cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ף רוזן
מכבי חיפה
ב-2011 כאשר פרויקט שיפוץ התעכב, התברר גם שדמי השימוש באולם יהיו גבוהים מהמצופה, וראש עיריית חיפה, יונה יהב, סירב לסייע כלכלית לקבוצה, שקל רוזן להעביר את תמיכתו למכבי ראשון לציון. המגעים עם ראשון לציון התנהלו בחשאיות עד אשר נחשפו על ידי כתב "ידיעות חיפה", טל מילר, מה שהוביל לפיצוץ העסקה. רוזן נשאר לבסוף בחיפה ובסיוע יונה יהב נמצא ספונסר לקבוצה, בז"ן שהתתחייבה לתמוך בקבוצה בסכום של 1.2 מיליון שקל לעונה במשך 10 שנים (במהלך עונת 2015/16 החליפה חברת האנטר את בז"ן כספונסר ראשי). היכל הספורט המחודש נחנך באוקטובר 2012 ובשנה הראשונה לפעילותו זכתה חיפה באליפות הראשונה בתולדותיה לאחר שגברה על מכבי תל אביב במשחק הגמר שנערך בו. באותה עונה הגיעה חיפה גם לגמר גביע המדינה והפסידה למכבי תל אביב. חיפה הגיעה שוב לגמר הפלייאוף עונה לאחר מכן והפסידה למכבי תל אביב בגמר שנערך בשיטת בית-חוץ. חיפה הגיעה גם לגמר הפיינל פור ב-2017 שם הפסידה להפועל ירושלים. בתום עונת 2017/18 נשרה מכבי חיפה לליגה הלאומית אך עונה לאחר מכן עלתה בחזרה לליגת העל לאחר שגברה על הפועל גליל עליון בגמר הפלייאוף של הליגה הלאומית. לאחר סיום עונת 2020/21 נשרה מכבי חיפה שוב לליגה הלאומית ורוזן החליט להפסיק את התקשרותו עם הקבוצה.
בנוסף לתמיכתו במכבי חיפה, הגיע רוזן ב-2009 להסכם עם הפועל קריית טבעון. רוזן תמך כלכלית בקבוצה דרך חברת "טרייאנגל" בתמורה לכך שהקבוצה תשמש מעין קבוצת-בת של מכבי חיפה ותשמש לה "חממה" לטיפוח שחקנים.ב-2011 הפסיק רוזן את תמיכתו בטבעון כאשר חברת "טרייאנגל" החלה לשמש כסוכנות שחקנים. ב-2019 החל רוזן לקיים מגעים עם מכבי רעננה כדי שזו תשמש קבוצת-בת של חיפה, אך המשא ומתן בין הצדדים לא הניב תוצאות.
חשד להעלמת מס
מתחילת דרכו בקבוצה התגלגלו שמועות על כך ששחקני הקבוצה חתומים על חוזה כפול: חוזה ישראלי עליו מדווחים לאיגוד הכדורסל ורשויות המס בארץ וחוזה אמריקאי עליו מדווחים רק לרשויות המס בארצות הברית. כך למשל, מאמן הקבוצה בעונת 2012/13, בראד גרינברג, היה חתום על חוזה ישראלי על סך 40 אלף דולר וחוזה אמריקאי על סך 60 אלף דולר. שחקן הקבוצה, דונטה סמית', היה חתום על חוזה ישראלי בסכום של 90 אלף דולר חוזה אמריקאי בסכום של 120 אלף דולר. החשד היה ששיטה זו נועדה להימנע מתשלומי מס היות שכדורסלנים זרים נהנים מפטור ממס הכנסה מתחת לסכום של 108 אלף דולר. רוזן טען בתגובה כי החוזה האמריקאי הוא תשלום על השתתפות בתוכנית ריאלטי בהפקת "טרייאנגל" וכי פיצול החוזים חוקי. רשויות המס פתחו בחקירה וסגנו של רוזן במכבי חיפה, ארנון שירן, נעצר ושוחרר בערבות. בשל החקירה חשש רוזן להגיע ארצה והחמיץ את משחק האליפות של מכבי חיפה בסיום עונת 2012/13. לבסוף הגיע רוזן להסכם במסגרתו שילמה מכבי חיפה לרשויות המס חצי מיליון שקלים.
מכבי עירוני רעננה
לקראת עונת 2022/23 עבר רוזן לתמוך במכבי עירוני רעננה כנותן החסות הראשי. בעונתו הראשונה הקבוצה הגיעה למקום השמיני והפסידה להפועל עפולה בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
עשרת ספרי ההיסטוריה
עשרת ספרי ההיסטוריה (בלטינית: Decem Libri Historiarum) ידוע גם בשם דברי ימי הפרנקים (בלטינית: Historia Francorum) הוא חיבור היסטורי בן 10 ספרים, אשר נכתב על ידי גרגוריוס, בישוף העיר טור (573–594) במהלך המאה ה-6 (ההערכה היא שהספרים נכתבו בין השנים 575 ל-591), ובו הוא מתאר את תולדות העולם מראשיתו ועד לתקופתו.
הפתיחה
בפתיחה של חיבורו מסביר גרגוריוס מדוע הוא נטל על עצמו לכתוב את תולדות הפרנקים:
הספרים
הספרים השני, השלישי והרביעי סוקרים את תולדות האימפריה הפרנקית מתקופתו של כלוביס ועד שנת 575, השנה בה התחיל גרגוריוס לכתוב את חיבורו. לספרים אלה ישנו ערך היסטורי מסוים, אך הם עדיין נחשבים כמקור שניוני, שכן גרגוריוס לא חי בתקופה הנדונה בספרים אלו, וסביר להניח שהתבסס בכתיבתו על מקורות מוקדמים יותר מתקופת הממלכה (ככל הנראה מקורות כנסייתיים).
ששת הספרים האחרונים (5–10) אשר נכתבו בין השנים 575 ל-591, בהן היה גרגוריוס מטור פעיל ביותר הן כאיש כנסייה בכלל והן כבישוף העיר טור בפרט, מפורטים ביותר וערכם רב. אמנם גם ספרים אלו, כמו רוב החיבור, כתובים לעיתים כספרים היסטוריים ולעיתים בצורה הגיוגרפית, וכן הם אינם נטולי פניות (אבל שום יצירה היסטורית אינה כזאת), עדיין ניתן להפיק מהחיבור את המירב אם בוחנים נכון את הכתוב בטקסט ואת אשר לא כתוב בטקסט.
גרגוריוס גם מזהיר את אנשי הכנסייה לבל ישנו דבר מספריו, וישמרו אותם כמו שהוא כתב אותם:
סיפור האגרטל מסואסון
במסגרת תיאורו את ניצחון הפרנקים על הרומאים, כולל גרגוריוס אנקדוטה שהתרחשה בעת שכלוביס היה עדיין פגני: בשנה החמישית למלכותו (486) יצא כלוביס למלחמה נגד סיאגריוס, שישב בעיר סואסון. במהלך כיבוש העיר, בזז צבאו של כלוביס כנסיות רבות ומאחת מהן לקחו לוחמיו אגרטל. בישוף אותה כנסייה ביקש להחזיר את האגרטל, וכלוביס הודיע לו שאם האגרטל ייפול בגורל בידיו בחלוקת השלל, ימלא את בקשתו. כלוביס ביקש מלוחמיו שיסכימו לתת לו את האגרטל, חלקם הסכימו אולם אחד מהם זעם על כך, והשליך גרזן על האגרטל. כלוביס מסר את האגרטל לשליח הכנסייה, וכעבור שנה כינס את צבאו, לקח את גרזנו של האיש שזרק אותו על האגרטל, החדיר את הגרזן לתוך ראשו, ואמר: "כך עשית לאותו אגרטל בסואסון". החייל הסורר דרש לקיים את המנהג העתיק של חלוקת השלל על פי גורל, ונרצח בשל כך על ידי כלוביס, אלא שגרגוריוס מעניק לכך הסבר נוצרי שמצדיק את המעשה כגמול הולם לשבירת האגרטל. סיפור האגרטל מתבסס כנראה על מקור כנסייתי. רמיגיוס, בישוף העיר ריימס, הוריש בצוואתו לכנסיית ריימס אגרטל שקיבל מכלוביס, ובמקום אחר גרגוריוס מציין כי הכיר את ספר תולדות חייו של רמיגיוס. אם כך, ייתכן כי הבישוף בסיפור האגרטל הוא רמיגיוס, הבישוף שהטביל את כלוביס לנצרות. סיפור האגרטל מציג את כלוביס כבעל רגשות נוצריים וכרוחש כבוד לפולחן הקתולי, עוד טרם התנצרותו, וזאת כדי להסביר מדוע הוא נבחר לייסד את השושלת הפרנקית הנוצרית הראשונה.
טקס הטבילה
בספרו השני (פרקים 29–31), גרגוריוס מתאר בהרחבה את הסיבות לקבלתו של כלוביס את הנצרות הקתולית, וכן את טקס הטבילה עצמו:
אירוע זה הפך את המלך כלוביס למלך החזק באירופה, שכן מעתה הייתה הכנסייה הקתולית לצידו, והממלכה הפרנקית הייתה לממלכה נוצרית, ולפיכך הייתה לממלכה החזקה במערב אירופה.
