ארץ ישראל, תולדות הקרן הקיימת לישראל ומפעליה, רכישת קרקעות והיסטוריה של בעלויות על מקרקעין, היסטוריה של חוקי המקרקעין בארץ ישראל ובמדינת ישראל, החכירה לדורותיה, קיבוצים וקהילות שיתופיות במגזר הכפרי והעירוני בארץ ובעולם, תהליכים תרבותיים בעיצוב המרחב, בתי קברות צבאיים, יהדות וגאוגרפיה, רכוש קורבנות השואה בישראל ובעולם, הקמתם של הכלים המוסדיים לשמירת ערכי הטבע, הנוף והמורשת ההיסטורית בישראל, קבוצות אתניות במרכז ובמערב קנדה, קהילות יהודיות בקנדה וכן הקהילה ההוטרית בצפון אמריקה. כץ פרסם עשרים ותשעה ספרים ולמעלה מ־ 160 מאמרים.
רכוש נספי שואה המצוי בישראל
בשנת 2000 פרסם כץ מחקר פורץ דרך בו חשף פרשה עלומה בתולדות היישוב ובתולדות מדינת ישראל בעל השלכות אקטואליות לעשיית צדק עם קרבנות השואה. בהתבסס על חומר ארכיוני שנאסף בארץ ובעולם חשף כץ בספרו "רכוש שנשכח: לגורל רכושם של קרבנות השואה המצוי בישראל" שיצא לאור בהוצאת יד ושם כי בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים ביצעו יהודים רבים מאירופה השקעות כלכליות בארץ ישראל. ההשקעות כללו רכישת בתים, קרקעות עירוניות וחקלאיות וכן השקעות פיננסיות ובנקאיות. לימים התברר כי רבים מן המשקיעים נספו בשואה. רבות מן ההשקעות נתפסו בידי "הממונה על רכוש האויב", חלק נתפסו בידי האפוטרופוס הכללי, חלק נותר ככל הנראה בבנקים, חלק נשאר בידי החברות למכירת קרקעות ואת מקצת קרקעות הנעדרים פעלה הקרן הקיימת להעביר לידיה ולידי חברת הבת שלה הימנותא ועל ידי כך לשמרן בידיים יהודיות. מחקר זה זכה להד ציבורי רב ובעקבותיו להקמתה של ועדת חקירה פרלמנטרית בראשותה של חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל. עורך הדין צבי ברק ופרופסור כץ מונו כיועצי הוועדה. בעקבות מסקנות ועדת החקירה נחקק ב-2005 חוק הנכסים המורה על הקמת החברה לאיתור והשבת נכסי נספי השואה.
בחזית הקרקע: קרן קיימת לישראל בטרם מדינה
מחקר זה בוחן ומסכם את מדיניותה ואת עשייתה של קק"ל בתפקיד העיקרי שנועד לה - רכישת קרקעות ארץ ישראל והעברתן לבעלות הלאום היהודי - בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל. מקום מרכזי בחיבור זה תופסות השנים 1936–1948 בהן ביצעה קק"ל יותר מ-60% מכלל רכישותיה מאז הקמתה בשנת 1901 ועד להקמת המדינה.
כץ מראה כי בתקופת תנופת עשייה זו, בצל אירועי הזמן - המאורעות, הספר הלבן, חוק הקרקעות ועוד, בעוד גורמים אחרים שעסקו ברכישת קרקעות צמצמו עד למאוד את רכישותיהם, הפכה קק"ל לגורם היהודי המוביל והכמעט בלעדי ברכישת קרקעות במגזר היהודי. לרכישות אלו הייתה חשיבות עליונה לקידום האינטרסים המדיניים של התנועה הציונית בארץ ישראל.
