cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תכנון שפה
מאפיינים
ארגון בינלאומי אחד (שבסיסו בארצות הברית) המעורב בתכנון שפות משמעותי ברחבי העולם, בייחוד עבור עמים דוברי שפות נטולות כתב, הוא "סיל אינטרנשיונל" (SIL International).
תכנון שפה יכול להתרחש גם מלמטה כלפי מעלה, כדוגמת שפה נטולת מגדר בארצות הברית ובישראל, שהחלה בקבוצות פמיניסטיות עממיות, או תנועת N'Ko במערב אפריקה.
תחומים בתכנון שפה
ניתן לחלק תכנון שפה לשלושה תחומים:
תכנון גוף השפה
תכנון גוף השפה מתייחס להתערבות בכללי השפה האחראים לצורות של השפה. ניתן להשיג זאת באמצעות המצאת תחדישים או ביטויים, שינוי של מילים או ביטויים קיימים, או בחירה בין כמה צורות חליפיות. מטרת תכנון גוף השפה היא לפתח את משאבי השפה על מנת שתהפוך לאמצעי הולם לתקשורת בניהול שיחות על נושאים מודרניים, ולצייד אותה בטרמינולוגיה הדרושה על מנת לעשות בה שימוש במִנהל, חינוך וכדומה. תכנון גוף השפה קשור לעיתים קרובות לסטנדרטיזציה של שפה, וכולל הכנה של אורתוגרפיה, דקדוק ומילון נורמטיביים לשם הדרכה של כותבים ונואמים בקהילת הדוברים. מאמצים לטיהור השפה וסילוק מילים שמקורן משפה זרה (ראו פרוטקציוניזם של שפה) גם הם שייכים לתכנון גוף השפה, כמו גם רפורמה של כתיב והכנסה של שיטות כתב חדשות (למשל כפי שנעשה בשפה הטורקית). עבור שפה נטולת כתב, הצעד הראשון בתכנון גוף השפה הוא פיתוח של כתב.
תכנון מעמד השפה
תכנון מעמד השפה מתייחס למאמצים המכוונים לחלק את התפקודים של השפות והאוריינויות בתוך קהילת הדוברים. התכנון כולל בחירת מעמדות - קביעת שפה מסוימת או וריאציה שלה כ"שפה רשמית", "שפה לאומית", וכו'. לעיתים קרובות יכלול תכנון מעמד השפה החלטה לרומם שפה או דיאלקט למעמד של דיאלקט יוקרתי, על חשבון דיאלקטים מתחרים. תכנון מעמד השפה הוא לעיתים קרובות חלק בלתי נפרד משיטת כתב חדשה. תכנון מעמד השפה נוטה להיות ההיבט השנוי ביותר במחלוקת של תכנון שפה (ראו הערך על מדיניות שפה).
תכנון רכישת שפה
תכנון רכישת שפה קשור בלימוד וברכישת שפות, בין אם מדובר בשפות לאומיות, בשפות שניות או בשפות זרות. התכנון כולל מאמצים להשפיע על מספר המשתמשים והפצה של שפות ואוריינות, על ידי יצירת הזדמנויות או תמריצים ללמוד אותן. מאמצים מסוג זה עשויים להיות מבוססים על מדיניות של הטמעה תרבותית או פלורליזם תרבותי. תכנון רכישת שפה קשור ישירות להתפשטות השפה. תכנון רכישת שפה הוא בדרך כלל בתחום האחריות של ממשל לאומי, אזורי או מקומי, אבל גם גופים כדוגמת המועצה הבריטית, Alliance française, מכון סרוונטס, מכון גתה, אגודת דנטה אליגיירי, מכון קמואש ומכון קונפוציוס, פעילים מאוד בכל רחבי העולם כשהם מקדמים חינוך, כל אחד בשפתו.
תכנון שפה בתחיית הלשון העברית
חוקרי תחיית הלשון העברית הצביעו על ייחודו של תהליך זה כמקרה מיוחד של תכנון שפה. המאפיינים של תכנון שפה, כפי שתוארו על ידי סוציולינגוויסטיקנים, קיימים בתהליך החייאת הדיבור העברי: בחירת הלשון המתוכננת (עברית) והעדפתה על פני לשונות אחרות (יידיש ועוד); הרחבת השימוש בלשון לתחומים חדשים, במקרה זה דיבור, כתיבה מדעית ועיתונאית ומִנהל; העמדת תקן לשוני לשפה וחיבור ספרי דקדוק, מילונים, ספרי לימוד ומדריכים; והרחבת השפה עצמה - בדקדוק ובאוצר מילים - כדי שתוכל לשמש לצרכים החדשים. במסגרת תכנון השפה נכללו גם פעולות שמטרתן העלאת יוקרתה של השפה המתוכננת - העברית - בעיני המשתמשים בה.
פעולות תכנון השפה נעשו בראשיתו של התהליך בדרך כלל על ידי יחידים, ולא על ידי מוסדות רשמיים ומאורגנים; רק בשלבים מאוחרים הוקמו גופים ומוסדות שהוציאו לפועל את פעולות תכנון השפה, ובהם ועד הלשון העברית וגדוד מגיני השפה. בשונה ממקרים אחרים של תכנון שפה, המניעים של מתכנני הרחבת השימוש בשפה העברית היו מניעים אידאולוגיים. האידאולוגיה של החייאת הדיבור התבססה על רעיונות לאומיים, ונשענה על השימוש בעברית במהלך ההיסטוריה של העם היהודי.
בית הוורד
בית הוורד (נקרא גם "מגדל הוורד" ו-"בית הפניקס"), הוא מתחם הממוקם בשכונת גבעת רמב"ם בגבעתיים, בצומת הרחובות יצחק רבין ודרך השלום, וכולל מגדל משרדים בו 25 קומות, בניין משרדים בו 7 קומות ומרכז מסחרי. במגדל שוכן מטה חברת "הפניקס אחזקות", בעבר שכנו בו גם אולפנים ומשרדים של ערוץ עשר.
היסטוריה
בית הוורד ממוקם במגרש בו הוקם, בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, מפעל ליצור ציוד לעבודות עפר בשם "גיברה", שהיה בבעלות חברת "סולל בונה". בשנת 1976 נסגר המפעל עקב חוסר כדאיות כלכלית, אך במקום המשיך לפעול מוסך של "סולל בונה" עוד מספר שנים.
בשנת 1986 הציעה חברת "סולל בונה" לחברת "שיכון עובדים" לרכש את המגרש, עם תוכנית להקמת 400 יחידות דיור במקום. שנה אחר כך אוחדו שני החברות ליצירת חברת "שיכון ובינוי". החברה המאוחדת המשיכה לקדם את תוכנית הבנייה במקום, ששונתה שהוחלט להקים בחלק מהשטח בנייני משרדים ומסחר. בתחילת שנות ה-90 נכנסה חברת "ישראלום" לשותפות בפרויקט יחד עם חברת "שיכון עובדים". בשלב א' של הפרויקט הוקמו חמישה בנייני מגורים בצידו המזרחי של המתחם (ברחוב דוד רמז), שבמקביל החלו הקמתו של בניין המשרדים הראשון, בשטח כולל כ-18,000 מ"ר, בשבע קומות עם 450 מקומות חניה. הבניין הושלם בשנת 1996, הושכר במלואו לחברת "פלאפון תקשורת" ושימש כמטה החברה. בשליש מהבעלות בבניין המשרדים הייתה שותפה חברת "אמות השקעות".
כחלק מהליך אישור התוכנית, עיריית גבעתיים דרשה להקצות חלק מהמגרש לצורכי ציבור, והוחלט שהשטח הציבורי יוקצה לטובת הקמת מרכז תרבות קהילתי. מבנה זו נקרא בתחילה "מרכז תרבות קהילתי – בית אסלינגן", על שם העיר אסלינגן אם נקר בגרמניה, עיר תאומה של גבעתיים אשר תרמה כסף להקמתו של המבנה. כאשר החדרים בקומה העליונה במבנה, משמשים כאכסניית נוער למשלחות של מחוז "אסלינגן", המבקרות בעיר מדי שנה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. מבנה התיאטרון הוקם בשנים 1995–1998 ונחנך רשמית כ"תיאטרון גבעתיים" ב-23 ביולי 1998.
בשנת 1997 החלה הקמתו של השלב האחרון בפרויקט, מגדל משרדים בן 25 קומות, הכולל חניון תת-קרקעי עם 600 מקומות חנייה שלצידו מרכז מסחרי בהיקף של כ-2,000 מ"ר. בסוף 1999 רכשה חברת הביטוח "הדר", מקבוצת "הפניקס אחזקות", 6 קומות משרדים בבניין תמורת כ-16 מיליון דולר, ובינואר 2000 רכשה החברה האחות "הפניקס חברה לביטוח" 7 קומות בבניין בכ-19.25 מיליון. אכלוס הבניין החל בשנת 2001, והוא הפך למטה קבוצת "הפניקס אחזקות", במקום מספר בנייני משרדים שהחזיקה בתל אביב. את 7 הקומות הנותרות בבניין, בשטח כולל של כ-9,000 מ"ר, רכשה חברת "כלל ביטוח" למטרות השקעה.
