cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה מרדכי רבינוביץ
קורותיו
על שמו של הרב רבינוביץ נקרא רחוב בשכונת נוה אחיעזר בבני ברק.
משפחתו
היה אב לארבעה בנים וארבע בנות. בנו עקיבא בעל החנות סופר קיי בבורו פארק, שנקרא על שם התנא רבי עקיבא (שהתגורר בבני ברק הקדומה), הוא הילד הראשון של המושבה בני ברק. חתנו הוא הסופר והחוקר הרב משה שלמה כשר. בן נוסף הוא רבי חנוך הניך, למדן וסוחר שהיה מיודד עם כמה מאדמו"רי ירושלים.
נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה
נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה היא יחידה במשרד הכלכלה והתעשייה בישראל, האחראית על אכיפת הוראות חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה וחוקים נוספים העוסקים בנושא.
היסטוריה
הנציבות הוקמה בהתאם לתיקון לחוק השוויון, הקובע כי לצד נציב ארצי יכהנו נציבים מחוזיים. לנציבים הוקנו סמכויות להגיש תביעות לבתי-הדין לעבודה ברחבי הארץ, הן בשם עובדים מופלים, והן בשם הנציבות עצמה. כמו כן יש לנציבות סמכות לדרוש בצו מהמעסיק למסור נתונים רלוונטיים לבירור תלונה. נציבויות דומות פועלות, בין היתר, באוסטרליה, בריטניה, ארצות הברית, ניו זילנד ושוודיה. בהתאם למודלים דומים הפועלים ברבות ממדינות המערב. יחד עם זאת בחלק ממדינות המערב סמכויות נציבויות הן רחבות יותר והן עוסקות בקידום שוויון באופן כללי ולא רק בתחום התעסוקה, אך במדינת ישראל לא קיים חוק שוויון כללי ומשכך סמכויות הנציבות דומות לסמכויות הנציבות בארצות הברית המצומצמות לתחום התעסוקה בלבד.
הנציבות הוקמה שמונה שנים לאחר הקמתה בשנת 2000 של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהייתה הרשות הממשלתית הראשונה שהוקמה במדינת ישראל לאכיפת חקיקת שוויון.
נציבת השוויון הראשונה הייתה עו"ד ציונה קניג-יאיר, לשעבר מנכ"לית שדולת הנשים, שכיהנה בתפקיד זה בשנים 2008–2016. עם כניסתה לתפקיד הכריזה הנציבה החדשה כי היא נחושה למגר תופעות של אפליה בעבודה בחברה הישראלית, כשבראש ובראשונה בכוונתה להשיג יעד זה תוך שיתוף פעולה בין כל הגורמים הרלוונטיים - מעסיקים, עובדים, משרדי הממשלה השונים, ארגוני החברה האזרחית והנציבות. יחד עם זאת, הדגישה קניג-יאיר כי במקרים המתאימים לא תהסס להגיש הליכים משפטיים נגד מעסיקים העוברים על הוראות החוק, לרבות במקרים בהם המדינה עצמה היא המעסיק. בפברואר 2016 החלה לכהן בתפקיד עו"ד מרים כבהא.
בשנת 2014, מספר החברים בוועדה המייעצת לנציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה הוגדל מ-21 ל-26, והרכבה נקבע באמצעות נציגי ארגונים העוסקים בקידום התעסוקה בקרב קבוצות מסוימות באוכלוסייה (ערבים-מוסלמים, נוצרים, דרוזים, צ'רקסים, חרדים, עולים, עולים ובני עולים מאתיופיה, משרתים במילואים, מבוגרים, ונשים).
על פי נתונים שפרסמה הרשות עולה כי מאז הקמתה ועד סוף שנת 2022 התקבלו ברשות 11,823 פניות בנושאים שונים. על פי ניתוח הפניות עולה כי כשני שלישים מהפניות מגיעות מצד נשים, העילות הנפוצות ביותר אצל נשים הן מחמת הריון ומין. אצל גברים תדירות העילות משתנות משנה לשנה.
תחומי פעילות
נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה פועלת במספר מישורים על מנת לחוקק חוקים ותקנות, לקדם את המודעות לנושא בקרב מעסיקים ומועסקים ולסייע למי שזכותו נפגעה כתוצאה מאפליה.
חקיקה, פעילות פרלמנטרית וחוץ פרלמנטרית
הנציבות פועלת יחד עם ועדות הכנסת והשרים על מנת לקדם ערכים של שוויון. בנוסף משתפת הנציבות פעולה עם מעסיקים וארגונים חברתיים בביצוע פרויקטים שונים.
פעילות משפטית
לנציבות השוויון הסמכות לבצע אכיפה אזרחית של חקיקת השוויון. סמכות זו מהווה נדבך מרכזי בעבודתה. הפעילות המשפטית של הנציבות כוללת, בין היתר, טיפול בפניות ציבור, בירור תלונות בגין אפליה, מתן ייעוץ משפטי, כתיבת חוות דעת משפטיות, הגשת תביעות אזרחיות וחוות דעת מומחה לבתי הדין לעבודה ולבתי המשפט. בין השנים 2010 - 2019 טיפלה הרשות בממוצע בכ-800 פניות מדי שנה. מאז שנת 2020 ניכרת עלייה משמעותית במספר פניות המטופלות על יד הנציבות בשנת 2020 טיפלה הנציבות בקרוב ל1100 פניות, בשנת 2021 בקרוב ל1000 פניות ובשנת 2022 במעל 1300 פניות.
הסברה והעלאת מודעות
בעבר ערכה הנציבות כנסים שנתיים בנושאי שוויון בתעסוקה. בנוסף, משתתפים נציגי הרשות בכנסים שונים בארץ ובעולם העוסקים בתחומי העבודה וקידום אוכלוסיות. בשנת 2014 יצאה הנציבות בקמפיין פרסומי המעודד מעסיקים ליצירת גיוון תעסוקתי. הקמפיין עלה בכלי התקשורת, אתרי אינטרנט, רשתות חברתיות ופלטפורמות סלולריות וזכה לתהודה רבה.
תכניות גיוון
מיזם הגיוון שמפעילה הנציבות משנת 2017 נועד לחולל שינוי משמעותי ברמת הגיוון ושוויון ההזדמנויות בארגונים. דרך הפעולה של המיזם מבוססת על פיתוח ויישום תוכניות ארגוניות בחברות מובילות במגזרים שונים במשק. התוכניות וולונטריות, חוצות-ארגון ומתייחסות להגברת שוויון הזדמנויות בכל קבוצות הגיוון - ערבים, חרדים, יוצאי אתיופיה ונשים - בתפקדי ניהול. התוכניות מבוססות על מעטפת של ייעוץ ארגוני וליווי משפטי שהנציבות מציעה לארגונים. שילוב זה מאפשר הסרת חסמים והטמעת מדיניות ופרקטיקות של העסקה מגוונת. מטרות התוכניות הן להגדיל את שיעור הייצוג המגוון בארגונים ולפתח תרבות ארגונית מכלילה לעובדים מרקע מגוון. התוכנית מיושמת במגזרים המרכזיים במשק: חברות ממשלתיות, מוסדות אקדמיים, רשויות מקומיות וחברות ביטוח.
מחקרים וסקרים
כחלק מהפעילות להגברת הידע בתחום עורכת הנציבות מחקרים וסקרים שונים בתחומי פעילותה. בין השנים 2009 - 2013 ערכה הנציבות סקר שנתי בנושא תחושות אפליה בקרב מועסקים ומחפשי עבודה. בשנת 2011 ערכה הנציבות סקר מעסיקים בנושא שוויון הזדמנויות בסקטור הפרטי והציבורי במהלך השנים 2012 - 2013 ערכה הנציבות סקר בנושא גיוון תעסוקתי במקומות עבודה בקרב מועסקים ומחפשי עבודה וסקר נוסף בנושא בקרב מעסיקים. בשנת 2014 ערכה הנציבות שני סקרים מרכזיים: סקר ראשון מסוגו בישראל שבחן את התפיסות ואת תחושות האפליה הקיימות בקרב חברים מקהילת הלהט"ב בשוק העבודה בישראל. בנוסף ערכה הנציבות סקר הבוחן את נושא תעסוקת המבוגרים במגזר העסקי מנקודת מבטם של המעסיקים.
מדד הגיוון
המדד מספק תמונת מצב על האי-שוויון בייצוג במקומות העבודה ובשכר של נשים, ערבים, חרדים, יוצאי אתיופיה ובני 45 ומעלה ב-20 ענפי כלכלה מרכזיים, המהווים כמחצית משוק העבודה הפרטי בישראל, במגזר הציבורי ברשויות המקומיות ובממשלה המרכזית המגזר הציבורי יחד עם המגזר הפרטי כוללים כ-50% מהמועסקים בישראל, הכולל כ-1.5 מיליון עובדים. המדד מאפשר לזהות את הבעיות הרוחביות שקיימות בענפי הכלכלה השונים, ומשמש כלי להטמעת שוויון וגיוון בשוק העבודה.
