cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחבעם זאבי
ההתנקשות בחייו
שניים מחברי החולייה נתפסו בסמוך להתנקשות אך רוב מבצעי ומתכנני ההתנקשות הצליחו להימלט בתחילה. במשך זמן מסוים הם שהו במוקטעה ברמאללה, תחת חסותו של יאסר ערפאת. עם תום מבצע חומת מגן והמצור על המוקטעה הושג הסכם שבמסגרתו הם הועברו לכלא יריחו בפיקוח צוות סוהרים בריטי ואמריקאי. ב-14 במרץ 2006, אחרי ניצחון החמאס בבחירות למועצה המחוקקת, עזב צוות המשקיפים את הכלא ביריחו מחשש לחייו, וצה"ל תפס את האחראים לרצח במסגרת מבצע הבאת ביכורים. ב-3 בדצמבר 2007 נגזר עונשו של אחד המתנקשים, חמדי קורעאן, ונקבע למאסר עולם על רצח זאבי ועוד 100 שנה על פעילויות אחרות הקשורות לטרור. ב-22 בספטמבר 2008 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים מאסר עולם ועוד 80 שנה על חבר אחר בחוליה, מג'די רמאווי. על עאהד ע'ולמה, ראש הזרוע הצבאית של ארגון הטרור החזית העממית, נגזר עונש של מאסר עולם ועוד 5 שנות מאסר. מאסר עולם נגזר גם על מחמד רימאוי. שותף אחר לרצח, צלאח בן סאלח אדין עלווי, אשר סייע לרוצחים, נידון ל-12 שנות מאסר.
הנצחתו וזכרו
מדי שנה מעניק משרד החינוך פרס על שם רחבעם זאבי למצטיינים בלימודי ארץ ישראל במערכת החינוך.
בשנת 2002 הנפיקה רשות הדואר בול לזכרו.
מדי שנה מתקיים לזכרו בבקעת הירדן "מרוץ הלפיד".
יום הזיכרון לזאבי
ביולי 2005 קיבלה הכנסת את החוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, התשס"ה-2005. על פי החוק, תקום עמותה להנצחת מורשתו ויום הירצחו, ל' בתשרי יהיה יום הזיכרון לרחבעם זאבי, ובו אירועי זיכרון בסמוך לקברו ובמחנות צה"ל.
טענות לתקיפה מינית, מעורבות בפלילים ופשעי מלחמה
באפריל 2016 פורסם תחקיר של העיתונאי עמרי אסנהיים על זאבי במסגרת התוכנית "עובדה" בערוץ 2, שבו הובאו עדויות וטענות של נשים וחיילות לשעבר ששירתו תחת פיקודו של זאבי, על הטרדות מיניות ואונס מצדו. בנוסף לאלה הועלו גם טענותיה של רבקה מיכאלי על הטרדותיו בסיום מסיבה שערך, וכן עדות של קצין מטה בפיקוד המרכז בעת שירותו של זאבי שם. כמו כן הוצגו טענות לגבי קשרים עם העבריין המורשע טוביה אושרי שטען בתחקיר כי זאבי ביקש ממנו "לטפל" בכתבת "ידיעות אחרונות" סילבי קשת, בהקשר לכתבה ביקורתית שפרסמה אודותיו, ושבעקבותיה הונחה פצצה בפתח ביתה. טענה אחרת, מפי השר לשעבר רפי איתן, ייחסה לזאבי ירי בשני בדואים חפים מפשע בנגב, שבו נהרג אחד מהם. כך גם סיפר איתן הבר על אירוע שבו הצמיד זאבי אקדח טעון ולא נצור לרקתו של הבר.
בני משפחתו של זאבי וגורמים נוספים התנגדו לשידור התוכנית ואף הגישו לבית המשפט בקשה למניעת שידורו, בין היתר בטענה כי אין ביכולתו של זאבי המנוח להגיב להאשמות נגדו, וכי הטענות בדבר קשר עם עבריינים נבדקו כבר על ידי משטרת ישראל ולא נמצא בהן דבר. בקשת המשפחה נדחתה על ידי בית המשפט, והתחקיר שודר.
משפחתו
אחותו של זאבי, רחל סאמרלנד, התאהבה בשוטר בריטי שהיה מוצב בירושלים, למורת רוחם של הוריה, ועזבה עמו את הארץ, ומאז נותק הקשר בינה לבין שאר המשפחה. לאחר מות הוריהם, בעת ביקורו של זאבי בלונדון, ניסה ליצור קשר עמה ועם ילדיה, אולם נתקל בסירובה הנחרץ.
בשנת 1950 נישא זאבי ליעל (נפטרה בג' בחשוון ה'תשע"ז, 2016), בת קיבוץ דגניה ב', ונולדו להם חמישה ילדים: יפתח-פלמח, סייר-בנימין, מצדה, צאלה וערבה, שארבעה מתוכם נקראים על שמות מקומות בארץ ישראל. בנו בנימין הצטרף לשובו בנים והיה למקורבו של אליעזר ברלנד ומראשי הקהילה, בשנת 2021 הוגש נגדו כתב אישום על רצח תוך ביצוע עבירה של הנער ניסים שטרית. אחיינו של זאבי הוא מאמן הכדורגל ברק בכר, ובן דודו (מצד אמו) היה איש המוסד מייק הררי.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
סת גודין
סת גודין (באנגלית: Seth Godin; נולד ב-10 ביולי 1960) הוא סופר, מרצה ואיש שיווק.
קורות חיים
סת גודין הוא מומחה שיווק ואחד הבלוגרים העסקיים הפופולריים בעולם. גודין טבע את המונח שיווק מורשה Permission Marketing – פנייה ללקוח פוטנציאלי לאחר קבלת הסכמה ממנו, בדרך-כלל בעקבות מתן ערך ללקוח לפני ניסיון המכירה. זאת בניגוד לשיווק המקובל בטלוויזיה, שיווק לתיבת הדואר וכו', ובו נעשית פנייה לצרכן ללא בקשה או הסכמה מצידו.
גודין נחשב למומחה בפרזנטציה, ועל-כן הוא מרצה מבוקש.
מספריו
סת גודין כתב עד היום מספר רב של ספרים כאשר 19 מתוכם הפכו לרב-מכר. מספריו שתורגמו לעברית:
ניק פיין
ניק פיין (באנגלית: Nick Payne ,נולד ב-1984) הוא מחזאי ותסריטאי בריטי.
חייו
הוא למד באוניברסיטת יורק ואחר כך בבית הספר המרכזי לדקלום ולדרמה. כמו כן הוא בוגר התוכנית שליד תיאטרון רויאל קורט לסופרים צעירים.
המחזה הראשון של פיין "אם יש עוד לא מצאתי" ("If There Is I Haven't Found It Yet") שהוצג על במת תיאטרון בוש באוקטובר 2009 זכה בפרס ג'ורג' דיוויין ולתגובות חיוביות מאוד של המבקרים. העיתון "פייננשל טיימס" העריך כי מדובר במכת "נוק אאוט" והעיתון "איבנינג סטנסרט" העריך כי מדובר ב"טור דה פורס" בספטמבר 2012 הועלה המחזה על במת תיאטרון לורה פלס בניו יורק, בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול.
בנובמבר נמנה פיין בין המועמדים בתחרות העיתון "איוונינג סטנדרד" למחזאי המבטיח ביותר. בסופו של דבר זכתה בו אניה רייס. פיין השתתף בפרויקט של תיאטרון בוש בלונדון הנוגע ל-66 ספרים. במסגרתו הוא כתב מחזה המוקדש לתרגום המלך ג'יימס לספרי התנ"ך.
מחזה נוסף, "משהו קוסמי" (במקור "קונסטלציות"), הוצג לראשונה על במת תיאטרון רויאל קורט ב-13 בינואר 2015. היצירה חוקרת את האהבה, הידידות ומושג הרצון החופשי על רקע הפיזיקה הקוואנטית. המבקר צ'ארלס ספנסר מ"דיילי טלגרף" טען כי "הדרמה של ניק פיין נמשכת לא יותר משעה אך כוללת בתוכה יותר ממה שרוב ההצגות מסוגלת לנהל בפי שלוש יותר זמן. היא משעשעת, אינטליגנטית ומתפוצצת מרעיונות, אך בעת ובעונה אחת משיגה זרם חזק של רגש".
בנובמבר 2012 עברה ההצגה לתיאטרון דיוק אוף יורק וזכתה בפרס למחזה הטוב ביותר של השנה מטעם העיתון "איוונינג סטנדרד".
באוגוסט 2013 הוצג מחזה נוסף של פיין, The Same Deep Water As Me, בבכורה על במת "דונמאר וורהאוס" בקובנט גארדן. בינואר 2014 עלה "קווים מטושטשים" (Blurred Lines), שפיין כתב יחד עם הבמאי קרי קרקנל, בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2014 שודרו שני פרקים בסדרה "הסודות" (The Secrets) בערוץ הטלוויזיה BBC.
באביב 2014 הוצגה "אינקוגניטו", שהייתה הפקה משותפת של תיאטרון ליב, להקת התיאטרון "נבוקוב" ותיאטרון פסטיבל הייטייד בשיתוף פעולה עם מרכז האמנויות נורת'וול באוקספורד. היא עברה מאוחר יותר לתיאטרון בוש.
בינואר 2015 התקיימה הצגת הבכורה האמריקאית של "משהו קוסמי" בברודוויי, במועדון התיאטרון מנהטן של תיאטרון סמואל פרידמן, בהשתתפותם של פיין ולונגהרסט והשחקנים ג'ייק ג'ילנהול ורות וילסון. בבימויו לונגהרסט הועלה בארצות הברית גם המחזה "אם יש עוד לא מצאתי".
