cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמי גרינברג
ביקורת וחשד לפלילים
ב-2021, נמתחה ביקורת על התנהלותו הפוליטית של גרינברג. נטען שבניגוד לחוק הבחירות, הוא השתמש בכספי ציבור כדי לפרסם את הישגיו על שלטי חוצות ומודעות אבל; שהוא מטיל על האופוזיציה הגבלות קשות; שוועדת הביקורת בעירייה מורכבת מחברי קואליציה, בניגוד לתקנות; ואף שאיים בתביעה על תושבים, שהעבירו עליו ביקורת. תחקיר נוסף שפורסם, עוד באותה השנה, העלה נגד גרינברג טענות על גזענות, איומים על תושבים והתנהלות פסולה לכאורה בהשתתפות מס הכנסה ברדיפת תושבים. על פי התחקיר, כאשר גילה גרינברג שדירה הושכרה לעובדים זרים ממולדובה, בעלי אישורי שהיה חוקיים, הוא שלח פקחים לדירה, התקשר לבעל הדירה, וניסה לשכנעו להוציא את העובדים ממנה. כשבעל הנכס לא נענה, גרינברג איים כי ישנה את סיווגו למלונית כדי שהבעלים ישלם ארנונה גבוהה יותר.
ב-13 ביולי 2022, פורסם כי גרינברג נחקר במשטרה בחשד של עבירות מרמה והפרת אמונים, סחיטה באיומים, שימוש לרעה בכוח המשרה, לקיחת שוחד וקשירת קשר לביצוע פשע. החקירה בוצעה לאחר שתושב העיר ויריבו הפוליטי, ירון קדושים, הגיש נגדו תלונה במשטרה בטענה כי גרינברג איים לפטר את רעייתו, עובדת העירייה, אם לא יחדול מפעילותו הפוליטית נגד גרינברג.
ב-10 באוגוסט, גרינברג נעצר לימים אחדים, לאחר שעלה חשד כי קיבל מאות אלפי שקלים וציוד יקר ערך מאנשי העסקים משה סעדון ורון עומייסי, בעת שהתמודד על ראשות עיריית פתח תקווה ב-2018, בתמורה להבטחתו של גרינברג כי יפעל לקידום ענייניהם הכלכליים אם ייבחר. לגרינברג יוחסו עבירות שוחד, רישום כוזב במסמכי תאגיד, הלבנת הון ועבירות על-פי פקודת מס הכנסה וחוק מס ערך מוסף. בקשת המשטרה להרחיק את גרינברג מבניין העירייה ולמנוע ממנו פעילות נדחתה על ידי בית המשפט, ולאחר שחרורו הוא שב לפעילות רגילה. בסוף יוני 2023 פורסם כי בכוונת המשטרה להמליץ להגיש נגד גרינברג כתב אישום בדבר לקיחת שוחד וקשירת קשר לביצוע פשע. במהלך המשפט יוצג על ידי עורך הדין עפר ברטל.
גזלייטינג
גזלייטינג (מאנגלית: Gaslighting; בעברית: גִּזְלוּת דעת) היא צורת התנהגות הכוללת מניפולציה של הזולת כדי לגרום לאדם לפקפק בתפיסת המציאות שלו. לפי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, המושג משמש בעיקר בשפת הדיבור ופחות בשפה המקצועית, והגדרתו רופפת, אף שקיימת ספרות מקצועית בפסיכולוגיה שמתייחסת למושג בהקשר של טקטיקות מניפולטיביות של אנשים הסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית. מניפולציה מתמשכת לאורך זמן עלולה להביא לכך שהקורבן יתחיל לפקפק בזיכרונו, תפיסתו, הבנתו הכללית את המציאות ושיקול דעתו. מקור המונח במחזה של פטריק המילטון "Gas Light" משנת 1938, שעובד לסרט Gaslight משנת 1944, אם כי המונח לא צבר פופולריות עד אמצע שנת 2010.
שיטות פעולה
גזלייטינג כולל ניסיונות לערער את היציבות הנפשית של הקורבן, ולשלול את הלגיטימיות של תפיסותיו ואמונותיו, באמצעות הכחשה, הטעיה, המעטת ערך, והסטת נושא השיחה. אנשים עלולים לנקוט בהתנהגות של גיזלות הדעת, במודע או שלא במודע, תוך שימוש במגוון טקטיקות מניפולטיביות או פוגעניות, כדי לשלוט מעשית ופסיכולוגית בקורבן, להדוף ביקורת, ולהכחיש את התנהגותם.
מקרים של גזלייטינג נעים בטווח רחב, בין הכחשת הגזלייטר את קיומן של תקריות פוגעניות קודמות, הטלת ספק בזיכרון הקורבן, וכלה באירועים מוזרים שמביים הגזלייטר בכוונה לבלבל. מטרת הגזלייטינג היא לערער בהדרגה את אמונו של הקורבן ביכולתו להבדיל בין אמת לשקר, בין נכון לבין שגוי, בין מציאות לאשליה, ובכך להפוך את הקורבן לתלוי בגזלייטר בגלל אופן חשיבתו ורגשותיו.
המונח גזלייטינג משמש הן בפרשנויות פסיכולוגיות והן בפרשנויות פוליטיות ובפילוסופיה.
ההסבר הפסיכואנליטי
במאמר משנת 1981, הפסיכואנליטיקאים ויקטור קלף ואדוארד ויינשל טענו כי גזלייטינג כולל השלכה והפנמה ("העברה") של תכנים נפשיים מהגזלייטר לקורבן. התכנים הנפשיים כוללים רגשות, תפיסות, דחפים, התנגדויות, פנטזיות, אשליות וקונפליקטים. מחברי המאמר בחנו מגוון סיבות לנטייה של הקורבנות "לקבל ולהפנים את מה שאחרים מחצינים ומשליכים עליהם", והגיעו למסקנה כי גזלייטינג עשוי להיות "תצורה מורכבת מאוד, בעלת מבנה משוכלל ביותר, הכוללת תרומות והשפעות שונות מגורמים רבים במנגנוני הנפש".
בהמשך תיאר הפסיכיאטר תיאודור דורפט (1994) "העברה" זו של תוכני הנפש הלא מודעים של הגזלייטר כדוגמה להזדהות השלכתית. כדי שההזדהות ההשלכתית תהיה יעילה בהקשר זה, על הקורבן להיות לא-מודע לעובדה שמתרחש גזלייטינג. הגזלייטינג הופך להרסני כאשר הקורבן מזדהה גם עם תוכן ה"העברה" (התוכן שהושלך עליו מהלא-מודע של הגזלייטר). עם זאת, השפעות אלה מתפוגגות כאשר הקורבן מסוגל להפסיק להאמין לגזלייטר, ולהפסיק להזדהות עם ההפנמות השליליות הנובעות מההזדהות ההשלכתית.
מאפיינים
גזלייטינג מתייחס לאדם או לקבוצת אנשים, הגזלייטר או הגזלייטרים, ואדם אחר שמשמש כקורבן, או אפילו קבוצת אנשים שמשמשת כקורבנות.
לפי הסופרת, הפסיכואנליטית והחוקרת רובי סטרן, גזלייטינג היא התנהגות אשר נלמדת באמצעות צפייה. כלומר, האדם היה עד לזה בעבר, נתקל במושג, ולמד ש"זה עובד", גם לויסות עצמי וגם לוויסות הדדי (קו-רגולוציה). מחקר אחד הראה שגזלייטינג שכיח יותר בזוגות שבהם לאחד מהם או לשניהם תכונות לא מסתגלות של: דיכאון קליני, הפרעות הנגרמות על ידי שימוש לרעה בסמים, הפרעות מצב רוח (למשל, הפרעה דו-קוטבית), הפרעות חרדה (למשל, PTSD), הפרעות אישיות (למשל, NPD, BPD), הפרעות נוירו-התפתחותיות (למשל, ADHD), או שילוב של האמור לעיל (כלומר, תחלואה נלווית).
במאמר "גזלייטינג: תסמונת" (Gaslighting: A Syndrome, 1988), הפסיכולוגים ויליאם ניקולס וגרטרוד זמון-גאס חקרו רומנים של גברים מחוץ לנישואין וההשלכות שלהם על נשותיהם. הם תיארו כיצד גבר עלול לנסות לשכנע את אשתו שהיא מדמיינת דברים במקום להודות ברומן: "אישה מרימה טלפון בביתה שלה ובטעות שומעת על בעלה וחברתו מתכננים פגישה בזמן שהוא נמצא טיול בענייני עסקים". הכחשתו מערערת על התפיסות החושיות שלה: "לא הייתי בטלפון עם אף חברה. בטח חלמת".
תפקידי התוקפן והקורבן יכולים להתחלף בתוך מערכת יחסים נתונה, ולעיתים קרובות, כל אחד מהמשתתפים משוכנע שהוא הקורבן. כאשר קבוצה של אנשים נמצאת בתפקיד התוקפן, גזלייטינג גורם נזק באמצעות "פעולות קטנות ולעיתים קרובות בלתי נראות של חברי הקבוצה שיש להן כוח בשל הצטברות הפעולות, החיזוק והתיקוף שלהם באמצעות החזרה". גזלייטינג משמש ככלי נשק קוגניטיבי הניתן בידי אנשים וקבוצות לשם "השגת שליטה בין אישית וחברתית בכל הנוגע לתפקוד הנפשי של אנשים אחרים וקבוצות אחרות".
