cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אספנדיאר רחים משאי
הקידום לסגן ראשון לנשיא איראן
ההודעה הציתה ביקורת מצד שמרנים איראניים, כולל המיליציה הממשלתית של הבסיג'. האייתולה אחמד ח'אתמי אמר כי זהו מינוי "לגמרי לא ייאמן" אשר "שם ללעג את הסמכות הדתית הגבוהה ביותר". אחד העיתונים המשפיעים באיראן, "כיהאן", כתב כי שהמינוי היה "טעות" אשר "ללא ספק מעוררת התנגדות". איגוד הסטודנטים האסלאמיים הצהיר כי "החדשות על מינוייך על ידי הנשיא החוקי היו הפתעה גדולה למספר רב של סטודנטים אידיאליסטים אשר סבלו מהגל המתפשט של ההשמצה שמשגרת האופוזיציה למר אחמדינז'אד, אשר גיבה את מועמדותך"... "בעוד אנו כאן מאשרים מחדש את תמיכתנו במר אחמדינז'אד, הבחירה הטובה ביותר כנשיא, אנו מאמינים כי התפטרותך המיידית מתפקיד סגן ראשון לנשיא תהיה הדרך היחידה לשרת את הפונדמנטליזם"... "אתה תחוש בתוצאות הבלתי נעימות של התוצאות העגומות של מינוי זה". המחוקק הרפורמיסטי דארוויש גהאנברי תיאר את המינוי כ"הכרזת מלחמה" על הפרלמנט, היות שאחמדינז'אד התבקש קודם לכן להיוועץ עם הסגנים בטרם ימנה את הקבינט שלו. יו"ר הפרלמנט האיראני, השמרן עלי לאריג'ני, אמר כי היה "המום" לשמוע על המינוי.
סוכנות הידיעות האירנית PANA דיווחה ב-19 ביולי 2009 כי משאי התפטר מתפקידו, אולם רשת החדשות הממשלתית "אל-אלאם" סתרה מאוחר יותר ידיעה זו.
ב-21 ביולי 2009 דווח כי המנהיג העליון עלי ח'אמנאי הורה למשאי להתפטר מהממשלה. הסגן השני ליו"ר הפרלמנט, מוחמד חסן אבוטראבי צוטט כאומר כי "העלמת משאי מתפקידי מפתח ותפקיד הסגן הראשון, הוא החלטה אסטרטגית של המשטר. דעתו של המנהיג העליון בנוגע להדחתו של מר. משאי מתפקיד הסגן הראשון לנשיא הוגשה לנשיא [אחמדינז'אד] בכתב. ללא עיכובים, הוראת ההרחקה או התפטרותו של משאי חייבת להיות מוכרזת בידי הנשיא". למרות זאת, עוזרו הבכיר של אחמדינז'אד צוטט כאומר כי "לא ראיתי שיש בידי אף אחד כל סיבה ברורה ומשכנעת שתהפוך את המינוי [של משאי] למשרת הסגן הראשון לבלתי אפשרי. יש אומרים שהוא שגה בכמה מההצהרות שלו. ובכן, כולם עושים טעויות". עוד אמר כי "ההחלטה למנות את משאי לא תבחן מחדש", אף על פי שמאוחר יותר נסוג מעמדה זו.
שרים רבים, וביניהם שר המודיעין האיראני ע'ולאם חוסיין מוחסייני אז'האי ושר התרבות וההכוונה האיסלאמית מוחמד חוסיין ספאר הרנדי התפרצו במהלך ישיבת קבינט, במהלך ויכוח עם הנשיא אחמדינז'אד על עניין מינויו של משאי.
ב-22 ביולי אחמדינז'אד דיבר נחרצות לטובת משאי, במהלך אירוע, בעוד משאי התפטר מתפקידו כסגן ראשון לנשיא בענייני תיירות, על מנת להתמנות לתפקידו החדש, "אני מחבב את משאי בשל 1,000 סיבות. אחד מהדברים הגדולים ביותר ככבוד בחיי ואחד הטובות הגדולות ביותר שניתנו לי מאלוהים, הוא זה שהכרתי את רחים משאי."... "הוא כמו מקור מים טהור. אחד הסיבות לחבב אותו היא בשל זה שכשאתה יושב איתו ומשוחח, אין מרחק איתו. הוא כמו מראה שקופה. לצערי הרב, לא רבים מכירים אותו."
ב-24 ביולי 2009, היה כבר ברור כי מינוי זה של משאי הפך לבלתי נסבל מבחינה פוליטית. משאי התפור מתפקידו כסגן נשיא ראשון, בהתאם להוראה של המנהיג העליון, עלי חמיאי.
ישנם פרשנים שסוברים כי השמרנים התנגדו למשאי בשל הערותיו בנוגע לישראל. אחרים טענו כי הוא חבר בכת הסודית הוג'טיה, אשר מייסד המהפכה האיסלמית, האייתוללה ח'אמנאי, הוציא מחוץ לחוק, ואשר שמו של אחמדינז'אד גם נקשר בו.
עוד טעו פרשנים, כי על ידי הדחתו של משאי, חמנאי הצליח באופן אפקטיבי להקצות לעצמו תפקיד חדש ביחסי הכוח, מאחר שבאופן נורמלי המנהיג העליון לא מתערב באופן גלוי בהדחת בכירים בממשל.
המינוי לראש המטה של הנשיא
מיד לאחר התפטרותו של משאי כסגן ראשון לנשיא, בצעד של "דלת מסתובבת", אחמדינז'אד מינה את משאי כראש המטה שלו וכראש המרכז הנשיאותי, במקביל לזה שהוא פיטר במפתיע את השר לענייני מודיעין, גולאם חוסיין מוחסייני אג'הי, אשר התנגד במקור למינויו של משאי כסגן נשיא, ואיים לפטר את שר התרבות וההכוונה האיסלמית, חוסיין ספאר הרנדי. הרנדי התפטר לפני שיוכלו לפטר אותו.
בשנת 2011 הוא פוטר מתפקיד ראש המרכז הנשיאותי אך המשיך לבצע את התפקידים האחרים.
פרנק ליידן
פרנסיס "פרנק" ליידן (באנגלית: Francis "Frank" Layden; נולד ב-5 בינואר 1932) הוא מאמן כדורסל וג'נרל מנג'ר אמריקאי. בין השנים 1979–1987 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, ובין השנים 1981–1988 שימש כמאמנה.
השנים הראשונות
ליידן נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת ניאגרה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. בסיום לימודיו מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת אדלפי סופולק" אשר בלונג איילנד, ובשנת 1968 החל לאמן את קבוצת אוניברסיטת ניאגרה. בעונת 1969/1970 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות המכללות, ואך הגיעה לשלב שמינית הגמר (NCAA Sweet Sixteen) הודות ליכולת מצוינת של כוכב הקבוצה קלווין מרפי. ב-8 עונותיו כמאמן הקבוצה, רשמה ניאגרה מאזן כולל של 119 ניצחונות ו-97 הפסדים (55.1%).
בין השנים 1976–1979 שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, תחת יובי בראון עמו שיחק באוניברסיטת ניאגרה.
יוטה ג'אז
בקיץ 1979 מונה לג'נרל מנג'ר של יוטה ג'אז, עם מעברה מניו אורלינס ליוטה. כחודשיים לאחר כניסתו לתפקיד שלח את ספנסר הייווד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לאדריאן דנטלי, אשר הוביל את קלעי הקבוצה בכל 7 העונות הבאות עם ממוצע של 29.6 נקודות למשחק. לאורך השנים נודע ליידן בבחירת שחקנים טובה בדראפט ה-NBA; בין בחירותיו הבולטות ניתן לציין את דארל גריפית' (בחירה שנייה בדראפט 1980), מארק איטון (בחירה מספר 72 בדראפט 1982), ת'רל ביילי (בחירה שביעית בדראפט 1983), ג'ון סטוקטון (בחירה מספר 16 בדראפט 1984) וקארל מלון (בחירה מספר 13 בדראפט 1985). כמו כן בחר ליידן את דומיניק וילקינס בבחירה השלישית של דראפט 1982, אך מיד שלח אותו בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לג'ון דרו ופרימן ויליאמס.
לאחר שיוטה פתחה את עונת עם מאזן ניצחונות שלילי 8–12, פיטר ליידן את מאמן הקבוצה טום ניסאלק ומינה את עצמו כמחליפו. בעונת רשמו הג'אז את מאזן הניצחונות הטוב ביותר של המועדון עד אז, 45–37, והעפילו לראשונה אי פעם לשלב הפלייאוף, מהמקום השני באזור המערבי. בשלב הפלייאוף הראשון גברה יוטה על דנוור נאגטס (3–2), אך בחצי גמר המערב הודחה מול פיניקס סאנס (2–4). בסיום אותה עונה זכה ליידן הן בפרס מאמן העונה, והן בפרס מנהל העונה.
תחת ליידן העפילו הג'אז לפלייאוף גם ב-4 העונות הבאות, אך לא הצליחו לעבור את שלב חצי גמר המערב. בסיום עונת התפטר ליידן מתפקידו כג'נרל מנג'ר, ובמהלך עונת, כאשר קבוצתו במאזן 11–6, עזב גם את תפקיד המאמן והוחלף על ידי עוזרו ג'רי סלואן. לאורך תקופתו כמאמן הג'אז, רשמה הקבוצה מאזן כולל של 277 ניצחונות לעומת 294 הפסדים בעונה הסדירה, ו-18 ניצחונות לעומת 23 הפסדים בפלייאוף.
יוטה סטארז
בשנת 1998 חזר ליידן לפעילות, כאשר מונה למאמן קבוצת יוטה סטארז מליגת ה-WNBA. לאחר עונה אחת בלבד עזב את הקבוצה, והודיע על פרישתו מאימון.
