cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבהלה השטניסטית
ראיות
הראיות העיקריות להתעללות שטנית פולחנית היו עדויות מפי ילדים וזכרונות של מבוגרים שטענו כי הם זוכרים שעברו התעללות כזו, אשר במקרים רבים התבססו על "שחזור זכרונות" בעת טיפול פסיכולוגי. הראיות היחידות שנמצאו מלבד עדויות אלה היו לפסבדו-שטניזם. הגם שמומחי טראומה טענו לא פעם כי ההאשמות שמסרו ילדים ואלו של המבוגרים הן זהות, בפועל טענותיהם של המבוגרים היו מורכבות יותר, חמורות יותר, וכללו התעללות ביזארית יותר. ב-95% מהמבוגרים, זכרונות ההתעללות שוחזרו בעת טיפול פסיכולוגי.
הפרעת זהות דיסוציאטיבית
התעללות פולחנית שטנית קושרה להפרעת זהות דיסוציאטיבית (DID), או "פיצול אישיות", והרבה מהלוקים ב-DID טענו גם שעברו התעללות על ידי כת. סקירה של הטענות הללו על ידי הסוציולוגית מרי דה יאנג ב-1994 הראתה שהבסיס ההיסטורי לטענות הללו, ובמיוחד הרציפות בין הכתות, הטקסים והפולחנים, מפוקפקים ביותר. סקירה של 12,000 מקרים של התעללות שטנית לכאורה גילתה שרוב הקורבנות אובחנו עם DID בנוסף להפרעת דחק פוסט טראומטית. רמת הדיסוציאציה בקרב נשים שהתלוננו על התעללות שטנית נמצאה גבוהה יותר מאשר קבוצת המדגם, ומתקרבת לרמה אצל פציינטים שאובחנו עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
זכרונות כוזבים
אחד ההסברים לטענות על התעללות שטנית הוא שהם מבוססים על זכרונות כזובים שנגרמו משימוש מופרז בהיפנוזה ובטכניקות סוגסטיביות אחרות על ידי מטפלים, שלא העריכו נכונה את מידת ההשפעה שיש לסוגסטיה על לקוחותיהם. מצבי ההכרה שיוצרת ההיפנוזה עשויים כמסתבר לעורר בפציינטים יכולת לא רגילה להעלות זכרונות כוזבים (קונפבולציות), לא פעם בעזרת המטפלים. התומכים בקיומה של תסמונת זיכרון שווא טוענים שה"זכרונות"-לכאורה של התעללות פולחנית הם למעשה זכרונות שווא שנגרמו על ידי מטפלים באמצעות סוגסטיה או כפייה.
ליונל סטנדר
ליונל ג'יי סטנדר (באנגלית: Lionel Jay Stander; 11 בינואר 1908 – 30 בנובמבר 1994) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1982 על תפקידו בסדרת הדרמה "הארט ואשתו". סטנדר הופיע בסרטים "מר דידס הולך העירה" ו"ניו יורק, ניו יורק".
ביוגרפיה
סטנדר נולד ברובע הברונקס, ניו יורק למהגרים יהודים רוסים. למד ב"אוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל", שם התנסה לראשונה במשחק ולאחר מכן התאמן בתיאטרון ב"בבית הבובות פרובינסטאון שבגריניץ' וילג', ניו יורק סיטי.
קריירת משחק
סטנדר החל את דרכו בהוליווד בשנות ה-30 של המאה ה-20 בסרטים "מר דידס הולך העירה" של פרנק קפרה בתפקיד קורנליוס קוב לצידו של גרי קופר, "כוכב נולד" של ויליאם ולמן בתור מאט ליבי, "הנבל" של בן הכט וצ'ארלס מקארתור ו-"The Gay Deception" של ויליאם ויילר.
סטנדר היה ליברל בדעותיו ונחשד על ידי הגופים השמרניים בהוליווד כקומוניסט. מה שהביא להחרמתו בקרב אולפני ההפקה בהוליווד ולהפסקת עבודתו כשחקן מן המניין. הוא עבד במשך תקופה בעבודות מזדמנות, בין היתר גם כסוחר מניות בוול סטריט.
לצורך הקריירה שלו עבר סטנדר לעבוד באירופה והשתתף בעיקר בסרטים איטלקים. הוא הופיע בסרטים "ללא מוצא" של רומן פולנסקי בתור הגנגסטר דיקי, בסרט הבריטי "מפגש קסנדרה" ובמערבון "היו זמנים במערב" של סרג'ו לאונה.
סטנדר חזר בשנות ה-70 להוליווד כדי לשתף פעולה עם הבמאים מרטין סקורסזה בקומדיה המוזיקלית "ניו יורק, ניו יורק" בתפקיד טוני הארוול סוכנה של הזמרת פרנסין אוונס (לייזה מינלי) וסטיבן ספילברג בקומדיית המלחמה ההיסטורית "1941".
לאחר שנים שבהן חי מחוץ למולדתו חזר סטנדר לארצות הברית כדי לשחק בסדרת הדרמה שיצר סידני שלדון "הארט ואשתו" בתפקיד מקס, המשרת של המיליונר ג'ונתן הארט (רוברט ואגנר). סטנדר זכה בשנת 1982 על הופעתו בסדרה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה.
חיים אישיים
לסטנדר נולדו חמש בנות משש מערכות נישואיו שהסתיימו בגירושין. הוא נפטר ב-30 בנובמבר 1994 ממחלת סרטן הריאות בלוס אנג'לס בגיל 86
.ovh
.ovh הוא תחום כללי פעיל (gTLD) שהועבר לאזור שורש ה-DNS ב־20 ביוני 2014. התחום ממומן על ידי OVH, עסק טלקומוניקציה ומחשוב ענן צרפתי גדול. סיומת האינטרנט מנוהלת על ידי AFNICOVH, הרשם הבלעדי של תחומי .ovh.
פורטונה סיטארד
פורטונה סיטארד (בהולנדית: Fortuna Sittard,בלימבורגית: Zittert-Gelaen) היא קבוצת כדורגל הולנדית מהעיר סיטרד-חליין, המשחקת בליגת העל ההולנדית.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1968 כאיחוד של שתי קבוצות: פורטונה 54 ו-פ.צ סיטארד בשל קשיים כלכלים. קודם לכן פורטונה 54 הייתה לאחת מהקבוצות הטובות בלגיה ואף זכתה פעמים בגביע ההולנדי ושיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע. פ.צ סיטארד לעומת זאת בילתה את מרבית שנותייה בליגות המשנה. הקבוצות נפגשו 14 פעמים בלבד, בשעה שהאחרונה שיחקה בליגה הבכירה. עונת 1967/68 הייתה האחרונה בה שיחקו שתי הקבוצות בנפרד. בסיום עונה זו סיימו הקבוצות במקומות ה-17 (פורטונה 54) ו-18 (פ.צ סיטארד) המובילים לליגת המשנה והקבוצות אוחדו. למרות זאת נשארה הקבוצה בליגה הבכירה לאחר שקסרקסס רוטרדם התפרקה.
כפורטונה סיטארד
את עונתה הראשונה של הקבוצה עונת 1968/69 סיימה במקום ה-18 והאחרון בליגה ונשרה לליגת המשנה. עונת 1969/70 הייתה המשך המשבר של העונה שקדמה לה והקבוצה סיימה במקום ה-14 מתוך 18 קבוצות בליגת המשנה כאשר הייתה רחוקה נקודה אחת בלבד מירידה לליגה השלישית. את עונת 1970/71 סיימה הקבוצה במקום ה-10, אך עם שינוי מבנה הליגות לא היו יורדות באותה עונה והליגה צומצמה ל-16 קבוצות. בעונת 1971/72 שונו פעם נוספת מבני הליגות והליגה הוגדלה לכ-21 קבוצות והקבוצה סיימה במקום ה-13. בעונה זו הצליחה הקבוצה להגיע להשיג השיא שלה עד כה והעפילה לחצי גמר הגביע ההולנדי, כאשר בשלב רבע הגמר הדיחה את חרונינגן מהליגה הבכירה, אך בחצי הגמר הובסה 1–4 על ידי ספרטה רוטרדם מצמרת הליגה הראשונה.
בעונת 1972/73 ניסה המועדון לשחזר את הצלחתו בגביע אך הפעם נעצר בשלב רבע הגמר.
במהלך שנות ה-70 דשדש המועדון במקומות 4–7 בליגת המשנה ולמעט העפלה נוספת לרבע גמר הגביע לא זכה להצלחה. מגמה זו השתנתה בעונת 1981/82 כאשר הקבוצה סיימה במקום ה-2 והעפילה לראשונה כקבוצה המאוחדת לליגה הבכירה.
את עונת הבכורה בליגה הראשונה סיימה הקבוצה במקום ה-8 במרחק של 4 נקודות בלבד מהמקום ה-5 המוביל למשחקי גביע אופ"א.
בעונת 1983/84 דשדשה הקבוצה בליגה וסיימה במקום ה-12 מתוך 18. אך בגביע הצליחה הקבוצה להגיע להשיג שיא כאשר העפילה לראשונה לגמר בשלב 16 האחרונות גברה על רודה, ברבע הגמר הביסה 0–5 את א.ז. אלקמאר, בחצי הגמר ניצחה את חרונינגן, אך בגמר נכנעה 0–1 לאלופת הליגה פיינורד. בזכות זכייתה של האחרונה באליפות העפילה הקבוצה לגביע אירופה למחזיקות גביע.
ג'ים פולסום
ג'יימס אלישע פולסום האב (באנגלית: .James Elisha Folsom Sr; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-42 בשנים 1947–1951 ובשנים 1955–1959. הוא היה מושל אלבמה הראשון שנולד במאה ה-20.