בנובמבר 2001, שכרה מ"כלל ביטוח" הזכיינית שזכתה במכרז הערוץ השלישי, קבוצת "ישראל 10" שהייתה אז בשליטת יוסי מימן (40%), אלפרד אקירוב (20%) ומשקיעים נוספים, שתי קומות בהם הקימה את משרדיה המרכזיים ואת אולפניה. באוגוסט 2002 התאחדה קבוצת "ישראל 10" עם הזכיינית השנייה "שידורי עדן" להפעלה משותפת של ערוץ עשר. בקומות ה-16 וה-23 של המגדל שכנו חברת החדשות של ערוץ עשר, חדרי המערכת, אולפן החדשות הדינמי, אולפן הרדיו, הדסק ומשרדי ההנהלה. השטח המסחרי הושכר בחלקו הגדול לרשת סופר-פארם, וחלקו למסעדות וחנויות אחרות. בדצמבר 2002 שכרה "הפניקס" מ"כלל ביטוח" קומה נוספת במגדל.
בסיום בנייתו היה המגדל ה-8 בגובהו בישראל.
בינואר 2004 רכשה חברת "ישראלום" מחברת "שיכון עובדים" שליש מבניין מטה פלאפון תמורת 61 מיליון שקל ועלתה להחזקה של שני שלישים בו. בינואר 2010 רכשה חברת "אמות השקעות" את חלקה "ישראלום", תמורת 260 מיליון שקל, ומאז הוא בבעלותה הבלעדית.
ביוני 2005, הודיעה חברת "פלאפון" שלא תחדש את השכירות לבניין המטה שלה, אך אחר כך חידשה את החוזה.
ביוני 2009 נמכר המרכז המסחרי במתחם תמורת 29.2 מיליון שקל.
במרץ 2014 עברו משרדי אתר nana10 למשרדי ערוץ עשר בבית הוורד.
בספטמבר 2019 הודיעה חברת "פלאפון" כי היא מעבירה את משרדיה לפתח תקווה, ועיריית גבעתיים בחנה את האפשרות לעבור לבניין. במהלך שנת 2020 שיפצה חברת "אמות השקעות" את הבניין והוא שודרג ל
באפריל 2020, בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, החליטה הנהלת הערוץ שלא לחדש את השכירות בבניין ולעבור לבניין "רשת", ברמת החייל שבתל אביב.
בסוף 2021 עברה חברת סימילרווב לבניין מטה "פלאפון" לשעבר. בפברואר 2022 שכרה חברת "נקסט סיליקון" את 5,000 המ"ר הנותרים בבניין.
חסידות סלונים
שורשי החסידות
שורשיה של חסידות סלונים מתחילים ברבי שלמה מקרלין, תלמידם של רבי אהרן הגדול מקרלין והמגיד ממזריטש. אחד משלושת תלמידיו הגדולים היה רבי מרדכי מלעכוויטש, שכיהן כאדמו"ר אחריו והניח את יסודות דרך החסידות של סלונים. לאחר פטירתו בשנת ה'תק"ע מונה בנו רבי נח מלעכוויטש ("דער זון", הבן), לכהן במקומו. נפטר בשנת תקצ"ג ורוב החסידים פנו לרבי משה פאלייר מקוברין, תלמידם של רבי מרדכי ורבי נח.
לאחר פטירת רבי משה מקוברין בשנת תרי"ח (1858), פנו רוב החסידים שנמנו באלפים לתלמידו הרב אברהם וינברג (הראשון) (1804-1883) מסלונים ומינוהו לאדמו"ר. הוא מכונה על שם ספרו העיקרי, יסוד העבודה. נפטר בי"א בחשוון תרמ"ד (1883).
לאחר פטירתו המשיך את דרכו נכדו (בן בנו היחיד, רבי יחיאל מיכל אהרן), רבי שמואל וינברג (מכונה בקרב החסידים "הדברי שמואל" או ביידיש "דער פאטער", כלומר האב, עקב היותו אביהם של שני אדמו"רים). הוא כיהן כאדמו"ר במשך 32 שנה, ייסד את ישיבת "אור תורה" על קבר רבי מאיר בעל הנס. היה ממניחי היסודות לתנועת "אגודת ישראל". נפטר בי"ט בשבט תרע"ו (1916) בוורשה. לאחר פטירת רבי שמואל שימשו שני בניו כאדמו"רים. הבכור, רבי ישכר לייב וינברג (מכונה ביידיש "דער עלטערער", כלומר: המבוגר), חתנו של רבי שלום פרלוב מבראהין, כיהן כאדמו"ר בעיר סלונים, ונפטר בכ"ח בניסן שנת תרפ"ח (1928). את מקומו תפס בנו, רבי אברהם יהושע השיל וינברג, ובעקבות ערעורים ומחלוקות על אדמ"רותו עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ה (1935).
בנו הצעיר של רבי שמואל, רבי אברהם וינברג (השני) (מכונה בקרב החסידים "הבית אברהם" על שם ספרו או "דער רבי פון ברנוביץ", כלומר: הרבי מברנוביץ'), שימש כאדמו"ר בביאליסטוק ואחר כך בברנוביץ'. הקים שם מרכז חסידי שכלל גם את ישיבת "תורת חסד". נפטר בסלונים בא' באייר תרצ"ג (1933).
בנו של רבי אברהם היה רבי שלמה דוד יהושע וינברג, שכונה גם "האדמו"ר הצעיר" בשל גילו (נולד ה'תרע"ב). הוא הוכתר כאדמו"ר עוד טרם נישואיו וימי כהונתו היו קצרים. לחסידות לפני השואה היו עשרות "שטיבלאך" בליטא ההיסטורית (בלארוס של היום), ואף שטיבלאך בוורשה ולודז'. השואה הכתה קשות בחסידי סלונים שנכחדו כמעט כליל, כולל האדמו"ר, שעל פי עדויות ניצולים ויתר על הזדמנות לברוח כי לא רצה לעזוב את חסידיו ונרצח בחיסול מחנה הריכוז קולדיצ'בו (Koldichevo) שבבלארוס בוו' בחשוון תש"ד (1943). יום זה נקבע בחסידות סלונים כיום זיכרון לשואה.
שני חתנים של רבי שמואל מסלונים שימשו אף הם כאדמו"רים בארצות הברית. רבי משה מנחם סילבר (תרמ"ד - י' בסיוון תש"כ) היגר בשנת תרצ"ד לארצות הברית וכיהן כאדמו"ר מסלונים דטרויט; ורבי פנחס מלוביצקי (- כ"ה באב תש"ח), כיהן כאדמו"ר מלעכוויטש.
החסידות בארץ ישראל
אדמור"י סלונים עמדו בנשיאות "כולל רייסין", שהוקם בעלייתם של רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקאליסק ותמכו ביישוב החסידי בארץ ישראל. רבי אברהם מקאליסק מינה את רבי מרדכי מלעכוויטש כנשיא הכולל ואחראי לאיסוף הכסף. אחריו כיהן בתפקיד רבי משה מקוברין ואחריו אדמו"רי סלונים.
בחסידות סלונים מרבים לציין את העובדה שאבי השושלת, רבי אברהם וינברג הראשון, זימן בשנת תרל"ג (1873) כמה מנכדיו, בהם רבי נח וינברג (שהיה אז בן 13 שנים בלבד) ורבי יצחק מתתיהו סנדברג, וכן אחדים מחסידיו, וציוום לעלות לארץ ישראל, להשתקע בטבריה ולהקים שם גרעין של החסידות. באותה עת הפליאה עובדה זו את חסידיו שכן תנאי החיים בארץ ישראל היו קשים ביותר. כעבור שנים רבות, לאחר שחלק גדול מבני החסידות הוכחד בשואה, התפתחה חסידות סלונים מחדש בארץ ישראל הודות לאותו גרעין. חסידי סלונים רואים בכך ראייה נבואית של רבם. מרכז החסידות היה בטבריה ואף רב העיר, הרב משה קליערס היה חסיד סלונים.
לאחר הקמת ישיבת בית אברהם החל לעבור מרכז החסידות לירושלים. בשנות ה-60 עבר רבי אברהם וינברג מטבריה לירושלים ומרכז החסידות נקבע שם באופן סופי.
בשנות ה-30 נפתח בית כנסת של חסידי סלונים בתל אביב, בהנהגת הרב נחום זאב ברזובסקי (אחיו המבוגר של רבי שלום נח). בהמשך נפתח בית כנסת גם בבני ברק. עם השנים עברו לשם רוב חסידי סלונים בתל אביב.
תקופת האדמור שלום נח ברזובסקי
בעיצומם של ימי השואה בב' חשוון ה'תש"ב הקים רבי שלום נח ברזובסקי את ישיבת בית אברהם בירושלים שהייתה הבסיס לשיקומה של חסידות סלונים לאחר השואה.
עם הגיע הידיעות על הירצחו של האדמו"ר רבי שלמה דוד יהושע וינברג בשואה ציפו החסידים שרבי מרדכי חיים סלאנים ייקח את התפקיד. הוא נעתר רק בשנת ה'תש"י, בתנאי שלא יכנוהו רבי או אדמו"ר. נפטר בי"ב בטבת ה'תשי"ד (1953).
לאחר פטירתו נערכו בחירות בין ארבעה מועמדים: הרב אהרן לוריא, הרב יצחק מתתיהו לוריא, רבי אברהם וינברג ורבי שלום נח ברזובסקי. מועמדותו של רבי שלום נח הוצגה על ידי תלמידי ישיבתו אך הוא תמך בחמיו, רבי אברהם וינברג, שאכן נבחר לבסוף ברוב קולות וכיהן כאדמו"ר 27 שנים.
לפני פטירתו של רבי אברהם הוא חדל מלתפקד בשל זקנותו. זקני החסידים, בהם בני רבי אברהם, חששו מהתפרקות הקהילה אם המצב יימשך עוד שנים רבות. הם הכתירו לאדמו"ר את חתנו, רבי שלום נח ברזובסקי אותו ייעד רבי אברהם להיות ממלא מקומו . תוך שהם מציגים מכתב של הרבי הקודם המורה לפעול כך. מעמד ההכתרה התקיים ביום א' באייר ה'תשמ"א. מיעוט החסידים, העלו טענות לגבי האותנטיות של המכתב והתנגדו למהלך בטענה של פגיעה באדמו"ר החי. לאחר פטירת רבי אברהם, בי"ב בסיוון ה'תשמ"א, פרשה קבוצה זו והפכה לחסידות סלאנים.
