cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם פוג
סקיילאב 4
פוג המשיך לתוכנית מעבורת החלל, לטיפול במטעדי תצפית על כדור הארץ, עד לפרישתו מנאס"א ב-1977.
לאחר נאס"א
לאחר פרישתו, הוא הצטרף לארגון הנוצרי "קרן הטיסה הגבוהה" (High Flight Foundation), שנוסד על ידי האסטרונאוט ג'יימס אירווין כסגן נשיא עד לשנת 1987.
כמו כן היה מועסק כיועץ של חברות תעופה וחלל בינם בואינג ומרטין מרייטה (לימים לוקהיד מרטין), במסגרת חברת ייעוץ שהקים.
ב-2003, פוג פרסם את הספר "טריווית חלל" אשר כלל מידע מתוכנית מרקורי ועד לתקופת מעבורת חלל ותחנת החלל הבינלאומית. בשנת 2011 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו.
פוג מת בגיל 84 בקוקו ביץ', פלורידה ב-3 במרץ 2014.
חייו האישיים
פוג היה נשוי שלוש פעמים. בשנת 1952 התחתן עם הלן חואניטה דיטמר ונולדו לזוג שלושה ילדים. מאוחר יותר הם התגרשו. בשנת 1979 הוא התחתן עם ז'אן בירד והיה נשוי אליה עד מותה ב-2009. פוג שימש אב חורג לארבעה הבנים. הוא התחתן עם אשתו השלישית, טינה, בשנת 2012.
עיטורים ואותות הוקרה
בין הפרסים הרבים ואותות ההוקרה שקיבל:
שדה התעופה של סנד ספריגס אוקלהומה נקרא על שמו.
שעלבים (עיר מקראית)
אזכורים במקרא
העיר נזכרת בספר יְהוֹשֻׁעַ ברשימת ערי שבט דָן בין עִיר-שָׁמֶשׁ (בֵּית-שֶׁמֶשׁ) לאַיָּלוֹן:.
בתקופת השׁוֹפְטִים הָאֱמֹרִים המשיכו לשבת "בְּהַר חֶרֶס בְּאַיָּלוֹן וּבְשַׁעַלְבִים" ובני דָן נאלצו בשל כך לנדוד אחר כך צפונה: .
בני ישראל בכל זאת התיישבו בסופו של דבר בשַׁעַלְבִים, וכך נזכר "אֶלְיַחְבָּא הַשַּׁעַלְבֹנִי" בין גיבורי דָוִד, ושַׁעַלְבִים נכללה בנציבות השנייה של הממלכה המאוחדת בימי שְׁלֹמֹה (יחד עם בֵּית-שֶׁמֶשׁ ואַיָּלוֹן):
.
זיהוי האתר
שַׁעַלְבִים נזכרת כאמור מספר פעמים במקרא ביחד עם אַיָּלוֹן, ולכן מקובל הזיהוי שלה עם התל עליו שכן בעבר הכפר הערבי סַלְבִּית (כיום קיבוץ שַׁעַלְבִים), אשר שימר ע"פ המשוער את שם העיר המקראית, ואשר שוכן כ-4.5 ק"מ מצפון-מערב לתל איילון. היישוב נזכר בצורה "סעלב", כמקום מוצאה של אישה ושמה מרים ברת יעקוב, בשטר יהודי הכתוב ארמית ממדבר יהודה, המתוארך לשנת 140 לספירה. אוסביוס מזכיר את העיר "סעלבה" שהתקיימה בימיו באוֹנוֹמַסְטִיקוֹן (ספר גאוגרפי של ארץ ישראל מהתקופה הביזנטית) מבלי לציין את מקומה, והירונימוס מזכיר את העיר "Selebi" שבנחלת דן.
בגבעה של סַלְבִּית נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה הקדומה, ולאורך כל תקופות המקרא, כולל התקופה הכנענית, הישראלית (ברזל), תקופת שיבת ציון (הפרסית), ההלניסטית, וגם מתקופות מאוחרות יותר. הממצאים כוללים חרסים רבים וכלי צור, מטבעות, בורות פעמון, מערות מסתור וקבורה, גתות חצובות ושרידי מבנה ופסיפס של בית כנסת שומרוני מהמאות ה-4–5 לספירה (ראו תמונה).
שיגעון בחלל
שיגעון בחלל (באנגלית: Spaceballs) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1987, אותו כתב וביים מל ברוקס, שאף מככב בו, יחד עם ג'ון קנדי, ריק מורניס, ביל פולמן, דפני זוניגה, דיק ואן פאטן, ג'ורג' ויינר וג'ואן ריברס. הסרט יצא על ידי MGM ב-26 ביוני 1987, אך לא הפך להצלחה מסחררת עם צאתו. עם זאת, בחלוף הזמן הסרט יצא על גבי VHS והפך לסרט פולחן קלאסי, ולאחד מסרטיו הפופולריים ביותר של ברוקס. הסרט הוא פרודיה על סדרת סרטי המדע בדיוני "מלחמת הכוכבים", אך מכיל רמיזות לסרטים נוספים, כגון "מסע בין כוכבים, "הנוסע השמיני", "כוכב הקופים" ועוד, וכמו כן לתרבות הפופולרית בכללותה ולתעשיית הסרטים האמריקנית בפרט. עלילת הסרט דומה לזו של הסרט "זה קרה לילה אחד" משנת 1934.
בנוסף להופעתו של ברוקס, בסרט מופיעים גם שותפיו הקבועים דום דה-לואיז ורודי דה לוקה בהופעות קמאו (כפיצה דה האט ועוזרו ויני).
עלילה
כוכב הלכת "כדור חלל" סובל ממחסור קשה באוויר (הנובע ככל הנראה מניהולו הכושל של נשיא הכוכב). כדי להציל את כוכבם, מתכננים נשיא הכוכב ומפקד צבאו "קסדה שחורה" (באנגלית: Dark Helmet, פרודיה על דארת' ויידר) לחטוף את הנסיכה וספה מכוכב דרואידיה (פרודיה על הנסיכה ליאה) ולדרוש את אוויר הכוכב ככופר. וספה, שנמלטה ברגע האחרון מחתונה עם נסיך שאינה אוהבת, נלכדת על ידי "קסדה שחורה".
בעוד הם מחפשים דרך להנצל מכוכב הלכת המדברי, פוגשים הגיבורים את החייזר יוגורט (פרודיה על יודה). יוגורט מלמד את לון-סטאר להשתמש בכוח ה"שוורץ" המסתורי (פרודיה על "הכוח"). כאשר "קסדה שחורה" לוכד את הנסיכה ולוקח אותה לחלליתו כדי לסחוט את אביה, יוגורט עוזר ללון-סטאר וחברו בארף לרדוף אחריהם. הצמד מצליח להציל את וספה, אבל רק לאחר שאביה נתן ל"קסדה שחורה" את סיסמת מגן האוויר של דרואידיה, המגנה על האטמוספירה היקרה שלו. בעוד הגיבורים מנסים להימלט, הם מגלים שחלליתו של "קסדה שחורה" היא רובוטריק המשנה צורתו לעוזרת בית ענקית, המצוידת בשואב אבק במטרה לשאוב את כל האוויר מדרואידיה.
לון סטאר וחבריו משתמשים בכוח השוורץ כדי להפוך את פעולת השואב, ולאחר מכן מצליחים להרוס את החללית, אך נשיא כוכב הלכת "כדור חלל", מפקד הצבא "קסדה שחורה" וסגנו מצליחים להינצל.
עם סוף הסרט מגלה לון סטאר מיוגורט כי פירושו של התליון המסתורי אשר הוא עונד על צווארו הוא תעודת לידה המאשרת את היותו נסיך. לון-סטאר מנצל זאת, ונושא את וספה לאישה.
דמויות ופרודיות
הפרודיה בסרט מתמקדת פעמים רבות בשחזור סצנות מתוך היצירות המקוריות תוך תוספת הומוריסטית. לעיתים מדובר במשחקי מילים או הערות סרקסטיות, לעיתים באופן כללי או בהתייחס ישירות למקורות ההשראה לסרט. במקרים אחרים המדובר בהומור סלפסטיק. סצנות מסוימות מהסרטים המקוריים אף שוחזרו באופן הומוריסטי, כגון אימוני לון סטאר בשוורץ, אשר הקבילו לאימוני לוק סקייווקר בכוח ב"מלחמת הכוכבים: האימפריה מכה שנית".
מלבד בדיחות מזדמנות על עלילות יצירות המדע הבדיוני מהן שאב השראה, הסרט מרבה ללגלג על נושאים נוספים הקשורים לתעשיית הבידור. נושא חוזר הוא רמת המסחור וכמות המוצרים הנלווים שסיפקו סרטי "מלחמת הכוכבים". הדבר מתבצע באמצעות התייחסות עצמית לסרט "שיגעון בחלל" עצמו: במהלך הסרט נראים על המסך פעמים רבות מוצרים הנושאים את שם הסרט (למשל מצעים, קצף גילוח ואף נייר טואלט ולהביור). הדמויות בסרט מודעות לנושא, ויוגורט מנהל חנות מזכרות שכזו. כמו כן, כדורי החלל משתמשים בעותק וידאו של הסרט כדי "להריץ קדימה" את העלילה והדמויות מייחלות להיפגש שוב ב"שיגעון בחלל 2: החיפוש אחר עוד כסף". בדיחה זו כמעט והייתה למציאות, כאשר ברוקס אכן השתעשע ברעיון ליצור סרט המשך בשם זה, אך לבסוף היוזמה נגנזה.