אות המעסיק השוויוני
החוק לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים,התשס"ח2008- והתקנות לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים,התשע"ד,2013- נועדו לטפח מודעות ציבורית לקידום שינוי של התרבות העסקית, לעודד התאמה של מקומות העבודה לנשים ולעודד את קידומן ושילובן המיטבי במקומות העבודה. כל זאת, בין היתר, באמצעות הענקת אותות הכרה ומענקים כספיים על ידי שר הכלכלה והתעשייה למעסיקים שיבלטו בתחום שילובן השוויוני של נשים בכוח העבודה. ייחודו של החוק בכך שהוא מסמן את ראשית מעורבותה האקטיבית של המדינה לעידוד מעסיקים לאמץ מדיניות ידידותית לנשים ולמשפחות. במהלך שנת 2023 חולקו 11 אותות לחברות ואישים זוכים.
אברהם קרפינוביץ'
אברהם קַרפִּינוביץ' (לעיתים קרפינוביץ'; בכתיב יידי: קארפינאוויטש; 29 במאי 1913, וילנה – 24 במרץ 2004 תל אביב) היה סופר יידי ישראלי ממוצא ליטאי, חתן פרס ראש הממשלה לספרות יידיש. יצירתו נסבה על עירו וילנה.
ביוגרפיה
אברהם קרפינוביץ' נולד ב-1913 בעיר וילנה, שנכללה אז בתחומי פולין. אביו, משה קרפינוביץ' (1892–1941), היה מנהל התיאטרון העממי בווילנה (ונספה בשואה, כמו יתר בני משפחתו). למד בתיכון יידי. עם פלישת הגרמנים ב-1941 נמלט קרפינוביץ' והגיע עד קזחסטן. לאחר המלחמה חזר לווילנה. באפריל 1947 עלה על אוניית המעפילים "תיאודור הרצל" שנתפסה על ידי הבריטים, ונשלח למעצר בקפריסין. שם התערה בפעילות החברתית והספרותית. בשנת 1949 עלה לישראל. במשך שלושים שנה עבד בהנהלת התזמורת הפילהרמונית. למד היסטוריה באוניברסיטת לונדון. כתב ספרות ומונוגרפיות ביידיש, ופרסם בעיתונות היידית בישראל מאמרים שדנו בעניינים פוליטיים ובגורלה של שפת יידיש ותרבותה. בשנת 1951 הצטרף לחבורה הספרותית היידית "יונג ישראל". בשנת 1959 פרסם את הרומן הראשון שלו, "דער וועג קיין סדום" ('הדרך לסדום').
בשנת 1976 זכה בפרס מנדלי מוכר ספרים לסופרי יידיש. בשנת 1988 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש.
קרפינוביץ' נפטר בשנת 2004.
בעברית הופיע מבחר של שנים עשר מסיפורי וילנה שלו בקובץ "סיפורי וילנה". המונוגרפיה הביוגרפית שפרסם על ברוניסלב הוברמן היא הספר היחידי שכתב בעברית.
יצירתו בעברית
סיפורים:
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
רשם החברות
רשם החברות היא יחידה ארגונית ברשות התאגידים העוסקת בהליכי הרישום של חברה בערבון מוגבל ושותפויות (ש"ר), ובאיסוף המידע שעליהן למסור בהתאם לחוק.
רשם החברות פועל מכח חוק החברות, התשנ"ט 1999, (פרק שלישי), פקודת רישום העסק ופקודת השותפויות.
עם הקמתו, פעל רשם החברות כאגף במשרד המשפטים. בשנת 2006, רשם החברות ורשמים נוספים במשרד המשפטים, אוגדו תחת רשות התאגידים הפועלת כגוף מפקח מטעם משרד המשפטים.
סמכויות
פעולותיו של רשם החברות נועדו לאפשר לציבור לממש את חופש ההתאגדות, ובין תפקידיו:
תפקיד האגף, והעומד בראשו, הוא בעיקר אדמיניסטרטיבי – לקבוע אם נתמלאו הדרישות הקבועות בחוק לרישומי החברה. אך בכוחו מספר סמכויות אותן הוא יכול להפעיל ויכולות להשפיע על החברה. כגון: מתן שם לחברה – אם ראה הרשם כי השם מטעה או דומה לשם קיים אחר. כמו כן יכול הרשם לדרוש מחברה להעביר לידיו מסמכים הקשורים לפעולותיו. בסמכותו להפעיל סנקציות כמו קנס, במקרה והפרה חובות המוטלות עליה – כמו החובה להגיש דו"ח שנתי, ועוד.
לרשות האגף עומד מאגר מידע הפתוח בחלקו בחינם לציבור הרחב ובחלקו תמורת אגרה, וזאת בהתאם למימוש עקרון הפומביות. כך יכול כל אדם המעוניין לקבל במשרדי הרשם, פרטים מסוימים על כל חברה – מי הם בעלי מניותיה, מנהליה, כתובתם ועיסוקם, מהו ההון העצמי של החברה, שנת הקמתה, הליכי פירוק, מועד הגשת מאזניה, והאם יש לחברה שעבודי נכסים או מחויבויות רשמיות אחרות.
מימון
מימון פעולות האגף נעשה על ידי תשלום אגרה שנתית הנגבית מכל חברה.
רשמים
רשם החברות ממונה על ידי שר המשפטים, והוא אדם אשר כשיר לשמש כשופט בית משפט השלום.
וואלטה אספניה
הוואלטה אספניה (בספרדית: Vuelta a España) או הטור של ספרד, כפי שהוא מכונה על ידי רבים, הוא מרוץ אופני כביש הנחשב למרוץ קטעים השלישי ביוקרתו בעולם לאחר הטור דה פראנס והג'ירו ד'איטליה. שלושת המרוצים מהווים את ה"גרנד טורים" של ענף רכיבת האופניים. המרוץ נערך מדי שנה ברחבי ספרד בחודשים ספטמבר–אוגוסט, ולפעמים גולש למדינות הסמוכות.
המסלול
אורכו הכולל של המרוץ בשנים האחרונות נע בין 3,200 ל-3,400 ק"מ. בשנותיו הראשונות של המרוץ הגיע המרחק הכולל לשיא של 4,407 ק"מ (בשנת 1936). לאחר מכן ירד המרחק ל-2,740 ק"מ (ב-1955). מספר הקטעים במרוץ עומד היום על 21 קטעים יומיים. בעבר הגיע מספר הקטעים במרוץ  לשיא של 24 קטעים בשנים מסוימות ולמינימום של 15 קטעים בשנת 1955. במרבית הקטעים מוזנקים כל הרוכבים יחד, ובמספר ימים נערכים מרוצים נגד השעון, בהם מוזנקים הרוכבים בזה אחר זה. ברוב שנות קיום המרוץ וגם בשנים האחרונות, הסתיים המרוץ במדריד. הוואלטה נודעה תמיד כמרוץ עשיר בקטעים הרריים, דבר אשר מתאים לרוכבים המקומיים שהתפרסמו בכישורי הטיפוס שלהם.
בשנים האחרונות נוטים מארגני הוואלטה אספניה לקצר את קטעי המרוץ כדי להפכם לאגרסיביים יותר ובכך מושכים יותר עבור קהל הצופים הטלוויזיוני.
המנצח והחולצות
כמו במרוצי האופניים המפורסמים האחרים, כך גם בוואלטה, המוביל במרוץ והמנצח בדירוג הכללי בסיום, הוא הרוכב בעל הזמן המצטבר הנמוך ביותר. הרוכב המוביל בדירוג הכללי לובש חולצה אדומה על מנת לזהותו. בשנותיו הראשונות של המרוץ הייתה חולצת המוביל כתומה ולאחר מכן היו שנים בהן החולצה הייתה צהובה. במשך שנים רבות הייתה חולצת המוביל בצבע אדום ומשנות ה-90 ועד 2009 הייתה בצבע זהוב. מ-2010 הפך שוב צבע החולצה לאדום.
כמו כן, נערכות במקביל בזמן המרוץ תחרויות בקטגוריות שונות והן:
צבעי החולצות בקטגוריות האישיות (הרים, מאיצים ורב גוני) אינם קבועים והם משתנים בהתאם לצבעי החברה המממנת אשר מתחלפת, בדרך כלל, כל מספר שנים.
היסטוריה
המרוץ הראשון אורגן גם הוא (בדומה ל"טור" ול"ג'ירו" ) על ידי עיתון ספרדי ויצא לדרך בפעם הראשונה ב-29 באפריל 1935. בשנים 1937-1940 לא נערך המרוץ עקב מלחמת האזרחים בספרד כשחודש המרוץ ב-1941 השתתפו בו רק 32 רוכבים ומתוכם רק ארבעה רוכבים זרים. למרות ניסיון המארגנים לקיים את המרוץ גם בשנות מלחמת העולם השנייה הדבר לא עלה בידם ובשנים 1943-1944 שוב בוטל המרוץ. גם כאשר חודש המרוץ בשנת 1945, הוא לא נהנה מפופולריות גדולה. מארגני המרוץ התחלפו מדי פעם ובשנים 1949 ו-1951-1954 לא נערך המרוץ. מ-1955 ועד היום המרוץ נערך מדי שנה.