והארץ לא תימכר לצמיתות
ספרו זה של כץ ראה אור בהוצאת מאגנס בשנת 2002. המחקר בוחן את עיגון עקרון בעלות הלאום על רובן של קרקעות מדינת ישראל בתקנותיה של קק"ל בראשית שנות העשרים של המאה הקודמת, ולפיהן נאסר עליה למכור קרקעותיה אלא להחכירן בלבד, ומראה כיצד אומץ עיקרון זה (שמקורו במצוה והארץ לא תימכר לצמיתות) בהליך החקיקה ובחוקי מדינת ישראל. החיבור מתבסס בעיקר על ניתוח דיוני הממשלה, דיוני מליאת הכנסת ודיוני ועדות הכנסת בעניין 'חוק רשות פיתוח', 'חוק נכסי המדינה', חוק יסוד: 'מקרקעי ישראל' ו'חוק מקרקעי ישראל'.
בשנת 2009, לאור כוונת הממשלה לקיים רפורמה במינהל מקרקעי ישראל, ובכללן העברת קרקעות המדינה ממתכונת של החכרה למכירה קבועה, נוצרה חזית שהצליחה לאחד את כל קצוות המפה הפוליטית בהתנגדות להפרטה בין היתר, בשל הניסיון להעביר את הרפורמה דרך חוק ההסדרים. כץ, שהיה ממובילי המאבק ברפורמה, טען כי היא חותרת תחת חלק ניכר ממהותה היהודית של מדינת ישראל והציע, כפשרה, הרחבה אמנם של מכירת קרקעות עירוניות, אך תוך שינוי חוקתי שיאסור מכירת קרקע לזרים.
היזמה הפרטית בבניין ארץ-ישראל בתקופת העלייה השנייה
מחקרו של כץ בנושא זה חשף לראשונה את חלקה, דרך פעולתה ותרומתה של היוזמה הפרטית הציונית בעשייה היישובית בכפר ובעיר בארץ ישראל, בתקופת העלייה השנייה. יוזמה זו, שאורגנה בידי אנשים פרטיים במסגרת חברות ואגודות פרטיות, כאגודת נטעים וחברות האחוזה פיתחה קרקעות והקימה יישובים חקלאיים חדשים. בתחום העירוני היא התבטאה בייסוד שכונות חדשות ליד הערים הוותיקות. את שיא פעולתה של היוזמה הפרטית ניתן לראות בייסודה של תל אביב. כץ דן במחקרו באידאולוגית העבודה העברית לעומת זו שדגלה בעבודה מעורבת, הרקע לעידוד ההון הפרטי להשקעות בארץ, יחסי וקשרי היזמה הפרטית עם הגופים הפילנתרופיים והציבוריים-ציוניים, וכמו כן, מנתח לעומק את המוטיבציות והאידאולוגיה של היזמה הפרטית והנוף היישובי אותו יצרה.
מושבות ההוטרים בצפון אמריקה וקנדה
בספר "באמונתם יחיו" שנכתב במשותף עם ג'והן לאר, נחשפו לראשונה קומונות דתיות פרוטסטנטיות לא מוכרות במושבות בעיקר בצפון אמריקה וקנדה ובהן קווי דמיון לקיבוצים בישראל ולקהילות החרדיות הסגורות. ההוטרים, המהווים כיום את הקהילה השיתופית הגדולה ביותר בעולם מחוץ לישראל, הקפידו על ריחוק מהעולם שבחוץ. הם עוררו לאורך השנים את סקרנותם של אנתרופולוגים וחוקרים רבים שניסו לחקור את החיים במושבותיהם ללא הצלחה. כץ ולאר הצליחו לרכוש את אמונם ובספר נגלים פרטים על אורח חייה הייחודי של הקהילה, הדילמות המעסיקות אותה, ומלחמתה מול אתגרי המודרנה. כמו כן, נחשפו בפני החוקרים, ככל הידוע בפעם הראשונה, ספרים היסטוריים הכוללים תקנות והוראות לקהילה. כץ הרחיב את המחקר בקהילה הייחודית בספר נוסף אותו כתב עם רעייתו רותי. הספר "בדרכן ילכו" יוחד לחשיפת עולמן המרתק של נשות הקומונות ההוטריות לרבות מעמדן ביחס לגברי הקהילה וזכויותיהן. כמו כן, עסקו אחדים ממאמריו בהתיישבויות חלוציות בקנדה - יהודיות, מורמוניות וכיוצא באלה.
