cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרב על צפת
הגעת הפלמ"ח
אלעד פלד, מפקד מחלקה בגדוד השלישי של הפלמ"ח קיבל הוראה לצאת לצפת. המחלקה מנתה 35 לוחמים והייתה מצוידת באמצעי לחימה רבים, אשר כללו חומרי נפץ, מקלעי ברן, מגל"ד 34 ועוד. היא יצאה בליל שבת הגדול, 17 באפריל בשעה 03:00 מהר כנען ועברה בדרך קשה תוך כדי עקיפת עין-זיתון העוינת. בשעה 05:00 עם אור הבוקר, הגיעו לוחמי הפלמ"ח לרובע היהודי.
אלעד פלד נתמנה למפקד כל הכוחות הלוחמים והאוכלוסייה בצפת, ובצוותא עם מיבר ניהל את המערכה בשבועות הבאים. לוחמי הפלמ"ח תגברו את עמדות הכוחות היהודים ולקחו חלק בהגנת העיר. הבעיה הייתה הצורך לחזק את הביצורים ברובע. חג הפסח חל בשבת והרבנים אברהם זיידה הלר ואפרים שרגא וינגוט חתמו על הודעה שעבודות הביצורים בעיר יש בהן משום פיקוח נפש ומותר ואף מצווה להמשיך בעבודות הביצורים בחג ובשבת.
אחד הקרבות הקשים היה קרב בלימת ההתקפה על הרובע היהודי מכיוון השוק והמסגד. באזור זה שנקרא קטע ד' הוקמו כמה מן העמדות שנועדו לבלום התקפה ופריצה לרובע היהודי, הקדמי היה בית ד"ר כהן שעמד במיקום הקרוב ביותר לאזור הערבי, ונוספו לו העמדה על בית אשת"ם, ועמדה נוספת שכונתה "עמדת בלויגרונד" שהייתה ממוקמת מעל הרחובות בפתח הרובע היהודי. ממקום זה הצליחו הערבים לפרוץ את המחסום שלרגלי העמדה ונכנסו לרובע היהודי בצעקות "קדם ואטבח", נבלעו בין הבתים והתקדמו לעבר המחסום השני. מגיני הרובע גילו אומץ לב וקפצו מתוך העמדות אל בין החורבות ופתחו באש מתת מקלע ורובה; בלט בתעוזתו מפקד הקטע בן צפת בנימין גייגר. ברגע שהגיעה הודעה על הפריצה, ניתנה מיד הוראה לכיתת פלמ"ח לחוש לקטע המותקף, והכיתה בפיקודו של גדעון אילון הגיעה לעמדה לאחר נסיגת האויב. מחשש שההתקפה תחודש עלה גדעון אילון לעמדת בלוייגרונד על מנת לצפות על השטח וכשצפה דרך חרך הירי נורה בעינו ונהרג. במקום הוצבה לוחית זיכרון לזכרו.
כדי להשיג הכרעה היה צריך להביא את כל הגדוד השלישי של הפלמ"ח. הפעם היה צריך להעביר יחידה צבאית גדולה ולכן היה צריך לכבוש קודם את ביריה ועין זיתון. כפרים אלה נכבשו ב-1 במאי 1948. מפקד הכוחות הערבים באזור, אדיב שישקלי, פתח באותו יום בהתקפה קשה על רמות נפתלי במטרה להקל את הלחץ על צפת. מגיני רמות נפתלי בקשו מיגאל אלון לשלוח להם תגבורת אך אלון, שהבין שהקרב על צפת הוא שיכריע את המצב באזור, סירב לבקשתם והורה לכוחות להמשיך בתוכנית.
לאחר כיבוש הכפרים, נכנס הגדוד השלישי לצפת ומפקדו, משה קלמן, התמנה למפקד כל הלוחמים בעיר; במקביל, בהיעדר שלטון אזרחי תפקדו מפקדי הקטעים כ"מושלים אזרחיים".
ההתקפה הראשונה
ב-6 במאי 1948 בשעה 01:00 החלה התקפה לכיבוש המצודה והפטמה שמעליה. לפני ההתקפה החלו להפגיז את קווי הערבים במרגמות דוידקה. הערבים היו מוכנים להתקפה והתוקפים לא הצליחו להתגבר על ביצורי הערבים. לפנות בוקר ניתנה פקודת נסיגה. כדי להימנע מנפגעים רבים בנסיגה התבצרו הלוחמים בבית הספר המקצועי (כעבור זמן המבנה שימש כמלון "רון", וכיום נמצאת בו "ישיבה קטנה חב"ד בצפת") והדפו את כל ההתקפות עליהם. בלילה למחרת הם נסוגו והשאירו בבנין מוקש חשמלי. עם כניסת הערבים לבנין הופעל המוקש. הבניין פוצץ וקבר מתחתיו 16 ערבים. בהתקפה נהרגו שישה לוחמים יהודים ו-20 נפצעו.
בינתיים הזרים שישכלי לאזור כוחות ערביים רבים נוספים על מנת לסייע ללוחמיו. בין היתר, צורפה לקרבות סוללת תותחים מאזור רמות נפתלי, שהחלה בהפגזה על הרובע היהודי וגרמה לקרבנות בנפש וברכוש. כישלון המתקפה וההפגזות הביאו לדמורליזציה בקרב יהודי צפת. יגאל אלון הצליח להסתנן לעיר. הוא ביקר במטה, סייר בעמדות ועודד את הלוחמים באמרו "החזיקו מעמד, עוד קצת והגלגל יתהפך".
בהיעדר פתרון אחר ומתוך הבנה כי הכוחות הערביים מתכננים מתקפה כללית, הוחלט כי יש להתחיל מיד בקרב המכריע על העיר.
ההתקפה השנייה – שחרור העיר צפת
ההתקפה החלה בהרעשה של מרגמות "דוידקה" ולאחר מכן הסתערו הלוחמים על הר המצודה ופיצחו את העמדות בעזרת פגזי פיא"ט. בית שלווה נכבש בקרב מחדר לחדר בקרב נהרג מפקד הפלוגה . הקרב העקרי נערך על תחנת המשטרה העירונית. גדר האבן שהגנה עליה פוצצה ודרך הפרצה הסתערו הלוחמים. קרב קשה נוהל מחדר לחדר ומקומה לקומה. מפקד הפלוגה הפורצת, נהרג בשוגג בהתקפה זו. אחרוני הלוחמים הערבים התבצרו על הגג. חלקם נסוגו בלילה לכיוון מירון וחלקם נפל בשבי. בעקבותיהם ברחו גם התושבים הערבים של צפת. בבוקר 10 במאי 1948 היו בית שלווה, המצודה והמשטרה העירונית בידי הלוחמים היהודים. בזמן שבעיר הערבית שררה דממה – פרט ליריות בודדות – בעיר היהודית יצאו אנשים מהמרתפים וחזרו לבתיהם.
ב-11 במאי 1948 החלו יחידות הפלמ"ח לסרוק את העיר שנמצאה ריקה. במטהו של שישקלי בבית הסראיה נמצאו מאות ק"ג של חומר נפץ, מאות אלפי כדורים וציוד רב. משטרת הר כנען נמצאה ריקה ובשעה 16:25 הונף מעליה הדגל העברי. באותו יום שלח מפקד הגדוד השלישי של הפלמ"ח משה קלמן (שכונה "הזאב") את המברק הבא ליגאל אלון:
הקרב המכריע היה בפיקודו של מ"מ אבינועם חדש, בן קבוצת כנרת. מתוך עדותו:
מורשת
באתרי הקרבות השונים בצפת, הוקמו לאחר המלחמה לוחות זיכרון עם שמות הנופלים היהודים ולוחות עם תיאור הקרבות. במרכז העיר נמצאת כיכר ה"דוידקה" ובה מרגמת "דוידקה" שהיה לה חלק חשוב בקרב על צפת.
שואוטיים
התפתחות מערוץ לחבילת תוכן
ב-1982 הערוץ אוחד יחד עם ערוץ הסרטים האמריקאי המצליח TMC (The Movie Channel), אשר היה בבעלות שותפות האחים וורנר ואמריקן אקספרס. שני הערוצים נהפכו לחטיבת תקשורת אחת בשם "רשת שואוטיים". ב-1985 הפכה ויאקום לבעלים הבלעדים של החטיבה.
בתחילת דרכו התמקד הערוץ בסרטי קולנוע וטלוויזיה וכן במספר הפקות מקור, לצד אירועי אגרוף יוקרתיים. עליית קרנו בשנות ה-90 הובילה בשנת 2000 להרחבתו ופיצולו למספר ערוצים. הערוץ הראשי נותר זה ששמו "שואוטיים", אשר הקרין הקרנות בכורה לסרטי קולנוע, סדרות מקור ומשדרי אגרוף. הערוצים הראשונים שנפתחו היו "Showtime 2", שלאחר מכן שינה שמו ל-"Showtime too" ("גם שואוטיים" - שם הנשמע זהה לשם הקודם), ו-"Showtime 3", אשר מאוחר יותר שינה שמו ל-"Showtime Showcase". שני ערוצים נוספים אלו שידרו במתכונת זהה לזה הראשי.
ערוצים נוספים שנפתחו עם הזמן עסקו בשידורי סוגה מסוימת או עבור קהל יעד מסוים: "Showtime Beyond" התמקד בתכני מדע בדיוני ופנטזיה, "Showtime Extreme" בסרטי פעולה, "Showtime Family Zone" משדר תכנים המתאימים לכל המשפחה, "Showtime Next" פונה לקהל יעד בגילאי 18–24 ותכניו של "Showtime Women" פונים לנשים.
