cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי החוץ של יפן
טורקיה
טורקיה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן. יפן מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באנקרה, בירת טורקיה. יפן מיוצג מיוצגת בטורקיה באמצעות קונסוליה רשמית בעיר איסטנבול.
הרפובליקה העממית של סין
יפן הושפעה רבות מסין בתחומים רבים בהם שפה, אדריכלות, תרבות, דת, פילוסופיה ומשפט. באמצע המאה ה-19, כאשר יפן החלה להיפתח למערב היא ראתה בסין כציוויליזציה מיושנת שאיננה מסוגלת להגן על עצמה מטכנולוגיות צבאיות מערביות. במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה לחמו שתי המדינות על השליטה בחצי האי הקוריאני, ולאחר יותר משישה חודשי לחימה, בהם נחלו היפנים ניצחונות והצלחות, נאלצו הסינים לבקש שלום.
תוצאות המלחמה הצביעו על חולשתה של שושלת צ'ינג, לעומת התחזקות צבא יפן בעקבות הרפורמות של רסטורציית מייג'י. לראשונה זה אלפיים שנה עברה ההגמוניה במזרח אסיה מסין ליפן, והמבנה החברתי הקלאסי של סין ספג מכה קשה. התבוסה הסינית עוררה את הציבור והובילה בשנים הבאות למספר מהפכות ורפורמות בהנהגת סון יאט-סן ואחרים. מן העבר השני, הותיר הניצחון את יפן בעמדת שליטה בצפון מזרח סין, אותה מנעה ההתערבות המשולשת, דבר שהציב את יפן במסלול התנגשות עם האימפריה הרוסית.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התגבר כוחם של החוגים המיליטנטיים ביפן, ובעקבות כך אירעו תקריות רבות במנצ'וריה בצפון מזרח סין אשר הייתה בשליטת יפן, אשר הביאו בסופו של דבר לפרוץ מלחמת סין–יפן השנייה, אשר התרחשה במקביל לאירועי מלחמת העולם השנייה.
לדברי ממשלת סין, היחסים בין סין ליפן מתוחים לעיתים בעקבות סירובה של יפן להכיר בעברה בזמן מלחמת העולם השנייה. עם זאת, על פי ממשלת יפן, התרחבות צבא השחרור העממי ופעולות התקפיות שלו הזיקו ליחסים בין שתי המדינות. הערות רוויזיוניסטיות שנאמרו על ידי עובדי ציבור יפנים בולטים וכמה ספרי לימוד יפניים על טבח ננקינג משנת 1937 היו מושא למחלוקות. היחסים בין סין ויפן התחממו במידה ניכרת לאחר מינויו של שינזו אבה לראשות ממשלת יפן בספטמבר 2006, ומחקר היסטורי משותף שנערך על ידי סין ויפן פרסם דו"ח בשנת 2010, אשר הצביע על הסכמה חדשה בנושא מעשי זוועה שנעשו בתקופת מלחמת העולם השנייה. עם זאת, בתחילת העשור השני של המאה ה-21, היחסים הידרדרו עוד יותר, כאשר יפן האשימה את סין בהטלת מגבלות יצוא יסודות נדירים הנמצאים בשטחה. המחלוקת על איי סנקאקו גרמה למספר היתקלויות עוינות בים סין המזרחי, שימוש ברטוריקה חריפה ולמהומות אנטי-יפניות ברפובליקה העממית של סין.
למרות הקונפליקטים, סין ויפן משפרות בהתמדה את מערכות היחסים שלהן. שני הצדדים מציינים שהם יתמקדו בפיתוח קשרים בריאים לשם "התחלה חדשה". שתי המדינות החלו לשתף פעולה בתחומים רבים, כולל הגברת הסחר העולמי והפעילות הכלכלית של אסיה, עבודה יד ביד על חגורה אחת, דרך אחת והקמת מערכת תחבורה ימית ואווירית ענפה. בשנת 2018 התחייבו שתי המדינות להעמיק את הקשרים ולחלוק קרקע משותפת למלחמת הסחר, כאשר שינזו אבה אמר כי "יחסי יפן-סין נעים בכיוון של שיפור משמעותי".
הכלכלות של סין ושל יפן הן בהתאמה הכלכלות השנייה והשלישית בעולם לפי תוצר מקומי גולמי נומינלי. כמו כן, הכלכלות של סין ושל יפן הן בהתאמה הכלכלות הראשונה והרביעית בגודלן בעולם בהתבסס על שווי כוח הקנייה. הסחר בין סין ליפן גדל ל-266.4 מיליארד דולר, עלייה של 12.5% ב-2007, מה שהפך אותן לשותפות סחר מובילות. סין הייתה גם היעד הגדול ביותר ליצוא היפני בשנת 2009.
יפן מיוצגת בסין בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה. יפן מיוצגת בסין בדרג הקונסולרי באמצעות שבע קונסוליות רשמיות בערים דאליין, גואנגג'ואו, צ'ינגדאו, שנגחאי, שן-יאנג, הונג קונג וצ'ונגצ'ינג. סין מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. סין מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות חמש קונסוליות רשמיות בערים פוקואוקה, נגסאקי, נגויה, אוסאקה וסאפורו.
קוריאה הדרומית
בשנים האחרונות חלה התקררות משמעותית ביחסים בין שתי המדינות, עקב תביעות טריטוריאליות עבור סלעי ליאנקור, ביקורים של ראשי ממשלה יפניים במקדש יסוקוני, השקפות שונות על מדיניותה של יפן הקיסרית ביחס לקוריאה הקולוניאליתוסירובה של יפן להתנצל ולפצות על ההתעללות בנשים קוריאניות במלחמת העולם השנייה. בסקר שנערך על ידי ה-BBC עולה כי 13% מהיפנים בעלי דעה חיובית כלפי קוריאה הדרומית ו-37% הם בעלי דעה שלילית, בעוד ש-15% מהדרום קוריאנים הם בעלי דעה חיובית כלפי יפן ו-79% הם בעלי דעה שלילית, מה שהופך את קוריאה הדרומית לאחת המדינות שלאזרחיה דעה שלילית כלפי יפן.
ב-1 ביולי 2019 הטילה טוקיו מגבלות ייצוא על חומרים אסטרטגיים לקוריאה הדרומית. סטלת הסנקציות נבעה כתוצאה מהחלטת בית המשפט העליון של סיאול לחייב חברות יפניות לשלם פיצויים לצאצאי עובדים קוריאנים שגויסו בכוח לעבודה בדאגה למפעלים במהלך הכיבוש היפני בין השנים 1910–1945. המצב הוביל לקירור של היחסים בין סיאול לטוקיו, הערים פנו להאשמות זו כלפי זו בנושאים פוליטיים ובקוריאה הדרומית החל קמפיין להחרמת מוצרים יפניים. ב-12 באוגוסט באותה השנה, קוריאה הדרומית מחקה את יפן מרשימת המדינות הזכאות ליבוא מואץ של מוצריה.
בינואר 2021, בית המשפט המחוזי המרכזי בסיאול פסק כי על יפן לפצות שתים עשרה נשים שהוכרחו לספק שירותי מין לחיילים יפנים במהלך מלחמת העולם השנייה בכ-90 אלף דולר אמריקאי. יפן דחתה את פסק הדין וראש ממשלתה יושיהידה סוגה אמר כי "זה בלתי מקובל לחלוטין" ובנוסף גם אמר: "אני דוחק בממשלת דרום קוריאה לנקוט צעדים לתקן את הפרת החוק הבינלאומי הזו". יפן גם זימנה את השגריר הדרום קוריאני בטוקיו לשיחת נזיפה.
תאילנד
כמדינות אסייתיות, יפן ותאילנד חולקות קשר היסטורי עמוק. הסחר היפני בתאילנד הוא משמעותי מאוד עבור כלכלת תאילנד. כיום, ישנם קהילות יפניות נרחבות באדמת תאילנד, אשר מתרכזות בעיקר בבנגקוק, קו פה נגאן וסוראט טהאני.
הקשרים הראשוניים בין שתי המדינות, מתועדים על ידי כתובות ממסעותיהן של ספינות הסחר היפניות, ספינות החותם האדום. בין השנים 1604–1635, תועדו 56 מסעות מסחר של ספינות החותם האדום. בשנת 1620, היפנים הפכו לשותפי הסחר הגדולים ביותר של ממלכת סיאם. היפנים מכרו לתאים חרסינות, בדים ואורז, ואילו התאים מכרו ליפנים ציורים, פירות ותבלינים. בנוסף, במהלך תקופה זו, נשלחו מספר רב של משלחות דיפלומטיות הדדיות. מלך סיאם אף ביקר בטוקיו, בירתה של יפן. הקהילה היפנית ברובע של איוטהאיה, "באן ייפון", מנתה כ-1,500 תושבים יפנים. בראש הקהילה, עמד נציב יפני שמונה על ידי ממשלת סיאם.
