cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריכרד ליכטהיים
בתקופת השואה
באותה תקופה פעל בפולין תעשיין גרמני אנטי-נאצי בשם אדוארד שולטה כמנהל חברת מכרות גרמנית. אזור פעולתו היה בשלזיה, בקרבת מקום למחנה ההשמדה אושוויץ. במסגרת תפקידו נסע לעיתים קרובות לשווייץ, ובהיותו שם מסר מידע לשירותי המודיעין של בעלות הברית. ב-29 ביולי 1942 עלה שולטה על רכבת מפולין לשווייץ, בנסיעה שמטרתה הייתה לחשוף בפני הארגונים היהודיים בשווייץ, ודרכם בפני בעלות הברית, את דבר ביצועו של "הפתרון הסופי" להשמדתם של כל יהודי אירופה באמצעות הגז ציקלון בה. בהגיעו לשווייץ נפגש שולטה בציריך עם איש עסקים יהודי, שעמו היו לו קשרי עסקים, וגילה לו את הסוד הנורא. הידיעה הגיעה לגרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ. ריגנר עמד על חשיבות הידיעה ועל חומרתה, והעבירה במברק שלימים קיבל את הכינוי "מברק ריגנר" לידיעת ממשלות בעלות הברית. במקביל העביר ריגנר את תוכן המסר של שולטה לידיעתם של ליכטהיים והנציג הנוסף של הסוכנות היהודית בשווייץ, חיים פוזנר, והם הביאו את המידע לידיעת חיים ברלס, מנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, שהעבירהּ לידיעת הנהלת הסוכנות בירושלים. הידיעה הגיעה לסוכנות בשיאה של התקופה שכונתה לימים "מאתיים ימי חרדה", כאשר כוחות קורפוס אפריקה של הגנרל ארוין רומל התקדמו לכיוון תעלת סואץ וביישוב היה חשש כבד לכיבוש הארץ על ידי הנאצים. הנהלת הסוכנות שקלה והחליטה שלא לפרסם את המידע באותם חודשי חרדה, כדי שלא לעורר פאניקה, ומשום הקושי להאמין במידע המחריד.
בראשית נובמבר 1942 חלפה החרדה לגורל היישוב כאשר הבריטים ניצחו את כוחותיו של רומל בקרב אל-עלמיין השני. סמוך לאחר מכן הגיעה לארץ ישראל קבוצה מאנשי היישוב שהוחזרו מאירופה הנאצית. הקבוצה כללה 69 יהודים שעזבו את פולין בשיאה של תקופת ההשמדה והם אישרו את המידע על ההשמדה הטוטאלית. בשלב זה, לאחר שחלפה סכנת כיבוש הארץ על ידי הנאצים, החליטה הנהלת הסוכנות לפרסם הודעה רשמית על דבר ההשמדה, ופרסמה ב-22 בנובמבר 1942 הודעה שלפיה נתקבלו ידיעות "ממקורות מהימנים ומוסמכים" שהנאצים החלו במסע השמדה שיטתי של יהודי פולין. הנהגת היישוב הכריזה על שלושה ימי אבל מ-30 בנובמבר עד ל-2 בדצמבר 1942. נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי הארץ, בוטלו כל הצגות הקולנוע ברחבי הארץ והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
באיגרת זו העביר ליכטהיים גם מידע שהגיע לז'נבה מהולנד ומסר כי מספר המגורשים מהולנד הגיע ל-80-90 אלף יהודים. ליכטהיים היה חדור דאגה לגורל היהודים שחיו עדיין מחוץ לטווח הגירושים הישיר של הנאצים. ב-13 באפריל 1943 כתב ליכטהיים לירושלים: "לא נותר לי אלא לקוות כי לא יחול שינוי לרעה באיטליה ובהונגריה - מדינות הציר היחידות שקהילותיהן היהודיות עדיין בטוחות למדי, אולם אין לדעת מה יביא איתו יום המחרת".
השינוי לרעה במצבם של יהודי איטליה התרחש ב-25 ביולי 1943 כאשר בניטו מוסוליני הודח והחלה פלישת בעלות הברית לאיטליה, שעליה הגיבו הגרמנים בכיבוש צפון איטליה ומרכזה. ליכטהיים וגרהארט ריגנר שלחו מברק לניו יורק, ובו נאמר: "האירועים האחרונים באיטליה והנסיגה הקרובה של כוחות איטלקיים מהאזור בצרפת המוחזק על ידי האיטלקים מבשרים סכנה חמורה ליהודים הרבים המרוכזים באזור זה". ואכן שואת יהודי איטליה ושילוחם להשמדה החלו.
ליכטהיים המשיך לרכז מידע ולנתחו. במברק קודר ששיגר לירושלים ב-25 בספטמבר 1943 הוא סקר את קצב ההשמדה ונקב במספרי המגורשים, שנשלחו לכאורה לעבודה והוסיף: "והרי אתם יודעים מה פירושו של דבר לגבי רובם".
ב-19 במרץ 1944 נכבשה הונגריה, שהייתה עד אז בעלת בריתם של הנאצים, על ידי הגרמנים. ליכטהיים הבין כי גם גורלם של יהודי הונגריה נחרץ.
בעקבות דו"ח ורבה-וצלר, שהופץ בעולם במאי 1944, נתגלה לעולם לראשונה סודו של אושוויץ. עד אז דובר על שילוחם של היהודים ל"יעד בלתי ידוע" וסברו כי אושוויץ בירקנאו אינו אלא מחנה עבודה אחד מני רבים. עתה נתברר כי זהו מרכז הרצח הגדול באירופה. ב-19 ביוני 1944 הבהיר ליכטהיים במברק לירושלים: "אנו יודעים עתה בדיוק מה אירע והיכן אירע הדבר". ליכטהיים הוסיף: "אכן יש בבירקנאו מחנה עבודה...כמו במקומות רבים בשלזיה העילית...אך בנוסף למחנות העבודה עצמם יש יער של עצי לבנה ליד בירקנאו...שבו בוצעו ההמתות ההמוניות הראשונות בשיטה "פרימיטיבית" למדי, ואילו מאוחר יותר הן בוצעו במחנה העבודה בעצמו בעזרת כל המתקנים המדעיים הדרושים למטרה זו, כלומר בבניינים שנבנו במיוחד לתכלית זו עם תאי גאז ומשרפות".
עתה גם נתברר לליכטהיים כי אכן מתבצע חיסולם של יהודי הונגריה. ב-26 ביוני 1944 הודיע באיגרת לירושלים כי כל מחוזות הונגריה הצפונית והמזרחית הם עתה "יודנריין". הוא הוסיף: "אפילו מבודפשט הגיעו אלינו מכתבים המספרים, כי כבר אפסה תקוותם של ידידינו כי יינצלו. למעשה הם שולחים לנו ברכת פרידה". הוא המשיך וכתב כי מהונגריה מגורשים מדי יום 10,000 עד 12,000 איש אל מחנות המוות". באיגרתו קרא ליכטהיים לנקוט פעולת תגמול נגד הנאצים כדרך היחידה שיכולה להפסיק את הקטל. כן קרא ליכטהיים לתת פרסום רב לעובדות על אודות ההרג ולהזהיר את ממשלת הונגריה כי תשא באחריות לרצח ההמונים.
באותו היום שבו כתב ליכטהיים את איגרתו לירושלים הוא כתב גם לאיש הצירות הבריטית בברן בירת שווייץ על גורלם של יהודי הונגריה, וביקש להעביר למשרד החוץ הבריטי את המסר הבא: "עוד ועוד ידיעות מגיעות אלינו על גורלם המחריד של יהודי הונגריה ועל הטבח ההמוני שהגרמנים מבצעים במחנות המוות בפולין ובשלזיה העילית". בהתבסס על דברי ליכטהיים ועל מכתב שהגיע אליו ממשה קראוס מנהל המשרד הארצישראלי בבודפשט כתב הציר ללונדון: "קיבלתי ידיעות חדשות מהונגריה המציינות, כי קרוב למחצית מכלל 800,000 היהודים בהונגריה כבר גורשו בקצב של 10,000 עד 12,000 ביום. רוב הטרנספורטים האלה יצאו למחנה המוות בירקנאו, ליד אושווינצ'ים בשלזיה העילית".
בסוף איגרתו הציע ליכטהיים ארבע הצעות: ראשית - לנקוט פעולות תגמול נגד הגרמנים שבידי בעלות הברית, שנית - להפציץ את מסילות הברזל המוליכות מהונגריה לבירקנאו, שלישית - לערוך הפצצות על מתקני ההשמדה שבמחנות המוות, רביעית - להפציץ את כל בנייני הממשלה בבודפשט.
בעלות הברית לא עשו דבר מכל הצעותיו של ליכטהיים. את הבריטים הדאיג החשש שמאות אלפי היהודים מהונגריה יגיעו לארץ ישראל והם החלו לדבר על יעדים חלופיים בכל קצווי העולם, הצעה שלא היה לה באותן נסיבות כל אפשרות להתממש, אך ליכטהיים נתפס לה כמוצא אחרון והבריק ללונדון ב-24 ביולי 1944 כי שווייץ מוכנה לקלוט מספר מסוים של ילדים יהודים וכי שוודיה הכריזה על נכונותה לקלוט את כל היהודים מהונגריה אשר אזרחים שוודים כלשהם יסכימו לתת ערבות להחזקתם.