אוליבר בירהוף
אוליבר בירהוף (בגרמנית: Oliver Bierhoff; נולד ב-1 במאי 1968 בקרלסרוהה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. בירהוף החל את קריירת המועדונים שלו בבונדסליגה, אך עיקר הצלחתו של בירהוף היה דווקא באיטליה, שם שיחק בהצלחה באסקולי, באודינזה ובמילאן. בירהוף הוא הכדורגלן הראשון שהבקיע שער זהב בטורניר בינלאומי, כאשר עשה זאת בגמר יורו 1996 מול נבחרת צ'כיה, וזכה בתואר עם נבחרת גרמניה, במדיה הבקיע 37 שערים ב-70 הופעות.
תחילת הקריירה בגרמניה ובאוסטריה
בירהוף החל את הקריירה כנער במועדונים בעיר אסן, ובשנת 1985 החל לשחק בבאייר אורדינגן, כאשר תוך שנה החל כבר לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בבונדסליגה, במקביל לכך ששיחק בקבוצת הנוער. בעונתו הראשונה של בירהוף בבוגרים של אורדינגן, הוא הבקיע שלושה שערים, והיה חלק מחוליה התקפית מרשימה שכללה גם את שטפן קונץ, מרסל ויטצ'ק ופרידהלם פונקל. את העונה הזו סיימו בירהוף ואורדינגן במקום השמיני בבונדסליגה. בעונת 1987/88 הבקיע בירהוף שער בודד ופחת מספר ההופעות שלו, שכן הגיעו לקבוצה שחקני התקפה נוספים כריינהולד מאתי. בתום עונה זו, בה סיימה אורדינגן במקום ה-11 בבונדסליגה, עזב בירהוף את המועדון וחתם בהמבורג. בעונתו הראשונה בהמבורג הבקיע בירהוף שישה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם אובה ביין, תומאס פון היסן ויאן פורטוק. המבורג סיימה את עונת 1988/89 במקום ה-11. את עונת 1989/90 החל בירהוף בהמבורג, אך לא מצא את הרשת ולו פעם אחת בעשר הופעות ליגה, ובפגרת החורף חתם בתחנה האחרונה שלו בגרמניה בקריירה, בורוסיה מנשנגלדבך. גם בגלדבאך לא מצא בירהוף את הרשת בשמונה הופעות, והקבוצה סיימה את העונה במקום ה-15 לאחר מאבקי תחתית. בתום עונת 1989/90 עזב בירהוף את גלדבאך, ועבר לליגת הבונדסליגה האוסטרית, שם חתם ברד בול זלצבורג. בירהוף שיחק עונה אחת בלבד ברד בול זלצבורג, בה הציג יכולת מצוינת והבקיע 23 שערי ליגה ב-32 הופעות.
המעבר לאיטליה
בקיץ 1991 חתם בירהוף באסקולי, העולה הטרייה לליגת הסרייה א' האיטלקית. בירהוף ואסקולי נשרו לליגת הסרייה ב' כבר לאחר עונה אחת, כאשר סיימו במקום האחרון. בירהוף הבקיע בעונת הבכורה שלו במועדון שני שערי ליגה. בשתי העונות הבאות, בירהוף ואסקולי סיימו במקום השישי בסרייה ב', כאשר את עונת 1992/93 סיים בירהוף כמלך השערים של הסרייה ב', עם 20 הבקעות, ואת עונת 1993/94 סיים בירהוף עם 17 הבקעות. בעונת 1994/95 נשרו בירהוף ואסקולי אל הליגה האיטלקית השלישית, כאשר בירהוף הבקיע בעונה זו, שהייתה האחרונה שלו בקבוצה, תשעה שערי ליגה. בתום העונה, עזב בירהוף את אסקולי לאחר שהבקיע במדיה 48 שערי ליגה ב-117 הופעות, וחתם באודינזה.
בירהוף הוחתם על ידי אודינזה של המאמן אלברטו זאקרוני בקיץ 1995, ובקבוצה זו ביצע את הפריצה הגדולה שלו. בעונתו הראשונה בקבוצה, הבקיע בירהוף 17 שערי ליגה, וסייע לאודינזה לסיים במקום ה-11. הצלחתו של בירהוף הקנתה לו מקום בסגל הגרמני ליורו 1996. בעונת 1996/97, כאשר בירהוף זכה להכרה בעקבות שער הניצחון שלו בגמר יורו 1996, הבקיע בירהוף 13 שערים ואודינזה סיימה את הליגה במקום החמישי המפתיע. עונת 1997/98 הייתה האחרונה שלבירהוף באודינזה. בעונה זו, הוכתר בירהוף כמלך השערים של הסרייה א' כאשר הבקיע 27 שערי ליגה, ואודינזה סיימה את העונה במקום השלישי. הצלחתו של בירהוף הן באודינזה והן בנבחרת גרמניה במונדיאל 1998 הקנתה לבירהוף את תואר כדורגלן השנה בגרמניה, על אף שלא שיחק בבונדסליגה. הצלחה זו אף גררה התעניינות ממועדוני פאר, ובקיץ 1998 חתם בירהוף במילאן.
העונה הראשונה של בירהוף במילאן, 1998/99, הייתה מוצלחת במיוחד, כאשר בירהוף הבקיע 20 שערי ליגה, שניים פחות ממלך השערים מרסיו אמורוזו, ואחד פחות מסגנו גבריאל בטיסטוטה. בירהוף היה חלק בלתי נפרד מזכייתה של מילאן באליפות הסרייה א', מרחק נקודה אחת מסגניתה לאציו. בעונתו השנייה במילאן, 1999/00, הבקיע בירהוף 11 שערים, ומילאן סיימה במקום השלישי. בעונת 2000/01 בירהוף הבקיע שישה שערים בלבד, בעונה חלשה מאוד של מילאן, שסיימה במקום השישי, מרחק של 26 נקודות מהאלופה רומא. בתום עונה זו, עזב בירהוף את מילאן, לאחר שהבקיע במדיה 37 שערי ליגה ב-91 הופעות. בשנת 2015 נכנס בירהוף להיכל התהילה של מילאן.
שלהי הקריירה
בקיץ 2001 עזב בירהוף את איטליה לאחר עשור, וחתם במונקו הצרפתית, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע חמישה שערים. מונקו סיימה עונה זו במקום ה-15 בליגה הצרפתית, מרחק שש נקודות מהקו האדום. בתום עונה זו, עזב בירהוף את מונקו וחזר לאיטליה, שם חתם בקייבו ורונה, העולה הטרייה לסרייה א'. בירהוף הבקיע בעונה זו שבעה שערי ליגה, וסייע לקייבו לסיים במקום השביעי המפתיע. בתום עונה זו, פרש בירהוף ממשחק פעיל, כאשר במשחקו האחרון בקריירה, הבקיע שלושער בהפסד 4-3 ליובנטוס.
קריירה בינלאומית
בירהוף ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה בפברואר 1996, במשחק ידידות מול נבחרת פורטוגל. כעבור חודש, מצא את הרשת לראשונה במדים הלאומיים, כאשר הבקיע צמד במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק, שהסתיים בתוצאה 2-0 לגרמניה. בהמשך שנה זו, זומן בירהוף לסגל גרמניה ליורו 1996, שכלל חלוצים נוספים כיורגן קלינסמן, שטפן קונץ ופרדי בוביץ'. בירהוף לא קיבל הזדמנויות רבות במהלך היורו, כאשר נכנס כמחליף חמש דקות לסיום במשחק הראשון של גרמניה בשלב הבתים, ופתח בהרכב במשחק הניצחון 3-0 על נבחרת רוסיה, אך לא שיחק כלל במשחק השלישי של שלב הבתים, ברבע הגמר ובחצי הגמר. משחק הגמר של יורו 1996 מול נבחרת צ'כיה היה שעתו הגדולה של בירהוף, כאשר נכנס כמחליף במקומו של מהמט שול בדקה ה-69, במצב של 1-0 לנבחרת צ'כיה. בירהוף הבקיע את שער השוויון כעבור ארבע עשרה דקות, והביא את המשחק להארכה. חמש דקות מפתיחת ההארכה, הבקיע בירהוף שער זהב, שמשמעותו שהמשחק הסתיים מיד, וגרמניה זכתה ביורו 1996. בירהוף היה הראשון שהבקיע שער זהב בטורניר בינלאומי, ואף יצר דיון מחודש בנושא, שכן שיטת שער הזהב נתפסה כשיטה אכזרית שאין שום אפשרות לקבוצה הסופגת להינצל מההפסד. ואמנם, כעבור מספר שנים שונה החוק.
באוגוסט 1997, במשחק מול נבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, פיגרה גרמניה בתוצאה 1-0. 20 דקות לסיום, הכניס המאמן ברטי פוגטס את בירהוף ואת תומאס הסלר כמחליפים. הסלר בישל לבירהוף שלוש פעמים תוך שבע דקות, וגרמניה ניצחה 3-1. זה היה השלושער המהיר ביותר בתולדות נבחרת גרמניה. במונדיאל 1998 בירהוף כבר היה שחקן מוכר הרבה יותר, ומקומו בהרכב היה קבוע. בירהוף הבקיע בשלב הבתים של המונדיאל את השער השני בתיקו 2-2 מול נבחרת יוגוסלביה, ואת השער הראשון בניצחון 2-0 על נבחרת איראן. בשמינית הגמר, הבקיע בירהוף שער ניצחון דרמטי בדקה ה-86 של המשחק מול נבחרת מקסיקו, לאחר שגרמניה פיגרה 1-0 ויורגן קלינסמן השווה כמה דקות קודם לכן. למרות זאת, הופעתה של גרמניה במונדיאל זה הסתיימה במפח נפש, כאשר גרמניה הפסידה 3-0 לנבחרת קרואטיה ברבע הגמר. לאחר מונדיאל 1998, ירש בירהוף את סרט הקפטן מיורגן קלינסמן שפרש מהנבחרת.