חוריז
חוריז (ערבית: حريز) הוא כפר פלסטיני הממוקם שבעה ק"מ דרומית מזרחית לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון ובדרום הר חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה מנתה 997 תושבים באמצע שנת 2006.
קונדור קליפורני
קונדור קליפורני (Gymnogyps californianus) הוא עוף היבשה הגדול בצפון אמריקה. צבעו שחור עם טלאים לבנים תחת כנפיו, ראשו קירח וצבע עורו צהוב עד אדום בהיר. מוטת הכנף שלו הנה הגדולה ביותר בין העופות של צפון אמריקה. כיום חי הקונדור הקליפורני רק בגרנד קניון, בפארק הלאומי ציון והרי החוף המערביים של קליפורניה וצפון באחה קליפורניה. מין זה הוא היחיד ששרד בסוג Gymnogyps.
הקונדור הקליפורני הוא אוכל נבלות ונזון מכמות נכבדת של נבלות. אורך חייו הוא כ-50 שנה, ולפיכך הוא אחד העופות בעלי אורך החיים הארוך ביותר.
במהלך המאה ה-19 ירד מספרם של הקונדורים הקליפורנים באופן דרמטי בעקבות הרעלת עופרת, ציד, והרס בית הגידול. תוכנית שימור שקידמה ממשלת ארצות הברית הביאה לתפיסתם של 22 פרטים שנותרו בטבע עד 1987, וגידולם בשבייה בפארק סן דייגו ובגן החיות לוס אנג'לס. הם הורבו בשבי, ומ-1991 החלו להחזיר קונדורים לטבע. תוכנית שימור זו היא התוכנית היקרה ביותר לשימור מינים שנעשתה בארצות הברית. הקונדור הקליפורני הוא אחד העופות הנדירים בעולם, ונכון ל-2017 חיים 463 פרטים ממין זה.
טקסונומיה
הקונדור הקליפורני תואר על ידי חוקר הטבע ג'ורג' שאו ב-1797 כ-Vultur californianus. בתחילה סווג הקונדור הקליפורני באותו הסוג עם קונדור האנדים (V. gryphus), אולם עקב שוני במראם, באורך הכנפיים, ונטייתו של קונדור האנדים להרוג חיות קטנות כמזון, מסווג כיום הקונדור הקליפורני בסוג נפרד, Gymnogyps.
סיווגו המדויק של הקונדור הקליפורני, כיתר הקונדוריים (המכונים לעיתים "נשרי העולם החדש"), איננו ברור. אף על פי שנשרי העולם החדש ונשרי העולם הישן בעלי מראה ונישות אקולוגיות דומות, שתי קבוצות אלו התפתחו מאבות קדמונים אחרים בחלקים שונים של העולם.
היסטוריה אבולוציונית
במהלך תקופת הפליסטוקן היה סוג זה נפוץ באמריקה. על סמך ממצאים ממאובנים תוארו מינים נוספים בסוג זה: Gymnogyps kofordi שהתקיים בפלורידה בפליסטוקן התחתון ו-Gymnogyps howardae שהתקיים בפרו בפליסטוקן העליון. שרידי קונדור שנמצא בשכבה מהפליסטוקן העליון בקובה תואר כ-Antillovultur varonai; אולם בהמשך התברר כמין נוסף בסוג Gymnogyps, או אולי אף כתת-מין של הקונדור הקליפורני.
הקונדור הקליפורני הוא המין היחיד בסוג Gymnogyps החי כיום. בפליסטוקן העליון התקיים Gymnogyps californianus amplus, שתחום תפוצתו חפף את מרבית תחום התפוצה ההיסטורי של מין זה ואף הגיע עד פלורידה, אך הוא היה גדול יותר ומשקלו היה דומה לזה של קונדור האנדים. בעבר למין זה היה מקור רחב יותר, אולם עם השתנות האקלים במהלך עידן הקרח האחרון, הפכה אוכלוסייתו לקטנה יותר והתפתחה לתת המין המוכר כיום - Gymnogyps californianus californianus.
תיאור
קונדור קליפורני בוגר הוא בעל צבע שחור אחיד, למעט פסים או כתמים משולשים לבנים גדולים על החלק התחתון של כנפיו, בפרט בזכרים. רגליו אפורות, מקורו בצבע לבן צהבהב ועיניו אדומות. ציצית נוצות שחורות מקיפה את בסיס הצוואר. קונדורים צעירים הם ברובם בעלי כתמים חומים כהים, ראשם בצבע שחור, וצבע הכתמים תחת נוצות התעופה הוא אפור ולא לבן.
כאדפטציה הגיינית, על ראשו וצווארו של הקונדור הקליפורני יש נוצות מעטות, וכך העור מתייבש ונחשף לקרינת על-סגול מהשמש בגובה רב, אלו תורמים לסטריליות. הראש והצוואר יכולים להאדים בתגובה למצב רגשי, יכולת העשויה לשמש לתקשורת בין פרטים. צבע העור משתנה בין צהוב לאדום כתמתם.
בשונה מרוב העופות הדורסים הנקבה קטנה מן הזכר. הגודל הכולל יכול לנוע בטווח של 109–140 ס"מ, ומוטת הכנפיים 2.49–3 מטר. המשקל יכול לנוע בין 7 ל-14 ק"ג, כשהמשקל הממוצע הוא כ-8-9 ק"ג. רוב המדידות מקורן מעופות שגודלו בשבייה, ולכן קביעה אם יש הבדלים משמעותיים בין עופות שגודלו בשבייה לעופות שחיים בטבע קשה.
מוטת הכנפיים של הקונדור הקליפורני היא הגדולה מבין העופות של צפון אמריקה. מבחינת משקל ואורך הגוף הם שניים רק לברבור המחצצר (Cygnus buccinator) ולברבור המצוי (Cygnus olor) שהובא לאמריקה על ידי האדם. מבחינת אורך הגוף הוא קטן גם מהשקנאי האמריקאי (Pelecanus erythrorhynchos) ומהעגור האמריקאי (Grus americana).
ב-2021 דווח על רבייה א-זוויגית של נקבה בגן חיות בארהב. הנקבה הטילה 2 ביצים אשר הגוזלים שבקעו מהן אינם קשורים גנטית לאף אחד מהזכרים בגן החיות.
אופרטור ביליניארי
אופרטור ביליניארי הוא פונקציה  המוגדרת ממכפלה ישרה של שני מרחבים ליניאריים אל מרחב ליניארי שלישי, שהיא ליניארית בכל אחד משני הרכיבים: הפונקציה  היא ליניארית לכל \ b\in V, והפונקציה  היא ליניארית לכל a\in U.
דוגמאות:
שימושים
לאופרטור ביליניארי שימושים רבים בקריפטוגרפיה, למשל עבור סכמות הצפנה וחתימה מבוססות ID.
בקבוקף
בקבוקף (שם מדעי: Hyperoodon) הוא סוג של לווייתני שיניים ממשפחת לווייתני מקור ובו 2 מינים גדולים המזכירים דולפיננים גדולים.
הם בעלי לסת דמוית מקור גדולה והמצח רחב יחסית. סנפיר הגב גדול אף הוא ועוזר להם לשעוט במהירות קדימה. הם גדולים מאוד ביחס למשפחתם ויכולים להגיע לאורך 8 מטר. הם חיים בימים הצפוניים והדרומיים ונדירים באוקיינוסים הטרופיים.
בסוג זה 2 מינים:
H-S Precision Pro Series 2000 HTR
H-S Precision Pro Series 2000 HTR הוא רובה צלפים בריחי תוצרת חברת H-S Precision האמריקנית. פירוש השם HTR הוא Heavy Tactical Rifle. הרובה מוצע במספר קליברים, בהם 0.308 וינצ'סטר ו-0.338 לפואה מגנום. גרסה משופרת של הרובה נמצאת בשירות צה"ל תחת השם "ברק" שנקרא לעיתים קרובות HTR 2000 או 338. רובה ה"ברק" הצה"לי מדויק מאוד: צלפים מוכשרים מסוגלים לפגוע איתו בדיוק של 0.5 דקת קשת עם תחמושת Match Grade.
השינויים שבוצעו ברובה לטובת צה"ל
צה"ל רכש את הרובה כרובה צלפים לירי מדויק לטווחים ארוכים, בקליבר 0.338 לפואה מגנום, וכיום הוא נקרא "ברק". צה"ל, בשיתוף חברת H-S Precision, ביצע ברובה מספר התאמות ושינויים על מנת להתאימו לשירות בצה"ל. שינויים אלה כללו: כחלק מערכת הצלף ארוך טווח רכש צה"ל גם מנשאים, חצובות מנפרוטו, וכוונת לילה MUNS של חברת FLIR.
היסטוריה בצה"ל
רובה ה-HTR 2000 בקליבר 0.338 לפואה מגנום נבחר כדי לגשר על הפער בין הרמינגטון M24, רובה צלפים מדויק ואמין בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו שיעיל עד לטווח של 800 מטר, לבין רובה הבארט M82A1, רובה צלפים כבד בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ') שיעיל עד לטווח של 1,000 מטר למטרת דמות ו-1,800 מטר למטרת חומר וציוד, אך נחשב ללא נוח ולא מדויק מספיק לרובה צלפים (הוא בעל דיוק ממוצע של 1 דקת קשת עם תחמושת Match Grade ודיוק של 3–1.5 דקות קשת עם תחמושת רגילה). צה"ל ערך סקר שוק והחליט לרכוש את ה-H-S Precision Pro Series 2000 HTR עקב ביצועיו הטובים ומחירו הזול יחסית. צה"ל וחברת H-S Precision הסבו את ה-HTR 2000 בקליבר 0.338 אינץ' לרובה צלפים צבאי.
