cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת לנינגרד
מהלך הפרשה
הסיבה הפורמלית הייתה ארגון יריד מסחר בלנינגרד בינואר 1949. גאורגי מלנקוב האשים את ראשי המנגנון המפלגתי בלנינגרד בכך שהם ארגנו את היריד ללא ידיעת הוועד המרכזי של המפלגה והממשלה. זאת למרות שקיימים מסמכים המוכיחים שהתקבלה החלטת הממשלה מ-11 בנובמבר 1948 על קיום היריד. ההחלטה התקבלה בישיבה בראשות מלנקוב עצמו. במהלך קיום היריד הועבר למלנקוב דיווח מפורט על היריד. מלנקוב טען כי היריד התקיים בתנאים שלא תאמו את החלטת הממשלה. ב-15 בפברואר 1949 התקבלה החלטת הפוליטביורו על פעילות אנטי-מפלגתית של אלכסיי קוזנצוב ומספר אנשים נוספים. כל השלושה הועברו מתפקידיהם. במקביל החלה מערכה נגד ראש הגוספלן (מוסד תכנון המשק המרכזי) של ברית המועצות ניקולאי ווזנסנסקי. הוא הואשם בשגיאות בהכנת תוכנית פיתוח התעשייה בברית המועצות. ווזנסנסקי לא היה קשור ישירות לקבוצת עובדי המנגנון של לנינגרד, למרות שבשנות ה-30 הוא עבד בעיר זו. מעריכים שהוא צורף לפרשה בעקבות התבטאותו של יוסיף סטלין לפיה הוא רואה בווזנסנסקי את יורשו בתפקיד יושב ראש מועצת השרים. כתוצאה מכך מלנקוב ראה בו סיכון בהתמודדות העתידית על תפקידי המפתח בממשל הסובייטי לאחר תקופת סטלין.
בקיץ 1949 ויקטור אבאקומוב ועובדי המשרד לביטחון המדינה החלו בהכנות למשפט. ביולי 1949 החלו מעצרים שבחלקם בוצעו במשרדו של גאורגי מלנקוב. כל הנאשמים הואשמו בייסוד קבוצה אנטי-מפלגתית, פעילות נגד השלטון, ניסיון ליצור מתח בין הממשלה במוסקבה לבין המפלגה בלנינגרד. ב-12 בינואר 1950 פורסם צו על חידוש עונש מוות בברית המועצות.
בספטמבר 1950 החל משפט נגד 8 נאשמים:
ההוצאות להורג בוצעו תוך שעה מהקראת החלטת בית המשפט.
בנוסף למשפט המרכזי, במוסקבה נערך משפט נוסף ואחריו הוצאו להורג 20 אנשים. המשפטים נמשכו עד לאוגוסט 1952. בסך הכול נשפטו 214 אנשים, מהם 69 נאשמים מרכזיים ו-145 בני המשפחות. בשנים 1949–1952 רק בלנינגרד הועברו מתפקיד והוצאו משורות המפלגה כאלפיים בני אדם. בעקבות הפרשה נסגר מוזיאון שהיה מוקדש כולו למצור לנינגרד מכיוון שבמהלך המצור רבים מנאשמים בפרשה היו בין ראשי ארגון הגנת העיר.
ב-30 באפריל 1954 בדק בית המשפט העליון של ברית המועצות את הפרשה מחדש. בסיום הבדיקה זוכו כל הנאשמים מכל אשמה.
קאיקאיפילו
קאיקאיפילו (שם מדעי: Kaikaifilu) הוא סוג נכחד של זוחל ימי ממשפחת המוזאזאוריים שחי במשך הקרטיקון של המאסטריכט שלפני 66 מיליון שנה מזמננו באנטארקטיקה ונראה שנכחד בהכחדת הקרטיקון.
מאפיינים
המאובנים של מוזאזאור זה התגלו בתצורות לופז דה ברטודנו שבאי סיימור שבאנטארקטיקה והוא תואר ב-2016 למדע בידי כששמו קרוי על שם "Coi Coi-Vilu" - אלוהות אוקיינית של שבט המפוצ'ה הצ'יליאני. שם המין היחיד בסוג - Kaikaifilu hervei, קרוי לכבוד החוקר הצ'יליאני פרנסיסקו הרווה (Francisco Hervé).
מוזאזאור זה היה בעל גולוגולת ארוכה באורך 1.1-1.2 מטרים עם גוף באורך של 10 מטרים בממוצע, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבמוזאזאורים של חצי הכדור הדרומי, גדול יותר מהטאניווזאורוס הקרוב אליו, שגם התגלה באנטארקטיקה.
זוחל זה על פי מבנה הלסתות הארוכות והשיניים החדות החרוטיות שחלקם היו מעט גדולות יותר ומצופי אמייל, נועדו לקרוע בשר מטרף של דגים, רכיכות ושל זוחלים ימיים אחרים.
ראזק עבד אל-קאדר
ראזק עבד אל-קאדר (בערבית: رزاق عبد القادر; שם עברי: דב גולן; 13 באוקטובר 1914 - 6 באוגוסט 1998), נינו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי (בערבית: عبد القادر الجزائري), היה מהפכן וסוציאליסט. אל-קאדר התאהב ברעיון הקיבוץ, בציונות ובישראל ואף ריגל עבורה.
ביוגרפיה
אב-סבו, עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, ומשפחתו גורשו מאלג'יריה ובשנת 1855 היגרו לדמשק. ראזק עבד אל-קאדר נולד ב-13 באוקטובר 1914, בדמשק כבן בכור לאביו האמיר סעיד עבד אל-קאדר ולאמו הוסניה שהייתה ממוצא אלבני. הוריו בחרו ברב הקהילה היהודית לקיים את טקס המילה של בנם. השם שניתן לו הוא על שם הסבא-רבא: עבד אל קאדר אליו התווסף התואר "ראזק" (בערבית: המגן).
על פי עדותו של יוחנן שרת (חברו של ראזק ממגדל), משפחתו נהגה לנפוש בקריית שמואל, בטבריה, בשפרעם, בכרמל וגם בתל אביב:. בתחילת שנות ה־30 של המאה ה-20, נרצח אביו של ראזק בעת קטטה. ראזק הצעיר נכנס לנעלי אביו, הפך לראש המשפחה והחל לנהל את הרכוש העצום שהיה בבעלותה. בין שאר עסקיו, הוא מכר מקרקעות המשפחה לפיק"א עוד טרם קום המדינה.
בסיוריו של ראזק ברחבי הגולן והגליל הוא יצר קשרים ידידותיים עם חברי קיבוצים שנוסדו באזור באותן שנים, כמו אפיקים בשנת 1932 ועין גב בשנת 1937. "הוא היה סוציאליסט־מרכסיסט בנפשו", אמר מוקי צור מעין גב, "וככזה, ראה בהתיישבות הקיבוצית את התגשמות הסוציאליזם". בשנת 1934 פנה למזכירות של קיבוץ אפיקים בבקשה להתקבל כחבר קיבוץ, אך נדחה, עקב היותו מוסלמי.
ראזק העריך את ההתיישבות העובדת והרעיון הקיבוצי עורר בו עניין רב אשר גרם לו להיחשף לספרים אודות הציונות וההיסטוריה של העם היהודי.
ראזק האמין בזכותם ההיסטורית של היהודים על ארץ ישראל. השקפתו זו באה לידי ביטוי במאמר שהופיע בעיתון דבר תחת הכותרת: "עמי ערב אינם שונאים את ישראל. ליהודים זכות היסטורית על הארץ".
במקביל, גילה עניין רב במתרחש בעולם, בעיקר בתחומים הנוגעים למדינאות, לפילוסופיה ולתפיסות עולם כמו קומוניזם ומרקסיזם. "מגיל 12 הייתי מרקסיסט", סיפר ראזק בראיון שנערך עימו בצרפת בשנות ה־60.
בסוריה בשנות ה-40
ביוני 1941, ראזק חבר אל כוחות צרפת החופשית ובעלות הברית נגד צבא צרפת של וישי בסוריה. לאחר כיבוש סוריה שוחרר משירותו. על שירותו זה קיבל את אות צלב לורן הצרפתי.
בתום המלחמה ראזק עבד אל קאדר, שהיה הנציג הצרפתי בסוריה, יצר קשרים עם נקדימון אלטשולר אשר שימש כנציג פיק"א וקק"ל בסוריה והיה אחראי על פיקוח רישום הקרקעות של היהודים בחורן במסגרת הקדסטר שערכו הצרפתים בסוריה.
אלטשולר נעזר בראזק, בתיווכו של טדי קולק (לימים ראש עיריית ירושלים) שהיה "המוכתר" של קיבוץ עין-גב, אשר שיתף אותו בידיעותיו הנרחבות בנוגע לקרקעות בחורן והתבקש להפעיל את קשריו בפאריס ובדמשק. על פי עדויות מאוחרות של חבריו בעין גב, הוא גויס על ידי אלטשולר למחלקה הסורית של הפלמ"ח, שהפכה ב־1943 ל"מחלקה הערבית".
