cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגרתה
היסטוריה
בספרו Beasts, Men and Gods משנת 1922, מספר החוקר פרדיננד אוסנדובסקי סיפור שנמסר לו על ממלכה תת-קרקעית הקיימת בתוך כדור הארץ. ממלכה זו הייתה ידועה לחברה בודהיסטית בדיונית בשם אגהרתי (Agharti).
גרפיטי אלכסמנוס
הבניין בו נמצא הגרפיטי מכונה "גלוטיאנה". הקיסר קליגולה רכש את הבית והפך אותו לחלק ממתחם הארמון הקיסרי שלו. לאחר מותו של קליגולה הפך הבית לפנימייה עבור הפג'ים הקיסריים. מאוחר יותר הרחוב כולו כוסה בעפר כדי לתת תמיכה למבנים שמעליו. כך נותר הבית מאות שנים עד שהתגלה ב-1857.
אגרתה
מיתולוגיה
במיתולוגיות שונות, בעיקר ביוונית ובנוצרית, מוזכרים קיומם של אזורים תת-קרקעיים כמו האדס וטרטרוס ביוונית, והגיהנום בנוצרית. על פי מספר טענות, למקומות אלה, שאליהם ניתן לגשת לאחר המוות, ניתן להגיע דרך כניסות נסתרות. כמו כן, במיתולוגיה ההינדית מוזכר גיהנום תת-קרקעי הנקרא פטאלה.
גרפיטי אלכסמנוס
הגרפיטי נועד ללעוג לנוצרי בשם אלכסמנוס. הצליבה נחשבה למיתה בזויה ברומא העתיקה, והחמור נחשב לבעל חיים בזוי, ואלכסמנוס מתואר סוגד לצלוב בעל ראש חמור. ראש החמור מבוסס על עלילת החמור - עלילה שהופצה נגד היהודים בעת העתיקה לפיה אלוהי היהודים זוהה עם החמור. אותה עלילה הופצה בהמשך גם נגד הנצרות. אוריגנס מציין שקלסוס היה בין מפיצי העלילה. בחיבור "אוקטביוס" של מינוקיוס פליקס, הערוך בצורת ויכוח בין קייקיליוס הפגני לבין אוקטביוס הנוצרי, משמיע הפגני שורה של האשמות כבדות נגד הנצרות ובהן גם העלילה על מושא פולחנם: "אני שומע שהם עובדים את ראש החמור, השפל שבייצורים, שקודש על סמך איזו אמונה טיפשית - דת ראויה ומתאימה למנהגים כאלה". טרטוליאנוס מדווח על אמונה רווחת שהנוצרים סוגדים לראש של חמור, ומספר גם על יהודי מומר שהסתובב בעיר קרתגו עם קריקטורה של דמות נוצרי בעל אוזני חמור ופרסה על אחת מרגליו, לבוש טוגה ואוחז בספר, תחת הכיתוב: "האל של הנוצרים נולד לחמור".
אגרתה
קשרים למיתולוגיה
אגרתה מזוהה או מבולבלת לעיתים קרובות עם שמבהלה אשר מופיעה לעיתים קרובה בבודהיזם וג'ריאנה ובתורת הקלאצ'קרה הטיבטית, ואשר התחדשה במערב על ידי הלנה בלוואצקי והאגודה התאוסופית. תאוסופיים במיוחד מתייחסים לאגרתי כמכלול עצום של מערות מתחת לטיבט המאוכלסות על ידי אלים למחצה, המכונים אסורות. הלנה וניקולאי רוריך, שתורתם מקבילה במידה רבה לתאוסופיה, רואים בקיומה של שמבהלה הן רוחני הן וגשמי.
סופיה טיילור עלי
סופיה טיילור עלי (באנגלית: Sophia Taylor Ali; נולדה ב-7 בנובמבר 1995) היא שחקנית אמריקאית, אשר מוכרת בעיקר בשל תפקידיה כד"ר דליה קדרי בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" וכפאטין ג'אדמאני בסדרת הדרמה "הפראיות" של פריים וידאו.
ביוגרפיה
עלי נולדה בשנת 1995 בסן דייגו שבמדינת קליפורניה ארצות הברית, לאביה הפקיסטני עזים עלי, ולאמה האמריקאית, ברוק.
קריירה
בשנת 2003 קיבלה עלי את תפקידה הראשון בסדרת הטלוויזיה הפוליטית "רחוב קיי" שיצר וביים סטיבן סודרברג לרשת HBO. לאחר מכן, הופיעה במגוון סדרות טלוויזיה, ביניהן: מעמידות פנים, "שייק" ו-"CSI: מיאמי".
בשנת 2018 גילמה את פנלופה בסרט האימה "מת או חובה". באותה שנה הופיעה בוידאו קליפ לשירו של דרייק בל "Honest".
בשנת 2020 החלה לשחק בתור אחת הדמויות הראשיות בסדרה "הפראיות" באמזון פריים וידאו, את דמותה של פאטין ג'דמאני, שיחד עם עוד כמה בנות מתבגרות, מתרסקות על אי בודד ומנסות לשרוד. ב-6 במאי 2022 שבה הסדרה לעונה שנייה.
בשנת 2022 שיחקה בסרטו של רובן פליישר "אנצ'רטד" בתפקיד קלואי פרייזר; הסרט הינו מבוסס על סדרת משחקי הפלייסטיישן המצליחה, "Uncharted", שנוצרה על ידי איימי הנינג וחברת "Naughty Dog".
רוזליה לומברדו
רוזליה לומברדו (באיטלקית: Rosalia Lombardo; ידועה גם כ"היפהפייה הנרדמת של הקטקומבות של הקפוצ'ינים") הייתה ילדה איטלקית שנולדה בשנת 1918 בפלרמו, סיציליה. היא נפטרה מדלקת ריאות בשנת 1920. גנרל לומברדו, אביה של רוזליה שהתאבל על מותה פנה אל אלפרדו סלפיה, חונט מפורסם, וביקש ממנו שיחנוט אותה. גופתה הייתה אחת הגופות האחרונות שהתקבלו לקטקומבות של מנזר הקפוצ'ינים של פלרמו בסיציליה.
החניטה
הודות לטכניקות החניטה של סלפיה נשמר הגוף היטב. צילום רנטגן של הגופה מראה שכל האיברים נשמרו ללא פגע. גופתה של רוזליה לומברדו נשמרה בקפלה קטנה יחד עם עוד שני תינוקות חנוטים, בתוך תיבה סגורה בזכוכית המונחת על שיש. תצלום מ-2009 של נשיונל ג'יאוגרפיק מראה סימנים של התפרקות, ובעיקר שינויי צבע מתוך מטרה לטפל בבעיות הללו הועברה המומיה למקום אחר, יבש יותר, וארון המתים המקורי שלה הוצב במקום אטום הרמטית עם חנקן, כדי למנוע ריקבון. מומייתה של רוזליה היא אחת הגופות השמורות ביותר בקטקומבות.
טכניקה
לאחרונה התגלו טכניקות החניטה של סלפיה בזיכרונותיו הכתובים בכתב ידו. סלפיה החליף את דמה של הילדה בנוזל עשוי פורמלין כדי להרוג את החיידקים, אלכוהול כדי לייבש את הגוף, גליצרין כדי למנוע ייבוש-יתר, חומצה סליצילית להרוג פטריות ומלחי אבץ כדי להקשות את הגופה.
הנס שיפה
הנס (היינץ) שִׁיפֶּה (11 ביולי 1897/1896–30 בנובמבר 1941) היה סופר, עיתונאי, כלכלן יהודי קומוניסט גליציאני וסיני. השתמש בשם עט "אסיאתיקוס" ("Asiaticus"), בעיתון די ולטבינה ובשמות נוספים בכתיבת מאמריו: מוזס גרזב (שם הולדתו: Mojzes Grzyb), היינץ גרבז (Heinz Grzyb) והיינץ מילר (Heinz Möller), שי בו (סינית: Xi Bo) ועוד שמות אחרים.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה 20 היה לאחד העיתונאים החשובים שסיקרו את המהפכה בסין בעיתונות באירופה ובאמריקה. הוא הוביל קבוצה נכבדה של צעירים קומוניסטים ממדינות המערב ובין היתר גרם למהפך החברתי והפוליטי של ד"ר יעקב רוזנפלד, גיבור לאומי סיני. באותה העת נטל חלק פעיל במלחמת האזרחים הסינית ובמלחמת סין–יפן השנייה היה למתנדב היהודי הראשון שנהרג על אדמת סין בקרב עם כוחות יפנים.
קורות חיים
חלק גדול מהביוגרפיה של שיפה נותר אפוף מסתורין.
שיפה נולד וגדל בשם מוזס גרזב (Mojzes Grzyb) למשפחה יהודית בטרנוב, בנו של יצחק גרזב, קבלן בניין. הוא שרת בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה ונעצר בגלל היותו פציפיסט. בשנת 1919 נסע לגרמניה שינה את שמו להנס שיפֶּה והצטרף למפלגה הקומוניסטית הגרמנית (KPD). בגרמניה הוא למד פילוסופיה וכלכלה לאומית וכתב בעיתון די ולטבינה בשם עט "אסיאתיקוס" ("Asiaticus"). מאוחר יותר לאחר שכתב את מאמר המערכת לציון חמש שנים למהפכה הבולשביקית הוא הורחק לברית המועצות כ"זר לא רצוי", אך חזר לגרמניה בשנת 1923 והחל לכתוב בעיתון , של המפלגה הקומוניסטית בגרמניה.