בין כה לכה תכפו המאורעות; בין יולי לספטמבר 1944 חדלה ההשמדה לשבועות מספר. כאשר עמד שליט הונגריה הורטי להודיע כי הונגריה פורשת מן המלחמה לצד גרמניה, הדיחו הנאצים את הורטי ב-15 באוקטובר 1944, ומינו את הפשיסט האנטישמי פרנץ סלשי ראש מפלגת צלב החץ לראש הממשלה, ולמעשה לשליט הבלעדי במדינה. עם עלייתו של סלשי לשלטון נסתיימה ההגנה שהעניקו עד אז השלטונות לשארית יהודי בודפשט. כנופיות "צלב החץ" השתוללו ברחובות העיר. אלפי יהודים נרצחו ברחוב והושלכו אל נהר הדנובה שהאדים מדם. עשרות אלפים נשלחו למסעות מוות ולעבודת כפייה. כמאה אלף מן היהודים שנותרו רוכזו בגטו בחודש דצמבר 1944 בתנאים קשים. קצב הרציחות הואט לקראת סוף המלחמה באמצעות פעולות הרואיות של דיפלומטים ממדינות נייטרליות, ובמיוחד ראול ולנברג השוודי וקרל לוץ השווייצרי, שהודות להם ניצלו ממוות אלפי יהודים. כשנכבשה הונגריה על ידי הצבא האדום בימיה האחרונים של המלחמה, באפריל 1945, נותרו בה מכ-700,000 היהודים שחיו בה לפני המלחמה, כ-135,000 יהודים בלבד.
בתום המלחמה, בראשית מאי 1945, הסתיים תפקידו ההיסטורי של ליכטהיים כמתריע מפני שואת יהודי אירופה וכעד להתרחשותה.
ערוב ימיו
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שב ליכטהיים לארץ ישראל, התיישב בשכונת רחביה בירושלים והמשיך בתפקידו כדירקטור בחברת הביטוח "מגדל". בשנות ה-50 פרסם את ספריו "תולדות הציונות בגרמניה" ו"שאר ישוב: זכרונות ציוני מגרמניה". ליכטהיים נפטר בשנת 1963 והוא בן 78 שנים.
קישורים חיצוניים
‬
לורנס ניקולסון
'''לורנס "לארי" ד. ניקולסון (באנגלית: Lawrence "Larry" D. Nicholson'''; נולד ב-29 ביוני 1956) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ניקולסון נולד בטורונטו שבקנדה. ב-1979 סיים לימודיו במכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית ("סיטאדל"). את הלימודים עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל הנחתים.
שירת כמפקד מחלקה בגדוד השלישי של דיוויזיית הנחתים הראשונה, כקצין גיוס של חיל הנחתים ומפקד מחלקה בבית הספר לקצינים של המארינס. פיקד על פלוגה רובאית בגדוד השלישי של רגימנט הנחתים השביעי ועל פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים התשיעי. בשנים 1990–1993 הדריך באקדמיה הימית של ארצות הברית ולאחר מכן יצא ללימודים במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית והשלים תואר שני. ב-1994 הוצב בירושלים כחלק מכוח המשקיפים של UNTSO. בשנים 1995–1997 שירת כסגן מפקד גדוד הסיור הממוכן השני של דיוויזיית הנחתים השנייה ובשנים 1997–1999 שימש קצין אג"ם של הדיוויזיה.
ב-1999 מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט הנחתים השני. התקופת פיקודו נשלח הגדוד לאזור קוסובו כחלק מיחידת המשלוח ה-26 של הנחתים. ב-2001 מונה לסגן מפקד רגימנט הנחתים השני. למד במכללת ההגנה של נאט"ו ברומא ושירת כקצין תכנון במטה נאט"ו בבריסל.
ביולי 2004 מונה לקצין אג"ם של דיוויזיית הנחתים הראשונה שהוצבה ברמאדי שבעיראק. ב-14 בספטמבר 2004 מונה למפקד רגימנט הנחתים הראשון שהוצב בפלוג'ה, באותו היום נפגע מפצצת מרגמה שהרגה את קצין הקשר שלו. ניקולסון נפצע באורח קשה ופונה לגרמניה ולאחר מכן למרכז הרפואי הלאומי של הצי במרילנד. לאחר מספר ניתוחים ותקופת שיקום חזר בסוף השנה לשירות בעיראק. ביולי 2005 מונה למפקד רגימנט הנחתים החמישי שהוצב בפלוג'ה בשנים 2006–2007. במהלך הלחימה בעיראק נהרגו 221 מחיילי הרגימנט ונספחיו. על פועלו עוטר ניקולסון באות לגיון ההצטיינות עם סימון V לאומץ לב.
לאחר שהועלה לדרגת בריגדיר גנרל מונה לסגן מפקד פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים בבסיס קוונטיקו. פיקד על חטיבת המשלוח השנייה של הנחתים שהוצבה במחוז הלמנד באפגניסטן. שימש עוזרו הצבאי הבכיר של סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית וקצין אג"ם של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
ביוני 2013 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה, וב-11 בספטמבר 2015 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים שמפקדתו באוקינאווה שביפן. הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
בורסיפה
בּוֹרְסִיפָּה (בשומרית: BAD.SI.(A).AB.BAKI, באכדית: בּוֹרְסִפָּ) הייתה עיר עתיקה חשובה בשומר. העיר נבנתה משני צידו של אגם כ-19 ק"מ דרום-מערב לעיר בבל על הגדה המזרחית של נהר הפרת. האתר הארכאולוגי שוכן כיום במחוז באבל בעיראק. תושבי המקום קוראים למקום "בירס נימרוד" משום שהם מזהים את האתר עם נמרוד המקראי. השריד הבולט באתר הוא זיגוראת שנקרא "מגדל הלשון", זוהה במסורת התלמודית ומאוחר יותר במסורת הערבית כמגדל בבל.
בוני הזיגוראת משומר-אכד הקימו אותו לכבוד האל המקומי נבו שהיה הבן של האל מרדוך, אלה של העיר הבכירה בבל.
היסטוריה
בורסיפה מוזכרת במקורות השונים מתקופת אור 3 ותקופות מאוחרות יותר כמו בתקופת הממלכה הסלאוקית וגם בתקופה האסלאמית הקדומה, בדרך כלל בהקשרים של העיר בבל. העיר הייתה תמיד תלויה בבבל ומעולם לא הייתה מרכז של כוח אזורי. החל מהמאה ה-9 לפנה"ס העיר שכנה על הגבול שמדרומו שכנו שבטי הכשדים.
אדריכלות בברצלונה
לאדריכלות בברצלונה הייתה אבולוציה מקבילה לזו של שאר האדריכלות הקטלונית והספרדית, והיא עקבה בדרכים מגוונות אחר המגמות המרובות שנוצרו בהקשר של ההיסטוריה של אדריכלות המערב. לאורך ההיסטוריה שלה, ברצלונה קיבלה בברכה תרבויות וציוויליזציות שונות, שתרמו את תפיסת האמנות שלהן והשאירו את מורשתן לדורות הבאים. מהמתיישבים האיבריים הראשונים, דרך המתיישבים הרומאים, הוויזיגותים והתקופה האסלאמית הקצרה, ועד להופעתה של האמנות, השפה והתרבות הקטאלנית בימי הביניים, שבהן הרומנסקית והגותית היו תקופות פוריות מאוד לפיתוח האמנותי של האזור.
בורסיפה
היסטוריה
נבוכדנצר השני חידש את כל המקדשים בעיר. בראש השנה הבבלי הייתה מתקיימת תהלוכה של האל נבו. פסלו של האל הועבר מבורסיפה לבבל. בתחילת חודש סיוון היו כוהנות מהמקדש בבבל הולכות לבורסיפה.
אדריכלות בברצלונה
היסטוריה
במהלך העידן המודרני, כאשר העיר ברצלונה הייתה קשורה למלוכה ההיספאנית, הסגנונות העיקריים בה היו הרנסאנס והבארוק, שהתפתחו מסגנונות זרים שהגיעו מאיטליה וצרפת. סגנונות אלה יושמו בגרסאות מקומיות שונות, ולמרות שמספר מחברים טוענים כי זו לא הייתה תקופה מפוארת במיוחד, איכות היצירות הייתה בקנה אחד עם זו של המדינה כולה.
בורסיפה
היסטוריה
העיר הייתה מחוברת לעיר בבל באמצעות תעלת מים בשם "נאר ברסיפ" (נאר-נהר).
אדריכלות בברצלונה
היסטוריה
המאה התשע-עשרה הביאה לתחייה כלכלית ותרבותית מסוימת, שבאה לידי ביטוי באחת התקופות הפוריות ביותר באדריכלות העיר, המודרניזם. עד המאה התשע עשרה, ברצלונה הייתה מוקפת בחומותיה מימי הביניים, ונחשבה לכיכר צבאית, ולכן צמיחתה הייתה מוגבלת. המצב השתנה עם הריסת החומות והתרומה לעיר של פארק המצודה, מה שהוביל להרחבת העיר לאורך המישור הסמוך, עובדה שבאה לידי ביטוי בפרויקט אישמפלה שתכנן אילדפונס סרדה. הייתה זו ההרחבה הטריטוריאלית הגדולה ביותר של ברצלונה. גידול משמעותי נוסף בשטחה של העיר התרחש בין סוף המאה התשע-עשרה לתחילת המאה העשרים עם סיפוחן של מספר עיריות גובלות. כל זה התפרש עם התאמת המרחבים העירוניים החדשים והגדלת העמלות האמנותיות העירוניות בדרכים ציבוריות, שזכו לטובות גם באירועים שונים שנערכו בעיר כמו התערוכה העולמית של 1888 והתערוכה העולמית של 1929 וגם, אירועים מודרניים יותר כמו המשחקים האולימפיים של 1992 והפורום האוניברסלי לתרבויות של 2004.