כמעט בכל השנים עד שנת 1994 נערך המרוץ מסוף חודש אפריל ועד מחצית חודש מאי. דבר זה פגע מאוד במרוץ מאחר שהוא התנגש בתאריכים עם הג'ירו ד'איטליה שנחשב יוקרתי ממנו ובנוסף, חלק גדול מהרוכבים היו עייפים מהמרוצים הקלאסיים שמגיעים מדי שנה לשיאם באפריל. נקודה זו הביאה לכך שהוואלטה לא הצליחה למשוך את מיטב הרוכבים בעולם ונשלטה בדרך כלל על ידי הרוכבים הספרדים. בשנת 1995 הוסטה הוואלטה לחודש ספטמבר ומאז היא זוכה להצלחה רבה יותר גם מבחינת משיכה של רוכבי העילית וגם מהבחינה של החשיפה התקשורתית.
רוכבים בולטים
הרוכב הראשון שזכה פעמיים במרוץ הוא הבלגי גוסטף דלור שזכה בשנתיים הראשונות בהן נערך המרוץ. עוד רוכבים שזכו במרוץ פעמיים הם: הספרדים חוליאן ברנדרו, וחוזה מנואל פואנטה. הצרפתי ברנאר אינו, השווייצרי אלכס צילה והרוסי דניס מנצ'וב זכו אף הם פעמיים במרוץ. בעל שיא הזכיות במרוץ הוא הרוכב הספרדי רוברטו הראס שניצח במרוץ בשנים 2000, 2003, 2004 ו-2005. בשלושה ניצחונות זכו הרוכב השווייצרי טוני רומינגר (בשנים 1992-1994), הספרדי, אלברטו קונטדור (בשנים 2008, 2012 ו-2014) והסלובני פרימוש רוגליץ' (בשנים 2019, 2020 ו-2021). כמו כן ניתן לציין את הרוכבים המפורסמים ז'אק אנקטיל ואדי מרקס שהוסיפו לארון הגביעים העמוס שלהם גם את גביע המנצח בוואלטה. מהגיבורים המקומיים שזכו במרוץ, מפורסמים במיוחד הם לואיס אוקניה ופדרו דלגדו. בשנת 1977 קבע המנצח הבלגי פרדי מארטנס שיא מיוחד במינו כשניצח 13 קטעים מתוך 20 קטעי המרוץ ובנוסף החזיק בחולצת המוביל מהקטע הראשון ועד לסיום.
יהדות קזאלה מונפראטו
יהדות קזאלה מונפראטו נוסדה במאה ה-15 בעיר קזאלה מונפראטו שהייתה מרכז יהודי חשוב. היחס ליהודים בתקופת שלטונם של בית פלאולוג'י (Paleologi) ובית גונזגה (Gonzaga) היה סובלני. בשנת 1708 עברה העיר לשליטת בית סבויה ויהודי העיר הצטוו לעבור לשכונה מיוחדת. תקופת הזוהר של הקהילה היהודית בקזאלה מונפראטו הייתה במאה ה-19; בתקופה זו מנתה הקהילה כ-850 חברים. היהודים עסקו בבנקאות ובמסחר של חיטה, תכשיטים, בדי תחרה ותבלינים.
נכון לשנת 2011 גרים בעיר שמונה יהודים. את השירותים הדתיים מקבלים היהודים מקהילת יהודי טורינו.
אתרים ומבנים של הקהילה
בית הכנסת ממוקם במקום שהיה מרכז ה"גטו", כיום רחוב "מונטרונה" (Via Montarone). ניתן להבחין במבנים מקוריים של הגטו בין הרחובות "בלבו" ו"אלסנדריה". ברחוב אלסנדריה 16 אפשר להבחין ב"מתלה" שהיה בשימוש בעת סגירת הגטו. בית מספר 20 היה בגבול הגטו.
לקהילה שני בתי קברות: האחד, הופסקה בו הקבורה בשנת 1932 והשני פעיל עד היום.
בית הכנסת
בית הכנסת נחשב כיום למונומנט איטלקי לאומי. הוא נבנה בשנת 1595 ונקרא: "Oratorio Israelitico". התפללו בו לפי נוסח אשכנז. המבנה, המשתרע על שטח נרחב, הוא בן קומה אחת, ובו חצר פנימית, עדות לכך שהקהילה לא סבלה מחוסר מקום. מהחזית לא ניתן לזהות את בית הכנסת, אך כתובת בעברית מעל אחת הכניסות מעידה על ייעודו. האומנות החזקות והחלונות הגדולים בקומה השנייה, נותנים למבנה מראה מיוחד.
אולם בית הכנסת המקורי היה מלבני. כאשר הגיעו לעיר יהודים מעיר שכנה, הורחב האולם וקיבל צורה של מלבן מוארך. האולם מקבל את אורו משבעה חלונות ושורה ארוכה של עמודי תאורה מצופים זהב.
ההיכל לפני ארון הקודש מרווח, כמעט רבע האולם, עולים אליו בשלוש מעלות מפוארות. בינו לבין אולם הקהל יש שבכת ברזל רקוע, עשירה בעיטורים ומוזהבת. מבנה ארון הקודש, משנת 1765 הוא בסגנון קלאסי.
האולם כולו וגם קמרונותיו השטוחים מקושטים עיטורים של סטוקו מוזהב בסגנון הרוקוקו. את הרבגוניות והערך שבעיטורים מגבירים האפקטים של אור וצל בין צלעות הקמרונות הבולטים.
מוזיאון האורות
המוזיאון כולל את הארכיב של "ליוויה פביה וולמבורג" (Livia Pavia Wollemborg). בארכיב מסמכים על תולדות יהודי העיר ועל השינויים שנעשן במבנה בית הכנסת.
אוסף תשמישי הקדושה המצוי במוזיאון היה בשימוש בטקסים הדתיים של יהדות קזאלה מונפראטו. תשמישי הקדושה הם מכסף, חלקם מהתקופה שעל היהודים נאסר להיות צורפים בכסף ואלו נעשו עבורם על ידי לא-יהודים.
"מוזיאון האורות" משלב תצוגה של חנוכיות עתיקות וחנוכיות מודרניות. במקום מוצגות חנוכיות שנוצרו על ידי אומנים בינלאומיים.
כלורט
בכימיה, כלורט הוא אניון (יון שלילי), המורכב מאטום כלור אחד ושלושה אטומי חמצן, ובעל מטען 1-. נוסחת המבנה שלו היא −ClO3. במבנה זה, דרגת החמצון של אטום הכלור היא 5+. המונח "כלורט" מתייחס לעיתים גם לתרכובת כימית המכילה את האניון; כלורטים הם מלחים של חומצה כלורית. כצפוי לפי מודל VSEPR, לאניון כלורט מבנה גאומטרי של פירמידה משולשת.
כלורטים הם מחמצנים חזקים, ויש להרחיקם מחומרים אורגניים, או חומרים המתחמצנים בקלות. בעבור היו כלורטים נפוצים בפירוטכניקה, אך השימוש בהם פחת עקב חוסר יציבותם, והם הוחלפו בעיקר בפרכלורטים.
דוגמאות לכלורטים נפוצים:
הכנה
ניתן להכין כלורט של מתכת על ידי הוספת כלור להידרוקסיד מתכת חם. להלן תהליך ההכנה של אשלגן כלורט, לדוגמה:
סימון סטוק
לעיתים משמש המונח "כלורט" לציון כל אניון של כלור וחמצן. בצורה זו, ניתן להוסיף ספרות רומיות בסוגריים לאחר המילה "כלורט", כדי לציין את דרגת החמצון של אטום הכלור בתרכובת:
צורת סימון זו אינה נפוצה, ובדרך כלל המונח "כלורט" מציין תרכובת עם כלור בדרגת חמצון 5+ בלבד.
מודול (מבנה אלגברי)
במתמטיקה, מודול הוא מבנה אלגברי הכולל חבורה אבלית, שעליה פועל חוג באמצעות כפל בסקלר, באותו אופן שבו שדה פועל על מרחב וקטורי.
המודולים מהווים "מגרש משחקים" כללי ביותר, שבו יכול החוג לפעול ולהפגין את תכונותיו האלגבריות. משום כך מהווים מודולים כלי עבודה מרכזי בתורת החוגים, ובפרט באלגברה הומולוגית, ובכל היישומים של תחומים אלה במתמטיקה.
הגדרה
כאמור לעיל, מודול הוא חבורה אבלית: קבוצה, עם פעולה בינארית שמקובל לסמן בסימן החיבור, "+", ואיבר נייטרלי, 0. חוג הבסיס, R, עשוי לפעול על המודול משמאל או מימין, ותוצאת הפעולה היא "מודול שמאלי" או "מודול ימני", בהתאמה.
חבורה אבלית M היא מודול שמאלי מעל החוג R, אם מוגדרת פונקציה ("כפל בסקלר", שמקובל לסמן בנקודה,, או בלעדיה, ), שהיא דיסטריבוטיבית בשני המשתנים, אסוציאטיבית, ומכבדת את איבר היחידה של R; כלומר, מתקיימות האקסיומות (לכל ):
באותו אופן, M הוא מודול ימני מעל R, אם מוגדרת פעולת כפל בסקלר מימין,, המקיימת אקסיומות אנלוגיות. אין הבדל עקרוני בין מודולים שמאליים וימניים. הבחירה באחד משני הסוגים היא עניין של טעם, והצורך לעסוק בשתי ההגדרות מתעורר רק כאשר לומדים בימודולים, שהם מבנים שעליהם פועלים שני חוגים בו-זמנית.
