cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיילה גלעדי
בארגוני השמירה "בר גיורא" ו"השומר"
בסוף ספטמבר 1911 חזרו הזוג גלעדי למסחה. באחד הלילות התנפלו ערבים על השומר שסבב מחוץ לחומת היישוב. קיילה תפסה באקדח הבראונינג שלה, העבירה את בתה התינוקת, הדסה, לבעלת הבית ורצה למקום הירי. מאחד הבתים בקעו קולות. קיילה ניגשה וראתה איכרים מהמושבה שערכו מסיבה וכלל לא הפריע להם מה שמתחולל מעבר לחומה. היא התפרצה והתריסה כנגדם: "איך לא תבושו להמשיך ולשבת, בעת שיורים על השומרים שלכם". נכלמים קמו והצטרפו אליה. משם נדדו לחיפה, ואז לתל עדשים, ומאוחר יותר לכפר גלעדי.
תל עדשים
ככל שעיסוקם של מייסדי ארגון השומר בשמירה נמשך, גברה שאיפתם לעבור מחיי השמירה לחיים המבוססים על עבודה חקלאית. ראשי המגמה הזו היו מנדל פורטוגלי, ישראל גלעדי, אלכסנדר זייד וצבי נדב. כדי לממש את החזון הם הקימו באוקטובר 1913 יישוב שומרים בתל עדשים (תל עדש) בעמק יזרעאל, שהיה דליל בהתיישבות יהודית, וראו את תפקידם כקבוצת כיבוש המכשירה שטח פראי לחקלאות. חברי "השומר" חיו בחושות, קיילה בישלה עבור משפחתה, טיפלה בילדיה, ללא לימודים וללא עזרה רפואית. בנה השני דב מת מדיפתריה ביבנאל, כנראה ב-1914.
במהלך הזמן נוצרו חיכוכים בין קבוצת גלעדי שטענה שיש לקלוט כל שומר בתל עדשים עד שירווח לו ויסתדר, לבין 'הקבוצת המשקית', בראשותם של שמואל הפטר וחיים שטורמן, שטענה שאין מספיק אמצעים ביישוב על מנת לקלוט את כל חברי "השומר", וכי תחילה יש לדאוג לביסוסו. באספה של "השומר" ביבנאל הוכרע נגד דעתה של קבוצת גלעדי ולכן חבריה, ביניהם קיילה וישראל, נאלצו לעזוב את תל עדשים.
לכן הם עברו למסחה. באותו זמן התנהלה מלחמת העולם הראשונה והתנאים ביישוב היו קשים בגלל גזרות הטורקים, שהחרימו את הפרה היחידה שהייתה במקום והם נשארו בלי חלב. במסחה היה רעב גדול, ואלמלא גינת הירק שטיפחו הנשים, לא היו מחזיקים מעמד. לקיילה היו אז שלושה ילדים ושניים מהם חלו. היא נסעה למושבה יבנאל והחובש במקום הציל את התינוק שלה ממוות. היא כתבה: "לא פעם הפקרנו את עצמנו ואת הנפשות הרכות שלנו - מתוך הכרה, שאין להירתע מפני פגעי המציאות האכזרית. עתה יש ואני שואלת את עצמי: האם הייתה לנו רשות לכך?".
כפר גלעדי
בעקבות משא ומתן בין אנשי "השומר", וגלעדי בראשם, לבין חיים מרגליות קלווריסקי, הממונה מטעם יק"א על ההתיישבות בגליל, סוכם על הקמת יישוב חדש בגליל בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. ב-19 באוקטובר 1916, לקראת עונת הזריעה, עברו מספר משפחות, ביניהן משפחת גלעדי, ממסחה לאצבע הגליל והתיישבו בגבעה שצופה על עמק החולה, ליד מטולה. מטרתם הייתה להקים יישוב חדש של "השומר" באזור הגבול הזה, שהיה דליל בהתיישבות יהודית, וכך לשלב בין התיישבות, שמירה יהודית ועבודה יהודית. תוך טלטולי הדרך אל היישוב החדש שאלה קיילה את ישראל: "איפה המקום? הלירח אתה מביא אותנו?". "כן", חייך, "עלינו להיות הראשונים ולו על הירח ואחרינו יעלו ויבואו האחרים". היישוב נקרא "בר גיורא", על שם הארגון שקדם לארגון השומר. תחילה התגוררו המתיישבים במטולה. בימים עיבדו את האדמות שיקבלו מיק"א ובלילות עבדו בשמירה על המושבה. בהיעדר כסף לקנות נעליים, שמרו החברים יחפים בחורף הגשום והקר.
קיילה סיפרה על הימים הראשונים על הגבעה:
בימי המצור של השלטון העות'ומני אחר אנשי ניל"י ו"השומר", ירד גלעדי למחתרת. למרות זהירותם נתפסו מספר חברי "השומר" והובאו למפקדה בטבריה. "החלטנו, סיפרה, שאני אסע להתראות עם הפקידות [הטורקית], לדאוג לאסירים ולמסור להם ידיעות מהבית...בדרך הפיל אותי הסוס ואני הרה בחודש השמיני... עוד אני ממשיכה בדרך, נודע לי שישראל ניצל מהמאסר בדרך נס. נפלתי למשכב, עם ישראל התראיתי רק רגעים מספר. בחזרי לגבעה [הישוב] הכל נחרב ואנחנו רעבנו. שוב היה צריך לבנות הכל מחדש".
שנתיים לאחר העלייה על הקרקע, בשנת 1918, חלו מרבית הילדים במקום, בניהם תינוקם של קיילה וישראל, דוגל. כאשר החמירה מחלתו, מיהרה קיילה לרופא בראש פינה, ובדרכה הופיע רוכב והודיע לה שבעלה ישראל חלה מאוד. באותו היום, 2 באוקטובר, מתו בנה דוגל וגם בעלה. לאחר מות בעלה, החליטו החברים בארגון לקרוא ליישוב על שמו - כפר גלעדי.
חברי "השומר" לקחו על עצמם את האחריות על קיילה ויתומיה. במכתב שכתב גד אביגדורוב, מאנשי "השומר", דרש מיוסף נחמני, חבר ועד "השומר" את המימון הדרוש לכך:
לאחר מותו של ישראל אימצה קיילה את שליחותו וביקשה להמשיך את דרכו ולהפוך את כפר גלעדי למקום של התיישבות שיתופית, ברוח חזונו. היא העידה שעוד בהיותה בטבריה, נתונה בתוך אבלה העמוק, היא הבינה שמוטל עליה להמשיך את דרכו. "בתוך ים הסבל אשר טבעתי בו, הרגשתי שחובה מוטלת עלי להמשיך בעבודתו של גלעדי ולחזק את לבם של החברים שנשארו על ההר. כתבתי אליהם מה שהיה בליבי, כתבתי שאני איתם והנה אשוב ונמשיך יחד את המפעל שגלעדי עבד למענו ולא הספיק להשלימו בחייו הקצרים".
קיילה גרה בכפר גלעדי כל חייה, למעט 7 חודשים של עזיבת היישוב ב-1920, בעקבות מאורעות תל חי, והיא עבדה בכל ענפי המשק והתמחתה בעבודה במחלבה ובזיתים. המחלבה שימשה כמקור הכנסה חשוב ומנעה רעב ביישוב. היא השתתפה כל השנים באירועים שונים של מפלגת "פועלי-ציון", התנועה הקיבוצית והמרכז החקלאי, מה שמוכיח את אישיותה העצמאית והיותה בעלת מעמד מיוחד, הן כאלמנתו של ישראל והן בזכות אישיותה שלה. היא נפטרה בי"ח באדר תש"ל, 24 בפברואר 1970, ונקברה בחלקת "השומר" בבית העלמין של כפר גלעדי.
השתלבותה בארגון "השומר"
תימוכין לדבריה נמצאו בעדותה של רחל ינאית בן-צבי, חברת "השומר", על שיחתה עם ישראל גלעדי בפגישת עבודה בתל עדש. ישראל אמר לה: "קיילה חברתי שותפה לי בכל, לא הסתרתי ממנה רעיון מרעיונותינו ואף עתה לא אסתיר". בעקבות דבריו שילבה ינאית את קיילה בתל עדש בכל משבר ומשימה.
החוקרת סמדר סיני כתבה שלקיילה הייתה זהות מוחלטת עם חברי "השומר" והיא ראתה עצמה כחלק בלתי נפרד מהם. לדבריה, "נשות השומרים הקדישו עצמן לבנית האומה, הבינו את גודל המעמד והיו גיבורות חרישיות. הן לא היו בשורה הראשונה של השמירה וההגנה כמו הגברים, הן היו אמהות במשרה מלאה ורעיות דואגות ומסורות, אשר בהתנהגותן ובשיתוף הפעולה שלהן איפשרו את ביצוע המשימה הלאומית של כיבוש השמירה העברית והעבודה העברית".