בשנת 2007 מספר רובי HTR 2000 נרכשו לניסוי ביחידות מובחרות בצה"ל. בעקבות הניסוי, הרובה נכנס לשירות במערך הצליפה של חיל הרגלים בצה"ל בשנת 2008 תחת השם "אוהד". ה-HTR 2000 זכה לטבילת אש מבצעית במבצע עופרת יצוקה וזכה לביקורות טובות. בעקבות ההצלחה הוחלט להגביר את ההצטיידות בו, ושמו של הרובה שונה ל"ברק".
אמריש
אמריש (בערבית: امريش) הוא כפר פלסטיני הנמצא עשרה קילומטרים דרומית-מערבית לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון שבדרום יהודה ושומרון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית הכפר 1,665 תושבים.
כ' בחשוון
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ' חשוון היא פרשת חיי שרה, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת וירא אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת.
אדולף הויזינגר
קריירה מוקדמת
אחרי המלחמה ושחרורו מהשבי הויזינגר חזר לגרמניה והצטרף לרייכסוור, צבאה המצומצם של גרמניה. הויזינגר שירת בתפקידי פיקוד ומטה שונים, בשנת 1925 הוא קודם לדרגת אובר-לויטננט ובשנת 1932 לדרגת האופטמן. הצטרף למשרד החיילים, המטה הכללי הסודי של גרמניה בשנת 1931.
הויזינגר שירת במשרד החיילים עד אוגוסט 1934, הוא מילא תפקיד פיקוד שונים ומונה לקצין המבצעים הראשי של הדיוויזיה ה-11 באוקטובר 1935, קודם לדרגת מיור בשנת 1936. הויזינגר הצטרף ל-OKH, המפקדה העליונה של צבא היבשה באוגוסט 1937, וקודם לדרגת אוברסט-לויטננט באפריל 1939.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הויזינגר לקח חלק בתכנון המבצעים הצבאיים הקרקעים בפולין, צרפת וארצות השפלה. הוא קודם לדרגת אוברסט ב-1 באוגוסט 1940 ומונה לקצין המבצעים הראשי של ה-OKH באוקטובר 1940.
עם פתיחת מבצע ברברוסה ה-OKH הפך אחראי לתכנון המבצעים הצבאיים בחזית המזרחית בעוד שה-OKW היה אחראי על המבצעים בשאר החזיתות. הויזינגר קודם לדרגת גנרל-מיור ב-1 בינואר 1942 ולגנרל-לויטננט ב-1 בינואר 1943.
אחרי שראש המטה של ה-OKH גנרל-אוברסט קורט צייטצלר נאלץ לפרוש מתפקידו מחמת בעיות בריאות ב-10 ביוני 1944, הויזינגר ירש אותו באופן זמני, הוא היה נוכח במפקדתו של היטלר ב-20 ביולי 1944 בשעה שהפצצה שטמן קלאוס פון שטאופנברג התפוצצה, הויזינגר נפצע בפיצוץ ואושפז בבית חולים.
הויזינגר נעצר על ידי הגסטפו בחשד שהוא היה מעורב בקשר העשרים ביולי, אף שהוא קיים מגע מסוים עם הקושרים לא נמצאו ראיות מספיקות כדי לקשור אותו לקושרים והוא שוחרר באוקטובר 1944. הויזינגר לא חזר לשירות פעיל והועבר לכוחות המילואים, הוא חזר לשירות פעיל ב-25 במרץ 1945 כאחראי המיפוי של הוורמאכט, נפל בשבי בעלות הברית המערביות במאי 1945.
אחרי המלחמה
הויזינגר העיד במשפטי נירנברג ושוחרר משביו בשנת 1947, הוא התמנה ליועץ ביטחון של קנצלר גרמניה המערבית קונראד אדנאואר בשנת 1950, כן שירת במשרד ההגנה הגרמני תחת השר תאודור בלנק.
הויזינגר נפטר בקלן בשנת 1982.
אלכסנדרה ונדרנוט
אלכסנדרה ונדרנוט (בצרפתית: Alexandra Vandernoot; נולדה ב-19 בספטמבר 1965) היא שחקנית בלגית.
קרב נאופקטוס
קרב נָאוּפַּקְטוֹס הוא קרב ימי שניטש ב-429 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין שייטת אתונאית לבין צי פלופונסי בפיקוד ספרטני. ההתנגשות ארעה סמוך לנאופקטוס (Ναύπακτος, Naupactus), בחוף הצפוני של המפרץ הקורינתי, והייתה המשך לקרב רִיוֹן, שהתחולל בין הצדדים בעברו השני של המפרץ שבועות אחדים קודם לכן. קרב נאופקטוס, כמו קודמו, הסתיים בניצחון האתונאים, והכשיל שוב את ניסיון הספרטנים ובעלי בריתם להצר את צעדיה של אתונה במערב יוון ולנתק את הקשר בינה לבין קֶרְקִירָה, בעלת בריתה הימית החשובה ביותר.
אלכסנדרה ונדרנוט
ביוגרפיה
ונדרנוט נולדה בבריסל לבלרינה היוגוסלבית-סרבית דוסנקה סיפניוס ולמנצח הבלגי אנדרה ונדרנוט.
שו (אל)
שו הוא אל הרוח (או האוויר) במיתולוגיה המצרית, והוא נחשב לאחד מראשוני האלים שנוצרו. הוא בעלה ואחיה של תפנות אלת הערפל והלחות ואביהם של גב ונות.
אלכסנדרה ונדרנוט
ביוגרפיה
היא למדה בקונסרבטוריון המלכותי של בריסל (Conservatoire royal de Bruxelles) ולאחר מכן החלה להופיע בתיאטרון.
קרב נאופקטוס
רקע היסטורי
בקיץ 429 לפנה"ס, בשנה השנייה למלחמה, ניסו הספרטנים על ידי פעולה משולבת של צבא וצי לשלול מאתונה את אחיזתה באותם מקומות במערב יוון, ששימשו תחנות ביניים בנתיב השיט סביב הפלופונסוס אל קרקירה, בעלת בריתה הימית החשובה ביותר. זאת ועוד, הספרטנים ביקשו גם להשתלט על נאופקטוס האוהדת את אתונה, שם ניצבה שייטת אתונאית בת עשרים טריארות בפיקוד פוֹרְמִיוֹן, שהשגיחה ובה בעת איימה על תנועת אוניותיה של קורינתוס, בעלת בריתה הימית החזקה ביותר של ספרטה.
שו (אל)
הוא ואחותו תפנות, נוצרו בידי אתום, האל הראשון, או על פי גרסאות אחרות על ידי רע. במגילת הפפירוס "Book of Overthrowing Apophis" נמצא שיר המתאר כיצד אל השמש רע יצר את האלים שו ותפנות לאחר שביצע בעצמו מין אוראלי וירק את נוזל הזרע אל האדמה.
אלכסנדרה ונדרנוט
ביוגרפיה
היא אמא לשני ילדים.
קרב נאופקטוס
רקע היסטורי
הספרטנים ובעלי בריתם נחלו מפלה ביבשה ובים כאחד. צבא בן אלף הופליטים פלופונסים, בפיקודו של הנָאוּאַרְכוֹס הספרטני קְנֵמוֹס, נוצח בקרב סטראטוס, לאחר שנחפז להתנגש מבלי להמתין לסיוע מן הצי המלחמתי. צי המשלוח הקורינתי, שהוביל את התגבורות לצבא, ניסה אומנם לחמוק מן השייטת האתונאית, אך ללא הצלחה. פורמיון כפה על הקורינתים ובעלי בריתם להילחם, ובקרב שניטש בפתח המפרץ הקורינתי הטביע אחת מאוניותיהם ולכד שתים-עשרה אחרות.
כשהגיעה לספרטה בשורת המפלה הכפולה, עורר הדבר כעס רב. לא זו בלבד שהקרב הימי הראשון בהנהגתם במלחמה זו הסתיים בתבוסה חרף עדיפותם המספרית, אלא גם לא יכלו להשלים עם נוכחותה של שייטת אתונאית, המטילה הסגר ומונעת את תנועת אוניות הברית החיוניות להם אל הים הפתוח. על כן שלחו האֶפוֹרִים אל קנמוס שלושה מטובי מצביאיהם, כדי שישמשו לו יועצים - את בְּרָסִידָאס, טִימוֹקְרָאטֵס ולִיקוֹפְרוֹן - והטילו עליהם לעשות את כל ההכנות הנדרשות לקרב ים נוסף, מוצלח יותר.
אלכסנדרה ונדרנוט
קריירה
ב-1992 גילמה דוכסית בדרמה התקופתית "Le Souper".
ב-1994 שיחקה כתבת טלוויזיה צרפתייה בסרט האופנה האמריקאי משהו ללבוש.
קרב נאופקטוס
ההכנות לקרב
מיד עם הגיעם החלו ברסידאס ועמיתיו מגייסים אצל בעלות הברית אוניות חדשות ומתקנים את אלו שניזוקו בקרב ריון. לאחר שאספו 77 טריארות יצאו לים מקילנה אל פנורמוס שבאכאיה. תוך כדי כך הגיע אל אתונה שליח מטעם פורמיון, כשבפיו בשורת הניצחון בקרב הימי ובקשה לשגר אליו במהירות אוניות רבות ככל האפשר לקראת התנגשות שנייה העתידה להתחולל בכל יום. האתונאים הקצו עשרים טריארות לשם כך, אך לא שלחו אותן מיד אל פורמיון, אלא פקדו עליהן לשוט קודם אל קִידוֹנִיָה שבכרתים לצורך מילויה של משימה נוספת, דחופה פחות.
