cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דארת' מול
דארת' מוֹל (באנגלית: Darth Maul; נולד בשנת BBY 54 ומת בשנת 2 BBY) הוא דמות בדיונית המככבת בזיכיון "מלחמת הכוכבים". בסרטים גולם על ידי ריי פארק. דארת' מול הופיע בסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום", "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" וגם בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" ובסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים:המורדים" ובמשחקי וידאו. דארת' מול הוא זברק מקורנן, אוחז בחרב אור כפולה וחניכו הראשון של הסית' דארת' סידיוס. מול הוא הנבל העיקרי בסרט "אימת הפנטום", שם גולם על ידי ריי פארק ודובב על ידי פיטר סרפינוביץ'. ג'ורג' לוקאס תיאר את דארת' מול כ"דמות מהסיוט הכי גרוע שלך", וראשו של מול תוכנן בהתחלה להיות מעוטר בנוצות כטוטם. דארת' מול נחטף כעולל על ידי דארת' סידיוס, שהחדיר למוחו את תורת הסית' ואימן אותו להתעלם מרגשותיו.
סולו
בסצנת הסיום של הסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" מתגלה שדארת' מול הוא העומד בראש סינדיקט של חמישה ארגוני פשיעה לפחות בגלקסיה (כולל הארגון של ג'אבה דה האט). גיבורת הסרט קירה בוחרת להישאר בצד הפושע וחוברת אליו ומכך נוצרת ציפייה שנכון לו תפקיד מרכזי בסרטים שבהמשך.
הופעתו של דארת' מול בסרט "סולו" מתרחשת לאחר עלילת הסרט "אימת הפנטום" שבה כאמור הוא נחתך לשניים ולכאורה מת. ההסבר לחזרתו לחיים ניתן בסדרות הטלוויזיה שבאנימציה הנלוות לסרטים המרכזיים ובכך בעצם לראשונה משמשת סצנה מסדרות הטלוויזיה (ובפרט אלו שבאנימציה) כדי להסביר את העלילה הראשית.
הפרת חוק השניים
דארת' סידיוס החל לאמן את דארת' מול הקטן כבר בשנת 52 BBY בעת שהוא עצמו היה תלמיד לאדונו, דארת' פלייג'וס. זו היא נקודה מעניינת כיוון שדארת' פלייג'וס היה בחיים באותה העת ואף צפה במול והתרשם מכישוריו, דבר המהווה הפרה ברורה ובוטה של חוק השניים. ייתכן שמול אומן בהתחלה כלוחם סית' בלבד, כמו אסאג' וונטרס או סאבאג' אופרס, ככזה שמשתמש בצד האפל אך לא מבינו לעומק. למעשה, פלייגוס נותר עיוור לתוכניותיו של סידיוס להפיל אותו ולשלוט כאדון הסית' עם מול כחניכו. דארת' מול בעצמו גם הפר את חוק השניים כשהפך את סבאג' אופרס למתלמד שלו בזמן שדארת' סידיוס ודארת' טיראנוס עדיין חיים.
סדרות אנימציה וטלוויזיה - חזרה לחיים
בסדרת 2008 של הסדרה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים", מקורו של דארת' מול הוא כלוחם משבט "אחי הלילה" על פני דאת'ומיר, המיושב גם על ידי "אחיות הלילה" ובראשן המכשפת "האם טאלזין". קעקועיו של מול מתבררים כסימן לוחם, ולא כקעקועים מסורתיים של הסית'. בעונה השלישית, האם טאלזין אף רומזת לסאבאג' אופרס כי היא מצאה את אחיו האובד.
בעונה הרביעית, דארת' מול עצמו חוזר לחיים. לאחר ששרד את ביתורו, מול נזרק לכוכב המרוחק "לות'ו מינור", שם הפך לקיבורג שחציו התחתון דמוי עכביש. מוחו של מול שקע בטירוף מלנכולי במשך עשור, עד שנמצא על ידי סאבאג' אופרס. נוכחותו של אחיו הקטן גורמת למול לזכור את מותו, ובעקבות טבח "אחיות הלילה" על ידי צבא הבדלנים מול עובר טיהור טירוף וזוכה לרגליים קיברנטיות. מול לומד על המשובטים, ובעזרת סאבאג' הוא מכין מלכודת נקמה לאובי-ואן קנובי במסווה של תקיפת כפר. במפתיע, אסאג' וונטרס מגיעה ומסכלת את תוכניתו של מול. אובי-ואן ואסאג' נאבקים בסאבאג' ובמול, שמבינים כי הובסו ובורחים, כשמול מחליט שלא ינסה לנקום אחרי שהבין כי הג'דיי חשו בנוכחתו באמצעות הכוח.
בעונה החמישית, דארת' מול מופיע פעמים רבות. מול מבהיר לסאבאג' כי הם, כמאסטר וחניך, יהרגו כל מי שיעמוד בדרכם. מול מנסה לגייס חסידים נוספים, ולשם כך מנסה להסית את הצוות של הונדו אונאקה, שאינו מתרגש מהעניין. לאחר מכן, מתנהל דו-קרב בין מול לבין אובי-ואן ובין סאבאג' לעדי גליה. סאבאג' הורג את גליה באמצעות קרניו, ובתגובה אובי-ואן כורת את ידו של סאבאג', וצוות הפיראטים של הונדו - את רגליו הקיברנטיות של מול. לאחר ששני האחים בורחים באמצעות תרמילי ריחוף, הם נמצאים על ידי משמרת המוות של המנדלוריאנים, ובראשה המפקד טור וויסלה. כשוויסלה נותן לסאבאג' זרוע חדשה ולמול זוג רגליים חדשות, שני האחים רואים זאת כהזדמנות לנקום באובי-ואן ובמחליף הסית' של מול. מול וויסלה מגייסים את "השמש השחורה", משפחת הפייק ומועצת ההאט כדי ליצור סינדיקט פלילי בשם הצל הקולקטיבי. משם, מול מעלה את וויסלה לשלטון, לאחר שהוא שוכר צבא בריונים שנעצרים על ידי משמרת המוות, המוצגים כגיבורים. כצפוי, וויסלה בגד בהם לאחר שעשו את העבודה המלוכלכת, מול נאסר ומחליט להחליף את וויסלה בֵמנדלוריאני אלמק. לאחר שהשתחרר בקלות, מול איתגר את וויסלה לקרב שהמנצח בו זוכה בשליטה במשמרת המוות ובכוכב מאנדלור. מול הורג את וויסלה, זוכה בנאמנותם של חברי משמרת המוות, וצופה בדוכסית סאטין קרייז משתחררת ממאסרה, המנסה ליצור קשר עם מועצת הג'דיי כדי להביא תגבור למאנדלור.
ברגע שאובי-ואן מגיע, דארת' מול לוכד אותו והורג את סאטין כדי לענות את הג'דיי, הנשלח לתא מעצר. בעוד קנובי שוחרר על ידי מורדי "ינשוף הלילה", מול מרגיש בנוכחתו של דארת' סידיוס. כשמול וסאבאג' נפגשים עם סידיוס, סידיוס מופתע מהישרדות חניכו אך מכריז עליו כאויב. סידיוס משתמש בבכוח כדי לענות את שני האחים, ששולפים את חרבות האור שלהם. בתגובה, סידיוס שולף שתי חרבות אור, והורג במהירות את סאבאג'. סידיוס מזכיר למול את שלטון השניים ואת העובדה שהוא הוחלף, מה שגורם למול לשלוף את חרב האור שלו ולתקוף את סידיוס. סידיוס הכה את מול באמצעות הכוח, ומתעלם מתחנוניו של מול לרחמים כדי לירות זרמים רציפים של ברקי סית' בחניכו הישן אך מבטיח כי ישאירו בחיים כיוון שיש לו עדיין "שימושים רבים" עבור סידיוס.
על פי הקומיקס "דארת' מול: בן דאת'ומיר", שימושו של מול עבור סידיוס הייתה במשיכת האם טאלזין, שבה ראה סידיוס אויב מסוכן, ממחבואה, וחיסולה אחת ולתמיד. מול בורח משביו ואוסף את תומכיו המנדאלוריים והאחרים לקרב מול הסית', אך כוחותיו מובסים. דוקו מורעל על ידי רוחה של האם טאלזין (שקיימת העיקר כרוח, ולא כיצור גשמי) אך סידיוס מוציא אותה וכך חושף אותה לקרב. בעוד האם טאלזין מגנה על בנה מכוחות הסית', מגיעה הגנרל גריווס ומסל אותה באמצעות שתי חרבות האור שלו. סידיוס טוען לגבי מול ש"אין לו עתיד" ועוזב אותו לנפשו.
