cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איסר פן
חייו
כיועץ כספי, פעל פן לביסוס מערך כוחות ארוך ימים של כוחות מילואים. בתקופת כהונתו הוטלה כלל האחריות התקציבית של צה"ל בידי היועץ הכספי ועסקאות הרכש בוצעו על ידו, לאחר אישורן במועצת החימוש העליונה בראשות מנכ"ל משרד הביטחון. בתום שלוש שנים בתפקיד השתחרר משירותו הצבאי בדרגת אלוף-משנה והתמנה לראש אגף האספקה במשרד הביטחון. לאחר מכן כיהן כראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ומשנת 1959 כראש המשלחת בצרפת.
לאחר פרישתו ממשרד הביטחון נכנס פן לעולם העסקים. תחילה ייצג את התעשייה האווירית הצרפתית בישראל ואחר כך הקים יחד עם יצחק אלמוג את אינטרגאמא. הוא נפטר בשנת 1993 לאחר מחלה ממושכת.
תסיסה כהלית
תסיסה כהלית (באנגלית: Ethanol fermentation) הוא תהליך ביולוגי שהופך סוכרים דוגמת גלוקוז, פרוקטוז וסוכרוז, לאתנול ולפחמן דו-חמצני. תהליך זה מתרחש בסביבה נטולת חמצן (תהליך אנאירובי).
התהליך הכימי
בתסיסה כהלית מולקולה אחת של סוכר הופכת לשתי מולקולות אתנול ושתי מולקולות פחמן דו-חמצני, כאשר התגובה הכוללת היא זו:
C6H12O6 → 2C2H5OH + 2CO2
ניתן גם לכתוב ניסוח הכולל את המולקולות אוגרות האנרגיה (כדוגמת ATP) הנוצרות בתהליך:
C6H12O6 + 2ADP + 2Pi + 2H+ → 2C2H5OH + 2 H2O + 2ATP + 2CO2 ניתן לחלק את התהליך לשני שלבים עיקריים:
מגלוקוז לפירובט
תהליך תסיסת הגלוקוז מתחיל בעשרה שלבים אנזימטיים, המהווים את תהליך הגליקוליזה. ממולקולת גלוקוז אחת מתקבלות שתי מולקולות פירובט (-CH3COCOO):
C6H12O6 + 2ADP + 2NAD+ + 2Pi → 2 CH3COCOO− + 2 H2O + 2H+ + 2ATP+2 NADH
ריאקציות הגליקוליזה משותפות לתסיסה הכהלית ולתסיסה ההומולקטית.
מפירובט לאתנול
כל אחת ממולקולות הפירובט הופכת לאתנול תוך יציאת מולקולת פחמן דו-חמצני: CH3COCOO- + 2H+ + NADH → C2H5OH + 2NAD+ + CO2
בתהליך זה קיימים שני שלבים ולכן שני אנזימים מזרזים אותו. הראשון פירובט דאקרבוקסילאז אשר מזרז את היוצרות אצטאלדהיד והוא דורש מגנזיום ותיאמין פירופוספט כקופקטורים. בשלב זה משתחרר פחמן דו-חמצני למערכת. האנזים השני הוא אלכוהול דהידרוגנאז והוא מזרז את יצירת האלכוהול תוך חימצון מולקולת NADH ל +NAD.
שימושים תעשייתיים
תסיסה כהלית מתרחשת בשמרים, המצויים בסביבה נטולת חמצן. התסיסה הכהלית היא האחראית לתפיחת הלחם ולאלכוהול שנמצא ביינות ובבירות.
בתעשיית היין מקובל לחשב "בומה" כלומר אחוז אלכוהול משוער לתסיסה כך שכל אחוז אלכוהול אחד שווה לכ-1.8 עד 1.6 גרם סוכר בליטר
מחוז אאכן
מחוז אאכן (בגרמנית: Städteregion Aachen) שוכן במערב נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. המחוזות הסמוכים לו הם מחוז היינסברג, דירן, אויסקירשן וכן מחוז לימבורג שבהולנד ומחוז לייז' שבבלגיה.
היסטוריה
המחוז נוסד באוקטובר 2009, לאחר שאוחד מחוז אאכן הקודם, אשר נוסד בשנת 1975, עם העיר אאכן.
גאוגרפיה
המחוז משתרע מהעיר בסווילר בצפון, לאורך כ־50 ק"מ עד לעיר מונשאו שבדרום. המחוז כולל חלק מהרי אייפל בדרום וכן את מפרץ הריין התחתון. הנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת בגובה 658.3 מטרים מעל פני הים.
דגל המחוז
הדגל כולל שני פסים רחבים ואופקיים בצבעים צהוב וכחול המחלקים את הדגל לשניים. במרכז הדגל קיים מגן המחולק אף הוא לשני צבעים אלה; בראש המגן, על גבי רקע צהוב, נמצא אריה שחור. מתחתיו - על גבי רקע כחול - ברבור לבן עם כפות רגליים שחורות, העומד על קרני צבי.
גיאוזאורוס
גיאוזאורוס (שם מדעי: Geosaurus; משמעות השם: "לטאת גאיה", כלומר: "אם הלטאות הימיות") הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת דמויי תנינאים וממשפחת המטריורינכוסיים שחי במימי סוף היורה ותחילת הקרטיקון לפני 150-136 מיליון שנה. את שמו קיבל מהחוקר ז'ורז' קיווייה ב-1824 ופירושו: "הלטאה של גאיה", האלה היוונית. מאובניו נמצאו בבוואריה, גרמניה.
מאפיינים
זוחל ימי זה חי בימים כמעט אם לא כל זמנו וגופו דמה לגופם של כלבי ים. אורכו הגיע ל-3 מטרים, די קטן ביחס למשפחתו. הוא היה בעל גולגולת קצרה ורחבה ולסתות עבות בעלות שיניים גדולות וניזון מטרף שכלל זוחלים ימיים אחרים ודגים ואולי חטף פטרוזאורים שעפו מעל הים.
מיון
מינים נוספים שצורפו לסוג והיו בעלי לסתות מוארכות יותר הועברו לסוג אחר: Cricosaurus. כיום כלולים בסוג 3 מינים, מרביתם מבוססים על מאובנים חלקיים ושבורים:
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
בית ברנדוט
בית ברנדוט (בשוודית: Bernadotte) היא משפחת אצולה שוודית, שמוצאה מצרפת, ואשר בניה שולטים בשוודיה מזה כמאתיים שנה, ועד לשנת 1905 אף שלטו בנורווגיה.
היסטוריה
מייסד בית המלוכה, קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה, נולד כז'אן ברנדוט ב-26 בינואר 1763 בפו שבצרפת, כבנם של ז'אן אנרי ברנדוט, שהיה תובע בפו, ושל אשתו, ז'אן דה סנט וינסנט, אחייניתו של אב המנזר של סירקס שבדרום צרפת. במקור נקראה המשפחה דו פווה (du Poey או de Pouey), אך שמה שונה לברנדוט, שמה של אחת מאימהות המשפחה, בתחילת המאה ה-17.
ברנדוט שירת בצבא הצרפתי, ובתקופת המהפכה הצרפתית בלט בכישוריו וקודם עד מהרה לדרגת גנרל. לאחר הקמת הקיסרות הראשונה העניק לו נפוליאון דרגת מרשל של צרפת, והוא מילא חלק חשוב בקרב אולם ובקרב אוסטרליץ.
בשנת 1808, בתוקף תפקידו כמושל ערי הנזה, הונחה ברנדוט לנהל מסע מלחמה כנגד שוודיה, דרך האיים של דנמרק, אך התוכנית הסתיימה בלא כלום בשל הצורך בכוחות ובשל נטישת המערכה על ידי חיל המשלוח הספרדי.
בשנת 1810 הוא עמד לקבל את המינוי החדש של מושל רומא, כאשר הוא נבחר באופן בלתי צפוי ליורש העצר של קרל השלושה עשר, מלך שוודיה. בעיית ירושתו של קרל השלושה עשר החלה להתבהר כבר שנה קודם לכן, כאשר הוא עלה לכס המלכות ונראה היה שהענף השוודי של שושלת הולשטיין-גוטורפ עומד להיגדע לאחר מותו של קרל. המלך היה אז כבר בן 61 ומצב בריאותו היה רעוע. הוא היה חשוך ילדים. המלכה שרלוט הביאה לעולם שני ילדים שמתו בינקותם ולא היה סיכוי שהיא תצליח ללדת ילד נוסף. המלך אימץ את הנסיך הדני, קרל אוגוסט, כבנו, זמן קצר לאחר הכתרתו, אך זה מת חודשים ספורים לאחר הגעתו לשוודיה.
ברנדוט נבחר להיות יורש העצר, בין השאר בשל העובדה שרוב צמרת הצבא השוודי הייתה בעד בחירתו של קצין צבא לתפקיד המלך, לאור הסיבוכים הצפויים מול רוסיה. סיבה נוספת לבחירתו הייתה האהדה האישית כלפיו שנבעה מהיחס הטוב שהוא הפגין כלפי השבויים השוודים במהלך המלחמה עם דנמרק. הבחירה בברנדוט הוכרעה סופית על ידי אחד מאנשי חצר המלכות השוודית, הברון קרל אוטו מורנר, שביוזמתו האישית, הציע לברנדוט את ירושת הכתר השוודי. ברנדוט דיווח על ההצעה לנפוליאון, שהתייחס לכל העניין כאל שטות. הקיסר לא תמך בברנדוט, אך מצד שני לא התנגד, כך שברנדוט הודיע למורנר שהוא לא יסרב לכבוד אם הוא ייבחר. ממשלת שוודיה נדהמה מעזות הפנים של מורנר, והוא נעצר מיד עם שובו לשוודיה. עם זאת, זכתה מועמדותו של ברנדוט לתמיכה וב-21 באוגוסט 1810 הוא נבחר על ידי הפרלמנט להיות נסיך הכתר החדש. כתוצאה מכך הוענקה לו על ידי המלך דרגת גנרליסימו בצבא שוודיה. חודש לאחר מכן, ב-26 בספטמבר 1810, הוא ויתר על התואר של נסיך פונטקורבו, שהוענק לו קודם לכן על ידי נפוליאון.
