cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צב אליגטור מצוי
מורפולוגיה
צב האליגטור מאופיין בשריון עבה שעל חלקו הגבי שלושה רכסים של קשקשים גדולים המבדילים אותו מהצב הנשכן המצוי, שלו שריון חלק יותר. ראשו של הצב גדול וכבד ועיניו מוקפות "ריסים" בשרניים בצורת כוכב ותבניות מעגליות צהובות שמטרתן לשבור את קווי המתאר של העיניים ולשמור על הצב מוסווה. חלקו הפנימי של הפה מוסווה ועל קצה הלשון ישנו גידול דמוי תולעת המשמש את הצב לפיתוי טרף. צבעו של הצב אפור, חום, שחור או ירוק זית וגופו בדרך כלל מכוסה אצות.
בצבי אליגטור בוגרים ניתן להבדיל בין הזכרים לנקבות על פי מיקום פתח הביב ביחס לשריון ועל פי עובי בסיס הזנב. בזכר בוגר הביב ממוקם מעבר לקצה השריון, בעוד שבנקבה הוא ממוקם בדיוק בקצה השריון ואף קרוב יותר לפלסטרון (החלק הגחוני השטוח של שריון הצב). בסיס הזנב עבה יותר בזכר ביחס לנקבה משום שהוא מכיל את איברי הרבייה החבויים.
בניגוד לטענות לפיהן לצב האליגטור אחת הנשיכות החזקות בעולם החי, עוצמת נשיכתו נמדדה בכ- 158\pm18 ק"ג-כוח. עוצמה זו חלשה אפילו מעוצמת הנשיכה של מספר מיני צבים אחרים, ושווה בערך לעוצמת הנשיכה של האדם בהשוואה למשקל הגוף. עם זאת, תועדו מקרים בהם נשיכה של צב אליגטור קטעה אצבעות של בני אדם. מעולם לא תועד מקרה של מוות כתוצאה מצב אליגטור.
תפוצה
צב האליגטור מצוי בעיקר בגופי מים בדרום-מזרח ארצות הברית. תפוצתו נפרשת מצפון-מערב פלורידה מערבה עד מזרח טקסס וצפונה עד צפון-מזרח קנזס, מיזורי, דרום-מזרח איווה, מערב אילינוי, דרום אינדיאנה, מערב קנטקי ומערב טנסי. צבי האליגטור מצויים בנהר מיזורי צפונה לפחות עד סכר "גאבינס פוינט", הסכר הדרומי ביותר על נהר מיזורי בינקטון, דקוטה הדרומית. פרטים הנודדים לעומק היבשה יהיו בדרך כלל נקבות מקננות.
תזונה
צבי האליגטור הם טורפים אופורטוניסטים הניזונים מטרף שהם לוכדים וגם מפגרים. תזונתם הטבעית כוללת בעיקר דגים, פגרים של דגים (המושלכים חזרה למים על ידי דייגים) ושל חיות אחרות, רכיכות ודו-חיים, אך הם עשויים לאכול גם נחשים, חסילונים, תולעים, עופות מים, צמחי מים וצבים אחרים. לעיתים הם עשויים לטרוף גם מכרסמים שוכני מים כמו נוטריות, אונדטרות ואף ללכוד יונקים קטנים עד בינוניים כמו סנאים, אופוסומים, דביבונים וארמדילים שמנסים לשחות לגדה.
בשבייה, צבי האליגטור יאכלו כמעט כל סוג של בשר שיסופק להם, כגון בשר עוף, בשר בקר או בשר חזיר, אך יסרבו לאכול בעת חשיפה לטמפרטורות קיצוניות.
מחזור חיים ורבייה
צב האליגטור מגיע לבגרות בגיל 12 שנים בערך. ההזדווגויות מתרחשות אחת לשנה, בתחילת האביב באזור התפוצה הדרומי של הצב ומאוחר יותר באביב באזור התפוצה הצפוני. הנקבה בונה קן ולאחר כחודשיים מטילה בו 10–50 ביצים. מינם של הצאצאים נקבע לפי הטמפרטורה בה מודגרות הביצים. הקן בדרך כלל נחפר לפחות 45 מטרים מגדת המים על מנת למנוע את הצפתו. משך ההדגרה נע בין 100 ל-140 ימים והצאצאים בוקעים בתחילת הסתיו.
בטיפול האדם
צבי אליגטור נרכשים לעיתים במסגרת הסחר בחיות אקזוטיות ומגודלים כחיות מחמד. בשל גודלם וצורכיהם המיוחדים, הם מתאימים לגידול על ידי מגדלי צבי מים מנוסים בלבד. הצבים מעדיפים לאכול דגים חיים אותם הם תופסים בשיטתם האופיינית, אך מוכנים לאכול גם בשר מסוגים שונים או ירקות עלים. האכלת הצבים באופן ידני מסוכנת. בנוסף, ידוע כי טמפרטורות קיצוניות פוגעות בתיאבון של הצבים עד כדי סירובם לאכול עד אשר תוחזר הטמפרטורה לטווח המתאים להם. בשל גודלם, החזקת פרטים בוגרים בעייתית. ניתן לאחוז צבים קטנים בצדי השריון בביטחון יחסי, אך פרטים גדולים יש לאחוז בשתי ידיים, כאשר יד אחת אוחזת בשריון באזור שמעל הראש, והיד השנייה אוחזת בשריון באזור שמעל הזנב. נשיכתם של צבי האליגטור עלולה לקטוע אצבעות, ידיים (תלוי כמה הצב גדול וכמה הנשיכה חזקה), ולגרום לפציעות אחרות, לכן במדינות מסוימות בארצות הברית שבהן צבי האליגטור אינם חיים באופן טבעי (כגון קליפורניה) החזקתם כחיות מחמד אסורה.
מין פולש
מספר צבי אליגטור שוחררו או ברחו למקורות מים בצ'כיה ובגרמניה. בבוואריה צב אליגטור פצע ילד אך לא נתפס. בשתי המדינות ישנם חוקים האוסרים על החזקת צבי אליגטור ללא היתר, ושתיהן חברות באיחוד האירופי שבו ישנם חוקים נגד מינים פולשים.
מצב שימור
בשל לכידה של הצבים לצורכי מסחר במסגרת הסחר בחיות אקזוטיות, ציד לבשר והרס בתי הגידול הטבעיים שלהם, מדינות מסוימות הטילו איסורים על לכידת צבי האליגטור בטבע. ה-IUCN הגדיר את המין כמין בסכנה והחל מה- 14 ביוני 2006 המין זכה להגנה בינלאומית כאשר נכלל באמנת וושינגטון, אשר מטילה הגבלות על הוצאת צבי האליגטור מארצות הברית ועל סחר בינלאומי בהם. כיום, צב האליגטור נמצא בסכנה במספר מדינות בארצות הברית, ביניהן קנטקי, אינדיאנה, אילינוי ומיזורי, בהן הוא מוגן על פי חוק. בקנזס המין מוגדר כ"זקוק לשימור".
יאנוש גוסטוני
יאנוש גוסטוני (במקור גיירינגר, בהונגרית: Gosztonyi János; בודפשט, 9 ביולי 1926 – בודפשט, 5 במרץ 1914) היה שחקן יהודי-הונגרי עטור פרסים, לרבות פרס מארי יאסאי (פרס ממלכתי גבוה שמוענק פעם בשנה ל-10–13 אנשים בתחום אמנות הבמה). במאי, זוכה פרס האמן המצטיין, מחזאי, דרמטורג, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
יאנוש גיירינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של אדן גיירינגר (1881–1951) עובד מסחרי ושל בלנקה טאנדליץ'. הוא ניצול שואה ולאחר מלחמת העולם השנייה בין 1945 לבין 1949, היה סטודנט באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע. בין 1949 לבין 1960 חתם על חוזה עם התיאטרון הלאומי כשחקן. משנת 1950 גם לימד דיבור ונאום באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע וכן קיבל תואר פרופסור חבר באוניברסיטה. בין 1960 לבין 1962, היה הדרמטורג של "תיאטרון דרינה הממלכתי" (Állami Déryné Színház). בין 1962 לבין 1976 היה הבמאי של תיאטרון תאליה. משנת 1976 היה הבמאי הראשי של תיאטרון מיקלוש רדנוטי (Radnóti Miklós Színház) במשך 10 שנים. הוא פרש ב-1989.
תולעת אוזניים
תולעת אוזניים (גם: דימויי מוזיקה בלתי רצוניים או תסמונת השיר התקוע) היא תופעה נוירולוגית שמתאפיינת בחזרה טורדנית ובלתי רצונית בראש על קטעי מוזיקה.
מחקרים מצאו ש-98% מבני האדם חוו את התופעה, למעלה מ-90% חווים אותה לפחות פעם בשבוע וכ-25% חווים אותה כמה פעמים ביום. בדרך כלל מדובר במנגינה קליטה בעלת חזרתיות רבה.
המדע עדיין לא הסביר באופן מלא את התופעה, אך ישנם כמה הסברים חלקיים. אחד ההסברים הנפוצים הוא שהתופעה נובעת מהדרך שבה בני אדם קולטים מוזיקה ואוגרים אותה. כשבני אדם מקשיבים למוזיקה הם משתמשים בזיכרון מתמשך – לא זוכרים תווים בודדים אלא מכלול שלם של רגעי מוזיקה, שיוצרים ביחד זיכרון מוזיקלי. כלומר, הקטע שחוזר על עצמו נחשב כזיכרון אחד שלם שאי אפשר לפרק לחלקים קטנים יותר, וכך חוזר על עצמו בלולאה אינסופית.