לאחר מכן, שב לגרמניה ופרסם את ספרו Von Kanton bis Schanghai 1926-27, תחת השם "אסיאתיקוס" שבו הראה לדבריו כיצד צ'יאנג קאי שק בגד במהפכה באמצעות סיוע של כוחות מערביים.
בשנת 1928 בשל חילוקי דעות הוא הורחק מעריכת עיתון המפלגה בקמניץ, . הוא המשיך לכתוב בעיתון די ולטבינה לצידם של קרל פון אוסייצקי וקורט טוכולסקי ופרסם מאמרים על בעיות הכלכלה בסין, על סון יאט-סן, על פנג יו-שיאנג ועל היחסים בין ברית המועצות לסין.
בשנת 1932 חזר שיפה לסין ועם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הצטרפה אליו אשתו, טרודה רוזנברג, לשאנגחאי. הם חיו בדלות רבה. בתחילה הוא עבד במפעל כימי ואשתו עבדה כאחות עבודות שהיו אופייניות ליהודי שאנגחאי. הוא ארגן חוגים פוליטיים לקבוצה קטנה של מהפכנים זרים והציע הדרכה גם לסינים וגם לזרים במחקר תאוריות קומוניסטיות ממרקס ואנגלס עד ללנין וסטלין.
פגישה בלתי נשכחת הייתה בין שיפה לקרל אוגוסט וויטפוגל. שיפה לא הסכים עם דעתו של וויטפוגל שהובעה בספרו Wirtschaft und Gesellschaft Chinas, Versuch der wissenschaftlichen Analyse einer großen asiatischen Agrargesellschaft (כלכלה וחברה של סין, ניסיון לניתוח מדעי של חברה חקלאית גדולה באסיה) על הכלכלה והחברה בסין.
בשנים 1934 ו-1936 הוא נסע למוסקבה וניסה להתקבל, ללא הצלחה, למפלגה הקומוניסטית הסינית. מאמריו על המצב במזרח הרחוק, ובמיוחד על סכנת המלחמה בברית המועצות, הופיעו בעיתונות הקומוניסטית באירופה ובעיתונים פרוגרסיבים.
ב-10 באפריל 1937 הוא פרסם מאמר בשאנגחאי על סכנת "ציר ברלין-טוקיו לריבונותה של סין". שגריר גרמניה אוסקר טרוטמן הגדיר אותו כ"עוין לגרמניה".
ב-7 ביולי 1937 (7.7.7) כשפרצה מלחמת סין–יפן השנייה החל לסקר את תנועת השחרור הלאומי של סין; הוא היה נחוש לבקר את יאן-אן, מרכז הפיקוד של המלחמה, כדי לדווח על מאמצי המלחמה של המפלגה הקומוניסטית נגד היפנים ובשנת 1938 אף נפגש עם מאו דזה-דונג. ב-1939, היה למתנדב היהודי הראשון שהצטרף לכוחות הצבא הקומוניסטי במלחמה נגד הפלישה היפנית לאדמת סין.
בעזרתם של מהגרים יהודים אנטי-פשיסטים כמו אנייס סמדלי, ד"ר יעקב רוזנפלד ורעייתו הוא תמך במפלגה הקומוניסטית הסינית באמצעות קישור לרדיו מהנהגת שאנגחאי לארמייה הרביעית. הוא חצה מספר פעמים את הקווים היפניים כשסיפק בדחיפות תרופות לאזורי הבסיס האנטי-יפניים.
מותו
על אף המצב הצבאי הקשה הצטרף שיפה לארמייה השמינית. ב-30 בנובמבר 1941, שבוע לפני המתקפה על פרל הארבור נהרג שיפה בשדה הקרב במחוז שאנדונג, בהר יימנג לאחר שהיה ביחידה האחרונה שפרצה את המתחם היפני.
הנצחה
בשנת 1942 הוקמה אנדרטה לזכרו של הנס שיפה במקום שבו נהרג ועליה נחרטו דבריו של לואו רונגהואן, גנרל בצבא סין באותן השנים ואחר כך סגן יו"ר וועדת הקבע של הקונגרס הלאומי העממי:
לאנדרו קסטאן
לאנדרו קסטאן דה סילבה (בפורטוגזית: Leandro Castán da Silva; נולד ב-5 בנובמבר 1986 בסאו פאולו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ואסקו דה גאמה.
קריירת מועדונים
קסטאן חתם בקבוצה השוודית, הלסינגבורג בשנת 2007 אחרי שהות כבת שנתיים בקבוצת אתלטיקו מיניירו, הוא ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו בליגה השוודית ב-24 בספטמבר 2007. הוא ערך 5 הופעות בסך הכל במדי הקבוצה והצליח להבקיע שער אחד, כשאת אותו שער הבקיע במסגרת הליגה האירופית כנגד הקבוצה ההולנדית פ.ס.וו. איינדהובן. לאחר מכן חזר לליגה הברזילאית ובילה תקופות קצרות בברוארי וקורינתיאנס. קפיצת המדרגה בקריירה של קסטאן הגיעה כאשר הוחתם במועדון האיטלקי, רומא. קסטאן הפך להיות חבר הרכב קבוע ב-11 של רומא, והפך לאחד מעמודי התווך בהגנה הרומאית. את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע במחזור ה-16 בניצחון 4-2 על פיורנטינה.
חיים אישיים
בשנת 2014 נמצא במוחו של קסטאן המנגיומה. בדצמבר של אותה שנה הוא עבר ניתוח, מה שגרם לו לפספס את כל יתר עונת 2014-15. הוא חזר להתאמן עונה אחת לאחר מכן.
שנות ה-90 של המאה ה-17
שנות ה-90 של המאה ה-17 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-17, החלו ב־1 בינואר 1690 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1699.
לארי נאנס
לארי דונל נאנס האב (באנגלית: .Larry Donnell Nance Sr; נולד ב-12 בפברואר 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 17.1 נקודות, 8.0 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-2.2 חסימות למשחק.
בנו, לארי נאנס הבן, נבחר בדראפט ה-NBA 2015 על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
מכללות
נאנס נולד וגדל בעיר אנדרסון שבקרוליינה הדרומית. בין השנים 1977–1981 למד באוניברסיטת קלמסון (קרוליינה הדרומית), ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה. בעונת ה שלו הוביל את הקבוצה להישג השיא בתולדותיה - העפלה לשלב "שמונה הגדולות" (רבע הגמר) בטורניר אליפות המכללות. בארבע שנותיו בקלמסון רשם ממוצעים של 11.5 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
פיניקס סאנס
נאנס נבחר בבחירה ה-20 של דראפט ה-NBA לשנת 1981 על ידי קבוצת פיניקס סאנס. בעונת הרוקי שלו מיעט לקבל דקות משחק, אך בעונתו השנייה החל לשמש כשחקן חמישייה קבוע, לצד דניס ג'ונסון, וולטר דייוויס, מוריס לוקאס ואלבן אדמס, והעמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 8.7 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק. בסוף-שבוע האולסטאר זכה בתחרות ההטבעות הראשונה ב-NBA, בעונת  השתתף לראשונה במשחק האולסטאר, ובעונת  קלע שיא קריירה של 22.5 נקודות בממוצע למשחק. בשש וחצי עונותיו בפיניקס השיג ממוצעים של 17.3 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק, ועזר לקבוצה להעפיל ארבע פעמים לשלב הפלייאוף (1982–1985).
קליבלנד קאבלירס
במהלך עונת נשלח נאנס לקליבלנד קאבלירס בטרייד שהעביר לפיניקס, בין היתר, את הרוקי קווין ג'ונסון. לצד הרכז מארק פרייס והסנטר בראד דוהרטי, הפך נאנס את הקאבלירס לאחת הקבוצות החזקות באזור מזרחי, תחת המאמן לני וילקינס. בשש מתוך שבע עונותיו של נאנס בקליבלנד עלתה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA, ובעונת אף הגיעו הקאבלירס לגמר המזרח, בו הפסידו לשיקגו בולס בשישה משחקים. בתקופתו בקליבלנד השתתף פעמיים נוספות במשחק האולסטאר, ונבחר שלוש פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. בסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 35. בשנת 1995 העלו הקאבלירס את גופייתו של נאנס עם המספר 22 לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
לאורך הקריירה התאפיין נאנס כשחקן יציב במיוחד – ב-11 מתוך 13 עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים של לפחות 16 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק. כמו כן הצטיין בחסימת זריקות, כשממוצע הקריירה שלו עומד על 2.2 חסימות למשחק. בעת פרישתו דורג במקום השמיני ברשימת החוסמים המובילים בתולדות ה-NBA, וראשון מבין השחקנים שאינם סנטרים.
אמה-ז'ול דאלו
אמה-ז'ול דאלו (בצרפתית: Jules Dalou; 1838, פריז – 1902, פריז) היה פסל צרפתי.
דאלו למד אצל ז'אן-בטיסט קארפו.
דאלו ביטא מעבר בפיסול מנושאים מיתולוגיים לנושאים יום יומיים.
כריש (סוג)
כריש (שם מדעי: Carcharhinus) הוא סוג רב מינים במשפחת הכרישיים (Carcharhinidae).
בשפת היומיום המילה "כריש" יכולה להתייחס גם ליצורים אחרים השייכים לאותה המשפחה, הסדרה או על-הסדרה דמויי כריש.