תפיסה דומה מבטאת החוקרת דבורה ברנשטיין, לפיה הנשים בארגון השומר ובהתיישבות של ראשית המאה ה-20 "קיבלו ללא עוררין את ההנחה שיש ייחוד לנשים ויש שוני בינן לבין הגברים. הן קיבלו על עצמן את תפקיד החברה הדואגת, הסועדת ומטפלת... הן לא ערערו על הצורך שנשים יעבדו במטבח ורק דרשו בתוקף לעבוד לא רק במטבח, לפתח ענפים נוספים, שהוגדרו על ידן כמתאימים לנשים... כמו גידול ירקות וטיפול בבעלי חיים. ... גם קיילה גלעדי, מחברות הקולקטיב בסג'רה - שהתקרבו יותר מאחרות לדימוי הגברי, מאחר שעבדו בחריש, קצוצות שיער ולבושות מכנסיים - גם היא הציגה את תפקיד אשת השומר כ"עזר כנגדו", כשותפה מלאה בעול, הממלאת תפקידים שונים בבירור, מוגדרים מראש".
צבי יעקב אופנהיים
ביוגרפיה
נולד בשנת 1854 בכפר הקטן יאקובסדורף (עכשיו יוקובאוואס, מחוז משנה קרטינגה, ליטא). עוד משחר ילדותו בלט בו כישרון יוצא דופן, ובגיל תשע כבר למד גמרא בעיון בכוחות עצמו. הוא היה יתום, וקרובי משפחתו שלחו אותו לטרישיק, שבה למד עם הרב המקומי, הרב לוי שפירא, בנו של הרב אריה לייב שפירא.
בהמשך עבר ללמוד אצל הרב יוסף רוזין, שהיה אז רבה הראשי של טלז. בעת שהיה הרב אופנהיים בטלז, עוד כשהיה בחור צעיר, היה ידוע כבר כתלמיד חכם גדול, הרב שמחה זיסל זיו מינה אותו לראש ישיבת המוסר. לאחר כמה שנים, חזר לטלז ולימד תלמוד לתלמידים בקבוצה שבה הוא עצמו למד פעם. בין 1881 ל-1882 כיהן כרב בציטוביאן.
בשנת 1883, הרב אליעזר גורדון ויתר על רבנות קלם ולאחר תקופה קצרה בסלבודקה, הפך לרב בטלז. באמצעות התערבותו של הרב גורדון, הרב אופנהיים התמנה לרב החדש של קלם בן עשרים ותשע.
הרב אופנהיים כיהן כרב בקלם במשך ארבעים ושלוש שנים עד לפטירתו ביום חמישי, כ"ז בשבט ה'תרפ"ו, בהיותו בן 72.
בתו נישאה לרב משה בנימין טומשוב.
אביגדור בנש"ק
ד"ר אביגדור בנש"ק (נפטר בדצמבר 2019) היה פסיכולוג קליני ישראלי, מראשוני שיטת הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי בישראל. עסק במיוחד בהפרעות חרדה, פוביות ו-OCD. היה מרצה באוניברסיטה העברית וחיבר מספר ספרים העוסקים בהתנהגות חרדתית כפייתית, בדגש על הציבור הדתי.
קורות חיים
בנש"ק נולד בקליבלנד לסאם ופרימיט בנש"ק. אביו היה פעיל בקהילה היהודית במגוון וועדות, וממקימי בית הספר היהודי בעיר. בתיכון למד בנש"ק בתיכון יהודי בשיקגו, ואחר כך בישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל ללימוד בישיבה למד בלילות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ושם סיים תואר ראשון. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. הוסמך לרבנות על ידי הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון בשנת ה'תש"ך (1960) וכן קיבל סמיכה מהרב יצחק יעקב וכטפויגל, ראש הישיבה הגדולה מאה שערים.
לאחר מכן חזר לארצות הברית ולמד באוניברסיטת ניו יורק (NYU) שם קיבל את הדוקטורט בפסיכולוגיה בשנת 1966. באותה שנה החל ללמד פסיכולוגיה במכללת שטרן ובברוקלין קולג' שבניו יורק.
ב-1970 התחתן עם שולמית (לבית קספר), בת לניצולי שואה שהיגרו לארצות הברית לאחר המלחמה. ב-1971 עלו ארצה ומאז גרו בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
בנש"ק שירת בצה"ל כקב"ן. לימד פסיכולוגיה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית ובמקביל לימד תורה ויהדות בישיבת אור שמח במשך כעשר שנים. בשנת 1981 חזר לשנה אחת לארצות הברית, שם לימד בישיבת אור שמח בשלוחתה בעיר מונסי.
בשנת 1982 פתח קליניקה והחל לקבל מטופלים. התמחה בפסיכולוגיה התנהגותית עם התמחות בטיפול קוגניטיבי התנהגותי בעיקר בחרדות ובפחדים. הוא עבר מבית הספר לחינוך והחל ללמד בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית.
בשנותיה האחרונות של נחמה ליבוביץ' היה מגיע אליה מדי יום שישי לביקור בביתה. המפגשים עם פרופ' ליבוביץ' היו גם מקצועיים אך הם גם למדו יחד פרשת שבוע ונחמה אף חידדה אצל ד"ר בנש"ק את חשיבות שאילת השאלות בלימוד התורה.
התנדב מספר שנים בעזר מציון במסגרת מקצועית וטיפולית.
השתתף מספר שנים בפאנל התוכנית "שנינו יחד וכל אחד לחוד" של יובב כץ ברשת ב' של קול ישראל.
בנש"ק התגורר בירושלים. אב לשישה וסב לעשרים וארבעה נכדים.
ספריו
בשנת 1976 הוציא לאור את ספרו הראשון "התלמיד הבעייתי" – הכולל מאמרים תאורטיים וכן התנסויות מקצועיות של תלמידיו באוניברסיטה בשיטת הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי (CBT) בכיתה.
בשנת 1996 הוציא לאור את הספר "studying the torah" על מתודות ושיטות בלימוד תורה. לאחר מכן הוציא את הסדרה המצליחה על פירוש רש"י על התורה באנגלית (What’s Bothering Rashi); הספרים תורגמו לשפות רבות ביניהן, צרפתית, ספרדית, סינית ועברית. כמו כן הוציא את What’s Bothering Rashi על מגילת אסתר באנגלית.
בשנת 2009 פרסם את הספר "Religious Compulsions and Fears", על כפייתיות ואובססיות בחיים הדתיים של המטופל. דרכי טיפול בשיטת CBT למדריכים, מטפלים ובני משפחה של הסובלים מהתופעה. לאחר מכן תורגם הספר לעברית ואף פורסם בשם "כפייתיות וחרדה על רקע דתי".
בשנת 2016 כתב ופרסם את הספר "CBT בכיתה" – מדריך לעובדי הוראה לטיפול בהתנגדויות בשיטה הטיפולית הקוגניטיבית-התנהגותית, בכיתה.
ארנסט נורמנד
ארנסט נורמנד (באנגלית: Ernest Normand; 1857 – 1923) היה צייר אנגלי, שהתפרסם בזכות הסצנות ההיסטוריות והתנ"כיות וכן יצירות אוריינטליות.
ביוגרפיה וקריירה
ארנסט נורמנד נולד בלונדון ב-30 בדצמבר 1857.
בשנת 1884 התחתן עם הציירת הנרייטה ריי (1859–1928) אותה הכיר באקדמיה המלכותית לאמנויות. שניהם ציירו דמויות עירום על רקע עשיר וצבעוני. בימיהם, נמתחה עליהם ביקורת על נטייה לעודף חושניות בכמה מציוריהם.
בני הזוג התבססו בלונדון משנת 1885, שם לארנסט היה סטודיו וקיבל תמיכה מהמעגל החברתי סביב לורד פרדריק לייטון. הם גרו בהולנד פארק, אזור מגורים של אמנים רבים באותם ימים. מבקרים שכיחים בביתם כללו את מיליי, פרינספ ווטס. אמנים בכירים אלה אימצו את בני הזוג, אך לא תמיד ביקורתם הייתה מבורכת. בזיכרונותיה, הנרייטה תיארה את עמדותיהם והתנהגותם של כמה מהאמנים הבכירים האלה.
בשנת 1890 נסעו בני הזוג לפריז ללמוד באקדמיה ז'וליאן אצל ז'ול ג'וזף לפבר וז'אן ג'וזף בנימין-קונסטנט. בשנת 1893, עברו לאפר נורווד במזרח לונדון, לסטודיו שהוקם עבורם על ידי אביו של נורמנד. לזוג נולדו שני ילדים, בן (יליד 1886) ובת (ילידת 1893).
עבודות
הוא צייר ציורים היסטוריים ואוריינטליסטים, וצייר גם דיוקנאות. יצירתו הושפעה מהאחווה הפרה-רפאליטית.
נורמנד צייר את הפרסקו "המלך ג'ון מעניק את המגנה כרטה" בבורסה המלכותית בלונדון (צויר ב־1900, שוחזר 2001).
ויחינו-ז'ולבינו
נפת וְיִחִינוֹ-ז'וּלֵבִּינוֹ (ברוסית: район Выхино-Жулебино) היא נפה במחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 14.97 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 225,493 תושבים (2020).
ויחינו-ז'ולבינו היא אחת הנפות הגדולות ביותר במוסקבה מבחינת גודל אוכלוסייה.