רות אוסבורן
רות אוסבורן (באנגלית: Ruth Osborne; 1680-1751) הייתה אישה אנגלייה, שהואשמה כמכשפה ונרצחה על ידי שכניה בלינץ'.
האשמות בכישוף
בשנת 1751, במחוז הרטפורדשייר, רות אוסבורן, קשישה ענייה, הלכה לחווה של אדם בשם באטרפילד, סמוך לעיירה טרינג, והתחננה למעט חלב. באטרפילד סירב לה באופן גס, והיא הלכה משם בכעס, כאשר, לדברי באטרפילד, היא מסננת לעברו "המלך ייקח אותך ואת חזיריך על האנוכיות שלך". כעבור זמן מה, מספר מעגלותיו חלו, ובאטרפילד עצמו לקה בהתקפי אפילפסיה. בעזרת חבריו ושכניו, הוא החליט שהוטל עליו כישוף, למרות התקפי אפילפסיה שהיו לו עוד קודם, אחרי שחלה בכולרה. חבריו במסבאה המליצו לבאטרפילד לפנות למכשפה לבנה או חכמה  כדי למצוא מרפא. חכמה זקנה הובאה מנורת'האמפטונשייר, והיא אישרה חשדותיהם, שכבר הופנו כלפי רות אוסבורן ובעלה ג'ון, שניהם זקנים בלתי מזיקים בני יותר משבעים, שחיו בשולי החברה, בבית עבודה, וחיו מנדבות. שישה שומרים חמושים בקלשונים הועמדו להגנת החווה כדי לוודא שלא יוטלו שם כשפים נוספים.
הליכים נגדה
עד מהרה, יצאה האשמה פומבית נגד הזוג, וכרוז העיירה הוציא הודעה שבהסכמת הקהילה, יתנהל הליך הטבעה. אף על פי שעל פי חוק כישוף כבר לא היה פשע, את האמונות של העם היה יותר קשה לשנות. גורמים רשמיים, כמו שופט המחוז, העלימו עין, כנראה כי הבינו את הלך הרוח הציבורי ולא רצו להסתכן שהזעם יופנה אליהם. בכל מקרה, לא היה קיים אז באנגליה גוף כמו משטרה, שיכל למנוע הפקרות של החוק. בהודעה שפורסמה לא נאמר במפורש שמדובר בכישוף, אך תהליך ההטבעה שהובטח - שגם היה מובטח למשוך קהל – הצביע על כך שמדובר במשפט מכשפות. על פי הכרוזים, "תיערך הטבעה פומבית לגבר ואישה בעוון מעשיהם הרשעים", כלומר, ההליך היה ספק משפט וספק כבר עונש. ההטבעה נקבעה ליום 22 באפריל 1751.
המון גדול של כ-5000 אנשים נאסף במרכז טרינג ביום המיועד, שכלל אנשים מכל שכבות החברה - העשירים והעניים, רכובים על סוסים והולכי רגל, ילדים, מבוגרים וזקנים. האירוע נחשב כאטרקציה גדולה, והקהל הגיע כדי לראות את משפטה של רות, היכללות בעלה ג'ון במשפט היה מקובל עליהם אך לא האירוע המרכזי. פקידי העיירה חששו לשלומם של רות וג'ון, והעבירו אותם מבית העבודה שם נכלאו עד המשפט אל הכנסייה, שם קיווה שיהיו בטוחים. כשהשניים לא נמצאו בבית העבודה, ההמון הזועם החל לפרק את המקום - שברו חלונות, הפילו צד אחד של הבית, והתחילו לאיים לשרוף את המקום, ואת מנהל בית העבודה בתוכו. המנהל, ג'ון טומקינס, לבסוף סיפר לפורעים היכן רות וג'ון. השניים נגררו מתוך הכנסייה כאשר הגברים שאחזו בהם בועטים בהם ויורקים עליהם. הם הופשטו, וכשאצבעות ידיהם כבולות לבהונות רגליהם – הושבו בכיסא הטבעה (מתקן שהיה מיועד למבחני מכשפות מסוג זה), והורדו לתוך המים, ונמשכו לכאן ולשם בעזרת המכונה. רות, שהייתה עטופה בסדין כדי למנוע בריחה, צפה מספר פעמים לפני המים כשהסדין התמלא באוויר בגרירה, ואיש בשם תומאס קולי, מנקה ארובות, חבט בה במקל כדי לוודא שתישאר מתחת למים, שהיו כה בוציים שהיא נחנקה. כשהוציאו אותה מהמים, וזרקו את גופתה העירומה לגדות האגם, היא הייתה נטולת רוח חיים. האנשים אז כבלו את גופתה לבעלה ג'ון. על פי השמועה הוא נפח נשמתו כעבור מספר דקות, אך למעשה הוא התאושש מספיק כדי להגיש עדות במשפט שנערך לאחר הרצח של רות, וכנראה מת כעבור מספר ימים.
המשפט ואחרית מעשה
תומאס קולי הפך לגיבור עממי באותו יום, אך כשדבר המקרה הופץ, הרשויות המחוזיות החליטו לא להתעלם. חוקר מקרי המוות קבע שמדובר ברצח בכוונה תחילה על ידי תומאס קולי, מנקה ארובות, ועשרים אנשים נוספים לא ידועים. קולי נעצר כמנהיג האירוע, אשר גם אסף כסף מהנוכחים כשהבטיח להם להראות להם "הטבעת מכשפה זקנה", ואיתו שני גברים נוספים - ויליאם המבלס וצ'ארלס יאנג. רק קולי עמד בסופו של דבר למשפט, בו הוא טען שהוא נכנס למים כחבר, במטרה להציל את רות. אך חבר המושבעים הרשיע אותו, והוא נידון למוות. הוא הוצא להורג למחרת, ביום 24 באוגוסט 1751. מכיוון שהציבור היה סימפתי כלפי קולי, וכדי למנוע ניסיונות להצילו, ההוצאה להורג נערכה עם תהלוכה צבאית. אלפים עמדו לצידי הדרכים כדי ללוות אותו בדרכו, כאשר טענות עלו מביניהם שזה מקרה קשה לתלות אדם על השמדת מכשפה רעה. לאחר תלייתו, עמוד התלייה נותר על כנו לתקופה, כאזהרה לתושבים לא לקחת את החוק לידיהם.
מבחינת הרשויות, המטרה הייתה להעביר מסר שאין כזה דבר מכשפות, ובחרו במקרה של קולי כדי להוות דוגמה. לפיכך, קולי נאלץ לחתום בלילה לפני הוצאתו להורג על הצהרה, שתיקרא לקהל שנאסף, ועל פיה אין כזה דבר מכשפות:
את ההצהרה של קולי הקריא לקהילה אדואר בושייה, הכומר של אותה הכנסייה בה חיפשו הזוג קולי מקלט, ולא מצאו. תושבי האזור פיתחו אמונה שרוחו של קולי חוזרת בלילות חשוכים בצורת כלב שחור ענק עם שיניים צהובות.
גם המקרה האחרון בו נידונה מכשפה למוות על פי חוק באנגליה היה בהרטפורדשייר, והוא המקרה של ג'יין ונהאם, בשנת 1712.
מלזיה איירליינס
מלזיה איירליינס (במלזית: Penerbangan Malaysia Berhad, באנגלית: Malaysia Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של מלזיה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1947 בשם מלייאן איירווייז. החברה החלה לטוס בשנת 1947 ליעדים קרובים במטוסי DC-3 דקוטה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
הינדוטבה
הינדוטבה (באנגלית: Hindutva; בכתב דוונאגרי: हिन्दुत्व – במשמעות "הינדואיות", צביון או מהות הינדואית) הוא מושג בשפת הסנסקריט המשמש לתיאור אידאולוגיית הלאומנות ההינדואית ותנועות לקידום האידאולוגיה הזו. המונח נטבע על ידי וינאיאק דמודאר סווארקאר בשנת 1923 בכתב עת שבבעלותו, באמצעות הכותרת "הינדוטבה: מיהו הינדואי?".
רוב הלאומנים ההינדואים מאורגנים בארגונים פוליטיים, תרבותיים וחברתיים. הארגון הלאומני ההינדואי הראשון נוסד בהודו ב-1925, ושמו ראשטריה סוויאמסווק סאנג (RSS). כיום ארגון בולט בפוליטיקה ההודית הוא מפלגת בהאראטיה ג'נאטה (BJP), מפלגה המקורבת לארגונים לקידום ההינדוטבה. קבוצת ארגונים זו מכנה עצמה בשם סנג פריוואר.
האידאולוגיה הימנית האופיינית להינדוטבה קיימת בהודו מאז תחילת המאה ה-20, אולם לא שיחקה תפקיד דומיננטי בפוליטיקה ההודית עד לשנות ה-1980 המאוחרות. אחד האירועים הבולטים הבודדים בהם בלטה ההינדוטבה הוא רציחתו של מהטמה גנדהי ב-1948 בידי אחד הקיצוניים מבין הלאומנים ההינדואים. מאז סוף שנות ה-1980 משכה אליה אידאולוגיה זו הינדואים רבים מהזרם המרכזי שבפוליטיקה ההודית, בעקבות שני אירועים מרכזיים. אירוע אחד הוא השימוש שעשתה ממשלת רג'יב גנדי ברוב פרלמנטרי גדול לביטול פסק הדין של בית המשפט העליון של הודו, צעד שהכעיס מוסלמים שמרנים (ראה מקרה שאח באנו ). האירוע השני הוא סכסוך סביב מסגד בברי המוגולי מן המאה ה-16 בעיר איודהיה, שכמה הינדואים טענו כי הוא מקום לידתו ומקום המקדש המקורי של האל ראמה – הנחשב בהינדואיזם להתגלמות (אווטארה) נערצת של האל וישנו. המסגד נהרס על ידי אספסוף הינדואי ב-1992. אירוע זה עורר מהומות ברחבי המדינה.