התופעה נחשבת ללא מזיקה ולעיתים אף מהנה. 75% מהנסקרים דיווחו שלעיתים הם נהנים מהחוויה. עם זאת, 'שירים תקועים' עלולים להופיע גם בשל הפרעה טורדנית-כפייתית, תסמונות פסיכוטיות, מיגרנה, צורות יוצאות דופן של אפילפסיה או מצב המכונה palinacousis - כאשר אדם ממשיך לשמוע צליל זמן רב לאחר שנעלם. תולעי אוזניים שמתמשכות לאורך זמן רב עלולות להיגרם על ידי מחלות שונות, כגון שבץ מוחי או גרורות בסרטן המוח.
גולדנטל
גולדנטל הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני, שפירושו "העמק המוזהב".
פורמולה מערכות
פורמולה מערכות (1985) בע"מ (, TASE: FORT) היא חברת החזקות ישראלית של חברות בתחום התוכנה, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובנאסד"ק. החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי דני וגדי גולדשטיין והיא שולטת בחברות מטריקס, מג'יק תעשיות תוכנה, סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן, לירם, zap group ומיכפל.
היסטוריה
בשנת 1981 החליט דני גולדשטיין, שהיה בעיצומה של כתיבת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, להקים את "פורמולה שירותי תוכנה" (ב-2001 שונה שם החברה למטריקס אי.טי. שירותי תוכנה בע"מ), החברה צמחה במהירות וסיפקה שרותי תכנה לחברות ישראליות גדולות כגון מקורות, בזק ואגד.
בשנת 1985, לאחר שלחברה הצטרף גדי גולדשטיין, אחיו של דני, הם ייסדו את "פורמולה מערכות", שהפכה במהרה לחברת החזקות השולטת בקבוצה של חברות תוכנה שהוקמו או נרכשו ופותחו. בשנת 1991 ביצעה "פורמולה מערכות" הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1992 הפכה לקבוצת שירותי התוכנה השנייה בגודלה בישראל, לאחר טכם, בעקבות רכישת שני בתי תוכנה מהגדולים בישראל, "אפליקום מערכות" ו"קום תעשיות תוכנה". באותה עת גם החזיקה בחברת "אלייטק", שפעלה בתחום שירות התקשרות, פעילות שנמכרה ב-1997.
בפברואר 1997 רכש בנק ההשקעות האמריקאי מריל לינץ' 10% ממניות החברה, שהחלו להיסחר גם בבורסת נאסד"ק בניו יורק.
בשנת 2001 פיצל גולדשטיין את משוב מחשבים מתוך פורמולה מערכות, שהמשיכה להחזיק בחברות הציבוריות שבקבוצה. חברות ההזנק שבקבוצה רוכזו במשוב מחשבים, ששמה שונה לפורמולה ויז'ן טכנולוגיות.
בספטמבר 2006 רכשה חברת אמבלייז את השליטה בחברת פורמולה מערכות, בתמורה ל-67 מיליון דולר, לפי שווי של 200 מיליון דולר, ב-54% יותר משווי השוק של פורמולה באותה עת. אמבלייז מימנה את הרכישה באמצעות 40 מיליון דולר שהיו בקופתה ואת שאר הסכום גייסה בהלוואות תמורת שעבוד מניות החברה. לאחר שמכר את חלקו בפורמולה מערכות לידי קבוצת אמבלייז, התמסר דני גולדשטיין לטיפוח חברות ההזנק שבפורמולה ויז'ן טכנולוגיות.
בינואר 2016 רכשו התעשייה האווירית ופורמולה את חברת "TSG IT Advanced Systems" תמורת 50 מיליון דולר. כל אחת מהחברות רכשה 50% מ-TSG, תמורת 25 מיליון דולר לערך. TSG עוסקת בתחום מערכות שליטה ובקרה, מודיעין, הגנת המולדת וסייבר. בין לקוחות הנרכשת: צה"ל, משטרת ישראל, וצבאות וגופי ביטחון בחו"ל. בין היתר לקחה TSG בהקמת מערכת טירת האגם.
בינואר 2017 רכשה פורמולה את מלוא הבעלות בחברת "מיכפל" תמורת כ-22 מיליון דולר. "מיכפל" מפתחת תוכנה לחישוב שכר ומספקת שירותי שכר לכ-8,000 לקוחות בישראל. אחר כך רכשה "מיכפל" 70% ממניות חברת "לירם תוכנות פיננסיות", ובנובמבר 2019 רכשה "מיכפל", תמורת 61 מיליון שקל, את בית התוכנה "יוניק תעשיות" המפתח מספק פתרונות שכר, שירותי תפעול פנסיוני, ניהול קרנות השתלמות ומערכות לניהול נוכחות עובדים.
ביוני 2020 רכשה 80% ממניות אופק צילומי אויר מידי מייסד החברה, אודי פרידלנדר, לפי שווי שוק של 60 מיליון שקל.
באפריל 2021 רכשה את zap Group תמורת 240 מיליון ש"ח בתוספת 60 מיליון ש"ח המותנים בביצועים עתידיים.
ביוני 2022 נפטר מייסד החברה דני גולדשטיין.
תרבות פרימונט
תרבות פרימונט (באנגלית: Fremont culture) או בני פרימונט (Fremont people) הייתה תרבות חומרית פרה-קולומביאנית במערב ארצות הברית של ימינו. בני פרימונט ישבו במדינת יוטה של ימינו ובחלקים קטנים של אריזונה, נבדה, איידהו, ויומינג וקולורדו בתקופה שבין 1,550–600 שנים לפני זמננו (בערך שנת 400 לספירה ועד בערך שנת 1350). תרבות זו הייתה סמוכה לתרבות אנשי הפואבלו הקדומים ששכנו מדרום, והתקיימה פחות או יותר במקביל אליה. את הכינוי לתרבות זו טבע ב-1931 נואל מורס (Noel Morss), סטודנט לאנתרופולוגיה, על שם הנהר פרימונט ביוטה שלידו הוא גילה את האתרים הראשונים של תרבות זו. הנהר עצמו קרוי על שם חוקר הארצות והפוליטיקאי האמריקני ג'ון פרימונט.
אורח חיים ומאפייני התרבות
בני פרימונט לא בנו פואבלו מורכבים, שלא כמו שכניהם מדרום כדוגמת אנשי הפואבלו הקדומים. הם התגוררו בבתים קטנים שלעיתים קרובות קובצו לכפר קטן. לעיתים הם עשו שימוש במערות או במחסה סלעים. על הרמות כללו כפרי בני הפרימונט מבני אחסון ומעט בתים חפורים. שכוסו במוטות ומעליהם הונח סבך צמחייה. עבור המבנים השתמשו בני פרימונט באבן לא מסותתת, שהונחה בדרך כלל ללא טיט מחבר. הם גם השתמשו בלבני חמר.
מרבית בני פרימונט חיו ביחידות קטנות של משפחה מורחבת שכללו כפרים, ובהם בין שניים לתריסר מבנים של בתים חפורים, שרק מעטים מהם היו מיושבים בפרק זמן מסוים. עם זאת, קיימים יוצאי דופן לכלל זה (סיבה חלקית מדוע בני פרימונט זכו למוניטין של עם שקשה מאוד להגדירו), כולל כפר גדול במידה יוצאת דופן בעמק פרוואן (Parowan) בדרום-מערב יוטה, הכפר הגדול שנחפר בצורה מקיפה ברכס פייב פינגר (Five Finger Ridge) בפארק המדינתי האינדיאני פרימונט (ראו בהמשך) ואחרים. כולם יוצאי דופן בכך שהתקיימו במשך זמן רב, או שהתגוררו בהם תושבים רבים, 60 או יותר בכל רגע נתון, או שניהם.
כמה היבטים משותפים של תרבותם החומרית מחזקים את ההשערה שבני תרבות זו היו בני קבוצה אתנית אחת:
היסטוריה
האתרים העתיקים ביותר של בני פרימונט שוכנים בעמק פרוואן (Parowan) בדרום-מערב יוטה, והם מתוארכים סביב שנת 450 לספירה. הם כוללים מספר מבנים גדול יחסית (בין 10 ל-20) בהשוואה לכפרי פרימונט אחרים מאוחרים יותר. המבנים כוללים בתים חפורים קרובים שנחפרו לעומק של 60 סנטימטרים מכוסים בסבך שכוסה בטיח, ומבני אחסון מלבני חמר.
סביב שנת 650 לספירה, כבר שכנו בני פרימונט באזור שהוא כיום המונומנט הלאומי דינוזאור והופיעה קבוצה חדשה של בני פרימונט ביוטה וקולורדו המכונה קבוצת יואינטה (על שם הרי יואינטה). האתרים שלהם שוכנים במקומות גבוהים על רכסים. ייחודם בכך שלא ייצרו צלמיות אנושיות. הם עסקו מעט בחקלאות, אבל הסתמכו בעיקר על ציד ולקטנות. סביב שנת 800 לספירה עברה קבוצת יואינטה שינויים משמעותיים: כפרים גדולים יותר שכללו עד 20 מבני מגורים ואחסון מאבן או מלבני חמר שנבנו סמוך לעמקים גדולים שאפשרו חקלאות נרחבת.