ב-2 בנובמבר נכנס ברנדוט באופן חגיגי לסטוקהולם וב-5 בנובמבר הוא קיבל את שבועת האמונים של הריקסדג (הפרלמנט) ואומץ על ידי קרל השלושה עשר בשם "קרל יוהאן". במקביל הוא המיר את דתו מהנצרות הקתולית ללותרניזם של חצר המלכות השוודית. ברנדוט זכה לכיבודים רבים, כמו חברות כבוד באקדמיה המלכותית השוודית למדעים שהוענקה לו ב-21 בנובמבר 1810.
עד מהרה זכה נסיך הכתר החדש באהדה ציבורית והוכר כאיש החזק ביותר בשוודיה. תשישותו של המלך הזקן והמחלוקות שנתגלעו בין חברי המועצה המלכותית של שוודיה, הותירו את השליטה בידיה של הממשלה, בעיקר את השליטה על יחסי החוץ. המהלך המרכזי של מדיניותו של קרל יוהאן היה המהלך לסיפוחה של נורווגיה, והוא הוכיח שניתן להגדירו בכל שם, חוץ מאשר כבובה של צרפת.
כמפקד העליון של הצבא הצפוני הגן קרל יוהאן בהצלחה על מבואותיה של ברלין ונחל ניצחונות נגד ניקולה אודינו באוגוסט וכנגד מישל נה בקרבות בגרוסברן ובדנוויץ, אך לאחר קרב לייפציג הוא פנה לדרך משלו, נחוש בדעתו כנגד כל הסכנות להכניע את דנמרק ולשמור לעצמו את נורווגיה. מאמציו הגיעו לשיאם בהסכם קיל שבמסגרתו הועברה נורווגיה לשליטת השוודים.
עם כל זאת, לא היו מוכנים הנורווגים לקבל את מרותה של שוודיה. הם הכריזו על עצמאותם, אימצו חוקה ליברלית ובחרו בנסיך הכתר הדני, כריסטיאן פרדריק, כמלכם. השוודים נחלו ניצחון מהיר במלחמה השוודית-נורווגית תחת פיקודו של קרל יוהאן. כמנצח יכול היה קרל יוהאן להכתיב את התנאים לנורווגיה, אך הוא ויתר וקיבל על עצמו את החוקה הנורווגית. מהלך זה סלל את הדרך לנורווגיה להיכנס לאיחוד עם שוודיה באותה שנה.
בעקבות מותו של קרל השלושה עשר ב-5 בפברואר 1818, עלה קרל יוהאן לכס המלוכה כקרל הארבעה עשר יוהאן, מלך שוודיה וכקרל השלישי יוהאן, מלך נורווגיה באוניה פרסונלית ובתחילה זכה לאהדתם של שני העמים עליהם מלך. העובדה שהוא מעולם לא למד לדבר שוודית או נורווגית, היוותה רק מכשול קטן עבורו, שכן, הצרפתית הייתה השפה הבינלאומית של התקופה ושפת הדיפלומטיה המסורתית, וזו הייתה שגורה על פיהם של רוב אנשי האצולה השוודית. תקופת מלכותו של קרל יוהאן עמדה בסימן השלמת כרייתה של תעלת גותה הדרומית, שהחלה 22 שנים קודם לכן וקישרה את אגם ונרן עם וסודשופין שליד הים, 180 ק"מ מזרחה. כמי שהיה בעל דעות רדיקליות בצעירותו, השתנו דעותיו במשך השנים בהדרגה לכוון הימני של המפה הפוליטית ובעת עלייתו לכס המלוכה הוא כבר היה שמרן קיצוני. גישתו האוטוקרטית, במיוחד הצנזורה שהטיל על העיתונות, היו בלתי פופולריים, במיוחד לאחר 1823. עם זאת, השושלת שהקים לא עמדה מעולם בפני סכנה של ממש, שכן הן השוודים והן הנורווגים היו גאים במלך אירופאי, שהיו לו מוניטין טובים.
גם בנורווגיה הוא התמודד עם אתגרים. החוקה הנורווגית העניקה לפרלמנט הנורווגי, הסטורטינג, סמכויות גדולות יותר בהשוואה לכל בית מחוקקים באירופה של אותה תקופה. בעוד שבשוודיה הייתה לקרל יוהאן סמכות להטלת וטו, הייתה סמכותו זו בנורווגיה מוגבלת. הוא דרש מהסטורטינג להעניק לו זכות וטו מוחלטת, אך נאלץ לסגת מדרישתו.
ההתנגדות לשלטונו הגיעה לשיאה בשנות השלושים של המאה ה-19 עד כדי דרישות להתפטרותו. קרל יוהאן שרד את הלחצים הללו, ומלך על שוודיה ונורווגיה מ-1818 עד למותו ב-1844.
קרל הארבעה עשר נישא ב-17 באוגוסט 1798 לדזירה קלארי, בתו של סוחר משי ממרסיי ואחותה של ז'ולי קלרי, אשתו של ז'וזף בונפרטה. דזירה הייתה מאורסת קודם לכן לנפוליאון. ברנדוט ודזירה הולידו בן אחד בלבד, אוסקר הראשון, מלך שוודיה, שמלך אחרי מותו של אביו.
השושלת שהקים קרל הארבעה עשר שולטת עד היום בשוודיה, ובעבר שלטה אף בנורווגיה, כחלק מהאיחוד השוודי-נורווגי, אולם בשנת 1905 זכתה נורווגיה לעצמאות.
אלדולאז
אלדולאז (באנגלית: Aldolase) הוא אנזים המקטלאז תגובה אלדולית הפוכה.
אלדולאז משתתף בתגובת הגליקוליזה. האנזים מבקע את פרוקטוז 1,6 ביספוספט (fructose 1,6-bisphosphate), המשמש לו כסובסטרט לשתי מולקולות בעלות 3 פחמנים. האחת גליצראלדהיד 3 פוספט (glyceraldehyde 3-phosphate) והשנייה דהידרוקסיאצטון פוספט (dihydroxyacetone phosphate).
מנגנון
ביונקים האתר הפעיל של האנזים מכיל את חומצות האמינו ליזין וטירוזין (lysine ו-tyrosin). שייר הליזין מייצב את מצב המעבר בתגובה ואילו שייר הטירוזין משמש כבסיס המקבל פרוטון. בחיידקים כתחליף לשייר הליזין מצויים באתר הפעיל יוני מגנזיום המייצבים את מצב המעבר.
שימושים ברפואה
אנזים האלדולאז מהווה מדד לתקינות הכבד ולפעילות תקינה של השרירים. במידה ומוצאים רמות גבוהות מהרגיל של האנזים אלדולאז בדם, ניתן להניח כי פעילות הכבד או השרירים לא תקינה.
דאלאס רוברטס
דאלאס מארק רוברטס (באנגלית: Dallas Mark Roberts; נולד ב-10 במאי 1970) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בין היתר מהופעותיו בתור אגנוס פרטרידג' בסדרת הדרמה "ישנן בנות" (2006–2009), בתור אוון קוואנו בסדרת הדרמה המשפטית "האישה הטובה" (2010–2016), בתור מילטון מאמט (אנ') בסדרה "המתים המהלכים" (2012–2013), בתור אליוט דלסון בסדרה "בלתי נשכח" (2013–2015) ובתור בוב ארמסטרונג בסדרה הקומית "רעבים" (2018–2019).
בקולנוע הוא מוכר מתפקידיו בסרטים "בית בקצה העולם" (2004), "הולך בדרכי" (2005), "3:10 ליומה" (2007) ו"מועדון הלקוחות של דאלאס" (2013).
חינוך והשכלה
רוברטס נולד וגדל ביוסטון, טקסס. יש לו אח צעיר בשם בריאן.
הוא למד בחטיבת הביניים ע"ש פול רוויר ולאחר מכן בתיכון מרגרט לונג ויזדום (אנ'). במהלך התיכון הוא עבר להתגורר בסרסוטה, פלורידה, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סרסוטה (אנ') ב-1988. לאחר מכן למד במכללת המדינה של פלורידה (אנ') . ב-1990 התקבל ללימודים בבית הספר ג'וליארד משם סיים בהצטיינות בשנת 1994.
קריירה
רוברטס החל את דרכו בתיאטרון אוף ברודוויי, בין היתר בחידוש למחזה "שרוף את זה" (אנ') מאת לנפורד וילסון (אנ') לצדם של אדוארד נורטון וקתרין קינר, שיחק במחזה "Nocturne" מאת אדם ראפ (אנ') עבורו היה מועמד רוברטס לפרס דרמה דסק (אנ'), ושיחק במחזה "A Number" מאת קריל צ'רצ'יל לצדו של סם שפרד ובהמשך לצד ארליס הווארד.
ב-2010 שיחק בסדרת הדרמה "רוביקון", בתפקיד של מיילס פידלר מקבוצת הגאונים שבסוכנות הפדרלית "API" והצטרף כשחקן אורח לסדרת הדרמה "האישה הטובה" בתפקיד אוון, אחיה ההומו של אלישיה פלוריק (ג'וליאנה מרגוליס).
ב-2012 הופיע רוברטס בעונה השלישית של סדרת הזומבים הפופולרית "המתים המהלכים" בתפקיד המדען מילטון יד ימינו של המושל (דייוויד מוריסי).
בשנים 2013–2015 שיחק רוברטס בעונה השנייה והשלישית של סדרת הפשע "בלתי נשכח" בתפקיד אליוט דלסון, הבוס החדש במשטרת ניו יורק והשתתף בסרט עטור השבחים "מועדון הלקוחות של דאלאס" בתפקיד דייוויד ויין, עורך דינו של הדמות הראשית רון וודרורף (מתיו מקונוהיי).
בשנת 2019 גילם את דני פנטל בסרטו של אדוארד נורטון "עיר יתומה" המבוסס על הרומן באותו שם משנת 1999 מאת ג'ונתן לת'ם.