ראזק היה מקורב אל יוסף נחמני, שהיה סוכן הקרקעות של פיק"א וקק"ל, ובשליחותו של נחמני, שכנע מכרים ומשפחות ערביות למכור אדמות ליהודים. על פי עדותו של חברו מרדכי אורן, מראשי מפ"ם, ראזק התבטא בפניו:
קשריו עם ישראל מחוץ לגבולות המדינה
באפריל 1946 סוריה הכריזה על עצמאותה. למחרת הולאמו כל האדמות במדינה, כולל אדמותיה של משפחת עבד אל־קאדר בדרום חורן, כמו גם האדמות שהיו שייכות ליהודים. ראזק סירב להמשיך לחיות תחת המשטר הסורי וביוני 1946, כשהוא בן 32, עזב את הארץ לצרפת. משם המשיך לנהל את עסקיו ובפריז נוצר הקשר בין ראזק לבין אנשי לח"י, שפעלו מצרפת ומבלגיה נגד הבריטים בארץ ישראל.
ראזק ביקש להצטרף ללוחמים היהודים בארץ ישראל והבטיח לחברו, יהושע פלמון (ג'וש), מנהל המחלקה הערבית של הסוכנות היהודית (אותו הכיר היטב מעבודתם המשותפת במחלקה הערבית של הפלמ"ח), ולאנשי לח"י שגם שלושת אחיו, שהיו קצינים בצבא צרפת החופשית יצטרפו למאבק. חודשים אחדים לאחר מכן, הכריזה ישראל על עצמאותה ופלמון הודיע לראזק כי אין צורך במתנדבים נוספים לצבא העברי.
חזון הקיבוץ
תחילה הגיע לקיבוץ רעים שבנגב, אך משלא השתלב שם עבר לקיבוץ חצור, בו נקלט בהצלחה אך לא התקבל כחבר בגלל היותו מוסלמי. בחצור הכיר את צלינה קונסטלר, עולה חדשה מפולין באמצע שנות ה־20 לחייה.
דברים שאמר לחבריו בקיבוץ: "אני מאושר, סוף־סוף הפכתי לחלק מהגשמת החלום הסוציאליסטי־ציוני. בלי הקיבוצים, מדינת ישראל לא הייתה קמה". ולידידו המזרחן יוסף גינת אמר: "כשתקום מדינת אלג'יריה ויוקמו בה קיבוצים על פי חזוני, ישראל ואלג'יריה יקיימו ידידות קרובה".
במאבק לשחרור אלג'יריה
ראזק העריך שהמהפכה המוסלמית באלג'יריה קרובה, מכייוון שצרפת הפסידה במלחמתה בווייטנאם בתחילת שנת 1954. לדבריו, הבאות בתור לעצמאות תהיינה מרוקו ותוניסיה. ב-1955, ראזק ובת זוגו צלינה קינסטלר עזבו את ישראל לביתו בעיר ניס בדרום צרפת. הוא דחה את הגעתו לצפון אפריקה כדי ללמוד ולהבין תחילה מהו הקו האידאולוגי של מנהיגי החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה שלחמו נגד צבא צרפת ובהמשך השתלב בפעילותה באירופה מחוץ לגבולות אלג'יריה.
ב-1956 יצחק שמיר פגש אותו בפאריס והציע לו להתגייס למוסד. באותה שנה עברו ראזק וצלינה למזרח גרמניה, והקימו בה, בהוראת המוסד, משרד של ההחזית לשחרור לאומי של אלג'יריה וזאת אחרי שהתחתנו כדי שצלינה תקבל אזרחות צרפתית ותוכל להשיג אשרת כניסה לגרמניה.
ב־1958 ראזק עזב את ברלין כדי להצטרף ללוחמי החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה בתוניסיה שהייתה כבר מדינה עצמאית וסייעה למחתרת האלג'ירית. ראזק לא צורף ללחימה אלא שימש כאידאולוג וכמרצה לחיילי המחתרת. צלינה ניהלה את ענייני הארגון בברלין ובמשך כמה שנים נדדה בין תוניסיה, גרמניה וצרפת (חבריו של ראזק טוענים שלא מן הנמנע כי הם עבדו מהמקומות האלו גם עבור המוסד).
ב־1962 יצא לאור ספרו הראשון של ראזק, האשליה של האחדות הערבית והפן־ערבית. בספרו תקף את המשטרים הערביים והציג אותם כמושחתים, מנוונים וקצרי רואי. הוא האשים את מנהיגי ערב בניצול הסכסוך הערבי-ישראלי לצורך הסברת מחדליהם. הספר עורר סערה והתנגדות בעולם הערבי. במצרים הוצאה פתווה שאסרה על כל מוסלמי לקרוא את הספר, והכריזה על היתר לחסל את ראזק אשר נחשב לכופר.
איקבין
איקבין היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה איקבין נזכרת בשורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, דותן, שפירין, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בכפר עקאבה שבשוליה המזרחיים של בקעת סאנור, הסמוך לעיירות הנזכרות לצד איקבין בכתובת, ובהן ציר (הכפר ציר), שפירין (ח'רבת ספירין) וכפר כסדיה (ח'רבת כשדה).
ראזק עבד אל-קאדר
אחרית ימיו
זמן קצר 1989, נפטרה ז'וז'ט משבץ מוחי, בגיל 55. בשנת 1990, ארז את חפציו והגיע לישראל - לעין גב. חבריו הוותיקים בעין גב שמחו לראותו אך הצעירים שלא הכיר גרמו לו לחוש שאינו רצוי עוד. אחד מחבריו, יוסי פוגל, יצר קשר עם משפחת גוטשְלָק במושבה מגדל שעל חוף הכנרת - משפחה של נוצרים אוהבי ישראל שהתגיירו.
ראזק הוזמן להתגורר בביתה של רופאה במושבה מגדל, שעלתה ארצה מצרפת זמן קצר לפני כן. היא אפשרה לו להעמיד בחצר ביתה קראוון שרכש, שחובר למערכת החשמל והמים של ביתה. בהתערבותו של יצחק שמיר, בתחילת 1994, קיבל ראזק הודעה כי יקבל מעמד של אזרח. ראזק בחר להחליף את שמו לשם ישראלי: דב גולן. בדרכו למשרד הפנים בטבריה, הוא אמר לידידו יוחנן שרת מדוע בחר בשם דב גולן: "שם פרטי - דב, כי זה מעיד על חוזק; שם משפחה - גולן, כי זה היה חבל הארץ האהוב עליו".
ראזק נפטר ערירי, בשנתו ה-83, בקראוון שלו ביום חמישי, 6 באוגוסט 1998. חברו הקרוב יוחנן שרת סיפר לחברים כי בצוואתו בעל פה ראזק ביקש "לא להיקבר כמוסלמי בבית קברות ערבי, אלא רק בבית קברות יהודי - בקיבוץ אפיקים, אם אפשר". המזרחן יוסי גינת ספד לו:.
רמתי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סמואל פאפרו
סמואל פאפרו (באנגלית: Samuel Paparo; נולד ב-18 בנובמבר 1964) הוא קצין בדרגת אדמירל, המשרת כמפקד מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
פאפרו נולד וגדל במורטון שבפנסילבניה. ב-1987 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת וילאנובה והתגייס לצי ארצות הברית.
הוא בעל תואר שני בניתוח מערכות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים ותואר שני ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת אולד דומיניון. כמו כן סיים לימודים במכללת המלחמה של חיל האוויר ובמכללת המלחמה של הצי.
בשירותו בצי הוכשר כטייס והוא בוגר בית הספר לטיסה קרבית (טופ גאן). שירת בטייסת התקיפה 14 כטייס מטוסי F-14 טומקט. ב-1995 נשלח לחילופי קצינים והטיס מטוסי F-15 איגל בטייסת 71 של חיל האוויר האמריקאי. שירת בטייסת התקיפה 15 כטייס מטוסי F/A- 18 הורנט. בשנים 2002–2004 שימש ראש ענף F/A 18 הורנט במפקדת הצי. בשנים 2004 עד 2006 פיקד על טייסת התקיפה 195 שהוצבה ביפן על נושאת המטוסים "קיטי הוק". לאחר מכן פיקד על צוות שיקום אזורי באפגניסטן. במאי 2008 מונה למפקד טייסת התקיפה 106, באוקטובר 2009 מונה לסגן מפקד כנף 7 ובאוגוסט 2011 מונה למפקד הכנף, תפקיד אותו מילא עד דצמבר 2012. תפקידים נוספים אותם מילא הם מנהל לחימה במרכז מבצעי האוויר והחלל בבסיס חיל האוויר אל-חודייד שבקטר ותפקידי מטה בפיקוד כוחות צי ארצות הברית וכעוזר ראש המבצעים הימיים.
ביולי 2017 מונה למפקד קבוצת התקיפה העשירית, באפריל 2018 מונה לקצין אג"ם של פיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2019 מונה למפקד הצי החמישי במקום ג'יימס מלוי. במאי 2021 הועלה לדרגת אדמירל ומונה למפקד צי האוקיינוס השקט.
במהלך שירותו רשם מעל 6,000 שעות טיסה במטוסי F-14, F-15, ו-F-18, וכ-1,100 נחיתות על נושאות מטוסים.
Citra
Citra (בעברית: סיטרה) הוא אמולטור חוצה פלטפורמות של קונסולת המשחקים נינטנדו 3DS. לאמולטור גם "ליבת אמולציה" עבור רטרוארץ'.
פיתוח
פיתוח האמולטור החל באפריל 2014. המשחק המסחרי הראשון שיכל להריץ היה The Legend of Zelda: Ocarina of Time 3D.