הרב ברזובסקי, היה חבר מועצת גדולי התורה ונשיאות ועד הישיבות. מפורסם בשל סדרת הספרים שחיבר, נתיבות שלום. הרב ברזובסקי נפטר ביום ז' באב ה'תש"ס.
תקופת האדמור שמואל ברזובסקי
ממשיך דרכו כאדמו"ר הוא בנו, רבי שמואל ברזובסקי. דברי תורתו מודפסים מדי שנה בספרים בשם "דרכי נעם", על פי הכתוב "דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום", כהמשך לשמם של ספרי אביו "נתיבות שלום". לחסידות בראשותו קהילות בירושלים, בני ברק, ביתר עילית, קריית גת, חזון יחזקאל, עמנואל אלעד ובית שמש, וכן קהילות קטנות מחוץ לישראל בבורו פארק, מונסי, ולונדון. בשנת 2016 מנתה החסידות כ-1,400 בתי-אב, רובם הגדול בישראל.
שמה של החסידות התפרסם בציבור הכללי בפרשת ההפרדה בעמנואל, שבה היה לחסידי פלג זה ולאדמו"רם חלק מרכזי.
השתייכות פוליטית
החסידות משתייכת באופן רשמי לפלג שלומי אמוני ישראל באגודת ישראל, ואיש החסידות, יוסי דייטש מכהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם התנועה. בבחירות הפנימיות באגודת ישראל רצו חסידי סלונים בסיעה עצמאית בשם "נאמני התנועה" שסימנה "ס" וקיבלו 356 קולות (כ-3% מכלל הקולות). ברשימות שהוכנו באגודת ישראל לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתים שויכו לחסידות בישראל כ-3,500 בעלי זכות בחירה. עם זאת, האדמו"ר הנוכחי ולמעשה גם אביו בסוף ימיו לא הזדהו עם כל פעולות התנועה. האדמו"ר הנוכחי נמנע מלקרוא לחסידיו להצביע בבחירות לכנסת השבע עשרה עקב תמיכתה של יהדות התורה בתוכנית ההתנתקות, באומרו שמהלך זה היה בניגוד לדעת הרבנים. לפני הבחירות לכנסת השמונה עשרה נפגשו איתו רבי יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור, וחבר הכנסת יעקב ליצמן, והגיעו אתו להבנות על דרך קבלת ההחלטות במפלגה. בעקבות כך הסכים לתת את הסכמתו להשתתפות בבחירות.
לחסידות מכון הוצאת ספרים בשם "אמונה ודעת" שמקומו בישיבת בית אברהם המוציא לאור את ספרי החסידות, ומכון "דרכי נעם" בביתר עילית המוציא לאור את ספרי האדמו"ר הנוכחי. לחסידות סידור תפילה (המבוסס על סידור קוידנוב) בשם "מגן אברהם".
בעיר ביתר עילית הקימה החסידות רשת מוסדות עצמאית בשם "ישיבת נתיבות שלום", וכוללת ישיבה קטנה, תלמוד תורה ובית ספר בית יעקב.
חסידות סלאנים
פלג זה מאיית את שם החסידות בכתיב יידי - "סלאנים", בעוד הפלג המרכזי מכונה סלונים.
לאחר פטירת רבי אברהם וינברג (השלישי) פרשו המתנגדים להכתרתו של רבי שלום נח ברזובסקי מן החסידות והכתירו את רבי אברהם וינברג (בני ברק) לאדמו"ר.
בית הכנסת המרכזי של החסידות, "באר אברהם", שוכן ברחוב דורש טוב בשכונת קריית צאנז בירושלים. לחסידות זו מוסדות בשם "באר אברהם" בירושלים, בני ברק, בית שמש, אלעד, אשדוד, בורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי ובאנגליה. הקהילה מנתה 732 בתי-אב ב-2016.
ספרי החסידות יוצאים על ידי מכון "נחלי אמונה". מכון נוסף באלעד מוציא לאור סידורי תפילה ומחזורים לימים נוראים. סידור התפילה מבוסס על סידור קוידנוב בשם "אור הישר".
דרך ומאפייני החסידות
הנושאים המדוברים ביותר בחסידות הם: אמונה, שבת וקדושה. רבי משה מקוברין אמר: "כל חבורה (= קבוצה) יש לה שער בשמים, והשער שלנו הוא אמונה ושפלות".
החסידות מדגישה גם את לימוד התורה ויש בה מספר גדול של אברכים. בימי השובבי"ם נערכים בישיבה שני סדרי לימוד של 5 שעות רצופות ובחורים רבים עורכים גם סדר שלישי של 3 שעות. בישיבות של החסידות, הן בברנוביץ' ("תורת חסד") והן כיום, סגנון הלימוד ליטאי ובדומה לישיבות הליטאיות המשמעת מבוססת במידה רבה על משמעת עצמית של התלמידים. הברת התפילה גם היא ליטאית.
רבי שלום נח ברזובסקי דיבר רבות על מעלת וקדושת ארץ ישראל, והורה לחסידיו למעט לצאת מהארץ, מלבד במקרים נצרכים. גם האדמו"ר הנוכחי, רבי שמואל ממשיך בדרך זו. רבי שמואל גם מתנגד לנסיעה לנופש או לשבתות במלונות אף בארץ.
בשל מוצאה של החסידות ברוסיה הלבנה הלבוש שונה מעט מהמקובל בחצרות אחרות. חסידי סלונים הולכים בחליפה ארוכה ופתוחה שמתוכה בולט טלית קטן. חסידי סלאנים הולכים בחליפה סגורה בסגנון החסידי הנפוץ. בסלונים חסידים רבים וכן האדמו"רים האחרונים הולכים כשפאותיהם מאחורי האוזן. בדומה לחצרות חסידיות אחרות שמוצאן מתחום המושב, שפת אמם של החסידים היא עברית, בפלג סלאנים היידיש נפוצה יותר. רבים מפלג זה משתייכים ליישוב הישן וחלק קטן אינו משתתף בבחירות בישראל.
ז'איר בולסונארו
זָ'אִיר מֶסִיאָס בּוֹלְסוֹנָארוּ (בפורטוגזית: Jair Messias Bolsonaro, הגייה: ; נולד ב-21 במרץ 1955) הוא נשיא ברזיל לשעבר וקצין לשעבר בצבא ברזיל. הוא כיהן בתפקידו מ-1 בינואר 2019 ועד ל-1 בינואר 2023.
בולסונארו נבחר לכהן בבית הנבחרים, הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של ברזיל מטעם המפלגה המתקדמת (Partido Progressista), מפלגת מרכז-ימין, והיה לחבר הקונגרס שקיבל את המספר הגבוה ביותר של קולות בבחירות הכלליות של מדינת ריו דה ז'ניירו ב-2014. העמדות שמייצג בולסונארו הן של הימין השמרני. סיסמת הבחירות שלו הייתה "ברזיל מעל הכול, אלוהים מעל כולם". בולסונארו נבחר למשרת נשיא ברזיל בבחירות שהתקיימו במדינה באוקטובר 2018 בשני סיבובים. ב-7 באוקטובר התקיים הסיבוב הראשון של הבחירות, וז'איר בולסונארו זכה בכ-46% מהקולות. בסיבוב השני הוא זכה ל-55% מהקולות.
מוקדם יותר, ב-6 בספטמבר 2018 נעשה ניסיון התנקשות בחייו של בולסונארו, והוא נפצע קשה לאחר שנדקר בבטנו בידי אודליו אוליביירה, חבר במפלגה הסוציאליסטית, בעת אספת בחירות שהתקיימה בעיר ז'ואיז דה פורה שבמדינת מינאס ז'ראיס. למרות הפציעה ושהייתו בבית החולים ובביתו בתקופת ההחלמה הוא ניצח בבחירות.
לבולסונארו מספר גדול של עוקבים ברשתות החברתיות. הוא ביצע מספר צעדים לקדם בירוא יערות כדי לתמוך בחקלאים ובחברות כרייה. הדבר הוביל לבירוא שטח נרחב של יער האמזונאס. באוגוסט 2019 הוא טען כי אין לו תקציב להילחם בשריפת ענק שפרצה ביער, שהוצתה על ידי פעילי אקלים המתנגדים לשלטונו, ושלח כוחות לכיבוי האש רק לאחר לחץ מצד מדינות אחרות.
בולסונארו נחשב לפרו-ישראלי: במהלך מערכת הבחירות הודיע שהמדינה הראשונה שבה יבקר כנשיא תהיה ישראל ולאחריה ארצות הברית, וכן הבטיח להעביר את שגרירות ברזיל לירושלים ולפתח יחסים ענפים עם ישראל. בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
ראשית חייו
בולסונארו נולד ב-21 במרץ 1955 בעיר סאו פאולו למשפחה ממוצא איטלקי, הן מצד אביו (סבא רבא שלו ויטוריו בולסונארו היגר לברזיל עם הוריו בילדותו) והן מצד אמו (סבו וסבתו מצד אמו היגרו מטוסקנה). מוצאו הגרמני מקורו מסבה של סבתו מצד אביו, קרל "קרלוס" הינצה, יליד המבורג בסביבות 1876, אשר היגר לברזיל בשנת 1883. אביו, פרסי ז'רלדו בולסונארו ואמו אולינדה בונטורי בולסונארו. הוא בילה את רוב ילדותו במעבר בין דירות במדינת סאו פאולו עם משפחתו ובסופו של דבר התיישבה המשפחה באלדוראדו ב-1966, שם גדל עם חמשת אחיו.
