cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנולד שוורצנגר
השתייכות פוליטית
שוורצנגר חבר במפלגה הרפובליקנית, ומהווה עוף חריג ומיעוט פוליטי בקהילייה ההוליוודית שרובה הגדול תומך דווקא במפלגה הדמוקרטית. הוא מתאר את עצמו כשמרן בנושאים כלכליים וליברל בנושאים חברתיים. כך למשל, הוא תומך בנישואים חד-מיניים ושיבח את פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, וכן בעד מאבק בהתחממות העולמית. שוורצנגר היה תומך נלהב של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן, שהגיע לנשיאות לאחר שהיה שחקן קולנוע בהוליווד ומושל קליפורניה, ותמך בג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1988. אף על פי כן, הוא ביקר את חבריו הרפובליקנים במשך משפט ההדחה של הנשיא ביל קלינטון ב-1998. שוורצנגר גם הופיע בקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש באוהיו בימים האחרונים של הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004.
שוורצנגר מספר שהוא הגיע לארצות הברית חודשיים לפני הבחירות לנשיאות בשנת 1968, ויצא לו לראות תעמולה פוליטית של ריצ'רד ניקסון ויוברט האמפרי. דבריו של האמפרי נשמעו לו כמו הסוציאליזם האוסטרי שממנו ברח. לעומת זאת, ניקסון דיבר על יוזמה חופשית, צמצום ההתערבות הממשלתית, הורדת מיסים וצבא חזק. כששאל חבר שלו מאיזה מפלגה ניקסון, והוא ענה שהוא רפובליקני, שוורצנגר החליט שהוא רפובליקני.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הביע שוורצנגר תמיכה במועמדותו של מושל אוהיו ג'ון קייסיק. לאחר שזה פרש, סירב לתמוך בדונלד טראמפ ולא הצביע לו.
יחסו לישראל
שוורצנגר ידוע באהדתו למדינת ישראל. ב-23 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה השתתף שוורצנגר בהפגנה פרו-ישראלית בקליפורניה כנגד ארגון חזבאללה. הפגנות דומות ערך בעקבות מבצע עופרת יצוקה והמשט לעזה ביוני 2010. בנוסף שוורצנגר מספר על עברו של אביו כחייל נאצי ועל הנזק שנגרם, לצורך מלחמה באנטישמיות.
מושל קליפורניה
שוורצנגר הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל קליפורניה במערכת בחירות recall שנערכה ב-2003 ובה, יחד עם ההצבעה על הדחתו של המושל המכהן גריי דייוויס נערכה הצבעה על זהות מחליפו אם הוא יודח. דייוויס הודח ברוב של 55.4%, ועבור שוורצנגר הצביעו 48.6% מהמצביעים (כשלמועמד שלאחריו, קרוז בוסטמנטה הדמוקרטי הצביעו 31.5%), והוא הפך בכך למושל קליפורניה.
בין פעולותיו הראשונות של שוורצנגר היה ביטול ההעלאה האוטומטית של דמי הרישוי השנתיים למכוניות (אחד הגורמים לחוסר הפופולריות של קודמו דייוויס). הוא הסתכסך עם מספר איגודים מקצועיים של עובדי מדינה, וארבע הצעות שהעלה במשאל עם נדחו ב-2005. לאחר מכן הצליח בשיתוף פעולה עם נציגי המפלגה הדמוקרטית ואף מינה את סוזן קנדי, דמוקרטית, כראש הסגל שלו.
עוד ב-2005 עמד שוורצנגר במרכז סערה, כאשר סירב להשתמש בסמכותו כמושל ולחון את סטנלי ויליאמס, מנהיג כנופיה שחזר למוטב, מעונש מוות. גם בעיר שבקרבתה נולד, גראץ שבאוסטריה, התעוררה מחאה נגדו, ופרנסי העיר נדרשו להסיר את שמו מאצטדיון הכדורגל של העיר, שנקרא על שמו כשנפתח ב-1997. בתגובה פרסם שוורצנגר הודעה שכדי לחסוך את ההתלבטות מפרנסי העיר, הוא מבקש מיוזמתו להסיר את שמו מהאצטדיון - וכך היה.
בבחירות שנערכו ב-2006, ניצח שוורצנגר עם רוב של 56%. בנובמבר 2009 הודיע שוורצנגר כי בכוונתו לפרוש מהפוליטיקה בסוף כהונתו כמושל.
בינואר 2011 הוא סיים את תפקידו כמושל, ובמקומו הושבע ג'רי בראון הדמוקרטי, שנבחר בנובמבר 2010.
בעקבות בחירתו כמושל קליפורניה, זכה לכינוי "הגוברנייטור", הלחם של המילה האנגלית למושל (Governor) ושם דמותו בסרטי "שליחות קטלנית" – "המחסל" (Terminator).
לאחר הקריירה הפוליטית
בספטמבר 2015 נבחר להחליף את דונלד טראמפ כמנחה התוכנית "המתמחה", אך פרש מהנחייתה במרץ 2017.
פעילות סביבתית
בשנת 2016 השתתף שוורצנגר בתשדיר הקורא לצמצום בצריכת הבשר כאמצעי להפחתת פליטת גזי חממה ולהתמודדות עם ההתחממות העולמית. בשנת 2018 שוורצנגר השתתף בהפקת הסרט "כוח טבעי", העוסק ביתרונות של תזונה מהצומח לספורטאים, לצד ספורטאים טבעונים בולטים. ב-2019 הצהיר כי התזונה שלו כיום היא "99% טבעונית".
צ'או צ'או
צ'או צ'או (באנגלית: Chow Chow) הוא גזע כלבים השייך לכלבי השפיץ ומוצאו במזרח הרחוק. הצ'או צ'או הוא כלב יוצא דופן בשל לשונו ופיו הסגולים ובשל רגליו האחוריות הישרות לחלוטין.
מבנה כללי
גובה: 46–51 ס"מ. משקל: 25–30 ק"ג.
פרוות הכלב ארוכה, סבוכה ועבה. צבעה אחיד והיא בצבעים: קרם, חום בהיר, כחול אפור, אדמוני או שחור.
הגזע ניחן בשני מאפיינים מיוחדים:
גזע זה קשה לריבוי. תוחלת חייו כ-15 שנים.
גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים
גינאה ביסאו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). איש מהספורטאים שייצגו אותה במשחקים לא הגיע להישג משמעותי. גינאה ביסאו מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הוועד האולימפי של גינאה ביסאו הוקם ב-1992 והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1995.
קתרין מוניג
קתרין סיאן מוניג (באנגלית: Katherine Sian Moennig; נולדה ב-29 בדצמבר 1977) היא שחקנית אמריקאית. נודעת בשל תפקידה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "ישנן בנות" בתור שיין מקאצ'ן, וכיום משחקת בסדרת הדרמת פשע "ריי דונובן".
ביוגרפיה
מוניג היא ילידת פילדלפיה שבפנסילבניה שבארצות הברית. היא בתה של הרקדנית מרי זאן והנגר (מתמחה בהכנת כינורות) וויליאם מוניג. כמו כן, היא האחיינית של השחקנית בליית' דאנר, ובת הדודה של במאי הקולנוע ג'ייק פאלטרו ושל השחקנית זוכת פרס האוסקר, גווינת' פלטרו. היא מכונה "Alt.Gwyn" (גווין האלטרנטיבית) בפי חבריה, משום שהיא דומה אך שונה ממנה.
מוניג עברה להתגורר בניו יורק בגיל 18 במטרה ללמוד באקדמיה האמריקאית לדרמה. שם היא החלה בקריירת הדוגמנות שלה וכמו כן החלה להופיע על הבמות.
קריירה
מוניג גילמה תפקידים רבים של לסביות או טרנסג'נדרים. היא נבחנה לתפקיד של ברנדון טינה בסרט "בנים אינם בוכים", אך הפסידה את התפקיד לטובת הילרי סוונק. היא גילמה טרנסקסואל לפני ניתוח ב"חוק וסדר: מדור מיוחד". היא הופיעה כאמנית לסבית ומאהבת לשעבר של הדמות אותה גילמה סופיה מיילס בסרט "בית ספר לאמנות".
בשנת 2004 החלה מוניג לגלם את דמותה של שיין מקאצ'ן בסדרת הדרמה "ישנן בנות" ברשת הטלוויזיה Showtime, שרצה במשך 6 עונות עד לסיומה ב-2009.
ב-12 באפריל 2006, מונינג הופיעה במחזה "אופוטרופוס" לצידו של השחקן לי פייס. במחזה, היא שיחקה "בחורה אמריקאית"- חייל אמריקאי צעיר ממערב ווירגינה שנהפך לשעיר לעזאזל בסקנדל הקשור להתעללות בכלא העיראקי.
בשנת 2011 שיחקה במותחן המשפטי "סנגור במבחן", שמבוסס על הספר באותו שם מאת מייקל קונלי.
החל מ-2013 משחקת בתפקיד קבוע בתור לנה בסדרת הדרמת-פשע "ריי דונובן" ברשת שואוטיים.
בשנת 2016 כיכבה בסרט הקומי "החבר המת שלי" בבימויו של אנתוני אדוארדס ולצידן של הת'ר גראהם וג'ינה גרשון.
חיים אישיים
בשנת 2017 נישאה למוזיקאית הברזילאית אנה רזנדה, ושתיהן מתגוררות כיום בלוס אנג'לס.