לאחר מותו של יאמאדה נגמאסה, הרפתקן יפני בעל חוג השפעה נרחב בחלק הצפוני של ממלכת סיאם, פרסט חוטיני, מלך סיאם, שלח כ-4,000 חיילים לקהילה היפנית בבאן ייפון, במטרה להשמיד אותם. רובם המוחלט של התושבים הספיקו לברוח לקמבודיה הסמוכה, אך אלו שלא, מצאו את מותם. כתגובה, השוגון היפני ניתק את קשרי המסחר והפסיק את כל מסעות המסחר של ספינות החותם האדום. בשנת 1636, ממלכת סיאם שלחה ליפן משלחת דיפלומטית במטרה לחדש את הסחר ביניהן. באותה העת, כחלק ממדיניות הסאקוקו, יפן סגרה עצמה מפני העולם החיצון, וכן כל קשרי המסחר שלה נותקו (כולל עם ממלכת סיאם; פרט לסין וחברת הודו המזרחית ההולנדית). עם סיום המדיניות, מספר רב של ג'ונקות סיאמיות פקדו את נמלי יפן. על פי רשומות של נמל העיר נגאסאקי, בין השנים 1647–1700 נרשמו כ-130 ג'ונקות סיאמיות.
ב-26 בספטמבר 1887, נחתמה אמנת הסחר בין שתי המדינות, וקשרי הסחר התחדשו במלואם.
במלחמת העולם השנייה, יפן ותאילנד נלחמו זו לצד זו נגד בעלות הברית. ב-8 בדצמבר 1941, האימפריה היפנית פלשה לממלכת תאילנד. ב-21 בדצמבר 1941, נחתמה ברית בין שתי המדינות וב-25 בינואר 1942, תאילנד הכריזה מלחמה על ארצות הברית והממלכה המאוחדת. בקרב נגד בורמה, נשלחו כ-2,000 חיילים תאים כדי לסייע ליפנים. ב-26 בדצמבר 1942, מפציצי חיל האוויר העשירי של ארצות הברית, שהתבססו בהודו, הפציצו את בנגקוק ומספר יעדים נוספים. בהפצצה נספו כמה אלפי תאים. לאחר הפצצה, החל מרד תאי כנגד היפנים. העם התאי דחה את פלק פיבונסונגרם, ונלחם לצד סין ובעלות הברית. במרץ 1944, תאילנד הכריזה מלחמה על יפן ובכך סיימה את הברית ארוכת השנים.
כיום, יפן היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של תאילנד. השוק התאי נשען רבות על כלי הרכב היפנים, דוגמת מיצובישי, טויוטה וניסאן. בשנת 2007, נחתה אמנת סחר חופשי בין שתי המדינות. יפן מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית היא מחזיקה בבנגקוק. יפן מיוצגת בתאילנד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית בעיר צ'יאנג מאי. תאילנד מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן. תאילנד מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית אחת בעיר אוסאקה.
אפריקה
אפריקה מהווה אזור בעל חשיבות רבה ליפן בתחומי המסחר וההשקעות. בשנת 1989, יפן הרחיבה את היקפי משלחות הסיוע לאפריקה והכריזה על תוכנית מענקים של 600 מיליון דולר לשלוש השנים הבאות. בשנת 1998, 2.5% (4.6 מיליארד דולר) מההשקעות היפניות מעבר לים הושקעו באפריקה, כאשר ההשקעה הגדולה ביותר הייתה בליבריה, שם הושקעו 3.6 מיליארד דולר.
אתיופיה
בשנת 1930 שתי המדינות חתמו על חוזה ידידות ומסחר. בשנה שלאחר מכן, החלה אתיופיה לגשש לעבר בעלת בריתה האפשרית מאסיה, כאשר שר החוץ האתיופי הרוי וולדה סלאסי ביקר ביפן, והציג את הפירות שיכולה להניב ברית כלכלית וצבאית. הוא התקבל באהדה מצד משרדי הממשלה היפנים ואזרחי יפן, ובפרט מצד האולטרה-לאומנים היפנים שהיו מעוניינים בברית של "העמים הצבעוניים" בעולם, והאמינו כי אתיופיה תמלא תפקיד מכריע בברית כזו. בשנת 1933, אתיופיה פתחה קונסוליה ביפן.
למרות התקוות לברית בין שני העמים, ערב המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה בחרה ממשלת יפן לסייע לאיטליה, בעלת בריתה לברית מדינות הציר. שגריר יפן באיטליה, סוגימורה יוטארו, אמר ב-16 ביולי 1935 כי לארצו אין אינטרסים פוליטיים באתיופיה וכי תשמור על נייטרליות במקרה של מלחמה. דבריו עוררו זעם ביפן, שבה הייתה חיבה לאימפריה האפריקאית. בהמשך, בקשתה של אתיופיה ב-2 באוגוסט לסיוע נדחתה, וכך גם הבקשה להכרזה לפיה יפן עומדת לצידה של אתיופיה.
בשנת 1955 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מחדש לאחר נתק בעקבות מלחמת העולם השנייה. עד המהפכה האתיופית בשנת 1974, יפן השקיעה רבות בתחומים כלכליים שונים באתיופיה דוגמת תעשיית הטקסטיל.
אתיופיה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. אתיופיה מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות בערים אוסאקה ונגויה. יפן מיוצגת באתיופיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באדיס אבבה, בירת המדינה.
דרום אפריקה
בשנת 1898, פורויה קומהי, איש העסקים היפני, פתח את העסק היפני בדרום אפריקה. החנות בקייפטאון נקראה "Mikado Shōten" (בעברית: חנות הקיסר). החנות נותרה פתוחה עד החרמתה על ידי ממשלת דרום אפריקה בשנת 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה. ב-1918, היפנים פתחו קונסוליה רשמית בקייפטאון.
בשנת 2017 ייצאה יפן לדרום אפריקה סחורות ובעיקרן מכונות וחלקי חילוף למכוניות בשווי 281.6 מיליארד ין, וייבאה סחורות ובעיקרן מכוניות ומתכות יקרות בשווי 542.6 מיליארד. נכון לדצמבר 2016 קיימות השקעות יפניות בשווי 115.5 מיליארד ין בכלכלת דרום אפריקה. נכון לאוקטובר 2017 מתגוררים בדרום אפריקה 1,505 אזרחי יפן. לעומתם, נכון ליוני 2018 מתגוררים ביפן 918 אזרחי דרום אפריקה.
יפן מיוצגת בדרום אפריקה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפרטוריה, בירת המדינה. יפן מיוצגת בדרום אפריקה בדרג הקונסולרי, באמצעות קונסוליה רשמית אחת בקייפטאון, בירת המדינה. דרום אפריקה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
מצרים
יפן ומצרים כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1922, עם הכרתה של יפן בעצמאותה של מצרים. ראשי המדינות ערכו מספר רב של ביקורים הדדים לאחר מועד כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. בשנת 1995, ביקר ראש ממשלת יפן, טומיאיצ'י מוריאמה במצרים. נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ, ביקר ביפן מספר פעמים בין השנים 1983–1999.
בין השנים 1998–2002 הלוותה יפן למצרים כ-3.5 מיליארד דולר. בשנת 2002 שווי הסחר בין שתי המדינות היה מעל למיליארד דולר. יפן מחשיבה את מצרים כמדינה אסטרטגית במזרח התיכון, אשר ידוע בתמיכתה ביפן בנוגע לתהליך השלום באזור כחלק מהסכסוך הישראלי-ערבי.
יפן מיוצגת במצרים בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקהיר, בירת המדינה. מצרים מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
מרוקו
יפן ומרוקו מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים שבין שתי המדינות כוננו בשנת 1965, עם הכרתה של יפן בעצמאותה של מרוקו. במחצית העשור הראשון של המאה ה-21, חלה התקרבות משמעותית בין שתי המדינות, בעקבות ביקורו של מוחמד השישי, מלך מרוקו, בטוקיו, בירת יפן. כל שנתיים, שתי המדינות מקיימות את "הועידה המרוקאית–יפנית" בה דנים על אינטרסים ושיתופי פעולה ששתי המדינות יוכלו לבצע בעתיד.
בחודש יוני 2013, ד"ר סעד דיין אל עות'מאני, שר החוץ המרוקאי, נסע ליוקוהמה כדי להשתתף בכנס הבינלאומי של יפן בנושא פיתוח אפריקה, שנערך מ-1 ביוני עד 3 ביוני. בימים הנותרים לביקור ביפן נפגש השר עם מספר שרים יפניים, בהם פומו קשידה, שר החוץ של יפן. בחודש מרץ 2014, כחלק מהועידה המרוקאית-יפנית, שר החוץ של יפן, נובו קישי, ביקר במרוקו ונפגש עם שר החוץ ושיתופי הפעולה המרוקאי.
אמריקה
אמריקה נחשבת למקור כלכלי גדול וחשוב ליפן. יפן שירתה את אמריקה בתחום החקלאות באמצעות פיתוח של החקלאות התעשייתית וגידול של צמחים אסייתים. בעשור האחרון חלה עלייה ביחסים הכלכליים בין היבשת לבין יפן בעקבות צמיחתן הכלכלית של מדינות אמריקה הדרומית.
אוקיאניה
טרם מלחמת העולם השנייה, בעוד שחלק מאיי האוקיינוס השקט היו תחת מנדט יפני, צבא יפן החל לבנות מספר שדות תעופה, ביצורים, מערות ותעלות מילוט באיים. אותם מבנים שימשו את הצי הקיסרי היפני להילחם בבעלות הברית בחזית הדרומית של האוקיינוס השקט.
