cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיאון ברוניי
מוצגים
תערוכות של תולדות התקופה העתיקה של נגרה דארוסלם והתקופה האחרונה הם חלק מהגלריה להיסטוריה. המוצגים מתעדים את דפוס החיים המסורתי של הקהילות הרבות בארץ, ואת ההיסטוריה הטבעית של החי והצומח שלה. המוצגים של המאות ה-9 וה-10 הם כלי חרס מאיראן ומרכז אסיה, זכוכית מנופחת ממצרים והלבנט, כתב יד מיניאטורי של הקוראן, טקסטיל ארוג, עיטורי זהב, תותחים שישמשו לטקסים בשימוש במדינה וכלי הנשק של הסולטנות.
רוב חפצי האמנות הם האוספים האישיים של הסולטן מברוניי כולל מטבעות הכסף והזהב שנאספו מהעולם האסלאמי. תערוכה בולטת נוספת היא תצוגה שכותרתה "הרוח של בודו: ההיסטוריה של אמנויות הלחימה של יפן" המורכבת מהעתקים של חליפות שריון וכלי נשק ששימשו ביפן במהלך המאות ה-8 עד ה-14. יש גם תצוגה של תעשיית הנפט בברוניי שנוצרה על ידי של חברת הדלק המקומית, המציגה את גילוי הנפט, שכן יש לו השפעה משמעותית על כלכלת ברוניי. מוצגים בגודל גדול מוצגים בחדרים בחלק האחורי של בניין המוזיאון בשטח הפארק. החלקים האדמיניסטרטיביים והטכניים של המוזיאון ממוקמים בקומת המרתף.
המוזיאון סגור מאז 2014 כדי לפנות מקום לתיקונים מבניים עקב מכת טרמיטים, שפגעה במבנה. הסגירה נועדה גם לפנות מקום לשיפוץ, הכולל עיצוב מחדש של חללי הפנים והמוצגים, שילוב יותר אינטראקטיביות וטכנולוגיה מודרנית ויצירת גלריה חדשה בקונספט פתוח. המוזיאון היה צפוי להיפתח עד סוף 2020, אך יישאר סגור ב-2022.
הדרור
הדרור (באנגלית: The Sparrow) הוא רומן הבכורה של מרי דוריה ראסל, אשר יצא בשנת 1996. הספר זכה בפרסים מרובים למדע בדיוני, ביניהם פרס ארתור סי. קלארק, פרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור, פרס קורד-לאסוויץ-פרייס, ופרס האיגוד הבריטי למדע בדיוני.
עלילה
בשנת 2019, האנושות מגלה הוכחות לקיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ, כאשר עמדת האזנה בפוארטו ריקו קולטת שידור של שירה מופלאה מפלנטה שלימים ידועה בשם ראחאט. בעוד מדינות העולם מתווכחות באומות המאוחדות במשך שנים כיצד להגיב לגילוי, ואיך לנהל סנריו של מגע ראשון, החברה הישועית מארגנת בשקט משלחת מדעית משלה. מה שהישועים מגלים הוא מעבר להבנתם, ומעורר בהם את השאלה הקיומית "מה משמעות הדבר להיות אנושי". התוצאות הרות האסון של המשלחת - אשר על כל צעד ושעל פעלה באופן המוסרי ביותר שיכלה - מעוררות גם הן שאלות מוסריות שורשיות.
ביקורת
ננסי פרל, מבקרת בכתב העת Library Journal, טענה שהספר סווג בטעות כמדע בדיוני, כי הוא באמת "רומן פילוסופי על טבע הטוב והרע, ומה קורה כאשר אדם מנסה לעשות את הדבר הנכון מהסיבות הנכונות ובסופו שם דבר גורם לנזק בל ישוער".
בכתב העת הקתולי, Commonweal, כתב פול קיו קיין שראסל עשתה מחקר מדוקדק על ההיסטוריה של המיסיונים הישועיים ועל רוחניות ישועית. הוא מוסיף, "ראסל, בעדינות, מעלה חששות לגבי הדרכים שבהן תרבויות מתוחכמות מספרות לעצמן סיפורי כיסוי כדי להצדיק את הפעולות שלהן אשר גובות מחיר נורא מאחרים".
הביקורת ב-Kirkus Reviews קראה ל"הדרור" "ספר ביכורים מבריק", והסופרת קולין מקאלוג כתבה בביקורתה בניו יורק טיימס שזוהי "יצירת סיפורת מעוררת, מרתקת ומוסרית".
עיבודים
מאז, מרי ראסל ביטלה את כל הזכויות הקולנועיות, מתוך אמונה כי הוליווד לא תוכל לעשות סרט שנאמן לספר. היא כתבה בעצמה תסריט, יחד עם העוזרת שלה קרן הול, אבל הבינה שיש אך סיכוי קטן שהתסריט שלה יופק.
ב-2014, רשת AMC הודיעה על פיתוח סרט טלוויזיה בעיבוד של הספר.
תיק-תק
תיק-תק היה שעשועון טלוויזיה ששודר בטלוויזיה החינוכית בערוץ 2 משנת 1995 עד שנת 1999. בתוכנית היו שני סוגים של שלבים: שלבי מתמטיקה שבהם שפט את המתמודדים יואל גבע ושלבי עברית שבהם שפטה עטרה אופק. בתוכנית התחרו תלמידים מבתי ספר שונים ברחבי הארץ.
תיק-תק התבסס על שעשועון הצרפתי "Des chiffres et des lettres" ("אותיות ומספרים"). את התוכנית הנחו רונית כפיר, איל קיציס, ואפרת רייטן.
בשנות ה-70 שידרה הטלוויזיה הלימודית גרסה מוקדמת יותר של השעשועון, בשם "אות ועוד", אותה הנחו לסירוגין אלי ישראלי ורויטל עמית.
דן לואיס
קריירה
בתחילת דרכו שיחק לואיס במועדונים מקומיים באזור של כפר הולדתו מירדיי, לפני שעבר ללונדון והצטרף לקלפטון אוריינט. פריצתו התרחשה ב-1924 כאשר הצטרף לארסנל מהליגה הראשונה. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה במשחק נגד אברטון ב-15 בנובמבר 1924; המשחק הסתיים בניצחון 3 - 2 לטובת ארסנל, ולואיס שיחק בעמדת השוער ב-13 המשחקים הבאים. הרצף נפסק ב-14 בפברואר 1925 לאחר שלואיס ספג חמישה שערים במשחק בית מול האדרספילד טאון.
לואיס חלק את אפודת השוער הראשון עם ג'וק רובסון וביל הרפר לאחר מינויו של הרברט צ'פמן לתפקיד המאמן ב-1925, אך תוך זמן קצר הפך לשוער הבכיר של ארסנל, בעיקר לאחר עזיבתם של רובסון והרפר ב-1926 וב-1927 בהתאמה. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס הייתה בתיקו 3 - 3 מול נבחרת אנגליה ב-12 בפברואר 1927. הוא השתתף בשני משחקים נוספים, שהאחרון שבהם היה התבוסה 0 - 6 לנבחרת אנגליה בסטמפורד ברידג' ב-20 בנובמבר 1929.
שפל הקריירה של לואיס בארסנל היה גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי ב-1927; היה זה הגמר הראשון של ארסנל, והוא הסתיים בהפסד 0 - 1 בגלל טעות של לואיס. בדקה ה-74 בעט החלוץ יואי פרגוסון לעבר לואיס, שהיה אמור לעצור את הבעיטה הקלה. אולם, במהלך הזינוק החטיא לואיס את הכדור ונתן לו מכה במרפקו, שגרמה להסטת הכדור לכיוון השער. הניצחון הזה היה היחיד של מועדון וולשי בגמר גביע ה-FA. לואיס האשים את אפודתו החדשה, וטען שהצמר היה יותר מדי עבה מכדי לאפשר לו לתפוס את הכדור כראוי.
לואיס היה השוער הראשון של ארסנל בשלוש העונות שלאחר משחק הגמר. אולם, כאשר המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA ב-1930 לואיס הוחלף על ידי צ'ארלי פרידי, כיוון שהמאמן הרברט צ'פמן חשש שלואיס לא יצליח להתמודד עם הלחץ. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 על האדרספילד טאון, והיה זה התואר הראשון בתולדות ארסנל. הביטחון העצמי של לואיס היה בשפל, ובעונה שלאחר מכן הוא מיעט לשחק בעיקר לאחר החתמתם של ביל הרפר (קדנציה שנייה) וג'רארד קייזר. הוא השתתף ב-169 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, ובמאי 1931 הועבר לג'ילינגהאם.
לואיס השתתף רק בשישה משחקים במדי ג'ילינגהאם, וככל הנראה פרש לאחר מכן.
אלון חרזי
אלון חרזי (נולד ב-13 בפברואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי, מונה לתפקיד במחלקת הסקאוטינג של מועדון הכדורגל מכבי חיפה ובתור מאמן מחלקת הנוער במועדון, וכיום משמש בתור עוזר-מאמן נבחרת ישראל הבוגרת.
ברוב הקריירה שלו שיחק בעמדות ההגנה במכבי חיפה, ובמהלך הקריירה זכה בתשע אליפויות ישראל, בשלושה גביעי מדינה ובחמישה גביעי טוטו, ובהם דאבל אחד. ככדורגלן, מדורג במקום הרביעי בשיאי ההופעות בנבחרת ישראל בכל הזמנים, וכן במקום הרביעי בכל הזמנים במספר ההופעות בליגת העל הישראלית. הוא שיאן ההופעות בליגה בכל הזמנים של מכבי חיפה.