סדרת הטלוויזיה
בשנת 2008 הופקה לסרט סדרת טלוויזיה בשם "שיגעון בחלל: הסדרה המצוירת". הסדרה הייתה בת עונה אחת וכללה 13 פרקים, כשכל פרק צחק על סרט קולנוע או סדרת טלוויזיה אקטואליים כלשהם באותה התקופה. בין הסדרות והסרטים עליהם צחקו ניתן לציין את "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'", "ספיידרמן" ו"אמריקן איידול". בשל הזדקנותם של רוב שחקני הסרט המקורי ומותו של השחקן ג'ון קנדי (בארף) הם לא נותרו לדבב את הסדרה למעט דפני זוניגה שדיבבה את הנסיכה וספה ומל ברוקס שנשאר לבצע את קולותיהם של יוגורט וסקרוב. ברוקס הוא גם מי שכתב וביים את הסדרה.
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קוריאה הדרומית.
מבחינה היסטורית נחשבת נבחרת קוריאה הדרומית לנבחרת המצליחה ביותר באסיה, ולזכותה 10 הופעות בטורניר גביע העולם בכדורגל, יותר מכל נבחרת אסייתית אחרת. הישג השיא של הנבחרת במפעל היה במונדיאל 2002, שאותו אירחה יחד עם יפן. הנבחרת הודחה במונדיאל זה בשלב חצי הגמר, לאחר הפסד לגרמניה בתוצאה 1:0.
כמו כן, לזכותה של הנבחרת שתי זכיות בטורניר גביע אסיה, בשנים 1956 ו-1960.
השנים הראשונות
היכרותה הראשונה של קוריאה עם משחק הכדורגל נערכה בשנת 1882, כאשר אנשי צוות אונייה בריטיים שיחקו בעת ביקור בנמל אינצ'ון. בשנת 1921, נערך לראשונה טורניר כדורגל קוריאני ובשנת 1928 הוקמה התאחדות הכדורגל הקוריאנית שהקימה את הבסיס להפצת ופיתוח הכדורגל בקוריאה. אולם בשנת 1940 המושל של קוריאה ביטל את ההתאחדות. בעקבות הקמתה של רפובליקת קוריאה, ההתאחדות הורכבה מחדש בשנת 1948 והצטרפה לפיפ"א. באותה שנה, נבחרת קוריאה ערכה את הופעתה הבינלאומית הראשונה כאשר השתתפה באולימפיאדת לונדון. ההתאחדות הקוריאנית הצטרפה להתאחדות הכדורגל האסייתית בשנת 1954.
1954-1989
קוריאה הדרומית השתתפה לראשונה במונדיאל 1954, כנציגה האסייתית השנייה אי פעם שמתמודדת בגביע העולם, אחרי נבחרת הודו המזרחית ההולנדית שעשתה זאת ב-1938. היא הובסה בשלב הבתים 9-0 על ידי הונגריה ו-7-0 על ידי טורקיה. מאוחר יותר השתתפה קוריאה הדרומית בגביע אסיה הראשון שנערך בשנת 1956. קוריאה הדרומית זכתה בטורניר לאחר שסיימה בתיקו עם הונג קונג וניצחה את ישראל ודרום וייטנאם. שנתיים לאחר מכן, אירחה קוריאה הדרומית את גביע אסיה השני וזכתה גם בו, כשהיא מנצחת בכל משחקיה בטורניר. בטורנירים הבאים, לא הצליחה קוריאה הדרומית לשחזר את הצלחתה. בגביע אסיה שנערך בשנת 1964 הפסידה קוריאה הדרומית בכל משחקיה ולטורניר שנערך בשנת 1968 קוריאה הדרומית לא הצליחה להעפיל. קוריאה הדרומית התאוששה בטורניר שנערך בשנת 1972 וסימה במקום השני. קוריאה הדרומית שוב לא הצליחה להעפיל לטורניר בשנת 1976, אך סיימו במקום השני פעם נוספת בשנת 1980.
קוריאה הדרומית העפילה בפעם השנייה למונדיאל 1986, לראשונה מזה 32 שנים. טורניר זה היה מוצלח יותר מקודמו, אולם גם בו לא הצליחה קוריאה הדרומית לנצח אף משחק. זאת למרות שבנבחרת שיחק צ'ה בום-קון, אחד השחקנים האסייתים הטובים בזמנו. קוריאה הדרומית הפסידה 3-1 לארגנטינה, סיימה בתיקו 1-1 עם בולגריה והפסידה 3-2 לאיטליה. החל מטורניר זה החלה קוריאה הדרומית להעפיל בקביעות לטורנירי גמר גביע העולם. כעבור שנתיים העפילה קוריאה הדרומית לגמר גביע אסיה, אך הפסידה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים לערב הסעודית.
1990-2001
קוריאה הדרומית העפילה למונדיאל 1990, בו הפסידה בכל משחקיה לספרד 3-1, אורוגוואי 1-0 ובלגיה 2-0. כעבור שנתיים לא הצליחה קוריאה הדרומית להעפיל לגביע אסיה.
במונדיאל 1994 הצליחה קוריאה הדרומית להפתיע את ספרד, כאשר סיימה עימה בתיקו 2-2. הספרדים הובילו במשחק 2-0, אולם הונג מיונג-בו צמצם ל־2-1 כשנותרו 5 דקות לסיום המשחק וסאו יונג וון השווה בדקה ה־90 ל־2-2. בהמשך סיימה קוריאה הדרומית בתיקו נוסף, 0-0 עם בוליביה. במשחקה האחרון בשלב הבתים הפסידה קוריאה הדרומית לגרמניה 3-2 לאחר שכבר פיגרה במשחק 3-0. כעבור שנתיים הודחה קוריאה הדרומית ברבע הגמר של גביע אסיה.
לאחר מכן, מונה צ'ה בום-קון למאמן קוריאה הדרומית לקראת מוקדמות מונדיאל 1998. קוריאה הדרומית העפילה לטורניר הגמר, אך הפסידה במונדיאל למקסיקו 3-1 והובסה 5-0 על ידי הולנד. בעקבות התבוסה להולנדים, פוטר צ'ה בום-קון מאימון הנבחרת. במשחקה האחרון בשלב הבתים סיימה קוריאה הדרומית בתיקו 1-1 עם בלגיה. כעבור שנתיים הפסידה קוריאה הדרומית בחצי גמר גביע אסיה לערב הסעודית וסיימה במקום השלישי לאחר ניצחון על סין.
מונדיאל 2002
קוריאה הדרומית נבחרה לארח את מונדיאל 2002 ביחד עם יפן. מכיוון שקוריאה הדרומית מעולם לא ניצחה משחק במסגרת המונדיאל, הציפיות מהנבחרת לא היו גבוהות. שנה לפני הטורניר, אירחו קוריאה הדרומית ויפן את טורניר גביע הקונפדרציות וקוריאה הדרומית השתתפה בו לראשונה. במשחקה הראשון הובסה קוריאה הדרומית 5-0 על ידי צרפת, אך בהמשך ניצחה 1-2 את מקסיקו ו־0-1 את אוסטרליה. למרות זאת, קוריאה הדרומית סיימה רק במקום השלישי בבית בגלל הפרש שערים נחות לעומת צרפת ואוסטרליה שסיימו מעליה עם אותו מספר נקודות.
קוריאה הדרומית פתחה את שלב הבתים במונדיאל בניצחון ראשון בתולדותיה במסגרת גביע העולם, 0-2 על פולין. במשחקה השני סיימה קוריאה הדרומית בתיקו 1-1 עם ארצות הברית. במשחקה האחרון בשלב הבתים התמודדה קוריאה הדרומית מול פורטוגל. במהלך המשחק נותרה פורטוגל ב-9 שחקנים, לאחר ששניים משחקניה הורחקו. פארק ג'י-סונג הבקיע בהמשך את שער הניצחון לקוריאה הדרומית שניצחה 0-1 ולראשונה בתולדותיה עברה שלב במסגרת המונדיאל. קוריאה הדרומית העפילה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית.
בשמינית הגמר התמודדה קוריאה הדרומית מול איטליה במשחק שנוי במחלוקת. בשלב מוקדם במשחק, קיבלה קוריאה הדרומית, בהחלטה מפוקפקת של השופט, כדור עונשין מ-11 מטרים, אותו הדף השוער האיטלקי ג'אנלואיג'י בופון. בהמשך עלו האיטלקים ליתרון 1-0, אולם שתי דקות לסיום השווה סאול קי יון את התוצאה ל־1-1 והמשחק עבר להארכה. במהלך ההארכה, נפסל שער זהב חוקי למהדרין של נבחרת איטליה ושחקן נבחרת איטליה, פרנצ'סקו טוטי, הורחק בכרטיס אדום על התחזות, למרות שהילוכים חוזרים הראו בבירור כי הוא רק מעד. 3 דקות לסיום ההארכה הבקיע אהן יונג הוואן שער זהב לקוריאנים שקבע 1-2 והעלה אותם לרבע הגמר.
גם משחקה של קוריאה הדרומית ברבע הגמר מול ספרד היה שנוי במחלוקת ובמהלכו נפסלו שני שערים חוקיים של ספרד. המשחק הסתיים בתיקו 0-0 וקוריאה הדרומית ניצחה 3-5 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים והפכה לנבחרת האסייתית הראשונה שמעפילה לחצי גמר המונדיאל. בחצי הגמר הפסידה קוריאה הדרומית 1-0 לגרמניה ובמשחק על המקום השלישי הפסידה קוריאה הדרומית 3-2 לטורקיה. בכך סיימה קוריאה הדרומית במקום הרביעי. קפטן הנבחרת, הונג מיונג-בו, קיבל את כדור הברונזה כשחקן השלישי בטיבו במונדיאל והפך בכך לשחקן האסייתי הראשון הזוכה בפרס זה. בנוסף נבחר הונג, יחד עם יו סאנג צ'ול לנבחרת הטורניר. זו הייתה הפעם הראשונה בה כדורגלנים אסייתים נבחרים לנבחרת הטורניר. הטורניר המוצלח של קוריאה הדרומית גרם לעלייה בפופולריות המשחק במדינה. מאמן הנבחרת, חוס הידינק, הפך לגיבור לאומי בקוריאה הדרומית והיה לאדם הראשון שקיבל אזרחות כבוד בקוריאה הדרומית.