אפקט אשליית האמת, התופעה בה אדם מאמין לאמירה בשל חשיפה חוזרת ונשנית לאמירה זו, עלולה להתרחש אצל קורבן הגזלייטינג.
פסיכיאטריה
בתחום הפסיכיאטריה התפרסם דיווח בשנת 1977 על גזלייטינג בין הצוותים הרפואיים והפרא-רפואיים בבית חולים פסיכיאטרי לבין מטופלת בגיל 80 שאושפזה בו, ככל הנראה, משום שלא הסתדרה עם בעלת הבית בו התגוררה, כאשר לבית החולים היה אינטרס כלכלי ברור להאריך את האשפוז שלה. בספר משנת 1996 טען דורפט כי "גזלייטינג ושיטות אחרות לשליטה בין אישית משמשות באופן נרחב בקרב אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש, כמו גם בקרב אנשים אחרים" מכיוון שהן שיטות יעילות לעיצוב התנהגות של אנשים. הוא ציין כי שיטות סמויות לשליטה בין-אישית כמו גזלייטינג משמשות פסיכותרפיסטים ורופאים בעלי עמדות סמכות, והמליץ על שימוש בשיטות שוויוניות יותר שאינן כרוכות במניפולציות סמויות מצד הפסיכותרפיסטים והרופאים על מנת "להתייחס למטופלים כשותפים שווים וכמשתפי פעולה אקטיביים".
אטימולוגיה
מקור המונח במחזה של פטריק המילטון "Gas Light" משנת 1938, והוא מתייחס למניפולציה פסיכולוגית שיטתית של בעל (בסרט, שארל בואייה) על אשתו (בסרט אינגריד ברגמן), שהופכת לקורבן למניפולציה מתמשכת. העיבודים הקולנועיים למחזה התפרסמו בשנת 1940 ו-1944 ("אורות הגז").
בסיפור, הבעל מנסה לשכנע את אשתו ואחרים שהיא מטורפת על ידי מניפולציה על אלמנטים קטנים בסביבתם, והתעקשות שהיא טועה, זוכרת דברים בצורה לא נכונה או הוזה כשהיא מצביעה על האלמנטים האלה. כותרת המחזה רומזת לאופן בו הבעל הפוגע מעמעם, לאט לאט, את אורות הגז בביתם, תוך שהוא מעמיד פנים ששום דבר לא השתנה, במטרה לגרום לאשתו לפקפק בתפיסת המציאות שלה. בהמשך, הוא משתמש באורות בעליית הגג האטומה, דבר שמעמעם את האורות בבית, כדי לחפש בסתר תכשיטים של אישה אותה רצח. הוא משמיע רעשים חזקים בזמן שהוא מחפש ואפילו מדבר לעצמו. האישה מבקשת שוב ושוב מבעלה לאשר את תפיסותיה לגבי האורות העמומים, הרעשים והקולות, אך בניגוד לעובדות במציאות, הוא ממשיך להתעקש שהאורות זהים, ושהיא משתגעת. הבעל עושה כל מאמץ על מנת לשכנע אותה לעבור הערכה פסיכיאטרית, ולאשפז אותה במוסד לחולי נפש, על מנת שיוכל להיות האפוטרופוס שלה ולהיות חופשי לחפש בעליית הגג את התכשיטים.
המונח "גזלייטינג" משמש בשיח היומיומי מאז שנות השישים, לתיאור מאמץ הנעשה לשם תפעול ושליטה בתפיסת המציאות של אדם אחר או קבוצת אנשים, בידי אדם, ארגון או קבוצה. המונח משמש לתיאור התנהגות כזו בספרות הפסיכואנליטית מאז שנות השבעים. בספר של פלורנס רוש, (1980) על התעללות מינית בילדים, היא סיכמה את הסרט "אורות הגז" של הבמאי ג'ורג' קיוקור (1944), וכתבה ש"גם היום המילה [גזלייטינג] משמשת לתיאור ניסיון להרוס את תפיסת המציאות של אדם אחר".
בעברית
לאורך השנים הוצעו מספר מונחים עבריים לגזלייטינג. המילה "נרנור" (על משקל עִרְעוּר), שמתייחסת ללהבת הגז (נור - אור/נר/אש) המשתנה, הוצעה באופן לא רשמי כתרגום עברי של המונח. עוד הצעות לתרגום הן "עמעום הדעת" ו"הבהוב תודעתי" ו"הדלקת פנסים" (בהשראת לה קארה). לילי בן עמי, אחותה של מיכל סלה ופעילה למניעת אלימות נגד נשים בישראל, פנתה ל בבקשה שיציעו מילה עברית מתאימה; היא נענתה שכדי שהאקדמיה תוכל לדון במונח יש צורך בפנייה של אנשי מקצוע בתחום.
בשנת 2023 קבעה האקדמיה ללשון העברית את המונח "גִּזְלוּת דעת" כמונח העברי הרשמי לאופן התנהגות זה.
גזלייטינג במערכות יחסים
ביחסים בינאישיים, המתעלל "צריך להיות צודק" על מנת "לשמר את תחושת העצמי שלו ואת התחושה שיש לו כוח בעולם"; והקורבן מאפשר למתעלל "להגדיר את תחושת המציאות שלו, במידה בה הוא הופך אותו לדמות אידיאלית ומבקש את אישורו". זוהי סוג של התעללות רגשית עם נימה של שמירה על השליטה.
המניפולציה הפסיכולוגית עלולה לגרום לקורבן להטיל ספק בזיכרונו, בתפיסתו ובשפיותו. המתעלל עלול להכחיש את חוויות הקורבן באמצעות שפה מבטלת: "אתה משוגע. אל תהיה כל כך רגיש. אל תהיה פרנואידי. פשוט התלוצצתי! ... אני מודאג; אני חושב שלא טוב לך".
תופעת הגזלייטינג נצפתה במקרים מסוימים של בגידה זוגית: "תרפיסטים עלולים לתרום למצוקת הקורבן באמצעות תיוג שגוי של תגובות הקורבן. [...] התנהגויות גזלייטינג של בן הזוג מספקות מתכון למה שמכונה 'התמוטטות עצבים'. עבור כמה מהקורבנות, ואפילו התאבדות בכמה מהמצבים הקשים ביותר".
סימנים לגזלייטינג
אוונס טוענת שהכרחי להבין את סימני האזהרה כדי להתחיל בתהליך הריפוי מההתעללות.
שיטות של גזלייטינג
הפסיכולוגית אלינור גרינברג תיארה שלוש שיטות נפוצות של גזלייטינג:
מטרתו הסופית של המתעלל, כפי שתוארה על ידי מאמנת הליכי גירושין, לינדזי אליסון, היא לגרום לקורבן לפקפק בבחירות החופשיות שלו ולהטיל ספק בשפיותו, כאשר בכך הוא הופך את הקורבן לתלוי יותר במתעלל. אחת מהטקטיקות המשמשות לפגיעה בהערכה העצמית של הקורבן היא כאשר המתעלל נע בין התעלמות מהקורבן לבין טיפול בו, כך שהקורבן יוריד את ציפייתו ביחס למה שמהווה חיבה עבורו, ויתפוש את עצמו כפחות ראוי לחיבה.
התפקיד של מגדר בגזלייטינג
הסוציולוגית פייג' סוויט, כותבת בהקשר של אי-השוויון החברתי, היחסים האינטימיים ויחסי הכוחות הלא-שוויוניים הכרוכים באלימות במשפחה, שחקר טקטיקות גזלייטינג מראה שהן "מיגדריות בכך שהן מסתמכות על אסוציאציה של נשיות לאי-רציונליות"."'למרות הפופולריות של המונח גזלייטינג, סוציולוגים התעלמו ממנו והניחו את פיתוח התיאוריה לפסיכולוגים. עם זאת, מאמר זה טוען כי גזלייטינג היא בעיקר תופעה סוציולוגית ולא פסיכולוגית. יש להבין את תופעת הגזלייטינג כמושרשת באי-השוויון החברתי, במיוחד בכל הנוגע למגדר, כאשר הגזלייטינג מתרחש בעיקר במערכות יחסים אינטימיות בין שני צדדים שאינם שווי-כוחות. התיאוריה שפותחה כאן טוענת כי גזלייטינג היא תוצאה של גיוס סטריאוטיפים מבוססי-מגדר ואי-שוויון מבני ומוסדי כנגד הקורבנות כדי לתמרן את תפיסת המציאות שלהם. המאמר מתבסס על שימוש במקרה אסטרטגי של אלימות במשפחה על מנת לזהות ולאפיין את המנגנונים באמצעותם הגזלייטינג משפיע על הקורבן. במאמר זה, אני חושפת כיצד מתעללים מגייסים סטריאוטיפים מגדריים; סטריאוטיפים הקשורות לגזע, לאום ומיניות; כמו גם, אי שוויון מוסדי כנגד הקורבנות כדי לעמעם את תפיסת המציאות שלהם. אלה טקטיקות מגדריות משום שהן נשענות על האסוציאציה של נשיות עם חוסר רציונליות. גזלייטינג מהווה הזדמנות לסוציולוגים לתאר צורות כוח מגדריות שאינן מוכרות, והאופן שבו מגייסים אותם ביחסים בין אישיים'."על פי ד"ר קייט אברמסון, מניפולציית הגזלייטינג אינה קשורה באופן ספציפי לסקסיסטים, אם כי לעיתים קרובות נשים נופלות קורבן לגזלייטינג, בהשוואה לגברים שלעיתים קרובות עוסקים בגזלייטינג. אברמסון הסבירה שתופעה זו מתרחשת כתוצאה מהתניה חברתית, וכתבה כי "זה חלק ממבנה הסקסיזם שנשים אמורות להיות פחות בטוחות בעצמן, לפקפק בדעות שלהן, באמונות שלהן, בתגובות שלהן ובתפיסות שלהן, יותר מגברים. וגזלייטינג מערער את השקפותיו, אמונותיו, תגובותיו ותפישותיו של הקורבן. הנורמה המינית של ספק עצמי, על כל צורותיה, מכינה אותנו בדיוק לכך". אברמסון טוענת כי "השלב" האחרון של הגזלייטינג הוא דיכאון מז'ורי קשה. בהתייחס באופן ספציפי לנשים, ד"ר הילדה לינדמן טענה כי במקרים כאלה יכולתו של הקורבן להתנגד למניפולציה תלויה ב"יכולת לסמוך על השיפוט שלו", כאשר יצירת "נרטיב חלופי" עשויה לסייע לקורבן להשיג מחדש "רמות רגילות של סוכנות חופשית".