מול מבוגר יותר מופיע בעונה השנייה של הסדרה "מלחמת הכוכבים: המורדים", כאשר הוא נרדף בידי חוקר שנקרא "האח השמיני". הוא ננטש בכוכב הסית' העתיק מלאקור, אך הוא התגלה בידי עזרא בריג'ר בחורבות מקדש הסית' שהיה שם. הוא הציג את עצמו "כמאסטר ותיק" שרוצה לנקום בדארת' סידיוס על כך שפעל נגדו ומשפחתו, ואף הוביל את עזרא עמו לתוך מקדש הסית' העתיק, ששם הם גילו הולוקרון, שבו מול טוען כי הוא מכיל את הידע שהם צריכים להשמדת הסית'. לאחר שהשניים לקחו את ההולקרון ובכך גם רכש את אמונו של עזרא, הם מוצאים את המאסטר של עזרא, קיינן ג'ארוס והג'דיית לשעבר אסוקה טאנו בזמן שהם עסוקים בקרב מול האח השמיני, וגם האח החמישי והאחות השביעית, ששניהם רודפים אחר המורדים במשך זמן רב. מול מצטרף לקרב מול החוקרים וחושף לייטסייבר חדש שמוסווה על ידי מקל הליכה.
לאחר שהחוקרים נסוגו מהקרב, מול משכנע את הג'דיי שכדאי לבטוח בו, מאחר שיש להם יריבות משותפת עם הסית', כאשר הוא אומר כי אינו יכול להביס את דארת' ויידר בעצמו. כאשר הם עובדים יחד, מול והג'דיי עולים לחלק העליון של המקדש ומביסים בהצלחה את החוקרים, כאשר שניים מהם חוסלו בידי מול והשלישי מת במהלך הבריחה שלו. אך מול מגלה את מניעיו האמיתיים כאשר הוא רוצה לקחת את עזרא תחת חסותו כשוליה שלו, כאשר הוא רימה כבר את עזרא בלהפעיל את המקדש, שזה למעשה תחנת קרב של הסית'. לאחר שעיוור את קיינן, מול נלחם לפרק זמן קצר מול אסוקה ואז נלחם מול קיינן שוב, אך מוצא את עצמו נופל מהמקדש בידי הג'דיי הנכה. אך, הוא ברח ממלאקור באחד מחלליות הקרב של החוקרים אחרי שהמקדש הושמד.
תהיה נוספת העולה מהשיחה היא דמותו של "הנבחר". אנאקין סקיווקר נחשב לנבחר אשר ישמיד את הסית' וכך אכן אירע ב"שובו של הג'דיי" אך אובי ואן מעיד על לוק סקייווקר כנבחר, ייתכן שבנקודה זאת אובי ואן האמין שאנאקין מעבר לגאולה ולעולם לא יחזור אל צידו המואר של הכוח, ולפיכך תלה את תקוותיו בהגשמת הנבואה בבנו לוק.
משחקי וידאו
דארת' מול הופיע בחלק גדול ממשחקי זיכיון מלחמת הכוכבים, ומשחק בולט הוא המשחק "Tony Hawk's Pro Skater 3" שאינו קשור למלחמת הכוכבים (אף על פי שבמשחק הבא, "Tony Hawk's Pro Skater 4", מופיע צייד הראשים ג'נגו פט). דארת' מול הופיע בחלק ממשחקי "לגו מלחמת הכוכבים", והופיע כחזיר רשע במשחק הסמארטפון "Angry Birds Star Wars II". כמו כן הוא הופיע בסדרת משחקי "Star Wars: Battlefront".
סיוף
דארת' מול אומן בחרב-אור על ידי דארת' סידיוס, ונלחם לפי רגשותיו ההפכפכים וטבעו האפל. עם זאת, מול הקדיש את לימודיו ללימוד צורה VII להשגת ניצחון מוחלט, ולא במסורת ה"דאן מוך" הנעזרת בהתגרויות ובלוחמה פסיכולוגית. עם זאת, לאחר שנולד מחדש בדאת'ומיר, מול נעזר בדאן מוך בקרב הגומלין שלו נגד אובי-ואן קנובי. מול עבר הכשרה בצורה VI ובלחימה עם זוג חרבות אור, והוכיח מהירות שהפתיעה את דארת' פלאג'יוס בכבודו ובעצמו. כאשר הוא נלחם, מול מאריך את חרב-האור שלו לשני להבים, וכך מכפיל את יכולותיו הקטלניות, היות שהוא מיומן גם בלחימה עם חרב אור כפולה. מול בנה את הנשק בעצמו, תוך שימוש בתוכניות עתיקות המאוחסנות בהולוקורנים של הסית'. חרב האור הכפולה מבוססת על הנשק של דארת' זאנה, שפותח בעצמו על ידי אקסר קון. סביר להניח כי בחירה זאת הגיעה מנשק תרבותי של הזברק, הזאבוקה. בניגוד לשיטות הסיף המסורתיות, מול משלב יכולות גבוהות של אמנויות לחימה, מה שהופך אותו לכמעט בלתי ניתן לעצירה. דארת' מול היה מהסייפים הבודדים שהחזיקו מעמד בדו-קרב נגד דארת' סידיוס יותר מכמה שניות. בנוסף, מול הוכיח ידע בלחימה עם דארקסייבר.
יכולות בכוח
מול מוצג כאמן שימוש בכוח, ובעל יכולת טלקינזיס וחניקת כוח. מול הפגין התנגדות לברקי כוח והוצג כחסין לקריאת מחשבות, יכולת ששופרה לאחר ששופר קיברנטית. הוא השתמש בצעקת כוח בקרב נגד אסאג' וונטרס ואובי-ואן, ואף חנק נופל בלי לראות אותו וסובב את ראשו ב-180 מעלות. באמצעות אישיותו המאיימת ושליטתו בכוח, הוא אילץ שומר מכרה לבצע פיגוע התאבדות. לפי מאסטר הג'דיי סאלמארה, שנאתו לאובי-ואן היא הדבר שהחזיק את מול בחיים לאחר שגופו נחצה לשניים. מול השתמש בכוח כדי למשוך מעבורות במשקל כמה טונות, גם במצב של דיכאון וייאוש עמוק.
יכולות אחרות
מול הוא אמן לחימה פיזית ברמה גבוהה, ומשתמש באמנויות לחימה בקרב. מול הוא בעל כישרון אקרובטי, והוכח גם כזריז וגמיש מאוד. אף אחת מיכולות הלחימה של מול לא מבוססות על חיזוק מהכוח, וכולן שופרו לאחר ששופר קיברנטית. מול מסוגל לעמוד בכמויות עצומות של כאב פיזי, ועל אף שהוא מעדיף להשתמש בחרבות אור, הוא מיומן בשימוש בבלאסטר ובלאנוארוק - מעין גרזן ארוך. למול כישרון מכני, ובנה אופני מהירות ומספר דרואידים - בין היתר, הוא מיזג דרואיד פרוטוקול ודרואיד קרב כדי לשמור על ספינתו.
בתרבות הפופולרית
דארת' מול הוכח כדמות פופולרית. מאז שחרור הסרט "אימת הפנטום", והובלט על אריזות קידום המכירות לגרסת התלת-מימד של הסרט. בובות פעולה של מול נפוצות בליין מלחמת הכוכבים של חברת הסברו, וכמה מחוות לחרב האור הכפולה של מול מופיעות בתרבות הפופולרית, ודוגמאות לכך הן Treehouse of Horror x של "משפחת סימפסון", ונשק דומה במשחק הווידאו "Ratchet & Clank". פארודיה על הדמות עצמה הופיעה בפרק של "פיוצ'רמה". אלוף ה-WWE דאסטין ראנלס החליף את איפורו לדוגמה לזה של דארת' מול, ומתאבק ה-WCW לשעבר אדולפו טאלפיה החליף את מסכת הגולגולת שלו למסכה הדומה לפניו של מול.
קרן שמש מאוחרת
קרן שמש מאוחרת הוא שיר שכתב, הלחין וביצע הזמר והמוזיקאי הישראלי שלום חנוך. הוא יצא לאור בדצמבר 1985 כסינגל מתוך אלבום האולפן "מחכים למשיח".
רקע
שלום חנוך הגיע ל"מחכים למשיח" לאחר שני אלבומים רצופים שנכשלו מבחינה מסחרית, "חתונה לבנה" ו"על פני האדמה". המפיק משה לוי סיפר שחברת סי.בי.אס לא רצתה להוציא עוד אלבום של חנוך, אבל נאלצה להפיק את "מחכים למשיח" משום שהחוזה עם חנוך חייב זאת. בהתאם, התקציב היה נמוך (לוי העריך אותו בכ־20 אלף דולר), והוקצה להפקתו מעט זמן אולפן.
על רקע התחושות האלה שתי בלדות האהבה הרכות באלבום, "קרן שמש מאוחרת" ו"דז'ה וו", יועדו להיות סינגלים מובילים, כדי להחזיר את חנוך לקהל. לאחר שהכנת האלבום הסתיימה, אתי אנטה מחברת התקליטים הציעה לחנוך וללוי להוציא את "מחכים למשיח" כסינגל פתיחה, ולאחר מכן את הבלדות שימכרו את האלבום. הצעתה התקבלה. עם זאת, כששיר הנושא יצא לאור כסינגל, התברר שדווקא הצלחתו העצומה ברדיו היא שסייעה יותר מכל למכירות האלבום.
ביקורת והכרה ציבורית
כמה וכמה משירי האלבום "מחכים למשיח", בהם "קרן שמש מאוחרת", הפכו לקלאסיקות רוק וזמר עברי. במשך השנים בוצעו לשיר עשרות גרסאות כיסוי. מבין המבצעים המוכרים ניתן למנות את דני ליטני, גידי גוב, אביב גפן, יהודית רביץ, דניאל סלומון ודנה עדיני, יהלי סובול, יאיא כהן אהרונוב, ירוסלב יעקובוביץ' ואלון אולארצ'יק.