הצלחה מוקדמת
חרזי נולד ברמת גן, למשפחה שעלתה מתימן. החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הכח רמת גן בשנת 1984. בעונת התקדם לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגה א' (הליגה השלישית בחשיבותה בישראל דאז), ושיחק לרוב בעמדת החלוץ. לאחר שהפגין את כישרונו, עבר חרזי ב-1990 למכבי חיפה, קבוצה בכירה בליגה העליונה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-6 באוקטובר 1990 במשחק מול הפועל תל אביב.
בעונתו הראשונה בחיפה,, תחת המאמן שלמה שרף, שיחק חרזי במגוון עמדות במגרש, בהתקפה, בקישור ובהגנה. חרזי תרם לקבוצה בכל התפקידים שבהם שיחק, אך התבלט במיוחד כשחקן הגנה וכקשר. הוא היה שותף בעונה זו בחוליית הקישור יחד עם מספר צעירים מצטיינים נוספים, בהם ראובן עטר, אייל ברקוביץ' וטל בנין. חרזי כבש חמישה שערים ובישל שניים נוספים בעונתו הראשונה בליגת העל, והיה חלק חשוב בזכיית הקבוצה בדאבל הראשון בתולדותיה – אליפות ישראל וגביע המדינה.
בעונת חברו לחרזי כמה שחקנים בולטים נוספים בחוליית ההגנה, כדוגמת אריק בנדו, שהפך בהמשך לאחד השחקנים הוותיקים במועדון לצדו, ורומן פץ האוקראיני. בעונה זו שיחק חרזי לסירוגין בעמדות הבלם הקדמי והבלם האחורי והצטיין בשתיהן, ותרם אף למשחק ההתקפה. שיתוף הפעולה בין שחקני ההגנה היה מוצלח, והקבוצה ספגה במהלך העונה 27 שערים בלבד. בעונה זו זכתה מכבי חיפה באליפות הליגה, תוך שהיא משלימה עונה ללא הפסד, לראשונה בתולדות המועדון. באותה עונה הוא זכה לראשונה בקריירה גם בגביע הטוטו, במה שנחשב ל"מיני דאבל". כמו כן, היה חרזי שותף לאחד מההישגים הגדולים ביותר של קבוצה ישראלית באירופה, העפלה לשמינית גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
הפציעה והמעבר לבית"ר ירושלים
בעונה הבאה,, זכה חרזי עם מכבי חיפה בגביע המדינה בפעם השלישית בקריירה שלו, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון בגמר על היריבה העירונית, הפועל חיפה. עם זאת, בתחילת עונת הוא סבל מפציעה בשריר הירך, שהשביתה אותו ממשחק למשך תקופה ארוכה. לאחר שחזר לשחק הוא התקשה להפגין את יכולתו הטובה מהעונות שלפני הפציעה, מה שהוביל את גיורא שפיגל להעמיד אותו למכירה. לאחר שנשאר לבסוף במכבי חיפה בשל מחיר כרטיסו הגבוה, הוא קיבל דקות משחק מועטות בעונה זו ובעונה שלאחריה. הוא היה הבלם הקדמי השלישי בלבד בסגל הקבוצה, כאשר אריק בנדו וצבר דניאל בעדיפות גבוהה ממנו. גם הגעתו של אבישי ז'אנו לקבוצה ערערה את מעמדו של חרזי.
החזרה למכבי חיפה וזכייה באליפויות
לאחר שהוכיח את יכולתו בבית"ר ירושלים, חזר חרזי למכבי חיפה בעונת, תחת המאמן דושאן אוהרין. לאחר חזרתו לחיפה הפך שוב לשחקן מוביל בקבוצה, ושיחק בעיקר כבלם אחורי. הוא שיתף פעולה באופן מוצלח עם עמיתיו להגנה, אריק בנדו הבלם והמגנים אבישי ז'אנו ואדורם קייסי, שהגיע לקבוצה ב-1996. בעונה זו פתח חרזי בכל משחקי קבוצתו במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע, וסייע לה להעפיל עד לרבע הגמר של הטורניר – הישג שיא של קבוצה ישראלית במפעל זה – תוך ניצחונות על קבוצות כפריז סן-ז'רמן הצרפתית וריד האוסטרית. חרזי אף הציג יכולת התקפית בעונה זו כאשר כבש שלושה שערי ליגה, אך לא עזר למכבי חיפה לזכות באליפות, שבה זכתה הפועל חיפה.
בעונת (שהייתה הראשונה תחת השם החדש של הליגה הישראלית הבכירה, "ליגת העל") שיחק חרזי לרוב בעמדת הבלם, וכבש שער ליגה אחד. הוא העפיל עם הקבוצה עד לגמר גביע הטוטו, ופתח בהרכב במשחק הגמר מול מכבי פתח תקווה, אך הובס יחד עם קבוצתו במשחק זה בתוצאה 4:1. בעונה זו כשל חרזי פעם נוספת לזכות באליפות עם מכבי חיפה, שסיימה במקום השני אחרי הפועל תל אביב. לקראת סיום העונה הוא סבל מפציעה נוספת, הפעם ברגלו, ונעדר עד לסיום משחקי אותה עונה.
בתחילת העונה הבאה,, חרזי קיבל דקות משחק מועטות תחת המאמן אברהם גרנט, אך ככל שהלכה והתקדמה העונה הוא רכש את אמונו של גרנט, ומעמדו בקבוצה השתדרג. תחת גרנט שיחק חרזי בעיקר בעמדת המגן הימני, אך לעיתים שיחק גם כבלם אחורי, כמחליפו של אנדריי אוסטרובסקי בעמדה. הייתה זו עונה מוצלחת נוספת עבור מכבי חיפה מבחינת ההגנה, שבה ספגה 28 שערים בלבד, ובסופה זכתה הקבוצה באליפות לראשונה מזה שש עונות. היה זה תואר האליפות הרביעי של חרזי בקריירה, בהיותו בן 30. הוא נמנה עם קבוצה בת ארבעה שחקנים בלבד, שכללה גם את אריק בנדו, ראובן עטר ומרקו בלבול, שהיו שותפים לאליפות האחרונה של הקבוצה עד עונה זו, ב-1994, וגם לאליפות זו ב-2001.
בעונת זכה חרזי עם מכבי חיפה באליפות השנייה שלה ברציפות, הרביעית שלו עם הקבוצה והחמישית שלו בסך הכול. בניגוד לעונה הקודמת, הפעם פתח בקביעות בהרכב הקבוצה במשך כל העונה, ושיחק שוב תחת גרנט בעמדת המגן הימני. לקראת סיום העונה הוא החל לשחק גם כבלם אחורי, לאחר שאנדריי אוסטרובסקי איבד את מקומו בהרכב. מלבד יכולת טובה בהגנה תרם חרזי תרומה משמעותית גם בהתקפה, עם שלושה שערים ושלושה בישולים במסגרת הליגה. חרזי העפיל עם קבוצתו עד לגמר גביע המדינה, אך הפסיד עמה בגמר למכבי תל אביב בדו-קרב בעיטות עונשין, ובכך נמנעה ממנו זכייה שנייה בקריירה בדאבל.
חרזי היה שותף בתחילת עונת, עם המאמן החדש יצחק שום, להעפלתה של מכבי חיפה לשלב הבתים של ליגת האלופות – בכך הפכה חיפה לקבוצה הישראלית הראשונה שמגיעה להישג. חרזי, במרכז ההגנה, היה חלק מחוליית הגנה מצטיינת יחד עם בנאדו, אריק אג'יופור, אבישי ז'אנו ואדורם קייסי, ובשילוב עם שחקני התקפה טובים כדוגמת יעקובו איגביני, מיכאל זנדברג, ג'ובאני רוסו ויניב קטן, הגיעה הקבוצה להישג. חרזי פתח בהרכב בכל ששת משחקיה של קבוצתו גם בשלב הבתים, וסייע לה לסיים במקום השלישי בבית. אף על פי כן, איבדה חיפה את האליפות באותה עונה למכבי תל אביב בשל הפרש שערים נחות. חרזי היה אחראי במידת מה לאיבוד התואר – הוא כבש שער עצמי בהפסד קריטי לבית"ר ירושלים כאשר מסר כדור לשוער דודו אוואט, שעבר בין רגליו של אוואט ונכנס לשער. חרזי התנחם בזכייה עם הקבוצה בגביע הטוטו השלישי שלו.
בגיל 32, לאחר שהגיע להישגים גדולים בקריירה, הוצע לחרזי לפרוש ממשחק פעיל, אך הוא החליט להמשיך ולשחק. על אף גילו המתקדם, הוא רכש בעונות הבאות גם את אמונו של המאמן רוני לוי. בעונת הוא היה חלק מהגנת חיפה שספגה 25 שערים בלבד ותרם לקבוצתו שני בישולים, וסייע לה לזכות באליפות הליגה. לאחר עונה זו התעורר ספק בקרב הציבור והתקשורת האם הוא עדיין מתאים לקבוצה בגילו המבוגר יחסית לכדורגלן, אך לבסוף הושאר במועדון. הוא זכה עם הקבוצה באליפות גם בעונה הבאה,, תוך שהוא משחק בכל עמדות ההגנה בהצטיינות. בכך הוא השיג את האליפות השביעית בקריירה, והפך לכדורגלן הישראלי הראשון שמגיע לכמות כזו של אליפויות.