היסטוריה
למרות העובדה שהמצב האקולוגי בנפה מוערך כלא בטוח בגלל זרימת תנועה גדולה דרך הנפה לאורך כביש הטבעת של מוסקבה, וולגוגרדסקי פרוספקט וריאזנסקי פרוספקט, כמו גם מזבלות בלתי חוקיות בפארק היער ז'ולבינסקי, זוהי הנפה הפחות בטוחה מבחינה סביבתית בהמחוז הדרום-מזרחי.
Je me casse
Je me casse (בצרפתית: אני נשברת, תרגום מילולי: אני הולכת מכאן) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת המלטזית דסטיני צ'וקוניארה, וייצג את מלטה באירוויזיון 2021.
רקע
ב-11 באוקטובר 2019 ניצחה צ'וקוניארה בקדם המלטזי לאירוויזיון 2020. אולם, ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-18 במאי, רשות השידור המלטזית אישרה כי דסטיני תמשיך לייצג את מלטה גם באירוויזיון 2021.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, ביצעה צ'וקוניארה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום הראשון עם 325. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה דסטיני למקום השביעי עם 255 נקודות.
נועם לייש
נועם לייש (נולד ב-22 באוגוסט 1993) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הגארד באליצור יבנה מהליגה הארצית בכדורסל.
ביוגרפיה
לייש גדל בתמרת והחל את דרכו בקבוצת עמק יזרעאל בליגת העל לתיכונים. הוא שיחק באליפות אירופה דרג ב' כקפטן בנבחרת הנוער ובהמשך בנבחרת העתודה של ישראל בכדורסל עמה השתתף גם כן באליפות אירופה. באליפות הוא העמיד ממוצעים של 10.5 נקודות, 3.1 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-1.5 חטיפות ב-25 דקות משחק., לאחר סיום התיכון בנובמבר 2011 עבר לשחק בארצות הברית במכללת מיין
בעונת 2014-15 חתם לייש במכבי אשדוד באר טוביה מליגת העל בכדורסל לשלוש שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק 5.9 דק' בממוצע בהן קלע 1.2 בממוצע. בעונתו השנייה באשדוד לא הרבה לייש לשחק כאשר שותף בשני משחקים בהן קלע שלשה בודדת שלאחריה נפצע וגמר את העונה לאחר הפסקה ארוכה עקב הפציעה חזר לייש לעונה שלישית באשדוד בה שותף ב-13 משחקים במהלכן קלע 2 נק' בממוצע למשחק, במהלך אותה עונה עבר למכבי קריית גת גם היא מליגת העל ושיחק במדייה 18 משחקים 15.5 דק' בממוצע וקלע 3.7 נק' למשחק, בסיום עונה זו ירדה קריית גת לליגה הלאומית לאחר שסיימה במקום האחרון
בעונת 2017–2018 חתם לייש בהפועל רמת גן-גבעתיים מהליגה הלאומית במדייה קלע 8.4 נק' ו-1.9 ריב' למשחק בממוצע.
בעונת 2018–2019 חתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית, במדייה קלע 9.4 נק', 2 ריב' ו-1.7 אס' למשחק בממוצע. בעונה זו סיים במקום הראשון בליגה באחוזים הקליעה מחוץ לקשת עם ממוצע של 44.12%
באוגוסט 2019 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל.
בדצמבר 2019 עזב את הפועל באר שבע וחזר להפועל חיפה במדייה העמיד ממוצעים של 6.9 נק' ו1 אס' למשחק ב-15 משחקים. בסיום העונה העפילה הקבוצה לליגת העל.
בעונת 2020/2021 הצטרף לייש למכבי אשדוד מהליגה הלאומית במדייה העמיד ממוצעים של 8.4 נק' 1.1 אס' ו1 ריב' למשחק ב-17.5 דק' בעונה זו סיימה הקבוצה במקום השני אך הודחה ברבע גמר הפלייאוף.
בעונת 2021/2022 הצטרף לייש לאליצור יבנה מהליגה הארצית.
צ'דוויק בוזמן
צ'דוויק ארון בוזמן (באנגלית: Chadwick Aaron Boseman; 29 בנובמבר 1976 – 28 באוגוסט 2020) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא נודע בעיקר בזכות גילומו של גיבור-העל הפנתר השחור/טצ'אלה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול. הופעתו בתפקיד ראשי בסרט "הפנתר השחור" התקבלה בביקורות מהללות וזיכתה אותו בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס NAACP Image. על תפקידו בסרט "הבלוז של מא רייני", זכה בוזמן לאחר מותו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-93.
ראשית חייו
בוזמן נולד וגדל בעיירה אנדרסון שבקרוליינה הדרומית לקרוליין, אחות במקצועה, ולירוי בוזמן, עובד במפעל לטקסטיל ובעל עסק לריפוד. שניהם אפרו-אמריקאים נוצרים. הוא חונך כנוצרי והוטבל לנצרות. נטל חלק במקהלת כנסייה וקבוצת נוער. הכומר שלו בעבר אמר ששמר על אמונתו. בוזמן הצהיר שהתפלל להיות הפנתר השחור לפני שלוהק לגילום הדמות.
בכיתה י' כתב את המחזה הראשון שלו, "Crossroads", והעלה אותו בבית הספר לאחר שבן כיתתו נורה ונהרג.
סיים לימודי תואר ראשון בבימוי באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון די. סי.. הוא למד גם בסמסטר קיץ בחסות אוקספורד באקדמיה הבריטית-אמריקאית למשחק.
קריירה
בוזמן החל את הקריירה שלו כשחקן בפרקים בודדים של סדרות הטלוויזיה בהן "משמרת שלישית", "כל ילדיי", "חוק וסדר", "CSI: ניו יורק", "ER", "פשע מן העבר" ו"שקר לי". כמו כן שיחק במשך שתי עונות בסדרה "לינקולן הייטס" של רשת ABC Family ושיחק בסדרת המסתורין של רשת NBC "אנשים אנונימים" עד שבוטלה.
עבודותיו הבולטות כשחקן קולנוע היו גילום דמותו של ג'קי רובינסון בסרט הקולנוע "42" משנת 2013, ובתפקיד ג'יימס בראון בסרט הביוגרפי "קומו על הרגליים" משנת 2014. הוא גילם את דמותו של שחקן הפוטבול וונטה מאק בסרט "יום הבוחר" מ-2014, ואת עורך הדין והשופט ת'ורגוד מרשל בסרט "מרשל" משנת 2017.
בוזמן נבחר לשחק בתפקיד גיבור-העל הפנתר השחור בסרט השלישי בסדרת קפטן אמריקה, "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" שיצא לאקרנים ב-2016 ועל תפקיד זה היה מועמד לפרס סאטורן לשחקן משנה, וכן כיכב בתפקיד הראשי בסרט "הפנתר השחור" שיצא ב-2018 עליו היה מועמד שוב לפרס סאטורן, הפעם בקטגוריית שחקן ראשי. שיחק בתור הפנתר השחור גם בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" באותה שנה. הוא שב לגלם את התפקיד גם בסרט ההמשך "הנוקמים: סוף המשחק" ב-2019.
ב-2019 גילם בלש משטרה במותחן האקשן המשטרתי "21 גשרים" שאותו גם הפיק.
ב-2020 גילם מנהיג יחידה צבאית במלחמת וייטנאם בסרט "הזהב של נורמן".
לפני פטירתו הצטלם לסרט הדרמה "הבלוז של מא רייני", המבוסס על מחזה באותו השם. הסרט צפוי לעלות לנטפליקס. על משחקו בסרט, לאחר מותו העניקה התאחדות בחירת המבקרים האמריקאית (CCA) לבוזמן את פרס הופעת השנה בקולנוע השחור, וכמו כן הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ובפרס השחקן הטוב ביותר בפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי. ב-15 במרץ 2021 נמסר רשמית שבוזמן קיבל על תפקידו בסרט מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, ובכך היה לשחקן השביעי בהיסטוריה המקבל מועמדות לפרס לאחר מותו, בקטגוריה זו או בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר
חיים פרטיים ומותו
ב-2016, בוזמן אובחן כחולה בשלב השלישי של סרטן המעי הגס. פרט זה נשמר בחשאיות ומעולם לא יצא אל כלי התקשורת, ובוזמן שיתף את הדבר אך ורק עם משפחתו. במקביל לטיפולי הכימותרפיה והניתוחים הרבים שעבר כחלק מן הטיפול בו, הוא המשיך לעבוד והצטלם לסרטים נוספים. בסוף 2019, המחלה החמירה והגיעה לשלב הרביעי, הקטלני. בוזמן איבד חלק נכבד ממשקל גופו והפך לתשוש במיוחד, ובהתאם לכך הוא הפסיק להופיע בפומבי. בסרטון שהעלה לרשת החברתית "אינסטגרם" באמצע אפריל 2020 הוא נראה רזה וחלש, אז מעריציו הביעו חשש לבריאותו מבלי לדעת על מחלתו. ב-28 באוגוסט, לאחר שגסס במשך כמה שבועות, בוזמן נפטר מסיבוכי הסרטן בביתו שבלוס אנג'לס, כשהוא בן 43.
