cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יואש ועדיה
יואש ועדיה (18 באוגוסט 1931 – 9 בדצמבר 1997) היה פרופסור בתחום הפיזיולוגיה של הצמח, אשר עסק בהוראה ובמחקר באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ובאוניברסיטה העברית. הקים את המחלקה לפיזיולוגיה של הצמח במכון לחקר הנגב באר שבע ולאחר מכן את יסד את המחלקה לביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. ועדיה תרם תרומה מכרעת בהבנה ראשונית של תפקיד ההורמונים בצמחים. בהיותו ראש מכון וולקני, גיבש וניהל את התוכניות אשר הביאו למהפיכה במחקר החקלאי בישראל.
יואש ועדיה היה סגן נשיא האוניברסיטה העברית בשנים 1987–1991.
קורות חיים
יואש נולד בחדרה, כילד בכור להוריו, זיוה (לבית קורנפלד) ובניהו ועדיה. לזוג נולדו שני ילדים נוספים, בת ובן. הוא היה נצר למשפחת ועדייוף הבוכרית, אשר מקורה בהודו. משם הביאו את הידע לגידול ועיבוד כותנה והביקוש למוצרי כותנה היווה מקור עושר למשפחה. סבו של יואש, חיים, מאס בחיי הגולה, הגיע לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בנו בניהו, אביו של יואש ועדיה, למד לימודים תיכוניים בגימנסיה רחביה בירושלים. בטיול שנתי לחדרה החליט ללמוד חקלאות ולהקים את ביתו במושבה הקטנה, מוכת המלריה. נאמן להחלטתו, למד חקלאות באלג'יר ובאיטליה והיה לאחד האגרונומים הראשונים בארץ ישראל. הוא רכש אדמות בחדרה והחל משנת 1927 פיתח משק חקלאי מתקדם ובו רפת, אורווה, באר ומערכת השקיה, גידולי שלחין, פרדסים ובריכות דגים. גם היום אפשר לראות את הבאר ובריכת המים, אשר הוכרזו כמבנים לשימור, כחלק מתולדות חדרה והתפתחות החקלאות בה. יואש עבד במשק הזה כבר מגיל 6. המסגרת בה גדל ופעילות האב, לה היה שותף, העניקו לו את ההבנה הבסיסית ואת ההתעניינות בפנים השונים של החקלאות. במקביל, בבית המשפחה נחשף לאומנות בכלל למוזיקה קלאסית בפרט. את ראשית חינוכו החקלאי הפורמלי רכש בתיכון החקלאי בפרדס חנה.
המסלול האקדמי
בשנת 1951, אחרי שירותו הצבאי, יואש ועדיה נסע לאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ללימודים אקדמיים. הוא קיבל את התואר בוגר בשנת 1954, את התואר מוסמך בשנת 1955 ואת הדוקטורט בשנת 1958. בשנים 1959–1962 היה חלק מסגל המחלקה להשקיה של אוניברסיטת דייוויס ועסק במחקר ובהוראה. בשנת 1963 חזר ארצה והצטרף למכון לחקר הנגב, בבאר שבע. פרופסור ועדיה הקים שם את המחלקה לפיזיולוגיה של הצמח והתמקד במחקר של שימוש יעיל במים, חקר את השפעת מליחות הקרקע על צמחים והבנת תופעות הקשורות בהורמונים צמחיים. פרופסור וועדיה ראה את המכון לחקר הנגב כזרע לצמיחת אוניברסיטה עתידית, כחזונם של פרנסי העיר. ואומנם, עם הקמתו של המכון להשכלה גבוהה בנגב, שעתיד היה להפוך לאוניברסיטת בן-גוריון, המחלקה הראשונה הייתה המחלקה לביולוגיה ובראשה עמד פרופסור ועדיה.
פרופסור ועדיה יצר את המו"פ הראשון, מו"פ דרום. מטרתו הייתה לפתור בעיות בגידול העגבניות בחממות במושבים של חבל הבשור. מו"פ זה הפך לדגם מוביל ביישום בשטח של ממצאי מחקר חקלאי. פרופסור ועדיה סיים את תפקידו במכון וולקני בשנת 1979, אך גישתו המשיכה לשרת את מדינת ישראל גם בשנים מאוחרות יותר. בשנת 1978 יזם ואת הקמת הקרן הדו-לאומית ארצות הברית-ישראל, לחקר החקלאות BARD. הקרן העניקה מענקים לחוקרים רבים ממוסדות מחקר שונים, והיא ממשיכה לפעול בהיקף ניכר עד היום. יואש היה חבר בהנהלת הקרן מ-1979 ועד 1992, וכיהן כמנהלה הכללי מ-1992 ועד לפטירתו בשנת 1997.
בשנת 1980 עבר פרופ' ועדיה לאוניברסיטה העברית בירושלים, שם מונה לסגן נשיא אקדמי למינהל ולניהול הכספים. במסגרת תפקידו המינהלי פעל להקמת מבני הקמפוס של האוניברסיטה בהר הצופים. למרות והקשיים הרבים, תקציביים ואחרים, הוא הצליח להביא להשלמת הקמפוס בתאריך היעד, ב-1981.
בשנים 1982–1986 שהה בקליפורניה כחוקר ראשי במכון ARCO לחקר תאי הצמח (ARCO Plant Cell Research Institute). בשובו לארץ, ב-1987, חזר לאוניברסיטה העברית כפרופסור לבוטניקה, והמשיך בתפקידו כסגן נשיא ומנכ"ל של האוניברסיטה העברית. הוא טיפל, בין היתר, בבעיות המשכורות והפנסיה של עובדי האוניברסיטה ובהפעלת בית הספר לרפואה וטרינרית.
גשר טרומסה
גשר טרומסה (בנורווגית: Tromsøbrua) הוא גשר זיזים עשוי בטון מזוין בצפון נורווגיה, המחבר בין רובע טרומסלאדן (Tromsdalen) לבין מרכזה של העיר טרומסה (Tromsø) השוכן על אי (Tromsøya). הגשר חוצה את מצר טרומסייסונדט (Tromsøysundet) בנקודה הצרה ביותר שלו, ואורכו 1,036 מטרים. לאורכו 58 מפתחים, רוחבו של המפתח הגדול ביותר הוא 80 מטרים, וגובהו מעל פני המים הוא 36 מטרים. הגשר שרוחבו 8.3 מטרים, נושא על גבו את כביש 862, ובו נתיב תנועה בודד לכל כיוון וכן מדרכות משני צדדי הכביש.
יואש ועדיה
המסלול האקדמי
בשנת 1995 חלה, ובדצמבר 1997 נפטר בדייוויס, קליפורניה. ועדיה הותיר ארבעה בנים ובת.
גשר טרומסה
בניית הגשר החלה בשנת 1958 והוא נפתח לתנועה שנתיים לאחר מכן. עלות בנייתו הייתה 14.5 מיליון קרונה נורווגית, והוא החליף שירות מעבורות שפעל בין שני צדדי המצר עד חנוכתו. הגשר עודד את התפתחותה של העיר, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נחפרה מנהרת טרומסייסונדט (Tromsøysund) מתחת למי המצר, כשלושה ק"מ צפונית לגשר.
יואש ועדיה
פרסים
בשנת 1983 קיבל פרופסור ועדיה את פרס Elise and Walter A. Haas. פרס זה מוענק מדי שנה למי שלמד באוניברסיטת קליפורניה במשך שנה לפחות, ובהמשך תרם תרומה יוצאת דופן לארצו. ועדת הפרס ציינה באופן מיוחד את יכולתו לבנות צוותים להתמודדות עם אתגרים קיימים ולהצבת יעדי מחקר חדשים. בנוסף, צוינו היצירתיות וכושר הניהול של פרופסור ועדיה.
ענף מקרן BARD, אשר מעניק מלגות לבתר-דוקטורנטים, נקרא על שמו של פרופסור ועדיה - The Vaadia-BARD Postdoctoral Fellowship Program.
גשר טרומסה
מאז שנחנך, היה הגשר, יחד עם קתדרלת איסהאב הסמוכה לקצהו המזרחי, לאחר מסימני ההיכר של טרומסה, ובשנת 2002 הוא הוכר כמבנה לשימור. הגשר הפך ליעד פופולרי למתאבדים, ובשנת 2005 נאלצו הרשויות להגביה את הגדרות לאורכו כדי להילחם בתופעה.
פידקאמין
פידקאמין (באוקראינית: Підкамінь; בפולנית: Podkamień, פודקאמין) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
בעיירה נתקיים עוד בראשית המאה ה-13 מנזר דומיניקני, אולם בשנת 1245 נהרס מנזר זה בידי הטטרים. במחצית השנייה של המאה ה-15 שוקמה העיירה, ובשנים אלה נבנתה בה מצודה. בשנת 1519 שבו הטטרים, והחריבו את העיירה, וזו השתקמה לקראת סוף המאה ה-17.
מחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, ועד סוף מלחמת העולם הראשונה, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ולאחר מכן נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה ניזוקה העיירה בידי הגייסות הרוסיים שעברו בה.
