cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי דרבנט
תקופת האימפריה הרוסית
בשנת 1900, אחד מארבעת בתי הכנסת בדרבנט היה אשכנזי. מספרם הכולל של היהודים בדרבנט גדל מ-472 ב-1835 ל-2190 ב-1897 (בתקופה זו הם היוו כ-15% מהאוכלוסייה). באותה שנת (1900) ארגנו בניו של רבי יעקב יצחקי, מאיר ונפתלי את החוג הציוני "בני ציון" בדרבנט.
ב-1904, רבי ישעיהו רבינוביץ' פתח את בית הספר היהודי ההררי. בשנים 1904–1919 פעל התיאטרון היהודי בניהולו של הרב ישעיהו רבינוביץ'. ב-1914 הסתיימה בנייתו של בית הכנסת בשם קל נומז. בית כנסת זה היה אחד מתוך 11 בתי כנסת שהיו בעיר. לצד בתי הכנסת היו בדרבנט בתי ספר יהודיים ובתי ספר תיכוניים.
ביוני 1917 התקיים בדרבנט הקונגרס הקווקזי של יהודי הרים. באוגוסט 1918 נכנסו לדרבנט יחידות רוסיות שנסוגו מאיראן בפיקודו של לזר ביצ'רכוב. חיילים וקצינים רוסיים שדדו ורצחו יהודים.
בתקופת ברית המועצות
במהלך המהפכה ומלחמת האזרחים בדאגסטן (מרץ 1917 - מאי 1919) התיישבו בדרבנט יהודים רבים מכפרי ההר, בשעה שנמלטו מהאירועים האלימים של המהפכה והמלחמה. ב-1930 נוצרה בסביבת דרבנט חווה קיבוצית יהודית על שם סמידוביץ'. בשנת 1933 היו בסביבת דרבנט כ-30 חוות קיבוציות יהודיות. בין בשנים 1928–1941 יצא לאור בדרבנט העיתון של יהודי ההרים (Judeo-Tat), בשם "העמל" בשפה היהודית-טאטית. בשנת 1935 היו בעיר שני בתי ספר תיכוניים יהודיים ומועדונים יהודיים. בשנת 1948 בוטלה אפשרות ההוראה בשפה היהודית-טאטית וכל בתי הספר של יהודי הרים נסגרו.
בסוף שנות השמונים ותחילת שנות האלפיים עזבו רבים מיהודי דרבנט לישראל, ארצות הברית, גרמניה, קנדה ומדינות נוספות.
בין השנים 1997–2002 יצאו מדרבנט לישראל 2,167 יהודים. בשנות השבעים של המאה העשרים, בדרבנט כמו בכל ברית המועצות, החלה המדיניות הממלכתית של "טאטיזציה" של יהודי הרים. נציגי האליטה הסובייטית, בעיקר בדאגסטן, הכחישו את הקשר של יהודי ההרים עם היהודים האחרים. יהודי ההרים נרשמו בסטטיסטיקה הרשמית כ- Tat, שהיווה את הרוב המכריע של קהילה זו בהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1991, היגרו רוב היהודים מדרבנט. בשנת 2002 נשארו בעיר 2,000 יהודים.
בתקופת השואה
חלק גדול מיהודי הקווקז התגייסו לצבא הסובייטי כולל יהודי קהילת דרבנט, כדי לעזור במלחמה נגד הנאצים. השלטון הסובייטי באזור הקווקז רצה להסיר מתושבי האזור סממנים דתיים בהתאם לאידאולוגיה הקומוניסטית. כחלק ממגמה זו הם שינו את שמות המשפחה של יהודי ההרים על מנת שיהיו דומים לאלו של שאר תושבי אזור הקווקז.
ב-12 ביולי 2018 התקיימה הפתיחה החגיגית של אנדרטת גדוד אלמוות בשטח בית העלמין היהודי בדרבנט. אבל שמותיהם של 1732 החיילים היהודים שנפלו בקרבות מלחמת העולם השנייה, לא הופיעו על לוח הזיכרון. מקימי האנדרטה ציינו שרשימת הנופלים הרשומים על האנדרטה אינה מלאה ואינה סופית. עבודת חיפוש הנופלים נמשכה גם לאחר הקמת האנדרטה וכשיובהר גורלם של יתר המשתתפים במלחמה שמותיהם יתווספו לאנדרטה.
בית הכנסת קל נומז
בית הכנסת בדרבנט, נקרא קל נומז (Kele-Numaz , רוסית: Дербентская синагога "Келе-Нумаз") הוא בית הכנסת היחיד שנותר בעיר נכון לשנת 2023. בית הכנסת נבנה בשנת 1914. עד מלחמת העולם השנייה היו בעיר כולל בית כנסת קל נומז, 11 בתי כנסת. לאור מצבו הרעוע בשנת 2009 הוחלט להרוס אותו ולקים אותו מחדש במתכונתו משנת 1914. חנוכת בית הכנסת המחודש התקיימה ב-22 במרץ 2010 בנוכחות הרב בערל לזר הרב הראשי של רוסיה. המבנה המחודש נקרא המרכז הקהילתי היהודי. מעל הכניסה הראשית של המרכז קיים שלט בעברית "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם". השטח הכולל של המרכז הקהילתי היהודי הוא 2500 מ"ר. במקום נבנו גם, בית מטבחיים, מקווה, גן ילדים עירוני ומוזיאון יהודי ההרים.
רבני דרבנט
רבני דרבנט, היו מנהיגי הקהילה. בתיהם שמשו כבתי כנסת וישיבות ובחיצוניותם לא בלטו כמו המסגדים וכנסיות. מראשית המאה ה-19 בזכות רבני דרבנט התגבר הקשר עם רבני רוסיה עם רבני פרס עד שנות ה-40 של המאה ה-19. בדורות האחרונים הרבנים בדרבנט היו ממשפחת מזרחי (לוי). בעקבות שינוי מעמד הקהילות היהודיות ברוסיה ב-1848 הסתיימה תקופת ההשפעה הרבנית של משפחת מזרחי. עם ביטול המנהל הצבאי בדרבנט ב-1860 משפחת מזרחי עלתה לירושלים והובילה אחריה את הקהילות היהודיות של הקווקז לדורותיהם.
נמשוואמוש
נמשוואמוש (בהונגרית: Nemesvámos) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי נמשוואמוש
בנמשוואמוש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
חטיבת התקיפה הרב-זרועית
חטיבת התקיפה הרב-זרועית היא חטיבה בזרוע היבשה בצה"ל וגוף מטה, האחראי על התורה המשלבת בין כוחות האוויר, המודיעין והיבשה, פיתוח תפיסות, פיתוח ידע, התאמה באימונים ואמצעי לחימה. חטיבת התקיפה מקדמת יכולות תקיפה במסגרת התמרון בכלל הזירות, ובתוך כך שילוב האש האווירית, היבשתית, הימית ובמימד הסייבר.
החטיבה הוקמה ב-12 בנובמבר 2020 במסגרת התוכנית רב שנתית "תנופה" של הרמטכ"ל אביב כוכבי, כלקח מהמטה המבצעי למודיעין ואש בפיקוד הצפון שהקים כוכבי כשהיה מפקד הפיקוד ושעליו פיקד אביעד דגן.
בית הספר לתקיפה רב-זרועית
בית הספר לתקיפה רב-זרועית נפתח בפברואר 2021 והוא מכשיר את כל העוסקים בתקיפה בצבא: מכלולי אש מרמת המטכ"ל ועד רמת החטיבות, גורמי מודיעין, תקשוב, אנשי אוויר ויבשה, קצינים בזרוע הים וכל המוסמכים לתקוף באחד מחמשת הממדים השונים – ים, יבשה, אוויר, סייבר וספקטרום. הוא כולל כ-35 קורסים שונים המיועדים לחיילים מדרגת סמל ועד אל"ם.
ראשי חטיבת התקיפה
תא"ל אסף צלאל מונה למפקדה הראשון של היחידה ב-12 בנובמבר 2020. הוא כיהן בתפקיד עד מינויו למנכ"ל משרד החינוך בינואר 2023. מאז רמ"ט זרוע היבשה תא"ל אבירם סלע משמש כממלא מקום
אנדריי קודראבץ
אנדריי קודראבץ (בבלארוסית: Андрэй Кудравец; נולד ב-2 בספטמבר 2003 בבוריסוב שבבלארוס) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת השוער בקבוצת באטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית ובנבחרת בלארוס.
קריירת מועדונים
קודראבץ גדל במחלקות הנוער של באטה בוריסוב. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הבלארוסית.
קריירה בינלאומית
ב-17 בנובמבר 2022 ערך קודראבץ את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, בניצחון 0–1 על נבחרת סוריה במשחק ידידות.
מקסים פטרוב
מקסים ולדימירוביץ' פטרוב (ברוסית: Максим Владимирович Петров; נולד ב-14 בנובמבר 1965) הוא רופא ורוצח סדרתי רוסי. בשנת 2003 הוא נידון למאסר עולם בגין רצח 11 חולים. התקשורת הרוסית כינתה אותו "דוקטור מוות".
שיירת הרוכבים
השיר שיירת הרוכבים נכתב על ידי נעמי שמר (מילים) ושמעון ישראלי (לחן), ועובד על ידי אריה לבנון לצמד הדודאים. שיר זה הוא אחד מהיותר פופולריים מבין שיריהם, והם הרבו לבצע אותו בהופעותיהם.