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
את עונת 1984/85 סיימה הקבוצה במקום ה-5 בליגה. בגביע אירופה למחזיקות גביע הוגרלה בסיבוב הראשון לצמד משחקים נגד קופנהגן בולדקלבן הדנית. המשחק הראשון שהתקיים בדנמרק הסתיים בתיקו מאופס, אך במשחק הגומלין ניצחה סיטארד 0–3 והעפילה לסיבוב השני בו הוגרלה לצמד משחקים נגד ויסלה קרקוב הפולנית. במשחק הראשון שהתקיים בהולנד גברה סיטארד בתוצאה 0–2. במשחק הגומלין ידם של הפולנים הייתה על העליונה כאשר ניצחו בתצואה 1–2, אך בסיכום צמד המשחקים העפילה סיטארד לשלב רבע הגמר בו הפסידה בצמד משחקים לזוכת הטורניר אברטון האנגלית בתוצאה 0–3 ו-0–2. בכך סיימה את דרכה במפעל.
ג'ים פולסום
ראשית חייו
ג'ים פולסום נולד במחוז קופי שבאלבמה למשפחה ממוצא אנגלי. לפני שהתגייס לשירות בצבא ארצות הברית ובצי הסוחר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד פולסום כאיש מכירות בענף הביטוח. הוא למד באוניברסיטת אלבמה, באוניברסיטת סמפורד ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אך מעולם לא סיים את לימודי התואר.
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
בעונות הבאות בילתה הקבוצה במרכז הטבלה ולא הצליחה להפעיל לשלבים המתקדמים בגביע. בעונת 1992/93 סיימה הקבוצה במקום ה-16 המוביל למשחקי המבחן. במשחקי המבחן שובצה עם הירנפיין לה הפסידה ובעקבות כך נשרה לליגת המשנה.
ג'ים פולסום
ראשית חייו
לפני שהתמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה, הפעם היחידה בה הוא ניצח בבחירות הייתה כאשר הוא נבחר כנציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1944. בוועידה זו הוא היה תומך נלהב של סגן הנשיא הנרי וולאס, והעדיף אותו על פני הארי טרומן שבסופו של דבר נבחר כמועמד המפלגה לתפקיד ונבחר בבחירות הכלליות של אותה שנה.
מושל אלבמה
פולסום נבחר לראשונה כמושל אלבמה ב-1946 על בסיס מצע הניו דיל הליברלי שתקף את האינטרסים התאגידיים ואת העשירים. הוא ניהל מסע בחירות ססגוני עם קבוצת הילבילי, ונופף בסחבה ובדלי שעליהם הוא אמר שהם "ינקו" את הקפיטול של מדינת אלבמה. יריבו במירוץ, הנדי אליס, תקף את פולסום באומרו שבחירתו תאיים על חוקי ההפרדה הגזעית ותעודד את ארגוני העובדים שבגיבוי הקומוניסטים.
ב-3 במרץ 1948 עלה שמו של פולסום לכותרות הראשיות ברחבי ארצות הברית כאשר כריסטין ג'ונסטון בת ה-30, אלמנה שפגשה את פולסום בסוף שנת 1944 כאשר היא עבדה כקופאית במלון טוטוילר בברמינגהאם, הגישה נגדו תביעת אבהות בטענה שהוא היה אביו של בנה בן 22 החודשים. ביוני אותה שנה נסגרה התביעה בהסדר כספי. שנים לאחר מכן, הודה פולסום בראיון שהוא אכן היה אביו של בנה של ג'ונסטון.
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
בעונת 1997/98 סיימה הקבוצה במקום ה-7 בליגה אך בעקבות זכייתה של הירנפיין בגביע הליגה (סיימה במקום ה-6) העפילה הקבוצה לשלב השלישי של טורניר גביע האינטרטוטו, בסיבוב זה הוגרלה לצמד משחקים נגד וורסקלה פולטבה האוקראינית, עלייה גברה בצמד המשחקים 2–5 לאחר שניצחה את משחק הבית בתוצאה 0–3 וסיימה בתיקו 2-2 במשחק החוץ. בחצי הגמר הוגרלה הקבוצה לצמד משחקים כנגד אוסטריה זלצבורג לה הפסידה בסיכום 3–4. במשחק הראשון ניצחה הקבוצה בתוצאה 1–2 אך בגומלין הפסידה 1–3.
ג'ים פולסום
מושל אלבמה
ב-5 במאי 1948, ללא פרסום מוקדם, נשא פולסום לאישה את ג'מל מור בת ה-20, שעבדה כמזכירה במחלקת הכבישים של אלבמה, ושאותה הוא הכיר במהלך מסע הבחירות שלו ב-1946 והמשיך להיפגש איתה מאז על בסיס יומי.
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
בעונות הבאות המשיכה הקבוצה לדשדש בתחתית הליגה ובעונת 2000/01 סיימה במקום ה-16 המוביל למשחקי המבחן. בבית המבחן סיימה במקום הראשון ונשארה לעונה נוספת בליגה. בסיום עונת 2001/02 סיימה במקום ה-18 לאחר שהשיגה 3 ניצחונות בלבד במהלך העונה וירדה לליגת המשנה.
ג'ים פולסום
מושל אלבמה
על כל פנים, על אף תביעת האבהות של ג'ונסטון ושערוריות נוספות במהלך כהונתו, נבחר פולסום בקלות לתקופת כהונה שנייה בלתי רצופה ב-1954. כפי שצוין באחד המחקרים, פולסום הביא לשלטון אוסף של מחוקקים שנתנו לו רוב הן בבית הנבחרים של אלבמה והן בסנאט שלה. באותה תקופה הגבילה חוקת אלבמה את המושל בהגבלת כהונה של לא יותר מתקופת כהונה רצופה אחת, הגבלה שהייתה שכיחה במדינות אחרות בדרום באותה תקופה. במסע בחירות זה עשה פולסום, שהתנשא לגובה של 203 ס"מ, שימוש בסיסמה "ידידו הגדול של האדם הקטן".
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
את העשור הראשון של המאה ה-20 בילתה הקבוצה בעיקר במרכז הטבלה של הליגה השנייה, בעונת 2012/13 הצליחה הקבוצה לסיים במקום ה-7 המוביל לסיבוב הראשון של פלייאוף העלייה בו הודחה לאחר הפסד בצמד משחקים לדה חראפסחאפ. גם בעונת הבאה הצליחה להעפיל לסיבוב הראשון של פלייאוף העלייה לאחר שסיימה במקום ה-8. גם בעונה זו הפסידה הקבוצה בצמד משחקים לדה חראפסחאפ.
ג'ים פולסום
מושל אלבמה
ב-1958 המתיק פולסום גזר דין מוות שנגזר על ג'ימי וילסון, אפרו-אמריקאי שנידון למוות על ביצוע שוד מזוין. המקרה של וילסון עורר מחאות בינלאומיות, אך כמה תומכי ההפרדה הגזעית קראו לפולסום לא להמתיק את העונש. פולסון התנגד לעונש מוות, בציינו שהוא תמיד יעניק חנינה בכל מקרה "שבו אוכל למצוא לכך סיבה כלשהי". באופן רגיל הוא חנן מורשעים שחורים, בהאמינו שהרשעתם הייתה בלתי מוצדקת או שהעונש שהוטל עליהם נבע משיוכם הגזעי.
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
בשלוש העונות הבאות לא הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה היחסית וסיימה בתחתית הלילה, אך לא נשרה לליגה השלישית עקב שינוי מבנה הליגות.
בעונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום השני אשר מוביל לסיבוב השני של הפלייאוף העליון, אך עקב זכייתה של קבוצת המילואים של אאיקס במקום הראשון והאיסור על קבוצות מילואים לשחק בליגה הראשונה, העפילה הקבוצה לליגה הבכירה.
ג'ים פולסום
לאחר כהונתו
ב-1962 התמודד פולסום שוב בבחירות על משרת המושל מול בן חסותו משכבר הימים ג'ורג' וולאס, אך נוצח. סיסמה לגלגנית שהתייחסה למוניטין של פולסום על כך שלקח שוחד, צצה במהלך מסע הבחירות: "לפעמים לכולם ומעט עבור ג'ים הגדול". פולסום התייחס לעיתים ל"תגמולי המשרה" ואמר פעם לקהל במסע הבחירות, "אני מודה בגניבה. קהל זה שקיבלתי, תצטרך לגנוב כדי לקבל אותו... גנבתי בשבילך, ובשבילך, ובשבילך".
פורטונה סיטארד
כפורטונה סיטארד
את עונת 2018/19 סיימה במקום ה-15, מרחק נקודה אחת ממשחקי המבחן. את עונת 2019/20 סיימה במקום ה-16 לאחר שהליגה הופסקה במחזור ה-25 והוקפאו היורדות.
ג'ים פולסום
לאחר כהונתו
מסע הבחירות של פולסום ניזוק גם בשל הופעה בטלוויזיה שבה הוא הופיע כשהוא שתוי לחלוטין ולא היה מסוגל לזכור את שמות ילדיו. הן הופעה זו והן הסיסמה הזיקו לו בציבור.