אלכסנדרה ונדרנוט
קריירה
ב-1998 שיחקה בסרט "Le Dîner de Cons" המבוסס על מחזה של פרנסיס ובר.
קרב נאופקטוס
ההכנות לקרב
פורמיון, שחיכה לבואה של התגבורת, שט מנאופקטוס מערבה קרוב לחוף, ועגן את 20 אוניותיו ליד אַנְטִירִיוֹן, בפתח המפרץ הקורינתי. הספרטנים ובעלי בריתם, שביקשו לכפות קרב על השייטת האתונאית, שטו לאורך חופו הדרומי של המפרץ, ועגנו את אוניותיהם מנגד, ברִיוֹן שבפלופונסוס. "במשך שישה או שבעה ימים עגנו אלו מול אלו, כשהם מתאמנים ומתכוננים לקרב הים."
הספרטנים למדו את לקחי התבוסה הקודמת. הם סברו כי מפלתם נגרמה בשל חוסר ניסיונם הימי ומשום שציים לא היה ערוך לקרב ים, אלא היה צי משלוח עמוס חיילים וכבד-תנועה. לפיכך החליטו להתכונן לקרב ים של ממש, ולכפות על האתונאים להילחם בתוככי המפרץ, במקום צר, שם יקשה עליהם להביא לידי ביטוי את יתרונם במהירות התנועה והתמרון ההכרחיים לניגוח יעיל. הם עצמם ישימו את מבטחם בעדיפותם בלוחמת סיפונים ובמספר האוניות.
אלכסנדרה ונדרנוט
קריירה
ב-2001 גילמה את אשתו לשעבר של דניאל אוטיי בסרט הקומדיה "לצאת מהארון".
ב-2007 שיחקה ב-"Ondes de choc", מיני סדרה שהופקה על ידי "France 3" העוקבת אחר תאונה במפעל כימי שאירעה בטולוז ב-2001. ב-2019–2021 שיחקה בסדרה של נטפליקס "עסק משפחתי". היא הופיעה גם במספר סדרות טלוויזיה נוספות.
קרב נאופקטוס
ההכנות לקרב
פורמיון, שראה כי הפעם ניצבות מולו אוניות רבות פי כמה ולא צי משלוח מסורבל כמקודם, חתר שוב להתמודד בים הפתוח. נאומו טרם הקרב, כאשר עודד את אנשיו ותיאר בפניהם את תוכניותיו, מזמן לנו תיאור יחיד במינו של טקטיקות הלחימה בים בתקופה הקלאסית: "את המלחמה לא אעשה בטובתי במפרץ ואף לא אשוט לתוכו. כי יודע אני גם יודע, שמקום צר אין בו משום יתרון לאוניות מועטות, המיטיבות לשוט והנהוגות בידיים מנוסות, כשהן ערוכות כנגד אוניות מרובות ומסורבלות. כי אי אפשר לשוט ולנגח כראוי באוניית אויב, אם אין היא נראית יפה ממרחק רב, ואף אין לסגת אחור בשעת הצורך תחת לחץ האויב; ואף אין לפרוץ את שורות האויב (דְיֶיקְפְּלוּס) או להסתובב במהירות (פֶּרִיפְּלוּס), דברים שהם מטקסיסיהן של אוניות המיטיבות לשוט, אלא הכרח הוא שמלחמת הים תהפוך להיות מלחמת יבשה, ובמקרה זה גוברות האוניות המרובות במספרן."
מהלך הקרב
כדי לאלץ את פורמיון להילחם בתוך המפרץ, הגו ברסידאס ועמיתיו תחבולה. הם יצאו לים לפנות בוקר בראש אוניות הפלופונסים והפליגו מזרחה, משימים עצמם כמי שעולים על נאופקטוס. את הצי ערכו בארבעה טורים, ובטור הימני המוביל הציבו עשרים מן המהירות שבאוניותיהם. פורמיון, שלא רצה להפקיר את העיר ללא הגנה, נאלץ לנטוש את עמדתו, שט בטור אחד לאורך חופו הצפוני של המפרץ, מקווה להקדים את אויביו ולהגיע ראשון אל העיר. יחד איתו נע מזרחה גם חיל המֶסֶנִים, נכון ללוות את הקרב הימי מן היבשה, ולגונן במקרה הצורך על צוותי אוניות טבועות או ניזוקות שימלטו את נפשם בשחייה לחוף.
כאשר הבחינו המפקדים הספרטנים כי אוניות האתונאים כבר נכנסו למפרץ נאופקטוס והן קרובות להשיג את יעדן, כפי שציפו, "פנו פתאום על פי אות מטור עורפי לשורת חזית ועטו על האתונאים, כל אונייה לפי מהירותה, מתוך תקווה שיחסמו את כל אוניות האויב. אך אחת-עשרה מהן, אותן ששטו בראש הטור, נחלצו מהאגף הימני של הפלופונסים ומתנועת האיגוף שלו והצליחו להימלט למרחב."
שונה היה גורלן של תשע האוניות האחרות. הפלופונסים רדפו אחריהן עד החוף, והרגו את אנשיהן, חוץ מאלה שקפצו לים והצליחו להינצל בשחייה. אותן אוניות שנוגחו או ניזוקו בעת התקרבותן אל החוף נלכדו ונגררו על ידי הפלופונסים בחבלים כשהן ריקות, ואחת אף נשבתה על צוותה. "אך אוניות אחדות, שכבר נגררו על ידיהם, הוצאו מהם על ידי המסנים, שחשו לעזרה. הם קפצו לים, כשכלי זינם עליהם, עלו על סיפוני האוניות ונלחמו מעליהם באויב."
תוך כדי כך המשיכו עשרים אוניות הפלופונסים מן האגף הימני לרדוף אחר אחת-עשרה האוניות האתונאיות האחרות. כולן, חוץ מאחת, הצליחו להגיע ללא פגע אל פתח נמל נאופקטוס, ושם סבו ונערכו בשורת חזית כשחרטומיהן פונים אל האויבים, מוכנות להשיב מלחמה שערה. מיד אחר כך הגיעו הפלופונסים הדולקים אחריהן, "כשהם נושאים קולם בשיר הפַּייאַן, תוך כדי חתירה, כאילו כבר ניצחו." אלא שאירוע בלתי-צפוי ומפתיע היטה את הכף. "אונייה אחת מלֶאוּקָס, שהקדימה הרבה את האחרות, רדפה אחר האונייה האתונאית היחידה שפיגרה. אך קרה המקרה, וספינת סוחר אחת עגנה בלב הים, והאונייה האתונאית הגיעה אליה ראשונה, חגה סביבה במעגל וניגחה את האונייה הלאוקית וטיבעה אותה". אוניות הפלופונסים האחרות, שרדפו בלא סדר אחר האויב, כי חשבו שהניצחון מונח כבר בידן, הוכו תדהמה בראותן את המעשה המפתיע, עצרו את מהלכן וחיכו לעזרת שאר הצי. הדבר הפיח באתונאים אומץ מחודש, "ולפי צו אחד הריעו תרועה גדולה והסתערו עליהם." הפלופונסים החזיקו מעמד זמן קצר בלבד, משום שאוניותיהם לא היו מסודרות במערך קרבי וחלקן אף נכנס למי החוף הרדודים בשל אי ידיעת המקום. כשראו כי אפסה כל תקווה, נסו חזרה אל פנורמוס שבאכאיה. האתונאים, שדלקו אחריהם, הצליחו ללכוד שש מאוניותיהם ואף להחזיר לעצמם את אלו שנפלו לידי האויב בתחילת הקרב ונגררו בחבלים. תוקידידס מספר עוד, כי טימוקראטס, המצביא הספרטני שהיה על סיפונה של האונייה הלאוקית, שלח יד בנפשו לאחר שזו נוגחה והתמלאה מים, וגווייתו נפלטה אל נמל נאופקטוס.
אחרית הקרב
כנהוג בעת העתיקה, אספו האתונאים את שברי האוניות והחללים שצפו בזירת הקרב – סימן לניצחונם, והחזירו לפלופונסים במשא ומתן את שלהם. לאות תודה לאלים על ניצחונם, הקימו מצבת ניצחון מול מקדש אפולון בחוף נאופקטוס, המקום ממנו הסתערו אחת-עשרה אוניותיהם והכו את הצי הפלופונסי הרודף אחריהן. גם הפלופונסים טענו לניצחון, שכן חיבלו באוניות האתונאים בתחילת הקרב ואף לכדו אחת מהן על צוותה. את מצבת הניצחון שלהם הקימו בריון שבאכאיה, ואת האונייה שתפסו הקדישו לפוסיידון, שמקדשו נמצא בסמיכות מקום. אחר כך שבו אוניות הקורינתים ושאר הפלופונסים כל אחת לעירה, כשהן מפליגות בלילה מפחד התגבורת האתונאית הצפויה להגיע. עשרים האוניות האתונאיות, שהתעכבו בכרתים, הגיעו ימים אחדים לאחר הניצחון.
ניצחון פורמיון ואנשיו, חרף העדיפות המספרית של אויביהם, הדגים שוב את הצטיינותם של האתונאים בלוחמה ימית. תוקידידס כותב, כי הספרטנים לא הבינו נכונה מדוע נכשלו בקרב הקודם, זה שניטש ליד ריון, "ולא שיוו לנגדם את המומחיות מרובת הימים של האתונאים ואת אימונם שלהם קצר הימים". דומה, כי דברים אלה יפים גם ביחס לקרב נאופקטוס.
Human (שיר של ראג-אנ'-בון מאן)
Human (בעברית: אנושי) הוא סינגל של הזמר-יוצר הבריטי ראג-אנ'-בון מאן, שנכתב יחד על ידי ג'יימי הרטמן, והופק על ידי טו אינץ' פאנץ. השיר יצא, על ידי סוני מיוזיק אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס, ב-21 ביולי 2016. השיר נמצא באלבומו מ-2017, Human. מאוחר יותר, השיר היה שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה מ-2018, ג'ק ראיין.