בירהוף נכלל בסגל הגרמני ליורו 2000, אך ערך בו הופעה אחת בלבד, בתיקו 1-1 מול נבחרת רומניה. גרמניה הודחה בתום שלב הבתים של הטורניר. בשנת 2001 בירהוף העביר את סרט הקפטן לאוליבר קאן. בשנת 2002 השתתף בירהוף עם גרמניה בטורניר הגדול האחרון שלו, מונדיאל 2002. בירהוף נכנס כמחליף בשני משחקים בשלב הבתים, באחד מהם הבקיע שער, בניצחון 8-0 על נבחרת ערב הסעודית. גם בשלבי הנוק אאוט בירהוף עלה שלוש פעמים מהספסל, ולא שיחק יותר מעשרים דקות באף משחק. עם זאת, בירהוף קיבל הזדמנות בגמר מונדיאל 2002 מול נבחרת ברזיל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74 במקומו של מירוסלב קלוזה, במצב של 1-0 לברזיל. ברזיל לבסוף ניצחה 2-0 וזכתה במונדיאל. משחק זה היה ה-70 והאחרון של בירהוף במדים הלאומיים, בהם הבקיע 37 שערים. לאחר פרישתו, בירהוף המשיך לעבוד בנבחרת גרמניה, בתפקידים ניהוליים בעיקר, ואף היה עוזרו של יואכים לב.
חיים אישיים
בשנת 2001, בירהוף נשא לאישה את קלרה שלנצי, דוגמנית ממינכן, שהייתה בעבר חברתו לחיים של הכדורסלן המנוח דראז'ן פטרוביץ', והייתה הנהגת בתאונה הקטלנית בה פטרוביץ' קיפח את חייו. בשנת 2007 נולדה להם בת.
בירהוף הוא נוצרי קתולי.
בירהוף מופיע במשחק פיפ"א 2014 כשחקן בקבוצת אגדות העבר.
בשנת 2015 חתם בירהוף על עצומה של עיתון הבילד הגרמני נגד הארגון האנטי-אסלאמי הגרמני PEGIDA.
תארים
עם מילאן: עם נבחרת גרמניה:
תארים אישיים:
פסטיבל אדינבורו
פסטיבל אדינבורו הוא מונח המציין אוסף של פסטיבלים שונים, המתקיימים בחודש אוגוסט ותחילת ספטמבר מדי שנה, בעיר אדינבורו שבסקוטלנד.
מלבד הפסטיבלים האלה, נערכים באדינבורו עוד פסטיבלים, רובם ייחודיים לתרבות הסקוטית ומנהגיה.
קולז' דה נוואר
קולז' דה נוואר (בצרפתית: collège de Navarre) נוסד ב 1304 בפריז על ידי ז'אן הראשונה, מלכת נווארה אשתו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
היסטוריה
ז'אן הורישה את ביתה בפריז להקמת מוסד חינוך לתלמידים עניים שבאו מממלכת נווארה, ארץ הולדתה. עם מותה ב-1305 החליטו מנהלי עיזבונה למכור את הבית ולבנות מבנה חדש ברובע הלטיני. אבן הפינה הונחה ב-1309. הכניסה הייתה פתוחה לכל צרפתי עני, ללא הבדל גיל או מוצא משפחתי, שהתעתד ללמוד דקדוק, לוגיקה או תאולוגיה (אך לא רפואה או משפטים).
לאחר סגירתו בתקופת המהפכה הצרפתית עבר למבניו ב-1804 האקול פוליטקניק, שנפתח אך עשר שנים קודם לכן. במהלך המאה ה-19 נהרסו המבנים שהרכיבו אותו בזה אחר זה.
Ray of Light (שיר)
Ray of Light (בעברית: קרן אור) הוא סינגל של הזמרת מדונה אשר יצא לאור כסינגל השני ב-27 באפריל 1998, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ומאבריק רקורדס, מתוך אלבום הנושא את אותו השם. בנוסף השיר הופיע גם באלבומי האוסף, GHV2 ו-Celebration.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, השני במצעד הסינגלים הבריטי, והראשון במצעד שבסקוטלנד.
רקע וכתיבה
הוא נכתב על ידי מדונה, ויליאם אורביט, קלייב מלדון, דייב קרטיס וכריסטין ליץ' והופק על ידי מדונה ואורביט. השיר מבוסס על השיר "Sepheryn" של צמד זמרי הפולק קרטיס מלדון. השיר הוא שיר מסוג מוזיקה אלקטרונית ודאנס אשר משלב בתוכו גם השפעות של טכנו, טראנס, יורו-דאנס ודיסקו. מבחינת לירית הנושא של השיר הוא חופש.
ביקורות והצלחה
השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה על קולה הידידותי של הזמרת, המוזיקה האלקטרונית והמילים "החמימות" שלו. השיר זכה בשני פרסי גראמי בקטגוריות: "הקליפ הקצר הטוב ביותר" ו"הקלטת הדאנס הטובה ביותר" ואף היה מועמד לפרס נוסף בקטגוריית "תקליט השנה".
השיר הגיע למקום ה-5 בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס. בנוסף הוא גם זכה להצלחה רבה באירופה כאשר הגיע לחמישייה הפותחת בקנדה, פינלנד, איטליה והממלכה המאוחדת, והגיע למקום הראשון בסקוטלנד ובספרד.
וידאו קליפ וקידום
הקלפי לשיר בוים על ידי ג'ונאס אקרלונד והוא מציג סצינות מעירם שונות בעולם תוך כדי שמדונה שרה את השיר. הקליפ זכה לביקורות חיוביות רבות ואף זכה בפרס גראמי ובנוסף זכה ב-5 פרסי הווידאו קליפים של MTV. (בין הקטגוריות שזכה: "הקליפ הנשי הטוב ביותר")
קסטלום בליסימום
קסטלום בליסימום (לטינית: Castellum Beleismum) הוא מגדל צלבני קטן הבנוי על גבעה החולשת על כביש 60, בין ג'נין לשכם, בשיפולי תל דותן. שרידי המבצר נמצאים בסביבות העיר יבלעם המקראית, ושמו הערבי של האתר: חירבת בלעמה. מן המבצר הצלבני נשארו שרידים של מגדל בן שתי קומות, קיר שגובהו כ-8 מטר במרכז מתחם מרובע ששרידי חדרים וקמרונות נשמרו בצדדיו. מנהרה מקורה שאורכה 30 מטר, רוחבה 3 מטר וגובהה 4.2 מטר, מובילה מהמגדל אל מפעל מים שראשיתו בתקופה הכנענית אשר סיפק מים ליישוב קדום ממעיין, ששמו הערבי: "עין אל סינג'יב". על פי מקורות צלבניים, המגדל עמד על תלו בשנת 1156 ועבר לרשות המסדר ההוספיטלרי בשנת 1187.
יחסי אינדונזיה–סורינאם
יחסי אינדונזיה–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה ורפובליקת סורינאם. לשתי המדינות יחסים מיוחדים, המבוססים על היסטוריה משותפת כמושבות לשעבר של האימפריה ההולנדית. מספר גדול של ג'אווניסים היגרו לסורינאם בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, במטרה לעבוד במטעים במדינה.
לאינדונזיה שגרירות בפרמריבו ולסורינאם שגרירות בג'קרטה. שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי ובפורום לשיתוף פעולה של מזרח אסיה ואמריקה הלטינית.
היסטוריה
ראשית הקשרים בין אינדונזיה וסורינאם נמצאת בהגירת אינדונזים (בעיקר ג'אווניסים) לסורינאם במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19. על מנת לענות על הצורך בעובדים במושבותיה של הולנד, החלה הולנד לשלוח מספרים גדולים של ג'אווניסים לסורינאם במטרה שיעבדו בעיקר בחקלאות. כיום, כ-70,000 אזרחים, 15% מהאוכלוסייה של סורינאם הם ג'אווניסים, וכמה מהשרים בממשלה הם ג'אווניסים.
היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדים בין שתי המדינות הוקמו רשמית ב-1975, אם כי כבר ב-1964 הייתה קונסוליה אינדונזית כללית בפרמריבו.
מייקל דורן
מייקל דורן (באנגלית: Michael Dorn; נולד ב-9 בדצמבר 1952) הוא שחקן אמריקאי ואמן קול, המוכר בעיקר בשל תפקידו כקלינגון וורף בסדרות ובסרטי "מסע בין כוכבים".
ילדותו
דורן נולד בלולינג, טקסס, בנם של אליי לי ופנטרס דורן ג'וניור. הוא גדל בפסדינה, קליפורניה, למד הפקת רדיו וטלוויזיה במכללה העירונית בפסדינה. לאחר מכן המשיך לקריירה במוזיקה כשחקן עם מספר הרכבי להקות מוזיקת רוק שונים.
דורן הופיע לראשונה ב"רוקי" (1976) כשומר ראשו של אפולו קריד. הוא הופיע כאורח בתוכנית הטלוויזיה "W.E.B" בשנת 1978. מפיק התוכנית התרשם מהעבודה שלו, והציג אותו בפני סוכן שהציג אותו בפני המורה למשחק צ'ארלס קונרד, אצלו למד משחק במשך שישה חודשים. לאחר מכן הוא קיבל תפקיד קבוע ב"CHiPs" (סדרת טלוויזיה).