נקמת דם בחברה הפרנקית
גרגוריוס מתאר בספר את אחת ממריבות הדמים הקשות שהתחוללו במחוז טור, בתקופה שכיהן שם כבישוף. מריבה זו החלה ברצח משרתו של כומר הכפר על ידי אחד החוגגים בליל חג המולד. את מותו של המשרת ביקש לנקום סיכאריוס, ידידו של הכומר, אולם אוסטריגיסילוס, שבו רצה להתנקם, הקדים והרג את משרתיו של סיכאריוס. נערך משפט בבית המשפט המקומי ורוצח המשרתים חויב לשלם קנס. סיכאריוס הסכים לפסק דין זה, אך כעבור מספר ימים שמע כי הרכוש שגנב ממנו הרוצח נמצא בבית משפחתו של כראמנסינדוס. לכן פרץ לבית זה, רצח את יושביו ולקח משם את רכושו. גרגוריוס, בהיותו בישוף, ניסה להשכין שלום בין הצדדים, וכדי לקטוע את מעגל הדמים הציע כי הכנסייה תשלם את כופר הנפש עבור הרוצח. אולם הצד של כראמנסינדוס, שביקש לנקום את דמם של בני משפחתו, סירב לקבל את הכופר. בעקבות זאת התכונן סיכאריוס לצאת אל המלך (כרשות משפטית עליונה, כדי שימצא אותו צודק ויטהר אותו מאשמה). בעקבות שמועה כי סיכאריוס מת, בזז כראמנסינדוס את ביתו, הרג את עבדיו ושרף את כל הבתים באחוזתו. השניים התייצבו בעיר למשפט רוזן מחוז טור, והשופטים פסקו כי כראמנסינדוס יפסיד חצי מדמי הכופר שהיה זכאי להם קודם. פסק דין זה סתר את החוק ונועד להרגיע את הרוחות. את החצי האחר של הכופר צריך היה סיכאריוס לשלם, אולם הכנסייה שילמה במקומו, וכך השניים התפייסו ונשבעו זה לזה כי לא תהיה נקמת דם. לאחר מכן הפכו השניים לחברים קרובים, אולם בזמן משתה, אמר סיכאריוס השיכור לכראמנסינדוס כי בזכות כופר הנפש שקיבל ממנו, נעשה עשיר, ולכן עליו להודות לו על כך שהרג את קרוביו. כראמנסינדוס זעם על הפגיעה בכבודו ושיסף את ראשו של סיכאריוס. לאחר מכן תלה את גופתו העירומה על מוט של גדר, ויצא אל המלך כדי שימצא אותו צודק ויטהר אותו מאשמה.
הבית הסיני בסנסוסי
הבית הסיני (בגרמנית: Chinesisches Haus) הוא ביתן גן בפארק סנסוסי שבפוטסדאם. פרידריך הגדול הורה לבנות את הביתן במרחק של כ-700 מטרים מארמון הקיץ סנסוסי, על מנת לקשט את גן הפרחים והירקות שלו. האדריכל שהופקד על בניית הבית הסיני היה יוהאן גוטפריד בירינג, שבין 1755 ל-1764 עיצב את הביתן בסגנון סיני שכלל עירוב בין אלמנטים של רוקוקו ואדריכלות אוריינטלית.
רקע
פרידריך ביסס את הבית הסיני על המייסון דו טרפלה, שהוא ביתן גן שנבנה ב-1738 באדמות הארמון שבעיירה הצרפתית לונוויל. מבנה זה הוקם עבור דוכס לורן סטניסלב לשצ'ינסקי, לשעבר מלך פולין, שבעת גלותו התגורר בצרפת. דוגמה של אחד התצריבים של המייסון הייתה ברשותו של פרידריך הגדול.
משך הבנייה הארוך של הבניין, כתשע שנים, מיוחס למלחמת שבע השנים שבמהלכה נפגעה הכלכלה הפרוסית. רק לאחר סיום המלחמה ב-1763 רוהטו החדרים של הביתן. הבניין היה מיועד הן למטרות נוי והן כמקום לעריכת אירועים חברתיים קטנים, ופרידריך הגדול הורה לבנות מטבח סיני במרחק מטרים אחדים דרומית-מזרחית לביתן. לאחר עבודות המרה שבוצעו במקום ב-1789 הפכו החלונות המשושים לשריד היחיד למורשת האוריינטלית של הביתן. שנים אחדות לאחר מכן נבנה בית הדרקון בצורה של פגודה סינית על הקצה הצפוני של פארק סנסוסי, בקרבת הקלאוסברג שעליו נבנה הבלוודרה. מבנה זה היה ניסיונו של פרידריך הגדול לפעול בהתאם לאופנה הסינית של המאה ה-18, שהחלה בצרפת לפני שהתפשטה לאנגליה, גרמניה ורוסיה. אופנה זו כללה שימוש באלמנטים אדריכליים שרווחו בסין באותה תקופה, וסימלו את חיי הנינוחות הסיניים שהיו דומים לאידיאל של חצרות המלוכה באירופה.
מבנה
הבית הסיני בנוי בצורה של טרפויל. המבנה המרכזי והעגול מכיל שלושה חדרי קבינט (סוג של חדר פרטי) שבהם חללים רחבים. החלונות המעוגלים והחלונות הצרפתיים כמעט ונוגעים ברצפה, כך שאור רב חודר לתוך הביתן. תקרת הנחושת נתמכת באזור הפתוח על ידי ארבעה עמודי אבן חול מצופים, שנוצרו על ידי הפסל השווייצרי יוהאן מלכיור קאמבלי, שעבד אצל פרידריך הגדול החל מ-1746. בראש כיפת הקופולה המעטרת את הגג ניצב פסל סיני עם מטרייה פתוחה. הפסל נוצר מנחושת על ידי פרידריך יורי, לפי עיצוב של הפסל בנימין גיסה. האור חודר לתוך החדר המרכזי דרך פתחי חלון סגלגלים בקופולה, בדומה למה שמתרחש בחלונות שבחזית המבנה.
קיר החדר המעגלי המרכזי, אליו ניתן להיכנס מהצד הצפוני של המבנה, מכוסה בשיש סטוקו. מעל החלונות הצרפתיים יש תבליטי קופים עם כלים מוזיקליים, ואילו החללים שבין החלונות מצופים בזהב ומכילים כלי חרסינה ופמוטי קיר. בצד הפנימי של הקופולה תלויה נברשת מקושטת בפאר רב.
ציורי התקרה שבאזור ההיקפי העליון של החדר הם עבודתו של תומאס הובר, וככל הנראה הם צוירו ב-1756. הובר צבע גם את התקרה של החדרים הריקים בחלק החיצוני של המבנה. המודל העיצובי של פנים הביתן היה מבוסס על תוכניות של האמן הצרפתי בלז ניקולא לה סור, שלימד באותה תקופה באקדמיה לאמנויות שבברלין. ציורי התקרה מתארים אנשים אוריינטליים מאחורי מעקה, חלקם מביטים לתוך החדר, ואחרים משוחחים זה עם זה. הם מוקפים בתוכים, קופים ובודהות היושבים על כנים.
הקירות בין החדר המרכזי והחדרים המשניים הצמודים אליו מקושטים בטפטי משי צבעוניים עם תבניות פרחים, שנחשבו באותה תקופה לסוג קישוט יוקרתי. ניתן לראות בפנים הביתן דוגמה לכך שפרידריך הגדול העדיף להשתמש בפנים הבניינים שלו בחומרים היקרים ביותר שיוצרו על ידי מפעלי המשי הפרוסיים. חתיכות קטנות מציפוי הקיר הזה שימשו כדגם עבור עבודות השחזור שבוצעו בין 1990 ל-1993.
שולה רווח
קורות חייה
נולדה בשם שולמית ירון בחיפה, לפני קום המדינה. היא בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ובוגרת סדנת פסיכודרמה ב"לסלי קולג'". כמו כן, היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
יהוד (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שולה רווח
קורות חייה
בשנת 1982 שיחקה בסרטו של יקי יושע "כביש ללא מוצא". בשנת 1985 שיחקה בסרט "הרימו עוגן", סרט חמישי בסדרת סרטי אסקימו לימון. בשנת 1986 לוהקה לשחק בסרטים "אלכס חולה אהבה" ובסרט "הטוב, הרע והלא נורא". בשנת 1987 שיחקה בסרט הקולנוע "היפהפייה הנרדמת". בשנת 1988 גילמה את דמותה של "אנה" בסרט הקולנוע "בלוז לקיץ", סרט שמיני בסדרת הסרטים של "אסקימו לימון".
היא שיחקה במספר מחזות, בהם: "משפט פיתגורס", "אסתר המלכה", "גן הדובדבנים", "האדרת", "פרח הקקטוס", "הדבורה מאיה", "דודי שמחה", "מר שמח", "מיסטריה אמריקאית", "הקטקטים", "עלילות שמישמיל", "כוכבים עם שחר" ו"אלוף הבונים".
חיים פרטיים
רווח הייתה נשואה לשחקן זאב רווח, ולהם שתי בנות שחזרו בתשובה.
פוטאטאו
פוטאטאו הראשון, מלך המאורים (באנגלית: Pōtatau I, Māori King, במאורית: Pōtatau Te Wherowhero) (1800 - 25 ביוני 1860) היה לוחם מאורי, מנהיג שבט מאזור ואיקטו. בשנת 1857 הוכתר במסגרת תנועת המלך להיות המלך המאורי הראשון.
פוטאטאו נולד ככל הנראה בשנת 1800, בשם טה פרופרו (Te Wherowhero) למשפחה מאורית מיוחסת מאזור ואיקטו. הוא גדל בתקופת מלחמות המוסקט ובשנות העשרים של המאה ה-19 הנהיג את שבטי ואיקטו במספר קרבות כנגד שבטים מאוריים אחרים, ביניהם נגטי טואה (Ngati Toa) ונגפוהי (Ngapuhi). כמנהיג מקומי פוטאטאו טה פרופרו שמר על יחסים טובים עם המתיישבים האירופאים (פקהא pākehā) ובתו, טיריה (Tiria) אף התחתנה עם סוחר בריטי, אך הוא סירב לחתום על הסכם ואיטנגי ולהכיר בריבונות הבריטית בניו זילנד.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, בהשפעת שיטת הממשל והרעיונות האירופאים החלה להתהוות תנועת המלך, ששאפה לאחד את השבטים המאוריים השונים תחת שלטון מרכזי ברשות מלך יחיד שידאג לאינטרסים המאוריים אל מול השלטון הבריטי. פוטאטאו, שהיה אחד מהמנהיגים המאוריים הבולטים והמנוסים בצפון האי הצפוני, היה אחד המועמדים הטבעיים להפוך למלך. ב-2 במאי 1858 הוכתר על ידי נציגי תנועת המלך כמלך המאורי הראשון ותחת הנהגתו התאגדו שבטים מאוריים רבים מהאי הצפוני.