בשנות התשיעים של המאה ה-20, המעורבות היפנית וקשרי המסחר בין יפן לאיים באוקיאניה גברו עקב אינטרסים מסחריים ואסטרטגים. בשנת 1989, יפן תרמה 98.5 מיליון דולר לדרום האוקיינוס השקט, ובכך הפכה לתורמת הרביעית בגודלה לדרום האוקיינוס השקט באותה השנה אחרי צרפת, אוטרליה וארצות הברית בהתאמה. תרומתה האדירה של יפן אף עקפה את התרומות השנתיות של ניו זילנד והממלכה המאוחדת. חברות יפניות רבות החלו לפתוח מפעלים בדרום האוקיינוס השקט, ופיתחו את תחום התיירות באזור.
ארגונים בינלאומיים
יפן חברה בארגונים הבינלאומיים הבאים:
סכסוכים בינלאומיים
ליפן יש מספר סכסוכים טריטוריאליים עם שכונותיה אשר נוגעות לתביעת שליטה באיים מסוימים.
יפן תובעת את שליטתה על האיים הקוריליים שנמצאים תחת ריבונות רוסית. יפן טוענת שברית המועצות כבשה מיפן את האיים הללו בשנת 1945, וכתוצאה מפירוק ברית המועצות שאירע בשנת 1992 יש להחזיר את האיים לשליטה יפנית. יפן טוענת לריבונותה על סלעי ליאנקור שנמצאים תחת השלטון של קוריאה הדרומית. יפן שולטת על איי סנקאקו, אך טאיוואן וסין טוענות לריבונותיהם על האיים הללו. הטענה היפנית אומרת כי שליטת האיים עברה מארצות הברית ליפן כבר בשנת 1971. מאידך, סין טוענת כי היא גילתה את האיים האלו כבר בראשית המאה ה-14, טענה בה יפן אינה מכירה. עוד שטח שנוי מחלוקת בין סין ליפן היא שונית האלמוגים, "אוקינוטורישימה".
נציגויות דיפלומטיות זרות ביפן
ביפן פועלות 153 שגרירות ועשרות קונסוליות זרות. רוב המדינות שאינן מיוצגות ביפן בדרג השגרירות האמינו את שגרירותן בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין הסמוכה, על יפן.
טיסדורוגמה
טיסדורוגמה (בהונגרית: Tiszadorogma) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסדורוגמה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-524 תושבים בשנת 1990 עד 318 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-39%).
יהודי טיסדורוגמה
יהודים התיישבו בטיסדורוגמה בתחילת המאה ה-19. ולקהילה במקום היו בית כנסת, מקווה ובית עלמין.
באפריל 1944, הועברו יהודי טיסדורוגמה דרך מזצ'אט לגטו מישקולץ וכעבור זמן מה שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר חמישה יהודים ועזבו תוך זמן קצר.
שכונת אפרידר
על פי התוכנית הראשונית, תוכננו 750 יחידות דיור "משופרות ומשוכללות" לעולים. התחלת הבנייה התעכבה, ורק בסוף 1950 החלה בנייתם של בתים חד קומתיים דו משפחתיים על שטח כחצי דונם לכל משפחה. ביוני 1952 נחנכו 120 דירות ראשונות וב-15 ביולי 1952 קיבלו 5 המשפחות הראשונות את ביתן. לצוות המתכננים ולהנהלת חברת אפרידר היה חזון להקים שכונת צמרת המורכבת מיוצאי אירופה וארצות אנגלו סכסיות.
בתחילת 1953 הוקמה עבור שכונת אפרידר (יחד עם שכונת ברנע) המועצה המקומית אשקלון, באופן זמני לשנתיים עד לאיחוד עם עיריית אל-מג'דל (אז נקראה מגדל-אשקלון) בתחילת 1955.
הרחובות באפרידר נקראים ברובם בשמות של צמחים, אילנות ופרחים ושמות של ציפורים המצויות בישראל. רחובות אחרים נקראים בשמות של ערים חשובות בדרום אפריקה, שתושביהן עזרו בבנייתה של אשקלון החדשה.
שכונת אפרידר זכתה למוניטין של מקום מגורים בעל איכות חיים גבוהה עם אוכלוסייה בעלת רמה סוציואקונומית גבוהה. הופעל בה מרכז לבריאות המשפחה. בנוסף נפתח בה בית המלון הראשון - הבית הוורוד. לאחר מכן נוספו לשכונה בתי מלון נוספים מסעדות, בית הקולנוע רחל, בית העם וגן ארכאולוגי. כמו כן התקיימו אירועים רבים ומגוונים כמו הצגות פסטיבלים תערוכות וכדומה.
כיום מונה שכונת אפרידר כ-21 אלף תושבים כשברובה נשמרה רוח התכנון המקורי.
נטליה זורבובה
נטליה זורבובה (נולדה ב-1975) היא ציירת ישראלית וחברה בקולקטיב הציירות "הברביזון החדש". זוכת פרס דיסקונט במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית לשנת 2019.
ביוגרפיה
זורבובה נולדה בשנת 1975 במוסקבה לאב ממוצא ארמני, שעבד ככלכלן, ולאם יהודייה. מגיל שנתיים ציירה ובגיל שלוש רשמו אותה הוריה לבית ספר ניסיוני לילדים בתחום האמנות. בגיל עשר החלה ללמוד בבית הספר היוקרתי ליציום לאמנות. בגיל עשרים למדה באקדמיה הרוסית לאמנות התיאטרון במוסקבה, ושלוש שנים לאחר מכן למדה בברלין, באוניברסיטה לאמנויות. בשנת 2004 עלתה לישראל עם בן זוגה ובתה התינוקת. בעבר ייצגה את זורבובה גלריה נגא ולאחר מכן גלריה רוזנפלד. בחמש השנים האחרונות היא פועלת באופן עצמאי.
חיה ביפו עם בתה.
עבודתה
סגנון הציור של זורבובה הוא פיגורטיבי, מתוך התבוננות, והתמקדות בתכנים מחייה.
בשנת 2009 נרקם קשר בין זורבובה לבין האמנית זויה צ'רקסקי, ברשת החברתית לייבג'ורנל, המאפשרת פרסום תמונות ובלוגים ונחשבת לפופולרית ברוסיה. החיבור עם צ'רקסקי הוליד שנה לאחר מכן את קבוצת "הברביזון החדש", שחברות בה גם אנה לוקשבסקי, אסיה לוקין ואולגה קונדינה — כולן אמניות ילידות חבר המדינות לשעבר שעלו לישראל. הקבוצה מבקשת לבטא עמדה חברתית באמצעות ציור פיגורטיבי מהתבוננות, במפגשי חוץ בפריפריה ובמציאות אורבנית, כמו התחנה המרכזית הישנה ונווה שאנן. ציוריה של זורבובה במסגרת "הברביזון החדש" מתארים דמויות שוליים של נשים מהגרות, פליטים, עובדים זרים וחסרי בית באופן שמדגים את הרבגוניות בחברה הישראלית. שם הקבוצה מתייחס לקבוצת ברביזון שפעלה בצרפת במאה ה-19 וחרתה על דגלה עקרונות של ציור מתוך התבוננות, מחוץ לסטודיו, תוך חיבור בין ריאליזם ציורי ובין מבט נוקב במציאות החברתית. יחד, חברות הקבוצה הציגו במוזאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון עין חרוד.
בשנת 2010 הציגה זורבובה בגלריה שבאוניברסיטת בן-גוריון תערוכת יחיד, "כמיהה לאגם", שאצר חיים מאור. הסממנים המקומיים בציורים – ה"ברזלים" על המדרכה, "צפרדע" לאיסוף אשפה – מובהקים, אך העיר באר שבע מוצגת באופן אוניברסלי. הציורים צבעוניים ומסוגננים עם מראה בינלאומי של גרפיקה ממוחשבת אינטרנטית, ומתארים באופן אירוני תכנים כמו צרכנות יתר, חברת ראווה, גזענות ושנאת זרים. באותה תקופה הציגה זורבובה גם בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב ובגלריה איראגי במוסקבה, שם הציגה תערוכת יחיד של ציורי נוף תל אביבי.
בשנת 2011 זכתה זורבובה בפרס האמן המבטיח ביריד האמנות העכשווית "צבע טרי" בנימוקי השופטים נאמר שציוריה הריאליסטיים מתארים מצבים אקטואליים בצבעוניות, הומור ביקורתי ואמפתיה.
בשנת 2019 זכתה זורבובה בפרס דיסקונט לאמנות והציגה במוזאון הרצליה לאמנות עכשווית את תערוכת היחיד "דיבוצ'קי" ("בנות" ברוסית). בתערוכה הציגה ציורי שמן על בד ועבודות נייר בגדלים שונים במגוון טכניקות וסגנונות – עפרונות צבעוניים וגירי שמן על נייר. הציורים ריאליסטיים, בעלי צבעוניות חיונית, ומתארים דינמיקה של יחסי אם-בת בתא משפחתי יחידני, המאפיין מהגרות רבות מחבר העמים. הדימויים מדגישים מנעד תחושות הנעות בין זרות וניכור שבקשיי קליטה, ובין חווית שייכות והתערות בחברה החדשה. התערוכה איפשרה לעקוב אחר השינויים שעברו על זורבובה ועל בתה בדירתן ביפו, כמו גם אחר השינויים בשפת הציור של זורבובה במהלך השנים. בעבודותיה המאוחרות התרחקה מציור נטורליסטי מסורתי שאפיין את עבודותיה המוקדמות, המעיטה בפרטים, ועברה מצבעים אפורים ומעברים הדרגתיים של גוני ביניים למשטחי צבע רחבים בעלי צבעוניות אקספרסיבית.