במאי 2016 נוספה לאמולטור תמיכה באודיו
בנובמבר 2017 נוספה לאמולטור גם תמיכה באינטרנט ובאפשרות למשחקים מרובי משתתפים דרך האינטרנט במספר משחקים.
באפריל 2020 הודיעו מפתחי האמולטור על תמיכה במשחקי New Nintendo 3DS וכן באפשרות לשמור את מצב המשחק.
במאי 2020 שוחררה גרסה של האמולטור עבור אנדרואיד.
עבור הגרסה למחשב אישי
לשם הרצת האמולטור על מחשב אישי, יש צורך ב:
עבור הגרסה לאנדרואיד
על מנת להריץ את האמולטור על מכשיר אנדרואיד, יש צורך ב: הומלץ להשתמש במעבד סנאפדרגון 835 לפחות.
סטפני מרטיני
סטפני מרטיני (באנגלית: Stefanie Martini; נולדה ב-6 באוקטובר 1990) היא שחקנית אנגלייה, הידועה מהופעתה בתפקיד ראשי בהפקה של ITV משנת 2017 לסדרה "החשוד העיקרי 1973". עוד כיכבה במיני-סדרה "דוקטור ת'ורן" (2016), "עיר הברקת" (2017) וסרט הקולנוע "בית המזימות".
ביוגרפיה
מרטיני נולדה בבריסטול וגדלה בכפרים בצפון סאמרסט. היא סיימה את לימודי התיכון בבית ספר מקומי, כיכבה במחזות בתיאטרון לנוער וינסקומב, ושיחקה עם התיאטרון הלאומי לנוער. היא התעניינה באיור, עשתה בחינות A Levels ב-Churchill Academy and Sixth Form ולקחה קורס באמנות. מורה שלה הציע לה שאם היא מתעניינת במשחק, כדאי שתתנסה בכך. אחרי שנכשלה פעם אחת להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), הצטרפה מרטיני לתוכנית חד שנתית בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, שם חברי הלהקה כתבו מחזות משלהם אותם הציגו בבתי ספר מקומיים. בשנה לאחר מכן התקבלה ל-RADA.
בשנה השלישית ללימודיה ב-RADA שיחקה מרטיני בתפקיד משנה בפרק בסדרת הטלוויזיה "אנדוור". ב-2016 כיכבה בדמות מרי ת'ורן במיני-סדרה "דוקטור ת'ורן", ובתפקיד הנסיכה לנגווידיר בסדרה "עיר הברקת" רשת NBC. מרטיני גילמה את דמותה של ג'יין טניסון בהפקה משנת 2017 של ITV "החשוד העיקרי 1973". ב-2017 שיחקה בתפקיד סופיה דה הבילנד בסרט הקולנוע "בית המזימות", עיבוד לרומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
שרה סורודי
שרה (סורור) סורודי (1938–2002) הייתה מזרחנית ישראלית, ילידת איראן. חוקרת חשובה של תרבות איראן העממית ושל יהודי איראן. הייתה מרצה בכירה ועמדה בראש החוג ללימודי הודו, איראן וארמניה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייה
שרה (סורור) סורודי נולדה באיראן. היא השלימה תואר ראשון באוניברסיטת טהראן, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים לאחר עלייתה לארץ. את הדוקטורט שלה קיבלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בהדרכתו של פרופ' אמין בנאני. הדיסרטציה של סורודי (1972) עסקה בתמורות ובמאפיינים של השירה הפרסית בשנים 1900–1925 לאור המהפכה החוקתית באיראן ב-1906. סורודי ביקשה לעמוד על השפעות הגומלין בין המהפכה לשירה בתקופה זו. לאחר השלמת הדוקטורט שבה ד"ר סורודי לירושלים ונתמנתה למרצה באוניברסיטה העברית. לסורודי היו מחקרים מקיפים בתחום הפולקלור, בייחוד הקשר המחודש בין סיפורי עם ושירי עם לבין התרבות העממית הפרסית. בנוסף בדקה השפעות פולקלוריסטיות על יצירותיהם של מספר משוררים איראניים בני זמננו.
לצד הקריירה האקדמית שלה סורודי שימשה כעורכת חדשות ותוכניות בשעה הפרסית של קול ישראל, והייתה מפקחת על בחינות הבגרות בפרסית מטעם משרד החינוך וכן יועצת משרד החינוך לשילוב מורשת עדות המזרח במערכת החינוך.
ביגפוט ג'וניור 2
ביגפוט ג'וניור 2 (באנגלית: Bigfoot Family) הוא סרט קולנוע בלגי-צרפתי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה ופנטזיה, שמבוסס על הסיפור של המפלצת המיתולוגית ביגפוט. הסרט הוקרן לראשונה בצרפת ב-5 באוגוסט 2020, ובישראל בדיבוב עברי ב-22 ביולי 2021. זהו סרט המשך של "ביגפוט ג'וניור" משנת 2017.
עלילה
חודשיים אחרי שביגפוט חוזר הביתה, אדם נהיה המום מתשומת הלב שהתהילה החדשה של אביו הביאה למשפחה. הוא גם נאבק להתוודות על רגשותיו בפני אמה, מושא אהבתו.
ביגפוט רוצה לנצל את התהילה שלו למטרה טובה. לאחר שכמה מפגינים שולחים לו מכתב על ניסיון לעצור חברת נפט מפוקפקת באלסקה, שלדעתה יש לה אפס השפעה סביבתית על חיות הבר. ביגפוט מחליט לנסוע לאלסקה כדי לעזור להם.
אדם עוזר לאביו על ידי העלאת סרטון תדמית לרשתות החברתיות. חלקים של מפגינים מגיעים לתמוך בביגפוט, אבל בלילה בזמן שהוא מנסה להתבונן מקרוב בחברה לאחר ששמע רעם חזק, הוא נעלם באופן מסתורי. אדם ואמו שלי נוסעים לאלסקה כדי למצוא ולהציל אותו יחד עם חבריהם לבעלי החיים.
בהגיעם לאלסקה, אדם ושלי נפגשים עם המפגין שראה לאחרונה את ביגפוט, ארלו וודסטוק. שלי עוקבת אחרי ארלו למקום האחרון שראה את ביגפוט בזמן שאדם וחבריו החיות נקלעים למארב על ידי שומרים מהחברה. הוא נמלט ונתקל בזאב שכמעט מאיים לפגוע בו, אך הוא מבצע עסקה עם אדם שיעזור לו.
הזאב מנחה אותו למקום שבו עובדת חברת הנפט לפני היציאה, מה שמתגלה כהורס את חיות הבר באמצעות פיצוצים קטנים כדי לשלוח שלוליות נפט. אדם חוקר את הפנים ומוצא את קונור מתכנן להקים פצצה מסיבית כדי לחפור את השמן בקלות רבה יותר, שבה אדם מתחיל להקליט בטלפון שלו כדי לחשוף אותו. לאחר מכן, אדם מקים ארלו אך מגלה שהוא למעשה עובד בחברה ואחראי לקחת את ביגפוט. אדם בסופו של דבר נתפס ונופל לתוך המכרות.
כמה ימים לאחר מכן, אדם נפגש מאוחר יותר עם אמה והיא מגלה שהוא שלח בטעות סרטון חושף בפניה את רגשותיו. הוא מזמין את אמה לצאת והיא מקבלת. אמה מנשקת את אדם בזמן שמשפחתו המצותתת מברכת אותו.
הסרט מסתיים כשטראפר מבקש פנקייק נוסף וזה עולה על פניו, למורת רוחו.
יצחק אדרבי
ביוגרפיה
רבי יצחק אדרבי נחשב לאחד מגדולי הפוסקים במאה ה-16 ושאלות הלכתיות נשלחו אליו מרחבי הבלקן. הוא היה ידידו ועמיתו של רבי שמואל די מדינה, חברו משכבר ואחד מחשובי הפוסקים בזמנו, ובתי הדין של שניהם היו מן החשובים ביותר בסלוניקי, הם העריכו זה את זה אף שלעיתים התגלעה ביניהם מחלוקת והוחלפו האשמות הדדיות. חלק מתשובותיו כונסו בספר השו"ת דברי ריבות שנדפס בסלוניקי חמש שנים לאחר פטירתו (ה'שמ"ב) וזכה למהדורות נוספות.
דרשותיו כתובות בסגנון מליצי ואף הן באו בדפוס בשם "דברי שלום" וזכו למהדורות חוזרות. לפי יעקב קלצקין היה רבי יצחק אדרבי גם מקובל ובקיא בספרות הקבלה, אך חוקר תולדות יהודי סלוניקי, יצחק שמואל עמנואל, חולק על כך.
קתאי ויליאמס
קתאי ויליאמס (באנגלית: Cathay Williams; ספטמבר 1844 – 1892) הייתה חיילת אמריקאית. האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהתגייסה לצבא, והמקרה המתועד היחיד של אישה ששרתה בצבא ארצות הברית בהעמידה פנים שהיא גבר.