במסגרת תפקידו כמלך שאף פוטאטאו לשמור על יחסים טובים עם השלטונות הבריטיים ולהגיע איתם להבנות באמצעות הידברות. אך קבוצות מאוריות קיצוניות פעלו הן מתוך תנועת המלך והן מחוצה לה להקשחת הקו המאבק המאורי בבריטים ועד מהרה היחסים בין המאורים לבין הבריטים התלהטו - ובסופו של דבר, לאחר מותו של פוטאטאו, הביאו לפרוץ מלחמות הקרקעות. פוטאטאו עצמו כיהן כמלך המאורים במשך כשנתיים עד למותו ב-25 ביוני 1860, הוא נקבר באתר הקבורה שבהר טאופירי (Taupiri) ובנו, טאויהו (Tāwhiao) הומלך אחריו כמלך המאורי השני.
יחסי גמביה–ישראל
יחסי גמביה–ישראל נכונו באופן רשמי בראשית 1965, אם כי עוד לפני כן התקיימו מגעים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
היסטוריה
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 קיימו גמביה וישראל יחסים דיפלומטיים לא-רשמיים, שכן גמביה הייתה נתונה תחת שליטת הממלכה המאוחדת. ב-10 בדצמבר 1962, כשלוש שנים לפני קבלת עצמאות גמביה, ערך ראש ממשלת גמביה ומנהיג האומה הגמבית דאז סר דאוודה קאירבה ג'ווארה, ביקור בן חמישה ימים בישראל. במהלך ביקור דן עם ממשלת ישראל בהגשת סיוע רפואי מצד ישראל. ב-16 בדצמבר 1962 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין ג'ווארה למנכ"ל משרד החוץ חיים יחיל. יחסים בילטרליים רשמיים נכונו בין שתי המדינות ב-1965, בה זכתה הרפובליקה של גמביה בעצמאות מהממלכה המאוחדת.
ב-17 בפברואר 1965, יומיים לפני קבלת העצמאות של גמביה באורח רשמי, שלחה שרת החוץ גולדה מאיר מברק ברכה לראש הממשלה ג'ווארה עם זכיית ארצו בעצמאות. באותה השנה הכירה ישראל ברפובליקה החדשה וסייעה לה בשני תחומים: חינוך (שיעור האנאלפביתיות בגמביה עומד על 67%) וחקלאות. שגרירה הראשון של ישראל בגמביה היה השגריר הישראלי בדקר, חנן עינור, ששימש כשגריר לא-תושב. ב-11 באוקטובר 1966 הגיע ראש הממשלה ג'ווארה לביקור רשמי בישראל. ג'ווארה הגיע עם שר החינוך בממשלתו, אנדרו דייוויד קאמארה, ונועד עם ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ושר החינוך הישראלי זלמן ארן. ביקורו הסתיים לאחר שבוע, ובמסגרתו נחתם הסכם ידידות ראשון בין שתי המדינות.
ב-26 באוקטובר 1973 ניתקה גמביה את יחסיה הדיפלומטיים ישראל מתוך הפגנת סולידריות חברתית עם מצרים וכן מכורח היותה חלק מהעולם המוסלמי. עם זאת, במהלך תקופת הניתוק, ביקשה גמביה מישראל שיתוף פעולה צבאי, אך האחרונה נזהרה ולא נענתה לבקשה כדי לא להכעיס את שכנתה של גמביה, סנגל. ב-1975 נמנתה גמביה בין המדינות האפריקאיות שהצביעו בעד החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, שקבעה כי ציונות היא צורה של גזענות. ב-1977 נפתחה בבנג'ול נציגות דיפלומטית של הארגון לשחרור פלסטין. על אף העוינות שהפגינה כלפי ישראל בתקופת הניתוק (1973–1992), צידדה גמביה בהסכמי קמפ-דייוויד.
ריאקטור
ריאקטור הוא כלי בו מתבצעת תגובה כימית.
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף
ביוגרפיה
נולד ליליד שלזיה בגוט קוקדל (Gut Kuckädel, כיום קוקאדלו, Kukadło שבפולין). את הקריירה המקצועית שלו החל כקפטן בצבא הפרוסי, אך ב-1729 החליט להתפטר על מנת להגשים את שאיפותיו בתחום האדריכלות. ב-1740 נסע ללימודים בפריז ובאיטליה במימונו של הקיסר החדש פרידריך הגדול. כאדריכל הוא הושפע מהקלאסיציזם של הבארוק הצרפתי ומהאדריכלות הפלדיאנית. בעזרת שילוב של כישוריו בעיצוב פנים והציוד של המלך הוא הקים את הבסיס לרוקוקו הפרידריכיאני בעיירה ריינסברג, שבאותה תקופה הייתה מקום מושבו של המלך.
יחסי גמביה–ישראל
היסטוריה
בראשית יוני 2017 נועד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם נשיא גמביה אדאמה בארו.
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף
ביוגרפיה
פון קנובלסדורף היה מקורב מאוד למלך, ואף ייעץ לו בחשאי בנושאים כלכליים. אולם הקשר ביניהם עלה על שרטון, וב-1746 החליט המלך לפטרו. יוהאן באומן הופקד על סיום הפרויקטים שלו, כולל אלה שבסנסוסי.
ריאקטור
הריאקטורים הנפוצים בתעשייה
הריאקטור ישמש בדרך כלל לתגובות בפאזה נוזלית. בריאקטור מנתי אידיאלי הריכוזים משתנים עם הזמן אולם הריכוז בכל נקודה בריאקטור בזמן מסוים זהה (בחישה אידיאלית). נוסף לכך גם הטמפרטורה בריאקטור בזמן מסוים זהה בכל נקודה בריאקטור ומשתנה עם הזמן בהתאם לאופי הריאקציה (אקסותרמי - עולה, אנדותרמי יורדת).
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף
ביוגרפיה
ב-1886 יצר הפסל קארל בגאס הצעיר פסל בדמותו של פון קנובלסדורף. הפסל הוצב בעבר באולם הכניסה של המוזיאון הישן בברלין.
ריאקטור
הריאקטורים הנפוצים בתעשייה
בריאקטור רציף ישנה כניסה ויציאה של מגיבים/תוצרים מתוך ואל הריאקטור במהלך התגובה. ריאקטור CSTR נפוץ בתעשייה ומשמש בעיקר לתגובות בפאזה נוזלית.
בעבודה בריאקטור CSTR אידיאלי הריכוזים אינם משתנים כפונקציה של הזמן ו/או המקום. הזנת המגיבים מתבצעת במקביל להוצאת התוצרים, כאשר ריכוז המגיב בריאקטור אחיד ושווה לריכוזו ביציאה. עם כניסת המגיב לריאקטור ריכוזו יורד מיד לריכוז היציאה. הטמפרטורה יכולה להשתנות עם הזמן אם הריאקטור מבודד או להישאר איזותרמי עם חימום קירור (שוב בהתאם לריאקציה). ב-CSTR אידיאלי גם הטמפרטורה במכל אחידה ושווה לזו של החומר ביציאה מהריאקטור.
ריאקטור PFR הוא ריאקטור רציף, אך להבדיל מריאקטור CSTR בריאקטור PFR ישנו שינוי רציף של ריכוזי מגיבים ותוצרים לאורך הריאקטור ולא נפילה מיידית לריכוז יציאה. הריכוז בריאקטור משתנה כתלות במיקום אך לא עם הזמן (במצב עמיד).
Applet
יישומון או יישום קטן (באנגלית: Applet) הוא תוכנת מחשב המיועד לבצע מטרה מוגדרת ומצומצמת מתוך תוכנה קיימת. לרוב מדובר ביישום הכתוב בשפת ג'אווה או Flash המופעל באמצעות הדפדפן.
אף על פי שקיימות מספר שפות תכנות המציעות אפשרות לפיתוח Applet-ים, שפת ג'אווה היא הנפוצה ביותר לצורך זה.
ההבדל העיקרי בין Applet לבין יישום מחשב (Application) - הוא אופן ההרצה שלהם. בעוד יישום מבוצע באופן עצמאי על מערכת ההפעלה של המחשב (כגון Windows Media Player ומיקרוסופט וורד), Applet מבוצע דרך תוכנה כלשהי, ולרוב באמצעות שימוש באינטרנט.
כדוגמאות ל-Applet-ים ניתן למנות את הבאים:
מעתה ועד עולם
מעתה ועד עולם (באנגלית: From Here to Eternity) הוא סרט דרמה משנת 1953 המבוסס על ספר הנושא אותו שם שחיבר ג'יימס ג'ונס. הסרט עוסק בבעיותיהם של חיילים (ברט לנקסטר, מונטגומרי קליפט ופרנק סינטרה) המוצבים בבסיס חיל הים באי הוואי בחודשים שקדמו למתקפה היפנית על הנמל בפרל הארבור. דברה קר ודונה ריד מגלמות את הנשים בחייהם.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה בשמונה קטגוריות מתוך המועמדויות: הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר (פרד זינמן), שחקנית המשנה הטובה ביותר (דונה ריד), שחקן המשנה הטוב ביותר (פרנק סינטרה), התסריט המעובד הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הצילום הטוב ביותר והסאונד הטוב ביותר.