מינים בסוג
עם 35 מינים ידועים, כרישים משתנים בגודל וביכולת הסתגלות. מהכריש הלבן הגדול ועד ראש הפטיש, לכל מין יש תכונות ייחודיות להישרדות בבתי הגידול שלו.
המינים:
חשיבות אקולוגית
כטורפי-על, הכרישים מווסתים אוכלוסיות ימיות, מקדמים מגוון גנטי ומבטיחים בריאות של מערכת אקולוגית. הם משמשים גם כאינדיקטורים המשקפים את הרווחה הכללית של האוקיינוסים.
שימור
כרישים מתמודדים עם איומים מדיג יתר, הרס בתי גידול ותפיסה כשלל לוואי בדיג מערך חכות. המאמצים להגן עליהם כוללים שיטות דיג בר קיימא, הסכמים בינלאומיים והעלאת המודעות.
ארטק
היסטוריה
ארטק גדל מהר מאוד, הפך לידוע במדינה ורכש שם עולמי. ארטק נתפס כסמל לילדות מאושרת. פוליטיקאים ידועים, שחקנים, ספורטאים, אמנים מפורסמים ומשלחות שונות מכל העולם ביקרו במרכז, נפגשו עם הילדים ותרמו רבות לחיי ארטק. הקוסמונאוט הראשון, יורי גגארין, הקים שם את המוזיאון הראשון לאסטרונאוטיקה לילדים, אשר קיים עד היום.
בשנת 2009 הפסיקה ממשלת אוקראינה לממן את ארטק. מאז החל המרכז לעבוד על בסיס מסחרי, והגיע לסף סגירה. מספר הילדים הצטמצם. בנוסף למחזורים הרגילים, אורגנו פסטיבלים בינלאומיים לילדים כדי לעודד את המשך פעילות המרכז. בפסטיבלים אלו השתתפו גם משלחות ישראליות מכרמיאל, בת ים ואשדוד. בשנת 2014 קיבל ארטק מעמד של מרכז לימודים, החל להיות ממומן על ידי הפדרציה הרוסית ולהמצא תחת פיקוח משרד החינוך והמדע הרוסי.
היום
כיום משתרע ארטק על שטח של 2,500 דונם, 1,200 דונם מתוכם גנים. כמו כן, תופס ארטק קו לאורך שפת הים באורך 7 ק"מ. השטח כולל חופי ים מוסדרים הנועדים לפעילות ומנוחה של הילדים - לכל מחנה חוף ים משלו. מבני המגורים, הבריכות, מגרשי הספורט והתשתיות של המרכז עומדים בסטנדרטים הגבוהים ביותר. בשנת 2014 הושקע כסף רב בשיקום ובחידוש של כפר הנופש. עבודות הבנייה נמשכו שנה וחצי.
לכל ילד בארטק אפשרות לבחור בעיסוקים לפי נטייתו ורצונו, ולבחור מבין חוגים רבים. המחנות מתחלקים לפי מגמות, כגון: תיאטרון, יצירה, אמנות, עיתונאות, קולנוע, ספורט, תיירות, עסקים, מוזיקה וכדומה. הילד יכול לעסוק בסוגי ספורט מגוונים; רכיבה על סוסים, משחקי טניס, כדורסל, חתירה, ועוד סוגי ספורט רבים.
השטח של ארטק כולל מגרשי ספורט רבים, אצטדיון המכיל כ-7,000 איש, 3 בריכות ענק וכו'. הפעילות במתחם כוללת ביקור וסיור בחצי האי. בארטק ישנו סטודיו לסרטים וערוץ טלוויזיה משלו. הילדים מוזמנים לעבוד ולהשתלם במקצועות הקולנוע בהדרכת אנשי המקצוע במקום. בכפר נערכים מדי יום פסטיבלים ותחרויות אליהם מוזמנים גם אורחים מבחוץ. המקום מושך מפורסמים מרחבי העולם.
ארטק הוא מקום הבראה. הילדים מקבלים 5 ארוחות ביום עם שפע פירות וירקות. מושם דגש על בריאות המזון ואיכותו. ארטק עוסק גם בחינוך. משימתו של צוות העובדים היא לעזור לילד לגלות ולפתח את הפוטנציאל הגלום בו. לדוגמה, ילד שלא העז להופיע על במה, חווה את הצלחתו הראשונה וזוכה למחיאות כפיים מהקהל באולם הגדול. המחנכים מכוונים את הילדים לנסח לעצמם את היעדים היצירתיים והאינדיבידואליים שלהם, ולחתור להשגתם בצורה יעילה.
בשנת 2014 גובשה תוכנית חינוכית ייחודית שלפיה עובד ארטק כיום. התוכנית נקראת תפיסת הפיתוח 2.0.
במרכזה של התוכנית עומד רעיון העצמת המסוגלות של הילד, כך שכאשר הוא יגדל הוא יוכל לממש את הפוטנציאל שלו ולהוביל את החברה בה הוא חי בתחום שבו הוא מצטיין. מנכ"ל המתחם, אלכסיי קספרז'ק מגדיר זאת כך "אנו חותרים לכך שכל מי שהשתתף בתוכנית יגדל להיות אדם שמודע לכוח שלו ויודע כיצד להשתמש בו בצורה אנושית וסובלנית על מנת לייצר לעצמם הזדמנויות לקידום הרעיונות שלהם."
לו לנדואר
לוּ לַנְדָוֵאר (נכתב גם: לנדאוור, לנדאואר, בגרמנית: Lou Landauer; 1897, קלן – 1991, לוגאנו) הייתה צלמת יהודייה, מייסדת לימודי הצילום בבצלאל החדש, שחיה בגרמניה, בפלשתינה-א"י, בישראל, בארצות הברית ובשווייץ. היא הייתה נשואה לפעיל הציוני גאורג לנדואר.
קורות חיים
לנדואר נולדה כלו לוי (Lou Levi) בקלן. ב-1923 נישאה לגאורג לנדואר. ב-1924 למדה באקדמיה למסחר בקלן ובשנים 1928–1929 באקדמיה ללימודי צילום במינכן. בשנת 1930 עברה לברלין והמשיכה שם את לימודי הצילום (ככל הנראה ב-Lette Verein).
ב-1933 היגרה לפלשתינה יחד עם גאורג לנדואר, שניהל את המחלקה הגרמנית של הסוכנות היהודית. לנדואר עבדה כצלמת עבור כתב העת יידישה רונדשאו, שיצא לאור בברלין. בארץ הרבתה לצלם עבור קרן היסוד, ותיעדה, בין השאר, את הבנייה בקיבוצים ואת האדריכלות החדשה של התקופה. בעבודתה העצמאית התנסתה בפוטוגרמות, בצילומי תקריב של טבע דומם ובצילום דיוקנאות. בשנים 1942–1948 לימדה לנדואר צילום ב"בצלאל החדש" ואף ניסתה להקים מחלקה לצילום, אולם בהיעדר ציוד ומשאבים נותרו לימודי הצילום מסונפים למחלקה לגרפיקה שימושית. בדצמבר 1945 הציגה את עבודותיה בתערוכה בבית הנכות הלאומי בצלאל. ב-1947 השתלמה במרכז קודאק ברוצ'סטר ובמכון הצילום בניו-יורק (New York Institute of Photography).
ב-1949, לאחר הקמת מדינת ישראל, עזבו הזוג לנדואר לארצות הברית. לו עבדה כצלמת מסחרית במגזינים שונים והתנסתה בתהליך של העתקת פחם בצבע. החל מ-1950 עבדה במכון לאו בק בניו יורק. בשנותיה האחרונות חיה לנדואר בשווייץ, שם נפטרה.
מעלן
מעלן הוא חבל המושחל בתוך תורן של כלי שיט המשמש להעלאת המפרשים למעלה והחזקתם במקום. המעלן הוא באורך כפול מאורך התורן לפחות כדי לאפשר הורדת המפרש בלי להוציא את המעלן ממקומו.
השחלת מעלן חדש במקרה שהישן נקרע או יצא ממקומו עלולה להיות מורכבת ולהשבית את כלי השייט עד החלפת המעלן, לכן לפעמים ישנם מעלנים רזרביים שמושחלים בתורן בדרך כלל ביאכטות כדי למנוע בעיות בלב ים. מסיבה זו מקפידים להחליף מעלנים בזמן, על ידי משיכת המעלן החדש בעזרת הישן.
הונדה זסט
הונדה זסט (באנגלית: Honda Zest) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 2006–2012 ביפן.
יחסי סנט קיטס ונוויס–רוסיה
יחסי סנט קיטס ונוויס–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סנט קיטס ונוויס לבין הרפובליקה הרוסית.
סקירה כללית
בשנת 2017 חתמו שתי המדינות על הסכם לביטול דרישת הוויזה לאזרחי שתי המדינות למטרות תיירות עד 90 יום.
דורין מנטל
דורין מנטל (באנגלית: Doreen Mantle; 22 ביוני 1926 – אוגוסט 2023) הייתה שחקנית אנגלייה ילידת דרום אפריקה.
קורות חיים
מנטל נולדה בשם דורין מנדל ביוהנסבורג שבפרובינציית טרנסוואל באיחוד דרום אפריקה. היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד גברת ג'ין ורבויס בסדרה הקומית "רגל אחת בקבר" (1990–2000).