בשנת 2022 גילם את דבון דבלה בסרט המיסתורין "רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית" שבוים ונכתב על ידי ריאן ג'ונסון.
חיים אישיים
רוברטס נשוי למעצבת הבמה כריסטין ג'ונס (אנ') והוא אב לשני בנים, פיילוט ואוור.
נגבי
{{פירושונים|
ראו גם
הנגבי }}
נכנס ראשון יוצא ראשון
נכנס ראשון יוצא ראשון (בקיצור נרי"ר; באנגלית FIFO) (בניגוד לנכנס אחרון יוצא ראשון; באנגלית LIFO) הוא מונח המשמש במדעי המחשב, תורת התורים, חשבונאות, מדעי החברה, אלקטרוניקה ועוד.
המונח מתאר את עקרונות התור (queue) ואת עקרונות כל הקודם זוכה: הראשון שנכנס הוא הראשון שמקבל התייחסות ועל הנכנס אחריו לחכות עד לסיום הטיפול בראשון. לפיכך, מי שנכנס לתור ראשון יגיע לראשו ראשון.
מדעי המחשב
בתחום מדעי המחשב ותורת התורים, נרי"ר מתייחס לצורה שבה פריטי מידע מאוחסנים בבסיס נתונים ולצורת הטיפול בפריטי מידע אלו. פריט מידע אשר הוכנס ראשון למסד נתונים הוא הראשון שיצא ממנו. מבנה נתונים הפועל בצורה זו קרוי תור.
אלקטרוניקה
בתחום האלקטרוניקה, שיטת נרי"ר משמשת במעגלים אלקטרוניים עבור חציצה ובקרת זרימה. בדמות חומרה, נרי"ר מורכב בראש ובראשונה ממצביעי קריאה וכתיבה, אחסון ובקרה. האחסון יכול להיות SRAM, מעגל חשמלי דו מצבי (דלגלג), נעילה, או צורת אחסון מתאים אחר.
מדעי החברה
בתחום מדעי החברה, תור הוא שורה של אנשים (או עצמים אחרים) העומדים זה מאחורי זה בהמתינם לשירות כלשהו תוך שמירה על סדר שבו המגיע ראשון הוא הקודם לזה הבא אחריו וגם בתחום זה התור מיישם את שיטת נרי"ר.
ניהול מלאי
בניהולו של מלאי בעל חיי מדף קצרים, ניפוק בשיטת "נכנס ראשון יוצא ראשון" מבטיח מזעור הנזק הנגרם כתוצאה מכך שפריטים במלאי הגיעו לסוף חיי המדף שלהם. דוגמה: בחנות מזון שבה טבוע על המוצרים תאריך תפוגה, ישתדל המוכר להציע תחילה את המוצרים שתאריך התפוגה שלהם קרוב.
חשבונאות
בתחום החשבונאות, נרי"ר היא שיטה חשבונאית לספירת המלאי ולקביעת ערכו. על פי שיטה זו, הנפוצה מבין שיטות ניהול מלאי, החברה רושמת בספריה את היחידות הראשונות שנרכשו כיחידות הראשונות שנמכרו. על פי השיטה, המלאי הישן יוצא מהמחסן ונמכר לפני שהמלאי החדש נמכר. השיטה מתאימה במיוחד למלאי שמתכלה או מתיישן במהירות, כגון מוצרי מזון או מוצרי אופנה. בתקופת התייקרות מסתבר כי בשיטה זו תיוחס הרווח ליחידה גבוה יותר משאר שיטות ניהול מלאי. שיטה זו מקובלת על רשות המסים בישראל לצורכי אומדן עלות המלאי. יתרון שיטה זו בפשטות יישומה וחסרונה בהיותה מבוסס על אומדן מקורב ומעוגל.
להאר
להאר הוא סוג של מפולת בוץ או זרם סחופת המורכב מתרחיף של חומרים פירוקלסטיים, שברי סלעים ומים הזורם במורד הר געש, בדרך כלל לאורך ערוצי נהרות, בעוצמה רבה כשהוא סוחף איתו את כל הנקרה בדרכו ועלול לגרום לנזקים ולאבדות בנפש גם במרחק גדול מהר הגעש.
תיאור
להאר היא כאמור מילה באינדונזית המתארת נחשולי בוץ או זרמי סחופת געשיים. התכונות של הלהארים דומות לאלה של בטון: הצמיגות דומה, צפיפות החומר כמעט זהה, בתנועה הם מתנהגים כנוזל וכשהם נעצרים הם מוצקים. להארים יכולים להיות גדולים מאוד: הנפח המשוער של הלהאר של אוסקאולה (Osceola) שנוצר לפני 5,600 שנים בהר ריינייר במדינת וושינגטון היה 2.3 קילומטרים מעוקבים. להאר זה יצר קיר בוץ בגובה של 140 מטרים בקניון של הנהר וייט (White River) וכיסה שטח של מעל ל-330 קמ"ר. להאר יכול להרוס כמעט כל מבנה העומד בדרכו, והוא מסוגל לחצוב לעצמו נתיב – עובדה המקשה על ניבוי מסלולו האפשרי. כאשר הוא יוצא מגבולות הערוץ שבו הוא זורם מאבד הלהאר מכוחו במהירות: אפילו בקתות רעועות עומדות על תילן לאחר שנקברו עד לגובה הגג בבוץ. הצמיגות של הלהאר קטֵנה עם חלוף הזמן מיצירתו בהתאם לכמות הגשם היורדת עליו, אם כי הוא מתמצק במהירות כשהוא מפסיק לנוע.
זרמים של להאר יכולים להיות קטלניים בשל האנרגיה האצורה בהם ובשל מהירותם. הם מסוגלים לנוע במהירות של עד 100 קילומטרים לשעה ולמרחק של יותר מ-300 קילומטרים, תוך כדי גרימת הרס רב בדרכם. הלהאר מהתפרצות הר הגעש נוואדו דל רואיס (Nevado del Ruiz) בקולומביה ב-1985 גרם לטרגדיה של ארמרו: מותם של כ-23,000 מתושבי העיירה ארמרו (Armero) ומהעיירות הסמוכות שנקברו תחת חמישה מטרים של בוץ ושברי סלעים. באסון טנגיוואי (Tangiwai disaster), שהתרחש בניו זילנד ב-1953, נהרגו 151 איש לאחר שרכבת אקספרס נפלה בערב חג המולד לתוך הנהר והנגיהו (Whangaehu), משום שלהאר הרס את הגשר מעל הנהר. על פי מחקר שבדק את כל מקרי המוות כתוצאה מפעילות געשית בין 1783 ל-1997 נגרמו 17.1% ממקרי המוות כתוצאה מלהארים. להארים יכולים לגרום לאבדות בנפש גם שנים אחרי שהתרחשה ההתפרצות הגעשית, כפי שקרה בטרגדיה של קבאלנטיאן (Cabalantian): ב-1 באוקטובר 1995 קבר להאר את העיירה קבאלנטיאן באי לוזון שבפיליפינים תחת שישה מטרים של בוץ וסלעים וגרם למותם של מאות תושבים, ארבע שנים לאחר התפרצותו של הר הגעש פינטובו.
גורמים
להארים יכולים להתרחש יחד עם ההתפרצות (באנגלית syneruptive), או במנותק ממנה, לאחר ההתפרצות (posteruptive) או בלא קשר להתפרצות. על מנת שייווצר להאר דרושים ארבעה מרכיבים: להארים נוצרים במקרים הבאים: בנוסף, אף שתופעת הלהארים משויכת בדרך כלל לתוצאות של פעילות געשית, להארים יכולים להתרחש אפילו בלי שתתרחש פעילות געשית. דבר זה קורה כאשר התנאים בשלים להתמוטטות ותנועה של בוץ שמקורו במרבצים של אפר געשי שהצטבר.
מקומות בסיכון
כמה הרים בעולם, כולל הר ריינייר בארצות הברית, הר רואפהו בניו זילנד והר גלונגונג באינדונזיה נחשבים מסוכנים במיוחד בשל סכנת הלהארים.
כמה עיירות בעמק הנהר פויאלופ (Puyallup) במדינת וושינגטון, כולל אורטינג (Orting) נבנו על משקעים של להארים שהם בני 500 שנים בלבד. על פי התחזית צפוי לזרום להאר בעמק כל 500 עד 1,000 שנים, ולכן העיירות אורטינג, סומנר (Sumner), פויאלופ, פייף (Fife) ועיר הנמל טקומה מצויות בסיכון ניכר. סוכנות הסקר הגאולוגי של ממשלת ארצות הברית (United States Geological Survey בראשי תיבות USGS) התקינה צופרי אזעקה מפני להארים במחוז פירס (Pierce) שבמדינת וושינגטון, שיופעלו כאשר יהיה צורך להזהיר את התושבים שיש להימלט מפני זרם הסחופת המתקרב.
מאז אמצע יוני 1991, כאשר התפרצויות סוערות גרמו ללהארים הראשונים בהר פינטובו מזה 500 שנים, הותקנה בהר מערכת לניטור והתרעה על להארים. מדי גשם ששידרו טלמטריה ברדיו סיפקו מידע על כמות המשקעים באזורים שישמשו כמקור ללהארים, מכשירים שהוצבו על גדות הנחלים מדדו גלי קול וזיהו תנודות בקרקע, כאשר להארים עוברים בערוץ, ומגדלי תצפית מאוישים אישרו שלהארים זורמים במורדות פינטובו. מערכת זו אפשרה להתריע כנגד רוב, אבל לא כל, הלהארים העיקריים בפינטובו, והצילה מאות תושבים. אמצעים פיזיים שהתקינה הממשלה הפיליפינית התבררו כבלתי מספקים, והם לא עצרו את נחשולי הבוץ, שהגיעו לגובה של 6 מטרים, מלהציף כפרים רבים סביב הר פינטובו בין 1992 ל-1998.