מסע בין כוכבים
תפקידו המפורסם ביותר של דורן הוא גילומו של וורף - קצין צי הכוכבים הקלינגוני (תחילה בדרגת לוטננט זוטר; מאוחר יותר - בדרגות לוטננט ולוטננט-קומנדר) - בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ו"מסע בין כוכבים: פיקארד". דורן אמר כי קיבל את התפקיד כי בעת הראיון הוא לא חייך, לא דיבר ולא ישב, אלא רק עמד בפינה בתנוחה נוקשה, כמו לוחם קלינגוני סטריאוטיפי. כאשר נקרא, הוא צעד אל תוך החדר, הזעיף את פניו, ולחץ את ידו של המראיין בחוזקה. לאחר הקריאה, הוא הודה בזעף לבמאי, ויצא. הוא מייחס לקריאה זו, בדמותו של לוחם קלינגוני, את קבלת התפקיד.
דורן הופיע על מסך בפרקי ובסרטי "מסע בין כוכבים" יותר מאשר כל דמות אחרת: נכון ל-2022 הוא הופיע ב-175 פרקים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" (החמיץ שלושה פרקים בלבד); 102 פרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (החמיץ ארבעה פרקים בלבד, במהלך העונות בהן השתתף בסדרה); כמו כן הופיע בחמישה מסרטי "מסע בין כוכבים", וכך סך הופעותיו כוורף מגיע ל-281. קולם מיני הוא השחקן היחיד הנוסף שהשתתף בלמעלה מ-200 פרקים - עם 216 פרקים; למאז'ל בארט היו 233 הופעות במסע בין כוכבים, אולם הופעות רבות מתוך אלו הן בקול בלבד.
עבודות נוספות
דורן הופיע במשחקי וידאו שונים, לרבות: "Emperor: Battle for Dune", משחק המבוסס באופן רופף על ספרי "חולית" מאת פרנק הרברט, כדוכס של בית אטריאידס; כד"ר ג'ון ב"Gabriel Knight: Sins of the Fathers"; כסוכן מיוחד פרנק הוריגאן והשריף המוטנטי מרקוס ב"Fallout 2"; כמארו ב"Saints Row 2"; כמפקד ספינת חלל דאנה ב"Mission Critical"; כגאטאטוג אובנק ב"Mass Effect 2". מאוחר יותר, דורן חזר לגלם ב"Fallout: New Vegas" את תפקידו של מרקוס. בשנת 1996 הוא קריין את המשחק "Vikings, Strategy of Ultimate Conquest!".
הוא דיבב את דמותו של נבל העל בן אלמוות קרול הנצחי ב"באטמן: האמיצים והנועזים". את קומנדר דורן ב"Strange Frame: Love & Sax", ואת דמותו של גורק ודמויות משנה נוספות ב"Adventure Time". הופיע בתפקיד אורח חוזר בסדרת הטלוויזיה "קאסל", שבה גילם ד"ר קארבר בורק, התרפיסט של בלשית משטרת ניו יורק קייט בקט. בשנת 2019 דיבב בסרט האנימציה מבית DC קומיקס, "וונדר וומן: שושלת דם".
דורן השתתף כ"Future Guy" בפרסומות לדודג' דארט.
חייו הפרטיים
דורן נהנה מטיסה, דבר שהוא לא היה רשאי לעשות בזמן "הדור הבא", אבל היה מסוגל לעשות לאחר שהצטרף לקאסט של "חלל עמוק 9". הוא טס ב"Thunderbirds", כמו גם בבלו אנג'לס. בבעלותו של דורן מספר מטוסים, לרבות F-86 סייבר, T-33 Shooting Star, וכיום - בבעלותו North American Sabreliner. אל ה-T-33 התייחסו לעיתים קרובות כאל "ספינת החלל שלו". כמו כן, דורן חבר במספר ארגונים, בהם הקן למורשת חיל האוויר, ארגון שבו הוא אף חבר במועצה המייעצת. דורן העניק ראיונות לפרק "Private Jets" במסגרת "Modern Marvels" של ערוץ ההיסטוריה. כמו כן, הוא מעריץ של "סאות' פארק" בהפקת קומדי סנטרל, והודה בראיון שהיה רוצה שיבקשו ממנו לדבב את עצמו בפרק "Fun with Veal", בו הופיעה דמותו. דורן הוא טבעוני הוא חבר ב-AOPA - איגוד בעלי מטוסים וטייסים.
מדינות פלאו
הרפובליקה של פלאו (מאוית גם בֵּלאו) היא מדינת איים באוקיינוס השקט, הממוקמת כ-500 קילומטר מזרחית לפיליפינים. הרפובליקה קיבלה את עצמאותה ב-1994 מארצות הברית, והיא אחת המדינות הצעירות והקטנות ביותר בעולם.
מבחינה מנהלתית פלאו מחולקת ל-16 מדינות (states).
גנום (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פסגת ריצ'רדסון (אנטארקטיקה)
פסגת ריצ'רדסון (באנגלית: Richardson Peak) היא פסגה בהרי טינדול, בחצי האי ארוסמית', בחוף לובה, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 600 מטרים מעל פני הים; והיא ההר ה-4,915 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת לגדתו מזרחית של קרחון ואלו.
גילוי הפסגה
הפסגה התגלתה בעת שצולמה מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1957.
האזור נחקר על ידי גאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1980–1981.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמה של הילדה ריצ'רדסון (Hilda Richardson), שהייתה מזכירת האגודה הגאולוגית הבריטית בין השנים 1953–1962, והמזכ"לית של האגודה הגאולוגית הבינלאומית החל משנת 1962.
צנון
הצנון (או צנון הגינה; שם מדעי: Raphanus sativus) הוא ירק ממשפחת המצליבים.
מאפיינים
החלק האכיל הפופולרי ביותר של הצנון הוא האשרוש שהוא החלק דמוי הלפת הגדל מתחת לאדמה, אך כל הצמח אכיל וחלקו העליון יכול לשמש כירק עלה. קליפתו של הצנון יכולה להיות בצבעים רבים. הצנון הידוע ביותר הוא עגול ואדום. סוגים אחרים קיימים בצבע ורוד, ורוד- סגלגל, לבן ואפור-שחור. קיים גם מין גדול וצהוב בעל טעם לימוני מעודן. הצנון המזרח אסיאתי הלבן הענק מכונה צנון סיני או דאיקון (daikon). זהו תבלין חלש המכונה בדרך כלל צנון דאיקון (daikon radish). המין הנפוץ ביותר של הצנון הוא הצנון דמוי הגזר, אורכו 20 עד 35 סנטימטרים וקוטרו 5 עד 10 סנטימטרים.
פקעת הצנון נאכלת בדרך כלל לא מבושלת, אך מינים קשים יותר מבושלים. לבשר הצנון הטרי מרקם פריך וטעם חריף ומפולפל. "עוקצו" של הטעם נעלם כאשר מקלפים את הקליפה האדומה.
גודלם של מיני הצנון שונה. חלק מהם מגיעים למשקל של מעל קילוגרם. הצנון הוא ירק פופולרי לגינות ירק ביתיות, היות שהוא קל למדי לגידול, ומגיע לבשלות מהר. מיני צנון רבים בשלים 30 יום בלבד לאחר שנזרעו.
הצנון גדל באופן הטוב ביותר באדמה חומצתית עד רגילה, וזקוק לשמש וללחות. עונת השתילה הטובה ביותר היא מתחילת ועד סוף האביב, ועונת ה"קציר" הטובה ביותר היא מסוף הקיץ ועד תחילת הסתיו. הזרעים צריכים להשתל בעומק של סנטימטר אחד. אמוניום גופרתי הוא דשן יעיל. מכל מקום רמת החומציות באדמה צריכה להיבדק לפני שתילת הצנון כיוון שהוא רגיש לרמות חומציות שונות.
הירק קרוי על שום טעמו הֶחריף: בערבית, "צֻנַאן" (صنان) פירושה סירחון.
בהלכה, צנון מהווה דוגמה לדבר חריף.
זנים
בדרך כלל, צנונים יכולים להסתווג לשני זנים ראשיים: קיץ וסתיו. הצנונים מגיעים בצורות, צבעים וגדלים רבים ושונים, כגן צנון שחור, צנון צבעוני וצנון ארוך היכול להגיע לאורך גדול מאורכו של גזר לבן.
קבוע קפלר-באוקמפ
בגאומטריה, קבוע קפלר-באוקמפ או קבוע המצולעים החסומים, הוא קבוע מתמטי שמוגדר להיות הגבול של הרדיוס בסדרה הבאה: נבנה מעגל עם רדיוס 1, נחסום בתוכו משולש שווה-צלעות, שנחסום בתוכו מעגל, שנחסום בתוכו ריבוע שנחסום בתוכו מעגל, וכך הלאה, שכול המצולעים הם  מצולעים משוכללים. הגבול מוגדר להיות:
קבוע המצולעים החוסמים
קבוע המצולעים החוסמים הוא קבוע שמוגדר להיות ההפך בבנייתו של קבוע קפלר באוקמפ, בצורה שבה מתחילים עם מעגל בעל רדיוס 1, וחוסמים אותו במשולש שווה-צלעות, שאותו חוסמים במעגל, שאותו חוסמים בריבוע וכך הלאה, כל שכול המצולעים הם מצולעים משוכללים. קבוע זה מוגדר להיות אחד חלקי קבוע קפלר-באוקמפ, והגבול הוא:
עין נון
עין נון הוא מעיין הנובע בשטח המושבה מגדל בבקעת גינוסר.
מי המעיין נקווים בבריכה העליונה העגולה שעומקה כ-60 ס"מ ואין בה כמעט אבנים. בבריכה גדלים צמחי מים ואצות חוטיות. משם הם זורמים לבריכה התחתונה, בריכה גדולה יותר, מלבנית ורדודה שבקרקעיתה אבנים ושמקבלת מים גם מ־3 נביעות קטנות. לצידה צומחים עצי אקליפטוסים גדולים ודקלי וושינגטוניה גבוהים. המים נקיים וממשיכים לזרום בנחל נון שנשפך לכנרת.