מונדיאל 2006
לאחר מונדיאל 2002, התפטר חוס הידינק מאימון הנבחרת, למרות הפצרות נרחבות שיישאר. לאחר עזיבתו הושם דגש על מינוי מאמנים זרים לנבחרת.
קוריאה הדרומית העפילה למונדיאל 2006 והשיגה ניצחון ראשון במסגרת המונדיאל מחוץ ליבשת אסיה, 1-2 על טוגו משערים של לי צ'ון סו ואהן יונג הוואן. במשחקה השני סיימה קוריאה הדרומית בתיקו 1-1 עם צרפת, כאשר פארק ג'י-סונג מבקיע את שער השוויון 9 דקות לסיום המשחק. במשחקה האחרון הפסידה קוריאה הדרומית לשווייץ 2-0 וסיימה במקום השלישי בבית, לאחר שצרפת ניצחה במשחק המקביל את טוגו. שנה לאחר מכן סיימה קוריאה הדרומית בממקום השלישי בגביע אסיה.
מונדיאל 2010
קוריאה הדרומית פתחה את שלב הבתים במונדיאל 2010 בניצחון 0-2 על יוון. בהמשך הובסה קוריאה הדרומית על ידי ארגנטינה 4-1. במשחקה האחרון בשלב הבתים סיימה קוריאה הדרומית בתיקו 2-2 עם ניגריה והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית הודות לניצחונה של ארגנטינה על יוון במשחק המקביל. הייתה זו הפעם הראשונה שקוריאה הדרומית עוברת את שלב הבתים בטורניר המתקיים מחוץ לאסיה. בשמינית הגמר הפסידה קוריאה הדרומית לאורוגוואי 2-1. שנה לאחר מכן, סיימה קוריאה הדרומית במקום השלישי בגביע אסיה לאחר שהפסידה בחצי הגמר ליפן בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים וניצחה את אוזבקיסטן במשחק על המקום השלישי.
מונדיאל 2014
קוריאה הדרומית פתחה את שלב הבתים במונדיאל 2014 בתיקו 1-1 עם רוסיה. בהמשך הפסידה קוריאה הדרומית לאלג'יריה 4-2 ולבלגיה 1-0 וסיימה אחרונה בבית. בכך, לראשונה מאז מונדיאל 1998,קוריאה הדרומית סיימה את משחקיה במונדיאל ללא ניצחון. שנה לאחר מכן הגיעה קוריאה הדרומית לגמר גביע אסיה אך הפסידה בו 2-1 לאוסטרליה אחרי הארכה.
מונדיאל 2018
קוריאה הדרומית פתחה את שלב הבתים במונדיאל 2018 בהפסד 1-0 לשוודיה. בהמשך הפסידה קוריאה הדרומית למקסיקו 2-1, אולם במשחקה האחרון ניצחה את אלופת העולם גרמניה 0-2 ובכך הודחה גרמניה מהמונדיאל לראשונה בשלב הבתים. למרות הניצחון המפתיע, קוריאה הדרומית סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
מונדיאל 2022
קוריאה הדרומית פתחה את משחקיה במונדיאל 2022 בתיקו 0-0 עם אורוגוואי ולאחר מכן הפסידה 3-2 לגאנה. במשחקה האחרון בשלב הבתים העפילה באופן דרמטי לשמינית הגמר לאחר שגברה על פורטוגל במשחק בו פיגרה 1-0 וניצחה 1-2 משער בתוספת הזמן של וואנג הי-צ'אן. בעקבות הניצחון של קוריאה הדרומית והתוצאה במשחק המקביל בבית, 0-2 לאורוגוואי על גאנה, העפילה קוריאה הדרומית מהמקום השני בבית בזכות כמות שערי זכות גבוהה יותר מאורוגוואי שסיימה עימה באותו מספר נקודות ובאותו הפרש שערים. בשמינית הגמר הובסה קוריאה הדרומית 4-1 על ידי ברזיל והודחה.
Vlogbrothers
Vlogbrothers (לעיתים נכתב VlogBrothers או vlogbrothers; בתרגום חופשי: "אחי הוולוגים") הוא ערוץ ולוגים ביוטיוב. הסרטונים בערוץ מועלים על ידי האחים גרין: ג'ון גרין והאנק גרין. בהתחלה, הערוץ היווה מקום לשיתוף פרויקט של האחים אשר נקרא "Brotherhood 2.0". לאחר סיום הפרויקט המשיכו האחים ביצירת ולוגים והעלאתם לערוץ.
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לקראת משחקי מונדיאל 2022.
Vlogbrothers
הערוץ היה הראשון במה שיהפוך לקהילה גדולה יותר של ערוצי יוטיוב ופרויקטים שנוצרו ופותחו על ידי האחים גרין, והובילו ליצירת הקהילה מבוססת־האינטרנט הנקראת "נרדפייטריה". האחים גרין תומכים בקהילה ומעודדים את הנמנים בה לתרום ולהפוך את העולם למקום טוב יותר, וכפי שהם מגדירים את המטרה שלה: "להוריד את רמת הבאסה העולמית (במקור: "Decrease world suck"). אחד מהפרויקטים הגדולים של האחים וקהילת הנרדפייטריה הוא "Project for Awesome", שנועד לחלק כספי צדקה לארגונים ועמותות קטנות, שבדרך כלל אינן מקבלות הרבה כספי צדקה ותשומת לב.
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל
סגל הנבחרת
הנתונים מעודכנים ל-11 בנובמבר 2022.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
Vlogbrothers
מבחינה משפטית, הערוץ "Vlogbrothers" נמצאת בבעלות חברת "Complexly" (לשעבר נקראה EcoGeek LLC), אשר במקור הייתה בבעלותו הבלעדית של האנק, אך כעת נמצאת בבעלות משותפת של שני האחים.
סגנון ולוח זמנים
האחים גרין מצהירים כי אין לסרטונים שלהם סגנון אחיד: "באמת, אין להם שום סגנון ספציפי. בין אם אנחנו מדברים על החיים שלנו, מצחיקים אחד את השני או מנסים להעביר מסר חשוב יותר, נראה שאנשים נהנים מזה." הערוץ עבר את רף מיליון המנויים ב-5 במרץ 2013. החל משנת 2020, האחים מפרסמים שני סרטונים בשבוע בערוץ, כאשר ג'ון מפרסם את הסרטונים שלו ביום שלישי, והאנק מפרסם ביום שישי.
פרויקט "Brotherhood 2.0"
האחים הגרין, בהשראת תוכנית הרשת "התוכנית עם זפרנק", הגו את פרויקט "Brotherhood 2.0" בסוף 2006. הפרויקט הושק ב-1 בינואר 2007, ומטרתו הייתה שהאחים יפסיקו כל תקשורת מבוססת טקסט ביניהם למשך שנה אחת ובמקום זאת ישוחחו באמצעות סרטונים בצורת ולוגים, כאשר אח אחד מעלה את הסרטון שלו, והאח השני עונה לו בסרטון ביום למחרת. הסרטונים הועלו לאתר יוטיוב ולאתר "Brotherhood 2.0" שהוקם במיוחד בשביל הפרויקט. ב-18 ביולי 2007, העלה האנק גרין סרטון שלו מנגן ושר שיר שהוא כתב בשם "Accio Deathly Hallows" לכבוד יציאת הספר הארי פוטר ואוצרות המוות. סרטון זה היה הסרטון הראשון של האחים שהגיע לעמוד הראשי של יוטיוב, והוא הוביל לפרסום הפרויקט ולהרחבת קהל המעריצים של האחים. לקראת סוף 2007, האחים השיקו את מסע הפרסום הראשון של פרויקט "Project For Awesome", שבו יוטיוברים יצרו סרטונים המקדמים את ארגון הצדקה האהוב עליהם, במטרה שהארגון שהם קידמו יזכה למודעות רבה יותר, ולתרומות מהצופים. פרויקט "Brotherhood 2.0" הסתיים ב-31 בדצמבר 2007, אך האחים החליטו להמשיך ולהעלות סרטונים ליוטיוב.
לאחר פרויקט "Brotherhood 2.0"
בסרטון שלהם ב-31 בדצמבר 2007, האחים חשפו את החלטתם להמשיך ליצור סרטונים ווולוגים למרות שהפרויקט הסתיים. לאחר סיומו של הפרויקט הוקם אתר אינטרנט עבור קהילת הנרדפייטריה. האתר נוהל במקור רק על ידי האנק, אך כעת הוא מעודכן ומנוהל על ידי קבוצת מתנדבים מהקהילה. פרויקטים חדשים, סרטונים, דיונים, קבוצות ופורומים שנוצרו על ידי קהילת הנרדפייטריה עולים ומפורסמים באתר מדי יום. הסרטונים של האחים ממשיכים להיות הבסיס לקהילה.
ב-20 בינואר 2010, ג'ון גרין יצא לחופשת אבהות, והסופרת מורין ג'ונסון יצרה סרטונים במקומו עד שובו בחודש שלאחר מכן, עת הציג את בנו החדש הנרי.
האנק גרין התראיין לעיתון פורבס במאי 2011. במהלך 2011 ו-2012, הסרטונים של האחים גרין הוצגו באופן עקבי בכלי תקשורת כמו "CBS News" והפינגטון פוסט. ב-14 בספטמבר 2012, האנק גרין העלה את הסרטון ה-1000 בערוץ, שהראה את חוויות האחים ב-5 השנים מאז תחילת הפרויקט.