המאה העשרים החלה עם עדכון הסגנונות השונים שיצרו אדריכלים מקומיים והתחברו לזרמים בינלאומיים. ההתפתחות האדריכלית בשנים האחרונות והמחויבות לעיצוב וחדשנות, כמו גם הקישור בין תכנון עירוני עם ערכים אקולוגיים וקיימות, הפכו את ברצלונה לאחת הערים האירופיות המתקדמות ביותר בתחום האדריכלי, והיא הוכרה בכך עם פרסי הצטיינות רבים כגון מדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטיים (RIBA) בשנת 1999 ופרס הביאנלה של ונציה בשנת 2002.
בורסיפה
היסטוריה
המקדש לאל נבו נהרס בשנת 484 לפנה"ס בעת דיכוי מרד כנגד המלך האחמני חשיארש הראשון.
אדריכלות בברצלונה
היסטוריה
המורשת האדריכלית של העיר נהנית מהגנה מיוחדת מכוח חוק 9/1993 למורשת התרבות הקטלאנית, המבטיח הגנה, שימור, מחקר והפצה של המורשת התרבותית, בכמה דרגות כיסוי: רמה To (נכס תרבות בר תוקף בעל עניין לאומי), רמה B (נכס תרבות בר תוקף בעל עניין מקומי), רמה C (נכס בעל עניין עירוני) ורמה D (נכס בעל עניין תיעודי).
בורסיפה
היסטוריה
בתקופה התלמודית התקיימה בעיר קהילה יהודית חשובה. בתלמוד מופיע שם העיר בורסיף. בימי הביניים המקום נקרא בורס.
העיר התקיימה עד הכיבוש המונגולי בשנת 1258 לספירה.
ארכאולוגיה
האתר נחפר בשנת 1854 תחת הנהלתו של האשורולוג הבריטי הנרי רולינסון, כאשר את עיקר העבודה עשו הכפופים לו. רולינסון עצמו חפר אישית במקדש לאל נבו את "מנסרת נבוכדנצר השני" שכללה רשימת שמות של אנשים ותפקידם. המנסרה מזכירה גם את העיר אשדוד (המנסרה שוכנת במוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול).
בין השנים 1881-1879 האתר נחפר על ידי האשורולוג האשורי הורמוזד רסאם עבור המוזיאון הבריטי. חפירותיו התרכזו במקדש לאל נבו. חפירה ארכאולוגית נוספת התקיימה בשנת 1902 על ידי רוברט קולדווי Robert Koldewey אדריכל גרמני. זו הייתה חפירה משנית לחפירתו העיקרית בעיר בבל. גם הוא התרכז בחפירתו באתר במקדש לאל נבו.
בשנת 1980 החלה לחפור באתר משלחת של אוניברסיטת אינסברוק (Leopold-Franzens-Universität Innsbruck). המשלחת חפרה באתר במשך 16 עונות חפירה. בתחילה הם חפרו באזור הזיגוראת, ולאחר מכן חפרו את שרידי המקדש לאל נבו. בעקבות המצב הפוליטי בעיראק החפירות הופסקו.
הממצאים באתר כללו לוחות חרס בכתב יתדות שעסקו בנושאים משפטיים, אדמיניסטרטיביים ואסטרונומים. חלקם הגיעו לשוק השחור. פרסומים על הארכיון החלו בשנות ה-80 של המאה ה-20. הממצאים כללו כתובת של נבוכדנצר השני שנקראת "כתובת בורסיפה" (Borsippa inscription), המספרת איך הוא שיקם את המקדש לאל נבו שנקרא "המקדש של שבע הספירות" השיקום נעשה באמצעות לבנים מלאפיס לאזולי.
על פי המשלחת האוסטרית, הזיגוראת נבנה על ידי נבוכדנצר על שרידי זיגוראת קדום מהאלף השני לפנה"ס. לאחר שהושלם הוא הגיע לגובה של 70 מטר, והוא היה בנוי מתשעה מפלסים. שרידי הזיגוראת מגיעים לגובה של 52 מטר מעל פני המישור.
בחפירה נמצאה אבן יסוד של מבנה שנשאה כתובת שתוכניתו של נבוכדנצר הייתה לבנות את מקדש הזיגוראת בבורסיפה על פי תוכנית המקדש בבבל, והוא יגיע לשמים.
בורסיף בתלמוד
על פי מסכת קידושין נחשב לעניין יוחסים כמשובח ביישובי בבל. אזכורים של העיר מופיעים במקומות נוספים בתלמוד. במסכת סנהדרין למשל, מסופר על אירועי מגדל בבל. על פי הגמרא, לאחר שנחרב המגדל נשארה מעין קללה על האוויר שבסביבתו וכל מי ששוהה באוויר זה לוקה בשיכחה. מיד לאחר מכן נותנת הגמרא עצה טובה: "אמר רב יוסף: בבל ובורסיף, סימן רע לתורה", משום שמי ששוהה בהם שוכח את תורתו. ולמה נקרא שמה בורסיף משום שאדם השוהה בה משתכחת ממנו תורתו, והוא הופך למעין בור ריק ממים ("בור שאפי" = בור ריק). מכאן שבבורסיף נבנה מגדל בבל.
היולין
ביוגרפיה
קים היו-ג'ונג נולדה באינצ'ון ב-11 בדצמבר 1900. אביה הוא קצין צבא בדימוס. היא נולדה בלידה מוקדמת, סבלה ממחלות רבות ועברה מספר ניתוחים.
היולין אהבה שירה וריקוד מגיל צעיר. היא נבחנה במספר אודישנים מטעם חברת ההקלטות JYP אנטרטיינמנט, אך לא התקבלה. בסופו של דבר, היא הצטרפה לחברה סטארשיפ אנטרטיינמנט.
2010–2017: Sistar
בשנת 2010, החליטה סטארשיפ אנטרטיינמנט להקים להקת בנות חדשה. ב-3 ביוני 2010, החלה הלהקה להופיע תחת השם "Sistar", כאשר הזמרת בחרה לעצמה את שם הבמה "היולין". במהלך שנת 2011, הוציאה הלהקה מספר סינגלים ומיני אלבום שזכו להצלחה בקוריאה הדרומית.
בשנת 2012, כיכבה היולין בעונה השנייה של סדרת הדרמה "Dream High". בנובמבר 2013, הוציאה היולין את אלבום הסולו הראשון שלה, Love & Hate. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Lonely" ו-"One Way Love", שזכו להצלחה רבה, כאשר השני אף הגיע למקום הראשון במצעד הקיי-פופ הוט 100 של בילבורד. במקביל, המשיכה הזמרת לפעול כחלק הלהקה ולהשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות.
בשנת 2016, השתתפה היולין בגרסת המקור הקוריאנית של התוכנית "הזמר במסכה", ששמה "King of Mask Singer", וזכתה במקום השני. באותה השנה פרסמה הזמרת את המיני-אלבום הראשון שלה, It's Me.
במאי 2017 פורסם רשמית על פירוק "Sistar", וכל זמרת פנתה לקריירת סולו משלה.
לאחר פירוק הלהקה
בשנת 2019 הוציאה היולין סינגל חדש בשם "니가 더 잘 알잖아 (youknowbetter)", בו שיתפה פעולה עם מלאני פונטנה. בהמשך, החלה את סיבוב הופעות הסולו הראשון שלה, "2019 Hyolyn 1st World Tour [TRUE]".
באוגוסט 2020, פרסמה הזמרת את המיני-אלבום השני שלה, Say My Name.
חנוך זונדל בן יוסף
הרב חנוך זונדל (-ו' בכסלו תר"כ, 1859) מחכמי פולין. עסק בתחום מדרשי האגדה וביאורי התפילה, מחבר הספרים "עץ יוסף" ו"ענף יוסף" ו"יד יוסף".
ביוגרפיה
נולד לרב יוסף ולחיה. התגורר בביאליסטוק בה שימש כדרשן וכן מסר שיעורים ב"חברת מדרש" במדרשי חז"ל. אין ידועים פרטים רבים עליו, אך בפנקס ביאליסטוק כותב עליו אברהם שמואל הירשברג שזקני ביאליסטוק מסרו לו שהוא היה נחשב לצדיק ו"בעל מדרגה".
חיבר פירושים על מספר מדרשים כמו מדרש רבה, מדרש תנחומא, אגדת בראשית, עין יעקב וסדר עולם. פירושיו נחלקו לשניים, ביאור קצר בשם עץ יוסף וביאור מרחיב עם חידושים בשם ענף יוסף. את הפירושים הוא קרא על שם אביו רבי יוסף. ספריו מהווים ליקוט של פירושים קודמים (כמו "יפה תואר" של רבי שמואל יפה אשכנזי או על הנ"ך - פירושי הראשונים) כמו גם חידושים עצמיים.