במופע מחווה לכבוד היצירה של חנוך, הציג אביב גפן את השיר במילים:. העיתונאי ואיש הרדיו בועז כהן תיאר את השיר כ"מקסים ורומנטי". עמוס אורן כתב (בביקורת על הופעה של חנוך):.
יאיא כהן אהרונוב ביצע לשיר גרסת כיסוי. בריאיון שנתן לרבקה מיכאלי בתחנת הרדיו 103fm אמר:.
בביקורתו על גרסת הכיסוי של דני ליטני לשיר, כתב המבקר יוסי חרסונסקי:
הצלחה במצעדים
"קרן שמש מאוחרת" הוצג כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־10 בדצמבר 1985, בו זכה להצלחה וצעד 11 שבועות, עד 4 במרץ 1986, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע השיר למקום השני (ב־28 בינואר 1986).
אריוס
אריוס (ביוונית: Ἄρειος; סביבות 256 – 336) היה כומר ותאולוג נוצרי, סגפן, יליד לוב ששימש ככומר באלכסנדריה וחלק על הדוקטרינה הכריסטולוגית המקובלת של הכנסייה בסוגיית השילוש הקדוש. תורתו הנקראת אריאניות, הוכרזה בוועידת ניקיאה ובוועידת קונסטנטינופול הראשונה כמינות.
כתביו של אריוס עצמו כמו כתבי תלמידיו הכותבים עליו ועל תורתו בצורה חיובית הושמדו על ידי הכנסייה ולכן כל המידע על אריוס מגיע מכתבי מתנגדיו ומפולמוסים שעורר.
אריוס נולד בלוב, היה ככל הנראה ממוצא ברברי, שם אביו היה ככל הנראה אמוניוס. אריוס עצמו למד באנטיוכיה ובסיום לימודיו עבר לאלכסנדריה שם כיהן כדיאקון. ב-311 הפטריארך פטרוס מאלכסנדריה נידה אותו בגין תמיכה במלתיוס מליקופוליס בשאלת היחס לנוצרים שהתכחשו לנצרות בתקופת רדיפות האימפריה את הנוצרים ורצו לחזור לחיק הכנסייה. יורשו של פטרוס, אכילאס מאלכסנדריה ביטל את הנידוי ומינה את אריוס ככומר באחת הכנסיות החשובות של אלכסנדריה.
אריוס מתואר על ידי מתנגדיו כסגפן בעל מוסר גבוה.
הוויכוחים סביב תורתו של אריוס גרמו למחלוקות בתוך הכנסייה. ראשי המתנגדים לאריוס היו אלכסנדר מאלכסנדריה ואתנסיוס.
בוועידת ניקיאה (325) הוכרזה תורתו כמינות, כתביו נשרפו והוא עצמו הוגלה ללוב.
תורתו
לגישתו של אריוס, אלוהים (האב) הוא ישות נצחית המתקיימת מאז ומעולם ואחראית לבריאת העולם, ישו הבן נברא על ידי אלוהים והיה בעל מעמד נחות ממנו. מכאן משתמע גם כי ישו לא היה קיים מאז ומעולם וכי ישו אינו בעל טבע אלוהי, גישה הסותרת את הדוגמה הנוצרית.
קונסטרוקטיביזם (תנועה אמנותית)
קונסטרוקטיביזם הייתה תנועת אוונגרדית, בתחומי האמנות, האדריכלות והספרות, אשר התקיימה ברוסיה החל משנת 1914 והיוותה את מרכזו של זרם האוונגרד הרוסי. התנועה הקונסטרוקטיביסטית צמחה לאחר מלחמת העולם הראשונה, כהמשך של תנועת הפוטוריזם הרוסי. מבחינה אמנותית שילבה התנועה בין אסתטיקה תעשייתית והאמנות המופשטת לבין רעיונות סוציאליסטים אודות תפקידה של האמנות כמכשיר לשינוי חברתי של החברה.
המונח קונסטרוקטיביזם, שפרושו 'אמנות בנויה' (Construction Art), נטבע לראשונה בשנת 1917 על ידי הצייר קזימיר מלביץ' כדי לתאר את עבודתו של האמן אלכסנדר רודצ'נקו. בשנת 1921 מופיע המונח 'קונסטרוקטיביזם' (Constructivism) ב"מניפסט הריאליסטי" מאת נחום גאבו. בשנת 1922 שימש המונח ככותרת לספרו של אלכסיי גאן (Alexei Gan).
ב'הכרזת המרכז הספרותי של הקונסטטרוקטיביסטים', משנת 1924, הגדירו קבוצת סופרים בראשות איליס סלווינסקי וקורנליי זלינסקיי את הנחות היסוד של הקונסטרוקטיביזם. הנחות אלו כללו את הראיה האוטופית של התעשייה כמכשיר לשינוי חברתי:
ביצירתם של האמנים הקונסטרוקטיביסטים ניכרת השפעתם של התעשייה והעיצוב, בשימוש בחומרים ובטכנולוגיות שלא היו חלק מן החומרים המקובלים באמנות עד אז (כגון קורות ולוחות מתכת, פלסטיק, זכוכית ועוד), וכן בשימוש בצורות אמנותיות גאומטריות הלקוחות גם הן מן התעשייה. אסתטיקה תעשייתית זו, השואבת את השראתה גם מתנועות האמנות האוונגרדיות כגון קוביזם או פוטוריזם, שולבה ברעיון כי על האמנות להשתתף באופן פעיל בעיצובה של החברה ברוח המהפכה הבולשביקית.
נאן רוזנטל, במאמר "פיסול במסורת הקונסטרוקטיביסטית" טוענת כי קיימים שלושה מאפיינים בסיסיים לסגנון הפיסול הקונסטרוקטיביסטי:
אחד מן התמריצים לפעילות התנועה היה הפרדת האקדמיה לאמנויות בפטרבורג מן המכללה המוסקבאית לציור בשנת 1918. המרכז של פעילות הקבוצה היה בבית הספר "VKhUTEMAS" לאמנות ועיצוב אשר הוקם בשנת 1919. נחום גאבו, אשר היה אחד מן המורים בבית הספר, העיד כי הלימודים התמקדו יותר בדיונים פוליטיים ואידאולוגיים מאשר בעשיית אמנות.
בשנת 1920 הציג טאטלין את עבודתו הידועה "מונומנט לאינטרנציונאל השלישי". מונומנט זה תוכנן כמגדל לולייני העשוי מקורות מתכת. במאמר ביקורתי תקף נחום גאבו את העבודה וטען כי יש לבחור בין בנייה פונקציונלית של בתים וגשרים לבין אמנות. מחלוקת זו הובילה לפיצול התנועה. גאבו ופבזנר חשו כי 'המניפסט הריאליסטי' אשר חתר לרוחניות בתנועה, מותקף על ידי נטייה לשימושיות ולגרסה מרוככת יותר של הקונסטרוקטיביזם בידי טאטלין ורודצ'נקו. התומך המרכזי של הקונסטרוקטיביזם בשלטון היה לאון טרוצקי, אולם לאחר שנת 1921 תמיכתו בהם נחלשה והחלו להישמע קולות אשר התנגדו לקיומה של תנועת אמנות "טהורה". כדי להבדיל עצמם יצרו טאטלין ורודצ'נקו את המונח "פרודוקטיביזם" לתיאור עבודתם.
אמנים קונסטרוקטיביסים היו פעילים גם בתחום אדריכלות. בשנות ה-20 זה היה הסגנון השולט באדריכלות הסובייטית. אחת הדוגמאות הבולטות היא מועדון פועלי הרכבת במוסקבה.
בשנות ה-30 החל הממשל הסובייטי להפעיל לחץ על קונסטרוקטיביסטים ווסגנון אמנות זה הוכרז כ"אנטי סובייטי".
השפעתה של האמנות הקונסטרוקטיביסטית הייתה רבה. רעיונות שפיתחה התנועה בדבר חללים נגאטיביים ביצירה הפיסולית הופיעו שוב באמנות האירופית אצל אמנים כגון הנרי מור, ברברה הפוורת' ואחרים. אמנים קונסטרוקטיביסטים רבים אף עברו למערב אירופה ולארצות הברית.
השביעייה הבהאית
השביעייה הבהאית (בפרסית: یاران ایران, באנגלית: Bahá'í 7) הוא כינוי שניתן לשבעת המנהיגים הבהאים: פאריבה כמאלבאדי, ג'מאלודין חנג'אני, עפיף נעימי, סעיד רזאי, מחוואש סבת, בהרוז טבאקולי ווחיד טספחם, אשר נעצרו על ידי המשטר האירני. סיבת רדיפתם ומעצרם של שבעת המנהיגים פורסמה על ידי השלטון כ-"ריגול בשורות ישראל", אך הייתה זו עלילת דם, שכן הם נרדפו ממניעים דתיים שנועדו לדכא את עדת הבהאים באירן ולמנוע את צמיחתה ואת חופש הפולחן שלה. השבעה הוחזקו בבידוד במשך שבועות לא זכו להליך משפטי הוגן במשך למעלה משנה, בחייהם היו משמעותיים ופעילים הן בחברה האיראנית והן בקהילה הבהאית, ולאחר מעצרם נידונו ל-20 שנות מאסר. מדובר בגזר הדין הארוך ביותר שניתן באיראן לאנשים המוגדרים כ"אסירי מצפון" אשר משקף על פי התפיסה הבהאית את רצונו של המשטר האיראני לדכא באופן מוחלט את הקהילה הבהאית שבאיראן.