נוואדו דל רואיס
ב-13 בנובמבר 1985 התפרץ הר הגעש נוואדו דל רואיס בקולומביה, אחרי 69 שנים שבהן היה שקט. זרמים פירוקלסטיים שהתפרצו מלוע הר הגעש המסו את הקרחונים שעל ההר ושילחו ארבעה להארים עצומים במורד ההר במהירות של 60 קילומטרים בשעה. הלהארים צברו מהירות בערוצי הנחלים והתכנסו לתוך ששת הנהרות הראשיים שלמרגלות הר הגעש. הם קברו את העיירה ארמרו המצויה במרחק 73 קילומטרים מהר הגעש וגרמו למותם של יותר מ-20,000 איש מתוך 29,000 תושבים שהתגוררו בעיירה. אבדות בנפש בעיירות סמוכות, בייחוד בצ'ינצ'ינה (Chinchiná), הגדילו את מספר ההרוגים ל-23,000. אלו היו הלהארים הקטלניים ביותר בהיסטוריה. כתבות טלוויזיה ותמונות של אומריה סנצ'ס (Omayra Sánchez), נערה בת 13 שנלכדה בלהאר כך שראשה היה מעל למים והיא שוחחה עם הכתבים וחייכה אליהם עד שמתה כעבור 60 שעות שבהן לא הצליחו לחלץ אותה, שודרו ברחבי העולם הפכו לסמל הטרגדיה. תמונות נוספות של הלהארים ועוצמת האסון תפסו את תשומת הלב העולמית והובילו למחלוקת על חלקה היחסי של הממשלה הקולומביאנית באסון. בשלט שנישא בהלוויה ההמונית באיבגו (Ibague) נכתב "הר הגעש לא יכול להרוג 22,000 איש. הממשלה הרגה אותם".
הר פינטובו
ביוני 1991 התפרץ הר הגעש פינטובו באי לוזון שבפיליפינים, אחרי שהיה שקט במשך 450 שנים. זו הייתה ההתפרצות השנייה בגודלה במאה ה-20 (מדד ההתפרצות הגעשית היה 6), והיא גרמה לשינוי זמני במזג האוויר. ההתפרצות עצמה גרמה למותם של שישה אנשים, אבל זרמי הלהאר שבאו בעקבות ההתפרצות גרמו למותם של יותר מ-1,500 איש. עין הטייפון שקיבל את הכינוי יוניה (Yunya) עברה מעל להר הגעש תוך כדי התפרצותו ב-15 ביוני 1991. הגשמים מהטייפון גרמו לזרם שכלל מים, אפר געשי וגושי סלעים לנוע במורד הנהרות הסובבים את הר הגעש. העיר אנחלס (Angeles City) ניזוקה מהבוץ הטובעני כאשר להאר שזרם בערוצים של הנחל סאפאנג באלן (Sapang Balen) והנהר אבאקן הגיע למרכז העיר. מעל ל-6 מטרים של בוץ הרסו או גרמו נזקים לכפרים ועיירות רבים בסביבה. הבוץ שזרם במורד נהר סקוביה במבן (Sacobia Bamban) הרס את כל המבנים בנתיבו, כולל גשרים וסכרים עם הנהר פארואה (Parua) בקונספסיון (Concepcion). ערוצו של הנהר טרלאק (Tarlac) העובר בעיר טרלאק התמלא בלהאר בגובה של קרוב ל-7 מטרים ואיבד את היכולת להוביל מים.
איסוזו סופר קרוזר
איסוזו סופר קרוזר (ביפנית: いすゞ・スーパークルーザー, באנגלית: Isuzu Super Cruiser) הוא אוטובוס סיור מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社) אשר יוצר בין השנים 1986–1996.
תמונות
FHI body
רמת גן
רָמַת־גַּן היא עיר במחוז תל אביב בישראל. היא גובלת בערים תל אביב, קריית אונו, גבעתיים, גבעת שמואל ובני ברק. בשטחה נמצאים אצטדיון רמת גן, הפארק הלאומי, הספארי, אוניברסיטת בר-אילן (הגובלת בגבעת שמואל), מרכז רפואי שיבא (תל השומר) ומתחם בורסת היהלומים.
מוסקביץ'
מוֹסקביץ' (ברוסית: Москвич) הוא כינויים של דגמי מכוניות נוסעים שיוצרו בברית המועצות והיו נפוצים בגוש המזרחי כולו. זה גם היה שמו של המפעל בשנים 1992–2006.
האקס המיתולוגי
האקס המיתולוגי היא סדרת טלוויזיה ישראלית דרמטית-קומית, אשר הופקה על ידי קשת, ושודרה בערוץ 2 בקיץ 2007. הסדרה נוצרה ובוימה על ידי סיגל אבין. הסדרה כללה 11 פרקים וזכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של כ-20%.
רמת גן
מיקום גאוגרפי והאקלים בעיר
רמת גן ממוקמת באזור שנקרא מישור החוף המרכזי הפנימי, כלומר רחוק יחסית מהים אבל עדיין קרוב מספיק כדי להיקרא מישור החוף. האזור שבו שוכנת רמת גן הוא חלק מאזור גבעות הנמוכות מ-100 מטר בשפלת פלשת, המשתרעות מנחלי האיילון והירקון ממערב ומצפון ועד לבקעת אונו במזרח. הנקודה הגבוהה ביותר ברמת גן היא בגובה 71 מטר, הנמוכה ביותר 4 מטר וגובה העיר הממוצע עומד על 36 מטר.
האקס המיתולוגי
עלילה
הסדרה, עוקבת אחרי מיכל גולן (טלי שרון), רווקה בת 30, אשר יצאה בחייה עם גברים רבים מאוד. בעת ביקור אצל מגדת עתידות, כדי לנסות ולגלות אם ומתי תתחתן, אומרת לה מגדת העתידות שכבר פגשה ונפרדה מאהבת חייה, ושאם לא תמצאנו השנה היא לא תתחתן לעולם ותישאר בודדה כל חייה.
רמת גן
מיקום גאוגרפי והאקלים בעיר
האזור הוותיק של רמת גן מאופיין בכמה גבעות; אשר כמה מהן קיבלו כינויים: הר אברהם (59 מטר), הר שאול (60 מטר), הר הבנים (79 מטר) וגבעת הארנבות (57 מטר) וכן "גן יהודה" (50 מטר). הבקעה שבין הר אברהם להר שאול זכתה לכינוי 'העמק' בפי ותיקי רמת גן. לאזור ראשוני זה המהווה את מרכז העיר נלווים היום השטח המישורי שבינו לבין נחל הירקון והרמה המצויה דרומית לו הידועה כרמת יצחק ('רמת גן ב').
האקס המיתולוגי
עלילה
מיכל מכינה רשימה של הגברים אותם זרקה, ומתחילה במסע חיפוש אחריהם. היא מוצאת אותם אחד אחד, וכאשר היא מגלה שהם אינם מתאימים לה, היא מסמנת קו על שמם במחברתה.
רמת גן
מיקום גאוגרפי והאקלים בעיר
אקלים העיר הוא ים-תיכוני, עם קיץ חם ויבש וחורף קריר וגשום. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ ביום היא 31c, ובלילה 21c. מזג האוויר בעיר בקיץ הוא מעט חם יותר מת"א ביום, עם לחות נמוכה יותר ולכן עומס החום דומה לת"א ואף מעט גבוה ממנו. בלילה קריר יותר מת"א ולעיתים ההפרש בין הערים יכול להגיע אף ל-5 מעלות. בחורף (ינואר) הטמפרטורה הממוצעת בעיר עומדת על 8 °C בלילה ועל 18 °C ביום, כאשר ממוצע הגשם עומד על 579 מ"מ.
האקס המיתולוגי
עלילה
אל המסע הארוך והמפרך מצטרפים שלושת חבריה הטובים, שחושבים שהמסע חסר סיכוי, אך מיכל ממשיכה בחיפוש אחר האחד ולא מאבדת תקווה.
רמת גן
מיקום גאוגרפי והאקלים בעיר
נחל הירקון מהווה את גבולה הצפוני של רמת גן הנמשך לאורך גדתו הדרומית. הוא מתחיל ממסוף האוטובוסים ברחוב מבצע קדש, עובר מצפון לאצטדיון רמת גן ומגיע ל"אנדרטת הצליחה". משם נמשך שביל סלול להולכי רגל ורוכבי אופנים הנקרא "שביל יונתן" (על שם יונתן גרוס שנפטר ממחלה בגיל 47) שנמשך לאורך הירקון עד גבול תל אביב באזור שבע טחנות. השביל עובר מצפון ל"בית אהרון כהנא", "מועדון ספיבק" ו"בית הצנחן" ולאורכו שלטי הסבר על המבנים ועל החי והצומח באזור.
האקס המיתולוגי
שחקנים ודמויות
בתפקידי האקסים בסדרה: זהר שטראוס, עפר שכטר, גיא לואל, רודי סעדה, וילי סימס, הנרי דוד, מיה דגן ושמיל בן ארי.
רמת גן
היסטוריה
בעיר נמצאו שרידים ארכאולוגיים מתקופת הנחושת והברונזה, אך בהמשך, בזמן השלטון המוסלמי בארץ ישראל הדלדלה אוכלוסיית האזור לתקופה ארוכה. בתחילת המאה ה-18 עובתה אוכלוסיית האזור שבין הירקון לנחל אלכסנדר על ידי בני שבט אבו כישכ שהגיעו מסיני, ולאחר 1830 על ידי פלחים מצרים וסודנים שהביאו לארץ אבראהים פאשא ומוחמד עלי.
האקס המיתולוגי
גרסה אמריקאית
הסדרה שודרה במקור במאי - יולי 2007 ולאחר שידורה, בספטמבר 2007, רכשה רשת פוקס האמריקאית את פורמט הסדרה על מנת להפיק סדרה דומה. תחילה הופקה תוכנית פיילוט, במאי 2008 החלו הצילומים בארצות הברית.
רמת גן
היסטוריה
על אף הגידול באוכלוסייה, המקום שימש מקום מסתור לשודדי דרכים ונותר מסוכן עד לסוף המאה ה-18.
האקס המיתולוגי
גרסה אמריקאית
הגרסה האמריקאית בהפקת פוקס, שנקראת "The Ex-List", שודרה ברשת CBS החל מ-3 באוקטובר 2008, והורדה לאחר שידור של ארבעה פרקים בלבד, עקב רייטינג נמוך וביקורות גרועות.