פורטונה סיטארד
סגל הקבוצה
נכון ל-11 באוגוסט 2022
ג'ים פולסום
לאחר כהונתו
ב-1966 התמודד שוב פולסום בבחירות למשרת המושל והתמודד מול שלושה דמוקרטים מובילים בבחירות המקדימות, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, קארל אליוט, המושל לשעבר ג'ון פטרסון, והתובע הכללי של אלבמה, ריצ'מונד פלאוורס האב. אף על פי כן, אף אחד מהם לא ניצח בבחירות המקדימות, ומי שנבחרה הייתה החלופה למושל היוצא ג'ורג' וולאס: אשתו הראשונה לורלין וולאס. בבחירות הכלליות הביסה וולאס בקלות את המועמד הרפובליקני חבר בית הנבחרים ג'יימס ד. מרטין.
פורטונה סיטארד
סגל הקבוצה
(קפטן שני)
ג'ים פולסום
לאחר כהונתו
מאז ועד יומו האחרון לא נבחר עוד פולסום למשרה ציבורית.
פורטונה סיטארד
סגל הקבוצה
(בהשאלה מאולימפיאקוס)
ג'ים פולסום
שנותיו האחרונות
בהמשך ניסה פולסום להתמודד על משרות ציבוריות אך יריביו הפוליטיים לא התייחסו אליו ברצינות. בשנותיו האחרונות בריאותו נעשתה רופפת. במאמר במגזין פיפל מ-1976 דווח שהוא היה עיוור כמעט לחלוטין עם חמישה אחוזי ראיה בלבד, וחרש כמעט לחלוטין.
ג'ים פולסום נפטר בעיר קולמן שבאלבמה ב-21 בנובמבר 1987. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
בנו של פולסום, ג'ים פולסום הבן, שכינויו הוא "ג'ים הקטן" (כמו אביו, קומתו גבוהה, אך הוא מכונה כך בשל כינויו של אביו, "ג'ים הגדול"), הוא גם פוליטיקאי בולט באלבמה. בשנים 1887–1993 הוא כיהן כסגן מושל אלבמה. כאשר המושל הרפובליקני ה. גאי האנט הועבר מתפקידו לאחר שהורשע בפלילים, הושבע פולסום הבן במקומו. ב-1994 התמודד פולסום הבן בבחירות לתקופת כהונה מלאה כמושל, אך הובס על ידי המושל הרפובליקני לשעבר פוב ג'יימס. ב-2006 הוא החליט לשוב לפוליטיקה ובסופו של דבר נבחר שוב למשרת סגן המושל, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 2007–2011.
לפולסום האב היו תשעה ילדים, שניים מאשתו הראשונה שרה, ושבעה מאשתו השנייה ג'מל. אשתו הראשונה, שרה קרנלי, נפטרה ב-1944 בשל סיבוכים בהריון. ב-1948 הוא נשא לאישה את ג'מל, והשניים היו נשואים עד יומו האחרון.
סאלוטה טופו השלישית
סאלוטה טופו השלישית (13 במרץ 1900 – 16 בדצמבר 1965) הייתה המלכה הראשונה והשליטה השלישית של טונגה. היא מלכה על טונגה משנת 1918 עד למותה בשנת 1965. היא כיהנה כשליטת טונגה כ-48 שנים, יותר מכל שליט אחר ששלט על טונגה.
ביוגרפיה
היא נולדה ב-1900 כביתו הבכורה של מלך טונגה, ג'ורג' טופו השני ואשתו השנייה, לויאניה ואינגו. ב-25 באפריל 1902, כאשר טופו הייתה בת שנתיים, אמה מתה ממחלת השחפת.
ב-19 בספטמבר 1917, טופו נישאה לויליאמי טונגי מאילפיהי, לימים ראש ממשלת טונגה. בשנת 1918 ילדה סאלוטה את טאופאאהאו טופוו הרביעי, השליט הרביעי של טונגה. לאחר מכן ילדה עוד שני ילדים, והפילה שלוש פעמים. בשנת 1941 נפטר בעלה ויליאמי טונגי מאילפיהי. טופו לא התחתנה בשנית.
היא נפטרה ב-16 בדצמבר 1965 בבית החולים בעיר אוקלנד שבניו זילנד. לאחר מותה, גופתה הוטסה בחזרה לטונגה ונקברה בבית העלמין המלכותי של טונגה. היא הייתה ידועה בגובהה, 1.91 מטר בשיאו.
הפיגוע בקראצ'י (2007)
הפיגוע בקראצ'י התרחש ב-18 באוקטובר 2007 בקראצ'י, פקיסטן. שיירה ובה ראש הממשלה לשעבר בנזיר בהוטו הותקפה בפיגוע התאבדות. כחודשיים לאחר הפיגוע נרצחה בהוטו. בפיגוע נהרגו לפחות 139 בני אדם ו-450 נפצעו. רוב ההרוגים היו חברים במפלגת העם הפקיסטנית (PPP).
הפיגוע
בהוטו הובלה לבית מגוריה בקליפטון, פרבר של קראצ'י, בזמן שפצועי הפיגוע פונו לבתי חולים שונים במחוז. במסיבת עיתונאים ב-19 באוקטובר 2007 טענה בהוטו שפנסי הרחוב כובו במכוון על מנת לסייע למפגעים, וקראה להקים ועדת חקירה. ראשי מפלגת העם הפקיסטנית דרשו חקירה בידי גורמים בינלאומיים, אולם ראש ממשלת פקיסטן, שווכת עזיז, דחה את התביעה והביע ביטחון באובייקטיביות של גורמי אכיפת החוק הפקיסטניים. נשיא פקיסטן, פרבז מושארף, קרא להתקפות "קנוניה נגד הדמוקרטיה".
בייטוללה מחסוד, מנהיג ארגון הטליבאן בפקיסטן, נחשד גם הוא במעורבות בפיגוע. הוא נהרג בתקיפת מל"ט בפקיסטן באוגוסט 2009.
סורת אל-אחקאף
סורת אל-אחקאף (בערבית: سورة الاحقاف, "גבעות החול") היא הסורה ה-46 בקוראן. הסורה מונה 35 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק ה-21.
תוכן הסורה
יש הנוהגים לחלק את תוכן הסורה באופן הבא:
פיטוס פראט
פיטוס פראט (בספרדית: José Pitus Prat; 24 באפריל 1911 – 11 במרץ 1988) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הקיצוני שמאלי. במשך רוב הקריירה היה באספניול והוא ידוע בעיקר בשל היותו הכובש הראשון בהיסטוריית הלה ליגה, כאשר עשה זאת ב-10 בפברואר 1929 בניצחון 2–3 על ריאל אוניון.
ביוגרפיה
פראט נולד בברצלונה שבספרד בשנת 1911 והוא החל את הקריירה בקבוצה גרסיה שמשכונת מגוריו. בגיל 17 הצטרף לאספניול ושנה לאחר מכן ב-3 בפברואר 1929 עשה עימה היסטוריה כשזכה בגביע הספרדי הראשון שלה. במשחק הגמר נגד ריאל מדריד לא שיחק, אך כעבור שבוע השתתף במשחק הראשון אי פעם של הליגה הספרדית, כשמאמנה ג'ק גרינוול רצה לתת מנוחה להרכב משחק הגמר. אספניול שיחקה בו נגד ריאל אוניון אותה ניצחה 2–3, ופראט שם את עצמו בדפי ההיסטוריה ככובש הראשון בהיסטוריית הליגה.
עם זאת, זה היה השער היחיד שפראט כבש באותה עונה כששותף רק בשישה מתוך 18 משחקי הליגה. עונה לאחר מכן ב-1929/30 המספרים שלו היו נמוכים עוד יותר, כאשר הופיע רק לשלושה משחקים. עם החלפתו של גרינוול בקייסדו בעונת 1930/31 הפך פראט לחלק מרכזי מההתקפה של אספניול, ואף הגיע לנבחרת ספרד. בגיל 25 מלחמת האזרחים מנעה ממנו את ההתקדמות בקריירה.
עם החזרה לפעילות בעונת 1939/40 הוא זכה עימה בפעם השנייה בגביע הספרדי, השני בתולדות המועדון, ובעונה שלאחר מכן חתם פראט בריאל מדריד שם תלה את נעליו ב-1941.
במדי נבחרת ספרד ערך ארבע הופעות מבלי לכבוש שער. הראשונה הייתה ב-2 באפריל 1933 במשחק ידידות נגד פורטוגל, ולאחר מכן היה שותף ב-0–13 על בולגריה שהיה לניצחון הגדול ביותר שלה אי פעם.
פראט היה מאמן כדורגל לאחר פרישתו במספר קבוצות ובהם מיורקה, גימנסטיקה דה טורלייבגה ודפורטיבו גרנולרס. מאוחר יותר עזב את הכדורגל ועבד בתור צרכן, בשוק לה ליברטד שבמחוז גרסיה שבעיר הולדתו. פראט נפטר ב-11 במרץ 1988 בברצלונה בגיל 76.
צ'אק (פירושונים)
צ'אק הוא כינוי חיבה הנגזר מהשם. {{פירושונים|
ראו גם
}}
אתה המלך
"אתה המלך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1987 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן החמישי של הזמרת, בלי בושה. הוא נכתב והולחן על ידי חיים קינן ואביטל עצמה – אחת מהרצועות היחידות בכל הדיסקוגרפיה שלה שהולחנה על ידה. ב-4 ביולי 1987 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן נכנס אל המצעד במקום ה-14. מיקום השיא אליו הגיע הוא העשירי. לבסוף, ב-8 באוגוסט יצא מהדירוג לאחר ארבעה שבועות צעידה רצופה.