מיכאיל רום
מיכאיל איליץ' רוֹם (ברוסית: Михаил Ильич Ромм; 24 בינואר 1901 – 1 בנובמבר 1971) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי ממוצא יהודי.
תרבות פרימונט
היסטוריה
סביב שנת 700 לספירה הופיעה קבוצה חדשה של בני פרימונט המכונה קבוצת סן רפאל (על שם קמר סן רפאל) שבניה שכנו ביוטה וקולורדו. בכפרים של קבוצה זו היו בתים חפורים שרוצפו בלוחות אבן, מבני אבן שכללו מספר חדרים ואסמים בנויים לבני חמר בצורת כיפה. קבוצה זו שמה דגש על יצירת דמויות אנוש הן בצלמיות החרס והן באמנות הסלע. הדמויות כוירו וצוירו תוך הקפדה על פרטים כדוגמת הבעות פנים, סגנון שיער, תכשיטים וביגוד, וניתן להבדיל בין דמויות גברים ונשים.
מיכאיל רום
חייו
מיכאיל רום נולד בעיר אירקוטסק, שאליה הוגלתה משפחתו לאור פעילות מהפכנית נגד השלטון הצארי. בשנת 1910 עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוא לחם בשורות הצבא האדום. לאחר סיום שירותו החל ללמוד פיסול במוסקבה. בשנת 1931 החל לעבוד באולפני הקולנוע מוֹסְפילם.
את סרטו הראשון ביים בשנת 1933 ובסרט זה הצטלמה לראשונה פאינה רנייבסקיה. בשנת 1934 קלימנט וורושילוב, שר ההגנה הסובייטי, היה מעוניין בסרט על הצבא האדום. בימוי הסרט הוטל על רום, והסרט יצא לאקרנים בשנת 1936. במהלך הצילומים הכיר רום את ילנה קוזמינה, שהשתתפה בסרט, והם התחתנו. בהמשך היא השתתפה במספר סרטים של מיכאיל רום.
תרבות פרימונט
היסטוריה
סביב שנת 1000 התפתחה תרבות פרימונט בקניון ריינג' קריק בדרום-מזרח יוטה. נתגלו בו צלמיות חרס באורך 15 סנטימטרים שגופן טרפזי ומהן ניתן ללמוד כי הנשים קלעו את שערן בצמות קטנות מגולגלות ולבשו סינרים והגברים לבשו אזור חלציים. מהצלמיות גם ניתן להסיק שהגברים והנשים נהגו לצבוע את פניהם. את היבול נהגו התושבים לאחסן באסמים שנבנו בנקיקים בקירות הקניון בגובה של יותר מ-30 מטרים. האסמים הוסוו באמצעות בניה מלבני חמר אדומות שהשתלבו בגוון של קירות הקניון. בני הפאיוט הדרומיים שהתיישבו במקום שנים אחר-כך האמינו שננסים בנו את האסמים וכינו אותם "בקתות מוקי" (Moki Huts), כשמוקי הוא ננס בשפתם, כינוי מקובל באזור למבנים אלה גם כיום.
מיכאיל רום
חייו
בשנים 1937 ו-1939 ביים שני סרטים על מהפכת אוקטובר. הסרטים בוימו תוך השגחה צמודה של יוסיף סטלין וזכו לתמיכתו. גם בהמשך ביים רום מספר סרטים על ולדימיר לנין, יתרונות המשטר הסובייטי וכולי.
תרבות פרימונט
היסטוריה
מבני המגורים בריינג' קריק היו בתים חפורים גבוה בקירות הקניון. קרקעית הבית נחפרה לעומק של 60 סנטימטרים. במרכזו הוצבו ארבעה מוטות מאשוח או אשוחית, שלקצותיהם חוברו קורות במאוזן אליהם חוברו מוטות באלכסון ועליהם הונחו בולי עץ, ענפים וסבך צמחייה והכל כוסה בטיט. צורת הבית הייתה חרוטית כשבגג היה חור ששימש הן לכניסה לבית באמצעות סולם והן כארובת עשן.
מיכאיל רום
חייו
בשנת 1938 החל ללמד ב-VGIK, ועבד שם עד יום מותו. בין תלמידיו היו במאים סובייטים מפורסמים כמו אנדריי טרקובסקי, ניקיטה מיכלקוב, וסילי שוקשין וגרגורי שוחראי.
תרבות פרימונט
היסטוריה
סביב 1200 הקימו בני פרימונט כפר גדול של בתים חפורים עגולים או כמעט רבועים ברכס פייב פינגר ביוטה. הם גם חרתו ציורים רבים על קירות הסלע.
מיכאיל רום
חייו
בשנת 1961 הוא ביים את הסרט "תשעה ימים של שנה אחת", שזכה לתואר הסרט הטוב ביותר בשנת 1962 וזכה בפרסים בפסטיבלים לקולנוע.
תרבות פרימונט
היסטוריה
סביב שנת 1250 החלו בני פרימונט להתיישב במערת מנטל (Mantle's Cave) בצפון-מערב קולורדו. בתוכה הם בנו כ-40 חדרי אחסון, אסמים מאבן, בתים חפורים שרצפתם מרוצפת באבן. בין השאר נתגלה כיסוי ראש עשוי מ-370 נוצות של נקר.
בקולורדו הוחלפה תרבות פרימונט על ידי בני היוט שעקרו לקולורדו מאזור המישורים הגדולים סביב שנת 1300 לספירה. בני פרימונט גורשו או נטמעו בקרבם.
מה עלה בגורלם?
מחקרים אחרונים הראו שבני פרימונט היו בין אבותיהם הקדמונים של כמה שבטי אינדיאנים של ימינו במערב ארצות הברית, אבל לאן נעלמו וכיצד הם השתלבו במסורות אחרות הן שאלות שהתשובות הנוכחיות עליהן הן בגדר ספקולציות. ייתכן שחלק מאנשי פרימונט עקרו לדרום-מרכז איידהו, בעוד שאחרים היו אולי בין האבות הקדמונים של תרבות דיסמל ריוור (Dismal River culture) המאוחרת יותר בנברסקה וקנזס. אלו שחיו קודם בדרום יוטה אולי היגרו דרומה והצטרפו לקהילות אנשי הפואבלו הקדמונים, שגם הם כבר היו במצוקה. אחרים אולי נטמעו בחבורות הציידים-לקטים דוברי השפות הנומיות שהיגרו לאזור מדרום-מערב.
מיכאיל רום
חייו
רום זכה בעיטור לנין פעמיים (1938, 1967), בתואר אמן העם בשנת 1950 ובפרסים נוספים.
תרבות פרימונט
אתרים
בין האתרים הבולטים של תרבות פרימונט מצויים:
מיכאיל רום
חייו
מיכאיל רום נפטר ב-1971 במוסקבה, בגיל 70, ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עיצור שיני, חוכך, אטום
עיצור שיני, חוכך, אטום הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא תטא יוונית קטנה /θ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>T</tt>. זהו הצליל הישן ל- ת|ת"ו רפה, וניתן היה לשמוע אותו בהגיות העברית המקראית והטברנית. זהו צליל האות הערבית ث , וצליל שילוב האותיות Th בשפה האנגלית במילה כגון Path. עיצור זה היה קיים בפרוטו-שמית והיה אחד הצלילים של האות שי"ן. ניתן היה לשמוע אותו בפרוטו-שמית במילים שַׁאֲרָה, שָׁב, שְׁנִיָה, שָׁבַר, שָׁד, שׁוּעָל, שָׁעָר, שָׁכֹל, שָׁכַל, שְׁלֹשָה, שֶׁלֶג, שָׁם, שְׁמוֹנֶה, שׁוֹר ושׁוּם.
חוריי אוברפלאקיי
חוריי אוברפלאקיי (בהולנדית: Goeree-Overflakkee) הוא אי הדלתה הדרומי ביותר במחוז דרום הולנד שבהולנד. האי מופרד מהאיים פורן פוטן והוקסה וורד על ידי מפרץ הרינגפליט, מהחלק היבשתי של מחוז צפון בראבנט על ידי מפרץ פולקרק ומהאי סכון-דיוולנד על ידי אגם חרפילנגן.
ב-2013 הוכרז האי כרשות מקומית שכוללת ממערב למזרח את הרשויות המקומיות לשעבר של חודרידה, דירקסלנד, מידלהרניס ואוסטפלקה. העיירות הגדולות ביותר בשטח האי הן סומלסדק, מידלהרניס, אודורפ ודירקסלד.
למרות היותו של האי חלק ממחוז דרום הולנד, הנוף והשפה שלו קשורים יותר לזיילנד מאשר להולנד. על האי מדוברים ניבים של השפה הזילנדית.