האמונה הבהאית באיראן
האמונה הבהאית נוסדה באיראן במאה ה-19 וכיום הקהילה באיראן מונה כ-300,000 מאמינים. המשטר באיראן רואה בבהאים כופרים ואוסר עליהם לנהל את פולחנם באופן ציבורי. על רקע רדיפה זו הקימה הקהילה הבהאית גוף בשם "החברים של איראן" (אנ') שתפקידו לנהל את חיי היום יום של הקהילה, ואנשי "השביעייה הבהאית" השתייכו לגוף זה והיו ממנהיגיו.
מאז המהפכה הח'ומייניסטית באיראן בשנת 1979 הדת הבהאית הוגדרה כ"קבוצה כופרת" ועל כן נרדפה על ידי השלטון. יותר מ-200 בהאים הוצאו להורג, מאות נכלאו וסבלו מעינויים ורבבות הודרו משוק העבודה ונשלל מהם חופש החינוך וחופש הפולחן. החל מ-1979 מספר בהאים הואשמו בריגול עבור ישראל והוצאו להורג בתליה. האשמות אלו מעולם לא גובו בהוכחות מוחשיות. רדיפה זו הלכה והתגברה ובשנת 2005 יותר מ-700 בהאים נעצרו על רקע האשמות שווא. אל מעצרים אלו התלווה גל אלימות אשר הופנה כנגד הקהילה הבהאית באיראן, ובא לידי ביטוי בתקיפות, בריסוס כתובות נאצה, בהסתה כנגד הקהילה, בהשחתת בתי קברות בהאים ותקיפת מוסדות לימוד. גישה קשה זו של המשטר כלפי הבהאים זכתה לכינוי "מהעריסה אל הקבר". ישנן עדויות למעצרם של ילדים עם אימהותיהם, להתנכלויות מצד מורים לתלמידים בהאים, להדרת הבהאים מהמוסדות להשכלה גבוהה וממשרות ממשלתיות, לאפליה, נישואים בהאים אינם מוכרים על ידי השלטון, מניעת פנסיון מבני הגיל השלישי ונמנעת מהם הזכות לקבורה נאותה. קהילה זו היא קהילה עצמאית בתוך המדינה האיראנית ולכן אין לה למי לפנות ולבקש עזרה מכיוון שהמשטר באיראן מלבה ומפיץ שנאה כנגדה ונוהג בה בחוסר צדק. את המשטר מגבה הממסד הדתי באיראן והתוקפים יודעים כי יחמקו מבלי להיענש על פשעיהם. בין השנים 2005–2012 תועדו יותר מ-50 מקרים בהם אסירים בהאים סבלו מעינויים או מבידוד ויותר מ-50 מקרים נוספים בהם הותקפו בהאים, בין היתר על ידי גורמי משטר רשמיים. כיום כל מעצר או פגיעה בקהילה הבהאית זוכה לכיסוי תקשורתי בין לאומי.
פאריבה כמאלבאדי (Fariba Kamalabadi)
פאריבה כמאלבאדי. פאריבה נעצרה ב-14 במאי 2008 ושוחררה מן הכלא האיראני באוקטובר 2017.
ג'מאלדין חנג'אני (Jamaloddin Khanjani)
ג'מאלדין חנג'אני (נולד ב-27/07/1933) גדל בעיר בשם סנג'אר בחווה חקלאית. הוא לא זכה לקבל חינוך מתקדם אבל האישיות הדינמית שלו הובילה אותו לפתח קריירה מוצלחת בייצור התעשייתי - וכמנהיג בהאי. בתחילת דרכו המקצועית, עבד בחברת פפסי קולה באיראן ובה שימש כמנהל רכש. בהמשך הפך ליזם בעסקי הפחם, ומאוחר יותר הקים את מפעל הלבנים האוטומטי הראשון באיראן, בשלהי אותה התקופה העסיק כמה מאות אנשים.
בשל אמונתו הבהאאית הוא איבד את כל עסקיו לאחר המהפכה האסלאמית ב -1979, כך את שנות השמונים בילה ג'מאלדין במנוסה מן הרשויות באיראן שהפריחו איומי מוות מעל ראשי הבהאים.
במסגרת הקריירה שלו בשירות התנדבותי קהילתי ובהאי, מר חנג'אני השתתף כחבר באספה הרוחנית המקומית של איספהאן, היה חבר מועצה אזורית ושרת בתפקיד שמטרתו בעיקר לעורר, לעודד ולקדם למידה אקדמית בקרב צעירי הבהאים. בתחילת שנות ה-80 נבחר למועצה הארצית של הבהאים באיראן - קבוצה הידועה בשם "האספה הלאומית הרוחנית". ב-1980, שנים אחדות לפני בחירתו, המשטר האיראני ניסה לחסל לחלוטין את האספה, כאשר חטפה את כל חבריה. בנוסף עצר המשטר את יורשיהם של חברי האספה והם הוצאו להורג ב -1981. בשנת 1984 כאשר מר חנג'אני שימש כחבר באספה הלאומית הרוחנית, הוציא המשטר האירני ארבעה מתשעת חבריו לאספה להורג.
הרשויות באיראן הטילו על מר חנג'אני הגבלות רבות, אלה גם הוטלו על ילדיו וקרוביו, וכללו סירוב להלוואות מן המדינה, סגירה בריונית של עסקי משפחתו, הגבלת עסקיהם באופן שלא יוכלו להרוויח, ובנוסף גם נאסר עליהם לצאת מחוץ לגבולותיה של איראן.
מר חנג'אני התחתן עם גברת אשרף סובהאני באמצע שנות החמישים ולהם ארבעה ילדים. אשתו נפטרה במרץ 2011 בזמן שהיה בכלא. הרשויות סירבו להעניק לו חופש, לכן נבצר מלהשתתף בהלוויה שלה.
מר חנג'אני נעצר ונכלא לפחות שלוש פעמים לפני מאסרו האחרון והארוך. לאחר שנים של מעורבות בקהילה, הוא נעצר ונכלא במשך חודשיים בסוף שנות השמונים, במהלך תקופת המעצר הזאת הוא נחקר רבות. הוא, יחד עם רבים אחרים, שוחרר לאחר מכן.
עפיף נעימי (Afif Naeimi)
עפיף התפתח כתעשיין. למרות שחלם להתקבל ללימודי רפואה נאסר עליו לדבוק בחלומו ולהפוך לרופא, כיוון שכבן לדת הבהאית לא הורשה להיכנס למסגרת האוניברסיטה הציבורית באיראן. עפיף הפנה את תשומת לבו לעסקים, אחד השדרות המעטים של העבודה הפתוחה לבהאים, בסופו של דבר הפך לבעליו של מפעל השמיכה והטקסטיל של חותנו.
בתאריך 14 במאי 2008 נעצר נעימי על ידי הרשויות האיראניות.
סעיד רזאי (Saeid Rezaie)
סעיד רזאי (נולד ב-27/09/1957) הוא מהנדס חקלאי במקצועו, בעבר ניהל עסק ציוד חקלאי מוצלח במשך למעלה מ-20 שנים, ובנוסף חיבר מספר ספרים. סעיד נולד בעבדאן ובילה את ילדותו בשיראז, שם קיבל תואר מאוניברסיטת פהלווי. בתחילת שנות ה-80, כשהרדיפה של הבהאים הייתה אינטנסיבית, סעיד עבר לצפון איראן ועבד שם כמנהל חקלאי, ולאחר מכן בגלל קשיים שהוטלו על הבהאים הסב את מקצועו ועבר לעבוד כנגר. בשנת 1985, יחד עם שותף החליט על פתיחת חברה למכירת ציוד חקלאי במחוז בשם פארס ומנקודה זו עסקיו שגשגו. מר רזאי שימש באופן פעיל את הקהילה הבהאית מאז שהיה צעיר, הוא הרבה ללמד כיתות ילדים במשך שנים רבות וקידם מאמצים חינוכיים אחרים במסגרת הקהילה.
לו ולאשתו, שאהין רוחאניאן, נולדו שלושה ילדים. שתי בנותיהם היו חלק מקבוצה של 54 צעירים בהאים שנעצרו בשיראז ב -2006 כאשק עסקו בפרויקט שמטרתו לסייע לנזקקים מהעדה הבהאית.
מר רזי נעצר לתקופה שכללה 40 יום בבידוד לפני מעצרו האחרון ב-14 במאי 2008.
מחוואש סבת (Mahvash Sabet)
מחוואש סבת (נולדה ב-04/02/1953) היא מורה ומנהלת בית ספר שפוטרה מחינוך ציבורי על שום היותה בהאית. לפני מעצרה שרתה במשך 15 שנים כחברה במועצת המנהלים של המכון ללימודים מתקדמים בהאיים, וגם הייתה שותפה של המכון הבהאי להשכלה גבוהה, המספקת השכלה גבוהה אלטרנטיבית לבני הנוער הבהאים שמנועים מלהתקבל למוסדות הציבוריים באיראן.