לבסוף, M הוא בימודול מעל זוג החוגים R,S, אם M הוא מודול שמאלי מעל R וימני מעל S, והפעולות משתלבות באמצעות האקסיומה (rm)s=r(ms) לכל. אם R=S, אומרים גם ש-M בימודול מעל R.
פעולות בין מודולים
אם M הוא מודול שמאלי מעל חוג R, תת-חבורה N של M היא תת-מודול אם N מהווה מודול מעל R ביחס לאותה פעולה של כפל בסקלר, כלומר, אם r n \in N לכל r \in R ולכל n\in N. החיתוך של שני תת-מודולים הוא תת-מודול, והסכום של שני תת-מודולים הוא תת-מודול. כמו במרחבים וקטוריים, יש חשיבות מיוחדת לסכום ישר, שהוא סכום של תת-מודולים, שבו יש דרך יחידה להציג כל וקטור כסכום משני המרכיבים.
אם N\leq M שני מודולים, מודול המנה M/N מוגדר כמרחב הקוסטים, עם פעולת הכפל בסקלר r(m+N)=rm+N. פונקציה שומרת חיבור f ממודול M מעל R למשנהו היא הומומורפיזם של מודולים, אם היא שומרת על הכפל בסקלר: f(rm)=rf(m). כרגיל, איזומורפיזם של מודולים הוא הומומורפיזם שהוא חד-חד-ערכי ועל. תת-מודולים מקיימים את משפטי האיזומורפיזם של נתר.
ה"סכום הישר החיצוני" (הקרוי גם "מכפלה ישרה"), מוגדר בדומה למרחבים וקטוריים או חבורות, עם הכפל בסקלר לפי רכיבים:. מגדירים גם סכום ישר חיצוני ומכפלה ישרה של מספר אינסופי של מודולים (שני המבנים המתקבלים שונים זה מזה).
הכפל בסקלר כפעולה
אם M היא חבורה אבלית, אוסף האנדומורפיזמים (אלו הן הפונקציות המקיימות ) מהווה חוג, ביחס לפעולות של חיבור נקודתי  והרכבה. את החוג הזה מקובל לסמן ב-. אם M הוא מודול מעל חוג R, אז לכל r \in R הפונקציה היא אנדומורפיזם (לזה דואג תנאי הדיסטריבוטיביות מימין), והפונקציה השולחת את r אל \ell_r היא הומומורפיזם של חוגים (בזכות שלוש האקסיומות האחרות). אפשר להפוך את כיוון הבניה, וכך מתקבלת התאמה בין הדרכים לחשוב על M כמודול, לבין ההומומורפיזמים מחוגים כלשהם אל.
תורת מבנה
מודול פשוט הוא מודול שאין לו תת-מודולים לא טריוויאליים (דהיינו שונים מאפס ומהמודול עצמו). כל מודול פשוט הוא ציקלי (כלומר, מודול מהצורה M=Rx); כל מודול ציקלי איזומורפי למודול מהצורה R/L כאשר L אידיאל שמאלי של R. מודול שהוא סכום של תת-מודולים פשוטים נקרא מודול פריק לחלוטין. מודול שאי-אפשר להציג כסכום ישר של תת-מודולים הוא אי-פריד. כל מודול ארטיני או מודול נתרי הוא סכום ישר סופי של מודולים אי-פרידים.
מודול M הוא נאמן אם לא קיים איבר r \neq 0 של החוג כך ש-rM=0. אוסף המודולים מעל חוג נתון R מהווה קטגוריה. אפשר ללמוד על המבנה של R מתוך התכונות של מודולים מעליו. אחת הדוגמאות החשובות בעניין זה: חוג שיש לו מודול פשוט ונאמן נקרא חוג פרימיטיבי; כל חוג פשוט הוא פרימיטיבי, וכל חוג פרימיטיבי הוא חוג ראשוני.
המבנה של מודולים מעל תחומים ראשיים מהווה דוגמה חשובה. כל מודול נוצר סופית מעל תחום ראשי R אפשר לכתוב באופן יחיד כסכום ישר של מודולים ציקליים R/d_iR, כאשר d_1|...|d_n. ממשפט זה אפשר לקבל כמקרים פרטיים את המשפט היסודי על מיון של חבורות אבליות נוצרות סופית, וגם את פירוק ז'ורדן של מטריצות.
המעבר ממודול שמאלי לימני
בדרך כלל, אם M הוא מודול שמאלי מעל R, אז הפעולה של כפל בסקלר מימין אינה הופכת את M למודול ימני מעל אותו חוג, משום שתנאי האסוציאטיביות אינו מתקיים. אם R חוג קומוטטיבי, בעיה זו נעלמת: מעל חוגים כאלה, כל מודול שמאלי הוא גם ימני (ולהפך); למעשה, כל מודול שמאלי או ימני הוא בימודול מעל R. במקרה הכללי, המעבר בין מודולים שמאליים וימניים מערב את החוג המנוגד של R, שהוא בעל אותו מבנה חיבורי, עם הכפל ההפוך. אם M הוא מודול שמאלי מעל R, אז הוא גם מודול ימני מעל, אם מגדירים את הפעולה החדשה לפי הנוסחה. עם זאת, M איננו בימודול מעל הזוג.
קטגוריות של מודולים
הקטגוריה של מודולים מעל חוג R היא אחת הדוגמאות החשובות לקטגוריה. קטגוריות מסוג זה פותחו במסגרת תורת ההצגות ותורת ההומולוגיה האלגברית, והכניסו מושגים בסיסיים רבים לתורת הקטגוריות עצמה. הקטגוריה של מודולים מעל אלגברת החבורה של חבורה נתונה שקולה לקטגוריית ההצגות של החבורה.
מנטיקור
המנטיקור או המנטיקורוס הוא יצור מיתולוגי אשר שורשיו בסיפורי המיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הפרסית.
הוא מתואר כיצור קסום ומפלצתי בעל ראש כשל בן אדם זקן, גוף של אריה, זנבו מלא קוצים רעילים אשר הוא יורה אל טרפו או אל אויביו.
לעיתים המנטיקור ניחן ביכולת דיבור.
חסידות קוברין
חסידות קוברין היא חסידות ליטאית. מייסדה היה רבי משה מקוברין, תלמידו של רבי מרדכי מלעכוויטש. החסידות נכחדה בשואה, עם הרצחו של אדמו"רה, רבי משה אהרן רבינוביץ.
מנטיקור
המנטיקור מופיע בכמה ספרי פנטזיה, למשל "הארי פוטר" שבו הוא אחת החיות אשר יוצרות את הסקרוט פוץ התחת, ובספר השלישי של סדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" (וקללת הטיטאן), מופיע מנטיקור בשם ד"ר קוטס. כמו כן המנטיקור גם מופיע בספרה של הולי בלק עלילות ספיידרוויק ובמדריך השימושי מאת ארתור ספיידרוויק.
המנטיקור מופיע גם בסדרה מרלין ובסרט ההנפשה קדימה משנת 2020.
חסידות קוברין
תולדות החסידות
הרב שלמה זלצמן, רב היישוב נוה ירק, צאצא של אדמו"רי השושלת, מוציא לאור את ספרי החסידות ועוסק בהפצת תורת רבי משה מקוברין.
איקוולאונה
איקוולאונה או איקובלאונה (בלטינית: Icovellauna, מקלטית: "מים") היא אלה שפולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו) ובמערבה של גרמניה. מקדשים לאלה זו הוקמו במץ ובננסי (שניהם בצרפת), ומקדש נוסף התגלה בטריר (בגרמניה).
המקדש שהתגלה במץ (בשנת 1879, על ידי האב מולר) היה מקדש מתומן ובמרכזו בריכה. גרם מדרגות שהקיף את מבנה המקדש ואת הבריכה, הוביל לתוך הבריכה ואיפשר למאמינים להניח בה מנחות ולשאוב ממימיה המקודשים. צורת המקדש, וכן פסלונים של האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית, מעידים כי מדובר במקדש מרפא, וכי איקוולאונה הייתה אלת מרפא.
לקריאה נוספת
Oxford University Press US‏, 1998
אולי זה אני
"אולי זה אני" הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והזמר הישראלי יוני בלוך, שיצא ב-2004.
חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם תומר להב (גיטרה), אור זובלסקי (תופים), טל קירשבוים (בס), קרולין לאוול (צ'לו), ג'ון מת'יאס (ויולה וכינור) ואפרת גוש (שירה). בלוך הלחין ועיבד את כל השירים בעצמו. רוב מילות השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן בשיתוף עם בלוך.
השירים משלבים מאפיינים של מוזיקת רוק כמו גיטרות חשמליות וצעקות, לצד קטעי פסנתר מלודיים ומינימליים בביצוע בלוך עצמו. מרבית השירים פורסמו טרם הוצאת האלבום באתר במה חדשה. השירים "התקף לב קטן", "מכיר אותו", "הפסיכולוגית", "נפוליאון" ו"תני לזה ליפול" יצאו כסינגלים. לשירים "נעים בחוץ", "התקף לב קטן" ו"הפסיכולוגית" הופקו וידאו קליפים.