על ספריו המלצות מרבי יוסף שאול נתנזון, רבי שמואל אביגדור תוספאה, רבי אריה לייב קצנלבויגן ועוד.
ספריו
עקב הקשיים שהערים השלטון הרוסי על הדפסת ספרי קודש, נאלצו רבים להדפיס את ספריהם ברחבי גרמניה, בקניגסברג, שטטין, יוהניסבורג (בה נוסד הדפוס בשנת תר"י), ליק ועוד. ספרים אלו לעיתים מצויות, הודפסו ללא ציון שנת ההדפסה או מיקום ההדפסה, כדי לא לעורר תהיות בשלטונות הרוסיים. כמו כן חיבר מספר קונטרסי מספד:
מטה חומת מגן
מטה חומת מגן הוא ארגון ימני הקורא לסרבנות במקרים בהם חיילים מקבלים פקודה לפנות יישובים.
מטרת הארגון היא לא לפעול או לשבש תוכניות כמו תוכנית ההתנתקות אלא למנוע מלכתחילה את ההכשר לקבל החלטות מסוג זה.
היסטוריה
ב-9 בפברואר 2005 קיים הארגון מסיבת עיתונאים בה הוצג עצומה עליה חתמו כעשרת אלפים חיילים, מספר זה בשלב מסוים גדל לכ-13,000 חיילים אשר סירבו לקחת חלק בפינוי ההתנחלויות בגוש קטיף וצפון השומרון.
אה"מ גוד הופ (1901)
כאשר הוכרזה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, גוד הופ קיבלה פקודה לתגבר את שייטת הסיירות הרביעית והפכה לספינת הדגל של אדמירל משנה כריסטופר קראדוק. קראדוק העביר את הספינות הזמינות של השייטת שלו מאוחר יותר באותו החודש לחוף אמריקה הדרומית כדי לחפש פושטות מסחר גרמניות.
לאחר מכן הוא קיבל הוראה להפליג דרומה יותר למצר מגלן לחסום כל ניסיון של שייטת מזרח אסיה הגרמנית לחדור לדרום האוקיינוס האטלנטי. הוא מצא את השייטת הגרמנית ב-1 בנובמבר מול חופי צ'ילה. השייטת הגרמנית עלתה על כוחו של קראדוק וכללה אוניות חזקות יותר; הם הטביעו את שתי הסיירות המשוריינות של קראדוק בקרב קורונל. גוד הופ אבדה עם כל אנשי צוותה.
תכנון ותיאור
גוד הופ תוכננה להיות בעלת הֶדְחֶק. הספינה הייתה באורך כולל של, רוחב של ושוקע של. היא הונעה על ידי שני מנועי קיטור 4 צילינדרים בעלי הרחבה משולשת, שכל אחד מהם הניע ציר אחד, שהפיקו סך של 30,000 כוחות סוס (22,000 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של קשר (43 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 43 דוודי בלוויל. היא נשאה מקסימום  של פחם והיא כללה 900 קצינים ומלחים.
החימוש העיקרי שלה כלל שני תותחי (BL) Mk X בצריחים בודדים, לפני ומאחורי המבנה העילי. החימוש המשני שלה כלל 16 תותחי BL 6 אינץ' Mk VII היה מסודר בקזמטים באמצע הספינה. שמונה מהם הורכבו על הסיפון הראשי והיו לשימוש רק במזג אוויר רגוע. 12 תותחי ירי מהיר (QF) 12 פאונד 12 cwt הותאמו להגנה מפני סירות טורפדו. ניתן היה להוריד שני תותחי 12 פאונד 8 cwt נוספים לשירות בחוף. גוד הופ נשאה גם שלושה תותחי הוצ'קיס במשקל 3 פאונד ושני צינורות טורפדו שקועים.
לחגורת השריון בקו המים של הספינה היה עובי מרבי של והיא נאטמה ב  מחיצות רוחביות. השריון של צריחי התותחים והברבטים שלהם היה בעובי 6 אינץ' בעוד שריון הקזמטים היה בעובי 5 אינץ'. שריון הסיפון המגן נע בעובי של ומגדל הניווט היה מוגן ב  של שריון.
Camila
Camila (בעברית: קמילה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית קמילה קביו. האלבום יצא לאור ב-12 בינואר 2018, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וסייקו מיוזיק. קביו החלה לעבוד על אלבומה זאת לאחר שבינואר 2017, עזבה את להקת הבנות Fifth Harmony.
בעבר קביו סיפרה ששם האלבום המקורי היה בעבר ".The Hurting. The Healing. The Loving" (בעברית: הפגיעה. הריפוי. האהבה.), אשר כלל את סינגל הבכורה שהוביל את האלבום "Crying in the Club", אולם השיר זכה לביקורות פושרות הן מהמבקרים והן מהקהל ולבסוף נגנז מן האלבום. לאחר מכן הוציאה קביו את סינגל הבכורה מתוך האלבום "Havana", אשר זכה להצלחה עולמית אדירה והצליח להעפיל למקום הראשון במצעד הבריטי, וכך גם למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
אה"מ גוד הופ (1901)
היסטוריית שירות
ב-1906 היא הפכה לספינת הדגל של שייטת הסיירות הראשונה, הצי האטלנטי והייתה ספינת הדגל של שייטת הסיירות השנייה כשביקרה בדרום אפריקה שנתיים לאחר מכן. גוד הופ הוכנסה לעתודה ב-1913.
Camila
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2018, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-80 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
אה"מ גוד הופ (1901)
היסטוריית שירות
גוד הופ הוכנסה לשירות מחדש באמצע 1914 עם צוות שהורכב בעיקר מאנשי מילואים של הצי והוצבה לזמן קצר בשייטת הסיירות השישית באוגוסט, לפני העברת שייטת הסיירות הרביעית. היא נפגשה במספנה המלכותית הישנה (שנסגרה ב-1905 ועברה לממשלת הדומיניון כדי להפוך למספנה הקנדית המלכותית) במבצר הקיסרי לשעבר של הליפקס, נובה סקוטיה (שהחליף את הבסיס בברמודה של צפון אמריקה ותחנת איי הודו המערבית ב-1907), עם אה"מ סאפוק, ספינת הדגל של אדמירל משנה סר כריסטופר קראדוק. קראדוק העביר את הדגל שלו לגוד הופ כי היא הייתה מהירה יותר מספינת הדגל הקודמת שלו. בהליפקס הצטרפו לצוות של גוד הופ ארבעה פרחי קצונה קנדים צעירים כדי לסייע לקראדוק בפיקודו. הם יהפכו לנפגעי הצי המלכותי הקנדי הראשונים של מלחמת העולם הראשונה.
הפיקוד של קראדוק נשלח לחוף אמריקה הדרומית מאוחר יותר באותו החודש לפי הצעתו שלו כדי לחפש טוב יותר את הספינות הגרמניות הפושטות על ספינות סוחר בריטיות. גוד הופ הוטענה בפחם במספנה המלכותית של הצי המלכותי במושבת המבצר הקיסרי הצפון-אטלנטי של ברמודה (על ידי תותחני ארטילריה של מיליציית ברמודה שסייעו בהעמסה). בדרך דרומה, צוותה של גוד הופ חוזק על ידי גיוסם של 26 מסיקים באיי הודו המערבית, כנראה בסנט לוסיה. ספינותיו באופן כללי לא הצליחו במשימה והוא העביר את השייטת שלו דרומה יותר בסוף ספטמבר כדי לחפש את שייטת מזרח אסיה, בפיקודו של ויצה-אדמירל גרף מקסימיליאן פון שפה, בסביבת כף הורן ומצר מגלן על פי הפקודות שקיבל מהאדמירליות.
Camila
סיבוב הופעות
ב-14 בפברואר 2018, קביו הכריזה על Never Be the Same Tour, סיבוב ההופעות הראשון שלה כאמנית סולו, דרך חשבון האינסטגרם שלה. יום לאחר תחילת מכירת הכרטיסים, כל הכרטיסים אזלו. סיבוב ההופעות החל ב-8 באפריל 2018 בוונקובר, קנדה ונגמר ב-5 במרץ 2019 ביוסטון, טקסס, ארצות הברית. קביו ביצעה שירים מהאלבום גם בסיבוב ההופעות Reputation Stadium Tour של טיילור סוויפט.
אה"מ גוד הופ (1901)
קרב קורונל
גוד הופ נפגשה עם שאר השייטת ב-Valenar Roads בארכיפלג צ'ונוס המרוחק של צ'ילה ב-27 באוקטובר כדי להתאושש. הם עזבו יומיים לאחר מכן, בדיוק כשקאנופוס הגיעה, קראדוק הורה לאוניית המערכה להגיע בעקבותיו בהקדם האפשרי. הוא שלח את הסיירת הקלה גלאזגו לסייר קדימה ולהיכנס לקורונל, צ'ילה, כדי לאסוף כל הודעה מהאדמירליות ולרכוש מידע מודיעיני בנוגע לפעילות הגרמנית. הסיירת החלה לקלוט אותות רדיו גרמניים מהסיירת הקלה לייפציג אחר הצהריים של 29 באוקטובר, ודחתה את הכניסה לקורונל במשך יומיים באישורו של קראדוק כדי להימנע מלכידה על ידי הספינות הגרמניות המהירות. ספינת אספקה גרמנית כבר הייתה שם והודיעה לשפה שגלאזגו נכנסה לנמל בסביבות הדמדומים. השייטת יצאה בבוקר 1 בנובמבר, אבל שפה כבר תכנן לתפוס אותה כשהודיעה על נוכחותה בערב הקודם.