למעיין מוליכה דרך כורכר משולטת ומסומנת בסימון שביל ישראל. היא יוצאת מכביש 90 במרכז המושבה ומגיעה למעיין כעבור כ-500 מטר.
שם המעיין
בארמית נון הוא דג. שם המעיין משמר את השם "מגדל נוניא" (בארמית: מגדל הדגים) שהיה אחד משמותיה של מגדל העתיקה הסמוכה.
שמירה על המעיין
ב־2011 נוקה אזור המעיין, סודרו אבני שפה סביב הבריכה, והמקום הפך לאתר בילוי ושכשוך במימי הבריכה הרדודה. בקיץ 2017 יבש המעיין כמעט לחלוטין ונגרם נזק אקולוגי חמור לדגים ולבעלי החיים במקום. ב־2018 החל שיקום ופיתוח סביבת המעיין בעלות 3 מיליון שקלים, וביולי 2019 הסתיים שיקום המעיין. תושבי מגדל מתנדבים לשמור על המעיין ולנקותו, ופועלים לכך שהכניסה אליו תהיה בחינם.
מרטין לנדאו
מרטין לנדאו (באנגלית: Martin Landau; 20 ביוני 1928 – 15 ביולי 2017) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקני. לנדאו ידוע בזכות תפקידיו כשחקן אופי על מסך הקולנוע. בזכות אחד מהם, תפקידו של בלה לוגוסי בסרט "אד ווד", הוא זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1994. כן ידוע לנדאו בזכות השתתפותו בסדרות טלוויזיה אהובות בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים: תפקידו הבולט על מסך הטלוויזיה היה תפקיד הסוכן החשאי רולין האנד, בסדרה "משימה בלתי אפשרית".
קריירה
לנדאו נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה יהודית. אביו, מוריס לנדאו היה מכונאי יליד אוסטריה. בגיל 17 החל לעבוד כמאייר עבור העיתון "ניו יורק דיילי ניוז", אך החליט לנסות לפתח קריירה כשחקן. הוא החל ללמוד ב"סטודיו השחקנים" המפורסם, בהדרכת לי סטרסברג באותה הכיתה בה למד סטיב מקווין, וב-1957 שיחק את תפקיד הבכורה שלו על במות ברודוויי במחזה "אמצע הלילה". במקביל, בעידוד מורו סטרסברג, לימד משחק, ובין תלמידיו באותה התקופה ג'ק ניקולסון ואנג'ליקה יוסטון. באותה תקופה הופיע אף בטלוויזיה בתפקידים קטנים בסדרות כ"מאווריק" ו"רואוהייד".
בשנת 1959 הופיע בתפקיד ראשון על במת הקולנוע בסרט המלחמה "גבעת הדמים", בכיכובו של גרגורי פק, המתאר קבוצת חיילים אמריקנים במלחמת קוריאה, אך תשומת לב של ממש קיבל מאוחר יותר באותה השנה כאשר הופיע בסרטו של אלפרד היצ'קוק מזימות בינלאומיות. על אף הופעתם בסרט של כוכבים גדולים כקרי גראנט וג'יימס מייסון, משכה הופעתו של לנדאו את תשומת הלב. לנדאו שיחק את "ליאונרד", איש הביצוע השטני של הנבל בעל הגינונים הבריטים ואנדאם, אותו שיחק מייסון. בסצנה הזכורה ביותר מן הסרט, מחליק גראנט, הגיבור, ונאחז בצוק, בעת שהוא מטפס על ראשי הנשיאים בהר ראשמור. לנדאו דורך על אצבעותיו על מנת שייפול, מחייך חיוך שטני, ואז נורה למוות מאחור.
על אף הצלחה זו, ועל אף שנבחר להופיע בסרטים כ"קלאופטרה" (1963) לצידם של אליזבת' טיילור וריצ'רד ברטון, לא הצליח לנדאו להפוך לכוכב קולנוע מן המעלה הראשונה, ופנה להופעות בטלוויזיה. בתחילה דחה את תפקיד ספוק בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים", אך בשנת 1966 התקבל לתפקיד אומן התחפושות "רולין האנד" בסדרה "משימה בלתי אפשרית", בה ככבה בתפקיד "סינמון" אשתו, השחקנית ברברה ביין. הופעתו, שנועדה להיות בתחילה חד פעמית, כבשה את קהל צופי הסדרה, והוא המשיך להופיע בה באופן קבוע והפך לכוכב הסדרה. הוא שיחק בסדרה באופן קבוע בעונתה השנייה והשלישית, תוך כדי שהוא גורף מועמדויות לפרס אמי על שתי העונות, ופרס גלובוס הזהב על העונה השלישית, ולאחר מכן עזב את הסדרה ביחד עם ביין, כפי הנראה בשל סכסוך על שכרם. ב-1966 שיחק במערבון "נבדה סמית' לצידו של סטיב מקווין.
באמצע שנות השבעים הופיע לנדאו לצידה של ביין בסדרת המדע הבדיוני "חלל: 1999". הסדרה, הנחשבת כיום לסדרת "קאלט", לא זכתה לשבחי הביקורת וירדה לאחר שתי עונות.
לאחר כישלון הסדרה הופיע לנדאו בתפקידים שונים, בסרטים ברמות שונות הן בקולנוע והן בטלוויזיה. הופעתו לצידה של ביין בסרט הטלוויזיה "ההארלם גלובטרוטרס על האי של גיליגן" נחשבת לנקודת שפל בקריירה שלהם.
בסוף שנות השמונים שב ודרך כוכבו של לנדאו, וההכרה בכישרונו הביאה לקבלת תפקידים על מסך הקולנוע. הבמאי פרנסיס פורד קופולה העניק לו תפקיד חשוב בסרטו "טאקר: האיש והחלום" (1988), תפקיד שבגינו קיבל את מועמדותו הראשונה לפרס האוסקר כמו גם את פרס גלובוס הזהב. מועמדות נוספת לאוסקר התקבלה לאחר ששיחק את רופא העיניים היהודי, יהודה רוזנטל, המתייסר בשל שהזמין את רצח אהובתו (אותה גילמה תלמידתו, אנג'ליקה יוסטון), בסרט "פשעים ועבירות קלות" (1989). בגילום דמות זו הצליח לנדאו להגיע לעומק פסיכולוגי במשחקו, באופן מנוגד לתדמיתו כשחקן של מבטאים ותחפושות בימי "משימה בלתי אפשרית". בשנת 1990 שיחק בדרמה הרומנטית "צבע הערב" לצד אלן בורסטין.
בשנת 1994 זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה על תפקידו כבלה לוגוזי, שחקן סרטי האימה המזדקן והמכור לסמים, המופיע בסרטו של במאי הטראש אד ווד (בגילומו של ג'וני דפ), בסרטו של טים ברטון "אד ווד". על תפקידו זה זכה לנדאו גם בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס גלובוס הזהב, ובפרס סאטורן, כמו גם בפרסים שונים נוספים מטעם אגודות מבקרים.
לאחר הצלחותיו אלו המשיך לנדאו להופיע בסרטים שונים, במגוון של תפקידים הנעים בין הדרמטי לקומי. בין היתר שיחק את ד"ר קורצווייל המסתורי, בסרט תיקים באפלה (1998), או את אביו החורג של מתיו מקונוהיי, שחייו משודרים לעולם בשידור חי בסרט "החיים בשידור חי" (EDTV) (1999), כן הופיע בקומדיה "מג'סטיק" לצידו של ג'ים קארי בשנת 2002, ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגון הסדרה " ללא עקבות". בשנת 2002 העניק את קולו לקריינות סרטם של הבמאים הישראלים אמיר מן ודנה ינקלוביץ' מן "שאנגחאי גטו" המתעד את החיים בגטו שאנגחאי. ב-2003 שיחק בסרט "להתעורר" לצד גייל הרולד. בשנת 2008 גילם את הפוליטיקאי הקנדי צ'ארלס טמפלטון בסרט הביוגרפי "בילי: השנים המוקדמות" אודות חיו של בילי גרהאם. בשנת 2009 דיבב את 2 בסרט ההנפשה 9 ובשנת 2012 דיבב את מר רזיקרוסקי בסרט ההנפשה פרנקנוויני. אלו היו שני סרטי ההנפשה היחידים בהם לקח חלק.
בשנת 2015 הופיע בסרט הדרמה של אטום אגויאן "אני זוכר" לצד כריסטופר פלאמר.
חייו הפרטיים
לנדאו היה נשוי לברברה ביין בין 1957 עד לגירושיהם בשנת 1993. לזוג שתי בנות, סוזן וג'ולייט. ג'ולייט היא שחקנית בזכות עצמה, שיחקה לצד אביה בסרט "אד ווד" וידועה בזכות תפקידה כדרוסילה בסדרות הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים" ו"אנג'ל".
עילה למלחמה
עִלָּה למלחמה (בלטינית: Casus belli; המונח קָזוּס בֵּלִי משמש גם בעברית) הוא אירוע (מעשה של מדינה או אזרח שלה) אשר גורם למדינה אחרת להכריז מלחמה על אותה מדינה, או משמש להצדקת הכרזת מלחמה כזו. אירוע כזה בדרך כלל מוגדר במפורש כעילה למלחמה, מראש או בדיעבד, בעיקר כלפי פנים.