עלילה
טוראי רוברט פרוויט (מונטגומרי קליפט) מועבר לבסיס באחד מאיי הוואי. כאשר קפטן דנה הולמס (פיליפ אובר) שומע על המוניטין שלו כמתאגרף מוכשר, הוא לוחץ על פרוויט להצטרף למועדון האיגרוף הגדודי, אך החייל החדש מסרב בתוקף. סמל ראשון מילטון ווארדן (ברט לנקסטר) מציע כי הוא ינסה לגרום לפרוויט לשנות את דעתו בכך שיהפוך את שהותו בבסיס לקשה במיוחד. הוא מגייס לעזרתו את שאר הקצינים החברים גם הם במועדון האיגרוף. פרוויט נתמך רק על ידי ידידו, טוראי אנג'לו מאג'יו (פרנק סינטרה).
מאחורי גבו של מפקדו, מתחיל וורדן לנהל רומן עם אשתו הממורמרת של הולמס, קארן (דברה קר). כאשר המערכת ביניהם מתפתחת, היא מאיצה בו להגיש בקשה לקורס קצינים, כך שהיא תוכל להתגרש מהולמס ותינשא לו, מבלי לאבד מיוקרתה. לבסוף בעקבות הלחץ שלה ולאחר שהיא מגלה כי סירב לצאת לקורס קצינים, למרות המלצתו של בעלה, ולאחר שהוא מודה בפניה כי אין לו כל כוונה כזו גם בעתיד, היא מסיימת בפתאומיות את מערכת היחסים ביניהם.
בינתיים, מסתכסך מאג'יו עם סמל הצוות צר האופק והגזעני ג'יימס ג'ודסון (ארנסט בורגניין). כאשר מאג'יו הבלתי ממושמע מבצע נפקדות מהבסיס, הוא מועמד למשפט ונשלח לבית המעצר עליו אחראי ג'ודסון. ג'ודסון מנצל את ההזדמנות ומכה קשות את הטוראי הממשיך להתריס כנגדו. לבסוף מצליח מאג'יו להימלט מהמעצר ומוצא את פרוויט ומתמוטט בזרועותיו, הוא מספר לו על ההתעללות אותה עבר ומת. פרוויט האבל מוצא את ג'ודסון ומזמין אותו לקרב באחת מסמטאות העיר. בקרב הסכינים המתפתח ביניהם נפצע פרוויט קשות אך מצליח להרוג את סמל ג'ודסון, כנקמה על מותו של חברו הטוב. פרוויט שנפצע קשות בבטנו נמלט לדירתה של חברתו לוריין (דונה ריד), "מארחת" במועדון לילה אותה הכיר. בחלוף הזמן פצעו מסרב להחלים.
כאשר תוקפים היפנים את הבסיס הימי בפרל הארבור, מנסה פרוויט, הנמצא בעריקות מזה זמן רב, לחזור לבסיס, אך נורה ונהרג בידי שומרי הבסיס. בסוף הסרט לוריין וקארן נפגשות על סיפונה של ספינה המחזירה אותן לארצות הברית. לוריין מספרת לקארן בשיחה המתפתחת ביניהן על מותו של ארוסה, טייס בחיל האוויר שהופל במהלך המתקפה, אך כאשר היא מספרת לה את שמו מזהה אותו קארן כטוראי פרוויט.
הפקת הסרט
בזמן הפקת הסרט הסתובבו השמועות כי פרנק סינטרה קיבל את תפקידו בסרט בעקבות קשריו לכאורה עם המאפיה, וכי זה היה הבסיס לדמותו של הזמר ג'וני פונטיין בסרט הסנדק. שמועות אלה הוכחשו במספר הזדמנויות על ידי השחקנים ואנשי הצוות של הסרט. הבמאי פרד זינמן הגיב על כך, "האגדה על ראשי סוסים שנכרתו היא המצאה מוחלטת, חופש פואטי מצידו של מריו פוזו שכתב את הספר הסנדק". סבירה יותר היא האפשרות כי אשתו של סינטרה באותה התקופה, אווה גרדנר, שכנעה את אשתו של ראש אולפני קולומביה באותה התקופה, הארי כהן, להפעיל את השפעתה עליו. לגרסה זו ישנה התייחסות בביוגרפיה של סינטרה אותה כתבה קיטי קלי. סינטרה עצמו שלח לכהן מכתבים ומברקים רבים בהם ביקש ממנו את התפקיד של מאג'יו הגווע מפצעיו, ואף חתם על חלק מהם תחת השם "מאג'יו". סינטרה הרוויח מכך שאלי וולך, שיועד לתפקידו של מאג'יו במקור, פרש כדי להופיע בברודוויי. שכרו של סינטרה, לעומת זאת היה רק 8,000$, ירידה דרסטית משכר של 130,000$ אותו קיבל בסרט הרימו עוגן בו הופיע בצוותא עם ג'ין קלי.
מבחן הבד של סינטרה שימש בסופו של דבר בעריכת הסרט, הסצנה כללה אימפרוביזציה של סינטרה עם חופן של זיתים, מעמיד פנים שהם זוג קוביות משחק.
בסרט, שונה תוכנו הבוטה מבחינה מינית של הספר, ומותן כך שיוכל להשביע את דעתה של הצנזורה באותו הזמן. למשל, סצנת החוף המפורסמת, בה נראים ברט לנקסטר ודברה קר מתעלסים על קו המים והגלים סביבם, הרמיזה לקיום יחסי מין באותה הסצנה היא פחות מובנת מאליה מאשר בספר.
הכימיה בין ברט לנקסטר ודברה קר חצתה ככל הנראה את גבולות המסך, לאחר ששמועות צצו על רומן ביניהם במהלך צילומי הסרט.
צבא ארצות הברית נמנע משיתוף פעולה עם ההפקה של הסרט (רובו של הסרט צולם בבסיס הצבאי סקופילד שבהוואי), עד אשר ההפקה הסכימה לכמה התאמות בעלילת הסרט, כדי שלא יציגו את הצבא באור שלילי, השינוי הידוע ביותר היה גורלו של קפטן הולמס.
פרסים
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה ב-8.
שנה לאחר מכן (1954) זכה הסרט בפרס מיוחד בפסטיבל קאן שהוענק לבמאי פרד זינמן
סלק סוכר
סלק סוכר (שם מדעי: beta vulgaris var succhrina) הוא זן של סלק, ששורשו עשיר בסוכרוז. מגדלים אותו כגידול חקלאי לצורך הפקת סוכר לבן.
בוטניקה
סלק סוכר הוא צמח דו שנתי. בשנה הראשונה לגידולו הוא מגדל שושנת עלים ובמקביל אוגר מזון רב בשורש בשרני מעובה במשקל גבוה (קילו עד שניים) שכולל סוכרוז כאחוז יחסית גבוה (עד כ-20%) ממשקלו. בשנתו השנייה הסלק מגדל גבעול גבוה בעל פרחים ירוקים קטנים, תוך ניצול המזון שנאגר בשורש בשנה הקודמת. השורש של סלק הסוכר הוא לבן וצורתו כצורת גזר הגם שהוא לרוב גדול יותר. השורש מכיל כ-75% מים, 20-15% סוכר, 5-4% פולפת סלק ופחות מאחוז אפר ופסולת אורגנית. הפולפה מכילה בעיקר תאית, הֶמיצלולוזים, ליגנין ופקטין.
היסטוריה
מיצוי סלק סוכר נעשה לראשונה על ידי הבוטנאי הצרפתי אוליבר דה-סרה ב-1590. בשנת 1747 פרסם אנדריאס זיגיסמונד מרגרף את תגליתו שניתן להפיק סוכר הדומה לזה המופק מקנה סוכר, מסלק סוכר. תלמידו, פרנץ קרל אכרד, טיפח זנים של סלק סוכר שהכילו 6-5% סוכר. בסביבות שנת 1800 הוא פתח את המפעל הראשון לייצור סוכר מסלק בשלזיה. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות נוצר מחסור בסוכר בצרפת, עקב איסור הדדי על סחר בינה לבין יריבתה בריטניה, שחלשה על מטעי קנה הסוכר באיים הקריביים. נפוליאון בונפרטה שלח שליחים שיבחנו את בית החרושת של אכרד, ובעקבות זאת הוקמו שני בתי חרושת כאלו בצרפת. בשנת 1811 הורה נפוליאון על גידול נרחב של סלק סוכר כתחליף לייבוא הסוכר מהאיים הקריביים. מספר בתי החרושת בצרפת לייצור סוכר מסלק סוכר הגיע בשיאו ל-334, אולם לאחר נפילת נפוליאון וחידוש הייבוא מהאיים הקריביים נסגרו כולם למעט אחד. עם זאת, התעשייה התאוששה, ובשנת 1837 כבר היו בצרפת 542 בתי חרושת לסלק סוכר וגם בגרמניה הוחל בייצור סוכר מסלק סוכר. בשנת 1880 גרמניה עקפה את צרפת והייתה ליצרנית הגדולה ביותר של סוכר מסלק סוכר. במהלך השנים, זני הסלק טופחו כדי להשיג ריכוז גבוה יותר של סוכר. בארצות הברית נעשו מספר ניסיונות לגדל סלק סוכר במהלך המאה ה-19 שנכשלו, ובית החרושת הראשון שייצר סוכר מסלק סוכר באופן מסחרי הוקם בשנת 1879 בקליפורניה. בשנת 1888 הוקם בית חרושת נוסף, גם הוא בקליפורניה, ובשנה שלאחר מכן הוקמו שני בתי חרושת בנברסקה. מאז החלה התעשייה לצמוח בקצב מהיר בארצות הברית. בבריטניה הוקם מפעל ראשון לייצור סוכר מסלק סוכר בשנת 1912 בעיירה קנטלי במחוז נורפוק בידי יהודים מסלובקיה, והתעשייה הורחבה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעקבות מחסור בסוכר מיובא. במזרח אירופה רבים ממפעלי הסוכר היו בבעלות יהודית ונוהלו על ידי יהודים, כאחד הענפים שנתפשו בידי יהודים לאחר שאיסר ברודצקי, יהודי ממשפחת שור הרבנית פיתח את הענף באוקראינה לפני מלחמת העולם הראשונה. רוב מפעלים אלו הולאמו בתקופה הסובייטית. אחד ממפעלי הסוכר הגדולים ביותר ברוסיה היה בבעלות משפחת הורנשטיין, חסידי חב"ד. אולם במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התגברה התחרות מצד סוכר שיוצר מקנה סוכר ביאווה שהפילה את מחירי הסוכר בעולם.