גלאזגו עזבה את קורונל בשעה 09:15 לאחר שאספה את הדואר של השייטת ונפגשה עם שאר השייטת ארבע שעות לאחר מכן. קראדוק הורה לספינותיו ליצור קו לצד עם מרווח של בין הספינות כדי למקסם את הראות בשעה 13:50, וניווט צפונה במהירות של. בשעה 16:17 לייפציג הבחינה בגלאזגו, הספינה הבריטית המזרחית ביותר, ממערב לה, והיא הבחינה בעשן הארובה של לייפציג שלוש דקות לאחר מכן. בשעה 17:10 קראדוק הורה על ספינותיו לפנות לעבר גלאזגו, הספינה הקרובה ביותר לגרמנים. לאחר שהתאספו יחדיו, הוא הציב אותם בקו לאחור, עם גוד הופ בראש, כיוון דרום-מזרח במהירות בשעה 18:18. כנגד 16 תותחים על סיפון הסיירות המשוריינות שרנהורסט וגנייזנאו היו לו רק שני תותחי 9.2 אינץ' בספינת הדגל שלו, ולכן הוא היה צריך לצמצם את הטווח כדי להביא לידי ביטוי את תותחי ה-6 אינץ' הרבים יותר שלו. עם זאת, רוחות בעוצמה 7 והים הפתוח מנעו את השימוש במחצית מהתותחים הללו מכיוון שהם היו קרובים מדי למים. הוא גם רצה לנצל את השמש השוקעת לטובתו כדי שאורה יעוור את התותחנים הגרמנים. שפה היה מודע היטב ליתרונות הבריטים וסירב לאפשר לקראדוק לצמצם את הטווח. ספינותיו היו מהירות יותר מהבריטים, אשר על ידי המהירות המרבית של 16 קשר של סיירת הסוחר החמושה אוטרנטו, והוא הגדיל את הטווח ל עד שישתנו התנאים שיתאימו לו. השמש שקעה בשעה 18:50, מה שהקל על זיהוי הספינות הבריטיות על רקע השמים הבהירים בעוד שהספינות הגרמניות הפכו לבלתי ניתנות להבחנה מקו החוף שמאחוריהן.
שפה פנה מיד לסגור את הטווח וסימן לספינותיו לפתוח באש בשעה 19:04 כשהטווח הצטמצם ל. ספינת הדגל של שפה, שרנהורסט, ירתה לעבר גוד הופ בזמן שגנייזנאו ירתה לעבר מונמאות'. ספינת הדגל של קראדוק נפגעה במטח השלישי של השרנהורסט, כאשר הפגזים הפילו את הצריח הקדמי שלה בגודל 9.2 אינץ' והציתו את הסיפון הקדמי שלה. קראדוק, שידע שהסיכוי היחיד שלו הוא לצמצם את הטווח, המשיך לעשות זאת למרות הפגיעות שספג מספינותיו של שפה. בשעה 19:23 הטווח היה כמעט חצי מזה כשהקרב החל והספינות הבריטיות המשיכו הלאה להתקדם. שפה ניסה להגדיל את הטווח, מחשש להתקפת טורפדו, אבל הבריטים היו רק משם בשעה 19:35. שבע דקות לאחר מכן, גוד הופ הסתערה ישירות על הספינות הגרמניות, אף על פי שהן התחמקו מדרכה. שפה הורה לסיירות המשוריינות שלו לרכז את האש על ספינת הדגל הבריטית, והיא נעצרה במהרה כשהחלק העליון שלה בוער. בשעה 19:50 התפוצץ מחסן התחמושת הקדמי שלה, ניתק את החרטום משאר הספינה, והיא טבעה מאוחר יותר בחושך. שפה העריך שספינת הדגל שלו פגעה 35 פגיעות בגוד הופ, וספגה רק שתי פגיעות בתמורה שלא גרמו נזק משמעותי ולא הצליחו אפילו לפצוע איש צוות אחד. גוד הופ הוטבעה עם כל אנשי צוותה, בסך הכל 926 קצינים ומלחים. ארבעה פרחי קצונה על סיפון הספינה היו הנפגעים הראשונים של הצי המלכותי הקנדי החדש שהוקם.
פארק סיירת שקד
הפארק
סיירת שקד הייתה יחידת סיור ופשיטה שפעלה בפיקוד הדרום של צה"ל בשנים 1955–1978. היא היוותה את הגרעין להקמתה מחדש של חטיבת גבעתי.
הפארק משתרע על פני שטח של 6,000 דונם מדרום מזרח לאופקים. קרן קיימת לישראל החלה בנטיעת היער שבו בשנת 1987. יש בו כ-5,200 עצים, הניזונים ממי הגשמים היורדים באתר. ביער ממוקמת תחנת מחקר למרעה, נטיעות ומאבק במידבור של קק"ל.
אתר ההנצחה
אתר ההנצחה ממוקם מעט מצפון ליער, על שפת נחל אופקים, ליד נקודה שבה נטוי על פני הנחל גשר ברזל באורך של כ-130 מטר. הוא הוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי לאחר מלחמת העולם הראשונה, כחלק ממסילת הברזל שהקימו מרפיח לבאר שבע. חלקי הגשר מחוברים זה לזה במסמרות וללא ריתוך, ונשענים על גבי שבעה זוגות של עמודי מתכת שמולאו בבטון. הגשר ששרד כלל את חלקי המסגרת שלו בלבד, אך לימים הוקם עליו גשר מגודר להולכי רגל.
מיקום אתר ההנצחה בסמוך לגשר נבחר משום שבסמוך לו עבר עד 1967 נתיב תנועה של מסתננים ומבריחים מרצועת עזה אל דרום הר חברון. חיילי הסיירת הציבו מארבים רבים למסתננים בקרבת נתיב זה. כיום הגשר מסמל את הקשר שבין סיירת שקד המקורית לבין חטיבת גבעתי החדשה.
אתר ההנצחה מכיל מספר מרכיבים פיסוליים, הפרוסים על גבי מדרון המשתפל אל ערוץ הנחל:
סלאמה אליאס
סלאמה אליאס (בערבית: سلامة إلياس; 27 בפברואר, 1911, קהיר - 19 באוקטובר 1994, קהיר היה שחקן יהודי-מצרי וזכור במצרים כאחד היהודים הבודדים שסירבו לעזוב את מצרים ולעלות לישראל אחרי מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, כאשר הצהיר יותר מפעם אחת כי הוא ימות ויקבר במצרים, מה שאכן קרה בפועל.
קורות חייו
נולד ב-1911 בקהיר למשפחה יהודית. למד במכון למשחק ולאחר מכן עבד בכמה קבוצות תיאטרון, בינהן נגיב אל-ריחאני ופאטימה רושדי. את הקריירה האומנותית שלו החל בשנות החמישים כאשר השתתף בסרט "גביע הייסורים", שהוקרן ב-1952. לאחר מכן השתתף בסרט "המזל שלך השבוע" בשנת 1953, ולמרות שהשתתף ביותר מיצירה אחת במהלך תקופה זו הוא התפרסם בעיקר במהלך שנות השישים והשבעים כאשר שיחק בתפקידים שונים עם הכוכבים הגדולים של אותה תקופה ובראשם השחקן פואד אל-מוהנדס.
נישא מחוץ לקהילה היהודית ונולדו לו 4 ילדים. נפטר במצרים מולדתו ב-1994 והותיר אחריו 150 יצירות בקולנוע, תיאטרון וטלוויזיה.
יוסף יצחק ג'ייקובסון
הרב יוסף יצחק ג'ייקובסון (נכתב פעמים: יעקובסון; נולד בכ"ט בסיוון תשל"ב, 11 ביוני 1972) הוא נואם חרדי אמריקאי בולט, ראש מכון CHI להנחלת מורשת החסידות, עורך עיתון אלגעמיינער זשורנאל ורב קהילת "אור החיים" במונסי. חסיד חב"ד. ג'ייקובסון נואם בשפות אנגלית, יידיש ועברית.
ביוגרפיה
נולד וגדל בשכונת קראון הייטס בניו יורק לגרשון ג'ייקובסון מייסד העיתון אלגעמיינער זשורנאל. מוצא משפחתו מצד אביו הוא מהעיר כוטאיסי שבגאורגיה. למד במוסדות אהלי תורה בשכונה ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 ושימש כחבר בצוות החוזרים של הרבי מלובביץ' ובמסגרת זו ערך את השיחות מההתוועדויות של הרבי שנדפסו על ידי "ועד הנחות התמימים". קיבל סמיכה לרבנות מהרב פנחס הירשפרונג וראש ישיבת חב"ד המרכזית הרב שניאור זלמן לבקובסקי.
לאחר נישואיו עם אסתר למשפחת שלמה, החל לשמש כמשפיע בישיבת "חובבי תורה" ורב בית הכנסת "בית שמואל" בשכונת קראון הייטס. לאחר כ-20 שנה, החל לעסוק בנאום ועבר להתגורר במונסי, שם משמש כרב קהילת "אור החיים".