ראשית חייה
נולדה באינדפנדנס שבמיזורי לאב אפרו-אמריקאי חופשי (שאינו עבד) ולאם בעבדות, מה שהפך את מעמדה החוקי למעמד של שפחה, כמו אמהּ. בשנות התבגרותה עבדה במטעיו של ג'ונסון בפאתי ג'פרסון סיטי. בשנת 1861 כבשו כוחות צבא האיחוד את העיר, בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית. באותה תקופה עבדים שנתפסו הוגדרו כ"סחורה שהוברחה", ורבים מהם נאלצו לשרת בתפקידי תמיכה צבאיים, דוגמת טבחים וטבחיות, כובסים וכובסות או אחים ואחיות. כשהייתה בת שבע עשרה גויסה ויליאמס בכפייה לרגימנט המתנדבים השמיני של אינדיאנה, בפיקודו של קולונל ויליאם פלאמר בנטון.
מלחמת האזרחים
למשך מספר שנים לאחר מכן טיילה ויליאמס עם רגימנט המתנדבים השמיני של אינדיאנה, מתלווה לחיילים במסעותיהם ברחבי ארקנסו, לואיזיאנה וג'ורג'יה. היא נכחה בקרב פי רידג' ובקרבות הנהר האדום. פעם אחת אף נכחה בקרב בליטל רוק שבו לחמו חיילים שחורים במדי הצבא, ואולי השפיעו על המעשה העתידי שלה, ההתגייסות לצבא כגבר. בהמשך הועברה לוושינגטון די. סי., שם שירתה תחת פיקודו של גנרל פיליפ שרידן. כשקרבות נגמרו עברה לשרת במחנה ג'פרסון.
למרות האיסור על נשים לשרת בצבא, ויליאמס התגייסה לצבא הסדיר ב-15 בנובמבר 1866 בסנט לואיס לשירות צבאי של שלוש שנים, כשהיא מציגה את עצמה כגבר בשם הבדוי "ויליאם קתאי". היא הוצבה ברגימנט חיל הרגלים ה-38. רק על שני אנשים ידוע ששרותה כגבר בצבא היה ידוע להם: בן דודה וחבר, ששירתו שניהם ברגימנט שלה.
מעט לאחר שהחלה את שירותה הצבאי חלתה באבעבועות שחורות, שהתה זמן מה בבית חולים וחזרה ליחידתה, שעברה לניו מקסיקו. ייתכן שבהשפעת האבעבועות, החום הניו-מקסיקני או הצעידה ארוכת השנים, החל גופה להראות סימנים של מאמץ, והיא אושפזה במהירות. כששהתה בבית החולים הצבאי גילה לבסוף מנתח המחנה את עובדת היותה אישה, ודיווח למפקדו. היא הודחה מהשירות הצבאי ב-14 באוקטובר 1868.
לאחר המלחמה
לאחר הדחתה מהצבא עבדה כטבחית בפורט יוניון שבניו מקסיקו, ולאחר מכן עברה לפואבלו שבקולורדו. היא נישאה, אך הנישואים נגמרו באסון, כשבעלה בורח עם כספה ועדר סוסים. מקום מגוריה הבא היה טרינידד שבקולורדו, שם עבדה כתופרת. ייתכן גם שהיה בבעלותה פנסיון. באותה תקופה התפרסם לראשונה שירותה הצבאי כגבר בציבור. כתב מסנט לואיס שמע שמועות על אישה אפרו-אמריקאית ששירתה בצבא, והגיע על מנת לראיין אותה. סיפורה פורסם בעיתון "The St. Louis Daily Times" ב-2 בינואר 1876.
בסוף 1889 או תחילת 1890 אושפזה בבית חולים מקומי למשך תקופה, וביוני 1891 ביקשה לקבל קצבת נכות בשל שירותה הצבאי. זהות המחלה או הנכות שבעקבותיה ביקשה קצבה אינה ידועה. היו תקדימים להענקת קצבה לנשים ששירתו בצבא – דבורה סמפסון ב-1816, אנה מרי ליין  ומולי פיטצ'ר  זכו כולן לקצבה על שירותן כגברים במלחמת העצמאות של ארצות הברית. עם זאת, לוויליאמס לא היו חברים בעלי השפעה שיעזרו לה לקבל את הקצבה.
בספטמבר 1891 בחן רופא מטעם משרד הפנסיה האמריקאי את מצבה הבריאותי של ויליאמס. מלבד העובדה שסבלה מכאב עצבי ומסוכרת, כל אצבעותיה נכרתו ולא היה ביכולתה ללכת בלי קביים, אך הרופא החליט שאין צורך להעניק לה קצבת נכות. בקשתה נדחתה.
התאריך המדויק שבה נפטרה ויליאמס אינו ידוע לחלוטין, אך ההנחה היא שהיא נפטרה זמן מה לאחר דחיית הקצבה, כנראה מתישהו במהלך 1892. קברה, שככל הנראה היה עשוי עץ, לא שרד את השנים שעברו מאז, ולכן גם מקום קבורתה אינו ידוע.
ב-2016 הוצב פסל עשוי ארד של קתאי ויליאמס, שעליו מידע עליה וגן ורדים סביבו, מחוץ למרכז התרבותי ריצ'רד אלן בלֶוֶונְווֹרְת' שבקנזס.
מזחרו
מזחרו היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה מזחרו נזכרת בסוף השורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, שפירין, איקבין, דותן, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בח'רבת מחרון הסמוכה ממזרח לתל דותן, שלצידו גם נזכרת מזחרו בכתובת. אתר זה נזכר במיקומו ליד דותן, בגרסה "מ(ח)רוס", גם באונומסטיקון של אוסביוס.
תטידרקו
תטידרקו (שם מדעי: Tethydraco; מילולית: "הדרקון של תטיס") הוא סוג של פטרוזאור גדול שהתקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 66 מיליון שנה מזמננו בעת המאסטריכט. במקור הוא נחשב לסוג במשפחת האז'דרכיים, אך כיום נראה שהוא קשור לקבוצה אורניתוכירואידה.
מאפיינים
המאובנים שלו התגלו במרוקו לאחר עבודת משלחת פלאונטולוגית במשך 2015 במספר מכרות במרוקו והוא תואר למדע ב-2018 בידי החוקר ניקולס לונגריך ר. (Nicholas R.Longrich), דייב מ. מרטיל (David M. Martill) ובריאן אנדרס (Brian Andres), כשהסוג הכיל מין אחד - Tethydraco regalis. הממצאים כללו בעיקר עצמות זרוע וירכיים קצרות שבורות, אשר דמו לאלה של מספר אז'דרכיים או של הפטרנודון שהיו גבוהים עם גפיים ארוכות שעזרו לייצב אותם על הקרקע ולא רק באוויר. הפטרוזאור הגיע לאורך ממוצע של 5 מטרים.
זוחל זה התגלה בחפירות סמוך לחופי מרוקו וייתכן שחי לחופי האוקיינוס האטלנטי הקדום, שם ניזון מדגים ויצורים ימיים שונים. הוא נכחד לפני 66 מיליון שנה עם הכחדת הקרטיקון, מה שהופך אותו לבין המאוחרים שבבני קבוצתו.
בתרבות
התטידרקו נראה בסדרה כוכב פרהיסטורי.
תכנות הצהרתי
תכנות הצהרתי (Declarative programming) הוא פרדיגמת תכנות במדעי המחשב המבטאת את הלוגיקה החישובית בלי להגדיר את בקרת הזרימה שלה. שפות רבות משתמשות בצורה זו כך שהתוכנית תתאר מה היא צריכה לבצע, ולא איך היא צריכה לבצע זאת, בשונה מתכנות אימפרטיבי, הדורש הגדרה של אלגוריתם.
שפות תכנות הצהרתיות כוללות בין היתר ביטויים רגולריים, תכנות לוגי ותכנות פונקציונלי.
קיימות מספר פרדיגמות שונות המבוססות על תכנות הצהרתי.
דוגמאות
בדוגמה הבאה בשפת SQL מתבצעת שליפת כל הרשומות מתוך טבלה Book כאשר הן מסוננות לפי התנאי שדה price גדול מ-100, וממויינות לפי שדה title.
בתכנות אימפרטיבי היה צריך ליצור משתנה שקורא לתוכו כל הרשומות, לולאת For שסוקרת את כל הרשומות, מסננת אותן באמצעות תנאי If, ולאחר מכן ממיינת את כל התוצאות. בדוגמה הבאה בשפת C# אפשר לראות מימוש לא שלם של התהליך וניתן לראות את הפשטות והקלות של תכנות הצהרתי לעומת המורכבות של תכנות אימפרטיבי אף בשפה מודרנית.
ג'ף פלייק
ג'פרי "ג'ף" ליין פלייק (באנגלית: Jeffry Lane "Jeff" Flake; נולד ב-31 בדצמבר 1962) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן בתפקיד שגריר ארצות הברית בטורקיה. פלייק כיהן כסנאטור מטעם מדינת אריזונה מינואר 2013 עד ינואר 2019, קודם לכן כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
פלייק נולד בחוות בקר בסנופלייק שבאריזונה. לאחר לימודי התיכון היה שליח הכנסייה המורמונית לדרום אפריקה ולזימבבואה. ב-1986 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בריגהאם יאנג וב-1987 סיים תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת בריגהאם יאנג. בתום לימודיו החל לעבוד בוושינגטון די. סי. במשרד יחסי ציבור. בהמשך עבר לנמיביה באפריקה שם כיהן כמנהל המכון לדמוקרטיה. ב-1992 מונה למנהל מכון גולדווטר, מכון מחקר ליברטריאני-שמרני באריזונה.