הגדרת העילה למלחמה אינה אובייקטיבית. לפעמים המדינה המותקפת, (שחוללה את ה"התגרות"), ואף אומות אחרות, טוענות כי לא הייתה עילה למלחמה והמדינה התוקפת רק חיפשה תירוץ כדי לצאת למלחמה. תוצאות המלחמה יכולות לקבוע איזו גרסה תתקבל ("ההיסטוריה נכתבת על ידי המנצחים").
אחת העילות לפתיחה במלחמה היא מצור, למשל, על ידי סגירת נתיבי השיט. דוגמה לכך היא סגירת מצרי טיראן על ידי מצרים למעבר כלי שיט לישראל, ערב מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים.
לא בכל המלחמות ניתן לזהות עילת מלחמה מובהקת. מלחמות מסוימות מתחוללות כתוצאה משרשרת של פעולות הדדיות המסלימה בהדרגה עד לכדי מלחמה. כך למשל מלחמת הכדורגל בין הונדורס לאל סלוודור פרצה ללא עילה למלחמה, אלא עקב התדרדרות מעשי אלימות במהלך משחק כדורגל, לאחר מערכת יחסים הדדית עכורה ומתוחה בין שתי המדינות.
מקור הביטוי
מקורו של הביטוי "קאזוס בלי", "עילה למלחמה", הוא בשפה הלטינית. ביטוי זה מופיע כבר ברשימות מתקופת רומא העתיקה של אחד ממצביאי יוליוס קיסר מהמאה הראשונה לפנה"ס.
הביטוי מתאר במקור חלק בהכרזת מלחמה רשמית, בה הייתה מציינת המדינה המכריזה את סיבותיה להכרזת המלחמה, כמו גם את מטרותיה וצעדים אפשריים שיכולים להינקט על מנת למנוע את המלחמה. בתוך כך, שאפה המדינה להראות כי היא יוצאת למלחמה כמוצא אחרון וכי סיבותיה מוצדקות.
אוסקה
אוסקה (ביפנית: 大阪市, Ōsaka-shi) היא העיר השלישית בגודלה ביפן ובירת מחוז אוסקה בחבל קנסאי שעל האי הונשו. נכון ל-1 ביולי 2021 העיר מונה מעל 2.7 מיליון איש. אוכלוסיית היוממות של העיר היא השנייה בגודלה ביפן, אחרי טוקיו. העיר ממוקמת בחבל הארץ קנסאי שבהונשו, על גדת נהר היודו באזור מפרץ אוסקה. אוסקה היא הבירה הכלכלית וההיסטורית של יפן ומרכז פיננסי חשוב עד היום. באוסקה נמצאת בורסת אוסקה ובה פועלים תאגידי אלקטרוניקה גדולים בהם פנסוניק ושארפ. נקודות ציון משמעותיות בעיר הן טירת אוסקה.
היסטוריה
האזור בו נמצאת העיר אוסקה נקרא בעבר נאניווה (Naniwa). הקיסר קוֹטוֹקוּ הפך את האזור לבירתו וכינה אותו Naniwa-no-miya שפירושו 'בירת נאניווה'. לא ברור מתי שונה שמה של העיר מנאניווה לאוסקה, אך השימוש הראשון הידוע בשם אוסקה היה בשנת 1496. מאז ומתמיד היה האזור קישור מרכזי בין הים ליבשה, בין יאמטו (שהיום נקראת נארה) ובין סין וקוריאה.
החל במאה השלישית הופיעו ביפן תלי קבורה גדולים, הקרויים קופון. הגדול שבתילים אלה מצוי באזור אוסקה ומיוחס לקיסר נינטוקו, שלפי המסורת מלך במאה הרביעית. דרומית ממרכז אוסקה נמצאים קברי מוזו שבסאקאי.
על פי רישומים היסטוריים, היפנים תושבי יָאמוֹטוֹ הגיעו לאזור לראשונה בשנת 663. הם נתקלו בהתנגדות מצד התושבים המקומיים ונלחמו בהם במשך 5 שנים שבסיומן הכתירו את הקיסר שלהם. נאניווה נוסדה בשנת 683 על ידי הקיסר תֶמוּ. הנסיך שוטוקו בנה בה את מקדש שיטנוג'י ("מקדש לאלים של ארבע רוחות השמים").
במאות השביעית והשמינית נאניווה שימשה כמקום הנופש של קיסרי יפן וכעיר נמל מרכזית. עם המעבר של בית המשפט הקיסרי למחוזות אחרים, חדלה נאניווה לשמש כעיר הבירה בשנת 745 אך המשיכה לשמש כנמל חשוב, עד לשקיעתה במאה ה-15.
בשנת 1496 מייסדי השין-בודהיזם החליטו להקים את מקדשם המרכזי על חורבות ארמון נאניווה. הדבר הביא להתנגדות מצד המצביא אודה נובונאגה, שבשנת 1570 החל במצור על המקדש. מצור זה נמשך 10 שנים ובסופו נכנעו הנזירים, המקדש נחרב ובמקומו הוקם 'מבצר אוסקה' עבור השליט הפיאודלי טויוטומי הידיושי. בשנת 1615 האשים אייאסו טוקוגאווה את הידיורי, בנו של הידיושי, בקשירת קשר נגדו ושלח צבא של 200,000 חיילים לכבוש את מבצר אוסקה, שמספר מגיניו הגיע ל-100,000. אחרי מצור של חודש ימים נפל המבצר והועלה באש.
במשך זמן רב אוסקה הייתה מרכז מסחרי חשוב ביפן כשאחוז גדול מהאוכלוסייה השתייך למעמד הסוחרים. במהלך תקופת אדו, אוסקה הפכה לאחת מארבע הערים הגדולות ביפן והשיבה לעצמה את מעמדה כעיר נמל חשובה וגדולה. מעמדה של אוסקה כעיר הוכרז ב-1 בספטמבר 1956 על ידי חוק ממשלתי.
בשנת 1970 התקיימה בעיר התערוכה העולמית אקספו 70', התערוכה העולמית הראשונה שהתקיימה ביבשת אסיה ומן הגדולות בהיסטוריה. 77 מדינות הציגו בתערוכה וביקרו בה 64,218,770 מבקרים.
נכון לשנת 2007, העיר אוסקה מונה 2,636,257 תושבים וצפיפותה 11,869 לכל קמ"ר. תושבי אוסקה מדברים בניב המכונה אוסקה-בֶּן, המאופיין בעיקר על ידי השימוש בסיומת הֶן במקום נַאִי עבור שלילת פעלים. על פי ההערכות, ישנם כ-118,000 תושבים זרים בעיר אוסקה. 91,500 התושבים הקוריאנים מרוכזים בעיקר באזור אִיקוּנוֹ.
גאוגרפיה ואקלים
העיר ממוקמת בחבל הארץ קנסאי שבהונשו, על גדת נהר היודו באזור מפרץ אוסקה.
את מרכז אוסקה ניתן לחלק לעיר התחתית ולעיר העילית, הידועים כקיטה (北, צפון) ומינאמי (南, דרום). בקיטה נמצא אזור אומדה והשכונות הסובבות אותו, ובו נמצאים עסקים רבים וכן תחנת אוסקה. בקיטה ובנקנושימה הסמוכה נמצאים מרבים גורדי השחקים. ב-2014 נחנך גורד השחקים אבנו הארוקס שהוא הגבוה ביפן ומתנשא לגובה של 300 מטר. במינאמי נמצאים אזורי המסחר של נאמבה ושינסאיבשי וכן שכונת דוטונבורי.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי של אוסקה משמש בעיקר כנמל תעופה לטיסות פנים וטיסות מטען בינלאומיות. לעומתו משמש נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי לטיסות הבינלאומיות של העיר וכן של אזור מפרץ אוסקה.
נועז בר ניר
נועז בר ניר (נולד ב-27 באפריל 1964) הוא איש ציבור שכיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית. כיהן בתפקידים אחדים בשירות המדינה, ובהם מנכ"ל משרד התיירות.
נשיא הרשות הפלסטינית
נשיא הרשות הפלסטינית המכונה בעברית גם יושב ראש הרשות הפלסטינית או ראש הרשות הפלסטינית (בערבית: رئيس السلطة الوطنية الفلسطينية או الرئيس الفلسطيني) הוא בעל התפקיד הבכיר ביותר במנגנון הרשות הפלסטינית והוא זוכה למעמד של ראש מדינה. עד כה כיהנו בתפקיד שני אנשים: יאסר ערפאת מיום הקמת הרשות הפלסטינית ועד מותו, ומחמוד עבאס (אבו מאזן) מה-15 בינואר 2005. רוחי פתוח שימש נשיא זמני בפרק הזמן שבין מותו של ערפאת למינויו של עבאס.
נועז בר ניר
ביוגרפיה
נועז בר ניר נולד בירושלים בשנת 1964. מתגורר כיום ביישוב הר אדר.
נשיא הרשות הפלסטינית
הרשות הפלסטינית בנויה לפי שיטת המשטר הנשיאותי, כך שבידי נשיא הרשות מרוכזות סמכויות ביצועיות רבות, בפרט בתחום ניהול מנגנוני הביטחון וקשרי החוץ של הרשות. בלחץ ארצות הברית והאיחוד האירופי מונה ב-19 במרץ 2003 ראש ממשלה לרשות הפלסטינית במטרה לצמצם את סמכויות הנשיא דאז יאסר ערפאת, ולהעביר חלק מהן למחמוד עבאס (כיום נשיא הרשות). חוקת הרשות הנוכחית קובעת כי נשיא הרשות ממנה לעצמו ראש ממשלה מתוך המועצה המחוקקת הפלסטינית כדי שיסייע לו בניהול הרשות.