ג'ייקובסון נחשב למרצה מבוקש במגזר החרדי ברחבי העולם ובקהילה היהודית בארצות הברית. מאז ה'תשנ"ה ביקר ונאם במאות אירועים, כנסים וקהילות יהודיות ברחבי העולם. ג'ייקובסון מוזמן לנאום גם בפני לא יהודים, בהם במקומות נידחים באפריקה ובדרום אמריקה. בחשון ה'תש"ף באירוע עם כ-100 פילנתרופים יהודים חרדים, שנועד להודות לנשיא טראמפ על עזרתו לקהילה היהודית ולגייס תמיכה כספית בקמפיין הבחירות שלו, נאם בפני הנשיא והזמין אותו לבמה תוך ברכת שנתן מכבודו לבשר ודם.
ב-2005 לאחר פטירת אביו החל לערוך את העיתון אלגימינער זשורנאל שהוא העיתון הנפוץ בעולם בשפת היידיש.
ג'ייקובסון הוציא לאור יותר מ-150 קלטות בשפה האנגלית על ספר התניא, תורת החסידות ועוד..
ב-2021 יצא ספרו הראשון "סוד הגלות והגאולה", בהוצאת מעיינותך.
לאחר פרסום התקיפות המיניות של חיים ולדר, יצא בחריפות נגד ההשתקה של נפגעים ונפגעות וכנגד הטענה שפרסום פרשיות כאלו הוא בגדר של לשון הרע וקרא להקשיב לכאבם של הנפגעים והנפגעות, לעודד אותם ולסייע להם לקבל צדק וריפוי.
ביולי 2022 החל לכתוב טור שבועי בעיתון בקהילה.
בשנת 2022 הקים את מכון CHI - מכון להנחלת מורשת החסידות בקרב משפיעי דעת קהל וידוענים בארץ ובעולם.
לג'ייקובסון שבעה ילדים. אחיו הוא הרב סימון ג'ייקובסון.
קישורים חיצוניים
בעברית:
באנגלית:
מל פטון
מלווין אמרי "מל" פטון (באנגלית: Melvin Emery "Mel" Patton; 16 בנובמבר 1924 – 9 במאי 2014) היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1948) בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ושיאן עולם בריצת 100 יארד ובריצה ישרה ל-220 יארד.
ביוגרפיה
פטון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. למד והתאמן באוניברסיטת דרום קליפורניה בהדרכתו של דין קרומוול.
במלחמת העולם השנייה שרת פטון בצי ארצות הברית.
באליפות המכללות שנערכה בשנת 1947 זכה פטון במדליית זהב בריצת 100 יארד. בתחרות שנערכה במודסטו, קליפורניה ב-24 במאי אותה שנה הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.4 שניות ובתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-15 במאי 1948 הוא שיפר שיא זה וקבע תוצאה של 9.3 שניות. בשנת 1948 הוא זכה באליפות המכללות שוב במדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
אלוף אולימפי
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון (1948) סיים פטון במקום שני בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות (10.44 שניות) לאחר שהפסיד באופן מפתיע לבארני איוול ולפני הריסון דילארד וראשון בריצת 200 מטר בשיא ארצות הברית חדש של 20.7 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.1 שניות, לפני בארני איוול (21.1 שניות) ולויד לה ביץ' מפנמה (21.2 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם בארני איוול, לורנזו רייט והריסון דילארד בתוצאה של 40.6 שניות, לפני בריטניה (41.3 שניות) ואיטליה (41.5 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 100 מטר.
בשנת 1949 זכה פטון במדליות זהב באליפות המכללות בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. הוא קבע בריצה ישרה ל-220 יארד שיא עולם חדש של 20.2 שניות, שיפור לשיאו של ג'סי אוונס.
לאחר שפרש מספורט תחרותי החל פטון לאמן אתלטיקה קלה ואחר כך עבד בתעשיית האלקטרוניקה.
תארים והישגים
בשנת 1985 זכה פטון להיכלל בהיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית.
הדפנדנסיות הפדרליות של ונצואלה
הדפנדנסיות הפדרליות של ונצואלה (בספרדית: Las Dependencias Federales de Venezuela) הן ישות פדרלית בוונצואלה. הישות כוללת את מרבית האיים של ונצואלה בים הקריבי (למעט האיים הכלולים במדינת נואבה אספרטה וכן עוד כ-90 איים קטנים המסונפים למדינות השונות) הכלולים ב-12 קבוצות. האיים מיושבים בדלילות ומתגוררים בהם באופן קבע 2,155 תושבים (נכון ל-2011), וכן עוד כמה מאות דייגים הבאים לשם בעונת הדיג.
היסטוריה
ב-8 בנובמבר 1777 הוציא קרלוס השלישי, מלך ספרד צו מלכותי לפיו האיים בשליטת ספרד בדרום הים הקריבי יהיו בתחום השיפוט של הקפיטניה חנרל של ונצואלה, היחידה המנהלית הקולוניאלית של ספרד באזור ונצואלה של היום.
לאחר מלחמת העצמאות של ונצואלה בשנות ה-20 של המאה ה-19 אזור ונצואלה, כמו גם האיים, הפך לחלק מרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שוונצואלה הפכה למדינה עצמאית ב-1830 האיים עברו לשליטתה. ב-30 במאי 1845 נחתם הסכם שלום וידידות בין ספרד וונצואלה אשר בעקבותיו איזבלה השנייה, מלכת ספרד, הכירה רשמית בעצמאות ונצואלה ובכך שכל האיים שהיו שייכים לקפיטניה חנרל של ונצואלה שייכים כעת לוונצואלה העצמאית.
לאחר שבאמצע המאה ה-19 ארצות הברית החלה לכרות גואנו באיסלה דה אבס, ונצואלה החלה לתבוע מארצות הברית את הריבונות על האי. ארצות הברית הכירה בכך באופן רשמי ב-1861. הולנד תבעה לבעלות על האיים, אך היא הכירה בבעלות ונצואלה עליהם באופן רשמי ב-1865 לאחר בוררות בינלאומית.
ב-22 באוגוסט 1871, הוכרזו כל האיים של ונצואלה למעט מרגריטה, קובגואה, קוצ'ה (האיים המרכיבים את נואבה אספרטה) ואיסלה דה אבס כשייכים לטריטוריה פדרלית חדשה "קולון" על ידי נשיא ונצואלה אנטוניו גוסמאן בלנקו. ב-4 ביולי 1895, בתקופת נשיאותו של חואקין קרספו, גם איסלה דה אבס הוסף לטריטוריה. ב-16 במאי 1905 הנשיא סיפריאנו קסטרו החליט לצרף את האי קוצ'ה לטריטוריה ולהפוך את העיירה סן פדרו דה קוצ'ה שבאי לבירת הטריטוריה. ראשי מדינת נואבה אספרטה לא הסכימו למצב ובסופו של דבר האי חזר אל המדינה וכן כל הטריטוריה פורקה והאיים עברו לשליטה ישירה של הממשלה במסגרת הדפנדנסיות הפדרליות.
בעשורים שלאחר מכן היו ניסיונות של בריטניה וקולומביה לתבוע בעלות על איסלה דה פטוס וארכיפלג לוס מונחס בהתאמה, אך בסופו של דבר הם הכירו בבעלותה של ונצואלה. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 ונצואלה חתמה על הסכמים עם ארצות הברית, הולנד וצרפת שהסדירו את גבולותיה הימיים עם המדינות האלו.
ב-2011, עבר חוק בוונצואלה לפיו יחל תהליך שבו יאורגנו הדפנדסיות בטריטוריות איים (territorios insulares) ובמחוזות משניים (distritos menores). הטריטוריה הראשונה והיחידה עד כה, טריטוריית האיים פרנסיסקו דה מירנדה, נוסדה בהמשך 2011 והיא כוללת את ארכיפלג לאס אבס, ארכיפלג לוס רוקס והאי איסלה לה אורצ'ילה.
שנות ה-40 של המאה ה-9
שנות ה-40 של המאה ה-9 היו העשור החמישי של המאה ה-9, החלו ב-1 בינואר 840 והסתיימו ב-31 בדצמבר 849.
אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה
האוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה (במנדרינית: 香港科技大學) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בהונג קונג אשר הוקמה בשנת 1991 ובכך היא האוניברסיטה השלישית שהוקמה בהונג קונג.
האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, חברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי ומקיימת שיתופי פעולה עם אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
האוניברסיטה מנוהלת על ידי מועצה בת 27 חברים הכוללת את נציגי ההנהלה והסטודנטים.
היסטוריה
תכנונה של האוניברסיטה החל במהלך שנות ה-80. בתחילה האוניברסיטה הייתה אמורה להיפתח בשנת 1994 אך הוחלט לזרז את הבנייה ולפתוח אותה כשלוש שנים מוקדם מן הצפוי.
לנה פרייפלד
לנה פרייפלד היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
פרייפלד נולדה באוקראינה כבת יחידה לרופא ואדריכלית. וכשהייתה בת ארבע, משפחתה עלתה לישראל. היא גדלה בבאר שבע ומילדותה למדה ריקוד בבית הספר לאומנות המחול בת-דור באר-שבע. את שירותה הצבאי עשתה בתור מדריכת אימון גופני בבסיס חוס"ן בחיל האוויר. בשנים 2010 עד 2015, הייתה סולנית להקת המחול קמע במופעים שונים.
בשנים 2015 עד 2018, למדה משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין. במהלך לימודיה השתתפה בהצגות "הנשים האבודות מטרויה", גאווה ודעה קדומה, "גנבים אנונימיים" ו"הדרך למטה". בשנת 2019, זכתה בפרס קיפוד הזהב לתפקיד משנה בהצגה "אדיפוס.טריפטיכון".