הגדרה ואטימולוגיה
בפסק דין של בית המשפט העליון של הודו נאמר כי אין מינוח מדויק היכול להתייחס למושגים "הינדו"," הינדוטבה" או "הינדואיזם". נאמר שם גם כי אין שום תמצות היכול להגביל את המונח למשמעות הצרה של דת בלבד, תוך התעלמות מהתכנים של התרבות ההודית ומורשתה.
המונח "הינדוטבה" נעשה רווח כמזוהה עם האידאולוגיה של ארגון הינדו לאומני בשם "ראשטריה סוויאמסווק סאנג". מוצא המילה "הינדוטבה" הוא מהמילה "הינדו" שמקורה בפרסית ואילו המילה "טבה" היא סיומת בשפה הסנסקריט. לכן, המילה "הינדוטבה" מתורגמת בדרך כלל כ"צביון הינדואי", תוך תיאור זהות לאומית המבוססת על דת ההינדו. במובנים רבים זוהי אידאולוגיה סינקרטית: מחד גיסא היא יונקת רבות מהפילוסופיה ההודית ורואה בדמויות דתיות והיסטוריות בתולדות ההינדואיזם מקור להשראה; מאידך גיסא ניכרת בה גם השפעה של מסורות מערביות החסרות כל בסיס בהינדואיזם.
פילוסופיה
הלאומנים ההינדים תופסים את עצמם כ"מייסדי האומה" הגדולים. מטרתם המוצהרת היא לאחד את החברה ההינדית, המוטרדת מבעיות של קאסטות, רגיונליזם (נטייה לנקודת מבט מחוזית, בניגוד ללאומית) וגישות פסיביות שמקורן בדת.
השקפות לגבי בני דתות שונות
חסידי ההינדוטבה משתמשים לעיתים קרובות במושג פסאודו-חילוניות ביחס להגנה שמספקת חוקת הודו לזכויות בני המיעוטים הדתיים. הם מצביעים על הסטנדרטים השונים המופעלים לגבי הינדים, מוסלמים ונוצרים, ופועלים נגד הניסיון ליצור מה שהם תופסים כשיטת "שונים, אבל שווים" (על משקל "נפרדים אבל שווים"). חלק מתומכי ההינדוטבה רואים זאת כניסיון של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לחזר אחר קולות המיעוטים, גם במחיר ויתור על שוויון אמיתי.
לפיכך, אחד הנושאים המרכזיים במצעי מפלגות הדוגלות בהינדוטבה הוא הקודקס האזרחי האחיד, שעשוי לבטל תנאים מיוחדים שקיימים בחוקת הודו עבור מוסלמים ונוצרים. לרעיון הקודקס האזרחי האחיד מתנגדים נוצרים, מוסלמים, ומפלגות כגון הקונגרס הלאומי ההודי והמפלגה הקומוניסטית. מתנגדי הקודקס האזרחי האחיד טוענים כי בדמוקרטיה חילונית יש טעם מסוים בלאפשר לגברים מוסלמים, למשל, לשאת יותר מאישה אחת, אך להעמיד לדין הינדואיסטים או נוצרים העושים כן. יצוין, כי גם לנוצרים ניתנים תנאים נפרדים משלהם לגבי גירושים (העשויים להוות עבורם תהליך קשה יותר מאשר עבור ההינדים).
חסידי ההינדוטבה מצביעים גם על אפליה במימון צורכי דת של בני דתות שונות. המוסלמים, למשל, זוכים במימון כספי עבור קיום מצוות החג' ועלייה לרגל למכה ובסבסוד בתי ספר מוסלמיים הנקראים מדרסה. ההינדים, לעומת זאת, אינם זוכים בסיבסוד עבור מערכת החינוך שלהם או עבור קיום מצוות כגון עלייה לרגל למקומות הקדושים שלהם – לטענת חסידי ההינדוטבה – בזמן שהם מממנים מכיסם את מערכת החינוך ומצוות העלייה לרגל של המוסלמים והנוצרים.
התיקון שערך רג'יב גנדי בחוקת הודו, לצורך שינוי פסיקת בית המשפט העליון, נעשה תחת לחצם של מוסלמים שמרניים, ועורר תרעומת רבה בקרב תומכי ההינדוטבה. החוקים המתוקנים, יותר מאשר שהם מתיישבים עם השריעה, הפחיתו את הזכויות בהן זכו קודם לכן נשים מוסלמיות גרושות. רבים חשים כי רעיון ההינדוטבה מדבר אל הרוב ההינדי בהודו. הם גם חשים, לעיתים קרובות, כי דמוקרטיה חילונית פירושה שוויון עבור כל הדתות, ולכן הם רוצים קודקס אזרחי אחיד.
האם קיים פשיזם הודי?
המונח "פשיזם הודי" משמש בידי מבקרי ההינדוטבה לתיאור ארגונים הינדיים מסוימים המבוססים על עקרונות ההינדוטבה, ובפרט ה"Sangh Parivar".
בהודו נערך קמפיין למען "הכתמה" של הודו, כלומר הפיכתה לכתומה (כתום מסמל בהודו הינדואיזם), על ידי שינוי טקסטים בספרי ההיסטוריה שבבתי ספר. יש החוששים כי קמפיין ה"הכתמה" יביא להצגת נוצרים ומוסלמים בצורה שלילית יותר מאשר בעבר. מטרה אחרת של ה-RSS בכלל, ושל הקמפיין בפרט, היא הפרדה בין "דתות זרות" כגון נצרות ואסלאם לבין "דתות הודיות טהורות" כגון הינדואיזם, סיקיזם, ג'ייניזם ובודהיזם.
מאונטנבורד
הספורט לרוב מוגדר כשווה ערך לסנובורד ללא שלג או לסקייטבורד שטח.
אסכולות
קיימות ארבע אסכולות בולטות בספורט זה:
אברהם יונה יבנין
אברהם יונה יֶבנין (מהרא"י; בכתיב יידי: יעוונין; בכתב לועזי: Jewnin; תקע"ג, 1813, פַּאריץ', פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – י"א בסיוון תר"ח, 12 ביוני 1848, גרודנה) היה חוקר תלמוד, נחשב לאחד מגדולי למדני גרודנה בזמנו.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1813 בעיירה פַּאריץ' (ברוסית: Паричи) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום במחוז הומל בבלארוס). בהמשך עבר לעיר גרודנה, שם חי כל שארית חייו. חרף מותו המוקדם (נפטר ב-1848, בגיל 35) נודע כלמדן מופלג.
חיבר הגהות לרמב"ם בשם "נימוקי מהרא"י", שנדפסו במהדורת ורשה 1882 של משנה תורה, וחידושים לספר המצוות לרמב"ם, שחלקם ראו אור במסגרת ספר הפירושים לספר המצוות "מחשבת משה" (וילנה, 1866). כן חיבר חיבורים על סדרי המשנה ועל התלמוד.
ליבנין היו ארבעה בנים: הרב נתן נטע והרב שמואל, שניהם מחברי ספרים ידועים. בן שלישי, הרב בצלאל, היגר לארצות הברית והטיף שם ליהודים לשמור על דתם וזהותם ובן רביעי, אריה לייב מביאליסטוק.
מחיר ההון המשוקלל
מחיר ההון המשוקלל (באנגלית: Weighted average cost of capital, בראשי תיבות: WACC) הוא ערך המבטא את העלות שהחברה נדרשת לשלם בגין ההון המשמש אותה לפעילותה, הריבית, משוקללת בהתאם למשקל ההון העצמי ולמשקל החוב.
הון של חברה מורכב מהון חיצוני - חוב בגין הלוואות שקיבלה החברה, ומהון עצמי - השקעת בעלי המניות. ייתכן מצב שבו לחברה אין חוב ואז כל ההון שלה הוא הון עצמי.
החברה משלמת ריבית לבעלי החוב ותשואה לבעלי המניות. מחיר ההון המשוקלל הוא ממוצע של הריביות שחברה משלמת בגין ההלוואות שהיא נטלה ושל התשואה המשולמת לבעלי המניות, המחושב בהתאם ליחס החוב/הון עצמי בחברה.
יש לשים לב לכך שבעוד שהריבית על ההלוואות שנטלה החברה היא קבועה בתנאי ההלוואות של החברה, התשואה על ההון העצמי היא תוצאה של ביצועי החברה.
בקתת נידה
בקתת נידה (באמהרית, מרגם גוג'ו או מוגאט גוג'ו (בקתת הטמאות), או יא דאם גוג'ו (בקתת הדם)) הוא מבנה ששימש את נשות קהילת ביתא ישראל באתיופיה לטהרה מדם נידה או דם יולדת. בקתות נידה היוו חלק קבוע במבנה הכפרים הביתא ישראלים ומהוות אחד ממנהגי הטהרה המחמירים הייחודיים לקהילה. במרכזי ההגירה באתיופיה, ובחלק ממקומות היישוב של הקהילה בישראל, הוקמו בקתות נידה, בתצורה חדשה, המאפשרת לנשות הקהילה להמשיך ולקיים במידת מה את מנהגי הטהרה המסורתיים.