השיר זכה להצלחה נרחבת בינלאומית, כשהוא הגיע למקום הראשון במצעדים ביותר מ-15 מדינות. נכון למאי 2021, השיר קיבל למעלה מ-1.2 מיליארד צפיות ביוטיוב, ומעל מ-595 מיליון השמעות בספוטיפיי.
ביקורת
קמרון אדמס, מ-The Daily Telegraph, השווה את השיר "Human" עם "Take Me to Church" של הוזייר, שלשניהם יש "השפעה מיידית, מילים כנות ונסיגה למוזיקה 'אמיתית' בתקופה של פופ ארגוני."
הופעות חיות
ראג-אנ'-בון מאן ביצע את "Human" בתוכנית המוזיקה הבריטית, Later... with Jools Holland ב-20 בספטמבר 2016. הוא גם ביצע את השיר בתוכנית האירוח האוסטרלית, The Morning Show ב-28 באוקטובר 2016. הופעה חיה נוספת של השיר היה התקיימה ב-The Graham Norton Show ב-10 בפברואר 2017. הוא הופיע גם בתוכנית האירוח הלילית האמריקאית, The Tonight Show Starring Jimmy Fallon ב-16 בפברואר 2017.
גרסת הכיסוי של טום ת'אם בשיתוף פעולה עם רואל
הווידאו קליפ של גרסת הכיסוי צולם במסגרת Pop-Up של יוטיוב באוסטרליה באולפני AFTRS בסידני.
תנע גבישי
בפיזיקה של מצב מוצק, התנע הגבישי הוא וקטור דמוי תנע שמיוחס לאלקטרונים וחורים במוצקים. הוא מוגדר על ידי וקטור הגל \vec{k} של הסריג, בעזרת הקשר
כאשר \hbar הוא קבוע פלאנק המצומצם.
הקשר לתנע הקווי
ישנן נקודות דמיון רבות בין התנע הקווי לתנע הגבישי:
אך ישנם גם הבדלים מהותיים בין שניהם, לדוגמה, בזמן שהתנע הקווי הוא גודל שנשמר לחלוטין, התנע הגבישי נשמר רק עד כדי וקטור הסריג. למעשה, אם לחלקיק יש תנע גבישי שמוגדר על ידי k אז הוא גם מוגדר על ידי כל k' כך ש k'=k+K כאשר K הוא ווקטור בסריג ההופכי. הדבר נובע מהעובדה שבזמן שהתנע הקווי מקיים סימטריה רציפה במרחב, התנע הגבישי מקיים סימטריה בדידה ועל כן חוקי השימור שלו לא מתקבלים על ידי משפט נתר.
אריה בן-אליעזר
אריה בן-אליעזר (זברובסקי) (י"ח בטבת ה'תרע"ד, 16 בדצמבר 1913 – כ"ב בשבט ה'תש"ל, 29 בינואר 1970) היה איש התנועה הרוויזיוניסטית, מאנשי האצ"ל, חבר הכנסת.
ביוגרפיה
אריה בן-אליעזר נולד בווילנה לאליעזר זברובסקי, וכשהיה בן 7 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בזמן מאורעות תרפ"ט ומאורעות תרצ"ו, היה ממגיני היישוב העברי בתל אביב ובירושלים. בימי צעירותו, היה חבר בתנועת בית"ר ובברית הבריונים. לאחר מכן הצטרף גם לשורות מחתרת האצ"ל.
בן-אליעזר יצא בשליחות בית"ר ואצ"ל לרומניה, לפולין ולמדינות הבלטיות בשנת 1932. בשנת 1933 נעצר לכמה שבועות על השתייכותו לברית הבריונים. לפני שפרצה מלחמת העולם השנייה, היה ממייסדי "הוועד להקמת צבא עברי", "הוועד להצלת יהודי אירופה" ו"הוועד לשחרור האומה" יחד עם ערי ז'בוטינסקי, הלל קוק ואחרים. בשנת 1943 חזר לארץ ישראל והצטרף למפקדה הראשית של האצ"ל. הוא נתפס באפריל 1944 על ידי הבריטים והוגלה אל מחנות המעצר באריתריאה, בסודאן ובקניה. במחנה שימש כמייצג העצורים בפני הבריטים. בן-אליעזר היה בין הראשונים שהצליחו לברוח מהמחנות בתחילת 1947. בבריחתו הגיע לצרפת, שם היה ממארגני האנייה אלטלנה.
ב-1948 חזר לישראל, היה ממייסדי תנועת החרות ונמנה עם ראשיה. הוא כיהן כיו"ר הראשון של הנהלת התנועה, היו"ר הראשון של סיעת תכלת לבן בהסתדרות הכללית וחבר הוועד הפועל שלה. בן-אליעזר כיהן כסגן יושב ראש הכנסת והיה חבר הכנסות מהראשונה עד השביעית, כחבר סיעות החרות וגח"ל. בהצבעה על הסכם השילומים דרש להביאו לכנסת ממיטת חוליו על אלונקה לצורך התנגדות להסכם.
בן-אליעזר היה מהראשונים להעלות את רעיון משאל העם בהחלטות גורליות (על רקע ההתנגדות למגעים עם גרמניה לקראת הסכם השילומים). כמו כן היה בן-אליעזר ממכונני הקשרים בין מדינת ישראל לבין צרפת.
נפטר בשנת 1970, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הנצחה
על שמו נקראו היישוב בית אריה, המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, גשר בן-אליעזר על גדות נחל הירקון בתל אביב וכן רחובות בערים רמת גן, פתח תקווה, ירושלים, בית שמש, אשדוד, אשקלון, נתניה ולוד.
משפחה
בן אחותו הוא חבר הכנסת לשעבר, גדעון גדות.
ליגת הכדורגל לצעירים (רוסיה)
ליגת הכדורגל לצעירים (ברוסית: "Юношеская футбольная лига", בראשי תיבות ЮФЛ) היא הליגה העליונה לנוער (בגילאי 16–19) בכדורגל ברוסיה. הטורניר מנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית בחסות תאגיד גזפרום.
מבנה והיסטוריה
הליגה הוקמה בשנת 2019 על מנת לפתח את קבוצות הנוער ברוסיה ובמסגרת מיתוגה מחדש של ליגת העל הרוסית בכדורגל.
במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות אשר בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה, ובסך הכל 30 מחזורים. בסוף כל עונה הקבוצה במקום הראשון זוכה באליפות המדינה. חוקי המשחק זהים לחוקים החלים על ליגת העל לבוגרים אך עם שינויים קלים, הכוללים הגבלה על שיתוף שחקנים זרים בכל קבוצה.
עונת הבכורה לא הושלמה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה והתאחדות הכדורגל הרוסית החליטה להעניק את תואר האליפות לקבוצת צ'רטנובו שניצבה במקום הראשון בפער של 10 נקודות מהמקום השני.
בעונת 2020/2021 השתתפו 28 קבוצות, מהן 14 קבוצות המורכבות משחקנים עד גיל 16 המתמודדות בליגה 2 ו-14 קבוצות נוספות המורכבות משחקנים עד גיל 17 המתמודדים בליגה 1. אותם מועדונים שלחו שני הרכבים, הרכב ילידי 2004 ששיחק בליגה 2 והרכב ילידי 2003 ששיחק בליגה 1.
הפקידו
הפקידו (בקוריאנית: 합기도, באנגלית: Hapkido) היא אמנות לחימה קוריאנית שהתפתחה מתוך אמנויות הלחימה היפניות אייקידו וג'ו ג'יטסו.
היסטוריה
מקור הפקידו הוא בקבוצת קוריאנים לאומנים בתקופה שלאחר הכיבוש היפני של קוריאה (תקופה זו נקראת גם התקופה הפוסט-קולוניאלית של קוריאה). אמנות זו הומצאה על ידי צ'וֹי יוֹנג סוּל ותלמידיו, סוּה בוֹק סוּב, התלמיד הראשון, צ'י הוֹן טסוּי (נכתב גם ג'י האן ג'אה) הנחשב לדמות שקידמה ופרסמה את האמנות יותר מכל, קים מוּ הוֹנג שחידש והוסיף מגוון טכניקות לאמנות, ומיוּנג ג'אה נאם שיצר חיבור חזק יותר לאמנות האייקידו היפנית. צוי יונג סול טען שביסס את אמנות לחימה זו על זרם של ג'ו ג'יטסו הנקרא "דאיטוֹ-ריוּ אייקי-ג'וּג'יטסוּ" (כיום נקראת אייקידו) שלמד מטאקֶדָה סוֹסאקוּ, מייסד שיטת ה"דאיטו ריו", במנזר בודהיסטי ביפן, אם כי טענות אלו מעולם לא הוכחו.
בשנת 1951 הקימו צ'וֹי יוֹנג סוּל וסוּה בוֹק סוּב (ראו למעלה) את בית הספר הראשון ללימוד הפקידו, אשר אז נקרא "יוּ קוואן סוּל האפקי דוֹג'אנג". בשנת 1958 פתח צ'וי לבדו בית ספר חדש בשם המקוצר הפקידו.