טלויזיה
בשנת 2019 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה הקיבוצניקים. בשנת 2021, גילמה בתפקיד הראשי את אנה יודובסקי בעונה השלישית של הסדרה כפולים של קשת 12. באותה השנה השתתפה בסדרה העיר הטובה. בשנה לאחר מכן גילמה את התפקיד הראשי חוקרת המשטרה יאנה ראובן בסדרה אלף. ב-2023 עלתה הסדרה סובייצקה בה שיחקה את נסטי, אשתו של סטס, אחיה של הדמות הראשית ענת.
קולנוע
בשנת 2019 גילמה את רותי בסרט "אזרח מודאג". היא השתתפה בסרט הקצר "תחושת מחצבה" שביימה הילה רויזנמן בתפקיד הראשי בשנת 2020. בשנת 2022, גילמה את הדמות הראשית כריסטינה בסרט ולריה מתחתנת. היא הועמדה לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
תיאטרון
פרייפלד שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון גשר. בשנת 2019 השתתפה בהצגות "משפט חוזר", "הנודדים" בתפקיד ג'וליה צ'יבר ובתפקיד הראשי ואנדה/שרה ב"העבד". בשנת 2020, גילמה את פאריבה/ננה באלף שמשות זוהרות שביים נועם שמואל. בשנת 2022 שיחקה בהצגות "קליעים מעל ברודווי" כדייזי, "אונייגין-הערות שוליים" כטטיאנה בתפקיד ראשי ו"אל תביט לאחור" כאורידיקה גם בתפקיד ראשי. ב היא השתתפה גם בריצ'רד השלישי, "חוזר לרוסיה" ו"מי כמוני". החל משנת 2022, משחקת את התפקיד הראשי בעיבוד של נאוה צוקרמן לאנטיגונה בתיאטרון תמונע.
חיים אישיים
פרייפלד הייתה בזוגיות בת 9 שנים עד לשנת 2022. מתגוררת בתל אביב.
הונג קונג במשחקים הפאראלימפיים
הונג קונג השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה הונג קונג חלק מעולם.
היסטוריה
המשלחת הראשונה אותה שלחה הונג קונג למשחקים הפאראלימפיים הייתה בשנת 1972. הונג קונג שלחה משלחת של עשרה ספורטאים, גברים כולם, המשלחת זכתה במדליית הארד הקבוצתית בטניס שולחן (קטגוריה 2) ואילו לזלי לאם היה לספורטאי הראשון שזוכה במדליה אישית עם מדליית הכסף בטניס שולחן באותה הקטגוריה.
המשלחת הצליחה לזכות במדליות פאראלימפיות נוספות בטניס שולחן באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976). המדינה שלחה למשחקים משלחת של 11 ספורטאים, גם הפעם גברים בלבד, שהצליחו לזכות בשתי מדליות כאשר שיק קאו ונג זכה במדליית הכסף, ואילו יין ביו ונג זכה במדליית הארד (קטגוריה C) שיק קאו ונג אף זכה במדליית ארד באתלטיקה כאשר בתחרות הקפיצה לגובה (קטגוריה C) השיג תוצאה של 1.30 מטרים.
במדליית הזהב הפאראלימפית הראשונה זכתה המשלחת שנשלחה למשחקי אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). המשלחת כללה 25 ספורטאים והייתה למשלחת הראשונה של המדינה שכללה גם ספורטאים משני המינים, עם 14 גברים ו-11 נשים. המשלחת זכתה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, כולן במקצי הנשים. באתלטיקה זכתה המשלחת במדליית זהב קבוצתית במרוץ שליחים 4X100 עם תוצאה של 6:06.67 דקות, ובמרוץ ל-1,500 מטרים, ואילו הסייפת יואט ווה פונג גברה על שתי מתחרות צרפתיות בדרך למדליית זהב נוספת במקצה האישי בסגנון רומח.
הטורניר המוצלח ביותר של המשלחת של הונג קונג הגיע באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). המשלחת הצליחה לזכות ב-19 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות מזהב.
דנוטה קוזאק
דנוטה קוזאק (בהונגרית: Kozák Danuta; בודפשט, 11 בינואר 1987) היא קיאקיסטית הונגרייה, אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות, מהן 6 מדליית זהב, 15 פעמים אלופת עולם ו-17 פעמים אלופת אירופה. היא אחת משתי הספורטאיות ההונגריות המעוטרות ביותר בכל הזמנים (השנייה היא קטלין קובאץ').
במועדון (2012-2009) הונווד בודפשט
אחרי האולימפיאדה, עברה להונווד (Bp. Honvéd) ומאמנה הפך האלוף האולימפי פרנץ צ'יפש (Ferenc Csipes). הצלחותיה נמשכו וגברו הן באליפויות העולם והן באליפויות אירופה.
אנרי ז'רבק
אנרי ז'רבק (בצרפתית: Henri Gervex; 10 בדצמבר 1852 – 7 ביוני 1929) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה
אנרי היה בנם של ג'וזפין פלטייה ופליקס ניקולה ז'רבק, יצרן פסנתרים. כשהיה בן 15, חבר של המשפחה עזר לו להתקבל לאטלייה של פייר-ניקולה בריסט. שלוש שנים אחר כך שירת בגדוד 152 של המשמר הלאומי. בשנת 1871 הוא התקבל לבית ספר לאמנויות יפות בסטודיו של אלכסנדר קבאנל, שם למד ציור נוף חמש שנים יחד עם ז'אן לואי פורה, פרננד קורמו, צייר נוף. הוא גם למד בעצמו אצל האוריינטליסט אוז'ן פרומנטה.
יצירה
עבודתו המוקדמת השתייכה כמעט אך ורק לז'אנר המיתולוגיה, ששימש תירוץ לציור העירום, אך לא תמיד במיטב הטעם. ציורו "רולה" משנת 1878, המבוססת על שירו ​​של אלפרד דה מוסט, נדחה על ידי חבר המושבעים של סלון דה פריז בגלל אי ​​מוסריות, מכיוון שהיא תיארה סצנה משיר של זונה עירומה לאחר קיום יחסי מין עם לקוח.
ז'רבק היה אחד מהמאהבים הרבים של הפטרונית ולטז דה לה בינייה (Valtesse de La Bigne) מערכת היחסים שלהם הייתה ארוכה ועמוקה, וז'רבק כלל את דמותה עם יופי הזהוב של השיער שלה ביצירת האמנות שלו שנקראה "נישואין אזרחיים" משנת 1881. כאן ולטז דה לה בינייה לבושה מכף רגל ועד ראש בפריטים בצבע כחול, הצבע האהוב עליה כשהוא מסמל מלוכה. היא עומדת ליד גבר כהה עם שפם. ציור נוסף של לה בינייה הייתה בהשראה של אמיל זולה ברומן "ננה", וז'רבק עצמו היה המודל לדמותו של צייר אופורטוניסטי המופיע ברומן "עבודת אמנות", 1886 של זולה.
לאחר מכן התמסר ז'רבק לייצוגים של החיים המודרניים והשיג הצלחה עם הציור שלו "הניתוח", פרפרזה מודרנית, כביכול, של "שיעור האנטומיה" של רמברנדט.
הוא הופקד על כמה ציורים רשמיים חשובים ועיטור מבני ציבור. בין הראשונים ניתן למנות "חלוקת פרסים" (1889) בארמון התעשייה, "הכתרת ניקולה השני", "משתה לראשי הערים" (1900), וקבוצת הדיוקנאות של מנהיגי צרפת. ציור תקרה אולם האירועים Salle des Fêtes בבניין עירית פריז. הוא גם צייר, עם אלפרד סטיבנס, פנורמה, "ההיסטוריה של המאה" (1889). תמונות נוספות בעלות חשיבות, מלבד דיוקנאות רבים בצבעי שמן ובפסטל, הן: לידת ונוס, חזרה מהכדור, דיאנה ואנדימיון, עבודה, נישואים אזרחיים, שייט בארכיפלג, ועוד.
שנות ה-30 של המאה ה-9
שנות ה-30 של המאה ה-9 היו העשור הרביעי של המאה ה-9, החלו ב-1 בינואר 830 והסתיימו ב-31 בדצמבר 839.
All We Got
All We Got הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הגרמני, רובין שולץ, בשיתוף פעולה עם הזמרת-יוצרת השוודית, קידו. השיר יצא ב-16 באוקטובר 2020 כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן הרביעי של רובין שולץ, IIII. השיר נכתב על ידי אלסנדרה גינטהרדט, דניאל דימן, פרדריק סמסון, גידו קרמר, יורגן דוהר, אוליבר לונדסטרום, רובין שולץ, סטפן דאברוק וקידו, והופק על ידי Junkx ורובין שולץ.
נכון למאי 2022, השיר הושמע למעלה מ-223 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, שצולם בבוקרשט, רומניה, ובוים על ידי מקסים רוזנבואר ומוריץ רוס, יצא בערוץ היוטיוב של רובין שולץ ב-16 באוקטובר 2020. נכון למאי 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-44 מיליון פעמים.
פונטיפקס
פונטיפקס (בלטינית: Pontifex או Pontifices) היה קולגיום של כוהנים ברומא העתיקה. בראשם עמד הפונטיפקס מקסימוס. הפונטיפקס היה הקולגיום החשוב ביותר שהתקיים בדת הרומית.