מיליון מנויים ועשר שנים ביוטיוב (2013-הווה)
בפברואר 2013, ג'ון גרין השתתף בפגישת Google Hangouts עם ברק אובמה שבמהלכה הופיעה גם אשתו של ג'ון, שרה אוריסט גרין. לפני כן, היא לא נראתה במצלמה או באף אחד מהולוגים שלו. הגישה החמקמקה שלה זיכתה אותה בכינוי "היטי". ב-5 במרץ, הערוץ הגיע למיליון מנויים ושני האחים צייצו בשידור חי על האירוע.
מאוחר יותר, ב-25 ביוני, ג'ון גרין יצא לחופשת אבהות לרגל הולדת בתו השנייה אליס, ושישה מארחים אורחים עשו סרטונים במקומו, כולל האנה הארט (מהערוץ "MyHarto"), גרייס הלביג (מערוץ "itsgrace"), קרייג בנזין (מערוץ "wheezywaiter") ועוד, שבכללם היו גם כמה יוטיוברים אנונימיים שזכו בתחרות שיצרו האחים.
ב-11 בספטמבר 2015, האחים החלו לרשום את כל הסרטונים בערוץ תחת רישיון Creative Commons Attribution 3.0, המאפשר שימוש די חופשי בסרטונים שלהם. מאוחר יותר הבהיר האנק גרין ברשת Reddit כי "לא הזכרנו את זה, פשוט החלפנו. אני לא בטוח מה אנשים היו עושים עם סרטון "Vlogbrothers", אבל אני רוצה שהם יוכלו לעשות את זה."
ב-22 באוקטובר 2019, האחים גרין השיקו פרויקט עם ארגון "Partners in Health" לשיפור בריאות האם בסיירה לאון.
קבלה
האחים הצליחו לגבש סביבם וסביב הקהילה קהל מסור, וכפי שעיתון כריסטיאן טודיי פירט: "המסר שלהם, שחוגג את החנוניות, ההשכלה, המדע והחשיבה המורכבת, הדהד בקול רם ברחבי העולם". מרגרט טלבוט מעיתון הניו יורקר שיבחה את נושאי הוולוגים שלהם, ותיארה: "הטון של המונולוגים שלהם נע בין אינפורמטיבי ומשעשע... לנלהב וענייני". טלבוט הוסיפה: "הסרטונים שלהם משדרים חוכמה למבוגרים, אבל בצורה מודרנית ומרגיעה". בניגוד לכך, קרייג רובנס ממגזין "GigaOM", נתן ביקורת קשה יותר על הוולוגים, והשווה אותם באופן שלילי לתוכנית עם זפרנק, באומרו: "אף אחד לא "נושא את הלפיד" של זפרנק ברצינות רבה יותר מהאחים גרין", אך שהוולוגים שלהם "נשארים נוק־אוף חנוני של היצירה המכוננת של זפרנק".
דניאיל דובוב
דניאיל דימיטרייביץ' דובוב (ברוסית: Даниил Дмитриевич Дубов; נולד ב-18 באפריל 1996 במוסקבה) הוא שחמטאי יהודי-רוסי בדרגת רב-אמן משנת 2011 (בגיל 14 שנים ו־11 חודשים). אלוף העולם בשחמט מהיר לשנת 2018.
נכון למרץ 2022, דובוב נמצא בשיא כושרו ומדורג מקום ה-7 ברוסיה וה-29 בעולם לפי מד כושר.
הנס המלכותי של סקוטלנד
הנס המלכותי של מלך הסקוטים הידוע גם כנס המלכותי של סקוטלנד או בשמו העממי האריה הפראי הוא דגלו ההיסטורי של מלך הסקוטים. הדגל הוא כרזה של שלט האצולה של ממלכת סקוטלנד. על פי המסורת, האריה אומץ במהלך המאה ה-12 בידי ויליאם הראשון (הידוע גם כ"ויליאם האריה") אך אין שום תיעוד לכך שהוא שימש כ"מגן הדומיניון של סקוטלנד" עד 1222 עת הוסף האריה לחותמו של בנו, אלכסנדר השני. תיעודים קדומים יותר של נס מלכותי מתארים דגל המציג דרקון אשר ידוע כי הוא שימש את דייוויד הראשון בקרב הדגלים בשנת 1138. גרסה נוספת טוענת כי סמל האצולה של סקוטלנד אומץ בידי מלקולם השלישי ב-1061.
היסטוריה
על הדגל אריה אדום זקוף, עם לשון וציפורניים כחולים, מוקף במסגרת כפולה אדומה, ופרחי אירוס. בלאזון הדגל: אור, אריה זקוף גולס חימוש ולשון אזור בתוך מסגרת כפולה פרח מנוגד-פרח גולס.
לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603, הדגל שולב לתוך הנס המלכותי לשימושו של המונרך הבריטי, כאשר הוא ממוקם ברביעים הראשון והרביעי בסקוטלנד, ובשני בלבד מחוצה לה.
כיום נעשה בדגל שימוש רשמי במעונות המלכותיים ארמון הולירוד וטירת בלמורל כאשר המלך אינו נוכח במקום. לנציגי הכתר, כגון השר הראשון של סקוטלנד, הלורד לוטננט וסגניהם, הלורד הגבוה של האספה של הכנסייה הסקוטית והלורד ליון יש אישור להשתמש בדגל לייצוגם. האריה הפראי משולב גם בסמל הרגימנט המלכותי הסקוטי ובסמל דוכס רות'סיי, תוארו של בנו של המונרך הסקוטי.
כדגלו האישי של המונרך השימוש בדגל מוגבל ומעוגן בחקיקה של הפרלמנט הסקוטי משנת 1672. אך כיום הדגל משמש גם כדגלה הלאומי השני, הלא רשמי של סקוטלנד (בעיקר באירועי ספורט), למרות שמדובר בשימוש בלתי חוקי, חצר הלורד ליון מעולם לא הגישה תלונה על הנפתו (אריה תוקפני אדום על מגן זהב מופיע גם על סמל התאחדות הכדורגל הסקוטית והנבחרת הלאומית הסקוטית בכדורגל)
יונתן מלכא
יונתן מלכא (נולד ב-2 בנובמבר 1986), הוא ספורטאי ישראלי המתחרה בענף הטריאתלון במרחקים האולימפיים (1.5 ק"מ שחייה, 40 ק"מ רכיבת אופניים, 10 ק"מ ריצה).
ביוגרפיה
מלכא שנולד בעיר אילת החל להתחרות בטריאתלון בגיל 10. לאחר שזכה במספר תחרויות נוער מקומיות בישראל, החל להתאמן באופן מקצועי יותר, הצטרף למועדון "איילות", ובשנת 2004 זכה לראשונה באליפות ישראל לנוער בטריאתלון.
בשנת 2005 השלים זכייה שנייה ברציפות בתואר אלוף ישראל לנוער וזכה במדליית הזהב במשחקי המכביה לנערים. בהמשך, צורף לסגל העתודה האולימפית של ישראל והחל להתחרות בסבב המקצועני הבינלאומי. באותה שנה עבר להתגורר בקריית חיים ולהתאמן תחת הדרכתם של מאמן השחייה ערן גורל ומאמן הטריאתלון הבריטי גלן קוק.
בשנת 2009 הגיע למקום ה-5 בטריאתלון הבינלאומי של פוקט, תאילנד.
בשנת 2010 השיג ניקוד במספר תחרויות בינלאומיות ונכנס לרשימת הדירוג המקצוענית של איגוד הטריאתלון העולמי.
במהלך השנים ניצח מלכא עשרות תחרויות ריצה וטריאתלון בארץ ובחול והיה שותף להקמת מועדון הריצה "ריאקשן", שהוקם על מנת לקדם את הספורט האירובי בישראל ולהעלות את המודעות לשילוב ריצה ופעילות גופנית אירובית בקרב האוכלוסייה.
בשנת 2012 נבחר למאמן הריצה של חברת נייקי ישראל
רמי מארבאל
רמי מארבאל (, נולד ב-24 בפברואר 1983 בדומונט שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
מארבאל החל את דרכו בגיל 14 במחלקת הנוער של שנטילי, ובשנת 2001 עבר לבווה מהליגה הצרפתית השנייה, בשורותיה רשם 38 הופעות והבקיע שער אחד.
בגיל 21 עבר לאולדהאם אתלטיק האנגלית אך מיעט לשחק ורשם 6 הופעות בהן כבש שני שערים, ובשנת 2004 עבר לגזלק אז'אקסיו הצרפתית עמה שיחק ב-37 משחקי ליגה וכבש שער אחד. לאחר מכן עבר לטור, בה ערך 64 הופעות וכבש שני שערים, ובשנת 2007 עבר לנאנט ובוסף העונה עם מגן נוסף מהקבוצה ז'אן-ז'אק פייר נכלל בנבחרת העונה של הליגה. בעונתו השנייה במועדון עלתה הקבוצה לליגה הבכירה ומאראבל היה שותף פעיל כאשר לקח חלק ב-31 משחקי ליגה.
אריך פון מאנשטיין
גנרל-פלדמרשל אריך פון מאנשטיין (בגרמנית: Erich von Manstein; 24 בנובמבר 1887 – 10 ביוני 1973) היה קצין בכיר בוורמאכט ואחד מאדריכלי ניצחונותיו הגדולים במלחמת העולם השנייה.