נגוזי אוקונג'ו-איוולה
נְגוֹזִי אוֹקוֹנְג'וֹ-אִיוולָה (באנגלית: Ngozi Okonjo-Iweala; נולדה ב-13 ביוני 1954) היא כלכלנית, פוליטיקאית ודיפלומטית ניגרית-אמריקאית, שמכהנת מאז מרץ 2021 כמנכ"לית ארגון הסחר העולמי. היא כיהנה כשרת האוצר של ניגריה בשנים 2011–2015 ולפני כן בשנים 2003–2006. היא הייתה גם שרת החוץ של ניגריה למשך חודשיים בשנת 2006. עוד לפני שהחלה בקריירה הפוליטית שלה בניגריה, היא פיתחה קריירה ככלכלנית ומנהלת בבנק העולמי. בשנים 2007–2011 היא חזרה לארגון וכיהנה כמנהלת, אחראית על פעילות הארגון באפריקה, דרום ומרכז אסיה ואירופה.
השכלה וחיים אישיים
אוקונג'ו-איוולה היא בת לשבט האיגבו, קבוצה אתנית שמקורה בדרום מזרח ניגריה. כילדה חוותה את מוראות מלחמת ביאפרה, בה לחם אביה כקצין בכיר למען עצמאות החבל.
ב-1977 סיימה אוקונג'ו-איוולה בהצטיינות תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. את הדוקטורט בפיתוח כלכלי אזורי קיבלה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1981. היא נשואה ואם לארבעה.
קריירה
לאוקונג'ו-איוולה קריירה של כ-25 שנים בבנק העולמי. ב-15 ביולי 2003 היא מונתה לשרת האוצר בקבינט של נשיא ניגריה, אולוסגון אובסנג'ו. באוקטובר 2005 היא הובילה את המשא ומתן של המשלחת הניגרית עם מועדון פריז. המשלחת השיגה הסכם שהפחית את החוב החיצוני של ניגריה ב-30 מיליארד דולר. כחלק מההסכם התחייבה ניגריה לשלם חובות בסך 12 מיליארד דולר, בתמורה למחיקת חוב בסך 18 מיליארד. קודם לתשלום החלקי של החוב ולמחיקת חלקו האחר, הוציאה ניגריה כמיליארד דולר בשנה בלי לקצץ כלל מהקרן.
אוקונג'ו-איוולה הנהיגה גם את הנוהל לפיו כל אחת ממדינות ניגריה מפרסמות בעיתונות את ההקצאה החודשית של הכספים שהתקבלו מהממשלה הפדרלית. התנהלות זו קידמה בצורה משמעותית את השקיפות הגוברת בממשל. היא גם סייעה בהשגת דירוג האשראי הראשון בתולדות המדינה (BB מינוס), שהעניקו לה סטנדרד אנד פורס ופיץ'.
מחלוקת התעוררה סביב מינויה של אוקונג'ו-איוולה למשרת שרת האוצר, עקב תשלום שכרה בדולרים. שכרה הגיע ל-240,000 דולר, לעומת שכר בסיס של 6,000 דולר. המחלוקת הייתה חוד החנית של הדיווחים בתקשורת אודות הרפורמה, אם כי אוקונג'ו-איוולה חשה כי מבקריה נהגו כלפיה בחוסר צדק עקב האופי הזמני של התשלומים שמקורם היה בקרן נתמכת תרומות הקשורה לממשלה. ב-20 ביולי 2007 פסק בית המשפט לערעורים כי תשלום השכר לא נעשה במסגרת החוק הניגרי והורה לאוקונג'ו-איוולה להחזיר את ההפרש לאוצר המדינה. הן הממשל הפדרלי, הן אוקונג'ו-איוולה ערערו לבית המשפט העליון וההליך המשפטי עודנו תלוי ועומד.
בשנת 2006 כיהנה אוקונג'ו-איוולה כשרת החוץ של ניגריה במשך חודשיים. היא התפטרה ב-3 באוגוסט 2006, לאחר העברתה הפתאומית מתפקיד ראש הצוות הכלכלי של ניגריה על ידי הנשיא לשעבר אולוסגון אובסנג'ו. בשנת 2007 נחשבה מועמדת להחליף את פול וולפוביץ בתפקידו כנשיא הבנק העולמי.
ב-4 באוקטובר 2007 מונתה אוקונג'ו-איוולה על ידי רוברט זליק, נשיא הבנק העולמי, למשרת מנכ"לית בבנק (managing director). המינוי נכנס לתוקפו ב-1 בנובמבר אותה שנה. במסגרת תפקיד זה היא הייתה אחראית על תקציב של 81 מיליארד דולר, שהבנק העולמי הפנה לפרויקטים באפריקה, דרום ומרכז אסיה ואירופה. היא הייתה אחראית למספר מיזמים שקשורים בעוני ובמחסור במזון, בזמן המשבר הכלכלי העולמי שהחל בשנת 2008. בשנת 2012 נחשבה למועמדת להחליף את רוברט זליק כנשיא הבנק העולמי, כשזה יסיים את תפקידו ביוני 2012, מינוי בו זכה לבסוף האמריקאי ג'ים יונג קים.
ב-2011 מונתה אוקונג'ו-איוולה על ידי נשיא ניגריה גודלאק ג'ונתן בשנית למשרת שרת האוצר, כאשר היא אוחזת בתיק המורחב של השרה לתיאום כלכלי. היא ספגה ביקורת על הסרת הסובסידיה על הדלק על ידי ממשלת ניגריה, אשר הובילה למחאת "לכבוש את ניגריה" בראשית ינואר 2012. המוחים דרשו את שאוקונג'ו-איוולה תפוטר. במהלך כהונתה כשרה הדגישה אוקונג'ו-איוולה את הצורך להפחית את ההוצאות הקבועות של המדינה שהיוו 74% מהתקציב הלאומי ולהגדיל את ההון המוקצב לפרויקטים אשר יכולים לשפר את מצב האבטלה שהייתה בשיעור של 14% מכוח העבודה. היא קידמה רפורמות במערכת הפיננסית וביחס לנשים ונערות. ב-2014 שינתה ניגריה את אופן חישוב התוצר המקומי, ובעקבות זאת עקפה ניגריה את דרום אפריקה והייתה לכלכלה הגדולה באפריקה.
לאחר שתמה כהונתה בממשלת ניגריה, בשנים 2015–2016, הייתה חברה בוועדה הבינלאומית למימון הזדמנויות השכלה בעולם (International Commission on Financing Global Education Opportunity). בינואר 2016 הייתה ליושבת הראש של GAVI, שותפות ציבורית-פרטית שמטרתה להגביר את הגישה של אנשים במדינות עניות לחיסונים. באפריל 2017 הייתה לחברה בקבוצת אישים בעלי שם, שהוקמה על ידי ה-G-20, שעוסקת בממשל פיננסי גלובלי (G20 Eminent Persons Group on Global Financial Governance). ביולי 2017 ייסדה את NOI-Polls, ארגון שעורך סקרים בניגריה, בשיתוף עם גאלופ וחברות אחרות. שם הארגון הוא ראשי תיבות של שמה. מאז 2019 היא חברה בוועדה הבינלאומית של אונסק"ו לעתיד החינוך (International Commission on the Futures of Education). היא ייעצה לארגוני גלובלים בתחום הבריאות ולקרן המטבע הבינלאומית.
עונת 2017/2018 בלה ליגה
עונת 2017/2018 הייתה העונה ה-87 במסגרת הלה ליגה, הנקראת "לה ליגה סאנטנדר" עקב חסות מסחרית. העונה התחילה ב-18 באוגוסט 2017 והסתיימה ב-20 במאי 2018.
נגוזי אוקונג'ו-איוולה
קריירה
בשנת 2019 קיבלה אוקונג'ו-איוולה אזרחות אמריקאית. ביוני 2020 הכריז נשיא ניגריה מוחמדו בוהארי שאוקונג'ו-איוולה היא המועמדת שלו לתפקיד מנכ"לית ארגון הסחר העולמי. מינויה עוכב בשל התנגדות נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, אך זכה לתמיכתו של מחליפו ג'ו ביידן. במרץ 2021 היא החלה בתפקידה כמנכ"לית הארגון. היא האישה הראשונה והאדם הראשון מאפריקה שעומד בראש הארגון.
עונת 2017/2018 בלה ליגה
מליגת המשנה עלו לבאנטה, חטאפה וז'ירונה.
נגוזי אוקונג'ו-איוולה
פרסים ואותות הוקרה
אוקונג'ו-איוולה זכתה במספר רב של פרסים, אותות הצטיינות והוקרה. ביניהם ניתן למנות:
עונת 2017/2018 בלה ליגה
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-25 בתולדות המועדון. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על סביליה (שסיימה כסגנית בגביע הספרדי) בסיכום מפגש אחד שנערך בטנג'יר שבמרוקו בתוצאה- 1:2.
דפורטיבו לה קורוניה, לאס פלמס ומלאגה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
קבוצות
בעונה לקחו חלק 20 קבוצות - 17 קבוצות ששיחקו בעונת 2016/2017, אליהן הצטרפו לבאנטה, חטאפה וז'ירונה, שעלו מהליגה הספרדית השנייה.
כדורגלנים מצטיינים
פרס הפיצ'יצ'י למלך השערים של העונה: ליונל מסי ( ארגנטינה), ברצלונה, שכבש 34 שערים. בנוסף לכך זכה מסי גם בנעל הזהב האירופית.
פרס ה"זאמורה" לשוער שספג הכי פחות שערים העונה הוענק: יאן אובלק ( סלובניה), אתלטיקו מדריד, שספג 22 שערים.
"פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: יאגו אספס ( ספרד), סלטה ויגו, שכבש 20 שערים וזכה בתואר בפעם השנייה ברציפות.