מנטל שיחקה בתפקידים רבים בטלוויזיה הבריטית מאז שנות השישים של המאה העשרים, בהם בסדרה "הדוכסית מרחוב דיוק", בתוכנית לילדים "The Wild House", בסיטקום "Chalk", בסדרה "חדר מיון", בסדרה המשטרתית "The Bill", בסדרות הרפואיות "רופאים" ו"הולבי סיטי" ובסדרה הבלשית "ג'ונתן קריק". עוד גילמה את קוויני בסדרה "ג'אם וג'רוזלם" (2006–2009).
על במת התיאטרון שיחקה מנטל בהפקות כמו "גבירתי הנאווה", "Keep It in the Family", "השחף" ו"המלט". היא הופיעה בסיור הופעות בבריטניה במחזה "בילי בדאי" בתפקיד פלורנס בות'רויד, ושיחקה במחזה "The Voysey Inheritance" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-1979 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על תפקידה במחזה "מותו של סוכן". היא השתתפה גם בתוכניות רדיו ברדיו 3 ורדיו 4 של ה-BBC וכן בערוץ BBC World Service.
ב-1983 שיחקה מנטל בתפקיד גברת שיימן בסרטה של ברברה סטרייסנד "ינטל". ב-2011 השתתפה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בדמות אימו של קולין פישוויק.
מנטל נפטרה באוגוסט 2023 בגיל 97.
מאהבה של ליידי צ'טרלי
מאהבה של ליידי צ'טרלי (במקור באנגלית: Lady Chatterley's Lover) הוא רומן מאת ד.ה. לורנס, שיצא לאור לראשונה באופן פרטי בשנת 1928 באיטליה, ובשנת 1929 בצרפת ובאוסטרליה. בבריטניה הודפסה לראשונה מהדורה בלתי מצונזרת שלו רק בשנת 1960. ההדפסה התאפשרה לאחר שהספר שימש עילה לתביעה נגד הוצאת פינגווין על פרסום דברי תועבה במשפט שהיווה קו פרשת המים בנושא. פינגווין זכתה במשפט, ומכרה שלושה מיליון עותקים בעקבות המשפט. הספר זכה לפרסום רב עקב כתיבה מפורטת על מערכת היחסים הרגשיים והמיניים שבין ליידי ממעמד האצולה ובין שומר יערות ממעמד הפועלים. השימוש במילים שנחשבו בלתי מהוגנות בתקופה תרמו לפרסומו של הספר בארצות רבות, כולל בישראל.
מקובל לחשוב שלורנס קיבל השראה ממקום הולדתו באיסטווד שבנוטינגהאמשייר, ומהביוגרפיה האישית שלו או של מכריו במקום. לורנס שקל תחילה לקרוא לספר "רוך" ושינה את תוכנו במהלך הכתיבה מספר פעמים. הוא יצא לאור בשלוש גרסאות שונות עד שנקבעה גרסתו הסופית. "מאהבה של ליידי צ'טרלי" נמצא ברשימת 100 הספרים של המאה של "לה מונד", שפורסמה בשנת 1999.
עלילת הספר
ליידי צ'טרלי, היא קונסטנס ריד בצעירותה, נשואה לסיר קליפורד צ'טרלי, גבר נאה בעל גוף חסון, שחזר משותק ממותניו ומטה מפציעה במלחמת העולם הראשונה. בנוסף לנכות הפיזית של הבעל, הוא מסתמן גם כבעל נכות רגשית, ואינו מבין לרוחה של אשתו ולתסכוליה הרגשיים והמיניים, שבסופו של דבר מובילים אותה לזרועותיו של שומר היער באחוזתם, אוליבר מלורי. הפער המעמדי בין השניים, ליידי צ'טרלי ואוליבר מלורי, מאיר מוטיב עיקרי בספר: שליטתם הבלתי מעורערת של אנשי האריסטוקרטיה במעמד הפועלים, הוא המעמד העובד. הרומן עוסק בהכרתה המתפתחת של קונסטנס צ'טרלי, שאין היא יכולה לחיות רק באמצעות המוח החושב שלה; היא חייבת לחוות את החיים גם באמצעות גופה. הכרה זו נובעת מחוויותיה של קונסטנס ביחסי המין הסוערים עם שומר היער, חוויות שאותן לא חשה מימיה. היא מגיעה לידי הבנה שהאהבה יכולה לבוא לידי ביטוי מושלם באמצעות הגוף, ולא באמצעות המוח בלבד.
נושאים שנדונו בספר
הנושא העיקרי של הספר, טוענים מבקרים, אינו טמון בקטעים הארוטיים, שעליהם נסובו הוויכוחים והמשפט, אלא בחיפוש אחר היושרה והשלמות. המפתח ליושרה שכזו הוא התיאום שבין המוח לגוף, משום שגוף ללא מוח פועל בברוטאליות, ואילו מוח ללא גוף מתחמק מקיומם של שני המינים. "מאהבה של ליידי צ'טרלי" הוא ספר שמתמקד במצב הלא טבעי של חיים שמבוססים רק על מוח, כאלו שלורנס ראה בחיי האריסטוקרטיה.
הניגוד שבין מוח וגוף מקבל חשיפה ביחסים שבין קונסטנס צ'טרלי ומלורי, ששופכים אור על היחסים הקודמים שהיו להם עם בני זוגם. חוסר האינטימיות של קונסטנס במערכת היחסים עם בעלה, שהייתה מבוססת כולה על המוח, על שיחות אינטלקטואליות בלבד, בעוד שמלורי העדיף לחיות בנפרד מאשתו משום שצידדה במין ברוטאלי. חוסר שביעות הרצון של שניהם רקמה בהדרגה את מערכת היחסים שלהם עצמם, שהייתה מבוססת על רוך, תשוקה פיזית וכבוד הדדי. ליידי צ'טרלי למדה בהדרגה שיחסי מין אינם צריכים להיות פעולה מבישה ומאכזבת, ושהם בנויים מאתגרים שנובעים מאהבה שמכילה תשוקה.
"מאהבה של לייד צ'טרלי" דן לא מעט גם ברקע החברתי של ראשית המאה העשרים. אישה מהמעמד הגבוה שמנהלת רומן עם גבר ממעמד הפועלים איננו אירוע של מה בכך. הניגוד שביניהם עוד מובלט בדיאלקט המקומי של שומר היערות, שאליו הוא נסוג מדי פעם, שהוא שונה לחלוטין מזה של הליידי. באחד מהקטעים בספר נפגשים שני הגברים בנוכחות קוני, ויחסו הבוטה של קליפורד, בעל האחוזה, אל שומר היער שלו, שאיננו נקי מקנאת גברים פשוטה, מבליט עוד יותר את ההבדלים בין המעמדות, ומדגיש בפני קוני באיזה צד היא תומכת, על אף שגם בה מתעוררים מדי פעם שאריות של המעמד האציל, השליט, אל מול התנהגותו ודרך התבטאותו של שומר היער שלה.
כמו בספריו האחרים של לורנס, קיימים גם תיאורים של אנשי המכרות שבבעלות קליפורד, וחוסר שביעות רצונם מתנאי עבודתם, כאשר מושגים כמו אנרכיה, קפיטליזם, סוציאליזם וקומוניזם נידונים אף הם בספר. קליפורד וקונסטנס צ'טרלי גם מייצגים בהתנהגות שלהם את הנטייה של הראשון להתעסק בתאוריות ובתיעוש, בעוד שאשתו נוטה יותר לחיי הטבע, לקסמי היער, לבקיעת האפרוחים מהביצים ולנפלאותיה של האהבה.
הצנזורה ומשפט התועבה
מהדורה מצונזרת ומקוצרת של הספר פורסמה בארצות הברית בשנת 1928 ובבריטניה בשנת 1932. רק בשנת 1960 פרסמה הוצאת פינגוין את הגרסה המלאה של הספר, פרסום שגרר בעקבותיו את משפט התועבה הבריטי המתוקשר. קדם למשפט חוק שיצא בשנת 1959 בפרלמנט הבריטי נגד פרסום דברי תועבה, שנועד להגן על הספרות מפני פורנוגרפיה. חלק נכבד מההתנגדות לספר היה השימוש החוזר במילים שנחשבו לא מהוגנות באותה עת. אנשי רוח ידועים, כמו א.מ. פורסטר וריימונד ויליאמס, נקראו להעיד במשפט, כדי להוכיח שהקטעים מעוררי המחלוקת הם בעלי ערך ספרותי, ואינם פורנוגרפיה. התביעה זכתה ללא מעט ביקורת לעגנית, על כך שהיא מנותקת מהנורמות החברתיות בציבור, לאחר שהתובע הראשי שאל את אחד העדים האם זהו ספר שהיית נותן לאשתך או למשרתים שלך לקרוא.
ב-2 בנובמבר 1960 זכתה הוצאת פינגווין במשפט, והתאפשרה הוצאת הספר "מאהבה של ליידי צ'טרלי" בגרסתו המלאה והלא מצונזרת. שלושה מיליון עותקים מהספר נמכרו מיד לאחר המשפט. בהקדמה למהדורה השנייה של הספר פרסמה פינגווין הקדשה לשנים עשר המושבעים, שלוש נשים ותשעה גברים שהוציאו את פסק הדין "לא אשם" במשפט שנערך באולד ביילי, ובכך אפשרו לקהל הבריטי לקרוא במלואו את ספרו האחרון של הסופר ד. ה. לורנס.