מחוואש נולדה ב -1953 בארדסטאן ועברה לטהראן כשהייתה בכיתה ה. היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה. מחוואש החלה את הקריירה המקצועית שלה כמורה ובהמשך התקדמה ועבדה כמנהלת במספר בתי ספר. בתפקידה המקצועי שיתפה מחוואש פעולה עם הוועדה הלאומית לאומנות קרוא וכתוב של איראן. לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979, כמו אלפי מחנכים באיים איראנים אחרים, גם מחוואש פוטרה מעבודתה ונחסמה לעבודה בחינוך הציבורי באיראן.
למחוואש ולבעלה, סילווש סבת, שני ילדים.
מחוואש נעצרה ב -5 במרץ 2008.
בהרוז טבאקולי (Behrouz Tavakkoli)
בהרוז טבאקולי (נולד ב-01/06/1951) היה עובד סוציאלי שבשל אמונתו הבהאית איבד את משרתו הממשלתית בתחילת שנות השמונים. לפני מאסרו האחרון הוא חווה מעצרים והטרדות לסירוגין. בשנת 2015 נכלא בהרוז למשך ארבעה חודשים בהן בניגוד לחוק לא קיבל תשלום אסיר. את רוב הזמן העביר בבידוד, שם התפתחה אצלו מחלת כליות ונמנע ממנו לקבל טיפול רפואי.
בהרוז למד פסיכולוגיה באוניברסיטה ולאחר מכן סיים שנתיים של שירות בצבא איראן והשתחרר בדרגת סגן. עם שחרורו הוכשר והתמחה בטיפול של נכים פיזית ונפשית, בהרוז עבד במשרה ממשלתית עד שפוטר בשל דתו.
לבהרוז ולאשתו, טהרה פאח'רי טוסקי, יש שני בנים.
מבחינה קהילתית מר טבאקולי נבחר למועצה המקומית במשהד, הוא החל כסטודנט באוניברסיטה המקומית, ואחר כך כיהן במועצה דומה בסארי לפני שמוסדות כאלה נאסרו בתחילת שנות השמונים. בהרוז שירת גם בוועדות הנוער הבהאיות השונות, ובמשך שנות השמונים מונה כבר במועצת העזר.
עם הקושי הכלכלי ולאחר הסנקציות שחלו על הבהאים שבעקבותיהן איבד בהרוז את מעמדו בממשלה, הוא הקים נגרייה קטנה בעיר גונבאד, ובנוסף יזם והוביל סדרת שיעורים בלימודים בהאים למבוגרים ולצעירים.
נעצר ב-14 במאי 2008.
וחיד טספחם (Vahid Tizfahm)
וחיד טספחם (נולד ב-16/05/1973) בעיר בשם אורומיה. לטיבריז הגיע כאשר מלאו לו 18 לצורך לימודי אופטיקה, ובנה בה את חייו עד שנת 2008 עת עבר לטהראן. וחיד במקצועו הוא אופטיקאי בעל חנות אופטיקה בטבריז. לאחר שהתבסס במקצועו הוא המשיך את לימודיו וסיים תואר שני בסוציולוגיה במכון הבהאי ללימודים מתקדמים, כך גם הפך לשותף של המכון הבהאי להשכלה גבוהה.
מאז ימי נעוריו, מר תספחם שירת את הקהילה הבהאית במגוון תחומים - במשך זמן מה כחבר בוועד הנוער הבהאי הלאומי ולאחר מכן כחלק מועדת עזר, קבוצה מייעצת המשמשת לעורר קהילות בהאיות. בנוסף הוא לימד שיעורים לילדים.
למר טספחם ולאשתו, פורוזאנדה ניקומאנש, יש בן אחד. נעצר ב-14 במאי 2008.
ראלף רוז
ראלף וולדו רוז (באנגלית: Ralph Waldo Rose; ב-17 במרץ 1885 – 16 באוקטובר 1913) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 6 מדליות אולימפיות מהן 3 מדליות זהב, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
רוז נולד בהילדסבורג, קליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת שיקגו.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה רוז ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל לאחר שהשווה את שיא העולם - 14.81 מטר, לפני ווסלי קו (14.40 מטר) ולורנס פויירבאך (13.37 מטר) שניהם מארצות הברית, מדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 39.28 מטר, כמו בן ארצו מרטין שרידן ולפני ניקולאוס גאורגנטס מיוון (37.68 מטר). בין שני המנצחים נערכה תחרות זריקה נוספת לקביעת המנצח הכללי שבה רוז זרק למרחק של 36.74 מטר ושרידן זרק למרחק של 38.97 מטר והוכתר כמנצח. מדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 45.73 מטר, אחרי ג'ון פלנגן שקבע שיא אולימפי חדש של 51.23 מטר וג'ון דוויט (50.26 מטר), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בזריקת משקולת של 56 פאונד בתוצאה של 8.53 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1908) נשא רוז את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה. במצעד המשלחות הוא סירב להוריד את הדגל כשעבר מול אדוארד השביעי, מלך בריטניה, נוהג שהיה קיים עד לאולימפיאדה זו. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.21 מטר, לפני דניס הורגן מבריטניה (13.62 מטר) ובן ארצו ג'ון גרלס (13.18 מטר) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשיכת חבל.
שיא נצחי
בשנת 1909 העלה רוז את משקל גופו ל-130 ק"ג. דבר זה סייע בידיו לשפר את הישגיו. בתחרות שנערכה בעיר מגוריו אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 16.56 מטר. שיא זה לא הוכר כשיא עולם. רק בשנת 1934 נקבעה תוצאה טובה יותר. נוסף לכך, הוא קבע ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 54.38 מטר שאף הוא לא הוכר. בתחרות שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-21 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 15.54 מטר. שיא זה על פי IAAF נחשב כשיא העולם הראשון בהדיפת כדור ברזל. שיא זה החזיק מעמד 19 שנים עד 1928.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה רוז בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה של 27.70 מטר (ימין-15.23 מטר, שמאל-12.47 מטר) לפני בן ארצו פאט מקדונלד (27.53 מטר: ימין-15.08 מטר, שמאל-12.45 מטר) ואלמר ניקלנדר מפינלנד (27.14 מטר: ימין-14.71 מטר, שמאל-12.43 מטר) ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.25 מטר, אחרי פאט מקדונלד שקבע שיא אולימפי חדש של (15.34 מטר) ולפני לורנס ויטני (13.93 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני ביידוי פטיש בתוצאה של 42.58 מטר ובמקום 11 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.65 מטר.
בשנת 1913 נפטר רוז, בגיל 28, מטיפואיד.
משפט ויטלי
בתורת המידה, משפט ויטלי הוא משפט של המתמטיקאי האיטלקי ג'וזפה ויטלי, הקובע כי לכל קבוצה מדידת לבג ממידה חיובית יש תת-קבוצה לא מדידה. ההוכחה מבוססת על בחירת נציג מכל מחלקה של המספרים הרציונליים, ולפיכך תלויה באקסיומת הבחירה.
הוכחת המשפט
למה: תהי \ A קבוצה מדידה לבג עם מידה חיובית. אז קבוצת ההפרשים מכילה קטע פתוח לא ריק סביב נקודת האפס.
הוכחה: לפי ההגדרה של מידת לבג, קיימת סדרת קטעים פתוחים זרים \ I_n המכסה את \ A, עם.
נסמן. אוסף החיתוכים האלה הוא כיסוי של A בקבוצות זרות ומדידות. קיים n עבורו, משום שאחרת , בסתירה לבחירת הקטעים \ I_n.
נסמן \ I_n = I ,\ A_n = J. אז מכיוון ש-.
כעת נראה שלכל, החיתוך אינו ריק. אחרת,, ומכאן , סתירה.
הוכחת המשפט. תהי \ A מדידת לבג עם מידה חיובית. נבחר (באמצעות אקסיומת הבחירה) קבוצה P של נציג אחד מכל מחלקה של חבורת המנה (ביחס לחיבור). נקבע מספור של המספרים הרציונליים.
נגדיר, אז איחוד זר של A, ולכן, אם הקבוצות \ A_n כולן מדידות, אז מתקיים , ומכאן שיש קבוצה \ A_n עם מידה חיובית. זה סותר את הלמה, משום שההפרש \ A_n - A_n אינו יכול להכיל מספר רציונלי שונה מאפס: אחרת יש כך ש, בסתירה לבחירת הקבוצה P.
הסבר אינטואיטיבי
נוכיח שקיימת קבוצה לא-מדידה של מספרים ממשיים בקטע [0,1]. ראשית, נגדיר את קבוצת המספרים הממשיים בקטע [0,1] כ"העולם".
נגדיר את המספר 0 כ"נציג א" ואת קבוצת המספרים הרציונליים בקטע [0,1] כ"קבוצה א". נוריד את קבוצה א מהעולם. עכשיו יש בעולם רק מספרים אי-רציונליים.
נבחר מספר כלשהו מהמספרים שנשארו בעולם (לשם כך נשתמש באקסיומת הבחירה); נקרא לו "נציג ב". נגדיר את "קבוצה ב" בתור: כל המספרים ששווים לנציג ב ועוד מספר רציונלי כלשהו. כל המספרים הללו לא רציונליים ולכן כולם נמצאים בעולם. עכשיו נוריד את קבוצה ב מהעולם.