רמי מארבאל
קריירה
ב-2 בפברואר 2014 הגיע מאראבל לישראל וחתם במכבי תל אביב עד לסוף העונה. הוא ערך את משחק הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-15 בפברואר 2014 במשחק החוץ נגד מכבי פתח תקווה ואף כבש שער כבר בהופעתו הראשונה. מארבאל היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב באליפות, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
אריך פון מאנשטיין
מאנשטיין נודע בחשיבתו האסטרטגית, שעמדה מאחורי תוכנית "אבחת מגל", בה הכה הוורמאכט את צבאות בעלות הברית בצרפת ב-1940. אחרי הניצחון בצרפת פעל בחזית המזרחית, והגיע להישגים מול הצבא האדום. מאנשטיין היה אחד האחראים לייצוב החזית אחרי התבוסה הגרמנית בקרב סטלינגרד ב-1943. ב-1944 סר חינו בעיני אדולף היטלר, בעקבות עימותים תכופים ביניהם בנושאים טקטיים ואסטרטגיים, והוא פוטר מתפקידיו.
על אף שלא היה חבר במפלגה הנאצית, קיבל מאנשטיין את מרותו של אדולף היטלר, ולא היה מעורב בקשר לרציחתו.
לאחר המלחמה, ב-1949, נדון מאנשטיין על ידי בית דין צבאי בריטי ל-18 שנות מאסר על מעורבותו בפשעי מלחמה. הוא שוחרר לאחר ארבע שנים בשל בריאות לקויה. לאחר מכן שירת כיועץ לממשלת מערב גרמניה, סייע להקים את הבונדסוור, ושימש כראש המטה הכללי של הבונדסוור בדרגת כבוד.
ילדות, נעורים ותחילת הקריירה
מאנשטיין נולד בשם פריץ אריך לווינסקי בברלין, בנו העשירי של אדוארד לווינסקי (1829–1906), גנרל בחיל התותחנים בצבא הפרוסי. מכיוון שדודתו מצד אמו הייתה עקרה, הוחלט כי היא תאמץ אותו. הדודה הייתה נשואה לגנרל בשם אלברכט גוסטב פון מאנשטיין, וכך קיבל את שמו. הצלצול היהודי של 'לווינסקי', בית אצולה עתיק ששמו נגזר מהכפר לווין בפומרניה, הביא להפצת שמועות על מוצאו של מאנשטיין. דודו החורג, אברהם פון מאנשטיין, התגייר בשנת 1929.
הן משפחתו הביולוגית והן משפחתו המאמצת של מאנשטיין היו בעלות מסורת צבאית, מה שהוביל את אריך הצעיר לבחור בקריירה צבאית. בילדותו למד בבתי ספר בשטרסבורג, ולאחר מכן בפנימיות צבאיות. בשנת 1906 התגייס לרגימנט המשמר ה-3 כצוער, ובשנת 1907 קיבל דרגת לויטננט. באוקטובר 1913 החל בלימודים גבוהים באקדמיה הצבאית. בשנת 1914 הוסמך כקצין בדרגת אובר לויטננט ושימש כמפקד מחלקת חי"ר. במלחמת העולם הראשונה שירת בתחילה בחזית המערב. באותה שנה נפצע בקרב, ולאחר מספר חודשי החלמה שב לשרת כקצין מטה. הוא שירת במספר מקומות הן בחזית המערבית (בבלגיה ובצרפת ב-1916, בקרב ורדן ב-1916), והן בחזית המזרחית (בפולין בשנת 1915, בסרביה ובאסטוניה בשנים 1915 ו-1916). לאחר תום המלחמה התנדב לשרת בתפקידי מטה בכוח משמר הגבול בברסלאו ונותר שם עד לשנת 1919.
בין מלחמות העולם
לאחר סיום המלחמה, התיר הסכם ורסאי לגרמניה להחזיק צבא קטן בן 100,000 איש שכונה "רייכסווהר". בצבא זה נותר מספר מצומצם של אנשי קבע שראו בשירות הצבאי את ייעודם, ומאנשטיין ביניהם.
בשנת 1920 נישא לבתו של בעל אחוזה משלזיה בשם יוטה סיביל פון לש. נישואים אלו נמשכו עד למותה של פון לש בשנת 1966. לזוג היו שלושה ילדים, בת ושני בנים. הבן הבכור, גרו, נהרג בקרב בחזית המזרח בשנת 1942.
קידומו של פון מאנשטיין ברייכסווהר היה יציב. בשנת 1927 קיבל דרגת מיור (מקביל לדרגת רב-סרן), והחל לשרת במטה הכללי של הרייכסווהר. עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933 הביאה עמה עבור מאנשטיין אפשרויות לקידום, שכן ברור היה כי הרייכסווהר לא יישאר במתכונתו המצומצמת עוד זמן רב, וכקצין קרייריסט בעל כישורים יוכל להתקדם ולהגיע לעמדות גבוהות.
ב-1 ביולי 1935 מונה מאנשטיין לראש אגף המבצעים של ה-OKH, מפקדת חילות היבשה של הוורמאכט. בשנת 1936 קודם לתפקיד סגנו של ראש המטה הכללי של הוורמאכט, הגנרל לודוויג בק. בק, יחד עם אחד ממפקדיו של מאנשטיין בתפקידיו הקודמים, הגנרל ארווין פון ויצלבן, היה אחד מהמתנגדים העיקריים לשלטונו של היטלר, זמם להדיחו החל משנת 1938 ולבסוף אף היה הכוח המניע מאחורי קשר העשרים ביולי. בתחילה שיתף מאנשטיין פעולה עם מגמות אלו, התנגד להשפעה פוליטית על הצבא, ואף הוציא מזכר שבו גינה את האפליה הגזעית הנהוגה בצבא, אך במהרה חדל מנטיות אלו. הוא התבטא כי על הצבא להימנע מלהתערב בעניינים פוליטיים, או אף לקבוע עניינים של אסטרטגיה גבוהה, בטענה כי עניינים אלו יש להותיר בידיו של אדולף היטלר. תפקידו של המטה הכללי, טען, הוא לספק את התכנון המבצעי הנדרש להגשמת המטרות הפוליטיות שיקבע היטלר, ותו לא. בק ראה דעה זו בעין רעה, והתבטא כי "מאנשטיין אינו אדם בעל אופי רע, אלא אדם שאין לו אופי כלל". היחסים בין השניים התנתקו, למעשה.
בתקופה זו השתלט היטלר על צבא גרמניה, כאשר בסדרה של שערוריות מין, המכונות פרשת בלומברג-פריטש, חלקן מפוברקות על ידי היינריך הימלר וריינהרד היידריך, הצליח להביא לפיטוריו של שר המלחמה ורנר פון בלומברג ולאחר מכן של יורשו בתפקיד ורנר פון פריטש. שערוריות אלו הביאו לטיהור זוטא בשורות הוורמאכט, לפיטורי קצינים רבים, ולהכפפת הצבא למרותו הישירה של היטלר. התפתחויות אלו הביאו להתפטרותו של בק בשנת 1938, ומאנשטיין הועבר לתפקיד שדה, מפקד הדיוויזיה ה-18 שהוצבה בשלזיה, בדרגת לויטננט גנרל. בתפקיד זה שירת בעת שפרצה מלחמת העולם השנייה.
פולין
בתחילת המערכה בפולין מונה מאנשטיין לתפקיד מפקד המטה של קבוצת ארמיות דרום שעליה פיקד הגנרל גרד פון רונדשטט. הייתה זו תחילתו של שיתוף פעולה בין שני המפקדים הצבאיים שהביא בהמשך להישגים מרשימים. רונדשטט, המבוגר בשנים רבות ממאנשטיין, היה אף הוא בעל חשיבה צבאית מבריקה ויוצאת דופן, וכמוהו החשיב עצמו כקצין "א-פוליטי", אך מחויב אישית להיטלר ונאמן לו ללא גבול. ההבנה שנוצרה בין השניים, ושיתוף הפעולה שביניהם, כמו גם ההתאמה בדעותיהם, הביאו את הוורמאכט להישגים בכל מקום שבו קיבלו השניים את הפיקוד בצוותא.
בתפקידו החדש פעל מאנשטיין בשיתוף פעולה עם קצין המבצעים של רונדשטט, הגנרל גינתר בלומנטריט. השניים פיתחו תוכנית מבצעית שהתקבלה על דעת רונדשטט, שלפיה ירוכז רוב כוחה המשוריין של קבוצת הארמיות במסגרת הארמייה העשירית שעליה פיקד הגנרל ולטר פון רייכנאו, וכוח זה יפרוץ את הקווים הפולנים, ויביא לכיתור כל הכוחות הפולנים שממערב לנהר הויסלה. על פי התוכנית, שתי הארמיות האחרות המרכיבות את קבוצת הארמיות, הארמייה ה-14 שבפיקודו של הגנרל וילהלם ליסט והארמייה השמינית שבפיקודו של הגנרל יוהנס בלסקוביץ, ימלאו תפקיד משני במערכה, ויאבטחו את האגפים של הארמייה העשירית בהתקדמותה לכיוון ורשה.
באופן פרטי פקפק מאנשטיין בהיגיון האסטרטגי של המערכה בפולין, וסבר כי יהיה עדיף לשמור את פולין כחיץ בין גרמניה ובין ברית המועצות. כן חשש ממתקפת הדמוקרטיות המערביות על גרמניה בעת שצבאה מרוכז במזרח, דבר שיביא למלחמה בשתי חזיתות. אלא שלא נאבק על דעתו זו.