סיום הקריירה
ב-15 באוקטובר 2005, במשחק מול הפועל כפר סבא באצטדיון לויטה בתחילת עונת, שבר חרזי את שיא ההופעות בליגה לשחקן במדי מכבי חיפה, שהיה שייך עד לאותה עת לאברהם אבוקרט, והעמיד אותו על 396 הופעות. העובדה שחרזי, בניגוד לאבוקרט, לא גדל במכבי חיפה ולא שיחק בה לאורך כל הקריירה, הופכת את שיאו למרשים אף יותר. חברו של חרזי לקבוצה, עידן טל, הקדיש לחרזי את השער שכבש במשחק זה לכבוד המאורע. במהלך עונה זו רבים פקפקו ביכולתו של חרזי להמשיך ולשחק גם בגילו המבוגר, אך חרזי זכה להוקרה מנשיא המועדון יעקב שחר על תרומתו לקבוצה, והוחתם על ידו בינואר 2006 על חוזה חדש עד לסיום עונת 2008. חרזי כבש בעונה זו שני שערים ובישל שלושה נוספים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות השלישית ברציפות, והחמישית בשש שנים.
בסיום עונה זו עזב חברו הוותיק של חרזי לקבוצה, אריק בנדו, את מכבי חיפה. בעקבות כך, קיבל חרזי את סרט הקפטן של מכבי חיפה, והחזיק בתפקיד במשותף עם יניב קטן. בעונת היה שותף להצלחה נוספת של הקבוצה באירופה, העפלה לשמינית גמר גביע אופ"א, לאחר שגברה על צסק"א מוסקבה מבלי לספוג שער בשני המשחקים. בכך שברה מכבי חיפה שיא כקבוצה הישראלית הראשונה שעוברת את שלב הבתים במפעל זה. בליגה תרם חרזי לקבוצה מבחינה התקפית עם שני שערים ושלושה בישולים, אך היה חלק מהגנה חדירה של הקבוצה, שאיבדה את האליפות לבית"ר ירושלים. במהלך העונה, במשחק מול מכבי תל אביב ב-18 בפברואר 2007, שבר חרזי שיא כשחקן המבוגר ביותר שמשחק במדי מכבי חיפה, בגיל 36.
בדצמבר 2007, תחילתה של עונת, זכה חרזי עם מכבי חיפה בגביע הטוטו בפעם החמישית בקריירה שלו, לאחר ניצחון בגמר על איחוד בני סכנין. היה זה הגביע הראשון שאותו הניף, יחד עם קטן, כקפטן של מכבי חיפה. עם זאת, חרזי לא הצליח למנוע את כישלונה של קבוצתו בעונה זו במסגרת הליגה, כשסיימה במקום החמישי בלבד ולא העפילה לאף מפעל אירופי או לגביע האינטרטוטו. חרזי הצהיר על נאמנותו למכבי חיפה, כאשר חשף כי סירב להצעה מקבוצה ישראלית בכירה, שהייתה משתלמת עבורו מבחינה כספית יותר מהישארות במועדון. בסיום העונה הוחתם חרזי על ידי שחר לחוזה חדש לעונה נוספת בקבוצה.
במהלך עונת שבר חרזי את שיא ההופעות לשחקן בליגת העל, שהיה שייך עד לאותה עת לגדעון דמתי ורפי כהן, והעמידו על 520 הופעות. חרזי ניצל את ניסיונו הרב ואת יכולתו ההגנתית על מנת לשמש מנהיג של הקבוצה, ובגילו המבוגר המשיך להפגין יכולת טובה ויעילות בהגנה, גם כאשר נקלעה הקבוצה לבעיה מבחינה הגנתית. בשל גילו המתקדם חרזי לא שותף על ידי המאמן אלישע לוי בחלק מסוים של העונה, אך גם אז שיחק ב-23 משחקי ליגה שברובם פתח בהרכב, וסייע לקבוצה לזכות באליפות. הייתה זו האליפות התשיעית בקריירה של חרזי, והוא הניף את צלחת האליפות בתור קפטן הקבוצה. חרזי סייע לקבוצה להעפיל גם לגמר גביע המדינה, טורניר שבו הבקיע שער אחד. חיפה הפסידה בגמר לבית"ר ירושלים, וחרזי החמיץ שוב זכייה שנייה בדאבל.
לאחר אותה עונה, סיכם חרזי עם נשיא מכבי חיפה, יעקב שחר, על סיום דרכו כשחקן בקבוצה לאחר סיום משחקיה בליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בנוסף מינה שחר את חרזי לתפקיד סקאוט במועדון לאחר פרישתו. ב-5 בדצמבר 2009 הוא ערך את הופעתו האחרונה מתוך 526 בליגת העל, נגד בני סכנין. שלושה ימים לאחר מכן, חרזי נכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק נגד בורדו בשלב הבתים של ליגת האלופות, שאליו העפילה חיפה בשנית באותה עונה. לאחר אותו משחק, חרזי פרש סופית ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
בצעירותו שיחק חרזי בנבחרות הנוער של ישראל בגילאים שונים. לאחר שהובא על ידי שלמה שרף למכבי חיפה, הוא זומן על ידו לנבחרת הצעירה של ישראל, ושיחק במדיה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל ערך חרזי במשחק ידידות מול נבחרת פולין ב-9 בספטמבר 1992. המסגרת הרשמית הראשונה שבה שיחק במדי הנבחרת הייתה קמפיין מוקדמות מונדיאל 1994, בו שיחק לראשונה בהפסד הנבחרת 5:2 לאוסטריה. במהלך קמפיין זה הציג חרזי יכולת טובה והיה חלק חשוב בנבחרת, כאשר שותף כמעט בכל משחקיה, אך ישראל לא נחלה הצלחה וסיימה במקום האחרון בלבד בבית. לקראת סיום הקמפיין היה חרזי שותף לניצחון המפתיע 2:3 על נבחרת צרפת החזקה בפארק דה פראנס, במה שמנע בסופו של דבר מהצרפתים להעפיל למונדיאל עצמו. חרזי היה אחד משמונה שחקנים של מכבי חיפה ששיחקו בהרכב הנבחרת במשחק זה.
במוקדמות יורו 1996 היה חרזי שוב שותף פעיל, ושיחק בשבעה מתוך עשרת משחקי הנבחרת. הקמפיין היה לא מוצלח לישראל, שכשלה להעפיל לטורניר היורו. במוקדמות מונדיאל 1998 הוא לא זומן לרוב המשחקים, מאחר שמיעט לשחק באותה תקופה במכבי חיפה תחת גיורא שפיגל. בשניים מתוך המשחקים ששיחק ישראל ניצחה, אך הוא היה שותף להפסדה של ישראל לרוסיה, שהיה גורם מכריע בכישלון ההעפלה למונדיאל. ב-25 בפברואר 1998 כבש חרזי את שערו היחיד במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד.
במוקדמות מונדיאל 2002, לאחר פיטוריו של שרף מתפקיד מאמן הנבחרת, מיעט חרזי לשחק. במוקדמות יורו 2004, תחת המאמן אברהם גרנט, הוא לקח חלק פעיל יותר במשחקי הנבחרת. במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2006 שבר חרזי יחד עם אריק בנדו את שיא ההופעות של כל הזמנים בנבחרת ישראל. משחקו האחרון של חרזי עם נבחרת ישראל היה בהפסד 2:0 לדנמרק ב-1 במרץ 2006.
בתחילת עונת 2006/2007 זומן חרזי על ידי המאמן דרור קשטן למחנה האימונים של הנבחרת, אך לא נכלל בסגל באף משחק במסגרת מוקדמות יורו 2008 ומוקדמות מונדיאל 2010 בשל גילו המבוגר. בסך הכול רשם חרזי 89 הופעות ושער אחד במדי נבחרת ישראל, והוא מדורג במקום הרביעי בדירוג שיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים. לאורך השנים הפגין חרזי את יכולתו הטובה ממכבי חיפה גם בנבחרת, ונעשה לאהוד מאוד על האוהדים הישראלים.
סגנון משחק ומורשת
,מאחר שחרזי החל את דרכו כחלוץ ובהמשך כשחקן רב-תפקידי במכבי חיפה של שלמה שרף, הוא מסוגל היה לשחק בכל העמדות על המגרש. עם זאת, הוא שיחק לרוב בעמדות הבלם הקדמי, הבלם האחורי והמגן הימני. חרזי, משחקני ההגנה המובילים בכדורגל הישראלי, תרם רבות לקבוצתו בתחום ההגנה, אך היה מסוגל גם לתרום להתקפה ולקישור, וכראיה לכך הוא כבש לאורך הקריירה שלו 43 שערים במדי מכבי חיפה בכל המסגרות. לזכות חרזי נזקפו גם לא מעט בישולים לחבריו לקבוצה, מאחר שהיה מצטרף לעיתים להתקפה ומסייע במשחק האגפים. לאורך הקריירה התבלט חרזי בכל עמדה שבה שיחק במגרש, ומילא בהצלחה גם תפקידים שאותם לא היה רגיל לקחת, בעקבות פציעות או הרחקות של שחקנים אחרים. בעקבות כך הוא רכש אמון רב ממאמניו במכבי חיפה בתור אחד מהשחקנים היעילים בקבוצה. בשנות השיא שלו ניחן חרזי במהירות גבוהה בריצתו ובכושר גופני עילאי, מה שהוסיף ליעילותו.