אלדוראדו, עיירה המונה כ-15,000 איש (נכון ל-2020) וביערות הגשם האטלנטיים של ברזיל. בשהותם בעיירה עסק אביו ברפואת שיניים ללא תואר לפרנסת המשפחה עד להגעתם של רופאי שיניים מוסמכים לעיירה אשר גרמו לו לעבור לעבודה על שיניים תותבות. ז'איר, הילד השלישי במשפחה של שלושה בנים ושלוש בנות, למד במכינה הצבאית הברזילאית וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית אגולהס נגראס בשנת 1977.
קריירה צבאית
בולסונארו סיים בשנת 1977 את לימודיו באקדמיה הצבאית של אגולהס נגראס (AMAN), הממוקמת ברזנדה, מדינת ריו דה ז'ניירו, וסיים את קורס הצניחה הצבאית שלו בבריגדת הצנחנים ריו דה ז'ניירו. בולסונארו החליט ללכת אחר קריירה צבאית כבר בשנת 1970 עת היה בן 15, כשפגש כוחות צבא שנסעו לאלדוראדו במצוד אחר קרלוס למארקה, אשר ערק מהצבא ופיקד על כוחות גרילה בעמק ריביירה נגד משטר הדיקטטורה הצבאית בברזיל. הוא קיבל תואר בחינוך גופני מבית הספר הצבאי לחינוך גופני בשנת 1983, ובהמשך היה אמן לקפיצות מצנח מבריגדת הצנחנים של ריו דה ז'ניירו.
לימודיו היו באקדמיה הצבאית אגולהס נגראס (AMAN), המציעה רקע מוצק במדעים מדויקים, היו שווי ערך לתואר בהנדסה. האקדמיה הצבאית מוכרת כאחד ממוסדות החינוך המבוקשים ביותר בברזיל, הדומה לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט). הוא זכה במקום הראשון בכיתה בת 45 תלמידים בבית הספר לחינוך גופני הצבאי, כמו גם במקום הראשון בקורס הצוללים האוטונומיים שהתקיים בחסות מערך החיפוש וההצלה של מכבי האש בריו דה ז'ניירו.
ב-1986, מכיוון שכתב מאמר המגן על צעירים שזה עתה נכנסו לשירות הצבא מפני המערכת הבירוקרטית הקיימת ומפני מערכת ההכנסות שהקשתה עליהם, הוא נחשב כמפר את התקנות הצבאיות והיה כפוף למעצר בעוון הפרה משמעתית. העונש שהוטל על בולסונארו עורר את חמתם ותגובתם של קצינים פעילים וקציני מילואים, כולל הגנרל ניוטון קרוז, לשעבר ראש הסוכנות המרכזית של שירות המידע הלאומי (SNI) בממשל ז'ואאו פיגיירדו. בזמנו במעצר בולסונארו קיבל יותר מ-150 מברקי סולידריות מרחבי ברזיל, בנוסף לתמיכתם הרשמית של קציני המכון להנדסה צבאית (IME) וקצינות, שערכו הפגנה מול פראיה ורמלה, מתחם צבאי בריו דה ז'ניירו. רק כעבור שנתיים זוכה על ידי בית המשפט הצבאי העליון (STM).
אווירת חוסר שביעות הרצון בקרב הצבא המשיכה להדהד. באותה הזדמנות דיווח מגזין וז'ה (Veja) על כך שעיתונאים מטעמו גילו תוכנית פלילית כביכול של ארגון פשע לא מוכר אשר נקראה "מבצע ללא מוצא", שמטרתו הייתה "לפוצץ פצצות ביחידות שונות של הצבא המוצבות באזורים הכפריים והמבודדים של ברזיל, באקדמיה הצבאית אגולהס נגראס ובמספר צריפים ששימשו מוצבי צבא". אולם המבצע יבוצע רק אם העלאת הקצבה שניתנה לצבא על ידי הממשלה הפדרלית תישאר מתחת ל-60%, בניסיון לכאורה "להפחיד" את שר הצבא הפדרלי לאונידאס פירס גונזאלבס. הסמכות על פיתוח התוכנית יוחסה לבולסונארו, שלמד באותה עת בבית הספר לקידום קצינים (EsAO) ולקפטן פאביו פאסוס דה סילבה. ביוני 1988, לאחר תהליך ארוך שכלל ניתוחים פליליים בחקירה ממושכת, בולסונארו זוכה מכל האישומים בדבר מעורבותו בתוכנית. עד היום הוא משמש קפטן במילואים של הצבא הברזילאי (הזרועה היבשתית של הכוחות המזוינים של ברזיל).
קריירה פוליטית מוקדמת
בולסונארו שירת בצבא בשנים 1971–1988, והשתחרר בדרגת קפטן (מקביל לסרן בצה"ל). מיד עם שחרורו מהשירות הצבאי החל בקריירה הפוליטית שלו, כאשר נבחר למשרת חבר מועצת העיר ריו דה ז'ניירו, מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית. הוא נחנך לתפקיד בינואר שלאחר מכן, וכיהן כהונה קצרה בתפקיד, שכן באוקטובר 1990 נבחר לחבר בית הנבחרים הפדרלי, הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של ברזיל.
בשתי מערכות הבחירות, בסיסי התמיכה של בולסונארו נבעו מהקולות בבסיסים צבאיים ובאזורים מסוימים ברזנדה. לאחר מכן הוא התפטר ממועצת העיר של ריו דה ז'ניירו בכדי לקחת את מושבו בבית הנבחרים בפברואר 1991, כאשר הצטרף לוועדת העבודה, המנהל והשירות הציבורי. בעת כהונתו במועצת העיר של ריו, בולסונארו אמר פעם בריאיון: "האנשים העניים אינם יודעים דבר". בלימה של התפוצצות האוכלוסין חייבת להתרחש "בתוך המעמד הנמוך ביותר".
שנים ראשונות בתפקיד
בולסונארו נבחר לכהונה כחבר בית הנבחרים במשך ארבע קדנציות ברציפות. במהלך השנים זוהה בולסונארו גם עם מספר מפלגות אחרות בברזיל. רק שתיים מ-171 הצעות החוק שהעלה בולסונארו במהלך 26 שנות כהונתו בקונגרס, הפכו בסופו של דבר לחוקים.
במהלך הקריירה שלו, מיקם עצמו בולסונארו בקירוב לעמדות פוליטיות לאומיות, שמרניות ואנטי-קומוניסטיות. בולסונארו הגן בגלוי על המשטר הצבאי ששלט בברזיל החל מ-1964 ועל הדיקטטורה שהחליפה אותו. בשנת 2014 היה בולסונארו לפוליטיקאי שזכה במספר הגבוה ביותר של קולות בריו דה ז'ניירו, כשזכה לקבל את תמיכתם של 464,000 בוחרים.
ב-29 בספטמבר 1992, היה בולסונארו אחד מ-441 חברי בית הנבחרים שהצביעו בעד פתיחת הליך ההדחה של הנשיא פרננדו קולור דה מלו, שהואשם באחריות לפלילים לאחר השלמת עבודתה של ועדת הפרלמנט לנגישות המותקנת בקונגרס כדי לחקור את המגמות של שחיתות נגד אחד ממקדמי מסע הבחירות של הנשיא. לאחר קבלת ההצבעה בעניין, קולור דה מלו התפטר מתפקידו עוד לפני אישור הדחתו על ידי הסנאט. הוא הוחלף בתפקיד בידי סגנו, איתמר פרנקו, שמילא את תפקיד הנשיא הזמני.
באפריל 1993, בולסונארו היה מייסד מפלגת "הרפורמה הפרוגרסיבית" (PPR) שנולדה מהתמזגות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית (PDC) עם המפלגה הדמוקרטית, ומפלגת אחדות חברתית (PDS). באותה שנה יצא בולסונארו בקמפיין פוליטי שבו שיבח את המשטר הצבאי על יציבותו וסמכותו וקרא להשתקה זמנית של סמכויות הקונגרס. הוא טען שהנשיא פרנקו בולם הליכים פוליטיים לחקר השחיתות וכי הצהרה זאת גרמה למספר מחאות והובילה את המפקח הכללי של הקונגרס, ויטל רז'ו, לבקש מהיועץ המשפטי לממשלה, אריסטידס ג'נקיירה, לפתוח בחקירה נגד בולסונארו בדבר פשע נגד בטיחות האזרחים, עבירה על החוקה ועל תקנון הלשכה. היועץ המשפטי לממשלה קבע כי טענות אלו אינן תקפות ומנע קידום חקירה נגדו.
ב-1992 האשים בולסונארו את מושל מדינת סאו פאולו, לואיש אנטוניו פלאורי פילהו (Luís António Fleury Filho), בכך שהוא מאפשר דרך שוחד רכישה ומכירה של משרות ציבוריות של חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD). מטרתו של פלאורי, על פי בולסונארו, הייתה להרחיב את בסיס התמיכה שלו באספה המחוקקת של סאו פאולו ובקונגרס. חברי בית הנבחרים אונאירבס מורא ונובל דה מורה היו לדבריו אחראים על יצירת קשר עם שאר חברי הקונגרס והצעת סכום השוחד כמסוכם עם פלאורי. לדברי בולסונארו, אונאירבס הציע לו 85,000 דונם של שטחי בינוי ופיתוח עבור חתימה על תמיכה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית והצהיר כי התשלום ייעשה "על ידי קבלן המקושר לממשלת סאו פאולו." פלאורי טען כי ההאשמה מגוחכת וחסרת בסיס. בהמשך השנה השתנה יחסו של בולסונארו אל פלאורי, כאשר היה מבין הפוליטיקאים האחדים אשר תמכו במושל באירועי טבח קראנדירו.