נועז בר ניר
ביוגרפיה
בשנת 1990 קיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1993 קיבל תואר שני במינהל עסקים בהתמחות ראשית במימון והתמחות משנית במחשבים ומערכות מידע באוניברסיטה העברית. בין השנים 1994–1996 למד חשבונאות באוניברסיטה העברית.
נשיא הרשות הפלסטינית
היסטוריה
בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו ומספר הסכמים נוספים, החל מספטמבר 1993, בין ישראל לאש"ף הוקמה הרשות הפלסטינית והוסכם כי עד לבחירות שיערכו במועד מאוחר יותר, יאסר ערפאת מנהיג אש"ף, יעמוד בראש הרשות. בכך הפך יאסר ערפאת ליושב ראש הראשון של הרשות הפלסטינית ושלטונו אושר בבחירות שהתקיימו ב־20 בינואר 1996 בגדה המערבית וברצועת עזה. הבחירות הבאות שהיו אמורות להתקיים נדחו מספר פעמים, וערפאת נשאר בתפקיד עד מותו ב־11 בנובמבר 2004.
נועז בר ניר
ביוגרפיה
בשנים 1989–1990 עבד בבנק ישראל, ובתפקידו האחרון שם עבד ככלכלן ביחידה הכלכלית במחלקת מטבע חוץ. בשנים 1991–1995 עבד במשרד האוצר, ובתפקידו האחרון שם היה רכז צוות בריאות באגף התקציבים.
נשיא הרשות הפלסטינית
היסטוריה
מותו של ערפאת הביא לעריכת בחירות חדשות לנשיאות הרשות. עד לעריכת הבחירות שימש רוחי פתוח, יושב-ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית, כנשיא זמני למשך 60 יום, אולם הוא לא הפעיל את רוב הסמכויות שהופקדו בידיו. הבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית התקיימו ב-9 בינואר 2005 בהם נבחר מחמוד עבאס. למרות שבאופן רשמי הסתיימה כהונתו של עבאס בינואר 2009 על פי חמאס או בינואר 2010 על פי אש"ף הרי שהוא ממשיך לכהן כנשיא עד היום עקב הסכסוך בין חמאס לפת"ח המונע קיומן של הבחירות.
נועז בר ניר
ביוגרפיה
ב-1996 מונה לראש אגף תקציבים בשירותי בריאות כללית, ובשנת 2002 מונה לסמנכ"ל כספים בשירותי בריאות כללית. היה דירקטור בדקלה חברה לביטוח, ש.ל.ה, מכון מור למידע רפואי, מור יישומים מחקרים, כללית הנדסה רפואית, המכון לבריאות העובד ומגן דוד אדום. היה חבר ועדת השקעות של כלל גמל ופיננסים.
ב-1 ביוני 2009 החל לכהן כמנכ"ל משרד התיירות, בעת שסטס מיסז'ניקוב היה שר התיירות, וכיהן בתפקיד זה עד 2012.
נשיא הרשות הפלסטינית
רשימת נושאי תפקידים
להלן רשימה של נשיאי הרשות הפלסטינית:
נועז בר ניר
ביוגרפיה
באפריל 2015 מונה למנכ"ל התאחדות המלונות בישראל. ביוני 2017 החל לכהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית. ביולי 2018 הודיע על פרישתו מתפקידו.
פסטל (מאפה)
פַּסְטֵל (בספרדית: Pasteles; בפורטוגזית: Pastéis) הוא מאפה מטוגן וממולא, הנפוץ בעיקר במדינות דרום אמריקה ואסיה. הפסטל עשוי ממעטפת בצק דקה הממולאת בבשר טחון, קטופירי, עוף או חסילונים ומטוגן בטיגון עמוק ומזכיר בטעמו את מאפה הסמוסה והסמבוסק.
גרסאות
לפסטל גרסאות שונות ומלבד המלוחה קיימת גם גרסה מתוקה במילוי גבינה, קינמון וג'לי.
ברזיל
פסטל ברזילאי נחשב לאוכל רחוב פופולרי המטוגן בשמן עמוק או נאפה בתנור.
פורטוגל
לפסטל הפורטוגלי גרסאות שונות והוא יכול להיות מתאבן או קינוח.
מדינות דרום אמריקה - ארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי
פסטל דה צ'וקלו - עוגת תירס אפויה העשויה מגרגירי תירס, בשר טחון ותבלינים.
פיליפינים
פסטל פיליפיני הוא מאפה ממולא ורך.
פוארטו ריקו
פסטל פורטו ריקני הוא בצק מבושל שעשוי מבננה ירוקה הממולא בבשר חזיר, תפוחי אדמה, פלפל וזיתים.
כף ורדה
פסטל כף ורדי הוא בצק מטוגן שעשוי מבטטות וקמח תירס, ממולא בדגי טונה ונחשב לחריף במיוחד.
הפסטל נקרא "פסטל עם שטן בפנים" (Pastel Com o Diabo Dentro).
פסטל במטבח היהודי
במטבח היהודי-ספרדי, הפסטל מבוסס על מחית תפו"א ובשר טחון.
צורת הכנה נוספת של הפסטל היא כמתאבן מבצק פילו, ממולא בתפוח אדמה, מעוצב בצורת משולש ומטוגן בשמן עמוק.
מרתה גומז
מרתה גומז (בספרדית: Marta Gómez; נולדה ב-11 בספטמבר 1978) היא זמרת ופזמונאית קולומביאנית המתגוררת בברצלונה.
קורות חייה
גומז היא בוגרת בהצטיינות של מכללת ברקלי למוזיקה. היא ולהקתה מופיעים ברחבי העולם עם מוזיקה מקורית המשלבת מוזיקה לטינית ממקורות שונים עם אלמנטים של ג'אז ופופ.
גומז שיתפה פעולה עם עידן רייכל במספר הזדמנויות. השניים הופיעו יחדיו במוזיאון המורשת היהודית בניו יורק בשנת 2007, במועדון הזאפה בתל אביב בשנת 2008 ובהופעה במסגרת "פאזה מורגנה" בפארק תמנע ב-2009. באלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", ביצעה גומז את השיר "Todas las Palabras", שאת מילותיו כתבה ללחן של רייכל, ואת השיר "Cada Día", שנכתב על ידי רייכל ומילותיו תורגמו על ידה לספרדית.
בית באראתיאון
בית באראתיאון (באנגלית: Baratheon) היא שושלת בדיונית בסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" שכתב ג'ורג' ר. ר. מרטין.
מקור הבית
בית באראתיאון הוא הצעיר מבתי המלוכה בשבע הממלכות, אשר זכה למעמדו כאשר הלורד אוריז באראתיאון, אחד ממצביאיו הגדולים של אאיגון "הכובש" טארגאריין ולימים יד ימינו, הביס את מלך הסופה מבית דונארדון וכבש את מעוזם, קץ-סופה. השמועה שהייתה נפוצה ברחבי ווסטרוז הייתה כי אוריז, מייסד הבית, היה בעצמו ממזר מבית טארגאריין. לאחר שהביס את מלך הסופה הקודם, אימץ את סמלו של בית דונארדון, האייל המוכתר, ואת מימרתם "שלנו הוא הזעם" ("Ours is the Fury"), והפך ללורד הראשון של קץ-סופה תחת שלטון הטארגאריינים.
תחת שלטון הטארגאריינים
לאחר מלחמות הכיבוש, מינה אאיגון את אוריז ליד ימינו. בני באראתיאון המשיכו להוות משענת יציבה עבור הטארגאריינים, ואחד מבניו של אוריז, סר ריימונט באראתיאון, היה חבר במשמר המלך תחת המלך אאיניז הראשון, ונהרג כאשר הגן בגופו על המלך במהלך התקוממות "הרעים האמיצים", כאשר אלו ניסו לרצוח אותו בשנתו.
במהלך מלחמת "מחול הדרקונים" (129-131 א"ה) תמך ראש הבית, לורד בורוז באראתיאון, בסיעת ה"ירוקים" בראשות אאיגון השני, למרות הבטחת אביו, לורד בורמונד, כי יתמוך בסיעת ה"שחורים" של ראינירה טארגאריין, אחותו למחצה של אאיגון. לקראת סוף המלחמה, עזר בורוז לאאיגון השני לכבוש מחדש את מעלה-מלך עבור אאיגון.
בשנת 237 א"ה, בתו של לורד הסופה ליונל באראתיאון, התארסה לנסיך דאנקן טארגאריין, בנו של המלך אאיגון החמישי, אך זה ביטל את האירוסין כאשר נשא לאישה את ג'ני מאולדסטונס. ביטול האירוסין הרגיז מאוד את הלורד ליונל, אשר הכריז על עצמאות מכס הברזל ומינה את עצמו למלך הסופה. המרד דוכא במהירות, כאשר ליונל הובס בדו-קרב על ידי סר ליונל "הגבוה", הלורד המפקד של משמר המלך. על מנת לפצות את הבאראתיאונים, אאיגון הבטיח כי בתו, הנסיכה ראהיליה, תינשא ליורשו של לורד ליונל, אורמונד. מנישואין אלו נולד סטפון באראתיאון, אביהם של רוברט, סטאניס ורנלי.
המרד בבית טארגאריין
נאמר כי דרישתם של בני באראתיאון לכתר התחזקה בעקבות העובדה כי סבתם של רוברט, סטאניס ורנלי היא ראהיליה טארגאריין, אשר, כפי שצוין לעיל, התחתנה עם יורש קץ-סופה. ניצנים ראשונים למרד הופיעו כבר בשנת 282 א"ה, בעקבות היעלמותה של ליאנה סטארק, אחותו של לורד אדארד "נד" סטארק מווינטרפל, לה היה מאורס רוברט. החשד נפל על ראיגאר טארגאריין שבטורניר בו זכה העניק לה את הכבוד להיות "מלכת היופי והאהבה" שלו, כאשר הוא פוסח על אשתו. בראנדון, אחיה הבכור של ליאנה, רכב אל מעלה-מלך על מנת להחזירה, אך הוצא להורג יחד עם אביו, ריקארד סטארק, על ידי אביו של ראיגאר, המלך אאיריז השני. אאיריז קטל אותם באכזריות רבה תוך כדי שהוא צולה באש-פרא את ריקארד, מכריח את בראנדון לצפות בזוועה, וחונק אותו למוות בעזרת מכשיר עינויים טירושי.