יהודי פידקאמין
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, והיו כפופים תחילה לקהילת לבוב. במחצית השנייה של המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, ונבנה בה בית כנסת. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הגיעה מספר יהודי העיירה לשיא - 1,552 איש, אך לאחר מכן, עזבו את העיירה רבים מיהודיה. ההרס שנגרם לעיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה הביא לעזיבת נוספים, ובשנים אלה נמנו בעיירה 822 יהודים, פחות משליש מתושביה. לאחר כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית, ומספר יהודים אמידים בה נאסרו.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובתקופה זו נמנו בה 927 יהודים. בשתי אקציות, באוגוסט ובספטמבר 1942, שולחו יהודי העיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-13 בדצמבר 1942 חוסלה סופית הקהילה בעיירה, עם גירוש אחרוני יהודיה לגטו ברודי, ממנו חלקם שולחו למחנות עבודה בסאסוב או בברודי עצמה. מספר מיהודי העיירה שהצליחו להימלט מהאקציות אותרו ברובם בידי שוטרים או איכרים אוקראינים, ונרצחו במקום.
יהודים בודדים מהעיירה שרדו את השואה, אך אלו לא שבו אליה, בשל איום על חייהם מצד אוקראינים לאומנים.
איינשטיין (אסטרואיד)
איינשטיין (2001 Einstein) הוא אסטרואיד שהתגלה ב-5 במרץ 1973 על ידי האסטרונום השווייצרי פאול ווילד ונקרא על שם אלברט איינשטיין. קוטרו כ-5 קילומטרים.
איינשטיין הוא אסטרואיד מסוג x ממשפחת הונגריה בחגורת האסטרואידים. אסטרואידים ממשפחה זו חגים סביב השמש באזור הצפוף ביותר במערכת השמש ומקיפים אותה במרחק של 1.7 עד 2.1 יחידות אסטרונומיות, אחת לשנתיים ושמונה חודשים. האסטרואיד איינשטיין נמצא באזור הפנימי ביותר על חגורת אסטרואידים.
הוגו וינקלר
הוגו וינקלר (בגרמנית: Hugo Winckler, 4 ביולי 1863 - 19 באפריל 1913) היה ארכאולוג, היסטוריון, פילולוג ואשורולוג גרמני. הוא נודע בזכות גילוי העיר חתושש, בירתה העתיקה של האימפריה החתית, ליד הכפר בואזקיי שבטורקיה, וגילוי ארכיון הטקסטים שבה.
קרירה אקדמית
כמדען, נחשב וינקלר בעיני אחדים לבעל הטיה אידאולוגית, שהיו שטענו שהיא עשויה להפריע לגישה מחקרית אובייקטיבית. ביחד עם עמיתו וממשיך דרכו, פרידריך דליטש (F. Delitzsch), ייסד אסכולה במחקר תרבות המזרח בשם פאנבבילוניזם (ראו: בריאת העולם ביהדות ובאנומה אליש). חברי האסכולה טענו שלמעשה תרבויות המזרח הקדום לא היו תרבויות נבדלות, אלא הן היוו מערכת תרבותית אחת משותפת (בגרמנית: Weltanschauung); התרבויות אמנם הושפעו מממלכת בבל, אך הן נעשו חלק ממנה. אפילו התנ"ך, לטענתם, היה לא רק מושפע מהתרבות הבבלית, אלא ממש מוטמע מבחינת רעיונית בתרבות הכל-בבלית. חברים נוספים באסכולה היו ג'רמיה (A. Jeremias), ומארק סמית (Mark S. Smith).
גילוי חתושש
וינקלר החל לחפור באזור היישוב הטורקי של היום בואזקיי (Boğazkale) בשנת 1906, בתמיכתו של המוסד הגרמני לארכאולוגיה של המזרח (Deutsche Orientgesellschaft). הוא זכה להצלחה יוצאת דופן כשגילה את תגליתו העיקרית, ארכיון בואזקיי: אולם הרוס ששימש כארכיון, ככל הנראה הארכיב המלכותי, ובו אוסף עצום של כ-30 אלף לוחות עשויים חרס, ועליהם כתובות בשפה עתיקה. האולם נהרס כנראה בשרפה גדולה. רוב הכתובות, כפי שהתברר לימים, היו בשפה החתית, שאז עדיין לא ידעו על קיומה. לאחר שפוענחו הכתבים, התברר שהם כוללים התכתבויות עם הממלכה הבבלית, מצרים, קפריסין ויוון; וכן חוזים, ספרי חוקים, נוהלי פולחן דתי, נבואות וספרות המזרח הקרוב הקדום. אחד הלוחות החשובים ביותר, הכתוב בשפה האכדית, התברר כחוזה שלום שנחתם לאחר קרב קדש בין המצרים והחתים - דבר נדיר באותה תקופה. הלוח תורגם על ידי וינקלר, ותוארך לימי רעמסס השני, והחוזה נחתם בינו לבין המלך החתי חתושיליש השלישי. האוסף העצום של הלוחות מהווה למעשה את קובץ הספרות המרכזי של החתים.
וינקלר המשיך בחפירות באתר, במשותף עם הארכאולוג העות'מאני תאודור מקרידי ביי, עד שנת 1912. התגליות במקום, שכללו מקדשים, ארמונות, חומות ושערים, התקבלו לבסוף כהוכחה שהמקום שימש כעיר הבירה של האימפריה החתית. אחרי מותו של וינקלר בברלין בשנת 1913, נמשכו החפירות בידי ארנסט שנטרה. למעשה, החפירות ממשיכות עד ימינו, בהפסקות.
מתוך הממצאים באתר, כתב וינקלר מתאר ראשוני של ההיסטוריה של העם החיתי במאות ה-14 וה-13 לפני ספירת הנוצרים. אולם הוא לא זכה לראות בחייו את פענוח הכתובות שמצא; הן פוענחו בידי ההיסטוריון הצ'כי בדז'יך הרוזני בשנת 1924.
ספר הישר (אגדה)
סֵפֶר הַיָּשָׁר הוא חיבור מימי הביניים שלא נודע מי חיברו. הספר סוקר את ההיסטוריה של עם ישראל מתקופת האבות ועד תקופת השופטים. רוב הפרקים בספר מקבילים לפרשיות ספר בראשית, ופרקים נוספים עוסקים בתקופות המקבילות לספרים שמות, במדבר, דברים, יהושע ושופטים.
הספר כתוב בלשון מקראית ובסגנון עממי. מבחינת הסוגה משתייך הספר לסוגה המכונה מקרא משוכתב, שכן הוא משכתב מחדש את סיפורי המקרא בהרחבות, בקיצורים. מקורות לספר זה שימשו אגדות התלמוד, המדרשים מספר יוסיפון וסיפורי עם ערביים. חשיבותו של חיבור זה בחומר שצוטט בו ולא נשתמר במקום אחר.
מגרסאות "ספר הישר"
בהקדמת הספר הוא מוצג כאילו הוא יוצא לאור לראשונה בנאפולי, אולם מהדורה זו אינה מוכרת. ככל הידוע נדפס לראשונה בוונציה בשנת שפ"ה (1625) על ידי ר' יוסף הקטן. ר' יוסף כותב שהוא מדפיס את הספר לראשונה על פי כתב יד שנשלח אליו מידי משה חסן שקבלו מאביו רבי שמואל הקטן מהעיר פאס, מהעתקת רבי יעקב בן עטייה, אולם באותה המהדורה מובאת הקדמת המדפיסים מנאפולי המספרים שהדפיסו את הספר ע"פ כמה כתבי יד, ועל כן שאלת הדפסתו של הספר העסיקה את החוקרים. מאז הודפס הספר בעשרות מהדורות על בסיס מהדורת ונציה, ואף תורגם ללאדינו ולאנגלית.
ב-1923 הוציא אליעזר גולדשמיט מהדורה מוגהת של הספר. בשנת תשמ"ו ההדיר יוסף דן את הספר מחדש וצירף לו מבוא.
עיבוד נוסף של הספר, נערך בשנת 1923 על ידי אהרן ליבושיצקי, ויועד לבני הנעורים (שם הספר המלא: "ספר הישר והוא ילקוט סיפורי התורה ואגדותיה מעובד לבני הנעורים ולעם", הוצאת ברקאי, ורשה, 1923.
אמינות והתייחסות לספר
מובא בספר שם הגדולים שאחרי החורבן מצאו זקן אחד מתחבא ואצלו ספרים וזה הוא אחד מהם, ויש שפקפקו על כך, אבל ראיה לדבריו מהעובדה שספר הילקוט הביא אותו וכן רבינו בחיי הביא אותו בפירושו על פרשת וישלח. אמנם הרמב"ן הסתפק באשר לאמינות הספר וכתב בהתייחסות לספר "ואם נאמין בספר מלחמות בני יעקב". אך ייתכן שראשונים אלו התכוונו למדרש ויסעו ודברי הימים של משה רבנו, ולא לספר הישר.
בפתח הספר נדפסה הקדמה, שבה מתוארת קדמוניותו של הספר וכיצד התגלגל לידי המדפיסים בנאפולי. הקדמה זו ספגה ביקורת קשה מצדו של רבי יהודה אריה ממודינה המעיד כי על אף שהסיר "הזיות וכתובים" מתוך הספר המזהים את הספר עם ספר הישר המקראי, עדיין היו בזמנו אנשים שסברו כי הספר נמצא אחר החורבן, וכל זה משום שאין השגחה על המדפיסים הכותבים ככל העולה על רוחם.
יוסף דן, סבר שחיבור זה נוצר באיטליה בתקופת הרנסאנס.
עמנואל בן גריון מגדיר את "ספר הישר" כחיבור המאחד את הסגנון המקראי עם הסגנון המדרשי.