באוגוסט 1994 ביקש בולסונארו שוב לסגור את הקונגרס הלאומי, והצהיר כי הוא מעדיף "לשרוד במשטר הצבאי מאשר למות בדמוקרטיה זו". בולסונארו רץ לכהונה פרלמנטרית חדשה, ולאחריה נבחר מחדש בבחירות ב-3 באוקטובר אותה שנה. פלטפורמת הקמפיין שלו כללה, בנוסף למאבק על שכר טוב יותר לאנשי הצבא, קריאה לסיום הסטטוס קוו בניהול השרתים הציבוריים ושכתוב של גבולות שמורות העמים הילידים. הוא נבחר מחדש עם כמעט 135,000 קולות - יותר מפי שתיים לעומת מהבחירות הקודמות. רוב תומכיו הגיעו מבסיסו הפוליטי, הצבא. באוקטובר אותה שנה החליט בית המשפט האזורי של ריו דה ז'ניירו לבטל את חישוב תוצאות הבחירות בחשד להונאה. בחירות חדשות תוכננו לנובמבר, ובסופן בולסונארו אישר את בחירתו מחדש. הושבע בפברואר שלאחר מכן, הוא הפך לחבר בוועדת ההגנה הלאומית ושוב מונה לוועדת העבודה, המנהל והשירות הציבורי. הוא הורד מתפקיד בפועל לאחר מספר חודשים לנוכח התעכבותה של חקירת ההונאות וחשד מפני הונאות גם בבחירות של נובמבר. בנובמבר 1996 החליט בית המשפט העליון (TSE) לבטל את תוצאות הבחירות בנובמבר 1994 ולהחזיר את תוצאות הבחירות באוקטובר, וזאת לאחר סיום החקירה בדבר ההונאות. בולסונארו, שניצח בשתי מערכות הבחירות, שב לכהונה בבית הנבחרים ב-17 בפברואר 1997.
באופוזיציה מול קרדוזו ולולה
בפברואר 1997 הצביע בולסונארו נגד התיקון החוקתי שקבע את זכות הקריאה לבחירות חוזרות לראשי ערים, מושלי מדינות ונשיא הרפובליקה. במאי הוא היה אחד המחוקקים שהוקיעו בעיתונות את התיקון החוקתי, תיקון בחירות מחודשות. בבחירות באוקטובר 1998 הוא התמודד פעם נוספת ונבחר מחדש עם 102,893 קולות. בנובמבר התבטא נגד הרפורמה בפנסיה, שהציעה לקבוע מקסימום לפנסיה של עובדי ציבור ואימוץ קריטריונים לגיל מינימלי ולזמן תרומה למתן פנסיה במגזר הפרטי. הוא הושבע לכהונתו החדשה בפברואר 1999 והיה לראש הוועדה לחוקה ולצדק ואזרחות, וועדת החוץ וההגנה הלאומית. ביוני החליט דירקטוריון הלשכה להציע למליאה את השעייתו למשך חודש ימים, לאחר שהתבטא לנוכח משבר פוליטי חריף כי "במהלך הדיקטטורה, היו צריכים לירות ב-30,000 אנשים מושחתים, החל מהנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו, מה שהיה לרווח גדול עבור האומה". הדירקטוריון בחר רק לצנן את סמכויותיו לאחר שקיבל את נסיגתו מהתבטאויות אלו, אך חזר בו כאשר בולסונארו לא הודה בחזרתו בו, וטען כי חתימתו שהוא נסוג מדבריו זויפה. הצעת הדירקטוריון לא הגיעה לכדי הצבעה להשעיית בולסונארו בבית הנבחרים.
בדצמבר 2000 הוא היה חבר בית הנבחרים היחיד שהצביע נגד הקמת הקרן למאבק בעוני. הקרן, שהוצעה על ידי הממשלה הפדרלית ומומנה על ידי תרומות זמניות, נכנסה לעבודה בשנה שלאחר מכן והקצתה כספים לתוכניות העברת הכנסה ולתברואה בסיסית. בולסונארו המשיך להגן על האינטרסים של הכוחות המזוינים והדגיש את חוסר שביעות רצונו מהגברת הפיקוח האזרחי על הצבא לאחר הקמת משרד הביטחון על ידי ממשלת פרננדו אנריקה. בעת כהונת שר הביטחון ז'רלדו קווינטאו, הוא מתח עליו ביקורת על כך שדחה את התאמת ההכנסות המחודשת של הצבא, הגדיר אותו כ"לא מוכן" והאשים אותו כי הוא "משרת את האינטרסים האמריקאים במדינה". בנאום שנשא במליאה כמה ימים קודם לכן כינה את אותו שר "נבל", ואדם "לא מוסרי".
בבחירות 2002 התמודד בולסונארו בפעם הרביעית על מושב פדרלי בריו דה ז'ניירו. נבחר מחדש עם 88,945 קולות, הוא הושבע לכהונתו החדשה בפברואר 2003, חודש לאחר הקמת ממשלת לואיז אינסיו דה סילבה (לולה), ממפלגת הפועלים (PT). בלשכה בולסונארו עמד בראש ועדות החוקה, המשפטים והאזרחות; ענייני חוץ והגנה לאומית, וביטחון הציבור ומלחמה בפשע מאורגן. בתחילת 2003 הכריז על התנגדותו לרפורמה בפנסיה שהציעה הממשלה הפדרלית. באפריל 2005, לאחר מעבר בין מספר מפלגות, שב לשורות המפלגה הפרוגרסיבית (PP).
בהמשך 2005 אירע משבר פוליטי בו השתתפו חברי ממשלת לולה וחברי פרלמנט, שהואשמו במימון לא חוקי של מערכות בחירות ובקניית ומכירת קולות לאישור תשתיות של הממשל הפדרלי. במהלך המשבר בלט בולסונארו בהתקפותיו על לולה ועל הפוליטיקאים האחרים בני מפלגת הפועלים המעורבים בשערוריות. במהלך נאום מליאתו של ז'וזה דירצ'ו, שהתמנה מטעם מפלגת הפועלים לחבר בית הנבחרים, כינה אותו בולסונארו "מחבל". במקביל להתפתחות המשבר הפוליטי, התקדם קמפיין ההצבעה העממית בדבר החזקה פרטית של נשק והאפשרות לאסור אותה. בולסונארו ביסס עצמו כמתנגד חריף של איסור ההחזקה הפרטית בנשק ולבסוף בבחירות זכו תומכי ה"לא" לאיסור מכירת נשק, שהשיגו 64% מהקולות לעומת 36% מהקולות שהשיגו תומכי ה"כן".
בבחירות 2006 הוא נבחר מחדש לכהונה החמישית ברציפות, עם 99,700 קולות. הוא נכנס לתפקידו בפברואר 2007 והחזיק בראשות אותן ועדות שבהן אחז עוד מכהונתו הקודמת. בשנת 2008 בולסונארו עסק במשבר שפרץ במדינת רונדוניה בעניין תיחום גבולות שטחי המרעה בידי הממשלה הפדרלית. התיחום שבוצע על ידי הממשלה הפדרלית עורר את התנגדותה של ממשלת המדינה, והתרחשו עימותים בין חקלאים לבין גורמים מטעם הממשל הפדרלי. בולסונארו פעל נגד התיחום הפדרלי שנועד לשמר את המערכת האקולוגית באזור, ואמר כי המשבר מסכן את היושרה הלאומית של הממשלה. בבחירות 2010 נבחר מחדש לחבר בית הנבחרים הפדרלי עם 120,646 קולות והיה חבר הקונגרס בעל מספר הקולות הגדול ביותר במדינת ריו דה ז'ניירו. בפברואר 2011 היה מועמד לראשות בית הנבחרים. בבחירות אלו הוא השיג תשעה קולות, בעוד שחבר הקונגרס הנבחר, מרקו מאיה, קיבל 375 קולות, ושני הדוברים האחרים, סנדרו מייבל וצ'יקו אלנקר, בהתאמה, 106 ו-16.
הוא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים הפדרלי בשנת 2014, וניצח ברוב מוחץ של 464,000 קולות. בכהונה זו של בית הנבחרים, הוא היה בתחילה ראש הוועדה לזכויות אדם ומיעוטים והוועדה לביטחון הציבור ולמאבק בפשע מאורגן. בשנה שלאחר מכן, באפריל, הוא נדד מהמפלגה הפרוגרסיבית חזרה למפלגה הסוציאלית-נוצרית (PSC).
הדחת רוסף ואחריה
בשנה הראשונה לקונגרס החדש בולסונארו תמך בהדחת דילמה רוסף מנשיאות ברזיל. בין כמה האשמות ותביעות משפטיות, בספטמבר 2015, הגישו המשפטנית הליו ביקודו וחברת מפלגת הפועלים לשעבר ועורכת הדין יאניאנה פשואל, בקשה להדחתה של דילמה רוסף מהנשיאות. במהלך הצבעתו של בולסונארו בעד הדחתה של רוסף, הוא עשה מחווה לקולונל קרלוס אלברטו ברילהאנט אוסטרה, ראש ה-DOI-CODI (The Departamento de Operações de Informações - Centro de Operações de Defesa Interna - מחלקת פעולות מידע - המרכז לפעולות ביטחון הפנים), סוכן של שליטי הדיקטטורה הצבאית, ואיש הצבא הראשון שהוכר על ידי בית משפט אזרחי בסאו פאולו, כמי שהשתמש בעינויים כנגד אזרחי ברזיל. לטענתה של דילמה רוסף היא עצמה עונתה על ידי יחידת העינויים של ה-DOI-CODI.