מוסקביץ'
במאי 2022, הנכסים של רנו רוסיה הפכו לרכוש של ממשלת מוסקבה. ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין הכריז על תוכניות לייצר מכוניות תחת המותג מוסקביץ' במפעל.
רמת גן
הקמת העיר
ההצעה היהודית הראשונה ליישוב העיר נעשתה בסוף המאה ה-19, במכתבו של יהושע שטמפפר ליואל משה סלומון, לאחר הכישלון הראשון של ההתיישבות בפתח תקווה.
עם ניצחון הבריטים וסיום המלחמה, חזרה הקבוצה לניסיונות להקים את העיר באמצעות אגודת עיר גנים ובשנת 1921 רכשה חברת "עיר גנים" שטח בן 1800 דונם, באזור שבין הרחובות ארלוזורוב, ז'בוטינסקי ובן-גוריון. הקרקע שנרכשה אחרי 1919 מידי תושבי כפר סלמה הייתה בבעלות: 1000 דונם אדמת "מפרוז" (אדמה מחולקת) ו-800 דונם אדמת "מושע", (אדמה ששייכת למספר בעלים). הקרקע חולקה למגרשים בני 5 דונם שהוגרלו בין החברים. רמת גן נוסדה אמנם כמושב שיתופי אולם תוך זמן קצר התברר כי צורת התיישבות זאת אינה מתאימה לאופיים ושאיפותיהם של ראשוני המקום. בשנת 1923 חל שינוי באופי היישוב ובשמו. בוטל רעיון היישוב השיתופי: היישוב הפך למושב ושמו הוסב לרמת גן על שם הגנים גן אברהם, גן שאול וגן יהודה שנשתלו בפסגות הגבעות באזור בהתאם לתוכנית המקורית של ריכרד קאופמן לעיר גנים. עם ביטול המבנה הכפרי-שיתופי, הפך היישוב לבעל אופי עירוני: חלק מתושביו עבדו בתל אביב וחלקם עסק בחקלאות ובפרדסנות. בתקופה זו נבנו בעיר מספר מבנים בסגנון בינלאומי בתכנון האדריכלים קורט וינד והרברט טוכלר. ב-1941–1942 נבנה ונחנך בית עיריית רמת גן על פי תכנונו של מהנדס העיר, רפאל מגידו.
במרץ 1926 הוכר היישוב כמועצה מקומית, ובינואר 1950, הוכרה רמת גן כעיר.
סמל רמת גן
סמל העיר אושר באופן רשמי בשנת 1958. הוא מורכב ממגן ירוק שבמרכזו מגן דוד ובתוכו המוטיבים הבאים, שאפיינו את העיר:
פוליטיקה
בראש העירייה עומד ראש עיר המשמש כראש הרשות המבצעת של העירייה. מועצת העיר משמשת כפרלמנט מקומי ודרוש בה רוב על מנת לחוקק חוקי עזר עירוניים. במועצת העיר חברים 25 נציגים הנבחרים על בסיס מפלגתי-רשימתי. מועצת העיר מתכנסת אחת לחודש.
הבחירות לעירייה נערכות אחת ל-5 שנים כאשר הבוחר מכניס למעטפה בקלפי שני פתקים: אחד למועמד לראשות העירייה ופתק נוסף לרשימה למועצת העיר.
אתרי טבע ונוף
במורד הצפוני של ההר נמצאת שמורת טבע עירונית המשמרת את צמחיית הכורכר, ולצידה ממוקמים שני בניינים ייחודיים שהקים האדריכל צבי הקר - "בית דובינר (בית המשושים)" ו"בית הספירלה".
תחבורה
התחבורה הציבורית ברמת גן מבוססת על אוטובוסים של חברת דן ומוניות שירות. תחנת הרכבת תל אביב מרכז מחוברת למתחם הבורסה באמצעות גשר להולכי רגל וכן תחנת הרכבת בני ברק נמצאת בסמוך לקניון איילון ואצטדיון רמת גן.
בימי שבת מפעילה עיריית רמת גן 2 קווי אוטובוס לתל אביב באמצעות מיזם שנקרא סבבוס, קו כחול לכיוון נמל תל אביב היוצא מאצטדיון וינטר דרך שכונת רמת חן, נווה יהושוע, מרום נווה, קניון איילון, דרך אבא הלל ודרך הבורסה. בעיר תל אביב בדרך בגין רחוב קפלן ורחוב דיזנגוף. והקו הלבן לכיוון מסוף כרמלית בתל אביב היוצא מאוניברסיטת בר-אילן דרך תל השומר, דרך אלוף שדה, רחוב הרוא"ה, שכונת קריית בורוכוב ורמת יצחק. רחוב ז'ובטינסקי. רחוב ביאליק, ארלוזורוב וכן דרך הבורסה. בעיר תל אביב דרך מסוף 2000, רחוב קינג ג'ורג' ואלנבי.
בחודש מאי 2019 הודיע ראש העיר כרמל שאמה הכהן כי בכוונתו להפעיל תחבורה ציבורית בשבת. בחודש יולי 2019 אישרה מועצת העיר ברוב של 15 מול שישה את הפעלתם בשבת של שני קווי אוטובוס, אשר יעברו בצירים המרכזיים לכיוון תל אביב.
הקו האדום של המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב עובר דרך ציר ז'בוטינסקי ברמת גן מתחת לפני הקרקע, עם תחנות תת-קרקעיות ברחוב ביאליק וברחוב אבא הלל (במתחם הבורסה). הקו הצהוב צפוי לעבור בדרך בן-גוריון עם תחנות בקניון איילון, מכון מור ושדרות ירושלים. קו זה הוקפא בספטמבר 2016, ובמקומו חברת סיסטרה הצרפתית תקים את קו המטרו 2. הקו הסגול צפוי לעבור בבית החולים תל השומר, אוניברסיטת בר-אילן ובדרך אלוף שדה עם תחנות במחלף אלוף שדה ורחוב הירדן.
מתחם הבורסה
מתחם הבורסה הוא מרכז עסקים בחלקה המערבי של העיר, על גבול תל אביב. האזור מכיל ריכוז גדול של גורדי שחקים, ובהם בורסת היהלומים (אחת מהמובילות בעולם בתחום זה), שסביבה התפתחו עסקים רבים בתחומי יהלומנות, היי טק, מערכות מידע, עריכת דין, הנהלת חשבונות ועסקי מזון. באזור התפתח גם מרכז הזנות וההימורים של גוש דן.
בתחילת המאה ה-21 נחנכו שני אתרים במתחם הבורסה - גשר מודעי המחבר את רמת גן עם דרך חיפה בתל אביב (בצומת רחוב ז'בוטינסקי של ת"א) ותיאטרון היהלום.
כמו כן, מכיל המתחם מספר בתי מלון, המפורסם והגדול שבהם הוא לאונרדו סיטי טאוור, שמשמש גם כמרכז כנסים.
האקס המיתולוגי
גרסה אמריקאית
למרות שבוטלה, 13 הפרקים שהוזמנו על ידי CBS הופקו וזמינים במארז ה-DVD של הסדרה שיצא בארצות הברית.
רמת גן
מתחם הבורסה
בצמוד למתחם שוכן מגדל משה אביב המגדל השני בגובהו בישראל.
דת
ברמת גן יש למעלה מ-120 בתי כנסת ובראשם בית הכנסת הגדול בכיכר רמב"ם שנבנה בשנות ה-30. המועצה הדתית בעיר מעניקה שירותי דת שונים כמו תעודת כשרות, נישואין, הדרכת כלות, תעודת רווקות ועוד.
הרב הראשון של העיר הוא הרב משה אקסלרוד חסיד חב"ד שעלה ארצה מברית המועצות והקים בה כמה בתי כנסת ומקוואות ובית ספר 'חורב' וכשנפטר כיהן ברבנות העיר בנו הרב גדליה אקסלרוד עד שעזב לכהן כאב בית דין בחיפה. בשנת ה'תש"ן (1990) נבחר הרב יעקב אריאל כרב העיר רמת גן. הוא כיהן בתפקיד זה עד הגיעו לגיל 80 (שבו רב עיר נדרש לפרוש לפנסיה), בסוף אוקטובר 2017. כיום מכהן כרב העיר רמת גן הרב אהרן כ"ץ, ויושב ראש המועצה הדתית הוא יהודה סירי. משרדי המועצה הדתית שוכנים במבנה בית הכנסת הגדול. בעיר פועלים 5 מקוואות ושתי ישיבות, בהם ישיבת רמת גן. ליד המועצה הדתית הוקמה בשנת תשכ"ב (1963) ספרייה תורנית ביוזמת הרב דרייזין אולם היא נסגרה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
שכונות
נתוני האוכלוסייה נלקחו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ונכונים לשנת 2018.
האקס המיתולוגי
גרסה אמריקאית
בישראל, הגרסה האמריקאית שודרה בערוץ YES Stars Drama.