בשנת 2000 נבחר כנציג מחוז מס' 1 של אריזונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2001 ומאז נבחר לארבע כהונות נוספות. בנובמבר 2012 ניצח בבחירות לסנאט לאחר שזכה ל-49.2% מקולות המצביעים לעומת ריצ'רד קרמונה, חבר המפלגה הדמוקרטית שקיבל 46.2%. פלייק כיהן בסנאט כחבר בוועדת החוץ, ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, ועדת המשפט, והוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט של ארצות הברית.
במהלך הקדנציה שלו חבר פלייק לקבוצה של חברי סנאט משתי המפלגות, שכונתה "חבורת השמונה" (Gang of Eight), וכוללת בנוסף אליו את צ'אק שומר, לינדזי גרהאם, ג'ון מקיין, מרקו רוביו, דיק דרבין, רוברט מננדז ומייקל בנט, במטרה לקדם רפורמה בחוקי ההגירה לארצות הברית, שתסדיר בין השאר את מעמדם של כ-11 מיליון שוהים בלתי חוקיים.
לאורך השנים תמך בהפשרת היחסים עם קובה, כחבר סנאט תמך ביוזמתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה מ-2015 לנרמול היחסים הדיפלומטיים ואף היה חבר במשלחת הראשונה של הקונגרס לקובה. ב-13 באוגוסט 2015, עם פתיחתה הרשמית של שגרירות ארצות הברית בהוואנה, נכח פלייק במשלחת דו-מפלגתית יחד עם מזכיר המדינה ג'ון קרי בטקס הנפת הדגל האמריקאי. באוקטובר 2017 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט, זאת לאחר שביקורתו על הנשיא דונלד טראמפ פגעה במעמדו במפלגה הרפובליקנית.
בדצמבר 2021 מונה על ידי הנשיא ג'ו ביידן לשגריר בטורקיה.
פלייק נשוי לשריל ואב לחמישה.
כריש גלאפגוס
כריש גלאפגוס (שם מדעי: Carcharhinus galapagensis) הוא מין של דג סחוס גדול ממשפחת הכרישיים, השוחה ברחבי האוקיינוס הפתוח ומגיע לשוניות וחופים מבודדים באיים באוקיינוס.
מאפיינים
לכריש גלאפגוס מבנה גוף וסנפירים כמו לרוב הכרישים שמובלט בעיקר בסנפיר הגב המעוגל בקצה. כריש זה נחשב לציד חברתי שאוכל בעיקר דגים קטנים, אבל יש לו מוניטין של חיה תוקפנית שעלולה לטרוף אנשים, אף שאינם טורפים אנשים כלל.
הכריש חי ומתרבה בשוניות באיים שונים, בין השאר באיי גלאפגוס, אליהם הוא מגיע הרבה ומכאן שמו.
הטורפים העיקריים שלהם הם הקטלן ועמלץ לבן, אך שניהם אינם נפוצים באיים מרוחקים. עם זאת האויב העיקרי שלו הוא האדם שצד את הכרישים ומזהם את הימים והשוניות הנדירות.
סליל (צורה גאומטרית)
סליל (באנגלית: Helix) היא צורה גאומטרית המתוארת על ידי עקומה חלקה במרחב אשר לה תכונה המגדירה שהמשיק בכל נקודה יוצר זווית קבועה עם ישר הנקרא ה"ציר".
דוגמאות נפוצות הן הצורה המוכרת ביותר של קפיץ או מסעד היד במדרגות ספירליות.
מולקולת ה-DNA מורכבת משני סלילים שזורים וכן חלבונים רבים בעלי תתי מבנים בצורת סליל הקרויים "סליל אלפא".
תיאור מתמטי
במתמטיקה, סליל הוא יריעה 1-ממדית במרחב התלת־ממדי. ניתן לתאר סליל בהרבה צורות פרמטריות, אך הפשוטה מביניהם היא: או בקואורדינטות גליליות: עבור t\in [0,T] אורך המסילה הוא.
שמואל אביגדור תוספאה
רבי שמואל אביגדור תּוֹסְפָאָה (רבינוביץ) (תקס"ו, 1806, סלונים – י"ט בניסן תרכ"ו, 4 באפריל 1866, קרלין) היה רב ליטאי, רבן של קרלין וערים נוספות, שנקרא על שם חיבורו הגדול תנא תוספאה על התוספתא, שחלקו, מנחת ביכורים, נדפס במהדורת התוספתא של ש"ס וילנא.
ביוגרפיה
נולד בסלונים בשנת תקס"ו לרב אברהם, נסמך לרבנות כבר בגיל חמש עשרה. למד אצל רבי בנימין דיסקין, שנעשה לימים גיסו. בשנת תקפ"ג, בהיותו בן שבע עשרה, כתב את ספרו הראשון "אהל עדות" על משנה תורה לרמב"ם. נישא לבתו של רבי צבי ברוידא (רבם של רבי ישראל מסלנט ורבי אלכסנדר משה לפידות).
כיהן ברבנות עיירות וערים שונות במרחב הליטאי: לרבנותו הראשונה התמנה בגיל שמונה עשרה (תקפ"ד) בפורשטט (פרוור של הורדנה, שנודע בספרות העברית בכינוי "אחורי נהר" (אחו"נ)), בה כיהן לפחות עד שנת תקצ"ד; לרבנותו בסוויסלוץ' התמנה לכל המאוחר בתקצ"ט וכיהן בה עד ה'תר"י; כיהן גם בקובלין; בשנים תרי"א-תרי"ב כיהן כרבה של אוגוסטוב, אותה עזב לאחר מאבק עם אחד מתקיפי העיר. ובשנים תרי"ג-תרט"ו כרבה של נעשוויז.
חיבוריו
ספרו "תנא תוספאה" (וילנה תקצ"ז, תר"א; ורשה תר"ט) על התוספתא, כלל את החיבורים: מנחת ביכורים - ביאורים לדברי התוספתא, מצפה שמואל - מראי מקום לסוגיות מקבילות וכדומה, עיטור ביכורים - חידושים על התוספתא, ואת הגהות הגר"א על התוספתא. במהדורת דפוס וילנא של התוספתא נדפסו חיבוריו "מנחת ביכורים" ו"מצפה שמואל" על גיליון התוספתא, והועתקו גם הגהות הגר"א.
מלבד ה"תנא תוספאה", שהיה גולת הכותרת של מפעלו התורני, תוספאה חיבר גם ספר שו"ת בשם "שאילת שמואל" (יוהנסבורג תרי"ח); "חידושי הלכות" על הלכות פסח וביאור על הגדה של פסח; "כלילות שמואל" - ספר כללים; וספר דרשות בשם "שארית הפליטה". יתר כתביו אבדו בשריפה.
Technology (אלבום)
Technology (מאנגלית: טכנולוגיה) הוא אלבום הבכורה של להקת הדת' מטאל קרימסון דת'. האלבום יצא לאור בשנת 2004.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת קרימסון דת'.
מבצעים
קרימסון דת'
אבי ריקן
אברהם (אבי) ריקן (נולד ב-10 בספטמבר 1988 במעלה אדומים) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל פתח תקווה.
קריירה
ריקן גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ושיחק בה עד שנת 2007, לאחר שהושאל למכבי הרצליה בעונת . בעונת הושאל להפועל פתח תקווה.
עם חזרתו לבית"ר ירושלים הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2009/2010 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע הטוטו לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על הפועל רעננה. ריקן בישל לעידן ורד את שער הניצחון במשחק. בעונת הפך לשחקן מוביל בבית"ר ירושלים, וכבש 11 שערי ליגה.
ב-17 ביוני 2013 חתם לשלוש שנים בקבוצת פ.צ. ציריך השווייצרית. ב-14 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 2–3 על תון במחזור הפתיחה של ליגת העל השווייצרית. את שער הבכורה שלו בציריך כבש בניצחון 1–2 על פ.צ. בזל. ב-21 באפריל 2014 השלים 111 דקות בגמר הגביע השווייצרי, בו זכתה קבוצתו לאחר ניצחון 0–2 על פ.צ. בזל. בסך הכול ערך 28 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, בהן כבש שישה שערים.
ב-18 בספטמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, בהפסד 2–3 לאפולון לימסול הקפריסאית. ב-2 באוקטובר 2014 נפצע במפשעה במשחק מול בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית והושבת לארבעה חודשים. ב-7 בפברואר 2015 חזר למגרשים, ובמשחקו הראשון לאחר הפציעה כבש את השער השלישי בניצחון קבוצתו 1–4 על סנט גאלן. בסך הכל כבש בעונתו השנייה בקבוצה ארבעה שערים ב-21 הופעות בליגה.
ב-23 ביולי 2015 חזר לישראל וחתם לשלוש שנים במכבי תל אביב. כבר בעונת הבכורה שלו העפיל עם הקבוצה לליגת האלופות ולגמר גביע המדינה. הוא רשם הפסד עם מכבי תל אביב בגמר הגביע עונה לאחר מכן, וזכה לראשונה בתואר עם המועדון בעונת 2017/2018, אז זכתה מכבי תל אביב בגביע הטוטו. במהלך אותה עונה, ב-26 בינואר 2018, האריך את חוזהו במכבי תל אביב עד לשנת 2020.