פסק הדין, שזיכה את "מאהבה של ליידי צ'טרלי" מדבר תועבה, היווה צעד דרסטי לקראת חופש הביטוי בספרות, ונחשב על ידי רבים, כניצחון הגישה הליברלית באנגליה שאפשרה, מאוחר יותר את הליגליזציה של הומוסקסואליות, חופש ההפלות וביטול עונש המוות.
השפעה תרבותית
פרסומו המלא של הספר "מאהבה של ליידי צ'טרלי" היה סימן דרך במהפכה המינית בארצות הברית. הספר היווה נושא מרכזי בדיון הנרחב גם באנגליה, והחל לככב בשירים ובסאטירות שונות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שימש הספר גם בישראל כסמל של ספר בעל טקסטים נועזים שנקרא בסתר, במיוחד על ידי תלמידי בית ספר, אשר התאכזבו, בסופו של דבר, מריבוי החומר הפילוסופי-חברתי ששלט בטקסט הרבה מעבר לתיאורים הארוטיים.
עיבודים
הספר הוסרט במספר גרסאות לקולנוע ולטלוויזיה והומחז לתיאטרון ולרדיו.
ב-2015 יצא עיבוד של ה-BBC סרט הטלוויזיה "מאהבה של ליידי צ'טרלי" בכיכובם של הולידיי גריינג'ר, ריצ'רד מאדן וג'יימס נורטון.
פוסיפר
פוסיפר (Puscifer) הוא פרויקט צד מוזיקלי של סולן להקת טול וא פרפקט סירקל - ג'יימס מיינארד קינן. למרות שקינן נחשב לחבר הרשום היחידי בהרכב, בפועל נעשתה פעולה רחבה עם אמנים נוספים לאורך שנות פעילות הפרויקט.
רקע
פוסיפר החלה את דרכה בשם זה רק ב-2007, ולמרות זאת הלהקה הייתה קיימת עוד מ-2003 בשמות שונים. ההרכב היה מעורב בהפקת פסקול לסרטים "המסור 2", הראשון בסדרת סרטי "מלחמת האופל" וסרטי ההמשך "מלחמת האופל: אבולוציה" ומלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב".
על פי הוגה הפרויקט, מיינארד, פוסיפר הוא "מגרש משחקים לקולות שבראשי", "זה הוא פשוט תהליך שקורה כאשר אתה נמצא בחברת מוזיקאים אחרים". מלבד היותו מוזיקלי, מגדיר מיינארד את הפרויקט גם כ- "מותג ופרויקט קולנועי", כאשר בעצם עם יציאת השירים יוצאים גם DVD המלווים אותם בעזרת סרטונים הנעשים על ידי שילוב של קטעי וידאו עם גרפיקה ממוחשבת.
את הפרויקט מאפיין גם הרבה הומור ובוטות, כאשר ניתן אפילו להגדיר אותו כ"פרודיה" לסוגות שונות של מוזיקה. כמובן חוץ מתוכן השירים, הרבה עניין סובב גם סביב הופעתם של האלבומים המלווים בעטיפות ציניות, ראינות קומיים של מיינארד, והופעות רוק בסגנון קברט.
דוגמה לכך ניתן למצוא בשיר Country Boner, פרודיה לשירי קאנטרי ידועים.
סך הכל הפרויקט הוציא כשני אלבומי אולפן, כאשר השני הוקלט יחד עם השחקנית והזמרת מילה יובוביץ'.
הופעות חיות
מאז ההופעה הראשונה ב-2009, נהג להופיע מיינארד עם הרכב משתנה בהופעותיו עם פוסיפר על במות שונות בארצות הברית. הופעתה של פוסיפר ידועה לרוב בשל ססגוניותה המשתנה והשימוש הרב במצגים ומוניטורים אלקטרוניים על הבמה. ובכל זאת למרות הביקוש הרב להופעות חיות, לא נהג הפרויקט לצאת למסעות ברחבי העולם, אלא הסתפק בהופעות בודדות בתאריכים פעמיים ביעדים כגון לאס וגאס.
אמנים חוברים
לפי חשבון המייספייס של מיינארד, האמנים אשר שותפים לפרויקט הם:
מיינארד ג'יימס קינן ודלת מסתובבת של אנשים מוכשרים. הרשימה העדכנית של מוזיקאים אורחים... הגיטריסט רנהולדר, מילה יובוביץ', ליסה ג'רמנו, ג'וש יוסטיס, סאטאנס מיוז, ועוד.
- מיינארד ג'יימס קינן, מייספייס 2008
בנוסף לרשימה זאת, הקליט מיינארד גם עם טרנט רזנור (סולן Nine Inch Nails, ההרכב לאסטמורד, ג'וני פולונסקי, טים אלכסנדר, בראד ווילק, ג'ואי ג'ורדיסון, אנייג'ל איימי, טלפון תל אביב, גיל שרון, טריי גאן, ועוד אמנים רבים ואחרים.
פרארי F12 TRS
פרארי F12 TRS (באנגלית: Ferrari F12 TRS) היא מכונית ספורט במרכב קבריולה, בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בשנת 2014. היא נחשפה ביוני 2014 ויוצרה בשני עותקים אחד בצבע אדום ואחד שחור שהוצגה מאוחר יותר. היא מבוסס על הפרארי F12 ברלינטה ויוצרה עבור בקשה מיוחדת של לקוח.
עיצוב
העיצוב החיצוני והפנימי מבוסס על ה-F12 ברלינטה אך מעוצב גם על פי בחירתו של הלקוח. העיצוב החיצוני מעוצה עם יותר קימורים ובסגנון של מכונית קונספט, חישוקי הגלגלים יותר גדולים ומעוצבים באופן שונה, פנים המכונית מעוצב גם באופן שונה מה-F12 אך בעל אותו סגנון.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע בנזין V12 צילינדרים בנפח 6.3 ליטר המספק 740 כ"ס ב-8,250 סל"ד ומומנט מרבי של 70.4 קג"מ ב-6,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.1 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש.
כנס כיסופים
כנס כיסופים (The Jerusalem Conference for Jewish Writers and Poets - Kisufim) הוא פסטיבל בין-לאומי לסופרים ומשוררים יהודים המתקיים במשכנות שאננים ובבית אבי חי בירושלים במתכונת דו-שנתית מאז שנת 2007, ביוזמתה ובניהולה של המשוררת חוה פנחס-כהן.
בכל שנה מתרכז הכנס בנושא-על אחר, כשמטרתו היא לחבר בין סופרים יהודים הכותבים בחו"ל, ישראלים הכותבים בשפות זרות וישראלים הכותבים בעברית. בוועדת ההיגוי האמנותית חברים בין היתר מירון ח. איזקסון, פרופ' מנחם לורברבוים, פרופ' חביבה פדיה, עמיחי חסון, פרופ' מייקל קרמר, ד"ר דיתי רונן ופרופ' רומן כצמן.
לקראת הכנס מתפרסם ספר הכנס הכולל סיפורים קצרים, מאמרים ושירים של משתתפי פסטיבל בשפת המקור של הכותב ובתרגום לעברית. בנוסף במהלך הכנס מחולק פרס מתנאל לסופר ומשורר מבטיח, האחד ישראלי הכותב עברית והשני סופר או משורר יהודי הכותב באחת השפות הזרות.
נושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל
שלוש האוניות השתתפו בפעילות מבצעית במקומות שונים בעולם: בדרום האוקיינוס השקט במלחמת פוקלנד, 1982; בים האדריאטי במלחמת בוסניה בין השנים 1993–1995, ובמפרץ הפרסי במלחמת המפרץ השנייה ב-2003.
"אינווינסיבל" הוצאה משירות ב-2005, והושמה במצב של מוכנות נמוכה. האונייה נמכרה לחברה מטורקיה לגריטה בפברואר 2011, ועזבה את פורטסמות' בגרירה ב-24 במרץ. על פי מדיניות הקיצוצים בתחומי הביטחון שפרסמה ממשלת בריטניה ב-2010, הוחלט על הוצאת "ארק רויאל" משירות ב-13 במרץ 2011 והאחרונה בסדרה "אילוסטריוס" הוצאה משירות ב-2014, ואז נותר הצי הבריטי ללא נושאות מטוסים עד להשקת שתי נושאות המטוסים אה"מ המלכה אליזבת (R08) ואחותה אה"מ נסיך ויילס (R09) מסדרת "המלכה אליזבת" ב-2017.
פיתוח
ראשיתה של סדרת נושאות המטוסים מסדרת "אינוויניסבל" בתכנון לסיירת טילים, בעלת הדחק של כ-6,000 טון. הסיירת המתוכננת הייתה אמורה לשאת גם מסוקים, ולהיות חלק מקבוצת משימה המאורגנת סביב נושאת מטוסים עתידית, שכונתה "פרויקט CVA-01". כאמור, ב-1966 בוטל הפרויקט, והמבנה המתוכנן של קבוצת המשימה שונה. כעת הוטלה על הסיירת המתוכננת משימת לוחמה נגד צוללות וכן משימות שליטה ובקרה. הוצעו שני תכנונים עבור המשימות החדשות: האחד, לסיירת בהדחק של 12,500 טון, חמושה בטילים המוצבים בקדמתה, ונושאת שישה מסוקי ו"וסטלנד סי קינג" בירכתיה. תכנון שני הציע כלי שיט בעל סיפון טיסה מלא (כלומר סיפון טיסה המתמשך לכל אורכה של האונייה) בהדחק של 17,500 טון, ועליו תשעה מסוקי "סי קינג". עד 1970 התפתח התכנון עד כדי דרישה רשמית של הצי לסיירת פיקוד בהדחק 18,750 טון בעלת סיפון טיסה מלא.