נבחר מספר אחר כלשהו מהמספרים שנשארו בעולם, "נציג ג". נגדיר את "קבוצה ג" בתור: כל המספרים ששווים לנציג ג ועוד מספר רציונלי כלשהו. כל המספרים הללו לא נמצאים באף קבוצה מהקבוצות הקודמות, כי אחרת נציג ג גם הוא היה שייך לאותה הקבוצות הקודמות ולא היינו יכולים לבחור אותו.
נמשיך כך לבחור נציג מהמספרים שנשארו בעולם ולהוריד את הקבוצה המתאימה לו מהעולם, עד שהעולם יתרוקן. כמובן שזה ייקח אינסוף זמן - כל אחת מהקבוצות היא בת-מניה, ולכן מספר הקבוצות הכללי יהיה כעוצמת הרצף. אבל אנחנו הרי לא ממהרים לשום מקום. בסוף מתקבלת חלוקה של הקטע [0,1] למספר רציף של קבוצות בנות-מניה.
עכשיו נתבונן על קבוצת כל הנציגים. זוהי קבוצה שעוצמתה כמספר הקבוצות - כלומר עוצמת הרצף. מה המידה של קבוצה זו? יש שתי אפשרויות:
הגענו למסקנה, שכל ניסיון לייחס מידה כלשהי לקבוצת הנציגים מוביל לסתירה עם עובדות ידועות - מכאן שהקבוצה אינה מדידה.
רכס איטרניטי
רכס איטרניטי (באנגלית: Eternity Range) הוא רכס הרים, המשתרע בכיוון צפון–דרום באזור ארץ פאלמר, באמצע חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של הרכס 3,239 מטרים מעל פני הים.
ישראל זינגר (רב)
הרב ישראל זינגר (בהונגרית: Singer Izrael; פקש, 1828 – שאטוראליאויהיי, 17 בפברואר 1908) היה רב הונגרי, מורה בשאטוראליאויהיי.
ביוגרפיה
הרב ישראל זינגר היה בנם של הרב אשר זינגר ושל פאני שפיצר. הוא למד בישיבת ניקולסבורג, ואחר כך בשנת 1851 הפך למורה ומלמד בסגד. הוא לימד שם עד פברואר 1860, מאוחר יותר עבד בבית הספר הקיסרי והמלכותי בעיר שאטוראליאויהיי. הוא הנציח את מאמריו, את עבודותיו ואת נסיבות חייו בפירוט בעבודתו "ספר הזיכרון". ב-30 בדצמבר 1903 חגגו מעריציו ותלמידיו את יובל ה-50 להיותו מורה ומלמד. בהזדמנות זו הוקמה קרן על שמו במטרה לסייע במלגה לתלמידים המצטיינים של בית הספר התיכון היהודי בשאטוראליאויהיי. הוא היה חבר כבוד באגודת המורים הלאומית ההונגרית היהודית ומנהל הכבוד של בית הספר העממי היהודי בשאטוראליאויהיי.
רכס איטרניטי
אורכו של הרכס 45 קילומטרים.
ישראל זינגר (רב)
משפחתו
אשתו הייתה קטלין פרנקל (1842–1915), אותה נשא ב-16 באוקטובר 1860 בשאטוראליאויהיי.
ילדיהם
רכס איטרניטי
רכס איטרניטי מחולק לשלושה רכסים עיקריים, כאשר הפסגות העיקריות בכל אחד מרכסים אלה, מצפון לדרום הם הר פיית', הר הואופ, ו-הר צ'ריטי.
גילוי הרכס
לינקולן אלזוורת' גילה את הרכס מהאוויר, עת שטס מעליו ב-21 בנובמבר וב-23 בנובמבר 1935.
חקר ומיפוי הרכס
במהלך נובמבר 1936, הרכס נסקר על ידי ג'ון ריידוך ריימיל שהיה חלק מהמשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
שנתן את השם "הר וייקפילד" להר המרכזי ברכס. בשל אי ודאות לגבי המיקום המדויק של האתרים להם נתן אלזוורת' שם, קשה היה לחוקרים לדעת לאיזה הר ניתן איזה שם.
בעקבות מיפוי שבוצע על ידי משלחת של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941, ניתן בטעות השם "רכס איטרניטי" (Eternity Range) או "הרי איטרניטי" (Eternity Mountains) לרכס הרי ולץ' (המצויים 100 קילומטרים דרומה יותר).
מחקר מדוקדק של הדוחות המקוריים, המפות והתצלומים, והשוואה עם מידע שנאסף על ידי משלחות מאוחרות יותר, ובהן משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בשנת 1947, וכן ממצאי משלחת מחקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1960, הובילו למסקנה שהרכס שתואר על ידי ריימיל, הוא בעצם רכס איטרניטי, ומתוך כבוד לריימיל, השם שנתן הועבר לרמת וייקפילד הסמוכה.
מקור השם
שמו של רכס איטרניטי וכן של ההרים הר פיית', הר הואופ, ו-הר צ'ריטי ניתנו להם על ידי לינקולן אלזוורת'. אלזוורת' גילה את הרכס ואת ההרים מהאוויר, עת שטס מעליהם ב-21 בנובמבר וב-23 בנובמבר 1935. ג'ון ריימיל נתן את השם הר וייקפילד להר המרכזי ברכס.
מסילת הברזל ברלין-בגדאד
מסילת הברזל ברלין-בגדאד (בטורקית: Bağdat Demiryolu; בגרמנית: Bagdadbahn; בצרפתית: Chemin de Fer Impérial Ottoman de Bagdad; בערבית: سكة حديد بغداد), הייתה תוכנית של האימפריה הגרמנית לסלילת מסילת ברזל מברלין לבגדאד דרך וינה, בלגרד, ניש, סופיה וקונסטנטינופול, במטרה להקל את חדירת ההשפעה הכלכלית והפוליטית הגרמנית ללב האימפריה העות'מאנית ולחבר בין לב אירופה (ואף נמל המבורג בים הצפוני) לבין המפרץ הפרסי ושדות הנפט שלו, תוך עקיפת תעלת סואץ (שהייתה בשליטה בריטית). התוכנית התחלקה לשימוש במסילה שהושלמה עוד בשלהי המאה ה-19 עד קונסטנטינופול ומסילה חדשה ("המסילה הטורקית") שתיסלל דרך אסיה הקטנה והמדבר הסורי עד בגדד. מיזם המסילה הטורקית החל ב-1903. ערב מלחמת העולם הראשונה הושלמו כ-640 ק"מ מתוך ה-1,600 המתוכננים ועד 1915 נסללו עוד כ-150 ק"מ. החלק האחרון של המסילה הונח בסוף שנות ה-30 והרכבת הראשונה נסעה בו רק ב-1940. המסילה קיימת עד ימינו ובחלקים שלה פועלת תנועת רכבת סדירה.
המסילה כגורם לפרוץ מלחמת העולם הראשונה
המסילה נחשבת לאחד הגורמים למלחמת העולם הראשונה. המסילה, שהוקמה כמיזם כלכלי, הפכה למרכיב במדיניות הגרמנית שנודעה בשם "הדחף למזרח" (Drang Nach Osten) שבמסגרתו סיוע גרמני נרחב לאימפריה העות'מאנית בתחומי הכלכלה, הביטחון והתרבות על מנת לבסס בה השפעה גרמנית אזורית. ערב מלחמת העולם הראשונה תפסה בריטניה את המסילה, בעיקר את החיבור הישיר בין ברלין למפרץ הפרסי כ"אקדח המכוון לרקתה של הודו". המסילה יכלה גם להוות גשר בין גרמניה לבין מושבותיה במזרח אפריקה הגרמנית ללא הבקרה הבריטית בתעלת סואץ. מבחינת גרמניה חייב שלום המסילה שתעבור בטריטוריות ידידותיות, כלומר שגם סרביה וגם בולגריה יהיו תחת שליטת כוחות ידידותיים לגרמניה (האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית, בהתאמה). הקשר בין גרמניה למרכז האימפריה העות'מאנית הצטייר בעיני האימפריה הרוסית כאיום על האינטרסים שלה באזור הים השחור והקווקז.
כך הפכה המסילה לאיום גרמני על מאזן הכוחות באזור המזרח התיכון והקווקז וחיזקה את ההסכמה המשולשת בין בריטניה, צרפת ורוסיה לבלימת ההתפשטות האימפריאליסטית הגרמנית הבלתי-מבוקרת. בנוסף, הפכה המסילה את סרביה לשטח בעל חשיבות אסטרטגית לגרמנים ולפיכך לא יכלה גרמניה להרשות חוסר-יציבות במדינה ודרבנה את אוסטרו-הונגריה לאכוף שקט באזור בכל מחיר.