הנצחה
אוניברסטת הווארד קראה על שמו של בוזמן את המכללה לאמנויות יפות של האוניברסיטה. הוא למד במכללה בין השנים 1997–2000, והוביל את מחאת הסטודנטים נגד מיזוג המכללה לתוך המכללה לאמנויות ומדעים. עצמאותה של המכללה לאמנויות יפות הושבה לה בשנת 2018, ביום שבו נאם בוזמן את נאום הכבוד בטקס הענקת התארים לבוגרי המכללה. הפרק השני בסדרה "מה אם...?" מוקדש לבוזמן. עוד הונצח במשחק הנפוץ פורטנייט בעזרת פסל של הפנתר השחור בחלק 2 עונה 14. בשנת 2022 עלה הסרט הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח, המוקדש לזכרו של בוזמן.
קונסטנד וילויון
הגנרל קונסטנד לאובשר וילויון (באפריקאנס: Constand Laubscher Viljoen; 28 באוקטובר 1933 – 3 באפריל 2020) היה איש צבא ופוליטיקאי דרום אפריקני. הוא ייסד את חזית העם האפריקאני ובהמשך הקים את חזית החירות (כיום חזית החירות פלוס). הוא נחשב למי שמנע התפרצות אלימה בקרב האוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה לפני הבחירות הכלליות שלאחר האפרטהייד.
שירות צבאי
וילויון סיים את לימודיו ב־1951 בבית הספר התיכון סטנדרטון. הוא התגייס לכוח ההגנה של האיחוד דרום אפריקה בשנת 1956 לאחר שקבל תואר במדעי הצבא באוניברסיטת פרטוריה. בשנת 1974 מונה וילויון למנהל הפעילות הכללית של צבא דרום אפריקה, ולאחר מכן כיהן כקצין המטה הראשי של ראש כוח ההגנה של דרום אפריקה. הוא ירש את מקומו של הגנרל מגנוס מאלן כראש כוח ההגנה של דרום אפריקה בשנת 1980.
המעורבות באנגולה
וילויון היה קצין הצבא הבכיר שפיקד על מבצע סוואנה בשנת 1975. הוא גם תכנן את התקיפה האווירית הגדולה הראשונה בהיסטוריה הצבאית של דרום אפריקה, קסינגה, פשיטה שנערכה נגד מורדי ארגון העם של דרום-מערב אפריקה. למרות דרגתו, וילויון נכח במהלך הקרב, דבר אשר שזיכה אותו בכבודם של רבים בציבור האפריקאנרי.
קריירה פוליטית
וילויון היה אחד האנשים שהתבטא בעד זכות בחירה עבור כל הגזעים בדרום אפריקה, למשל בנאומו המפורסם באספה השנתית של ברודרבונד, באומרו על הדרום אפריקאים השחורים בצבאו, "As hulle kan veg vir Suid-Afrika, kan hulle stem vir Suid-Afrika!" (באפריקאנס: "אם הם יכולים להילחם למען דרום אפריקה, אז הם יכולים להצביע לדרום אפריקה!").
בשנת 1993 הקימו וילג'ון ועמיתיו גנרלים בדימוס את חזית העם האפריקאנרי, גוף גג לאפריקאנרים שמרניים. עם זאת וילויון ניהל מערכת יחסים מתוכה עם מנהיגי מפלגות ימין אחרות, שחשבו שהוא מתון מדי.
בופוטאצוואנה והחלטה להתמודד בבחירות
מיד לפני הבחירות הכלליות ב -1994 פיקד וילויון על כוחו של בין 50,000 ל -60,000 חיילים לבנים, עם יכולת לתפוס חלקים גדולים במדינה. הכוח הורכב כהכנה למלחמה עם חנית האומה, הזרוע הצבאית של הקונגרס הלאומי האפריקני, במקרה ותפרוץ מלחמת אזרחים.
במארס 1994 הוביל וילויון מאמץ של כמה אלפי מיליציות חזית העם האפריקאנרי להגן על לוקאס מנגופ, נשיא בופוטאצוואנה, נגד הפיכה. אף על פי שביקש מיוג'ין טר'בלאנש ואנשי חזית ההתנגדות האפריקאנרית שלא להשתתף בפעולה בגלל הדעות קיצוניות שלהם, טר'בלאנש ואנשיו התקדמו חמושים לבופוטצוואנה, מה שעורר עימותים עם כוחות הביטחון.
מיד לאחר התקרית התפצל וילג'ון מחזית העם ויזם את הקמתה של מפלגת חזית החירות כדי להתמודד בבחירות. נראה ההחלטה שלו להשתתף בבחירות מנעה התנגדות מזוינת מצד הימין הקיצוני האפריקאנרי ולרגל פרישתו מהפוליטיקה, ממשלת דרום אפריקה הכירה שבכך שבחר להשתתף בבחירות ולא להחרים אותם נמנעה מלחמת אזרחים עקובה מדם.
החלטתו של וילויון הושפעה לפחות בחלקה מתיווך של אחיו התאום, אברהם וילויון (בראם), שהיה פעיל נגד האפרטהייד.
דרום אפריקה לאחר האפרטהייד
בבחירות הכלליות ב -1994 קיבלה חזית החירות בהנהגת וילויון ב־2.2% מהקולות הלאומיים ותשעה מושבים באספה הלאומית. היא הפכה למפלגה החזקה ביותר מחוץ לממשלת האחדות הלאומית של נלסון מנדלה. אף על פי שתומכיו היו מסוכסכים עם הממשלה, וילויון שיבח את מנדלה לרגל נסיגתו מהפוליטיקה בשנת 1999, ואף סיים את נאומו הפרלמנטרי בנאומו בשפת האם של מנדלה, קוסה.
בשנת 2001 העביר וילויון את הנהגת חזית החירות לידי פיטר מולדר ופרש מהפוליטיקה וציין את תסכולו בעבודה עם פרלמנט הנשלט על ידי הקונגרס הלאומי האפריקני.
פרישה
בשנת 2008 וילויון, בן 74, נאבק בשני אנשים, שנעצרו לאחר מכן, שניסו לשדוד אותו והבריח אותם.
מותו
מנהיג חזית החירות פלוס הנוכחי, פיטר גרינוולד, הודיע ב -3 באפריל 2020 כי וילויון נפטר בחוותו באוריגסטרד, לימפופו. הוא היה בן 86 והיה מוקף בילדיו. וילויון מת מסיבות טבעיות. הוא הותיר אחריו את רעייתו כריסטינה סוזנה הקרודט, ארבע בנים ובת.
יורם (אורטוריה)
"יורם" הוא שמה של אורטוריה לסופרן, טנור, בריטון, באס, מקהלה מעורבת ותזמורת סימפונית - אופוס 18 שכתב פאול בן-חיים. היא נכתבה בשנים 1932–1933 במינכן, בהשראת "ספר יורם" של המשורר הגרמני רודולף בורכארט, לאחר שבן חיים, אז "פרנקנבורגר", פוטר מתפקידו כמנהל מוזיקלי של האופרה של אאוגסבורג, ככל המוזיקאים היהודים שם.
היסטוריה
עליית הנאצים לשלטון סיכלה את השמעתה בגרמניה ולאחר שהמלחין עזב את מולדתו ועלה לארץ ישראל, נגנזה היצירה ונשכחה מלב עד שנת 1971. המוזיקולוג יהואש הירשברג, שחזר אותה שנה לישראל לאחר השלמת הדוקטורט בארצות הברית, נפגש עם בן חיים לקראת כתיבת ביוגרפיה של המלחין, מורו לשעבר, וקיבל ממנו, יחד עם שאר חומרים מגרמניה, גם את הפרטיטורה של האורטוריה "יורם".
בשנת 1979 זכתה האורטוריה לביצוע חלקי ובלתי מספק בישראל. בין המבצעים נמנה הטנור ניקולא תג'ר. האורטוריה נזנחה שוב עד לשנת 2008, אז התוודע פרופסור (אמריטוס) הירשברג במינכן אל ד"ר תיאה ויניו, חברה במקהלת המוטטים של מינכן והיא שכנעה את מנצח המקהלה, הייקו זימנס, לבצע את האורטוריה. ב-8 בנובמבר 2008 בוצעה לראשונה האורטוריה במלואה באולם הפילהרמוניה של מינכן, לציון 70 שנה לאירועי ליל הבדולח. ב-12 ביוני 2010 חזר אותו הרכב וביצע את האורטוריה בדרזדן ולמחרת, בנירנברג.