השיר נכתב בסוף שנות ה-50 והוקלט ב-12 ביולי 1958, נעמי שמר התמקדה אז בכתיבת מילים (בהמשך היא שמה דגש גדול יותר על הלחנה - של שיריה שלה ושל שירי משוררים), ואת השיר הזה בצד עוד כמה מאותה תקופה היא פרסמה תחת הפסוודונים "אליפז", ובמקומות רבים שם זה עדיין מופיע בקרדיטים לשיר - אם מתוך חוסר ידיעה ואם בתור מחווה לבחירתה אז.
מקסים פטרוב
הפשעים
את הרצח הראשון ביצע ב-2 בפברואר 1999 במהלך השוד ה-30. המטופל כבר היה מחוסר הכרה לאחר הזריקה, כשלפתע בתו חזרה הביתה וראתה את הרופא מבצע גנבה. הוא פגע באישה במברג וחנק את החולה. לאחר פרק זה סגנון עבודתו של פטרוב השתנה. הוא הזריק לקורבנות מגוון סמים קטלניים כדי למנוע מהמשטרה לחשוב שהמבצע הוא רופא. פטרוב הצית את בתיהם של קורבנותיו כדי להסתיר את עקבות הפשע. הבחירה בדברים לגנבות הייתה עדיין מגוונת, לעיתים בוצעו רציחות עבור 50 רובל או האוכל של הקורבן מהמקרר. הדברים הגנובים נמצאו מאוחר יותר בדירתו, חלקם הוא כבר הספיק למכור בשוק.
פטרוב מרצה את עונשו בכלא "הברבור הלבן", לשם הועבר ב-2 באוקטובר 2004.
שיירת הרוכבים
שמעון ישראלי בחר להלחין את השיר בסגנון שמזכיר שירי מערבונים מאותה תקופה, וניתן אף לזהות דמיון מסוים בינו לבין Riders in the Sky (הרוכבים בשחקים) - הן מבחינת המנגינה ומקצב הדהירה, והן מבחינת הטקסט המספר על שיירת רוכבים אגדתית הרוכבת ללא סוף.
ג'ייק שורט
ג'ייק שורט (באנגלית: Jake Short; נולד ב-30 במאי 1997) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות משחקו בסדרות ערוץ דיסני, החרשנים, מייטי מד ומעבדה לכוחות על: יחידת עילית.
קריירה
בשנת 2011 זכה בתפקידו הגדול הראשון כפלטשר קווימבי בסדרת הקומדיה "החרשנים" בערוץ דיסני, אותו גילם במשך שלוש עונות עד 2014.
בשנת 2013, החל להשתתף בסדרה הטלוויזיה "מייטי מד" של דיסני XD ובסדרת הספין אוף "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית" גם היא בדיסני XD.
החל ממאי 2020, שורט מככב כמאטי סאליבן בקומדיית המצבים הבריטית "הקבוצה הראשונה" לצד ויל ארנט ברשת BBC Two.
New Super Mario Bros. U
New Super Mario Bros. U הוא משחק וידאו שפותח ופורסם בשנת 2012 על ידי חברת נינטנדו היפנית עבור קונסולת משחקי הווידאו Wii U. זהו הכותר הרביעי בסדרת משחקי New Super Mario Bros. זהו משחק המריו הראשון אשר בעל גרפיקת HD. המשחק קיבל ביקורות חיוביות והוא אחד מהמשחקים הנמכרים ביותר לקונסולת המשחק Wii U.
עלילה
באמצע שפיץ' הכינה ארוחה חגיגית למריו, לואיג'י, ושני הטואודים (הצהוב והכחול), באוזר ובאוזר ג'וניור מחליטים להגיע לארמון של פיץ' ולחטוף אותה אבל בטעות במקום לחטוף אותה באוזר תופס את מריו, לואיג'י ושני הטואודים וזורק אותם רחוק מהארמון. באותו הזמן, מריו מגלה בונוס חדש, פטריית בלוט, אשר מאפשרת למריו להפוך לסנאי מעופף. באוזר מחליט להשתלט על הארמון של הנסיכה פיץ' וכך להשתלט על ממלכת הפטריות כולה. מריו לואיג'י ושני הטואודים יוצאים להציל אותה ולהציל את ממלכת הפטריות. במשחק יש שמונה עולמות ואחרי העולם השמיני, השלב הסופי, יש שלב נוסף שהוא סיום המשחק.
בנגט גוסטפסון
סטן בנגט גוסטף גוסטפסון (בשוודית: Sten Bengt Gustaf Gustafsson; 2 בדצמבר 1933 - 15 במרץ 2019) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השביעי של צבא שוודיה.
ביוגרפיה
גוסטפסון נולד בהסטוודה ב-2 בדצמבר 1933. הוא סיים את לימודיו ב-1950 ועבד זמן קצר בתחנת דלק. לאחר מכן עבד בסוכנות לביטוח סוציאל ועבר קורסים במתמטיקה מעשית, אווירודינמיקה, אווירונאוטיקה, מנועי מטוסים וחומרים. הוא קיבל רישיון טיס, אולם לא נהנה מהטיסה. ב-1955 הוא התגייס לצבא שוודיה ולמד במכללת הסגל המלכותית. ב-1961 הוא הועלה לדרגת לויטננט. ב-1966 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית, ושנה לאחר מכן קודם לדרגת האופטמן. בין 1971–1982 הוא למד במכללה הלאומית להגנה. ב-1972 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1974 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1979 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט אלבסבורג. ב-1981 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט ההנדסה ה-1. ב-1982 הוא מונה למזכיר במשרד ההגנה. ב-1984 הוא הועלה ישירות לדרגת גנרל-לויטננט, כאשר הוא מדלג על דרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד המחוז הצבאי נורלנד. ב-30 בספטמבר 1986 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא. ב-30 בספטמבר 1994 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא.
הוא נפטר בסטוקהולם ב-15 במרץ 2019.
מירון ברנובסקי-מובילה
חייו
מירון היה בנה של אליסבטה (Elisabeta), בת למשפחת מובילה רבת החשיבות, ממנה יצאו כמה שליטים רומנים ובנו של דומיטרו ברנובסקי (Dumitru Barnovschi), פחרניק גדול (מדרג אצולה) מ-1597 עד 1598 ופוסטלניק גדול מדצמבר 1606.
מירון מונה לצ'אשניק ב-1611, ב-1615 הגיע לדרגת ספטאר, ב-1616 היה לסטרוסטה של צ'רנוביץ ובין השנים 1618–1621 שימש כפרקלאב של חוטין. מירון ידע היטב טורקית ופולנית, לכן מילא תפקיד חשוב בשיחות השלום, שנערכו בחוטין ב-1621, לאחר המלחמה בין האימפריה העות'מאנית ובין פולין. בשנים 1622–1626, בתקופת השליט ראדו מיכניה, שהיה חולה) היה הטמאן גדול ומילא תפקידים נכבדים בהנהגת הארץ.
תקופת השלטון הראשונה
לאחר מותו של ראדו מיכניה, הבויארים הגדולים בחרו את מירון פה אחד והבחירה קיבלה אישור של הסולטאן העות'מאני, שקיבל לשם כך מאה אלף כתרי זהב.
ב-16 בינואר 1628 מירון ברנובסקי הוציא צו שאסר את תנועת האיכרים על פני אדמות האצולה בעלת הקרקע והמנזרים ובכך הפך אותם לצמיתים.
בשנת 1629, כשהווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית תבע בקשיש של 20,000 מטבעות זהב, בנוסף לתשלום המס השנתי, העדיף מירון ברנובסקי לוותר על השלטון מרצונו. נגד מירון ברנובסקי - מובילה פעלו בבירה העות'מאנית מלשינים, שטענו נגדו, שהוא הולך לעשות יד אחת עם הפולנים נגד האימפריה העות'מאנית. הסולטאן שמע למלשינים וביטל את המינוי של מירון ברנובסקי - מובילה לשליט נסיכות מולדובה וציווה עליו לבוא לקונסטנטינופול. ברנובסקי, שהיה נאמן לעות'מאנים ולא זמם נגדם, ציית להוראה ונסע לקונסטנטינופול, ציות שפעל לטובתו מאוחר יותר. הסולטאן מינה את אלכסנדרו העלם, מי שכבר שלט בעבר בנסיכות ולאכיה, להיות השליט החדש וברנובסקי פרש לאחוזתו בפולין.
המינוי השני
אלכסנדרו איליאש מונה בראש הנסיכות מולדובה בשנת 1631 בניגוד לרצון הבויארים של מולדובה והמיסים הכבדים, שהטיל, הביאו למרד נגדו, מרד שאילץ אותו לברוח ממולדובה. לאחר פרישתו של איליאש, הבויארים העדיפו את וסילה לופו כשליט, אך תבעו ממנו להסכים מראש על גובה המיסים שיטיל. לופו, שלא רצה שיכתיבו לו תנאים, סירב. בעקבות סירובו הזמינו הבויארים את ברנובסקי, שבינתיים התיישב באוסטיה, שבפולין. ברנובסקי נענה בשמחה ונסע לקונסטנטינופול יחד עם הבויארים התומכים בו. אויביו ובראשם לופו, שרצה את התפקיד לעצמו, שלחו לקונסטנטינופול מכתבים בהם הזהירו שברנובסקי הוא מרגל פולני. בצירוף מקרים אומלל עבור ברנובסקי, פשטו הקוזקים על החופים הטורקים של הים השחור והדיוואן העות'מאני קיבל את דעת המופתי הגדול והחליט להוציא את ברנובסקי להורג. ההוצאה להורג, בעריפה, בוצעה בנוכחות הסולטאן ביום 2 ביולי 1633.