טריר
טריר היא העיר העתיקה ביותר בגרמניה שלה היסטוריה כעיר ולא כיישוב או כמחנה צבאי. היא נוסדה במאה ה-1 לפנה"ס. היא גם המושב העתיק ביותר של בישוף נוצרי מצפון להרי האלפים. בימי הביניים הארכיבישוף של טריר נחשב גם כנסיך אשר שלט על השטח שבין הגבול הצרפתי ועד לריין, והיה אחד מ-11 הנסיכים הבוחרים של שליט האימפריה הרומית הקדושה.
בטריר מתגוררים כ-100 אלף תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינת ריינלנד-פפאלץ. בעיר שוכנת הנהלת מחוז טריר-זארבריקן, ואוניברסיטת טריר שנוסדה ב-1473.
גאוגרפיה
טריר נמצאת במרכז עמק המוזל, ורוב שטחה נמצא על גדתו הימנית (המזרחית) של נהר המוזל. גבעות מכוסות עצים וגפנים משתרעות מדרום לעיר ועד הונסריק, ומצפונה עד להרי אייפל. גבול גרמניה עם לוקסמבורג נמצא כ-15 קילומטרים מהעיר. השטח העירוני של טריר מחולק לכ-19 מחוזות.
היסטוריה
הרומאים הכניעו את שבט הטרוורים הגאלי, במאה ה-1 לפנה"ס, והקימו באזור את אוגוסטה טרוורורום ("עירו של אוגוסטוס על אדמת הטרוורי") בשנת 30 לפנה"ס. מאוחר יותר הפכה העיר לבירת הפרובינקיה הרומית גאליה בלגיקה. במאה הרביעית לספירה שימשה לזמן קצר כעיר הבירה של הקיסר הרומי קונסטנטיוס כלורוס, אביו של הקיסר קונסטנטינוס, שהחל בפעילות בנייה אינטנסיבית שכללה את החומה מסביב לעיר, ארבעת שערי הכניסה (ביניהם פורטה ניגרה) אולם הכס (שהפך לכנסייה) והמרחצאות. בעיר הוקמו מגורים לקיסר הרומי המערבי, ובה נולד ההגמון אמברוזיוס.
הפרנקים כבשו את טריר מהרומאים בשנת 459, וב-870 היא הפכה לחלק מפרנקיה המזרחית, שבבוא הימים הפכה לאימפריה הרומית הקדושה. כוחם של הבישופים בעיר גדל באופן משמעותי, והארכיבישוף של טריר הוכר כאלקטור של האימפריה, אחד התפקידים החשובים בגרמניה באותה התקופה. אוניברסיטת טריר הוקמה בעיר בשנת 1473.
במאות ה-17 וה-18 ניסתה צרפת לכבוש את טריר במהלך מלחמת שלושים השנים, מלחמת תשע השנים, מלחמת הירושה הספרדית ומלחמת הירושה הפולנית. לבסוף, הצליחה צרפת להשתלט על טריר בשנת 1794 במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית. במהלך הכיבוש הצרפתי בוטלה נסיכות הבוחר מטריר, ולאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815, עברה טריר לידי ממלכת פרוסיה. קרל מרקס נולד בעיר בשנת 1818.
כחלק מפרובינציית הריין פקדה את טריר תקופת שגשוג כלכלי. תושבי העיר מרדו במהלך אביב העמים ב-1848 אך הוכנעו. ב-1871 הפכה העיר לחלק מהאימפריה הגרמנית.
טריר נפגעה קשות מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר הפכה לחלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ החדשה לאחר המלחמה. האוניברסיטה, שנסגרה בשנת 1797, נפתחה מחדש בשנות השבעים של המאה העשרים, וקתדרלת טריר נפתחה גם היא מחדש בשנת 1974. טריר חגגה 2,000 שנה בשנת 1984.
אתרים חשובים
טריר ידועה בזכות המבנים הרומים המשומרים היטב הנמצאים בה, שבהם נכללים:
יהדות טריר
בטריר (בכתובים: טרייר, טרויאש) התקיימה קהילה יהודית מימי הביניים ועד השואה, מן הקהילות העתיקות ביותר ביהדות גרמניה, שנייה רק לזו שבוורמס. לפי המסורת החלה ההתיישבות היהודית בעיר כבר במאות הראשונות לספירה, ואולם האזכור הכתוב הראשון הוא משנת 1066.
בראשית 1066 הורה הבישוף אברהרד על גירוש יהודי טריר. הגירוש לא יצא לפועל לאחר שהבישוף נרצח בידי כומר, ועל פי השמועה, היהודים קשרו עם אותו כומר כדי להסיר מעליהם את אימת הבישוף. בשנת 1096, בעת גזרות תתנ"ו נרצחו רבים מיהודי טריר, הבישוף אגילברט גונן על אלו מהם שהסכימו להמיר את דתם. הם הורשו לחזור ליהדותם בידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1104, למרות התנגדות הכנסייה הקתולית.
ב-1262 גורשו יהודי טריר שוב בידי הארכיבישוף היינריך פון וינסטינגן. הם שבו בשנים שלאחר מכן ותפסו עמדות ותפקידים בכירים בממשל העירוני במחצית הראשונה של המאה ה-14. יהודי טריר נמלטו מן העיר במהלך פרעות ארמלדר (הוא ארנולד פון אוישיגהיים ) וב-1339 הורשו לשוב ולהתיישב בעיר, לא לפני שהתחייבו לשלם מס גבוה קבוע. בתקופת המגפה השחורה סבלו יהודי העיר מרדיפות.
בדצמבר 1356 הרשה הקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בצורה רשמית לנסיך הבוחר מטריר להזמין את היהודים להתיישב בשטחים שתחת שלטונו, וב-1362 הורשו 50 משפחות יהודיות שהתחייבו להעלות מס קבוע, להתיישב בעיר.
ב-1418 גירש הארכיבישוף והנסיך הבוחר מטריר אוטו פון ציגנהיים את יהודי טריר מן העיר. הם שבו אט-אט להתגורר בה רק כעבור שבעים שנה. ב-1555 העניק הבישוף יוהאן פון אייזנברג זכויות ליהודי העיר, ובמקביל העלה את סכום המס שהושת עליהם. גם בשנים שלאחר מכן נמשכו גירושים לסירוגין ואף הוטלה על יהודי העיר החובה לשאת אות קלון. בשנים 1675–1676 הייתה תקופת רדיפות קשה, ובקהילה היהודית התקינו צום מיוחד בט"ו באלול שנשמר שנים רבות לאחר מכן.
הקהילה היהודית זכתה לשוויון ולהפסקת הרדיפות רק בשנת 1794 עם הכיבוש הצרפתי.
רבני הקהילה הראשונים המוכרים היו רבי יוסף ישראל ב"ר אברהם וורמסר ובנו רבי יצחק אהרן וורמסר, שניהם ידידיו של רבי יאיר חיים בכרך אב"ד וורמס שהתכתב עמם. אחרי פטירת הרב וורמסר התמנה הרב אהרן לבוב, ואחריו בנו רבי יהושע השיל לבוב שהיה גם חתנו של הרב וורמסר. הוא היה שותף פעיל בפולמוס הגט מקליווא וחיבר את ספר שאלות ותשובות בשם "פני לבנה". בהמשך התמנה גם כרבה של נסיכות אנסבך ושוואבך כולה.
בית הכנסת הגדול בטריר נבנה ב-1859 ובשנת 1910 מנתה הקהילה היהודית המקומית 1,000 נפשות.
הוטו
הוּטוּ היא אחת משלוש הקבוצות האתניות בבורונדי ורואנדה. אנשי ההוטו הם הרוב המוחלט ומהוים 85% מהאוכלוסייה בבורונדי ו-84% מהאוכלוסייה ברואנדה, אשר נחשבת למדינה הצפופה ביותר באפריקה. מבחינה תרבותית החלוקה במידה מסוימת מלאכותית ומבוססת יותר על מעמד מאשר אתניות, כיוון שאין הבדלים משמעותיים בשפה או בתרבות בין אנשי ההוטו לבין הקבוצות האתניות האחרות באזור, כמו הטוטסי.
שורשים
על פי הגרסה שרווחה במהלך המאה ה-20, ההוטו הוא שבט חקלאי שהגיע לאזור רואנדה ובורונדי מהמערב במאה ה-11, והתיישב במקום מגוריהם של הציידים-לקטים משבט הטווה. על פי גרסה זאת, במאה ה-15 הגיעו הטוטסי מאתיופיה לאזור ושיעבדו את ההוטו. הטוטסי תוארו כצאצאי הדמויות המקראיות שם או חם, בעוד שההוטו כונו "כושים". ההוטו תוארו על ידי אירופאים בתחילת המאה ה-20 כנמוכים ומכוערים מהטוטסי וכבעלי עור כהה יותר.
על פי גרסה אחרת, ההוטו והטוטסי היו בני עם אחד. התואר "טוטסי" ניתן לאנשים אשר החזיקו בבעלותם בקר והתואר "הוטו" ניתן לאדם ששירת אדם אחר בדרגה בכירה יותר. בתקופה הטרום-קולוניאלית, היו הטוטסי האליטה שתיווכה בין המלך ובין תושבי הארץ. היו שתארו את הטוטסי וההוטו כקאסטות, אך כאלו שאפשרו מעבר הדרגתי תוך מספר דורות. כך הוטו שרכשו מקנה נהיו לטוטסי, וטוטסי שהתיישבו על האדמה במקום מסוים היו להוטו.