שירי האלבום
כל השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן והולחנו על ידי יוני בלוך, מלבד היכן שמצוין אחרת.
אדם שליין
אדם שליין (נכתב גם שלין) (14 בספטמבר 1910 – 30 במאי 1957) היה קריקטוריסט ומאייר ישראלי, מחלוצי הקריקטורה בארץ ישראל. פעל בשנים 1940–1957, ועבודותיו התפרסמו בעיתונים "הבוקר" ו"ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה
אדם שליין נולד בשנת 1910 בלבוב בירת גליציה, אוסטריה (לאחר המלחמה בפולין). סיים את לימודיו בבית ספר תיכון. במשך מספר שנים שימש כקריקטוריסט עבור העיתונות הפולנית. בשנת 1934 עלה מלבוב לארץ ישראל. בשנותיו הראשונות בארץ שירת במשטרה. ב-1940 פנה לעבוד כגרפיקאי וקריקטוריסט. הוא החל לצייר קריקטורות פוליטיות עבור העיתון "הבוקר", ובמשך 17 שנה, עד מותו, שימש כקריקטוריסט של העיתון. בהמשך הופיעו רישומיו באופן קבוע גם ב"ידיעות אחרונות" (שבו פרסם גם סדרת רישומים אוטוביוגרפיים), וכן בבמות נוספות, כגון "בטאון חיל האוויר".
בשנת 1945 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "מאחורי גדר תיל", שהציג קריקטורות פוליטיות המתייחסות בצורה ביקורתית לשלטון המנדט הבריטי בכלל ולצבא הבריטי בפרט. בשנות ה-50 יצר בובות עבור מופעים פוליטיים-סאטיריים: "בינינו לבין עצמנו", שהוצג ב"סטיריקון" (1950), ו"זהירות הדרך בתיקון" (ביחד עם הבובנאי פאול לוי), שהוצג ב"לי-לה-לו" (1953).
שליין נישא להילדֶה ישראל לבית וינֶר (Hilde Wiener), אלמנה ואם לבת, שהעפילה לארץ ישראל מברלין בירת גרמניה בנובמבר 1940 וניצלה מטביעתה של אוניית הגירוש "פַּאטרִיָּה", אך איבדה באסון זה את בעלה. אשתו, הילדה שליין, שנודעה בשם הילדה שלי, הייתה ציירת אופנה. בני הזוג התגוררו ברח' רנ"ק 13 בתל אביב.
ב-30 במאי 1957 נסע שליין עם אשתו לנפוש בבית הבראה בקריית טבעון, ובהגיעם לחדר נפטר באופן פתאומי מהתקף לב, בן 46 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר את אשתו. עבודתו האחרונה, שהתפרסמה ב"הבוקר" למחרת מותו, הציגה את הופעתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון בוועידת האיכרים.
בחודש יולי 1957, במלאת שלושים למותו, נערכה תערוכת זיכרון של ציוריו בבית העיתונאים על שם סוקולוב. במאמר שהתפרסם בעיתון "דבר" עם פתיחת התערוכה נכתב כי שליין "הלם בחיצוניותו את רוח רישומיו. פניו – עטורי שיער אדמוני בצדעים ובעלי סנטר מתחדד בזמן חיוך – היו נסוכים עדינות כקוים שרשמה ידו". עוד נכתב כי היסוד החזק הבולט בעבודתו היה "ראשים. שליין, רשם-אמן, העלה בקו פשוט, רישום נקי ובלתי-מסוגנן – פרופילים של אישים, כשהוא מיטיב לתפוש כל קו קריקטורי, להבליטו במידה וללא-הגזמה, באמצעים מצומצמים ביותר".
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
HomePod
HomePod הוא רמקול חכם של חברת אפל, שהוכרז לראשונה ב-5 ביוני 2017, בכנס המפתחים העולמי של אפל. במקור, תוכננה השקתו לדצמבר 2017, אך נדחתה לתחילת 2018. ה-HomePod תוכנן לשמש כרמקול חכם המתמקד בשירות המוזיקה Apple Music אך יועד גם לשליטה קולית בבית חכם לאביזרים התומכים ב-HomeKit.
ה-HomePod היה זמין לרכישה החל מתחילת המכירה המוקדמת ב-26 בינואר 2018 ועד שהופסקה הפצתו ב-31 במרץ 2021, לטובת גרסתו החדשה והקטנה יותר: HomePod Mini, שהוכרז באוקטובר 2020.
מפרט
ה-HomePod היה זמין לרכישה בשני צבעים: לבן ו"אפור חלל". צורתו גלילית, ובראשו ישנו מסך מגע קטן לשליטה בעוצמת השמע.
לרמקול שבעה טוויטרים בבסיסו ווופר בגודל שבעה אינץ' בחלקו העליון. ל-HomePod יש שישה מיקרופונים המשמשים לשליטה קולית ולאופטימיזציה אקוסטית.
המכשיר נתמך על ידי iOS ומצויד במעבד Apple A8. הרמקול מצויד בעוזרת הווירטואלית סירי, המשמשת לשליטה על הרמקול ועל מכשירי HomeKit באמצעות פקודות קוליות. ה-HomePod תומך רק במכשירים ומוצרים של אפל, שכוללים את אפל מיוזיק, אייטיונז, פודקאסטים, Beats 1 Radio ו-AirPlay 2.
ה-HomePod אינו תומך בטכנולוגיית בלוטות' ולצורך הגדרתו הראשונית נדרש מכשיר iOS 11 או מתקדם יותר.
ג'ון פישר
ג'ון ארבות'נוט "ג'קי" פישר, הברון פישר הראשון מקילברסטון (אנגלית: John Arbuthnot "Jackie" Fisher, 1st Baron Fisher of Kilverstone; 25 בינואר 1841 – 10 ביולי 1920) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי שנודע במאמציו ליצור רפורמה בצי. בקריירה שנמשכה יותר מ-60 שנה, השפיע פישר השפעה עצומה על הצי הבריטי; הוא החל את דרכו בצי שהיה מורכב מאוניות עשויות מעץ חמוש בתותחים נטענים מהקנה, וסיים אותה בצי מודרני ובו אוניות מערכה מודרניות, סיירות מערכה, צוללות ונושאות מטוסים ראשונות. פישר, שעמד במרכז פולמוסים רבים, היה אדם אנרגטי ושואף רפורמה, ונחשב לאחת מהדמויות החשובות ביותר בתולדות הצי הבריטי, שנייה בחשיבותה רק לאדמירל הוריישו נלסון.
אופיו והופעתו
פישר היה אדם קצר קומה וחסון, עם פנים עגולות. בשנים מאוחרות יותר בחייו עלו שמועות על מוצאו, עקב גוון צהבהב שהיה לעורו וקומתו הנמוכה. ואולם, גוון זה היה תוצאה של מחלה קשה, שהייתה קשורה לדיזנטריה ומלריה בה חלה באמצע שנותיו, וכמעט שגרמה למותו. היה לו מבט יציב ומשכנע כאשר פנה בשיחה למישהו; הוא היה אנרגטי, שאפתן, נלהב ופיקח. בעת שיחה יכול היה להתלהב מאוד – באחת משיחותיו עם המלך ביקש ממנו האחרון להפסיק ולנופף את אגרופו בפניו ברוב התלהבותו. פישר היה אדם דתי, שנכח בכנסייה בקביעות כאשר לא היה בים. הוא לא היה ספורטאי, אך היה רקדן מיומן, מומחיות שניצל כדי להרשים נשים חשובות. יכולתו להקסים אנשים מכל שכבות האוכלוסייה סייעה לו להתגבר על אמירות חסרות טקט או בוטות שלעיתים נשמעו ממנו. באורח מפתיע ליורד ים ותיק כל כך, סבל פישר במשך כל חייו ממחלת ים.
מטרתו של פישר הייתה "יעילותו של הצי ומוכנותו המיידית למלחמה", סיסמה שזכתה לתמיכתם של חלק מעמיתיו. הוא האמין בקידום המוכשרים, בניגוד למסורת שהייתה בצי עד ימיו ועל פיה הקידום היה על פי הוותק; שיטתו זכתה למתנגדים שהקידום פסח עליהם. פישר נטה לחלק את הצי בין אותם שתמכו בחידושיו ואלה שהתנגדו להם; ככל שהתבגר ועלה לדרגות בכירות יותר, נטה להיות יותר ויותר אוטוקרטי, והעיר שהוא דורס את המתנגדים לו. הוא האמין שאומות נלחמות כדי להשיג יתרונות חומריים, ולכן אם הצי יהיה חזק דיו, לא יוכל האויב להצליח להשיג יתרון בעימות מולו, וכך תימנע מלחמה. הוא טען שהאימפריה הבריטית נשענת על הצי הבריטי.