מצעים
מצעים או כלי מיטה הם מוצרי טקסטיל המונחים מעל המזרן במיטה לצורכי היגיינה, חימום, הגנה על המזרן ועיצוב. מצעים ניתנים להסרה ולכביסה ומוחלפים מעת לעת על מנת לשפר את נוחות השינה, בפרט בעונות השונות.
מצעים כוללים: כיסוי מזרן, סדין המונח על כיסוי המזרן או מכסה את המזרן ישירות, שמיכה, ציפה לפוך, ציפית לכרית, כיסוי מיטה (פריט טקסטיל המכסה את המיטה גם למטרת נוי), חצאית מיטה (פריט עיצובי המונח תחת המזרן ומכסה את דפנות המיטה ורגליה). קיימים סטים של מצעים עבור מיטת יחיד או מיטה זוגית, הכוללים סדין, ציפה (או שתי ציפות) וציפית (או שתי ציפיות). גודל המצעים מותאם לממדי המיטות והמזרנים. במדינות שונות יש תקנים וטרמינולוגיה שונים לממדים אלו.
מצעים עשויים בדים כגון כותנה, סאטן, פלנל, פוליאסטר, ושילוב של כותנה ופוליאסטר. יש גם מצעי פשתן או משי. כריות ושמיכות ממולאות בחומרים סינתטיים או טבעיים, כגון כותנה, צמר או פלומת אווז וברווז, המשמשת כמילוי קל ומחמם אך יש אנשים האלרגיים לה. שמיכות עשויות אריגים או סריגים מצמר, כותנה, סיבים אקריליים (אקרילן) או מיקרופייבר.
היסטוריה
באנגלית, כלי מיטה או מצעים נקראים גם Linen שמשמעותו גם בד פשתן, היות שכלי המיטה באירופה נוצרו באירופה, מפשתן גולמי. הפשתן הוא עמיד מאוד ונארג בשלל דוגמאות. נערות נהגו לתפור את כלי המיטה, המפות, המפיות ומגבות הכלים, כבר מגיל צעיר. לאחר אירוסיהן הן רקמו על כל פריט מונוגרמה ולעיתים אף הוסיפו רקמה קישוטית נוספת או תוספת (בעיקר בשוליים) של תחרה ארוגה, סרוגה או מצונרת כגון שרוך זיגזג. צבעי טקסטיל היו יקרים, לכן לא נהגו לבזבז אותם על כלי המיטה. אי לכך הם אף כונו "כלי לבן". החל מן המחצית השנייה של המאה ה-20 נפוצים מצעים בשלל צבעים, הדפסים ודוגמאות. בעבר מצעים גוהצו באמצעות מגהץ או מעגילה, כיום מצעים העשויים מבדי אל-קמט סינתטיים מפחיתים או מייתרים את הצורך בגיהוץ. המצאה מודרנית המקלה על הצעת המיטה היא סדינים אשר בשוליהם מושחל גומי תפירה.
בחברות מסורתיות רבות, בין השאר בקהילות יהודיות, היו מצעים חלק מהנדוניה שהוכנה עבור הכלה, לרוב על ידי הכלה ובנות משפחתה, שתפרו ורקמו את פריטי הנדוניה, לעיתים ברקמה עם ראשי התיבות של שמות החתן והכלה. הרקמה הלבנה שרקמו הכלות על גבי המצעים הלבנים כונתה "תך כלה". במשפחות אמידות הוזמנו מצעי הנדוניה מתופרות מקצועיות. בחברות שעדיין מקיימות את מנהג הנדוניה כיום, למשל בחברה החרדית, המצעים לנדוניה הם לרוב מוצר צריכה שנרכש ולא פריט בעבודת יד.
מיחזור משביח
באשר מצעי המיטה מתבלים חלקית, אפשר לשוב ולהשתמש בחלקים מהם. בגלל גודלם לרוב נוצרים חורים או קרעים רק במקומות שעליהם ישנו -הכי הרבה באמצע או בשוליים שלעיתים נתפסים במשהו ונפרמים.