מים עמוקים (שיר של רביב כנר)
מים עמוקים הוא הסינגל הרביעי של הזמר הישראלי רביב כנר. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, ב-18 בינואר 2022, כסינגל הרביעי של אלבום הבכורה שלו "רסיסים".
רקע
את מילות השיר חיברה צליל קליפי. "מים עמוקים" הוא שיר שמדבר על השקיעה במחשבות, על ההתעסקות במה קורה איתנו, ועל היכולת לעצור בזמן לפני שמגיעים עמוק מדי.
None of Your Concern
None of Your Concern (בעברית: אף אחת מהדאגות שלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם הראפר האמריקאי ביג שון, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Chilombo. השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 2019, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד שירי ה-R&B.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'נה אייקו, ג'וליאן-קוואן וייט לה ומיכה פאוול והופק על ידי הפיסטאפים ולייקיז. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. השיר הצליח להיכנס לשלושה מצעדים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
אשמן ערמוני
אשמן ערמוני או אשמן ווגנר (שם מדעי: Cormura brevirostris) הוא מין עטלף קטן-בינוני במשפחת האשמניים שחי באמריקה הדרומית והמרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן אנדרס ווגנר ומשמעות שמו המדעי היא ״עטלף גדום-זנב קצר-פנים״. הוא קרוב גנטית ומורפולוגית לסוגים אשמן כנף-שקיק ואשמן כנף-ארנק.
תיאור ואנטומיה
האשמן הערמוני בעל מבנה גוף קומפקטי, ראש מסיבי חרוטי וכנפיים צרות. החרטום הקצר והרחב מתחדד בקצהו, האף קטנטן והעיניים בינוניות ובולטות. האוזניים גדולות ומשולשות עם קצה מעוגל שפונה אחורנית בצורת מגל. צפירי האוזן קצרים והאפרכסות חרושות בקמטים. הזנב מכוסה בקרום תעופה אחורי מפותח, וקצהו השפיצי מבצבץ מהקרום ונראה כגדם (באורך של 1–3 מ״מ). על האמות יש שקיקים גדולים שמגיעים עד למרפק; השקיקים גדולים יותר אצל הזכרים ופולטים ניחוח חזק בעונת הרבייה כדי למשוך נקבות.
אורך הראש והגוף של האשמן הערמוני 58–72 מ״מ, אורך הזרוע 44–49 מ״מ, אורך האוזן 13–16 מ״מ ואורך הזנב 9–17 מ״מ; משקלו 7–11 גרם. הוא נבדל מאשמן כנף השקיק בכך שכפות רגליו קטנות יותר, בצבעו ערמוני, ובהיעדרם של הפסים הבהירים על הגב.
הפרווה של האשמן הערמוני ארוכה, צפופה ורכה ומשתרעת עד לאמצע הזרועות וחלק מהכנפיים; באזור הראש והגב יש לעיתים רעמת שיער בולטת. הצבע הכללי ערמוני, ארגמן מבריק או אדמדם כהה שהעניק למין את שמו, אך לעיתים עשוי להיות גם חום כהה עד שחרחר, אוכרה, זהוב או שילוב בין הצבעים הללו. הגחון חיוור במעט משאר הגוף, וסביב האוזניים והצוואר יש כתם שחרחר דהוי. הכנפיים, האוזניים והפנים בצבע שחור מבריק או פחם והזרועות והשוקיים בצבע בורדו.
תפוצה ואקולוגיה
האשמן הערמוני מצוי ביבשת אמריקה. טווח התפוצה שלו כולל מרבית סורינאם, גיאנה הצרפתית, גיאנה ווונצואלה, צפון ומרכז ברזיל צפון בוליביה, צפון ומזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום ומרכז קולומביה, פנמה, קוסטה ריקה וניקרגואה. בית הגידול שלו כולל יער שפלה לח טרופי או סובטרופי, ויער עננים עד רום 1,000 מטר מעל פני הים.
האשמן הערמוני פעיל בעיקר בשעות הדמדומים בערב ובשחר. את שעות היום הוא מבלה בשינה בחללי עצים, על גזעים אנכיים או בבולי עץ שנפלו על קרקעית היער. האשמן חי בבדידות או בקבוצות קטנות של 2–5 פרטים שבהם האשמנים חיים באשכול צפוף זה על זה. הקבוצות מורכבות ממספר זכרים ונקבה אחת, ונקבות לעולם אינן חיות במשותף זו עם זו.
האשמן הערמוני ניזון מחרקים ומאתר את טרפו באמצעות איכון-הד; הקריאות שלו מורכבות משלוש פעימות קצרות בטווח 25–32 קילוהרץ בתדר עולה. פולסים בתדר זה יעילים יותר בגילוי חרקים לטווח רחוק. האשמן תר אחר מזון מעל ומתחת חופת היער, בקרחות, שטחים פתוחים ומעל גופי מים. למרות שהוא חי בחפיפה עם מינים של אשמן כנף-שקיק אין ביניהם תחרות משמעותית על מקורות מזון: האשמן הערמוני מחפש מזון בגובה גבוה יותר (10-5 מטר), מקפיד להתרחק מצמחייה, טס מהר יותר ומבצע טיסות מעגליות רחבות בהרבה (30-20 מטר). הרבייה מתרחשת בין אפריל למאי בפנמה, ובין אוגוסט לספטמבר בגיאנה הצרפתית; בשל כך, ההנחה היא שעונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי. משך ההיריון ומספר הגורים אינו ידוע.
מצב
האשמן הערמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח תפוצתו הרחב והעדר אינדיקציות לירידה. האיום העיקרי על האשמן הוא כריתת יערות מתמשכת ביער האמזונאס, והוא נעלם בהדרגה באזורים הדרומיים של תפוצתו. האשמן מצוי במספר אזורים מוגנים.
לקסיקון המחברים היהודים-גרמנים
לקסיקון המחברים היהודים-גרמנים (בגרמנית: Lexikon deutsch-jüdischer Autoren) הוא אנציקלופדיה בת 20 כרכים בשפה הגרמנית, שעוסקת בתרומה היהודית לתרבות הגרמנית. היא כוללת 1,300 ערכים ביוגרפיים וביבליוגרפיים. "בנוסף למחברי ומחברות הספרות במובן הרחב ביותר", האישים שנכללים בלקסיקון הם, לדברי מחבריו, "נציגי מדעי הרוח ואישי ציבור אחרים אם לעבודתם הייתה השפעה על ההיסטוריה התרבותית בשפה הגרמנית מעבר לתחום העיסוק שלהם".
הלקסיקון הוא ספר היעץ המקיף ביותר בשפה הגרמנית בנושא זה. כרכי הלקסיקון פורסמו בין 1992 ל-2012 ונערכו בידי "ארכיון ביבליוגרפיה יודאיקה" (Archiv Bibliographia Judaica). הם הופיעו בהוצאת ולטר דה גרויטר, בניהולה של רנאטה הויר.
עמוס ריצ'מונד
עמוס אדווין ריצ'מונד (נולד ב-17 במאי 1931) הוא פיזיולוג צמחים ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ממקימי האוניברסיטה, מייסד המכון לחקר המדבר ולשעבר דקאן הפקולטה למדעי הטבע. יקיר הנגב לשנת 2017.
ביוגרפיה
עמוס ריצ'מונד נולד וגדל בתל אביב. התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה ובבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
את כל לימודיו האקדמיים עשה בארצות הברית. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת המדינה של קליפורניה (1954) ולאחר מכן לתואר שני בהורטיקולטורה אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1956) ולתואר שלישי בחקלאות באוניברסיטת המדינה של מישיגן, בהנחיית פרופ' דן דיואי (1963). את השתלמות הבתר-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרדו ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1966 שב לישראל והצטרף ל"מכון לחקר הנגב" בבאר שבע, בה גם השתקע עם משפחתו. בשלהי אותה שנה החל את עבודתו במכון להשכלה גבוהה בבאר שבע, שהפך ב-1970 לאוניברסיטת הנגב ולאחר מכן לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בראשית שנות ה-70 כיהן כראש המחלקה לביולוגיה באוניברסיטה ולאחר מכן כדקאן הפקולטה למדעי הטבע. הוא היה לפרופסור הראשון בתולדות העיר באר שבע.
ב-1974 התבקש על ידי הנהלת האוניברסיטה להקים את הפעילות האקדמית במדרשת שדה בוקר, ומונה לממונה על קריית שדה בוקר ולמנהלו הראשון של המכון לחקר המדבר (לימים, המכונים לחקר המדבר ע"ש בלאושטיין). הוא ניהל את המכון מיום הקמתו עד 1983, ולאחר מכן לתקופה נוספת של שבע שנים בין 1988–1995. החל מ-1975 כיהן כפרופסור מן המניין וב-2002 יצא לגמלאות.