GoldenEye
GoldenEye (בעברית: גולדן איי) הוא סינגל מאת הזמרת האמריקאית טינה טרנר אשר שוחרר ב-6 בנובמבר 1995. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט "גולדן איי" ה-17 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. השיר זכה להצלחה רבה, במיוחד באירופה, ואף הגיע למקום השני במצעד השירים מתחת להוט 100, של מגזין בילבורד.
הוטו
שורשים
עלו טענות שהגרסה שההוטו היו שבט נפרד מהטוטסי אשר הגיעו מאזור אחר היא שכתוב היסטורי. על פי טענות אלו, השלטונות בבורונדי ורואנדה על סף התקופה הקולוניאליסטית הן שאחראיות לתיאור הזה, שנוצר על מנת להתאים לרוח האירופית. טענות אלו נסמכות על עדויות שאין הבדל בין צבע העור של ההוטו והטוטסי; על תלונות של הוטו קיצוניים על כך שטוטסי מתחזים להוטו; ועל אמירות כמו זו של שר החוץ של בורונדי שאמר שניתן להבחין בין הוטו לטוטסי, אבל טווח הטעות הוא 35%. נטען שרק קבוצה קטנה של טוטסי אריסטוקרטים מתייחדים בכך שהם גבוהים מההוטו, בעוד הרוב הגדול של הטוטסי הם בעלי אותו גובה כמו ההוטו.
GoldenEye
כתיבה
מפיקי הסרט "גולדן איי" פנו בתחילה ללהקה הבריטית דפש מוד בהצעה לכתוב ולבצע את שיר הנושא של הסרט. עם זאת, הלהקה התקשתה לעמוד בלוח הזמנים שהציבו המפיקים, ולפיכך הם החליטו לשכור לתפקיד את הזמרת טינה טרנר. המוזיקאי האירי בונו כתב את השיר ודה אדג' הלחין אותו.
גבעון
גִּבְעוֹן הייתה, על-פי ספר יהושע אחת מארבע ערי החיווי בכנען: "וְעָרֵיהֶם גִּבְעוֹן וְהַכְּפִירָה, וּבְאֵרוֹת וְקִרְיַת יְעָרִים".
הוטו
התקופה הקולוניאליסטית
עם חדירת האדם הלבן לאזור, המילה "הוטו" קיבלה משמעות של קבוצה נחותה מה שבאופן טבעי הגדיר את הטוטסי כאליטה, על-אף שבעבר, משמעות המילה "טוטסי" הייתה "אדם בעל ממון (בקר) רב".
GoldenEye
כתיבה
השיר שוחרר בסמיכות לצאת הסרט לאקרנים, ושנה לאחר מכן כללה אותו טרנר באלבומה Wildest Dreams. בשנת 2010 יצרה הזמרת ניקול שרזינגר גרסת רמיקס לשיר עבור משחק המחשב "גולדן איי 007".
הוטו
התקופה הקולוניאליסטית
הבדל זה בא לידי ביטוי בעיקר בפסקי הדין של המערכת ההיררכית של ראשי השבטים שבראשה ניצב המלך; החוק המסורתי הפלה לטובה את הטוטסי ולמעשה שיקף מציאות של מערכת יחסים היררכית בין השניים. כך למשל, העונש על הריגת איש טוטסי על ידי איש הוטו הוא הריגת שני קרובי משפחה של הרוצח, בעוד העונש על הריגת הוטו על ידי טוטסי הוא הריגת בן משפחה אחד בלבד ממשפחתו של הרוצח.
גבעון
תולדות העיר
לפי המסופר במקרא, לאחר שבני-ישראל כבשו את העי ויריחו, ובטרם תקפו את גבעון, יצאו אליהם זקני העיר והונו אותם לחשוב כי מרחוק הגיעו, כדי לכרות ברית עם בני-ישראל, שמסע הכיבוש שלהם נודע למרחוק. מבלי להיוועץ באלוהים כרתו יהושע בן נון ונשיאי העדה ברית עם החיווי, ואז התבררה להם התרמית; אולם הם לא הפרו את הברית, ולא פגעו בחיווי בני-ישראל הענישו את החיווי בכך ש"יִחְיוּ; וַיִּהְיוּ חֹטְבֵי עֵצִים וְשֹׁאֲבֵי-מַיִם לְכָל-הָעֵדָה".
הוטו
התקופה הקולוניאליסטית
אומנם קשה להצביע על נקודת זמן מסוימת בה החלה ההפרדה ו/או ההבדלה בין טוטסי להוטו והסיבות להבדלה בין שתי הקבוצות אינן חד-משמעיות, אך ההפרדה אותה עשה האדם הלבן מבוססת על השוני במראה החיצוני בין השניים. ההוטו, אשר הוגדרו נחותים, היו נמוכים יותר וכהים יותר בצבע עורם, מנגד המראה החיצוני של הטוטסי שהיו בהירים יותר, גבוהים ורזים יותר, נתפס בעיני האדם הלבן כנעלה וזאת כתוצאה מיכולת הזדהות והקרבה היחסית של האדם הלבן עם הטוטסי בהשוואה להוטו. כאשר הגדיר האדם הלבן את ההבדל בין הקבוצות לראות עיניו, החלו נשמעים קולות מירמור בקרב בני ההוטו שהוגדרו כנחותים, עניין זה עתיד להפוך לבעיה המרכזית ברואנדה, ההפרדה הגזעית אשר ביצע האדם הלבן בין ההוטו והטוטסי הוא אחד מהגורמים העיקריים למציאות ברואנדה כיום. המתיחות בין הטוטסי לבין ההוטו הגיעה לשיאה ברצח העם ברואנדה כאשר אנשי הוטו רצחו בסביבות מיליון בני טוטסי ביחד עם אנשי הוטו מתונים.
גבעון
תולדות העיר
על פי המסופר ב, מלכי ירושלים, חברון, ירמות, לכיש ועגלון כרתו ברית (נקראת: "ברית הדרום") נגד גבעון, כשהאחרונה השלימה עם יהושע וישראל, ויצאו נגדה למלחמה. ישראל ובראשם יהושע יצאו לעזרת גבעון, הביסו את צבאות הדרום והרגו את מלכיהם. במהלך המרדף אחר הצבאות הנסוגים גרם יהושע לשמש לעמוד במקומה, כדי לאפשר לעם ישראל למקסם את הניצחון במערכה, ולהמשיך במרדף אחר האמוריים. זהו מקור האמרה שמש בגבעון דום.
גבעון הייתה בנחלת שבט בנימין ונמנית כאחת משלוש עשרה ערי הכהנים שנתנו בני ישראל על פי הגורל במשכן שילה:.
גבעון נחשבה למולדת משפחתו של שאול המלך לפי הנאמר בספר דברי הימים על תולדות שבט בנימין: "אֵלֶּה רָאשֵׁי אָבוֹת לְתֹלְדוֹתָם, רָאשִׁים; אֵלֶּה, יָשְׁבוּ בִירוּשָׁלִָם. וּבְגִבְעוֹן יָשְׁבוּ, אֲבִי גִבְעוֹן; וְשֵׁם אִשְׁתּוֹ, מַעֲכָה...וְנֵר הוֹלִיד אֶת-קִישׁ, וְקִישׁ הוֹלִיד אֶת-שָׁאוּל; וְשָׁאוּל, הוֹלִיד אֶת-יְהוֹנָתָן וְאֶת-מַלְכִּישׁוּעַ, וְאֶת-אֲבִינָדָב, וְאֶת-אֶשְׁבָּעַל.
הוטו
תרבות
אנשי ההוטו הם ברובם עובדי אדמה. הם גם עבדו כרועים עבור אנשי הטוטסי. המזון העיקרי של אנשי ההוטו מורכב מדגנים, שעועית, אפונה, בננות, בטטה ומעט בשר עיזים. רוב ההוטו כיום הם נוצרים, בעיקר קתולים, והשאר מאמינים בדת המסורתית שלהם, לעיתים בשיתוף עם נצרות, המתייחסת לאל נדיב בשם "אימנה" ומכירה במכשפים ושדים. בני ההוטו נישאים לרוב בסביבות גיל 17, כאשר הבנות מתחתנות בהגיען לבגרות. הגברים משלמים למשפחת נשותיהם מוהר של פרות ועיזים לקראת החתונה.
גבעון
תולדות העיר
חוקרי מקרא מביעים דעה שמכאן יחסם של הגבעונים אל שאול, שהתנחל בעירם וזאת גם הסיבה למציאות שבה "וַיְבַקֵּשׁ שָׁאוּל לְהַכֹּתָם בְּקַנֹּאתוֹ לִבְנֵי-יִשְׂרָאֵל וִיהוּדָה" (ספר שמואל ב', פרק כ"א, הקטע כולו שדן בנושא פסוקים א' עד י"ד).
הוטו
תרבות
בעבר, אף על פי שהתגוררו זה לצד זה, הטוטסי וההוטו נבדלו זה מזה ונמנעו מנישואים בין שבטיים. למרות זאת, עדיין היו כאלו אשר השתייכו לתתי-קבוצות; היו גם נישואי תערובת בין הטוטסי וההוטו ובתוך אותו "קלאן" (Clan – משפחה מורחבת) וחרף ההכרה בשוני שביניהם, חיו הללו במשותף.
גבעון
תולדות העיר
העיר מוזכרת בתנ"ך במספר הקשרים נוספים: בימי דוד ושלמה הייתה במקום "הבמה הגדולה", נביא השקר חנניה בן עזור היה מגבעון, ולאחר גלות בבל נמנתה גבעון בין ערי פחוות יהודה האוטונומית.