כיסויי המיטות שהם צבעוניים ולעיתים תכופות גם בעלי שוליים יצירתיים, הופכים לעיתים לשמלות וחצאיות מקוריות. שמיכות שהן חמות הופכות לעיתים לגלימות או מעילים.
סבירסקי
{{פירושונים|* איתי סבירסקי – פעיל חברתי ישראלי; בנם של שלמה סבירסקי וברברה סבירסקי
ראו גם
}}
Milagro
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית רבה, ודורג במקום ה-102 במצעד הבילבורד 200 של שנת 1992.
שי פלדמן
שי פלדמן הוא פרופסור למדעי המדינה. הוא מופקד על הקתדרה על שם ריימונד פרנקל לחקר הפוליטיקה והחברה הישראליות במרכז קראון ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס בבוסטון. קודם לכן כיהן כנשיא המכללה האקדמית ספיר, ולפני כן שימש כמנהל של מרכז קראון באוניברסיטת ברנדייס.
ביוגרפיה
פלדמן נולד בירושלים כבן למשפחה ששורשיה בעיר במאה ה-18 וגדל ברחובות כבנו של מדען בכיר במכון ויצמן למדע. את התואר הראשון עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך עשה תואר שני ודוקטורט (1980) באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
בין השנים 1984 ל-1987 היה מנהל של פרויקט ליחסים חוץ אמריקאים ומדיניות ביטחון במזרח התיכון במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים ובין השנים 1987 ל-1994 היה ראש הפרויקט לביטחון אזורי ופיקוח נשק במרכז. בין השנים 1997 ל-2005 היה ראש מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2001 ל-2003 היה חבר במועצה המייעצת למזכ"ל האו"ם בנושא התפרקות מנשק.
פלדמן היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
בין שנת 2005 ל- 2019 כיהן כמנהל מרכז קראון ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס שאותו הקים. בין 2019 ל-2021 כיהן כנשיא מכללת ספיר. הוא מכהן כחבר במועצת המנהלים של מכון בלפר למדע ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד.
אליסה פריינדליך
אליסה פריידנליך (ברוסית: Алиса Фрейндлих; 8 בדצמבר 1934, לנינגרד) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. היא זכתה שלוש פעמים בפרס הפדרציה הרוסית (1996, 2001, 2008) והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות (1981). על פעילותה בתחום התיאטרון הוענקו לה מספר עיטורים.
אליסה פריינדליך נולדה בשנת 1934 בלנינגרד למשפחת שחקני תיאטרון. אביה ברונו פריינדליך היה ממוצא גרמני שמשפחתו עברה לרוסיה במהלך המאה ה-18. כבר בילדותה אליסה התעניינה בתיאטרון. במהלך הטיהורים הגדולים רוב קרובי משפחה של אביה נעצרו או גורשו מלנינגרד. בשנת 1941 הוריה נפרדו ואביה נסע עם התיאטרון לטשקנט. כל תקופת מצור לנינגרד אליסה פריינדליך עברה בעיר הנצורה, לילדה עם שורשים גרמנים תקופת המלחמה הייתה קשה מאוד.
לאחר מלחמת העולם השנייה אביה חזר ללנינגרד אך כבר עם המשפחה החדשה. בשנת 1953 אליסה פריינדליך סיימה את בית הספר וחלמה על קריירה של השחקנית. היא חשבה על אופרה, אך בהתאם לייעוץ שקיבלה מאביה הלכה לכיוון תיאטרון דרמה. היא התקבלה ללימודים במכון למשחק תיאטרון בלנינגרד. בשנת 1955 פריינדליך שיחקה לראשונה בקולנוע בתפקיד משני. בתקופה זו התחתנה עם חבר לימודים אך הזוג התגרש לאחר מספר שנים.