בחקלאות
בארצות קרות, סלק הסוכר נזרע באביב ונקצר בסתיו של סוף השנה הראשונה, כדי שהצמח לא יגיע לשנתו השנייה וידלדל את המזון בשורש. במרבית מקומות גידולו, תחת מזג אוויר ממוזג. באזורים צפוניים במיוחד, תקופת גידול של 100 יום בלבד מספיקה להבשלת היבול. באתרים חמים, כמו ישראל, נוהגים לשתול את סלק הסוכר כגידול חורף, הנזרע בסתיו ונקצר באביב.
בעבר, גידול סלק הסוכר נשען על עבודת כפיים רבה. על מנת לצמצם מזיקים, הסלקים נשתלו בסמיכות גבוהה זה לזה, והיה צורך לתחח את האדמה, לשלוף את הסלקים ולקצוץ את עליהם ידנית, באמצעות מגל מיוחד. גם עם ההתקדמות בחקלאות ממוכנת, עדיין פועלים היו משקיעים יותר זמן ומאמץ בגידול סלק סוכר מאשר בגידולים אחרים. עם ההתקדמות בריסוס נגד מזיקים ופיתוח קוצר הסלק, מספר הידיים העובדות ירד משמעותית.
קוצר הסלק הוא סוג של קומביין, שעובר על השדה, שולף את הסלקים עם האדמה, מנקה את מרבית האדמה העודפת, וקוצץ את העלים יחד עם העוקץ. אם יש צורך כלכלי, הסלקים נארזים יחדיו לאלומה על מנת לשמר אותם לעיבוד מאוחר יותר.
שיטת מדידה ותשלום
מגדל של סלק סוכר מקבל תשלום לא לפי טון סחורה, אלא לפי מדדים אחידים ומדויקים. הדבר מבטיח שהמגדלים יעדיפו לשפר את איכות סחורתם מעונה לעונה, על מנת להגדיל את התגמול עליה. המדדים הם:
בסופו של דבר המגדלים מקבלים תשלום לפי כמות הסוכר הלבן שהופק בתום העיבוד של סחורתם.
הפקת הסוכר מהסלק
הסלקים מגיעים לפס הייצור, מנוקים מעפר, ונחתכים לרצועות דקיקות הקרויות קוסטות (Cossette). אלו מועברות דרך לחץ מים חמים במכונת פעפוע בצורת שפופרת ארוכה, עד שהמים הופכים לתמיסת סוכר. קיימים מספר סוגים של מכונות פעפוע, ורובן משלבות לחץ מים, סינון וסחרור. תמיסת הסוכר שיוצאת בסוף התהליך קרויה "מיץ נא" ("Raw Juice"), בגוון שנע בין סגול לשחור.
הקוסטות מגיעות לסוף התהליך כמעט בלחות מלאה (95%) אך כמעט ללא סוכר, ואז נסחטות בכוח עד שמיציהן ניגרים החוצה ונותרת בהם כ־75% לחות. מיצים אלו מכילים כמות נוספת (וקטנה) של סוכרוז. את שאריות הסלק גורסים ומכינים מהן מספוא לבהמות.
המיץ אינו מספיק נקי כדי להתחיל את הפקת הסוכר, ולשם ניקויו הוא מעורבב עם "חלב סיד" ("Milk of Lime"), שהוא למעשה כינוי לתערובת סידן הידרוקסיד במים. "חלב הסיד" נקשר לחומצות אמינו, חומצות לימון, פוספטים ושאר תרכובות כימיות, ומונע מהן להפריע לתהליך ההתגבשות. על מנת להפריד את "חלב הסיד" מתמיסת הסוכר, מוסף פחמן דו-חמצני, שהופך את התרכובות המיותרות לגיר שקל להסירו.
לאחר ניקוי הגיר, המיץ הנא הופך ל"מיץ דליל" ("Thin Juice"), בגוון ענברי. השלב הבא בתהליך הוא צמצום על ידי אידוי, שהופך את ה"מיץ הדליל" ל"מיץ סמיך" (Thick" "Juice), שנראה כמעט כסירופ מייפל ומכיל 60% סוכרוז בנפח. הסירופ עובר לכלי חימום ושם מוסיפים לו סוכר לבן (ממוחזר מעודפים של הייצור הקודם) עד שהוא הופך לצמיג עוד יותר, ונקרא "ליקר אם" ("Mother Liquor"). ממנו ניתן להפיק את הסוכר הלבן באמצעות מכונה הנקראת מגבשת (Crystallizer) שמשתמשת בשילוב של לחץ נמוך (כמעט ואקום) וחום רב כדי ליצור גבישים בתוך ליקר האם. מעבר של התוצר החצי-גבישי לצנטריפוגה משלים את התהליך ומסיר את הנוזלים מהגבישים היבשים. אותם נוזלים יעברו במגבשת שוב למיצוי מוחלט של הסוכר העודף.
הסוכר שיוצא מהמסלול הזה קרוי "סוכר גולמי" והוא מכיל יותר מדי תוספים מכדי להיחשב סוכר לבן, וגוונו בהיר. הוא מוזן לכלי חימום עם תמיסת אם מהסיבוב הבא, וכך חוזר ונשנה עד שהסוכר מבהיר, והנוזלים שהופרדו ממנו מכילים מעט מדי סוכרוז מכדי להצדיק המשך תהליך. הנוזלים קרויים "דבשה" (מולסה), ועשויים להמכר בנפרד. הסוכר הגבישי הוא סוכר לבן מזוקק ונקי.
תוצרי לוואי
מסלק סוכר מתקבלים כמה תוצרי לוואי:
גידול סלק הסוכר בישראל
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות ניסיונות מוצלחים בגידול סלק סוכר עם תכולת סוכר גבוהה, עלתה הצעה לגידול מסחרי של סלק סוכר בארץ ישראל, אולם הרעיון ירד מהפרק בגלל חוסר כדאיות כלכלית. בשנת 1939, ביוזמת חיים הלפרין, הוחל בגידול סלק סוכר בארץ ישראל על שטח של כ-250 דונם, ובשנת 1942 הורחב השטח ל-1,500 דונם והוחלט על הקמת מפעל לייצור סוכר בעמק יזרעאל. אך המפעל לא הוקם. הרעיון שוב עלה בשנת 1949 כאשר המשביר המרכזי החליט להקים מפעל לייצור סוכר מסלק סוכר בעפולה ונעשו ניסיונות בגידול סלק סוכר בעין חרוד.
הניסיונות העלו שניתן לגדל סלק סוכר באיכות גבוהה, אך מחירו של הסוכר הישראלי יהיה גבוה מהסוכר המיובא ותידרש תמיכה ממשלתית. עם זאת, בציבור הישראלי רווחה הדעה שיש חשיבות לגידול סלק סוכר בישראל כדי להגיע לאספקה עצמית של סוכר. מנגד, היו שהזהירו מחוסר הכדאיות הכלכלית של גידול סלק סוכר בישראל. בשנת 1950 הוחלט על הקמת שלושה בתי חרושת, אך הקמתם התעכבה בגלל קושי בגיוס מימון. בסוף 1953 הוחל בבניין בית החרושת בעפולה והמפעל ברמת גן של "פרי סוכר" נפתח במאי 1954, אך כשל בייצור סוכר בגלל קשיים טכניים. במאי 1956 הוחל בייצור סוכר מסלק בבית החרושת בעפולה. בשנת 1961 נפתח מפעל הסוכר של סוגת, שעיבד סלק סוכר שגודל בעיקר באזור חבל לכיש. לאחר תום העונה ב-1964, נסגר המפעל של פרי סוכר בגבעתיים, ומכונותיו הועברו להרחבת המפעל בעפולה.
סלק סוכר גודל בישראל בעונת 1951–1952 על כ-5,000 דונם, אך היבול היה דל, לא התאים לייצור סוכר והועבר לייצור כוהל והפסולת שימשה למספוא. נמצא שיש צורך להשקות את גידולי הסלק, לזרעו מוקדם יותר ולחרוש את האדמה לעומק לפני השתילה. בהמשך התגבר הייצור על קשיי ההתחלה, והושגו יבולים של מעל 4 טון לדונם. בשנת 1957–1958 גודל סלק סוכר על 23,000 דונם, בשנה שלאחר מכן עלה השטח לכמעט 30,000 דונם, בשנת 1961–1962 הגיע לכ-47,000 דונם, ובשנת 1967–1968 לכ-64,000 דונם.
ייצור הסוכר היה גרעוני וסובסד על ידי המדינה, בשיטת קוסט פלוס. בסוף שנות השבעים הופסק הסבסוד, וייצור הסוכר מסלק סוכר בישראל הופסק ולא חודש עוד.
מגדלים עיקריים
כמחצית התפוקה של סלק סוכר בעולם היא באיחוד האירופי. מגדלות נוספות הן אוקראינה, ארצות הברית ורוסיה. כ-20% מכלל ייצור הסוכר הלבן מקורו בסלק סוכר.