זיהוי המקום
מקובל לזהות את גבעון המקראית עם הכפר הפלסטיני אל ג'יב, ששימר את שמה. זיהוי זה נתמך במציאת 63 מרתפי יין מהמאה השמינית והשביעית לפנה"ס, כאשר כתובות בעברית על כדי היין מאששות את זיהוי המקום כגבעון., שחפר במקום בשנת 1956 פרסם מאמרים על הפקת יין ליצוא בגבעון, על הכתובות בעברית, על מרתפי היין החצובים בסלע, ועל מפלשי המים המתוכננים היטב שסיפקו לעיר את מימיה.
ממצא נוסף המאפשר את זיהוי המקום הוא הבריכה העתיקה הקיימת במקום. לפי הסברה זו הבריכה שסביבה נקשר מעשה הקרב בין חיילי יואב בן צרויה לחיילי אבנר בן נר כפי שמתואר במקרא, בספר שמואל ב':
ארכאולוגים מעריכים כי האתר היה מיושב בתקופת הברונזה המוקדמת ובמרבית תקופת הברונזה התיכונה (בערך 3000 עד 1550 לפנה"ס). משלהי תקופת הברונזה המאוחרת (1550 עד 1200 לפנה"ס), התקופה בה (על פי חלק מהחוקרים) נכבשה כנען בידי בני-ישראל, אף שלא נמצאו שרידי יישוב בתל, נמצאו בקברים קדומים יותר כלי חרס המאפיינים תקופה זו. בניגוד לעולה מהממצאים הארכאולוגיים, במקרא מתוארת גבעון כעיר גדולה מאוד בתקופה זו: "וַיִּירְאוּ מְאֹד כִּי עִיר גְּדוֹלָה גִּבְעוֹן, כְּאַחַת עָרֵי הַמַּמְלָכָה; וְכִי הִיא גְדוֹלָה מִן-הָעַי, וְכָל-אֲנָשֶׁיהָ גִּבֹּרִים" (יהושע י, ב).
על שמה של גבעון המקראית נקראת ההתנחלויות "מחנה גבעון" ו"גבעון החדשה", שהוקמו כ-2 קילומטרים מערבית לאל-ג'יב.
נמל התעופה הבין-לאומי ספינקס
נמל התעופה הבינלאומי ספינקס (בערבית: مطار سفنكس الدولي) הוא נמל תעופה ציבורי המשרת את העיר גיזה שבמצרים. נמל התעופה סמוך וחולק תשתיות עם שדה התעופה הצבאי קהיר מערב, על הכביש המקשר בין קהיר לאלכסנדריה. מסלול הנחיתה הראשי בנמל ממוקם כ-2 קילומטרים מהמסלולים שבקהיר מערב. חניית המטוסים ותשתיות הטרמינל ממוקמות ממערב למסלול הנחיתה. מערכת הניווט האווירית הטקטית (TACAN) של קהיר מערב (בקוד זיהוי BLA) ממוקמת בספינקס ומשואת השידור של מערכת הניווט VOR/DME של נמל התעופה הבינלאומי קהיר (בקוד זיהוי CVO) ממוקמת כ-47 קילומטרים מזרחית לנמל. באוקטובר 2017 הוכרז כי הנמל ייפתח לטיסות מסחריות בקיץ 2018, אך טיסות ניסוי נערכו רק באוקטובר. ב-26 בינואר 2019 חברת איג'יפטאייר אקספרס השיקה מהנמל טיסות ניסוי לנמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה, לנמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח', לנמל התעופה הבינלאומי לוקסור ולנמל התעופה הבינלאומי של אסוואן.
קלוד כהן-טנוג'י
קלוד כהן־טנוג'י (בצרפתית: Claude Cohen-Tannoudji; נולד ב-1 באפריל 1933) הוא פיזיקאי יהודי-צרפתי, זוכה פרס נובל לפיזיקה, לשנת 1997. אחד החוקרים הבולטים בתחום האופטיקה הקוונטית.
קורות חיים
כהן־טנוג'י נולד לאברהם כהן־טנוג'י ושרה לבית סבאח בקונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. מוצאה של משפחתו הוא מטנג'יר שבמרוקו הספרדית (וזה מקור "טנוג'י" שבשם משפחתו), והיא הגיעה לאלג'יריה דרך תוניסיה. כהן־טנוג'י מעיד כי למד מאביו את מה שהוא רואה כמאפייני היסוד של המסורת היהודית: חקר, לימוד ושיתוף הידע. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכון באלג'יריה, ובשנת 1953 עבר לפריז כדי ללמוד ב"אקול נורמל סופרייר", ושם למד עד 1957. בתחילת לימודיו נמשך למתמטיקה, אך אישיותו הכובשת של מורהו לפיזיקה, אלפרד קסטלר (חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1966), גרמה לו לבחור בפיזיקה.
בשנת 1958 נישא לז'קלין לבית ואיירט (Veyrat), מורה לפיזיקה ולכימיה בבית ספר תיכון, ונולדו להם שלושה ילדים. בנם הבכור, אלן, נפטר ממחלה בשנת 1993. לקלוד אח בשם ז'יל, פיזיקאי אף הוא. בנו של ז'יל, דניז, הוא היסטוריון, אשר כתב, בין היתר, חיבור היסטורי מקיף, המתעד את תולדות משפחת כהן-טנוג'י מאז רב ישמעאל כהן טנוג'י, לפני כ-400 שנה.
כהן־טנוג'י התגייס לצבא צרפת, ושירת בו במשך 28 חודשים. חלק משירותו עשה ביחידה מדעית. בשנת 1960 חזר להשלמת לימודי המחקר שלו, ובשנת 1962 הגיש את הדוקטורט שלו בפיזיקה בהדרכת אלפרד קסטלר וז'אן בוסל. עם תום לימודיו, קיבל משרת הוראה באוניברסיטת פריז. כתוצאה מפעילות הוראה זו כתב את הספר "מכניקת הקוונטים" (יחד עם שני עמיתים), הנחשב לספר לימוד מרכזי בתחום זה.
בשנת 1973 התמנה לפרופסור ב-קולז' דה פראנס, שהוא מוסד לימודים שהכניסה אליו פתוחה לכל, והפרופסורים בוחרים נושאי לימוד כראות עיניהם. בעקבות פעילות זו חיבר (עם עמיתים) ספרים העוסקים באלקטרודינמיקה קוונטית ובאופטיקה קוונטית.
החלק הידוע יותר בעבודתו הוא פיתוח טכניקה לקירור ולכידה של אטומים באמצעות לייזר. על עבודתו זו זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1997 יחד עם סטיבן צ'וּ וויליאם פיליפס.
אינטרקוסמוס
אינטרקוסמוס (רוסית: Интеркосмoс, גרמנית: Interkosmos) הייתה תוכנית חלל סובייטית לשליחת טייסי חלל ממדינות שהוגדרו כבעלות ברית של ברית המועצות, רובן היו קומוניסטיות. טייסי חלל אלו טסו למשימות משותפות עם הקוסמונאוטים הסובייטים. אינטרקוסמוס כללה את מדינות מזרח אירופה בעלות הברית של ברית ורשה (המכונה רשמית "חוזה הידידות, שיתוף פעולה וסיוע הדדי. זו הייתה אמנת הגנה קולקטיבית שנחתמה בוורשה, פולין בין ברית המועצות לשבע מדינות לוויין הגוש המזרחי של מרכז ו מזרח אירופה במאי 1955, במהלך המלחמה הקרה), קומקון (או המועצה לסיוע כלכלי הדדי, ארגון כלכלי משנת 1949 עד 1991 בהנהגת ברית המועצות שהרכיב את מדינות הגוש המזרחי יחד עם מספר מדינות קומוניסטיות במקומות אחרים בעולם) ומדינות סוציאליסטיות אחרות כמו אפגניסטן, קובה, מונגוליה ווייטנאם. בנוסף, מדינות פרו-סובייטיות שאינן בעלות ברית ישירות כמו הודו וסוריה השתתפו, ואפילו צרפת ואוסטריה, על אף שהן מדינות קפיטליסטיות.
עיקר התוכנית היה טיסות מאוישות אך נשלחו גם מספר כלי חלל לא מאוישים (לוויינים). התוכנית החלה ב-1967 עם שיגור לוויינים, והטיסה המאוישת הראשונה הייתה בפברואר 1978. בין השנים 1978–1988 נשלחו 14 קוסמונאוטים שאינם מרוסיה במסגרת התוכנית. במסגרת התוכנית שוגר האזרח הראשון לחלל שאינו מברית המועצות או מארצות הברית, וגם האדם ההיספני והשחור הראשון בחלל, וגם הנציג הראשון מיבשת אסיה בחלל.
במקביל לתוכנית זו שוגרו לוויינים מסדרה ביון, כאשר ברוב השיגורים בוצעו ניסויים שהוכנו במדינות שונות.
שיגורי לוויינים
השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור, קוסמודרום פלסצק וקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות בהתאם לגודל הלויין.
אוסלו (מחזה)
אוסלו הוא מחזה עטור פרסים מאת ג'יי.טי רוג'רס, אשר מתאר (בצורה דרמטית ובחלקה בדיונית), את המשא ומתן האמיתי, הסודי, שמאחורי הערוץ האחורי שחולל את הסכמי אוסלו בין ישראל לארגון לשחרור פלסטין (אש"ף). ההצגה עלתה בבכורה באוף ברודוויי ביוני 2016 ולאחר מכן עברה לברודוויי באפריל 2017.