בשנת 1957 סיימה פריינדליך את לימודיה והחלה לעבוד באחד התיאטראות בעיר. בשנת 1961 היא עברה לתיאטרון בו הבמאי הראשי היה איגור ולדימירוב. תוך זמן קצר הם התחתנו. בתקופה זו הייתה השחקנית הראשית של התיאטרון והשתתפה כמעט בכל הצגותיו. לעומת זאת, היא לא שיחקה בקולנוע. אלדר ריאזנוב רצה שהיא תשחק בסרטיו, אך מסיבות שונות הדבר לא צלח.
בשנת 1974 אלדר ריאזנוב החליט לעבוד על סרט על פי הצגה שכתב כמה שנים לפני כן. הסרט רומן בעבודה עם פריינדליך בתפקיד הראשי לצד אנדריי מיאכקוב זכה להצלחה גדולה בכל רחבי ברית המועצות. על תפקיד זה השחקנית זכתה בתואר "שחקנית השנה" בברית המועצות לשנת 1976. למרות שרוב הצוות שעבד על הסרט קיבל פרס ברית המועצות, הוא לא הוענק לשחקנית ששיחקה את התפקיד הראשי.
תפקיד נוסף שהגדיל את הפופולריות של פריינדליך היה תפקיד של מלכת אנה בסדרה שלושת המוסקטרים. בשנת 1992, 1993 2009 היא שיחקה את אותו התפקיד גם בסרטי המשך.
בשנת 1981 התגרשה מבעלה. עוד שנתיים היא עבדה בתיאטרון שלו ובשנת 1983 היא עברה לתיאטרון הדרמה הגדול. אליסה פריינדליך נקלטה היטב בתיאטרון זה ומשחקת בו גם היום. באותה שנה היא התחתנה בפעם השלישית, אך התגרשה בשנת 1990.
במהלך הקריירה אליסה פריינדליך זכתה בפרסים רבים על תפקידיה בקולנוע ובתיאטרון.
בדצמבר 2020 אושפזה בבית חולים למחלות זיהומיות מספר 122 בסנקט פטרבורג אחרי שנמצאה חיובית לקורונה.
המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית
המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית - מרכז מורשת הייקים הוא מוזיאון שהוקם בשנת 1968 ומציג את התרבות של היהודים דוברי הגרמנית באירופה עד מלחמת העולם השנייה וכן את תרומתם לחברה ולתרבות בישראל לאחריה. המוזיאון היווה אחד ממכלול של ארבעה מוזיאונים שבגן התעשייה מגדל תפן שבגליל ונסגר בשנת 2021.
היסטוריה
המוזיאון נוסד בשנת 1968 על ידי ישראל שילוני ונפתח לקהל בשנת 1971 בבית עיריית נהריה, עיר אליה הגיעה קבוצה גדולה של יהודי גרמניה במהלך העלייה החמישית.
בשנת 1996 עבר המוזיאון לגן התעשייה מגדל תפן.
בשנת 2005 נפתח המוזיאון מחדש כשיתוף פעולה בין המוזיאון לבין הנהלת ארגון יוצאי מרכז אירופה. המוזיאון הקיף שטח של כ-400 מ"ר והציג תצוגת קבע כרונולוגית של יהדות גרמניה לצד תערוכות מתחלפת. בין תצוגות הקבע בולטת תצוגת יצירות וחפצים מעיזבונו של הרמן שטרוק, תצוגת "הייקים בחינוך: ערכים אחרי 70 שנה", צריף מגורים מראשית ימי נהריה ועוד. המוזיאון עוצב על ידי המעצב דודיק גל.
בשנת 2021 נסגר המוזיאון ותוכנו אמור להקלט לאוסף אוניברסיטת חיפה ומוזיאון הכט.
אל תפחד מהחושך
אל תפחד מהחושך (באנגלית: Don't Be Afraid of the Dark) הוא סרט אימה משנת 2011 שנכתב על ידי גיירמו דל טורו ומת'יו רובינס ובוים על ידי טרוי ניקסי. בסרט מככבים קייטי הולמס, גאי פירס וביילי מדיסון. הסרט הוא חידוש לסרט טלוויזיה של ABC בעל אותו שם.