כיוון שרוברט שהה באותה העת בבקעה, מעוזו של לורד ג'ון ארין, ביחד עם נד סטארק, דרש אאיריז מג'ון ארין את ראשיהם של רוברט ונד. ג'ון ארין, שבע די והותר מאכזריותו של המלך, סרב, וצעד זה הוביל לפרוץ המרד שלימים ייקרא "המרד של רוברט". כפי שניתן להבין, רוברט שיחק תפקיד משמעותי במרד, ואף קטל במו ידיו את הנסיך ראיגאר בשלב מוקדם יחסית של המלחמה, במהלך "הקרב על הקלשון". בכך הסתיימה לה תקופה בת מעל ל-300 שנים בה משלו הטארגאריינים בשבע הממלכות, כאשר רוברט באראתיאון התיישב על כס הברזל תחת השם רוברט הראשון.
בין המרד של רוברט לאירועי "משחקי הכס"
המרד, שהביא לנפילת בית טארגאריין כבית מלוכה ולמעשה כמעט והעלים את נוכחותו מווסטרוז, הביא לידי בית באראתיאון נכסים רבים אשר היו שייכים לטארגאריינים לפני כן, ביניהם מעוזם העתיק בווסטרוז, טירת דרגונסטון. עקב כך הוחלט לחלק את הבית לשלושה ענפים: רוברט מינה את שני אחיו לתפקידים בכירים בחצר המלכות, ואת חברו לנשק, ג'ון ארין, ליד ימינו.
במהלך המרד של באלון גרייג'וי, בה איי הברזל הכריזו על עצמאות, דיכאו שלושת האחים, בסיוע בני סטארק מווינטרפל, את המרד, וצי הברזל של באלון הובס על ידי הצי של סטאניס, שמונה לאדון הספינות בחצרו של רוברט.
משפחתו
רוברט באראתיאון זכה בכס הברזל, סרסיי לאניסטר הומלכה למלכה ואחיה, ג'יימי לאניסטר, קוטל המלך הקודם מבית טארגאריין, נשאר במשמר המלך. לרוברט וסרסיי נולדים שלושה ילדים: הנסיך ג'ופרי, הנסיכה מירסלה והנסיך טומן. נד סטארק (וג'ון ארין לפניו) מגלה כי רוברט אינו אביהם וכי הם ילדיו של אחיה התאום של סרסיי, ג'יימי, מגילוי עריות.
מותו
בעקבות הגילוי שרוברט אינו אביהם של מירסלה, ג'ופרי וטומן, המלך רוברט באראתיאון נפצע אנושות במסע ציד של חזיר בר ענקי כאשר לאנסל נתן לו לשתות יין מחוזק. נד סטארק מוצא להורג במשפט ראווה באשמת שווא על בגידה. בני בית סטארק בראשות רוב סטארק מכריזים על עצמאות והנתנקות מכס הברזל, ובכך מורדים בג'ופרי שהומלך למלך הבא. בעקבות הגילוי, שני אחיו של רוברט, סטאניס ורנלי באראתיאון, כל אחד בנפרד, תובעים בעלות על כס הברזל.
רנלי באראתיאון
אחיו של רוברט, וטוען לכס הברזל. למרות שהוא מתחתן עם מרג'רי טיירל לצרכים פוליטיים הוא הומוסקסואל שמאוהב דווקא באחיה, לוראס טיירל. נרצח על ידי שד שחור בדמות סטאניס שנוצר מכישוף של מליסנדרה, הכוהנת האדומה של אל האור, שתומכת בסטאניס.
סטאניס באראתיאון
אחיו של רוברט, וטוען לכס הברזל, והוא אכן המלך על פי חוקי הירושה של ווסטרוז. מקים צבא וצי גדול במטרה להשתלט על ווסטרוז ולזכות במלכות. הוא מסתייע במליסנדרה, הכוהנת האדומה של אל האור, שסבורה שהוא "הנבחר". לסטאניס יש אשה ומספר ילדים, בהם הילדה שירין שמוחבאת במגדל בגלל שפניה הושחתו בקשקשת אפורה. לצד מליסנדרה מייעץ לו גם דאבוס סיוורת', מבריח ימי לשעבר שתיקן את דרכיו ובעל מידות טובות.
מת לבכות 2
רקע
באלבום זה חבר סנדרסון לחברו מלהקת כוורת, אלון אולארצ'יק, וביחד הפיקו את האלבום.
בית באראתיאון
סטאניס באראתיאון
סטאניס תוקף את מעלה מלך באמצעות הצי שלו אך נהדף על ידי תחבולה של טיריון לאניסטר וצבא מאוחד של בית לאניסטר ובית טיירל שגייס טיווין לאניסטר. במקביל הוא מתנקש ביריביו לכתר באמצעות כישופי דם ואש שמטילה מליסנדרה. כישופים אלה דורשים לרוב קורבן אדם לאל האור. כך למשל, הוא מתנקש באחיו, רנלי, ומשתלט על צבאו.
מת לבכות 2
רקע
מתוך האלבום הצליחו השירים "אל תדברו איתי", "הכיסא נמוך מדי" וכן "אני כועס רק עליי" (שבו השתתפו בקולות רקע הזמרים שלומי שבת, מאיר בנאי וקובי אוז). השיר "קיץ רחוק" בוצע בדואט עם סולנית להקת "היהודים", אורית שחף. סנדרסון הגדיר אלבום זה כ"בעייתי שבין אלבומיו".
בית באראתיאון
סטאניס באראתיאון
בהמשך הוא מסייע עם צבאו למשמר הלילה להדוף את מתקפת הפראים על החומה ומנסה לגייס את תמיכתם של ג'ון שלג והפראים במסע לכיבוש וסטרוז ובפרט כיבוש וינטרפל מידי בית בולטון.
מת לבכות 2
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון.
"הפאב הבינלאומי הראשון"- מילים: דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק
"קיץ רחוק" ו"הכיסא נמוך מדי" : לחן משותף של דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק
קרדיטים
הפקה מוזיקלית : אלון אולארצ'יק
תופים וכלי הקשה : יקי לוי, אשר פדי
קונגס וטמבורין: אשר פדי
בס, פסנתר חשמלי, סינטיסייזרים, גיטרות נוספות וסולו חשמלית : אלון אולארצ'יק
הרטה מילר
הרטה מילר (בגרמנית: Herta Müller, נולדה ב-17 באוגוסט 1953) היא סופרת ומשוררת גרמנייה ילידת רומניה. בשנת 2009 הוענק לה פרס נובל לספרות על ש"היטיבה לתאר נופים של חסרי-מולדת בשירתה הדחוסה ובפרוזה התכליתית שלה". יצירתה מתמקדת בתיאור החיים ברומניה הקומוניסטית של ניקולאה צ'אושסקו.
מת לבכות 2
קרדיטים
שירה, גיטרות, גיטרה קלאסית, פסנתר אקוסטי, פסנתר חשמלי וסינטיסייזר : דני סנדרסון
אורחים:
הרטה מילר
ביוגרפיה
לאחר שסיימה בית ספר תיכון, למדה מילר באוניברסיטת טימישוארה ספרות גרמנית וספרות רומנית. בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים סבלו הגרמנים ברומניה לא רק דיכוי כלכלי, תרבותי ושלילת זכויות אדם שונות בדומה לשאר תושבי המדינה, אלא גם מהתנכלויות על בסיס לאומי, ובמיוחד על רקע עלייה חסרת תקדים במספר בקשות ההגירה למכורתם, גרמניה (אז גרמניה המערבית), שבה קם משטר דמוקרטי לאחר מלחמת העולם השנייה.
מת לבכות 2
קרדיטים
גיטרה סלייד (קאובוי באשדוד) : אפרים שמיר
הרטה מילר
ביוגרפיה
החל בשנת 1976 עבדה מילר כמתרגמת במפעל למכונות, אך פוטרה כעבור שלוש שנים כשסירבה לשתף פעולה עם המשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטטה, שניסתה לגייסה כסוכנת בשל קרבתה ל"קבוצת פעולה באנאט" (Aktionsgruppe Banat), התארגנות של אינטלקטואלים גרמנים מקומיים נונקונפורמיסטים שבעלה היה חבר בה. לאחר פיטוריה התקיימה מעבודות מזדמנות בבתי ספר ובגני ילדים וממתן שיעורים פרטיים בגרמנית.
מת לבכות 2
קרדיטים
סינטיסייזרים (אל תדברו איתי) : רועי זוארץ
הרטה מילר
ביוגרפיה
ספרה הראשון, "Niederungen", ראה אור ברומניה בשנת 1982, והיה נתון לצנזורה כמו שאר הפרסומים במדינה בתקופה זו. בשנת 1987 היגרה מילר לגרמניה המערבית יחד עם בעלה, הסופר ריכרד וגנר. בשנים שלאחר מכן התארחה כסופרת אורחת באוניברסיטאות שונות בגרמניה ומחוצה לה. בשנת 2005 הייתה פרופסורית אורחת באוניברסיטה החופשית של ברלין, ומאז היא מתגוררת בעיר. מאז שנת 1995 היא חברה באקדמיה הגרמנית ללשון ולשירה.