אינטרקוסמוס
שיגורים מאוישים
במסגרת תוכנית זו נשלחו טייסי החלל הבאים:
אוסלו (מחזה)
ב-2017 זכה אוסלו בפרס טוני, פרס טוני למחזה הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר במחזה עבור מייקל ארונוב. כמו כן זכתה בפרס Drama Desk Award לשנת 2017 למחזה המצטיין ובפרס New York Drama Critics' Circle לשנת 2016–2017 עבור המחזה הטוב ביותר.
ב-2021 עובד לסרט טלוויזיה בשם זהה מבית HBO.
עלילה
"אוסלו" עוסק בסיפור האמיתי של המאמצים של מונה יול ובעלה טריה לארסן, דיפלומטים מנורווגיה, שארגנו משא ומתן פורץ דרך בין ראש ממשלת ישראל יצחק רבין לבין יו"ר הארגון לשחרור פלסטין יאסר ערפאת בשנת 1993. המחזה נמשך שלוש שעות.
יחסי אלג'יריה–סן מרינו
הסכמים דיפלומטיים
בין שתי המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד:
מרכז רוקפלר
מרכז רוקפלר (באנגלית: Rockefeller Center) הוא מרכז עסקים בעיר ניו יורק, הכולל 19 מבני מסחר. המרכז ממוקם בין רחוב 48 לרחוב 51, בין השדרה החמישית לשדרת האמריקות במרכז מנהטן, ניו יורק. כיום, כולל המרכז שני קומפלקסים - האחד נבנה בסגנון אר דקו בשנות ה-20, והשני כולל ארבעה מבנים מודרניים שנבנו בשנות ה-60 וה-70.
המרכז נקרא על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן אשר חכר את השטח מאוניברסיטת קולומביה ב-1928, והחל לבנות בו ולפתח אותו בין השנים 1929–1940.
אחד מדייריו הראשונים של המרכז היה איגוד הרדיו של אמריקה, ולכן נקרא המרכז בראשית דרכו "Radio City" - "עיר הרדיו". במרכז נמצא אולם המוזיקה רדיו סיטי.
מרכז רוקפלר נרכש על ידי מיצובישי בשנות ה-80 של המאה ה-20.
כיכר החירות (טביליסי)
כיכר החירות (בגאורגית: თავისუფლების მოედანი, תָוויסוּפּלוֹבּיס מוֹאֶדָני) היא הכיכר המרכזית של טביליסי בירת גאורגיה, בקצהו המזרחי של שדרות רוסתוולי. בין יתר המבנים הממוקמים בכיכר נמנים: בית עיריית טביליסי, הסניף הראשי של הבנק של גאורגיה וסניף של מלון היוקרה מריוט. כמו כן ממוקם בכיכר משרד הממשל של רובע טביליסי העתיקה.
מאז בניית הכיכר, בתקופת האימפריה הרוסית, יחד עם שדרות רוסתוולי, התרחשו בכיכר זו ציוני דרך חשובים שעיצבו את ההיסטוריה של גאורגיה, ביניהם: ההפגנות שהביאו להחלטה של הממשל הסובייטי בגאורגיה להכריז על עצמאותה של גאורגיה, אירועי מהפכת הוורדים שהביאו להפיכה בשלטון ללא שפיכות דמים, הפגנות האופוזיציה בגאורגיה בשנת 2007 שהביאו לבחירות חדשות בינואר 2008 ועוד.
שם הכיכר
בתקופת קיומה של הכיכר שונה שמה מספר פעמים. עם הקמתו במחצית הראשונה של המאה ה-19 נקראה הכיכר כיכר ירוואנסקי (כיכר ירוואן) או כיכר ירמולוב-ירוואנסקי. אלכסיי ירמולוב (Алексей Петрович Ермолов) היה הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, שיזם את הקמת הכיכר. מאוחר יותר, בשנת 1829, לאחר התמנותו של איוון פסקביץ' לנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז הוחלף שם הכיכר לכיכר פסקביץ'-ירוואנסקי. פסקביץ' היה הגנרל שכבש את ירוואן.
בשנת 1851 נוסד בסמוך לכיכר תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי ועל כן נקראה הכיכר לעיתים קרובות תאטרוֹסוּלס מילולית: "בקרבת התיאטרון"). בשנת 1918, עם כינונה של הרפובליקה הגאורגית קצרת המועד, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, שונה שם הכיכר לשמה הנוכחי תָוויסוּפּלוֹבּיס מוֹאֶדָני ("כיכר החירות"). לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה והקמתה של הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז שונה שם הכיכר לזאקפֶּדֶראצייסָה (ზაკფედერაციისა) עם שם הפדרציה החדשה, ומאוחר יותר, בתקופת גאורגיה הסובייטית, שונה שמם הכיכר לכיכר לנין (ლენინის მოედანი, לֶניניס מוֹאֶדָני). מאוחר יותר לקראת תום השלטון הסובייטי הוחלף שם הכיכר לכיכר בריה (ბერიას მოედნი, בֶּריאס מוֹאֶדָני) על שם לברנטי בריה. אולם היה זה לתקופה קצרה בלבד. בשנת 1991, לאחר הכרזת העצמאות של גאורגיה, החזיר נשיא גאורגיה הראשון, זוויאד גמסחורדיה את שם הכיכר לשמה בתקופה העצמאות המוקדמת של גאורגיה, כיכר החירות.
היסטוריה
הכיכר נוסדה במחצית הראשונה של המאה ה-19 על ידי אלכסיי ירמולוב (Алексей Петрович Ермолов), שהיה הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז בשנים 1816–1827. הוא החליט לבנות שכונה חדשה מחוץ לטביליסי של אותם הימים, כיום צפונית לטביליסי העתיקה.
בשנת 1820 נבנתה המפקדה הראשית של משטרת טביליסי באזור. בין השנים 1882-1886 נבנה בית עיריית טביליסי. בין השנים 1847-1851 נבנה תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי על ידי הארכיטקט האיטלקי ג'ובאני סקודיארי בהוראת הנציב העליון מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב. המבנה נשרף בשנת 1847 ונבנה מחדש.
בתקופת השלטון הסובייטי נקרא הכיכר, כיכר לנין ועמד במרכזו פסל של לנין. מאוחר יותר הוחלף הפסל במזרקה. בנובמבר 2006 נבנה פסל מוזהב של גיאורגי הקדוש, הקדוש המגן של גאורגיה, הורג את הדרקון.
ב-9 במרץ 1956 טבחו חיילים סובייטים בסטודנטים שהפגינו בכיכר כבר מספר ימים. ההפגנות שדוכאו ביד קשה הביאה לכך כי במשך 20 השנים הבאות לא נרשם שום עימות, עד שקם דור חדש של גאורגים צעירים.
בשנת 1967 נחנכה תחנת מטרו בכיכר שנקראת על שם הכיכר.
בשנת 2005 חגגו בכיכר, יחד עם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש שביקר בגאורגיה ונשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, כ-100,000 איש על פי ההערכה, 60 השנים לתום מלחמת העולם השנייה.
Philosophia
Philosophia הוא רבעון הישראלי לפילוסופיה, הוא כתב עת המתפרסם בשפה האנגלית ויוצא לאור בהוצאת שפרינגר.
היסטוריה
כתב העת נוסד על ידי אסא כשר ואלכס בלום בשנת 1971. השניים שימשו כעורכיו עד לשנת 1975 ולאחר מכן על ידי כשר לבדו. כתב העת משמש אכסניה למאמרים פרי עטם של חוקרים ישראלים לצד חוקרים זרים בעלי שם. בין היתר התפרסמו בו מאמרים מאת הכלכלן זוכה פרס נובל קנת' ארו, הפילוסופים הבריטים אלפרד ג'ולס אייר, פיטר גיץ', פיטר סטרוסון וגילברט רייל, הפילוסוף האמריקאי וילארד ואן אורמאן קוויין, הפילוסוף ההולנדי-אמריקאי באס ואן פראסן, הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר, הפילוסוף הפיני יאקו הינטיקה, ההיסטוריון האמריקאי ריצ'רד פופקין ורבים אחרים.
בכתב העת התפרסמו מאמרים בתחומי המשנה השונים של הפילוסופיה וההיסטוריה של הפילוסופיה, ועל נושאים המשיקים גם לתחומי ידע אחרים כגון גזענות, טרור, רגש, איידס, ענישה, מוסר ועוד.
עם חברי המערכת נמנים, נוסף על כשר, שלמה אבינרי (מהאוניברסיטה העברית), אהרון בן-זאב (מאוניברסיטת חיפה), אלכס בלום (אוניברסיטת בר-אילן), דב גבאי (קינגס קולג' לונדון), משה (מקס) ימר (אוניברסיטת בר-אילן), דוד הד (האוניברסיטה העברית), רוברט הופמן (אוניברסיטת העיר ניו יורק), ג'ונתן כהן (אוניברסיטת אוקספורד), שלום לפין (קינגס קולג' לונדון), קאי נילסן (אוניברסיטת קונקורדיה), סול קריפקי (אוניברסיטת העיר ניו יורק), אריאל רובינשטיין (אוניברסיטת תל אביב), ויליאם רודיק (אוניברסיטת ניו יורק) וג'ורג' שלזינגר (אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל).