רמת גן
מרכז העיר
מזרחה לשדרות הילד מתרוממת גבעה הידועה כ'הר אברהם'. לרגליה במתחם השלישות של ימינו נמצאו שרידים ארכאולוגיים מן התקופה הכלקוליתית כמו גם שרידי קבורה ורצפת פסיפס המרמזים להתיישבות שומרונית או יהודית במקום מן המאות השלישית עד השישית לספירה. הממצאים נחשפו בשנת 1939 בעת שעובד השטח לקראת זריעה על ידי העירייה. במרומי גבעת הכורכר בשטח הגן מצויות מערות קטנות המופיעות במפות מן המאה השמונה עשרה שניתן לדמיין כי שמשו מסתור לשודדים מ'גבעות השודדים'. במאה העשרים היה באזור השלישות בית קברות מוסלמי קטן שהוחזק על ידי נציג הווקף. עם פתיחת הלוחמה בארץ לקראת צאת הבריטים הועברו שומר בית הקברות ומשפחתו לכפר סלמה. היאחזות ראשוני ר"ג באדמת ההר הצריכה העברה יומיומית של מים למרומי הגבעה לשתייה ולהשקיה. המתיישבים ראו פרי בעמלם וההר הפך לשכונת מגורים נעימה בה בנו את ביתם עולים גרמנים אמידים מן העלייה החמישית. המרכז החברתי של ההר היה בית הקפה 'הקשת' שישב במקום בו שכנה בהמשך שגרירות ברית המועצות. בשנת 1934 נבנה על הגבעה בית ההבראה 'החלמה' בניהולה של דורה בלוך אשת ראש עיריית תל אביב, דוד בלוך. סביב מרכז מרפא זה נבנו עוד בתי מידות. בסמוך למבנה 'החלמה' ניטעה חורשת אורנים בלתי חוקית על ידי המועצה המקומית כדי למנוע מממשלת המנדט להחכיר שטח מדינה בן שני דונמים להקמת בית קפה ערבי בלב היישוב העברי. במורד הגבעה, לכיוון רחוב ביאליק, שכן בית היתומים של אלימלך דבורקין ורעייתו, חנה גיטל, מיסודו של איסר-לייב בלובשטיין - אביה של רחל המשוררת. במישור שבצידה הצפוני של הגבעה ברחוב קריניצי [יהל"ם בעבר] עומדת מצודת טגארט הבריטית הגדולה של משטרת רמת גן אשר שימשה סמל לכיבוש הבריטי ולמאבק הגבורה בכיבוש זה. ממול תחנת המשטרה בשטח נחלת גנים וליד מבנהו הישן של קולנוע רמת גן ניצבת האנדרטה לזכרו של עולה הגרדום דב גרונר שסירב לבקש חנינה ואשר נתפס פצוע במקום זה. באנדרטה ניתן לראות את גור אריה יהודה הקטן הנאבק בסמל האריה הבריטי. על האנדרטה שמות עולי הגרדום.
בצידם הדרומי של הגבעה ורחוב קריניצי שכן ביתו של אברהם קריניצי ראש המועצה והעיר הראשון המשמש כיום כמוזיאון העיר. הבית הוקם בשנת 1925 ושימש בזכות בעליו צומת חשוב בתולדות התנועה הציונית והמחתרות. הבית נפגע קשות בהפצצה מצרית במלחמת העצמאות ושוקם שנית. על חלק מן השטח המקורי בן חמשת הדונמים הוקמה הגמנסיה הרמת גנית 'אוהל שם' וכיום שוכן בו בית הספר היסודי יהל"ם. במבנה זה התכנסה ב־25 ביולי 1943 האספה שקראה להקמת הממשלה העברית הזמנית בארץ עוד בימי המנדט.
מעבר לרחוב הרא"ה לכיוון רחוב הגת של ימינו היה המשך חלקתו של קריניצי.
האורנים הראשונים שנשתלו על הגבעה בשנות העשרים היוו תשתית לגן שניטע על הגבעה ב-1936. הגן נקרא "גן הניצחון" ניתן לאחר פרוץ מלחמת העולם מתוך תקווה לניצחון בעלות הברית על הנאצים. שם הגן הוסב ל'גן אברהם' בזמן כהונתו של אברהם קריניצי כראש העיר. על ספסל בראש הגבעה נהג חיים נחמן ביאליק לשבת ולצפות בילדים המשחקים, ובמקום שבתו הוקם ספסל אבן ועליו לוח זיכרון. עוד שכן על הגבעה האמפיתיאטרון של רמת גן שהוקם בשנת 1947 ושהיווה מרכז תרבותי. ציור קיר המראה את רבקה משקה את גמלי אליעזר עבד אברהם השתייר חלקית על חומות האמפיתיאטרון הנטוש כיום.
במרומי הגבעה, בצדי רחוב שרת (לשעבר רחוב הקשת), נמצא מבנה בית הספר בן-גוריון, שבו שכן המטה הכללי של צה"ל בזמן מלחמת העצמאות, בשל מיקומה השולט של הגבעה. מבני מגורים סביב בית הספר ובית ההבראה 'החלמה' הסמוך הוחרמו לטובת הקמת המחנה ודייריהם פונו בצו הממשלה ב־16 במאי, יומיים לאחר הכרזת המדינה, לתקופת המלחמה. שם שכן גם משרדו של ראש הממשלה בעת ההיא. כצפוי, מיקומו של המטה הכללי משך אליו את הפצצות חיל האוויר המצרי, אשר סימניהן ניתנים לזהוי עד היום בקירות הבתים. ארבעה חיילים נהרגו בהפצצות.
בבית בז'רנו, שהיה מבעלי בית החרושת עסיס למיצים ובז'רנו לסיגריות, שכנה לשכת ראש הממשלה ושר הביטחון. הריהוט בבית נותר כשהיה ולאחרונה עלתה האפשרות להכרה בבית כמבנה לשימור. בבית הבאוהאוס בו שכנו דירות להשכרה בבעלות משפחת קוקס שוכנו לשכת הרמטכ"ל יעקב דורי וסגנו יגאל ידין. בבית אוטולנגי שכן אגף ההדרכה, בבית יעקבוביץ התלת קומתי מפקדת חיל הקשר, בבית הבנקאי אלרן התמקם מטה צה"ל, בבית ברין שוכנו אגפי המבצעים והמודיעין ובבית טוסמן מפקדת המחנה. בבית ההבראה החלמה שכנו אגפי האפסנאות וכוח האדם. בחצר בית ההבראה הושבעו ב־27 ביולי 1948 אלופי המטה הכללי וסגל הפיקוד הבכיר של צה"ל. מגבעה זו ניהל בן-גוריון את המלחמה ובה גם שהה בעת שהורה על הטבעת אוניית הנשק העברית אלטלנה. בשל אירועי אלטלנה הופקדו על שמירת הגבעה חברי קיבוץ גבעת השלושה.
לאחר המלחמה הועבר מחנה מטכ"ל למזרחה של הגבעה למתחם ששימש קודם לכן את הצבא הבריטי ושם שכן עד העברתו לקריה בת"א. כיום שוכן שם מחנה מקלף ובו מפקדת חיל השלישות. שש שנים לאחר מלחמת העצמאות ב-1954 נחנכה במרומי הגבעה ברחוב שרת האנדרטה לבני רמת-גן שנפלו במלחמת העצמאות. האנדרטה ניצבת על גבי מנהרה (החסומה כיום) המחברת בין שני חלקי הגבעה. (תכנון המנהרה החל שנים קודם לכן בזמן מלחמת העולם השנייה ואמור היה להתבצע על ידי גדוד הנדסה אוסטרלי שישב ליד המוסררה כמחווה לרמת גן). גם לאחר מלחמת העצמאות לא ידעה הגבעה שלווה ובמרומיה, במקום הצופה על גוש דן ומחנה המטכ"ל, השתכנה שגרירות ברית המועצות החל מ-1953 ומשם השקיפה על צוואר הבקבוק של ישראל עד ניתוק היחסים בין המדינות בשנת 1967 עקב מלחמת ששת הימים. מבנה השגרירות זכה לכנוי העממי חסר החיבה 'הפרונקל'.
במאי 2021 פגעה רקטה ששוגרה מרצועת עזה במהלך מבצע שומר החומות. מהפגיעה במרכז העיר נהרג אדם אחד ונפגעו מספר מבנים.
נווה יהושע
שכונת נווה יהושע הוקמה ב-1946 בדרום ר"ג על ידי הסתדרות הציונים הכלליים וקרן המפדה האזרחי על אדמות שנקנו מהכפרים אל-ח'ירייה וביריה בשנת 1944, בין פרדס אבריל'ה ורחוב בן אליעזר של היום לבין ערוץ נחל כופר בדרכו לנחל חירייה. השכונה קרויה ע"ש יהושע סופרסקי. האדמות נקנו בתיווכו של צדוק מלר שהיה אחראי בתקופה ההיא על השמירה האזרחית ברמת גן. הבתים הראשונים בשכונה נבנו עבור חיילים משוחררים בשנים [tel:1944-1947 1 1944-1947 1].
בימים שטרם קום המדינה השכונה סבלה מבידודה מר"ג וילדיה היו מוסעים בשיירה מוגנת לבית הספר ברמת יצחק.
ארגון המפדה האזרחי הקים ב-1945 מפעל מגבית לקליטת עולים "הניצולים מגיא ההריגה של אירופה". ב-8.5.47 הונחה אבן הפינה "לבתי עולים עבור ציונים כללים בשכונת המפדה האזרחי" וב-26.4.49 הונחה אבן פינה ל-104 יחידות דיור לשיכון עולים... בשכונת המפדה האזרחי" . חלק ניכר מתושבי השכונה בשנים 1945–1960 היו שורדי שואה, בעיקר ממוצא פולני. יידיש והשפה הפולנית היו שגורות בפי תושבים רבים, כולל סוחרים, מורים בבית הספר ואחרים. בשנת 1948 הוקמה בשכונה ועדת תרבות שפעלה ליצור חיי תרבות משותפים ולספק צרכים תרבותיים לתושבי השכונה. בין השאר התקיימו שיעורי ערב ללמוד עברית ולחוגים שונים, נחגגו חגים כחנוכה, ט"ו בשבט ושבועות ונערכו מסיבות לכלל התושבים.
בית הספר הראשון בשכונה והגן הציבורי נחנכו בשנת 1950 ברוב עם בנוכחות ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי.
בשכונה מתגוררות כ-5,000 נפשות, והרחוב הראשי בה הוא רחוב נווה יהושע. בשנות התשעים החל תהליך של פינוי בינוי בשכונה. בתהליך זה נהרסו בתים צמודי קרקע ישנים ובמקומם נבנו בתים רבי קומות חדשים ומטופחים. גינת נווה יהושע (בין רחוב נוה והושע לרחוב ארנון) היא הגינה הראשית בשכונה, וכוללת בתוכה את הגן ע"ש רחל לוין, ועברה שיפוץ מקיף בשנת 2017. בשכונה שני בתי הספר: "ארנון", בית ספר ממלכתי, ו"מורשת משה" - בית ספר ממלכתי דתי.