שם הספר
בתנ"ך מוזכר מספר פעמים ספר בשם "ספר הישר" (למשל: וַיִּדֹּם הַשֶּׁמֶשׁ וְיָרֵחַ עָמָד, עַד יִקֹּם גּוֹי אֹיְבָיו – הֲלֹא הִיא כְתוּבָה עַל סֵפֶר הַיָּשָׁר" – ), ומסתבר לומר שהספר נקרא על שם הספר המוזכר במקרא.
מלבד "ספר הישר", נקרא הספר בכינויים שונים:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1828
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1828 היו הבחירות ה-11 במספר בארצות הברית, ונערכו מיום שישי, 31 באוקטובר, ועד ליום שלישי, 2 בדצמבר 1828. הן היו התמודדות חוזרת בין הנשיא היוצא, ג'ון קווינסי אדמס, ואנדרו ג'קסון, שהשיג יותר אלקטורים ב-1824. בלי עוד מועמדים רציניים, ג'קסון ובן בריתו מרטין ואן ביורן השתמשו בכוחם בדרום ובניו יורק כדי לנצח את אדמס בקלות. המפלגה הדמוקרטית נוצרה מתומכי ג'קסון ותומכי ויליאם קרופורד, ובתור סגן הנשיא היוצא, ג'ון קלהון תמך בג'קסון. ג'קסון היה הנשיא הראשון שלא בא ממסצ'וסטס או מוירג'יניה.
המכס של 1828 העלה את שיעורי המכסים למעל 60%. הוא זכה להתנגדות גדולה במדינות הדרום שהיו תלויות בייבוא. ג'קסון והדמוקרטים התנגדו לחוק וכך נוצרו שני פלגים: פלג המיעוט הצפוני שתמך באדמס, והרוב הדרומי שתמך בג'קסון. ג'קסון גם הצליח מאוד במערב.
הרקע
אנדרו ג'קסון זכה ברוב האלקטורים בבחירות הקודמות, אך כשהבחירות עברו לבית הנבחרים, הוא הפסיד לאדמס (התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית קובע כי בחירות בהן אף מועמד לא זוכה ברוב האלקטורים עוברות לבית הנבחרים). הנרי קליי, מועמד לא מוצלח ויושב ראש בית הנבחרים, תיעב את ג'קסון בגלל המאבק שלהם על הקולות במערב ארצות הברית בבחירות ותמך באדמס, ולכן אדמס נעשה נשיא. כמה ימים אחרי הבחירות, אדמס הכריז שקליי ימונה למזכיר המדינה של ארצות הברית, בזמן שבו מחזיקי התפקיד נהיו נשיאים. ג'קסון ותומכיו מיהרו להגיד שאדמס וקליי כרתו "ברית שחיתות", והם המשיכו לחזור על טענה זאת עד לבחירות.
בנוסף לבחירות אלו, תומכי ג'קסון התחזקו בבחירות לבית הנבחרים ב-1826.
המפלגה הדמוקרטית
חודשים אחרי השבעתו של אדמס לנשיא ב-1825, המועצה המחוקקת של טנסי החליטה שג'קסון הוא המועמד לנשיאות בבחירות הבא, ובכך הכינה את הקרקע למאבק חוזר בין הפוליטיקאים לאחר שלוש שנים. ג'קסון בחר בקלהון בתור המועמד לסגנות הנשיאות. תומכי ג'קסון נקראו דמוקרטים, ובכך סימלו את ההתפתחות של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית של תומאס ג'פרסון למפלגה הדמוקרטית המודרנית.
המפלגה הרפובליקנית הלאומית
הנשיא ג'ון קווינסי אדמס הוכרז כמועמד לכהונה נוספת באמצעות מועצות מחוקקות וכנסים מפלגתיים. אדמס בחר את ריצ'רד רוש, מזכיר האוצר, בתור המועמד לסגנות הנשיאות. תומכי אדמס התחילו לקרוא לעצמם "הרפובליקנים הלאומיים", שבעתיד יהפכו למפלגה הוויגית ולאחר מכן למפלגה הרפובליקנית.
מסע בחירות
אדמס לא ברח מהתקפות. התברר שכשהיה שגריר ארצות הברית ברוסיה, הוא נתן משרתת אמריקנית לצאר. אדמס גם הואשם בשימוש בכספי ציבור לצורך קניית ציוד הימורים למגורים הנשיאותיים: ציוד שהתברר כסט שחמט ושולחן ביליארד.
אדמס גם שיבח שיפורים פנימיים שנעשו באירופה, כמו פיתוח מצפי כוכבים, בנאום השנתי הראשון שלו בפני הקונגרס, והכרזתו שהקונגרס "משותק בידי רצון הבוחרים" זכתה לתשומת לב תקשורתית. ג'קסון טען שאדמס הוא עריץ שלא אכפת לו מהעם. פעיליו של ג'קסון השתמשו בהרבה שיטות קמפיין מודרניות, כמו כנסים.
תומאס ג'פרסון
תומאס ג'פרסון, נשיא לשעבר, היה תומך בולט של ג'קסון. הוא התנגד לתוצאות של הבחירות הקודמות, ובבחירות הללו (שהתרחשו שנתיים אחרי מותו) תומכי ג'קסון הציגו את עצמם כממשיכי דרכו.
תומכי אדמס טענו שג'קסון הוא רק גנרל, ושג'פרסון חשש מהתמיכה העממית שזכה לה. הדמוקרטים טענו שמאז תוצאות הבחירות הקודמות, ג'פרסון תמך בג'קסון.
תוצאות
אדמס זכה כמעט בכל המדינות שאביו זכה בבחירות ב-1800: מדינות ניו אינגלנד, ניו ג'רזי, ודלאוור. אדמס גם זכה במרילנד, אולם ג'קסון זכה בכל שאר המדינות.
ויליאם סמית' מהמפלגה הדמוקרטית התמודד גם הוא על משרת סגן הנשיא וזכה בשבעה אלקטורים בודדים מג'ורג'יה.
לאחר הבחירות
עם ההכרזה על תוצאות הבחירות, המון נכנס לבית הלבן והרס את הרהיטים והמנורות. אדמס ברח במהירות כשקערות פונץ' גדולות הונחו על הדשא כדי לפתות את ההמון החוצה. השמרנים נחרדו, וחששו מאוד מהנשיא הדמוקרט הראשון.
ג'קסון נשבע אמונים ב-4 במרץ 1829.
בצלאל רנשבורג
רבי בְּצַלְאֵל רנשבורג (תקכ"ב, 1762 - י"ח בתשרי תקפ"א, 26 בספטמבר 1820) היה למדן ופרשן התלמוד מן האחרונים, מחכמי פראג.
ביוגרפיה
נולד בשנת תקכ"ב לריקל ולרב יואל רנשבורג שהיה תלמידו של רבי מאיר פישלס, אמו ריקל מתה עליו בעודו ילד, אביו נישא בשנית לאשה בשם חנה והוא גדל אצל אמו החורגת. בהיותו בן שתים עשרה נשלח לשוואבך לישיבתו של הרב המקומי, הרב אהרן בן משה, (מחבר הגהות "מנחת אהרן" על ספר "הארוך מש"ך"), ולמד שם במשך שלוש שנים. מגיל 15 למד בפיורדא אצל הדיין רבי יוסף הס, לימים רבה של קאסל ומדינת הסן ומחבר הספר "בן פורת יוסף" על ההפטרות. בשלהי ימיו בפיורדא, הגיע לכהן כרבה של העיר רבי צבי הירש חריף, חתנו של רבי רפאל הכהן כ"ץ, שכיהן עד אז כרבה של פוזנא, וגם אצלו למד רבי בצלאל תקופה קצרה.
מפיורדא נסע לפראג, ובה למד אצל הרב ליב פישלס בנו של רבי מאיר פישלס, שהיו ראשי ישיבה גדולה בפראג. רבו זה היה נחשב אצלו כרבו המובהק והוא מצטט פסקי הלכה מפיו מאות פעמים בספריו. לדבריו, גם רבו קבע חידושים שלו בכתביו. בתקופה זו היה תלמידו ומקורבו של רבי יחזקאל לנדא מפראג, אותו כינה "גדול האחרונים".
התארס עם פרומט קליניבורג, בת העיר פראג; לפי סיכום עם ארוסתו נסע לאחר אירוסיו לעיר קולין ובה היה תלמידו של רב העיר הרב אלעזר קאליר, מחבר "אור חדש", להשלמת לימודיו. שם השתהה כשנתיים, ולאחריהן עוד שנה בעיר איגר. עם סיום שנות לימודים אלו, שב לפראג ונישא לארוסתו, אביה פרנס אותם במשך עשר השנים שלאחר נישואיהם. בשנים אלו כתב וסידר לדפוס את חיבוריו "עמק סוכות", "פתחי נדה" ו"טהרת חולין". בשהותו בפראג לאחר נישואיו, היה גם תלמידו של רבי בנימין זאב וולף בוסקוביץ'. מידידיו בתקופת פראג: רבי אלעזר פלקלס, מחבר "תשובה מאהבה"; ורבי שמואל ליב קוידר, מחבר "עולת שמואל". את ידידו רבי אלעזר פלקלס, קיבל על עצמו כרב, לאחר פטירת רבותיו, הנודע ביהודה ורבי ליב פישלס.
ספריו
מכל ספריו הספיק להדפיס רק את ספרו "הורה גבר" על מסכת הוריות (פראג תקס"ב); שנים מחיבוריו אבדו: "עמק סוכות" על שתי מהדורותיו, ו"טהרת חולין" על מסכת חולין, שלפי עדותו נכתב במשך שבע שנים. ספרו "חכמת בצלאל - פתחי נדה" שרד בכתב יד, ונדפס בירושלים (מוסד הרב קוק, תשי"ז).