פרסי LFP הוענקו ל:
הוגו בניוף
הוגו בניוף (באנגלית: Victor Hugo Benioff; 14 בספטמבר 1899 - 29 בפברואר 1968) היה סייסמולוג ופרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא זכור בעיקר בשל מחקריו על מיפוי רעידות אדמה בעומק האוקיינוס השקט.
סייסמולוגיה
בניוף נחשב גאון בתכנון של מכשירים למדידת רעידות אדמה. אחד המכשירים הראשונים שלו, שנוצר ב-1932, היה הסייסמוגרף של בניוף, החש בתנודות של כדור הארץ. מפורסם לא פחות הוא מכשיר המתח של בניוף הרושם את התמתחות פני כדור הארץ. אחד ההישגים האחרונים שלו היה שיפור בסייסמוגרף שלו שאפשר לסייסמולוגים לקבל מידע על הגורמים לרעידות אדמה בעומק רב.
בניוף הבחין שהמקור לרעידות אדמה מצוי באזור הפחתה עמוק מתחת ללוח הטקטוני כשהוא מתרחק משקעים אוקייניים. הוא הבין מתוך מיקומם של מקורות רעידות האדמה כי הם מציינים את המיקום של חלק הלוח הטקטוני שכבר עבר הפחתה. משום כך מכונה תחום מוקדן של רעידות אדמה באזור הפחתה אזור בניוף על שמו.
מוזיקה
מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עבד בניוף על יצירת כלי נגינה אלקטרוניים, בייחוד פסנתר, כינור וצ'לו. הוא עסק בפיתוח כלי נגינה אלו כל חייו, מתוכם כ-20 שנים יחד עם הפסנתרנית רוזלין טורק וכמו כן, לקראת ערוב ימיו עם חברת הפסנתרים של בלדווין.
ביו-האקרים (סדרת טלוויזיה)
ביו-האקרים (בגרמנית: Biohackers) היא סדרת טלוויזיה גרמנית שהופקה על ידי נטפליקס ומשווקת כסדרה מקורית של נטפליקס. הסדרה עלתה לשידור בכורה ב-20 באוגוסט 2020.
הפקה
בנוסף לאתר הצילומים העיקרי באוניברסיטת פרייבורג, רוב העונה הראשונה צולמה באולפנים במינכן. הצילומים החלו במאי 2019 והושלמו בספטמבר 2019.
ההפקה מומנה חלקית בסכום של 400,000 יורו מקרן Motion Picture הגרמנית וחברת קידום התקשורת הבווארית FilmFernsehFonds Bayern, שמימנה חלקית גם את סדרת הטלוויזיה של נטפליקס אפל.
הפצה
ששת פרקי העונה הראשונה היו אמורים לצאת במקור ב -30 באפריל 2020. עם זאת, נטפליקס החליטה לדחות את ההשקה עקב ההתמקדות הציבורית במגפת COVID-19, מכיוון שחלק מהסצינות מהתוכנית עלולות להתפרש באופן שגוי כהקשר למגפה. לבסוף, ב-20 באוגוסט 2020 הסדרה שוחררה לצפייה ישירה. ב-9 ביולי 2021 החלה הקרנת העונה השנייה.
חוק ברלין הגדולה
חוק ברלין הגדולה (או "ברלין רבתי"; בגרמנית: Groß-Berlin-Gesetz), בשמו המלא החוק על יצירת קהילה עירונית חדשה ברלין (בגרמנית: Gesetz über die Bildung einer neuen Stadtgemeinde Berlin) היה חוק שהתקבל על ידי הממשל הפרוסי ב-1920 והרחיב מאוד את גודלה של עיר הבירה הגרמנית ברלין.
היסטוריה
ברלין הייתה חלק מפרובינציית ברנדנבורג מאז 1815. ב-1 באפריל 1881, הפכה העיר למחוז העירוני ברלין (Stadtkreis Berlin), מחוז עירוני נפרד מברנדנבורג. חוק ברלין הגדולה הועבר על ידי הפרלמנט הפרוסי ב-27 באפריל 1920, ונכנס לתוקף ב-1 באוקטובר באותה שנה. האזור שנקרא בשעתו "ברלין הגדולה" רכש שטחים מפרובינציית ברנדנבורג, והוא מורכב מהשטחים הבאים: החוק הגדיל את שטחה של ברלין פי 13, מ-66 קמ"ר ל-883 קמ"ר והאוכלוסייה הוכפלה מכ-1.9 מיליון לכמעט 4 מיליון איש; כמעט 1.2 מיליון מתושבים חדשים אלה הגיעו משבע העיירות המקיפות בלבד. "ברלין הגדולה" חולקה ל-20 רבעים (Verwaltungsbezirke): באמעות החוק החדש, ניתן היה ליישם תכנון ערים משולב בכל ברלין הגדולה. יישום החוק היה בסיס חשוב לעלייתה של ברלין כמרכז התרבותי של אירופה בשנות ה-20.
מלבד שינויים קלים, גבול העיר המוגדר בחוק הוא אותו גבול כמו בעשור השני של המאה ה-21, אף על פי שהאופי שלו השתנה מספר פעמים במשך השנים. בתחילה היה זה גבול מוניציפלי בלבד, אך הוא הפך לקו תיחום בין אזורי הכיבוש אחרי 1945, ולחלק ממסך הברזל לאחר 1949, כשחומת ברלין לאורכו בין 1961 ו-1990. מאז איחודה מחדש של גרמניה זהו הגבול בין עיר-המדינה ברלין למדינת ברנדנבורג.
אנוואר גרגאש
אנוואר מוחמד גרגאש (או אנוואר מוחמד קרקאש, בערבית: أنور محمد قرقاش; נולד ב-28 במרץ 1959, דובאי) הוא פוליטיקאי אמירתי המכהן כשר המדינה לענייני חוץ של איחוד האמירויות הערביות.
ביוגרפיה
גרגאש קיבל תואר ראשון בשנת 1981 ותואר שני בשנת 1984 במדעי המדינה מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1990 קיבל דוקטורט מקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא בן למשפחת גרגאש, אחת ממשפחות המסחר הבולטות בדובאי. משפחת גרגאש היא חלק מהמיעוט ההוואלה באיחוד האמירויות.
פעילות ציבורית
בשנת 1985 החל את דרכו כחבר פקולטה באוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות בה עבד עד לשנת 1995. בשנים 1995 עד 1999 עבד כעורך ניהולי של כתב העת למחקרים אסטרטגיים, ובשנים 1995 עד 2006 כיהן כמנכ"ל חברת גרגאש.
החל מאוגוסט 2006 עד לפברואר 2007, עמד בראש ועדת הבחירות הלאומית של איחוד האמירויות.
בפברואר 2008, מונה לשר במשרד החוץ.
באוגוסט 2020 הושגו הסכמות בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות שיגובשו להסכם איחוד האמירויות-ישראל לקראת נורמליזציה וכינון יחסים דיפלומטיים כחלק מהסכמי אברהם. בעקבות פרסומים כי ההסכם הושג בעקבות ויתורים ישראליים על סיפוח יהודה ושומרון ועל זכות הוטו למכירת נשק למדינות זרות ובהם מטוסי קרב מסוג F-35 לייטנינג II, תמך גרגאש בבקשה וציין כי היא לגיטימית.
הוקרה
בשנת 2017, זכה בפרס "Distinguished Alumni Achievement" מטעם אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. באותה השנה זכה בפרס אבו דאבי על פעילותו הציבורית.
אבי רוניס
אבי רוניס (12 בפברואר 1951 - 6 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגה ו' בגדוד 74 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, במהלכם הוא נהרג. רוניס עוטר בצל"ש הרמטכ"ל עבור תפקודו ביום הלחימה הראשון וסיוע בבלימת המאמץ הראשוני של הצבא הסורי.
בפברואר 1970 התגייס רוניס לצה"ל ושירת בחיל השריון, הוא עבר טירונות והמשיך לקורס מפקדי טנקים, קורס סיירי שריון וקורס קציני שריון. לאחר מספר חודשים בהם שירת רוניס בתור מדריך שריון, הוא ביקש לשרת בחטיבה 188 והוא הוצב בתור סגן מפקד פלוגה ו' של גדוד 74. בפברואר 1973 קיבל את הפיקוד על הפלוגה. רוניס בילה את רוב החופשות שלו מהצבא בעבודה במשק בחפציבה. מספר שבועות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים התחתן עם זהר, חברת קיבוץ חפציבה.
מלחמת יום הכיפורים
עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, הייתה פלוגה ו' בפיקודו מפוצלת לאורך עמדות בגזרה הדרומית של רמת הגולן. מחלקה 1 הוצבה באזור צומת רפיד מזרחית לתל פארס, מחלקה 3 הוצבה בקצה הדרומי של הגזרה בין תל סאקי למוצב 116 ומחלקה 2 הוצבה באזור הג'וחדר דרומית למוצב 115. טנקו של רוניס ביחד עם שני טנקי מפקדת הפלוגה ניצבים בעמדות סמוכות למוצב 115 במרכז הגזרה הפלוגתית, לצד אחת מחלקה 2 בפיקודו של סג"ם נתי לוי.