ב"מיזם מלחין השנה" של המכון למוזיקה ישראלית, בניהול ד"ר מיכאל וולפה, נבחר פאול בן-חיים ל"מלחין השנה תשע"ב". בין שאר יצירותיו בוצעה האורטוריה "יורם" ב-3 באפריל 2012 באודיטוריום סמולרש באוניברסיטת תל אביב. הזמרים היו אז קתרינה פרסיקה, סופרן (איזבל), קרסטן זיס, טנור (המספר), ברנד ולנטין, בריטון (יורם) ומוקלוש סבנסטיין, בס (פנחס). הייקו זימנס ניצח על מקהלת המוטטים של מינכן ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הלברית
רודולף בורכארט, שעל פי "ספר יורם" שלו חיבר פאול בן-חיים את האורטוריה, נולד בשנת 1877 בקניגסברג, למשפחה פרוטסטנטית ממוצא יהודי. בורכארט, וכמוהו גם הוגו פון הופמנסטאל, שמו להם למטרה להביא לאיחוד רוחני של האומה הגרמנית כדי לגבש את האינדיבידואליות הגרמנית באמצעות פתיחתה למורשת אירופית כוללת. בורכארט נשאר בגרמניה לאחר עליית היטלר עד שנאלץ להימלט ממנה בשנת 1944. בן חיים, אז פאול פרנקנבורגר, כתב אליו בשנת 1932 סמוך להשלמת האורטוריה ובורכארט ענה לו במכתב מן ה-30 בספטמבר 1932:
הספר מבוסס על ספר איוב, כתוב במתכונת של אבנגליון ושפתו גרמנית לותרנית נמלצת. האורטוריה מסתמכת על הספר אך מהווה פירוש אופטימי שלו, המנותק מעולמו המסובך של המשורר. יורם נופל קורבן לשרשרת אסונות בדומה לאיוב, אם כי בניגוד לו, האסון הראשון שאלוהים ממיט עליו הוא עקרות איזבל, אשתו האהובה והמסורה של יורם, שבעטיה הם חשוכי בנים. יורם נופל בידי שודדי דרכים, נמכר לעבד ומנותק מאשתו ומביתו. אלוהים שם לאל את נסיונותיו ליצור קשר עם אשתו ורק עם מות אדוניו הכשדי הוא משוחרר מן השיעבוד ושב לביתו, שם מתברר לו שאשתו, שבה ראה תמיד מופת לצניעות, נאמנות וטוהר מידות הייתה בהיעדרו לזונה ומתכחשת לו. יורם ההמום והמוכה בא חשבון עם אלוהים על העוול שנעשה לו ותובע ממנו להצביע לפניו על חטאו אשר חטא ולהצדיק לפניו את כל מעשי הזוועה שעולל לו ולאנשיו, כדי שיוכל למות בשלוות נפש.
אלוהים ניחם על מעשיו ושולח מלאך לרצות ולהרגיע את יורם, אך זה ממאן להינחם ורק לאחר טענתו השלישית כנגד אלוהים, כאשר הוא מצפה לבוא המלאך ולתשובת אלוהים, מסתנוורות עיניו בנוגה אש גדול והוא איננו רואה את אשתו, שבאה אליו לפייסו. השניים מתאחדים מחדש בחסות ארבעה מלאכים, שאלוהים שולח לסוכך עליהם. בנקודה זו נבדל סיפור המעשה של האורטוריה מן המקור של "ספר יורם" - בורכארט בחר להמית את הזוג, שחזר והתפייס, בפגיעת ברק מיד אלוהים, ואילו באורטוריה אלוהים סומך את ידו על הפיוס ואף מברך אותם בפרי בטן, שאליו ייחלו כל חייהם. התינוק לבן השיער שנולד להם הוא המשיח, שאלוהים מדבר אליו כדבר איש אל אחיו והוא נועד להושיע את האנושות.
המוזיקה
מוטיב שמקורו בפרקי תהילים בהמזמור הגרגוריאני, בפי המקהלה, שולט בחלק הראשון ומקבל משמעות של מוטיב מנחה כשהוא חוזר ומופיע בנקודות מפתח בחלק השני והשלישי של היצירה: כשיורם חוזר אל איזבל ומגלה לה את זהותו, בתנחומי המלאך ליורם לאחר התרסתו כנגד אלוהים ובסיום, כשיורם מוסר את נכסיו והוא ואשתו יוצאים לשוב אל ארץ כשדים.
החומר המוזיקלי של האורטוריה מערב סגנונות ותקופות שונים, מן הבארוק ועד המאה ה-20. ניכרים בה יסודות רומנטיים-אופראיים לצד יסודות מודאליים דמויי אורגנום במקהלה המתארת את מסעו הראשון של יורם ובמקהלה המתארת את הופעת המלאך לפני יורם. צירוף של סקונדה מוגדלת ועיטורים מסולסלים בסולו לקונטרבס מהווה בסיס להרמוניה ססגונית בווקאליזה (שירה בצלילים ללא מילים) למקהלת נשים.
שיאה של האורטוריה הוא בפרק הסיום, הנפתח בסולו לקרן אנגלית ונמשך במקהלה עם סופרן וטנור סולו.
כיכר שמעון אגרנט
כיכר השופט שמעון אגרנט היא כיכר עירונית בקריית הלאום שבירושלים. הכיכר קרויה על שם השופט שמעון אגרנט, נשיא בית המשפט העליון לשעבר ויושב ראש ועדת אגרנט לחקירת מלחמת יום הכיפורים. הכיכר ממוקמת בכניסה הראשית לבניין בית המשפט העליון, על יד גן וואהל לוורדים. רחוב שערי משפט תוחם את הכיכר בצידה הדרומי. הכיכר נחנכה בתאריך 5 ביולי 2006 במעמד ראש עיריית ירושלים אורי לופוליאנסקי ונשיא בית המשפט העליון אהרן ברק. במרכז הכיכר ניצב עמוד אבן ועליו כדור, תחתיו רשומה כתובת בעברית, ערבית ואנגלית:
האמת האיומה
האמת האיומה (באנגלית: The Awfull Truth) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1937 בבימויו של לאו מקארי, עם קרי גרנט ואיירין דאן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "The Awful Truth" של ארתור ריצ'מן (1923). העלילה היא על זוג שנמצא בתהליך גרושים וכל אחד מחבל בנסיונותיו של השני למצוא בני זוג עד שהם מגלים את "האמת האיומה" שהם עדיין מאוהבים.
הסרט זכה לביקורות טובות והצליח באופן מסחרי.
ב-1996 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה
ג'רי וורינר (קרי גרנט) ולוסי וורינר (איירין דאן) הם זוג נשוי עשיר שמשקרים כל הזמן אחד לשנייה. ג'רי אומר ללוסי שהוא בחופשה בפלורידה בעוד שהוא מבלה במכון כושר בניו יורק ולוסי משקרת לו בעניין המורה למוזיקה/המאהב שלה, ארמן דובאל (אלכסנדר ד'אקרי). כל השקרים מתגלים והם מחליטים להתגרש. בבית המשפט היא מקבלת משמורת על הכלב "מר סמית'" וג'רי מקבל הרשאה לבקר אותו מדי פעם.
עד שהגירושים יכנסו לתוקף, מתגוררת לוסי בדירתה של דודתה פטסי (ססיל קנינגהם). היא פוגשת גבר גבוה ומושך בשם דן ליסון (ראלף בלאמי) שהגיע מאוקלהומה עם אימו (אסתר דייל). דן הוא רווק עשיר ומתאהב בלוסי. ג'רי מפריע לקשר הזה כשהוא מגיע מדי פעם לפגוש את הכלב. כשהם במועדון לילה הוא מגיע לשם "במקרה" עם חברתו החדשה הזמרת דיקסי בל לי (ג'ויס קומפטון) ששרה שיר "חלומותי חלפו עם הרוח" עם משמעות ארוטית כאשר רוח מניפה את שמלתה בנוסח מרילין מונרו.
דן הוא טיפוס ביישן ורכרוכי. הוא מאוהב בלוסי, כותב לה שירים ושר ביחד איתה. הוא מציע ללוסי להתחתן ולעבור לחוותו באוקלהומה ולחיות שם חיים שקטים. לוסי מהססת, למרות ההצעה המפתה היא עדיין מאוהבת בג'רי הבלתי יציב.
ג'רי מקנא בקשר בין לוסי לדובאל. ופעם אחת הוא מתפרץ לביתו של דובאל בו שרה לוסי בליווי דובאל בפסנתר ומבייש אותה.
בפעם נוספת מגיע דובאל ללוסי ואחריו מגיע ג'רי. כשנכנס דן הם מתחבאים בחדר סמוך ומתחילים לריב ובורחים מהדירה לעיניו של דן שבהסכם עם אמו הוא מנתק את הקשר עם לוסי.
כעת מתחיל ג'רי בקשר רומנטי עם אשת חברה ויורשת עשירה בשם ברברה ואנס (מולי למונט). הרומן שלהם מתפרסם בכל העיתונים. כאשר לוסי עונה על טלפון מברברה במקום ג'רי, הוא אומר לה שלוסי היא אחותו. ברברה דורשת לראות את "אחותו" ולוסי מגיעה לבית ואנס ומתנהגת שם כזמרת זולה ומופקרת כשהיא שרה את "חלומותי חולפים עם הרוח". זה מחסל את הקשר של ברברה וג'רי.
הגירושים עומדים להיכנס לפועל בחצות. ג'רי מסיע את לוסי לביתה והיא מארגנת חבלה במכונית. שוטרים מסיעים אותם באופנועים לבית סמוך השייך לדודתה. הם לא מצליחים להירדם וקצת לפני חצות הם מגלים אחד לשנייה כי הם עדיין מאוהבים.
פרסים
לאו מקארי זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר:
השפעה
לפי הפילוסוף סטנלי קאבל, הסרט מהווה אחת הדוגמאות הבולטות לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואים מחדש" (The Comedy of Remarriage) כפי שעולה בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981. בז'אנר זה, שהיה מאוד פופולרי בהוליווד של שנות ה-30 ושנות ה-40, זוגות מתגרשים, מקיימים פרשיות אהבהבים עם אנשים אחרים, אך בסוף מתחתנים מחדש - אמצעי עלילתי לדון ביחסים מחוץ לנישואין ולעקוף את הצנזורה שהייתה נהוגה באותן שנים בקולנוע האמריקאי.