הערותיו והגהותיו על גיליון הש"ס שלו נדפסו בשתי מהדורות, אחת בספר מעשה רב על ידי גיסו הרב יהודה קליניבורג (פראג 1823) והשנייה בסוף ש"ס דפוס פראג שיצא לאור בשנת תר"ד ולאחר מכן על גיליון דפי התלמוד בש"ס וילנא תחת השם "הגהות ר"ב רנשבורג".
חיבורו "שדה צופים" על פסקי הרא"ש, שבו הוא מציין את הלכות הרא"ש הנובעות מסוגיות הגמרא בכל מסכת שמובאות בדבריו במסכת אחרת, נדפס בסוף כרכי התלמוד הבבלי, ובמהדורת עוז והדר בדפי הרא"ש.
תשובותיו מכתבי יד ומספרי רבני דורו, נדפסו בספר שו"ת וחידושי רבינו בצלאל רנשבורג זצ"ל, ירושלים: מכון ירושלים, תש"מ.
לייף פרסון
לייף גוסטב וילי פרסון (בשוודית: Leif Gustav Willy Persson; נולד ב-12 במרץ 1945) הוא קרימינולוג וסופר שוודי. התפרסם בשל ספרי הפשע הרבים שכתב, והדמויות הספרותיות המגוונות שמופיעות בהם.
ביוגרפיה
פרסון נולד בסטוקהולם ב-12 במרץ 1945 לגוסטב ומרגיט פרסון. לאחר סיום לימודיו הצטרף למשטרת שוודיה. שמו עלה לכותרות ב-1977 בעקבות מעצרה של דוריס הופ (Doris Hopp), סרסורית מובילה בסטוקהולם. זמן קצר לאחר המעצר, פרסם העיתון דגנס ניהטר מכתב ששלח מפקד המשטרה קרל פרסון לראש הממשלה אולוף פלמה. במכתב נטען כי בין הפוקדים הקבועים של רשת בתי הבושת שניהלה הופ, נמנה שר המשפטים לנארט גייר. הדיווח הוביל לסערה ציבורית גדולה בשוודיה, שאף גרמה לסגירת העיתון דגנס ניהטר לתקופה קצרה. במשטרה נערכה חקירה פנימית שבסופה התגלה כי מי שהדליף לעיתון את המכתב היה לייף פרסון. הוא סולק מהמשטרה ושקל להתאבד, אולם התקבל כמרצה אורח לקרימינולוגיה באוניברסיטת סטוקהולם. לאחר מכן הוא מונה כיועץ עבור המשטרה השוודית.
במקביל לפעילותו המקצועית, החל פרסון בקריירת כתיבה ענפה, וכתב ספרי מחקר רבים לצד רומנים משטרתיים ובלשיים שהפכו אותו לאישיות מוכרת בכל רחבי שוודיה. הוא החל להופיע באופן קבוע בתוכניות טלוויזיה שוודיות העוסקות בפשיעה. הוא ידוע בשוודיה לעיתים קרובות פשוט בכינוי "GW".
כתיבתו
פרסון ידוע בעיקר בזכות ספרי המתח המשטרתיים שכתב. בספריו ישנן מספר דמויות בולטות שחוזרות על עצמן לעיתים קרובות. הדמות המוכרת ביותר שלו היא אוורט בקסטרום - בלש במחלק הרצח של משטרת שוודיה. בניגוד למקובל בספרות בלשים, דמותו של בקסטרום היא דמות של אנטי-גיבור מובהק. הוא יהיר, אנוכי, גזען, שוביניסט, הומופוב שתיין, ומשתדל לנצל את תפקידו במשטרה כדי להרוויח טובות הנאה. עם זאת, הוא ניחן באינטואיציה חדה שעוזרת לו לפענח מקרי פשע מורכבים. שלושה מספריו של פרסון עוסקים ישירות בדמותו של בקסטרום, ושניים מהם אף תורגמו לעברית. ב-2015 שודרה סדרת הדרמה האמריקנית "בקסטרום" אשר מבוססת על ספריו של פרסון. את בקסטרום גילם בסדרה ריין וילסון. בניגוד למתואר בספרים, עלילת הסדרה מתרחשת בפורטלנד, אורגון ולא בשוודיה. ב-2020 שודרה בשוודיה מיני-סדרה בשם "בקסטרום" בה גילם של ברגקוויסט את דמותו של בקסטרום.
אף על פי שברחבי העולם התפרסמה בעיקר דמותו של בקסטרום, בשוודיה עצמה מוכרת יותר דמות אחרת פרי עטו: הבלשית אנה הולט. הולט מופיעה לא רק בספריו של פרסון, אלא גם בספריו של חברו לעט יאן גויו. דמותה הופיעה פעמים רבות בסרטים ובסדרות טלוויזיה שוודיות, תמיד בגילומה של פטרה נילסן.
מוזיאון טייט מודרן
מוזיאון טייט מודרן (באנגלית: Tate Modern) הוא המוזיאון הלאומי הבריטי לאמנות מודרנית, ויחד עם מוזיאון טייט בריטניה הוא חלק מגלריית טייט. גלריות המוזיאון בקומות השלישית, הרביעית והחמישית מאורגנות בצורה תימטית (על פי נושא), בשונה ממוזיאונים אחרים בעולם המאורגנים לפי תקופות. כך, למשל, ירוכזו יחד תמונות ופסלים הנוגעים לטבע. אל המוזיאון ניתן להגיע דרך גשר המילניום המוביל מקתדרלת סנט פול שבסיטי אל הגדה הדרומית של התמזה, וכן דרך תחנות הרכבת בלקפריירס וסאת'ק.
היסטוריה
המוזיאון נמצא בלונדון, מדרום לתמזה באזור בנקסייד, במבנה תחנת הכוח של בנקסייד, שתוכנן על ידי האדריכל סר גיילס גילברט סקוט. התחנה נבנתה בשני שלבים בין השנים 1947 ו-1963.
לאחר שתחנת הכוח נסגרה בשנת 1981, היה המבנה נטוש במשך כ-15 שנים. לאחר בחינה של הצעות שונות לעתיד המתחם הוחלט לשמר את המבנה ולהסב אותו למוזיאון, בתכנון משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון. עבודות ההסבה החלו ב-1995 והסתיימו, עם פתיחת המוזיאון בשנת 2000. הם כללו הוספת שתי קומות על גג המבנה עם מעטפת זכוכית.
ביוני 2016 נחנך אגף חדש מצידו הדרומי של המוזיאון הכולל מבנה חדש, בעל עשר קומות, שגובהו 65 מטרים ובראשו מרפסת תצפית. המבנה הגדיל את שטח התצוגה הכולל ב-60% והפך את ה"טייט מודרן" למוזיאון האמנות המודרנית הגדול בעולם. המבנה נבנה מעל מרתף, חלל תת-קרקעי שבו היו מכלי הדלק של התחנה, שמעליו היה מבנה של תחנת משנה שעדיין הייתה בשימוש. משרד האדריכלים הרצוג ודה מרון תכננו גם את הבניין החדש. תחנת המשנה נסגרה ונהרסה אך המרתף נשמר כחלל להופעות. עלות הכוללת של הפרויקט ההרחבה הגיעה לכ-260 מיליון ליש"ט. איש העסקים הישראלי אייל עופר תרם 10 מיליון ליש”ט לטובת הפרויקט. האגף החדש קרוי על שמו של איש העסקים לן בלווטניק (Blavatnik Building), שתרם את הסכום הגדול ביותר וגם מממן את תחזוקת המבנה.
אולם הטורבינה
בקומה הראשונה של המבנה ניצב אולם גדול אשר שימש את הטורבינה של תחנת הכוח. אולם זה, המכונה "אולם הטורבינה" (The Turbine Hall) מאפשר הצגת יצירות רחבות ממדים. גובהו של האולם כ-5 קומות, ושטחו 3,400 מ"ר.
סדרת יוניליוור
הסדרה כללה את היצירות הבאות:
סדרת יונדאי
בשנת 2015, לאחר הפסקה של שלוש שנים, חודשה הפעילות של הצגת יצירות מוזמנות רחבות ממדים באולם, לאחר שנחתם הסכם חסות עם חברת יונדאי.
תומאס אלופס
תומאס אלופס (בגרמנית: Thomas Allofs; נולד ב-17 בנובמבר 1959 בדיסלדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בעיקר בפורטונה דיסלדורף, קייזרסלאוטרן ופ.צ. קלן, ובנבחרת גרמניה המערבית.
תומאס אלופס הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן קלאוס אלופס. שניהם שיתפו פעולה בפורטונה דיסלדורף ובפ.צ. קלן.
קייזרסלאוטרן ופ.צ. קלן
בקיץ 1982 חתם תומאס אלופס בקייזרסלאוטרן והפך לאחד השחקנים החשובים ביותר של הקבוצה בהתקפה, כאשר הוא הבקיע בממוצע 15 שערים לעונה בתקופתו בקבוצה, וסך הכל 61 שערים ב-126 הופעות בבונדסליגה, נתון שממקם את אלופס במקום השלישי בדירוג המבקיעים של קייזרסלאוטרן בכל הזמנים, בצוותא עם יוזף פירונג ורולאנד זנדברג, שגם לזכותם 61 שערים במדי הקבוצה. עם זאת הקבוצה לא הגיעה להישגים משמעותיים בתקופתו של תומאס אלופס, ובשנת 1986 הוא חזר לשתף פעולה עם אחיו קלאוס אלופס, הפעם בפ.צ. קלן. שיתוף פעולה זה נמשך עונה אחת, עד לעזיבתו של קלאוס לליגה הצרפתית. תומאס אלופס שיחק בקלן במשך שלוש עונות, בהן הבקיע 30 שערים ב-70 הופעות בבונדסליגה. את עונת 1988/89 סיים תומאס אלופס כמלך השערים של הבונדסליגה, עם 17 הבקעות, בצוותא עם רולאנד וולפארט מבאיירן מינכן.