רקע
זמן קצר לאחר שרכבת האוריינט אקספרס הסיעה את נוסעיה הראשונים דרך הבלקנים לקונסטנטינופול ב-1888, קיבל סינדיקט גרמני ממומן על ידי בנקאים גרמנים בראשות קבוצת דויטשה בנק, אישור ממנהיגי האימפריה העות'מאנית לסלול את מסילת ההמשך בתוואי קונסטנטינופול-אנקרה-קוניה. הקו הושלם ב-1896. ב-1899 הורחב הזיכיון לסלילת המשך המסילה דרך אדנה וחלב לבגדאד ומשם לבצרה שבמפרץ הפרסי ושדות הנפט של כרמאנשאה באיראן. מחלב תוכנן חיבור לקו המסילה החג'אזית. על סלילת המסילה התמודדו חברות מרוסיה, צרפת ובריטניה, אך ההצעה הגרמנית זכתה. חלק ממסע השתדלנות הגרמני כלל את מסע וילהלם השני לארץ ישראל והכתרתו כ"מגן האסלאם" על ידי הסולטאן עבדול חמיד השני.
עד 1915
המסילה הונחה בקצב מהיר למדי של מייל ביום. עד סוף 1915 נסלל כל הקטע המסילתי החוצה את אסיה הקטנה עד למרגלות הרי הטאורוס כ-80 ק"מ מדיארבקיר. כן נסללו עד אז קטעי נציבין-חלב ותיכרית-כות ונותרו עוד 480 ק"מ לסלול על מנת לחבר את חלקי המסילה בשטחים ההרריים. הקשיים הטכנולוגיים וההנדסיים האובייקטיביים, יחד עם הצורך בהפניית משאבים לחזיתות המלחמה השונות והתפתחות המערכה במסופוטמיה באזור סלילת הקצה המזרחי של הקו חייבו את נטישת העבודות.
אחרי מלחמת העולם הראשונה
אף על פי שחוזה ורסאי שלל מגרמניה כמדינה את הזכויות על המסילה, העביר הדויטשה בנק את החזקותיו לבנק בשווייץ ולפיכך התקיימה המשכיות כלכלית שאיפשרה את המשך העבודות. התמוטטות האימפריה העות'מאנית שינתה את מפת השליטה באזור. הצבא הבריטי סלל את הקו בגדד-בצרה. ממשלת המנדט הצרפתי על סוריה שלטה על חלקה המרכזי של המסילה. ב-1923 העניקו שלטונות טורקיה העצמאית חוזה לפיתוח ותחזוקת המסילה שבשטחם לחברה אמריקאית. ב-1930 הונח גשר על החידקל, שאיפשר סלילת כביש בין נציבין לכירכוכ. כך התאפשר לנוסעי הרכבת לעבור בין הערים בכביש באמצעות שירות אוטובוסים. עם קבלת עצמאותה ב-1936 השלימה עיראק את המסילה לכל אורכה.
ב-15 ביולי 1940 נסעה הטאורוס אקספרס (Taurus Express) מאיסטנבול לבגדד. השלמת מסע שלם מאירופה לא התאפשר עקב מלחמת העולם השנייה.
עורב פלסטלינה
עורב פלסטלינה (ברוסית: Пластилиновая ворона) הוא סרט אנימציה רוסי-סובייטי, שיצר אלכסנדר טטארסקי בשנת 1981.
הסרט מורכב משלושה חלקים. החלק הראשון, "תמונה", נכתב על ידי המושרר אלכסנדר קושנר, והוא מלמד על סגנונות ציור שונים: ציור נוף, טבע דומם, ודיוקן. החלק השני, "משחק", נכתב על ידי שיקה דריז, והוא מראה סבא ונכד שמשחקים במשחק פשוט: עוצמים ופוקחים עיניים ומסתכלים על דברים שונים בעולם.
החלק השלישי "ואולי, ואולי..." הוא המפורסם ביותר, והוא נתן לכל הסרט את שמו. הוא מבוסס על שיר של אדוארד אוספנסקי, שנכתב במקור על פילפילון שהלך לאיבוד, אולם לאורך השיר המספר כל הזמן "שוכח" פרטים ואומר: "ואולי לא פיל, אלא תנין, ואולי חזרזיר." אוספנסקי עיבד את השיר הזה בשביל הסרט: הוא שמר את המבנה של המספר ש"שוכח" פרטים ומשנה את הדמויות ואת פרטי העלילה, אולם שינה את הגיבור הראשי לבת עורב ("ואולי פרה, ואולי כלבה"). הסרט עשוי בטכניקת הנפשת פלסטלינה (קליימיישן) מכאן השם: "עורב פלסטלינה".
העלילה של הסרט היא ניסיון של המספרים לספר סיפור ידוע על עורב, שועל וגבינה – משל איזופוס, השועל והעורב, הידוע ברוסית בעיבוד של איוואן קרילוב. המספרים לא זוכרים במדויק את הסיפור ומנסים להיזכר בו, מכאן כל הטוויסטים בעלילה ובתמונה, התהפכויות של דמויות לדמויות אחרות שפלסטלינה מאפשרת לעשות וגם ההומור והאבסורד שמאפיינים את הסרט.
שכחו אותי בבית 5
שכחו אותי בבית 5 (באנגלית: Home Alone: The Holiday Heist, בתרגום חופשי: לבד בבית: שוד חג המולד) הוא סרט טלוויזיה קומי אמריקאי לכל המשפחה בבימויו של דניאל רוד. הסרט יצא ב-25 בנובמבר 2012, לרגל חג המולד.
פאטה מורגנה
פָאטָה מוֹרְגָּנָה (באיטלקית: Fata morgana) היא צורה מורכבת של מיראז' עליון הבנויה מלפחות ארבע בבואות של עצם מרוחק, זו על גבי זו, שנותנות לו מראה גבוה באופן ניכר מהמראה הרגיל שלו. בעזרת הגדלה פאטה מורגנה עשויה להיראות כצוק גבוה, מגדל או גורד שחקים, אולם ללא הגדלה גובהה הנראה לעולם אינו עולה על רוחב של אצבע כשהיד מתוחה לפנים. הואיל ולהופעתה דרושים תנאים אטמוספיריים מיוחדים, פאטה מורגנה היא תופעה אופטית נדירה באופן יחסי שמופיעה בדרך כלל למשך זמן קצר בלבד ומשתנה במהירות.
שכחו אותי בבית 5
תקציר עלילה
פיין בקסטר ומשפחתו החליטו לעבור דירה מביתם שבקליפורניה שטופת השמש לבית ישן אך מרווח שבמדינת מיין המושלגת, לרגל קידומה של האם ולמורת רוחם של הילדים. כשהילד פיין מנסה להתאקלם בביתו החדש הוא נתקף חרדות והחל להאמין שהבית רדוף רוחות רפאים, ולכן הוא הקים מלכודות מאולתרות ברחבי הבית. מה שההורים לא ידעו הוא שהבית העתיק הזה מסומן על ידי שלושה גנבי צמרת השמים עין על אוצר גנוז בבית. יום אחד, כשההורים שהו בצד השני של העיר ופיין ואחותו נותרו לבדם בבית, החליטו שלושת הגנבים לפרוץ אל הבית כדי לחפש את האוצר, ואז החגיגה התחילה.
פאטה מורגנה
אטימולוגיה
הביטוי "פאטה מורגנה" הוא תרגום לאיטלקית של שם הדמות האגדתית מורגן לה פיי, אחותו למחצה של המלך ארתור. הקשר לדמותה של מורגן נוצר לפני מאות שנים משום שלפי מספר מקורות התופעה נצפתה באופן תדיר במצר מסינה, סמוך להר אטנה, מקום משכנה של מורגן לה פיי לפי חלק מהאגדות. סיפורים עממיים מייחסים את התופעה לכשפיה של מורגן לה פיי.
בהשאלה, הביטוי "פאטה מורגנה" מתייחס לדבר חשוב או יקר ערך שאינו קיים במציאות והוא בגדר אשליה, ותו לא. בזכות המשמעות השאולה ניתן השם "פאטה מורגנה" למגוון שירים, פזמונים, סיפורים, ספרים, מחזות וסרטי קולנוע.
הסבר פיזיקלי
אם המבנה של היפוך הטמפרטורות מורכב, למשל כשיש כמה שכבות קרות וחמות לסירוגין או שמתקיימים מפלי (גרדיאנט) טמפרטורה חדים, יכולה להיווצר פאטה מורגנה, המתאפיינת בלפחות ארבע בבואות, חלקן הפוכות, הממוקמות זו על גבי זו. קיומה של פאטה מורגנה קשור בדרך כלל לקיומה של תעלה אטמוספירית (Atmospheric duct), שכבת היפוך טמפרטורות אטמוספירית שהגרדיאנט הגדול של מקדם השבירה בה גורם לקרניים לנוע בתוכה למרחק ניכר, גם אם העצם ממוקם מעבר לאופק. פאטה מורגנה מכילה גם חלקים של העצם שנמצאים מעבר לאופק, וייתכן אפילו מצב שהעצם כולו ממוקם מעבר לאופק ולא יכול להיראות בתנאים רגילים.
התנאים לקיומה של פאטה מורגנה הם מורכבים ונדירים. הם תלויים לא רק בטמפרטורה של שכבות האטמוספירה, אלא גם במרחק של העצם מהצופה ובגובה היחסי של הצופה. פאטה מורגנה נראית תמיד בגובה נמוך מעל האופק ורק עבור עצמים המרוחקים לפחות כמה עשרות קילומטרים מהצופה.