מבנה ופעילות
בקתות הנידה מוקמו בשולי הכפר, אך לא נתפסו כחלק ממנו אלא כחיצוניות לו. הבקתות הובדלו מבקתות המגורים במעגל אבנים שהקיף ותחם אותן. מעגל האבנים הוקם במרחק של מטר עד מטר וחצי מן הבקתה. תיחום זה סימן את הגבול בין אזור טהור לטמא ונועד למניעת מגע אדם עם השוהות בו, דבר שהיה מטמאו ודורש את היטהרותו. הבקתות הכילו את המתחמים והכלים הבסיסיים הנדרשים לשהות בהם, ורוהטו בצורה בהתאם.
הנשים נהגו להגיע אל בקתות הנידה עם החפצים האישיים הדרושים להן לזמן שהייתן ולא היו יוצאות את תחומן. נשות המשפחה ספקו להן אוכל שהונח מחוץ לגדר. בתום ימי הנידה הנשים היו צמות ויוצאות לטבול בנהר תחת השגחת אישה אחרת, מסתפרות, סורקות שערן, קוצצות ציפורניים וטובלות שוב ושוב בנהר. הן היו שוטפות את הבגדים שלבשו בזמן נידתן ולובשות בגדים נקיים שהובאו מביתן. את החפצים בהם עשו שימוש בימי נידתן היו מטהרות או שוברות. לאחר מכן שבו אל בתיהם ואל חיי השגרה. נשים העומדות ללדת היו מגיעות לבקתת הנידה עם תחילת הצירים, בליווי שכנות וקרובות משפחה שיסייעו להן בלידה, ושוהות בה עד תום שבעת הימים הראשונים למן לידת תינוקן, במקרה של לידת בן זכר, או ארבעה עשר יום במקרה של לידת בת. בתום תקופה זו היו עוברות לבית היולדת (ארס גוג'ו), בקתה דומה, שגם היא מוקמה מחוץ לכפר ונחשבה לתחום טמא ומנודה, בו שהו היולדות עם תינוקותיהן עד תום ימי טומאתן. בכפרים הקטנים בהם לא היו בתי יולדות, היולדות המשיכו לשהות בבקתות הנידה עד עבור ימי טומאתן.
תיאור של בקתת הנידה מביא משה בר-יודא, שליח הסוכנות היהודית לאתיופיה בשנים 1957-1958, בדיווח משנת 1964:
הלכות נידה, זבה ודם יולדת
מסורת ביתא ישראל החמירה בענייני טומאה וטהרה, והתייחסה אל מקום יישוב הקהילה כאל מקום קדוש ואל בני הקהילה כאל משרתים בקודש. כחלק מנוהג זה תבעה מבני הקהילה שנטמאו לצאת מתחום הכפר עד היטהרותם. 'אישה עם דם' נחשבה לפי המסורת לבלתי טהורה ועל כן למנודה, ונדרשה שלא לבוא במגע עם בני הקהילה ולשהות בבית הנידה עד מלאות ימי טהרתה. בני אדם שבאה במגע עימם נחשבו לטמאים והיה עליהם להיטהר, וכך גם החפצים עימם באה במגע. חומרות אלו ננקטו בהתייחס לנידה, לזבה וליולדת.
נידה
אישה בנידה נדרשה לצאת את הכפר לשבעה ימים מיום תחילת הווסת. אנשים וחפצים שבאה במגע עימם נחשבו לטמאים ונדרשו להיטהר מטומאתם. הלכות נידה הנהוגות בביתא ישראל הן כלשון המקרא, למעט ההחמרה הנוהגת בתחום יישוב הקהילה ובבני הקהילה כקודש, מרחיקה את הנידה אל מחוץ לתחום הכפר ואוסרת כל מגע עימה ועם חפציה. מקור הדין הוא בספר ויקרא:
בתום ימי נידתן, קודם חזרתן לכפר, נהגו בנות ביתא ישראל לצום ולטבול בנהר, לטהר בטבילה את חפציהן או להיפטר מהם.
זבה
הלכות זבה (אישה המדממת בימים בהם לא צפוי וסת) הנהוגות בביתא ישראל הן כלשון המקרא, שוב, למעט ההחמרה הנוהגת בתחום יישוב הקהילה ובבני הקהילה כקודש, מרחיקה את הזבה אל מחוץ לתחום הכפר ואוסרת כל מגע עימה ועם חפציה. מקור הדין הוא בספר ויקרא:
בתום ימי הטומאה הייתה האישה המטהרת צמה ויורדת להיטהר בנהר, מחליפה את מלבושיה ומטהרת את בגדיה המשומשים וחפציה. הקרבת קורבן חטאת ועולה בהם מצווה הזבה נעשתה על ידי כהני היישוב בפתח המסגיד.
יולדת
אישה בתחילת צירי הלידה נחשבה אף היא לטמאה, ונדרשה לשהות מחוץ לכפר; בבית הנידה - עד מלאת ימי טהרתה מטומאת נידה -, ולאחר מכן בבית היולדת - עד מלאת ימי טהרתה מטומאת יולדת. מקור הלכות יולדת אף הוא בספר ויקרא, כאשר שוב, מסורת ביתא ישראל קוראת אותו לחומרה ונוהגת בחומרת יולדת כבחומרת נידה, ומנדה את היולדת אל מחוץ לקהילה, כמו ממקום קודש, למן תחילת הצירים עד תום ישיבתה על 'דמי טהרה':
אישה עם צירים הייתה יוצאת לבקתת הנידה בליווי נשים ממשפחתה או שכנות שיסייעו לה בלידה. אחר הלידה הייתה נשארת בבקתת הנידה לשבת את ימי נידתה - שבעה ימים במקרה של לידת בן זכר או ארבעה עשר ימים במקרה של לידת בת. בתום ימי נידתה הייתה היולדת עוברת לבקתת היולדות. במידה ולא היה בכפר בית יולדות בית הנידה שימש תחתיו. טקס המילה לבן זכר התקיים בבית היולדות. לאחריו היו היולדת ותינוקה נותרים בבית היולדות עד מלאות ארבעים יום ללידה. אם ילדה ההרה בת הייתה יושבת בבקתת היולדות עד מלאות שמונים יום ללידה. בתום ישיבתה על דמי טהרתה, הייתה היולדת צמה ויורדת עם תינוקה לנהר, שם הייתה רוחצת, טובלת שוב ושוב, גוזזת את צפרניה, מסתפרת, מכבסת בגדיה ומטהרת את חפציה. את התינוק הנולד הייתה גם כן טובלת בנהר, לטהרו מטומאתה. לפנות ערב הייתה לובשת בגדים נקיים ושבה לכפר בו, בסמוך לביתה או למסגיד, היו עורכים לכבודה ולכבוד הנולד חגיגה עמוסת כיבודים. הכהן היה מברך את היולדת והנולד ברכות רבות. אחר היה מוקרב קורבן יולדת והנולד היה מקבל את שמו. בחירת הקורבן הייתה לפי יכולתה של המשפחה: כבש לעשירים, עוף למבוססים ומאפי לחם למעוטי יכולת.
המופע של טרומן
המופע של טרומן (באנגלית: The Truman Show) הוא סרט קולנוע דרמטי-קומי על אדם שמגלה שחייו מצולמים לסדרה בלי ידיעתו. לאחר שהוא מגלה זאת, חברת ההפקה מנסה לתקן את המצב בכל דרך אפשרית, אך הדבר לא גורם לו להיפטר מן הספק הטורדני שפיתח. הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1998, הוא בבימויו של פיטר ויר ובכיכובו של ג'ים קארי, אשר זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו. הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול המקורי, והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
תקציר העלילה
"המופע של טרומן" היא תוכנית טלוויזיה דמוית תוכנית מציאות, העוקבת אחרי טרומן ברבנק, תינוק רגיל אשר אומץ באופן רשמי על ידי תאגיד הטלוויזיה והתקשורת, וגדל בעיר הבדיונית "סיהייבן" שממוקמת על אי. כל התושבים מלבד טרומן הם שחקנים וניצבים, אשר מודעים לקיום הסדרה, אשר משודרת 24 שעות ביממה, על ידי 5,000 מצלמות נסתרות המתעדות את חייו של טרומן. האולפן דמוי כיפה גדולה, אשר מקיפה את האי, ממוקם בהוליווד. האחראי לסדרה הוא הבמאי כריסטוף (אד האריס), אשר נותן פקודות באוזנייה לכל שחקן ושחקן, והשמש, הירח והים, הם אורות מלאכותיים הסרים לפקודתו של הבמאי.
טרומן הוא בחור פשוט וחביב. הוא נשוי ומועסק כסוכן ביטוח בחברה גדולה. טרומן סקרן ורוצה לגלות עולמות חדשים. הוא חולם לעזוב את חיי השגרה שלו, ולנסוע לאיי פיג'י. יום אחד הוא נתקל ברחוב בהומלס, שדומה מאוד לאביו, אשר טבע בילדותו של טרומן. תוך זמן קצר גבר ואשה גוררים את אביו לאוטובוס ומונעים מטרומן לשוחח עמו. הוא מספר על כך לאמו, והיא מרגיעה אותו ואומרת לו שהדבר לא ייתכן. בהמשך, הוא נזכר באירוע שקרה לו בעבר. בחורה נאה, היודעת את שמו צדה את עינו בקמפוס, עוד בטרם נישא לאשתו - מריל. הוא פוגש אותה שוב בספריה, מתברר ששמה לורן. הוא מעוניין לצאת איתה והיא מסרבת. היא מספרת ששמה האמיתי הוא סילביה ושאסור לה לשוחח עמו. לאחר שהיא כותבת לו שהם חייבים לצאת מיד לפגישה, הם בורחים יחד לשפת הים ומתנשקים שם. על דש בגדה סיכה ועליה כתוב: "כיצד זה ייגמר". היא אומרת לטרומן: "אין לנו זמן. הם תיכף יגיעו. הם לא רוצים שאדבר אתך. כולם יודעים כל מה שאתה עושה. הם מעמידים פנים". תוך זמן קצר מגיע גבר ברכב לחוף ומכניס את סילביה בכוח לרכב. האיש אומר לו שהוא אביה, שבתו חולה בסכיזופרניה ושהם עוזבים לאיי פיג'י. מכאן מתברר מדוע משתוקק טרומן לנסוע לפיג'י.