עקרונות השיטה
על סולם ה"קשה-רך" הפקידו נמצאת במרכז. היא משלבת טכניקות "קשות" כגון בעיטות הדומות לטאקוונדו וטכניקות "רכות" המנצלות את מומנטום היריב כגון הפלות ובריחים הדומים לאייקידו וג'ו ג'יטסו. הפקידו היא אמנות לחימה אקלקטית, מכאן שכל בית ספר ומורה מדגישים ומלמדים טכניקות שונות אך ישנן מספר שיטות הנמצאות בכל בית ספר ושיטה וכל הטכניקות מצייתות לשלושה חוקים: ווא, או עקרון חוסר ההתנגדות, הוא העיקרון הראשון של הפקידו ופירושו הוא שאין להתנגד למתקפה ישירות. לדוגמה, אם אדם ידחוף אמן הפקידו האמן, במקום להתנגד ולדחוף חזרה יזוז מכיוון הדחיפה וינצל את התנע של האויב מהדחיפה על מנת להטיל אותו.
וון, עקרון המעגל, הוא העיקרון השני של הפקידו. עיקרו הוא שבהפקידו משתמשים בתנועה מעגלית כדרך של צבירת תנע בשביל לבצע טכניקה בצורה טבעית וזורמת. כשהעיקרון הראשון והשני משולבים יחד, האמן יכול להוסיף את תנע האויב לתנע שלו עצמו בעזרת תנועה סיבובית.
יו, עקרון המים וההרמוניה, משמעותו שאמן ההפקידו אינו צריך להסתמך על כוחו. עליו "לזרום" עם כוח האויב. כוונתו שאמן ההפקידו צריך להסיט את מתקפות האויב באופן דומה לאופן בו המים הפוגשים בסלע מקיפים אותו, ולא מנסים לעבור דרכו.
הכרה בינלאומית
השם הפקידו נהפך לנפוץ באמצע שנות השישים וממשלת קוריאה הכירה בו רשמית.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית (במולדובנית: Република Советикэ Сочиалистэ Молдовеняскэ) הייתה אחת מ-15 הרפובליקות של ברית המועצות. מולדובה נכבשה על ידי הצבא האדום ב-2 באוגוסט 1940 בזמן מלחמת העולם השנייה. כשהתפרקה ברית המועצות הכריזה מולדובה על עצמאותה ב-27 באוגוסט 1991.
היסטוריה
הסובייטים הקימו ישות אוטונומית במקום בשנת 1924. לבסוף, מולדובה עצמה נכבשה מידי הרומנים פעם במלחמת העולם השנייה והאוטונומיה הסובייטית חודשה בקיץ 1940. בשנים שלאחר מכן נשלחו עשרות אלפי אנשים שנחשדו כמאיימים על השלטון ל"חינוך מחדש" בסיביר או בקזחסטן. בנוסף על כך, השלטון הסובייטי רדף את הכמורה וגירש גרמנים אתניים. בסוף העשור היה רעב כבד ברפובליקה.
עם שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב בשנים 1953–1964 אט אט מולדובנים החלו לחזור לארץ מהגולאגים. בשנות ה-70 וה-80 הרפובליקה קיבלה כספים רבים מהשלטון על מנת לפתח את האזור.
בשנות שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב חלה תחייה וחידוש התנועה הלאומית במולדובה, לאחר שלטון הדיכוי של ליאוניד ברז'נייב. בשנים אלו החלו מחשבות על היפרדות מהשלטון המרכזי. בסוף אוגוסט 1989 השפה המולדובנית אומצה כשפה הרשמית והיא הוחזרה לאותיות הלטיניות, כמו שהיה לפני השלטון הסובייטי. באביב- סתיו 1991 מולדובה הכריזה על עצמאות וברית המועצות התפרקה, ובכך תמו הימים על הרפובליקה.
במולדובה של ימנו חבל טרנסניסטריה הטוען לעצמאות משתמש באותו דגל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית
דני גוטפריד
דני גוטפריד (יליד 1939), בנם יחידם של רחל וצבי, הוא פסנתרן ג'אז, מוותיקי ענף אמנותי זה בישראל, יו"ר איגוד המוזיקאים הישראלי ומנכ"ל עילם, עמותת התמלוגים של מוזיקאי ישראל.
ביוגרפיה
גוטפריד החל את הקריירה שלו כפסנתרן קלאסי ואף זכה בפרס מוצרט והופיע עם תזמורות סימפוניות כסולן. את המעבר לתחום הג'אז עשה במסגרת שירותו הצבאי בתזמורת חיל האוויר תחת פיקודו של אריך טייך. בשנת 1962 צורף על ידי הסקסופוניסט ומנצח הג'אז מל קלר לרביעיית הג'אז של קול ישראל. בשנת 1965 פרש מהרביעייה ופיתח קריירה עצמאית כמוביל הרכבים שונים.
בשנת 1971 הקים, יחד עם אלברט פיאמנטה את רביעיית "סדנת הג'אז" שהייתה חדשנית וראשונית בישראל בכך, שהקליטה את תקליט הג'אז האינסטרומנטלי הראשון שיצא בישראל (1971) בשם "מזרה ישראל יקבצנו" והייתה החלוצה במיזוג לחנים ישראליים, יהודים ומזרח תיכוניים עם הג'אז.
בשנת 1981 הקים גוטפריד את המחלקה ללימודי ג'אז באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ועמד בראשה במשך שש שנים. לאחר מכן כיהן כמרצה בכיר באקדמיה עד לפרישתו לגמלאות בשנת 2008. בשנת 2010 רשמה אותו האקדמיה בספר הזהב שלה, בגין תרומתו הנכבדת לביסוס דמותה ויוקרתה.
בשנת 1985 הקים גוטפריד את התשתית ללימודי הג'אז בבית הספר התיכון האמנותי "תלמה ילין".
בשנת 1987 היה גוטפריד בין יוזמי פסטיבל "ג'אז בים האדום" באילת ומקימיו. הוא מונה למנהלו האמנותי של הפסטיבל, תפקיד אותו מילא עד הפסטיבל ה-22 (2008). גוטפריד הצליח למצב את הפסטיבל כאירוע הג'אז המרכזי של ישראל, אליו מגיעים מדי שנה עשרות אלפי מאזינים. במסגרת הפסטיבל הביא לישראל יותר מ-1,500 אמני ג'אז בינלאומיים, בהם רבים מהשמות הגדולים של עולם הג'אז.
בשנת 1992 העלה גוטפריד את סדרת הג'אז במוזיאון תל אביב אותה ניהל במשך שש שנים, ולאחריה יזם והקים את סדרת הג'אז באופרה הישראלית החדשה אותה ניהל עד שנת 2004. הופיע עם רבים מגדולי הג'אז העולמי, בהם סמי דייוויס ג'וניור, בני גולסון, סטן גץ, דיזי גילספי, פרנק פוסטר, סם ריברס, רד רודני, וון פרימן, ג'והני פריגו, פרנץ ג'קסון, רנדי ברקר, שילה ג'ורדן, קווין מהוגני, מרק מורפי, נילס-הנינג ארסטד פדרסן, ג'ורג'י פיים, פיליפ קתרין וז'אן - לו לוניון. גוטפריד הופיע ברחבי העולם כסולן ועם להקותיו השונות, בהן חמישייתו עמה הופיע בשליחות משרד החוץ הישראלי בהודו 1998 ובאיטליה 2004.
בשנת 1994 חנך גוטפריד את לימודי הג'אז במסגרת אסכולות לימודי ההמשך של האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2007 זכה גוטפריד לפרס משרד המדע, התרבות והספורט על תרומתו רבת השנים לקידום הג'אז בישראל. בשנת 2008 רשמה אותו האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים בספר הזהב שלה, כהוקרה על תרומתו לקידום לימודי הג'אז ובשנת 2018 זכה בפרס משרד התרבות לאמנים ותיקים על שמו של אריק איינשטיין.
דני גוטפריד הוא אביהם של המנצח, המלחין והפסנתרן ירון גוטפריד, הפסנתרן והמלחין אבירם גוטפריד, איש העסקים עודד גוטפריד ואורי מילשטיין.
במסגרת פעילותו הציבורית, גוטפריד, שהוא בעל תואר אקדמי בכלכלה וגם עורך דין בהשכלתו, הוא ממקימי איגוד המוזיקאים הישראלי שבראשו הוא מכהן. בנוסף, הוא מנכ"ל עמותת התמלוגים של מוזיקאי ישראל עילם.
יוניפי"ל
יוניפי"ל (אנגלית: UNIFIL, ראשי תיבות: United Nations Interim Force In Lebanon; עברית: "כוח האו"ם הזמני בלבנון"), הוא כוח צבאי לשמירת שלום מטעם האומות המאוחדות שמוצב בדרום לבנון (בין נהר הליטני לגבול עם ישראל). הכוח מורכב מחייליהם של מדינות שונות. מנדט יוניפי"ל הוא זמני ומחודש בכל חצי שנה.
יוניפי"ל הגיע לשטח דרום לבנון בעקבות החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם, לאחר מבצע ליטני. יוניפי"ל שימש ככוח שמירת שלום באזור, ופריסתו באזור דרום לבנון גרמה להפחתה בהסתננות טרוריסטים לשטחה של ישראל דרך הגבול הצפוני, אולם הובילה ליצירת בעיה חדשה, והיא ירי הרקטות על יישובי הגליל, גורם שהוביל למלחמת שלום הגליל.
עד פרוץ מלחמת לבנון השנייה, פעילותו של יוניפי"ל הסתכמה בסיורים רגליים, תצפיות וסיור אווירי יומי, שבאמצעותם הבחינו בהפרות סביב הקו כחול, אותם דיווחו לשני הצדדים ובמקרים של הפרה חמורה אף למטה האומות המאוחדות בניו יורק. כך למעשה, עד לשנת 2006, יוניפי"ל שימש ככח חסר יכולת פעולה או אכיפה משמעותית. התעצמות חזבאללה והתייצבותו על "הקו הכחול" נעשתה בגלוי, כאשר חיילי האו"ם נותרו חסרי מעש.