סמוך לשעה 14:00 מגיע רוניס עם טנקי פלוגתו לרמפות הגנתיות לאורך הגזרה, מעמדת השליטה שלו צופה רוניס אל עבר טורי השריון הסורי שהתקדמו לגבול הישראלי. תחת הפגזה קשה ומדויקת של הארטילריה הסורית, ניהל רוניס את פלוגתו ודיווח למפקד הגדוד על התנהלות הקרב. לאחר כשעה טנקי הפלוגה מתחילים לירות פגזים על הטנקים הסורים המתקדמים ולקראת 16:00 כוחות סוריים קדמיים מתחילים להגיע לקווי ההגנה ומוצבי צה"ל בגזרה. בשעה זו נפגע טנקו של רוניס במתלים, מה שמנע ממנו להניע את הטנק ימינה ושמאלה, אך רוניס נותר בעמדתו השלטת וממשיך לנהל את הקרב.
בסביבות השעה 17:15, לאחר רדת החשיכה, נלחם טנקו של רוניס בעמדה חשופה בסמוך למוצב 115. סביב המוצב מתחילים טנקים סורים לפרוץ את עמדות ההגנה ואף לעבור את מוצב 116 מצפון. לאחר שחזר וביקש תגבורות לאזור כדי לסייע למאמצי הבלימה, נשלח כוח מגדוד 82 של חטיבה 7. בינתיים המשיך רוניס לעלות ולרדת מעמדות חשופות בניסיון להילחם בטנקים סורים ולדווח על התנהלות הקרב. לקראת השעה 17:45 נפגע טנקו של רוניס בשנית, הוא קפץ ממנו ועבר לטנק אחר איתו הוא עלה שוב לעמדת תצפית חשופה, שם הוא נפגע שוב על ידי פגז חודר שריון ונהרג במקום.
ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
הכתם האנושי
הכתם האנושי (באנגלית: The Human Stain) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי פיליפ רות, שיצא לאור בשנת 2000. הרומן מתרחש באזור הכפרי של ניו אינגלנד בשנת 1998, שבה הייתה ארצות הברית עסוקה בפרשת מוניקה לווינסקי. המספר ברומן הוא נתן צוקרמן, סופר בדיוני בן 65 המופיע ברומנים נוספים מאת רות, והוא חושף בהדרגה את תולדותיו של קולמן סילק, פרופסור בדימוס ללימודים קלאסיים.
תמצית העלילה
זמנה, מקום התרחשותה ואווירתה של העלילה מתוארים בפתח הרומן:
קולמן סילק היה פרופסור ללימודים קלאסיים בקולג' אתֶנה שבהרי ברקשייר במערב מסצ'וסטס ודיקן הסגל בקולג' זה. לאחר ששאל את תלמידיו אודות שני סטודנטים שנעדרו משיעוריו מתחילת השנה "הם קיימים או שהם שדים שחורים ?" נאלץ לפרוש, משום שהואשם בגזענות, אף שבפיו היה זה סתם ביטוי למי שאינו נראה. בזעמו הרב על העוול שנגרם לו, שלדבריו אף גרם למותה הפתאומי של אשתו, הוא דורש משכנו, הסופר נתן צוקרמן, שיספר את סיפורו.
סילק מנהל רומן עם פוניה פארלי, עובדת ניקיון בקולג' שגילה כחצי מגילו. הוא מספר לצוקרמן על כך:
בעקבות רומן זה סילק מקבל מכתב אנונימי שבו נאמר: "כולם יודעים שאתה מנצל מינית אישה מוכה ואנאלפביתית שהגיל שלה חצי מגילך". סילק מזהה ללא קושי שכותבת המכתב היא דלפין רוּ, עמיתתו לקולג' שאותה קיבל לעבודה אך לאחר מכן התעמת אִתה, בין השאר על כך שסטודנטית הלומדת אצלו התלוננה בפני רוּ, ברוח התקינות הפוליטית, שמחזות של אוריפידס שהוא מלמד חוטאים ב"השפלת נשים".
דמות נוספת ברומן היא לסטר פארלי, בעלה לשעבר של פוניה פארלי, הסובל מפוסט טראומה בעקבות שירותו במלחמת וייטנאם. במהלך נישואיהם סבלה פוניה מאלימותו. לסטר רואה את פוניה אשמה בשרפה בדירתה שבה נספו שני ילדיהם, והוא עוקב אחריה ומטריד אותה ואת קולמן.
"הכתם האנושי" ביצירתו של רות
"הכתם האנושי" הוא רומן שלישי בטרילוגיה שבה המספר הוא נתן צוקרמן, המופיע בתשעה מספריו של רות ונחשב לאלטר אגו שלו. בטרילוגיה קדמו ל"הכתם האנושי" הרומנים "פסטורלה אמריקנית" משנת 1997, ו"התחתנתי עם קומוניסט" משנת 1998. הטרילוגיה בוחנת את המוסריות האמריקאית דרך עיסוק במלחמת וייטנאם, במקארתיזם, בתקינות פוליטית ובזהות גזעית. רות אמר שנושאים אלה הם רגעים היסטוריים בארצות הברית שלאחר מלחמת העולם השנייה, שלהם ההשפעה הגדולה ביותר על בני דורו.
ההשראה לכתיבת הספר
מבקרי ספרות אחדים, בהם אלה של הניו יורק טיימס, מצאו דמיון בין דמותו של קולמן סילק ובין חייו של אנטול ברויארד, שהיה מבקר ספרות ועורך ספרותי בניו יורק טיימס ונפטר ב־1990. רות שלל בתוקף השערה זאת, וסיפר שכהשראה לכתיבת הספר שימש אירוע בחיי ידידו המנוח של רות, מלווין טומין, שהיה במשך כ־30 שנה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. רות תיאר את האירוע: במהלך הסמסטר טומין שם לב ששניים מהסטודנטים הרשומים בכיתתו לא הגיעו לשיעור כלשהו, ואף לא יצרו אתו קשר להסביר את היעדרותם. הוא שאל בכיתה – בדיוק המילים שרות שם בפיו של קולמן סילק. למילה "spooks" יש שתי משמעויות: באנגלית תקנית פירושה רוחות רפאים, אך בסלנג היא שימשה כינוי גנאי לאפרו־אמריקאים. כיוון ששני הסטודנטים הנעדרים היו אפרו־אמריקאים, נדרש טומין להסביר לשלטונות האוניברסיטה שלא התכוון לשימוש פוגעני במילה. למרבה האירוניה, בעבודתו האקדמית ואף קודם לכן עסק טומין ביחסים בין־גזעיים.
רות הוסיף וכתב: אירוע "שדים שחורים" הוא התקרית המניעה את הספר "הכתם האנושי". זאת ליבת הספר, אין רומן בלעדיה ואין קולמן סילק בלעדיה. כל פרט שאנו לומדים על קולמן סילק במהלך קריאת הספר מתחיל ברדיפתו הבלתי מוצדקת על שפלט "שדים שחורים" בכיתה. בביטוי זה, שנאמר בתום לב, נמצא המקור לכעסו של סילק, לצערו ולנפילתו.
בליס ברויארד, בתו של אנטול ברויארד, הגיבה לדבריו של רות וציינה: "סביר לחלוטין שלרות תהיה המילה האחרונה בשאלה מי שימש השראה לספרו, ואפילו לערפל את מקורותיו אם הוא חפץ בכך, ... אבל אינני סבורה שזה סביר שרות יוכל להכתיב את המסקנות שאנשים אחרים יגיעו אליהן ביחס לדמויות שבספרו".
הוקרה
הספר היה לרב־מכר, וזכה להוקרה ספרותית:
בית ארין
בית ארין (באנגלית: House Arryn) הוא אחד ממשפחות האצולה בסדרת הפנטזיה שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין.
בני ארין מאופיינים בכבוד, בהתאם לאימרה שלהם, רם ונישא ככבוד (באנגלית: As High As Honor). מעוז כוחם הוא טירת קן הנשרים הגבוהה אך הקטנה, הנחשבת בלתי חדירה, והם שולטים על בקעת ארין שבצפון-מזרח וסטרוז. סמלו של בית ארין הוא בז וסהר לבנים על רקע תכול, ואלו צבעי הבית. יחד עם בית טיירל, בית ארין הוא בית האצולה הבכיר היחיד שבו אף אחד מבני המשפחה לא שימש כנקודת תצפית בפרקים. ממזרים שנולדים בבקעה נקראים בשם המשפחה "אבן".
לפני אירועי "משחקי הכס"
הלורד ג'ון ארין, שנישא כבר פעמיים, נישא בפעם לליסה טאלי ורק ממנה הוליד ילד אחרי שני ולדות מתים וארבע הפלות, את רוברט החלש והחולני. כשהיו צעירים, התחנכו אדארד סטארק ורוברט באראתיאון אצל הלורד ארין בקן הנשרים. לכן כשפצח המרד נגד אאיריז השני טארגאריין, "המלך המשוגע", היו בצבא המורדים בית באראתיאון שהוביל את המרד, בית ארין, בית סטארק ובית טאלי. לאחר ניצחונו של רוברט מונה ג'ון ארין לימין המלך, היועץ הקרוב ביותר למלך, ושכנע את בית מארטל שדורן לא תפרוש מהממלכה. במהלך כהונתו ג'ון מגלה שהנסיכים ג'ופרי, מירסלה וטומן באראתיאון הם למעשה תוצאות של גילוי עריות בין סרסיי וג'יים לאניסטר, אך לפני שזכה לחשוף זאת הוא מת בפתאומיות. מותו של לורד ארין הניע את רוברט באראתיאון לפנות לאדארד סטארק בתחילת "משחקי הכס" להחליף את ג'ון המנוח ולהתמנות לימין המלך, מה שהניע את רוב העלילה של הסדרה וגרם בעקיפין למלחמת חמשת המלכים.