פאלקון 1
פאלקון 1 היה משגר לוויינים קטן דו שלבי המונע בדלק נוזלי. המשגר פותח על ידי חברת החלל הפרטית SpaceX, שמייסדה, אילון מאסק, נחשב לאחד מיזמי החלל הפרטיים החשובים בעולם. פאלקון 1 היה הבסיס להמשך הפיתוח של משגרים על ידי החברה, ובהם המשגר פאלקון 9.
מאסק שואף להוזיל באופן משמעותי את מחיר השיגור לחלל של לוויינים, וזאת באמצעות תכנון חדשני של משגר הלוויינים פאלקון. בבסיס התכנון של משגר הלוויינים עומדת הפשטות: מנוע אמין, פישוט מערכות המשנה בטיל, פשטות במתקני הקרקע הנדרשים לשיגור, וקיצור משך ההכנות לשיגור. בחזונו רואה מאסק שיגור מהיר מאוד של מטע"ד לחלל - צמצום זמן ההכנה לשיגור לימים בודדים, ואף לשעות. טילים דוגמת הפאלקון 1 יוכלו לשמש את חיל האוויר האמריקני בתחום חדש ומתפתח, המכונה Responsive Space. הכוונה, בין השאר, לאפשר שיגור מהיר של לוויינים בעת הצורך, למשל בעת מתיחות צבאית, אירוע טרור עצום או אסון טבע. שיגור מהיר יוכל לפצות על אובדן נכסי חלל אמריקניים בעת לוחמת חלל מסוגים שונים (השמדת לוויינים באמצעות פיצוץ, סינוור בלייזר וכיוצא בזה). היכולת של פאלקון 1 (ואחריו פאלקון 9) "להתאושש" מהפעלת מנוע בלא שיגור ולחזור לביצוע תקין זמן קצר לאחר מכן, מהוות יתרון חשוב על פני משגרים אחרים המצויים כיום בשימוש.
מבנה המשגר
פאלקון 1 מורכב משני שלבים. השלב הראשון מונע באמצעות מנוע המכונה "מרלין" שפותח על ידי חברת SpaceX, והוא צורך תערובת של קרוסין וחמצן נוזלי. מנוע זה מייצר כחמישים טון דחף בגובה פני הים. בשלב השני מותקן מנוע נוסף הצורך אותו סוג של דלק וחמצן כמו המנוע של השלב הראשון. הדחף המפותח על ידי מנוע השלב השני הוא 3,500 ק"ג.
השיגור הראשון
לאחר דחיות רבות שנבעו מתקלות שונות, שוגר הפאלקון 1 לטיסת הניסוי הראשונה שלו ב - 25 במרץ 2006. השיגור בוצע ממתקן השיגורים של חיל האוויר האמריקני אתר ניסויים רייגן באי קוואג'לין. דליפת דלק מאחד מצינורות הדלק גרמה לאש במנוע שנראתה כבר כמה שניות לאחר השיגור. 25 שניות לאחר השיגור השריפה פגעה במערכת הפנאומטית. 4 שניות לאחר מכן, כשהלחץ ירד מתחת לסף מסוים המנוע הפסיק אוטומטית את פעולתו (ללא התערבות קצין הבטיחות). כל מערכות הטיל האחרות תפקדו בהצלחה. הטיל המשיך בנסיקה עד שהחל בנפילתו אל מימי האוקיינוס. הלוויין שהיה בחרטומו של המשגר לא הגיע לחלל והתרסק. לאחר ניתוח התוצאות של טיסת הבכורה של פאלקון 1, עולה כי היא נכשלה בגלל אום אלומיניום שנסדק עקב קורוזיה. האום היה אמור להדק צינורית של חיישן לחץ דלק בכניסה למשאבה. הדליפה גרמה לשריפה שבסופו של דבר פגעה במערכת ההידראולית וגרמה למערכות הבטיחות להפסיק את המנוע. ההשערה המקורית (טעות טכנאי על כן השיגור) התבררה בחקירה כלא נכונה.
הפתרון שנמצא היה החלפת אום האלומיניום וכמה רכיבים דומים בחלקים זולים יותר מפלדת אל חלד. חלקים אלה כבדים מעט יותר, ומקטינים את המטען המועיל בכמה מאות גרם. בבלוג שפתח מסר אילון מאסק כי הוא מוכן להמשיך ולהשקיע מכיסו, ואף להיכשל עוד בשני שיגורים לפחות. הצהרה זו שימשה אות הרגעה לרבים, שחששו כי כישלון השיגור יוביל להפסקת מימון החברה או לפגיעה בתוכניותיה העתידיות.
שיגור הניסוי השני
לאחר בדיקות ושינויים שבוצעו בעקבות לקחים מכישלון השיגור הראשון, בוצע שיגור נוסף של פאלקון 1 ב-20.3.2007. במקרה זה לא הותקן לוויין בחרטומו של המשגר, אלא משקולת המדמה לוויין. מטרת השיגור הייתה בדיקת המשגר בטיסה, הפרדת שלבים, הפעלת מנועי השלב השני והכנסת חרטום הטיל למסלול סביב כדור-הארץ. בעת השיגור מנועו של המשגר הוצת, אך המחשב גילה תקלה בהעברת נתונים מהטיל לאתר השיגור, וכיבה את המנוע. בהדגמה מרשימה של מהימנות טכנית, תודלק הטיל בשנית, ובלא מעורבות של טכנאים או בדיקות ישירות של המנוע, שוגר הטיל תוך כחצי שעה. (אם, למשל, מופעלים לשנייה מנועיה של מעבורת חלל אמריקנית, יש לבטל את השיגור, להוריד את המעבורת מכן השיגור, לפרק את המנועים ולטפל בהם - תהליך יקר וארוך היכול להימשך כחודש). המראת הטיל הייתה תקינה, השלב הראשון הופרד מהשלב השני, הוצת מנוע שלב שני, הופרד חיפוי המַטעֵד - אולם הטיל כשל מלהגיע למסלול. כדי לבדוק מדוע, חקרו אנשי החברה את סרטי הצילום ונתוני הטלמטריה. הממצאים הראו, כי בהפרדת השלבים פגע השלב הראשון בשני, ויצר תנודות הולכות וגדלות, שמערכת הייצוב של המשגר לא יכלה לפצות עליהן.
הבעיה המקורית הייתה שבעת כיבוי מנוע השלב הראשון הוא יצר באופן רגעי דחף לא סימטרי שגרם לטיל להתחיל לשנות את הכיוון אליו הוא פונה בשתיים וחצי מעלות לשנייה (הערך המקסימלי שציפו לו היה חצי מעלה לשנייה). התנועה הזו גרמה לכך שבעת ההפרדה בין השלבים הנחיר של השלב השני פגע בשלב הראשון. לא נגרם שום נזק אבל המכה גרמה לשכשוך דלק בשלב השני שגרם לתנודות שהיו מעבר ליכולת התיקון מערכת ההנחיה שלו. לקראת סיום הבעירה רמת הדלק במכל הייתה נמוכה כך שיחד עם השכשוך הכניסה למשאבות נחשפה מעל פני הנוזל והמנוע הופסק באופן אוטומטי לפני הזמן המתוכנן.
לאחר סיום הבעירה בוצעה בהצלחה הפרדה של טבעת מתאם המטעד שדימתה מסת לוויין כך שלמעט כניסה למסלול בוצעו כל המשימות העיקריות של המשגר וכל המערכות שלו נבדקו. בגרסה הבאה של המשגר תוקנה הפרדת השלבים, הותקנו מחסומים להקטנת שכשוך הדלק ושופרה תוכנת הבקרה של השלב השלישי.
שיגור הניסוי השלישי
בתאריך 3 באוגוסט 2008 שוגר המשגר פאלקון 1 בפעם השלישית, כשהוא נושא שלושה לווייני מחקר קטנים. ההמראה וטיסת השלב הראשון עברו בהצלחה, אולם תקלה בהפרדת השלב הראשון והשני מנעה את ניתוק השלב הראשון, והטיל לא הגיע לחלל. זהו כישלון השיגור השלישי של המשגר.
שיגור הניסוי הרביעי
השיגור הרביעי של פאלקון 1 ב-28 בספטמבר 2008 הושלם בהצלחה והגיע למסלול סביב כדור הארץ אך לא נשא מטען אמיתי אלא "דמה" במשקל 165 ק"ג עקב הכשלונות הקודמים.
השיגור החמישי והאחרון
השיגור החמישי נעשה ב-13 ביולי 2009 והיה להצלחה המלאה הראשונה. המשגר הביא את הלוויין RazakSAT של מלזיה למסלול סביב כדור הארץ, קרוב לקו המשווה. היה זה השיגור האחרון של פאלקון 1 ומכאן ואילך עברה SpaceX להשתמש בטילי פאלקון 9.
פורמיגה
מירילדס מסיאל מוטה (ידועה בכינוי פורמיגה, נמלה בפורטוגזית; נולדה ב-3 במרץ 1978 בסלבדור שבברזיל) היא כדורגלנית ברזילאית והיחידה אי פעם (גם בקרב שחקני הכדורגל הגברים) ששיחקה בשבעה מונדיאלים.
קריירה
נכון ל-2019 פורמיגה משחקת בקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית, אליה הגיעה בשנת 2017. בעבר היא שיחקה בסאו פאולו (1993-97), בפורטוגזה (1998), בסנטה איזבל (2000-2001), בסנטוס (2002), באינדפנדיינטה (2003) ובקבוצות נוספות.