שטרסבורג והחזרה לפורטונה דיסלדורף
במחצית העונה הראשונה של 1989/90 שיחק אלופס בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית, שם הבקיע שני שערים ב-11 הופעות. בפגרת החורף באותה עונה חתם אלופס בקבוצה בה החל את קריירת הבוגרים, פורטונה דיסלדורף, שם שיחק עד לפרישתו בשנת 1992, לאחר שצבר בקבוצה 69 הופעות והבקיע 23 שערים. סך הכל הבקיע תומאס אלופס 57 שערים במדי פורטונה דיסלדורף בשתי הקדנציות שלו בקבוצה, והוא מדורג במקום הרביעי בטבלת המבקיעים של פורטונה דיסלדורף בכל הזמנים..
קריירה בינלאומית
לתומאס אלופס שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, הראשונה בשנת 1985 במוקדמות מונדיאל 1986, והשנייה בשנת 1988. תומאס אלופס נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1982 בו סיימה גרמניה המערבית במקום השני לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת איטליה, אך לא זכה לדקות משחק בטורניר זה.
תארים
תארים אישיים:
עודד בצר
עודד בֶּצֶר (22 באוגוסט 1921 – 17 באוקטובר 1989) היה סופר ישראלי.
ביוגרפיה
בצר נולד בברסלאו שבגרמניה, בן שלישי של משפחה יהודית אמידה. שמו המקורי היה וולפגנג בסר (וולפגנג-זאב).
בזמן הלימודים הצטרף בצר לתנועת נוער ציונית "הבונים" ואחריהם הצטרף, בשנת 1936, להכשרה של הסוכנות בכפר אלגוט (בחבל שלזיה). בליל הבדולח הועברו חניכי המחנה ברכבת משא, דרך גבול גרמניה למחנה הריכוז בוכנוואלד. לאחר חודש ימים הצליחה הסוכנות היהודית לשחרר את הצעירים בטענה כי "היהודים הללו יצאו מיד מגרמניה כדי להשתלם בחקלאות בהולנד". בצר יצא עם חברי ההכשרה לחיות בהכשרה ההולנדית "וירנגו" ולאחר שישה חודשים עלה באוניית המעפילים "דורה", כשבועיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. עם הגעתו ארצה הצטרף לקיבוץ הבונה שהמתין בחדרה לעלייתו על הקרקע. באותו הזמן הצטרף להגנה ובמשך השנים השתתף בקורסים רבים כחניך וכמדריך. בשנת 1941 נמנה עם ראשוני העולים על הקרקע של קיבוץ דורות, שהיה באותם ימים היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל ובצר התמנה לאחראי מטעם ההגנה לרשת האיתות של יישובים בסביבתה של דורות.
משנת 1950 עד שנת 1959 שירת בצבא קבע כקצין קשר והשתתף במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. בשנת 1957 עזב את קיבוץ דורות ובשנת 1960 סיים את לימודיו במכון להשכלה ולמחקר בבית ברל.
בצר היה נשוי לברכה לבית יהוד, אב לבן ולשתי בנות.
ארכיון
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
כתביו
בצר החל בכתיבה במלחמת העצמאות ופרסם עשרות סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים החל משנות ה-50.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1965 הושמע פזמון שכתב בצר בשם "איילת החן" ללחן של נתן שחר ולעיבוד של יצחק גרציאני בשני ביצועים שונים, אחד של אריק איינשטיין ואחד של יפה ירקוני. הפזמון זכה בפרס הראשון בפסטיבל וזכה גם בתואר "שיר השנה" במצעד הלהיטים של קול ישראל.
עמנואל אבואה
עמנואל אבואה (בצרפתית: Emmanuel Eboué; נולד ב-4 ביוני 1983 באביג'אן) הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני. הופיע 79 פעמים במדי נבחרת חוף השנהב.
קריירה
אבואה הוא בוגר אקדמיית הכדורגל של ז'אן-מארק גיו באביג'אן, שהייתה מסופחת למועדון ASEC מימוסאס. בספטמבר 2002 עברו אבואה ומספר בוגרים לבוורן מבלגיה כיוון שלפי חוק התעסוקה הבלגי כדורגלנים צעירים שאינם מאירופה רשאים לשחק במדינה ללא הוכחת ניסיון בינלאומי קודם, ואילו במדינות אחרות הם כן נדרשים להוכיח זאת.
משחק הבכורה של אבואה במדי נבחרת חוף השנהב היה נגד בספטמבר 2004.
אבואה שיחק משך שלוש עונות במועדון בוורן, שעבד בשיתוף פעולה עם ארסנל על מנת לקדם שחקנים צעירים. אבואה ומרקו נה נבחנו בהייבורי בדצמבר 2004, וכתוצאה מיכולתו במבחנים אבואה הוחתם על חוזה לארבע שנים החל מה-1 בינואר 2005, תמורת סכום של 1.54 מיליון לירות שטרלינג. שחקן נוסף מחוף השנהב שכבר היה חלק מארסנל הוא קולו טורה.
משחקו הראשון של אבואה בארסנל היה בגביע ה-FA נגד סטוק סיטי. על אף שבתחילת דרכו הוא היה בעיקר מחליף, ושיחק רק פעם אחת בעונת 2004/2005 של הפרמייר ליג. עם זאת, הוא היה שחקן הרכב קבוע בקבוצת המילואים של ארסנל.
מעמדו של אבואה השתפר רבות בעונת 2005/2006. הוא החל את העונה כשחקן מילואים, אך הצליח להבקיע שער ראשון עבור המועדון במשחק הסיבוב השלישי של גביע הליגה נגד סנדרלנד. על אף שעזב בינואר 2006 על מנת לשחק בגביע אפריקה לאומות, עם חזרתו הוא צורף מיד להרכב הראשון; הוא פתח לראשונה כמגן ימני במשחק נגד ליברפול באצטדיון אנפילד, והחליף את לורן הפצוע. לורן לא חזר בהמשך העונה בשל פציעתו, ואבואה היה למחליפו הקבוע.
בתחילת 2006 שיחק אבואה בטורניר "גביע אפריקה לאומות" בעמדת המגן הימני של הנבחרת. חוף השנהב העפילה עד למשחק הגמר, אך הפסידה בו לנבחרת מצרים שהייתה המארחת.
אבואה היה חלק מסגל הנבחרת שהורכב לקראת מונדיאל 2006 בגרמניה. הוא שיחק בכל המשחקים בשלב הבתים (הפסדים לנבחרת ארגנטינה ולנבחרת הולנד, וניצחון על נבחרת סרביה ומונטנגרו). חוף השנהב לא העפילה לשמינית הגמר.
במסגרת משחקיו של אבואה במדי ארסנל השתתף גם בניצחונות בליגת האלופות נגד ריאל מדריד, יובנטוס וויאריאל. לאחר משחק אישי טוב מאוד נגד אסטון וילה ב-1 באפריל 2006 אמר ארסן ונגר כי לדעתו אבואה דומה לקיצוני הברזילאי הידוע גארינצ'ה.
אבואה פתח את המשחק גם בגמר ליגת האלופות 2006 שנערך בסטאד דה פראנס. רמת המשחק של אבואה הייתה סבירה, אך הוא ספג ביקורת (כולל מארסן ונגר) על כך ש"צלל" על סף רחבת ה-16 של ברצלונה תוך הסתכנות בכרטיס צהוב או אדום על התחזות, וזאת למרות הרחקתו קודם לכן של השוער ינס להמן. למרות זאת נפסקה בעיטה חופשית לטובת ארסנל, וסול קמפבל בעט אותה היישר אל תוך השער. שחקני ארסנל התבצרו בהגנה ו"שילמו" על כך כאשר סמואל אטו וז'וליאנו בלטי הבקיעו שני שערים לטובת ברצלונה, שהפכו את תוצאת המשחק.
אבואה לא שיחק באופן סדיר בדצמבר 2006 ובינואר 2007 כתוצאה מבעיות מתמשכות בקרסולו. הוא ניסה לחזור לשחק מספר פעמים, בעיקר במשחקים נגד מועדונים ידועים כגון ליברפול או מנצ'סטר יונייטד, אך כשל בכך. ונגר החליט לא לשתף את אבואה עד שייצא מכלל סכנה של פציעה חוזרת, ורק בגמר גביע הליגה הוא עלה כמחליף. במשחק זה הוא עשה רושם רע לאחר שפגע במגן ווין ברידג' מצ'לסי כחלק ממהומה שפרצה בין שחקני צ'לסי לשחקני ארסנל. שופט המשחק וקווניו לא הבחינו בתקרית, אך התאחדות הכדורגל האנגלית החליטה להשעות את אבואה לשלושה משחקים. אבואה חזר לשחק בסיבוב החמישי של גביע ה-FA נגד בלקברן רוברס, אך נפצע בקרסולו כתוצאה מתיקול של גמסט פדרסן מבלקבורן. במאי 2007 חתם אבואה על חוזה חדש עם ארסנל.