לפי המסורת, נוסד הקולגיום על ידי מלך רומא נומה פומפיליוס. חוקרים מודרניים משערים ששם הקולגיום הוא הלחם של המילים Pons (גשרים) ו־Facio (בונה), על בסיס השערה זאת הם הגיעו למסקנה שמקורו של הקולגיום היה בכוהנים בכירים שהתלוו אל הצבא הרומי ותפקידם היה לקדש את הגשרים שחיל ההנדסה הרומי בנה.
תפקידו העיקרי של הקולגיום היה בפיקוח על קיומו הנכון של פולחן הדת ברומא העתיקה.
תיא
תיא חברה להשקעות בע"מ היא חברה ישראלית שמהקמתה בשנת 1933 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 עסקה בייצור תמרוקים, ובשנות ה-90 עברה לתחום התקשורת, עוסקת בהפקת שידורי טלוויזיה ומתן שירותים בתחום המדיה.
כחברת תמרוקים
מפעל תיא לייצור תמרוקים נוסד בשנת 1933 על ידי משולם (מכס) גניגר ומיכאל לוין, ונקרא בתחילה "לידו". המפעל פעל בבית התעשייה בסמוך לשכונת מונטיפיורי ובתחילת 1936 העסיק 24 עובדים. באותו זמן שונה שם המפעל ל"תיא", ראשי תיבות של "תמרוקי ארץ ישראל". תוצרת המפעל כלל משחת שיניים ומי קולון. בשנת 1943, לאחר שנוצר מחסור בבקבוקים מתאימים, החל המפעל להשתמש למוצריו בבקבוקים תוצרת ארץ ישראל. מספר העובדים במפעל בשנות ה-40 נע סביב ה-50.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 העסיק המפעל כ-120 עובדים והבעלות עליו עברה לידי עמירם ואריה גניגר, בניו של המייסד. בסוף 1990 נמכרה פעילות התמרוקים לחברת "קרליין", חברת בת של קבוצת אגיס שבשליטת איש העסקים מורי ארקין, בעסקת החלפת מניות (מניות שתי החברות נסחרו באותה עת בבורסת תל אביב). לאחר השלמת העסקה, במאי 1991, שונה שם החברה מ"תיא תמרוקי ישראל בע"מ" ל"תיא חברה להשקעות בע"מ". אריה גניגר שימש כמנכ"ל הפעילות הממוזגת עד סוף אותה שנה.
מוצרים
בשנת 1940 החלה החברה לייצר סבון ללא סבון תחת שם המותג, "דרמפון". לימים היה מוצר זה למוצר הדגל של החברה. החברה גם השיקה את המותג "בת אורן" לקצף וסבון אמבט.
כחברת השקעות
לאחר מכירת פעילות התמרוקים, החלה החברה לפעול כחברת השקעות בתחומי התקשורת והנדל"ן.
בתחום הנדל"ן הקימה החברה את "מרכז תיא", מתחם של חנויות ומשרדים, באזור התעשייה ברעננה. במתחם הוקמו גם אולפני טלוויזיה. המתחם נמכר בשנת 2007 לחברת סלע קפיטל תמורת 130 מיליון שקל, והוסב למרכז רפואי של אסותא. בנוסף קידמה החברה פרויקט להקמת שכונת מגורים על שטח אולפני הרצליה.
במאי 2004 רכש עמי גניגר את מניות קרוביו בחברת תיא השקעות, והפך לבעל השליטה הבלעדי.
תיא תקשורת
בשנת 1994 רכשה חברת ציבורית בשם "אנדין" שעסקה במקור ביבוא תכשיטים. שם החברה שונה ל"תיא תקשורת" ובאמצעותה נרכשו 50% מחברת "אולפני הרצליה" ו-65% מחברת האולפנים המאוחדים. אולפני הרצליה הם הבעלים על הנדל"ן, עליהם ממוקמים האולפנים המופעלים על ידי חברת האולפנים המאוחדים. האולפנים מספקים שירותים לכל ערוצי הטלוויזיה בישראל, ובמיוחד לזכיינית הערוץ השני רשת, שגם מיקמה את מרכז פעילותה באותן השנים באולפני הרצליה. פעילות נוספת של תיא תקשורת הייתה החזקה של 50% בחברת שירותי פרסומת מאוחדים (שפ"מ), שהייתה בעלת זיכיון לשיווק הפרסום בקול ישראל עבור רשות השידור.
בשנת 1996 הקימה בשותפות שווה עם חברת ענני תקשורת את חברת "נגה תקשורת", שהוקמה במיוחד כדי להפעיל את ערוץ הילדים ואת ערוץ 8 במקומה של חברת I.C.P (חברת התוכן של הכבלים), בעקבות החלטה משפטית שאסרה על חברות הכבלים להפעיל ישירות ערוצים. בנובמבר 2000 נרכשה נגה תקשורת על ידי המפיק אביב גלעדי,
בשנת 1999 רכשה חברת גמול השקעות 18% מחברת "תיא תקשורת". בעקבות השקעה זו ביצעה שתי רכישות, חברה לעיצוב אתרי אינטרנט ואת פרימוס עיצוב ואנימציה. בנוסף הוקמה שותפת עם חברת הטלוויזיה "סטאר" של איל התקשורת רופרט מרדוק כדי להתמודד במכרז להקמת ערוצים ייעודיים בישראל ועל הערוץ המסחרי החדש (שנודע אחר כך בשם ערוץ עשר). אך השותפות לא זכתה במכרזים.
ביוני 2007, נכנסה תיא לראשונה להשקעה בשוק הבריטי, כשרכשה את חברת WTS, חברה העוסקת בשיווק פתרונות טכנולוגיים וציוד לחדרי שידור והפקה. אולם החברה נמכרה בהפסד אחרי שנתיים. במהלך 2010 רכשה תיא 30% מחברת אווסקו הבריטית, חברה ציבורית שהחזיקה בזכויות לתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?". ביולי 2010, זכתה החברה בתביעה בסך 50 מיליון דולר נגד חברת וולט דיסני בגין אי קיום הסכם. בדצמבר 2013, מימשה את ההשקעה ברווח של 80 מיליון שקל.
בספטמבר 2008, הגישה "תיא השקעות" הצעת רכש למניות "תיא תקשורת" והיא נמחקה מהמסחר בבורסה כשנה אחר כך.
קריית התקשורת
בשנת 2019 החלה תיא בהקמת "קריית התקשורת" בכפר סבא סמוך לכביש 4 ושכונת כפר סבא הירוקה, התכלול שטח בנוי של 25 אלף מ"ר לאולפני טלוויזיה ומשרדי הפקות בהשקעה כוללת של 150 מיליון שקל. קרייה זו תחליף את שטח אולפני הרצליה, שנמכר לטובת בניית שכונת מגורים חדשה ובה 350 יחידות דיור.
חממה לסטארט-אפים
בסוף שנת 2014, השיקה תיא השקעות חממה ללסטארט-אפים בתחום הווידאו בשם "Taya Ventures". באפריל 2015, ביצעה את ההשקעה ראשונה.
לורנס פרלינגטי
לורנס מונסנטו פרלינגטי (באנגלית: Lawrence Monsanto Ferlinghetti; 24 במרץ 1919 – 22 בפברואר 2021) היה משורר, צייר, סופר ופעיל חברתי יהודי אמריקאי.
קורות חיים
בשנת 1946 פגש פרלינגטי את אשתו לעתיד, סלדן קירבי-סמית', ונסע יחד איתה לפריז כדי ללמוד בסורבון, שם קיבל תואר שני בספרות משווה.
הוא עבר לסן פרנסיסקו בשנת 1951 ובשנת 1953 הקים את חנות הספרים City Lights (על שם סרטו של צ'ארלי צ'פלין) בנורת' ביץ', בשותפות עם פיטר ד. מרטין, סטודנט באוניברסיטת סן פרנסיסקו. בשנת 1955 קנה פרלינגטי את חלקו של מרטין והפך לבעלים העיקרי של חנות הספרים, ואף הקים הוצאת ספרים בשם זהה.
כאשר לפרלינגטי מלאו 100 במרץ 2019, העיר סן פרנסיסקו הכריזה על יום הולדתו, 24 במרץ, כ"יום לורנס פרלינגטי".
פרלינגטי נפטר ממחלת ריאות אינטרסטיציאלית ב-22 בפברואר 2021, בביתו בסן פרנסיסקו, בגיל 101.
ספרות ושירה
פרלינגטי הושפע מאוד בכתיבתו מהמשורר טי אס אליוט. הוא נקט בגישה פופוליסטית מובהקת בשירתו, והדגיש כי "האמנות צריכה להיות נגישה לכל האנשים, ולא רק לקומץ אינטלקטואלים בעלי השכלה גבוהה." ביצירותיו הספרותיות הרבה בתיאורים חזותיים מפורטים, כנראה בהשפעת האמנות החזותית והציור בהם עסק.
במשך השנים פרסם עשרות שירים פרי עטו וזכה בפרסים שונים.
בעברית ראו תרגומים שלו מאת המשורר ערן צלגוב.
ציור
לצד הכתיבה וההוצאה לאור, פרלינגטי צייר במשך 60 שנה, ורבות מיצירותיו הוצגו בגלריות ובמוזיאונים ברחבי ארצות הברית.