כל העת, ישנם צופי טלוויזיה הצופים במתרחש מבלי שטרומן יהיה מודע לעובדת היותו מצולם ונצפה, בתוכנית טלוויזיה על חייו, המשודרת ברחבי העולם.
טרומן נכנס לסוכנות נסיעות, הסוכנת אומרת שאין טיסות פנויות לפיג'י בחודש הקרוב. וטרומן ממשיך למסוף האוטובוסים וקונה כרטיס לשיקגו. טרומן עולה על האוטובוס, אך הנהג לא מצליח להתניע את האוטובוס והנוסעים מורדים למטה בגלל התקלה. אשתו של טרומן חוזרת מהעבודה הביתה ורואה אותו מתחבא בתוך מכוניתו. היא נכנסת למכונית וטרומן חושף בפניה שהוא יודע שיש אירועים מחזוריים החוזרים על עצמם בסדר מסוים (האשה שעוברת, ואחריה רוכל הפרחים והמכונית הצהובה הדפוקה). כשהוא אומר לה שברצונו לנסוע לפיג'י והוא מתחיל לנסוע, מגיחות לפתע מכוניות מכל עבר, יוצרות פקק ארוך וחוסמות את דרכו.
טרומן מוצא דרך מילוט, הוא נתקל במחסום משטרה, נכנס עם מכוניתו ללהבות ועשן ויוצא ללא כל פגע. השוטר אוסר עליו את הכניסה כיוון שבמקום התרחשה תאונה גרעינית. הוא קורא לטרומן בשמו. טרומן מבין שהאירוע מבוים, הוא פורץ דרך בין השוטרים ובורח ליער, נלכד ומוחזר הביתה לאשתו על ידי המשטרה. התנהגותו המוזרה מפחידה את אשתו, המתנהגת כמו שחקנית בפרסומת, כשהיא מציעה לו לשתות שוקו קקאו. הוא שואל אותה אל מי היא מדברת כשהיא קוראת לעזרה כאשר התנהגותו מאיימת עליה. בשלב זה טרומן מבין שהיא מדברת למישהו חיצוני שלא נמצא בחדר. בדיוק ברגע זה חברו הטוב מתדפק על הדלת ואשתו בורחת החוצה. טרומן אומר לו שהוא מרגיש כאילו כל העולם סובב סביבו ונראה בהתמוטטות עצבים. החבר מבשר לו שהוא מצא את אביו ועוד רגע יוכל לפגוש אותו. הבמאי של המופע מחליט להחזיר את האב לתסריט המופע, והאב הנעדר חוזר ונפגש עם טרומן על הגשר, בנוכחות מצלמות הטלוויזיה המשדרות את האירוע המרגש לכל הצופים.
הבמאי כריסטוף, המקפיד מאוד לשמור על פרטיותו, מסכים באופן חד פעמי להתראיין לטלוויזיה כציון 30 שנה לתוכנית, ולספר עליה. כריסטוף נשאל על ידי המראיין מדוע טרומן לא התקרב עד אותו רגע לגלות את המציאות על העולם. תשובתו של כריסטוף היא ש"אנחנו מקבלים את המציאות המוצגת בפנינו כמציאות". סילביה מתקשרת לבמאי במהלך הריאיון ומתחננת בפניו שיניח לטרומן לחיות את חייו. הבמאי מסרב בטענתו שהעולם אותו יצר בשביל טרומן הוא העולם המושלם והטוב שכדאי לחיות בו.
טרומן, המתאושש מהתמוטטות העצבים שלו, מערים על כולם, ומצליח לחמוק מהבית וממעקב המצלמות. הבמאי והצוות מחפשים אותו, ולבסוף מגלים אותו שט בסירה, למרות פחדו הגדול ממים. כריסטוף מנסה לגרום לטרומן לחזור בעזרת המטרת גשם ויצירת רוח סערה, אך טרומן לא מוותר. בסופו של דבר מזג האוויר מתייצב וטרומן מגיע עם הסירה לקצה האופק, שם הוא נתקל בדופן בלתי עבירה. זהו רגע "ההארה" בו מבין טרומן שהוא לכוד במקום שאין ממנו מוצא. טרומן מנסה לשבור את הדופן שצבוע בתור שמיים, אך אינו מצליח בכך, ואז הוא מבחין בגרם מדרגות. הוא הולך על מקום המפגש בין המים לדופן, לעבר למדרגות, עולה בהן, ומבחין בדלת היציאה, ופותח אותה.
ברגע קריטי זה, הבמאי כריסטוף מחליט לחשוף את עצמו לפני טרומן. הוא פונה אליו ברמקול ומדבר אתו. הוא מספר לו על כך שהוא מלווה אותו מאז היותו תינוק ושכל העולם מלווה את התפתחותו בהרבה אהבה והזדהות. הוא אומר לטרומן שבאפשרותו לצאת מסיהייבן דרך דלת היציאה, אך מציע לו להיענות להצעתו ולהשתתף בתוכנית "המופע של טרומן", תוכנית המביאה שמחה, אושר ותקווה למיליוני אנשים. "סיהייבן היא איך שהעולם צריך להיראות. העולם האמיתי – הוא המקום החולה", מנסה הבמאי לשכנע את טרומן לא לברוח: "שם בחוץ אין יותר אמת מאשר בעולם שיצרתי לך".
טרומן משיב לו במשפט המזוהה ביותר עמו, "And in case I don't see ya, good afternoon, good evening and good night", (במקרה שלא אראה אתכם, צהריים טובים, ערב טוב ולילה טוב) קד קידה לקהל וצועד החוצה. בסוף רואים את סילביה הנרגשת יוצאת בסערה מדלת ביתה ואת הקהל בבית מריע לטרומן. יחד עם זאת, לאחר שהשידור הפסיק, שני שוטרים שצפו בתוכנית מתכוונים לשנות תוכנית.
רקע ומשמעות הסרט
צופים ומבקרים טענו שהסרט שאב השראה משני פרקים בסדרה "אזור הדמדומים". בראשון, מ-1960, איש עסקים שומע במאי צועק "קאט!" ומבין שהכל היה הצגה, ובשני מ-1989, אדם מגלה מצלמה מאחורי המראה ומבין שכל חייו שודרו בטלוויזיה.
מהסרט עולות סוגיות מוסריות רבות, כשהעיקרית בהן היא השאלה האם "כליאת" טרומן בעולמו הוא מעשה מוסרי. מסיבה זאת הסרט היה אחד הסרטים המדוברים ביותר בשנות התשעים. כמו כן היו שפירשו את הסרט כמשל לאלוהים ואדם וכהתמודדות עם תכנים דטרמיניסטיים.
ג'ייסון טרי
ג'ייסון יוג'ין טרי (באנגלית: Jason Eugene Terry; נולד ב-15 בספטמבר 1977) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. כינויו הנפוץ של טרי הוא "JET", הנובע מיכולותיו על המגרש. טרי זכה עם דאלאס באליפות ה-NBA בשנת 2011 והעפיל עמה לסדרת הגמר ב-2006, וזכה בפרס השחקן השישי של העונה ב-NBA ב-2009. הוא מדורג במיקומים גבוהים בדירוגי כל הזמנים של דאלאס במספר מדדים, ובהם קליעות מ ואחוזי קליעת שלשות.
ראשית חייו
ג'ייסון טרי נולד בסיאטל שבוושינגטון לאנדראה צ'יטהאם ולקורטיס טרי, והיה הבן השני מתוך עשרה ילדים שנולדו לאנדראה. אמו עבדה בתור נהגת אוטובוס, ואילו אביו היה בעברו כדורסלן מצטיין בליגת בתי הספר התיכוניים האמריקאית. כנער העריץ טרי במיוחד את גארי פייטון, שהיה שחקנה של סיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA, וניסה רבות במגרשי הכדורסל לחקות את סגנון משחקו.
טרי למד בבית הספר התיכון פרנקלין, ושיחק במסגרת נבחרת הכדורסל של התיכון. הוא היה השחקן המוביל של הקבוצה, בה שיחק תחת המאמן רון דרייטון, והוביל אותה לשתי אליפויות רצופות של מדינת אריזונה בשנים 1993 ו-1994. על אף שלא היה קולע מצטיין בתקופתו בקבוצת התיכון, הוא קיבל פעמים רבות את ביטחון מאמנו לקחת זריקות שנועדו להכריע משחקים לטובת קבוצתו. חלומו הגדול של טרי באותו זמן היה זכייה באליפות ה-NCAA - ארגון העל של ליגת כדורסל המכללות בארצות הברית.
בשנת 1995 החל טרי לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה, על אף ששקל גם הצטרפות לשורותיה של אוניברסיטת וושינגטון. בעונת ה"פרשמן" שלו במדי אריזונה מיעט טרי לקבל דקות משחק, אך בעונה שלאחר מכן,, מעמדו השתפר בהרבה. משחק ההתקפה שלו לקה עדיין בחסר, אך הוא היה אחד מהמומחים ההגנתיים הגדולים בקבוצה, בה שיתף פעולה עם שחקנים כמייק ביבי, מייקל דיקרסון ומיילס סימון.