גידול סלק סוכר באירופה נעשה תחת מדיניות של מכסות וסובסידיות, ובעקבות זאת עד שנת 2006 אירופה הייתה יצואנית ראשית של סוכר מסלק סוכר. בשנת 2006 נעשתה רפורמה מקיפה במדיניות גידול סלק סוכר באירופה, ובעקבותיה צומצם הייצור של סלק סוכר והתרכז בגרמניה, צרפת, בריטניה, הולנד, פולין ובלגיה. הגידול באיטליה, ספרד ויוון צומצם ואירלנד, סלובניה, לטביה, בולגריה ופורטוגל חדלו לגמרי לייצר סוכר מסלק סוכר. מספר בתי החרושת לייצור סוכר מסלק סוכר ירד מ-179 ל-106 בשנת 2010.
בארצות הברית קיימת מדיניות מכס וסובסידיות השומרת על מחירי סוכר גבוהים יחסית לשאר העולם. על פי מדיניות זאת נקבע שכ-55% מהסוכר בארצות הברית מיוצר מסלק סוכר. המדינות העיקריות המגדלות סלק סוכר הן מינסוטה, איידהו, דקוטה הצפונית, מישיגן וקליפורניה.
ישעיהו וינוגרד (מהנדס)
ישעיהו-יהודה (שי) וינוגרד (3 בדצמבר 1938 - 11 באוקטובר 1973) היה מהנדס מכונות ישראלי, פרופסור חבר בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. נהרג במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
ישעיהו וינוגרד נולד ב-3 בדצמבר 1938 בתל אביב, בנם האמצעי של רחל לבית מקובקי, בתו של חיים מקובקי ממייסדי שכונת רחביה ופנחס-מרדכי וינוגרד, בנו של ישראל וינוגרד אחד הסוחרים והיבואנים הבולטים בתל אביב של שנות ה-20 של המאה ה-20. אמו הייתה עקרת בית ואביו עסק בפרדסנות ובהנהלת חשבונות. אחיו הבכור שמואל וינוגרד היה לימים מדען מחשב, פרופסור למתמטיקה ומתמטיקאי בכיר בחברת המחשבים IBM וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. אחיו הצעיר יוסף (יוסי) היה דוקטור להנדסת חשמל. דודו היה השופט אליהו וינוגרד (אח של אביו, פנחס).
הוא למד בבתי הספר היסודיים-דתיים "תחכמוני" ו-"יבנה" ובבית-הספר התיכון-עירוני "צייטלין" בתל אביב והיה חבר בתנועת בני עקיבא. בגיל 10 עברה משפחתו להתגורר ברמת גן. באוגוסט 1956 התגייס וינוגרד לחיל התותחנים לאחר שעמד להתגייס למסלול העתודה האקדמית אך שינה את דעתו. במהלך שירותו עבר קורס קצינים בסיסי, קורס קציני תותחנים, קורס מפקדי סוללות שדה וקורס קציני סיוע אוויר ולחם במבצע קדש. הוא השתחרר מצה"ל בשנת 1958 בדרגת סרן.
לאחר שירותו הצבאי החל בלימודי הנדסה גרעינית בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. בשנת 1962 סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות והתקבל ללימודי תואר שני באוניברסיטת בראון בארצות הברית. במסגרת לימודיו עבר להתגורר בפרובידנס, רוד איילנד ועסק במכניקת הזורמים. הוא סיים את לימודי התואר השני בשנת 1964 והמשיך לדוקטורט בהנדסה באוניברסיטת בראון. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בזרימה של יונים. בין השאר הוא בחן את האפשרות של פיתוח מנוע יונים, המייצר דחף באמצעות פליטה של אלומת יונים (קרן המורכבת מחלקיקים טעונים-יונים), בעיקר בטיסות חלל, וחקר אפשרויות לשלוט במהירות של זרימת קרן החלקיקים ובפרמטרים נוספים שלה.
לאחר שסיים את הדוקטורט ב-1966, התקבל להשתלמות פוסט-דוקטורט כעמית מחקר בפקולטה להנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שם המשיך לעסוק בנושא ההנעה היונית של חלליות. היה חבר באגודות המיועדות לסטודנטים וחוקרים מצטיינים בתחומם: סיגמה קסי וטאו בטא פאי. עם פרוץ מלחמת ששת הימים רצה לשוב לישראל ולשרת במילואים ביחידתו אך המלחמה הסתיימה בטרם הספיק להגיע לישראל ממקום מגוריו באותה עת בבוסטון. בשנת 1967 שב לישראל עם משפחתו והם התגוררו בחיפה. במקביל הוא הצטרף לטכניון ושימש כמרצה בכיר בפקולטה להנדסת מכונות, ולאחר מכן מונה לראש המעבדה לאנרגיה בטכניון.
ב-1971 מונה לדרגת פרופסור חבר בטכניון והיה אחד החוקרים הצעירים בטכניון בדרגה זו. מחקריו התמקדו בעיקר בתחום הזרימה של נוזלים ועסקו בין היתר באוסמוזה ההפוכה כאמצעי להתפלת מים. וינוגרד היה אחד המובילים בתחום זה, ומחקריו עסקו בין השאר בשינויי הריכוזים של המלחים, בצפיפות הקרומים, ניתוח מאפייני הזרימה ובתת-תהליכים המאפשרים את התפלת המים. מחקריו של וינוגרד עסקו גם בתכונות של הזרימה באופן כללי, בחקר זרימת הדם לצרכים רפואיים ובגורמים המשפיעים על היווצרות מערבולות. בנוסף עסק בפיתוח שיטה לקידוח עדין בחומרים קשים במיוחד.
הוא היה שותף למחקריו של המכון לחקר הנגב והיה מרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת הנגב בבאר שבע. בנוסף הוא עבד עם הרשות לפיתוח אמצעי לחימה בתחומים הקשורים בהנעה רקטית שבהם עסק בדוקטורט ובפוסט דוקטורט.
מותו
וינוגרד המשיך לשרת במילואים כסגן מפקד סוללה בגדוד 8139 של חיל התותחנים בדרגת רב-סרן. חודשיים לפני שפרצה מלחמת יום הכיפורים, השלימה הסוללה של וינוגרד שירות מילואים במעוז בודפסט. עם פרוץ המלחמה גויסה הסוללה של וינוגרד לקרבות ברמת הגולן. הסוללה בפיקודו של אבי ברעם השתתפה בקרבות הבלימה הקשים נגד הכוחות הסוריים בקרב על נפח, שבדרום רמת הגולן.
לאחר שצה"ל הצליח להדוף את כוחות השריון הסורי, הגיעה הסוללה לאזור העיירה הסורית חאן ארנבה. במהלך רוב הלחימה שימש וינוגרד ומפקדו ברעם כקציני שיתוף ארטילריה (קש"א) ובמסגרת תפקידם נסעו עם כוחות אחרים של צה"ל וכיוונו ברשת הקשר את הסוללה שלהם למטרות הירי. ב-10 באוקטובר התאחד וינוגרד עם הסוללה שלו בחאן ארנבה שם שהה בחפירה שהסורים נטשו, וספג הפגזה כבדה מאוד. לאחר מכן וינוגרד נפרד שוב מהסוללה, והצטרף לטנק של עמוס בן-דוד (מעוטר עיטור העוז על חלקו במלחמה), מפקד גדוד שריון בחטיבה 679, שהייתה בדרכה לפרוץ את ציר "אמריקה" (כביש קונייטרה-דמשק) ולהתחיל את ההבקעה של צה"ל לתוך סוריה עצמה.
ב-11 באוקטובר 1973, לא הרחק מחאן ארנבה, קצת לפני תל שער, ספג הטנק פגיעה ישירה בצריח מפגז סורי. בן-דוד, וינוגרד והטען קשר של הטנק נהרגו במקום.
ישעיהו וינוגרד הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי בחיפה והוא בן 34. על שמו נקרא חדר הסמינרים של הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
חיים אישיים
היה נשוי לרות לבית גנטק אותה הכיר בבית הספר התיכון ולהם שלושה ילדים.
גישה ישירה
גישה ישירה (באנגלית: Random access) היא שיטת גישה לאמצעי לאחסון מידע, שבה ניתן לגשת למידע המאוחסן מבלי לסרוק או לחלוף על פני המידע המופיע לפניו או אחריו. לדוגמה, תקליט מתאפיין בגישה ישירה מכיוון שניתן להגיע לכל נקודה על פניו על ידי הזזת המחט. לעומת זאת, הגישה למידע המאוחסן בקלטת וידאו היא סדרתית ולכן יש להריץ את הסרט שבקלטת קדימה או אחורה כדי להגיע לנקודה מסוימת. דוגמה נוספת היא מגילה לעומת ספר.
לעיתים קוראים לשיטת גישה זו גם גישה אקראית (בתרגום מאנגלית), בשל שיטת הגישה המאפשרת לגשת לכל מיקום אקראי באמצעי האחסון.
במבני נתונים גישה ישירה היא היכולת לגשת לאיבר ה-N בזמן קבוע. מבני נתונים מעטים מאפשרים זאת מלבד מערכים ודומיהם, ואלגוריתמים רבים, בהם מיון מהיר וחיפוש בינארי, נסמכים על תכונה זו כדי לבצע את פעולתם באופן יעיל. מבני נתונים אחרים, דוגמת רשימה מקושרת ומחסנית, מוותרים על גישה ישירה לטובת יעילות בהכנסה, במחיקה ובחיפוש.
זטא
זטא - באות גדולה: Ζ, ובאות קטנה - ζ היא האות השישית באלפבית היווני. בספרות יווניות האות מסמלת את המספר 7.
בניגוד לאותיות היווניות אשר קדמו לה בסדרן באלפבית היווני, אות זו לא לקחה את שמה מהאות הפיניקית ממנה היא נבעה (האות ז) אלא נקראת בשם יווני עם סיומת "אטה". האות הגדולה גם התפתחה לאות Z הלטינית, אך בניגוד לזטא, צורתה של האות הקטנה של האות Z זהה לצורתה של האות הגדולה (z).