הבחירות לנשיאות ברזיל 2018
בניגוד לרוב הקריירה שלו, בולסונארו ניגש לבחירות 2018 כשהוא מקבל תמיכה לא רק מצד יוצאי צבא, אלה גם מצד אוונגליסטים נוצרים. כנסייה זו, המונה מיליוני אנשים בברזיל, תמכה בו והעניקה לו כוח רב, בדומה לתמיכה שהעניקה לדונלד טראמפ.
המועמדות של בולסונארו התפרסמה רשמית ביולי 2018 והוא קיבל תמיכה רשמית מטעם מפלגת התחדשות העבודה הברזילאית, לאחר שמינה את הגנרל המילטון מוראו למועמדו לסגן הנשיא וקיבל השתתפות יעילה בקמפיין הבחירות שלו מצד מספר חברי קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית ומהמפלגה הנוצרית-סוציאלית, אף על פי שחברי קונגרס אלו עשו זאת באופן עצמאי מהמפלגות שלהם. בזמנו, המועמד בולסונארו ציין כי אף על פי שלא היו לו מבני מפלגה רחבים התומכים במועמדותו ואין זמן לפרסם בטלוויזיה, הוא סמך על הספונטניות של תומכיו, שיתגייסו בפלטפורמות דיגיטליות ויאפשרו קמפיין מסיבי אך בעלות נמוכה.
באוקטובר 2018, כשבוע לפני הבחירות בהן נבחר לכהן כנשיא ברזיל, אמר בולסונארו ביחס למתנגדיו הפוליטיים: "הקבוצה הזו, אם הם ירצו להישאר, יצטרכו לציית לחוקים שלנו. או שהם יישארו בחוץ או שילכו לכלא". בולסונארו תמך בנשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ ואמר כי הוא שואב ממנו השראה. לאורך הבחירות נשא בולסונארו בסיסמת הבחירות "ברזיל מעל הכול, אלוהים מעל כולם" (Brasil acima de tudo, Deus acima de todos).
לאחר שהקמפיין התחיל, המשיך בולסונארו בלוח הזמנים שלו ונאם בכנסי בחירות ברחבי ברזיל. במהלך כנס בחירות בעיר ז'ואיז דה פורה, מדינת מינאס ז'ראיס, התקרב לעברו של בולסונארו אודליה אוליביירה, חבר במפלגה הסוציאליסטית, ודקר אותו בסכין מתחת לאפוד המגן שחבש. סרטונים ששותפו ברשתות החברתיות הראו את הרגע בו הותקף בולסונארו. ניתן לראות אותו מנופף לקהל כשהוא לופת לפתע את בטנו וזועק לפני שהוא נופל לאחור לזרועות הסובבים אותו. המשטרה עצרה את אוליביירה ולאחר מכן בולסונארו פונה לבית החולים. הוא אושפז ונאלץ לעבור שורה של התערבויות כירורגיות, כך שלפי התחזית לא היה יכול להמשיך בקמפיין הבחירות כרגיל. לפרשה היו השלכות רחבות, ומבחינה אלקטורלית חיזקה את התמיכה העממית בבולסונארו לפי סקרים. בולסונארו בחר במכוון להתאשפז בבית חולים שנמצא באחזקה יהודית.
ביוני 2019, בית משפט ברזילאי חנן את אוליביירה בטענה שפעל בעודו לוקה בנפשו בעת ניסה להתנקש בחייו של בולסונארו. בולסונארו ומפלגתו היו למפלגה בעלת פלח הקולות הרחב ביותר בסיבוב הראשון של הבחירות. הסיבה לכך היא שבולסונארו לא רק היה הנבחר בעל כמות הקולות המרבי בבחירות לנשיאות, עם 49.2 מיליון קולות, המקבילים ל-46% מהקולות הרשומים, אלא גם הצליח להביא לבחירת מספר רב של חברי קונגרס ומושלים שתמכו בו במערכה, למרות מבנה המפלגה הזעיר. 52 חברי בית הנבחרים נבחרו מטעם המפלגה הסוציאל-ליברלית, כולל בנו של ז'איר, אדוארדו בולסונארו, והמפלגה השיגה את הכמות השנייה בגודלה של מושבים בבית הנבחרים, בעוד ארבעה נציגים מטעמה נבחרו לסנאט הפדרלי, אחד מהם בנו הבכור של ז'איר, פלאביו בולסונארו.
בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות היה אז ז'איר בולסונארו, קדימה בבחירות וגם בסקרים, ומצד שני פרננדו חדאד, ממפלגת הפועלים. כמה מפלגות בחרו בנייטרליות בין שני המועמדים, אך רוב חברי בית הנבחרים בזמנו הכריזו על תמיכה במועמד בקצה הימין הקיצוני של הספקטרום האידאולוגי. ב-28 באוקטובר 2018 התקיים הסיבוב השני ובולסונארו נבחר לנשיא הרפובליקה, עם 57.8 מיליון קולות, שווה ערך ל-55% מהקולות הנספרים חוקית. חדאד מצידו השיג 47 מיליון קולות, שהיוו 44.8 אחוזים מהקולות שנספרו.
עמדותיו על החברה והמשטר בברזיל
בולסונארו תומך בעונש המוות, ובהתערבות מעמיקה של צבא ברזיל במתרחש במדינה, לצד תמיכתו בממשלת המיליציה הצבאית ששלטה בברזיל בשנים 1964–1985. ב-1993 לאחר השבת הדמוקרטיה לברזיל, אמר בולסונארו כי המשטר הצבאי הוביל את ברזיל לשגשוג וליציבות. בולסונארו אף הציג את נשיא פרו, אלברטו פוג'ימורי, כמודל לחיקוי להתערבות צבאית מוצלחת נגד מערכת המשפט והרשות המחוקקת. ב-1999 קבע כי לא ניתן לשנות דבר במדינה באמצעות הצבעה, וכי שינוי יתרחש רק כאשר תפרוץ מלחמת אזרחים והצבא יעשה את מה שהשלטון הפוליטי נמנע מלעשות. בהקשר זה אמר בולסונארו: "אם כמה חפים מפשע ימותו זה בסדר". בראיון בשנת 1999 אמר "אני בעד עינויים, וגם העם תומך בכך".
בראיון שהעניק בולסונארו לעיתונאי קלאודיו דנטאס סקוויירה מה-O Antagonista, אמר בולסונארו ש"על אף השתוללות המדיה השמאלנית" המכוונת נגדו, עמדותיו חופפות במישרין לאלו של עמדות המרכז-ימין האמריקאי, ביחס לבעלות על נשק, הפלות, מיניות ויחסי מין, ומסחר. בולסונארו חזר וציין שהוא מתכוון לשנות ב-180 מעלות מספר חוקים העוסקים באיסור על החזקת נשק, לשפר את הביטחון ולהעצים את קשרי המסחר עם ארצות הברית אשר התקלקלו, לטענתו, במהלך כהונותיהם של ממשלות סילבה ורוסף.
בולסונארו מתנגד ללגליזציה של איחוד אזרחי בין בני אותו המין ולנישואים חד-מיניים. בולסונארו מתנגד להנהגת העדפה מתקנת או לשיריוּן מכסות לכל קבוצה חברתית שהיא, כמו גם ללגליזציה של סמים קלים. שורה של עמדות והערות בוטאו על ידי בולסונארו כלפי הפוליטיקאית מריה דו רוזאריו, ועוררו פולמוס מסוים. במקרה אחד, במהלך ריאיון בו ביטא בולסונארו את השקפתו, לפיה קטינים המבצעים פשעים נתעבים דוגמת רצח או אונס צריכים לזכות ליחס של בגירים, כינתה אותו דו רוזאריו "אנס"; לכך הגיב בולסונארו באומרו: "לעולם לא הייתי אונס אותך, כי זה לא מגיע לך (או 'כי אינך ראויה לכך')", אמירה שגררה תגובות סוערות במערכת הפוליטית בברזיל. על ההערות הללו נמתחה ביקורת חריפה, והשופטת טטיאנה דיאס דה סילבה, חייבה את בולסונארו לפצות את דו רוזאריו בסכום של 10,000 ריאל ברזילאי.
בולסונארו ידוע באמירותיו נגד קהילת הלהט"בים והכריז בעבר שהוא "הומופוב גאה". לדבריו, אסור לעודד תיירות גאה בברזיל. עוד אמר שאם בנו היה הומו לא היה יכול לאהוב אותו, וכי במקרה כזה היה מעדיף שבנו ייהרג בתאונה ("ילדיי לא יכולים להיות הומואים, הם מחונכים טוב מדי"). בנוסף טען כי אם יראה שני גברים מתנשקים ברחוב הוא יכה אותם.
בולסונארו צוטט שהצהיר כי "פושע טוב הוא פושע מת". בתחילת 2019 הכריז על מבצע למיגור הפשיעה ברחבי ברזיל. בתחילת המבצע בריו דה ז'ניירו נהרגו בחילופי אש 13 בני אדם, ונמצאו כמויות של כלי נשק שונים, כגון אקדחים ורימונים.