בזמן מלחמת חמשת המלכים
אף על פי שהבחירה ההגיונית של בית ארין בהנהגת ליסה, אחותה של קייטלין סטארק, הייתה לתמוך במלחמה באחיינה רוב סטארק, אך במקום זאת שמרה הבקעה על נייטרליות כדי להגן על עצמה מפני פשיטות שבטי הרי הבקעה. לאחר שנרצח ג'ופרי באראתיאון וסאנסה סטארק נאלצה לברוח ממעלה מלך, מבריח אותה אצבעון כדי לפגוש את דודתה ליסה. אצבעון וליידי ליסה נישאים, ולאחר מכן רוצח אצבעון את ליסה ומעליל שזה היה מאליריון, הזמר האהוב על הליידי. כתוצאה מכך הופך אצבעון לריבון הזמני של הבקעה עד שרוברט יגדל מספיק כדי לשלוט בעצמו. חלק מהלורדים של הבקעה, בהם יון רויס ("הארד") ולין קורבריי, מורדים בו, אך הוא פותר את הבעיה הזו ומחזק את מעמדו. לאחר מכן מתכנן אצבעון להשיא את סאנסה להארולד הארינג (המכונה "הארי היורש" כי הוא השני בסדר הירושה לשלטון בבקעה אחרי רוברט החולני) ובכך היא תוכל להיות הליידי של קן הנשרים אם וכאשר רוברט ימות בלי ילדים ותוכל לכבוש בחזרה את וינטרפל.
ג'ון ארין
לורד ג'ון ארין, בנו של הלורד ג'ספר ארין והיחיד מבין שלושת ילדיו אשר העמיד צאצא, היה לורד קן הנשרים, מגן הבקעה, ריבון המזרח וימין המלך של רוברט הראשון באראתיאון. ג'ון נשא שלוש נשים, האחרונה מביניהן הייתה ליסה טאלי שהולידה את בנו היחיד רוברט. כשהגיע ג'ון למעלה המלך וכיהן כימינו של רוברט, הוא קיבל פנייה מאחיו של המלך סטאניס באראתיאון שהתעורר אצלו חשד שהנסיכים ג'ופרי, מירסלה וטומן אינם בניו של המלך רוברט אלא פרי גילוי עריות של המלכה סרסיי לאניסטר ואחיה ג'יימי. ג'ון מחליט לחקור את הנושא ומגלה תוצאות מפתיעות אבל אז מת במפתיע. מילותיו האחרונות של לורד ג'ון ארין לאשתו ליסה היו "הזרע חזק" ("The seed is strong"), שפורש כהתייחסות לרוברט הקטן והחולני, שבכל זאת ישרוד וישלוט בבקעה.
וילם החמישי, נסיך אורנז'
וילם החמישי, נסיך אורנז' (בהולנדית: Willem V van Oranje-Nassau, שמו המלא: וילם בטאבוס, Willem Batavus; 8 במרץ 1748 – 9 באפריל 1806) היה הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית, ונסיך אורנז' בין השנים 1751–1806.
בית ארין
ליסה ארין
ליידי ליסה ארין (לשעבר טאלי) הייתה בתו השנייה של לורד הוסטר טאלי מנהרן והליידי של קן הנשרים. עוד בילדותה בנהרן התאהבה ליסה בבן חסותו של אביה, בן של לורד זוטר בשם פיטר בייליש, והיו ביניהם יחסי חברות ואפילו אהבה. בגלל אהבתה לבייליש כעסה ליסה על אביה כשהשיא אותה ללורד ג'ון ארין הזקן חשוך הבנים במהלך המרד של רוברט. לאחר שישה הריונות כושלים, ילדה ליסה את בנה היחיד רוברט (המכונה גם רובין-חמד), ילד חלוש וחולני. לאחר שג'ון הורעל, כותבת ליסה לאחותה קייטלין סטארק שהיא חושדת כי בית לאניסטר הרעיל את בעלה. במהלך סופת החרבות נישאת ליסה לאהוב ילדותה, פיטר בייליש, וזה מפיל אותה דרך דלת הירח, חור המוביל כ-200 מטר למטה מקן הנשרים ומאשים בכך את הזמר האהוב על ליסה, מאריליון.
וילם החמישי, נסיך אורנז'
ילדותו
וילם נולד בהאג ב-1 בספטמבר 1711, כבנם של וילם הרביעי, נסיך אורנז', ראש הענף הפריזי של בית אורנז'-נאסאו ושל אשתו אן, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך.
בית ארין
רובין ארין
לורד רוברט ארין, בנו היחיד של הלורד ג'ון ארין ואשתו ליסה, לורד קן הנשרים, מגן הבקעה וריבון המזרח. רובין, הוא ילד חולני בן 8, ולכן אירוני שהוא זה ששולט בבקעה ואחראי על מזרח וסטרוז. רובין מתואר כילדותי ומפונק, ולפי הכתוב ינק עד גיל מאוחר מאוד.
וילם החמישי, נסיך אורנז'
ילדותו
ב-22 באוקטובר 1751 מת אביו וילם הרביעי, נסיך אורנז', ווילם עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין שלטו עוצרים במקומו:
בית ארין
נושאי דגלו של בית ארין
נושאי דגלו של בית ארין הם הלורדים של ההר והבקעה, שנשבעו לו אמונים. ביניהם - בית רויס (הענף הבכיר והענף הזוטר) מרונסטון, בית קורבריי מבית הלב, בית סאנדרלנד משלוש האחיות, בית ויינווד מטירת אלוני הברזל, בית טמפלטון מתשעת הכוכבים, בית לינדרלי מיער הנחשים, בית גראפטון מעיר שחף, בית האנטר מהיכל לונגבו, בית רדפורט מרדפורט ובית בלמור משיר-עז.
וילם החמישי, נסיך אורנז'
ילדותו
בנוסף כיהן כעוצר ארנסט לודוויג, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ששימש אף לאחר מכן כיועץ הסתרים של וילם עד לשנת 1784.
שלטונו
בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".
לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".
ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל בית אורנז', בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת.
המלחמות הנפוליאוניות ואחריתו
בשנת 1793 הכריזה צרפת מלחמה על הרפובליקה ההולנדית, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז' מונה למפקד הצבא ההולנדי. בנו וילם פיקד בהצלחה על המערכה בפלנדריה, אולם במאי 1794 הוחלף על ידי פרנץ ונצל, גראף פון קאוניץ-ויטברג על פי דרישת פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. זמן קצר לאחר מכן הצליחו הצרפתים לפרוץ את קווי ההגנה ההולנדיים, וב-18 בינואר 1795 פרצה בהולנד המהפכה הבטאווית. כתוצאה מכך ברח וילם החמישי, נסיך אורנז' לבריטניה יחד עם בני משפחתו, ולמחרת הוכרזה הרפובליקה הבטאווית.
זמן קצר לאחר עזיבתם חזר בנו וילם לאירופה במטרה לפלוש להולנד, אולם נתקל בהתנגדות פרוסית למהלך זה. בשנת 1799 נחת בנו וילם בצפון הולנד, כחלק מפלישה אנגלו-רוסית, אולם נתקל בהתנגדות מצד האוכלוסייה, ולבסוף נאלץ לחזור לבריטניה.
משפחתו
בשנת 1767 התחתן וילם עם וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', בתם של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
יעקב למר
יעקב לֶמֶר הוא חזן חרדי-אמריקאי בולט.
קורות חיים
נולד בברוקלין שבניו יורק להורים חסידי בעלז. אחיו הוא שלום למר. בצעירותו למד חזנות אצל החזן בן ציון מילר והיה הסולן במקהלת בית הכנסת ישראל הצעיר, לאחר מכן למד אצל החזנים דניאל גילדר, יוסף מלובני וברנרד באר, הוא בעל קול טנור והוא שר במספר שפות בהן עברית ויידיש.
בשנת 2010 יצא לאור בהפקת מרדכי סובול אלבום הבכורה שהקליט למר וימלא משאלותינו שבו שר יצירות חזנות עתיקות. בשנת 2014 יצא לאור אלבומו איהי שבת שמוקדש כולו לתפילות וזמירות השבת.
בשנת 2014 שר את ההמנון האמריקני בפתיחת משחק ה-NBA של קבוצת ברוקלין נטס.
JD Sports
JD Sports Fashion plc, (ידוע יותר כ-JD Sports או JD) היא חברת ספורט ואופנה קמעונאות בריטית שהוקמה במקור בבורי, שבמנצ'סטר רבתי, אנגליה. היא רשומה בבורסת לונדון ומהווה חלק ממדד FTSE 100. בשנת 2022 החלה הרשת לפעול בישראל.