הגייה
ביוונית מודרנית האות נהגית כזי"ן (/z/ :IPA). הצירוף τζ נהגה כ-דְּזְ, כמו בשם חַאדְּזִידַאקִיס.
ישנה מחלוקת בין מלומדים בדבר ההגייה של האות ביוונית עתיקה. מרבית המלומדים סבורים כי האות נהגתה כצליל "זְדְּ" (כמו במילה "מאזדה"). ראיה לטענה זו ניתן למצוא בשם העיר אשדוד העתיקה, לדוגמה - שם הפוליס ביוונית היה ἄζοτος - אזוטוס, אולם שם זה יישמע הרבה יותר קרוב למקור, אשדוד, אם מתבססים על הגישה לעיל - אסדוטוס (וההבדל בין ש ל-ס מוכר גם במקרים אחרים - למשל גרש-גֶרַסַה, ירושלים-היֶרוסַלימון וכו'.) אחרים סבורים כי ההגייה הייתה "צ". ההגייה המודרנית נקבעה כבר בתקופה ההלניסטית (אבל שרידים להגייה העתיקה ייתכן שקיימים גם אז - כמו בדוגמה לעיל, שָם שֶם העיר ניתן לה בוודאי בתקופה ההלניסטית ולא לפניה), והמחלוקת היא לגבי התקופות שקדמו לה.
פברזיים
דרך הפעולה של פברזיים
חולים במחלת פברי סובלים מאגירה של החומר גלובוטריאוזילצרמיד (GL-3, globotriaosylceramide) בתאים שונים בגוף ובעיקר בתאים המצפים את כלי הדם (תאי אנדותל). ה- GL-3 נאגר בשלב ראשון בתוך אברונים תוך תאיים הקרויים ליזוזומים ועל כן פברי מסווגת כמחלת אגירה ליזוזומלית. בשלב מתקדם של המחלה חומר האגירה ממלא את כל התא, ומפריע לפעולתו התקינה.
פברזיים הוא אנזים רקומביננטי אשר רצף חומצות האמינו שלו זהה לרצף חומצות האמינו באנזים האנושי. פברזיים ניתן בעירוי דרך הוריד, וכך מגיע באמצעות זרם הדם לתאים הפגועים. הוא נכנס לתא באמצעות קשירה לרצפטור ספציפי על גבי שטח הפנים החיצוני של התא, מובל לתוך הליזוזום, ושם הוא פועל לפירוק הגלובוטריאוזילצרמיד שנאגר, כמו שהיה פועל האנזים המקורי לו לא היה חסר בחולים. מחלת פברי היא מחלה פרוגרסיבית (בה הנזק מתקדם) ומסכנת חיים; הנזק המתמשך לרקמות ולדפנות כלי הדם יהיה בלתי הפיך בשלבים מתקדמים של המחלה. על כן ישנה חשיבות לאבחון מוקדם וטיפול משמר ומונע.
יעילות התרופה
יעילות פברזיים הוכחה בסדרה של מחקרים קליניים אשר אפשרו את אישורה על ידי רשויות הבריאות השונות בעולם, ביניהן הרשויות בארצות הברית ואירופה. בניסויי מעבדה נמצא נראה כי יכולת חדירת האנזים הרקומביננטי לרקמות ויכולתו לפנות את חומר האגירה GL-3 הן תלויות מינון. ניסויים אלה היוו את הבסיס לניסויים בחולים. בניסוי Phase 1/2 נבחר מינון של 1 מג' לקג' פעם בשבועיים כיעיל ובטיחותי בהורדת רמות GL-3 בדם ופינוי GL-3 שהצטבר ברקמות הלב, הכבד והכליות. ניסוי ראשוני זה קיבל ביסוס רחב יותר בניסוי Phase-3 וניסויי ההמשך שלו. מעבר ליכולת פינוי GL-3 מהרקמות, הראו מחקרים אלה כי ב-94% מהחולים נעצרה הידרדרות מצב הכליות ובחלק מהחולים נראה אף שיפור בתפקודי כליות, הכאב פחת ועלתה איכות חיי המטופלים. מחקר Phase 4 שפורסם ב-2007 הראה ירידה משמעותית של 61% בסיכון למאורע קליני המאפיין את המחלה (מאורע לבבי, כלייתי או מוחי). במחקר אחר שפורסם ב-2008 הוכחה יעילותו ובטיחותו של התכשיר במתן לילדים. בנוסף למחקרים שבוצעו עד כה, מנהלת חברת ג'נזיים מאגר נתונים (the Fabry registry) אשר משמש למעקב ארוך טווח אחר יעילותה ובטיחותה של התרופה.
אזהרות והתוויות נגד
התווית נגד: רגישות יתר (תגובה אנפילקטית) מסכנת חיים לאחד מהמרכיבים הפעילים בתרופה. רוב תופעות הלוואי כתוצאה מהטיפול בפברזיים הופיעו בזמן העירוי או זמן קצר לאחריו. הן יכולות להשתנות במידת החומרה שלהן. שכיחות תופעות לוואי אלה ברוב המקרים יורדת עם הזמן בשימוש חוזר בפברזיים. כמעט כל החולים מפתחים נוגדנים כנגד פברזיים בשלושת החודשים הראשונים לטיפול. בדרך כלל, ברוב החולים כמות הנוגדנים יורדת עם הזמן. לא מומלץ לתת את פברזיים בשילוב עם התרופות הבאות: Chloroquine, Amiodaron, Benoquin או Gentamycin השימוש בפברזיים מצריך מעקב של רופא מומחה.
אוניברסיטת סנקט פטרבורג
אוניברסיטת סנקט פטרבורג, רשמית האוניברסיטה הממלכתית של סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургский государственный университет, СПбГУ), או בשמה בתקופה הסובייטית אוניברסיטת לנינגרד, היא אחת מהמוסדות להשכלה הגבוהה ברוסיה, מהמובילות, המפורסמות והיוקרתיות ביותר ברוסיה. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה.
זוהי אוניברסיטה פדרלית בבעלות המדינה הנחשבת לאחת הוותיקות והחשובות במדינה וכוללת 24 פקולטות, קתדרה לספורט, מכללה רפואית, מכללה לכלכלה וטכנולוגיה, פקולטה ללימודים צבאיים וגימנסיה אקדמאית על שם פאדייב.
הרקטור הוא דוקטור למדעי המשפט: הפרופסור ניקולאי קרופאצ'ב, נשיאת האוניברסיטה היא פרופסור לודמילה ורביצקאיה, דוקטור למדעי הפילולוגיה. הבניין הראשי של האוניברסיטה נמצא בבניין 12 הקולגיות, בסנקט פטרבורג. בנוסף לו יש קמפוסים ומבנים המשויכים לאוניברסיטה במקומות נוספים בסנקט פטרבורג (בפטרודבורץ, רובע האדמירליות והרובע המרכזי) ובמחוז לנינגרד, מחוז בלגורוד, מחוז קרסנודאר, ברפובליקת קרליה ובחצי האי קרים.
האוניברסיטה נחשבת לאוניברסיטה השנייה בחשיבותה במדינה, לאחר אוניברסיטת מוסקבה והיא דורגה במקום ה-84 בעולם בשנת 2009 על פי הדירוג האוניברסיטאי הגלובלי הרוסי, כאשר באותה שנה דורגה במקום ה-168 על ידי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. רבים מבוגרי האוניברסיטה מכהנים כיום בתפקידים פוליטיים בכירים במדינה, ביניהן: הנשיא דמיטרי מדבדב וולדימיר פוטין – שניהם בוגרי הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה.
האוניברסיטה כוללת 24 פקולטות ו-13 מכוני מחקר. לומדים בה מעל 32,000 סטודנטים המגיעים להרצאות יומיות ובנוסף לכך כ-9,000 סטודנטים המגיעים לבחינות בלבד. הסגל כולל 6,000 מרצים, מהם 714 פרופסורים. בין בוגרי האוניברסיטה - 8 חתני פרס נובל.
האוניברסיטה נוסדה ב-24 בינואר 1724 על ידי פיוטר הגדול לצד הגימנסיה האקדמית והאקדמיה הפטרבורגית למדעים. מוסד זה נסגר בשנת 1767. האוניברסיטה פועלת ברציפות מאז 1819 וטוענת להיותה האוניברסיטה הוותיקה ברוסיה, בעוד מקבילתה המוסקבאית, אשר הוקמה ב-1755 ופועלת מאז ברצף ישיר, טוענת לכך גם היא.
רומוסוזומאב
רומוסוזומאב (בלועזית: romosozumab) הוא החומר הפעיל בתרופה איבניטי (evenity).
שימושים רפואיים
רומוסוזומאב משמשת לטיפול בדלדול עצם (אוסטיאופורוזיס) בנשים לאחר גיל המעבר, הנמצאות בסיכון גבוה לשברים, ומוגדרות כבעלות היסטוריה של שברים אוסטיאופורוטיים או בעלות גורמי סיכון מרובים לשברים, או לחולות עם דלדול עצם אשר אינן סבילות לטיפולים אחרים או שנכשלו עם טיפולים אחרים עבור דלדול עצם.
המחלה
דלדול עצם היא מחלה המחלישה את העצמות ומגדילה את הסיכון לשברים פתאומיים ובלתי צפויים. המחלה מתקדמת לעיתים, ללא תסמינים או כאב.
באופן כללי, דלדול עצם אינו מתגלה עד שהעצמות החלשות גורמות לשברים כואבים, לעיתים בגב (וגורמים לכאבי גב כרוניים) או בירכיים. קיים קשר ישיר בין חוסר באסטרוגן לאחר הפסקת המחזור החודשי\גיל המעבר אצל נשים, והתפתחות של דלדול עצם.