עונה לאחר מכן זכה עם מכבי תל אביב לראשונה באליפות המדינה בפער שיא מהסגנית מכבי חיפה, וכן בגביע הטוטו עונה שנייה ברציפות, ועונה לאחר מכן זכה עמה שוב בתואר האליפות. ריקן האריך את חוזהו בעונה נוספת, ובסיומה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר בגלל פציעה.
ב-30 ביוני 2021 האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת, וב-27 ביוני 2022 לעונה נוספת. בתום עונת 22/23 הודיעה מכבי תל אביב על סיום דרכו בקבוצה.
ביולי 2023, חזר לקדנצייה שנייה בהפועל פתח תקווה.
נבחרת ישראל
ריקן שיחק בנבחרות ישראל מנבחרת ישראל עד גיל 17 ועד נבחרת ישראל עד גיל 21. ב-6 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת פינלנד.
דויטשה בונדסבאן
דויטשה בונדסבאן (בגרמנית: Deutsche Bundesbahn; הרכבת הפדרלית הגרמנית) היא חברת הרכבות הממשלתית שהוקמה ברפובליקה הפדרלית של גרמניה (FRG) ב-7 בספטמבר 1949 כיורשת הדויטשה רייכסבאן גזלשאפט (DRG). הדויטשה רייכסבאן המשיכה לשמש כחברת הרכבות הממלכתית של גרמניה המזרחית עד לאחרי איחוד גרמניה, כאשר החברות התמזגו על מנת ליצור את דויטשה באן, אשר הוקמה ב-1 בינואר 1994.
רקע
לאחר מלחמת העולם השנייה, הממשלות הצבאיות של בעלות הברית באזורי הכיבוש בגרמניה היו דה-פקטו הגופים האחראים לניהול הרכבת הגרמנית בשטחי השליטה שלהם.ב-10 באוקטובר 1946, הרכבת שבשליטת הבריטים והאמריקאים אורגנה מחדש והפכה לחברת Deutsche Reichsbahn im Vereinigten Wirtschaftsgebiet (הרכבת הקיסרית הגרמנית הרכבת באזור הכלכלי המאוחד), בעוד ב-25 ביוני 1947, הפרובינציות שתחת הכיבוש הצרפתי יצרו את חברת Südwestdeutsche Eisenbahn. עם היווצרות גרמניה המערבית, חברות הרכבות התאחדו תחת חוק הרכבת הפדרלית (Bundesbahngesetz) שאושרר ב-13 בדצמבר 1951. הרכבת חבל הסאר צורפה למערך מסילות הברזל ב-1 בינואר 1957.
ארגון
דויטשה בונדסבאן הייתה חברה בבעלות המדינה, תחת שליטת Bundesverkehrsministerium (משרד התחבורה הפדרלי).המטה שכן בפרנקפורט בשנת 1985 היא הייתה החברה השלישית בגודלה בגרמניה המערבית, עם כוח עבודה של 322,383 עובדים. החברה הפעילה כוח משטרה מיוחד בשם משטרת הרכבות (Bahnpolizei).
מאחר שמערב ברלין הייתה מוקפת בשטח גרמניה המזרחית, שירותי הרכבת המקומיים למרחקים ארוכים ולשאר חלקי העיר סופקו באופן בלעדי על ידי הדויטשה רייכסבאן, למרות שהדויטשה בונדסבאן הפעילה מסוף כרטיסים ב-Hardenbergstraße ליד תחנת הרכבת המרכזית במערב ברלין (Zoologischer Garten).
גימארייש
גימארייש (בפורטוגזית: Guimarães) היא עיר ורשות מקומית במחוז בראגה בצפון-מערב פורטוגל. יש המכנים אותה "ערש הלאום הפורטוגלי" בזכות התפקיד שמילאה בהיסטוריה הפורטוגלית. המרכז ההיסטורי שלה הוכרז ב-2003, על ידי אונסק"ו, כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
גימארייש שוכנת למרגלות רכס Serra da Penha. היא נמצאת 20 קילומטר דרום-מזרחית מבירת המחוז בראגה ו-45 קילומטר צפונית-מזרחית מפורטו.
היסטוריה
העיר הנוכחית נוסדה במאה העשירית, עם הקמתו של מנזר במקום. במאה ה-11 הוקם מבצר להגנה על העיירה המתפתחת.
מזטור
מזטור (בהונגרית: Mezőtúr) היא עיירה בהונגריה, נמצאת במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, כ-88 קילומטר דרומית מזרחית מהעיר בודפשט. נמצאת במרכז המישור ההונגרי הגדול, על גדות הנהר הורטובג'-ברטיו. ליד העיירה עובר קו רכבת ראשי בין בודפשט לבקשצ'בה
העיירה מתאפיינת בבתי מלאכה רבים ושדות נרחבים. מדי שנה מתקיימים בעיירה ירידי חקלאות.
היסטוריה
העיירה מזטור הוקמה בימי הביניים ונקראה טור (tur) על שם נהר ברטיו (berettyo) אשר בעבר היה נקרא גם הוא טור. רק בשנים מאוחרות יותר ניתן לו השם מזטור, כמזה (Mező) פירושו שדה, אדמה טובה. העיירה הוזכרה לראשונה בתקופת שלטונו של המלך אנדראש השני (1205–1235). הדרך הקצרה ביותר בין בודה לבין טרנסילבניה עברה דרך מזטור, אשר הייתה העיר היחידה באזור שיש בה מעבורות. בגלל היתרון הזה שגשגה העיר ומאוחר יותר אף הפך אותה המלך לאיוש הראשון לעיר שוק משגשגת.
מזטור הייתה אחוזת מלכות ששימשה כבית משפחת המלוכה עד 1378, אחר-כך היו לה בעלים שונים. בתקופת המלך מתיאש הראשון (1458-1490) הייתה העיר מחולקת לשני חלקים משום שהיא השתייכה לשני אנשים שונים. בתקופת הכיבוש העות'מאני בהונגריה עברה מזטור לידי השלטון העות'מאני בשנת 1562 ושוחררה בשנת 1692. כמה שנים לאחר מכן, לאחר גירוש העות'מאנים ובמהלך המהפכה בהנהגת הנסיך ראקוצ'י, נאלצו האזרחים לעזוב את העיר בשנים 1692–1699 וב־1710-1705. במאה ה-18 החלה העיר לשגשג שוב, בעיקר כעיר חקלאית. לאחר תום הכיבוש העות'מאני ועד 1918, הייתה מזטור חלק האימפריה האוסטרו-הונגרית. בסוף שנת 1944 במלחמת העולם השנייה נכבשה מזטור על ידי הצבא הגרמני. בעקבות זאת העיר נפגעה; גשר הרכבת מעל נהר הורטובג'-ברטיו נהרס, הרס שדרש את שיקום המבנה הנוכחי לאחר המלחמה. בזמן המלחמה הוקמה אנדרטה ליד העירייה להנצחת הקרבות באותה תקופה.
לפני מלחמת העולם השנייה
היהודים הראשונים התיישבו במזטור במחצית הראשונה של המאה ה-19. הקהילה הוקמה בשנת 1835 בהנהגתו של בנימין זאב וולף פישלר, שהגיע לשם שנתיים קודם לכן, והיה הרב הראשון של הקהילה. מספרם גדל במהירות, ולאחר זמן קצר הפכה הקהילה היהודית בעיירה לקהילה משגשגת. בתחילת המאה ה-20, כמות היהודים בעיירה קטן מפני שהיהודים העדיפו להתגורר בעיירות גדולות ומפותחות יותר ובערים. יהודי מזטור היו סוחרים ובעלי מלאכה, וחלקם עסקו במקצועות חופשיים כגון רופאים, עורכי דין, מהנדסים, פקידים וכו'. חלקם היו בעלי חוות וחלקם היו בעלי עסקים מפעל לבנים, מפעלי עץ, מפעלי טקסטיל וכו'.
בית הכנסת נבנה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובית הספר במזטור הוקם בשנת 1859. בשנת 1870 עבדו בבית הספר שלושה מורים בלבד. בשנים 1870–1890 היו 120 תלמידים בבית הספר. לאחר מכן פחת מספרם, ובשנת 1895 היו 75 תלמידים בלבד. במלחמת העולם הראשונה נהרגו 16 מיהודי מזטור בחזית, ובתקופת הטרור הלבן (1919) נרצח יהודי אחד. בעקבות החוקים המפלים נגד היהודים הוקמה ועדה לתמיכה בסטודנטים יהודים שלא הורשו ללמוד באוניברסיטאות הונגריה ונאלצו ללמוד במדינה אחרת בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1936 הוקם חוג הנוער שהיה מוקד חברתי לנוער היהודי העיירה.