הקמת החברה
החברה הוקמה על ידי ג'ון ורדל ודייוויד מאקין. שם החברה קרוי על שם האות הראשונה בשמם של המייסדים (ג'ון ודייוויד – JD). החנות הראשונה הוקמה בבורי שבמחוז מנצ'סטר ב-1981 וסניף שני הוקם ב-1983 בארנדייל, מנצ'סטר. לאחר רכישת 55% ממניות החברה על ידי קבוצת פנטלנד, בעסקה בשווי 44.6 מיליון ליש"ט, התפשטו סניפי החברה במהירות ברחבי אנגליה ובהמשך בעולם כולו.
פעילות בינלאומיות
מעבר לרכישות שביצעה בארצות הברית, רקמה JD Sports מספר שותפויות ורכישות מעבר לים. עד מאי 2009, הקימה 75 סניפים בצרפת. ב-2016, נפתח הסניף הראשון בקואלה לומפור, מלזיה. בסוף אותה שנה, ביצעה החברה את אחת מרכישותיה המשמעותיות ביותר מחוץ לאירופה כשרכשה 80% ממניות הרשת האוסטרלית Next Athleisure ב-6.6 מיליון דולר. צעד זה קנה לה אחיזה בחלק ניכר משוק ההלבשה וההנעלה באוסטרליה. לאחר מכן, המשיכה התפשטות הנוכחות של סניפי החברה במיקומים רבים נוספים בדרום מזרח אסיה:
כמו כן, רכשה החברה 80% מ-Cosmos Sport, שבכרתים בדצמבר 2021. מיזם משותף עם חברה אינדונזית יושלם סופית בסוף שנת 2022.
JD SPORTS ישראל
הרשת פתחה את סניפיה הראשונים בישראל באפריל 2022 ומפעילה שבעה סניפים בראשון לציון, אשדוד, דיוטי פרי נתב"ג, נהריה, באר שבע ואילת. כמו כן, קיימת חנות מקוונת באתר הישראלי המאפשר לרכוש מוצרים אונליין.
חסות לארגוני ספורט
JD Sports היא הספקית הרשמית ונותנת החסות של מספר קבוצות, שחקנים ומועדוני כדורגל באנגליה המוכרים על ידי ההתאחדות הבינלאומית.
חשדות להפרה של דיני התחרות
החברה הייתה מעורבת בשתי פרשות בהן עלה חשד להפרות לכאורה של דיני התחרות. חקירות אלו עדיין מתנהלות בעניין הסניפים הבריטיים של הרשת העולמית.
אלפרד מנסה
אלפרד מנסה (באנגלית: Alfred Mensah; נולד ב-8 באוגוסט 1999 בנקאווקאו שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים
מנסה, התחיל את הקריירה שלו באקדמיה לכדורגל סטורם שבגאנה. ב-1 בינואר 2020 חתם מנסה בסקנדרבו קורצ'ה מליגת העל האלבנית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 79 הופעות ליגה והבקיע 18 שערים.
ב-6 ביוני 2022 חתם מנסה בהפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית, אך כעבור זמן קצר חזר לאלבניה וחתם בפרטיזן טירנה.
Gypsy Heart Tour
Gypsy Heart Tour (בעברית: סיבוב ההופעות לב צועני) היה סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס, שנערך על מנת לקדם את אלבום האולפן השלישי שלה Can't Be Tamed. הוא נערך באמריקה הלטינית, באוסטרליה ובפיליפינים; סיבוב ההופעות החל ב-29 באפריל 2011 בקיטו, אקוודור והסתיים ב-2 ביולי 2011 בפרת', אוסטרליה. סיבוב ההופעות היה הראשון שלה שלא נערך בארצות הברית. סיבוב ההופעות דורג במקום ה-22 במצעד "50 סיבובי ההופעות העולמיים (אמצע השנה) של פולסטאר", והרוויח מעל 26 מיליון דולר.
רקע
סיבוב ההופעות הוכרז על ידי כלי התקשורת ב-21 במרץ 2011, לאחר הופעתה של סיירוס בסאטרדיי נייט לייב. מועדי ההופעות הראשוניים הוכרזו בדרום אמריקה. עד מהרה הוכרזו הופעות באוסטרליה, בפיליפינים, בקוסטה ריקה, בפנמה ובמקסיקו. במהלך ראיון, סיירוס אמרה שהיא לא תערוך הופעות בארצות הברית משום שלא הרגישה בנוח להופיע במדינה. כלי תקשורת רבים האמינו שהחלטה זאת נובעת מחייה האישיים של סיירוס. היא הגיבה:
סיירוס הצהירה כי סיבוב ההופעות לא יהיה באותה האווירה כמו הקודמים שלה. לדבריה, סיבוב ההופעות הקודם שלה, Wonder World Tour, התמקד יותר בתיאטרליות ובשינוי תלבושות. הזמרת רצתה שהמופע יתמקד במוזיקה ויתן לקהל לראות צד אחר בה שאינו מתואר בטלוויזיה. לדבריה, המופע יכלול קטע אקוסטי, יחד עם קבלת בקשות מהקהל.
רשימת השירים
רשימת השירים הזו היא מההופעה שנערכה ב-6 במאי בבואנוס איירס, ארגנטינה. אין כוונה לייצג את כל תאריכי סיבוב ההופעות.
איסור לטמא לאכול קדשים
האיסור לטמא לאכול קדשים הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לאדם טמא לאכול דבר קדוש כמו קרבן.
מקור המצווה וטעמה
בתורה נזכר בפרשת צו שעונשו של טמא שאוכל קודש במזיד, הוא חיוב כרת:. כאשר אכל קודש בשוגג - חייב להביא קרבן עולה ויורד.
אמנם, ישנו כלל תלמודי לפיו 'אין עונשין אלא אם כן מזהירין'. כלומר: מלבד תיאור העונש לעובר על האיסור - בהכרח שישנו ציווי מפורש האוסר על טמא לאכול קודש. ואכן בתלמוד נחלקו אמוראים מהו מקור האיסור:
בטעם המצווה, כתב בספר החינוך שהטהרה היא מעלה וכבוד לאדם, ולכן ראוי שרק אדם טהור יאכל קדשים, כדי לכבד את המקדש וקדשיו.
מדיני המצווה
האיסור חל על כל אדם טמא מעם ישראל, שלא יאכל בשר שראוי להקריבו על גבי המזבח, כגון קרבן או מנחה.
זמן האיסור הוא רק מעת שהבשר ניתן להקרבה או לאכילה בפועל, כגון שזרקו את הדם וכעת ניתן לאוכלו או להקריבו למזבח. לכן, קרבן שיש לו מתירין, כגון שלמים שצריך לזרוק את הדם לפני שאפשר לאכול מהם, או עולה שצריך לזרוק את הדם כדי שיהיה מותר להקטירה על המזבח - האוכל מבשרם חייב כרת רק אם אכל לאחר תהליך זרקית הדם.
אם מדובר בדבר שאין לו מתירין, כגון קומץ או לבונה של מנחה, שהם בעצמן אלו שמוקטרים על המזבח ולא צריכים שיעשו פעולה אחרת כדי להתיר אותם - האיסור חל מעת שהניח את המנחה עם הקומץ והלבונה בכלי קודש, שמקדש את המונח בו.
קרבן טמא
נחלקו התנאים האם עונש כרת שנאמר על טמא שאוכל קודש, חל גם כאשר הטמא אוכל קרבן טמא: דעת חכמים שאף טמא שאכל קודש טמא - חייב כרת, ואילו רבי יוסי הגלילי סובר שהוא פטור.
יאיר הירשפלד
יאיר הירשפלד (נולד ביוני 1944) הוא מרצה בדימוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. מיוזמי ועידת מדריד (1991) והסכמי אוסלו (1993). מנכ"ל "הקרן לשיתוף פעולה כלכלי" (E.C.F) שייסד בשנת 1990 (יחד עם בועז קרני).
איסור לטמא לאכול קדשים
קרבן טמא
בתלמוד התבאר שגם רבי יוסי הגלילי מודה במקרה שאם האדם נטמא בזמן שהקרבן היה עדיין טהור, שהוא עונש כרת אף אם אכל את הקורבן רק לאחר שהקרבן נטמא. רק במקרה שהקרבן נטמא קודם לאדם, סבור רבי יוסי הגילילי שאין עונש כרת על פי הכלל 'אין איסור חל על איסור'.
יאיר הירשפלד
קורות חיים
נולד בולינגטון שבניו זילנד, בשנת 1949 עבר עם הוריו לווינה, אוסטריה ושם גדל. היה פעיל בתנועת הנוער "השומר הצעיר" ואף כיהן כראש קן התנועה בווינה בשנים 1964–1967. עלה לישראל בשנת 1967. הירשפלד נשוי לרות, מרפאה בעיסוק. לזוג שתי בנות, שני בנים, ותשעה נכדים (נכון לדצמבר 2016). אחותו היא הפרופ' לסיעוד מרים הירשפלד.
איסור לטמא לאכול קדשים
קרבן טמא
הרמב"ם והסמ"ג פסקו כדעת חכמים, שבכל מקרה חל איסור כרת על טמא שאוכל קודש.
יאיר הירשפלד
קריירה אקדמית: מחקר והוראה
בין השנים 1967–1970 למד לתואר ראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית. בתקופה זו שימש כעוזר הוראה בחוג וכן כעוזר מחקר של פרופ' גרשון סלומון ושל פרופ' שמואל נח אייזנשטדט.