אריזונה העפילה באותה עונה לטורניר אליפות המכללות, ובתחילה נדמה היה כי היא בעלת סגל צעיר מדי כדי לזכות באליפות. אף על פי כן, טרי סייע לקבוצה להגיע עד למשחק גמר הפיינל פור של הטורניר, נגד האלופה המכהנת אוניברסיטת קנטקי. בגמר הוא קלע שמונה נקודות ומסר חמישה אסיסטים, וסייע לקבוצתו לנצח לאחר הארכה ולזכות באליפות המכללות. טרי המשיך לשחק בנבחרת המכללה גם בשנתיים הבאות, ואף זכה בפרס שחקן העונה של התאחדות ה"פאסיפיק-10" ב-1999.
בפברואר 2007 הודיע תיכון פרנקלין כי הוא שומר את מספר חולצתו של טרי (31).
קריירה ב-NBA
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הציע טרי את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-1999, ונבחר במקום העשירי על ידי קבוצת אטלנטה הוקס. בעונתו הראשונה ב-NBA,, טרי קיבל דקות משחק לא רבות, והעמיד ממוצעים של 8.1 נקודות ו-4.3 אסיסטים למשחק. בשל עונתו הטובה יחסית לרוקי, הוא נבחר לתואר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונת, לעומת זאת, ביסס טרי את מעמדו כשחקן המצטיין של אטלנטה, כאשר דיקמבה מוטומבו החמיץ כמעט מחצית ממשחקי הקבוצה. הוא קלע 19.7 נקודות בממוצע למשחק, וכן הוביל את קבוצתו בחטיפות ובאסיסטים. בעונותיו הראשונות באטלנטה שיחק טרי לסירוגין בעמדות הרכז והקלע, בהתאם לצורכי קבוצתו וליכולותיהם של שחקנים אחרים.
בקיץ 2001 היה טרי חבר בסגל נבחרת משנית של ארצות הברית שהשתתפה בטורניר הכדורסל של משחקי הרצון הטוב.
בעונת חבר לטרי באטלנטה הפורוורד הקלעי המצטיין שריף עבדור-רחים, שהיה צפוי לשפר משמעותית את הקבוצה. עם זאת, ועל אף שטרי עבר עונה שנייה ברציפות את סף ממוצע ה-19 נקודות למשחק, אטלנטה לא נחלה הצלחה קבוצתית רבה. בדומה לעונות הקודמות, היא לא הייתה גורם משמעותי במאבק על ההעפלה למשחקי הפלייאוף, וניצחה 33 משחקים בלבד. בעונה הבאה צורף לקבוצה פורוורד מצטיין נוסף, גלן רובינסון, וטרי החל למסור אסיסטים רבים - הוא סיים שביעי בדירוג האסיסטים של ה-NBA, עם 7.3 למשחק. אף על פי כן, אטלנטה סיימה פעם נוספת עם מאזן שלילי (49-35) ולא העפילה לפלייאוף.
לפני פתיחתה של עונת שוחרר עבדור-רחים מאטלנטה, בעוד שרובינסון עזב את הקבוצה באמצעה של העונה. בכך חזר טרי להוות את השחקן המוביל הבלעדי של אטלנטה, והיה נערץ בקרב אוהדי הקבוצה. באותה עונה הוא פתח בחמישייה כמעט בכל משחקיו בהם השתתף, והשיג ממוצעים של 16.8 נקודות, 5.4 אסיסטים ו-4.1 ריבאונדים - שיא אישי מבחינתו. במשחק נגד אורלנדו מג'יק בפברואר 2004 הוא היה קרוב להשגת "טריפל דאבל", כאשר קלע 23 נקודות, מסר תשעה אסיסטים והוריד תשעה ריבאונדים.
באוגוסט 2004 עזב טרי את אטלנטה ועבר ב לדאלאס מאבריקס, כאשר אנטואן ווקר וטוני דלק עברו תמורתו לאטלנטה. דאלאס הייתה אחת מהחזקות שבקבוצות המערב, ונבנתה בעיקר על הפורוורד הגרמני דירק נוביצקי ועל ג'וש הווארד הצעיר. טרי נועד בעיקר להחליף בדאלאס את סטיב נאש, שעזב את הקבוצה באותו קיץ.
טרי השתלב היטב בקבוצה בעונתו הראשונה בדאלאס, והיה הרכז הפותח שלה במשך מרבית שלבי העונה. הוא העמיד ממוצעים של 12.4 נקודות ו-5.4 אסיסטים, וסייע לקבוצתו להעפיל לפלייאוף עם מאזן של 24-58. במשחקי הפלייאוף הראשונים שלו הוא קלע 17.5 נקודות בממוצע למשחק, ודאלאס גברה בסיבוב הפלייאוף הראשון על יוסטון רוקטס, אשר שחקניה המובילים היו יאו מינג וטרייסי מקגריידי. דאלאס הודחה לבסוף בשלב חצי גמר המערב, על ידי פיניקס סאנס.
לאחר עזיבתו של מייקל פינלי בקיץ שלאחר אותה עונה, הפך טרי לקולע השני בטיבו של דאלאס, אחרי נוביצקי. בעונת השיג טרי ממוצעים של 17.1 נקודות ו-3.8 אסיסטים, בעוד שבפלייאוף הציג יכולת טובה אף יותר, עם 18.9 נקודות למשחק. הוא היה הרכז הפותח בקבוצה שזכתה באליפות המערב והעפילה עד לסדרת גמר ה-NBA, לאחר ניצחונות על ממפיס גריזליס בסיבוב הראשון, סן אנטוניו ספרס בחצי גמר המערב ופיניקס בגמר האזורי. דאלאס הפסידה בסדרת הגמר למיאמי היט בשישה משחקים. בעונת המשיך טרי להפגין יכולת טובה כאשר השיג ממוצעים של 16.7 נקודות ו-5.2 אסיסטים - מוביל הקבוצה במדד זה - וסייע לדאלאס לסיים במקום הראשון בליגה בעונה הסדירה עם מאזן של 15-67. אף על פי כן, קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, על ידי גולדן סטייט ווריורס.
ביולי 2012 חתם טרי בבוסטון סלטיקס כשחקן חופשי. ביולי 2013 עבר יחד עם פול פירס וקווין גארנט לברוקלין נטס. לאחר כחצי עונה בברוקלין, עבר טרי בטרייד, לצידו של רג'י אוונס לסקרמנטו קינגס בתמורה למרכוס ת'ורנטון.
סגנון משחק
בתחום ההתקפי, סגנון משחקו של טרי מתבסס בעיקר על יכולות הקליעה באחוזים גבוהים והמהירות שלו. הוא נחשב לאחד מהשחקנים המהירים ביותר ב-NBA, מלבד יכולות הקליעה שלו מעמדת הרכז. טרי קופץ לעיתים קרובות לזריקות "ג'אמפ שוט" באמצע הכדרור, מה שמקשה על שחקני ההגנה היריבים לשמור עליו. הוא ידוע כשחקן יעיל מאוד, כאשר קליעות מדויקות רבות שלו יכולות להעביר באופן פתאומי את השליטה במשחק לצד של קבוצתו. בתחום ההגנה, טרי מפגין יכולת בינונית בשמירה על שחקן המחזיק בכדור, אך הוא בעל יכולת עילאית לבצע חטיפות כדור בדרך לסלים קלים של קבוצתו.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון לסוף עונת
המנון גואטמלה
ההמנון הלאומי של גואטמלה (בספרדית: Himno Nacional de Guatemala) נכתב על ידי חוזה חואקין פלמה (1844–1911) והולחן על ידי רפאל אלברס אולה. ההמנון מכונה לעיתים קרובות בשוגג "Guatemala Feliz!" (גואטמלה השמחה!) ממילות הפתיחה שלו, אך אין לו שם רשמי ובגואטמלה מתייחסים אליו בעיקר כ-"Himno Nacional" (ההמנון הלאומי).
היסטוריה
ההמנון נכתב לראשונה ב-1887 כתגובה לתחרות ממשלתית שחיפשה לאמץ המנון לאומי, למרות זכייתו בתחרות ההמנון זכה למעמד רשמי רק ב-1896. הביצוע הראשון של ההמנון היה בפגישת שירה לירית בתיאטרון קולון, בליל 14 במרץ 1897, כחלק מהאירועים המרכזיים של תערוכת מרכז אמריקה, המבצע של קטע זה זכה במדליית זהב ודיפלומת הוכרה. המילים שונו מעט ב-1934 על ידי פרופסור חוזה בונילה רואנו, אקדמאי דקדוק ספרדי. גרסאות מסוימות עודנו בחלקיהם האלימים ובגרסאות אחרות קטעים אלה הורחבו.
זהותו של כותב מילות השיר המקורי לא נחשפו עד 1911, כאשר לפני מותו חשף חוזה חואקין פלמה שהוא כותב המילים.
לאו שה
לָאוֹ שֶׁה (בסינית: 老舍; 3 בפברואר 1899 - 24 באוגוסט 1966) היה סופר סיני ממוצא מנצ'ורי.
מהלך חייו
לאו שה נולד ולמד בבייג'ינג, בירת סין. בין השנים 1924–1929 חי בלונדון ולימד שם סינית.
בקיץ 1929 עבר לסינגפור ולימד שם בבית הספר הסיני הגבוה. בשנת 1949 שב לסין והיה לסגן נשיא איגוד הסופרים הסיני.
מהפכת התרבות
בניגוד לסופר סיני אחר, שן צונג-ון, שהפסיק לעסוק בספרות על כל גווניה עם ראשית מהפכת התרבות, התמיד לאו שה בשליחותו הספרותית.