פורמיגה הייתה חלק מנבחרת ברזיל שהשתתפה בגביע העולם 1995, גביע העולם 1999, גביע העולם 2003, גביע העולם 2007, גביע העולם 2011, גביע העולם 2015 וגביע העולם 2019. כמו כן השתתפה בשיא של שישה משחקים אולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת סידני (2000), אולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת לונדון (2012) ואולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
קנדיס לאריי
קנדיס גרגאנו (באנגלית: Candice Gargano; שמה לפני הנישואים דוסון; נולדה ב-29 בספטמבר 1985) הידועה יותר בשם הבמה שלה, קנדיס לאריי היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
היא מוכרת בשל תקופתה בארגונים העצמאיים האמריקאים, בעיקר בארגון Pro Wrestling Guerrilla (PWG), שבו הייתה פעם אחת אלופת הזוגות של PWG (כחלק מהצמד World's Cutest Tag Team עם המתאבק ג'ואי ריאן). החזקה זו בתואר הופכת אותה למתאבקת היחידה שהחזיקה בתואר זה בהיסטוריה של הארגון.
קריירה מוקדמת (2002–2008)
לאריי הופיעה בשנתיים הראשונות שלה בקריירה בארגוני ההיאבקות Empire Wrestling Federation (EWF) ו-International Wrestling Council. היא שימשה כמחליפה של מיס צ'ביוס הפצועה במסגרת טורניר של ארגון ההיאבקות ChickFight בשנת 2004, אך היא הפסידה כבר בשלב הראשון לפרינסס סוחיי. במהלך שנת 2005, לאריי הייתה אחת מעמודי התווך של EWF, כשהתמודדה מול מתאבקות כמו הוריקן הוואנה, קיד אומגה ואמייזינג קונג. בזמן שעבדה עבור ארגון זה, היא התחרתה במהלך שנת 2006 בארגוני ההיאבקות All-Pro Wrestling ו-Ground Zero Wrestling. בשנת 2007, לאריי התמקדה יותר בארגוני ההיאבקות של אזור המערב התיכון, שבו הופיעה ב-Insanity Pro Wrestling ו-Ring of Honor (ROH). בארגון ההיאבקות ROH היא הופיעה באוגוסט 2007 בשני קרבות חושך (קרבות שלא שודרו בטלוויזיה), שבהם הפסידה לשרה דל ריי ודייזי הייז.
לאריי החלה להופיע בארגון ההיאבקות Alternative Wrestling Show (AWS) בדצמבר 2007. במאי 2009, היא השתתפה בטורניר על אליפות הנשים של AWS. היא הגיעה עד לגמר הטורניר, כשבדרך היא ניצחה את קיטנה ורה וכריסטינה ואן ארי. בגמר עצמו, היא ניצחה את אריקה ד'אריקו ומורגן בקרב משולש וזכתה באליפות הנשים של AWS הפנויה. היא הגנה על התואר בהצלחה נגד קרלה ג'יידי, ניקי וכריסטינה ואן ארי, עד שהיא הפסידה את האליפות לכריסטינה ואן ארי ב-6 בספטמבר.
כמו כן, היא הופיעה בשנת 2008 בארגון ההיאבקות הוותיק National Wrestling Alliance (NWA), שבו איתגרה את אמייזינג קונג לקרב על אליפות הנשים של NWA, אך לצערה של לאריי היא לא צלחה במשימתה.
השתתפותה במדיה
לאריי ערכה את הופעת הבכורה שלה במשחק ההיאבקות WWE 2K19 כחלק מהחבילה הנרחבת למשחק. כמו כן, היא הופיעה גם במשחק העוקב, WWE 2K20, הפעם כדמות רגילה.
חיים אישיים
לאריי נישאה למתאבק ג'וני גרגאנו בדיסנילנד ב-16 בספטמבר 2016. היא מעריצה מושבעת של דיסני ושל קבוצת ההוקי קרח, אנהיים דאקס. ב-12 באוגוסט 2021, השניים הכריזו שקנדיס נמצאת בהיריון ראשון.
אליפות צרפת הפתוחה 1994
אליפות צרפת הפתוחה 1994 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-23 במאי והסתיימו ב-5 ביוני. זו הייתה האליפות ה-93 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 3,562$.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1993 סרז'י ברוגרה נפגש במשחק הגמר עם השחקן הלא מדורג אלברטו ברסטגי  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1993 שטפי גראף הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו נפגשה עם מרי פירס  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם אליפות ארצות הברית הפתוחה.
מוזיאון העיר ניו יורק
מוזיאון העיר ניו יורק (באנגלית: Museum of the City of New York) מציג את ההיסטוריה של העיר ניו יורק מאז היווסדה. המוזיאון נוסד בשנת 1923, וממוקם באזור המוזיאונים של העיר ניו יורק בשדרה החמישית של מנהטן, בין הרחובות 103 ו-104. המוזאון צופה על סנטרל פארק.
אליפות צרפת הפתוחה 1994
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מוזיאון העיר ניו יורק
המוזיאון מציג ציורים, הדפסים ותמונות המתארים את התפתחות העיר ניו יורק, וכן מוצגים המתארים את חיי התושבים בה: רהיטים, צעצועים, ספרים וכתבי עת. במוזיאון מוצגים פריטים היסטוריים אודות התפתחות המשטרה וכוחות כיבוי האש של ניו יורק וכן של התיאטרון בניו יורק.
אליפות צרפת הפתוחה 1994
תחרות זוגות גברים
מנצחי תחרות 1993 לוק ג'נסן ומרפי ג'נסן הודחו בסיבוב השלישי. במשחק הגמר ביירון בלק וג'ונתן סטארק  נפגשו עם יאן אפל ויונס ביורקמן  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 1993 ג'יג'י פרנאנדס ונטליה זברבה ( בלארוס) נפגשו במשחק הגמר עם לינדזי דבנפורט וליזה ריימונד  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1993 רק אנדריי אולחובסקי השתתף בתחרות. במשחק הגמר הזוג הלא מדורג כריסטי בוגרט ומנו אוסטינג נפגשו עם לריסה ניילנד  ואנדריי אולחובסקי  וניצחו ב-3 מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
עמוס מנסדורף השתתף בתחרות גברים והפסיד בסיבוב הראשון לג'ארד פלמר מארצות הברית ב-3 מערכות.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא ניצחה בשתי מערכות יאנה נובוטנה מצ'כוסלובקיה שהייתה מדורגת במקום ה-5. בסיבוב השני היא הפסידה לשון סטפורד מארצות הברית בשתי מערכות.
אליפות ישראל בשחמט 2014
אליפות ישראל בשחמט 2014 הייתה אליפות ישראל ה-30 בשחמט. התחרות נערכה בבאר שבע מה-17 ביוני ועד ה-26 ביוני 2014. בתחרות זכה רב-אמן ויקטור מיכלבסקי שצבר 6.5 נקודות מתוך 9 אפשריות. מיכלבסקי הוביל את התחרות מהסיבוב הראשון וחלק את המקום הראשון עם רב-אמן אלכסנדר חוזמן, אך מיכלבסקי ניצח בתחרות בזכות איכות נקודות טובה יותר. במקומות 3–6 עם שש נקודות סיימו, לפי הסדר רבי האמנים הבאים: דן צולר, ויטלי גולוד, מיכאל רויז ואיליה סמירין.
התחרות הפתוחה
שלב הגמר באליפות ישראל בשחמט כלל 32 מבכירי השחקנים בישראל - עשרה רבי-אמנים המתחרים ברמות הגבוהות ביותר בעולם וחלקם מופיעים בשורות נבחרת ישראל בשחמט, ארבעה אמנים בינלאומיים ושמונה אמני פיד"ה.
השחמטאים הבולטים שהשתתפו הם: אלוף ישראל לשעבר, רב-אמן איליה סמירין ממועדון אשדוד, שחקן מנוסה שהופיע למעלה מ-20 פעם בשורות נבחרת ישראל ומדורג במקום ה-66 בעולם; חבר נבחרת ישראל, רב-אמן יבגני פוסטני ממועדון באר שבע המדורג במקום ה-98 בעולם; ומאמן נבחרת ישראל רב-אמן מיכאל רויז, אף הוא ממועדון באר שבע.
שחמטאים בולטים שלא השתתפו הם: חברי נבחרת ישראל בוריס גלפנד, מקסים רודשטיין, אמיל סוטובסקי וחבר נבחרת ישראל לשעבר בוריס אברוך.
התחרות כללה 9 סיבובים בשיטה שווייצרית עם סיבוב אחד בכל יום, החל מיום ג', 17 ביוני, פרט ליום החופשי – שבת 21 ביוני.
בראש הצוות הניהולי של התחרות עמד שופט השחמט הבינלאומי אלמוג בורשטיין, ששימש סגן השופט הראשי באליפות העולם בשחמט 2013. סגנו היה שופט פיד"ה אלון כהן-רביבו, שדאג להעברת המשחקים בשידור ישיר באינטרנט.
סיבוב ראשון
הפתעות נרשמו כבר בסיבוב הראשון כאשר המדורג מספר 2 בתחרות יבגני פוסטני הפסיד במשחק לאלכס רינברג המדורג 320 נקודות מתחתיו במד הכושר. המדורג מספר 1 בתחרות איליה סמירין סיים בתיקו את משחקו מול אנדריי גורבנוב, המדורג 330 נקודות מתחתיו במד הכושר. גם המדורגים 3–4 מיכאל רויז ואלכסנדר חוזמן סיימו בתיקו את משחקיהם עם ארלינסקי ומרדכי.
שלוש עמדות מהמשחק בין אלכס רינברג בלבן ליבגני פוסטני.