תוכנית המערכה שהגה מאנשטיין הצליחה כצפוי. בגזרתה של קבוצת הארמיות דרום, הצליחה הארמייה העשירית לחדור את מערך ההגנה הפולני, השיגה חדירה עמוקה ולא איפשרה לפולנים לייצב קווי הגנה חדשים בעורפם. שתי הארמיות האחרות, שנעו בעקבותיה, מנעו מהכוחות הפולניים המפוזרים ליצור איום על האגפים של הכוחות הניידים של קבוצת הארמיות. מאנשטיין לא פעל לפי התוכנית המקורית. במקום לפרוץ אל עבר הוויסלה ומשם לוורשה, שכנע את רונדשטט לכתר את הכוחות הפולנים באזור ראדום ולהשמידם. פעולה זו סיימה, למעשה, את ההתנגדות הפולנית המאורגנת בדרום פולין, ואבטחה את המשך ההתקדמות לכיוון ורשה.
הפריצה המהירה של מערך ההגנה של היריב, החדירה העמוקה לאזורי העורף שלו, וכיתור כוחותיו בתנועת מלקחיים, היו לסממניה העיקריים של טקטיקת מלחמת הבזק, שמאנשטיין היה בין מיישמיה היעילים ביותר במלחמה, הן במערכה בפולין, והן, לאחריה, בצרפת ובברית המועצות.
צרפת
ב-27 בספטמבר 1939 נכנעה פולין. באותו יום הורה היטלר ל-OKH, עליה פיקד הגנרל פרנץ הלדר, להכין תוכנית למתקפה במערב נגד צרפת וארצות השפלה.
באוקטובר הובאה התוכנית לידיעתם של מאנשטיין ורונדשטט, אשר פיקדו עתה על קבוצת ארמיות A (כמפקד קבוצת הארמיות, וראש מטהו) שנפרשה במערב גרמניה. התוכנית הראשונית שהועברה לעיונם עסקה בהסתערות משוריינת באזור ליאז' ובכיבוש השטח עד לקו המים שבתעלת למאנש, על מנת להשתלט על השטח שישמש כקרש קפיצה למתקפה עתידית נגד אנגליה.
מאנשטיין התנגד לתוכנית זו, וביקר אותה בשל היעדר היצירתיות שבה, וחוסר הניצול של אפשרויות הכוח המשוריין, שנבעו מחוסר ההבנה של הגנרלים הפרוסים ב-OKH את היכולות המבצעיות הטמונות באמצעי הלוחמה המודרניים הניידים. מאנשטיין טען כי הסתערות דרך בלגיה תהיה הדבר לו יצפו בעלות הברית, בשל התקדים ההיסטורי של תוכנית שליפן. הוא התנגד גם ללוח הזמנים המוצע (ביצוע התוכנית היה אמור להתחיל בנובמבר) וטען כי לחימה באביב תהיה עדיפה.
מאנשטיין שינה את התוכנית, כך שמטרתה לא תהיה "הסגת כוחות בעלות הברית דרומה אל נהר הסום" אלא "ניתוק והשמדת הגוף העיקרי של כוחות בעלות הברית הנמצאים מצפון לנהר הסום". רעיון זה, שאומץ במהרה על ידי היטלר כאילו היה שלו, היה הבסיס האסטרטגי לניצחון שהושג בסופו של דבר על צרפת.
בחודשים הבאים ניסח מאנשטיין את תוכניתו בשישה תזכירים, שכללו תוכנית אלטרנטיבית לתוכניות המבצע של ה-OKH. הוא הציע כי הכוח יפוצל לשניים. כוח משני יתקוף את הכוח העיקרי של בעלות הברית, שהיה פרוש בצורה ניידת בבלגיה ובארצות השפלה, בעוד שהכוח המשוריין הגרמני העיקרי, יתקוף דרך גבעות הארדנים המיוערות, יתפוס את הגשרים שעל נהר המז באזור סדאן, ומשם יפרוץ מערבה אל תעלת למאנש, תוך ניתוק עיקר הכוח של בעלות הברית שיימשך אל תוך בלגיה בשל מתקפת המשנה. תוכנית נועזת זו קיבלה את שם הקוד "אבחת מגל" ("Sichelschnitt").
בתחילה הביעו מפקדי ה-OKW וה-OKH התנגדות עזה להצעותיו של מאנשטיין שקיבלו גיבוי ממפקדו רונדשטט. הלדר אף העביר את מאנשטיין מתפקידו, ושלח אותו לפקד על הקורפוס ה-38 שהוצב בשטטין שבמזרח. רק בפברואר 1940, לאחר שמאנשטיין עבר לתפקידו החדש, נחשפו חילוקי הדעות שבינו ובין מפקדיו בפני היטלר. לאחר שיחה שערך היטלר עם מאנשטיין ב-17 בפברואר, קיבל היטלר את רעיונותיו של מאנשטיין, הורה לצבא לאמץ אותם, ואף הציג אותם כפרי מחשבתו. בסופו של דבר, הייתה זו מחשבתו הצבאית המקורית של מאנשטיין שהביאה לתוכנית את הבסיס האסטרטגי שהוביל להצלחתה.
בתחילת הלחימה בצרפת היה תפקידו של מאנשטיין שולי. אולם בהמשך הוביל את הקורפוס ה-38 שבפיקודו, אשר היה חלק מן הארמייה הרביעית של גינתר פון קלוגה, וסייע להשיג את המבקע באזור אמיין ולחצות את הנהר סן, מבקע שהיה חיוני להצלחת המתקפה. מאנשטיין הפעיל את כוחות החי"ר בפיקודו ככוח נייד ומהיר, וב-10 ביוני כוחותיו, אשר גמאו באותו יום למעלה מארבעים מייל, היו לראשונים שהגיעו לסינה וחצו אותה. מאנשטיין ניצל את התנועה המהירה של כוחותיו והמשיך להתקדם עד ללואר. תפקידו של מאנשטיין כמוח האסטרטגי שמאחורי המתקפה הוכר בידי כל, ומאנשטיין קיבל דרגת גנרל חיל השריון, ואת עיטור צלב האבירים של צלב הברזל על תכנון המתקפה.
שלבים ראשונים
בפברואר 1941 קיבל מאנשטיין את הפיקוד על קורפוס הפאנצר ה-56 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית (באותו שלב נקרא פאנצרגרופה - קבוצת פאנצרים), בפיקודו של הגנרל אריך הפנר, אשר כשלעצמה הייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון עליה פיקד הגנרלפלדמרשל ריטר פון לאב. על אף שלא ראה עצמו כאיש לוחמת שריון, מאנשטיין למד היטב את הפיקוד על היחידה הממוכנת, וכאשר ב-22 ביוני 1941 נפתחה המתקפה על ברית המועצות, המכונה "מבצע ברברוסה", התקדם הקורפוס שבפיקודו יותר מ-160 ק"מ ביומיים, והצליח לתפוס שני גשרים חשובים על נהר הדווינה, באזור דווינסק, ולאחר מכן לפרוץ צפונה לעבר לנינגרד.
בספטמבר 1941 קודם פון מאנשטיין לתפקיד מפקד הארמייה ה-11. הארמייה שלו, בשיתוף פעולה עם כוחות רומניים תקפה את חצי האי קרים, אשר היה מוגן היטב על ידי חיילי הצבא האדום, והצליחה להשתלט כמעט על כל שטחו. אך הצבא הסובייטי הקים טבעת הגנה סביב נמל סבסטופול והצליח להדוף מספר התקפות גרמניות על העיר. רק בראשית יולי 1942, לאחר מצור ממושך, נפלה סבסטופול בידי הגרמנים. מאנשטיין הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל לאור הישגיו במערכה על קרים.
ביולי 1942, בעוד עיקר המאמץ הגרמני מתרכז בחזית הדרום, במתקפה שנועדה לכבוש את העיר סטלינגרד ולהשתלט על אזור הקווקז, נשלח פון מאנשטיין צפונה לחזית לנינגרד, שם פיקד על מבצע שקיבל את שם הקוד "אורות צפוניים", מבצע שמטרתו הייתה לשבור את התנגדותם של מגיני העיר, שהיו נתונים במצור קשה מאז ספטמבר 1941, אך עדיין החזיקו בעיר השנייה בחשיבותה בברית המועצות. היטלר האמין כי מצבם הנואש של המגינים, וכן הציוד החדיש שהועמד לרשות המתקפה (טנק הטיגר) וכמויות הארטילריה האדירות שהוקצו לה, יביאו לנפילת העיר. מאנשטיין היה ספקני יותר, וטען כי רק מתקפה בו זמנית של כוחות פינלנד מהצפון על העיר, בשילוב עם המתקפה הגרמנית החדשה, תביא לנפילתה.
אולם בטרם החלה המתקפה, ב-27 באוגוסט 1942, פתחו הסובייטים במתקפה משלהם, והתקיפו את הארמייה ה-18 של הגנרל גאורג לינדמן שהחזיקה בעמדות במבלט גרמני צר במערב אגם לדוגה. פון מאנשטיין נאלץ להתערב על מנת למנוע אסון צבאי. בקרבות העזים שפרצו הצליחו הכוחות שבפיקודו לייצב את המצב, לאחר לחימה קשה כנגד כוחות עדיפים, אך ספגו אבדות כבדות.
סטלינגרד
בראשית אוקטובר 1942 הוצב מאנשטיין בויטבסק שבבלארוס והמתין לקבלת תפקיד פיקודי במתקפה הרוסית המתקרבת ובאה. היו אלו ימי השיא של קרב סטלינגרד, והארמייה השישית בפיקודו של הגנרל פרידריך פאולוס לחמה בקרבות מבית לבית בין הריסות העיר.
בשלהי נובמבר 1942 פתחו הרוסים במתקפה שהביאה לכיתורה של הארמייה השישית בתוך העיר סטלינגרד, בה נמשכה הלחימה.