פישר האמין שתבוסה ימית מסוכנת בהרבה מתבוסה יבשתית: בים ניתן היה לנצח או להפסיד במלחמה בתוך יום אחד, ללא כל סיכוי לחידוש של הצי ולבנייה מהירה של אוניות שאבדו; צבא ניתן לבנות וליצור לו תחליף במהירות רבה הרבה יותר. במהלך מרוץ החימוש בין בריטניה לגרמניה, שקדם למלחמת העולם הראשונה, בו ניסו שתי האימפריות לבנות את הצי החזק והגדול יותר, העיר קיסר גרמניה: "אני מעריץ את פישר, ולא אומר דבר כנגדו. לו הייתי במקומו הייתי עושה את כל מה שעשה והייתי עושה את כל מה שהוא חושב עליו". ב-1911 העריך פישר שהמלחמה עם גרמניה תפרוץ באוקטובר 1914, תאריך השלמתה המתוכנן של תעלת קיל, שנועדה לאפשר לאוניות מלחמה גרמניות לעבור בקלות מהים הבלטי לים הצפוני. למעשה, העבודה הושלמה ביולי, והמלחמה החלה באוגוסט. אף על פי שפישר אולץ לפרוש, הרי שמועמדו המועדף, סר ג'ון ג'ליקו היה מי שפיקד על הצי הבריטי בקרב יוטלנד.
ילדות ומשפחה
אביו של פישר נהרג בתאונת רכיבה כאשר היה פישר בן 15. יחסיו של פישר עם אמו לא התאוששו מאז הפרידה הכפויה; הוא מעולם לא פגש אותה שוב, אף על פי שתמך בה כלכלית עד יומה האחרון.
קריירה מוקדמת (1854 – 1869)
פישר התגייס לצי הבריטי ב-12 ביולי 1854, בהיותו בן 13. הגיוס נעשה על סיפונה של אה"מ ויקטורי, אוניית הדגל של אדמירל נלסון, בפורטסמות'. בחינת הכניסה כללה את כתיבת תפילת האדון וקפיצה מעל כיסא בעירום. למחרת הוצב כקדט, צוער, באונייה אה"מ כלכותה. הייתה זו אוניית קו מונעת במפרשים בנויה מעץ, שהושקה ב-1831, ובה 84 תותחים חלקי קדח שהוטענו מהלוע, מסודרים בשני סיפונים ופונים לצידי האונייה. צוותה מנה 700 איש, והמשמעת הייתה נוקשה ומבוססת על עונשים פיזיים. פישר התעלף כאשר צפה לראשונה בעונש מלקות שהוטל על אחד מאנשי הצוות. האונייה השתתפה בהסגר הימי שהוטל על נמלים רוסיים במפרץ פינלנד, כחלק ממלחמת קרים. ההשתתפות במלחמה זיכתה את פישר בעיטור הראשון, המדליה הבלטית. האונייה סיימה את שירותה ב-1 במרץ 1856, כחודש לפני סיום המלחמה.
פישר, עדיין צוער, הוצב כעת באונייה אה"מ אגממנון. אונייה זו נשאה חימוש דומה לזה של אה"מ כלכותה, אך הייתה מצוידת, מעבר למפרשים, גם במנוע קיטור. פישר הגיע לאונייה לאחר תום המלחמה, ובילה בה זמן מועט. ב-12 ביולי 1856 קודם פישר לדרגת פרח קצונה (midshipman), דרגת הקצונה הנמוכה ביותר. הוא נשלח לשירות בשייטת הבריטית בסין, שם השתתף במלחמת האופיום השנייה, בין בריטניה, ארצות הברית, צרפת ורוסיה לבין סין, בין השנים 1856 – 1860. מפקד האונייה בה היה מוצב פישר היה נווט מעולה, והוא לימד את פישר רבות על ניווט, דבר שהביא לתוצאות ייחודיות בהמשך דרכו.
בנובמבר ניגש פישר לבחינות ההסמכה לדרגת סגן, ועבר אותן בהצלחה מרובה. ציוניו בבחינה בניווט היו הטובים ביותר אי פעם, ועל כך זכה בפרס מיוחד. יחד עם זאת, הוא היה ללא מינוי רשמי, ונותר במצב זה עד שמונה, בינואר 1862 לקצין התותחנות על האונייה אה"מ אקסלנט, אוניית קו שעגנה בפורטסמות' ושימשה כבסיס לקורסי הדרכה של הצי. בשירותו שם היה שותף בניסוי מהפכני, בו נבדק תותח חדשני שנטען מהמכנס (חלקו האחורי של התותח) לעומת התותחים נטעני הלוע שהיו מקובלים עד אז. במרץ 1863 מונה פישר כקצין התותחנות על סיפונה של אה"מ Warrior, אוניית המלחמה הראשונה שהייתה בנויה מברזל. אונייה זו סימנה את תחילת קיצו של עידן המפרש. ב-1864 חזר פישר לאה"מ אקסלנט, שם שירת עד 1869. לקראת סיום תפקידו החל פישר להתעניין בנושא חדש: הטורפדו שהומצא בשנות השישים של המאה ה-18. הטורפדו החל להצטייר כנשק זול ופשוט יחסית, שיוכל לגרום לנזק רב, ואף להטביע אוניית מערכה. ביוני 1869 הוזמן פישר לטקס חנוכת הבסיס הימי הגרמני בווילהלמסהאפן; בטקס פגש את מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, שעתיד להתמנות לקיסר גרמניה שנתיים לאחר מכן, ויחד עמו את אוטו פון ביסמרק, אז קאנצלר פרוסיה, ואת הלמוט פון מולטקה הצעיר. ייתכן שבהשראת ביקור זה החל בכתיבת מזכר על טורפדו חשמלי, פסגת הטכנולוגיה באותם ימים.
בעודו בתפקיד זה נישא לפרנסס קתרין ברוטון, ב-4 באפריל 1866. שני אחיה של אשתו היו קצינים בצי; לזוג עתידים להיות ארבעה ילדים, בן ושלוש בנות, שכולן נישאו אף הן לקציני ים.
קומנדר וקפטן (1869 – 1890)
ב-2 באוגוסט 1869, בגיל 28, קודם פישר לדרגת קומנדר. ב-8 בנובמבר התמנה פישר כסגן המפקד באונייה אה"מ דונגל (Donegal), שרב החובל שלה היה ותיק מלחמת קרים ובעל צלב ויקטוריה. האונייה הייתה אוניית קו בעלת מפרשים ומדחף כהנעת עזר. האונייה הפליגה בין פורטסמות' להונג קונג, ועסקה בהובלת צוותים רעננים לבסיסים במזרח הרחוק והחזרת הצוותים שהוחלפו. בתקופה זו השלים פישר את החיבור בנושא הטורפדו.
במאי 1870 מונה כסגן המפקד באה"מ אושן (Ocean), אוניית הדגל של צי המזרח הרחוק ("תחנת סין", China Station). בעת שמילא תפקיד זה כתב מזכר בנושא טקטיקה ימית, שהודפס והופץ על ידי מפקדו. אחד החידושים שהנהיג באונייתו היה מנגנון ירי חשמלי, שאיפשר לירות בכל התותחים בבת אחת; זו הייתה האונייה הראשונה בה הותקן מנגנון כזה. ב-1872 חזר לבריטניה, שוב לאה"מ אקסלנט, שם מונה כמפקד מחלקת האימונים בטורפדו ובמוקשים. במהלך כהונתו פוצל ענף הטורפדו ונפתח כבית ספר נפרד. הוא הועלה לדרגת קפטן, ב-30 באוקטובר 1874, בגיל 33.
עד שנת 1883 שימש פישר במגוון תפקידים ובמגוון אוניות. בין השאר, פיקד בשנת 1881 על האונייה אה"מ אינפלקסיבל (Inflexible), מינוי יוקרתי ונחשב מאוד שניתן לו לאור ההמלצות הרבות שבהן זכה במינויים הקודמים. לאונייה היו התותחים הגדולים ביותר והשריון העבה ביותר מבין כל האוניות בצי, אך עדיין נשאה תרנים ומפרשים, ותותחיה היו עדיין מן הטיפוס המיושן - נטעני לוע, בעלי קצב אש נמוך. לבניית האונייה נדרשו שבע שנים, והותקנו בה חידושים רבים כמו תאורה חשמלית וצינורות טורפדו, אך מבנה האונייה היה כה מסובך עד שאנשי הצוות היו מאבדים את דרכם בתוכה. המפרשים לא היו דרושים, אך מכיוון שביצועי הצוות נשפטו עדיין במונחים של המלחמות הנפוליאוניות, היה על פישר לתרגל אותם בפרישת וקיפול המפרשים.
מייק סימפסון
מייקל קית' סימפסון (באנגלית: Michael Keith Simpson; נולד ב-8 בספטמבר 1950) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת איידהו, ברציפות מאז 1999. סימפסון, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה בבחירות 1998 כמחליפו של מייק קראפו. טרם היבחרו לקונגרס היה חבר בית הנבחרים המדינתי של איידהו בשנים 1984–1998, ובשש השנים האחרונות לכהונתו שם היה יו"ר בית הנבחרים (1998-1992).
ג'ון פישר
קומנדר וקפטן (1869 – 1890)
בתפקידו כמפקד אה"מ אינפלקסיבל השתתף פישר בכיבוש מצרים על ידי בריטניה ב-1882. אונייתו הפגיזה את העיר אלכסנדריה ולאחר מכן עמד בראש כוח נחיתה, שהשתלט על ארמון החד'יב בעיר. לפישר לא היו אמצעים להשגת מודיעין ולסיור, ולכן תכנן לשריין רכבת ולחמש אותה במקלעים ובתותח. תוכניתו של פישר זכתה לפרסום רב בעיתוני בריטניה, ופישר זכה לראשונה לפרסום נרחב כגיבור. משימתו על החוף עלתה לו במחלת הדיזנטריה והמלריה. מחלתו הייתה קשה, אך הוא סירב לצאת לחופשת מחלה; בסופו של דבר פקד עליו מפקדו לשוב לבריטניה, באמרו: "ניתן לבנות עוד אינפלקסיבל, לא ניתן לבנות עוד פישר".