נשיא ברזיל
כנשיא הנבחר, בולסונארו התחיל במשא ומתן להרכב צוות הקבינט שלו, אשר, כפי שהוצע, הצטמצם ל-22 שרים, עקב מיזוג תיקים. הוא הגן, באותה עת, על קריטריונים טכניים של מינוי והחשיב מינויים אלו כלא-אידאולוגיים, אף על פי שבחר למנות שמונה חיילים לתפקידים אלה. הבולטים ביותר, המועמדים בעלי ההשפעה הגדולה ביותר היו שר הכלכלה, פאולו ז'ואדס וסרז'יו מורו, שמונה אז לשר המשפטים והביטחון הציבורי והיה אחראי על משפטו של הנשיא לשעבר לולה בדבר פרשיות שחיתות. ב-1 בינואר 2019 הושבע בולסונארו לנשיאה ה-36 של הרפובליקה הברזילאית והחליף את מישל טמר בתפקיד. בנאום השבעתו קרא לרפורמות מרחיקות לכת, לקח על עצמו התחייבות למאבק בפשיעה וב"אידאולוגיה מגדרית", לאחר שברך את המשפחה והתייחס למודל שמרני ומסורתי של הממסד המשפחתי. הוא גם לקח על עצמו התחייבות, תחת הסיסמה "יותר ברזיל ופחות ברזיליה", להוריד מסמכות הממשל הפדרלי ולקרב את הפוליטיקה לתחום המקומי. בהדגשת תוכניות שקידם עוד מהיותו חבר בית הנבחרים, בולסונארו קידם הגנה על החזקת נשק פרטית, הבטיח תמיכה ממשלתית במגזר החקלאי והגנה על השוק החופשי כמו גם תשתיות חברתיות וממסדיות, בהן הבטחה להקמת מערכת בריאות לאומית.
קידום רפורמות כלכליות
ברזיל עמדה בפני פריחה כלכלית גדולה עד שנת 2013. התוצר של ברזיל צמח פי 40 תוך 13 שנים בלבד. הוצאות המדינה והשחיתות יצאו מכלל שליטה מה שהוביל לעצירת הפריחה. מאז 2014, הכלכלה הברזילאית נתונה במצוקה. האבטלה, כמו גם הגירעון, נמצאים בעלייה היסטורית. המשבר הכלכלי היה גורם מרכזי שהוביל לבחירתו של בולסונארו לנשיאות. אחת הבעיות הגדולות ביותר העומדות בפני הכלכלה הברזילאית היא הוצאות הענק עבור פנסיות. ממשלת ברזיל, בעת התמנה בולסונארו לנשיא, שילמה יותר מ-8% מהתמ"ג של המדינה בעבור פנסיות. תשלומים מופרזים אלה היו לגורם מרכזי בפרוץ הגירעון. אולם הפנסיה אינה רק בעיה כלכלית. כיוון שהפנסיה משפיעה על פרנסתם של מספר רב של ברזילאים, הרי שהנושא התפתח לכדי סוגיה פוליטית. ממשלתו של מישל טמר כשלה בניסיונה לקדם רפורמות בפנסיות. משקיעים רבים תמכו בבולסונארו בעודם מקווים כי יוכל לקדם רפורמה בתחום הפנסיות.
הכלכלה הברזילאית מונעת על ידי המדינה. החברות הגדולות ביותר מולאמות. בולסונארו קידם הפרטה של החברות בכדי לייעל אותן ולהיפטר מהשחיתות שלהן, אך סירב להעביר אותן לידי משקיעים זרים. בתחום מדיניות המס בולסונארו הציע לצמצם באופן דרסטי את מס ההכנסה של חברות ועסקים עצמאיים. הוא סבור כי הורדות מס אלה יחד עם פישוט קוד המס יובילו לעלייה עצומה בהשקעות התאגידים. בכך ציפה כי יוכל לבלום את בעיית האבטלה הגדלה של ברזיל מהשנים האחרונות. בולסונארו טען כי הורדות מס ייצרו מיליוני מקומות עבודה והן התשובה המושלמת לבעיית האבטלה.
מדיניות חוץ
בעת נשיאותו היה דונלד טראמפ יריב נחרץ להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). התנגדותו נבעה מהטענה שמדינות אחרות מרוויחות על חשבון ארצות הברית בעסקאות סחר כאלה. הוא קידם נטישה של עסקאות סחר אלה לטובת עסקאות דו-צדדיות נוספות עם מדינות שונות, בהן ארצות אמריקה הדרומית. הערכה כלכלית זאת נתמכת גם בידי בולסונארו. הוא התנגד נחרצות להסכם מרקוסור שיש לברזיל ביחד עם מדינות דרום אמריקאיות אחרות. הוא סבור כי ההסכם מחייב ומגביל באופן מיותר וכי אינו מאפשר לברזיל למצות את מלוא הפוטנציאל שלה. במטרה לחזק את השותפות הכלכלית בין ברזיל וארצות הברית, יעצו הנשיאים לגורמי המשא ומתן שלהם להעמיק את השיחות לקראת החתימה האפשרית על הסכם סחר דו-צדדי. בולסונארו וטראמפ נפגשו מספר פעמים להתדיין על הסכם הסחר האפשרי.
השרפות באמזונאס
בברזיל נמצאים יערות הגשם הטרופיים הגדולים בעולם באגן האמזונאס. עד לפני כמה שנים הייתה ירידה בקצב כריתת היערות בברזיל, באמצעות אכיפה וקנסות. הדבר נתקל בהתנגדות מצד חקלאים בברזיל שמתגוררים ליד היערות וטוענים כי יש להגביר את קצב בירוא היערות. בולסונארו וממשלתו מתחו ביקורת על מדיניות שימור היערות, והובילו לירידה חדה של החרמת עץ שנכרת באופן לא חוקי. בולסונארו הזמין את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להגביר את קצב ניצול אוצרות הטבע מיערות ברזיל. בשנת 2008 הקימה ממשלת ברזיל את "קרן האמזונאס", מדינות תרמו כספים לארגונים לשימור יערות. בולסונארו הודיע כי כל הכסף שייתרם לקרן יעבור לחוואי הבקר, דבר שהוביל לסגירת הקרן.
על פי "וושינגטון פוסט", "בולסונארו תומך בעסקים חקלאיים ... ועשוי להעדיף רווחים על שימור... בולסונארו לחץ על גופים זרים שמנסים להגן על יערות הגשם באמזונאס, קבוצות כמו קרן חיות הבר בעולם, ואמר כי הוא לא יסבול את סדר היום שלהם בברזיל, הוא גם יצא בחריפות נגד שטחים שמורים לשבטים ילידיים, ויועצי בולסונארו גם אומרים שהוא מתכנן להרחיב את הכוח הגרעיני וההידרואלקטרי לאמזונאס". בחודש מאי 2019 נרשם שיא חדש בקצב בירוא יערות הגשם בברזיל, 739 קמ"ר ב-31 ימים. בשנת 2019 פרצו 73 אלף שריפות ביערות הגשם עד אוגוסט, לפי סוכנות החלל הברזילאית, זו עלייה של 80% לעומת שנת 2018.
באוגוסט 2019 התחוללו שריפות ענק באמזונאס. ההערכה היא כי שריפות אלו החלו כתוצאה מהצתות מכוונות. חוואים רבים הכריזו על "יום אש" כדי לבער אדמות באמזונאס, נוכח תמיכת ממשלת בולסונארו בצעד זה. היערות בערו במשך 3 שבועות. לפי הערכות מדעני סביבה, קרוב ל-20% משטח האמזונאס נפגעו בשריפה. סוכנות החלל של ארצות הברית זיהתה את השריפות מהחלל. העשן מהשריפה הגיע עד סאו פאולו, מרחק 3,500 ק"מ מהיער, וגרם לתושבים להסתגר בבתים ולסגור תריסים כדי להימנע מזיהום האוויר הכבד. תמונות לוויין מראות כי העשן כיסה כמחצית מברזיל והגיע לפרו, לבוליביה ולפרגוואי.
ב-24 בדצמבר 2019 החליק בולסונארו באמבטיה ונפל במעונו הנשיאותי בברזיליה ואיבד את ההכרה לזמן מה. בהמשך, בראיון טלוויזיוני לערוץ 'בנד', אמר "בשלב מסוים איבדתי חלקית את הזיכרון. למחרת בבוקר הצלחתי להתאושש ועכשיו אני בסדר. אבל לא ידעתי, למשל, מה עשיתי אתמול". בינואר 2020, לאחר ששר הפנים, רוברטו אלווים, יצא בנאום טלוויזיוני אשר קיבל השראה מהרטוריקה של שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס, בולסונארו פיטר אותו מיידית.
מגפת הקורונה
בסוף פברואר 2020 החלה שביתה כללית של שוטרים במדינת סיארה. השוטרים דרשו העלאה מיידית בשכרם מצד הממשל הפדרלי ובעודם שובתים גאתה הפשיעה ברחבי המדינה. בולסונארו הורה על שליחת 2,500 חיילים של הכוחות המזוינים לסיארה בכדי לשמור על הסדר הציבורי. 147 אזרחים נהרגו בתוך חמישה ימים ובין לבין נהרג גם הסנאטור סיד גומז כאשר ניסה לפזר הפגנה. בתגובה לפשעים אמר בולסונארו "לאנשים שמבצעים את הפשעים – עליכם להבין שהגברים בירוק באים, וזה הולך להיות מגעיל". בסופו של יום הצבא השתלט על אי הסדרים במדינה בעוד הממשל סירב להיענות לדרישות השוטרים.