ב-12 בדצמבר 1942 פתחה ארמיית הפאנצר הרביעית, בפיקודו של הרמן הות במבצע סופת חורף, שנועד לחלץ את הכוחות הגרמניים הנצורים בכיס סטלינגרד באמצעות מתקפה מאזור קוטלניקובו, כ-150 ק"מ מדרום לסטלינגרד. בתחילה זכתה המתקפה להישגים נאים, והכוחות הגרמנים הגיעו עד למרחק של 45 קילומטרים מכיס סטלינגרד בתוך כשבוע. אולם, המתקפה נדונה מראש לכישלון, שכן האלמנט הבסיסי שנדרש להצלחתה, פריצה הסימולטנית של הארמייה השישית מטבעת הכיתור הסובייטית, וחבירה לכוח החילוץ של הות, לא אושר לביצוע על ידי היטלר, שהורה לאנשי הארמייה השישית להחזיק בעיר בכל מחיר.
כוחותיו של מאנשטיין, שהמרכיב העיקרי שלהם היה קורפוס הפאנצר ה-57 בפיקוד פרידריך קירכנר, נעצרו על קו נהר מישקובה, והכוחות הסובייטיים הנחיתו עליהם שורת התקפות נגד עזות. בנקודה זו פנה מאנשטיין אל פאולוס ודרש ממנו לנסות ולפרוץ את המצור, ולנוע דרומה כדי לחבור לכוחות החילוץ. פאולוס סירב לאשר את מבצע הפריצה החוצה, נאמן לפקודתו של היטלר אשר דרש מן הארמייה השישית להחזיק בעמדותיה, תוך שהוא מבטיח לה כי רכבת אווירית תבטיח את עמידתה עד לפריצת טבעת הכיתור הסובייטית סביבה. מאנשטיין המתוסכל ניסה ללא הועיל לקבל את אישורו של היטלר לנטישת סטלינגרד, אך לא העז לתת על אחריותו פקודה חד משמעית לפאולוס להתחיל בביצוע הפריצה החוצה של כוחותיו. כתוצאה מכך הוחמצה הזדמנות לחלץ לפחות חלק מהכוחות הגרמניים הנצורים בסטלינגרד, וכוחו של הות, שספג מתקפת נגד סובייטית רבת עוצמה, נאלץ לסגת דרומה לעמדות הפתיחה שלו.
חוקרים רבים מאשימים את היטלר בהשמדת הכוחות הגרמניים שכותרו בכיס סטלינגרד בגלל סירובו העקשני לאשר פריצה החוצה של כוחותיו של פאולוס. אולם קשה להעריך מה היו התוצאות של ניסיון פריצה של הכוחות המכותרים, שסבלו בשלב זה מתת תזונה ומחסור חמור בדלק לטנקים ולכלי הרכב הממונעים, מול כוחות סובייטיים רעננים ועדיפים. יש חוקרים הסבורים שמבצע כזה היה חסר סיכוי בכל מקרה, והיה גורם להשמדת כוחותיו של פאולוס בערבה הפתוחה באזור סטלינגרד. מאנשטיין עצמו טען, כי אלמלא רותקו רוב הכוחות הסובייטיים באזור סטלינגרד למצור על הכוחות הנצורים ב"כיס סטלינגרד", הם היו יכולים לגרום להתמוטטות מהירה של כל החזית הגרמנית בחזית הדרום, ולכיתור הכוחות הגרמניים באזור הקווקז. הכוחות שעמדו לרשותו של מאנשטיין היו חלשים מכדי לבלום מתקפה סובייטית בקנה מידה גדול, ולכן קורבנה של הארמייה השישית לא היה לשווא.
ייצוב והתבססות לאחר סטלינגרד
היטלר היה נחוש לעצור את הנסיגה, והורה למאנשטיין לפעול לשם כך. ב-15 בפברואר אבדה העיר חרקוב בצפון גזרתו של מאנשטיין, ונפלה לידי הצבא האדום. בין "קבוצת ארמיות דרום" של מאנשטיין ובין כוחותיו של הגנרלפלדמרשל גינטר פון קלוגה במרכז הגיזרה הפריד עתה פער גדל והולך, לתוכו נכנסו הארמיות הרוסיות.
ב-21 בפברואר יצא מאנשטיין למתקפת נגד מול האגף הסובייטי המתוח יתר על המידה. המתקפה הוכיחה את עצמה כהצלחה רבתי. כוחותיו של מאנשטיין התקדמו במהירות, בודדו את כוח החלוץ הסובייטי, והכריחו את הסובייטים לעצור את המתקפה. ב-2 במרץ הושלם כיתור של עיקר הכוחות הסובייטיים ששימשו במתקפה, על ידי הארמייה של הות שתקפה מדרום ועל ידי קורפוס טנקים של ה-SS בפיקודו של ורנר קמפף מצפון. ב-9 במרץ הושמדו הכוחות שבתוך הכיתור, בתבוסה גדולה לרוסים בקרסנוגרד וברבנקובו. נטען כי 23,000 רוסים נפלו חלל, ו-9,000 נלקחו בשבי.
עתה המשיך מאנשטיין במתקפה מזרחה. חרקוב נכבשה מחדש ב-14 במרץ לאחר לוחמת רחוב עקובה מדם, ולאחריה ביילוגרוד. החזית המפוררת והנסוגה של הוורמאכט בדרום המזרח יוצבה, והיוותה איום משמעותי על הסובייטים, שאיפשר מתקפה גרמנית נוספת בקיץ 1943. לאחר התבוסה הקשה בסטלינגרד היה זה שינוי שאין להמעיט בערכו. על הצלחתו זו עוטר מאנשטיין בעלי אלון על צלב הברזל שלו. צבאותיו החלו להתכונן למבצע שכונה "מבצע ציטאדלא" (מבצע מצודה), שמטרתו הייתה להשמיד את המבלט הסובייטי בקורסק שנוצר עת נעה החזית במהלך החורף, והתבסס כשבמרכזו העיר קורסק.
מערכת קורסק
קרב קורסק (מבצע "ציטאדלא") היה בבסיסו מבצע המבוסס על תנועת מלקחיים. הצבא הגרמני הכה בעוצמה מכיוון צפון ומכיוון דרום בבסיסו של מבלט קורסק, שהיה בו ריכוז גדול של חיילי הצבא האדום, כשבין שני קצות המלקחיים מפרידים כמאה קילומטרים. מאנשטיין הופקד על הזרוע הדרומית, ועל הזרוע הצפונית הופקדו הגנרלים ולטר מודל וגינטר פון קלוגה.
מערכת הדנייפר
בספטמבר 1943 מצא עצמו מאנשטיין במצב בו היה כעשרה חודשים קודם לכן. במהלך קרב דנייפר הוא ניהל מגננה תוך כדי תנועה על פני חזית רחבה ונסיגה אל מול אויב עדיף מספרית הנמצא בתנופה. כוחותיו של מאנשטיין התפרסו על הגדה המערבית של הדנייפר, ולפי פקודתו של היטלר שמרו על מספר ראשי גשר ממזרח הנהר. כוחות הצבא האדום הצליחו לצלוח את הדנייפר תוך כדי תנועה, ולהקים מספר רב של ראשי גשר בגדה המערבית של הנהר. מאוקטובר 1943 ועד לינואר 1944 עסק מאנשטיין ב"ייצוב" המצב. הסובייטים כבשו את קייב ב-6 בנובמבר, והתקרבו לצומת הדרכים החשובה בז'יטומיר. מאנשטיין ניהל מתקפת נגד מוצלחת באזור ז'יטומיר, תוך שימוש בדיוויזיות האס אס דאס רייך ולייבשטנדרטה, גרם לנסיגת הכוחות הסובייטיים לאחר שספגו אבדות כבדות, אך לא הצליח להשיב לידי הגרמנים את קייב. מתקפות הנגד כילו את העתודות של קבוצת ארמיות דרום בראשה עמד מאנשטיין, שנפרסה על חזית רחבה בהרבה מכפי שהיה ביכולתה להחזיק, חזית שהייתה פרוצה, ובעורפה שוטטו כבר כוחות חלוץ רוסיים, שחברו לפרטיזנים מקומיים.
בשלהי ינואר הצליחו כוחות סובייטיים מהחזיתות של ואטוטין וקונייב לכתר 10 דיוויזיות גרמניות בכיס ליד העיר קורסון. כל נסיונותיו של מאנשטיין לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית נכשלו וב-17 בפברואר 1944 הושלם חיסול הכוחות הגרמניים שנלכדו בכיס, לאחר שחלק קטן מהם הצליחו להחלץ מהכיתור. באמצע מרץ הצליחו כוחותיו של המרשל איבן קונייב לפצל לשניים את כוחותיו של מאנשטיין, ולתקוע טריז בין ארמיית הפאנצר הרביעית וארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מתקפת הבוץ שניהלה החזית האוקראינית הראשונה בפיקוד קונייב, הצליחו כוחותיו לחצות את נהר הבוג הדרומי ולחדור לשטח רומניה.
פיטורים
מכל מקום, ב-25 במרץ 1944 במהלך נסיגה של וורמאכט במהלך מבצע דנייפר-קרפטי של הצבא האדום איבד היטלר את שארית האמון במפקד הוותיק של צבאותיו. הוא נקרא להתייצב אל מול היטלר, ושם הגן על עמדותיו, תוך שהוא טוען כי לא יימצא מפקד כשיר ממנו לקבוצת הארמיות. כעבור שלושה ימים פוטר מתפקידו, וביחד עמו מפקדים נוספים בגיזרה כאוואלד פון קלייסט והרמן הות. הוא הוחלף בתפקידו על ידי הגנרל ולטר מודל, נאצי ותיק. כניחומים, הוענקו חרבות לעיטור צלב האבירים אותו נשא. מאנשטיין עצמו טען כי פיטוריו היו בשל השפעתם השלילית של הימלר וגרינג על היטלר, וכי מקורן של הפקודות הכושלות אותן חילק היטלר בשלב זה של המלחמה הוא בהימלר ובגרינג.