Content farm
בהקשר של רשת האינטרנט העולמי, חוות תוכן (או מטחנת תוכן) היא חברה עסקית המשלמת למספר רב של פרילנסרים שיכתבו עבורה כמויות גדולות של מאמרים המתוכננים כך שיתאימו וימשכו אלגוריתמים של מנועי חיפוש אוטומטיים במטרה להשיג חשיפה מרבית ברשתות הדיגיטליות. מטרתה העיקרית של חוות תוכן היא לייצר הכנסות גבוהות ככל האפשר על ידי משיכת קוראים להקליק על הקישורים שהיא מייצרת עבור לקוחותיה באופן דומה לדואר זבל אלקטרוני/ספאם.
העובדה שניתן למצוא את אותם המאמרים המיוצרים בחוות תוכן כלשונם במקורות תקשורת שונים, מצביעה אולי על כך שחוות התוכן מעדיפות יעדי אופטימיזציה למנועי חיפוש על פני רלוונטיות ודיוק עובדתי. תומכי חוות התוכן טוענים שהעיתונאות המסורתית אינה יעילה מבחינה עסקית לעומת חוות התוכן המייצרות מאמרים על בסיס ניתוח שאילתות במנועי חיפוש המשקפות "ביקוש שוק אמיתי".
מאפיינים
הערכות השווי של אתרים המתויגים כחוות תוכן נאמדות לעיתים בעשרות מיליוני דולרים. בשנת 2009 ציטט המגזין Wired את ריצ'רד רוזנבלט מייסד ויו"ר Demand Media ('ביקוש מדיה') הנקראת היום Leaf Group וכוללת בין השאר את האתר eHow: "עד הקיץ הבא, Demand תפרסם מיליון פריטים בחודש, המקבילה לארבע ויקיפדיו-אנגלית בשנה." אתר אחר, Associated Content ('תוכן משויך'), נרכש במאי 2010 על ידי Yahoo! תמורת 90 מיליון דולר ושמו שונה ל-Yahoo! Voices ('יאהו! קולות') אך הוא נסגר בשנת 2014.
חוות התוכן משלמות לכותבים שלהם שכר נמוך בהשוואה לשכר שמרווחים עמיתיהם בתקשורת המסורתית. חברה אחת שילמה רק 3.50 דולר שהוא מחיר נמוך משמעותית גם מזה שכותבים יכולים להרוויח מכתיבה של פרסומים מקוונים עבור אתרי אינטרנט רגילים שאינם חוות תוכן. עם זאת, חלק מהמועסקים בחוות התוכן מייצרים ביום מספר גדול מספיק של מאמרים ויכולים להרוויח משכורת מספקת למחייתם. אנדריה קרוסון (Andria Krewson) עיתונאית ועורכת שעבדה זמן קצר בחוות התוכן Demand Media מציירת פרופיל של הכותבים באתר: אחוז גבוה של אמהות משכילות שאוהבות לכתוב ומחפשות דרך הרוויח קצת כסף בעבודה מהבית; אנשים עם מוגבלויות; גברים ונשים שנמצאים בין עבודות מסודרות וזקוקים בינתיים להכנסה.
ביקורות
המבקרים טוענים כי חוות תוכן מספקות תוכן באיכות נמוכה יחסית, וכי הם ממקסמים רווחים על ידי הפקת חומר שהוא "רק טוב מספיק" במקום מאמרים באיכות גבוהה. המאמרים בחוות התוכן אמנם נכתבים בדרך כלל על ידי אנשים ולא על ידי מחולל אוטומטי, אך קיים סיכוי שהם נכתבו על ידי אנשים שיודעים מעט מאוד בנושאים עליהם הם מדווחים.
מבחינת חברות מנועי החיפוש, חוות התוכן הן בעיה מכיוון שהמשתמש מקבל לתוצאות פחות אמינות. את איכות התוכן הירודה המופקת בפס ייצור מזורז ניתן להשוות לתעשיית המזון המהיר ולזיהום סביבתי:
"Markines, Benjamin; Cattuto, Ciro; Menczer, Filippo- SocialSpam Detection
תגובת גוגל
באחד מסרטוני הקידום של חברת גוגל מקיץ 2010 נאמר בפירוש שמרבית הקישורים בתוצאות החיפוש הופקו בחוות תוכן. אך בסוף פברואר 2011 הודיעה גוגל כי היא משנה באופן משמעותי את האלגוריתמים שלה כדי להבטיח "דירוגים טובים יותר לאתרים באיכות גבוהה - אתרים עם תוכן ומידע מקוריים כמו מחקרים, דוחות מעמיקים, ניתוחים מקיפים וכדומה." דווח כי מדובר בתגובה לחוות תוכן וניסיון לצמצם את היעילות שבה הם מבצעים מניפולציה על דירוג תוצאות החיפוש.
מחקר
חוות התוכן לא זכו עדיין לתשומת לב מקהילת המחקר. המודל של העסקת פרילנסרים בתשלום נמוך להפקת תוכן באיכות שולית או מפוקפקת נדון תחילה כאסטרטגיה חלופית להפקה אוטומטית של תוכן מזויף. הדיון כלל דוגמה לתשתית הנחוצה כדי להפוך אתרים מבוססי תוכן-חווה לרווחיים באמצעות מודעות מקוונות, יחד עם טכניקות לאיתור ספאם חברתי המקדם תוכן כזה.
לאחרונה התעורר עניין באפשרות לסווג באופן אוטומטי אתרי אינטרנט בהתאם לאיכות התוכן שלהם. טרם נעשה מחקר מפורט על יישום שיטות אלה לזיהוי דפי חוות תוכן וגם לא נאמר מפורשות שחוות התוכן יצרו את המוטיבציה לסיווג איכות מסוג זה.
דימיטרובגראד (בולגריה)
דימיטרובגראד (בבולגרית: Димитровград) היא עיר בדרום בולגריה, השנייה בגודלה במחוז חאסקובו, סמוכה לגבולות יוון וטורקיה וממוקמת 220 קילומטרים דרומית מזרחית לבירה סופיה ו-16 קילומטרים מבירת המחוז חאסקובו.
היסטוריה
ב-10 במאי 1947 החלו העבודות להקמת העיר וב-2 בספטמבר הכריזה רשמית הממשלה הקומוניסטית בבולגריה על הקמתה של דימיטרובגראד. השלמת בנייתה נמשכה שנים אחדות, תוך איחודם של 3 כפרים לתוכה. העיר נבנתה על ידי 50,000 פועלים מ-963 יישובים בבולגריה, שרוכזו בגדודי עבודה. במסגרת התכנון הכלכלי הריכוזי שהנהיג המשטר הקומוניסטי יועדה העיר להיות מרכז תעשייתי אזורי.
בראשית שנות ה-80 הגיעה דימיטרובגראד לשיא גודלה, עת מנתה אוכלוסייתה כ-80,000 נפשות. בראשית שנות ה-90 לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי בבולגריה, נקלעה המדינה למשבר כלכלי חריף ובכלל זה בענפי התעשייה השונים. חלה צניחה בכמות האוכלוסין בעיקר בשל הגירת עבודה. שמה של העיר ניתן לה, להנצחתו של גאורגי דימיטרוב מנהיג המפלגה הקומוניסטית ובולגריה, שלאחר מלחמת העולם השנייה.
כלכלה
בעידן הקומוניסטי הייתה דימיטרובגראד מרכז תעשייה כימית וייצור מלט, שהובילו לזיהום אוויר כבד באזור. לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי התפתחו ענף החקלאות ותעשיות מוצרי צריכה, טקסטיל, מוצרי עור, עיבוד מזון וטבק. כמו כן בעשור הראשון של המאה ה-21 התפתח ענף התיירות, בעיקר תיירות אקולוגית לשלושת הפארקים והאגמים המצויים בסביבות דימיטרובגראד. כמו כן בעיר מספר מוזיאונים. מקצת מתושבי העיר מועסקים בתאגיד האנרגיה "מריצה" המפעיל באזור תחנות כוח לייצור חשמל מפחם.
בעיר הוקם מרכז ספורט הכולל מגרשי כדורסל וכדורעף ובריכת שחייה. בנוסף, קיימים בדימיטרובגראד 4 מגרשי טניס ואצטדיון כדורגל אחד.
חסוס לופז-קובוס
חסוס לופז-קובוס (בספרדית: Jesús López-Cobos; 25 בפברואר 1940 - 2 במרץ 2018) היה מנצח ספרדי.
חייו
לופז-קובוס נולד בטורו בקסטיליה ולאון, ספרד. הוא למד באוניברסיטת קומפולטנזה במדריד וסיים את לימודיו בתואר בפילוסופיה. בהמשך למד ניצוח אצל פרנקו פרארה והנס סווארובסקי באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה.
בית הספר למשפט צבאי
בית הספר למשפט צבאי הוא יחידה בפרקליטות הצבאית האחראית על ההכשרות בצה"ל בתחום המשפט הצבאי ועל הפיתוח המקצועי של המשרתים בפרקליטות הצבאית. יחידה זו הוקמה בשנת 1996, בין היתר על רקע סדרת אירועי תאונות האימונים שהתרחשה בצה"ל בראשית שנות ה-90, וכן לאור התחזקות השפעתו של המשפט על פעילותו המבצעית של צה"ל.
חסוס לופז-קובוס
חייו
משנת 1981 עד 1990 היה מנהל מוזיקלי כללי של דויטשה אופר ברלין ומשנת 1984 עד 1988 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של ספרד. משנת 1986 עד שנת 2000 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי ומ-1990 עד 2000 היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של לוזאן. מ-2003 עד 2010 היה המנהל המוזיקלי של תאטרו ריאל במדריד. בשנת 2009 ניצח על הפקה חדשה של "תאיס" מאת ז'יל מאסנה במטרופוליטן אופרה, עם רנה פלמינג בתפקיד הראשי.