בשנת 2020 בתערוכת היחיד, "קרן אור", בגלריה עינגע בתל אביב, הציגה זורבובה עבודות בסגנון ריאליסטי אקספרסיבי. לצד עבודות גדולות של נוף הולנדי, הוצגו ציורי תפנים — טבע דומם, חתולה, משפחה יושבת לשולחן האוכל ודיוקנאות של בתה. סצנות התפנים בתערוכה זו פחות אישיות ואינטימיות בהשוואה לתערוכות קודמות, ובעלות גוון אוניברסלי יותר. את הציורים הגדולים בתערוכה, יצרה זורבובה בעקבות סגר מגפת הקורונה, מתוך ניסיון לייצר תחושה של מקום שניתן להיכנס אליו, בדומה לתיאטרון.
קליפטון וב
קליפטון וב (באנגלית:  Clifton Webb; 19 בנובמבר 1889 – 13 באוקטובר 1966) היה שחקן קולנוע, רקדן וזמר אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שלושה פרסי האוסקר על תפקידיו בסרטים "לאורה", "חוד התער" ו"Sitting Pretty".
ביוגרפיה
וב נולד באינדיאנפוליס בשם וב פרמלי הולנבק, בנם היחיד של מייבל פרמילי וג'ייקוב גרנט הולנבק. מגיל צעיר למד וב ריקוד ומוזיקה ובתחילת דרכו המקצועית היה לרקדן במופעי תיאטרון בברודוויי ובלונדון.
וב היה הומו בחייו האישיים, מעולם לא נישא ולא נולדו לו ילדים. הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1966 מהתקף לב בביתו שבבוורלי הילס בגיל 76.
על פועלו כשחקן קולנוע קיבל וב כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קריירת משחק
וב התגלה לראשונה כשחקן קולנוע בגיל מאוחר מאוד, הוא נבחר על ידי הבמאי ההוליוודי אוטו פרמינגר לשחק בדרמה "לאורה", בתפקיד העיתונאי הכריזמטי הרשע וולדו ליידקר, תפקיד זה היה ראשון של וב בהוליווד ובעבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא הוחתם לאחר מכן לחוזה ארוך טווח בחברת ההפקה "פוקס המאה ה-20".
וב הופיע בשנת 1949 בקומדיה של וולטר לאנג "Sitting Pretty" בתפקיד השמרטף לין בלוודר, וב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט וזכה לשני סרטי המשך בכיכובו "גברת בלוודר הולכת לקולג'" ו"גברת בלוודר מצלצלת בפעמון".
וב המשיך להחזיק במעמדו ככוכב גם בשנות ה-50 בזכות תפקידיו בקומדיות "כוכבים ופסים לעד" של הנרי קוסטר בתור מפקד התזמורת הצבאית ג'ון פיליפ סוסה, בהופעה עלייה הועמד לפרס גלובוס הזהב לתפקיד קומי/מוזיקלי הטוב ביותר ו"12 במחיר 1" בתור התעשיין פרנק בנקר גילברת. הוא השתתף בסרטיו של הבמאי הפופולרי ג'ין נגולסקו, סרט האסונות "טיטאניק" בתפקיד הנוסע העשיר ריצ'רד סטורג'ס ובקומדיה "שלוש מטבעות במזרקה" בתפקיד הסופר ג'ון פרדריק שאדוול.
הוא זכה להצלחה רבה בבריטניה בזכות השתתפותו בדרמה "האיש שלא היה מעולם" בתפקיד קצין המודיעין הבריטי יואן מונטגיו.
Fire (שיר של BTS)
כתיבה והפקה
"Fire" הוא שיר מסוגת הטראפ EDM, והוא עוסק בהעלאת הציפיות החברתיות באש. הוא נכתב על ידי המוזיקאי הדרום-קוריאני פידוג והופק על ידו, יחד עם באנג סי-היוק וחברי BTS שוגה ו-RM.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר נפתח במראה של חברי הלהקה משוחחים במגרש כשברקע נשמע אחד השירים הקודמים של הלהקה, "Dope". במגרש מופיע אדם לבוש בברדס. שוגה ניגש אל האיש ומושיט לו יד; כאשר הם לוחצים ידיים, הזר מתחיל לעלות באש. בהמשך הקליפ מוצגים חברי הלהקה כשהם רוקדים על במה ובמגרש שבו חפצים בוערים. בנוסף לקליפ הרשמי פורסם ב-9 במאי 2016 קליפ כוריאוגרפיה, הכולל ריקוד בלבד.
בינואר 2017 צבר הקליפ הרשמי 100 מיליון צפיות ביוטיוב, והפך לקליפ השני של הלהקה שעשה זאת. הוא היה קליפ הקיי-פופ הנצפה ביותר בארצות הברית במאי 2016. בינואר 2019 צבר הקליפ 500 מיליון צפיות.
ביקורת
הסינגל דורג במקום ה-37 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר של BTS" של מגזין "בילבורד", שם תואר השיר כ"אנרגטי ותזזיתי". בביקורת באתר Soompi נכתב שהשיר אופטימי וקליט, ושהכוריאוגרפיה שלו אנרגטית. באתר "פיוז" נכתב שבשיר זה סיפקו חברי הלהקה, ובייחוד הראפר ג'יי-הופ, "כמה מקטעי הראפ המרשימים ביותר שלהם עד כה".
הערות שוליים
undefined
האני (קבוצה אתנית)
האני (במנדרינית תקנית: 哈尼族, בפין-יין: Hāní zú, בווייטנאמית: Người Hà Nhì) היא קבוצה אתנית שבניה מתגוררים בדרום-מזרח אסיה. בסין מתגוררים מעל ל-700,000 נפשות המהווים מעל ל-90% מבני הקבוצה, רובם בדרום מחוז יונאן על רכס הרי אָילָאו בין הנהר האדום לנהר המקונג. הקבוצה האתנית של ההאני היא אחת מ-56 הקבוצות האתניות המוכרות על ידי ממשלת סין. בווייטנאם מתגוררים כ-20,000 מבני ההאני, וההאני היא אחת מ-54 הקבוצות האתניות המוכרות בווייטנאם. בלאוס, שבה הם מכונים הוֹ ("Ho"), מתגוררים כאלף מבני ההאני. המקור של בני ההאני אינו ידוע במדויק, אף שמשערים שאבותיהם הקדומים, שבט צ'יאנג הקדום היגר דרומה מרמת צ'ינגהאי-טיבט לפני המאה השלישית לספירה. על פי המסורת של בני ההאני הם צאצאים של הקבוצה האתנית של בני היי והם התפצלו ממנה כשבט נפרד לפני חמישים דורות. אחת מהמסורות העוברות בעל פה בכל משפחה היא דקלום של שמות האבות הקדומים של ההאני מהמשפחה הראשונה ועד למשפחתו של המדקלם.
ההאני דוברים שפה ייחודית, שפת האני, השייכת לשפות הלולו-בורמזיות, ענף של משפחת השפות הסינו-טיבטיות. על פי המסורת בעל פה היה פעם גם כתב לשפה, אך הוא אבד בעת ההגירה מסצ'ואן. הם משתמשים כיום בכתיב לטיני של ניב לוּצ'וּן.
מרבית בני ההאני מוגדרים כבעלי מעמד סוציואקנומי נמוך. אחוז האוריינות בקרבם הוא 29% בלבד, והממשל המרכזי דרג אותם במקום הנמוך ביותר בין הקבוצות האתניות הרשמיות של סין כשהם מקבלים ציון של 38.3% ב"מדד איכות החיים" בהשוואה לממוצע בסין של 62.7%. הם גם מדורגים במקום הגבוה ביותר בתמותת תינוקות, 107 תינוקות מתוך 1,000, ותוחלת החיים היא רק 58 שנים.
טרסות האורז של בני ההאני
אבותיהם הקדומים של בני ההאני נאלצו להגר לאזורים בהם הם שוכנים כיום במאה השביעית לספירה. האזור אליו הגיעו, רכס הרי אָילָאו הררי מאוד, גשום, ובעת שהגיעו אליו, מיוער בצפיפות. בני ההאני ביראו חלק מהיער, הקימו טרסות על מורדות ההרים וגידלו בהן אורז, תוך פיתוח מערכת אקולוגית ייחודית המנצלת את תוואי הנוף, את יערות הפסגה ואת כמות המשקעים הגדולה. לאחר יותר מ-1,300 שנים של התרחבות משתרעות טרסות האורז של בני ההאני מדרום לנהר האדום על פני שטח נרחב של יותר מ-1,000 קילומטרים רבועים בארבע נפות בנציבות האוטונומית של חונְגְחֶה הָאנִי ויִי. ארבע הנפות הן: יְוֵּ'אן-יָאנְג (元陽縣, בפין-יין: Yuányáng Xiàn). חונְגְחֶה (红河县;, בפין-יין: Hónghé Xiàn), לוּצ'וּן (绿春县;, בפין-יין: Lǜchūn Xiàn) וגִ'ינְפִּינְג (金平, בפין-יין: Jīnpíng).
הכפר הטבעי
בני ההאני עוסקים כולם בחקלאות ומתגוררים בכפרים. היחידה הבסיסית של המבנה החברתי של ההאני היא הכפר הטבעי, כשכל הכפרים שווים במדרג החברתי. פעילויות חברתיות עיקריות כדוגמת פסטיבלים והעלאת קורבנות מתבצעות כשהכפר כולו משתתף. רוב התושבים מכפר מסוים הם קרובי משפחה, ובדרך כלל כפר חדש מוקם על ידי כפר אחר, כשהאוכלוסייה בכפר הוותיק גדלה מעבר ליכולת של השדות לספק את צורכי כולם.