במרוצת השנים מילא ריצ'מונד שורת תפקידים באקדמיה הישראלית, ובכלל זה כיהן כחבר בכל הוועדות המרכזיות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כיושב ראש האגודה הישראלית לבוטניקה, כחבר מערכת הז'ורנל הישראלי לבוטניקה, כיושב ראש מועצת המנהלים של המדרשה בשדה-בוקר, כחבר במערכת העיתון לפיקולוגיה שימושית וכיושב ראש המזכירות של האגודה הבינלאומית לאלגולוגיה שימושית.
ריצ'מונד אב לשניים. מתגורר בדיור מוגן בעמק חפר.
מחקר
ריצ'מונד היה מראשוני החוקרים של השפעת הורמוני צמחים על הזדקנות. האפקט של מניעת הזדקנות עלי טבק על ידי ציטוקינינים ידוע גם כ"אפקט ריצ'מונד-לנג".
ריצ'מונד הקים במכון לחקר המדבר את המעבדה לחקר תרביות-כמות של מיקרו-אצות שהיוותה זרז לפעילות המדעית לחקר ניצול אזורים צחיחים ומים מליחים לגידול מסחרי של אצות בעלות ערך מסחרי. כתב פרקים רבים בספרים מקצועיים, וערך שלושה ספרים בהשתתפות של כמה עשרות מטובי המומחים בעולם בתום זה. הספרים מהווים בסיס עיוני-שימושי של מקצוע הביוטכנולוגיה של מיקרו-אצות.
חיבר יחד עם תלמידיו למעלה מ-120 עבודות מדעיות שהתפרסמו בעיתונות המקצועית הבינלאומית. עם תלמידיו לאורך השנים נמנים הפרופסורים שוש ארד, יוסף מזרחי, אביגד וונשק וסמי בוסיבא.
המועצה לביטחון המולדת של ארצות הברית
המועצה לביטחון המולדת (באנגלית: Homeland Security Council, בראשי תיבות: HSC) היא וועדה במסגרת משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, המופקדת לייעץ לנשיא בעניינים הרלוונטיים לביטחון פנים. היועצת לביטחון המולדת כיום היא ג'וליה נשיוואט, ולפניה היועץ לביטחון המולדת היה טום בוסרט, שהחזיק בדרגת עוזרו של הנשיא לביטחון פנים וללוחמה בטרור.
היסטוריה
המועצה לביטחון פנים (HSC) היא חלק במשרד ההנהלה של הנשיא, והיא הוקמה על ידי הקונגרס ב־2001, ובהמשך הורחבה על ידי צו נשיאותית לביטחון פנים. הוא שימש כממשיך דרכו של מחלקת ביטחון המולדת, שהוקמה ב-20 בספטמבר 2001, מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר. הקונגרס לאחר מכן חיקק את הקמת המועצה לביטחון המולדת בחוק ביטחון הפנים ב-2002, והטיל עליו ייעוץ לנשיא בענייני ביטחון פנים ואכיפה. ב־23 בפברואר 2009 פרסם ממשל אובמה את הנחיית המחקר הנשיאותית. תזכיר זה הורה על ביקורת בת 60 יום על ביטחון הפנים של הבית הלבן והמבנה נגד טרור. בבדיקה המליץ הנשיא למזג את הצוות התומך במועצה לביטחון המולדת עם הסגל התומך בהמועצה לביטחון לאומי. ב־26 במאי 2009 חתם ברק אובמה על ההמלצה למזג את המועצה לביטחון המולדת ואת המועצה לביטחון לאומי למועצת ביטחון לאומית אחת. ב-10 בפברואר 2014 שם הנשיא אובמה את ראשות הביטחון הלאומי לסגל המועצה לביטחון לאומי.
קובעי המדיניות והמשקיפים התלבטו אם צוות המועצה צריכה להישאר ישות עצמאית בבית הלבן או להתמזג עם צוות להערכת המטרות, ההתחייבויות והסיכונים של ארצות הברית, והמלצות לנשיא ביחס למדיניות ביטחון פנים.
מבנה
ה-HSC היה דומה למקבילו בביטחון לאומי, המועצה לביטחון לאומי (NSC), שהוקמה בחוק הביטחון הלאומי משנת 1947. ה-HSC שמר גם על קווי דמיון מבניים עם ה-NSC; ה-HSC הורכב מצוות מן המניין המאורגן על ידי אזורי נושא הנוגעים למשימות לביטחון פנים, כאשר המועצה עצמה הורכבה מחברי הקבינט ובכירים בבית הלבן שלמחלקותיהם יש אינטרסים עיקריים בקביעת מדיניות האכיפה וביטחון הפנים. במהלך ממשל בוש עמד בראש המועצה היועץ לביטחון המולדת. המטות המשולבים מורכבים מהיועצים הצבאיים העיקריים של המועצה לביטחון פנים וכן מהמועצה לביטחון לאומי. עקב ההמלצות שביצע אובמה, במועצה לביטחון פנים ובמועצה לביטחון לאומי יש כעת צוות משולב, סגל הביטחון הלאומי (NSS).
אף על פי שדומה בשמו, המחלקה לביטחון המולדת הוא המשרד הרשמי הפדרלי האחראי; בניגוד למחלקה לביטחון המולדת ה-HSC תפקד כחלק מ משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, ומשך עובדים מכל סוכנויות פדרליות ובשליטתו הישירה של הנשיא.
עמוס בן-ורד
עמוס בן-ורד (16 בפברואר 1927 – 8 ביולי 2022) היה עיתונאי ישראלי, שעבד כעיתונאי בעיתון "הארץ" בשנים 1954–1994 וכשדר רדיו וטלוויזיה. שימש יו"ר אגודת העיתונאים בירושלים בשנים 1966–1968 וזכה בפרס משרד הביטחון ומשרד החינוך על כתבתו אודות כיבוש הכותל בשנת 1967,ניהל את סוכנות הידיעות הבין-לאומית יט"א (הסוכנות הטלגרפית היהודית) בירושלים בשנים 1970–1972 ושימש כעורך ראשי של העיתון "Zionist Record" בדרום אפריקה בשנים 1972–1974. היה שדר ראשי בערוץ 33 - שידורי הכנסת של רשות השידור בשנים 1994–2003.
ביוגרפיה
יליד המבורג שבצפון גרמניה, נולד בשם הארלד עמוס רוזנבאום בפברואר 1927. עבר עם משפחתו לבולגריה בשנת 1933, וב-1939 יצא עם המשפחה על אניית המעפילים "רודניצ'אר" לעבר ישראל. ה"רודניצ'אר" העלתה את נוסעיה לסירות קטנות מחוץ לתחום המים הטריטוריאליים של א"י ומשם הם הגיעו לחוף תל אביב, מצפון לתחנת רדינג. משם הועבר עם שאר הילדים-המעפילים למוסד הילדים בתל-ליטוינסקי (היום "תל השומר"), שבו שהה עד 1941, אז עבר לירושלים והצטרף למשפחתו ועבד בתור חשמלאי.
עם הכסף שחסך נרשם ללימודים תיכוניים, אותם עשה כתלמיד אקסטרני באוניברסיטת לונדון ובסופם קיבל תעודת בגרות מטעם האוניברסיטה. בן-ורד התקבל לעבודת פקידות בצבא הבריטי, ליחידה בה שרתו פקידים יהודים וערבים בצד חיילים אנגלים.
ב-1947 עבר בן-ורד לעבוד בסוכנות הידיעות רויטרס בירושלים, ועבד כמפענח "hell-schreiber" (פענוח כתב חסר, ללא אותיות ניקוד, בצמצומים ובראשי-מילים) והפיכתם למילים מלאות באנגלית תקנית, במטרה להעביר את המידע לכל העיתונים שהופיעו בירושלים, העברית והערבית (כ-22 עיתונים).
דרכו בתקשורת
ב-1948 עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס בן-ורד לצה"ל ובין היתר נלחם במעבר מנדלבאום שבירושלים והיה בין שני הלוחמים האחרונים שנשארו בחיים בקרב זה. הוא שירת בצבא כשנה ורבע ועם שחרורו חזר לסוכנות הידיעות רויטרס בירושלים המערבית לשדר מבניין קול ישראל, שם השתלב בן-ורד בשידורים, בקריינות לשידורי מוזיקה ותסכיתים, ואט-אט לקריינות כללית. היה גם עוזר של עורך הלשון בתחנה. (ספר: "קול ישראל" בעריכת איזי מן).
בבניין השכן התקיימו באותה תקופה שידורי "קול ציון לגולה", שפנו ליהדות העולם, בהפקת ההסתדרות הציונית העולמית ובשיתוף משרד ההסברה הישראלי.
במקביל ללימודיו חזר לשרת בצה"ל בחיל מודיעין בשירות קבע, בשל הידע שלו בשפות רבות, (גרמנית, בולגרית, עברית, אנגלית וצרפתית) ועבר קורס קצינים.
עם שחרורו בגיל 27 התקבל בן-ורד למערכת עיתון "הארץ". עבד ככתב מקומי בירושלים, ובהמשך ככתב פרלמנטרי וכתב מדיני. הוא היה מסגני עורך העיתון והרבה לעסוק בענייני הלשון העברית החביבה עליו. בין השאר, המציא את המילה "מסוק", כאשר חיפשו תחליף עברי למילה הליקופטר. שנות עבודתו ב"הארץ" לא היו רצופות.