קשיים כלכליים בבריטניה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 האטו את התהליך, אך תכנון האונייה המשיך להתפתח. ההזמנה הראשונה ניתנה למספנת ויקרס ב-17 באפריל 1973. התכנון כעת היה לאונייה בת 19,000 טון, שהוגדרה כסיירת כבדה נושאת מסוקים, שהייתה אמורה לשאת עד ל-14 כלי טיס וכן משגר לטילי נ"מ מדגם "סי דארט" בחרטום האונייה.
ממשלת בריטניה החליטה שהאונייה החדשה תזדקק לכלי טיס בעלי כנף קבועה להגנה מפני מטוסי סיור סובייטיים. במאי 1975 אושרה הגרסה הימית של מטוסי ההרייר, בריטיש אירוספייס הרייר ימי. אישור המטוס הביא לתכנון מחדש של האוניות, כך שיוכלו לשאת מספר מצומצם של מטוסים כאלה. מטוסי ההרייר יכולים להמריא אנכית, אך הדבר בא על חשבון המטען שהם יכולים לשאת. בשל כך, עדיפה המראה ממסלול קצר. אך גם בהמראה כזו, כאשר המטוס ערוך לקרב ונושא מטען מלא של דלק וחימוש, הדבר אינו פשוט מהסיפון הקצר של האוניות (אורכו כ-170 מטרים). כדי לאפשר המראה כזו הוגבה קצה הסיפון, בתצורה שנקראה "מקפצת סקי". בשתי האוניות הראשונות, "אינוויניסבל" ו"אילוסטריוס", הוגבה הסיפון ב–7° בתחילה, ולאחר מכן הוגבה עוד יותר ל-12°. באונייה השלישית, "ארק רויאל", נבנתה המקפצה מראש כהגבהה זו. מ-1976 נקבע תפקיד נוסף לאוניות אלה, והוא כנושאות מסוקים. תפקיד זה היה אמור להיות חלק מההיערכות של נאט"ו לקראת עימות אפשרי באירופה, ואז היו האוניות אמורות להיות חלק מהאגף הצפוני של נאט"ו, ליד נורווגיה.
לאחר מלחמת פוקלנד נוספו לאוניות מערכות נשק לטווח קצר (Close-in Weapon System, CIWS). המערכות הותקנו ב"אילוסטריוס" ברגע האחרון לפני הכנסתה לשירות, ב"ארק רויאל" במהלך בנייתה, וב"אינווינסיבל" כאשר עברה שיפוץ ראשון מאז כניסתה לשירות. ב"אינוויניסבל" ו"אילוסטריוס" הותקנו תחילה שתי מערכות פלנקס, שהוחלפו מאוחר יותר בשלוש מערכות "שוער" (GoalKeeper) מתוצרת בריטניה. ב"ארק רויאל" הותקנו מלכתחילה שלוש מערכות פלנקס. לשלוש האוניות מערכות לוחמה אלקטרונית, ומשגרי נורים ומוץ. בחלק משיפוץ שנעשה בכל האוניות באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, הוסרו משגרי טילי "סי דארט", כדי להגדיל את סיפון ההמראה.
התעניינות מצד מדינות אחרות
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 הביע השאה של אירן עניין ברכישת שלוש נושאות מטוסים מסדרת אינווינסיבל, ועימם 25 מטוסי בריטיש אירוספייס הרייר II, להגנת הצי. כשהסתבר כי הצי האירני אינו יכול לספק את כוח האדם הנדרש לצורך הפעלת האוניות, ושהצי הבריטי החל לאבד עניין בפרויקט, בוטלה הזמנת האוניות ב-1976. גם הצעה מאוחרת יותר לרכישת ארבעה כלי שיט מסוג זה ומשא ומתן לרכישת מטוסי הרייר בוטלה.
ב-1981 פרסמה ממשלת בריטניה ספר לבן בנושא מדיניות הביטחון הבריטית. המסמך הציג את מדיניות הביטחון הבריטית החדשה, שגרסה כי אין לבריטניה צורך בנושאות מטוסים. לפי מדיניות זו הייתה "אינווינסבל" מיותרת, והצי הבריטי הציע אותה למכירה לצי האוסטרלי, כתחליף לנושאת המטוסים מלבורן המיושנת. אוסטרליה שקלה רכישת נושאות מטוסים מסדרת "אינווינסיבל" עוד לפני כן, אך הצעה זו הייתה מושכת במיוחד בשל מחירה הנמוך יחסית (175 מיליון ליש"ט) והן בשל העובדה שהאונייה הייתה מוכנה ופעילה. בשל כך הכריזה ממשלת אוסטרליה בפברואר 1982 על נכונותה לקבל את ההצעה הבריטית. אם הייתה ההצעה מתממשת הייתה האונייה נקראת "אוסטרליה", והייתה מפעילה מסוקים, עד להחלטה מאוחרת יותר על רכישת מטוסי הרייר ימי. ואולם, פעילותה המבצעית של "אינווינסיבל" במהלך מלחמת פוקלנד הראתה את הצורך הבריטי בנושאת מטוסים, ואת הטעות במדיניות הבריטית, ושתי המדינות ביטלו את העסקה ביולי 1982.
מלחמת פוקלנד
עד 1982 כלל הכוח האווירי על סיפונה של "אינווינסיבל" תשעה מסוקי ווסטלנד סי קינג HAS.5 ללוחמה נגד צוללות וארבעה או חמישה מטוסי בריטיש אירוספייס הרייר ימי FRS.1. הרכב זה נבע מייעודה המתוכנן של האונייה, שהיה לחימה נגד צוללות בחלק מקבוצת אוניות מלחמה שזה ייעודן. קבוצת משימה זו הייתה אמורה להיות חלק מכוחות נאט"ו שיילחמו נגד צוללות סובייטי בצפון האוקיינוס האטלנטי. עיקר הלחימה היה אמור להתבצע באמצעות המסוקים, ואילו מטוסי ההרייר נועדו להפיל מטוסי סיור סובייטיים.
מלחמת פוקלנד שינתה את תפיסת העולם של הצי ושל הצמרת הביטחונית בבריטניה, והוכיחה את הצורך בנושאות מטוסים שימלאו את תפקידן המקורי, להוות בסיס לכוח אווירי כנגד מטרות קרקעיות וימיות. שתי נושאות המטוסים שעמדו לרשות הצי המלכותי הבריטי בעת המלחמה, אה"מ הרמס ואה"מ אינווינסיבל, היו גדושות במטוסי הרייר ימי של הצי והרייר GR.3 של חיל האוויר המלכותי לתקיפת מטרות קרקע. בנוסף, היו על האוניות מסוקים ללחימה נגד צוללות. מטוסי ההרייר GR.1 היו תוספת זמנית לאוניות, ולא הוצבו עליהן באורח קבע. לעומת זאת, כלקח מן המלחמה הוצבו על האוניות מסוקי ווסטלנד סי קינג בגרסת AEW2A, לתפקידי התראה מוקדמת מוטסת. המסוק הראשון הוצב על סיפונה של "אילוסטריוס", שהוכנסה לשירות במהירות רבה מיד לאחר המלחמה ונשלחה בדחיפות לדרום האוקיינוס האטלנטי כדי להחליף את "אינווינסיבל" בשמירה על האיים לאחר הניצחון הבריטי.
לאחר המלחמה כללה הכנף שהייתה מוצבת על כל אונייה שלושה מסוקים להתרעה מוקדמת, תשעה מסוקים ללחימה נגד צוללות ושמונה או תשעה מטוסי הרייר ימי. בחינת ביצועי המטוס לאחר המלחמה עלתה צורך בשדרוגו, שאושר ב-1984. ב-1993 נכנס לשירות ההרייר הימי FA.2, והוצב על סיפון "אינווינסיבל". מטוסים אלה פעלו מן האונייה בבוסניה ב-84. ל-FA.2 היה מכ"ם מתקדם מדגם "ויקסן כחול", שתואר כמכ"ם פולס דופלר מתקדם ביותר. שיפור נוסף במטוס הייתה יכולתו לשאת טילי AIM-120 אמראם. שיפורים נוספים באוניות היו הגדלת שיפוע "מקפצת הסקי" ל-12° באוניות "אינוונסיבל" ו"אילוסטריוס", כפי שהוזכר לעיל.
שיפורים נוספים והוצאה משירות
מטוסי ההרייר הימי הוצאו משירות ב-1 באפריל 2006. את מקומם מילאו מטוסי הרייר II GR.9, שהופעלו על ידי שתי טייסות של זרוע האוויר של הצי ושתי טייסות של חיל האוויר המלכותי. מטוסי ההרייר הללו הוצאו משירות ב-2010, על פי מדיניות הקיצוצים של ממשלת בריטניה. נושאות המטוסים פעלו מאז כנושאות מסוקים. עוד לפני שמטוסי ההרייר יצאו משירות הופעלו האוניות בפעילויות המבצעיות האחרונות של האוניות כנושאות מסוקים, ואז החליפו מסוקי בואינג צ'ינוק, בגרסתם הבריטית, את מטוסי ההרייר.
"אינווינסיבל" עברה שיפוץ אחרון ב-2004, אך הוצאה משירות יולי 2005, והועמדה במצב של מוכנות נמוכה עד ספטמבר 2010. בנובמבר אותה שנה הוצעה האונייה למכירה, ובתחילת 2011 נמסר על מכירתה לחברה טורקית, לגריטה. האונייה נגררה מנמל פורטסמות' ב-24 במרץ 2011.