גזלייטינג ביחסי הורים וילדים
ילדים להורים חסרי אהבה עלולים להפוך קורבנות לגזלייטינג. גזלייטינג אימהי של בנות זכה לתשומת לב מיוחדת. בקטע שכותרתו "שקר, גזלייטינג והכחשה" ברב המכר שלה "אימהות שלא יכולות לאהוב: מדריך ריפוי לבנות", מתארת המטפלת והסופרת סוזן פורוורד כיצד להתנהגויות של האם יש השפעה שלילית על הבת שלה. היא כותבת, "ההשפעה של הכעס, הביקורת והביטול של אם על הרגשות של הבת שלה הם כואבים והרסניים. וכל בת נאחזת באמונה שאם אמא שלה תוכל לראות את ההתנהגות שלה ואת ההשפעות של ההתנהגות הזו, היא תפסיק".
אבל גם אמהות וגם אבות עשויים להשתמש בגזלייטינג על ילדיהם. הורים פוגעניים מבחינה פסיכולוגית מרבים להעמיד פנים של "הורים טובים" בפומבי, אך בפרטיות ביתם מונעים אהבה וטיפול מהילד, מה שמוביל ילדים להטיל ספק בתפיסות המציאות שלהם ולתהות האם ההורה שלהם הוא האדם הטוב שכולם רואים או האדם החשוך הרבה יותר שיוצא כשהילד וההורה לבד. הורים מניפולטיביים עלולים גם "להסית ילדים זה כנגד זה;... להתנהג בחביבות יתרה לילד המועדף אבל לשכנע את הילד הלא אהוב, שזה הכול באשמתו, בכך שהוא לא מחונן יותר, יפה יותר, או חביב יותר...".
גזלייטינג במקום העבודה
גזלייטינג במקום העבודה מתרחש כאשר עובדים פועלים באופן כזה שגורם לעמיתיהם או לכפופים להם להטיל ספק בעצמם ובמעשיהם באופן הפוגע בקריירה שלהם. הקורבן עלול להיות מודר, להיות מושא לרכילות, המתעלל עלול לפגוע באמינותו, להכפישו או להטיל בו ספק על מנת לערער את האמון שלו בעצמו ובסביבתו. המתעלל עלול לשנות את נושא השיחה לתקלות או לעוולות שעשה הקורבן לכאורה. כל עובד יכול לבצע גזלייטינג, אך גזלייטינג מזיק במיוחד כאשר יש לעובד עמדת כוח.
ארמיית האוויר השנייה
ארמיית האוויר השנייה (ברוסית: воздушная армия я-2) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-12 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת חזית בריאנסק. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות מגננה במהלך שנת 1942. בהמשך היא הועברה לגזרת החזית הדרום-מערבית והשתתפה בקרב סטלינגרד. לאחר סיום קרב זה היא שולבה בכוחות של חזית וורונז' (ב-20 באוקטובר 1943 החזית האוקראינית הראשונה) והשתתפה במבצע קוטוזוב, קרב דנייפר, קרב קורסון-צ'רקאסי, מבצע לבוב-סנדומייז', הקרב על ברלין והקרב על פראג.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 336 אלף גיחות. עם הקמתה היא כללה 374 מטוסים, במהלך קרב קורסק היא גדלה ל-700 מטוסים ובשלבים האחרונים של המלחמה היא כללה כ-2000 מטוסים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1949 שמה שונה ל"ארמיית האוויר ה-59" והיא הוצבה באוסטריה ובהונגריה. בשנת 1955 היא פורקה.
אינוויקטוס (סרט)
אינוויקטוס (באנגלית: Invictus) הוא סרט דרמת ספורט ביוגרפי משנת 2009, בבימויו של קלינט איסטווד ובכיכובם של מורגן פרימן כנלסון מנדלה ומאט דיימון כפרנסואה פייאנר. הסיפור מבוסס על ספרו של ג'ון קרלין משנת 2008 "משחק האויב: נלסון מנדלה והמשחק שעשה את האומה" על האירועים בדרום אפריקה לפני ובמהלך גביע העולם ברוגבי 1995. נבחרת הרוגבי הלאומית, הספרינגבוקס, לא הייתה צפויה להגיע רחוק, כאשר המדינה נבחרה לראשונה לארח תחרות בינלאומית ברמה גבוהה לאחר פירוק האפרטהייד. פרנסואה, אותו מגלם דיימון, היה הקפטן של נבחרת איחוד הרוגבי של דרום אפריקה.
הסרט הוצג בהקרנת בכורה בארצות הברית ב-11 בדצמבר 2009. שם הסרט, "אינוויקטוס", מתייחסת לכינוי של האל הרומי אינוויקטוס ומשמעות המילה מלטינית היא "בלתי מנוצח". זהו גם שם שיר הנושא של הסרט שהולחן על ידי המשורר הבריטי ויליאם ארנסט הנלי (1849–1903). הסרט התקבל בביקורות חיוביות וזכה למועמדויות בפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע עבור פרימן (השחקן הטוב) ודיימון (שחקן המשנה הטוב ביותר). הסרט גרף 122.2 מיליון דולר לעומת תקציב של 50–60 מיליון דולר.
רקע
הסרט מתמקד בנבחרת דרום אפריקה ברוגבי, הידועה בכינוי "הדלגנים" (הספרינגבוקס), כשנה לפני אליפות העולם ברוגבי שאמורה להיערך במדינה בשנת 1995 ועד לזכייה הסנסציונית בגמר נגד ניו זילנד (האול בלאקס).
הספרינגבוקס ניצלו באותו טורניר את הביתיות וניצחו את האול בלאקס בגמר בזכות שער שדה של ג'ואל סטרנסקי בהארכה.
הרוגבי היה הספורט המזוהה עם המיעוט הלבן ששלט במדינה בתקופת האפרטהייד. הנבחרת הלאומית בצבעי הירוק והזהב, שהיו צבעי דגל האפרטהייד וצבעי המדים עוררה שאט נפש בקרב האוכלוסייה השחורה שרצתה לשנות את סמל הנבחרת וצבעיה, אך מנדלה התנגד, משום שבכך יתאמתו חששות הלבנים מפני נקמנותם של השחורים.
עלילה
ב-11 בפברואר 1990, שוחרר נלסון מנדלה מכלא ויקטור ורסטר לאחר שבילה 27 שנים בכלא. ארבע שנים לאחר מכן, מנדלה נבחר לנשיא השחור הראשון של דרום אפריקה. נשיאותו ניצבת בפני אתגרים אדירים בעידן שאחרי האפרטהייד, כולל עוני ופשע משתוללים ומנדלה מודאג במיוחד מהחלוקה הגזעית בין דרום אפריקאים שחורים ולבנים, העלולה להביא לאלימות. העוינות, ששתי הקבוצות מחזיקות זו כלפי זו, נראה כיום ביטחוני משמעותי, כאשר היחסים בין הקצינים הלבנים הממוסדים, ששמרו על קודמיו של מנדלה והמאבטחים השחורים החדשים שהקצה הקונגרס הלאומי האפריקני, מסומנים ומגלים עוינות גלויה וחוסר אמון הדדי.
בזמן שהשתתף במשחק רוגבי בין הנבחרת הלאומית ואנגליה, מנדלה מכיר בכך שחלק מהאנשים השחורים באצטדיון מריעים לאנגליה ולא למדינתם, שכן הנבחרת הדרום-אפריקנית מורכבת משחקנים שרובם לבנים; הוא מעיר שהוא עשה את אותו הדבר כשהיה כלוא באי רובן. ביודעו כי דרום אפריקה אמורה לארח את גביע העולם ברוגבי בשנת 1995 בתוך שנה, משכנע מנדלה בישיבת ועדת הספורט הדרום-אפריקאית שנשלטה לאחרונה על ידי השחורים לתמוך בנבחרת הלאומית. לאחר מכן הוא נפגש עם קפטן נבחרת הרוגבי של הספרינגבוקס, פרנסואה פייאנר ומרמז שניצחון בגביע העולם יאחד ויעורר את המדינה. מנדלה חולק גם עם פרנסואה שיר בריטי, "Invictus", שהעניק לו השראה בתקופתו בכלא.