בשנים האחרונות של הקריירה שלו הפגין חרזי כושר מנהיגות, תרם לחבריו לקבוצה מניסיונו הרב והשרה ביטחון בקבוצה, גם כאשר היא נתקלה בקשיים. הוא אף נחשב לאחד מהשחקנים ההגונים ביותר בישראל, ומיעט מאוד לקבל כרטיסים אדומים אף על פי ששיחק לאורך מרבית הקריירה שלו כשחקן הגנה. גם כשהורחק, נהג חרזי לכבד את החלטת שופט המשחק ומקרה זכור במיוחד אירע במשחק גביע המדינה בין מכבי חיפה לבית"ר ירושלים בעונת : חרזי ספג כרטיס אדום על נגיעת יד שעצרה התקפה מתפרצת. הוא החל לרדת מהמגרש בשקט כמקבל בהכנעה את החלטת השופט ואז שב חזרה למגרש, לחץ את ידו של השופט ועשה דרכו לחדר ההלבשה. חרזי תרם לאווירה הטובה במועדון מכבי חיפה גם כאשר שרר בו לחץ. נאמנותו הגדולה למכבי חיפה הביאה לאמון בו מצד הנהלת המועדון, שהבטיחה לו תפקיד במועדון לאחר פרישתו ממשחק פעיל.
בעקבות הקריירה הארוכה והמצליחה שלו חרזי נערץ מאוד בקרב אוהדי מכבי חיפה, הרואים בו כ"סמל" במועדון, ואף בקרב אוהדי הכדורגל הישראלים בכלל. חרזי זכה גם להישגים אישיים רבים: הוא מדורג רביעי בדירוג ההופעות של כל הזמנים בליגת העל, עם 526 הופעות (שיא ההופעות שלו נשבר לאחר פרישתו על ידי רפי כהן, אריק בנדו וואליד באדיר). הוא שיאן ההופעות של מכבי חיפה במשחקי הליגה עם 495 הופעות, בגביע המדינה עם 64 הופעות ובגביע הטוטו עם 91 הופעות. עם הופעתו בגמר גביע המדינה ב-2009 הוא השתווה לאיתן אהרוני כשיאן ההופעות של חיפה במעמד זה, עם חמש הופעות. כמו כן, היה שיאן ההופעות הישראלי במפעלים האירופיים של אופ"א עם 65 הופעות (59 במדי חיפה), שיא שנשבר על ידי ואליד באדיר. חרזי שיחק 19 עונות במדי מכבי חיפה, ומשום כך הוא שחקן הרכש הפעיל ביותר בתולדות המועדון.
קריירת אימון
בשנת 2013 מונה חרזי למנהל המקצועי של הפועל עכו. ב-25 במאי 2014 מונה למאמן הפועל עכו. ב-5 בינואר 2015, לאחר אי-הצלחה, סיים חרזי את תפקידו כמאמן הפועל עכו.
ב-31 ביולי 2017 מונה חרזי לעוזרו של מרקו בלבול, מאמן נבחרת ישראל הצעירה, ולאחר שהאחרון מונה למאמן מכבי חיפה, החל לשמש כסקאוט הראשי של המועדון, ובכך שב לתפקיד הראשון שאותו מילא לאחר שפרש ממשחק פעיל.
בפברואר 2022 מונה חרזי לעוזרו של מרקו בלבול, מאמן נבחרת ישראל הבוגרת הזמני, לקראת צמד משחקי הידידות מול נבחרות גרמניה ורומניה. חרזי נבחר לעוזר המאמן לצד עוזר מאמן נוסף, פול גרובס. לאחר מכן, המשיך במינויו כעוזר-המאמן גם עם הגעתו של המאמן הלאומי הקבוע של הבוגרים של נבחרת ישראל, אלון חזן שמונה החל מ-2022.
מחוץ לכדורגל
חרזי נשוי לאודליה ואב לשני ילדים.
חרזי הוא נכד לניצולי השואה. סבו שיחק כדורגל בקבוצת מכבי יהודה בפולין, והיה מעורב בקהילה היהודית בפולין באותה תקופה.
בעקבות הצלחתו כספורטאי, חרזי מהווה גם מודל לחיקוי. ב-2007 הוא לקח חלק, יחד עם מספר אנשי ספורט ידועים נוספים, באירוע מיוחד למניעת האלימות בספורט, שנערך בבית הנשיא שמעון פרס. ב-2008 הוא השתתף בטורניר כדורגל מיוחד בין ישראלים וערבים, במסגרת פרויקט של מרכז פרס לשלום.
משנת 2015 שימש לסירוגין פרשן כדורגל במחלקת הספורט של רדיו חיפה וב-2016 הצטרף לצוות הפרשנים של התוכנית "שירים ושערים" ברשת ב' של קול ישראל.
סטטיסטיקות קריירה
נכון למשחקי הליגה בלבד
תארים
חרזי הוא אחד מהכדורגלנים המעוטרים בישראל, ולזכותו מאזן של 17 תארים קבוצתיים, ברובם זכה במדי מכבי חיפה.
יזן נסאר
יזן נסאר (בערבית: يزن ناصر; נולד ב-6 במאי 1997) הוא כדורגלן ערבי־ישראלי המשחק בעמדת הבלם בבני יהודה.
קריירה
נסאר נולד בטורעאן והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צעירי טורעאן מליגה ב'. נסאר התבלט כבר בצעירותו ובעונת כבש 40 שערים במדי קבוצת הנערים והנוער לסירוגין. ב-30 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-1 למ.ס. דבורייה. ב-8 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 3-1 להפועל אום אל-פחם.
בקיץ נסאר חתם בהפועל כאוכב. בעונה זו כבש 4 שערים בקבוצה והיה שותף לעלייה שלה לליגה א'.
בקיץ חתם בבני סכנין מליגת העל. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הפועל חיפה. ב-2 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 2-2 נגד הפועל באר שבע. בקיץ קרע את הרצועה הצולבת במהלך משחק הכנה נגד מכבי בני ריינה.
ב-20 ביולי 2023 חתם בבני יהודה.
הגנת שני הפרשים
הגנת שני הפרשים היא אחת מהפתיחות האפשריות במשחק השחמט. הפתיחה נקראת כך משום ששני הצדדים מוציאים את הפרשים שלהם בתחילת המשחק, על מנת להגן על הרגלי המרכזי.
השימוש הראשון בהגנת שני הפרשים מיוחס לחוליו פולריו בסוף המאה ה-16. מהלכו השלישי של השחור נחשב אגרסיבי יותר מאשר הפתיחה האיטלקית ולכן יש הטוענים שהמונח הגנה אינו מתאים לסדרת מהלכים זו.
הגנת שני הפרשים מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין c55-c59.
תיאור הפתיחה
הלבן מתקיף את הרגלי השחור בעזרת פרשו. השחור בוחר להגן דווקא בעזרת הפרש, משום שעל ידי כך הוא גם שולט בערוגה ד4; בנוסף לכך, הוא מפתח את קציניו באגף המלכה, כך שצעד זה אינו הגנתי בלבד, אלא יש בו גם מגמה התקפית. בצעד זה, מאיים הלבן על הרגלי ו7 החלש. (ראו תרשים) מטרת השחור, להשיב התקפה על הרגלי ה4 שאינו מוגן ובכך לאלץ את הלבן להגן עליו וכך יוכל הוא להמשיך בפיתוח הקצינים. מסע זה מגן, מחד, על הרגלי הלבן, ומאידך מאיים על הרגלי ו7. הקרבת הרגלי נועדה לאפשר לשחור לפתח את כליו על חשבון מסעיו העיקרים של הלבן. בעמדה זו יש לשחור אפשרות לזכות בכלי הנחשבת מפוקפקת: בשלב זה יש לשחור שתי אפשרויות: זוהי אחת מעמדות המפתח של הגנת שני הפרשים וללבן עדיפות קלה. לחלופין השחור יכול לשחק 5. ...פד4 שמוביל לווריאנט טקטי סוער-
ארנסט פון דוהנאני
ארנסט פון דוהנאני (בהונגרית: Dohnányi Ernő, ברוב יצירותיו השתמש בצורה הגרמנית של שמו, Ernst von Dohnányi; 27 ביולי 1877 – 9 בפברואר 1960) היה מנצח, מלחין ופסנתרן הונגרי.
לימודים וראשית קריירה
דוהנאני נולד בפוז'ון בצפון ממלכת הונגריה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, (כיום ברטיסלאבה שבסלובקיה). כילד למד מוזיקה אצל אביו, פרופסור למתמטיקה וצ'לן חובב, ואחר התקבל ללימודים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד פסנתר והלחנה אצל קרל פורסטנר, נגן עוגב בקתדרלה של בראטיסלבה. בשנת 1894 עבר ללמוד פסנתר אצל שטפן תומאן והלחנה אצל הנס קסלר. בין חבריו לכיתה היה בלה בארטוק. יצירתו הראשונה של דוהנאני שיצאה לאור, חמישיית פסנתר בדו מינור, זיכתה אותו בשבח מיוהנס ברהמס, שקידם את היצירה בווינה.
אחרי שיעורים אחדים אצל אז'ן ד'אלבר, הופיע דוהנאני לראשונה בברלין בשנת 1897 וזכה מיד להכרה כאמן מחונן. להצלחה דומה זכה גם בווינה ובהמשך בסיור באירופה. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בקונצרט בניצוח הנס ריכטר בקווינ'ס הול", שם הגיש הופעה מרשימה בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 4 של בטהובן.
במהלך העונה הבאה, ביקר דוהנאני בארצות הברית. גם שם ניגן את הקונצ'רטו הרביעי של בטהובן בהופעתו הראשונה באמריקה עם תזמורת סנט לואיס, שקיבעה את המוניטין שלו שם.