בשנים 1963–1964 למד בבית הספר הגבוה לעיתונאות של אונסקו בעיר שטרסבורג שבצרפת ועם שובו לירושלים מונה למנהל סוכנות הידיעות היהודית הבין לאומית יט"א (הסוכנות הטלגרפית היהודית).
בשנים 1970–1972 עבד כעורך ראשי של העיתון "Zionist Record", החשוב מבין שלושת העיתונים היהודיים בדרום אפריקה.
בשנת 1985 בספר השנה של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער" כתב פרק בנושא הכנסת: "מפלגות וגושים בישראל 1984-1949", זאת בשל היכרותו מרובת השנים עם התחום הפרלמנטרי בישראל.
בשנת 1991 היה כתב חוץ בלונדון של עיתון "הארץ" במשך שנתיים.
עם צאתו לגמלאות מעיתון "הארץ" החל לשדר בטלוויזיה בערוץ 33 (ערוץ הכנסת), שהיה חלק מרשות השידור במשך 10 שנים, ותוך זמן קצר הפך לשדר ראשי בערוץ, עד שהערוץ הפך ליחידה עצמאית. אז סיים את תפקידו ופרש לגמלאות.
פדרציית הרכב הרוסית
פדרציית הרכב הרוסית (ברוסית: Российская автомобильная федерация) היא התאחדות שבסיסה ברוסיה ונוסדה בשנת 1991. מטרתה העיקרית של הפדרציה היא לקדם את ענף הספורט המוטורי במדינה. פעילותהפדרציה כוללת איגוד הגופים הפועלים בתחום הספורט המוטורי ושילוב ספורטאים, מאמנים, מתנדבים וכו'.
היסטוריה
ב-11 בדצמבר 1992, כשנה לאחר התפרקות ברית המועצות, הכירה הועידה הכללית של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) בפדרציית הרכב הרוסית כגוף הרשמי שמייצג את כל פעילות הענף ברוסיה.
ויקטור קירינוב מכהן כנשיא הפדרציה הרוסית מאז 2003. בשנת 2020 נבחר לתפקיד מחדש לתקופה של 4 שנים.
בעקבות שימוש נרחב בחומרים אסורים מצד ספורטאים רוסים במהלך אולימפיאדת החורף בשנת 2004 הורחקה רוסיה מהשתתפות באליפויות עולם. בית הדין לבוררות בספורט קבע כי ההרחקה חלה גם על ענפי הספורט המוטורי. החל משנת 2021 מתחרים הספורטאים הרוסים כספורטאים עצמאיים תחת דגל הפדרציה.
מסלולי הליכה בתל אביב
השביל הלבן
המסלול הלבן מתמקד בתולדותיה של העיר בעשורים הראשונים לקיומה, אגב שימת דגש על העיר הלבנה ועל תל אביב הקטנה. הוא מתחיל את דרכו בפסיפס תולדות תל אביב מעשה ידיו של האמן נחום גוטמן ליד שדרות רוטשילד מס' 1. הוא עובר לאורכן של שדרות רוטשילד, ופוקד את הקיוסק הראשון, בית עקיבא אריה וייס, בית דיזנגוף ואנדרטת המייסדים, בית גולומב, בית לדרברג, בית לוין, כיכר המלך אלברט, בית אנגל, בית ברלין, בית מילנר ובית רובינסקי, עד הגיעו אל כיכר התזמורת. משם פונה השביל מערבה ועובר דרך שדרות בן ציון לכיוון כיכר דיזנגוף, בית קברות טרומפלדור, כיכר ביאליק, גן מאיר וכיכר מגן-דוד. המשך המסלול הוא בסביבת מדרחוב נחלת בנימין, והוא חולף ליד בית התמר, כיכר רמב"ם, שכונת אפ"ק, מלון נורדאו, בית הכנסת הגדול ומלון פלטין. המסלול מסתיים במגדל שלום מאיר, מקום בו שכנה הגמנסיה הרצליה.
השביל הכחול
השביל הכחול מתמקד בקו החוף של העיר ומתחיל במדרון יפו ובשכונת עג'מי בדרום. הוא פוקד את נמל יפו, כיכר השעון ובית הסראייה החדש, מוזיאון האצ"ל בתש"ח בפארק צ'ארלס קלור, מתחם התחנה, מסגד חסן בק, כיכר הכנסת ומגדל האופרה. המסלול ממשיך צפונה דרך כיכר לונדון, שכונת מחלול וגן העצמאות, נמל תל אביב ויריד המזרח, ומסתיים בתל כודאדי ובמגדלור תל אביב שמצפון לשפך הירקון.
השביל הירוק
השביל הירוק עובר לאורך הירקון ופארק הירקון. תחילתו בגשר בן-אליעזר והוא ממשיך מזרחה דרך גן חללי הטרור וגן הבנים, הספורטק, גן הוואי וכן יער ראש ציפור שמדרום לנחל. המסלול ממשיך ופוקד את החווה, תל נפוליאון, שבע טחנות, הגנים הייחודיים בפארק הירקון ויער בראשית, ומסתיים בעשר טחנות.
קומפיוג'ן
קומפיוגן בע"מ (נקראת גם: קומפיוג'ן, באנגלית: .Compugen Ltd) היא חברה ישראלית העוסקת במחקר ופיתוח של תרופות אימונותרפיה לסרטן. לחברה שני מרכזי פיתוח עיקריים - אחד במטה הראשי של החברה בחולון, ישראל, והשני בדרום סן פרנסיסקו, קליפורניה.
מניית החברה נסחרת בנאסד"ק ובבורסת תל אביב, שם היא כלולה במדדים ת"א ביומד ות"א טק-עילית.
היסטוריה
קומפיוג'ן נוסדה בשנת 1993 על ידי אלי מינץ, שמחון פייגלר ואמיר נתן. רעיון הקמת החברה נולד בעקבות ביקור שערך מינץ ואשתו ליאת במכון פסטר בצרפת, שם עסקו בפרויקט הגנום האנושי. במהלך הביקור גילתה ליאת שהגורם העיקרי המעכב את הפרויקט הוא כוח מחשוב נמוך, שמקשה על השוואת הרצפים הגנומיים החדשים שמתגלים לאלו הישנים. על מנת להתמודד עם בעיה זו צירף אליו אלי מינץ את פייגלר ונתן, שיחד הקימו את קומפיוג'ן ופיתחו מחשב שלו קראו "Bioccelerator" (ביו-מאיץ), שאיפשר לבצע את ההשוואות הגנטיות שנדרשו במהירות גבוהה עד פי 1,000 מזו של המערכות האחרות שהיו קיימות באותה עת.
בשנת 1997 יצאה קומפיוג'ן עם מוצר חדש - תוכנת ה-Leads, המאפשרת כריית מידע מתוך מאגרים גדולים של מידע גנטי. החברה מכרה את התוכנה למספר חברות גדולות - במחיר של כמה מיליוני דולרים לכל אחת. בנוסף, ניסתה החברה לשווק את התוכנה ללקוחות קטנים יותר, שאין באפשרותם לשלם מחיר כה גבוה, על ידי יצירת אתר אינטרנט בשם "Lab-On-Web", שמאפשר לחוקרים במעבדות קטנות לשלוח שאילתות למערכת ה-Leads, וקומפיוג'ן תקבל תשלום עבור כל שאילתה. עם זאת, מודל עסקי זה לא נחל הצלחה.
בשנת 2000 הנפיקה החברה לראשונה את מניותיה לציבור בבורסת נאסד"ק. ב-2002 נרשמה החברה למסחר בבורסה בתל אביב כמניה דואלית.
בשנת 2002 הקימה החברה את חברת-הבת אבוג'ן, המשתמשת בחלק מהטכנולוגיות החישוביות שפותחו בקומפיוג'ן בתחום הביוטכנולוגיה החקלאית. כיום אבוג'ן היא חברה ציבורית הנסחרת גם היא בבורסה בתל אביב ובנאסד"ק. היא כבר אינה חברת-בת של קומפיוג'ן.
בשלהי 2015 העבירה קומפיוג'ן את משרדיה הראשיים מתל אביב למרכז עזריאלי בחולון.
קומפיוג'ן משתמשת בתשתית החישובית שלה לצורך זיהוי מטרות תרופתיות חדשות ופיתוח תרופות ראשונות מסוגן בתחום של אימונותרפיה בסרטן. ב-2015 חשפה קומפיוג'ן את CGEN-15029 - חלבון בקרה פוטנציאלי של מערכת החיסון, שיכול לשמש כמטרה לטיפול אימונותרפי בסרטן. החברה דיווחה על ניסוי אימות ראשוניים שנערכים לגבי חלבון בקרה זה. בשנת 2018 הגישה קומפיוג'ן בקשה לתחילת ניסויים קליניים ל-FDA עבור COM701, נוגדן תרפויטי ראשון מסוגו, המוכוון ל-CGEN-15029 או PVRIG. החברה מתכוונת להתחיל ניסויים קליניים ב-COM701 במהלך 2018.