במהלכה של מהפכת התרבות הותקף לאו שה בידי המשמרות האדומים שראו בו מתנגד למהפכה. הוא הובל ברחובות והוכה בפומבי. ב-23 באוגוסט 1966 הגיעו קבוצות של משמרות אדומים בגיל העשרה, רבות מהם בנות, לחצר אגודת הסופרים של בייג'ינג. הם הצליפו בחגורותיהם בעלות אבזם הנחושת הכבד בכמה מהסופרים המפורסמים ביותר בסין, שעל צוואריהם נתלו בחוטי ברזל שלטי עץ מעליבים. אחד הסופרים היה לאו שה, שעד אז הילל אותו המשטר וכינה אותו "אמן העם". לאחר מכן הוסעו הקורבנות אל מקדש עתיק שבו שכנה הספרייה החשובה ביותר של בייג'ינג, שם אולצו הקורבנות לכרוע מול מדורה, תוך שהם מוכים בבעיטות, אגרופים, מקלות וחגורות. על פי הרישומים הרשמיים, בעקבות ההשפלה הפיזית והנפשית, הוא התאבד למחרת בטביעה באגם טאיפינג שבבייג'ינג, אך ישנם גם טיעונים לנסיבות אחרות.
קרוביו הואשמו במעורבות בפשעיו, אך המשיכו להציל את כתביו על ידי החבאתם בערימות פחם ובארובה, ותוך שהם מעבירים אותם מבית לבית.
טיהור שמו לאחר מותו
בשנת 1976 חזרו כתביו להתפרסם, ובשנת 1979 טוהר שמו על ידי המפלגה הקומוניסטית. כמה מיצירותיו אף עובדו לסרטים.
החל משנת 2000 מוענק פרס על שמו מטעם "הקרן לספרות על שם לאו שה".
יצירותיו
הספר הידוע ביותר של לאו שה הוא "ריקשה" שתורגם לעברית מסינית על ידי אמירה כץ והופיע בשנת 1985 בהוצאת כתר.
הגדרה עצמית
"הגדרה עצמית" (באנגלית: self-determination) היא מושג במשפט הבינלאומי שמשמעותו מתן אפשרות לעם או לאוכלוסייה מקומית להחליט באופן חופשי ובלא התערבות חיצונית על אופי השלטון הרצוי להם ועל האופן שבו הוא יתממש.
המושג מיוחס לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון, אם כי נעשה שימוש במושגים דומים גם לפניו. עקרון הזכות להגדרה עצמית עמד בבסיס הסכם ורסאי שנחתם אחרי מלחמת העולם הראשונה, והורה על הקמת מדינות לאום חדשות באירופה במקום האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית. מאוחר יותר עמד העיקרון הזה בבסיס הדרישה לדה-קולוניזציה, כלומר ביטול השלטון האירופי הקולוניאלי באפריקה ובאסיה.
המושג "הגדרה עצמית" התייחס מלכתחילה לאוכלוסייה בעלת שפה ותרבות משותפות ("לאום") היושבת בטריטוריה מוגדרת. מימוש ההגדרה העצמית נעשה באמצעות הכרזה על הטריטוריה ועל הציבור היושב בה כמדינת לאום, או כחלק אוטונומי בתוך פדרציה. תוך כדי מימוש עקרון ההגדרה העצמית בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, התבררה הבעייתיות שבו - קבלת כל התביעות להגדרה עצמית איימה לפצל את אירופה למדינות זעירות וליצור עוד ועוד גבולות מדיניים שיחסמו מעבר חופשי של אנשים וסחורות. את הבעיה ניסו לפתור באמצעות הקמת פדרציות כגון יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה ואחרות, אולם פתרון זה נחל כישלון, כיוון שהעמים שישבו במדינות אלה לא הצליחו לקיים שלטון משותף לאורך זמן. מלבד זאת, לא כל עם ישב בטריטוריה מוגדרת. יהודי אירופה, למשל, ישבו בקהילות קטנות יחסית בכל רחבי היבשת. ההונגרים היו מפוצלים בין הונגריה עצמה לבין מחוז טרנסילבניה שבלב רומניה.
יישום הזכות להגדרה עצמית נתקל בבעיות קשות אף יותר בתקופת ביטול השלטון הקולוניאלי, בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 ובשנות ה-60 של אותה מאה. הגבולות המדיניים באפריקה ובאסיה הוגדרו על-פי אינטרסים של המעצמות האירופיות, ולעיתים קרובות התעלמו ממאפייני התושבים המקומיים, כגון דת, מנהגים, שפה וכיוצא באלה. האו"ם, שקיבל את הזכות להגדרה עצמית כחלק מאמנת האו"ם (בתיקון משנת 1951), והמדינות החברות בו, ראו את מימוש הזכות בתוך הגבולות הקיימים, ובכך הביאו להקמת מדינות רב-לאומיות שמתקשות לקיים שלטון משותף.
באירופה, אחרי מלחמת העולם השנייה אוזנה הזכות להגדרה עצמית באמצעות הקמת ארגונים לשיתוף פעולה בינלאומי. החשוב שבהם הוא האיחוד האירופי שמאפשר מעבר חופשי של אנשים וסחורות בין המדינות החברות בו, וכן מסגרת חוקתית משותפת למדינות החברות. כל זאת, תוך כדי שמירת עצמאותה של כל מדינה חברה. המבנה הזה החזיק מעמד שנים רבות, אולם לאחרונה הוא עומד בפני אתגרים מסובכים: הגירה מסיבית ממדינות אפריקה ואסיה שמשנה את הרכב האוכלוסייה בחלק מהמדינות וכמו כן תופעת הגלובליזציה, כלומר פיתוח אמצעי תחבורה ותקשורת מהירים שיוצרים קהילות בינלאומיות ותאגידים מסחריים בינלאומיים שנוגסים בכוחן של מדינות הלאום והארגונים הבינלאומיים שהקימו.
התנועה הציונית העמידה, עם הקמתה, במרכז מטרותיה את זכות ההגדרה העצמית לעם היהודי בארץ ישראל.
אי-ודאות
אי-ודאות היא מצב של היעדר ודאות.
רמת אי-הוודאות
רמת אי הוודאות נקבעת על ידי ההסתברות המסומנת באות P. ההסתברות של מאורע יכולה לקבל ערך מספרי שבין 0 ל-1. מאורע בלתי אפשרי הוא בעל הסתברות P=0, ומאורע ודאי הוא בעל הסתברות P=1. עבור שני מקרים אלו לא מתקיימת חוסר ודאות משום שניתן לדעת בדיוק מלא האם אותו המאורע יתרחש או לא. אי-הוודאות מתקיימת בתווך שבו P נמצא בין 0 ל-1, אשר עבורו לא ניתן לדעת בביטחון מלא מה הולך להיות. הרמה הגבוהה ביותר של אי-ודאות מתקיימת כאשר P=0.5 והיא יורדת ככל שההסתברות עולה או יורדת. זאת משום שברמה זו הסיכוי לכך שהמאורע יתרחש זהה לסיכוי שלא יתרחש. ככל שההסתברות נמוכה יותר יש סיכוי גבוה יותר שהמאורע לא יתרחש וככל שהיא גבוהה יותר יש סיכוי גבוה יותר שהמאורע יתרחש. לכן בשני המקרים המצב מכיל מידה מועטה יותר של אי-ודאות.
ישנו קשר הדדי בין יכולת איסוף המידע לרמת אי הוודאות. בעוד שאיסוף המידע יכול לצמצם את רמת אי הוודאות, מצבים המאופיינים בחוסר ודאות יכולים לשמש לצורך איסוף מידע חדש.
השפעת יכולת איסוף המידע על רמת אי הוודאות
מידע הוא קשר בין מסמן למסומן, כאשר קשר זה יכול להיות קיים ברמה פוטנציאלית מופשטת ואובייקטיבית, או לקבל אופי ממשי וסובייקטיבי על ידי מערכת פירוש כלשהי המקנה לו משמעות.
באופן עקרוני מידת הוודאות עולה ככל שניתן לאסוף את המידע הרלוונטי בנוגע לאירוע מסוים. רמת הוודאות מושפעת גם מרמת הדיוק והנכונות של המידע שנאסף.
ישנם מקרים שבהם לא ניתן להימנע מרמה מסוימת של אי-ודאות. למשל, עקרון האי-ודאות של הייזנברג הוא עקרון יסוד פיזיקלי במכניקת הקוונטים, הקובע כי בלתי ניתן לקבוע בו זמנית ערכים מדויקים לזוגות משתנים מדידים מסוימים של חלקיק אלמנטרי יחיד, אפילו באמצעות כלי מדידה מדויקים עד אין סוף.
השפעת רמת אי הוודאות על יכולת איסוף המידע
כאשר אין ספק שמאורע מסוים יתרחש בפרק זמן עתידי מוגדר, ההסתברות להתרחשותו היא P=1. במקביל, כאשר אין ספק לגבי חוסר התרחשותו של אותו המאורע באותו הזמן, ההסתברות להתרחשותו היא P=0. כלומר, P=1 או P=0 משקפים שניהם תנאי וודאות מוחלטים, שבהם אין ספק כי פעולה מסוימת תוביל לתוצאה הצפויה. לכן, מעבר לקבלת אישור נוסף לגבי המידע הקיים, התממשותה של תוצאה הצפויה באופן ודאי אינה מספקת מידע חדש כלשהו.
לעומת זאת, במקרים בהם קיימת חוסר ודאות ו- P נמצא בין 0 ל-1, כל תוצאה תכיל מידע חדש אשר יכול בהדרגה לצמצם את מידת חוסר הוודאות. דפוס למידה המאופיין בהסקת מסקנות מתוך תוצאותיה של פעולה מסוימת מוכנה ניסוי וטעייה. זוהי דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות.