שלא כפסנתרנים מפורסמים אחרים בזמנו, לא הגביל דוהנאני את עצמו לרסיטלים ולנגינת סולו בקונצרטים, אלא ניגן גם מוזיקה קאמרית.
קריירה ופוליטיקה
יוזף יואכים הזמין את דוהנאני ללמד בבית הספר הגבוה בברלין, שם עבד משנת 1905 עד 1915. בשובו לבודפשט ארגן דוהנאני יותר ממאה קונצרטים בשנה. בשנת 1919 התמנה למנהל האקדמיה בבודפשט, אבל הוחלף כבר באותה שנה מסיבות פוליטיות. הוא התמנה למנהל התזמורת הפילהרמונית של בודפשט וקידם את המוזיקה של ברטוק, קודאי ומלחינים הונגרים אחרים, אך לא הרבה לנצח על המוזיקה שלו עצמו. בין תלמידיו גזה אנדה, אני פישר, גאורג שולטי ופרנק קופר.
ב-1934 התמנה שוב למנהל האקדמיה של בודפשט ובמשרה זו נשאר עד 1941, אז התפטר במחאה על היחס ליהודים.
התקופה שאחרי המלחמה וקריירה באמריקה
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשאר דוהנאני בהונגריה הפשיסטית. על אף התרחקותו לכאורה מנושאים פוליטיים, ניצל את השפעתו ואת הונו האישי להגנה על מוזיקאים יהודים. אחרי המלחמה, שגבתה את חייהם של שניים מבניו - אחד נהרג בקרב ואת השני הוציאו הנאצים להורג על חלקו בקשר להתנקש בחיי היטלר - היגר פון דוהנאני לארצות הברית בעקבות מערכת השמצות מפה לאוזן, שארגנה נגדו הממשלה הקומוניסטית החדשה בהונגריה. הוא לא הצליח לשקם את הקריירה שלו כפסנתרן קונצרטים, אבל המשיך להלחין והתחיל לגלות עניין במוזיקה עממית אמריקאית; יצירתו התזמורתית האחרונה, בשנת 1953, הנושאת את השם "רפסודיה אמריקאית", נכתבה ליובל המאה וחמישים של אוניברסיטת אוהיו כוללת חומר עממי כמו On Top of Old Smokey ו-I am a Poor, Wayfaring Stranger. כמו כן השיג דוהנאני משרת הוראה לעשר שנים בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מדינת פלורידה בטלאהאסי. בספריית בית הספר הזה נמצא ארכיב גדול של מסמכי דוהנאני, כתבי יד וחומרים הנוגעים ליצירתו. פסטיבל בינלאומי על שם ארנסט פון דוהנאני התקיים באוניברסיטת מדינת פלורידה בשנת 2002.
הופעתו הפומבית האחרונה, ב-30 בינואר 1960 התקיימה באוניברסיטת מדינת פלורידה, שם ניצח על תזמורת האוניברסיטה בביצוע הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של בטהובן. הסולן היה דוקטורנט שלו, '''אדוארד ר. תאדן'''. לאחר קונצרט זה נסע דוהנאני לניו יורק להקליט כמה סונאטות לפסנתר של בטהובן ויצירות אחרות על תקליטי סטריאו אריכי-נגן. קודם לכן הקליט קונצ'רטו של מוצרט, את יצירתו הוא "וריאציות על שיר ילדים", את הפרק השני של "רוראליה הונגריקה" שלו ("אנדנטה צועני") וכמה יצירות סולו (אבל לא סונאטות של בטהובן) בתקליטי 78 ויצירות שונות, ביניהן "סונאטת הסערה" של בטהובן, בתקליטי מונו מוקדמים. הוא מת עשרה ימים לאחר מכן, ב-9 בפברואר 1960 מדלקת ריאות, בניו יורק. ה-BBC הוציא תקליט אריך-נגן מהקלטה שנעשתה באחד הקונצרטים האחרונים ובו סונאטות של בטהובן ושוברט. תקליט זה נחשב לאחד ממייצגיה המובהקים של מורשת הפסנתרנות הרומנטית המפוארת.
משפחה
בנו השני של ארנסט דוהנאני נהרג בחזית הרוסית במלחמת העולם השנייה. בנו של הנס, כריסטוף פון דוהנאני, הוא מנצח תזמורת ידוע שם.
קישורים חיצוניים
.
מרגיש בבית
"מרגיש בבית" היא תוכנית ראיונות, ששודרה בערוץ 2. העונה הראשונה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית טלעד, ולאחר שזו הפסידה במכרז ב-2005, העונה השנייה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית "קשת".
פירוט כללי
התוכנית "מרגיש בבית", בהנחיית חמי רודנר, מפגישה את רודנר עם אמן ישראלי אורח, מתחום המוזיקה, ויחד עמו הוא יוצא למסע לבירור מקורות ההשראה של האמן, התחנות המוזיקליות בחייו וציוני דרכו. בין האורחים בתוכנית לאורך העונות, דנה ברגר, ארקדי דוכין, נורית גלרון, מירי מסיקה, דני סנדרסון ואף גרושתו, איגי וקסמן.
אזרחות
אזרחות היא חברות בקהילה פוליטית, בדרך כלל במדינה. בניגוד לנתינות, שמשמעותה היא כפיפות לשלטון, האזרחות מניחה שותפות במערכת הפוליטית הכוללת מערכת מוגדרת של זכויות וחובות.
למונח אזרחות מגוון של משמעויות בתחום המשפט ובתחומים של מדעי החברה.
אזרחות במשפט הבינלאומי
מקובל במשפט הבינלאומי כי אזרחות היא מעמד הניתן לאדם פרטי, המגדיר את יחסיו כפרט עם מדינה כלשהי. על פי גישה זו, כל האזרחים של מדינה כלשהי שווים במעמדם כלפי אותה מדינה, ואין סוגים שונים של אזרחות. גישה זו מתבססת על המושג מדינת לאום, והיא התגבשה במהלך המאה ה-19 באירופה.
האזרחות כוללת חובות ואחריות של המדינה כלפי האדם האזרח, וזכויות וחובות של האזרח כלפי המדינה. לאור זאת, האזרחות נחשבת לאחת מזכויות האדם (כך בהצהרת האו"ם בנושא זכויות האדם ובנושא זכויות הילד). כיוון שמעבר בני אדם ממדינה למדינה מוסדר באמצעות הסכמים בין מדינות, חייב אדם להיות בעל אזרחות כדי לנוע בעולם. לפיכך, האזרחות חיונית גם למימוש חופש התנועה, שאף הוא נחשב לאחת מזכויות האדם.
על פי אותה גישה, מקובל כי אדם שנולד בתחומיה של מדינה, גר בה מגורי קבע, ואין לו אזרחות אחרת, זכאי לאזרחות במדינה שבה נולד ושבה גר. בפועל, מדינות שונות קובעות כללי התאזרחות שונים (וראו להלן). לעיתים ניתנת אזרחות לכל מי שנולד בתחומי המדינה, לעיתים ניתנת אזרחות למי שהוריו הם אזרחי המדינה, וקיימים קריטריונים נוספים. חלק מהמדינות מתירות לאזרחיהן להיות גם אזרחים של מדינה אחרת במקביל. מצב שבו אדם אינו מקבל אזרחות מאף מדינה נחשב בעייתי מאוד, אולם הוא קיים, במיוחד באזורים ששרויים בסכסוך והריבונות בהם אינה ברורה. בני אדם כאלה מקבלים בדרך כלל חסות מארגון בינלאומי (האו"ם או ארגון אחר), עד שתוסדר אזרחותם. יש מדינות שמוכנות להעניק לבני אדם כאלה מעמד מיוחד של פליט עד שתוסדר אזרחותם.
הגדרה מתחום מדעי החברה
המחקר הסוציולוגי בנושא האזרחות בוחן את האזרחות לא רק בצורה בינארית, דרך קבלתה או אי קבלתה של אזרחות רשמית, אלא בוחן גם את אופי האזרחות - את אופי הזכויות והחובות הניתנים לתושבי המדינה. מכיוון שהזכויות והחובות אינן מתחלקות באופן שווה בין כלל האזרחים, הגדרה זו של אזרחות מאפשרת להתייחס לא רק לקיומה או אי קיומה של אזרחות, אלא אף לסוגים שונים ורמות שונות של אזרחות.
בעקבות כך, מקובל להתייחס גם לאזרחות של קבוצות - חוקרים רבים מצביעים על העובדה כי העובדה של קבוצות חברתיות שונות מאפיינים סוציו-דמוגרפיים וכלכליים שונים גורמים לכך כי האזרחות של קבוצות אלו היא שונה ומרובדת. לדוגמה, אופיין של קצבאות ילדים משפיע על הזכויות של קבוצות אוכלוסייה מסוימות, המאופיינות במשפחות מרובות ילדים.
במחקר במדעי המדינה מקובל לחלק את התפיסות השונות כלפי ה"אזרחות" לשלוש קבוצות: התפיסה הרפובליקנית, התפיסה הליברלית והתפיסה הפרוגרסיבית
העת החדשה
עם עליית חשיבותם של הסוחרים, במאות ה-16 וה-17, הם דרשו וקיבלו את הרחבת הסטטוס לו זכו בערים גם מחוץ להן. בשלב זה האזרחות הייתה מוגבלת לבעלי רכוש בלבד, וכללה את מה שנקרא היום זכויות אזרחיות, כמו חופש הדיבור, זכות הקניין ועוד.