נכון לשנת 2018, בצנרת התרופות של קומפיוג'ן ישנן תוכניות אימונו-אונקולוגיות המפותחות כנגד מטרות תרופתיות שהחברה גילתה, כולל חלבוני בקרה של מערכת החיסון שמשפיעים על תאי T ותוכניות פיתוח כנגד מטרות מילואידיות. לחברה יש ארבע תוכניות בשלב פרה-קליני וכן תוכניות מוקדמות יותר בתהליכי גילוי ואימות (validation).
COM701/CGEN-15029
CGEN-15029 הוא הכינוי הפנימי של קומפיוג'ן עבור PVRIG, חלבון בקרה חדש מסוג B7 / CD28. ביוני 2016, COM701 נבחר כנוגדן אותו בחרה החברה לפתח כנגד PVRIG. תוכנית הפיתוח הפרה-קלינית עבור COM7001 הושלמה ב-2018 ולקראת סוף מרץ 2018 הגישה קומפיוג'ן בקשה לתחילת ניסויים קליניים למנהל התרופות והמזון האמריקאי (ה-FDA). בכוונת החברה להתחיל ניסוי קליני שלב 1 בשנת 2018.
COM902/CGEN-15137
CGEN-15137 הוא הכינוי הפנימי של קומפיוג'ן עבור TIGIT, חלבון בקרה מסוג B7 / CD28. במרץ 2017, נבחר COM902 כנוגדן אותו בחרה קומפיוג'ן לפתח כנגד TIGIT. קומפיוג'ן להתחיל ניסוי קליני שלב 1 בתוכנית זו בשנת 2019.
CGEN-15001/ILDR2 Fc Fusion
CGEN-15001/ILDR2 Fc Fusion היא תוכנית פיתוח בתחום מחלות אוטואימוניות.
תוכניות נוספות
חלבוני בקרה חדשים לאימונותרפיה של סרטן שהתגלו על ידי פלטפורמת הגילוי הייחודית של קומפיוג'ן. תוכניות אלו, הנמצאות בשלב פיתוח מוקדם יותר של גילוי ואימות (validation), מתמקדות בעיקר בחלבוני בקרה הנמצאים בתאים מיאלואידיים ובחלבוני בקרה אחרים עם מנגנוני פעולה משלימים לחלבוני בקרה מיאלואידיים.
שותפויות
לקומפיוג'ן יש הסכמים למתן רישיון עם חברת Bayer Healthcare וחברת Medimmune (חברה בת של AstraZeneca), כמו גם שיתופי פעולה אקדמיים עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובית חולים מאונט סיני בניו יורק.
MedImmune
במרץ 2018 חתמה קומפיוג'ן על הסכם למתן רישיון בלעדי עם MedImmune, חברת הבת הגלובלית של AstraZeneca למחקר ופיתוח תרופות ביולוגיות, לפיתוח תרופות מבוססות נוגדים בי-ספציפיים ומולטי-ספציפיים לאימונו-אונקולוגיה. על פי תנאי ההסכם, קומפיוג'ן תספק רישיון בלעדי ל-MedImmune לצורך פיתוח נוגדנים אלו הנגזרים מאחת מתוכניות הפיתוח של קומפיוג'ן. במסגרת ההסכם, MedImmune זכאית לייצר מספר מוצרים שונים והיא האחראית הבלעדית לכל פעילות המחקר, הפיתוח והמסחור. קומפיוג'ן תקבל 10 מיליון דולר כמקדמה, וזכאית לקבל עד 200 מיליון דולר נוספים עבור אבני דרך הקשורות לפיתוח, רישוי ומסחור המוצר הראשון, וכן תמלוגים בשיעורים שונים ממכירות עתידיות. במידה ויפותחו מוצרים נוספים, קומפיוג'ן תהיה זכאית לתשלומים בגין אבני דרך ותמלוגים נוספים. במסגרת ההסכם, קומפיוג'ן שמרה על כל הזכויות האחרות עבור כלל צנרת התרופות שלה הן כמונותרפיה והן בשילוב עם מוצרים אחרים.
בית הספר לרפואה אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
בדצמבר 2014 הודיעה קומפיוג'ן על שיתוף פעולה מחקרי רב שנתי עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס על מטרות תרופתיות שהתגלו על ידי קומפיוג'ן בעלות פוטנציאל לשמש כבסיס לטיפולי אימונותרפיה בסרטן. שיתוף פעולה מחקרי זה הרחיב את יכולתה של קומפיוג'ן ללמוד ולהעריך את הביולוגיה ומנגנוני הפעולה של חלבוני בקרה חדשים מסוג B7 / CD8, והעניק לה גישה ליכולות מחקר ומומחיות ברמה עולמית הקיימים באוניברסיטת ג'ון הופקינס. הפרויקט מנוהל על ידי פרופ' דרו פארדול, מנהל מכון בלומברג-קימל לאימונתרפיה בסרטן באוניבסיטת ג'ונס הופקינס. פרופ' פארדול הוא יו"ר המועצה המדעית המייעצת של קומפיוג'ן ומומחה עולמי בתחום האימונותרפיה. באוקטובר 2017 הודיעה קומפיוג'ן על הרחבת שיתוף הפעולה כך שיכלול מטרות נוספות חדשות שנתגלו על ידי קומפיוג'ן.
בית חולים Mount Sinai
בנובמבר 2017 הודיעה קומפיוג'ן על השקת שיתוף פעולה מחקרי רב-שנתי בתחום האימונותרפיה של סרטן עם בית החולים Mount Sinai שבניו יורק. המחקרים יתבצעו תחת ניהולה של דר' מרים מראד (Miriam Merad), מנהלת המכון לאימונולוגיה מדויקת, מנהלת-משותפת של תוכנית האימונולוגיה בסרטן ופרופסור בתחום האימונולוגיה בסרטן בבית הספר לרפואה של Mount Sinai, וחברה בוועדה המדעית המייעצת של קומפיוג'ן. שיתוף הפעולה יתמקד במחקר של חלבוני מטרה מיאלואידים נבחרים שהתגלו על ידי קומפיוג'ן ובבחינת הפוטנציאל שלהם להוות בסיס לטיפולי אימונותרפיה לסרטן, כולל בחינת תפקידם בבקרת מערכת החיסון המולדת ומעורבותם בביולוגיה של גידולים סרטניים.
בעקבות המילים האבודות
בעקבות המילים האבודות הוא משחק מחשב לילדים מאת קומפדיה משנת 1995, אשר במהלכו מלקטים מילים שונות על-מנת להשלים סיפור אשר נשמט בו חלק מן הטקסט. המשחק זמין גם באנגלית, בשם "In Search of the Lost Words".
עלילה
לאורך המשחק מלווה את השחקן יצור קטן וכחול בעל אנטנה המבצבצת מראשו. על יצור זה להציל את העולם ממלך רשע בשם פונדוס. פונדוס, מלכה של ממלכה קדומה בשם ארקוניה, השיג בעורמה את הביצה ממנה היצור בקע. ביצה זו הוא קיבל במשלוח על ידי מרכבת-אש מן הכוכב הכחול. פונדוס לא התכוון לתת ליצור לצאת ממנה ועל-כן נעזר במכשף החצר שלו. בניגוד למטרתו של היצור הכחול - הבאת שלום לעולם, השתמש פונדוס בכוחות שבביצה לכיבוש-העולם. ב"אי הפרפרים" הוא הקים מקדש מכושף, שם הוא ציווה שתהיה גופתו החנוטה, ולאחר 3000 שנים ממותו - יקום המלך לתחייה ומלאכת כיבוש-העולם שלו תימשך.
בעלילת הסיפור מתגלה שביצת היצור נמצאה בתוך תיבת עץ ישנה על מצע של קש, וכשלפתע בקעה הביצה, היא גרמה לרעידת אדמה בתוך הבית. מתוך מרתף הבית יוצא היצור למסע כשהוא תר אחר שלושה דברים: תבוסת פונדוס והבאה לשלום העולם, השתקת מצפונו ושיבה בחזרה לכוכבו.
לאחר שהוא מגיע אל אי הפרפרים, הוא מלקט אבקת פרחים אדומים המהווה סוג של כישוף-נגד שמונע מפונדוס את תחייתו. לבסוף, כשהוא מפזר את האבקה מעל לקברו של פונדוס, מצליח היצור להגשים של שלושת יעדיו.
מהלך המשחק
המשחק מתרחש במספר מקומות, שהאחרון בהם הוא אי הפרפרים, שם יש לענות על שאלון טריוויה כדי לסיים את המשחק.
המשחק מלווה בקריינותו של השחקן אלכס אנסקי, שמקריא את הסיפור שאותו משלים השחקן. כמו כן, מקריא אנסקי את המילים שמייצגות את העצמים שעליהם לחץ השחקן, במידה והם לחיצים.
לעיתים, ניתן להבחין בדמותו של היצור הכחול (המדובב על ידי אסף קורמן) צצה לרגע על המסך ואומרת "כדי להמשיך בדרככם, השלימו את הפרק בסיפור". פירוש הדבר הוא שלא ניתן להתקדם לרקע הבא (או להמשכו של הרקע הנוכחי) בטרם הובאו כל המילים לפרק.
גורדי, דמות נוספת של "קומפדיה", מופיעה בהופעת אורח בשלב מתקדם יחסית של המשחק.