ככל שהתוצאה פחות ודאית, כך התרחשותה או אי התרחשותה יכולות לספק מידע רב יותר. בהתאם לכך, הרמה הגבוהה ביותר של אי-ודאות (P=0.5) יכולה לספק את המידע הרב ביותר. עם זאת, בחינה של מצבי אי-ודאות עלולה להיות כרוכה ברמה מסוימת של סיכון, עבור מצבים בהם אחת (או יותר) מהתוצאות האפשריות עלולה להוביל לפגיעה או איבוד של דבר מה בעל ערך.
אי-ודאות במדידה
אי-ודאות במדידה היא מונח במטרולוגיה, אשר מתייחס לפרמטר לא שלילי המאפיין את הפיזור של הערכים המיוחסים לכמות נמדדת. לחוסר הוודאות יש בסיס הסתברותי והיא משקפת ידע חלקי אודות הכמות. כל המדידות נתונות לאי-וודאות, על כן מדידה של ערך כלשהו מושלמת רק אם היא מלווה בהצהרה אודות חוסר הוודאות המקושרת אליה. אי-ודאות יחסית היא אי-הוודאות של המדידה המחולקת בערך הנמדד. הפיזור של הערכים הנמדדים מתייחס לרמת הביצוע של המדידה. הממוצע שלהם אמור לספק אומדן של הערך האמיתי של הכמות, אשר באופן כללי יהיה מהימן יותר מכל מדידה יחידנית. יוצא דופן הוא מקרה שבו כלי המדידה אינו מכויל כראוי כך שכל הערכים הנמדדים והממוצע שלהם תמיד יוסטו מהערך האמיתי.
ספק
אי ודאות היא אחד הגורמים לספק, שהוא מצב בין אמונה לחוסר אמונה. הספק מביא להטלת פקפוק ברעיונות מסוימים במציאות, ומובילה להשהיה או דחייה של פעולות רלוונטיות מתוך דאגה מפני טעות או מפני שגיאה.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
במערכת החיזוק, אי-הוודאות של גמול מסוים באה לידי ביטוי בפעילות האלקטרוכימית של תאי עצב. ישנם שני דפוסי תגובה של תאי עצב הפועלים באמצעות המוליך העצבי דופמין: התגובה הפאזית (phasic) הקצרות של הדופמין מייצגות את הערך של הגמול, בעוד שתגובות הרקע הטוניות (tonic) הנלוות אליהן משקפת את רמת אי-הוודאות המקושרת לגירוי.
תאי עצב דופמינרגיים מקודדים את טעות החיזוי של הגמול באופן דו-כיווני, כך שהתגובה הדופמינרגית שווה לגמול שהתרחש פחות הגמול שנצפה. קידוד דו-כיווני מסוג זה יכול לשמש כאות לימודי אידיאלי עבור הפלסטיות של מערכת העצבים, משום שהוא מאפשר למערכת העצבים להתאים ולשפר את התפקוד שלה ביחס למידע המופק מתוך ההתנסות עם הסביבה.
קבלת החלטות
קבלת החלטות היא תהליך קוגניטיבי של בחירה מבין מספר אפשרויות. אחד הגורמים המקשים על קבלת החלטות הוא תנאי אי-ודאות.
תורת ההחלטות היא תורה מתחום המתמטיקה הגובלת בפילוסופיה וסטטיסטיקה ועוסקת בזיהוי ערכים להחלטות שונות בתנאי אי ודאות, במטרה להגיע לקבלת החלטה אופטימלית. זהו תחום קרוב מאוד לתורת המשחקים.
תורת הערך היא ענף של פסיכולוגיה חברתית ושל כלכלה התנהגותית המתאר התנהגות אנושית בקבלת החלטות תחת סיכון (אי-ודאות). התורה פותחה על ידי דניאל כהנמן ועמוס טברסקי. בתורת הערך ישנן שתי פונקציות המרכיבות את תהליך קבלת ההחלטה:
היבטים שיווקיים
פחד, אי-ודאות וספק היא שיטת שיווק ומכירות המשתמשת בהפצת מידע שלילי ומעורפל או נכון חלקית על מוצר של מתחרה. מקורו של המונח בטקטיקות של הפצת מידע שגוי בתעשיית החומרה למחשבים בזמנו. כיום נמצא מונח זה בשימוש נפוץ בתחומים נוספים.
הפחתת ערך מושהה
הפחתת ערך מושהה או היוון העיכוב (באנגלית: Temporal discounting או Delay discounting) הוא מושג השמש לתיאור מצב שבו חלה ירידה בערכו העתידי של דבר מה, בהשוואה לערכו הנוכחי. האובייקט המוערך יכול להיות פרס או חיזוק, נכס או סחורה, סכום כספי וכו'.
מונח זה נמצא בשימוש בעולם הכלכלה והפסיכולוגיה. בעולם העסקים, הפחתת ערך מושהה יכולה להתייחס לירידה בערך הכספי או ההיוון של ערך נוכחי בהשוואה לערך עתידי בעקבות עסקה או השקעה.
בתחום ההתנהגותי, התחושה או ההערכה הסובייקטיבית של הפחתת ערך מושהה, יכולה להשפיע על הנכונות של האדם לעיכוב תגובה ודחיית סיפוקים. כלומר, זהו שיקול אשר יכול להשפיע על תהליכי קבלת החלטות, באופן שיוצר העדפה לקבלת גמול מיידי קטן על פני גמול עתידי גדול יותר. בהקשר זה, הפחתת ערך מושהה משקפת מצב שבו כל עיכוב בהופעתו של גמול עתידי, מפחית את ערכו הסובייקטיבי בעיני האדם המצפה לו. בהתאם לכך, מטלות של הפחתת ערך מושהה משמשות כמדד לרמת האימפולסיביות בתהליכי קבלת החלטות. כמו כן, התרשמות מהנטייה להפחתת ערך מושהה יכולה לשקף את רמת השליטה העצמית ולסייע באיתור קשיים בתחום זה.
דוגמה: שני אנשים יוצאים לבילוי משותף ואחד מהם לווה כסף מהאחר כי הוא שכח את הארנק בבית. למחרת, הלווה מציע להחזיר את הסכום המדויק באופן מיידי או לתת סכום גדול יותר בסוף החודש עם כניסת המשכורת. הבחירה של המלווה יכולה להיות מושפעת מגורמים רבים כמו מידת האמון בין הצדדים, המצב הכלכלי של המלווה וכו'. במילים אחרות, העדפת הזמן מושפעת מצרכים נוכחיים מול הצפי של הצרכים העתידיים, כמו גם השפעתו של הגמול המיידי בהשוואה לזה של הגמול העתידי.
השרפה הגדולה של רומא
השרפה הגדולה של רומא הייתה שרפה שהחלה בליל 18 ביולי 64 בחנויות הצפופות של שדה מרס. מאחר שמרבית בתי האזור היו עשויים עץ, התפשטה השרפה במהירות, ונמשכה כ-9 ימים. מתוך 14 רובעי רומא, האש החריבה עד היסוד 3 מהם, פגעה קשות ב-7 רבעים נוספים והותירה 4 בלבד ללא פגע. האש שרפה לחלוטין את ארמונו של הקיסר נירון, וכן את מקדש וסטה.
היקף השרפה
היקפה של השרפה שנוי במחלוקת בקרב ההיסטוריונים. טקיטוס מציין כי השרפה נמשכה שישה ימים (טקיטוס עצמו היה בן 9 בעת השריפה). היסטוריון מתקופה אחרת, פליניוס הזקן, בספרו "תולדות הטבע", אינו מזכיר את השרפה אלא בדרך אגב (הוא מזכיר בספרו עצים ששרדו את השריפה).
סווטוניוס וקסיוס דיו, מציינים שנירון שר את "בזיזת איליום" בעודו צופה בשרפה, אולם טקיטוס מציין שנירון שהה באנטיום בעת השרפה ושהייתה זו שמועה שהתרוצצה, שבעיצומה של השרפה הוא הופיע ושר על חורבן טרויה. בשפות אירופיות שונות זהו המקור לביטוי "ניגן בכינור בעוד רומי בוערת", שמשמעותו אסקפיזם - וחוסר התייחסות למציאות המרה.
תוצאות השרפה
טקיטוס מציין כי נירון שב לרומא מיד לאחר השרפה, ושילם מכיסו על שיקום העיר, פתח ארמונותיו על מנת לשכן את תושבי העיר שנותרו חסרי בית, ודאג לאספקת מזון לתושבים.
השרפה פתחה בפני נירון הזדמנות לבנות מחדש את העיר, והוא שינה את תקנות הבנייה (אסר על בנייה לגובה העולה על 4 קומות), הורה על בנייה באבן במקום בעץ, הרחיב את רחובות העיר, וכן הקים לעצמו ארמון חדש - הדומוס אוראה ("בית הזהב").
רדיפות הנוצרים
לא ידועה סיבת השרפה. טקיטוס מציין בספרו שבקרב תושבי רומא רווחה האמונה שהשרפה התרחשה על פי צו. כדי לְהָזֵם את השמועה ולשפר את דעת הקהל שנטתה נגדו, הדביק נירון את האשמה על תושבי העיר הנוצרים בהצתת האש, ואלה עונו, חלקם הודו בהצתה וכעונש הועלו באש או הושלכו למאכל כלבים.
מקורות היסטוריים
תיאורי השרפה המצויים בידינו מקורם בכתבי שלושה היסטוריונים: דיו קסיוס, סווטוניוס וטקיטוס, כולם תיאורים מיד שנייה (אף שטקיטוס היה בן 9 בעת השרפה). מקורות ראשוניים (כתבי פביוס רוסטיקוס, קלוביוס רופוס ופליניוס הזקן) לא שרדו.