לאחר יציאתה של "אינווינסיבל" משירות החליפה אותה "ארק רויאל" כאוניית הדגל של הצי. האונייה הייתה אמורה לשרת עד 2016, אך מועד הוצאתה משירות הוקדם ל-2010 בהתאם למדיניות הצמצומים של ממשלת בריטניה.
"אילוסטריוס" עברה במהלך 2010 ו-2011 שיפוץ מקיף, שנמשך 16 חודשים ועלה 40 מיליון £. שיפוץ זה נועד להכינה לתפקידה החדש כנושאת מסוקים, עם הוצאת מטוסי ההרייר II משירות. עם חזרתה של "אילוסטריוס" לשירות, הוכנסה אוניית הסער האמפיבית אה"מ "אושן" לשיפוץ, שבסופו הצפוי ב-2014 תהפוך היא לנושאת המסוקים של הצי, ואז תוצא "אילוסטריוס" מהשירות.
מחליפותיהן של נושאות המטוסים מסדרת "אינווינסיבל" אמורות להיות שתי נושאות מטוסים חדשות מסדרת "קווין אליזבת": אה"מ "קווין אליזבת" ואה"מ "פרינס אוף ויילס". האוניות אמורות להיכנס לשירות ב-2018 ו-2020, בהתאמה, אם כי החלטה סופית על בנייתה של אונייה השנייה אמורה להתקבל רק ב-2015. האוניות אמורות להפעיל מטוסי F-35 לייטנינג II, ולהיות בעלות הדחק של כ-65,000 טון כל אחת - יותר מפי שלוש מההדחק של נושאות המטוסים מסדרת "אינווינסיבל".
עונת 2004/2005 בסרייה א'
עונת 2004/2005 בסרייה א' הייתה העונה ה-103 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-11 בספטמבר 2004 והסתיימו ב-29 במאי 2005.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
פלרמו, קליארי, ליבורנו, מסינה, אטאלנטה ופיורנטינה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות הליגה. תואר זה נשלל בשנת 2006 בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א'.
בסיום העונה, ב-20 באוגוסט 2005 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו יובנטוס הפסידה 0:1 לאינטר שזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו ברשה, אטאלנטה ובולוניה. במקום הקבוצות שירדו, לסרייה א' העפילו אמפולי, טרביזו ואסקולי.
כדורגלנים מצטיינים
כריסטיאנו לוקארלי, שחקנה של ליבורנו כבש 24 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
Can't Take My Eyes Off You
"Can't Take My Eyes Off You" (בתרגום חופשי לעברית: לא יכול להוריד ממך את העיניים) הוא שיר משנת 1967 שנכתב על ידי בוב קרו ובוב גאודיו. הוא הוקלט כסינגל על ידי פרנקי ואלי. השיר היה בין הלהיטים הגדולים שלו, זכה בתקליט זהב והגיע למקום השני במצעד Billboard Hot 100 למשך שבוע. גאודיו היה חבר בלהקה של ואלי ארבע העונות. השיר היה ללהיט הסולו הגדול ביותר של ואלי עד שהגיע למקום הראשון בשנת 1975 עם השיר " My Eyes Adored You ".
"Can't Take My Eyes Off You" הוקלט בעיבודים רבים אחרים, רבים מהם דורגו במצעדים במדינות שונות. השיר שימש כמרכיב עיקרי של פסקולי סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, ואף הוצג כחלק מהעלילה של כמה סרטים, למשל כאשר הדמויות הראשיות שרות גרסה משלהן לשיר. גרסתו של ואלי שימשה גם על ידי נאס"א כשיר ההשכמה במשימת מעבורת החלל STS-126, על מנת לחגוג את יום הנישואין של האסטרונאוט כריסטופר פרגוסון, שהיה אחד מחברי הצוות של המשימה.
כתיבה ועיבוד
השיר נכתב על ידי בוב קרו ובוב גאודיו. העיבוד נעשה על ידי ארטי שרוק ובוב גאודיו. ההקלטה המקורית של השיר נעשתה ב-A & R Studio 2 (לשעבר Columbia Studio A) בשדרה השביעית בניו יורק. בוב קרו הפיק את ההקלטה ופיל רמון היה אמון על עיבוד הקול.
ביקורת
בילבורד תיאר את הסינגל כ"בלדה עם קצב חזק פרי עטיו של בוב קרו ובוב גאודיו עם שירה יוצאת דופן של ואלי בשילוב עם עיבוד מרגש של ארטי שרק".
גרסת Boys Town Gang
בשנת 1982, ביצצה להקת הפוסט-דיסקו מסן פרנסיסקו, Boys Town Gang גרסת ריקוד של השיר שהגיעה למקום הראשון במצעדי הלהיטים בהולנד, בלגיה, ספרד ולמקום הרביעי בבריטניה. גרסה זו הצליחה גם ביפן, קיבלה אלבום זהב דיגיטלי מ-RIAJ ב-2011, ושולבה במשחקי וידאו כגון Just Dance 4.
גרסת לורין היל
הגרסה של לורין היל לשיר, הוקלטה בשנת 1997, בזמן שהיל הייתה בחודש השמיני להריונה עם בנה הראשון. הוא הושמע לראשונה בסרט, תאוריית הקונספירציה (1997). אף על פי שהשיר לא הופיע בפסקול הסרט הרשמי, תקליטן בתחנת הרדיו KMEL מסן פרנסיסקו שידר את השיר; תחנות רדיו נוספות הלכו בעקבותיו, וגרמו לאפקט דומינו ברחבי ארצות הברית, שבסופו של דבר הוביל את השיר לשיא במקום השני במצעד ה-Rhythmic Top 40, אף על פי שחברת התקליטים בה הייתה חתומה היל לא הוציא את השיר כסינגל. בשל הפופולריות של השיר הוא התווסף כרצועה נסתרת באלבום The Miseducation of Lauryn Hill.
גרסה זו הייתה מועמדת גם לפרס גראמי עבור הופעת הפופ הנשית הטובה ביותר בשנת 1999, והפכה לרצועה הנסתרת הראשונה שקיבלה מועמדות לגראמי.
מקלע מדסן
מקלע מדסן הוא מקלע קל שתוכנן ויוצר ב-1902 בדנמרק ולאחר מכן יוצר על ידי 34 מדינות ב-12 קליברים שונים. המדסן הוא אחד מראשוני המקלעים הקלים, נחשב לנשק אמין ושימש מגוון צבאות במספר מלחמות ועימותים.
לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה
צבא האימפריה הרוסית רכש 1,250 מקלעים במהלך מלחמת רוסיה–יפן שהתקיימה ב-1904–1905. המקלעים שימשו יחידות פרשים במלחמה בהצלחה, אולם מחירם הגבוה גרם לכך שהצבא הרוסי לא רכש עוד מקלעים. במלחמת העולם הראשונה השתמשו הרוסים במקלעים אלו, אולם הם היו שחוקים ומעטים. ב-1915 החלו הרוסים לתקן ולייצר העתקים של המקלע בעצמם והוא הפך לנשק יעיל ופופולרי בצבא הרוסי. ב-1914, עם הגעתו למצב של מלחמת חפירות, הבין הצבא הגרמני את הצורך במקלעים ניידים ורכש את המקלע בגרסת 7.92 מ"מ.
Can't Take My Eyes Off You
ביקורת
Consequence of Sound כינה אותו כרצועה החבויה הטובה ביותר בכל הזמנים. בשנת 2014, VH1 גם כינה אותו כטראק החבוי הטוב ביותר בכל הזמנים. השחקן זוכה פרס האוסקר פורסט וויטאקר החליט לקרוא לבתו True, לאחר ששמע את הגרסה של היל לשיר.
גרסאות כיסוי אחרות
השיר הוקלט על ידי אמנים רבים (כ-400 גרסאות שונות רשומות באתר SecondHandSongs). גרסאות בולטות מביניהן:
מקלע מדסן
לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה
בנוסף לכוחות לוחמים שונים, חומשו גם הלגיונות הצ'כוסלובקיים בסיביר במקלע מדסן.
בין שתי מלחמות העולם
בשנות העשרים ובתחילת שנות השלושים התכוננה פרגוואי למלחמה מול שכנתה בוליביה. במסגרת ההכנות רכשה פרגוואי 400 מקלעי מדסון בקליבר 7.65x53 מאוזר, ששימשו אותה במלחמת הצ'אקו ובמשך המלחמה רכשה מקלעים נוספים. במהלך המלחמה הגיעו מקלעי מדסון גם לידי הצבא הבוליביאני שעשה בהם גם הוא שימוש.
בסוף שנות השלושים רכשה ברזיל מאיטליה טנקים זעירים מסוג CV-35 שרובם חומשו במקלעי מדסון דו-קניים בקוטר 7 מ"מ.
מלחמת העולם השנייה
הצבא הנורווגי השתמש במדסן כמקלע סטנדרטי במלחמת העולם השנייה במסגרת המערכה בנורווגיה, וברשותו היו 3,500 מקלעים בחימוש של 6.5x5.5 מ"מ שבהם צוידה כל כיתת חי"ר. המקלע לא היה אהוד על החיילים הנורווגים כיוון שהוא היה מועד למעצורים תכופים ולכן זכה לכינוי "מדסן הבתולה". הצבא הגרמני שלקח מקלעים נורווגים כשלל, צייד בהם יחידות קו שני.