סטטוס זה התרחב לאיטו במאות השנים שלאחר מכן, בתהליך שכלל הן את הרחבת הקבוצות הנכללות באזרחות והן את אופי הזכויות שהוענקו. שתי התפתחויות משמעותיות חלו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 - צירופו של מעמד הפועלים לאזרחות ולאחר מכן הענקת אזרחות לנשים.
במחצית המאה ה-20 טען הסוציולוג תומאס המפרי מרשל כי תהליך ההתפשטות של האזרחות עומד להגיע לסיומו. סיבה אחת לכך הייתה השתייכותו לגישת המודרניזציה ששלטה בסוציולוגיה באותם ימים, אך גם העובדה כי ברוב מדינות המערב, כמעט כל הקבוצות נהנו מאזרחות מסוג זה או אחר, ורמת הזכויות (בעיקר החברתיות) הגיעה לשיאים שטרם נודעו.
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
התהליך העיקרי שהשפיע על אופי האזרחות מאז שנות השבעים של המאה ה-20 הוא הגלובליזציה. עיקרו של תהליך זה הוא הרחבת הקשרים הבינלאומיים, ובכך הוא מקטין את תלותו של היחיד במדינה ומקטין את חשיבותה ואת היקפה של האזרחות.
אחד מביטויי הגלובליזציה הוא התרחבותה חסרת התקדים של הגירת עבודה. חוסר בידיים עובדות באירופה המערבית הביא לתנועה של הגירת פועלים מארצות עניות יותר, בעיקר ארצות אסלאמיות. לאחר מספר שנים, היה ברור כי חלק מפועלים אלו אינם זמניים, אלא נשארים במדינות אלו יותר ממספר שנים, ואף מקימים בהן משפחות. שאלת אופי האזרחות של מהגרי העבודה ויותר מכך - של צאצאיהם, היא שאלה שאיתה עדיין מתמודדות מדינות אירופה, ומנסות למצוא לה פתרון.
הבדל בין מדינות
מדינות שונות מעניקות אזרחות באופן שונה ועל בסיס קריטריונים שונים.
הבדלים תוך-מדינתיים
גם לגבי מדינה ספציפית, האזרחות אינה סטטוס אחיד. קבוצות שונות מוכלות באזרחות באופן שונה ונהנות מזכויות שונות ומחובות שונות. יש להדגיש כי אופן החלה שונה אין משמעו בהכרח רמה שונה של אזרחות - שתי קבוצות יכולות ליהנות מסוג שונה לחלוטין של אזרחות, אך אף אחד מהשניים לא יהיה עדיף על משנהו.
אופני הכלה שונים באזרחות, ועצם עובדת ההכלה או ההדרה, יכולים ליצור זהויות חברתיות חדשות או לעצב את הזהויות הקיימות באופן שונה. כך, טקטיקה מסוימת של הענקת הטבות עשויה להפוך אוסף אנשים בעלי מכנה מסוים, שהיה חסר משמעות חברתית עד אז, לקבוצה חברתית בעלת זהות משותפת. בישראל, לדוגמה, הביאו הטיפול והיחס הדומים לעולי ארצות האסלאם ליצירת מעמד חברתי חדש ובעקבותיו ליצירת קבוצה בעלת זהות ייחודית, שלא הייתה קיימת לפני תהליך זה - המזרחים.
הופ פאוול
הופ פטריסיה פאוול (אנגלית: Hope Powell; נולדה ב-8 בדצמבר 1966) הוא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל אנגלייה, המאמן את קבוצת ברייטון אנד הוב אלביון. פאוול נחשבת לאחת מחלוצות כדורגל הנשים באנגליה, וב-2003 הפכה לאישה השנייה שזכתה להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי הממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי במנצ'סטר.
כשחקנית
פאוול נולדה בדצמבר 1966 באנגליה, וכבר בילדותה הופיעה בכותרות העיתונים כאשר חוקי ה-FA אסרו עליה לייצג את נבחרת בית הספר שלה כשהגיעה לגיל 11. זמן קצר לאחר מכן, היא החלה לשחק בקבוצת "לביאות מילוול". במילוול שיחקה פאוול תחת המאמן אלן מיי, מנהל בכיר בבריטיש טלקום, ומי ששימש עבורה כמנטור ומקור השראה. שנים אחר כך, כשפאוול מונתה למאמנת נבחרת אנגליה, שימש מיי כראש מערך סקאוטים שלה.
כשהייתה עדיין בבית הספר, ערכה פאוול את הופעת הבכורה של בנבחרת אנגליה, במשחק שנערך מול אירלנד ב-9 בספטמבר 1983. זמן קצר לאחר מכן, היא השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה הראשונה אי פעם, ובה אנגליה הפסידה במפגש הגמר הכפול לשוודיה. שנה אחר כך, בקיץ 1985, זכתה פאוול עם אנגליה במונדיאליטו השלישי שנערך באיטליה, לאחר ניצחון 2-3 על המארחת.
ב-1991 השיגה פאוול את התואר הקבוצתי הראשון שלה, כשזכתה יחד עם מילוול בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על דונקסטר בלס. אחרי עונה זו, היא עברה יחד עם מספר שחקניות ממילוול לקבוצת ברומלי בורו, שבדיוק הוקמה. בהנהגה של פאוול, הצליחה הקבוצה להתקדם במהירות במעלה ליגות המשנה, עד שבסיום עונת 1994 העפילה לפרמייר ליג.
לגביע העולם 1995, שהיה הראשון בתולדות הנבחרת האנגלית, זומנה פאוול לסגל יחד עם חמש מחברותיה לקבוצה. היא נכנסה כמחליפה בכל שלושת משחקיה של אנגליה בשלב הבתים, אך בהפסד 3-0 לגרמניה ברבע הגמר כבר לא שותפה. שנה לאחר מכן, היא הגיעה להישג הקבוצתי הגדול ביותר בקריירה שלה - כשזכתה עם ברומלי בורו (ששינתה את שמה לקרוידון ליידיס) בדאבל. היא שיחקה בקרוידון עוד שנתיים, ובסיום עונת 1998, לאחר הפסד בגמר הגביע האנגלי לארסנל, הודיעה על פרישה על מנת לקבל את משרת המאמנת הראשית בנבחרת אנגליה.
כמאמנת
בגיל 31 בלבד, הפכה פאוול לאישה הראשונה אי פעם ולאדם הצעיר ביותר שאימן את הנבחרת הנשים של אנגליה. משחקה הראשון כמאמנת היה ב-26 ביולי 1998, בהפסד 1-0 לשוודיה משער של מאלין מוסטרם. חודש לאחר מכן היא אימנה במשחק התחרותי הראשון שלה, כשאנגליה הפסידה 2-0 לנורווגיה במסגרת מוקדמות גביע העולם 1999.
הטורניר הגדול הראשון בו השתתפה פאוול כמאמנת הייתה אליפות אירופה 2001 שנערכה בגרמניה. בטורניר עצמו, האנגליות לא הרשימו וסיימו במקום האחרון בבית, אחרי שני הפסדים ותיקו אחד. שנתיים אחר כך, היא הפכה לאישה הראשונה שסיימה את ההכשרה וקיבלה תעודת פרו של אופ"א.
בשנים הבאות העפילו פאוול ואנגליה לטורנירים הגדולים, אך הנבחרת לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים - היא הודחה בשלב הבתים של יורו 2005 (למרות ששימשה כמארחת הטורניר) והפסידה ברבע גמר גביע העולם 2007 לגרמניה (שזכתה בסופו של דבר). ב-2009, לאחר שבמשך 11 שנים לא הצליחה להגיע עם הנבחרת להישג משמעותי, הובילה פאוול את אנגליה לגמר אליפות אירופה שנערכה בפינלנד. היא פגשה בגמר את גרמניה, שבאותם ימים נחשבה לנבחרת הטובה בעולם, והתקשתה לעמוד מולה. המשחק נגמר בתבוסה 6-2, והגרמניות קטפו את התואר בפעם החמישית ברציפות.
בגביע העולמי שנערך ב-2011, הפסידה אנגליה לצרפת ברבע הגמר, לאחר הפסד 3–4 בדו-קרב בעיטות הכרעה. אחרי המשחק פאוול כינתה את השחקניות שלא התנדבו לבעוט את הפנדלים "פחדניות", וזכתה לביקורת רבה מצד התקשורת האנגלית ומצד השחקניות עצמן. שנה לאחר מכן, היא נבחרה לאמן את נבחרת בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון. הנבחרת הוקמה במיוחד לצורך המשחקים האולימפיים, והיא כללה 16 שחקניות מאנגליה ושתיים מסקוטלנד. בשלב הבתים של הטורניר, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר היא הפסידה 2-0 לקנדה והודחה מהטורניר.
אחרי שאנגליה הודחה בשלב הבתים של אליפות אירופה 2013, הביקורות על פאוול גברו, אך היא עדיין זכתה לתמיכה מצד ההתאחדות האנגלית. אף על פי כן, ב-20 באוגוסט 2013, הוחלט לפטרה מאימון הנבחרת לאחר כ-15 שנים.
לאחר הפסקה של ארבע שנים מאימון, קיבלה פאוול את משרת המאמנת של קבוצת הנשים של ברייטון אנד הוב אלביון, וכבר בעונה הראשון עלתה איתה לסופר ליג.