פרנסואה וחבריו לנבחרת מתאמנים. דרום אפריקאים רבים, הן שחורים והן לבנים, מפקפקים בכך שרוגבי יאחד מדינה שנקרעה כמעט מחמישים שנה של מתחים גזעיים, כמו אצל הרבה אנשים שחורים, במיוחד הרדיקלים, הנבחרת מסמלת עליונות לבנה. עם זאת, גם מנדלה וגם פייאנר מאמינים היטב בתיאוריה שלהם שהמשחק יכול לאחד בהצלחה את המדינה הדרום אפריקאית המשוסעת.
הדברים מתחילים להשתנות כאשר השחקנים מתקשרים עם האוהדים השחורים ומתיידדים איתם. במהלך משחקי הפתיחה, התמיכה מתחילה לצמוח בקרב האוכלוסייה השחורה. עד המשחק השני, כל המדינה מתכנסת כדי לתמוך במאמצים הנבחרת ומנדלה. צוות האבטחה של מנדלה מתקרב גם ככל שהקצינים מגלים כבוד למקצועיותם ומסירותם של חבריהם.
כשמנדלה צופה, הנבחרת מביסה את אחת מיריבותיה הגדולות - אוסטרליה, האלופה המכהנת - במשחק הפתיחה שלה. לאחר מכן הם ממשיכים להתעלות על כל הציפיות, וכשמנדלה מנהל משא ומתן על סחר בטייוואן, מביסים את צרפת בגשם כבד כדי לעלות לגמר מול יריבה אחרת שלהם: ניו זילנד, המכונה "כל השחורים". ניו זילנד ודרום אפריקה נחשבו באופן אוניברסלי לשתי המדינות הגדולות בענף הרוגבי, כאשר דרום אפריקה ניצחה את ניו זילנד לראשונה מאז 1921.
לפני המשחק, שחקני הנבחרת מבקרים באי רובן, שם בילה מנדלה את 18 השנים הראשונות מ-27 שנותיו בכלא. שם, פייאנר שואב השראה מרצונו של מנדלה ומרעיון השליטה העצמית שלו. פרנסואה מזכיר את תדהמתו שמנדלה "יכול היה לבלות שלושים שנה בתא זעיר ולצאת כשהוא מוכן לסלוח לאנשים שהכניסו אותו לשם".
פיינאר, הנישא על גלי התמיכה של קהל ביתי גדול באצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג, מניע את חבריו במשחק הגמר. צוות האבטחה של מנדלה מתוח מאוד, כאשר ממש לפני המשחק, מטוס בואינג 200–747 של נתיבי אוויר דרום-אפריקנים, טס מעל האצטדיון. עד מהרה מתברר שלא מדובר בניסיון התנקשות, אלא בהפגנת פטריוטיות, עם המסר "מזל טוב, Bokke" - הכינוי האפריקני של הספרינגבוקס - שצויר על הצד התחתון של כנפי המטוס. מנדלה מגיע למגרש לפני המשחק כשהוא לבוש בכובע הנבחרת והעתק של החולצה מספר 6 של פייאנר.
הספרינגבוקס משלימים זכייה על ידי ניצחון 15–12 בתוספת זמן, הודות לשער של ז’ואל סטרנסקי. מנדלה ופייאנר נפגשים על המגרש יחד כדי לחגוג את הניצחון הבלתי צפוי ומנדלה מוסר לפייאנר את גביע ויליאם ווב אליס, המסמל את הזכייה באליפות העולם ביוניון רוגבי. מכוניתו של מנדלה נוסעת אחר כך ברחובות הפקוקים בתנועה היוצאת מהאצטדיון. כאשר מנדלה צופה בדרום אפריקאים חוגגים יחד ברחוב ממכוניתו, נשמע קולו מדקלם שוב את השיר "אינוויקטוס".
באטמן חוזר
באטמן חוזר (באנגלית: Batman Returns) הוא סרט גיבורי על מז'אנר הפעולה המבוסס על הדמות מתוך סדרת הקומיקס מבית DC קומיקס, "באטמן", שנוצרה על ידי בוב קיין וביל פינגר. הסרט יצא לאקרנים ב-19 ביוני 1992 בבימויו של טים ברטון, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים כדוגמת מייקל קיטון בתור באטמן, מישל פייפר בתור קאטוומן ודני דה ויטו בתור הפינגווין. בנוסף, הסרט הציג דמות אחרת שאיננה שייכת לעולם הקומיקס של DC והיא מקס שרק, בגילומו של כריסטופר ווקן, שרק הוא איש עסקים מושחת שעוזר לפינגווין במזימתו.
הסרט זכה להצלחה מסחררת ולשבחים רבים, בנוסף למועמדויות לפרס אוסקר וזכייה בפרס סאטורן בקטגוריית האיפור. עם זאת, על הסרט נמתחו ביקורות זועמות של הורים בטענה כי הצגת דמותה של פייפר כקאטוומן גרמה לילדים לראות כמויות רעילות של מין ומוות ועד היום הסרט נחשב לסרט הקודר והאלים ביותר בסדרת סרטי באטמן.
הסרט הוא סרט המשך לסרט "באטמן" שיצא ב-1989. לסרט יצאו עוד שני סרטי המשך ב-1995 שנקרא "באטמן לנצח", ו"באטמן ורובין" שיצא בשנת 1997.
עלילה
הסרט מתחיל כאשר זוג הורים עשירים זורקים את בנם המעוות ודמוי הפינגווין לביוב בעיר גות'אם סיטי. התינוק מגיע לגן החיות של גות'אם ושם הוא גדל בין הפינגווינים עד אשר הוא מאומץ בידי קרקס המשולש האדום. כעבור שלושים ושלוש שנים, הילד אוסוולד קובלפוט, המוכנה "הפינגווין" (דני דה ויטו), עולה לעיר וסוחט את איש העסקים מקס שרק (כריסטופר ווקן) שיעזור לו למצוא את הוריו וזהותו. שרק רוקם תוכנית שבה קובלפוט יחליף את ראש העיר הנוכחי, וכך שרק יוכל לבנות את תחנת הכוח שלו ללא הפרעה. אך באטמן (מייקל קיטון) לא משוכנע מהצהרותיו של הפינגווין והוא מאמין כי הוא אחראי למהומות בעיר ועומד בראש כנופיית קרקס המשולש האדום האחראית להעלמות ילדים באזור.
בינתיים, שרק זורק את מזכירתו, סלינה קייל (מישל פייפר), מחלון משרדו כשהיא מגלה שתחנת הכוח שהוא בונה תרוקן את העיר מאנרגיה במקום למלא אותה בה. סלינה חוזרת לתחייה על ידי קבוצת חתולים. היא חוזרת לביתה שם היא מכינה חליפת ויניל מיוחדת וכך היא הופכת לקאטוומן. סלינה מתאהבת בברוס ויין, מה שמסבך את המצב שכן היא חוברת לפינגווין במסע צלב כנגד באטמן אחרי שהוא מונע ממנה להשתולל על גגות העיר.
אחרי שהפינגווין מחבל בבאטמוביל ומנסה להפליל את באטמן ברצח, באטמן מצליח לחשוף את פרצופו האמיתי של הפינגווין ובכך לסתום את הגולל על סיכויו להיבחר לראשות העיר. ההמון הזועם זורק על הפינגווין ביצים ועגבניות, והלה בורח בחזרה למאורתו שבגן החיות של גות'אם. זועם ומתוסכל, הפינגווין מנסה לממש את מזימתו לחטוף ולהרוג את כל הבנים הבכורים בעיר (נקמה על גורלו, שכן גם הוא היה בן בכור). אך באטמן מסכל מזימה זו. כתוכנית גיבוי מצייד הפינגווין להקת פינגווינים ברקטות ובאמצעות שליטת רדיו מתכנן לרכזם בכיכר העיר שם הם ישגרו את הרקטות ויהרגו את כולם. באטמן ומשרתו, אלפרד פניוורת', מסכלים את המזימה וגורמים לפינגווינים לשגר את הרקטות על מאורתו של הפינגווין ולהעלות אותה בלהבות. בעימות הסופי שמתרחש במאורה הבוערת, באטמן מצליח לעצור את הפינגווין בעוד שקאטוומן הורגת את מקס שרק כנקמה, קאטוומן מוציאה את השוקר החשמלי שגנבה מהליצן שתקף אותה בתחילת הסיפור (בפעם הראשונה שפגשה את באטמן) ו"מנשקת" את שרק בעוד השוקר מפריד בין השפתיים שלהם. באטמן שמאוהב בקאטוומן (בסלינה קייל למעשה) מחפש אותה בין ההריסות של המאורה. כל מה שהוא רואה זה את גופו החרוך של שרק. באטמן עוזב את המאורה ברכבו מתוסכל שכן בטוח שקאטוומן מתה. באמצע הדרך הוא רואה צללית של משהו שנראה כמו קאטוומן, באטמן (ברוס כרגע) יוצא מהמכונית ולא מוצא דבר פרט לחתול. ברוס לוקח את החתול לרכב ונוסע. מעל נראה סמל הבאטמן מואר ותחתיו צופה בסמל, קאטוומן.