אשמן מדובלל
אשמן מדובלל (שם מדעי: Centronycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 2 מינים שחיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא קרוי על שם הפרווה הסבוכה והצמרירית שלו. עד שנת 1998 הסוג נחשב לטקסון מונוטיפי.
תיאור ואנטומיה
האשמן המדובלל מתאפיין בגוף קטנטן וקומפקטי, ראש חרוטי וכנפיים צרות. החרטום קצר ומחודד במיוחד. האוזניים גדולות ועגולות, והקצה שלהן מחודד ופונה אחורנית בצורת מגל; האפרכסות מכוסות ברכסים בולטים. העיניים קטנות ובולטות והאף זעיר ושפיצי. השיניים חזקות וחדות; לסוג יש 6 חותכות בלסת העליונה ו-2 חותכות בלסת התחתונה. אורך הראש והגוף של מיני האשמן המדובלל 42–61 מ״מ, אורך הזרוע 41–49 מ״מ, אורך האוזן 14–20 מ״מ ואורך הזנב 18–23 מ״מ; משקלם 4–9 גרם ומספר שיניהם 32. הזנב ארוך וחשוף ומחודד בקצה. כנף הזנב בינונית ומעוגלת. האשמנים המדובללים דומים לאשמני השקיק, אך שעירים ובהירים יותר ואין להם שקיקים על הכנפיים.
לאשמן המדובלל פרווה צפופה ורכה שמורכבת משערות ארוכות ומדובללות. צבעה הכללי נע בין צהבהב לאוכרה, כתמתם, חום בהיר, חום אפרורי או בז׳. הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר בגחון, ובאזור כנף הזנב היא בעלת גוון אדמוני. הפנים והאוזניים החשופים צבועים בשחרחר, אדמדם או חום כהה. הזרועות והרגליים בצבע בורדו והכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור פחם.
תפוצה ואקולוגיה
מיני האשמן המדובלל מצויים באמריקה המרכזית והדרומית. טווח התפוצה שלהם כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה, פרו, בוליביה, אזור גויאנה וצפון ומרכז ברזיל. בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי צפוף, אך גם מסוואנה טרופית בסראדו, סוואנה דוקרנית צחיחה למחצה בסרטאו, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,450 מטר מעל פני הים. המינים בסוג נוטים לחיות בשפלות ומישורים ונפוצים בדלילות באזורים מעל 300 מטר.
אין מידע רב על האקולוגיה של הסוג. האשמנים המדובללים פעילים בלילה ומבלים את שעות היום על צמרות וחללי עצים או על עלים גדולים. הם יוצאים לצוד בשעות הערב, והתעופה שלהם איטית ומדויקת בדומה למינים רבים במשפחה. התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות ואחידי כנף), והם נוטים לנוע הלוך ושוב על מסלולים קבועים בתורם אחר מזון. כנף הזנב הגדולה מסייעת להם לחסום את דרכי המילוט של החרק. נקבות בהיריון נלכדו בחודש מאי או נובמבר. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של כ-4 חודשים. מצב השימור של שני המינים בסוג מוגדר כללא חשש על ידי IUCN.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
פוניאטובה
פוניאטובה (בפולנית: Poniatowa) היה מחנה שבויים ומחנה עבודה לעבודות כפייה שהקימו הנאצים ב-1941 סמוך לעיירה באותו שם במחוז לובלין בפולין הדרומית. מעל ל-15,000 יהודים נספו במקום ו-20,000 שבויים סובייטים.
במהלך הכיבוש הגרמני של פולין במלחמת העולם השנייה הקימו הגרמנים בתחומי המפעל בעיר מחנה לשבויי מלחמה סובייטים שנקרא "סטאלאג 359". עד אמצע 1942 נספו שם כ-20,000 שבויים עקב הרעב, הקור והרציחות של אנשי המחנה. באוקטובר 1942, במקומו של מחנה השבויים שחוסל, הוקם מחנה עבודה חדש עבור היהודים.
היהודים הראשונים הגיעו למחנה באוקטובר 1942 מגטו אופולה לובלסקיה. באפריל 1943 הועברו למחנה כ-15,000 יהודים מגטו ורשה, בעקבות חיסולו לאחר מרד גטו ורשה. באותה תקופה שהו במחנה כ-18,000 אסירים יהודים.
במסגרת "מבצע חג הקציר" בין ה-3 בנובמבר עד ה-8 בנובמבר 1943, כל האסירים היהודים ששהו במחנה, בסביבות 15,000, הוכרחו לרוץ בקבוצות לתעלות שנחפרו בקרבת מקום, ושם הם נורו. אנשים שסירבו לצאת מצריפיהם הועלו באש על ידי אנשי האס אס. אסירים אחרים שנצטוו לשרוף את הגופות סירבו לבצע זאת, ונורו גם כן.
הגרמנים השאירו את המחנה על כנו, וביולי 1944 נמלטו ממנו עם התקרבות הצבא האדום.
קישורים חיצוניים
Poniatowa
מיקרו פרונטאנד
מיקרו פרונטאנד (באנגלית: Microfrontend או Module Federation) הוא ארכיטקטורה לפיתוח צד לקוח ביישום רשת שבו ניתן לבנות אפליקציה בודדת עם בניות תוכנה (builds) נפרדות. זה מקביל לגישה של מיקרו שירותים, אבל עבור יישומי דף יחיד בצד הלקוח שנכתבו ב-JavaScript. זהו פתרון לפירוק וניתוב עבור יישומי צד לקוח מרובים.
בין החברות שמשתמשות במיקרו פרונטאנד היא איקאה.
עבור Webpack מושג זה מכונה פדרציית מודולים (Module Federation).
קרייזלר וליאנט VK
קרייזלר וליאנט VK (באנגלית: Chrysler Valiant (VK היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב קרייזלר אוסטרליה ("Chrysler Australia" ) (שם רשמי: "FCA Australia",שם מלא: "Chrysler Australia Ltd / FCA Australie"), חברת בת של קבוצת קרייזלר, אשר יוצר בין אוקטובר 1975 - אוקטובר 1976.
סך הכול יוצרו 20,555 יחידות.
People of color
המונח people of color, ובאופן מקוצר POC (מאנגלית: אנשים של צבע, אנשים בעלי צבע), הוא מונח שנטבע בארצות הברית כדי לתאר את כל מי שאינו אדם לבן. המונח כולל את כל הלא-לבנים, תוך שימת דגש על החוויות המשותפות של גזענות מערכתית. המונח עשוי לשמש גם קטגוריות קולקטיביות נוספות של אנשים כגון "קהילות של צבע", "גברים של צבע" (MOC), ו-"נשים של צבע" (WOC).
המונח מקביל למילה "colored" (צבעוניים) שהיה בשימוש בעיקר כלפי שחורים, ובעיקר בדרום ארצות הברית החל בתקופת העבדות ובעיקר אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית ולתוך תקופת ההפרדה הגזעית על פי חוק. המונח "צבעוני", אם כן נחשב כגזעני, בעוד המונח "אדם של צבע" נחשב כניסיון לחדש את המונח "צבעוני ללא התנגדות.
היסטוריה
הספר American Heritage Guide to Contemporary Usage and Style מצא שימוש במונח "people of color" החל מ-1796. הוא שימש אז כדי להתייחס לאנשים בהירי עור ממוצא אפריקאי-אירופאי מעורב. הקולוניאליסטים הצרפתיים השתמשו במונח gens de couleur ("אנשים של צבע") בהתייחסות לאנשים ממוצא מעורב אשר שוחררו מעבדות באמריקה. בדרום קרוליינה וחלקים אחרים של הדרום של ארצות הברית, המונח שימש כדי להבחין בין עבדים שהיו בעיקר "שחורים" לבין אנשים חופשיים שהיו בעיקר "צבעוניים", או מ"גזע מעורב". לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, כבר לא היה שימוש במונח. בתקופה זו, עלה השימוש במונח "צבעוני" (colored), שהתייחס לכל אדם שנחשב כשחור, כולל אנשים ממוצא מעורב. עם התרחבות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בשנות ה-1960, ועם חקיקה לזכויות האזרח באותה התקופה, השימוש במונח - ששימש בדרך כלל לסימון הפרדה גזעית או לקידום הפרדה כזו - ירד וכמעט ונעלם.
פעיל זכויות האזרח מרטין לותר קינג אמנם השתמש במונח "people of color" בשנת 1963, אך הביטוי "people of color" במשמעותו הנוכחית לא תפס עד שנות ה-1970 המאוחרות. בסוף המאה ה-20, המונח "person of color" הוצג לראשונה בארצות הברית על מנת לסתור את ההתנשאות המשתמעת מהמונחים "לא-לבן" ו"מיעוט", ופעילי צדק גזעי בארצות הברית, בהשפעת תאורטיקנים כמו פרנץ פנון, הפכו את המושג לפופולרי. בשנות ה-1980 המאוחרות ותחילת שנות ה-1990, המונח כבר היה בשימוש נרחב. גם פעילי אנטי-גזענות בשטח וגם אקדמאים ביקשו להרחיב את ההבנה של גזע מעבר לדיכוטומיה של שחור-לבן שרווחה אז.