מרבית הכפרים שוכנים על מדרון ההר מתחת לפסגה ומעל לטרסות האורז. הכפר בנוי סביב רחוב ראשי המקביל לקו הגובה של המדרון, שממנו יש דרכים למעלה אל היער הקדוש ולמטה אל טרסות האורז. בתי הכפר מסודרים לאורך רחוב זה. בנוסף יש בכל כפר של האני כמה אתרים ציבוריים: בתחתית הכפר מוקם "שדה מוֹצְ'יוֹ" (Moqiu) המוקף צמחייה. בשטח זה מייבשים את הדגן בתקופת הקציר ומקיימים את הפסטיבלים. בכניסה לכפר יש שער המנצל עצים טבעיים. כמו כן יש בכפר בריכה ציבורית או באר, טחנת קמח הפועלת על מים ומכונת דיש הפועלת על מים.
ההאני מתגוררים בבתים בני שתיים או שלוש קומות בנויים חזרן, בוץ, אבן ועץ המכוסים בקש הקרויים בתי פטרייה בשל צורתם. בשל הלחות הגבוהה הנפלטת מהקרקע באזור ההררי הסובטרופי של יונאן, הקומה הראשונה, הנמצאת במגע ישיר עם הקרקע, אינה מתאימה למגורים ומשמשת לגידול חיות משק. הדיירים מתגוררים בקומה השנייה, והקומה השלישית משמשת לאחסן דגן ומזון המוגנים מפני הלחות באמצעות מבנה הגג דמוי הפטרייה המאפשר אוורור. בני ההאני מחליפים את כיסוי הגג פעם בשנה או בשנתיים.
בכל כפר יש שלוש עמדות מפתח:
תפקידים נוספים הנקבעים בבחירות דמוקרטיות, הם האיש האחראי תחזוקת תעלות המים והאיש האחראי על שמירת היערות (בדרך כל המיגו). תפקידו של האחראי על התעלות להבטיח תחזוקה שוטפת של מערכת התעלות המסועפת המובילה מים מהמעיינות הטבעיים בפסגת ההר אל השדות, וקביעת חלוקת המים בין השדות השונים, בייחוד בתקופה שבין יש חוסר יחסית במים. שכרו של האחראי על התעלות משולם באורז או בכסף שאוספים כל בני הכפר.
לבוש
הגברים לובשים מעיל קצר קל צמוד, מכנסיים ארוכים רחבים, וכיסוי ראש מבד לבן או שחור. הלבוש של הנשים משתנה בהתאם למשפחה המורחבת אליה הן משתייכות. באזור אתר המורשת של טרסות האורז נוהגות הנשים ללבוש מעיל קצר בלא צווארון הנרכס מתחת לבית השחי, ווסט תואם ללא כפתורים, מכנסים רחבים בעלות גזרה ישרה שמותניהם ומפתחם רחב שנועדו להקל על העבודה בשדות. אין הבדל בלבוש של ילדים וילדות מתחת לגיל שבע.
שירה, מוזיקה ומחול
במרוצת הדורות פיתחו ההאני תרבות עשירה של שירים, מוזיקה ומחול. השירים נחלקים לכמה סוגות: הָאבָּה (שירי עם), אָאצִ'יקוּ (שירי אהבה), אָאמִיצֶ'ה (שירי ילדים) ושָׁאנ’גֶה (שירי ההרים). תוכן השירים משקף את כל היבטי החיים החברתיים והם מושרים בפעילויות חברתיות כדוגמת הקרבת הקורבנות וחגים, כחלק מהעברת המורשת התרבותית או בעת חיזור. את שירי ההרים נוהגים לשיר גברים ונשים מחוץ לכפר כשהם בחברת בני המין השני. ההאני ידועים בשל שירתם הפוליפונית. בשנת ה-90 של המאה ה-20 נתגלתה בקרבם שירה פוליפונית בת שמונה קולות.
המחול של בני ההאני ססגוני וכולל מגוון תנועות. סוגי המחול כוללים מחולות דתיים, מחולות עבודה ומחול בידורי. מחולות העבודה מתארים בצורה ריאליסטית פעולות מהחיים כדוגמת מחול שתילת האורז, מחול קטיפת הכוסמת, מחול לכידת הדגים וכו'. מחולות עממיים נוספים כוללים את מחול דרורי העץ, מחול המניפה, מחול צינור החזרן וכו'. מחולות דתיים נוהגים לבצע במסגרת לוויות, כשמחול דרורי העץ הוא האופייני ביותר. מחול המניפה החל כמחול דתי אותו ביצעו בלוויות או במסגרת העלאת המנחות במסגרת פסטיבל אָנְגְמָאטוּ ופסטיבל קוּגָ'אגָ'ה.
כלי הנגינה המסורתיים של ההאני כוללים חלילית מקנה חזרן שבה שבעה חורים ופיה מפליז המכונה "לאבי" (俄比) או בָּווּ (Bawu), לאוטה בת שלושה מיתרים המכונה "לאהה", ובת ארבעה מיתרים המכונה סְה-שְׂייֵן (Sixian) וקנה אורז.
דת
בשל היותם חברה אוטרקית סגורה, לא הייתה כמעט השפעה של דתות חיצוניות על בני ההאני, חלק קטן מההאני אמצו את הבודהיזם מזרם הטהרוואדה. הדת של רוב בני ההאני היא פוליתאיסטית ואנימיסטית. הם מאמינים כי לכל דבר יש נשמה ומעלים מנחות למגוון אלים: "אל השמים", "אל האדמה", "אל העץ", "אל המים" ו"אל משק הבית". על פי אמונתם היו לבני האדם, ליצורים השונים, לעשב ולעצים אב קדמון משותף וכולם חולקים אותו מרחב מחיה. משום כך נוהגים בני ההאני שלא להרוג "מזיקים", חרקים הפולשים לטרסות האורז נחשבים כברנשים חצופים שעזבו את מקום מגוריהם הקבוע ויעזבו אחרי שישתעשעו מעט. אמונה זה שימרה את המגוון הביולוגי בסביבתם הקרובה ויצרה דו-קיום הרמוני בין האדם לטבע.
הם מעריצים במיוחד את החיוּת של העצים, שלהם אורך חיים גדול משל בני האדם. מהערצה זו נולד "פולחן העץ הקדוש". מעל לכל כפר יש חורשה קדושה המכונה גָ'אי שֶׁן לִין (Zhai Shen Lin), שבה אחד העצים, בדרך כלל החזק והגבוה ביותר, נבחר כעץ קדוש ובו שוכנת רוחו של אל הכפר. ההאני מאמינים כי העץ הוא מקור החיוניות של הכפר, האל השוכן בו מגן על הכפר, ומבטיח את פיתוחו. בחודש השני על פי לוח השנה הירחי המיוחד לבני ההאני נוהגים בני הכפר לערוך מול העץ הקדוש טקס המכונה אָנְגְמָאטוּ (Angmatu - העלאת המנחה לאל הכפר).
פולחן חשוב נוסף הוא "הסגידה לנשמת האורז". בני ההאני מאמינים כי על ידי אכילת האורז שזה עתה נקצר הם הופכים את הנשמה של האורז לחומר ובכך מאריכים את חייהם. פולחן זה קשור לפולחן הסגידה לעץ הקדוש. ביום השלישי שלאחר טקס הסגידה לעץ במהלך פסטיבל האָנְגְמָאטוּ יוצא המוֹפּי לזרוע כמה זרעים, כסמל לכך שלזרעים הוענקה חיוניות מהעץ הקדוש. כחלק מ"טקס טעימת האורז החדש" נוהגים בני ההאני לתלות את השיבולת הראשונה של האורז שנקצרה מעל עמוד האבות הקדומים בבתיהם, ובכך הם יוצרים מעין עץ קדוש זוטא בביתם וממזגים בין פולחן העץ הקדוש לפולחן נשמת האורז.
לוח שנה וחגים
לוח השנה שפיתחו בני ההאני הוא לוח שנה ירחי עם התאמות לעונה החקלאית. ההאני מחלקים את השנה לשלוש עונות: "העונה הקרה" שבה עיקר הפעילות היא תחזוקת הטרסות והכנה לחריש של האביב, "העונה החמה" שבה חורשים, שותלים ומנהלים את הטרסות והעונה הגשומה והפושרת שבה מתבצע הקציר. גם החגים והפסטיבלים העיקריים קשורים לאירועים מרכזיים בחקלאות:
טיסקסי
טיסקסי (בהונגרית: Tiszakeszi) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסקסי קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-2,734 תושבים בשנת 1990 עד 2,533 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-7%).
בטיסקסי חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
טימותי רופיל
טימותי רופיל (בלוקסמבורגית: Timothé Rupil; נולד ב-12 ביוני 2003 בלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר במחלקת הנוער של קבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה ובנבחרת לוקסמבורג.
קריירת מועדונים
סאנצ'ס גדל במחלקות הנוער של ES קלמנסי ושל קריינג הלוקסמבורגית, ובשנת הגיע למחלקת הנוער של מיינץ 05 מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2020 ערך רופיל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, בהפסד 2-1 לנבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות.