בית הספר למשפט צבאי
מספר שנים לאחר הקמתו, הוטל על בית הספר למשפט צבאי, מעבר למשימת ההכשרה וההסמכה של קציני צה"ל לשפוט בדין משמעתי, גם לפקח על ההליכים המשמעתיים המתנהלים בצה"ל. הוא גם מרכז את הטיפול בגיבוש המלצות צה"ל ביחס לבקשות חנינה המוגשות על ידי חיילים.
חסוס לופז-קובוס
חייו
לופז-קובוס היה פטרון לאומי של "דלתה אומיקרון", אחווה בינלאומית של מוזיקה מקצועית.
בית הספר למשפט צבאי
בית הספר למשפט צבאי הוא המוציא לאור של כתב העת "משפט וצבא", ואחראי על הפקת פרסומים, חוברות, לומדות וחומרי הדרכה משפטיים אחרים בעבור צה"ל.
חסוס לופז-קובוס
חייו
נפטר בברלין ב-2 במרץ 2018.
בית הספר למשפט צבאי
בית הספר ממוקם במחנה גדעונים, סמוך למחנה צריפין. מפקדו הוא קצין בדרגת סגן אלוף, בכפיפות ישירה לפרקליט הצבאי הראשי ולסגנו. מפקדת בית הספר למשפט צבאי היא סא"ל ג׳וי סלם-וולהאוס.
מדור הכשרות המפקדים והדין הבין לאומי
מכשיר את מפקדי הצבא לשפוט חיילים בדין משמעתי על מנת להפוך אותם לקציני שיפוט.
סימקה אריאן
נוסף על כך, דגם "סימקה אריאן" יוצר בין השנים 1965–1967 בארגנטינה.
תעלומת הרצח הכפול (סרט)
תעלומת הרצח הכפול (באנגלית: Homicidal, רצחני) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1961. הסרט הוא מותחן וסרט אימה עם סוף מפתיע. הסרט זכה להצלחה רבה בישראל, כשהוצג בה בשנים 1962–1966.
רקע
הסרט, שהופק בשנת 1961 נחשב כמחווה (הוֹמָאז') לסרטו הנודע של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" משנת 1960. גם המשקל של שמות שני הסרטים הוא שם תואר מטיל אימה, האחד "Psycho", של הפרעה נפשית והשני "Homicidal", של רצחנות. שני הסרטים צולמו בשחור-לבן ועלילותיהם מתרחשות על רקע של מקום קטן או נידח. בשניהם פתרון התעלומה קשור בשינוי המגדר המיני של הרוצח, שזהותו האמיתית ומגדרו נחשפים רק בסוף הסרט. לקטעי האימה המשולבים בסרט יש הסברים רציונליים הנובעים מן העלילה ולא הסברים על-טבעיים.
הסרט הופק ובוים על ידי ויליאם קאסל, מפיק ובמאי של סרטי אימה שפעל בהוליווד בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה העשרים. בין השאר הפיק את "תינוקה של רוזמרי" של רומן פולנסקי.
פעלול פרסומי שנקט בו המפיק היה הנפקת תעודת ביטוח חיים על סך 1,000 דולר לכל צופה בסרט בארצות הברית למקרה שימות מחרדה במהלך הסרט.
עלילה
בחורה בלונדינית נאת מראה שוכרת חדר במלון. כאשר איש השירות מגיע לחדרה עם המזוודות היא מציעה לו לשתף עמה פעולה ותמורת סכום כסף לקיים עמה טקס נישואין בביתו של שופט השלום המקומי, ומבטיחה כי מיד לאחר מכן תתגרש ממנו. הבחור מתפתה. בביתו של השופט, תוך כדי מהלך הטקס היא שולפת סכין ודוקרת את השופט למוות ונמלטת מהמקום.
לאחר מכן לומדים הצופים לדעת כי שמה אמילי וכי היא חזרה זה עתה מאירופה יחד עם בן זוג, צעיר בשם וורן. לוורן אחות בשם מרים, בעלת חנות פרחים. וורן עובר להתגורר עם אמילי בבית המשפחה. בבית מתגוררת גם הלגה, אשה זקנה משותקת על כיסא גלגלים, שהייתה האומנת של וורן ומרים בילדותם. אמילי הרצחנית מתנכלת למרים, משחיתה את חנותה ובכוונתה לרצוח אותה ואת הלגה. ברגע הקריטי, כשמרים עומדת להיכנס לבית החשוך בו אמילי עומדת לבצע את זממה, חלה הפסקה בעלילה. לרוחב המסך מופיעה דמות שעון ובו מעגל תצוגה של ארבעים וחמש שניות והמחוג שבו מתקדם לקול תקתוק הדומה לפעימות לב ונשמע קולו של קריין:
פתרון התעלומה דומה לזה שבסרט "פסיכו". וורן ואמילי הם אדם אחד, אישה אשר לובשת מפעם לפעם את דמותו של וורן הגבר. היא למעשה אחותה של מרים שאביהן שקיווה לפני לידתה כי ייוולד לו בן, ציווה להוריש את הונו למי שייולד ובתנאי כי יהיה זה רק בן. בילדותה גידלה אותה אמה כבן מבלי לגלות לאב כי זו בת. היא הגיעה עתה, בדמותו של וורן, כדי לקבל את ירושת האב שנפטר, אך לא רק כיורשת של מחצית הרכוש אלא של העיזבון בשלמותו, לאחר שחיסלה את אחותה מרים. שופט השלום, שהיה בזמנו פקיד המחוז וקיבל שוחד כדי לרשום את אמילי כבן, והלגה האומנת שידעה את הסוד, הם העדים שאמילי חיסלה בדרכה לקבל את הירושה.
הקרנת הסרט בישראל
הסרט הגיע לישראל בספטמבר 1962. מפיציו, שלא היו מודעים להקבלה שבין שם הסרט לבין שמו של הסרט "פסיכו", בחרו לקרוא לו בשם שגרתי של ספר בלשי "תעלומת הרצח הכפול". בשם זה נקראו גם תרגומם לעברית של אחד מספריה של אגאתה כריסטי ואחד מספריו של ארל סטנלי גרדנר. הסרט זכה להצלחה והקרנתו בבתי הקולנוע ברחבי הארץ נמשכה עד אפריל 1966.
את ביקורתו על הסרט בעיתון "מעריב" ב-20 בספטמבר 1962 סיים עזריה רפפורט, לאחר שניתח את הסרט מבחינת איכותו הקולנועית, בתיאור תגובת הקהל:
שחקני הסרט
צוות השחקנים של הסרט לא הורכב מכוכבי קולנוע, אלא משחקנים לא מפורסמים, רובם שחקני סוגת ה"בי מובי" (באנגלית: B Movie), מונח המתייחס לסרטי קולנוע דלי תקציב שצולמו במהירות רבה, עם שחקנים מהדרג השני. הדמות המרכזית של אמילי הרוצח/רוצחת גולמה על ידי שחקנית בשם ג'ין ארלס (Jean Arless) שאינה נזכרת כשחקנית בשום סרט נוסף. הייתה זו למעשה שחקנית בשם ג'ואן מרשל, שהופיעה בין השנים 1958 ל-1975 בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה, בין היתר ב"אזור הדמדומים" ו"מסע בין כוכבים". רק בסרט זה הופיעה בשם אחר.
היינריך החמישי, רוזן לוקסמבורג
היינריך החמישי הבלונדי (1216 – 24 בדצמבר 1281), שנקרא הגדול, היה הרוזן של ארלון מ-1226 ועד מותו, אדון ליני מ-1240 ועד מותו, רוזן לוקסמבורג ולה רוש מ-1247 ועד מותו, ומרקיז נאמור בין 1256 ל-1264 בתור אנרי השלישי.
ביוגרפיה
בשנת 1226, בעקבות מות אביו ולראן השלישי, ירש היינריך את רוזנות ארלון.
בשנת 1240 התחתן הנרי עם מרגרט, בתם של אנרי השני, רוזן באר ופיליפה מדרו. נישואיו של היינריך למרגרט הביאו לו את ליני-אן-בארואה כנדוניה שלה, אם כי, לפי סעיף בחוזה הנישואין, היא נשארה תחת השליטה הפיאודלית של רוזנות באר. בזלזול לכך, היינריך נשבע אמונים בשנת 1256 לתאובלד השני, מלך נווארה בתפקידו של האחרון כרוזן שמפאן. גיסו של היינריך תאובלד השני, רוזן באר ניצל את הסכסוך שהתחולל אז בין פרידריך השלישי, דוכס לורן והבישופים של מץ. היינריך החמישי היה לצידו של הדוכס ולכן תאובלד לקח את הצד של הבישוף. היינריך נלכד בקרב ב-Preny ב-14 בספטמבר 1266. ב-8 בספטמבר 1268, לואי התשיעי, מלך צרפת ברר בין שני הרוזנים והיינריך שוחרר וחזר לשלוט בליני, אך תחת שליטה של באר.
היינריך ירש את לוקסמבורג ואת לה רוש לאחר מותה של אמו, ארמסינדה, בשנת 1247. בשנת 1256, תפס היינריך את נאמור בזמן שהמרקיז השולט, בולדווין השני, היה גם קיסר בקונסטנטינופול. בולדווין מכר את זכויותיו בנאמור לגי, רוזן פלנדריה, אשר כבש את המרקיזות מאת היינריך. שני הצדדים ערכו שלום וגי התחתן עם בתו של היינריך, איזבל.
לאחר שקיבל 15,000 ליברות מהאפיפיור, הצטרף הנרי לאדוארד מאנגליה במסע הצלב התשיעי. הוא חזר עם שומריו הנותרים לאחר שהצלבנים השיגו שביתת נשק עם הסולטנות הממלוכית.