בתחילת עונת 2007/2008 הצהיר ונגר כי בכוונתו להעביר את אבואה לצד הימני של הקישור בעקבות החתמתו של בקארי סאניה. אבואה הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בניצחון החוץ על בולטון וונדררס ב-20 בספטמבר 2008. בעונה זו נתקל אבואה בתגובה שלילית מצד אוהדי ארסנל בעקבות יכולתו הלא-טובה, דבר שהגיע לשיאו במשחק מול ויגאן אתלטיק ב-6 בדצמבר 2008, שבמהלכו הוחלף אבואה למרות שעלה כמחליף. בשארית העונה הזאת ובשתי העונות הבאות המשיך אבואה לשחק ולהבקיע מדי פעם, אך באופן כללי לא נחשב לאחד מהשחקנים האהודים בקבוצה. הוא אף דחה את השמועות על כך שיעזוב את ארסנל וטען כי בכוונתו להישאר במועדון עד תום חוזהו. הוא אף חתם על חוזה חדש עם ארסנל בשלהי 2010. באפריל 2011 הבקיע אבואה בניצחון 3 - 1 על בלקפול בבלומפילד רואד, ששמר על סיכוייה של ארסנל לזכות באליפות. מאידך, במשחק הביתי במחזור שלאחר מכן, נגד ליברפול, הכשיל אבואה את לוקאס לייבה בדקה האחרונה וגרם לפנדל שבוצע בהצלחה ומנע מארסנל את הניצחון. את עונת 2010/2011 סיים אבואה כשלרשותו 27 הופעות בכל המסגרות ושער אחד בלבד.
ב-16 באוגוסט 2011 חתם אבואה ל-4 שנים בגלאטסראיי הטורקית ששילמה תמורתו 3.5 מיליון אירו. בשלוש העונות הראשונות בקבוצה היה לשחקן הרכב עם ארבעה שערי ליגה ב-77 הופעות. לקראת עונת, החליט מאמנה החדש של הקבוצה, צ'זרה פראנדלי, להשאיר את אבואה מחוץ לסגל הראשון של הקבוצה, והוא החל לשחק עם קבוצת המילואים של המועדון. גם סיום דרכו של פראנדלי לאחר מספר חודשים לא הועיל לאבואה, שכן גלאטסראיי כבר השלימה את מכסת הזרים ולא יכלה לרשום את אבואה, שנותר בסגל המילואים עד לתום העונה. בסיום העונה, עם תום חוזהו במועדון, שוחרר אבואה מהקבוצה.
אבואה נותר ללא קבוצה עד ל-9 במרץ 2016, אז חתם במדי סנדרלנד מהפרמייר ליג. ב-31 במרץ, פחות מחודש אחר כך, החל אבואה לרצות שנת הרחקה מהמגרשים בשל חוב שלא שולם לסוכנו לשעבר. כתוצאה מכך, שוחרר אבואה מסנדרלנד, מבלי ששיחק במדיה כלל.
בשנת 2017 מונה אבואה למאמן במחלקת הנוער של גלאטסראיי.
איל גולן
איל גולן (נולד ב-12 באפריל 1971, י"ז בניסן ה'תשל"א) הוא זמר ישראלי, מהזמרים המצליחים בישראל בשנות ה-2000 וה-2010 שזכה פעמיים בתואר "זמר העשור" ובתואר הזמר של המדינה לרגל חגיגות ה-70 של ישראל. גולן, שהיה שחקן כדורגל בליגה א', החל מיוני 2014 הוא אחד מהבעלים של מועדון הכדורגל בו גם שיחק, הפועל מרמורק מרחובות.
גולן זכה לפרסום ותשומת לב לאומית, הודות לאלבומו השלישי, בלעדייך מ-1997, שנעשה בהפקתם של תמיר קליסקי וזאב נחמה מאתניX ונמכר בלמעלה מ-300,000 עותקים. פריצה זו הביאה לשורה של להיטים ואלבומים מצליחים שמיצבו את גולן כזמר דומיננטי ופופולרי. גולן היה הזמר הראשון מז'אנר המוזיקה המזרחית שזכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. שירו "דמעות" היה לשיר המזרחי הראשון, שזכה בתואר "שיר השנה". נוסף על אלו, גולן הוא הזמר המזרחי הראשון שזכה בתואר המקביל - במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
גולן מכר בישראל למעלה משלושה מיליון אלבומים. הוא זכה חמש עשרה פעמים בתואר "זמר השנה", שתים עשרה עשרה פעמים בתואר "שיר השנה" ושתי זכיות בתואר "זמר העשור", במסגרת "פסקול העשור": פרויקט משותף של גלי צה"ל וערוץ 24 ובמסגרת "מצעד העשור הרשמי של ישראל" של כאן גימל.
בשנת 2013 הועלה שמו של גולן כזמר המצוי בחקירה משטרתית יחד עם מקורביו בחשד לבעילה אסורה בהסכמה של קטינות. החקירה הסתכמה ב-2014 בהחלטה שלא להעמידו לדין, אולם אזכורים חוזרים ונשנים בתקשורת והתייחסות של גולן ואנשיו ושל מקטרגיו, השאירה את הפרשה בתודעה הציבורית ופגעה בתדמיתו.
ביוגרפיה
גולן נולד בשם אייל ביטון לרונית ג'מיל ודניאל ביטון. הוא גדל והתחנך בשכונת כפר מרמורק שברחובות. בגיל 4 התגרשו הוריו, וגולן גר אצל הורי אמו, משפחת "ג'מיל-גולן", בשכונת אושיות ברחובות. בשנת 1990 הוסיף לתעודת הזהות שלו את שם הבמה - "גולן". בצעירותו עבד כפועל בניין במשך מספר שנים, ושיחק בקבוצת הפועל מרמורק, שהייתה אז בליגה א'. עבר לקבוצת מכבי שעריים, בה שיחק זמן מה. שירת בצה"ל כעובד רס"ר בבסיס תל השומר.
החל מגיל 8 שיחק גולן בקבוצת הכדורגל הפועל מרמורק מרחובות. בשנת 1997, לאחר יציאת האלבום המצליח "בלעדייך", קיבל גולן הצעה לעבור לשחק בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים אותה הוא אוהד, אך דחה אותה, בהחליטו להתמקד במוזיקה. הוא המשיך לשחק בקבוצת הפועל מרמורק עד שנת 2005, אז עבר למכבי שעריים, בה שיחק עונה אחת. ביוני 2014, השקיע גולן, יחד עם איש העסקים ועורך הדין אלדד פרי, בקבוצת הכדורגל הפועל מרמורק. באוקטובר 2014, חזר בו מהשקעתו ביחד עם פרי. אולם מאז תמך גולן בקבוצה כלכלית כספונסר מספר עונות ואף קיבל תואר נשיא כבוד של המועדון ושמו של סבו חיים הונצח בשמו של המועדון (הפועל מרמורק רחובות "חיים") כשגם שכנע את פרי להיות ספונסר של הקבוצה.
על פי מגזין "פורבס", נכון ל-2012, גולן הוא הזמר המצליח ביותר בישראל מבחינה כלכלית.
תחילת דרכו
בשנת 1989, בגיל 18, הופיע גולן באירוע משפחתי, בו נכח גם היוצר ציון שרעבי. שירתו של גולן באירוע זה לכדה את אוזניו של שרעבי, שהתרשם מכישרונו של גולן, והחליט לקחת אותו תחת חסותו.
בשנת 1994, החליט גולן להפסיק את הקשר המוזיקלי עם שרעבי, והחל לאסוף בעצמו טקסטים שנכתבו על ידי יוצרים שונים, דוגמת אביחי מליחי, כהכנה לקראת אלבום חדש.
בינואר 1996 הוציא את אלבומו הראשון, "לחישה בלילה", אותו הפיק כמעט לבדו - במימון עצמי. הגוף היחיד שנאות היה לתמוך בו כלכלית היה הנהלת קבוצת הכדורגל בה שיחק באותה עת, הפועל מרמורק. באותה שנה חתם גולן על חוזה אמרגנות והפקות עם ישי בן צור, בעליו של אולפן ההקלטות "אולפני בן צור". הדבר התרחש לאחר שבן צור וידידו, אביהו מדינה, הגיעו יחדיו להופעה של גולן, שנערכה במועדון ה"אקסיט" ברחובות. האלבום "לחישה בלילה" נחל כישלון מכירתי, אך הסופרלטיבים שקיבל הגיעו דווקא מכיוון מבקרי המוזיקה בעיתונות. בנוסף לשירים "לחישה בלילה" ו"כמו רוח סערה", שהפכו לימים להיטי מועדונים, בלטו באלבום זה גם השירים: "חזרי אליי" ו"אמא אמא", שבוצע פעמים רבות קודם לכן על ידי זמרים מזרחיים ידועים, עליהם נמנה גם זוהר ארגוב.
באמצע 1996 יצא לאור אלבומו השני של גולן: "אייל גולן בהופעה חיה", בהפקתו של ישי בן צור. אלבום זה, שהיה, כביכול, הקלטה של הופעה חיה, היה למעשה אלבום אולפן שעשה שימוש בפסקול של צחוק מוקלט לצורך יצירת קולות הקהל. האלבום כלל מחרוזות משיריהם של זוהר ארגוב ובעז שרעבי, כמו גם גרסאות כיסוי לכמה משיריו של רמי קלינשטיין. באלבום זה נכללו מספר מחרוזות בערבית, כמו גם שיר הנושא מתוך אלבום הבכורה: "לחישה בלילה". האלבום הצליח מעל למשוער, והניב מכירות של עשרות אלפי עותקים.
1996–2000: שיתוף הפעולה עם אתניX
בשנת 1996 תרו חברי להקת אתניX, זאב נחמה ותמיר קליסקי, אחר זמר מזרחי, בשאיפה להפיק עבורו אלבום. השניים ראו את גולן בהופעתו הטלוויזיונית הראשונה, במופע אשר כונה "זוהר בדשא", ונערך לזכרו של זוהר ארגוב, והחליטו כי מצאו את האדם המתאים לשם כך. בהמשך לכך, פנו השניים לישי בן צור, על מנת לאמת עמו באופן סופי את הרושם החיובי שהותיר עליהם גולן. בן צור זיהה את הפוטנציאל העתידי הגלום בשיתוף הפעולה של גולן עם הלהקה, והמליץ עליו לשניים.
"בלעדייך" היה האלבום הראשון במסגרתו שיתפו פעולה אתניX וגולן, והשלישי במספר של גולן. אלבום זה ראה אור במאי 1997, וזכה להצלחה חסרת תקדים, כאשר נמכרו ממנו למעלה מ-300,000 עותקים. בכך הפך לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. מרבית שירי האלבום נכתבו על ידי נחמה וקליסקי, וחלק גדול מהם היו ללהיטים: "לב של גבר", "בלעדייך" ו"צאי אל החלון". באלבום זה ליוו חברי הלהקה את גולן בשירתם. השירים "צאי אל החלון" ו"לב של גבר" העפילו למקומות השני והשלישי, בהתאמה, במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ז, וגולן עצמו זכה בתואר "זמר השנה" של התחנה. תואר זה, בו זכה גולן, קבע ציון דרך היסטורי בתולדות התחנה: הוא היה הזמר המזרחי הראשון, אשר זכה בתואר זה.
אלבומו הבא של גולן, הרביעי במספר, שהוקלט אף הוא בשיתוף עם להקת אתניX, כונה "חייל של אהבה", וראה אור בשנת 1998. אלבום זה עלה על הצלחת קודמו, במכרו למעלה מ-320,000 עותקים. היה זה אחד האלבומים הנמכרים ביותר בישראל אי פעם. אלבום זה כלל להיטים רבים, ביניהם: "דמעות", "יפה שלי", "שקלים", "בחוף של פורטוגל" ו"לקנות לך יהלום". בעקבות הצלחתו הגורפת של האלבום, זכה גולן פעם נוספת בתואר "זמר השנה", במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', ושירו "דמעות" זכה בתואר "שיר השנה". כך השכיל גולן לקבוע ציון דרך היסטורי נוסף, כאשר ביצע שיר מזרחי, שזכה בפעם הראשונה בתואר זה. גולן השתתף באותה השנה בדואט משותף עם אתניX, בבצעם את השיר: "קן של אהבה", אשר נכלל באלבומה של הלהקה: "ברוכים הבאים לישראל".
אלבומו החמישי במספר של גולן, שהיה גם אלבום האולפן השלישי והאחרון בו שיתף פעולה עם הלהקה, היה "הסתכלי אלי". הוא ראה אור בשנת 1999. גולן זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר "זמר השנה", במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', והשירים: "הסתכלי אלי", "בעירי", "מלך המגרש", "איך", "ים של טעויות", "לב חולה" ו"תודה לאל" זכו להצלחה במצעדי הרדיו השונים. עם זאת, לא זכה האלבום להצלחה המסחרית לה זכו האלבומים "בלעדייך" ו"חייל של אהבה".
את שיתוף הפעולה ביניהם סיכמו גולן ואתניX בסיבוב הופעות משותף בשנת 2000, שתועד על גבי אלבום ההופעה: "המופע המשותף". בתום סבב מופעים זה, הופסק שיתוף הפעולה בין גולן ובין אתניX.
2000–2004: יציאה לדרך עצמאית
בשנת 2000 השתתף גולן בפסטיגל, וביצע את השיר "בובים בובות". השיר זכה במקום השני בתחרות שירי הפסטיגל.
לאחר הפסקת שיתוף הפעולה עם אתניX, יצא גולן לדרך עצמאית. אלבומו הראשון של גולן לאחר עידן אתניX, והשישי במספר, "צליל מיתר", יצא בשנת 2001. האלבום זכה להצלחה גדולה, ונמכר בלמעלה מ-120,000 עותקים תוך זמן קצר. האלבום כלל את הלהיטים: "צליל מיתר", "מיליון או דולר", "הריקוד הוא שלך" ו"לו הייתי". כמו כן, נכלל באלבום השיר "בובים בובות".
באוגוסט 2002 הוציא גולן את אלבומו השביעי: "ואני קורא לך". בפרק זמן של כחודש וחצי בלבד מרגע יציאתו נמכר האלבום בכ-100,000 עותקים.
בשנת 2003 הוציא גולן את אלבומו השמיני: "חלומות", אשר כל שיריו היוו גרסאות כיסוי לשירי אמנים שונים. את שיר הנושא של האלבום, "חלומות", אותו ביצעה במקור רוחמה רז, שר גולן לראשונה בתחרות מלכת היופי של אותה השנה. נוסף על שיר זה, כלל האלבום גרסאות כיסוי לשירים: "האהבה הישנה" של שלמה ארצי ו"רחוק רחוק" של חוה אלברשטיין. נוסף על אלו, נכללו באלבום מספר מחרוזות שירים של זוהר ארגוב וג'ו עמר.
2005–2008
בעקבות הצלחתו של אלבום זה, החליט גולן להמשיך את מגמת שיתוף הפעולה עם אמני הפופ והרוק. בינואר 2005, הוציא גולן את האלבום "ההופעה". אלבום זה כלל הקלטת הופעתו של גולן, אשר נערכה בשנת 2002, במסגרתה שר את שירי אלבומו השביעי: "ואני קורא לך".
ב-29 במרץ 2005 הוציא גולן את אלבומו התשיעי: "מציאות אחרת".
כעבור שנתיים, ב-25 במרץ 2007, הוציא גולן את אלבומו העשירי: "בשבילך נוצרתי". אלבום זה כלל את הסינגלים: "אם יש גן עדן", "אל תלכי לי", "כבר לא יכול", "בשבילך נוצרתי", "לוחמת" ו"שמועות".
2009–2011
ב-9 במרץ 2009 הוציא גולן לאור את אלבומו ה-12: "זה אני". האלבום כלל את השירים: "זה אני", "יפיופה", "לנצח בני", "למות מקנאה" ו"מטורף". השיר "לנצח בני" הוא גרסת כיסוי לשיר שביצעה במקור אביבה אבידן. באלבום נכלל גם חידוש לשירו של שימי רון: "שעת פרידה". האלבום נמכר במעל 150,000 עותקים. השיר "זה אני" נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' ובעוד שלושה מצעדים שונים, וגולן הוכתר כזמר השנה בארבעה מצעדים שונים.
ב-15 באוקטובר 2009 זכה גולן בתואר "זמר העשור" עבור העשור שחלף, במסגרת "פסקול העשור" – פרויקט משותף של גלי צה"ל וערוץ 24. באותו החודש הוציא כסינגל דואט עם שרית חדד בשם "רגע גדול", בעקבות זכיותיהם בתארים "זמר העשור" ו"זמרת העשור". השיר יצא לאור רק כשלוש שנים לאחר מועד הקלטתו. הדואט זכה להצלחה רבה, הושמע רבות ברדיו, והגיע ל-80,000 הורדות סלולריות תוך שבוע.
בדצמבר 2009 הופיע גולן בפסטיגל. ב-30 בדצמבר באותה השנה פורסם שגולן היה האמן המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל במהלך שנת 2009.
ב-3 במרץ 2010 הוציא גולן את אלבומו ה-13, "דרך לחיים". האלבום הכיל בין היתר את הסינגלים: "על חבל דק", "ג'ונגל", "נשיקה אחת ממך", "מי שמאמין", "דרך לחיים" ו"ידעת שזה זמני", שהקליט גולן, במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל. האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה, במכרו למעלה מ-40,000 עותקים.
במסגרת השקת האלבום יצא גולן לסיבוב הופעות משותף עם הבדרן אלי יצפאן, שכלל שש הופעות בהיכל נוקיה במהלך אותו הקיץ. אלבום ההופעה "אייל גולן בנוקיה" תיעד את הופעתו של גולן בהיכל.
במאי 2010 הוציא גולן דואט עם ליאור נרקיס בשם "אני מבטיח". השיר נכלל באלבומו של נרקיס, "ערב טוב".
ב-9 באוגוסט 2010 הוציא גולן אוסף שירי אהבה ובלדות. האוסף נקרא "אייל גולן - זר כיסופים: אוסף שירי אהבה".
ב-12 באפריל 2011, יצא אלבומו ה-14 של גולן: "חלק מחיי". אשר הכיל את הסינגלים: "נולדת בשבילי", "חלק מחיי", "כשאחר", "ללכת או להישאר", "בואי נברח", "רציתי להגיד לך", "מזמור לגלעד" (שהוקדש לגלעד שליט שהיה בשבי החמאס) וגרסה מחודשת לשירו של מוני ארנון: "תמונה שבורה", שהקליט גולן במקור עבור האלבום "שני צדדים למטבע". האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה, בעקבות מכירה של למעלה מ-40,000 עותקים. לאחר חמישה חודשים, הגיעו מכירות האלבום ל-80,000 עותקים. בעקבות כך, זכה גולן בפעם החמישית בתואר "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', וכן בפעם הראשונה במצעד השנתי של גלגלצ. השיר "כשאחר" דורג במקום השני במצעד השנתי של גלגלצ, המיקום הגבוה ביותר של שיר מזרחי במצעדי התחנה מאז ומעולם, ואף נבחר כ"שיר השנה" מטעם אקו"ם.
2012–2014
ב-6 בפברואר 2012 יצא אלבום הופעה של גולן בשם: "חלק מחיי - הופעה חיה בבריכת הסולטאן", אשר תיעד את הופעתו בבריכת הסולטאן, במהלך סיבוב הופעותיו בקיץ 2011.
ב-25 במרץ 2012 יצא אלבומו ה-15, "נגעת לי בלב". אלבום זה כלל את הסינגלים: "מנגינה", "נגעת לי בלב", "לבדי" ו"כשאת איתו". האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת, לאחר שמכר למעלה מ-150,000 עותקים.
ב-2 באוגוסט 2012 הוציא גולן דואט עם דודו אהרון בשם "ממכרת".
ב-2 בספטמבר 2012 פרסמה חברת "מדיה פורסט", כי גולן היה הזמר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל במהלך שנת תשע"ב. שירו "כשאת איתו", היה אחד השירים המושמעים ביותר באותה שנה. עוד באותו היום, הוציא גולן אלבום אוסף כפול, אשר הכיל את מיטב שירי האהבה מכל הקריירה שלו. אלבום זה כונה: "באהבה אייל גולן". ב-12 בספטמבר 2012 יצא לאור אלבום ההופעה: "נגעת לי בלב בקיסריה", אשר תיעד את סיבוב הופעותיו של גולן במהלך קיץ 2012. ב-16 בספטמבר 2012 זכה גולן בתואר "זמר השנה", במצעד המשותף של mako וערוץ 24, וכן זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר "זמר השנה", במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
ב-18 במרץ 2013 יצא אלבום האולפן ה-16 של גולן, "הלב על השולחן", לו קדמו שני סינגלים: "את" ו"סטטוס מאוהב".האלבום הצליח ותוך שבועיים נמכר במעל ל-60,000 עותקים; בכך הגיע למעמד אלבום פלטינה כפול.
ב-1 בדצמבר 2013 יצא השיר השני: "מתפלל". שיר זה היה המושמע ביותר ברדיו בשבוע הראשון לצאתו. ב-11 בדצמבר 2013, בדו"ח סיכום השנה של עשרת הקליפים הישראלים הנצפים ביותר באתר יוטיוב, הגיעו ארבעה שירים מתוך האלבום "הלב על השולחן" למקומות הראשונים: "כל החלומות", "את", "היא לא את" ו"הלב על השולחן".
ב-29 בדצמבר 2013 פורסם על ידי אקו"ם, שגולן היה הזמר המושמע ביותר בשנת 2013, ושירו "סטטוס מאוהב" מהאלבום "הלב על השולחן" היה לשיר המושמע ביותר.
ב-7 באפריל 2014 הוציא גולן את אלבומו ה-17: "ימים יגידו", הכולל את רצועות: "הלילה תרקדי", "מתפלל" וכן הסינגלים "מבעד לדמעה" ו"צללים של דמותה". 30,000 עותקים של האלבום נמכרו תוך פחות מ-24 שעות, והאלבום הפך לאלבום פלטינה.
ב-15 ביוני 2014 הוציאו גולן ושרית חדד את הדואט השני המשותף שלהם: "עד הסוף". ב-23 ביולי 2014 הוציא גולן את השיר "שמור עליו" - שיר תפילה ובקשה, המוקדש לחיילי צה"ל שנלחמו במבצע צוק איתן. ב-24 בספטמבר 2014 זכה גולן בתואר זמר השנה של ישראל במצעד השנתי של ישראל לשנת תשע"ד על ידי גולשי mako, צופי ערוץ 24 ומאזיני רדיו תל אביב רדיו דרום, רדיו חיפה ורדיו חם אש. ב-3 בנובמבר 2014 הוציא את השיר "שוב לאהוב", הסינגל הראשון מתוך אלבומו ה-18 במספר.
2015–2017
במהלך סוף 2015 ותחילת 2016 הוציא גולן שני סינגלים: "טוב לך איתו" ו"אייל גולן קורא לך". הסינגלים נכללו באלבומו ה-19, "רחוק מכאן", אשר ראה אור ב-10 באפריל 2016. האלבום הגיע למעמד פלטינה משולשת.
ב-23 באוגוסט 2016 הוציא גולן את השיר "רק תדעי", בו שיתף פעולה עם הזמרים מייק סטנלי ודוק אנטוני. ב-2 באוקטובר 2016 זכה גולן בתואר זמר השנה ובתואר שיר השנה על ידי גולשי "מאקו", צופי ערוץ 24 ומאזיני רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו חם אש.
ב-29 במרץ 2017 הוציא גולן את האלבום "לא פשוט להיות פשוט", לראשונה בקריירה הוציא גולן אלבום כפול. טרם יציאת האלבום יצאו שלושה סינגלים: "בלי להתכוון", "גודה בובה" (בשיתוף Vivo), ו"יפה לך להיות מאושרת".
ב-5 ביולי באותה השנה הוציא גולן את השיר: "תבואי היום". כעבור יומיים הפך השיר למושמע ביותר באתר יוטיוב ובתחנות הרדיו. השיר הוכתר כשיר השנה של 2017, מטעם "כאן גימל".
2018–הווה
ב-3 בינואר 2018 הוציא גולן סינגל ראשון מתוך האלבום ה-21 העתיד לצאת, בשם: "כמו בספרים ההם", שנכתב על ידי אבי אוחיון והולחן על ידי אסף צרויה. ב-18 במרץ 2018 הוציא גולן אלבום הכולל עשרה קאברים לשירי זוהר ארגוב, כמחווה לציון שלושים שנה למותו. טרם יציאת האלבום, שוחררו שני סינגלים מתוכו: "נכון להיום" ו-"עוד דקה את נעלמת".
ב-19 באפריל 2018 הוציא גולן ביצוע מחודש לשיר "האם להיות בך מאוהב" של אביב גפן, במסגרת התוכנית "פסקול 70". כמו כן, הוציא גפן עיבוד מחודש לשירו של גולן, "צליל מיתר". באותו חודש, עלה מחזה המבוסס על שיריו של גולן, "זה אני", בתיאטרון הקאמרי, שנכתב על ידי מאור זגורי.
ב-17 במאי 2018 הוציא גולן שני דואטים עם משה פרץ: "הולכים להשתגע" ו"המילים החסרות". פרסום הידיעה עורר ביקורת ציבורית על רקע פרשת החשדות נגד גולן בדבר קיום יחסי מין עם קטינות. ביולי 2018 הוציא גולן את הסינגל: "אסתדר לבד". ב-25 ביולי 2018 פורסם כי אייל גולן ומשה פרץ ישתפו פעולה לראשונה על במה אחת, במופע מוזיקלי משותף בשם "הולכים להשתגע". ב-23 באוקטובר 2018 הוציא גולן את השיר "אהיה בכל מקום". בנובמבר 2018 הוציא את השיר "לא מבינה עברית"
בינואר 2019 בעקבות השתתפותו בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאר תאילנד" הוציא חידוש לשיר "שבת של כדורגל", שביצע במקור הרצל קביליו. עוד באותו חודש הוציא את "אהבה ראשונה". בפברואר 2019 הוציא את השיר "הפוך מהיקום".
באפריל 2019 הוציא גולן את אלבומו הכפול השני ואלבומו ה-22, "הפוך מהיקום". באלבום בלט, מבחינת השמעות, השיר "ממה את מפחדת" בדואט עם בניה ברבי. ביולי 2019 הוציא את השיר "אוסף עוד געגוע". בספטמבר 2019 הוציא את הבלדה "עושה עם העיניים".
ב-14 באפריל 2020, יום הולדתו ה-49, הוציא את אלבומו ה-23, "מכאן ועד הנצח". באותו החודש הופיע גולן בערב יום העצמאות ה-72 למדינת ישראל, במסגרת המשדר המרכזי של ערוץ רשת 13. באותה השנה, הגיע ערוצו של גולן באתר יוטיוב למיליון משתמשים רשומים, ובכך הפך גולן לזמר הישראלי הראשון שהגיע למעמד זה וזכה בכפתור הזהב של יוטיוב.
ביוני 2020 הוציא את השיר "נראתה לאחרונה". באוגוסט הוציא את השיר "טעיתי".
בספטמבר זכה גולן בתואר זמר שנת התש"פ של "חריף" ורדיו 101.5FM, כמו כן, השירים שלו "רכבת הרים" ו"מכל האהבות הזמניות" עם נסרין קדרי, זכו בתוארי שיר השנה ודואט השנה בהתאמה . בנוסף, זכה בתואר זמר השנה של מעריב ובתואר זמר השנה של ישראל בידור. גולן אף התבשר כי הוא הזמר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל לשנת תש"ף. באותו חודש ראה אור השיר מתחילים מחדש בו לקח גולן חלק יחד עם 24 אומנים ישראליים נוספים.
בשנת 2020, שיתף לראשונה פעולה עם הזמר והיוצר עידן רייכל, וב-29 באוקטובר הוציא את הסינגל "מכל הכוכבים בלילה".