לאחר הפסקת המחזור החודשי\גיל המעבר, ספיגת עצם (פירוקה) גוברת על בנייה של עצם חדשה.
מנגנון פעולה
רומוסוזומאב הוא נוגדן חד שבטי הומני, כנגד החלבון סקלרוסטין. עיכוב של חלבון זה מאפשר לאוסטיאובלסטים לקדם ייצור עצם ומעכב ספיגת עצם על ידי אוסטיאוקלסטים. מחקרים הראו שהתרופה רומוסוזומאב מגבירה את היווצרות העצם בשילוב עם הפחתה בספיגת העצם אצל נשים לאחר גיל המעבר עם צפיפות עצם נמוכה.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות כוללות כאבי ראש, כאבים במפרקים וכאבים במקום ההזרקה. השימוש בתרופה עלול להגביר את הסיכון להתקף לב, שבץ ומוות ממחלות לב וכלי דם.
אין להשתמש בתרופה בחולות שלקו בהתקף לב או בשבץ, במהלך שנה קודמת.
היסטוריה
מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) העניק את אישור השיווק של רומוזוסומאב לחברת אמג'ן בשנת 2019. הנוגדן התגלה במקור על ידי חברת קיירוסיינס הבריטית אשר נרכשה על ידי חברת סלטק בשנת 1999. בשנת 2002 נכנסה סלטק לשותפות בפיתוח המוצר, עם חברת אמג'ן. סלטק הבריטית נרכשה על ידי חברת יו.סי.בי בשנת 2004.
התרופה בישראל
רומוסוזומאב אושר לשימוש על ידי משרד הבריאות הישראלי בהתוויות הבאות
רומוסוזומאב נכלל בסל הבריאות מתאריך 31 בינואר 2020.
התרופה כלולה בסל הבריאות הממלכתי לנשים וגברים עם אוסטיאופורוזיס על רקע שינויים הורמונלים ו/או תופעות גיל המעבר: התרופה תינתן לטיפול בהתקיים אחד מאלה:
במהלך מחלתו חולה יהיה זכאי לקבל טיפול באחת מהתרופות – Romosozumab, Teriparatide.
אנדרו ויזנייבסקי
אנדרו ויזנייבסקי (באנגלית: Andrew Wisniewski; נולד ב-1 בספטמבר 1981 בסטטן איילנד, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.
קריירה
ויזנייבסקי הא בוגר מכללת סנטנרי משנת 2004. לאחר סיום לימודיו, ניסה לקבל חוזה בליגת ה-NBA, אך לא הצליח ולכן יצא לאירופה.
את הקריירה הבוגרת שלו החל בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית, במדיה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בטלקום בון הגרמנית, במדיה קלע 20.6 נקודות בממוצע למשחק וסיים את העונה כמלך קלעי הליגה.
ב-23 במאי 2009 חתם ויזנייבסקי לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב מליגת העל הישראלית. בתחילת העונה קיבל דקות משחק רבות ובמהלך העונה הסדירה של הירוליג שיחק כמעט 32 דקות בממוצע. עם זאת סבל מחוסר יציבות ביכולתו, מה שגרם לדירדור מעמדו כרכז הפותח של הקבוצה. גם בליגה סבל מחוסר יציבות, אך זה לא הורגש מכיוון ומכבי ניצחה בכל משחקי הליגה שלה בחודשים הראשונים של העונה.
בשלב הטופ-16 של היורוליג הידרדר מעמדו של ויזנייבסקי אף יותר ועל אף שהמשיך לפתוח בחמישייה, הצטמצמו דקותיו לכ-20 בממוצע בלבד. גם ממוצעיו הידרדרו בשלב זה והוא ירד ל-4.2 נקודות ו-1.3 אסיסטים בממוצע למשחק בלבד. עם זאת, הצליחה מכבי להעפיל לשלב ההצלבה מהמקום הראשון בבית, לאחר שניצחה בכל משחקי הבית שלה בשלב זה והוסיפה ניצחון חוץ על ריאל מדריד. במקביל לתחילת שלב הטופ-16, הציג ויזנייבסקי יכולת טובה בליגה ואף הציג את משחק השיא שלו במכבי, כאשר קלע 26 נקודות עם 100 אחוזי הצלחה מהשדה (7/7) נגד ברק נתניה. למרות משחקו המצוין, לא הצליחה לסייע למכבי שהפסידה משחק ליגה לראשונה בעונת, 114-103, לאחר שתי הארכות.
ב-18 בפברואר 2010 הוביל את מכבי תל אביב לזכייה בגביע המדינה לראשונה מזה שלוש שנים. במשחק הגמר נגד בני השרון, קלע 11 נקודות ומסר 9 אסיסטים ונבחר ל-MVP של משחק הגמר.
ב-28 ביוני 2010 חתם ויזנייבסקי לשנה בקבוצת אפס פילזן מליגת העל הטורקית והעפיל איתה לשלב הבתים ביורוליג, אבל לאחר שזו לא הצליחה להעפיל לשלב הבא הוא שוחרר מהקבוצה ב-1 במרץ 2011.
תרומת דם
תרומת דם היא לקיחה של דם מאדם לשם נתינתו או נתינת תוצריו, באמצעות עירוי דם, לאדם אחר. תרומת הדם בישראל מתבצעת במנות של 480 מ"ל + 3 מבחנות לבדיקת סוג הדם וכן שהדם אינו נגוע ב-HIV, בצהבת, או בעגבת.
עירוי דם הוא תהליך שבו מבוצעת העברת דם או מרכיביו מאדם בריא אל אדם הזקוק לתוספת לנפח הדם בשל דימום או למרכיבי דם מסוימים בשל ירידה באיכות הדם. מנות הדם לעירוי נלקחות מאנשים אחרים, באמצעות תרומת דם.
שמירה על בריאות התורם
כדי שלא לפגוע בבריאות התורם, ניתן לתרום מדי שלושה חודשים.
תרומת הדם מותנית ברמת המוגלובין בין 12–16 לנשים ובין 13–18 לגברים, הנבדקת באמצעות דקירת אצבע.
שמירה על איכות הדם הנתרם
בהעברת הדם יש סיכון להעברת מחלות מהתורם לחולה, ועל כן כל מנות הדם נבדקות לפני שמשתמשים בהן. אולם ישנם מקרים נדירים בהן מנות דם נגועות בגורמים מחוללי מחלה אשר לא זוהו בבדיקות. בנוסף, בחלק מהמחלות, קיימים חלונות זמן בהן הבדיקות אינן רגישות דיין כדי לזהות נוכחות של גורמים מחוללי מחלה במנת הדם. על כן, בתרומות דם נהוג שלא לקחת דם מאנשים שיש סבירות גבוהה מהרגיל באוכלוסייה שהם נושאים בדמם גורמים מחוללי מחלה.
מצבים בהם לא ניתן לתרום:
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים יכולים לתרום דם, אך מנת הפלסמה שנתרמה תוקפא למשך 4 חודשים ותיבדק לזיהוי מחלות העלולות לעבור בעירוי. אם התשובה שלילית, המנה תסופק לטיפול בחולים. בישראל, הומוסקסואלים רשאים לתורם דם מאז 2018 לאחר תקופת דחייה של אי קיום יחסים של 12 חודשים. ביוני 2021 הודיע שר הבריאות ניצן הורוביץ כי יסיר את כל ההגבלות על תרומות דם הכוללים בשאלון תרומת הדם של מד"א את השאלה בנוגע לקיום יחסי מין בין גברים ובכך יתיר באופן גורף להומוסקסואלים לתרום דם – ללא קשר למועד האחרון שבו קיימו יחסים.
ההליך
במהלך תרומת הדם (ומעט לאחריה) מוצב התורם בשכיבה. לקיחת הדם לוקחת כ-12 דקות בממוצע. על התורם להרבות בשתיית מים ושתייה מתוקה, וכן לאכול לפני התרומה ואחריה, כדי לשמור על נפח הדם והנוזלים בגוף, על רמת הסוכר בדם וכן גם על לחץ דם תקין לפני התרומה ובמהלכה. מנת דם סטנדרטית מכילה 420 מ"ל.
על מנת שלא יורגש מחסור במנות דם, נדרשים 40 תורמים לכל 1,000 איש באוכלוסייה.
בישראל
בישראל מנוהל בנק הדם על ידי מגן דוד אדום, שהוא הגוף המופקד על עריכתן של תרומות דם. בעיתות שבהן קיימים חוסרים מדם מסוג מסוים, מד"א שולח מסרונים לאנשים שתרמו דרכו דם בעבר ומבקש מהם להתנדב ולתרום דם כדי להשלים את המלאי.
לצד מגן דוד אדום פועל ארגון תורמי דם מתנדבים בישראל, המביא חברים קבועים לתרומות דם לפי הצורך.
באחמוט
באחמוט (באוקראינית: Бахму́т; מבוטא ) היא עיר ומרכז שלטוני בחלקו הצפוני של מחוז דונצק שבמזרח אוקראינה, כ-89 קילומטרים צפונית לעיר דונצק. במרכזה של באחמוט זורם נהר באחמוטקה. בראשית 2022 התגוררו בעיר כ-71 אלף בני אדם, אך עקב הקרב על באחמוט נותרו בה כ-4,000 תושבים בלבד.
שם העיר
יש מספר סברות לגבי מקור השם. לפי גרסה אחת, השם באחמוט הוא שיבוש של השם "מחמוד" או "מחמט" בטורקית או בטטרית. שם זה מתועד לפחות מאז 1571. 1924 השלטון הסובייטי החליט לשנות את שמה לארטיומובסק (ברוסית: Артёмовск). באוקראינית היא נקראה ארטמיבסק (Артемівськ). ב-4 בפברואר 2016 החליטה המועצה העליונה של אוקראינה לשוב לשם המקורי של העיר, באחמוט.