משפחתו
מנישואיו עם מרגרט מבאר היו לו הילדים הבאים:
היו לו גם לפחות שני בנים לא חוקיים, כולל:
מלחמת האצלה
במלחמת האצלה בין 1667 ל-1668 (בצרפתית: Guerre de Dévolution, בהולנדית: Devolutieoorlog), צרפת כבשה חלקים נרחבים מארצות השפלה הספרדיות ופראנש-קונטה, שהיו אז מחוזות של האימפריה הרומית הקדושה (ונחלות של מלך ספרד). השם נובע מחוק לא ברור הידוע בשם Jus Devolutionis, ששימש את לואי הארבעה עשר, מלך צרפת כדי לטעון ששטחים אלה "הועברו" אליו בזכות הנישואין למריה תרסה, נסיכת ספרד.
בלחימה נתקלו הצרפתים בהתנגדות מינימלית; עם זאת, לואי היה מודאג יותר בעמידה על זכויות הירושה שלו באימפריה הספרדית, וכתוצאה מכך החזיר חלק גדול מההישגים שלו בהסכם אקס-לה-שאפל במאי 1668. התנאים הוסכמו על ידי הקיסר לאופולד הראשון בינואר 1668, וחוזקו על ידי הברית המשולשת של אנגליה, שוודיה והרפובליקה ההולנדית.
הסכסוך סימן את סופה של הברית הצרפתית-הולנדית ארוכת השנים, והייתה הראשונה מבין מלחמות ההתפשטות הצרפתיות ששלטו באירופה במשך 50 השנים הבאות.
רקע כללי
כחלק מהסכם הפירנאים משנת 1659 שסיים את מלחמת צרפת–ספרד, התחתן לואי הארבעה עשר, מלך צרפת עם מריה תרסה, בתו הבכורה של פליפה הרביעי, מלך ספרד. למרות שנחלשה על ידי כמעט מאה שנים של לוחמה מתמשכת, האימפריה הספרדית כללה נחלות באיטליה, ארצות השפלה הספרדיות, הפיליפינים ואמריקה, ולמרות שכבר לא הייתה המעצמה הגדולה השלטת, נותרה ברובה שלמה. כדי למנוע את נפילתה בידי צרפת, מריה תרסה ויתרה על זכויות הירושה שלה; בתמורה, הובטחה ללואי נדוניה של 500,000 אקו זהב, סכום עתק שמעולם לא שולם.
כאשר הקרדינל מאזארן מת ב-1661, לואי השתלט על הממשלה ויזם מדיניות התפשטות. שר האוצר שלו ז'אן-בטיסט קולבר טען שהשליטה בארצות השפלה הספרדיות חיונית לצמיחת הכלכלה הצרפתית, מה שרימז על עימות עם ספרד, הקיסר לאופולד הראשון והרפובליקה ההולנדית, בעלת ברית של צרפת שנים רבות. הסכם מינסטר ב-1648 אישר את עצמאות הולנד והעניק לאמסטרדם את השליטה בסחר דרך צפון-מערב אירופה, על ידי סגירה קבועה של שפך הסכלדה. שמירה על מונופול זה הייתה בעדיפות הולנדית.
עד 1663, לואי הגיע למסקנה שהפרלמנט של הולנד לעולם לא יסכים מרצון לדרישותיו והחל בתוכניות לתפוס את ארצות השפלה הספרדיות, אם כי המשא ומתן המשיך כדי למנוע התעוררות חשדות. כנדרש בחוזה הצרפתי-הולנדי של הסכם פריז משנת 1662, צרפת נכנסה למלחמה האנגלו-הולנדית השנייה ביולי 1665, כשהיא מספקת תירוץ להתבססות הצבאית שלה; לואי גם חישב שזה יקשה על ההולנדים להתנגד לו. מותו של פליפה בספטמבר הותיר את בנו קרלוס בן הארבע כמלך, ואת אלמנתו מריאנה מאוסטריה כעוצר. אם קרלוס ימות, לאופולד יירש את האימפריה הספרדית.
משפטנים צרפתים טענו כי מאחר שהנדוניה לא שולמה, הוויתור של מריה תרסה אינו תקף, וזכויותיה "הועברו" ללואי במסגרת ה- Jus Devolutionis, חוק לא ברור המגביל ירושה לילדים מנישואים ראשונים. על בסיס זה, הוא תבע את רוב ארצות השפלה הספרדיות, כולל בראבנט ולימבורג, הערים קמברה, אנטוורפן ומכלן, חלרה עילית, רוזנויות נאמור, ארטואה ואנו, ונחלות קשורות. לאופולד ומריאנה דחו טענה זו, שכן החוק חל רק בבראבנט, נאמור ואנו ועניינו קניין פרטי, לא זכויות פיאודליות; עם זאת, זה נתן ללואי הצדקה משפטית למעשיו.
מודעת לכוונות הצרפתיות, ממשלתה של מריאנה ביקשה לסיים את מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי, להסכים לברית עם אנגליה ולבטל את מערכת היחסים הצרפתית-הולנדית. לואי הגיב לכך עם הסכם ליסבון משנת 1667, ברית של עשר שנים עם פורטוגל, ושילם למתנגדים פוטנציאליים כמו ברנדנבורג כדי להישאר נייטרליים. לאופולד היה שקוע בטורקיה הגדולה, בעוד שר החוץ הוגס דה ליון האריך גם את הליגה האנטי-אוסטרית של הריין עד 1668.
ב-8 במאי, כל שגרירי צרפת באירופה הקריאו הצהרה, בטענה שלואיס משתלט על אדמות השייכות לו בצדק. באמצע מאי נפתחו בברדה שיחות לסיום המלחמה האנגלו-הולנדית בין הרפובליקה ההולנדית, דנמרק-נורווגיה, צרפת ואנגליה; זמן קצר לפני כן, נודע לפנסיונר הגדול יוהאן דה וויט מהרפובליקה ההולנדית שלואי וצ'ארלס השני, מלך אנגליה הסכימו בחשאי לתנאים מראש, והגבירו את הלחץ על ההולנדים שלא להתנגד למטרות הצרפתיות.
המלחמה הקרבה סיימה את חוסר הרצון של ספרד לקבל את הריבונות הפורטוגלית; הסכם מדריד האנגלו-ספרדי, שנחתם ב-23 במאי, העניק לאנגליה הרשאות מסחריות משמעותיות, בתמורה לעזרה בסיום המלחמה עם פורטוגל.
מאי עד ספטמבר 1667; ארצות השפלה הספרדיות
ארצות השפלה הספרדיות המכונים גם פלנדריה, היו אזור קומפקטי, שנשלט על ידי תעלות ונהרות. עד להופעת מסילות הברזל במאה ה-19 הועברו סחורות ואספקה בעיקר במים; מסעות המלחמה בזירה זו התמקדו בשליטה בנקודות חזקה לאורך נהרות כמו הליס, סמבר ומז.
לאחר 1659, סדרה של רפורמות צבאיות שיזם מישל לה טליה הפכו את הצבא הצרפתי למקצועי יותר, תוך שיפור התמיכה הלוגיסטית שלו. זה איפשר להם להציב כוחות גדולים יותר בשטח, לתקופות ארוכות יותר; עד 1667, לצבא היה כוח מוסמך של 80,000, מתוכם 51,000 נפרסו למערכה.
טורן מונה למפקד העליון; כוחו העיקרי שכלל 35,000 איש ורכבת הארטילריה התרכזו סביב מזייר, על נהר המז. עוד 9,000 חיילים תחת אנטואן דה רושבארון התכוננו להתקדם במעלה הליס, דרך קורטרייק ואודנארדה; דה קרקוי ו-6,000 פרשים קלים התבססו ב-Sierck-les-Bains, ואבטחו את האגף שלהם מפני התקפה מגרמניה. בליווי לואי ופמלייתו חצו הצרפתים את הגבול ב-24 במאי.
מודע להכנות הללו, המושל הספרדי קסטל רודריגו ביקש בדחיפות כספים נוספים ממדריד. למרות הוצאת הסכום העצום של 1.5 מיליון אסקודו על חתונת בתה, הצליחה מריאנה להגדיל את הכוחות העומדים לרשותו מ-11,000 באמצע 1666 ל-27,000 עד אפריל 1667.
המטרה הראשונה של טורן הייתה שרלרואה, בסיס אספקה ספרדי מרכזי; קסטל רודריגו לא הצליח להחזיק בה ונסוג לבריסל, תוך שהוא הורס תחילה את ביצוריו. ב-2 ביוני, דה מונטל מונה למושל הצרפתי וקיבל חיל מצב של 3,000, בעוד וובאן החל לבנות מחדש את הגנות העיר. עד סוף יולי, רושבארון כבש את טורנה, קורטרייק ואודנארדה; טורן התקדם לעבר דנדרמונדה, בכוונה לכבוש את אנטוורפן.
ב-31 ביולי נחתמו הסכמי שלום בברדה (בין אנגליה לכל אחד ממתנגדיה במלחמה האנגלו-הולנדית השנייה) וההולנדים החלו בדיונים עם אנגליה וספרד על כינון ברית דיפלומטית נגד צרפת. במקביל, קסטל רודריגו פתח את סכרי המים, הציף את הארץ והביא לעצירת התקדמות הצרפתים. טורן נסוג וב-10 באוגוסט כיתר את ליל, בירת חבל וואלון ומרכז מסחרי חשוב.