בזמן מלחמת העולם השנייה
כשלוש שנים לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, הולאמו כל האדמות שהיו בבעלות היהודים וכמה מפעלים נלקחו מבעליהם. בשנת 1940 נשלחו כ-150 יהודי מזטור לעבודות כפייה. ב-1942 גויסו לצבא 30 יהודים והועברו לאזור נהר דון. ב-3 באפריל 1944 נכלאו כמה מיהודי מזטור באשמת פיזור חומרים מזוהמים. הם נלקחו למחנה בעיר נג'קניז'ה ומשם לאושוויץ. מאוחר יותר רוכזו כל היהודים בגטו בבית חרושת ללבנים. היהודים עצמם היו צריכים לדאוג לפרנסתם והורשו לעזוב את המקום כדי לקנות את מה שהם זקוקים לו במשך שעתיים כל בוקר. ב-16 ביוני הועברו היהודים מנג'קניז'ה לסולנוק, שם רוכזו רוב יהודי האזור. הם נשארו שם שבועיים, כשהם סובלים מרעב, מצפיפות ומעינויים. לאחר מכן הם חולקו לשתי קבוצות. חלק מהאנשים נשלחו לאוסטריה ואחרים לאושוויץ. בין הנרצחים באושוויץ היה הרב האחרון של מזטור, הרב פיליפ שולץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה חזרו למזטור חלק מיהודי העיירה אשר גורשו לאוסטריה אך מעטים היו היהודים שחזרו מאושוויץ. הקהילה אורגנה מחדש, ותוך זמן קצר חברה קדישא, אגודת הנשים והשוחט חזרו לפעילותם. בזמן המלחמה, בית הכנסת ובית הקברות היהודי לא נפגעו.
לאחר המלחמה מספרם של יהודי מזטור ירד וב-1961 נותרו רק 26 יהודים בכל העיירה.
ישראל יוסף הנדל
הרב ישראל יוסף הכהן הנדל (נולד בו' בחשוון תשי"ב, 1951) הוא חבר בבית דין רבני חב"ד, רב קהילת חב"ד במגדל העמק ומשגיח ראשי בישיבת תומכי תמימים המקומית.
ביוגרפיה
נולד במונטריאול שבקנדה לשיינא חוה ולרב יצחק הנדל אב"ד במונטריאול. למד בישיבת תומכי תמימים מונטריאול, בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד ובישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770.
בי"א בשבט תשל"ו, 1976 נשלח על ידי הרבי מחב"ד לארץ ישראל, כחלק מקבוצה של 23 שלוחים, שם למד בכולל אברכים בצפת אצל הרב אריה ליב קפלן. בסוף שנת תשל"ח ביקש המשפיע הרב מנחם מנדל פוטרפס שקבוצה משליחי הרבי לישראל עליה נמנה הרב הנדל תעבור להתגורר במגדל העמק ותמונה לצוות הישיבה. לאחר שהתקבלה ברכת הרבי עבר לגור בעיר והחל לשמש בצוות ישיבת "תומכי תמימים - מגדל אור" שהקים הרב יצחק דוד גרוסמן. לאחר שהישיבה עברה לרשות חב"ד התמנה שם למשגיח ראשי.
בשנת תשמ"ח בברכת הרבי ובתמיכת בית דין רבני חב"ד והרב גרוסמן התמנה הרב הנדל לרב קהילת חב"ד במגדל העמק המונה כיום מאות משפחות חב"ד.
בשנת תש"פ התמנה לחבר בית דין רבני חב"ד, לאחר ששנתיים קודם שימש כדיין בבית הדין.
משפחתו
לרב הנדל 7 בנים ו-6 בנות בהם:
בשנת תשס"ז נפטר בנו לוי עם עוד שני בחורים בתאונת דרכים בדרך לשמח חיילים בחג החנוכה.
מיטל דה רזון
מיטל דה רזון (נולדה ב-31 בינואר 1985) היא זמרת, פזמונאית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה
דה רזון החלה ללמוד מוזיקה קלאסית ונגינת פסנתר בגיל 6. היא פרצה לסצנת המוזיקה האלקטרונית לראשונה בשנת 2008, תוך שהקימה את הרכב המוזיקה האלקטרונית "Epiphony", יחד עם המוזיקאי איתי קלדרון. יחד הפיקו להיטי מועדונים שונים, בהם "Out of My Skin", בשיתוף התקליטן עופר ניסים, והוציאו סך של כחמישה אלבומים.
בשנת 2010 הוציאה את השיר "Love Rehab", יחד עם המפיק חיים אביטל, שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של יוון. בשנת 2012 השתתפה בשירו של המוזיקאי סקאזי, "Warrior", מתוך אלבומו, My Way.
בשנת 2013 השתתפה מיטל בקדם-אירוויזיון 2013, יחד עם הזמר אסי טל, יחד ביצעו את השיר "Toda La Noche", והגיעו למקום השלישי. באותה השנה, הקליטה יחד עם הזמר אייל גולן את השיר "Always My Number One", המהווה כשיר הרשמי של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לאותה השנה.
ב-2014 ייצגה את ישראל בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, תוך שזכתה בפרס "המופע הישראלי הטוב ביותר", יחד עם להקת TripL.
ב-2015 הוציאה חברת הליקון את אלבום הבכורה שלה, End to Start. באלבום נכלל השיר "Toda La Noche", איתו התמודדה בקדם-אירוויזיון.
בשנת 2016 התמודדה בתוכנית המציאות "המשימה: אמזונס", והעפילה למקום השני. ב-2017 התמודדה גם בעונה הרביעית של תוכנית מציאות "הכוכב הבא", אך לא צלחה את שלב האודישנים.
ארמון טבריצ'סקי
היסטוריה
הארמון נבנה בשנים 1783–1789 בהתאם לתכנון של האדריכל איוואן סטסוב. הארמון נבנה בתקופת יקטרינה הגדולה לטובת גריגורי פוטיומקין וקיבל את שמו מתואר הרשמי של פוטיומקין "טבריצ'סקי" לכבוד כיבוש חצי האי קרים. בזמן הקמתו הארמון היה פתוח לכיוון ניווה אך במחצית השנייה של המאה ה-18 בין הנהר לבין הארמון נבנו מבנים נוספים. אף על פי שמראה החיצוני של הארמון פשוט, חלקו הפנימי מעוצב בעושר רב. מאחורי הכניסה הראשית נבנה חדר גדול שמוביל לאולם העמודים הלבנים. מאחורי האולם בעבר היה קיים גן החורף. בחלק מחדרי הארמון שרדו אלמנטים של העיטור המקורי.
לאחר פטירת פוטיומקין הארמון הוחזר להיות רכוש המשפחה הקיסרית. הוא היה הארמון האהוב על יקטרינה הגדולה. בשנת 1797 בהתאם לפקודת פאבל הראשון רהיטים ופסלים שהיו בארמון הועברו לטירת מיכאילובסקי ובארמון הוצבה יחידה צבאית. בשנת 1801 הארמון חזר להיות אחד מארמונות הקיסרים.
בשנת 1906 החלק הפנימי של הארמון הוצב מחדש לאור כך שבארמון התקיימו ישיבות של הדומה. לאחר מהפכת אוקטובר בארמון התקיימו ישיבות של הממשלה הזמנית והתמקמו מוסדות שלטון נוספות. תקופה מסוימת בארמון התקיימו ישיבות של סובייט פטרבורג.
בפברואר 1918 בארמון היו מתוכננות להתקיים ישיבות של האספה המכוננת של רוסיה החדשה. אספה זו פוזרה בכוח של ידי השלטון הקומוניסטי כבר בתחילת דרכה.
בשנים 1918–1920 בארמון התקיימו קונגרסים של הסובייטים, קונגרסים של המפלגה הבולשביקית וקונגרסים של קומינטרן. בשנות ה-30 של המאה ה-20 בחדרי הארמון התמקמה אוניברסיטה חקלאית. בשנים 1945–1990 בבניין התמקם בית הספר הגבוה של המפלגה.
החל משנת 1990 הארמון הוא מקום מושבה של האספה הבין-פרלמנטרית של חבר המדינות העצמאיות.
בניין המשרדים של בית הנבחרים לונגוורת'
בניין המשרדים של בית הנבחרים לונגוורת' (באנגלית: Longworth House Office Building; בראשי תיבות: LHOB) הוא אחד משלושה בנייני משרדים המשמשים את בית הנבחרים של ארצות הברית. הבניין ממוקם מדרום לקפיטול, מוקף בשדרת העצמאות, שדרת ניו ג'רזי, רחוב C דרום מזרח (C S E), ורחוב סאות' קפיטול, שבאזור דרום מזרח של וושינגטון.
שטחו של הבניין עצמו 55,711.6 מטרים רבועים, ובו 251 משרדים, חמישה חדרי ישיבות גודלים, שבעה חברי ישיבות קטנים, וחדר כנסים גדול המשמש את ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים.
שמו של הבניין ניתן לו בשנת 1962.
הבניין נקרא על שמו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, ניקולאס לונגוורת' ממדינת אוהיו. לונגוורת' כיהן כיושב ראש בית הנבחרים משנת 1925 עד שהמפלגה הרפובליקנית איבדה את הרוב שלה בשנת 1931, באותה שנה שהוא נפטר, ובאותה השנה אושרה הקמת הבניין.
היסטוריה
בניין לונגוורת' הוא הקטן שבין בנייני המשרדים של בית הנבחרים.
התוכנית הוכנה בפיקוחו של אדריכל הקפיטול דייוויד לין. התוכניות הראשונות לבניין הוכנו על ידי משרד אדריכלים מקומי המכונה "ברית האדריכלים של וושינגטון בע"מ" (The Allied Architects of Washington Inc). האדריכלים העיקריים היו פרנק אפמן (Frank Upman), גילברט לקוסט רודייה (Gilbert LaCoste Rodier), נתן קורווית' ויאט, ולואי ג'וסטמנטה (Louis Justemente).