על פי האקטיביסטית לורטה רוס, המונח "women of color" (נשים של צבע) הוכנס ללקסיקון האקטיביזם בשנת 1977, בכנס הנשים הלאומי, שנערך בתמיכתו של הנשיא ג'ימי קרטר, ובראשותה של בלה אבצוג. לדבריה, במסמך הפעולה של הכנס, שהיה בן יותר מ-200 עמודים, כלל פחות משלושה עמודים של תוכנית פעולה למען נשים שחורות. המשלחת השחורה לכנס הקימה קבוצת פעולה מתנגדת, והציעה תוכנית חלופית, מורחבת. בהמהלך התגלגלות אירועים אלה, קבוצות נשים ממיעוטים אחרים, כמו הלטינות, ביקשו גם להיות חלק מתוכנית הפעולה, וכך הורחבה התוכנית ונקראה "תוכנית הפעולה למען נשים של צבע".
משמעות פוליטית
על פי סטיבן סאריס, יש בארצות הברית יש שתי חלוקות גזעיות רווחות. הראשונה היא "שחור-לבן", אותה הוא מתאר כ"בעיקרון אנטי-שחורים". החלוקה הגזענית השנייה היא "בין לבנים לבין כל אחד אחר", כאשר "לבנים" מפורשים באופן צר מאוד, וכל מי שאינו לבן הוא "אדם של צבע". מכיוון שהמונח "אנשים של צבע" כולל הרבה אנשים שונים מאוד זה מזה, והמשותף ביניהם הוא רק ההבחנה המופעלת עליהם שהם אינם לבנים, הקיטלוג הזה מושך תשומת לב לתפקיד המרכזי של הגזעה בארצות הברית. ג'וזף טומן טוען כי המונח "אנשים של צבע" הוא אטרקטיבי כי הוא מאחד קבוצות אתניות וגזעיות לכדי קולקטיב תוך הזדהות.
השימוש במונח "people of color" - שעם העלייה בשימוש במדיה החברתית התפשט מארצות הברית לשאר העולם - מקושר לעיתים קרובות עם תנועות למען צדק חברתי. סלוודור וידאל-אורטיז סיכם את המשמעות של המונח בספרו The Encyclopedia of Race, Ethnicity and Society: "אנשים של צבע מציע שקיימים יחסים חברתיים בין קבוצות מיעוט אתניות וגזעיות... זהו מונח שהשימוש בו הוא בעיקר מחוץ למעגלים אקדמיים מסורתיים, לעיתים קרובות במסגרות אקטיביסטיות, אבל הוא אט-אט מחליף את השימוש במונחים כמו מיעוטים אתניים או גזעיים... בארצות הברית במיוחד, יש למונח קו-מסלול ברור – מהמונחים הפוגעניים כמו כושים, לצבעוניים, לאנשים של צבע... אנשים של צבע הוא מונח פוליטי, אך הוא גם מונח המאפשר זהות יותר מורכבת עבור האינדיבידואל – זהות יחסית שבהשתנות תמידית."
עם זאת, המינוח כבר מצא את דרכו למיינסטרים, ומדריכי כתיבה, ביניהם American Heritage Guide to Contemporary Usage and Style, ומדריך הסגנון של בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד, ומוסדות אחרים להשכלה גבוהה ממליצים על השימוש במונח "people of color" על פני חלופות אחרות. שלא כמו "צבעוני" ("colored"), אשר מתייחס רק לשחורים (בארצות הברית - בדרום אפריקה, למשל, השימוש הוא עדיין לאנשים ממוצא מעורב), ונחשב בדרך כלל כפוגעני, "אדם של צבע", על גרסאותיו, מתייחס לכלל העמים הלא-אירופיים – לעיתים קרובות עם הרעיון שיש בסיס לסולידריות פוליטית ביניהם – ו"כמעט תמיד נחשב כמונח של גאווה וכבוד".
אביב מתעורר (מחזמר)
אביב מתעורר (באנגלית: Spring Awakening) הוא מחזמר-רוק עם מוזיקה מאת דאנקן שייק, מילים ומחזה מאת סטיבן סאטר. המחזמר מבוסס על המחזה הגרמני "האביב מתעורר" משנת 1891 מאת פרנק ודקינד. עלילת המחזמר, המתרחשת בגרמניה של סוף המאה ה-19, מספרת את סיפור התבגרותם המינית של קבוצת בני נוער, על רקע מוזיקת רוק ורוק אלטרנטיבי.
המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי ב-10 בדצמבר 2006, לאחר שעבר גלגולים שונים, לרבות העלאה באוף ברודוויי, מאז נהגה לראשונה בסוף שנות ה-90. צוות השחקנים המקורי כלל את ג'ונתן גרוף, ליאה מישל, סקיילר אסטין, קרלה ביאנקו וג'ון גלאגר ג'וניור, בעוד הצוות הקריאטיבי של ההפקה כלל את הבמאי מיכאל מאייר ואת הכוריאוגרף ביל ט' ג'ונס. הפקת ברודוויי המקורית זכתה בשמונה פרסי טוני, לרבות המחזמר הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המחזה הטוב ביותר, הלחן הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר. כמו כן, ההפקה זכתה בארבעה פרסי Drama Desk, ואלבום המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי זכה בפרס גראמי. בשנת 2015 עלתה בברודוויי הפקה מחודשת של המחזמר, שהייתה מועמדת בעצמה לשלושה פרסי טוני.
בעקבות ההצלחה של ההפקה בברודוויי הועלו הפקות נוספות ברחבי העולם, לרבות הפקה בוסט אנד של לונדון שזכתה בארבעה פרסי אוליבייה, בהם פרס המחזמר הטוב ביותר. בישראל עלה המחזמר בתיאטרון בית ליסין בשנת 2010 בכיכובם של עידו בר-טל בתפקיד מלכיור, נינט טייב בתפקיד וונדלה ועידו רוזנברג בתפקיד מוריץ. __תוכן_עניינים__
רקע
טרם עלייתו של המחזמר באוף ברודוויי, דאנקן שייק חיבר מספר הדגמות של שירים עבור הקונספט המקרי של אביב מתעורר. באותה תקופה, עלילת המחזמר הייתה נאמנה יותר לעלילת המחזה המקורי. סטיבן סטאר ודנקן שייק התכוונו במקור ששיר "I Believe" יסתיים בצרחה של וונדלה בזמן שמלכיאור אונס אותה, אבל החליטו לשנות את העלילה כי רצו שהסצנה תביע יותר אהבה בין שתי הדמויות. השיר "All That's Known" החליף שיר ששמו "All Numb", שהוחלט להסירו משום ששני השירים עסקו באותו נושא והבמאים היו צריכים לקצר את משך הזמן המופע.
שיר בשם "A Comet on Its Way" הוחלף על ידי השיר "The Bitch of Living". אף על פי ששני השירים עוסקים באותו נושא בסיסי, שייק חשב ש-"The Bitch of Living", בהיותו אופטימי יותר, מתאים יותר להצגה. השיר "Those You've Known" החליף שיר בשם "The Clouds Will Drift Away", שירד כי שייק רצה שהשיר המבוצע על ידי שלוש דמויות ראשיות יהיה דומו ברוחו לשיר "All That's Known". במקור, השיר "Mama Who Bore Me (Reprise)" היה אמור להיות מבוצע מיד לאחר השיר "Touch Me". שיר נוסף, ששמו "Great Sex" (שהיה אמור להתבצע אחרי "Mama Who Bore Me (Reprise)"), גם כן ירד מהמחזמר משום שהבמאים חשבו שהשיר עוסק בצורה מפורשת יותר מדי בנושא של ההצגה. השיר היה אמור להיות מבוצע במהלך סצנת האוננות של הנסכן, אבל השיר ירד והסצנה עברה להיות מבוצעת במהלך השיר "My Junk". כמו כן, בגרסה מוקדמת של המחזמר, השיר "The Dark I Know Well" היה אמור להיות מבוצע על ידי תיאה, אך בסופו של דבר הוא הפך לדואט בין מרתה לבין אילזה.
הפקות
בטרם ההפקה הגיע לברודוויי, אביב מתעורר פותח במסגרת מספר סדנאות, הוצג במספר קונצרטים ושוכתב מחדש במשך שבע שנים, לרבות סדנאות ב-La Jolla Playhouse בסן דייגו, Roundabout Theatre Company, וקונצרט במרכז לינקולן בפברואר 2005 בחסות השחקן/מפיק טום הולס. המחזמר הוצג לראשונה באוף ברודוויי ב-Atlantic Theater Company ב-19 במאי 2006 שם רץ עד ל-5 באוגוסט 2006.
הפקת ברודוויי המקורית
חברת התקליטים Decca Broadway הוציאה לאור אלבום של הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי ב-12 בדצמבר 2006, שזכה בפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר לשנת 2008. בשנת 2008, הגיטרה שבה דאנקן שייק הלחין את שירי המחזמר נכללה בתערוכה שהוצגה בספריית העיר ניו יורק תחת השם: "Writing to Character: Songwriters & the Tony Awards".
הפקת לונדון המקורית
ההפקה הלונדונית החלה ב-23 בינואר 2009 ב-Lyric Hammersmith, משם הועברה ל-Novello Theatre ב-21 במרץ 2009, שם הוצגה עד ל-30 במאי 2009. הפקה זו זכתה בארבעה פרסי לורנס אוליבייה, לרבות עבור המחזמר החדש הטוב ביותר.