חיל המצב הורשה לסגת לאחר שנכנע ב-28 באוגוסט; שלושה ימים לאחר מכן, דה מרשין וכוח סיוע ספרדי של 12,000 נתקלו ביחידת פרשים צרפתית על כביש ברוז'. Bellefonds ודה קרקוי קיבלו הוראות להפסיק את נסיגתם, מה שגרם לכמעט 2,000 הרוגים; בתחילת 1668, לואי יצר את שני המרשלים של צרפת. ב-12 בספטמבר, טורן כבש את אלסט, אך למרות שחייליו ספגו מעט אבדות בקרב, מחלות היו בעיה גדולה בהרבה; בתחילת אוקטובר הסתיים מסע המלחמה לקראת החורף.
משא ומתן; חורף 1667/1668
ב-31 ביולי 1667, הסכם ברדה סיים את מלחמת אנגליה–הולנד והמשא ומתן החל בחזית משותפת נגד צרפת. זה הונע על ידי מדינות זיילנד, בתמיכתו של סר ויליאם טמפל, שגריר אנגליה בהאג ובבריסל, ופרנסואה-פול דה ליסולה, נציגו של לאופולד בלונדון.
דה ויט סיכם את הדילמה ההולנדית באופן הבא; "לנטוש את ספרד זה להפוך את צרפת לשליטה של הולנד, לקחת על עצמה את הגנתה לבד זו איוולת." למרות שהוא וצ'ארלס מאנגליה העדיפו את צרפת, הרוב המכריע של בני ארצם לא סברו כמותם, מה שאומר שהם נאלצו לספק את דעת הקהל בבית על ידי גרימת לואי לסגת, אך להישאר חברים. לדברי שגריר צרפת בשוודיה, צ'ארלס זיהה במהירות שזה כמעט בלתי אפשרי, והתמקד בלהבטיח ללואי כי זו אשמה של דה ויט.
בספטמבר, דה ויט הבטיח לוודא שספרד תקבל את התנאים הצרפתיים לסיום המלחמה, אך לואי התעקש שיתחייב לאכוף אותם במידת הצורך. כאשר מריאנה סירבה, הוא שכנע את מדינות הולנד לקבל החלטות ב-10 בדצמבר וב-14 בינואר 1668, המאשרות פעולה צבאית נגד ספרד. המחוזות האחרים והאופוזיציה האורנג'יסטית בהולנד התנגדו לכך.
כשפליפה מת ב-1665, בן בריתה היחיד של ספרד היה לאופולד; עד 1668, הדיפלומטים שלהם כוננו קשרים עם האורנג'יסטים, אנגליה ותומכים צרפתים מסורתיים כמו שוודיה וברנדנבורג. בספטמבר 1667, אפונסו השישי, מלך פורטוגל הודח על ידי אחיו פדרו, שפתח בדיונים על סיום מלחמת השיקום. הסכם 1667 עם צרפת בוטל וב-13 בפברואר 1668 הכירה ספרד בעצמאות פורטוגל עם הסכם ליסבון.
כדי לממן את המערכה של 1668, הסכים קסטל-רודריגו להלוואה של 2 מיליון גילדן מהשווקים הפיננסיים של אמסטרדם; כביטחון, ההולנדים יורשו לכבוש את ברוז', אוסטנדה ודאם. הסיכוי לשלום עם פורטוגל גרם למריאנה לדחות את התנאים הללו; היא שלחה לקסטל-רודריגו מכתבי אשראי עבור 600,000 אסקודו ומיליון מטילי כסף. זה אפשר לו להתחיל בגיוס, בעוד ברנדנבורג הסכימה לספק 12,000 חיילים.
ב-20 בינואר חתמו לואי ולאופולד על הסכם חלוקה, והסכימו לחלוקת האימפריה הספרדית אם קרלוס מספרד ימות; זה כלל את התנאים שניתנו לדה ויט בספטמבר. הברית המשולשת נחתמה על ידי אנגליה והרפובליקה ההולנדית ב-23 בינואר, החברה השלישית, שוודיה, הצטרפה רשמית ב-5 במאי, שלושה ימים לאחר הסכם אקס-לה-שאפל. הוא הכיל הסכם של הגנה הדדית, הסכם להבטיח שספרד תקבל את התנאים הצרפתיים, וסעיפים סודיים, כולל פעולה צבאית נגד צרפת אם לואי יוותר על הבטחה זו.
רוביני, שגריר צרפת בלונדון, קיבל עותק בתוך ימים, לכאורה מארלינגטון, אותו העביר לליון. בזכרונותיו עשר שנים מאוחר יותר, בעיקר כדי להצדיק את מלחמת הולנד–צרפת שלאחר מכן, טען לואי שזה היה עלבון מחושב מצד 'האומה ההולנדית כפוי טובה', אך תגובתו באותה תקופה הייתה מתונה הרבה יותר. הצרפתים הכירו כי הסעיף הצבאי אינו בר אכיפה; כפי שציין טורן, "להולנדים יש יותר רצון רע מאשר כוח, לאנגלים לא חיילים ולא כסף". ליון גם הצביע על הערבות של הברית החלה על שני הצדדים, ומחייבת את ספרד לציית לתנאים הצרפתיים 'מבלי שזה יעלה לנו כסף'.
פברואר 1668; המערכה בפראנש-קונטה
לאורך הקריירה שלו, לואי ביקש לשפר את עמדותיו לפני המשא ומתן; בספטמבר, הוא החליט לכבוש את פראנש-קונטה. לספרד היה כמעט בלתי אפשרי להגן, בעוד למושל שלה, המרקיז דה ינה, היו פחות מ-2,000 איש להחזיק בכל המחוז. צבאות צרפת גם נהנו מלוגיסטיקה עדיפה בהרבה, שאפשרה להם לפתוח מסעות לפני שיריביהם היו מוכנים. הפלישה תוכננה לתחילת פברואר, שנחשבת בדרך כלל בלתי מעשית עבור תנועות חיילים, והוסיפה את גורם ההפתעה לגורם המספרי.
על המבצע פיקד הנסיך דה קונדה. בעבר הוא היה הגנרל המוביל של צרפת, הוא לחם נגד לואי במהלך הפרונד של 1648 עד 1653, ולאחר מכן עם ספרד עד 1659; זה היה התפקיד הראשון שלו מאז חזר מהגלות ב-1660. פראנש-קונטה נחשבה לחלק מבורגונדי, בסיס הכוח המסורתי של משפחתו והבחירה שלו הוכיחה שליטה מלכותית באזור עם היסטוריה ארוכה כמדינה עצמאית.
כדי לבלבל את יריביו, לואי הכריז על תוכניות להכפיל את הצבא ל-134,000 איש והדליף פרטים על מסע מלחמה שהוצע ב-1668. בהנהגתו שלו ושל טורן, 66,000 איש ישלימו את כיבוש ארצות השפלה הספרדיות; כוח משנה תחת פיליפ מאורליאן יתקוף את קטלוניה, עם קונדה בשלוש הבישופויות כדי להרתיע מתקפה מגרמניה.
זה סיפק כיסוי לצבירת חיילים ואספקה בדיז'ון; בתחילת פברואר, לקונדה היו 12,000 חיילי רגלים ו-3,000 פרשים מרוכזים ליד אוקסון. הוא חילק את הצבא לשני טורים, את השני בראשות לוקסמבורג, ונכנס לפראנש-קונטה ב-4 בפברואר. בזאנסון וסלינס-לה-באן נכנעו ב-7 בפברואר, ולאחר מכן עברו קונדה ולוקסמבורג לדול, שם הצטרף אליהם לואי ב-9 בפברואר. נוכחותו הביאה למתקפה מיותרת במידה רבה, שעלתה לצרפתים בין 400 ל-500 הרוגים, ההפסדים המשמעותיים היחידים שלהם במערכה. דול נכנעה ב-14 בפברואר, ואחריה בירת המחוז גריי ב-19; לואי חזר לסן ז'רמן ב-24.
הסכם אקס לה שאפל
עם הצבא הגדול ביותר באירופה, טורן, קונדה ואורליאן טענו בעד המשך המלחמה. ליון, קולבר ולה טלייה המליצו על שלום, בעיקר על רקע פיננסי; שנות ה-60 היו תקופה של דעיכה כלכלית משמעותית, והמלחמה הייתה יקרה. צרפת לא הייתה מוכנה למלחמה ימית נגד ההולנדים והאנגלים, ובעוד שקולבר יזם מדיניות שמטרתה להפחית את התלות שלה בספנות הולנדית להובלת סחורות, הדבר ייקח זמן. בנוסף לאלו שכבר הובטחו בחוזה עם ברנדנבורג, שארל מלורן הציע למריאנה עוד 8,000 איש.
בפברואר, דווח כי קרלוס בן השבע סובל מאבעבועות שחורות, מחלה קטלנית לעיתים קרובות; מותו ייתן ללואי סיכוי טוב להשיג את מטרותיו מבלי להילחם. השילוב הביא להחלטה על שלום; ב-25 באפריל, הסכם סן ז'רמן, בין צרפת, אנגליה והרפובליקה ההולנדית, סיכם תנאים, אשר שולבו לאחר מכן בחוזה אקס-לה-שאפל, שנחתם על ידי ספרד וצרפת ב-2 במאי.
לאחר מכן
צרפת נסוגה מפראנש-קונטה ומארצות השפלה הספרדיות, למעט אחת עשרה ערים והאזורים שסביבן. ליל, ארמנטייר, ברגה ודואי נחשבו חיוניים לחיזוק הגבול הצפוני הפגיע של צרפת ונשארו צרפתיות עד היום. השמירה על טורנה, אודנארדה, קורטרייק, וורנה, בינש, שרלרואה ואת' הפכה את ההתקפה העתידית להרבה יותר קלה, כפי שהוכח ב-1672.