לאחר פיטוריו עבר טיפול רפואי בבית חולים בוורוצלב בגלל בעיה בעין שממנה סבל, ולאחר מכן פרש לביתו בשלזיה.
ב-1944 מת אחיו של אביו המאמץ, אברהם פון מאנשטיין שהתגייר, והוא הביא אותו לקבורה בטקס נאצי בבית הקברות הנוצרי בווירצבורג.
מאנשטיין לא לקח חלק בקשר העשרים ביולי לרציחתו של היטלר, בו לקחו חלק רבים מאנשי המטה הכללי. לטענתו, נוצר עמו קשר באמצעות אחד הקושרים, הנינג פון טרסקו, עוד בשנת 1943, אך על אף שהסכים כי יש מקום לשינוי בהנהגת גרמניה, ראה עצמו קשור בשבועת הנאמנות להיטלר, אותה נשבעו כל חיילי גרמניה החל בשנת 1938. לקושרים סירב במשפט - "Preussische Feldmarschälle meutern nicht" - פילדמרשלים פרוסים אינם מורדים. אף על פי שלא הצטרף למורדים, לא מעל באמונם, ולא גילה לאיש על הניסיונות ליצור עמו קשר.
בינואר 1945 נמלט עם משפחתו מביתם שבשלזיה למערב גרמניה. הוא נכנע לפילדמרשל ברנרד לו מונטגומרי ונעצר ב-23 באוגוסט 1945.
משפטו של מאנשטיין
מאנשטיין נעצר על ידי הבריטים. בזמן משפטי נירנברג בשנת 1946 הוא שימש כעד במשפטם של פושעי המלחמה העיקריים. הוא העיד מטעם ההגנה, אל מול האישומים כנגד המטה הכללי של כוחות היבשה, וכנגד ה-OKW (במסגרת המערכת המשפטית בנירנברג הוגשו כתבי אישום כנגד הארגונים). שני הארגונים זוכו מכל אשמה.
ברית המועצות חפצה בהסגרתו לידיה על מנת להעמידו לדין על פשעי מלחמה בשטחה. המוניטין שיצאו לו בשדה הקרב, כמו גם אווירת המלחמה הקרה, והעובדה כי אישים כברנרד לו מונטגומרי ולידל הארט דיברו בשבחו, מנעו את הסגרתו. הוא הועמד לדין בפני בית דין צבאי בריטי שהתכנס בהמבורג באוגוסט 1949.
הגנתו התבססה על כך שלא ידע כי פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות מתבצעים בשטח בו פעל כחייל, וכי לא אכף את פקודת הקומיסר שהייתה הבסיס לאחד מפשעי המלחמה העיקריים של הוורמאכט, השמדתם של שבויים שנחשדו כי הם פעילים קומוניסטים. בנירנברג הוא העיד כי קיבל את הפקודה, אך לא העביר אותה לחייליו.
עם כל זאת, מאנשטיין הוציא לחייליו פקודה כתובה ב-20 בנובמבר 1941, שהיוותה גרסה מעובדת לפקודה דומה שהוציא מפקדה הידוע לשמצה של הארמייה השישית באותו הזמן, ולטר פון רייכנאו, והשוותה "יהודים" ו"פרטיזנים" תוך קריאה לשימוש באמצעים מחמירים כנגדם. באותו הזמן היללו היטלר ורונדשטט את פקודתו של רייכנאו, ועודדו את המפקדים בשטח להוציא לחייליהם פקודות ברוח זו. פון מאנשטיין הוציא ביזמתו פקודה זו:
בפקודה נאמר לחייליו של פון מאנשטיין להתקיים מאוכל שיוחרם מהאוכלוסייה המקומית. אחד מן האישומים נגדו נגע להרעבת האוכלוסייה על מנת להאכיל את חייליו.
הפקודה כללה גם פסקה שקבעה כי "צעדים חמורים יינקטו כנגד פעולה שרירותית המונעת מאינטרס עצמי, כנגד אכזריות וחוסר משמעת, וכנגד הפרת כללי הכבוד של החייל", וכי "יש לכבד מנהגים דתיים, במיוחד את אלו של המוסלמים הטאטארים."
הפקודה הוצגה למאנשטיין בעת עדותו בנירנברג, שם הודה כי חתם עליה, אך טען כי אינו זוכר את פרטיה. במשפטו בהמבורג הייתה הפקודה הראייה המרכזית.
מאנשטיין זוכה ממרבית סעיפי האישום, אך נמצא אשם בשני סעיפים, ו"אחראי" לשבעה אחרים, במיוחד בכל הנוגע למדיניות "אדמה חרוכה" שננקטה בעת הנסיגות, ובשל הימנעותו מעצירת הטבח באוכלוסייה האזרחית. ב-19 בדצמבר 1949 הוא נדון לשמונה עשרה שנות מאסר. לאחר מכן הומתק עונשו לשתים עשרה שנים, וב-6 במאי 1953, לאחר כשלוש שנים וחצי, שוחרר מאנשטיין בגלל "סיבות רפואיות".
אחד מפקודיו, אלכסנדר שטאלברג, דיווח לסופר בריאן מארק ריג, מחבר הספר "חייליו היהודים של היטלר", כי סיפר למאנשטיין כיצד מספר גדול של יהודים נרצחו. מאנשטיין שאל אותו אם הוא באמת מאמין לכך, ושטאלברג ענה כי אכן הוא מאמין בכך. "אם כך," ענה מאנשטיין, "הם רק יהודים".
מאנשטיין הודה בפני הפסיכיאטר לאון גולדנסון, שראיין אותו בעת משפטי נירנברג, כי הוא ידע על פועלה של איינזצגרופה D בראשות אוטו אולנדורף שרצחה עשרות אלפי יהודים בשטח עליו פיקד בשנים 1941–1942, אך לא היה לו מושג מהו תפקידה של יחידה זו, וממילא, גם אם היה יודע מהו תפקידם, לא היה יכול לעשות דבר בנוגע לכך.
מאנשטיין פרסם זמן קצר לאחר שנטל לידיו את הפיקוד על הארמייה ה-11 פקודה בזו הלשון: "יש לעקור את השיטה היהודית-בולשביקית מן השורש אחת ולתמיד." הוא אף הרחיק לכת והצדיק את "הכורח שבנקיטת אמצעים נוקשים ביותר נגד היהדות." בספר הזיכרונות שפרסם לאחר המלחמה, "ניצחונות אבודים", הוא נמנע מלהזכיר זאת.
יועץ בכיר
באמצע שנות ה-50 נקרא מאנשטיין על ידי הקנצלר קונראד אדנאואר לשרת כיועץ צבאי בכיר, ולשמש כיושב ראש ועדה פרלמנטרית לארגון הדוקטרינה החדשה של צבא מערב גרמניה, הבונדסוור, והשתלבותו בברית נאט"ו.
בתקופה זו מאנשטיין התגורר עם משפחתו בבוואריה וכתב את זכרונותיו "Verlorene Siege " (ניצחונות אבודים), שפורסמו בגרמניה ב-1955, ותורגמו לאנגלית ב-1958. בזכרונות אלו פרסם את התזה, שהפכה לאחר מכן לרווחת, שמקור אסונה של גרמניה היה בפקודות שנתן היטלר, וכי אילו הגנרלים ניהלו את המלחמה במקום היטלר, ניתן היה לנצח בה.
על אף הרשעתו בפשעי מלחמה, העובדה כי לא היה חבר במפלגה הנאצית הקלה על השתלבותו בממסד הצבאי החדש בגרמניה המערבית. בניגוד לגנרלים אחרים, שהוכתמו בנאמנות להיטלר, ונראו כמוקצים בעיני הממסד הצבאי החדש, בשנים הראשונות לקיום הבונדסוור היה מאנשטיין חבר שלא מן המניין במטה הכללי שלו.
עוולת הפרת חובה חקוקה
יסודות העוולה
בנוסף לקיום חמשת יסודות אלו, כוללת הגדרת העוולה יסוד נגטיבי, לפיו החיקוק לא התכוון, לפי פירושו הנכון, לשלול את התרופה המבוקשת.
מקומו הגאומטרי של הנושא בתאוריה של דיני הנזיקין
עוולת הפרת חובה חקוקה היא עוולת מסגרת המעוגנת ב-ס'63 לפקודת הנזיקין. עוולת המסגרת אינה יוצרת את החובה, אלא היא יוצרת עילת תביעה בנזיקין לחובות הנשאבות מחיקוקים אחרים. החובות החקוקות שונות זו מזו במהותן והיקפן, הנקבעים על פי הוראותיו של החיקוק הספציפי העומד לדיון.
הקריטריונים לעוולת הפרת חובה חקוקה אינם סגורים, מספרם כמספר החובות החקוקות, אולם הם כפופים לתנאי המסגרת הקבועים ב-§63 לפקודה.
ההתפתחות ההיסטורית של הדוקטרינה
במשפט המנדטורי, החיקוק הרלוונטי אינו רק המקור לחובה החקוקה, אלא הוא המקור לאחריות בנזיקין. התביעה מכונה- Action of statue, כיוון שעילת התביעה נובעת מהחוק הרלוונטי ולא מעוולה כללית של הפרת חובה חקוקה, ולכן מספר העוולות של הפרת חובה חקוקה הוא כמספר החיקוקים.
בישראל, פקודת הנזיקין בנוסחה המקורי משנת 1944 לא הזכירה את עוולת הפרת חובה חקוקה. ב-1947 הוכנסה העוולה לפקודה ונוסחה ברוח הפסיקה האנגלית בכללותה.