תצפיות בפאטה מורגנה
פאטה מורגנה היא אומנם תופעה נדירה, אך היא יכולה להיראות בכל מקום על פני כדור הארץ. התופעה נפוצה יותר באזורים קרים ובמיוחד באזורי הקטבים שבהם המצב בו שכבת אוויר קרה מאוד נשארת בסמוך לקרקע אינו נדיר. באזורים חמים יותר פאטה מורגנה אינה קשורה בהכרח למזג אוויר קר.
פאטה מורגנה יכולה להיווצר גם כשהעצם קטן, למשל סירה או ספינה. יש המפרשים תצפיות שבהן נראתה הסירה הדמיונית הקרויה ההולנדי המעופף כפאטה מורגנה. הים עצמו יכול להיראות כגל גבוה כתוצאה מפאטה מורגנה, ובאופן דומה קרחונים מרוחקים יכולים להיראות כיבשה.
כיום משערים שרוברט פירי, שטען כי ראה בשנת 1906 אי גדול באוקיינוס הקרח הצפוני, ראה בעצם פאטה מורגנה. התצפית שלו הביאה ליציאתה של משלחת ב-1913 במטרה לאתר את חבל הארץ הזה שנקרא על ידי פירי בשם ארץ קרוקר (Croker Land). המשלחת נכשלה במשימתה, ורק בשנת 1937 התברר שחבל ארץ זה אינו קיים.
גיינדרה, מלך נפאל
גיינדרה ביר ביקראם שהאה דוו (בנפאלית: ज्ञानेन्द्र शाह; נולד ב-7 ביולי 1947) הוא מלך נפאל לשעבר והאחרון למלוך עליה בטרם הפכה לרפובליקה דמוקרטית. הוא מלך על נפאל בשתי תקופות: הראשונה בשנת 1950 עד 1951 כילד לאחר שסבו הוגלה מנפאל והשנייה משנת 2001, לאחר הטבח בארמון המלכותי, ועד ביטול מוסד המלוכה בשנת 2008.
ביוגרפיה
גיינדרה נולד בשנת 1947 בארמון המלכותי בקטמנדו, בירת נפאל. הוא גדל אצל סבתו. בשנת 1950 אביו וסביו ברחו להודו, וגיינדרה נשאר הגבר היחיד במשפחה. הוא הוחזר על ידי ראש הממשלה לבירה ושם הוכרז על ידו כמלך, ב-7 בנובמבר 1950. מיד לאחר מכן הונפקו מטבעות על שמו וראש הממשלה סיפק לו תקציב שנתי של 300,000 רופי. בינואר 1951 חזר סבו ומלך על המדינה.
גיינדרה התחתן בשנת 1970 ונולדו לו כשני ילדים.
ב-1990 חודשה הדמוקרטיה הפרלמנטרית על ידי אחיו המלך בירנדרה שהיה אהוד על ידי הציבור במדינה. אך עם השנים נוצרו מאבקים בין המפלגות הפוליטיות. בעיות חברתיות רבות הובילו למרד שנמצא בהסלמה מאז 1996. לאחר רצח אחיו ומאז שהתמנה למלך, ניסה גיינדה להחזיר את השליטה לבית המלוכה והתערב בענייני הממשלה, לטענתו על מנת להילחם במרד ובבעיות אחרות. הדמוקרטיה הושעתה ברובה על ידי גיינדרה, שהיה מעוניין למנות בעצמו את ראשי הממשלה.
אזרחים רבים רואים בגיינדרה כאחראי לטבח המלכותי ביוני 2001. יורש העצר פאראש, בנו של גיינדרה, הוא גם כן דמות שיש הרואים אותה בצורה שלילית, ואף נחשד מספר פעמים ברצח, אך מעולם לא נחקר.
לאחר הטבח, ניסה גיינדרה לשלוט באופן כמעט טוטאלי בממשלה, ואף פיטר את כולה בשנת 2005.
במשך שנות שלטונו של גיינדרה, תנועת המחאה הרפובליקנית המובלת על ידי סטודנטים צברה פופולריות רבה, למרות הבטחותיו של המלך לשלום ולדמוקרטיה. ב-28 במאי 2008 בוטלה המלוכה והמדינה הפכה לרפובליקה דמוקרטית.
It's a Man's World (אלבום של שר)
It's a Man's World (בעברית: זה עולם של גברים) הוא אלבום האולפן ה-21 של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 1995 באירופה, 25 ביוני 1996 בארצות הברית, על ידי חברות התקליטים וורנר מיוזיק גרופ באירופה וריפרייז רקורדס בארצות הברית.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-10 במצעד האלבומים הבריטי.
ביקורת על אפל
ביקורת על אפל קיימת בכל תחומי פעילות החברה. לפי טענות מבקריה, היא מוכרת ציוד אלקטרוניקה ללקוחות קצה ובו גם עיצובים גנובים או שנרכשו, בעוד היא טוענת כי מדובר בעיצובים שלה. הביקורת על אפל תוקפת גם את דרכי הפעולה העסקיות הלא-אתיות כמו התנהגותה שמונעת תחרות, התדיינויות פזיזות, טקטיקות מס מפוקפקות; עוד נטען כי שיטות הייצור שלה כוללות שימוש בסדנות יזע, וכמו כן שירות לקוחות הכולל אחריות מטעה, אי אבטחת מידע מספקת והרס סביבתי. בנוסף, ספגה החברה ביקורת על שיתוף הפעולה שלה עם תוכנית המעקב האמריקאית פריזמה.
iTunes
אפל נקלעה למחלוקות ביחס למכירות מקוונות של מוזיקה באיחוד האירופי, בו, כשוק אחיד, לקוחות חופשיים לרכוש סחורות ושירותים מכל אחת מהמדינות החברות בו. iTunes אילצה את הצרכנים ורוכשי המוזיקה האחרים לרכוש בה בלבד, על ידי הגבלת רכישות התוכן למדינה בה היו רשומים פרטי התשלום של הלקוחות, מה שאילץ משתמשים במדינות מסוימות לשלם מחירים גבוהים יותר. ב-3 בדצמבר 2004 הפנה המשרד הבריטי לסחר הוגן את iTunes לנציבות האירופית בגין הפרה של חקיקת הסחר החופשי של האיחוד. אפל הגיבה כי היא לא מאמינה שהיא מפרה את חוקי האיחוד האירופי, וכי היא פעלה בהתאם לגבולות חוקיים שהוענקו לה מחברות התקליטים והמפרסמים. באתר PC World נכתב כי נראה ש"המטרה העיקרית של הנציבות אינה אפל אלא חברות המוזיקה והסוכנויות לזכויות מוזיקה, העובדות על בסיס לאומי ומעניקות לאפל מעט מאוד ברירות להציען על פי לאומים".
Google Voice
אפל ספגה ביקורת על ניסיונה למנוע ממשתמשי אייפון להשתמש ביישום Google Voice על ידי השבתתו באייפון. אפל סירבה לאשר את היישום לשימוש, וטענה כי הוא שינה את הפונקציונליות המיועדת לאייפון, כלומר, עם התקנת היישום, הודעות קוליות לא מועברות עוד ל-iPhone Visual Voicemail, אלא מנותבות לגוגל, ובכך פוגעות בחוויית המשתמש. הדבר גרם למחלוקות בקרב המפתחים והמשתמשים באייפון, ורשות התקשורת הפדרלית (FCC) החלה לחקור את החלטתה של אפל לשלול מהמשתמשים את היכולת להתקין את היישומון מחנות האפליקציות שלה. החל מנובמבר 2010 הותר השימוש ב-Google Voice.
איסור שימוש באדובי פלאש
עם פרסום iOS 4.0 SDK, שינתה אפל את תנאי השירות שלה ואסרה על שימוש בתכנות שנכתבות בשפות שאינן מאושרות על ידה. עדכון זה ספג ביקורת על היותו אנטי-תחרותי. הניו יורק טיימס ציטט עובד של אפל שטען כי המדיניות נוגדת תחרות. ב-3 במאי 2010 דיווחו אתר Ars Technica והניו יורק פוסט כי רשות הסחר הפדרלית ומחלקת המשפטים של ארצות הברית בודקות איזו סוכנות תפתח בחקירת הגבלים עסקיים בנושא.
בסעיף 3.3.1 שעודכן על ידי אפל נכתב טרם העדכון:
בסעיף 3.3.1 המתוקן נכתב כך:
בתגובה, פרסם סטיב ג'ובס פוסט שכותרתו "מחשבות על פלאש", אך לא התייחס ישירות לכלי פיתוח של צד שלישי למעט פלטפורמת אדובי פלאש. הפוסט "מחשבות על פלאש" זכה לקיתונות של ביקורת על כך שסטיב ג'ובס משקר ברבים.
קרטל עם חברות התקליטים
במאי 2015 דווח כי מחלקת המשפטים וה-FTC האמריקאית החלו לחקור את אפל בחשד שהיא מנהלת קרטל יחד עם חברות תקליטים מרכזיות שמרתיע אותן מפני הזרמה של המוזיקה שברשותן באופן מקוון תוך שימוש בפרסומות, וזאת על מנת לדחוף את המשתמשים להשתמש בשירות Beats Music שעמד בפני השקה מחודשת. בפרט נחשד כי אפל דחפה את חברות התקליטים להוציא את המוזיקה שהן מפרסמות מהשירות המתחרה ספוטיפיי המבוסס על מודל Freemium לעומת מודל המנויים ב-Apple Music.