אנדרה גלן-הרשקוביצ'י
אנדרה גלן-הרשקוביצ'י (בצרפתית: Andree Geulen-Herscovici); (6 בספטמבר 1921 – 1 ביוני 2022) הייתה חסידת אומות העולם מבריסל שבבלגיה שבתקופת השואה הצילה, בפעילות משותפת עם אחרים, כאלף ילדים יהודים.
פעילותה בתקופת השואה
אנדרה גלן הייתה מורה בבית ספר בבריסל. כאשר הופיע אחד מתלמידיה לבית הספר כשהוא עונד טלאי צהוב על בגדיו, הורתה לכל תלמידיה ללבוש סינרים לבית הספר, על מנת לכסות את הטלאי.
לאחר משימותיו הסודיות של המרגל הבלגי ויקטור מרטין, ידעה גלן בבירור מה עלה בגורלם של יהודים אשר נתפסים בידי הנאצים.
גלן הפכה לפעילה בהצלת יהודים לאחר שפגשה חברה יהודיה בוועד להגנת היהודים בבלגיה (CDJ), שהייתה זקוקה לשותפה לא-יהודיה שתסייע לה ללוות ילדים יהודים למחבוא. לגלן ניתן שם קוד – קלוד פורנייר – והיה עליה לעזוב את בית הוריה ולעבור לגור בבית הספר שבו עבדה כמורה, בית ספר בו הייתה פנימייה. ביוזמתה של מנהלת בית הספר, אודיל אובארט, הוסתרו בפנימייה תריסר ילדים יהודים.
במאי 1943 הגרמנים ערכו פשיטה באמצע הלילה על הפנימייה. התלמידים היהודים נאסרו בפשיטה וגלן נחקרה. המנהלת אודיל אובארט ובעלה נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז בגרמניה, שם נספו. שניהם הוכרו על ידי יד ושם בתור חסידי אומות העולם.
באותו לילה הלכה גלן לספר לכל התלמידים היהודים שהכירה על הפשיטה והזהירה אותם לבל ישובו אל בית הספר. לאחר מכן שכרה דירה בזהות בדויה וחלקה אותה יחד עם אידה סטרנו. הקשר עם ארגוני ההצלה נשמר באמצעות תיבות דואר סודיות.
במשך למעלה משנתיים אנדרה אספה ילדים והעבירה אותם למחבוא אצל משפחות נוצריות ובמנזרים. היא וידאה שהמשפחות מסוגלות לקלוט את הילדים והמשיכה לבקר אותן ולדאוג לצורכיהן. הוריהם של רבים מהילדים שהעבירה גלן למסתור, נרצחו בשואה.
לאחר השואה
גלן פעלה להחזרת ילדים ממשפחותיהם האומנות אל הוריהם או משפחתם. לאורך השנים שמרה על קשר עם הילדים שהצילה.
ב-1989 הוכרה אנדרה גלן כחסידת אומות העולם. ב-2007 ביקרה שוב בישראל וביד ושם לרגל כנס בינלאומי של ילדים שהיו במסתור בבלגיה. בטקס ביד ושם הוענקה לה אזרחות כבוד של מדינת ישראל. בזמן ביקורה בישראל, נפגשה גלן עם ניצולים שאת חלקם הצילה בהיותם ילדים. "אפילו בזמנים האפלים ביותר של האנושות ניתן למצוא ניצוצות של אור", אמר השגריר הבלגי בישראל, "אנדרה גלן-הרשקוביצ'י הייתה אחד מניצוצות אלו."
נפטרה ב-1 ביוני 2022.
יום המלריה הבין-לאומי
יום המלריה הבין-לאומי הוא מועד בין-לאומי המצוין כל שנה ב-25 באפריל, על ידי המדינות החברות בארגון הבריאות העולמי, להעלאת המודעות למלחמה במחלת המלריה. במהלך היום נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולמודעות בנושא, כולל דרכי טיפול ומניעה.
המלריה היא מחלה זיהומית טרופית, המופצת על ידי יתוש האנופלס והפוגעת בכבד ופורצת ממנו לכל הגוף. המלריה היא אחד מגורמי המוות העיקריים בעולם כיום: ב-2009 חלו במלריה 225 מיליון אנשים, וב-2010 מתו ממנה 655,000 חולים. רוב רובם של מקרי המוות ממלריה הם באפריקה שמדרום לסהרה.
ארגונים שונים ותוכניות בין-לאומיות משלבים יחד עם פעולות למניעת ההדבקות במחלה תוכניות של חינוך והסברה לקהילות המקומיות. הרעיון המרכזי שבבסיס גישה זו הוא כי הכתבת מדיניות התמודדות עם המחלה ומניעתה איננו יעיל ללא שיתוף הקהילות והקניית ידע וכלים לאוכלוסייה. שכן, באמצעות חינוך ניתן ליצור דור חדש של תושבים שיכירו בחשיבות האמצעים למניעת המחלה על מנת ליצור מצב שבו שיעורי התמותה ממלריה באפריקה יקטנו בצורה משמעותית.
יום המלריה הבין-לאומי נקבע על ידי ארגון הבריאות העולמי, בדומה ליום האיידס העולמי, במאי 2007
אדוארדו ביאנקי
אדוארדו ביאנקי (Edoardo Bianchi; 1985–1946), ממציא ויזם איטלקי, בתחום תעשיית הרכב.
בשנת 1885 ייסד את חברת "F.I.V. Edoardo Bianchi", מפעל לייצור אופניים העתיק בעולם, אשר ייצר בנוסף: אופנועים, קטנועים, מכוניות ומשאיות.
כיום, החברה (לייצור אופנעיים) היא חלק מהחברה השוודית "Cycleurope AB".
ביאנקי נהרג בתאונת דרכים, ב-3 ביולי 1946.
חברת המכונית האיטלקית אוטוביאנקי נקראה על שמו של ביאנקי.
דרכו של אדוארדו ביאנקי
בגיל 8 התקבל ביאנקי לבית הספר "Martinitt" ושם למד והתעניין במכניקה. בשנת 1885 פתח אדוארדו ביאנקי במרכז ההיסטורי של מילאנו בית מלאכה לייצור אופניים.
ביאנקי יזם שינויים מרחיקי לכת בייצור האופניים. בין השינויים שביצע:
חברת ביאנקי
חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה שישה דגמים תחת הסדרה S. (בהספק של בין 4.5 כ"ס ל-12 כ"ס). בשנת 1903 ייצרה החברה את דגם ביאנקי 8HP.
ב- 1914 יצרה חברת ביאנקי 45,000 זוגות אופניים, 1,500 אופנועים ו- 1,000 מכוניות.
בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים.
ב- מלחמת העולם השנייה החברה הגבירה את פעילותה בייצור משאיות וכלי רכב לשימוש צבאי.
ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם קונצרן הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי.
פשטות - תנועה לעירום חברתי
פשטות - תנועה לעירום חברתי היא עמותה ששמה לה למטרה להפיץ את העירום החברתי, על ידי הפקת אירועי עירום חברתי ויצירת דיון ציבורי ופעילות למען חקיקה מתאימה בנושא. בנוסף שם לו הארגון למטרה לקדם רעיונות וערכים נוספים התואמים את האידאולוגיה שמאחורי העירום החברתי כגון: קבלה עצמית, חירות אישית, שוויון מגדרי, ערעור על אידיאל היופי, מאבק בתרבות האונס ועוד. התנועה שואפת לחברה שתאפשר ותקבל הגדרת חופים, פארקים ומועדונים שבהם הלבוש אינו חובה, ושבה עירום חברתי במקומות מוגדרים או מבודדים לא ייחשב עבירה או סטייה.
הקמת העמותה
בשנת 2011 ערך צלם העירום ההמוני ספנסר טוניק מיצג של צילום עירום בים המלח, במטרה לעורר מודעות למצבו המתדרדר של האגם. בעקבות אירוע הצילום התארגנה קבוצה של כמה עשרות חברים, ובהם מייסדי התנועה, לקבוצה פרטית וסגורה למחצה שהפיקה מפגשי עירום חברתי קטנים לחברי הקבוצה, ברוח הנטוריזם. לאחר מספר שנות פעילות החליטו מספר פעילים שברצונם ליצור ארגון חדש שיפעל לקידום הנושא כלפי חוץ ולרתום את ניסיונם ואת היכרותם של אלו שנהנים מעירום חברתי על מנת להפיץ את בשורת העירום, כפי שתפשה אותם הקבוצה, לקהל הרחב, ושינוי הלך הרוח השמרני סביב העירום. העקרונות המרכזיים היו קבלה עצמית, קבלת האחר, חירות אישית והפרדה בין העירום למיניות במפגשים. במאי 2014 הוקמה תנועת "פשטות".