הבילויים
שכונת הבילויים, שמכונה גם "קסם" נמצאת בדרום העיר ומשתרעת מרחוב הירדן במזרח לרחוב עוזיאל במערב, ומפנחס רוטנברג בצפון לאלוף שדה בדרום. השכונה קרויה על שם בית הקולנוע 'קסם' ששכן בה בעבר ברחוב הירדן 94. במתחם השכונה בית ספר יסודי "הבילויים" (נבנה ב-1963), אשכול גני-ילדים, שני בתי כנסת (אחד מהם תוכנן על ידי יעקב נטל), מתנ"ס ויצו מיאמי ביץ' (בית לזרוס), סניף של תנועת הנוער ה"מכבי הצעיר" ומועדון נוער. בדרום מערב השכונה קיים ריכוז של תושבים דתיים. בדרום מזרח השכונה, בפינת רחוב הבילויים-הירדן ישנו מרכז מסחרי. מרכז מסחרי קטן נוסף נמצא ברחוב שרה אהרונסון. במפות ישנות של רמת גן אזור הבילויים מצוין כשני אזורים נפרדים: שיכון הפרוגרסיבים ושכונת קריית-גן. השכונה מונה כ-7,400 תושבים.
קריית בורוכוב
קריית בורוכוב הוקמה כשכונה נפרדת דרומית לרמת יצחק. בשל אפיונה הפוליטי הסוציאליסטי התנהל ויכוח נוקב אודות הצטרפותה לר"ג הבורגנית ורק ב-1945 סופחה לרמת-גן. בקריית בורוכוב הוקם ב-1981 גן הזהירות בדרכים על שם חיים לנדאו, שם ילדי העיר עברו הפעלות ולמדו על נושא הזהירות בדרכים. גן חיים נסגר ב-2007 ובמקום נבנה מגרש חנייה לתושבי השכונה.
תל השומר
ראשיתה במושבה הקטנה תל ליטוינסקי שהוקמה ב־1934 על אדמות המשפחה בידי האחים ליטווינסקי ובראשם משה (מוריס) ליטוינסקי, ושמה נקרא לזכר אביהם יעקב אלחנן ליטוינסקי. השטח חולק לחלקות אשר נמכרו ברובן לעולים יוצאי גרמניה. בעת הקמתו היה היישוב הקטן מבודד ומוקף יישובים ערביים ובדואים שהטרידוהו באש. בימי מלחמת העולם השנייה הוקם בקרבתו מחנה בריטי גדול. במחנה תל ליטוינסקי שוכנו שבויים איטלקיים בימי המלחמה ובהמשך הוקם בו בית חולים צבאי של בעלות הברית. מחנה תל ליטוינסקי הבריטי והדרך המבודדת אליו שימשו מטרה ללוחמי המחתרות.
בשנת 1961 סופחו שטחי תל ליטווינסקי ובית החולים לרמת גן. על חלק מן השטח הוקם שיכון מגורים לצוות בית החולים אך עד לשנת 1972 היה רובו של האזור נטוע פרדסים.
מוסקביץ'
היסטוריה
ראשית המפעל בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר במוסקבה הוקם מפעל להרכבת מכוניות פורד. בשנת 1933 הפך המפעל לסניף של מפעל גא"ז והחל לייצר מכוניות מתכנון מפעל זה. בסוף מלחמת העולם השנייה החרימו הסובייטים את כל קו הייצור של אופל קדט ממפעלי אופל ברוסלסהיים, גרמניה. קו היצור הועבר בשלמותו למפעל שנקרא "מ.ז.מ.א" ("מוסקובסקי זאבוד מאלוליטרוביך אבטומובילי" - מפעל מוסקבאי למכוניות קטנות נפח), שם החלו לייצר בשנת 1947 את דגם "מוסקביץ' 400", שהיה למעשה האופל קדט הגרמנית. "מוסקביץ'" משמעו "מוסקבאי". מכונית זהה בשם זהה יוצרה גם בבולגריה.
שנות הזוהר של המפעל היו במחצית השנייה של שנות ה-50 ושנות ה-60. בתקופה זו התרכז המפעל בייצור מכוניות נוסעים שתוכננו בו עצמו. המכוניות זכו לפופולריות בברית המועצות. בשנת 1968 הוחלט על הקמת קווי ייצור חדשים תוך התבססות על טכנולוגיה שנרכשה מחברת רנו הצרפתית. יכולת הייצור של המפעל הוגדלה ל-200 אלף מכוניות בשנה. למרות פסי הייצור החדשים, המפעל המשיך בייצור המכוניות מדגם "מוסקביץ' 408" ומוסקביץ' 412 שתוכננו בתחילת שנות ה-60. המפעל שינה את שמו ל-AZLK ("אבטומובילני זאבוד לנינסקובו קומסומולה" - מפעל מכוניות על שם הקומסומול הלנינאי.
במחצית שנות ה-70 היה ברור שדגמי המכוניות שנמצאים בייצור אינם יכולים להתמודד עם הדגמים המודרניים יותר מתוצרת מפעל אווטוואז. הדגם שהיה בייצור עבר מתיחת פנים אך לא יכול היה להתמודד עם הדגמים המודרניים. לאור זאת נתח השוק של המכוניות מתוצרת המפעל היה בירידה מתמדת. החל משנת 1977 כבר לא ניתן היה למצוא לקוחות למכוניות מוסקביץ' במדינות אירופה המערבית. למרות הנחיתות הטכנית, המשיכו קווי הייצור לפעול ובשנת 1986 נבנתה המכונית ה-4 מיליון מתוצרת המפעל. במקביל לכך, נותר חלק משמעותי של תוצרת המפעל בלתי מכור בחניונים בתוך גדרות המפעל עצמו. בסוף שנות ה-80 הצליח המפעל לתכנן ולהתחיל בייצור מכונית עם הנעה קדמית. איכות התוצרת הייתה נמוכה והיה קשה למצוא לקוחות אף בתחומי ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות החל ייצור מכוניות נוסעים תחת השם "OAO Moskvich". החברה פשטה רגל ב-2002 ובשנת 2006 הכריזה על הליך פירוק ופורקה. כל זכויות הייצור הועברו לרנו שהקימה בשטחי המפעל קו ייצור להרכבת מכוניות מתוצרתה. לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה רנו החליטו לסגור את העסקים ברוסיה. המפעל הקיים נרכש על ידי עיריית מוסקבה.
בניהול של עיריית מוסקבה החברה החלה לייצר רכבים מדגמי "מוסקביץ' 3" (על בסיס רישיון שהתקבל מחברה סינית), שנמכרו החל מינואר 2023 ודגמי מוסקביץ' 6 שייצורם צפוי להתחיל באפריל 2023.
רמת גן
קריית קריניצי
בשנת 1972 הוקמה מצפון לתל השומר שכונת קריית קריניצי שאוכלסה במהרה על ידי משפחות עובדי בית החולים תל השומר ואוניברסיטת בר-אילן הסמוכה. השכונה מאופיינת בשטחים ירוקים נרחבים. השכונה מונה כ-4,000 תושבים.
רמת אפעל
רמת אפעל היא שכונה מזרחית של העיר רמת גן, באזור בקעת אונו, שעד שנת 2008 הייתה יישוב קהילתי במעמד ועד מקומי במסגרת מועצה אזורית אפעל. ב-2 במרץ 2007 הודיע משרד הפנים על פירוקה של מועצה אזורית אפעל ועל סיפוחו של היישוב, ביחד עם היישוב הצמוד כפר אז"ר, לעיריית רמת גן.
רמת השקמה
רמת השקמה כוללת כיום את גבעת גאולה ואת שיכון ליפקאני. השכונה הוקמה בשנת 1954, ושוכנו בה תושבי המעברות חיריה, סאקיה וסַלָמֶה שפונו ממקומם דרומית לכביש מסובים. השכונה כונתה בעבר 'סַלָמֶה ג' כשם הפרויקט, אך שמה הרשמי ניתן לה על שם עץ השקמה העתיק שב"גן הבנים", הגן הציבורי המרכזי שבה. הכיכר הראשית בשכונה נקראת "כיכר הרב פרדס", על שמו של הרב אליהו פרדס, הרב הראשי לשעבר של ירושלים, שהיה גם רבה של רמת גן. בראשית דרכה אומצה השכונה על ידי יהודים נדבנים מפילדלפיה. מדדיה של השכונה לא היו מזהירים לאורך שנים על אף קרבתה לשכונה האמידה רמת חן, לכביש הטייסים ולפארק הלאומי. עם זאת, בזכות מפעל בית הספר היסודי "נטעים" ובזכות הקרבה לבית הספר התיכון "בליך", נודעה השכונה כמקום מטופח, ערכי וחינוכי. ברחוב באחד העם היה ממוקם מתחם "בית דוד" שכלל אולם ספורט, בריכה וחדרי חוגים. המתחם נקרא על שמו של החייל דוד קוגן, שהוריו תרמו להקמת המתנ"ס במקום והוא נוהל על ידי איש החינוך דוד נאמן, שרכש את הערכתם ואמונם של בני הנוער במקום ותרם רבות לשיקום השכונה. באמצע שנות ה-90 הופסקה פעילות הבריכה עקב מצבה הרעוע. בסוף שנות ה-70 זכתה השכונה להוביל את פרויקט שיקום השכונות שהשפיע, נוסף על שיפור המצב הפיזי, גם על שיפור המצב החברתי בשכונה. הפרויקט, בשונה מפעולות "שיקום שכונות" אחרות שנעשו ברחבי ישראל בוצע כולו על ידי צוות אדריכלים בראשות האדריכל יונה פיטלסון. על אף פעולת השיקום, הוזנח מעט מבצע הקמת המבנים החדשים כשנה אחרי השלמת הפרויקט. בתחילת שנות ה-80 הוקם בקצה השכונה, בתחילת רחוב שלם, בית הספר התיכון "אורט אבין". בעשורים האחרונים זכתה השכונה לתנופת שיקום ושיפור: בתים חדשים ומרווחים נבנו בסמיכות לפארק הלאומי והוקמו מרכזי חינוך וחברה, כמו מתנ"ס לנוער ולתלמיד המציע, בין היתר, לימודי נגינה, ספרייה עירונית פעילה, שבט צופים ומרכז לקהילה הבוגרת. בשכונה גרים כ-6,000 תושבים.