הם הכינו שתי תוכניות ל"בניין פשוט ומכובד, בהרמוניה עם שאר מתחם הקפיטול". בינואר 1929 אישר הקונגרס 8.4 מיליון דולר לרכישת ופינוי האתר ולבניית הבניין החדש. היסודות הושלמו בדצמבר 1930 ואכלוס הבניין החל באפריל 1933.
הבניין נבנה תוך שימוש רב בפלדה שיובאה מחוץ לארצות הברית - דבר שעורר מחאה ציבורית.
חדר הכנסים הגדול של בניין לונגוורת', שמסוגל להכיל 450 איש, שימש בית הנבחרים כחדר הישיבות העיקרי של בית הנבחרים בין השנים 1949 ו-1950, בעוד שחדרו בקפיטול ארצות הברית עבר שיפוץ. חדר זה נבחר לכך, שכן לא היה חדר גדול דיו בקפיטל להכיל 450 איש.
בשל מיקומו של הבניין באתר משופע, גובהו של בסיס הגרניט של הבניין משתנה בין שתיים לארבע קומות. מעל בסיס הגרניט שלוש קומות הבניין העיקריות המצופות בשיש לבן. עמודים יוניים תומכים באנטבלטורהות מעל אכסדרות הבניין. בראש האכסדרא הראשית מצוי גמלון. שתי קומות נוספות מוסוות מאחר מעקה שיש.
בניין לונגוורת', לצד הגלריה הלאומית לאמנות (שנבנתה ב-1941) ואנדרטת ג'פרסון (שנבנתה ב-1943) נחשבות לדוגמאות הטובות ביותר בוושינגטון לסגנון הבנייה הנאו-קלאסי.
יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי
יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי (באנגלית: MonsterVerse) הוא זיכיון קולנועי לעולם משותף שמאגד סדרת סרטי מפלצות שוברי קופות ומפגיש בין גודזילה לקינג קונג בסרטים הנעשים בהפקת אולפני לג'נדרי ומופצים על ידי אולפני האחים וורנר בשיתוף פעולה עם חברת טוהו. הזיכיון כולל סרטי קולנוע נפרדים החולקים אזכורים או רמזים הקושרים את כולם זה לזה וקרוס-אובר בין מפלצות כמו גודזילה וקינג קונג.
היקום מכיל ארבעה סרטים: הסרט הראשון ביקום הוא "גודזילה" (2014), אתחול לזיכיון גודזילה הסרט השני הוא "קונג: אי הגולגולת" (2017) המהווה אתחול לזיכיון קינג קונג, ולאחר מכן יצאו הסרטים "גודזילה: מלך המפלצות" (2019) ו"גודזילה נגד קונג" (2021). עד כה הכניסו הסרטים בסדרה ג-2 מיליארד דולר, אל מול תקציב של כ-745 מיליון דולר.
פיתוח
חברת אולפני לג'נדרי אישרה ביולי 2014 במהלך הקומיקון של סן דייגו שהחברה רכשה את הזכויות להפקת סרטים מבית חברת טוהו. בספטמבר 2015 לג'נדרי הכריזו שהסרט "קונג: אי הגולגולת" לא יפותח בשיתוף פעולה עם סרטי יוניברסל (שהפיקו את סרט קונג הקודם, "קינג קונג" משנת 2005). במקום זאת החברה תשתף פעולה עם האחים ורנר, לצורך פיתוח יקום קולנועי סביב גודזילה וקינג קונג.
באוקטובר 2015 הוכרז על תוכנית לאיחוד בין קונג לגודזילה בסרט "גודזילה נגד קונג" שצפוי לצאת לאקרנים בשנת 2020. החברה תכננה לייצר סדרת סרטים שמרכזה הוא חברת "מונרך" (הסוכנות הממשלתית שהופיעה בסרט "גודזילה"). לאחר מכן הוכרז שהסרט "קונג: אי הגולגולת" יאזכר אף הוא את ארגון "מונרך".
במאי 2016 האחים וורנר הכריזו שהסרט "גודזילה נגד קונג" ייצא לאקרנים ב-29 במאי 2020 וכי הסרט "גודזילה: מלך המפלצות" ייצא לאקרנים ב-22 במרץ 2019. באוקטובר 2016 אולפני לג'נדרי הכריזו שהסרט "גודזילה: מלך המפלצות" יצולם ברפובליקה העממית של סין. באותו החודש נודע שהחברה מתכננת חדר תסריטים ליצירת יקום קולנועי משותף של קונג וגודזילה, עם אוסקר גרסיה כתסריטאי ראשי.
בתחילת ינואר 2017, מייסד אולפני לג'נדרי, תומאס טל (Thomas Tull) הודיע על התפטרותו מהחברה אך נשאר המפיק הראשי של סדרת הסרטים, שכונתה MonsterVerse. במרץ 2017 החברה אספה צוות תסריטאים לפיתוח היקום הקולנועי ושיתפה פעולה עם טרי רוסיו, התסריטאי שהיה שותף לכתיבתו של תסריט מוקדם ל"גודזילה" משנת 1998.
"גודזילה" (2014)
הסרט מגולל מחדש את מקורותיו של גודזילה ומתרחש בימינו, 15 שנה לאחר שהפצצה גרעינית העירה מרבצם שני יצורי ענק המכונים מוטו ואת מפלצת הענק "גודזילה".
בשנת 2004 הבמאי היפני יושימיצו באנו רכש את אישורה של טוהו להפקת סרט גודזילה קצר באיימקס והיה בפיתוח במשך זמן רב, אך לא הופק לבסוף והזכויות נרכשו על ידי אולפני לג'נדרי. במרץ 2010 החברה הודיעה על רכישת הזכויות ועל כוונתה להפיק סרט אתחול ללא קשר עלילתי לסרט "גודזילה" משנת 1998. בינואר 2011 גארת' אדוארדס הוכרז כבמאי הסרט. הסרט הופק בשיתוף פעולה עם אולפני האחים וורנר והצילומים הושלמו בשנת 2013 ושוחרר לאקרנים במאי 2014. וזכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע והיה להצלחה קופתית מרשימה משהכניס 529 מיליון דולר ברחבי העולם.
"קונג: אי הגולגולת" (2017)
הסרט מתרחש בשנת 1973 וממקד בקבוצת מדענים וחיילים היוצאים אל אי בלב האוקיינוס השקט, המשמש כביתו של קינג קונג.
"גודזילה: מלך המפלצות" (2019)
בסרט עצמו, גודזילה פוגש את רודאן, מות'רה ואת קינג גידורה. בסרט גודזילה, רודאן ומות'רה נאלצים לעצור את גידורה כדי שלא ישמיד את העולם.
הבמאי גארת' אדוארדס הצהיר כי כוונתו הייתה שהסרט "גודזילה" יהווה סרט בפני עצמו ללא רמזים לסרט המשך.
במאי 2016, האחים וורנר הצהירו כי תאריך יציאת סרט ההמשך הוזז ל-22 במרץ 2019 ולאחר מכן נודע שאדוארדס עזב את הפרויקט ולא יביים את סרט ההמשך. באוקטובר 2016 מייקל דוהרטי וזאק שילדס נשכרו לכתוב את התסריט. צילומי הסרט מתוכננים להתחיל ביוני 2017, באטלנטה, ארצות הברית. בדצמבר 2016, נודע ששמו הרשמי של סרט ההמשך הוא "גודזילה: מלך המפלצות" ("Godzilla: King of the Monsters"). בתחילת ינואר 2017, מייקל דוהרטי נשכר גם לביים את הסרט. ושלב הליהוקים החל. מאוחר יותר, אושר כי השחקנית מילי בובי בראון תגלם תפקיד ראשי, וכי קייל צ'אנדלר וורה פרמיגה יגלמו את הוריה של הדמות. קן ואטאנבה ישוב לגלם את דמותו של ד"ר סריזוואה, השחקן אנתוני רמוס יגלם דמות בשם CPL מנדוזה, והשחקנים אושיי ג'קסון ג'וניור ואישה הינדס לוהקו גם הם לתפקידים לא ידועים.
"גודזילה נגד קונג" (2021)
בסרט, גודזילה נלחם נגד קינג קונג וגם שניהם נלחמים נגד אויב משותף.
אולפני לג'נדרי הכריזו לראשונה על הסרט כבר באוקטובר 2015 במקביל להכרזה על פיתוח יקום קולנועי משותף. במאי 2016 האחים וורנר הכריזו על תאריך יציאת הסרט: 29 במאי 2020. במרץ 2017 אולפני לג'נדרי קיבצו צוות תסריטאים לכתיבת התסריט לסרט. בעקבות מגפת הקורונה יציאת הסרט נדחתה ל־26 במרץ 2021.
אי הגולגולת
ב-27 בינואר 2021, הוכרז כי סדרת אנימה חדשה הלוקחת חלק עלילתי ביקום המפלצות של אולפני לג'נדרי נמצאת בפיתוח. הסדרה צפויה לעקוב אחר דמויות ששרדו טביעת ספינה ומגיעים לאי המסתורי שמלא במפלצות פרהיסטוריות. בריאן דאפילד ישמש ככותב ומפיק בפועל, והסדרה תשודר רק בשירות ההזרמה נטפליקס.