ביולי 2014 הפיקה "פשטות" את האירוע הראשון שלה, אירוע הקראת שירה ופרוזה בעירום, שהתקיים בפאב תל אביבי. מאז המשיכה "פשטות" והפיקה אירועים מסוגים שונים שטרם התרחשו במתכונת נודיסטית בישראל, כמו הקרנת סרט קולנוע בעירום, הצגה בעירום, הרצאות לקהל עירום, אירועי בוק סרפינג בעירום, מסיבות בריכה ועוד.
ביולי 2016, לאור התרחבות הפעילות במהלך השנתיים מאז הקמתה, נרשמה "פשטות" כעמותה רשומה.
אירועים בולטים שערכה העמותה
במסגרת פעילותה ערכה עמותת פשטות מספר אירועי עירום שנערכו לראשונה במתכונת עירומה בישראל.
להקת "עירומיסט"
ההרכב המשיך לפעול גם לאחר האירוע, ומקיים הופעות בהן הוא מבצע קאברים לשירים מוכרים בעברית, בעירום, בפני קהל עירום, במסגרת אירועי העמותה.
Super Mario Sunshine
Super Mario Sunshine הוא משחק הרפתקאות מסוג עולם פתוח, שפותח ושווק על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת הגיימקיוב בשנת 2002. זהו משחק התלת מימד השני בסדרת סופר מריו אחרי סופר מריו 64 משנת 1996. המשחק בוים על ידי יושיאקי קואיזומי וקנטה אוסואי, הופק על ידי שיגרו מיאמוטו וטקאשי טזוקה ואת התסריט כתב מאקוטו וואדה. המשחק נמכר ביותר מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם עד שנת 2006, מה שהופך אותו לאחד ממשחקי הגיימקיוב הנמכרים ביותר.
עלילה ומשחקיות
מריו והנסיכה פיץ' מגיעים לאי הטרופי דֶלפינו כדי לנפוש שם, אך מגלים לחרדתם שהוא זוהם כולו בנוזל מוזר ומושחת בגרפיטי. מריו נעצר על ידי תושבי האי בטענה שראו אותו מזהם את האי. בעזרת ה-F.L.U.D.D (משאבת מים מתקדמת) שמצא, משימתו של מריו היא לנקות את האי דלפינו, להוכיח את חפותו, ולהחזיר את האי למצבו הקודם. העלילה מסתבכת בהמשך המשחק כשמריו צל (Shadow Mario), אשר זה באוזר ג'וניור שהתחפש, מופיע וחוטף את הנסיכה פיץ'. מלבד מריו, גם יושי נתון לשליטת השחקן. ליושי יכולות שונות משל מריו, והוא נמס במגע עם מים ונעלם אם לא מאכילים אותו בפירות. מריו צריך לאסוף כמה שיותר כוכבי זהב (Shine Sprite) כדי להחזיר את האור לאי ולקבל תוספות בסוף המשחק. השחקן צריך למצוא כוכבי זהב בדרכים רבות, לדוגמה: לפי מטבעות זהב (יותר ממאה), מטבעות כחולים ואדומים (יותר מעשרה), מסתורים בשלבים, שלבי בונוס ועוד.
גרסת נינטנדו סוויץ'
ב-18 בספטמבר 2020, המשחק יצא לצד Super Mario 64 ו-Super Mario Galaxy בחבילת Super Mario 3D All-Stars לנינטנדו סוויץ'.
ביקורות
המבקרים שיבחו את הגרפיקה ואת הפסקול של המשחק, אם כי חלק מתחו ביקורת על מצלמת המשחק.
ספר החילוקים
ספר החילוקים או ספר החילוקים שבין אנשי מזרח ובני ארץ ישראל הוא חיבור קטן מראשית תקופת הגאונים, המתאר כחמישים הבדלי מנהגים בין בני ארץ ישראל לבני בבל בנושאים שונים. זהו ספר המנהגים הראשון שבידינו, והוא נתחבר כנראה במאה השמינית בארץ ישראל, בעברית. חשיבותו רבה להבנת מקורות מנהגים שונים, והבדלי המנהג בין הארצות שהושפעו מהתלמוד הירושלמי לארצות שקיבלו בלעדית את התלמוד הבבלי. מחברו אינו ידוע.
הקראים השתמשו בספר לנגח בו את הרבניים, בטענה שהספר מוכיח שמסורתם לא נשמרה היטב, וכך נפלו בה שיבושים.
לחיבור זה שלוש מהדורות. לראשונה, ראתה אור מהדורתו של יואל מילר, וינה, ה'תרל"ח. מרדכי מרגליות ההדיר את החיבור תחת השם: החילוקים שבין אנשי מזרח ובני ארץ ישראל, ירושלים תרצ"ח. בנימין מנשה לוין, אוצר חלוף מנהגים בין בני ארץ ישראל ובין בני בבל, ירושלים תש"ב.
Codemasters
Codemasters (בעברית: קודמאסטרס) היא חברה בריטית לפיתוח משחקי וידאו, שבסיסה בסאות'הם, ווריקשייר שבאנגליה.
החברה נוסדה בשנת 1986 על ידי צמד האחים ריצ'רד ודיווד דרלינג, ועל כן היא אחת ממפתחות המשחקים הוותיקות באירופה.
החברה ידועה בעיקר בשל סדרות משחקים המרוצים המצלחות שהוציאה ביניהן Colin Mcrae Dirt, Grid וסדרת המשחקים הרשמית של הפורמולה 1.
היסטוריה
שנות ה-1980
האחים דרלינג למדו תכנות בוונקובר דרך כרטיס ניקוב ובאמצעות מחשב Commodore PET. בתחילת הדרך, הם הצטרפו לחברה שנקראה Mastertronic הוציאה משחקים מז'אנרים שונים.
בשנת 1985 הם רכשו כמחצית מן החברה והפכו לעצמאים, שנה לאחר מכן הם שינו את שם החברה ל-Codemasters. הם יצרו את המשחק הראשון המבוסס על מרוצי BMX.
בהצהרות החברה הם אמרו שהכיוון הוא למשחקים במחיר מוזל אבל עם איכויות של מחיר מלא, ובראשיתה החברה בעיקר העסיקה בעיקר פרילנסרים.
שנות ה-1990
המעבר בראשית שנות ה-90 החברה עברה מהתמקדות במחשבי 8 ביט למחשבי 16 ביט, ולמשחקים מתומחרים במחיר מלא.
בשנות ה-90 החברה הייתה ידועה בעיקר בשל סדרות המשחקים Dizzy, סדרת Micro machines וכן משחק טניס רשמי בחסות פיט סמפרס לסגה מגה דרייב ול-NES.
המשחקים שווקו בעיקר על ידי חברת Camerica. החברה נתבעה במסגרת המשפט Galoob v. Nintendo שבה הייתה הפרה של זכויות יוצרים על ידי צ'יט מובנה במכשיר שהחברה שווקה (Game Genie).
לקראת סוף שנות ה-90 החברה פתחה בהתרחבות לכיוון השוק האמריקאי.
בין 1998–2004 שיווקה החברה מספר משחקי מוזיקה בחסות MTV בהם משחקים די ג'יי אשר יוצר רמיקסים.
בנוסף למשחקי המרוצים TOCA ו-Colin McRae Rally  החברה גם פיתחה משחקי קריקט (Brian Lara Cricket) ואת סדרת משחקי היריות בגוף ראשון Operation Flashpoint.
בשנת 2007 יצא המשחק הראשון בסדרת המרוצים Colin McRae: Dirt. מספר חודשים לאחר יציאת המשחק נהרג קולין מקריי. החברה גם הוציאה באותה השנה את המשחק הראשון בסדרת Overlord.
במאי 2008 זכתה החברה ברישיון בו היא תפתח משחק שנתי העוקב אחר עונות הפורמולה 1. ב-2009 יצא המשחק הראשון, F1 2009 ומאז ועד היום (2020) החברה מפתחת ומשווקת בכל שנה משחק מרוצים של הפורמולה 1.
שנות ה-2010
באמצע 2012 עברה החברה להתמקד במרוצי מכוניות באופן בלעדי, ולהתמתג מחדש כ"Codemasters Racing". החברה המשיכה להתבסס על שלוש סדרות מאז ועד היום (2020):
Dirt ולשעבר Colin McRae Rally :
סדרה אשר נעה משחקיות ארקיידית ואתגרי פעלולים, למרוצים רציניים יותר כמו מרוצי ראלי קרוס ומרוצי ראלי מציאותיים. מספר דוגמאות:
Grid ולשעבר TOCA: Touring Car Championship
סדרה שבעיקר מתמקדת במרוצי מכוניות תיור, אבל גם כוללת מאפיינים ארקיידים כמו מרוצי דריפט ואתגרים מבוססי זמן.
F1 video game series
סדרה שיוצאת אחת לשנה ועוקבת אחר העונה הנוכחית במרוצי הפורמולה 1. המשחקים כוללים את כל הרישיונות - כלומר כל הנהגים, המכוניות המסלולים ואף את אליפות הפורמולה 2 ומכוניות מן העבר.
החל משנת 2024 החברה תפתח ותשווק את המשחק הרשמי של אליפות העולם בראלי.