עלילה
באחוזת בלקווד במחוז פרובידנס, רוד איילנד, הצייר הנודע לורד בלקווד מזמן את מנהלת משק הבית שלו למרתף והורג אותה עם פטיש ואזמל. הוא מסיר את שיניה ומציע אותם ליצורים מסתוריים שנמצאים למטה בבור אפר בתוך האח הישן; אך היצורים דורשים את השיניים של הילדים. בלקווד מתחנן שיחזירו את הבן החטוף שלו, אך הוא נגרר לתוך בור האפר על ידי היצורים.
סאלי פותחת את האח כדי לפגוש את היצורים ומוצאת אחת מהשיניים של עוזרת הבית. היצורים מתגלים במהרה כעוינים, הם גונבים את סכין הגילוח של אלכס וחותכים את בגדיה של קים. אלכס מאשים מיד את סאלי.בעיקר לאחר שהוא מוצא  מטבע כסף מהמאה ה-19 ברשותה, (את המטבע מצאה מתחת לכרית אחרי שהשן נעלמה.) אלכס וקים נוסעים לעיר לנסיעת עסקים וסאלי מתגנבת למרתף לדבר עם היצורים, אבל האריס מסלק אותה ומנסה לאטום את האח. היצורים יוצאים ופוצעים אותו באכזריות עם כליו והוא מתאשפז. מפגשיה המפחידים יותר ויותר של סאלי עם היצורים גורמים לאלכס לקרוא למטפל שידבר עם סאלי, שמציירת ציור של אחד היצורים ,שתקפו אותה מתחת לסדינים שלה.
קים מבקרת את האריס בבית החולים. הוא אומר לה למצוא יצירות אמנות שלא פורסמו של לורד בלקווד בספרייה המקומית. הספרן מראה לה את יצירות האמנות, שבאחת מהן מצויר יצור שמתואר כפיית השיניים, ומצוין כי מדי פעם הוא לוכד אדם והופך אותו לאחד משלהם. קים ממהרת הביתה בעוד סאלי מותקפת שוב על ידי היצורים באמבטיה. קים מוצאת את ציור הקיר הנסתר שצייר לורד בלקווד במרתף, הציור מתאר את בנו נטרף על ידי היצורים. קים מתעמתת עם אלכס וטוענת נגדו שהוא מעוניין יותר באירוח מר ג'קובי וחבריו לארוחת ערב, מאשר להגן על בתו. הוא סוף סוף מבין את מה שקורה כאשר סאלי נלכדת בספרייה על ידי היצורים, אבל היא הודפת אותם בעזרת פלאש המצלמה שלה.
אלכס וקים מחליטים לעזוב את הבית יחד עם סאלי, אבל היצורים אורבים להם ומצליחים לתפוס ולגרור את סאלי למרתף. קים מתעוררת ומתעמתת איתם, ומשחררת את סאלי רק כדי להיתפס בחבלים ורגלה נשברת. היצורים גוררים את קים לתוך האח בדיוק כשאלכס מגיע וקים נעלמת. סאלי ואביה מתאבלים על אובדנם. הם עוזבים את האחוזה. זמן מה לאחר מכן, שניהם חוזרים לאחוזה הנטושה כדי להשאיר שם ציור של קים,  אבל משב רוח מעיף את הציור לתוך האח של היצורים, שם קים (שעכשיו הפכה לאחת מהיצורים) נשמעת משכנעת את היצורים לשכוח מסאלי ולחכות לאחרים שיבואו, בטענה שיש להם "כל הזמן שבעולם".
נבן סובוטיץ'
נבן סובוטיץ' (בסרבית: Heвeн Cубoтић; נולד ב-10 בדצמבר 1988 בבאניה לוקה שביוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים
סובוטיץ' נולד בבאניה לוקה שביוגוסלביה להורים סרבים. בגיל 7 החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית ט.ס.ב שוורצנברג.
בעונת 2006/2007 החל לשחק במינץ, באותה סוף עונה ירד עם קבוצתו לבונדסליגה השנייה.