ריצ'רד גולדסטון
ריצ'רד ג'וזף גולדסטון (באנגלית: Richard Joseph Goldstone, במקור Goldstein; נולד ב-26 באוקטובר 1938) הוא משפטן יהודי דרום אפריקאי, שכיהן כשופט לשעבר בבית המשפט החוקתי של דרום אפריקה. עמד בראש צוות הבדיקה של האו"ם למבצע עופרת יצוקה. שימש שנים ארוכות כחבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
משפחתו
גולדסטון נולד בבוקסבורג שעל יד יוהנסבורג לבנג'מין הארי גולדסטון ולקתרין ג'ייקובסון. גולדסטון הוא דור שלישי למשפחה דרום אפריקאית ממוצא אנגלי-ליטאי מעורב, אבי אמו היה אנגלי וסבו השני היה ליטאי שהיגר במאה ה-19. משפחתו לא הייתה דתייה, אולם הוא זוקף לזכות היהדות את השקפותיו המוסריות, לאור הרדיפות הרבות מהם סבלו היהודים לאורך ההיסטוריה.
הוא נשוי לנולין גולדסטון (נולדה נולין ברמן), אותה פגש בעת לימודיהם באוניברסיטה בשנת 1960. לזוג שתי בנות, אחת מהן התגוררה בישראל. גולדסטון מגדיר עצמו ציוני, וכשופט שאב השראה מפסיקותיו של אהרן ברק.
עבודתו המשפטית בדרום אפריקה
גולדסטון סיים בשנת 1962 לימודי משפטים בהצטיינות באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג ועבד כעורך דין בעיר זו. בשנת 1980 מונה לשופט מחוזי בפרובינציית טרנסוואל. בשנת 1989 מונה לשופט בערכאת הערעור של בית המשפט העליון.
החל משנת 1994 ועד לשנת 2003 שימש שופט בבית המשפט החוקתי של דרום אפריקה.
משפטן בינלאומי
מ-15 באוגוסט 1994 ועד ספטמבר 1996 גולדסטון היה התובע הראשי בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר (ראו גם גרובן מאליץ') ובבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. בשנת 1997 מונה לחבר ועדה בינלאומית שמונתה על ידי ממשלת ארגנטינה לבדיקת הפעילות הנאצית במדינה החל משנת 1938. בשנים 1998 - 2001 עמד בראש ועדת בדיקה בינלאומית על קוסובו. בשנת 2004 מונה על ידי מזכיר האו"ם קופי ענאן כחבר בוועדת פול וולקר כדי לחקור את תוכנית נפט-תמורת-מזון של האו"ם בעיראק.
צוות הבדיקה על מבצע עופרת יצוקה
ב-3 באפריל 2009 מונה גולדסטון לעמוד בראש צוות הבדיקה של האו"ם למבצע עופרת יצוקה, שהוקם לבדיקת פעילות צה"ל במבצע עופרת יצוקה ולמעשי החמאס שהובילו למבצע (צוות שנודע בשם ועדת גולדסטון). ב-15 בספטמבר פרסם האו"ם את דו"ח צוות הבדיקה.
צוות הבדיקה סקר בדו"ח את התקפות הטילים והמרגמות מתוך רצועת עזה על ריכוזי אוכלוסייה ישראלים, באופן מיוחד על שדרות וקיבוץ ניר-עם, התקפות אשר גרמו להרג שלושה אזרחים בתקופה הנבחנת בדו"ח, כאלף פצועים ופגועי הלם, וכן להפרעה משמעותית בשגרת החיים. הדו"ח קובע כי התקפות אלה של ארגונים פלסטיניים, אשר כוונו נגד ריכוזי אוכלוסייה, עומדות בניגוד לחוק הבינלאומי.
ממשלת ישראל, צה"ל ומשרד החוץ טענו שהדו"ח אינו מאוזן, מסולף, "שקר מרושע" וגורם נזק למדינת ישראל ולמלחמה בטרור. כמו כן פרסם צה"ל דוח החולק על ההאשמות בדו"ח גולדסטון על פגיעה מכוונת באזרחים ותשתיות אזרחיות. בתחילת 2010 פרסמו צה"ל והפרקליטות הצבאית דו"ח החוקר את טענות דו"ח גולדסטון ומתנגד לטענות הדו"ח על פגיעה מכוונת של צה"ל באזרחים חפים מפשע ובתשתיות אזרחיות. הדו"ח נמסר לבכירים באו"ם וחלקים ממנו דלפו לעיתונות לפני שפורסם רשמית.
ב-1 באפריל 2011 פרסם גולדסטון מאמר בעיתון "וושינגטון פוסט" תחת הכותרת "בחינה מחדש של דו"ח גולדסטון על ישראל ופשעי מלחמה". במאמרו טען גולדסטון כי לוּ נהנה משיתוף פעולה מצד ישראל ולוּ "ידע אז מה שיודע היום", היו מסקנות הדו"ח שונות. במיוחד התייחס גולדסטון להאשמה ב"פשעי מלחמה לכאורה", שהופנו נגד ישראל. עוד טען גולדסטון במאמרו כי מועצת זכויות האדם של האו"ם מוטה לרעת ישראל, וכי ישראל חקרה את מעשיה, בעוד החמאס מאן לעשות כן.
מיכאל בראנטס
מיכאל בראנטס (בספרדית: Michael Barrantes Rojas ; נולד ב-4 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דפורטיבו סאפריסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה
בראנטס החל את הקריירה שלו בקבוצות בליגת העל של קוסטה ריקה. תחילה בבלן ופונטרנס ולאחר מכן עבר ב-2007 לדפורטיבו סאפריסה איתה זכה בשלוש אליפויות.
ביוני 2010 הושאל לאולסון מליגת העל הנורווגית ולאחר שנה חתם שם. ב-2011 עזר לאלסונד לזכות בגביע נורווגיה כאשר בין האר הבקיע את שני השערים של קבוצתו בגמר נגד בראן, משחק שהסתיים בתוצאה 2 - 1. ביוני חתם בשאנגחאי שנשין הסינית.
בראנטס משחק בנבחרת קוסטה ריקה משנת 2007 ושותף במספר טורנירים כמו גביע הזהב 2007 ו-2013, ובמונדיאל 2014.
משה דוד גאון
משה דוד גאון (מד"ן; 6 בספטמבר 1889 (י' באלול תרמ"ט), טראווניק, האימפריה העות'מאנית– 8 באוקטובר 1958, ישראל) היה היסטוריון, חוקר יהדות המזרח, ביבליוגרף, איש חינוך, עיתונאי ומשורר ישראלי, מחלוצי חוקרי תרבות הלאדינו בישראל ואביהם של איש העסקים בני גאון והזמר יהורם גאון.
תולדות חייו
נולד לרבקה ולחכם דוד גאון (מחכמי ישיבת פורת יוסף, וישיבת המקובלים בית אל - שתיהן בעיר-העתיקה של ירושלים), נצר למשפחה ששורשיה ממגורשי ספרד, בטראווניק שבבוסניה, בשנים הראשונות לאחר שהפכה מפרובינציה עות'מאנית לארץ כתר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובבית ספר עממי, בגימנסיה מקומית ובישיבה.
בגיל 18 לערך נסע לווינה מתוך שאיפה ללמוד שם, אך נתקל בקשיים והלימודים לא יצאו אל הפועל. בתקופה זו הצטרף אל קבוצות המתלמדים ממדינות הבלקן, שמהן קמו האגודות האקדמיות "בר גיורא" ו"איספירנסה".
סמוך למלחמת העולם הראשונה עלה לארץ, ולמד בבית המדרש למורים של חברת "עזרה". בפרוץ "מלחמת השפות" הצטרף לשובתים, ובשלהי שנת תרע"ה השלים את חוק-לימודיו בבית המדרש העברי למורים בבית הכרם, בהנהלת דוד ילין.
ימי מלחמת העולם הראשונה עברו עליו בארץ ישראל, ובתקופה זו שירת בצבא הטורקי למשך שנה אחת באזור באר שבע. בשנת ה'תרפ"א ביקר ביוגוסלביה החדשה, וכשחזר ארצה, העלה עמו את הוריו לירושלים. מראשית שנת ה'תרפ"ב (1921) ניהל את תלמוד התורה באיזמיר הוציא לאור כתב־עת בשפה העברית בשם "חברנו", לטובת תלמידיו. בתקופה זו ארגן שיעורי ערב לעברית בפרברי איזמיר.
נמנה עם חברי מפלגת "הפועל הצעיר" עד לאיחודה עם אחדות העבודה בשנת 1930.
במשך מספר שנים שימש ככתב של מספר עיתונים ספרדים שהופיעו ברחבי העולם בשפה הספרדית-היהודית (לאדינו), בהם "איל אב'יניר" ו"לה איפוקה" בסלוניקי שביוון, "השופר" בפלובדיב שבבולגריה ו"איל ז'ודיו" בקושטא שבטורקיה. החל משנת ה'תרע"ב ואילך כתב מאמרים לעיתון החרות.
בשנת ה'תרפ"ח נסע לבואנוס איירס, שם סייע בעריכת "הבימה העברית" ושימש כמורה בבית הספר של קהילת יהודי מרוקו. לאחר שנה שב לארץ, והוזמן לכהן כמזכיר כללי לעדת הספרדים בירושלים - תפקיד שאותו מילא עד ימיו האחרונים.
נמנה עם פעילי הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) ולאחר מכן ב"התאחדות העולמית של היהודים הספרדים", ושימש בזו האחרונה כחבר ההנהלה.
מתוך נטייתו לחקר עיתוני ארץ ישראל וארצות המזרח, פרסם מאמרים ביבליוגרפיים רבים בנושא זה בקבצים לתולדות העיתונות הארץ ישראלית, שיצאו בעריכת דוד יודלביץ וזלמן פבזנר.
נישא לשרה בת בנימין חכים, ילידת איזמיר ונולדו להם: כלילה, יגאל, איש העסקים בני גאון והזמר יהורם גאון.