מייק סימפסון
ביוגרפיה
סימפסון, יליד בורלי (Burley), גדל בבלקפוט שבאיידהו שם אביו אביו היה רופא שיניים. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בלקפוט בשנת 1968, וב-1972 היה לבוגר אוניברסיטת המדינה של יוטה. בשנת 1977 השלים את לימודיו הגבוהים בבית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. סימפסון עסק ברפואת שיניים בבלקפוט עד להיבחרו אל הקונגרס בבחירות 1998. הוא נבחר למועצת עיריית בלקפוט ב-1980, וכעבור ארבע שנים ב-1984 נבחר אל בית המחוקקים המדינתי באיידהו. בשנים 1992–1998 היה יושב ראש בית הנבחרים של איידהו.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1998 סימפסון נכנס לבחירות אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של איידהו, אחרי שנציג המחוז המכהן מייק קראפו עזב את בית הנבחרים כדי להתמודד במסע הבחירות שלו לסנאט האמריקאי. ביום הבחירות הכלליות גבר סימפסון על ריצ'רד ה. סטולינגס. מאז נבחר אל בית הנבחרים כתריסר פעמים נוספות, כשהאחרונה בהן היא בבחירות 2020.
ג'ון פישר
קומנדר וקפטן (1869 – 1890)
במהלך תקופה זו התיידד פישר עם מלכה לעתיד של בריטניה, אדוארד השביעי ואשתו, אלכסנדרה. ב-1882 הוכתר כשותף (Companion) למסדר האמבט.
בתחילת 1883 היה פישר בבריטניה בחופשת מחלה. בינואר הוזמן פישר על ידי המלכה להתארח בבית אוסבורן שבאי וייט, אחוזה מלכותית שבה נהגה המלכה לנפוש. המלכה דאגה לקפטן המרשים שפגשה, ופישר שהתגייס לצי כשהוא אלמוני חסר פרוטה שמח מאוד על הקשר הנוצר.
מייק סימפסון
ביוגרפיה
בשעה שהמפלגה הרפובליקנית הייתה סיעת הרוב בבית הנבחרים, שימש סימפסון פעמים תכופות כיו"ר הזמני של בית הנבחרים האמריקאי, במיוחד במהלך דיונים הנוגעים לחקיקה מעוררת במחלוקת, בשל שליטתו ברזי הכללים הפרלמנטריים. ידוע כי סימפסון שבר לוחות תהודה אחדות בשעה שהכה בפטיש יושב הראש בזמן שתבע לסדר במליאת בית הנבחרים. בובדה זו נתנה השראה לסימפסון להשתמש בספר לוחות קהודה תוצרת באיידהו, אותם הציג בפני כבדיחה ב. פני דניס הסטרט, שכיהן אז כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
ג'ון פישר
קומנדר וקפטן (1869 – 1890)
באפריל 1883 שב פישר לשירות באה"מ אקסלנט. בחמש עשרה השנים הבאות היו כל תפקידיו על החוף. במהלך תפקידיו השונים התוודע פישר לכמה קצינים נוספים, בהם ג'ון ג'ליקו, שיהיה מפקד הצי במלחמת העולם הראשונה, שהיו מוטרדים כמוהו מרמת הביצועים ההתקפיים הירודה של הצי. פישר המשיך לסבול מתופעות לוואי הקשורות למחלתו, ובשלב מסוים נסע למעיינות המרפא במרינבד, שהיו מקובלים בחברה הגבוהה כמקום מרפא.
מייק סימפסון
ביוגרפיה
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות העניק לסימפסון דירוג בן 13 נקודות על דפוס הצבעותיו בנושא זכויות אזרח. הקמפיין לזכויות אדם לעומת זאת העניק לו דירוג בן 0% על עמדותיו בנושא זכויות להט"ב בארצות הברית. סימפסון מתנגד לנישואים של בני-זוג מאותו המין ותומך באיסור על הומוסקסואלים לאמץ ילדים בוושינגטון הבירה. הוא גם תומך בתנועות נגד הפלות ובאי-לגליזם של חילול דגל ארצות הברית. במאי 2021 נמנה סימפסון בין 35 רפובליקנים בבית הנבחרים שתמכו בהקמת ועדת חקירה לאירועי ההסתערות על הקפיטול.
ג'ון פישר
קומנדר וקפטן (1869 – 1890)
מ-1886 עד 1890 שימש פישר כמנהל אגף החימוש הימי במטה הצי. הוא היה אחראי לפיתוח תותחים בעלי קצב אש גבוה, שנועדו לשימוש נגד האיום ההולך וגדל של ספינות הטורפדו המהירות. אחד הנושאים שבהם טיפל הייתה הוצאתם משירות של אלות, שנועדו לשימוש בקרבות פנים אל פנים בין אוניות, כפי שהיו נהוגים בין אוניות מלחמה מונעות במפרשים. אחד מאמצעי ההכרעה בקרבות בין אוניות כאלה היה ההשתלטות הפיזית על אוניית האויב, על ידי נחתים ומלחים שעלו על סיפונה (boarding). מובן שבעידן של אוניות מונעות בקיטור ובעלות תותחים שונים לגמרי עבר אמצעי זה מן העולם.
הצי לא היה אחראי על ייצור ואספקת נשק ותחמושת - האחריות לכך הייתה בידי משרד המלחמה. פישר החל במאבק ארוך, שנועד להחזיר את האחריות לתחום זה לידי האדמירליות; הוא הצליח בכך רק שנים מאוחר יותר, כאשר היה לורד הים הראשון.
ב-1887 מונה כשליש אישי למלכה, ובאוגוסט 1890 קודם לדרגת אדמירל משנה (Rear admiral).
אדמירל (1890 – 1902)
פישר שימש כממונה על המספנה בפורטסמות' למשך כמה חודשים (מאי 1891 - פברואר 1892), ואז מונה כלורד הים השלישי (Third Sea Lord). במסגרת תפקידו היה אחראי על האספקה והציוד לצי. כחלק מתפקידו ניהל את פיתוח דגם חדש של אונייה, שנקראה משחתת ספינות טורפדו, ומאוחר יותר משחתת. ספינות הטורפדו הפכו לאיום חמור על אוניות השטח הגדולות, עקב מחירן הזול והיכולת לייצר רבות מהן, מחד, והטורפדו שנשאו, מאידך, שיכול היה לגרום נזק חמור ואף להטביע את האוניות העיקריות בצי. המשחתות נועדו להתמודד עם איום זה, באמצעות מהירות גבוהה ותותחים בעלי קליבר קטן וקצב אש גבוה.
פישר נבחר על ידי ראש ממשלת בריטניה דאז, לורד סולסברי, לעמוד בראש המשלחת הבריטית לוועידת האג הראשונה בשנת 1899. הוועידה הייתה יוזמה של האימפריה הרוסית שנועדה להביא לבלימת מרוץ החימוש שהיה בשיאו באירופה באותה תקופה, ולהסכמה על הטלת מגבלות נשק, ואולם המשלחת הבריטית הגיעה במטרה לבלום כל יוזמה שתטיל מגבלות על כוחו של הצי. פישר נהג לומר מעט בישיבות הרשמיות, אך ב"שיחות מסדרון" לא פורמליות קידם בהחלטיות את מטרתו. הוא הרשים רבים באדיבותו ובנוהגו, אך גם ברצינותו ובנחישותו לקדם את האינטרס הבריטי. בוועידה הוסכם על הטלת מגבלות על סוגי נשק שונים, כמו כדורי דום-דום, גז רעיל והפצצה מן האוויר (מכדורים פורחים). פישר השיג את מטרתו, ולא הוטלו מגבלות על הצי. כהערכה להישג זה מונה פישר למפקד הצי הבריטי בים התיכון.
הפיקוד על צי הים התיכון
הים התיכון היה אזור חיוני עבור האימפריה הבריטית. הצי הבריטי, שבסיסיו היו במלטה ובגיברלטר, הגן על נתיב הספנות הקריטי שעבר בים התיכון, והוביל להודו דרך תעלת סואץ, ושהיה באורח קבע תחת איום צרפתי. צרפת גם היא ראתה בים התיכון ציר תנועה חיוני, מצפון לדרום, אל מושבותיה בצפון אפריקה. פישר המשיך לפקד מאוניית הדגל שלו, אה"מ רינאון (Renown), שהייתה אוניית הדגל שלו גם בפיקוד על הצי האטלנטי. הוא העדיף אונייה זו על פני אוניות חזקות אך איטיות יותר, וזכה על כך לביקורתם של קצינים שונים.