הציוד של באטמן
החליפה של באטמן שונתה במעט מהסרט הקודם, בעיקר בעיצוב שריון הבטן. שיפור נוסף הוא הוספת דאון מתקפל דמוי כנפי עטלף ענקיות לחליפה. באטמן משתמש בדאון עטלף זה במהלך הסרט.
גם בסרט זה משתמש באטמן ברובה חבלים. בנוסף הוא חמוש בבאטראנג נשלט-מחשב המאפשר לו לתקוף פושעים מרחוק.
הבאטמוביל מציגה אף היא חידושים טכנולוגיים בהם שריון מתקפל דור ב', רובי חבלים, גליל פיווט המאפשר לבאטמוביל להסתובב 360 מעלות במקום ומוד מצב חירום המאפשר פליטת אופנוע ממוגן תוך השלת מעטפת הרכב.
בעלי חיים
לצורך הסרט נבנו מספר בובות אנימטרוניות בגודל טבעי בדמות פינגווינים.
במהלך הפקת הסרט נעשה שימוש בסימולציית החיים המלאכותיים Boids על מנת ליצור להקות עטלפים ממוחשבות בעלות מראה ריאליסטי.
ביקורת והכנסות
הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 79% בהתבסס על 47 מבקרים. לצד ביקורות החיוביות, היו גם ביקורות על כך שהסרט אפל יותר מקודמו. בנוסף, רבים מהמבקרים קטלו את משחקו של דני דה ויטו בתור הנבל הראשי ואף הוא קיבל מועמדות לפרס ראזי לשחקן המשנה הגרוע ביותר.
רשימת הסרטים שבסדרה
סדרה זו של סרטי באטמן כוללת את:
בתחילת המאה ה-21 הוצג אתחול קולנועי לסדרת סרטי באטמן: טרילוגיית האביר האפל של כריסטופר נולאן.
נחל קודמני
נחל קודמני הוא נחל או נהר ששמר על מסלולו ותבניתו המקוריים למרות שינויים בטופוגרפיה של המסלע שמתחתיו. דוגמה: נהר שדגם אגן הניקוז שלו סעיפי יכול לחצות אזור ההולך ומתרומם עקב פעילות טקטונית איטית. במקביל להתרוממות האזור הנהר חוצב את דרכו ברכס המתרומם תוך יצירת קניון עמוק. הנהר לכן שומר על תבנית דגם הניקוז הסעיפי אף על פי שהוא זורם בתבנית נוף שבמצב אחר הייתה מייצרת דגם ניקוז מקבילי.
נחל מאוחר למבנה הוא נחל או נהר שנוצר על גבי שכבות אופקיות השוכבות על גבי סלעים בדרגות קשיות שונות שעברו קימוטים ושבירות. הנחל חותר דרך השכבות האופקיות, ושומר על מסלולו ותבניתו למרות השינויים במסלע דרכו הוא עובר. בשכבות קשות הנהר חוצב קניונים וממשיך במסלולו כמקודם.
עונת 1948/1949 בפוטבול ליג
עונת 1948/1949 הייתה העונה ה-50 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-21 באוגוסט 1948 והסתיימה ב-7 במאי 1949. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. בירמינגהאם סיטי וניוקאסל יונייטד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
פורטסמות' זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו פרסטון נורת' אנד ושפילד יונייטד. במקומן לליגה הבכירה עלו פולהאם ווסט ברומיץ' אלביון.
כדורגלנים מצטיינים
וילי מויר מבולטון וונדררס כבש 25 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
ג'וני קארי ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
עונת 1958/1959 ב-NBA
עונת 1958/1959 היא העונה ה-13 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את מיניאפוליס לייקרס בתוצאה 4–0 (הסוויפ הראשון בהיסטוריית גמר ה-NBA). זוהי האליפות הראשונה של הסלטיקס מתוך רצף של 8 אליפויות רצופות. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה בוב פטיט מקבוצת סנט לואיס הוקס בפעם השנייה בקריירה, לאחר שסיים כמלך הסלים עם 29.2 נקודות בממוצע למשחק.
דראפט 1958
דראפט 1958 התקיים ב-22 באפריל 1958 בניו יורק. מיניאפוליס לייקרס בחרה במקום הראשון את חבר היכל התהילה אלג'ין ביילור, שזכה בסיום העונה בתואר רוקי השנה. מלבד ביילור, נבחרו בדראפט 1958 עוד שני שחקני היכל התהילה - האל גריר (בחירה 13) וגאי רוג'רס (בחירה טריטוריאלית) - ושלושה שחקני אולסטאר - ויין אמברי (בחירה 22), דון אוהל (36) ואדריאן סמית' (85).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 17 סיבובים):
אולסטאר
משחק האולסטאר בעונה זו נערך בדטרויט, מישיגן. המאמנים במשחק היו רד אאורבך מבוסטון סלטיקס ואד מקאולי מסנט לואיס הוקס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, ביל שרמן, פול אריזין, קני סירס וביל ראסל. חמישיית המערב כללה את סלייטר מרטין, ג'ין שו, קליף הייגן, אלג'ין ביילור ובוב פטיט. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 124-108, ואת תואר ה-MVP של משחק האולסטאר חלקו בוב פטיט ואלג'ין ביילור.
פלייאוף 1959
סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, בוב קוזי, טום היינסון, ביל שרמן, פרנק רמזי, ג'ים לוסקוטוף, סם ג'ונס, ג'ין קונלי, קיי. סי. ג'ונס ובני סוויין.מאמן ראשי: רד אאורבך.
הצוללות מסדרת פוקסטרוט
משבר הטילים בקובה
בעת משבר הטילים בקובה שלח הצי הסובייטי ארבע צוללות למימי קובה. משחתות הצי האמריקני הטילו פצצות עומק, בעקבותיהן נאלצו בין ה-26 ל-29 באוקטובר 1962 שלוש מהצוללות לצוף על פני המים. באחת הצוללות, שסימונה B-59, היה מוטען טורפדו בעל ראש נפץ גרעיני של 15 קילוטון. עקב זיהוי הצוללות התפתח ויכוח דרמטי בצוללת, כאשר מפקד הכלי, ולנטין סביטסקי, והקומיסר הפוליטי על סיפונה, איוון סמיונוביץ' מדלניקוב, דרשו לחמש את הטורפדו ולהכינו לירי מבצעי בעוד הקצין הראשון, ואסילי ארחיפוב, התנגד בנחרצות והצליח לבסוף לשכנעם להימנע מכך.
מוזאונים צפים
צוללת הצי הסובייטי B-39 הושקה ב-9 בפברואר 1962 ונכנסה לשירות באפריל 1967, היא שירתה בצי הסובייטי עד 1994, אז נמכרה לפינלנד. נמל הבית של הצוללת היה בוולדיווסטוק והיא השתייכה לצי האוקיינוס השקט של רוסיה. ב-2002 הגיעה הצוללת לסן דייגו שבארצות הברית ונרכשה עבור המוזיאון הימי של סן דייגו, שם היא מוצגת מאז 2005.
צוללת הצי הסובייטי B-427 הושקה באפריל 1971 והשתייכה לצי האוקיינוס השקט בעת מלחמת וייטנאם. ב-1995 נמכרה למוזיאון הצי האוסטרלי בסידני. לאחר שלוש שנים נרכשה על ידי המוזיאון הימי של לונג ביץ', קליפורניה, שם היא מוצגת.
כמו כן מוצגות הצוללות הבאות:
צ'לסי (כדורגל נשים)
היסטוריה
צ'לסי ליידיס, נוסד בשנת 1992 כמועדון נשים עצמאי ונפרד ממועדון הגברים. הקבוצה שיחקה במחוז הדרומי בליגת המשנה עד שסיימה ראשונה בעונת 2004/2005 ועלתה לפרמייר ליג שהייתה אז הליגה הראשונה באנגליה ומאז משחקת בליגה הבכירה. בתחילת עונה זו, בשנת 2004, לקח מועדון הכדורגל צ'לסי אחריות על המועדון וצירף אותו כחלק ממחלקת הקהילה שלו. בשנת 2010 היה המועדון חלק ממייסדי הסופר ליג האנגלית לנשים שקמה באותה שנה. בשנת 2015 הכריזה הקבוצה שרוב השחקניות בה יהפכו למקצועניות. בשנת 2018 שנתה הקבוצה את שמה באופן רשמי לצ'לסי נשים.
בזירה המקומית
הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר בתקופה בה שיחקה בפרמייר ליג כשהישג השיא שלה היה בעונת 2008/2009 כשסיימה במקום השלישי.
ב-2012 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע אך הפסידה בפנדלים. בעונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, בגלל הפרש שערים, אחרי ליברפול. המקום השני הבטיח לקבוצה את המקום בליגת האלופות לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2020/2021 הגיעה הקבוצה להישג השיא של המועדון כשזכתה בטרבל שכלל את הזכייה באליפות, גביע הליגה והגביע.
בעונת 2021/2022 שמרה על התואר וזכתה באליפות שלישית ברציפות וכן השלימה דאבל כשזכתה בפעם השנייה ברציפות בגביע. הקבוצה חזרה על הישג זה גם בעונת 2022/2023.
בליגת האלופות
בעונת 2015/2016 שיחקה הקבוצה לראשונה בליגת האלופות והפסידה בשמינית הגמר לוולפסבורג. בעונה שלאחר מכן שוב הפסידה לה אך הפעם כבר בסיבוב הראשון של המפעל. בעונות 2017/2018 ו-2018/2019 הגיעה הקבוצה לחצי הגמר אך הפסידה לוולפסבורג ולאולימפיק ליון בהתאמה.
הישג השיא של הקבוצה היה בעונת 2020/2021 כשהגיעה לגמר וסיימה שנייה. במהלך העונה ניצחה בשמינית הגמר את אתלטיקו מדריד, ברבע הגמר את וולפסבורג ובחצי הגמר את באיירן מינכן. בגמר הפסידה לברצלונה 4-0.
בעונת 2021/2022 שבה התקיים לראשונה שלב בתים, שובצה בבית עם וולפסבורג ויובנטוס, סיימה שלישית ולא עלתה לשלב רבע הגמר.
ביקור בישראל
בשנת 2019 ביקרה צ'לסי בישראל לטובת משחק ידידות נגד נבחרת הנשים של ישראל כחלק מפרויקט משותף של צ’לסי יחד עם התאחדות הכדורגל בישראל לקידום ספורט הנשים וכדורגל נשים בפרט. הביקור היה חלק מקמפיין של צ’לסי, בהנהגתו של הבעלים רומן אברמוביץ', למאבק באנטישמיות ולקידום השוויון והסובלנות. במשחק ניצחה צ'לסי 1-3 לעיני 8,500 צופים באצטדיון המושבה ובכך נשבר שיא הצופים במשחק כדורגל נשים בארץ.
סגל נוכחי
מעודכן ל-22 בינואר 2021
ארמיית האוויר השלישית
ארמיית האוויר השלישית (ברוסית: воздушная армия я-3) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-16 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת חזית קלינין. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות מגננה במהלך שנת 1942. בהמשך היא הועברה לגזרת החזית הצפון-מערבית. בסוף 1943 היא שולבה בכוחות של החזית הבלטית הראשונה והשתתפה במתקפות סובייטיות באזור סמולנסק, מבצע בגרטיון וקרבות בשטח המדינות הבלטיות. בפברואר 1945 היא הוכפפה לארמיית האוויר הראשונה והשתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. בתחילת מאי 1945 היא הוכפפה לכוחות של חזית לנינגרד וביחד עם ארמיית האוויר ה-15 השתתפה בקרבות בשטח לטביה הסובייטית.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 200 אלף טיסות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 הארמייה פורקה ומפקדה שלה הייתה בסיס להקמת "ארמיית האוויר הראשונה של מטוסים לטווח ארוך".
נמל התעופה של בריסל
נמל התעופה של בריסל (בהולנדית: Luchthaven Brussel-Nationaal, בצרפתית: Aéroport de Bruxelles-National, באנגלית: Brussels Airport) נקרא גם נמל התעופה הלאומי בריסל, הוא נמל התעופה הגדול בבלגיה ומשרת את אזור הבירה בריסל. בשנת 2011 עברו בנמל 18,716,034 נוסעים.
הנמל ממוקם כ-11 קילומטרים צפונית-מזרחית לבריסל, בין הערים זבנטם, דיגם, ומכלן, כולן שוכנות באזור הפלמי.
בשנות האלפיים, משרת את הנוסעים טרמינל חדש, שנחנך בשנת 1994. יש בו 109 שערי עלייה למטוסים, שב-54 מהם מותקנים גשרי עלייה.
ב-22 במרץ 2016 התרחשה מתקפת טרור בשתי זירות שונות בנמל התעופה, לפחות 13 אנשים נהרגו ולמעלה מ-30 אנשים נפצעו. בעקבות כך הופסקו למשך כמה שעות כל הנחיתות וההמראות בנמל. כשעה לאחר פיגוע ההתאבדות בנמל התרחשה מתקפת טרור נוספת ברכבת התחתית (המטרו) הסמוכה לנמל התעופה, ולפחות 20 אנשים נהרגו וכ-150 נפצעו. ארגון הטרור דאעש קיבל אחריות על שני הפיגועים.
רנו NN
רנו NN (בצרפתית: Renault NN) היא מכונית משפחתית קומפקטית, מסוג טורפדו, מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1924–1930. בנוסף, דגם הרנו NN יוצר בתצורת קבריולה.
For the Love of a Daughter
רקע כללי
השיר הולחן על ידי דמי לובאטו וויליאם בקט, סולן הלהקה האמריקאית דה אקדמי איז.... הוא הופק, עבר מיקס ותוכנת על ידי טובי גד, שסיפק גם את כלי הנגינה בשיר. במקור הוא הוקלט כשיר פופ רוק ונועד להופיע באלבום השני של לובאטו, Here We Go Again, שיצא לאור בשנת 2009. למרות שלא תכננו לכתוב שיר אישי, "שיחה מאוד ארוכה" עם בקט הביאה לכתיבת השיר. עם זאת, לובאטו ומנהליה חשו שנושא השיר יהיה יותר מדי עבור הקהל הצעיר שלה. בראיון למגזין "וומנ'ס וור דיילי" הסבירה לובאטו: גם כמה שירים "רגשיים" אחרים הוקפאו. מאוחר יותר נכלל השיר שכתבה וביצעה לובאטו באלבום האולפן השלישי שלה, Unbroken, שיצא לאור ב-20 בספטמבר 2011, חודשים ספורים לאחר שלובאטו הודיעה על עזיבתה את הסדרה "תנו לסוני צ'אנס".
רנו NN
סך הכול יוצרו 150,000 יחידות ב-2 תצורות: סדאן וקבריולה (4 מושבים).
For the Love of a Daughter
הרכב השיר
השיר מתאר את מערכת היחסים של לובאטו עם אביה המנוכר, שאותו כמעט ולא ראתה לאחר שהתגרשו הוריה כשהייתה בת שנתיים. בשיר היא מתחננת בפני אביה "להניח את הבקבוק" ושואלת אותו: "איך היית יכול לדחוף אותי מעולמך, לשקר לבשרך ולדמך, לשים את ידיך על אלה שנשבעת שאהבת?" נרמז במילים "עברו חמש שנים מאז שדיברנו לאחרונה/ואתה לא יכול לקחת בחזרה את מה שלא היה לנו מעולם" המרחק שהוסיף למערכת היחסים המתוחה עם אביה. כתבת מ-Sputnikmusic פירשה את מילות השיר כשיר על מערכת היחסים שלה עם אביה האלכוהוליסט שנראה שלא ראה בה סיבה מספיק טובה להפסיק לשתות ולהיות שם בשבילה כשהיא זקוקה לו.
תגובות וביקורות
מגזין "Embrace You" הגיב על השיר הזה כ "רויטרס" שיבחו את השיר כ אתר "AbsolutePunk" ציין כי זה השיר הטוב ביותר באלבום, הגיב על קולה של לובאטו ועל מילות השיר, וציין כי השניים הופכים כתב מ-Sputnikmusic ציין את השיר כאחד מרגעי השיא של האלבום, והעיר שלובאטו  העיתון האינטרנטי "סיאטל פוסט-אינטלג'נסר" שיבח את השיר והעיר שהוא סוגר את האלבום.
קתי פרימן
קתרין "קתי" אסטריד סאלום פרימן, מדליה (OAM) (באנגלית: Catherine Astrid Salome "Cathy" Freeman, OAM, נולדה ב-16 בפברואר 1973) היא אתלטית אוסטרלית ממוצא אבוריג'יני, אלופה אולימפית ופעמיים אלופת עולם בריצת 400 מטר. בעלת התוצאה השישית בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
פרימן זכתה בכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני. בשנת 1998, נבחרה לאשת השנה של אוסטרליה, בשנת 2000 זכתה במדליית הספורט האוסטרלית ובשנת 2001 זכתה במדליית מסדר אוסטרליה.
ביוגרפיה
פרימן נולדה בסלייד פוינט, מאקיי קווינסלנד. היא החלה להתאמן בגיל צעיר תחת הדרכתו של אביה החורג ברוס ברבר.
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו באוקלנד שבניו זילנד בשנת 1990 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.87 שניות. 1990 Commonwealth Games
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה פרימן במקום שביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:26.42 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום 17 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.52 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בוויקטוריה שבקנדה בשנת 1994 זכתה פרימן בשלוש מדליות, שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.25 שניות ובריצת 400 מטר בתוצאה של 50.38 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.43 שניות. Athletics at the 1994 Commonwealth Games
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג שבשוודיה בשנת 1995 זכתה פרימן במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.88 דקות, אחרי המנצחת ארצות הברית (3:22.29 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.60 שניות, אחרי המנצחת מארי-ז'וזה פרק מצרפת (49.28 שניות). 1995 World Championships in Athletics
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה פרימן במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי של 48.63 שניות, אחרי מארי-ז'וזה פרק שקבעה שיא אולימפי חדש של 48.25 שניות ולפני פלילט אוגונקויה מניגריה (49.10 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.78 שניות.
באליפות העולם שנערכה באתונה שביוון בשנת 1997 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.77 שניות. 1997 World Championships in Athletics
באליפות העולם שנערכה בסביליה שבספרד בשנת 1999 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.67 שניות והגנה על תוארה. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:28.04 דקות, המנצחת הייתה רוסיה (3:21.98 דקות). 1999 World Championships in Athletics
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.11 שניות, לפני לוריין פנטון מג'מייקה (49.58 שניות) וקתרין מרי מבריטניה (49.72 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.81 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית (3:18.54 דקות) ובמקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.53 שניות, המנצחת הייתה פולין דייוויס-תומפסון מבהאמה (22.27 שניות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר שבאנגליה בשנת 2002 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.63 דקות. Athletics at the 2002 Commonwealth Games
אותות יום ההולדת
אותות יום ההולדת, בחלק מממלכות חבר העמים (הבריטי), מציינות את יום הולדתו הרשמי של המונרך על ידי הענקת אות לאנשים שונים למסדרים לאומיים או שושלתיים או הענקת עיטורים ומדליות. את ההצטיינות מעניק המלך הבריטי או נציג משנה למלך. אות יום הולדת היא אחת משתי רשימות האותות השנתיות, לצד אותות השנה החדשה.
היסטוריה
אות יום ההולדת לא הוענקה במקרים שבהם הן חפפו את אותות היובל ב-1887 וב-1897 והצטיינות ההכתרה בשנים 1911, 1937 ו-1953.
הענקת אות הכבוד הבריטי בשנת 2020 נדחה לסתיו (חצי הכדור הצפוני) בגלל מגפת הקורונה.
מבצע מוראביה–אוסטרבה
מבצע מוראביה-אוסטרבה (ברוסית: Моравско-Остравская наступательная операция') הייתה מתקפה של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה שנמשכה מ-10 במרץ עד 6 במאי 1945, ובמהלכה נכבש חלקה המזרחי של צ'כיה של ימינו, מוראביה, כמו גם חלק משלזיה הצ'כית.
רקע
באביב 1945, קו החזית בגבול הדרום-מערבי של פולין קטן עבר מוייליצ'קה דרך יאבוז'נו וגליביצה עד למידז'ילסי.
החזית האוקראינית הרביעית (איוואן פטרוב) והאגף הימני של החזית האוקראינית השנייה (רודיון מלינובסקי) היו הרחק מאחורי החזיתות האחרות של הצבא האדום. בחלק המערבי של הרי הטטרה הגבוהים נוצרה קשת חזיתית המכסה את הגבול הצפון-מזרחי והדרום-מזרחי של סלובקיה. בחזית האוקראינית הרביעית, שהייתה ממוקמת מול רכס הקרפטים המערבי ובין דוקלה לקשאו, היו בתחילת מרץ 1945 317,300 איש, 2,900 תותחים ומרגמות, 184 טנקים ותותחים מתנייעים ו-416 מטוסים. קבוצת הארמייה היינריצי (ארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה ההונגרית הראשונה), בפיקודו של גוטהרד היינריצי מנתה למעלה מ-150,000 איש, 1,500 תותחים ומרגמות, 100 טנקים ו-120 מטוסים.
מתקפה ראשונה ב-10 במרץ
ב-10 במרץ החלה המתקפה של החזית האוקראינית הרביעית עם הארמייה ה-38 (קיריל מוסקלנקו) מאזור פסצ'ינה וצ'רנה וודה. הצבא האדום הצליח להתקדם רק 3–4 ק"מ ביום הראשון של המתקפה. בערב 17 במרץ, ההגנה הגרמנית נדחקה לאחור ב-15 ק"מ רוחב חזית וכ-6–12 ק"מ עומק. היעדים המבצעיים לא הושגו, אך ההפסדים היו ניכרים. כשהמתקפה של הארמייה ה-60 (פאבל קורוצ'קין) של החזית האוקראינית הראשונה נגד הקורפוס ה-11 הגרמני ליד רטיבור הצליחה, המוקד הוסט לאגף הימני של החזית.
מתקפה שנייה ב-24 במרץ
ב-24 במרץ, החזית האוקראינית הרביעית החלה במתקפה הגדולה החדשה. אזור התעשייה של דרום שלזיה עילית וצפון מורביה הותקף כעת מצפון וממזרח בו זמנית. הארמייה ה-38 תקפה את חזית הקורפוס ה-59 הגרמני (ארנסט זילר) מאזור הזוהראו לכיוון לוזלאו. ביום הראשון קוי ההגנה הגרמניים נפרצו בהצלחה ושטח של 20 ק"מ רוחב ו-7 ק"מ עומק נכבש. התקפת נגד מהירה של דיוויזיות הפאנצר הגרמניות ה-8 וה-19 ליד לוזלאו לא הצליחה לשקם את המצב. ב-26 במרץ, לאחר קרב קשה אבדו העמדות בלוזלאו. חיילי הארמייה ה-60 וארמיית המשמר הראשונה (אנדריי גרצ'קו) הצליחו להתקרב לעבר בוהומין.
אנדריי יריומנקו, שמונה למפקד החדש של החזית האוקראינית הרביעית ב-26 במרץ, תקף שוב עם יחידות הארמייה ה-38 ב-27 במרץ. חייליו הצליחו לחדור עוד 5 ק"מ לעומק והתקרב אל האודר בבוקאו במרחק של 2 עד 3 ק"מ. ב-2 באפריל הצליחו קורפוסי הרובאים ה-95 וה-126 ליד רוגאו לחצות את האודר וליצור ראש גשר. במקביל, קורפוס הרובאים ה-11 חצה את הנהר ב-Tworkau. במזרח, הארמייה ה-18 הסובייטית הצליחה להתגבר על העמדות בהרי הטטרה ולכבוש את רוז'ומברוק. אולם עד 5 באפריל, פלישת ארמיית המשמר הראשונה והארמייה ה-18 לכיוון פרנקשטדט, שהורחבה כעת לעומק של 20 ק"מ, לא ניתן היה להעמיק אותה עקב ההתנגדות הגרמנית הגוברת. ב-6 באפריל, הארמייה ה-60, שהייתה כפופה בעבר לחזית האוקראינית הראשונה, הוצבה בניהולה של החזית האוקראינית הרביעית. הקורפוס ה-1 של הארמייה הצ'כוסלובקית (לודביק סבובודה, מ-3 באפריל קארל קלפאלק) הועבר לארמייה ה-18 (אנטון גאסטילוביץ') והצליח ב-4 באפריל לשחרר את ליפטובסקי מיקולש.
לאחר מכן שינתה הסטבקה את התוכנית המבצעית הנוספת לכיוון דרום מערב לכיוון אולומואוץ, משום שהוצעה האפשרות לנתק את ארמיית הפאנצר הראשונה. מטרת המתקפה הסובייטית הייתה לנתק את הקשר עם הארמייה הגרמנית ה-17 (פרידריך שולץ). פילדמרשל פרדיננד שרנר הזיז חמש דיוויזיות גרמניות כדי לתגבר את העמדות המאוימות של ארמיית הפאנצר הראשונה באזור אופבה. באותו זמן, הגרמנים עדיין היו מסוגלים לתקוף את הסובייטים ותקפו נגד ליד הכפר שמדרום ללוזלאו.
ב-22 באפריל נפלה אופבה לידי הארמייה ה-60, וב-30 באפריל נפלה אוסטרבה לידיה של הארמייה ה-38, והפכה את עמדותיה של הקורפוס ההררי ה-49 הגרמני (הדיוויזיות ה-78 וה-320 והדיוויזיות ההרריות ה-3 וה-4) לבלתי נסבלות. קורפוס רובאי המשמר ה-17 (ניקיפור מדבדב) של הארמייה ה-18 הסובייטית, שעדיין עמדה במזרח, הצליח לבסוף לאלץ את הקורפוס הגרמני ה-72 לסגת מהגדה הצפונית של נהר הוואה ולכבוש את ז'ילינה ב-30 באפריל. ארמיית הפאנצר הראשונה החלה מיד בנסיגה לכיוון אולומוץ' על מנת להימנע מכיתור. ב-6 במאי נפלו שטרנברק והגישות לאולומואוץ לידיים סובייטיות.
תוצאות המתקפה
הכוחות הסובייטים כבשו את אזור התעשייה אוסטרבה במוראביה ויצרו את התנאים להתקדמות לאזורים המרכזיים של צ'כוסלובקיה. הצבא האדום איבד 112,620 איש (23,960 הרוגים ו-88,660 פצועים). למעלה מ-5,000 חיילים סובייטים קבורים בבית הקברות בודז'יסלב שלסקי.
+'Justments
+'Justments הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס. האלבום יצא לאור בשנת 1974 על ידי חברת התקליטים סאסקס רקורדס. האלבום מכיל בין השאר את הסינגל המצליח "The Same Love That Made Me Laugh" אשר הגיע למקומות גבוהים במצעדי מכירות שונים.