גאון נפטר ב-8 באוקטובר 1958 ונטמן בהר המנוחות.
טים קולמן
ג'ון ג'ורג' "טים" קולמן (אנגלית: John George "Tim" Coleman; 26 באוקטובר 1881, קטרינג, אנגליה - 20 בנובמבר 1940) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה
קולמן החל את דרכו במועדון קטרינג טאון החובבני מעיר הולדתו, וב-1901 הצטרף לנורת'המפטון טאון. בקיץ 1902 חתם בוולוויץ' ארסנל מהליגה השנייה, ותוך זמן קצר הפך למבקיע שערים מצטיין במועדון.
הופעת הבכורה של קולמן הייתה במשחק נגד פרסטון נורת' אנד ב-6 בספטמבר 1902, ובעונתו הראשונה בארסנל הבקיע 17 שערים ב-30 משחקים, כאשר המועדון מסיים במקום השלישי בליגה. בעונה שלאחר מכן הוא הבקיע 23 שערים ב-28 משחקים, וביחד עם 25 השערים של החלוץ טומי שנקס וביל גואינג סייע למועדון לסיים במקום השני ולהעפיל לליגה הראשונה. בעונתו הראשונה בליגה הבכירה הוא הבקיע רק חמישה שערים, אך בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים ב-34 משחקים. בעונה זו קולמן שיחק עם ארסנל בהפסד לניוקאסל יונייטד בחצי-גמר גביע ה-FA, וערך את הופעתו היחידה בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת אירלנד ב-16 בפברואר 1907.
למרות התוצאות הטובות המועדון נקלע לקשיים כלכליים, ובפברואר 1908 קיבלה הנהלת ארסנל את הצעת אברטון לשלם 700 לירות שטרלינג תמורת כרטיס השחקן של קולמן. קולמן הספיק לשחק ב-196 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 84 שערים. הוא היה שחקן הרכב קבוע ב-2.5 העונות שלו בגודיסון פארק, סייע לאברטון לסיים במקום השני בעונת 1908/1909, והבקיע 30 שערים ב-71 משחקי ליגה. בזמן שהיה באברטון הוא התפרסם כאחד מהשחקנים הבודדים (ביחד עם רוב שחקני מנצ'סטר יונייטד) ששמרו על חברותם באיגוד השחקנים למרות כללי התאחדות הכדורגל האנגלית. בסופו של דבר ההתאחדות נסוגה מעמדתה.
מירי לשם-פלאי
מירי לשם-פלאי (נולדה ב- 4 באוקטובר 1968) היא סופרת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
בשנים 2001–2003 כיהנה לשם-פלאי כיו"ר אגודת המאיירים בישראל. בשנים 2011-2021 כיהנה כיו״ר הסניף הישראלי של ארגון SCBWI – ארגון בינלאומי לסופרים ומאיירים לילדים.
ספרה "הלילה הגדול של לון-לון" נבחר לעשרת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים" תשע"ב. ספרה "לוטי וטרי גורי הלוטרה" נבחר לרשימת "מצעד הספרים" לשנת תשס"ט. בשנת 2006 תורגם לאנגלית ספרה "הלילה הגדול של לון-לון" ויצא לאור בארצות הברית. בעקבות ספר זה הוזמנה למסע לקידום הספר ברחבי ארצות הברית בשנת 2007.
החל משנת 2015 מיוצגת לשם-פלאי בסוכנות ספרותית ״אולסוונגר״ בניו ג׳רסי, ארה״ב. ספרה Scribble & Author יצא לאור באנגלית בשנת 2016 בארה״ב ותורגם ל-8 שפות, וספרה Penny and the Plain Piece of Paper יצא לאור באנגלית בשנת 2020 בארה״ב ותורגם לקוריאנית.
לשם-פלאי פעילה בתחום חינוך הילדים לשמירה על הטבע, חברה במועצת החברה להגנת הטבע ולקחה חלק בפרויקטים שונים של רשות הטבע והגנים.
לשם-פלאי עורכת מפגשים, שעות סיפור וסדנאות לילדים ברחבי הארץ.
מירי לשם-פלאי מתגוררת בחדרה, נשואה ואם לשני ילדים.
אלן דזגוייב
אלן אליזברוביץ' דזגוייב (באוסטית: Дзæгъойты Елизбары фырт Алан; ברוסית: Алан Елизбарович Дзагоев; נולד ב-17 ביוני 1990 בבסלאן) הוא כדורגלן רוסי ממוצא גאורגי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי ברובין קאזאן. דזגוייב נחשב לאחד מהשחקנים הטובים בכדורגל הרוסי, והוא שחקן קבוע בנבחרת רוסיה.
קריירה
אלן דזגוייב נולד בבסלן שבצפון אוסטיה - אלניה, להורים שהיגרו מגאורגיה, והחל לשחק כדורגל בקביעות כבר בהיותו בבית ספר יסודי. בשנת 2000 הוא הצטרף לקבוצת נוער מהעיר ולדיקווקז בשם "יונוסט ולדיקווקז", שהשתייכה למועדון אלניה ולדיקווקז אותו אהד, וב-2005 החל ללמוד באקדמיית הכדורגל המיוחדת "קונופליוב" מהעיר טוגליאטי. בשנת 2012 אחרי טורניר יורו מוצלח במיוחד מועדון הכדורגל "ארסנל" האנגלי החליט להחתים לשורותיו את הקשר-ווינגר-פליימייקר אלן דזגוייב תמורת 13 מיליון לירות שטרלינג.
בשנת 2006 החל דזגוייב את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 15, במועדון קריליה סובטוב-SOK מהליגה הרוסית השנייה. הוא שיחק 37 פעמים במדי קריליה-סובטוב בעונות 2006 ו-2007, וכבש שישה שערים. בדצמבר 2007 חתם דזגוייב בקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית.
בעונת 2008, עונת הבכורה שלו בליגה הרוסית, כבש דזגוייב שמונה שערים ובישל תשעה בליגה. הוא כבש גם שני שערים בגביע הרוסי וסייע לצסק"א לזכות בו, וכן הבקיע שלושה שערים במסגרת גביע אופ"א. יכולתו הטובה והכישרון הרב שהפגין הביאו לשבחים רבים כלפיו בתקשורת הרוסית, וסגנון משחקו הושווה לזה של דמיטרי לוסקוב. בסיום העונה הוא זכה בתואר "הכדורגלן הצעיר של השנה ברוסיה".
ב-2009 המשיך דזגוייב את יכולתו הטובה, וזכה עם צסק"א בסופר קאפ הרוסי ובגביע רוסי שני ברציפות. בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, מול וולפסבורג הגרמנית בספטמבר אותה שנה, הבקיע דזגוייב שער, שלא מנע את הפסד קבוצתו בתוצאה 1–3. הוא כבש שני שערים במסגרת שלב הבתים של המפעל בעונת, וסייע לקבוצתו להעפיל לשמינית הגמר, שם ניצחה את סביליה על אף שדזגוייב נעדר מצמד המפגשים בעקבות פציעה.
בעונת 2017/2018 שותף במשחקי שלב 16 האחרונות בליגה האירופית והבקיע את שער הניצחון נגד הכוכב האדום בלגרד, שבעקבותיו הקבוצה הבטיחה את מקומה בשמינית גמר הטורניר. בסיום עונת 2021/2022 סיים את חוזהו בקבוצה ושוחרר לאחר 10 עונות.
ב-2 בספטמבר 2022 חתם דזגוייב ברובין קאזאן לעונה אחת.
נבחרת לאומית
בעקבות הצטיינותו הרבה במדי צסק"א מוסקבה בליגה הרוסית, זומן דזגוייב על ידי חוס הידינק לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה באוקטובר 2008, למשחק מול גרמניה במוקדמות מונדיאל 2010. במשחק זה הוא נכנס כמחליף בהפסקת המחצית ולא מנע את הפסד נבחרתו. בכך הוא היה לאחד מהשחקנים הצעירים ביותר ששיחקו בנבחרת רוסיה. במהלך קמפיין המוקדמות המשיך דזגוייב לשחק בקביעות בנבחרת בתור שחקן מחליף, אך לא סייע לנבחרתו לעלות למונדיאל, לאחר שהפסיד עמה בשלב הפלייאוף לסלובניה.
יצחק טוניק (מבקר המדינה)
יצחק טוניק (6 בינואר 1911 – 9 בינואר 1989) היה עורך דין, מבקר המדינה השלישי של מדינת ישראל, בשנים 1982–1987.
חייו
יצחק טוניק נולד בסטולפצה, עיירה במחוז נובוגרודק (אז, במזרח פולין וחלק מן האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס), לזאב וברכה, במשפחה בת עשרה ילדים. בבעלות המשפחה היה אטליז. בבחרותו למד בישיבת מיר בליטא. טוניק עלה לארץ ישראל בשנת 1934 ולמד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים. בשנת 1945 הקים משרד עורכי דין בירושלים.
לאחר שחרורו מצה"ל, הפך לשותף במשרד עורכי הדין א' חטר-ישי שנוסד על ידי מפקדו לשעבר. בשנת 1960 צורף כשותף נוסף למשרד עו"ד יעקב מלץ, מי שנבחר לימים לתפקיד המבקר, עם תום כהונתו של טוניק.
דב גליקמן
דב (דבל'ה) גליקמן (נולד ב-22 בדצמבר 1949) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי, זוכה שני פרסי אופיר ושני פרסי האקדמיה לטלוויזיה.