לאחר מלחמת לבנון שנייה, שונה המנדט של יוניפי"ל, והוא נהפך מכח שמירת שלום לכח בעל סמכות אכיפה מסוימות. על פי החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם הותר לחיילי יוניפי"ל לעצור פעילי חזבאללה חמושים כאשר הם מאיימים על אנשי הכוח או מבצעים פעילות טרוריסטית דרומית לליטני ומצד שני גם לפעול כנגד צה"ל במקרה שזה מפריע ביישום המנדט שהכוח קיבל ממועצת הביטחון של האו"ם. נכון ל-31 בינואר 2008, הכוח מונה 13,365 חיילים וכולל 11 גדודי חי"ר, צי ימי איטלקי וכוח אווירי איטלקי. אחד עשר גדודי החי"ר מתפלגים בין המדינות דלהלן: איטליה (שני גדודים), קוריאה הדרומית, קטר, אינדונזיה, גאנה, צרפת, נפאל, בלגיה ולוקסמבורג, הודו, ספרד.
מגבלות סמכויות האכיפה של הכוח תחת החלטה 1701 מגבילות גם כיום את יכולתו להתמודד מול חזבאללה. עם זאת, הפעילות בחתימה הגבוהה שעורך יוניפי"ל באזור פעולתו, בשיתוף עם צבא לבנון, מביאים לכך שמוצבי חזבאללה דרומית לליטני מאוישים כיום על ידי חיילי צבא לבנון, ולא חזבאללה כבעבר.
הקמה
ב-19 במרץ 1978, חמישה ימים לאחר פלישת צה"ל ללבנון במסגרת מבצע ליטני קיבל האו"ם את החלטות 425 ו-426 אשר קראו לנסיגת הכוחות הישראלים מאדמת לבנון והורו על הקמת ארגון אשר ישמור על השלום לאורך הגבול (הקו הכחול). הארגון עצמו קם ב-23 במרץ על בסיס הפעילות של המשקיפים בלבנון של ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות שביצע מאז אביב 1972 תצפיות לאורך הגבול בין ישראל ולבנון. מטרתו המקורית של הארגון הייתה לשמור על השלום באמצעות פיקוח על נסיגת צה"ל, מניעת ירי רקטות של אש"ף על ישראל וסיוע לממשלת לבנון לשקם את סמכותה.
בפועל, פעילות יוניפי"ל לא סייעה למטרות אלו, מכיוון שהיה מורכב מחיילים חסרי ניסיון ומשוללי סמכות (למשל כפי שהודגש בהחלטה 467 של מועצת הביטחון מ־24 באפריל 1980 חל איסור לפתוח באש אלא עקב סכנת חיים) ממדינות עולם שלישי, ולעיתים נדירות התעמת עם אש"ף או עם החזבאללה, ובמקרים מסוימים אף סייע להם בפעולותיהם נגד ישראל.
מלחמת לבנון הראשונה
עם פלישת ישראל ללבנון במלחמת שלום הגליל בשנת 1982, פעילותו המקורית של כוח יוניפי"ל נוטרלה. במהלך שהיית ישראל בלבנון התרכז הכוח בפעילות הומניטרית וסיוע לאוכלוסייה בדרום לבנון.
החל משנת 1985 החלה ישראל בנסיגה הדרגתית משטח לבנון אל רצועת הביטחון, ובשנת 2000 נסוגה ישראל סופית מלבנון. לאחר נסיגת ישראל נטל על עצמו יוניפי"ל את משימותיו המקוריות מחדש ונפרש לאורך הקו הכחול במטרה לפקח על הפעילות הצבאית בין ישראל וארגון החזבאללה מתוך כוונה להביא לרגיעת המצב, בנוסף לפינוי המוקשים בדרום לבנון וסיוע לאוכלוסייה המקומית.
כוח יוניפי"ל לאחר הנסיגה לרצועת הביטחון
בשנת 1985 מנה כוח יוניפי"ל כששת אלפי חיילים: מגאנה 770 חיילים, מנפאל 660, מאירלנד 645, מנורווגיה 627, מאיי פיג'י 626, מצרפת 610, מפינלנד 509 ומהולנד 155 חיילים.
היו קיימות גם שלוש יחידות תחזוקה צרפתיות שמנו כ-793 חיילים, יחידת רפואה שוודית שמנתה כ-146 חיילים ויחידת מסוקים איטלקית שמנתה כ-47 חיילים. בשש שנות פעילותו של הכח נהרגו כמאה מחייליו ורבים נפצעו.
עימותים בין כוח יוניפי"ל לצבא דרום לבנון
ביוני 1985 חטפו חיילים פינים מכח יוניפי"ל 11 חיילי צד"ל והסגירו אותם ל"אמל" וכתגובה חטף צבא דרום לבנון 25 בני ערובה מהיחידה הפינית.
מלחמת לבנון השנייה
במהלך המלחמה פגע בשוגג חיל האוויר הישראלי בעמדה של משקיפי OGL (משקיפי ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות המסונפים ליוניפי"ל) במוצב אל חיאם והרג ארבעה משקיפים: סיני, קנדי, אוסטרי ופיני. מזכ"ל האו"ם דאז קופי אנאן טען כי הפגיעה הייתה מכוונת בעוד שישראל התנצלה על התקרית ודחתה מכל וכל את דברי המזכ"ל, אשר בסופו של דבר חזר בו מהצהרתו הראשונית.
יוניפי"ל 2
במלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006 פלשה ישראל שוב ללבנון בעקבות התקפות חזבאללה, וכחלק מדרישותיה בהפסקת האש קבעה מועצת הביטחון של האו"ם בהחלטה 1701, כי כוח יוניפי"ל יתוגבר לכ-15,000 חיילים, אשר יהיו חמושים, עם סמכות מסוימת להילחם ויסייעו לצבא לבנון להתפרס לאורך הגבול ולמנוע את התחמשות חזבאללה, ובכוח ימי גרמני שימנע משלוחי נשק לחופי לבנון. בנוסף הוקם במטה האו"ם בניו יורק חדר מצב שמפקד על פעולות הכוח החדש (שקיבל את הכינוי "יוניפי"ל 2").
לאחר קבלת ההחלטה, צרפת, מנהיגת הכוח התקפלה והורידה את מספר חייליה מחשש לחייהם, ואיטליה קיבלה במקומה את הנהגת יוניפי"ל כאשר שלחה שני גדודים (לעומת אחד של צרפת) ואת מפקד כוח יוניפי"ל.
ב-26 באוקטובר 2006, אירעה תקרית בין ספינת הביון הגרמנית אלסטר בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, לבין חיל האוויר הישראלי, במהלכה הוזנקו מטוסים לעבר הספינה ומסוק שהמריא ממנה.
ב-24 ביוני 2007, נערך פיגוע נגד כוח של היחידה הספרדית של יוניפי"ל. הפיגוע בוצע באמצעות מכונית תופת שחנתה ליד הכביש, נגד סיור של הכוח הספרדי, בציר שבין מרג' עיון לאל-ח'יאם. שישה מחיילי הכוח נהרגו ושניים נפצעו. בין החיילים שנהרגו היו שלושה חיילים ספרדים ושלושה קולומביאנים המשתייכים לכוח הספרדי. ארגון הטרור אל קאעידה בבלאד אלשאם (אל-קאעידה בסוריה הגדולה) לקח אחריות על הפיגוע. חזבאללה גינה את הפיגוע וטען כי הוא גורם נזק ללבנון. לטענת המרכז למורשת המודיעין, תוך ניתוח מאפייני האירוע ניתן ללמוד כי פיגוע מתוחכם מסוג זה אינו מאפיין את רמת גורמי הג'יהאד העולמי בלבנון. מכאן מתחזק החשד כי חזבאללה היה מעורב בפיגוע כנגד הגדוד הספרדי שנתפס כמטריד ביותר את חזבאללה מדרום לליטני.
ביקורת על הכוח
במהלך פעילותו של הכוח מאז נסיגת ישראל נמתחה עליו ביקורת קשה מצד גורמים ישראלים שונים בטענה כי הכוח משתף פעולה באופן פאסיבי עם חזבאללה. שיתוף פעולה זה התבטא, לפי הטענות, למשל בהתנהלות יוניפי"ל בעת חטיפת שלושת חיילי צה"ל מהר דב באוקטובר 2000 (אז נמנעו חיילי יוניפי"ל אשר צילמו את החטיפה מלהתערב בה, ובנוסף טענה ישראל כי בידיה עדויות על מעורבות פעילה של אנשי יוניפי"ל במקרה). ישראל פועלת באו"ם על מנת להביא לכך שיוניפי"ל יגלה עמדה תקיפה יותר כלפי החזבאללה.
בנוסף, בתקרית ב-2010, שבה צבא לבנון ירה לעבר כח צה"ל ליד משגב עם, והרג את מפקד הגדוד המרחבי - החיילים היו מוקפים בחיילי יוניפי"ל, כדי להקשות על צה"ל להגיב לעבר הכח היורה. לכל אורך האירוע - יוניפי"ל לא דרש מלבנון לנצור את האש. רק כשצה"ל החל להגיב, הם דרשו מישראל לחדול.
הרכב הכוח
עם סיום הרכבת "יוניפי"ל 2" יכלול הכוח כ-15,000 חיילים (כולל פקחים וכוחות עבודה) מאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, רוסיה, פינלנד, דנמרק, אינדונזיה, טורקיה, קטר ועוד.
תקציבו השנתי של יוניפי"ל הוא כ-100 מיליון דולר אמריקני.