אנאטולי קוזנצוב
מייג'ור-גנרל אנטולי איוואנוביץ' קוזנצוב (נולד ב-16 בנובמבר 1957 קוברוב, מחוז ולדימיר) הוא איש ק.ג.ב. לשעבר, שימש כמאבטחו של בוריס ילצין, לאחר מכן ראש הביטחון הנשיאותי וראש שירות הביטחון של נשיא הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה
הוא בוגר בית הספר הגבוה של הק.ג.ב. כיהן כקצין במנהל התשיעי של הק.ג.ב בברית המועצות (שהיה אחראי לאבטחת אישים. עבד בשירות הביטחון של נשיא הפדרציה הרוסית (והיה מאבטחו האישי של ילצין). שימש כראש שירות הביטחון הנשיאותי.
סופיה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
לאחר מותה של אשתו הראשונה של נסיך מוסקבה, איוואן השלישי מקבל את הצעת השגרירים מרומא להתחתן עם הנסיכה הביזנטית הצעירה — זואי פליאולוג. ברומא, איוון שולח את משרתו הנאמן פיודור חרומי ואת האמן האיטלקי איוואן פריאזין, השניים מביאים את זואי מרומא למוסקבה, היכן שהיא מוטבלת מחדש ומאמצת את שמה החדש — סופיה.
עם זאת, לאחר הפיכתה לנסיכה הגדולה של מוסקבה, סופיה לא מצדיקה את התקוות של האפיפיור בדבר הרחבת השפעתה של הכנסייה הקתולית ברוסיה. ניסיונות לשלוח שליחים לשכנע את סופיה להיצמד לקו של רומא ומאוחר יותר הניסיונות להרוג אותה, כל אלה מסתיימים בכישלון.
הסדרה מציגה את רגעי השיא של שלטונו של איוואן השלישי: המלחמה עם רפובליקת נובגורוד, הסכסוך והפסקת אש עם האחים בוריס וולוצקי ואנדריי הגדול, הירידה בכוחה של אורדת הזהב, כמו גם העימות בין סופיה לבין ילנה וולושנסקאיה — אשתו של הבן הבכור של איוון השלישי.
שידור
הסדרה "סופיה" הפכה לאחת הסדרות העיקריות בעונת הטלוויזיה של סתיו 2016. פרק הבכורה שודר ב--28 בנובמבר 2016 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה 1". בתקופה שבין 28 בנובמבר ל-1 בדצמבר, הסדרה שודרה החל מהשעה 21:00 עד 23:00 (פרק כפול).
פסקול
השיר "אני מאמין לך" נשמע בגמר הקרדיטים של סדרת הטלוויזיה ומבוצע על ידי הזמר גריגורי לפס. המוזיקה נכתבה על ידי איגור מאטוויינקו, המילים — ג'אהאן פולייבה. על פי הכתב אולג פקשין שיר עם מוטיבים עממיים לא קיים ברפרטואר של לפס ועבורו זו הייתה התנסות ראשונה לבצע שיר עממי.
טקס פרסי אנני ה-41
טקס פרסי אנני ה-41 (באנגלית: 41st Annie Awards) נערך ב-1 בפברואר 2014 ובמהלכו הוענקו פרסים על תחום ההנפשה בקולנוע ובטלוויזיה בשנת 2013. הטקס נערך באולם "רויס הול" שבארצות הברית, והונחה על ידי פטריק וורברטון.
פרסים כלליים מרכזיים
בתחום הקולנוע הקולנוע, "לשבור את הקרח" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, "השג לך סוס!" זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר, "דחליל צ'יפוטלה" זכה בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר, ו"עוגת חתונה" זכה בפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר.בתחום הטלוויזיה, "הנסיכה סופיה הראשונה" זכתה בפרס לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לגיל הרך, "הרפתקאות פין וג'ייק" זכתה בפרס לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לילדים ונוער וסדרת הטלוויזיה "פיוצ'רמה" זכתה בפרס לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר למבוגרים.בנוסף, בתחום משחקי הווידאו, "The Last of Us" זכה בפרס משחק הווידאו הטוב ביותר.
פרסים אישיים מרכזיים
בתחום הקולנוע, כריס באק וג'ניפר לי זכו בפרס הבימוי הטוב ביותר עבור "לשבור את הקרח", הייאו מיאזאקי זכה בפרס התסריט הטוב ביותר עבור "הרוח העולה", קריסטן אנדרסון-לופז, רוברט לופז וכריסטוף בק זכו בפרס הפסקול הטוב ביותר עבור "Frozen", גרג שניידר זכה בפרס העריכה הטובה ביותר עבור "בית ספר למפלצות", וג'וש גד זכה בפרס הדיבוב הטוב ביותר עבור דיבוב דמותו של אולאף ב"לשבור את הקרח". בתחום הטלוויזיה, אנגוס מקליין זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר עבור "צעצוע של סיפור: ההסתבכות", לואיס מורטון זכה בפרס התסריט הטוב ביותר עבור "פיוצ'רמה", כריסטופר וויליס זכה בפרס הפסקול הטוב ביותר עבור "מיקי מאוס", ליה אוונס זכתה בפרס העריכה הטובה ביותר גם כן עבור "מיקי מאוס", וטום קני זכה בפרס הדיבוב הטוב ביותר עבור דיבוב דמותו של מלך הקרח ב"הרפתקאות פין וג'ייק".
פרסים מיוחדים מרכזיים
פיל טיפט, קאטסוירו אוטומו וסטיבן ספילברג זכו בפרס על שם וינזור מקיי, ואליס דייוויס זכתה בפרס על שם ג'ון פוראי.
Live (אלבום של אביב גפן)
LIVE הוא אלבום הופעה משולש של המוזיקאי אביב גפן, אשר יצא לאור בשנת 2008.
האלבום כלל 3 דיסקים: שני הדיסקים הראשונים כוללים שירים מסיבוב ההופעות של גפן מקיץ 2007, והדיסק השלישי כולל קליפים והופעות משנים מוקדמות של גפן. כמו כן, כולל האלבום שני שירים חדשים - "שחור לבן", שיצא כסינגל לתחנות הרדיו, ו"אין שמחים בלילה". מהאלבום יצאו כסינגלים הביצועים לשירים "גן החטאים" ו"חלומות גדולים".
ב-6 במרץ קיים גפן מופע לכבוד השקת האלבום, בו התארחו ברי סחרוף, אסף אמדורסקי וחבר להקת הבי ג'יז, רובין גיב.
קישורים חיצוניים
ביקורות
קאראנגטאנג
הר הגעש פעיל, והתפרץ 41 פעמים מאז שנת 1675. התפרצות ההר בשנת 1997 הביאה למותם של שלושה מתושבי האי. ההר התפרץ לאחרונה ב-11 במרץ 2011, זמן קצר לאחר רעידת האדמה בסנדאי שביפן.
האמנים המושמעים ביותר בספוטיפיי
הראפר האמריקאי דרייק הוא האמן ששיריו צברו הכי הרבה השמעות בשירות הזרמת המוזיקה, ספוטיפיי, בכל הזמנים, עם למעלה מחמישים מיליארד השמעות במצטבר.
החל משנת 2012 מפרסמת חברת ספוטיפיי רשימה שנתית המדרגת את האמנים ששיריהם הושמעו הכי הרבה פעמים בפלטפורמה במצטבר. דרייק והראפר הפורטוריקני באד באני הם היחידים שהגיעו לראש הרשימה שלוש פעמים, בעוד באד באני עשה זאת ברציפות.
הקונצ'רטו הכפול של ברהמס
קונצ'רטו לכינור, צ'לו ותזמורת, אופ' 102 בלה מינור, המוכר יותר בכינוי "הקונצ'רטו הכפול", הוא יצירה מאוחרת מאת יוהנס ברהמס, ויצירתו האחרונה לתזמורת. זהו גם האחרון מארבעת הקונצ'רטי שכתב. ברהמס הלחין את היצירה בקיץ 1887, והיא בוצעה לראשונה ב-18 באוקטובר באותה שנה על ידי תזמורת גירצניך בקלן.
רקע
היצירה נכתבה עבור הצ'לן רוברט האוסמן, שהשתתף בעבר בביצועי בכורה של יצירות קאמריות מאת המלחין - שנה קודם לכן הוא כתב עבורו את הסונטה השנייה לפסנתר וצ'לו - ועבור הכנר יוזף יואכים. יואכים היה ידיד ותיק, אבל היחסים ביניהם הצטננו לאחר גירושיו מאשתו - ברהמס צידד באשתו של יואכים. הקונצ'רטו נכתב אפוא כמחווה של פיוס מצד ברהמס; קלרה שומאן ציינה ביומנה כי הודות ליצירה דיברו ברהמס ויואכים ביניהם בפעם הראשונה מזה שנים. ביצירה נעשה שימוש במוטיב לה-מי-פה, או באותיות לטיניות A-E-F, חילוף של F-A-E, שהוא מוטיב המזוהה עם יואכים (ראשי התיבות של Frei aber einsam, "חופשי אבל בודד", המוטו של הכנר) שברהמס כבר השתמש בו ביצירות אחרות. במכתב לקלרה שומאן סיפר לה ברהמס כי הוא חושש מפני הכתיבה לכלים שאינו מנגן בהם: "הייתי צריך להעביר את הרעיון למישהו שמכיר את הכינור טוב ממני."
מבנה
לקונצ'רטו שלושה פרקים: