cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלילה ברטונית
העלילות הברטוניות הכתובות המוקדמות ביותר שנשתמרו עד היום הן קרוב לוודאי העלילות של מארי דה פרנס, שחוברו כפי הנראה בשנות השבעים של המאה ה-12 בידי מארי דה פרנס, משוררת צרפתייה שחיה באנגליה עד תחילת המאה ה-13. בעלילות של מארי דה פרנס, ובכמה עלילות בצרפתית עתיקה מהמאה ה-13 שנכתבו בידי אלמונים, הוזכרו עלילות קדומות יותר ממקור קלטי, אפשר שליריות יותר בסגנונן, ששרו פייטנים ברטונים. יש הסוברים ששירים ליריים אלה, שלא שרדו, הוצגו לראשונה כתקצירי עלילה כהכנה לשירי-זמר, ושתקצירים אלה היו לבסיס של השירים העלילתיים. "שיר החוף", אחד מכעשרים שירי-עלילה בצרפתית עתיקה שתורגמו לנורווגית עתיקה כפרוזה במאה ה-13, מספק לנו תיאור מפורט של ויליאם הכובש המורה על חיבור מה שנראה כשיר-עלילה לירי להנצחת תקופה שבילה בברלפור.
העלילות הברטוניות הכתובות המוקדמות ביותר חוברו במגוון ניבים של צרפתית עתיקה, וככל הידוע כחצי-תריסר עלילות חוברו באנגלית עתיקה במאות ה-13 וה-14 בידי כותבים אנגלים שונים, בהן:
ג'יימס הייפ
קריירה
ב-7 ביולי 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קלי-לי, את הסינגל "More than Friends". השיר הגיע, בשיאו, למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי. כמו כן, השיר זכה באישור פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, באישור זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות הבלגי ובאישור זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות הגרמני.
ביולי 2017 – נובמבר 2019, הגיש תוכנית רדיו בימי חמישי בערב בתחנת הרדיו קיס.
ב-2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קרייג דייוויד, את הסינגל "No Drama". השיר זכה באישור כסף מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
ב-2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם דוטס פר אינץ' ואייק, את הסינגל "I Was Lovin' You". השיר זכה באישור כסף מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
ב-2020, הוא ייסד את חברת התקליטים סטריאוהייפ (Stereohype).
ב-2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם הארלי, את הסינגל "Afraid". השיר זכה באישור כסף מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
ב-2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם פיה מיה, את הסינגל "Good Luck". באותה שנה, הוציא גרסת רמיקס לשיר "I Got a Feeling" של פליקס ין, רובין שולץ וג'ורג'יה קו.
ב-15 במרץ 2022, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מיגי דלה רוזה, את הסינגל "Ferrari". השיר הגיע, בשיאו, למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הרביעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקומות הראשונים בהולנד, איטליה ובלגיה. כמו כן, השיר זכה באישור הקלטה מסוג פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
הקפיטניה חנרל של צ'ילה
הקפיטניה חנרל של צ'ילה (בספרדית: Capitanía General de Chile), שנקראה גם ממלכת צ'ילה (בספרדית: Reino de Chile) הייתה קפיטניה חנרל במלכות המשנה של פרו במסגרת האימפריה הספרדית בין השנים 1541 ו-1818 עת זכתה בעצמאותה והפכה לרפובליקה של צ'ילה.
גילוי
האירופאים הראשונים שהגיעו לצ'ילה היו פרדיננד מגלן, חואן סבסטיאן אלקנו (Elcano) ואנשיהם. אלו חצו את מצר הים שלו קראו בשם מצר כל הקדושים, ונקרא כיום מצר מגלן, ב-1 בנובמבר 1520, ובכך היו האירופאים הראשונים שהגיעו לשטח הנמצא כיום ברפובליקת צ'ילה.
אף על פי כן נהוג לייחס את גילוי צ'ילה בידי האירופאים לדייגו דה אלמגרו (Almagro), שהיה שותפו של פרנסיסקו פיסארו ואשר קיבל לידיו את הפיקוד על חלקה הדרומי של ממלכת האינקה (אשר זכתה לשם טולדו החדשה). דה אלמגרו ארגן משלחת אשר יצאה מקוסקו דרומה בחודש יולי 1535, על בסיס דרכי האינקה. לאחר שחקר אזורים הנמצאים כיום בדרום בוליביה וצפון ארגנטינה, חצה את הרי האנדים לערבה. רבים מאנשי המשלחת איבדו את חייהם במסע כתוצאה מחום נמוך, אולם לאחר תשעה חודשי מסע, ב-21 במרץ 1536, הגיעה המשלחת לעמק קופיאפו (Copiapó). אולם אלמגרו לא מצא ערך רב בחבל ארץ זה, שנעדר את אוצרות הזהב והכסף של האינקה בפרו. לאחר שהתרשם מעוניים של הילידים שב דה אלמגרו לפרו, מרד כנגד פיסרו ומת מאוחר יותר במלחמת אזרחים.
כיבוש
במהלך התפשטותם נתקלו הספרדים בהתנגדותם של השבטים המקומיים, בהנהגתם של לאוטארו וקאופוליקאן, מנהיגיהם הצבאיים של המפוצ'ה. הארץ שתחת שליטת הספרדים הוכנעה עד לשנת 1553, אולם התפשטותם של הספרדים דרומה נעצרה עת נתקלו בהתנגדותם העזה של השבטים בני תרבות המפוצ'ה. התנגדות זו נמשכה עד לשנות ה-80 של המאה ה-19, עת הכניעה אותם המדינה המודרנית של צ'ילה, ומקובל לכנות התנגדות ממושכת זו בשם מלחמת האראוקו. פדרו דה ואלדיביה עצמו הובס ונהרג בקרב טוקאפל (Tucapel; 25 בדצמבר 1553), אולם הכיבוש האירופי עמד בעינו. המושל החדש, גרסיה אורטדו דה מנדוסה אי מנריקס (García Hurtado de Mendoza y Manríquez), שמאוחר יותר היה למשנה למלך של מלכות המשנה של פרו (1589–1596) שיקם את הערים שנהרסו בלחימה, אולם ניסיונותיהם החוזרים ונשנים של הספרדים להכניע את המפוצ'ה, הן במלחמה והן בדרכי שלום, כשלו.
ביום 16 בדצמבר 1575 פגעה במושבה הצעירה רעידת אדמה, וגל צונאמי שטף אותה מיד לאחר מכן. פגעי הטבע הרסו את האזור הדרומי והרסו את הערים לה אימפריאל, וייהריקה, ולדיביה וקסטרו. מחקרים מודרניים מעריכים, על סמך תיאורי בני הזמן והנזק שנגרם, כי מדובר היה ברעידת אדמה בעוצמה הקרובה ל-8.5 בסולם ריכטר.
בהתקוממות גדולה בשנת 1598, שנודעה בשם קרב קורלאבה (Desastre de Curalaba), כמעט והביאו המפוצ'ה כליה על המושבה הספרדית שבצ'ילה. המפוצ'ה החריבו את כל היישובים הספרדיים שמדרום לנהר הביוביו, להוציא את העיר ולדיביה ואת קסטרו שבאי צ'ילואה. לאחר שלושה קרבות נוספים התבסס הנהר כקו הגבול שבין אזור השליטה הספרדית ואדמות המפוצ'ה.
מושבה ספרדית
עם תום שלביו העיקריים של כיבוש צ'ילה, להוציא את בני המפוצ'ה בדרום, החלה בהיסטוריה הצ'יליאנית, ובזו של אמריקה הספרדית כולה, תקופה ארוכה בת כ-200 שנה בה התקיימה והתפתחה בעולם החדש חברה קולוניאלית. תחת האימפריה הספרדית הייתה צ'ילה לממלכת צ'ילה, ומבחינה מנהלתית הייתה קפיטניה חנראל שבירתה סנטיאגו. השלטון הספרדי האפקטיבי כלל את העמק המרכזי, אשר משתרע בין הרי האנדים במזרח ורכס החוף במערב, לאורך מרכז המדינה, עד לנהר הביוביו. בראש הקפיטניה עמד מושל צ'ילה, שהיה גם הקפיטן-חנראל שלה, והיה נשיאה של האודיינסייה, בית הדין הגבוה ביותר בצ'ילה הקולוניאלית וכן גוף מייעץ למושל, אשר ייעצה לו (ומשום כך כונה גם "נשיא").
בכל הנוגע למשאבים צבאיים, כגון חיילים וכלי נשק, וכן בנוגע לאספקה של מוצרים מסחריים, הייתה תלויה הקפיטניה במלכות המשנה של פרו. המערכת המשפטית של הקפיטניה הייתה עצמאית מזו של מלכות המשנה, להוציא את האינקוויזיציה, שהייתה מוסד שיפוטי דתי, וכן ענייני המסחר, שהיו תלויים באגודת הסוחרים (consulado) של לימה עד 1795. טיב הקשר בין הקפיטניה למלכות המשנה השתנה בתקופות השונות, בהתאם לאופיים של המושלים והמשנים למלך. כך, למשל, מסיבות אסטרטגיות של ביטחון מלכות המשנה ומתוך חשש משודדי ים, התערבו משנים למלך בניהול מלכות צ'ילה. כתוצאה מכך, ומהמרחק הרב שבין צ'ילה למלך שבספרד, נהגו מושלים רבים לפנות למשנה למלך בלימה בשאלות ובבקשה להנחיות בעניינים דחופים. עם זאת, מעולם לא הוכפפה הקפיטניה של צ'ילה באופן רשמי למלכות המשנה של פרו. לבסוף, בשנת 1798, בעקבות סכסוך בין המשנה למלך אמברוסיו או'היגינס והמושל אביס (Avilés), הכריז המלך קרלוס השלישי כי צ'ילה היא עצמאית ממלכות המשנה של פרו "כפי שצריך היה להבין זאת מאז ומעולם" (como siempre debió entenderse).
בעקבות הרפורמות הבורבוניות השתנו מעט גבולותיה של צ'ילה הקולוניאלית וגם מבחינה פנימית היא אורגנה מחדש. בשנת 1776, עם הקמת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה נקרעה מצ'ילה הפרובינציה של קוז'ו (Cuyo), שהייתה ממזרח להרי האנדים והושמה תחת סמכותה של מלכות המשנה החדשה. בשנת 1786 יושמה בצ'ילה שיטת האינטנדנסיות וזו חולקה לשתי אינטנדנסיות שהגבול ביניהן עבר בנהר המאולה (Maule). האינטנדנסיה הצפונית של סנטיאגו חולקה ל-14 מחוזות (partidos) ואילו זו הדרומית של קונספסיון ל-8. שנה לאחר מכן, בשנת 1787, הופרד האי צ'ילואה ונמסר לסמכותה הישירה של מלכות המשנה של פרו.
במהלך התקופה הקולוניאלית היו למלחמת האראוקו שלבים שונים, בהם כאלו של מצב מלחמה ואחרים של עתות שלום. נוסף על כך, נאלצו להתמודד מושלי צ'ילה במהלך חציה השני של המאה ה-17 עם פלישות חוזרות ונשנות של שודדי ים אנגליים. על מנת להחזיק בחיל מצב בקפיטניה נוסד בשנת 1599 הריאל סיטואדו (Real Situado), קרן מטעם הכתר ששולמה ממכרות הכסף של פוטוסי לאוצר מלכות המשנה של פרו על מנת לסבסד את עלות ביטחון הקפיטניה של צ'ילה. לתשלום השנתי הייתה חשיבות גדולה באיזון הגרעון של הקפיטניה הענייה.
מיקומה הגאוגרפי של צ'ילה, המרוחקת מדרכי הסחר העיקריות, אלו היבשתיות ואלו הימיות כאחד, היה אחד מגורמי הקושי העיקריים להתפתחות המושבה הקולוניאלית. מצב זה, יחד עם מצב הלחימה המתמיד בו נמצאה הקפיטניה משך רוב התקופה, הפכו את צ'ילה לאחת המושבות העניות ביותר באימפריה הספרדית שבאמריקות. מכיוון שכך הפעילות המסחרית של הקפיטניה התבססה בעיקר על הסחר עם מלכות המשנה של פרו. בשלב מאוחר יותר, על אף שהיה הדבר אסור לפי חוק, קשרה צ'ילה קשרי מסחר קבועים גם עם בואנוס איירס.
במרוצת המאה ה-17 התפתחו ענפי ייצור וייצוא השומן, העור והצ'רקי (Charqui) - בשר מיובש, והפכו למוצרי הייצוא העיקריים מצ'ילה למלכות המשנה של פרו. הדבר אפשר צמיחה והביא להתפתחות מואצת של ענף גידול בעלי החיים. המאה הבאה, המאה ה-18, עמדה, מבחינה כלכלית, בצילה של החיטה. עלייתה של החיטה כמוצר הייצוא העיקרי שינתה את אופייה של החברה הקולוניאלית לכזו שתאפשר ייצור חקלאי מוגבר, שיענה על הדרישה ההולכת וגדלה של מלכות המשנה לדגנים. כך, החל מסוף המאה ה-17 הפכה צ'ילה ל"אסם של פרו", אך בו בזמן נפגעה צ'ילה קשות ממגפה שפגעה באזורי גידול רבים. בו בזמן התפתח בצ'ילה ענף כריית הזהב, הכסף והנחושת.
על אף שברחבי האימפריה הספרדית הייתה נתונה המערכת הכלכלית למונופול, התפתח הסחר הבלתי חוקי, ובעיקר הברחות, במידה ניכרת במהלך המאה ה-18, בעיקר לאחר הגעתם של תושבים חדשים מצרפת, מארצות הברית ומאנגליה. רק מיסוד הסחר החופשי בתוך גבולות האימפריה הספרדית בשנת 1778, כחלק מהרפורמות הבורבוניות, אפשר יחסי חליפין קבועים עם המטרופולין.
במהלך התקופה הקולוניאלית הכו בצ'ילה מספר רעידות אדמה רבות עוצמה. זו שארעה ב-13 במאי 1647 הרסה חלק ניכר מהעיר סנטיאגו; זו של 15 במרץ 1657, וגל הצונאמי שבה בעקבותיה, הרסו לחלוטין את העיר קונספסיון, שעברה מפנקו (Penco), מקומה דאז, למיקומה הנוכחי בפנים הארץ; וזו שהתרחשה ב-8 ביולי 1730, חזרה ופגעה באופן קשה בסנטיאגו ובוולפראיסו.
רוברט אילטוב
ביוגרפיה
אילטוב נולד בשנת 1971 בעיר אנדיז'ן שבאוזבקיסטן (אז בברית המועצות) וממנה עלה לישראל בשנת 1985. שירת שירות צבאי בסדיר ובמילואים, שוחרר בדרגת סמל. בעל תואר הנדסאי תעשייה וניהול מאוניברסיטת תל אביב, לימודי תעודה בנושא שלטון מקומי מאוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במינהל עסקים, המרכז האקדמי פרס
בין תפקידיו הציבוריים כיהן כסגן ראש עיריית נתניה ואיש יחסי ציבור של בית החולים לניאדו (2000–2006).
אסקווין, מלך אסקס
חייו
אסקווין ייסד את הממלכה בשנת 527. עדויות היסטוריות מועטות מתארות את מלכותו. העדות הקדומה ביותר היא רשימה גנאלוגית מהמאה התשיעית המזכירה את שמו, ומציינת כי הוא אביו של המלך סלדה (אשר ירש אותו במותו), ובנו של אופה (Offa), שהיה בנו של בדקה (Bedca), שהיה בנו של סיגפוגל (Sigefugl), שהיה בנו של סוואפה (Swæppa), שהיה בנו של אנטסקג (Antsecg), שהיה בנו של גסקג (Gesecg), שהיה בנו של סיקסנט - האב האגדתי הקדום של כל הסקסונים.
רוברט אילטוב
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 (2006) מוקם במקום התשיעי ברשימת ישראל ביתנו ונבחר מטעמה לכנסת. ב-25 בפברואר 2007 אישרה סיעת ישראל ביתנו את מינויו לתפקיד יו"ר הסיעה, במקום אסתרינה טרטמן, שהייתה מיועדת לתפקיד שרת התיירות והסירה את מועמדותה בעקבות פרשת התארים המפוברקים. בנובמבר 2008 מונה ליו"ר ועדת הכלכלה, במקום חבר סיעתו ישראל חסון שעבר לסיעת קדימה. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב אילטוב במקום ה-11 ברשימת ישראל ביתנו ובכהונה זו המשיך בתפקידו כיו"ר הסיעה.
אסקווין, מלך אסקס
חייו
מסמכים היסטוריים שנכתבו במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13 מתארים את מלכותו ובהם הנרי מהאנטינגדון בספרו "Historia Anglorum", וכן רוג'ר מוונדובר בספרו "Flores Historiarum " ומתיו פאריס בספרו "Chronica Majora". בספרים אלה מופיע לעיתים התעתיק אאורקנווין (Eorcenwine) או ארקנווין (Erkenwine). ככל הנראה מסמכים אלה התבססו על מסמכים שקדמו לכיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066.
רוברט אילטוב
ביוגרפיה
בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום השביעי ברשימת המפלגה. המפלגה קיבלה רק שישה מנדטים, אך אילטוב התמנה לחבר הכנסת עם השבעתה כיוון שחבר הכנסת המיועד אילן שוחט התפטר מהרשימה לפני השבעת הכנסת.
בכנסת העשרים נבחר לכהן בוועדה לבחירת שופטים. ב-18 בפברואר 2019 הודיע כי לא יתמודד בבחירות לכנסת ה-21. ביולי 2019 החל לשמש כיועץ לענייני המגזר הרוסי לקמפיין הליכוד בבחירות לכנסת ה-22.
חיים אישיים
אילטוב מתגורר בנתניה, נשוי ואב לשני בנים ובת.
חוקים שיזם
במהלך כהונתו בכנסת יזם אילטוב, בין היתר, חוקים אלה:
גאורגה אפוסטול
גֶאורְגֶה אֶפוסְטול (ברומנית: Gheorghe Apostol; 16 במאי 1913 - 21 באוגוסט 2010) היה פוליטיקאי רומני, מראשי השלטון הקומוניסטי של רומניה, בין השנים 1954-1955 עמד מבחינה פורמלית בראש מפלגת הפועלים הרומנית כמזכיר ראשון של הפוליטבירו, בהתאם למהלך שביצע השליט גאורגה גאורגיו דז', לפי דגם ההנהגה הסובייטית שלאחרי מות סטלין. אפוסטול כיהן פעמיים (1952-1954 ובין 1961-1967) כסגן ראש ממשלת רומניה. נודע כמתחרה העיקרי מול ניקולאה צ'אושסקו במאבק על ירושת מקומו של גאורגיו-דז'. מאוחר יותר כיהן כשגריר רומניה בארגנטינה. נמנה עם חותמי "מכתב השישה" משנת 1989.
ילדותו, לימודיו ופעילותו המחתרתית
גאורגה אפוסטול נולד ביישוב קטן על יד הכפר טודור ולדימירסקו באזור טקוץ' שבמחוז גאלאץ, רומניה כבן לעובד שרות הרכבות. אחרי לימודים בבית ספר יסוד, בין השנים 1927-1931 למד בבית ספר מקצועי לעובדי הרכבת. הועסק בהמשך בשרות הרכבת הרומני. בקרב עובדי שרות זה נמצא במחצית הראשונה של המאה ה-20 אחד ממרכזי הכוח של המפלגה הקומוניסטית הרומנית הקטנה. לפי מקורות אחדים בשנת 1926 היה עדיין מקורב למפלגת האיכרים, בשנת 1929 התחבר לחוגים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובשנת 1934 התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית, לצדו של גאורגיו-דז'. כמוהו גם אפוסטול נשפט ונכלא בדופטאנה בעקבות השתתפותו במאבקי הפועלים שבמפעלי גריביצה של שרות מסילות הברזל (1933). נאסר שוב ב-1936 אחרי שנבחר ליושב ראש איגוד הנוער הקומוניסטי במחתרת. בין השנים 1937–1944 ישב רוב הזמן במאסר, בהתחלה 3 שנים בגאלאץ ובדופאטנה, אחר כך במחנות לאסירים פוליטיים בטרגו ז'יו, קראקל ומיירקוריה צ'וק יחד עם גאורגיו דז', אמיל בודנראש וקיבו סטויקה. באפריל 1944 השתחרר מהמאסר (לפי ההיסטוריה הרשמית של המפלגה - ברח מהמחנה).
השנים בשלטון
בין 1945-1952 גאורגה אפוסטול מילא את התפקיד של ראש הקונפדרציה הכללית של האיגודים המקצועיים - (ה"סינדיקטים") - הנכפפו ברומניה למרות המפלגה הקומוניסטית שעלתה לשלטון בשנת 1946 בנסיבות הכיבוש הסובייטי. אפוסטול היה למעלה מעשרים שנה, בין השנים 1948–1969, חבר הלשכה הפוליטית (פוליטבירו) של "מפלגת הפועלים" (הקומוניסטית) הרומנית ומילא לפרק זמן קצר את התפקיד הבכיר של ,מזכיר הראשון של המפלגה (בשנים 1954-1955). בשנים 1953-1954 היה שר החקלאות והסילביקולטורה ופעמיים מונה לתפקיד סגן ראש ממשלת רומניה. בשנות החמישים ובשנות השישים של המאה ה-20 חזר פעמיים לתפקיד של מנהיג ארגון האיגודים המקצועיים: בין השנים 1955-1961 יו"ר המועצה המרכזית של האיגודים המקצועיים ובין 1967–1969 יו"ר האיחוד הכללי של האיגודים המקצועיים. נחשב שנים רבות ליורש אפשרי של גאורגיו דז'. אחרי מותו של זה נבחר עדיין כחבר בפרזידיום הקבוע של הוועד המרכזי של המפלגה (1965–1969) אבל לא הצליח לגבור על צ'אושסקו בתחרות על תפקיד המזכיר הכללי של המפלגה.
סיום הקריירה הפוליטית
בעל תדמית שמרנית, אפוסטול נכשל במאבק הירושה מול ניקולאה צ'אושסקו בין השאר, בגלל תמיכתם של אמיל בודנראש ושל ראש ממשלת רומניה דאז, יון גאורגה מאורר, בצ'אושסקו. בסופו של דבר, בעידן צ'אושסקו, בשנת 1969, הודח אפוסטול מהנהגת המפלגה, מונה קודם בראש המינהל הכללי לרזרבות המדינה 1969–1975. סולק מתפקיד זה ב-13 במרץ 1975 בנימק של "סטיה מהמוסר". מאוחר יותר, בין השנים 1977–1988 התמנה לשגריר רומניה במספר מדינות דרום-אמריקאיות: קודם בארגנטינה ואורוגוואי ואחר כך בברזיל.
אפוסטול טען שצ'אושסקו נתן בשלב מסוים הוראה לסקוריטטה לביים את מותו בתאונת דרכים. אחרי שנאלץ לפרוש מעבודתו הדיפלומטית בשנת 1988, נמנה גאורגה אפוסטול עם חותמי "מכתב השישה" משנת 1989 שמתח בקורת על הנהגתו של צ'אושסקו וקרא לרפורמה. תוכן מכתב זה פורסם בשידורי "בי.בי סי". בעקבות גישתו האופוזיציונית אפוסטול הושם במעצר בית. אחרי מהפכת דצמבר 1989 שהביאה לקץ שלטון הזוג צ'אושס'קו ולסיום המשטר הקומוניסטי בארצו, אפוסטול שוחרר ממעצר הבית. ניסה יחד עם אחד ממקרובי צ'אושסקו לשעבר, איליה ורדץ, להקים מפלגה שמאלנית קקיונית בשם "המפלגה הסוציאליסטית של הפועלים". נפטר בגיל 97 באוגוסט 2010 בבוקרשט.
זאב שינד
זאב שינְד (7 בספטמבר 1909 – 20 בדצמבר 1953) היה פעיל ההעפלה, עמד בראש המוסד לעלייה ב' בארצות הברית, ממקימי צי הסוחר הישראלי, מנכ"ל משרד הביטחון ומשרד התחבורה.
ביוגרפיה
שינד נולד בווילנה, היה חבר בתנועת החלוץ, עלה לארץ ישראל ב-1929 והצטרף לקיבוץ איילת השחר. היה פעיל בוועד הפועל של ההסתדרות וב-1928 נשלח לרכז את פעילות החלוץ בוורשה.
שינד היה פעיל בארגון ההגנה, פעיל בתחום ההעפלה עוד מתקופת ספינת המעפילים ולוס, היה מבכירי המוסד לעלייה ב' וכונה "דני". במסגרת זו נשלח ב-1941 מטעם ועד ההצלה לאיסטנבול, יחד עם טדי קולק ואהוד אבריאל על מנת ליצור קשרים עם הקהילות היהודיות בארצות הכיבוש הנאצי ולהוציא לפועל פעולות עזרה והצלה ושהה באירופה עד 1944. לאחר מלחמת העולם השנייה עסק ברכש 10 ספינות גדולות והברחתן מארצות הברית בהן האונייה President Warfield (אקסודוס) ואת שתי ספינות, הפאנים פָּאן קרֶסֶנט (Pan Crescent) ששמה שונה על ידי ההגנה לעצמאות וה"פָּאן יוֹרק" (Pan York) ששמה שונה על ידי ההגנה לקיבוץ גלויות. וכן ארגן סיוע נוסף להגנה.
לאחר קום המדינה, היה ממקימי צי הסוחר הישראלי, הצטרף להנהלת צים והיה למנהלה הראשי. מונה על ידי שר התחבורה הראשון דוד רמז למפקח על התחבורה הימית, ב-1951 מונה על ידי דוד בן-גוריון למנכ"ל משרד הביטחון, לאחר פטירתו של שר התחבורה דוד צבי פנקס, מונה שינד בספטמבר 1952 למנכ"ל משרד התחבורה תחת דוד בן-גוריון (ללא שר בפועל).
לאחר סיום כהונתו חזר להנהלת צים, היה ממנהלי חברות-הבת "אלחוט-ים" ו"שהם", עד לפטירתו בגיל 44. הותיר אחריו אישה ובת. הוא הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו איילת השחר.
בניין הספרייה בבית הספר לקציני ים עכו, שנחנך ב-1958, נקרא על שמו של זאב שינד ולזכרו.
פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית
פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (באנגלית: United States Special Operations Command; בר"ת: USSOCOM), הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
הפיקוד מתכנן ומפעיל מבצעים מיוחדים על פי הנחיית הנשיא או מזכיר ההגנה. תפקידו "לספק לכוחות המבצעים המיוחדים יכולת מלאה להגן על ארצות הברית ועל האינטרסים שלה". פעולות אלה עשויות להתנהל בזמן שלום או במהלך פעולות איבה. בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת גנרל 4 כוכבים.
יעוד ומשימות
יעוד הפיקוד "להכשיר ולהפעיל את מערך כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית לביצוע מבצעים מיוחדים נגד גורמים מדינתיים ולא-מדינתיים, כדי להגן ולקדם את מדיניות ומטרות ארצות הברית".
משימותיו כוללות:
אינה יופה
אינה יופה (ברוסית: Инна Йоффе; נולדה ב-8 בפברואר 1988) היא שחיינית אמנותית ישראלית.
ביוגרפיה
יופה היא ילידת רוסיה הסובייטית, מתגוררת בירושלים ומתאמנת במועדון מכבי קריית היובל. למדה בחוות הנוער הציוני בירושלים והתאמנה בבריכת החווה. את הקריירה כספורטאית החלה בגיל 15 בתחרויות הזוגות יחד עם אנסטסיה גלושקוב. השתיים הגיעו למקום ה-15 באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2003 ולמקום השישי באליפות אירופה לנערות שנערכה באותה שנה באנדורה. באליפות אירופה ב-2004 הגיעו למקום העשירי, ובאולימפיאדת אתונה למקום ה-17. לאולימפיאדה זו יצאה בגיל 16 וחצי, והייתה הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת הישראלית.
יופה הייתה שותפה גם להישג השיא של נבחרת ישראל בשחייה צורנית (קבוצה של 8 שחייניות) - המקום התשיעי באליפות אירופה במדריד (2004).
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה יופה מפעילות ספורטיבית, אך שבה להתאמן בסוף 2006. באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ב-2008, סיימו יופה וגלושקוב במקום השביעי, והבטיחו את השתתפותן באולימפיאדת בייג'ינג. עם זאת, באולימפיאדה הצליחו פחות, וסיימו במקום ה-15. באליפות אירופה בבודפשט ב-2010, שבו יופה וגלושקוב וסיימו במקום השביעי. באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיימו במקום ה-14.
באפריל 2012 השיגה, יחד עם גלושקוב, את הקריטריון הבינלאומי בתחרות המיון המקדימה לאולימפיאדת לונדון, לאחר שאת הקריטריון הישראלי השיגו באליפות העולם בשאנגחאי שנה קודם, ובכך עמדה בקריטריון לשלוש אולימפיאדות עוקבות.
וכיום מאמנת שחייה צורנית בקריית אונו.
Yeat
ביוגרפיה
נואה סמית' נולד ב-26 בפברואר 2000 באירוויין שבקליפורניה. בראיון עם Our Generation Music, הוא ציין שאימו רומנית ואביו הוא חצי מקסיקני מצד סבתו, אך לא ידוע מהו מוצאו של סבו.
סמית' החל את הקריירה שלו בשנת 2015 תחת שם הבמה Lil Yeat. השירים שפרסם בתקופה זו נמחקו מהאינטרנט. ביוני 2018 הוציא סמית' את שירו הראשון תחת שמו החדש, "Blnk", בערוץ היוטיוב Elevator. בספטמבר של אותה השנה, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Deep Blue Streeps.
בשנת 2021 החלה המוזיקה של סמית' לצבור פופולריות בפלטפורמות כגון טיקטוק, לאחר צאתו של המיקסטייפ 4L, מתוכו השירים "Sorry Bout That" ו-"Money Twërk" הפכו לוויראליים במיוחד בפלטפורמה.
באוגוסט 2021, קטע מתוך שירו "Gët Busy", עוד לפני צאתו, הפך לוויראלי ברשת. השיר עצמו יצא לאור ב-1 בספטמבר. ב-10 בספטמבר, הוציא הראפר את אלבום הבכורה שלו, Up 2 Më, באמצעות חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. בשנת 2022 האלבום נכנס למצעד הבילבורד 200 במקום ה-183.
ב-9 בספטמבר 2022 יצא המיני-אלבום Lyfë, שהגיע למקום העשירי בבילבורד 200 ומכר 30,000 עותקים בשבוע הראשון.
ב-10 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "Bigger Thën Everything".
מפלגת בג"ץ
מפלגת בג"ץ - כיצד כבשו המשפטנים את השלטון בישראל הוא ספר עיון מאת עו"ד שמחה רוטמן, לימים חבר הכנסת ויו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט. הספר יצא לאור בשנת 2019 בהוצאת סלע מאיר. קודם הוצאת הספר ערכה התנועה למשילות ודמוקרטיה, שרוטמן ייסד, קמפיין מימון המונים שבו גויסו כ-240,000 ש"ח לצורך הוצאת הספר. את הקדמת הספר כתב אדם גולד.
מבנה הספר
הספר מורכב משישה פרקים, שכל אחד מהם מתמקד בזווית אחרת בנושא, המתארת את תפיסת המחבר: הספר נחתם באחרית דבר - סיכום ומבט לעתיד.
מטרת הספר
מטרת הספר היא להציג מה שמכנה הכותב "המהפכה השיפוטית" ואת נזקיה הנטענים, שחולל לדעתו בית המשפט העליון. הכותב מתאר זאת כ"גניבת שלטון זוחלת", המאיימת להפוך את ישראל למדינה שבה העם אינו קובע. במקומו קובעים משפטנים שלא נבחרו, לפי ערכיהם וחזונם.
לטענת המשפטן עמיחי כהן, גישתו של רוטמן ודומיו מושפעת מעלית הפופוליזם בארצות המערב, ובישראל בפרט, וכן מגורמים נוספים.
השקת הספר
בטקס השקת הספר נשאו דברים שר המשפטים אמיר אוחנה (הליכוד), ושרת המשפטים שקדמה לו איילת שקד (ימינה). בנאומו, אמר בין השאר שר המשפטים כי הוא שקל ברצינות למנות את המחבר לתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים.
קישורים חיצוניים
על הספר:
הטבח בחלבג'ה
רקע
אזור צפון עיראק ידע אי שקט בשלבים המוקדמים של מלחמת איראן-עיראק. שתי מיליציות כורדיות - של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית ושל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן - שילבו בו כוחות בתמיכה איראנית בשנים 1982 ו-1983. ב-1985 החלה ממשלת הבעת' העיראקית בהנהגת סדאם חוסיין לפעול באזור במטרה לחסל כיסי מרידה של הכורדים בכל האמצעים הזמינים, לרבות פגיעה באזרחים והתקפות בנשק כימי. ההתקפה הכימית בחלבג'ה הייתה גם חלק מהמאמץ העיראקי לבלום את ההתקפה האיראנית-כורדית בשלבים המאוחרים של מבצע זפאר 7. קודם להתקפה על חלבג'ה תועדו לפחות 21 התקפות בנשק כימי בקנה מידה קטן יותר, שלא זכו לתגובה ממשית מצד הקהילה הבינלאומית.
עיראק השיגה את הידע והאמצעים הדרושים לצורך הפעלת נשק כימי ממקורות חיצוניים. חומרי המוצא סופקו לה על ידי חברות מסינגפור, הולנד, מצרים, הודו וגרמניה המערבית. גם חברות אמריקאיות סיפקו לעיראק חומרים דו-שימושיים שונים שניתן היה להשתמש בהם לייצור נשק כימי. הדבר התאפשר בין השאר לאחר שממשלו של הנשיא רייגן הסיר את עיראק מרשימת המדינות התומכות במעשי טרור.
ההתקפה
ההתקפה בנשק כימי שנמשכה חמש שעות התרחשה בשעות הערב של 16 במרץ, לאחר תקיפות אוויריות עיראקיות על העיר ברקטות ובנפאלם. מטוסי מיג ומיראז' החלו להטיל פצצות גז על אזורי המגורים בחלבג'ה, בריחוק מהבסיס הצבאי העיראקי בפאתי העיר שהיה נתון במצור. לטענת מפקדי הכורדים נערכה ההפצצה בהכוונה של מסוקים ונערכו 14 גיחות הפצצה שבכל אחת מהן נטלו חלק 7–8 מטוסים. עדי ראייה מסרו כי ראו ענני עשן בצבע לבן, שחור ובהמשך צהוב מתנשאים מעל העיר עד לגובה של 50 מטר.
ניצולים מן ההתקפה העידו כי לגז היה בתחילה ריח של תפוחים מתוקים, וכי הקרבנות מתו בקצב שונה ותוך הפגנת סימפטומים שונים, דבר שהעיד על שימוש בסוגים שונים של גז. רבים נפצעו ונהרגו בפאניקה שהתחוללה בעקבות ההתקפה, בפרט אלו שאיבדו את כושר הראייה עקב החשיפה לגזים. הראיות הצביעו על שימוש בגז חרדל ועל הרעלת ציאניד. חקירה של האו"ם שנערכה לאחר ההתקפה קבעה כי היא שילבה שימוש בגז חרדל בשילוב עם סוג בלתי מזוהה של גז עצבים - כנראה טאבון, סרין או VX.
לאחר ההתקפה
ניצולים בסיוע של אנשי הפשמרגה ואיראנים קברו בחיפזון חלק מקרבנות ההתקפה בקברי אחים. בהמשך נכבשה העיר על ידי כוחות עיראקים מידי האיראנים והכורדים. חיילים עיראקים בחליפות אב"כ נכנסו לעיר כדי ללמוד על אפקטיביות ההתקפה וכלי הנשק שבהם נעשה שימוש. העיר עוד הייתה זרועה בגופות. לאחר מכן היא נהרסה בשיטתיות תוך שימוש בדחפורים וחומרי נפץ.
דבר ההתקפה וצילומים מהעיר פורסמו לראשונה על ידי כלי התקשורת של איראן. ממשלת עיראק נמנעה מלהתייחס להתקפה עד 23 במרץ, ואז הטילה את האחריות עליה על איראן. בפרסומים עיראקים מאוחרים יותר נזכר השימוש בנשק כימי, ונטען שהוא הופעל נגד הכוחות האיראנים ומשתפי פעולה כורדים עמם.
בשנים הראשונות של אחר ההתקפה סברו סוכנות הביון המרכזית וסוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני כי איראן הייתה אחרית להתקפה הכימית בחלבג'ה. מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ורג' שולץ גינה בהמשך את עיראק את ההתקפה, אך ארצו לא הטילה סנקציות על עיראק בעקבותיה (למרות ניסיונות של סנאטורים להביא לכך), וכך גם בריטניה. מחקר בן שנתיים של ההתקפה שניהל חוקר מטעם הארגון Human Rights Watch בשנים 1992 עד 1994 הגיע למסקנה ברורה כי עיראק הייתה האחראית להתקפה וכי ארצות הברית האשימה בה את איראן למרות שידעה שעיראק היא זו שערכה את ההתקפה. ב-2001 קבע גם חוקר מטעם המכון המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם בשוודיה כי איראן לא הייתה אחראית להתקפה.
ב-1998, עשר שנים לאחר ההתקפה, טופלו עדיין לפחות 700 איש בשל בעיות רפואיות שנגרמו על ידה, ו-500 מהם היו חולים במצב אנוש. מעקב על ידי רופאים מקומיים הצביע על שכיחות גבוהה בקרב האוכלוסייה שנחשפה להתקפה של בעיות רפואיות שונות - הפלות בשיעור של פי 14 מהשיעור הרגיל, מקרי סרטן המעי הגס בשיעור של פי 10 מהרגיל, והכפלה פי ארבעה של מקרי מחלות לב בתקופה שבין 1990 ל-1996. זוהתה גם עלייה של ממש בשכיחות של סוגי סרטן אחרים, מחלות נשימתיות, מחלות עור ועיניים ומחלות של מערכת הרבייה. כמו כן ייתכן שהחשיפה לכימיקלים במהלך ההתקפה גרמה למקרים של נזק גנטי לטווח ארוך, שכן זוהתה עלייה במספר המומים המולדים בתינוקות שנולדו בשנים שלאחר ההתקפה. זוהו גם מחלות נוירולוגיות שאפשר שנגרמו עקב ההתקפה.
לאחר פרוץ מלחמת עיראק בשנת 2003 ונפילת משטרו של סדאם חוסיין הוא נתפס, נשפט, נדון למוות והוצא להורג ב-2006. הוא לא הואשם ולא הורשע בפשעים בנוגע להתקפה על חלבג'ה, למרות שנמצאו ראיות לכאורה לכך שהוא אישר את ההתקפה. קרוב משפחתו, עלי חסן אל-מג'יד, הוצא להורג בשנת 2010 לאחר שהורשע באחריות להתקפה ובארגונה כאשר היה מפקד הכוחות העיראקיים בצפון המדינה וכן בפשעים דומים באתרים אחרים. בשל מעורבותו בהתקפה על חלבג'ה הודבק לו הכינוי "עלי הכימי".
בשנת 2003 הוקמה בחלבג'ה אנדרטה לזכר קורבנות ההתקפה. היא הועלתה באש במהלך מהומות שהתרחשו שם ב-2006. לאחר מכן שוקמה האנדרטה והוקם בה גם מוזיאון.
אוניברסיטת קולורדו
אוניברסיטת קולורדו בולדר (באנגלית: University of Colorado Boulder; ומכונה אף CU-Boulder, CU, או Colorado) היא אוניברסיטה ציבורית הפועלת בעיר בולדר, קולורדו בארצות הברית. זוהי אוניברסיטת הדגל של מערכת אוניברסיטאות קולורדו והיא נוסדה חמישה חודשים בטרם מדינת קולורדו הצטרפה לארצות הברית בשנת 1876. אוניברסיטת קולורדו היא בין האוניברסיטאות הציבוריות הטובות ביותר בארצות הברית.
בשנת 2010 למדו באוניברסיטה 29,952 סטודנטים, בתשע פקולטות ובתי ספר ובהם 150 תוכניות לימוד שונות לקראת תואר אקדמי. שמונה זוכי פרס נובל, שמונה עמיתי מקארתור ו-18 אסטרונאוטים היו קשורים לאוניברסיטה לאורך שנות קיומה כתלמידים, חוקרים או חברי סגל. בשנת 2010 קיבלה האוניברסיטה כמעט 454 מיליון דולר במענקי מחקר לתוכניות מחקר שונות בהן המעבדה לפיזיקה של האטמוספירה והחלל, מכון המחקר המאוחד לאסטרופיזיקה מעבדתית (JILA), והשעון האטומי של המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה.
היסטוריה
ב-14 במרץ 1876 תיקן בית המחוקקים הטריטוריאלי של קולורדו את חוקת המדינה כך שיינתן תקציב להקמת אוניברסיטת קולורדו בבולדר, בית ספר למכרות בגולדן, ומכללת קולורדו לחקלאות בפורט קולינס הידועה היום בשם אוניברסיטת מדינת קולורדו.
שתי ערים התחרו על אירוח קמפוס האוניברסיטה, בולדר וקניון סיטי. ב-20 בספטמבר 1875 הונחה אבן הפינה למוסד ואילו דלתותיו נפתחו לפעילות ב-5 בספטמבר 1877. באותה תקופה היו מעט בתי ספר תיכוניים בקולורדו אשר התאימו להכנת תלמידים ללימודים אקדמיים ולכן, במקביל לפתיחת האוניברסיטה, נפתחה בשטח הקמפוס אף מכינה אקדמית. בסתיו 1877 מנתה האוניברסיטה 15 סטודנטים ובמכינה למדו 50 תלמידים. בין התלמידים 38 היו גברים ו-27 נשים, בין הגילאים 12–23.
מבנה אקדמי
אוניברסיטת קולורדו מחולקת למספר פקולטות ובתי ספר. הפקולטה לאומנויות ומדעים היא הגדולה ביותר במוסד, ובנוסף לה פועלות הפקולטה להנדסה ומדעים ישומיים, בית הספר לאדריכלות ותכנון, בית הספר לחינוך, בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים, בית הספר למוזיקה, בית הספר למשפטים, ובית הספר ע"ש לידס לעסקים. הפקולטות ובתי הספר השונים מציעים תוכניות לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי. במהלך שנת הלימודים נלמדים באוניברסיטה כ-3,400 קורסים שונים בכ-150 תוכניות לימוד.
בית הספר למשפטים באוניברסיטה הוא הקטן ביותר מבין בתי הספר והפקולטות ונתוני הקבלה אליו הם הגבוהים ביותר. בחודש ספטמבר 2006 נחנך בניין חדש לבית הספר למשפטים על ידי שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית סטיבן ברייר.
בבית הספר לעסקים לומדים כ-3,300 תלמידים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים. תוכנית הלימודים לתואר ראשון בעסקים מדורגת במקום ה-39 בארצות הברית, ואילו התוכנית ליזמות מדורגת במקום ה-14 בארצות הברית. התוכנית לתואר MBA מדורגת במקום ה-26 בין האוניברסיטאות הציבוריות בארצות הברית.
בשנת 2000 אימצה האוניברסיטה קוד כבוד, לאחר שבשלהי שנות ה-90 הועלו טענות בדבר חוסר יושר אקדמי באוניברסיטה. העתק של הקוד חרוט על לוח מתכת מוצב בכל כיתה בקמפוס.
לגיון
לִגיוֹן הוא שמה של היחידה הצבאית הבסיסית שהרכיבה את הצבא הרומי. הלגיון הורכב מגרעין גדול של חיל רגלים כבד, מלווה בכוחות עזר של פרשים וחילות קלים.
גודלו של לגיון טיפוסי השתנה באופן דרסטי לאורך ההיסטוריה הרומית. הלגיון בימיה הראשונים של רומא מנה, לפי המסורת הרומית, כ-3,300 איש. בתקופת הרפובליקה הרומית מנה הלגיון בין 5,000 ל-6,000 חיילים. בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת והאמצעית הוא מנה כ-5,400 חיילים, ובתקופה הקיסרית המאוחרת מנה הלגיון בין 1,000 ל-2,000 איש.
לגיון התחלק לקוהורטות, בדרך כלל ל-10 קוהורטות, ובנוסף להם היו אנשי השירותים, פרשים וארטילריה. הקוהורטה עצמה התחלקה לשש קנטוריות בנות 80 חיילים כל אחת, וכל קנטוריה התחלקה ליחידות משנה שמנו 8 חיילים כל אחת.
כיוון שעד הרפורמות של גאיוס מריוס בסוף המאה ה-2 לפנה"ס לא היווה הלגיון יחידה צבאית סדירה, אלא יחידה שגויסה ופוזרה לפי הצורך, היו קיימים מספר רב מאוד של לגיונות רומיים לאורך ההיסטוריה הרומית.
בשל הצלחתה הצבאית האדירה של המדינה הרומית, נחשב מבנה הלגיון לאחד המודלים העתיקים המוצלחים ביותר של יעילות ויכולת צבאית.
איכה אצת באפך
אֵיכָה אַצְתָּ בְּאַפֶּךָ היא קינה לתשעה באב שחיבר רבי אלעזר הקליר, שנאמרת במנהגי אשכנז ובנוסח איטליה. הקינה משווה בין הארת הפנים של הקב"ה לישראל בימי יציאת מצרים לבין הצרות בימי חורבן בית המקדש. מרכז הקינה הוא בפזמון המבוסס על הפסוק:, הפונה אל הבורא ואומר לו: השווה נא בין מצבנו המפואר למצבנו העגום.
הקינה בנויה מאחד עשר בתים, שפותחים במילה "איכה", המקשרת גם היא למגילת איכה. בכל בית שורה שלילית, המתארת את המצב בזמן החורבן, ושורה חיובית, מנוגדת לו, המשווה לימי יציאת מצרים ולזמן בו בית המקדש היה בתפארתו. השורה החיובית פותחת במילים "ולא זכרת", ומשמעותה שבזמן הרעה כאילו נשכחה מאת הבורא השעה הטובה של עם ישראל. הביטוי האחרון בכל בית הוא ביטוי של דיבור או תלונה (בטינו, קוננו, חיווינו) ולאחריו הפזמון.
הוצאת כרמל
הוצאת כרמל היא הוצאת ספרים ישראלית השוכנת באזור התעשייה גבעת שאול ירושלים.
איכה אצת באפך
הקינה בנויה באקרוסטיכון של אלף בית. כל אות אי-זוגית מופיעה חמש פעמים (כמו: אַצְתָּ בְּאַפֶּךָ לְאַבֵּד בְּיַד אֲדוֹמִים אֱמוּנֶיךָ.), וכל אות זוגית מופיעה שש פעמים בְּרִית בֵּין בְּתָרִים אֲשֶׁר בֵּרַרְתָּ לִבְחוּנֶיךָ. וּבְכֵן בִּטִּינוּ).
מילות הקינה
אֵיכָה אַצְתָּ בְּאַפֶּךָ לְאַבֵּד בְּיַד אֲדוֹמִים אֱמוּנֶיךָ אֵיכָה גָּעַרְתָּ בְּגַעֲרָתֶךָ לַגְלוֹת בְּיַד גֵּאִים גְּאוּלֶיךָ. אֵיכָה הַגְתָּ בְּהֶגְיוֹנֶךָ לַהֲדוֹף בְּיַד הוֹלְלִים הֲמוֹנֶיךָ. אֵיכָה זָנַחְתָּ בְּזַעֲמֶךָ לְזַלְזֵל בְּיַד זָרִים זְבוּלֶךָ. אֵיכָה טָרַחְתָּ בְּטָרְחֶךָ לִטְרוֹף בְּיַד טְמֵאִים טְלָאֶיךָ. אֵיכָה כִּוַּנְתָּ בְּכַעֲסֶךָ לְכַלּוֹת בְּיַד כְּפִירִים כַּרְמֶךָ. אֵיכָה מִלַּלְתָּ בְּמָאֳסֶךָ לִמְחוֹת בְּיַד מוֹנִים מְנַשְּׂאֶיךָ. אֵיכָה שַׂחְתָּ בְּסַעֲרֶךָ לְסַגֵּר בְּיַד סֵעֲפִים סַהֲדֶיךָ. אֵיכָה פַּצְתָּ בְּפַחְדֶּךָ לְפַגֵּר בְּיַד פָּרִיצִים פְּלָאֶיךָ. אֵיכָה קָרָאתָ בִּקְרִיאָתֶךָ לִקְנוֹת בְּיַד קָמִים קְרוּאֶיךָ. אֵיכָה שָׁאַפְתָּ בְּשַׁאֲפֶךָ לִשְׁלוֹת בְּיַד שׁוֹדְדִים שְׁלֵמֶיךָ.
הוצאת כרמל
היסטוריה
מייסד ההוצאה, הבעלים והמו"ל הוא ישראל כרמל, שבצעירותו שימש מורה להיסטוריה ומאוחר יותר היה אחד העורכים של האנציקלופדיה העברית.
איכה אצת באפך
מעבר לקינה הבאה
כמו רבות מקינות תשעה באב, ישנה בסוף הקינה מחרוזת שנועדה לקשר ולשרשר בין הקינות. במקרה זה, הקינה הבאה היא אאדה עד חוג שמים. אולם, מחרוזת מעבר זו אינה זהה בין המנהגים. בנוסח אשכנז מחרוזת המעבר היא: המילה הראשונה משתרשרת לסוף הקינה, ואחריה חתום שם המחבר 'לעזר' (קיצור מקובל בארץ ישראל לאלעזר), ועל כן סביר שהיא מקורית.
הוצאת כרמל
היסטוריה
הוצאת כרמל חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
איכה אצת באפך
מעבר לקינה הבאה
בנוסח איטליה הוחלפה מחרוזת מעבר זו במחרוזת מעבר אחרת החתומה 'שמואל':
הוצאת כרמל
היסטוריה
בשנת 2022 רכשה הוצאת ידיעות ספרים את הוצאת כרמל.
ספרות עברית
במסגרת סדרת "מקומי", בעריכת המשוררת והמתרגמת טל ניצן, מוציאה ההוצאה לאור כותרים עבריים של יוצרים כגון אברי הרלינג, דרור דניאל, אלכס אפשטיין ועוד. קובץ נוסף של ספרות עברית הוא סדרת "כבר" בעריכת ליאת קפלן, שבה יצירות של יקיר בן משה, נורית זרחי, נתן וסרמן ועוד. בשנים האחרונות פורסמו בהוצאת כרמל גם מרבית ספריה של רבקה מרים. בהוצאה פורסמו גם שלושה ספרים של המשורר ישראל אלירז, ארבעה מספרי השירה של המשורר רמי סערי, שלושה ספרים של אורית גרוס והספר התערבות פולשנית מאת אבינעם שירן. כמו כן יצא לאור בשנת 2022 "גליונות הירושלמי של רבי שאול ליברמן" מאת משה עסיס.
ספרות מתורגמת
הוצאת כרמל מפרסמת מגוון גדול של יצירות מתורגמות, ביניהן תרגומיו של המשורר רמי סערי ליצירות שירה ופרוזה מהארצות: פינלנד, אסטוניה, יוון, ספרד, מקסיקו, צ'ילה, קובה, קטלוניה, פורטוגל, הונגריה, אלבניה וטורקיה, תרגומים מספרדית של יצירות לטינו-אמריקניות במסגרת סדרת "אלדורדו" בעריכת אוריאל קון, כגון קלאס לחוליו קורטאסר, תרגומים מפורטוגלית, מצרפתית, מגרמנית, תרגומים מסרבו-קרואטית של יצירות מארצות יוגוסלביה לשעבר על ידי דינה קטן בן ציון ותרגומים רבים מהשפה הרוסית של סופרים כדוגמת אנטון צ'כוב, פיודור דוסטויבסקי, לב טולסטוי,
תרגומי היצירות "אדה או החמדה" לוולדימיר נבוקוב ו"מסה על הסובלנות" מאת וולטר יצאו לאור בהוצאת כרמל בשנת 2022.
סדרה נוספת בהוצאה מאגדת את ספרי הקלאסיקה מיוון ומרומי, ובהם "תולדות מלחמת היהודים ברומאים" מאת יוסף בן מתתיהו, כל כתבי טקיטוס: "דברי הימים" ו"ספרי השנים" (בשיתוף מוסד ביאליק), "רפואות האהבה" לאובידיוס, "אינאיס" מאת ורגיליוס ו"מלחמת גאליה" מאת יוליוס קיסר, ו"האלקסיאדה" מאת אנה קומננה, שיצא לאור בשנת 2022.
אמנת השלום הנצחי
אמנת השלום הנצחי (באנגלית: Treaty of Perpetual Peace) נחתמה בידי ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד והנרי השביעי, מלך אנגליה בשנת 1502 והובילה לסיומה של תקופה עוינת בין ממלכת אנגליה לבין ממלכת סקוטלנד, תקופה שארכה כמאתים שנים לסירוגין של פעילות מלחמתית.
כחלק מן ההסכם אורגנו נישואיהם של ג'יימס הרביעי עם בתו של הנרי השביעי מרגרט. האמנה הופרה בשנת 1513 עם פלישתו של ג'יימס לאנגליה כחלק מתמיכתו בצרפת אשר הותקפה בידי האנגלים. הפלישה הייתה כורח המציאות כיוון שסקוטלנד הייתה מחויבת לצרפת עקב הסכם הגנה הדדי ישן יותר. בסיכומה של הפלישה נכשלו הסקוטים וג'יימס נהרג בקרב פולדן.
על אף ביטולה, לאמנת השלום הנצחי היה אפקט ארוך טווח כיוון שהיא הובילה לנישואיהם של ג'יימס הרביעי ומרגרט טיודור ובסופו של תהליך הובילה לאיחוד הכתרים.
קאנדלאריה
קאנדלאריה (בספרדית: Candelaria) היא עיירה ורשות מוניציפלית ספרדית באי טנריפה שבאיים הקנריים. בעקבות טענות על הופעת מריה הקדושה במקום, הפכה העיירה לאתר צליינות פופולרי בקרב הנוצרים באזור. נכון לשנת 2010, בעיירה כ-25 אלף תושבים. שמה של העיירה מציין את הבתולה המבורכת של קאנדלאריה (הקדושה המגינה של האיים הקנריים).
מוקד המשיכה העיקרי של העיר נמצא במרכזה, הבזיליקה של קאנדלאריה, שהוא אחד מהמקומות הקדושים הקתוליים הגדולים ביותר של ספרד. במקדש זה יש את פסל בתולה המבורכת של קאנדלאריה. פעמיים בשנה, ב-2 בפברואר וב-14 וה-15 באוגוסט, חוגגים שם את חגה של הבתולה הברוכה של קאנדלאריה.
סאת'ק (רובע)
רובע סַאתֶ'ק של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Southwark, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום העיר, לגדתו הדרומית של נהר התמזה.
היסטוריה
רובע סאת'ק קרוי על שם העיר בשם זה שעמדה על גדתו הדרומית של הנהר תמזה החל מהמאה התשיעית (אף שהאזור היה מיושב עוד מהתקופה הרומית).
הרובע הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של סאת'ק, הרובע המטרופוליני של קמברוול והרובע המטרופוליני של ברמונדזי.
סמל הרובע
סמל הרובע כולל שני תומכים: האחד שחקן הלבוש בסגנון התיאטרון האליזבתני - המייצג את המורשת התרבותית של הרובע, והשני לבוש כאביר מתוך סיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר. הבאר במרכז שלט האצולה מסמלת את קמברוול, הספינה מסמלת את ההיסטוריה הימית של ברמונדזי, והוורד את כנסיית סנט מרי ניואינגטון.
גאוגרפיה
רובע סאת'ק גובל בצפונו בסיטי ובטאוור האמלטס הנמצאים מעברו השני של נהר התמזה; ברובע למבת' במערב; ברובע לואישהם במזרח; וברבעים ברומלי וקרוידון בדרום.
שכונות
רובע סאת'ק כולל את השכונות הבאות:
אוכלוסין
ברובע סאת'ק מתגוררים 244,866 תושבים (על פי סקר שנערך בשנת 2001). 63% מתושבי הרובע לבנים, כ-16% שחורים שמוצאם מאפריקה וכ-8% שחורים שמוצאם מהאיים הקריביים.
31% מתושבי הרובע מתגוררים בבתים המצויים בבעלותם.
ממשל ופוליטיקה
עד הבחירות שנערכו ברובע בשנת 1998 שלטה במועצת הרובע מפלגת הלייבור. מאז הבחירות של שנה זו התפלגות מושבי המועצה היו:
הרובע מחולק לשלושה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: קמברלנד ופקהאם, דולוויץ' ומערב נורווד, וסאת'רק וברמודזי.
תחבורה
הרובע מקושר לסיטי ולרובע טאוור האמלטס במספר גשרים ומנהרות:
אתרים בעלי חשיבות
ברובע סאת'ק מספר רב של כנסיות היסטוריות ובהם המטרופוליטן טברנקל, קתדרלת סאת'ק וכנסיית סנט תומאס. ברובע ממוקמות שתי הכנסיות הנורדיות של לונדון (הכנסייה הנורווגית והכנסייה הפינית) - שתיהן באישור רות'רהית'. מאידך הרובע היה ידוע לאורך ההיסטוריה באתרי הבילויים וההוללות שבו ובהם אכסניית הטאברד המוזכרת בסיפורי קנטרברי של צ'וסר, אכסניית ג'ורג' ואכסניית וייט הארט, וכן התיאטראות הורד, ותיאטרון הגלוב.
כיום נמצאים ברובע גלריות ומוזיאונים רבים בהם: גלריית דולוויץ', מוזיאון טייט מודרן, מוזיאון תיאטרון הניתוחים הישן, מוזיאון המלחמה האימפריאלי, אוניית הוד מלכותה בלפסט מוזיאון כלא קלינק ומוזיאון ליווסי לילדים. בין מוסדות התרבות של הרובע ניתן למנות את מכללת האמנות של קמברוול.
ברובע ממוקמים אתרי קניות והסעדה רבים - בעיקר לאורך התמזה, בקרבת גשר מצודת לונדון ומגדל אוקסו, וכן שוק בורו - אחד משוקי המזון הידועים ביותר בלונדון.
ברובע ממוקם בניין עיריית לונדון.
פארקים ושטחים ציבוריים
בין הפארקים של הרובע ניתן למנות את:
ערים תאומות
לרובע סאת'ק שתי ערים תאומות:
עוף ברס
עוף בְּרָס (בצרפתית: Poulet de Bresse) הוא זן של תרנגול הבית שמקורו באזור ברס ברון-אלפ בצרפת.
סקירה
מבחינה קולינרית, העופות זוכים להערכה רבה בשל טעמו החזק של בשר הציד, עם זאת בשרם יפה, ועדין, עם שומן נקי וטעים. כ-1.2 מיליון עופות ברס מגודלות מדי שנה, כזאת היא גם הדרישה בתוך צרפת, כך שמעט עופות מיוצאים מחוצה לה. כמוצר מובחר, הן נמכרות במחיר גבוה מאוד. עוף ברס עולה בסביבות 15 אירו בשוקי העולם.
אחת הדוגמאות האופייניות, הידועה בשם Bény, היא תרנגולת בעלת כרבולת בצבע אדום עז, נוצות לבנות ורגליים כחולות, בצורת הדגל הצרפתי או הטריקולור. תרנגולות בעלות נוצות שחורות (Bourg) ואפורות (Louhans) נפוצות אף הן. כשהן נשחטות, לבשרן יש גוון של ורוד-אדמדם נקי ושומן צהבהב מודגש. עצמותיהן קלות וחסונות, מכיוון שהן מסתובבות חופשי בשדה ולא מושמות בכלובים.
עופות ברס גדלים לפי תנאים קפדניים בחוות קטנות בשטח קטן המיועד לכך מסביב לעיר והם מוגנים לפי החוק הצרפתי והאירופאי (אפלאסיון ד'אוריג'ין קונטרולה) מאז 1957 – זהו מותג בעל החיים הראשון שזכה בהגנה זו, המוענקת בדרך-כלל ליינות, גבינות ומיני מעדנים. מעמד ה"אפלאסיון ד'אוריג'ין קונטרולה" הוענק להן בשל מאפייני הטעם הייחודי שמקנים להם האדמה בהן הם גדלים והגרגרים מהם הם ניזונים ומסירותו של איגוד האיכרים המקומי לשמירה על האיכות.
יש כמה שיטות בישול: הפשוטה שבהן היא לצלות את העוף ולהפוך עליו תכופות את מיצי הבישול כדי שלא יתייבש. דרך אחרת היא לבשל אותם באיטיות בקדירות חרס, ביחד עם פטריות יער, חמאה ושמנת.
תושבי ברס גאים מאוד בעופות שלהם והעוף מהווה חלק נכבד מהסחורה אותה הם מוכרים. מעריצים שאינם צרפתים כוללים את שף הגסטרונומיה מולקולרית הסטון בלומנטל, שהכריז שעוף ברס הוא המנצח ללא עוררין במונחים של טעם ומרקם לפי מחקר שהוא ערך עבור הסדרת In Search Of Perfection ששודרה בהנחייתו ברשת BBC.
זן קנדי, Blue Foot, פותח על בסיס העופות הצרפתים בשנות השמונים ומגודל בהתאם לאותם קווים מנחים. הוא זכה בפרסים בארצות הברית, ועולה פי כמה מעופות חופש מזנים אחרים.
פורנוגרפיה מקוונת
פורנוגרפיה מקוונת או פורנוגרפיה באינטרנט היא כל פורנוגרפיה הנגישה דרך רשת האינטרנט, בעיקר דרך אתרי אינטרנט, שרתי FTP, שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית או קבוצות דיון. הזמינות של גישה ציבורית נרחבת ל-World Wide Web, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, הובילה לצמיחת הפורנוגרפיה המקוונת.
מחקר משנת 2015 מצא כי יש עלייה מסוימת בצפייה בפורנוגרפיה מקוונת, כאשר את העלייה הגדולה ביותר ניתן למצוא בילידי שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20.
רוב הצופים בפורנוגרפיה מקוונת הם גברים, כאשר נשים נוטות להעדיף רומנים רומנטיים וספרות חובבים ארוטיים. נשים היוו כרבע עד שליש מהמבקרים באתרי פורנוגרפיה פופולריים, אך מהוות רק כ-2% מהמנויים לאתרים פורנוגרפיים בתשלום. מנויים עם שמות נשיים סומנו כהונאה אפשרית בכרטיסי אשראי, מאחר ש-"כל כך הרבה מהחיובים האלה מביאים לכך שאישה או אמא כועסת דורשת החזר על השימוש לרעה בכרטיס שלה". עם זאת, נשים מבזבזות יותר זמן באתרי פורנוגרפיה, מאשר גברים, ומתעניינות יותר בפורנוגרפיה בזמן שהן נשואות.
שמנצ'יק
שמנצ'יק (באנגלית: FatHead) הוא סרט תיעודי-קומי משנת 2009 שיצר המתכנת טום נוטון (באנגלית: Tom Naughton). הסרט מפריך את המסקנה שהגיע אליה מורגן ספורלוק בסרטו "לאכול בגדול" ואת תאוריית הליפידים הגורסת כי ככל שאדם יצרוך יותר שומן רווי, כך יגדל הסיכוי שלו ללקות בהתקף לב.
רקע
נוטון צפה בסרט "לאכול בגדול" בזמן שעבד על פרויקט העוסק בדעות קדומות כנגד אנשים שמנים. נוטון העיד כי במהלך הצפייה בסרט "לאכול בגדול" נתגלו לו פערים בהיגיון של הסרט והוא החליט ליצור סרט תגובה. מספר יוצרי סרטים התנסו בדיאטת מקדונלד'ס ותיעדו את תהליך ההרזיה שלהם, אך לדעתו הסרטים הללו לא היו מצחיקים. נוטון אף חיקה מספר סצנות מסרטו של ספורלוק והציג אותן בצורה סוריאליסטית ומגוחכת.
תקציר
בסרטו, מטיל נוטון ספק ברעיונות שבאו לידי ביטוי בסרטו של ספורלוק, שם ספורלוק פצח ב"דיאטת מקדונלד'ס", שם נאמר לו על ידי התזונאים שלו כי הוא צורך כ-5,000 קלוריות בכל יום. נוטון טען כי ספורלוק משתמש בדמגוגיה כדי לשטוח את משנתו. הטענה כי מקדונלד'ס אחראים ל"מגפת ההשמנה" בארצות הברית, וכי ההיגיון הפשוט אומר כי צריכת 5,000 קלוריות בכל יום תגרום להשמנה וטענות בדבר חוסר מידע אינן מבוססות, שכן המידע נגיש וזמין לכל דורש. לשיטתו של נוטון, אם מקדונלד'ס רוצים למכור מזון רב במחיר זול והלקוחות רוצים לקנות, הדבר אינו נוגע לספורלוק. נוטון טוען כי צריכה להיות אחריות אישית לענייני תזונה והרגלים ואחריות לאומית לענייני בריאות וכי לא ניתן לטעון כי מזון מהיר גורם ל"מגפת" השמנה, אלא הבחירות האישיות של כל אחד.
נוטון הטיל ספק כי הקלוריות מסתכמות לערך גבוה כל כך, ועורך בסרט חישוב פשוט המוכיח כי אם דבקים בכללים שספורלוק מציב, אין אפשרות להגיע ל 5,000 קלוריות, וכי המספר המרבי עומד על 4,270 קלוריות, וכי לא ייתכנו יותר מ 4 ימים כאלו, שכן ספורלוק הגדיל את הארוחות שלו רק 9 פעמים. נוטון ואחרים ביקשו מנציגיו של ספורלוק את תפריטי התזונה שלו, אך נתקלו בסירוב.
נוטון לא חושך שבטו גם מן המרכז למדע ולאינטרס ציבורי (ראשי תיבות באנגלית: CSPI) - מוסד ללא כוונת רווח המקדם נושאים תזונתיים בארצות הברית. נוטון טוען כי המרכז למדע ולאינטרס ציבורי מנסה לקדם צמחונות ולא את טובת הציבור. בעזרת מיסוי ופיקוח הצליחו המרכז למדע ולאינטרס ציבורי להעלות את מחירי הארוחות של מקדונלד'ס.
נוטון מציג את תאוריית הליפידים שהגה אנסל קיז. בסרטו הוא טוען כי קיז "שיפץ" את תוצאות המחקר שביצע כדי שיתאימו למסקנות שביקש להציג. למרות זאת, המחקר הפך למדיניות הרשמית של משרד הבריאות בארצות הברית ורופאים ותזונאים בכל העולם אימצו אותו כאמת מוחלטת, למרות מחקרים רבים שסתרו את מסקנותיו של קיז ואפס מחקרים שאוששו אותן. מסקנות המחקר היו חשובות מאוד לתעשיית הדגן בארצות הברית.
נוטון מסביר את הטעות בהתייחסות לכולסטרול כאויב שיש להילחם בו, ומבאר כי כאשר יש בכלי דם כלשהו דלקת, אז עלול הכולסטרול לגרום לטרשת עורקים.
ב"לאכול בגדול" מספר ספורלוק על תסמינים של התמכרות לארוחות במקדונלד'ס: הוא חש רע מאוד לפני זמן הארוחה, ולאחריה הוא שוב חש בטוב, כמו בהתמכרות לסמים לאחר שימוש בסם. נוטון טוען כי אם אכילת מקדונלד'ס היא התמכרות, הרי שהיא לא התמכרות חזקה במיוחד שכן לאחר שהוא עצמו אכל מזון מהיר במשך חודש, כף רגלו לא דרכה שם במשך שלושה שבועות. ספורלוק עצמו שמח לקראת הסוף של סרטו על שלא יצטרך לאכול עוד במקדונלד'ס, ונגמל בבת אחת.
יועצו הטכני של ספורלוק לסרטו היה ג'ון בנזהף - עורך דין שנלחם בזמני השידור של חברות הטבק בטלוויזיה וגרם לכך שפרסומות לסיגריות עברו מן הטלוויזיה אל המדיה המודפסת כגון עיתונים ושלטי חוצות. באותה התקופה של הסרט "לאכול בגדול" ייצג בנזהף שתי נערות שתבעו את מקדונלד'ס לדין בטענה שגרמו להשמנתן והזיקו לבריאותן. נוטון לועג לטיעוניו וקו מחשבתו של בנזהף ומקעקע אותם זה אחר זה ומצביע על אכילת פחמימות כגורם העיקרי לעלייה במשקל וסוכרת בארצות הברית.
פוסט הפקה
ב-2014 הוציא נוטון לאור DVD של גרסת הבמאי לסרט, המכיל חלק שהורד מן הסרט המקורי, עדכונים במדע התזונה מאז שהסרט צולם ופירוט התזונה של משפחתו של נוטון.
FBI
.F.B.I (באנגלית: Federal Bureau of Investigation - לשכת החקירות הפדרלית; ידועה בעברית גם כבולשת הפדרלית בארצות הברית) היא גוף המסונף למחלקת המשפטים של ארצות הברית, הפועל לחקירת פשעים פדרליים וכן מהווה סוכנות ריגול הפועלת לאיסוף מידע על פעולות חתרנות, טרור וריגול המתרחשות בתוך ארצות הברית בניסיון לערער את קיומה. ל-FBI יש סמכות לפעול ביותר מ-2000 עבירות על החוק הפדרלי. המוטו של ה-FBI הוא: "אמינות אומץ ויושרה" שמהווה פירוש נוסף לראשי התיבות המרכיבים את שמו (Fidelity, Bravery, Integrity).
בניין המפקדה הראשית, בניין ג'יי אדגר הובר, ממוקם בוושינגטון די. סי. ובו גם מעבדת זיהוי פלילי מן המתוחכמות בעולם. 56 מפקדות נוספות פזורות בערים ראשיות רבות ברחבי ארצות הברית, ועוד מעל 400 נציגויות בערים קטנות יותר. כמו כן ללשכה יותר מ-50 משרדים בינלאומיים הממוקמים בשגרירויות ארצות הברית ברחבי העולם.
פעילות הלשכה
בשנת 2014 תקציב הלשכה היה 8.3 מיליארד דולר לכל הפחות, הכוללים גם 618 מיליון דולר שנועדו לפעילויות של מלחמה בטרור, פשעי אינטרנט, מעקבים, נשק להשמדה המונית, פשעי צווארון לבן ותוכניות הכשרה. ה-FBI נוסד בשנת 1908 בשם BOI (הלשכה לחקירות, Bureau of Investigation). שמו שונה ל-FBI בשנת 1935. מטרתו העיקרית של ה-FBI היא להגן על ארצות הברית מפני טרור ואיומים זרים, לקיים ולאכוף את החוקים הפליליים של ארצות הברית ולספק הנהגה וצדק מוסרי לפדרציה האמריקנית, למדינות, לערים ולסוכנויות בינלאומיות. נכון להיום פעילותו העיקרית של ה-FBI היא:
באוגוסט 2010 חקירת ה-FBI טיפלה בנושאים אלה בעיקר:
השמורות האינדיאניות
בסמכות הממשל הפדרלי בארצות הברית לחקור ולתבוע במקרים של פשעים חמורים המתרחשים בשמורות האינדיאניות.
הלשכה לחקירות - .B.O.I
בשנת 1908 הוקמה "הלשכה לחקירות" (BOI - Bureau of Investigations), גוף פדרלי שטיפל בנושאים שונים של אכיפת חוק.
בשנת 1921 מונה ג'. אדגר הובר כסגן המנהל של "הלשכה לחקירות". באותה עת הייתה הלשכה לחקירות גוף חסר שיניים, וסמכויותיה היו מועטות. 650 אנשיה (מתוכם 441 סוכנים הפזורים ברחבי ארצות הברית) לא נשאו נשק ולא היו להם סמכויות מעצר. בשנת 1924 מונה הובר לעמוד בראש הלשכה.
בשנת 1929 הכה בארצות הברית השפל הגדול, משבר כלכלי עולמי, אשר הביא את רמת הפשיעה לגבהים שטרם נודעו. האיסור על מכירת משקאות חריפים (The prohibition) גרם אף הוא לאווירה כללית של פריעת החוק. היו אלו ימיהם של הגנגסטרים הגדולים מסוגו של אל קאפון, ואף של השודדים והרוצחים בדרכים מסוג ג'ון דילינג'ר, בוני טיילור וקלייד דארו.
הובר הדגיש בתחילת כהונתו את הרצון למקצוענות ולכשירות של עובדיו. הוא פיטר באופן מיידי עובדים שנראו כבלתי כשירים, ויצר סטנדרטים חדשים של קידום שלא לפי ותק אלא לפי כישורים. הוא ביקש לגייס סוכנים בעלי כישורים באכיפת החוק, ובמיוחד ביקש למצוא עורכי דין ורואי חשבון. בינואר 1928 יצר הובר תוכנית אימונים להכשרת סוכנים חדשים, וקבע מגבלת גיל לגיוס הסוכנים, בין גיל 25 לגיל 35. ה-BOI החל לפעול בשיטות מדעיות מודרניות, ונוצרה מערכת לזיהוי פושעים, ובמיוחד כרטסת ארצית של טביעות אצבעות.
הובר היה מומחה בתחום יחסי הציבור, וידע לתת באותן שנים נופך הירואי למאבקם של אנשי ה-BOI בפשיעה. למאבק בפושעים מסוימים ניתן כיסוי עיתונאי נרחב, ואדם כג'ון דילינג'ר, שנהג להתחמק ממעצר בעת שחצה את גבולות המדינות בארצות הברית, הוכרז כ"אויב הציבור מס' 1" ולאחר מכן נרדף בכל רחבי ארצות הברית, על ידי הלשכה לחקירות, שלה סמכות בכל המדינות, עד שהומת ביריות בפתח קולנוע, לאחר שמקום הימצאו הוסגר על ידי מודיע. פעולות אלו הגבירו את המוניטין של הלשכה לחקירות, ותרמו לקידומו.
הלשכה הפדרלית לחקירות - FBI
בשנת 1935 הכריז הקונגרס של ארצות הברית על "הלשכה לחקירות" כ"לשכה הפדרלית לחקירות". היה זה לאחר שבשנת 1932 הפכה "הלשכה לחקירות" ל"לשכה לחקירות של ארצות הברית", אך שם זה היה דומה לשמה של סוכנות שעסקה באכיפת חוקי המשקאות. השם החדש Federal Beaureu of Investigations הפך לשמה של הסוכנות, ונתן לה את ראשי התיבות שבהם היא ידועה - FBI.
הצורך בחקירת ארגונים בעלי נטייה פוליטית קיצונית אך התחזק בשנות השלושים של המאה העשרים. עוד בשנת 1936 שכנע הובר את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להעניק לו סמכויות לחקירת ארגונים מסוג זה, שכן מלחמת האזרחים בספרד הביאה לגל של תמיכה במטרות הרפובליקנים הספרדים, ולהקמת ארגונים כ"בריגדת אברהם לינקולן" אשר יצאו לסייע לרפובליקנים במלחמתם בפשיסטים. הובר ראה באנשים אלו שמאלנים מסוכנים וחתרנים, ורצה לחדור לארגונים אלו, כמו גם לארגונים פרו-פאשיסטיים ופרו-נאציים אשר החלו להתארגן בתקופה זו. צעדים חוקיים נוספים בכיוון זה ננקטו בשנית 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ובשנת 1940.
עם פרוץ המלחמה עסק ה-FBI בחיפושם ובאיתורם של סוכנים נאצים, אשר חדרו לארצות הברית למטרות חבלה וריגול, אך לא זנח את המעקב אחרי אנשים בעלי נטיות שמאלניות קיצוניות.