אשר ישעיה רובין
רבי אשר ישעיה רובין (תקל"ה, 1775 – י"ד בניסן תר"ה, 1845) היה אדמו"ר ורבה של רופשיץ. ממלא מקום חמיו רבי נפתלי מרופשיץ.
ביוגרפיה
נולד בוורשה לרבי אליעזר ליפמן רובין ("החייט") ולפרומט בתו של רבי אשר הורוביץ אב בית-דין נארול.
לאחר פטירת חותנו בשנת תקפ"ז נתמנה על ידי רבי שלום רוזנפלד מקאמינקא ורבי שמעון מרילוס מירוסלב למלא את מקומו כרבה של רופשיץ ולאדמו"רה ותלמידי חמיו עברו אליו. הוא נודע בעיקר ביראת שמיים המופלגת שלו, בהקפדתו על ענייני קדושה וטהרה ובענוותנותו.
מסופר שכשהגיע לראשונה לחוזה מלובלין אמר שהוא "קורבן פסח יפה" ואכן נפטר בערב פסח ה'תר"ה, כשהוא בן 70. לאחר פטירתו פורסמו דברי תורתו בספר "אור ישע".
תלמידיו
בסוף ימיו נודע רבי אשר ישעיה כגדול אדמור"י גליציה בדורו, ותלמידו המובהק רבי שלום רוזנפלד מקאמינקא אמר  שכדאי ללכת שלש מאות מיל כדי לקבל שלום עליכם מרבי אשר ישעיה.
אמיר בוחבוט
אמיר בוחבוט (נולד בשנת 1974) הוא כתב, עיתונאי ופרשן ישראלי. משמש ככתב ופרשן לענייני צבא וביטחון של "וואלה! NEWS". בעל דוקטורט במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
החל משנת 1996 שימש בוחבוט ככתב "מעריב" בנגב לענייני פלילים ומשפט. בהמשך שימש כעורך המקומון "זמן הנגב". במקביל ושימש ככתב תחקירים למוסף "סופשבוע" של "מעריב". בשנת 2003 החל לשמש ככתב הצבאי של "nrg" ובשנת 2006 ככתב הצבאי של "מעריב". במקביל הגיש תוכניות אקטואליה ברדיו דרום. בשנת 2011 מונה לכתב הצבאי של אתר "וואלה! NEWS".
אמיר סיקר בהרחבה את תחקירי מבצע חומת מגן, מבצע ימי תשובה עליו פרסם תחקיר עצמאי בשני פרקים, מבצע קשת בענן, ומבצע פרשי הפלדה. עוד סיקר בהרחבה את ביצוע תוכנית ההתנתקות והיה בג'יפ האחרון שיצא מרצועת עזה עם מפקד החטיבה המרכזית אל"ם מוטי כידור שסגר את השער בקצה ציר כיסופים. מאוחר יותר סיקר את מבצע גשמי קיץ, מלחמת לבנון השנייה, ומבצע עופרת יצוקה במהלכו הצטרף לכוחות הלוחמים בפיקודו של מח"ט חטיבת הצנחנים הרצי הלוי.
בשנת 2012 סיקר בהרחבה את מבצע עמוד ענן, מבצע שובו אחים לאיתור שלושת הנערים החטופים וליווה את כוחות היחידה המיוחדת מגלן. בראשית מבצע צוק איתן הצטרף למפקד חטיבת הנח"ל אורי גורדין בבית חנון שבצפון רצועת עזה וחשף את הפעילות הצבאית של החמאס בחסות מתקנים רגישים.
אמיר ידוע ככתב ופרשן שמרבה לסייר בשטחים ולאורך גבולות המדינה אך גם מתעמק בסיקור האימונים של צה"ל, תיאוריות צבאיות, המטה הכללי של צה"ל, יחידות עלית, מודיעין ומבצעים חשאיים.
אמיר מתמחה בקהילת המודיעין הישראלית (שב"כ, המוסד ואמ"ן), מבצעים מיוחדים, יחידות עלית, היסטוריה צבאית, חדשנות צבאית, פיקוד העורף ותקשורת במצבי חירום (crisis communication), תעשיות ביטחוניות ומערכות נשק.
לבוחבוט תואר ראשון בתקשורת ממכללת ספיר ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן במסלול תזה אותו סיים בהצטיינות. המחקר בתזה ערך השוואה בין המודיעין של מלחמת לבנון ה-2 למבצע עופרת יצוקה. בוחבוט קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן על מחקרו בנושא : קבלת החלטות ביחסי דרג מדיני-צבאי: מדיניות הסיכול הממוקד של מדינת ישראל במאבק בטרור הפלסטיני. בין השנים 2017-2021 היה חלק ממאבק ציבורי להעברת בסיסי מודיעין מהמרכז לנגב והקמת קריית המודיעין של אגף המודיעין בצה״ל בצומת ליקית בנגב חרף התנגדות בכירים בצמרת צה״ל ופוליטיקאים.
ווטה
ווטה (באנגלית: "weta" or "wētā") הוא השם העממי של מספר חרקים גדולים ולא מעופפים מסדרת החגבאים ותת-הסדרה Ensifera שהם בעלי גוף דומה ואנדמיים לניו זילנד. ידועים מעל 100 מינים המכונים בשם זה. משמעות השם "ווטה" הוא ממאורית ופירושו: "זבל או צואה". היא חילחלה לאנגלית.
מינים אלה נפוצים במגוון סביבות חיות, רובם ביערות אך חלקם מתמחים בחיים במערות, בין גזעי עצים או באיים מרוחקים ומספר מינים אף יכולים לצלול במים.
מיון
הווטה הוא שם עממי לשני על-משפחות מהתת-סדרה Ensifera:
גץ עלי
גץ היידאר עלי (בגרמנית: Götz Haydar Aly; נולד בהיידלברג ב-3 במאי 1947) הוא היסטוריון גרמני ומומחה לתולדות המשטר הנאצי.
ביוגרפיה
גץ עלי הוא צאצא רחוק לחייל עות'מאני בשם עלי (נפטר ב-9 בדצמבר 1716), אשר נפל בשבי במהלך המצור על בודה ב-1686, נטבל לנצרות בשם פרידריך כריסטיאן עלי והוענק כמשרת אישי לסופיה שרלוטה מהנובר, אשתו של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה. אביו של עלי היה חבר במפלגה הנאצית, ובעת מלחמת העולם השנייה עסק בארגון פינוי הילדים מהערים המופצצות בדרום-מערב גרמניה לחבל הסודטים.
גץ עמד בבחינות הסיום של בית-הספר התיכון ב-1967. בשנתיים הבאות השתלם כעיתונאי במינכן, ואז עבר ללמוד היסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטה החופשית של ברלין. הוא סיים את התואר ב-1971. עלי היה פעיל שמאל קיצוני וחבר בארגון "סעד אדום" (Rote Hilfe), שתמך בכנופיית באדר-מיינהוף. בסמסטר הקיץ של שנתו האחרונה ארגן התפרעות באולם הרצאות ונעצר על ידי המשטרה. הוא חויב בקנס של 750 מרק בגין התקרית והורשע בהפרעה לסדר הציבורי ובגרימת נזק לרכוש.
בין 1973 ל-1976 ניהל עלי מועדון לילדים ונוער בשפנדאו, אך פוטר לאחר שמעסיקיו גילו כי הסתיר מהם את הרשעתו. הוא תבע את ההנהלה בבית-הדין לעבודה ופיטוריו בוטלו לאחר משפט שנמשך כשנה, אך לבסוף בחר לעזוב בכל זאת. ב-1978 ניתן לו תואר דוקטור במדעי החברה; עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניסיון שצבר כמנהל המועדון. הוא פנה לקריירה בעיתונות: בין 1981 ל-1983 ושוב בין 1991 ל-1993 שימש כעורך המדור הפוליטי בעיתון "די טאגסצייטונג".
ב-1994 קיבל תואר של "מרצה בכיר" (Privatdozent; מקביל בערך לפרופסור זוטר) באוניברסיטה החופשית של ברלין, ובשנים הבאות שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות וינה וזלצבורג. בין 1997 ל-2001 היה העורך הראשי של ה"ברלינר צייטונג". בשנים בהן לא הועסק כעורך כתב טורים ב"די צייט", ב"דר שפיגל" ובעיתונים אחרים. מ-2004 ועד 2006 היה פרופסור אורח במכון פריץ באואר לחקר השואה שבפרנקפורט. באוגוסט 2006 מינה אותו נשיא גרמניה הורסט קלר לחבר ההנהלה של המוזיאון היהודי בברלין, תפקיד בו הוא עדיין מכהן. ב-2011 הוחלט שלא להעניק לו דרגת פרופסור חבר באוניברסיטת ברלין. החל מ-2012 הוא פרופסור אורח במכון להיסטוריה של אוניברסיטת וינה.
עלי זכה במספר פרסים על תרומתו המחקרית. ב-2002 הוענק לו הפרס ע"ש היינריך מאן של האקדמיה לאומנויות בברלין, ב-2003 קיבל את פרס מריון סמואל, ב-2004 עוטר בדרגה הנמוכה ביותר של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וב-2012 ניתן לו הפרס ע"ש לודוויג ברנה.