{| בעמדה זו החמיץ פוסטני את המסע 17...פ:ד5 שהיה מעניק לו יתרון גדול.
כאן הגיעה החמצה מצידו השני של הלוח, רינברג היה יכול להשיג יתרון גדול על ידי 34. מה:ד6 והקרבת הטיב השנייה שמבטיחה את ניצחונו של הלבן, 37. צ:ה4
סיבוב שני
בתום משחקי הסיבוב השני רק לרב האמן ויקטור מיכלבסקי שתי נקודות. טעויות של האמן הבינלאומי ניצן שטיינברג הביאו לניצחונו.
שלוש עמדות מהמשחק בין ויקטור מיכלבסקי בלבן לניצן שטיינברג.
{| בעמדה זו 30...מהב6 היה שומר על סיכוי טוב לתיקו. ללבן עדיין עדיפות מזערית.
המסע 38...מהד5 היה שומר על סיכוי טוב לתיקו. לקיחת הרגלי מפסידה מייד. עמדת הסיום. הלבן נותן מט בעוד 2–3 מסעים.
סיבוב שלישי
בתום משחקי הסיבוב השלישי לארבעה שחקנים שתיים וחצי נקודות. רבי האמנים ויקטור מיכלבסקי, דן צולר ובוריס קנצלר ואמן בינלאומי אסף גבעון.
{|width=100%
לבן: אסף גבעון שחור: נתן בירנבוים בעמדה זו 22...ו6 שומר על עמדה שקולה. השחור שהתמודד עם הקרבת טיב במסע ה-18 טועה ונוסע צד7 שמפסיד מייד.
לבן: ניצן שטיינברג שחור: אוריאל ארלינסקי במסע ה-19 הקריב הלבן טיב לצורך התקפה.
המסע ה-37: השחור יכול לשמור על סיכויים על ידי 37...מה:ו6. המסע מה-ה4 הוביל לחילופי מלכות ולמעבר לסיום אבוד ללבן.
סיבוב רביעי
בתום משחקי הסיבוב הרביעי הובילו רבי האמנים ויקטור מיכלבסקי ודן צולר עם שלוש וחצי נקודות.
{| לבן: אילון נקר שחור: עומר רשף
העמדה לאחר 18. צ:ג6+. ההגנה המדויקת היא מד7 ולאחר רד6 19. רח3+ ללבן יתרון ניכר.
סיבוב חמישי
בתום משחקי הסיבוב החמישי הובילו עם ארבע נקודות רבי האמנים ויקטור מיכלבסקי ודן צולר, שסיימו את משחקם בתיקו. שבעה שחקנים דלקו אחריהם עם 3.5 נקודות ובהם רבי האמנים איליה סמירין, יבגני פוסטני ומיכאל רויז.
סיבוב שישי
בתום משחקי הסיבוב השישי ויקטור מיכלבסקי הוביל עם חמש נקודות לפני מיכאל רויז, אלכסנדר חוזמן ודן צולר עם ארבע וחצי נקודות.
סיבוב שביעי
בתום משחקי הסיבוב השביעי ויקטור מיכלבסקי הוביל עם חמש וחצי נקודות לפני מיכאל רויז, אלכסנדר חוזמן ודן צולר עם חמש נקודות.
סיבוב שמיני
בתום משחקי הסיבוב השמיני ויקטור מיכלבסקי הוביל עם שש נקודות לפני איליה סמירין, יבגני פוסטני, מיכאל רויז, אלכסנדר חוזמן, ויטלי גולוד ודן צולר עם חמש וחצי נקודות.
סיבוב תשיעי
בסיבוב התשיעי והאחרון התמודדו איליה סמירין בלבן מול ויקטור מיכלבסקי, אלכסנדר חוזמן בלבן מול יבגני פוסטני, ויטלי גולוד בלבן מול מיכאל רויז.
לאו סילארד
לֶאו סילארד (במקור שפיץ, בהונגרית: Szilárd Leó; באנגלית: Leo Szilard; בודפשט, 11 בפברואר 1898 − 30 במאי 1964) היה פיזיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי, התמחה בתחום הפיזיקה התאורטית. ידוע בעיקר בשל פרויקט מנהטן והאירועים שקדמו לו, ובין השאר בכך שכתב את מכתב איינשטיין-סילארד. סילארד חזה את תופעת תגובת השרשרת הגרעינית, שנמצאת בבסיסה של פצצת ביקוע גרעיני.
ב-1931, קרא סילארד ספר מדע בדיוני בנושא פצצת האטום, שגרם לו להתמקד בחקר נושא בניית נשק גרעיני. הוא היה למדען הראשון שהפנה את רעיון תגובת השרשרת לכיוון החימוש והחליט לבדוק את האפשרות שתגובת שרשרת תגרום לפיצוץ רב עוצמה. הוא האמין שקהילת המדענים תהיה הקהילה החשובה ביותר בסופו של דבר, והם אלו שינהלו את העולם, חלום שהתנפץ ככל שהתקרבה מלחמת העולם השנייה לסיומה.
שנותיו הראשונות והבגרות
סילארד נולד כבכור מבין שלושה ילדים למשפחה יהודית בבודפשט, מן הערים המרכזיות באימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו, לואיז שפיץ (מ-1900 סילארד), יהודי ממוצא גרמני, עסק בתחום ההנדסה האזרחית, ובעקבות כך פנה גם בנו, לאו, ללימודים בתחום ההנדסה באוניברסיטה הטכנית בבודפשט. שנה לאחר מכן, ב-1917, לקראת תום מלחמת העולם הראשונה, גויס סילארד לצבא ההונגרי. הוא חזר ללימודיו בשנת 1919, אך לאחר זמן קצר החליט לעזוב את הונגריה עקב משטרו האנטישמי של מיקלוש הורטי, שעם עלייתו לשלטון בהונגריה החליט על הגבלה במספר היהודים שהורשו ללמוד בחינוך גבוה (שיטה הידועה בשם נומרוס קלאוזוס). הוא עבר לברלין, שם למד הנדסה באוניברסיטה הטכנית, אך במהרה שינה מגמה, ועבר למחלקה הפיזיקלית באוניברסיטה, שם למד תחת פיזיקאים זוכי פרס נובל: אלברט איינשטיין, מקס פלאנק ומקס פון לאואה. במהלך לימודיו התוודע לאיינשטיין, היכרות שמאוחר יותר תוביל לקשר חשוב ביותר בדרך לבניית הפצצה האטומית.
המאמרים שפרסם סילארד בתחום התרמודינמיקה זיכו אותו להכרה רבה בקרב הקהילה המדעית וכן לשבחים מצד איינשטיין. בשנת 1923 השלים סילארד את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת הומבולדט של ברלין ונבחר לסייע לעבודתו של פון לאווה בתחום הפיזיקה התאורטית באוניברסיטת ברלין. בשנת 1927 סיים סילארד את תואר ה"האביליטציה" (ההכשרה האקדמית הגבוהה ביותר) והתמנה למדריך שהוביל פרויקטים באוניברסיטת ברלין. בזמן שהותו בברלין, עבד סילארד על מגוון המצאות טכניות וכן על מספר פטנטים, ביניהם סוג של מאיץ חלקיקים ליניארי (בשנת 1928), והמצאת "המקרר של איינשטיין" (פרויקט עליו עבדו איינשטיין וסילארד יחדיו) - פטנט שנרשם בארצות הברית בשנת 1930.
תחילת שנות ה-30
עקב מעמדה המעורער של רפובליקת ויימאר, צפה סילארד את עליית המפלגה הנאצית לשלטון. בשנת 1933 עבר ללונדון, שם החל לעבוד על תאוריות מגוונות בנושא אנרגיה אטומית ודרכים להפקתה. על אף שתגובת השרשרת טרם התגלתה, פנה סילארד לכיוון זה והחל לחקור את תגובת השרשרת הגרעינית. בשנת 1934 הגיש בקשה לרשום פטנט על עבודתו בתחום, בקשה שהתקבלה לבסוף לאחר שנתיים. סילארד צפה שהנאצים ינסו לכבוש את כל אירופה וכי מלחמה עולמית מתקרבת, וחשב כי המדינה שתחזיק בנשק העוצמתי ביותר, תנצח. הוא דרש מעמיתיו באירופה לא לפרסם מאמרים ועבודות בנושא תגובת השרשרת מחשש שהיטלר ישכיל להשתמש בה לבניית נשק גרעיני.
סילארד ניסה לפתח תגובת שרשרת עם יסודות כגון בריליום ואינדיום, אך נכשל. לאחר עבודתם של הפיזיקאית היהודיה-אוסטרית ליזה מייטנר והכימאי הגרמני אוטו האן, היה ברור לכולם כי בצורתו הטבעית, האורניום הוא בעיקרו של דבר תערובת של שני איזוטופים - חלק אחד של U235 הנדיר לכל 139 חלקים של U238, וביקועו יוצר יסוד אחר - באריום. מכיוון שהיה ברור לפיזיקאים שכלי נשק המסוגל לרתום את העוצמה הכבירה הזאת יהיה בעל כוח הרס צבאי בעל עוצמה כבירה, החלו מרבית המדינות המתועשות הגדולות לתמוך במחקר שיוביל לפצצת ביקוע גרעיני.
המעבר לארצות הברית והמכתבים לרוזוולט
בשנת 1938, סילארד, כמו מרבית עמיתיו מאירופה, היגר לארצות הברית לאחר שהתקבל לעבודה בתחום מחקרו באוניברסיטת קולומביה שבמנהטן.