מפקד יוניפי"ל הנוכחי הוא הגנרל ארולדו לזארו שהחליף את הגנרל האיטלקי סטפנו דל קול והחל את תפקידו בסוף שנת 2021.
במהלך שנות פעילותו של יוניפי"ל נהרגו כ-254 מאנשיו.
הנסיך הארי, דוכס סאסקס
הנסיך הנרי צ'ארלס אלברט דייוויד וינדזור, דוכס סאסקס (מכונה בדרך כלל "הנסיך הארי"; באנגלית: Henry Charles Albert David; נולד ב-15 בספטמבר 1984), הוא בנם השני של המלך צ'ארלס השלישי והנסיכה דיאנה, והחמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ביוגרפיה
הנסיך הארי נולד בלונדון. הוא נימול, על פי מנהג משפחתו. אמו, הנסיכה דיאנה, נהגה לקחת אותו ואת אחיו הנסיך ויליאם בילדותם לדיסנילנד, למקדונלד'ס, למרפאות איידס ולמקלטים לחסרי בית, מאחר שרצתה שיכירו טווח רחב יותר של חוויות משהכירו ילדים למשפחות המלוכה בעבר. הארי החל ללוות את הוריו בביקורים רשמיים בגיל צעיר. הסיור הראשון שלו מחוץ לבריטניה היה עם הוריו לאיטליה בשנת 1985.
לאחר מות אמו ביקר מספר פעמים אצל פסיכולוגים. הנסיך הארי למד באיטון קולג' היוקרתי, וסיים את לימודיו בשנת 2003. את השנה שלאחר מכן העביר במסעות לאפריקה, לאוסטרליה ולארגנטינה. במהלך שהייתו באוסטרליה עבד בחווה לגידול בקר, ובמהלך ביקורו בלסוטו התנדב בבית יתומים מקומי. בשנת 2005 היה מעורב בשערורייה כאשר הגיע למסיבת תחפושות מחופש לחייל נאצי. תמונות מאותו אירוע התפרסמו בעיתון "סאן" ועוררו זעם רב. בית המלוכה התנצל על האירוע. באוגוסט 2012, בעת ביקור בלאס וגאס, פורסמו תמונות הנסיך יחד עם מספר נשים בבית מלון בעירום. תמונות אלו גרמו מבוכה לבית המלוכה, והארי ננזף על ידי מפקדיו הצבאיים.
קריירה צבאית
לאחר שובו לבריטניה התגייס לצבא הבריטי. החל בקריירה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. באפריל 2006 סיים קורס קצינים ושובץ כמפקד כוח סיור ברגימנט הכחולים והמלכותיים, המשויך לחיל הפרשים של הצבא הבריטי וסיים את הכשרתו כמנהיג כוחות. בין השנים 2007–2008 שובץ במבצע האריק שבמחוז הלמנד באפגניסטן.
שאלת הצבתו של הנסיך באחת מזירות הלחימה של הצבא הבריטי בראשית המאה ה-21, אפגניסטן או עיראק, עוררה דיון ציבורי בבריטניה. עלה חשש כי הנסיך יהווה מטרה מועדפת, ובכך יסכן את חבריו לגדוד. ב-22 בפברואר 2007 יצאו משרד ההגנה ולשכתו של הנסיך צ'ארלס בהודעה משותפת, ולפיה הגדוד בו משרת הארי יוצב במחוז מיסאן שבעיראק. הנסיך הארי עצמו הודיע כי אם חבריו יישלחו לעיראק בלעדיו, יעזוב את הצבא. עם זאת, ב-16 במאי נסוג משרד ההגנה מהחלטתו, והחליט כי גדודו של הנסיך יישלח לעיראק בלעדיו.
ב-14 בדצמבר הוצב הארי באפגניסטן. משרד ההגנה הגיע להבנות עם אמצעי התקשורת בבריטניה, לפיהן הדבר לא יפורסם. עם זאת, הידיעות דלפו לאמצעי תקשורת באוסטרליה ובגרמניה, וב-28 בפברואר 2008 אישר אותן משרד ההגנה הבריטי. יום למחרת הפרסום הרשמי שב הנסיך לבריטניה, מחשש לחייו ולחיי החיילים המשרתים עמו. בספטמבר 2012, לאחר סיום קורס טיס והתמחות בהטסת מסוקי קרב, הוצב הנסיך הארי שנית במחוז הלמנד שבאפגניסטן להמשך שירותו הצבאי.
משפחתו והפרישה מתפקידים בבית המלוכה
משנת 2016 הנסיך הארי הוא בן זוגה של השחקנית האמריקנית מייגן מרקל. ב-27 בנובמבר 2017 פרסם בית המלוכה שהשניים התארסו. בני הזוג נישאו ב-19 במאי 2018 בכנסיית ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור. המלכה אליזבת' החליטה להעניק להארי את התואר דוכס סאסקס לכבוד נישואיו למייגן מרקל, שהפכה ביום חתונתה לדוכסית של סאסקס. באוקטובר 2018 הודיע הארמון שהדוכסית צפויה ללדת את ילדם הראשון באביב 2019. בנו הבכור ארצ'י, נולד ב-6 במאי 2019.
בינואר 2020, בני הזוג הודיעו על כוונתם לסגת מתפקידם הבכיר במשפחת המלוכה ולהפוך לעצמאים כלכלית.
ב-7 במרץ 2021, הארי ומייגן הופיעו בראיון בטלוויזיה עם אופרה וינפרי ב- CBS, שם פירטו את הסיבות מאחורי החלטתם לסגת ממשפחת המלוכה.
ב-4 ביוני 2021 נולדה לנסיך הארי ולאשתו מייגן מרקל הבת הנסיכה ליליבת מסאסקס (באנגלית: Lilibet “Lili” Diana Mountbatten-Windsor).
בדצמבר 2022 עלתה לשידור בנטפליקס הסדרה התיעודית "הארי ומייגן", אשר מתעדת את מערכת היחסים של בני הזוג מתחילתה ועד להחלטתם לפרוש מהיותם חברים בכירים במשפחת המלוכה.
זאב וולף מז'יטומיר
רבי זאב וולף מז'יטומיר (מכונה על שם ספרו: ה"אור המאיר", נפטר י"ד באדר תקנ"ח, 1798) היה מצדיקי תנועת החסידות בדור השלישי, ומגדולי תלמידי המגיד ממזריטש. עסק בתחילה במסחר ביין ואחר כך שימש כמגיד מישרים והפיץ את תורת החסידות בז'יטומיר.
ביוגרפיה
מעט ידוע על תולדותיו. שם אמו היה יהודית. היה מצאצאי רבי שאול וואהל. היה נשוי לעטיא אסתר. היה תלמידו של המגיד ממזריטש, ובספרו הוא מתאר את אופן אמירת התורה על ידי רבו. כמו כן היה מקורב לרבי פנחס מקוריץ ועוד מצדיקי החסידות. מלבד תפקידו כמגיד מישרים בז'יטומיר, הוא פתח בעיר בית מדרש חסידי. התאלמן ונישא בשנית לטויבא בת רבי צבי הירש מרגליות רבה של מזריץ', אלמנת רבי יצחק אייזיק כץ ה"ברית כהונת עולם". להם נולדו שלושה בנים. בסוף ימיו התגורר באיווניץ הסמוכה לז'יטומיר ובה נפטר ונקבר.
דבריו נדפסו בספרו "אור המאיר" (נדפס לראשונה בקוריץ, תקנ"ח, 1798) הנחשב לאחד מספרי היסוד של תורת החסידות. הספר נכתב על ידי תלמידו – רבי אליעזר מז'יטומיר. ספרו זה קיבל את הסכמותיהם של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, ואחרים. לעומתם האדמו"ר מקמארנא מציין ע"פ עדות מורו וחמיו הרב אברהם מרדכי מפינטשוב כי הספר נכתב על ידי שוחט שכשהביא הספר לפניו, השיב הרב מז'יטומיר שלא כיוון יפה אפילו לדבר אחד.
בדרשותיו שבספרו הטיף לחיי פשטות וגינה את רדיפת המותרות. בגישתו הוא מבטל את הבלי העולם הזה, נכסיו, ערכיו, יצריו, מכאוביו וייסוריו. בביקורתו זאת הוא לא חסך ביקורתו מהתנהגות האדמורי"ם בדורו. מעבר לכך הוא מקיף בספרו את כל השאלות המרכזיות, שעמדו בעולמה של החסידות
MVP של גביע העולם בכדורסל
השחקן המצטיין של גביע העולם בכדורסל הוא פרס המוענק על ידי פיב"א ל-MVP של גביע העולם בכדורסל. הפרס הראשון הוענק בשנת 1950 לאוסקר פורלונג מהזוכה, נבחרת ארגנטינה.
יהודה הכהן מסלתון טראב
הרב יהודה חיים הכהן מסלתון טראב (1871–1946) היה מוהל, מחבר ספרים ואב בית הדין של קהיר שבמצרים.
ביוגרפיה
נולד ב-20 בדצמבר 1871 (ח' בטבת ה'תרל"ב) בדמשק שבסוריה ללאה ולרב עזרא הכהן מסלתון טראב. בצעירותו למד תורה בהדרכת אביו, וזה האחרון גם דאג לפרנסתו.
בהגיעו לגיל 40 לערך, הוזמן לשמש כאב בית דין בקהיר שבמצרים. מלבד תפקידו הרשמי, אסף סביבו את צעירי הקהילה היהודית ולימדם תורה, וסבב בבתי הכנסת בעיר כדי למסור דרשות. בתקופה הראשונה לכהונתו אף הרבה לבקר בדמשק, ושמר על קשר עם רבני העיר, שהרבו להפנות אליו שאלות שונות בהלכה ובנוגע לקהילה היהודית.