עבודתו כהיסטוריון
עלי הוא אחד ממייצגיה המובילים של האסכולה הפונקציונליסטית בחקר השואה. ב-1991 יצא ספרו "הוגי ההשמדה" (Vordenker der Vernichtung), בו קישר בין הרצח ההמוני של היהודים לבין התוכניות הגרמניות לקולוניזציה של מזרח אירופה ולארגון של הכלכלה באזור באופן שישרת זאת. בספרו "פתרון סופי" (Endlösung) מ-1995 מיקם את ההשמדה על רקע מדיניות היישוב-מחדש של בני המיעוטים הגרמניים ממרכז ומזרח אירופה (פולקסדויטשן) בשטחי הכיבוש בפולין. ב-2005 יצא ספרו הידוע ביותר, שעורר סערה בדעת הקהל והצית דיון ציבורי נרחב, "מדינת העם של היטלר" (Hitlers Volkstaat). בכרך זה הציג את מדיניות הרווחה הנאצית ואת האופן בו רכשה המפלגה תמיכה עממית ניכרת באמצעות חלוקה של רכוש יהודי מוחרם לכלל הציבור. הוא התנגד לתפישה לפיה שלט המשטר באזרחים באמצעות הטלת אימה וכינון מדינת משטרה. ב-2009, בעת דיון על תפקיד העולם השלישי במלחמת העולם השנייה, עורר שערורייה כשטען כי "מהטמה גנדי היה אחד מגדולי ידידיה של גרמניה הנאצית" בשל התנגדותם המשותפת לבריטניה וכי חיילים מהיחידות הקולוניאליות בצבאות צרפת ובריטניה ביצעו פשעים בהיקף גדול: "בכל כפר בדרום-מערב גרמניה אפשר לשמוע סיפורים על אונס בידי שחורים, ממש כמו על הרוסים במזרח." עלי הוא גם אחד המומחים המובילים לחקר תוכנית האותנסיה.
הפיגוע בנמל אשדוד
הפיגוע
ב-14 במרץ 2004 שני מחבלים מתאבדים פלסטינים חגורים בחגורות נפץ שהוחבאו מתחת לבגדיהם התקרבו לנמל אשדוד. למרות סידורי הביטחון העצומים במתחם, המחבלים הצליחו לחדור לתוכו. ב-16:20 שני המחבלים פוצצו את עצמם- אחד התפוצץ בבניין משרדים במתחם, והשני התפוצץ לאחר כמה רגעים על הגדר בכניסה לנמל. מעוצמת הפיצוץ נרצחו 10 אזרחים, 8 מהם עובדי הנמל, ונפצעו 16.
החמאס והפת"ח נטלו אחריות משותפת לפיגוע ואמרו כי הוא בוצע על ידי שני בני 18 ממחנה הפליטים ג'אבליה שברצועת עזה. שני המחבלים הצליחו לחדור מהרצועה כשהסתתרו בתוך מכולה עם דופן כפולה שעברה במעבר קרני. מנהיג חמאס בעזה מסר כי התוכנית המקורית הייתה להתפוצץ לצד מכלי דלק בנמל; ישראל אמרה כי המחבלים התכוונו לבצע "מגה פיגוע" עם מאות נפגעים, אך במקום זאת הם התפוצצו במרחק מאות מטרים ממכלי הדלק. מאוחר יותר נחשף כי ניזאר ריאן מימן ותכנן את הפיגוע. בעקבות הפיגוע התקבלה בקבינט המדיני-ביטחוני החלטה לחסל את מנהיג החמאס אחמד יאסין, ו-8 ימים לאחר הפיגוע הוא חוסל.
עוד בשנת 1985 ארגן אש"ף "פיגוע ענק" בנמל אשדוד בביצוע פת"ח, באמצעות אוניית הנוסעים האיטלקית "אקילה לאורו" שהייתה אמורה לעגון בו בדרכה ממצרים לישראל – תוך חטיפת בני ערובה. הפיגוע סוכל בכך שהמחבלים נתקלו בקשיים כשמצרים גילתה על מטרותיהם, והם סרו מתוכניתם ושחררו את בני הערובה הנוצרים כשנקראו לשוב לפורט סעיד.
לאחר האירוע, נבנו שתי אנדרטאות זיכרון לנרצחים בפיגוע; האחת בשדרות בן-גוריון פינת שדרות הרצל בעיר אשדוד, אנדרטה עשויה כגשר מתכת מבוקע ומעליו שחפים מרחפים. השנייה היא כיכר בכניסה לנמל שנקראת '"כיכר השמונה", לזכר שמונה מעובדי הנמל שנהרגו בפיגוע, כיכר ובה שמונה עצי זית.
דייוויד המרי
דייוויד פיטר המרי (באנגלית: David Peter Hemery; נולד ב-18 ביולי 1944) הוא אתלט עבר אנגלי, אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), זוכה מדליית ארד אולימפית (אולימפיאדת מינכן 1972) ושיאן עולם (1968–1972) בריצת 400 מטר משוכות. זכה במדליית כסף אולימפית (מינכן 1972) בריצת שליחים 4X400 מטר. סגן אלוף אירופה (אתונה 1969) ופעמיים ברציפות אלוף חבר העמים (קינגסטון 1966 ואדינבורו 1970) בריצת 110 מטר משוכות.
ביוגרפיה
המרי נולד ב-1944 בכפר סירנצ'סטר שבגלוסטרשייר, אנגליה. בנעוריו עברה המשפחה לארצות הברית, בעקבות עבודת האב, והמרי המשיך שם את לימודי התיכון ולמד באוניברסיטת בוסטון. עם סיום לימודיו חזרה המשפחה לאנגליה.
אבק ריבית
אבק ריבית הוא ביטוי לריבית האסורה בתקנת חז"ל.
דייוויד המרי
ביוגרפיה
לאחר פרישתו מפעילות ספורטיבית ב-1984 חזר לארצות הברית והחל לעבוד כמאמן ריצה באוניברסיטת בוסטון בה למד. בתפקידו זה גייס רצים בריטים רבים ללימודים באוניברסיטה. השלים לימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת הרווארד.
אבק ריבית
מהתורה רק ריבית קצוצה (כשסוכם סכום הריבית לפני ביצוע ההלואה, ורק במקרה שהחוב היה מחמת הלוואה) אסורה, אך חז"ל הרחיבו את האיסור בכלל האומר ש"כל אגר נטר - אסור" - כל מקרה שמרוויח בשביל המתנת מעותיו, גם במקרה שלא נקבע כך מראש ואפילו בריבית על תשלום מכר, מלאכה או שכירות, כמו כן להרבה פוסקים אף מתן תוספת לא חומרית (ריבית דברים, טובת הנאה).
מקור הביטוי
מקור הביטוי הוא בתוספתא במסכת עבודה זרה, אך שם הכוונה לאיסור קל, שיש מחלוקת מה פירושו.
דייוויד המרי
ביוגרפיה
ב-1998 נבחר המרי לנשיא "התאחדות האתלטיקה הבריטית" וב-2011 הפך לבריטי הראשון שזכה ב"פרס לאורל", מטעם "הוועד האולימפי האירופאי", על תרומתו לספורט.
אבק ריבית
מקור הביטוי
רש"י בסוכה מסביר את לשון אבק "מידי דלא הוי עיקר האיסור תלוי בו קרוי אבק כמו אבק העולה מדבר הנכתש במכתשת (מכשיר לכתוש בו )" - כאבק שאין בו ממש.
דייוויד המרי
ביוגרפיה
ב-2015 הקים המרי קרן צדקה בשם "מורשת המאה ה-21" (21st Century Legacy) ולגיוס כספים בשבילב רץ באותה שנה במרתון לונדון.
אבק ריבית
מהו אבק ריבית
"אבק ריבית" הוא מונח הכולל את כל איסורי הריבית שאיננה אסורה מהתורה, בין משום שלא מדובר בהלוואה ובין משום שמדובר בהלוואה אך אין בצידה קביעת ריבית מסוימת מראש.
איסורים אלו ניתן לחלק לארבע קבוצות:
דייוויד המרי
1966
במשחקי חבר העמים, שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה ב-1966 זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 14.1 שניות, לפני מייק פרקר (14.2 שניות) וגולם ראזיק  (14.3 שניות).
אבק ריבית
אגר נטר
עסקאות מכר שיש בהן מרכיב של אשראי, כגון תשלומים, כאשר האפשרות לשלם מאוחר יותר כרוכה בתשלום גבוה יותר, אסורה מפני שייקור החפץ הוא בעד איחור התשלום, ודבר זה נקרא "אגר נטר".
איסור זה אינו קיים כשלא ידוע מה התשלום הזול שהוא היה צריך לשלם אם היה משלם מיד, מפני שבמקרה כזה הדבר אינו ניכר שהמחיר הנוכחי כולל תוספת מחיר בגלל אשראי.
סאה בסאה
סְאָה בִּסְאָה - הלוואת סחורה בתורת הלוואה ולא בתורת מכירה, כאשר תשלום ההלוואה מתבצע בהשבת סחורה בכמות שווה להלוואה, גם אם ערכה עלה או ירד.