מנקודת מבט צבאית, צרפת חיזקה את גבולה הצפוני, ו-וובאן החל לעבוד על קו ההגנה שנודע כ-Ceinture de fer. החזקה של עיירות כמו שרלרואה וטורנה הקלה על מסעות עתידיים באמצעות שליטה בדרכים חיוניות לתוך ארצות השפלה הספרדיות, אך הן היו מבודדות בקלות והצריכו חיל מצב יקר.
התוצאות הפוליטיות היו מעורבות; בהסכם החלוקה, לאופולד הכיר בזכותו של לואי לרשת חלק מהאימפריה הספרדית, למרבה כעסה של ספרד. עם זאת, שאיפות ההתפשטות של לואי עוררו דיונים על קואליציה אנטי-צרפתית, שהגיעו לשיא בהקמת הברית הגדולה ב-1689.
תפקידה של הברית המשולשת בשלום נדון על ידי היסטוריונים מודרניים, כולל הרברט רואן, "ככל הנראה ההיסטוריון דובר האנגלית החשוב ביותר של הרפובליקה ההולנדית מאז ג'ון לותרופ מוטלי". המשמעות האמיתית שלו הייתה יישור המטרות האנגליות וההולנדיות, למרות ההפרעה הקצרה ב-1672 של המלחמה האנגלו-הולנדית השלישית והבלתי פופולרית; ההולנדים ראו באקס-לה-שאפל ניצחון דיפלומטי.
הדאגה מהשאיפות הצרפתיות הקימה לתחיה גם את המפלגה האורנג'יסטית, והגבירה את הסכסוך הפוליטי הפנימי עם הפלג הרפובליקני של דה ויט. אחת התוצאות הייתה הזנחה מכוונת של הצבא ההולנדי, שנראה בדרך כלל כמחזק את כוחו של נסיך אורנז'; היו לכך השלכות קטסטרופליות ב-1672. לואי יצא למלחמה ב-1667 מתוך אמונה שההולנדים לעולם לא יסכימו מרצונם לוויתורים שהוא נדרש בארצות השפלה הספרדיות; כעת החליט שהדרך הטובה ביותר להשיג זאת היא להביס תחילה את הרפובליקה, והחל לתכנן את מלחמת הולנד–צרפת.
אינרום
אינרום תעשיות בנייה בע"מ היא חברת החזקות ישראלית בתחום מוצרי הבנייה, השולטת בחברות "איטונג", "נירלט" וב"כרמית מיסטר פיקס". החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה כלולה במדד תל אביב 125.
היסטוריה
אינרום נוסדה במקור בשנת 1959 בשם "אורלייט הנדסה" ועסקה בייצור מוצרים מפלסטיק משוריין כדוגמת קסדות קפלס"ט (קסדה מפלסטיק קשיח), ארגזי תחמושת למערכת הביטחון וארונות סעף לחברת החשמל ובזק. בשנת 1965 רכשה התעשייה האווירית מחצית ממניות החברה וב-1977 רכשה את מלוא הבעלות על החברה.
בשנת 1981 נרכשה הבעלות על ידי חברת אמפל מקבוצת בנק הפועלים, פועלים השקעות ומספר משקיעי חוץ.
בשנת 1992, הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וב-1995 שינתה את שמה ל"אורלייט תעשיית (1959) בע"מ" (וב-2008 ל"אינרום תעשיות (1959) בע"מ"). בשנת 1997, רכשה חברת "אורדן תעשיות" את השליטה בפועלים השקעות שהייתה בעלת השליטה ב"אורלייט", שהפכה לחלק ממבנה פירמידת שליטה של קבוצת דוברת-שרם-קלנר (בבעלות אנשי העסקים אהרון דוברת, יצחק שרם ואביגדור קלנר). בהמשך שינתה הקבוצה את מבנה פירמידת השליטה שלה, שהיה בו ארבע שכבות, כך ש"אורלייט תעשיית" הוחזקה ישירות על ידי "אורדן תעשיות". במקביל הפכה "אורלייט תעשיית" לחברת החזקות, שרכשה את השליטה במספר חברות אחרות, ובמרץ 2000 הועברה גם הפעילות התעשייתית שלה לחברה בת חדשה "אורלייט תעשיות מילניום 2000". ב-2003 הפכה גם הפעילות התעשייתית של "אורדן" לחברה בת של "אורלייט תעשיית".
כחברת החזקות
בשנת 1998, רכשה מאריסון השקעות 50% ממניות מפעל הצבעים "נירלט" תמורת כ-4 מיליון דולר. בסוף אותה שנה רכשה גם את חברת הצבעים "אוניברקול" ואיחדה אותה לקבוצה אחת עם "נירלט".
בשנת 2001, רכשה "אורלייט תעשיות" את השליטה בחברת "איטונג תעשיות". ובשנת 2002, רכשה "איטונג תעשיות" את השליטה בחברת "שיש אלוני".
בדצמבר 2007 השלימה קרן פימי רכישת מחצית ממניות השליטה ב"אינרום תעשיות (1959) בע"מ" מ"גרינסטון תעשיות" (לשעבר "אורדן תעשיות" שהייתה בשליטת חברת "לידר אחזקות"), בנובמבר 2008 רכשה את מלוא הבעלות על החברה. במקביל, רכשה את מנית הציבור ומחקה אותה מהמסחר בבורסה והחברה הפכה לשלד בורסאי. בנוסף רכשה את מנית הציבור בחברת הבת "איטונג תעשיות בע"מ", שגם הייתה חברה ציבורית באותה עת.
יחסי נורווגיה–קוסובו
יחסי נורווגיה–קוסובו הם יחסי חוץ בין קוסובו לנורווגיה. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ונורווגיה הכירה בה ב-28 במרץ 2008. לנורווגיה יש שגרירות בפרישטינה, ואילו קוסובו רמזה שהיא תכלול את נורווגיה בגל הפתיחות השני של השגרירות.
יחסים ביטחוניים
לנורווגיה כרגע יש 8 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בכוח קוסובו המופעל על ידי נאט"ו. תורשטיין סקיאקר היה מפקד ה-KFOR החמישי מ-6 באפריל 2001 – 3 באוקטובר 2001.
NGC 300
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 8.13 והיא התגלתה ככל הנראה בין 1823 ל-1826 על ידי האסטרונום ג'יימס דנלופ, בזמן שסקר את שמי הדרום מאוסטרליה. הגלקסיה קיבלה את הציון 530 בקטלוג הערפיליות שדנלופ פרסם בשנת 1828, כשהיא מתוארת כערפילית גדולה למדי ועמומה, שמכילה הרבה כוכבים עמומים עם צפיפות גדולה יותר במרכזה. ג'ון הרשל, צפה בה מכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה בספטמבר 1834 ובנובמבר 1837 ורשם אותה כערפילית מספר 2359 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1847, בו הוא תיאר אותה כגדולה מאוד, מאורכת או אליפטית, מתבהרת מעט ובהדרגה בכיוון המרכז ועם מספר כוכבים. בתצפית הראשונה הוא תיאר אותה כבהירה, אך בתצפיות הבאות היא תוארה כעמומה או כעמומה מאוד וכן ציין הרשל שיש לה מעין גרעין נוסף שצמוד אליה. הוא ייחס את גילויה לדנלופ, אך ציין שבניגוד לדנלופ הוא לא מבחין בהרבה כוכבים עמומים בתוכה ולכן הטיל ספק בכך שמדובר באותה ערפילית. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 169 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 300, כשהיא מתוארת כבהירה למדי, גדולה מאוד, מאורכת ביותר ומתבהרת בהדרגה לכיוון המרכז, וגילויה מיוחס לג'ון הרשל.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 300 הוא כ-22 דקות קשת, כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא, שממרחקה שקול לקוטר של כ-40,000 שנות אור, פחות מחצי קוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-5% ממסת שביל החלב, כאשר מסת כוכבי הגלקסיה מהווה כ-7% בלבד ממסת הגלקסיה, כ- מסות שמש, ומסת גז המימן החופשי שבה היא כ-5% אחוזים ממסתה או כ- מסות שמש. שאר המסה שמהווה כ-88% מהמסה הכוללת היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. בדומה לגלקסיות ספירליות אחרות, זרועות הגלקסיה מתאפיינות באוכלוסיית כוכבים כחולים, חמים וצעירים יחסית, בעוד ששאר הגלקסיה מכיל אוכלוסייה זקנה יותר. במרכז הגלקסיה יש גרעין שמסתו מספר מיליוני מסות שמש והוא מכיל צבירי כוכבים בגילאים שונים שנעים בין החל מ-100 מיליון שנים ללמעלה מ-10 מיליארד שנים, אך רוב הצבירים הם זקנים יחסית כאשר לפחות 50% מהכוכבים הם בני 10 מיליארד שנים ומעלה, 90% מהם בני יותר מ-1.3 מיליארד שנים ורק כאחוז אחד מהכוכבים הם בני 100 מיליון שנים ומטה. בהתאם לגיל המבוגר יחסית של הגלקסיה, גם המתכתיות של כוכביה נמוכה יחסית והיא כעשירית מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצא גם מקור חזק של קרני-X שמסומן כ-NGC 300 X-1 וככל הנראה מקורו בכוכב וולף-ראייה וחור שחור המקיפים זה את זה ושהיו בעבר כוכב כפול. הכוכב מאבד חומר שנבלע על ידי החור השחור והתאוצה הגדולה של החומר יוצרת את הקרינה.