תוכן
כל שירי האלבום נכתבו על ידי וית'רס, למעט גרסת כיסוי אחת לשיר "Can We Pretend" שכתבה דניס ניקולאס. שני שירים נוספים באלבום נכתבו בשיתוף עם הגיטריסט מלווין דאנלופ. כל השירים, מלבד גרסת הכיסוי, כתובים כדרכו של וית'רס מנקודת המבט של גבר שחור ממעמד הביניים האמריקאי של שנות השבעים המוקדמות, ובדומה לאלבומים קודמים גם אלבום זה עוסק בנושאי מין, עבודה, אהבה וזיכרונות מהילדות.
אינטגרטור כדור ודיסקה
אינטגרטור כדור ודיסקה (באנגלית: ball-and-disk integrator) הוא רכיב מפתח של מחשבים מכניים מתקדמים רבים. באמצעים מכניים פשוטים, הוא מבצע אינטגרציה רציפה של הערכים של קלט כלשהו. שימושים נפוצים באינטגרטור כזה היו לצורך מדידה של שטח או נפח ביישומים תעשייתיים, ובכוונות פצצה טכיומטריות ביישומים צבאיים. גם במערכות ניווט אינרציאליות, המשמשות בטילים בליסטיים, נעשה שימוש באינטגרטורי כדור ודיסקה.
המצאת האינטגרטור והשימוש המוקדם בו
הקונספט הבסיסי של אינטגרטור הכדור והדיסקה תואר לראשונה על ידי ג'יימס תומסון, אחיו של המדען המפורסם ויליאם תומסון. ויליאם נעזר ברעיון כדי לבנות את המנתח ההרמוני שלו ב-1886. המערכת הזאת שימשה לחישוב המקדמים של טור פורייה.
לאחר פיתוחו של תומסון, מספר מכונות דומות הופיעו. ראויות לציון היו המכונות שנבנו על ידי Leonardo Torres y Quevedo, פיזיקאי ספרדי אשר בה מספר מכונות למציאת שורשים ממשיים ומרוכבים של משוואות פולינומיות, והמכונות שנבנו על ידי מיכלסון וסטראטון, אשר המנתח ההרמוני שלהם ביצע אנליזת פורייה, אבל באמצעות שימוש במערך של 80 קפיצים במקום באינטגרטורים של קלווין. עבודה זו הוליכה להבנה המתמטית של תופעת גיבס, הקשורה להתנהגות של טורי פורייה ליד אי-רציפויות.
מחשבים צבאיים
עם תחילת המאה ה-20, ספינות קרב החלו לכוון את התותחים אל טווחים שמעבר לאופק. במרחקים כאלו, צופים שהוצבו במגדלים של הספינה לא יכלו להעריך את הטווח באופן מדויק, מה שהוביל לבנייה של מערכות מציאת טווח מורכבות ביותר. בנוסף, התותחנים לא יכלו לראות ישירות היכן המטחים שלהם פגעו, ונדרשו להסתמך על המידע שהעבירו אליהם הצופים. בערך באותה תקופה המהירות של הספינות גדלה, ושברה בהדרגה את מחסום ה-20 קשר לאחר ההצגה של ספינת הדרדנוט ב-1906. אמצעי בקרת אש הופיעו תוך זמן קצר כדי להתמודד באופן אוטומטי עם קצב זרימת המידע וביצוע החישובים, אבל גם אז חישוב פתרון הירי עדיין היה בעיה מורכבת.
הפתרון הופיע בלוח של Dreyer, אשר נעזר באינטגרטור כדור ודיסקה גדול כאמצעי להשוואת התנועה של המטרה ביחס לאוניה, וכך לחשב גם את הטווח שלה ומהירותה. הפלט נכתב על גיליון נייר. המערכות הראשונות הוצגו ב-1912 והותקנו ב-1914. בחלוף הזמן, למערכת ה-Dreyer נוספו עוד ועוד פרמטרים, כך שהיא התחשבה גם באפקט של הרוח, תיקונים הנגזרים מההבדל בין מהירות וכיוון הרוח האמיתית ומהירות וכיוון הרוח הנמדדת בהתבסס על תנועת האוניה, וחישובים דומים. כשמערכת ה- Mark V הותקנה על ספינות אחרי 1918, מעל 50 איש עבדו בשיתוף פעולה כדי להפעיל אותה.
מכשירים דומים הופיעו תוך זמן קצר בחילות ים אחרים ולצורך תפקידים שונים. צי ארצות הברית נעזר במכשיר פשוט יותר שנקרא שולחן בקרת אש, שבחלוף הזמן עבר פיתוח מתמשך ובסופו של דבר הפך למערכת בעלת תחכום המשתווה או עולה על הגרסאות הבריטיות שלה. מחשב דומה שימש בסיס למחשב טורפדו (Torpedo Data Computer), אשר פתר את הבעיה התובענית יותר של כיוון ירי הטורפדו בתרחישי ירי ממושכים יותר.
דוגמה ידועה לשימוש באינטגרטור כדור ודיסקה היא כוונת הפצצה של נורדן, אשר השתמשה בווריאציה קלה על התכנון הבסיסי בה הכדור הוחלף בדיסקה נוספת. במערכת הזו האינטגרטור שימש לחשב את התנועה היחסית של עצמים על הקרקע בהתבסס על הגובה, מהירות האוויר והכיוון. באמצעות השוואת הפלט המחושב עם התנועה האמיתית של עצמים על הקרקע, ניתן היה לקבוע במדויק את ההשפעה של הרוח על המטוס.
באינטגרטורי כדור ודיסקה נעשה שימוש במחשבי הנחיה אנלוגיים של טילים בליסטיים עד אמצע שנות ה-70. הטיל הבליסטי פרשינג 1 נעזר במערכת ניווט והנחיה המשתמשת בדגם Bendix ST-120 כפלטפורמה אינרציאלית בשילוב עם מחשב מכני אנלוגי, כדי להשיג הנחיה מדויקת. במקרה זה, הדיסק המסתובב מייצג את ציר הזמן, והוא סובב בקצב קבוע. כשהכדור נע ממרכז הדיסקה החוצה, הוא מסתובב מהר יותר, ביחס ישר למרחק מרכזו ממרכז הדיסקה. מהירות סיבוב הכדור מייצגת את מהירות הטיל, ומספר הסיבובים של הכדור מייצג את המרחק שעבר הטיל. מערכת כזאת מותקנת בכל אחד מצירי התנועה הקווית של הטיל, כאשר המידע המסופק ממד תאוצה מניע את הכדור החוצה ממרכז הדיסקה ( בכל מדידה הכדור נע מרחק רדיאלי שיחסי לערך התאוצה שנמדד). בדרך כלל המידע המסופק על ידי מד התאוצה משודר לזרוע הרדיאלית המניעה את הכדור, שגורמת לו לנוע באופן מתאים. המצבים המכניים של המערכת משמשים כדי לתזמן אירועים שונים במהלך מעוף הטיל, כמו כיבוי דחף והפרדת הראש הקרבי מגוף הטיל. השימוש הידוע הראשון במערכת כזאת היה בטיל ה-V2 שפותח על ידי הצוות של ורנר פון בראון בפנמינדה. התכנון הבסיסי שופר מאוחר יותר במפעל הרדסטון ויושם בטיל הרדסטון ומאוחר יותר הפרשינג 1.
תיאור
בדיוק כשם שרכיבים מכניים אחרים אחראים על ביצוע פעולות מתמטיות מסוימות כגון חיבור וחיסור, כפל, וחילוק, כך אינטגרטור הכדור והדיסקה אחראי למעשה על ביצוע פעולת האינטגרציה \int של קלט משתנה. המכניזם הבסיסי של האינטגרטור מורכב משלושה חלקים נעים: החלק הראשון כולל דיסקה מסתובבת ומנגנון להעברת הקלט לכדור הגלילה שעל הדיסקה המסתובבת, דיסקת פלט שמידת סיבובה מייצג את תוצאת האינטגרציה (לא הדיסקה הראשונית אלא דיסקה שמצבה מייצג את הפלט של המערכת), וכפי שכבר הוזכר סוג כלשהו של כדור גלילה או דיסקה בין השניים. בדרך כלל הדיסקה המסתובבת ממונעת בכוח חשמלי ונעזרת בסוג כלשהו של וסת מהירות כדי להבטיח שהיא מסתובבת במהירות קבועה.
מעוף כלולות
מעוף כלולות הוא שלב חשוב בהתרבותם של רוב מיני הנמלים, הטרמיטים וכמה מיני דבורים. במהלך הטיסה, מלכות בתולות מזדווגות עם זכרים ונוחתות כדי להתחיל מושבה חדשה, או במקרה של דבורי דבש, ממשיכות את רצף המושבה בכוורת קיימת.
הגרסה המכונפת של נמלים וטרמיטים ידועה כאלטות.
לפני הטיסה
מושבת נמלים בוגרת מייצרת מלכות בתולות וזכרים מכונפים מידי עונה הנקראים אלטים. ביצים לא מופרות מתפתחות לזכרים. ביצים מופרות מתפתחות בדרך כלל לפועלות עקרות נטולות כנפיים, אך עשויות להתפתח למלכות אם הזחלים זוכים לטיפול מיוחד.