לנוכח התפרצות נגיף הקורונה החדש בברזיל, הצהיר בולסונארו במרץ 2020 כי "אין סיבה להיבהל" וכי אנשים "חייבים להקפיד על המלצות המומחים כאמצעי ההגנה הטוב ביותר". ב-12 במרץ דווח כי פאביו וויינגרטן, מזכ"ל העיתונות של בולסונארו, אובחן חיובי לנגיף הקורונה. בשל כך, הוא היה במגע עם הנשיא והקבינט שלו. וויינגרטן היה במגע גם עם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ וסגן הנשיא של ארצות הברית, מייק פנס, במהלך ביקורו של בולסונארו במיאמי ב-7 במרץ והעלה חשש שהוא עלול להדביק אותם. ב-13 במרץ בולסונארו נבדק בבדיקת גילוי נגיף הקורונה, ותוצאותיה יצאו שליליות. משרד הבריאות פרסם אזהרה בה המליץ ​​לברזילאים וזרים המגיעים לברזיל להישאר בבידוד לפחות 7 ימים. ב-24 במרץ, פרסם הנשיא ז'איר בולסונארו הודעה פומבית שלישית, ומתח ביקורת על הממשלות המקומיות על הנפקת הסגר בשל "שפעת קטנה", והאשים את התקשורת בהפחדת האוכלוסייה. בולסונארו טען שהטלת סגר מחמיר בארצו תוביל לכך שהאנשים ימותו מרעב בבתיהם והמדינה תקרוס כלכלית.
ב-6 באפריל 2020 התלקחו עימותים בין בולסונארו לשר הבריאות, לואיז אנריקה מנדטה, אשר טלטלו את הממשלה והחברה. הנשיא איים לפטר את השר, אך החזיר אותו לאחר התנגדות פוליטית. ב-16 באפריל פיטר בולסונארו את מנדטה, בגלל חילוקי דעות ביחס להנחיות לריחוק חברתי. הוא אמר שהוא ימנה שר בריאות שתומך בפתיחת עסקים מחדש "מהר ככל האפשר". זמן קצר לאחר מכן מונה נלסון טייץ' להחליף אותו. ב-20 באפריל בולסונארו, ללא מסיכה, הצטרף להפגנה נגד סגר הקורונה. בולסונארו התנגד למגבלות שהטילו מושלי מדינות שונים. ב-7 ביולי הודיע בולסונארו כי נדבק בנגיף הקורונה. הוא הבריא ואז פורסם שאשתו נדבקה. ב-9 באוגוסט בית המשפט העליון והקונגרס, שביקרו את הטיפול של בולסונארו במגפה, הכריזו בהתאמה על שלושה וארבעה ימי אבל לאומיים בעקבות ציון הדרך העגום של 100 אלף מתים. הנשיא לא התייחס לכך בפומבי.
המשבר הצבאי
לאורך נשיאותו קידם בולסונארו אנשי צבא בכירים למשרות אזרחיות בממשלו, מתוך ציפייה לקבל את תמיכת הצבא לנוכח תסיסה אזרחית ומאבקים בין הממשל הפדרלי שבראשותו לבין ממשלי המדינות. נוסף על כך קידם צו מצב חירום לאומי לנוכח מגפת הקורונה בשביל לחזק את עמדתו. ב-29 במרץ פיטר בולסונארו את שר ההגנה, פרננדו אזבאדו אה סילבה, שטען להגנתו כי שימר את 'מוסדותיו החוקיים' של הצבא ולא ערער אותם.
למחרת, מפקד חיל האוויר – אנטוניו קרלוס מורטי ברמודז', מפקד חיל הים – אילקווס ברבוזה ומפקד צבא היבשה – אדסון ליאל פוז'ול, התפטרו כולם ממשרותיהם. התפטרותם המתואמת של מפקדי חילות הכוחות המזוינים נועדה להפגין התנגדות צבאית להתערבות פוליטית בצבא. המשבר הצבאי שפרץ העלה חשש מפוליטיזציה של הצבא ומהאפשרות שבולסונארו, לנוכח המשברים, יבצע הפיכה עצמית. בולסונארו לבסוף מינה את הגנרל ולטר סוזה בראגה נטו לשר הביטחון החדש. התפטרותם של מפקדי זרועות הכוחות המזוינים הייתה משבר חסר תקדים בתולדותיה של הרפובליקה הברזילאית החדשה מאז נפילתו של המשטר הצבאי.
מצב רפואי
בולסונרו נדקר בבטנו בעצרת בחירות ב-2018 על-ידי אחד ממתנגדיו. הוא נפגע קשות בכבד, סבל מדימום פנימי ונשלח לניתוח. מאז ניסיון ההתנקשות אושפז בולסונרו כמה פעמים ועבר כמה ניתוחים, שחלקם לא היו קשורים לדקירה.
ביולי 2020 הודיע כי הוא נדבק בקורונה. בקיץ 2021 פונה לטיפול בגלל חסימת מעיים, אחרי שיהוקים שנמשכו 10 ימים. בינואר 2022 הוא קטע חופשה ואושפז עקב כאבים בבטן.
בולסונארו, ישראל ויהודי ברזיל
בולסונארו הוא תומך נלהב של מדינת ישראל. במהלך מסע הבחירות שלו בשנת 2018 הבטיח כי אם ייבחר לנשיא יעביר את שגרירות ארצו בישראל לירושלים, ויסגור את השגרירות הפלסטינית בברזיליה. כמו כן הצהיר כי מסעו המדיני הראשון כנשיא יהיה לישראל. באירוע בהשתתפות חברי הקהילה היהודית בריו דה ז'ניירו הכריז בולסונארו כי ליבו "צבוע בירוק, צהוב, כחול ולבן". מייד לאחר זכייתו בבחירות לנשיאות, חזר על הצהרותיו בעניין העברת השגרירות והידוק היחסים עם ישראל והוסיף כי "תהיו בטוחים שאתם יכולים להסתמך על קולנו באו"ם בכמעט כל הסוגיות שמתייחסות למדינת ישראל". בנוגע ליחסו ליהודי ברזיל אמר בולסנארו "נתייחס לכולם בצורה שווה. אני נוצרי, רעייתי אוונגליסטית, ונכבד את כולם בצורה שווה. המדינה היא חילונית, ז'איר בולסונארו הוא נוצרי". ב-28 בדצמבר 2018 נפגש עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בריו דה ז'ניירו לאחר שהוזמן באופן רשמי לטקס ההשבעה של בולסונארו. ביקור זה הוא ביקור רשמי ראשון של ראש ממשלת ישראל בברזיל.
חקירות משפטיות
בשנת 2020 אישר בית המשפט העליון בברזיל לפתוח בחקירה נגד בולסונארו בחשד להתערבות בעבודת המשטרה הפדרלית במדינה. הקונגרס בברזיל פתח בסוף אפריל 2021 בחקירה פרלמנטרית של ניהול משבר הקורונה בידי הנשיא ז'איר בולסונארו. החקירה גרמה לכך שבית המשפט העליון אישר לתובעים פדרליים לפתוח בחקירה. בית משפט פדרלי לענייני בחירות בברזיל קבע בסוף יוני 2023 כי בולסונרו יורחק מהפוליטיקה עד לשנת 2030, לאחר שהטיל ספק באמינות מכונות ההצבעה לנשיאות.
בחירות 2022
ב-30 באוקטובר 2022 ניצח לואיז אינסיו דה סילבה (לולה) את בולסונרו, בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות, לאחר שזכה ב-50.9% מהקולות, לעומת 49.1% לבולסונרו.
לאחר שהפסיד בבחירות, טען בולסונארו כי הן זויפו. תומכיו לא קיבלו את תוצאות הבחירות, קראו להתערבות הצבא וערכו הפגנות המוניות. חלקם הצביעו במועל יד. חוקרים טוענים כי הרשתות החברתיות של תומכי בולסנרו התמלאו בקריאות לתקוף תחנות דלק, מתקני זיקוק ותשתיות אחרות, כמו גם קריאות לאנשים לבוא ל"מסיבת קריאה למלחמה" בבירה, ב-8 בינואר 2023. ה"מסיבה" הזו הייתה הסתערות של אלפי מתומכי בולסונארו על בניין הקונגרס, ארמון הנשיאות ובית המשפט העליון בברזיל.
מסדר התהילה (האימפריה העות'מאנית)
מסדר התהילה (בטורקית: Nişan-i İftihar) היה מסדר ועיטור הצטיינות של סולטנות האימפריה העות'מאנית.
המסדר נוסד על ידי הסולטאן מהמוט השני ב-19 באוגוסט 1831. ישנה טענה שעם היווסדות אות המג'ידיה ב-1852 מסדר התהילה הפך למיושן, אם כי ישנן עדויות להענקות נוספות בהמשך השנים.
העיטור נוסד בתקופה בה האימפריה העות'מאנית עוברת שינוי ורפורמות בצבא ובתרבות, שינוי שקירב את האימפריה לעולם המערבי. מסדר התהילה היה בין מספר עיטורים שנוסדו בתקופה זו ונועדו לענידה על גבי חליפות ומדים מערביים, אך עם זאת מערכת העיטורים והמסדרים העות'מאנית הייתה עדיין מסורבלת ופחות מאורגנת.בשנת 1852 נוסד מסדר המג'ידיה ולאחריו מספר עיטורים ומסדרים נוספים. כל אלו התאימו יותר לשיטת עיטורים חדשנית ומסודרת יותר והובילו לביטול חלקי של מסדר התהילה, העיטורים אשר חולקו לפני כן נלקחו חזרה והוחלפו בעיטורים מהשיטה החדשה. אחת הסיבות לכך הייתה השימוש הנרחב ביהלומים בעיטור, מה שעלה הרבה כסף לקופת המדינה המצומצמת. עם זאת, המסדר המשיך להתקיים באופן מצומצם והוענק לבודדים עד ביטול המסדר בשנת 1931.
כריסטיאן בראון
כריסטיאן ניקולאס בראון (באנגלית: Christian Nicholas Braun; נולד ב-17 באפריל 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בדנוור נאגטס.