גם הצבא הדני וההולנדי השתמשו בו במלחמת העולם השנייה ואף לאחריה, כשההולנדים השתמשו בו בקרב איי הודו המזרחיים ולאחר מכן במרד באינדונזיה בשנים 1945-1949 ודנמרק הוציאה אותו משימוש רק ב-1955. לאחר שניצחה יפן בקרב איי הודו המזרחיים, נפלו לידיה נשק וציוד רב מאירופה, ובכללם גם המקלע שנכנס לשימוש בצבא היפני.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנות ה-60 וה-70 השתמש הצבא הפורטוגלי במקלעי מדסן במהלך מלחמתו במרד הקולוניות ואף הרכיב אותו על רכבי סיור מסוג דיימלר דינגו.
המשטרה הצבאית של ברזיל השתמשה במדסן בקליבר 7.62 נאט"ו. למרות שחלק מהמקלעים שבשירות המשטרה נלקחו מכנופיות סמים (שקנו אותם מעודפי צבא ארגנטינה או גנבו אותם ממוזיאונים), רובם הועברו למשטרה מהצבא הברזילאי שהפסיק להשתמש בהם ב-1996 ועברו המרה מקליבר .30-06 ספרינגפילד ל-7.62 נאט"ו.
טירת פינל
טירת פינל (בפורטוגזית: Castelo de Pinhel) היא טירה פורטוגזית בפרגזיית פינל, בעיר פינל. טירת פינל היא אתר מורשת לאומי בפורטוגל מאז 1950. היא ממוקמת בפינל ההיסטורי, המכונה לעיתים קרובות "סידאדה פלקאו" (Cidade Falcão), על גבעה המשקיפה על נהר קואה ועל הר מרופה. הטירה בנויה בגובה 600 מטר מעל פני הים. בקרבתה נמצאים 3 בורות מים שהבטיחו אספקת מים למתגוררים בה.
שמורת עין נימפית
שמורת עין נימפית היא שמורת טבע, הממוקמת ליד כפר מסריק שהוכרזה בעיקר כדי להגן על צב רך מצוי שכבר לא נצפה במקום במשך זמן רב.
תולדות השמורה
המעין בשמורה, שנקרא אז עין עפיה, היה יעד למטיילים חובבי טבע עוד בשנות ה-30 בימי המנדט הבריטי. במאי 1956 נכללה השמורה בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע. בשנת 1960, השמורה הייתה אחת ממספר שמורות בודדות שהוכרו בחוק עוד בטרם חוקק חוק שמורות הטבע. מסביבות 1960 החלו להגיע למקום טיולים של החברה להגנת הטבע. בשנת 1962 עלתה תוכנית להסדיר את המקום לרחצה לנופשים. השמורה הוכרזה על פי החוק החדש בשנת 1968. באותה שנה, בגלל שאיבת מים מוגברת מהמעיינות לצורכי חקלאות, בריכות דגים ותעשייה, ירד מפלס מי התהום והבריכה הייתה הסכנת חיסול. על כן הוצע להקים מערכת הזנת מים לבריכה כדי להציל את החי והצומח בשמורה. במאי 1972 פורסם שהזיהום ממפעלי הסביבה הגיע אל השמורה. בסוף שנות ה-70 נעשו פעולות נוספות להגנה על השמורה.
בשנת 2018 החלו לשקם את השמורה באמצעות פרויקטים שונים. באוקטובר 2019 רשות הטבע והגנים הכריזה על כריתת עצי האקליפטוס, על מנת לשמור על המערכת האקולוגית הקיימת.
תיאור השמורה
שטח השמורה הוא כ-62 דונם. בשטח השמורה עובר נחל נעמן ונמצא בו מעיין ובריכה. המעיין נקרא עין נימפית ובעבר נודע כעין עפיה. השמורה מסומנת במפה מספר 2 של הוועדה לשבילי ישראל.
המקום תואר בשנת 1962:
פרס טיילר
פרס טיילר (באנגלית: Tyler Prize) הוא פרס בין-לאומי, להכרה בתרומה משמעותית לידע המדעי ולפעילות ציבורית למען איכות הסביבה. הפרס מוענק מדי שנה מאז 1973.
היסטוריה
פרס טיילר הוא יוזמה של ג'והן ואליס טיילר. לאחר ועידת האו"ם הראשונה שעסקה בבעיות הסביבה ב-1972 החליט הזוג טיילור, זוג פילנתרופים ואוהבי טבע, לעודד מחקר בתחום ובסיועו של רונלד רייגן שהיה אז מושל קליפורניה יסדו את הפרס ב-1973. המטרה הייתה לייסד פרס בינלאומי שיכיר בתרומתם של אלו שפועלים למען הסביבה ולעורר באחרים השראה ומודעות לחשיבות הנושא. בני הזוג דאגו למקורות שימשיכו לממן את הפרס גם לאחר מותם.
אודות הפרס
הפרס מוענק ליחידים ולארגונים שתרמו תרומה משמעותית לאחד מהתחומים הנוגעים לאיכות הסביבה: מדיניות סביבתית, בריאות וסביבה, זיהום אוויר ומים, הפרעות למערכת האקולוגית, פגיעה במגוון הביולוגי ומקורות מזון אנרגיה.
הענקת הפרס מנוהלת על ידי אוניברסיטת דרום קליפורניה.
הפרס מוענק בטקס חגיגי ולזוכים מוענקת מדליה וסכום כספי בגובה 200,000 דולר.
עד שנת 2020 זכו בפרס 78 יחידים ו-4 ארגונים.
בשנת 2003 זכה בפרס פרופ' יואל מרגלית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על תרומתו למלחמה ביתושים בזכות גילוי חיידק ה-bti.
שנות ה-80 של המאה ה-17
שנות ה-80 של המאה ה-17 היו העשור התשיעי של המאה ה-17, החלו ב־1 בינואר 1680 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1689.
עמיר נוסבאום
עמיר נוסבאום (נולד ב-9 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום מאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה.
קריירה
נוסבאום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון. בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל צפרירים חולון. בקיץ חתם בעירוני קריית שמונה, ובתום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. בקיץ עזב את המועדון וחתם בהפועל רמת השרון, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגת העל לראשונה בתולדותיה.
בקיץ חתם בהפועל חיפה מליגת העל, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן חתם בהפועל כפר סבא, לאחר שהעפילה בחזרה לליגה הלאומית. נוסבאום היה שותף בכל משחקי הליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובסופה רשם עלייה נוספת לליגת העל.
ב-4 ביוני 2016 הודיע נוסבאום על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן, לצידו של ברק בכר בהפועל באר שבע.
ב-26 במאי 2019 התפטר ממשרת עוזר המאמן בהפועל באר שבע והחל לאמן כמאמן ראשי את קבוצת הפועל פתח תקווה. ב-2 בפברואר 2020 פוטר מאימון הקבוצה.
ב-15 ביולי 2020 מונה נוסבאום למאמן בית"ר תל אביב בת ים.
ב-31 במאי 2021 מונה למאמנה של עירוני קריית שמונה מליגת העל, שהפכה לקבוצה הראשונה אותה הוא מאמן בליגת העל. ב-8 בנובמבר 2021, לאחר רצף תוצאות שליליות, פוטר מתפקידו.
בדצמבר 2021 מונה למאמנה של מ.ס כפר קאסם מהליגה הלאומית.ב-4 באפריל פוטר מתפקידו.
ב-3 ביולי 2022 מונה למאמן הפועל ראשון לציון. ב-25 בינואר 2023 הוליך את הקבוצה לזכייה שנייה בהיסטוריה בגביע הטוטו לליגה הלאומית אחרי ניצחון בגמר 0:1 על הפועל רמת השרון. ב-7 באפריל 2023 ביקש לעזוב את התפקיד.
ב-4 ביוני 2023 מונה למאמן הנוער של מכבי חיפה.
מדינת א-סאדאת
מדינת א-סאדאת (בערבית: مدينة السادات; מדינת אלסאדאת) היא עיר במחוז אל-מנופיה שבמצרים. העיר נקראת על שמו של נשיא מצרים, אנואר סאדאת. העיר ממוקמת 94 קילומטרים צפונית מערבית לקהיר. העיר היא אחת מן הערים החדשות במצרים, ובין ערי התעשייה הגדולות ביותר במדינה.
העיר מוקפת בחגורה ירוקה של 350 קמ"ר, שהקנתה לה מקום ברשימת עשרת ערי התעשייה הידידותיות לסביבה במזרח התיכון.
תעשייה
מדינת א-סאדאת מחזיקה במגוון תעשיות ומוצרים ובשנת 2017, שטח נוסף נועד והוצע להשקעה תעשייתית בעיר.
אנטל הידאש
אנטל הידאש (במקור דיולה שפיצר, דיולה סאנטו מ-1916 ; בהונגרית: Hidas Antal; ברוסית: Антал Гидаш או Анатолий Гидаш; גדלה, 18 בדצמבר 1899 – בודפשט, 22 בינואר 1980) היה סופר, משורר ומתרגם יהודי-הונגרי שכתב גם ברוסית. נציג השירה הקומוניסטית של ה"שכנוע" לפני מלחמת העולם השנייה ודמות בולטת בספרות הריאליזם הסוציאליסטי שלאחר 1945.
יצירותיו העיקריות
כרכי שירה
רומנים, וסיפורים קצרים