עיסקא
שותפויות של הון ועבודה, הסכם שעל פיו נותן אדם מעות לחבירו לסחור ולהרוויח בהם, ושניהם מתחלקים אחר כך ברווחים שההון מרוויח. התלמוד בבלי מביא את מקרה העיסקא, פלגא מלווה ופלגא פיקדון - חצי מדמי העיסקא נמצאים כמלוה באחראיות המקבל, וגם אם נפסדו באונס הוא חייב בתשלום עליהם, וחצי נמצאים כפיקדון הנמצאת באחראיות הנותן וממילא רווחי הפיקדון הולכים למקבל שזה באחראיותו, ורווחי החצי של המלוה הולכים לנותן. במקרה זה מהתורה אינו נחשב ריבית כיוון שמחצית המלוה היא ממש של הנותן, אך רבנן גזרו שבמקרה זה יתן הנותן שכר טורח בעבור ההתעסקות בחלק הפיקדון, כי אם לא כן אז בפועל נמצא שהמקבל טורח עבור הנותן בפיקדון בגלל המלוה שנותן לו.
ריבית מוקדמת ומאוחרת
תשלומים שונים שנותן הלווה למלוה ללא התחייבות או ללא קשר להלוואה ("ריבית מוקדמת" כשהלוה נתן ריבית כדי שהמלוה ילוה לו, ו"ריבית מאוחרת" שנתן לו כתודה על ההלואה), הנחות ואפילו מידע. לשיטת הרא"ש והרמ"א צריך שיהא ניכר שהמתנה ניתנת עבור ההלוואה כדי שיהיה איסור ריבית, ולשיטת הרמב"ם ובעקבותיו השולחן ערוך אין צורך.
הוצאת הריבית מהמלווה
בשונה מריבית שאסורה מהתורה, את ריבית זו אם גבאה המלוה באיסור, אין בית דין כופים אותו להחזיר. אך קיימת מחלוקת האם יש עליו חיוב להחזיר בדיני שמים. הרא"ש ובעקבותיו השולחן ערוך טוענים שקיימת עדיין חובה על המלוה לצאת ידי שמים. לעומתם דעת התוספות שאין חיוב אפילו לצאת ידי שמים.
דייוויד המרי
אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 48.12 שניות, לפני גרהרד הניגה ממערב גרמניה (49.02) וג'ון שרווד  חברו לנבחרת (49.03 שניות). הוא שיפר את שיא העולם שהיה שייך לג'ף וונדרסטוק מארצות הברית (48.8 שניות)
1969
באליפות אירופה, שנערכה באתונה, יוון זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.7 שניות, אחרי אדי אוטוז מאיטליה (13.5 שניות) ולפני אלן פסקו חברו לנבחרת (13.9 שניות).
1972
באולימפיאדת מינכן זכה המרי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם מרטין ריינולדס, אלן פסקו ודייוויד ג'נקינס בבתוצאה של 3:00.46 דקות, אחרי קניה (2:59.83 דקות) ולפני צרפת (3:00.56 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.52 שניות, אחרי ג'ון אקי בואה מאוגנדה ששיפר את שיאו העולמי בן 4 השנים וקבע שיא עולם חדש של 47.82 שניות וראלף מאן  מארצות הברית (48.51 שניות).
טיסטריאן
טיסטריאן (בהונגרית: Tiszatarján) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בטיסטריאן חיו מעט יהודים.
אוגוסט ברימזה
אוגוסט ברימזה (בגרמנית: August Brömse; 2 בספטמבר 1873 – 7 בנובמבר 1925) היה תחריטאי וצייר גרמני בוהמי.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של קרל יוהאן ברימזה, צייר דקורטיבי מרוסטוק. לאחר שלמד בבית המלאכה של אביו קיבל שיעורים בבית ספר פרטי בברלין, אצל אדולף שלאביץ. משנת 1892 היה באקדמיה לאמנויות, שם למד אצל ולדר פרידריך, כריסטיאן לודוויג בוקלמן וצייר החיות, פאול מאיירהיים. הוא גם לקח קורסים באנטומיה אצל רודולף וירכו. השכלתו האמנותית הושלמה בשיעורים פרטיים בתחריט בהוראת החרט היהודי לואיס ג'קובי.
לאחר מכן חזר הביתה ועבד כאמן עצמאי. שם, ב-1902–1903, יצר את מחזור התחריט הגדול הראשון שלו, "המוות והעלמה", בארבעה עשר גיליונות. הוא זכה במדליית זהב בשנת 1906, בתערוכה בפריז. התחריטים נרכשו בסופו של דבר על ידי מוזיאון בברלין.
מעודד מהצלחתו בפריז, עבר לפראג, שם התחיל שוב כאמן עצמאי. בשנים 1906 עד 1908 הוא עבד על מחזור נוסף, בן עשרה גיליונות, שנקרא "כל הקיום הוא צער גדול". ב-1907 החל לעבוד עם תחריטים צבעוניים ובשנותיו האחרונות הוא יצר ציורים בצבע שעשה בעצמו.
הוא התחתן בשנת 1910, לאלס שונמן ונולד להם בן אחד. באותה שנה מונה לחבר מן המניין ב"חברה לקידום המדע והאמנות" ומונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות. תלמידו הידוע ביותר שם היה מיקולש גלנדה. הוא גם היה חבר ב"איגוד האמנים הגרמנים בבוהמיה".
לאחר הקמת צ'כוסלובקיה, ב-1920, הוא הפך ליו"ר הכבוד של אגודת ציירים צעירים, הידועה בכינויה "הצליינים", שרבים מחבריה היו תלמידיו לשעבר.
יוהאן טאולר
יוהאן טאולר OP (לעיתים: יוהנס; בגרמנית: Johannes Tauler OP; ~1300 – 16 ביוני 1361) היה תאולוג ומיסטיקן גרמני. הנחשב בקרב חלק מן החוקרים לאחד ממבשרי הרפורמציה.
תלמידו של מייסטר אקהרט, וחבר בחוג המיסטיקה הנוצרי-גרמני ידידי האל.
פעל במסגרת המסדר הדומיניקני בשטרסבורג מולדתו, בבזל ושוב בשטרסבורג.
נואה בק
נואה טימותי בק (באנגלית: Noah Timothy Beck; נולד ב-4 במאי 2001) הוא ידוען רשת אמריקאי המוכר בעיקר בפעילותו ברשת החברתית טיקטוק. בשנת 2019 שיחק בק כקשר בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת פורטלנד, Portland Pilots.
ראשית חייו
בק נולד ב-4 במאי 2001 בעיר פאוריה שבמדינת אריזונה בארצות הברית. בצעירותו למד בתיכון איירונווד שבעיר גלנדייל שבמדינה, ושיחק בקבוצת הכדורגל לנוער SC del Sol מפיניקס. בין השנים 2014 ל-2017, בעת שהתגורר באריזונה, הוא שימש כקפטן קבוצת הנוער הלאומית המשחקת במסגרת תוכנית הפיתוח האולימפית לכדורגל (ODP) של ארצות הברית. בהמשך הוא עבר למדינת יוטה, שם העביר את השנתיים האחרונות שלו בתיכון, ושיחק באקדמיית הנוער של קבוצת הכדורגל ריאל סולט לייק.
בשנת 2019 החל בק ללמוד באוניברסיטת פורטלנד, שם בנוסף שיחק כקשר בקבוצת הכדורגל, המהווה חלק ממועדון האתלטיקה של האוניברסיטה, Portland Pilots. עם זאת, בשל מגפת הקורונה הוא נשר מלימודיו לאחר הסמסטר השני שלו בשנת הלימודים הראשונה.
קריירה
בשנת 2020, במהלך מגפת הקורונה, בק הצטרף לרשת החברתית טיקטוק בזמן שהיה בהסגר. תוך חודש בלבד הסרטונים שהעלה החלו להפוך לוויראליים. נכון ליולי 2023, לבק יש 33.9 מיליון עוקבים בטיקטוק, 8.6 מיליון באינסטגרם ומעל ל-1.5 מיליון מנויים ביוטיוב. בין התכנים השונים של בק נמנים סרטוני ריקוד ומערכונים לצד קטעי שיר ים, סרט ים ותוכניות טלוויזיה. ביוני 2020, הוא הצטרף לבית ידועני הרשת "The Sway House", לאחר שפנה אליו חברו בלייק גריי. בשהותו שם צילם בק סרטונים יחד עם הידוענים אחרים ובהמשך יצר שיתופי פעולה עם חלקם. בנובמבר 2020 נמתחה על בק ביקרות מצד מעריציו, על שגבה תשלום עבור סרטונים משותפים ("דואטים"), אם כי בהמשך הוא הבהיר כי תשלומים אלה הם חלק מעסקאות פרסום שלו עם מותגים שונים. בשנת 2020 טיקטוק כללה את בק ברשימת עשרת יוצרי התוכן פורצי הדרך של השנה.
בתחילת 2021 סיפר בק כי הוא נרשם לשיעורי משחק. ב-22 בינואר באותה שנה עלתה לשידור מיני-סדרה בת שישה פרקים בשם "Noah Beck Tries Things", הסוקרת את שגרת חייו בלוס אנג'לס כיוצר תוכן. במרץ 2021 הופיע בק על השער הדיגיטלי של מגזין הגברים VMan. באותה שנה, בק היה אורח כבוד בתצוגת בגדי הגברים של המותג לואי ויטון. בנוסף, הוא כיכב בווידאו קליפ לשיר "Love Race" של משין גאן קלי.
ב-24 בספטמבר 2022, בק השתתף במשחק צדקה שאורגן על ידי קבוצת היוטיוברים Sidemen, והתקיים באצטדיון The Valley של קבוצת הכדורגל צ'ארלטון אתלטיק, הממוקם בלונדון. במהלך המשחק גויסו לצדקה מעל למיליון ליש"ט. בק סיפק שני בישולים ב-83 דקות משחק.