גבעת גאולה
שכונת גבעת גאולה - שוכנת בין רמת חן, רמת השקמה ושיכון ליפקני, בדרומה של רמת גן.
עד ל-1948 הייתה הגבעה מעין פרבר מזרחי ושכונת-בת אמידה, של הכפר סלמה. בעקבות מלחמת העצמאות ובריחת תושבי סלמה, הגיעו עולים מתימן מהעיר רדאע (במחוז אל-ביידא) במבצע "על כנפי נשרים" ואכלסו את הבתים הנטושים במקום בראשית שנת 1949. בתי השכונה ומגרשיהן היו אז בחזקת האפוטרופוס לנכסי נפקדים והדיירים הראשונים, הוחתמו על חוזי חכירה מטעמו. לאחר מכן הועברו המבנים והקרקע לאחריות הקרן הקיימת לישראל, כאשר הדיירים חידשו את חוזי השכירות מול הקק"ל מדי שנה בשנה, כנגד תשלום שנתי. השכונה נקראה על שם מחנה גאולה ("חאשד"), מחנה מעבר לעולים, ששכן סמוך לעיר עדן שבתימן. בתחילה נכללה השכונה בתחום עיריית תל אביב, ורק מאוחר יותר הועברה לתחומי העיר רמת גן.
בתחילה, למרות הימצאותן של מספר בארות ממוכנות שנותרו מן הכפר סלמה, לא היו מספיק מים לתושבים. על כן, הביאו לעיתים נשות המשתכנים את המים בפחים ודליים מכפר שלם. הסוכנות היהודית סייעה לתושבים באספקת ציוד בסיסי כגון שולחנות, כיסאות ומיטות-סוכנות. בהמשך, סייעה הסוכנות למשפחות בהקמת משקי עזר קטנים, שכללו לול ועופות, עזים וכבשים, לצורך אספקה עצמית של ביצים וחלב. לאחר זמן מה סייעו הרשויות בחפירת באר מים אחת במרכז השכונה ובהקמת בריכת מים סמוכה. מאוחר יותר, חוברו כל בתי השכונה בצנרת לבאר זו.
בעקבות הקמת רמת חן הסמוכה חוברה גבעת גאולה למערכת המים האזורית ולא היה עוד צורך בהספקת מים מהבאר המקומית. בתחילת שנות ה-50 הקימה העירייה על שטחים פנויים בכפר את "שיכון ליפקאני" (קטע רחוב בניהו הסמוך לבית הספר התיכון "אורט אבין") וב-1954 את שכונת רמת השקמה. מאוחר יותר הוקמו בית אבות ובאמצע שנות ה-70 בית ספר תיכון חרדי על-אזורי לבנות. במהלך שנות ה-50 חוברה השכונה לחשמל והוקם בית הכנסת "תפארת ישראל" בשכונה.
בראשית שנות ה-60, לאחר הקמת "מינהל מקרקעי ישראל" הועברו המבנים והקרקע לאחריות המנהל - שסירב לחדש את חוזי השכירות, ומאז מעמדם של התושבים לא ברור. עיריית רמת גן לא אישרה הרחבות, תוספות ושינויים, למבנים הקיימים, ואפילו שיפוצי מבנים נאסרו. רק בשנות ה-90, בתקופת כהונתו של ראש העיר צבי בר, דאגה העירייה לחיבור השכונה למערכת הביוב ולסלילת כביש אחד.
במהלך השנים נותר שטח השכונה כמובלעת חסרת תכנון, עתידה ומעמד תושביה לוט בערפל. ב-1996 אושרה תוכנית לפינוי ובינוי שעיקרה פינוי כל המבנים הקיימים, בניית מבנים רבי-קומות והשבחה ניכרת של הקרקע.
בשנת 2005 הקימו התושבים את עמותת "בקת", לצורך הסדרת המצב התכנוני והגדרת מעמד התושבים. העמותה מארגנת פעולות שונות בתחום התרבות, פיתוח סביבתי, תמיכה משפטית וייעוץ, סיוע לתושבים מבוגרים במצוקה. העמותה מייצגת את תושבי מול העירייה תוך שאיפה לשמור על צביונה הכפרי של השכונה.
שיכון ליפקאני
שיכון ליפקאני הוקם בשנת 1952 לערך בין רמת השקמה לגבעת גאולה עבור עולי רומניה. העיירה ליפקאני נמצאת במולדובה על הגבול עם רומניה. בית הכנסת של יוצאי ליפקאני, בית מרתה גינזבורג, שוכן באמצע רחוב בניהו וצמוד לכיכר הרב פרדס ומשמש גם כמתנ"ס.
רמת חן
רמת חן ממוקמת בצומת מפגשי הערים: רמת גן, גבעתיים, ותל אביב-יפו. מדרום לה שכונת רמת השקמה, ובחלקה הצפוני היא גובלת עם שכונת הבילויים כאשר דרך אלוף שדה מפרידה בין השתיים לכביש הטייסים ולפארק הלאומי, כפר המכביה, הספארי ברמת גן, החווה החקלאית "תלמי אברהם" ומחלף אלוף שדה (כביש גהה).
בראשית ימיה היו רוב שטחי השכונה אזור ביצות שנעלמו בהדרגה בהמשך לבניית בתי מגורים צמודי הקרקע האופייניים לשכונה.
הביצות נוצרו מכיוון שסוג האדמה במקום מנע חלחול וספיגת מי הגשמים - אותה סיבה ממש אשר שימשה להקמת האגם הגדול בפארק הלאומי הניצב בשיפוליה הדרומיים של השכונה.
השכונה בנויה בצורת פרסה גדולה, והרחוב המקיף אותה הוא רחוב אלוף דוד (על שם דוד מרכוס) שפוגש ברחוב עודד בשתי נקודות שונות; אלו קצוות ה"פרסה". רוב בתי השכונה הם בתים צמודי קרקע. בשכונה זו נמצא תיכון בליך וכן בית הספר היסודי "רמת חן". במרכז השכונה נמצאת "כיכר עוזי חיטמן" (לפני כן נקראה בשם כיכר השושנים) על שם עוזי חיטמן, זמר, מלחין ופזמונאי שהיה תושב רמת גן ויושב קבע בכיכר. בשכונה מתגוררים כ-7,000 תושבים.
רמת יצחק
את השכונה חוצה הרחוב המרכזי שדרות ירושלים. בשכונה בית כנסת גדול, שני בתי ספר יסודיים: "מורדי הגטאות" ו"עליות", שבט תנועת הנוער הצופים, שני מתנ"סים קטנים, בריכת שחייה ואולם ספורט גדול. כמו כן, נמצא בשכונה תיאטרון רמת גן, הספרייה העירונית המרכזית, בית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" ובית יד לבנים. ברחוב צל הגבעה בשכונה נמצא "בית הספירלה" המיוחד של האדריכל צבי הקר.
מרום נווה
שכונת מרום נווה הוקמה על שטחו של פרדס מרגושס, אחרון פרדסיה ההיסטוריים של רמת גן. בשולי השכונה ניתן עדיין להבחין בשדרות הברושים שתחמו בעבר את הפרדס. במרכז השכונה פארק המשתרע על כ-40 דונם, ובמרכזו מזרקה ונחל מלאכותי. ממרומי הפארק תצפית יפה. הפארק, הקרוי "פארק דוד" ע"ש מ"מ ראש עיריית רמת גן דוד מלמדוביץ, מוביל אל כיכר מרכזית ואל מרכז מסחרי הכולל את "קניון מרום". הפארק מוקף מכל עבריו בבניינים רבי קומות. במרכז הפארק הושארה חלקה של עצי תפוז לזכר פרדס מרגושס שסיפק עבודה לראשוני רמת גן. את השכונה החלו לבנות בשנות ה-80 ורק ב-2012 הושלם הבניין האחרון. בשכונה מתגוררים כ-4,800 תושבים.
רמת עמידר
רמת עמידר הוקמה בעת קליטת גל העלייה ב-1949 על ידי הסוכנות היהודית בשטח גלילי שהוקצה לחברת עמידר לשם כך. בשנת 1950 סופחה השכונה לרמת גן. שכונה זו קלטה עולים מארצות המזרח ומבולגריה. במשך שנים לא נחשבה לשכונה מובילה אך בשנים האחרונות עם הזדקנות האוכלוסייה הוותיקה והרחבת היתרי הבניה מושכת אליה אוכלוסייה מבוססת יותר ואט אט משנה פניה. אחרי מלחמת המפרץ הוקמה בשכונה ישיבת ההסדר רמת גן ובעקבותיה התיישבו בשכונה משפחות רבות מבוגרי הישיבה ומידידיה, ובכך נוסף לשכונה צביון דתי. בשכונה מתגוררים כ-8,000 תושבים.
שיכון ותיקים
שיכון ותיקים הוקם בשנת 1954 על גדות הירקון ויועד ברוח הימים ההם ל'ותיקי רמת-גן ולפקידיה'. אדמות השכונה נרכשו בטרם קום המדינה על ידי מועצת העיר רמת גן מהאפוטרופוסים הבריטים על אדמות הטמפלרים שגורשו משרונה. שכונה זו הוקמה לאחר תכנון קפדני ביחס לאותה תקופה, אך התכנון של הבתים עצמם היה לקוי מכיוון שלא נלקחה בחשבון איכות הקרקע עליה נבנה השיכון והסמיכות לנחל הירקון. כתוצאה מכך סבלו מרבית הבתים שנבנו בשכונה בשנות החמישים מסדקים רבים ומהצפות קשות בעת שמי הירקון עלו על גדותיהם במשך חורפים רבים. אברהם קריניצי ניסה למשוך אליה משוררים, סופרים, אנשי חינוך, עיתונאים, חברי כנסת ואומנים. בין תושבי השיכון המפורסמים היו אורי צבי גרינברג, אב"א אחימאיר ואלימלך רימלט.