פישר הדגיש את הצורך בהנחתת המכה הראשונה במלחמה, יחד עם ההכרה שקשה מאוד למצוא תחליף לאוניות שהוטבעו. הוא והרצה בפני כל קציניו על אסטרטגיה ימית, והדיח כל קצין שלא עמד בסטנדרטים שקבע. גם בפיקוד זה הוא עודד קצינים להעלות בפניו רעיונות חדשים, ונתן פרסים על חיבורים בנושאי טקטיקה ימית. במשרדו שכנה דרך קבע מפה גדולה ועליה דגמים של כל אוניות הצי, וקצינים הוזמנו לבוא ולתרגל על הדגם טקטיקות שונות. פישר חשש במיוחד מאיום הטורפדות, שבהן הצטיידה גרמניה תוך התרברבות שבהן תטביע את הצי הבריטי, ומספינות הטורפדו הרבות שבנתה צרפת. רבות מהטקטיקות שפיתח נועדו להתמודד עם איום זה. לא כל חידושיו של פישר זכו לאהדה כללית, וכמה קצינים בכירים הסתייגו מהקשר שיצר עם הקצינים הזוטרים, או מהלחץ הקבוע שהפעיל על כל הדרגים כדי להגביר את היעילות.
פישר יזם תוכנית מקיפה של אימונים, שדימו פשיטות צרפתיות, תמרונים הגנתיים, התקפות לילה והטלת הסגר ימי, כל אלה במהירויות גבוהות. הוא יצר מסורת של הענקת גביע זהב לאונייה המצטיינת בתותחנות, ועמד על ביצוע ירי לטווח גדל והולך, וגם מתוך מבנה של אוניות. פישר העיד על עצמו שגילה את המורכבות והקשיים שבניהול צי גדול בים, ונהנה מכך מאוד. אחד מהקצינים ששירת תחתיו העיד, שפישר יצר שינוי עצום בצי. עד הגעתו דנו הקצינים בעיקר בשמירת הניקיון והמראה של האוניות; לאחר שהגיע השתנו נושאי הדיון לדיונים בלתי פוסקים על טקטיקה, אסטרטגיה, תותחנות, לוחמת טורפדו, הסגר ימי וכדומה. אחד מיריביו העיקריים בשנים הבאות, לורד ברספורד, דחה תוכנית לסיים את שירותו ולחזור לבריטניה כדי להיבחר לפרלמנט, משום שכדבריו "בשבוע האחרון למדתי יותר ממה שלמדתי במשך ארבעים שנה".
בתפקידו כמפקד הצי בים התיכון השקיע פישר גם בקשרים דיפלומטיים, וערך נשפים וקבלות פנים לאישים חשובים. הצי ביקר בקונסטנטינופול, שם פגש פישר את הסולטאן, שהעניק לו את עיטור אוסמניה. ב-1901 קודם פישר לדרגת אדמירל.
ב-1902 חזר פישר לבריטניה ומונה ללורד הים השני (Second Sea Lord), האחראי על נושאי כוח אדם בצי. ב-1902 זכה לתואר האבירות אביר מפואר של מסדר האמבטיה (Knight Grand Cross).
לורד הים הראשון (1904 – 1910)
ב-21 באוקטובר 1904, יום השנה לקרב טרפלגר, לאחר שאכל ארוחת בוקר עם מלך בריטניה אדוארד השביעי בארמון בקינגהאם, הושבע פישר כלורד הים הראשון (First Sea Lord), המפקד העליון על כל הפעילות בצי המלכותי. באותו יום מונה גם כשליש הראשי למלך. ביוני 1905 צורף פישר למסדר ההצטיינות (Order of Merit); בדצמבר זכה לדרגת אדמירל הצי (admiral of the Fleet).
פישר הובא לאדמירליות כדי להפחית את תקציבי הצי וכדי להביא לרפורמה בצי, רפורמה שתכין את הצי למלחמה מודרנית. הוא לא נרתע מצעדים לא קלים; למרות סערה ציבורית גדולה מכר פישר 90 אוניות קטנות ומיושנות, והעביר עוד 64 לאחסנה כעתודה, באומרו שאוניות אלה "חלשות מכדי להילחם ואיטיות מכדי לברוח"; הוא כינה אותן "עדר של זבל חסר תועלת השייך לקמצן". הוצאת אוניות אלה משירות שחרר צוותים רבים וכסף, שבו ניתן היה להגדיל את מספרן של האוניות הגדולות והמודרניות במי בריטניה.
לפני המלחמה ובמהלכה (1911 – 1915)
ביום הולדתו השבעים, 25 בינואר 1911, פרש פישר מתפקידו, ואולם גם לאחר מכן נקרא להיות חבר בוועדות שונות באדמירליות. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פישר בקשר קרוב עם וינסטון צ'רצ'יל, שהיה אז הלורד הראשון של הימיה.
באוקטובר 1914 נקרא פישר למלא שוב את תפקיד לורד הים הראשון. זאת, לאחר שלורד הים הראשון המכהן, הנסיך לואי מבטנברג, אולץ לפרוש בשל חשד לקשרים עם גרמניה (אביו של הנסיך היה אחד מבני משפחת המלוכה הגרמנית). הטיימס של לונדון דיווח ש"פישר נכנס כעת לשנתו ה-74, אך מעולם לא היה צעיר יותר או נמרץ יותר". ואולם, שמונה חודשים מאוחר יותר התפטר פישר מתפקידו, תוך כדי חילוקי דעות חריפים עם הלורד הראשון של הימיה, צ'רצ'יל, סביב קרב גליפולי. פישר התלבט לגבי התוכנית, ובסופו של דבר התנגד למשלוח יחידות גדולות של הצי למערכה המרוחקת, וראה בכך החלשה של הצי; הוא טען שצ'רצ'יל מהווה סכנה גדולה יותר מהגרמנים, עקב יוזמתו לפתוח במערכה זו והתמדתו בה. צ'רצ'יל עצמו נאלץ לפרוש מתפקידו עקב הכישלון במערכה. פישר סבר שהיעד הנכון למתקפה הוא חוף הים הבלטי של גרמניה, ולמטרה זו אף תכנן סיירות מערכה בעלות שוקע רדוד, שתוכלנה להתקרב לחוף.
שנותיו האחרונות (1915 – 1920)
פישר מונה לראש הוועדה הממשלתית להמצאה ולמחקר, תפקיד שמילא עד סוף המלחמה. ב-10 ביולי 1920 נפטר פישר ממחלת הסרטן. הוא זכה להלוויה ממלכתית במנזר וסטמינסטר. ארונו נישא על ידי שישה אדמירלים, ואת מסע הלוויה ליוו מלחים ומשמר כבוד של הנחתים המלכותיים, שנשאו את נשקם במהופך, כאות אבל. גופתו נשרפה ואפרו הונח בקילברסטון, ליד אפרה של אשתו שנפטרה שנתיים לפני כן.
אמיתי יונה
אמיתי יונה (נולד ב-1994) הוא טריאתלט ישראלי. הוא פעמיים ברציפות אלוף ישראל (2013 ו-2014) ושביעי באליפות העולם לנוער (2013).
ביוגרפיה
יונה נולד בהרצליה והחל להתאמן בגיל 12.
באליפות ישראל לנוער בשנת 2010 סיים יונה במקום החמישי, ושלישי בין הישראלים אחרי יונתן אולשינסקי ושחר שגיב. באליפות אירופה לנוער בשנת 2011 שנערכה בספרד סיים במקום 33.
באליפות ישראל לנוער שנערכה בשנת 2011 זכה יונה במדליית זהב בתוצאה של 1:03:58 לפני שחר שגיב ואסף פריד.
באליפות אירופה לנוער שהתקיימה באילת בשנת 2012 סיים יונה במקום השביעי בתוצאה של 56:40 דקות, 34 שניות בלבד אחרי המנצח. ב-ספטמבר אותה שנה הוא ניצח בתחרות הסבב האירופאי לנוער שהתקיימה בספרד. באליפות ישראל לנוער באותה שנה סיים במקום שלישי אחרי שחר שגיב ורון לוינסון.
מפלי גוואירה
מפלי גוואירה (פורטוגזית: Salto del Guaíra או Salto das Sete Quedas - מפל שבעת האשדות, ספרדית: Salto del Guairá) היו מפלי מים על נהר פרנה בגבול ברזיל-פרגוואי, שהיו בין המרשימים ביותר בעולם. אזור המפלים הוצף באגם מלאכותי שנוצר עם השלמת הבנייה של סכר איטייפו בשנת 1982. במתחם היו 19 מפלים שחולקו ל-7 קבוצות עיקריות, ומכאן ניתן שמם הברזילאי.
אמיתי יונה
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשנת 2013 זכה יונה במדליית זהב במקצה האולימפי לבוגרים בתוצאה של 2:03:28 שעות, לפני שחר שגיב ורון דרמון.
מפלי גוואירה
היסטוריה
ספיקתם המקסימלית של המפלים הייתה כ-50,000 מ"ק לשנייה, דהיינו בכל שעה ושעה זרמו בהם כ-180 מיליון מ"ק מים, כמות מים המספיקה למלא את הכנרת ביממה. נהר הפרנה, שרוחבו לפני המפלים היה כ-380 מטר, הוצר לקניון ברוחב כ-60 מטר בלבד, וכתוצאה מכך זרם המים היה מהיר וחזק מאוד, וקול שאונם נשמע עד מרחק של 30 ק"מ מהמפלים. הגובה הכולל של המפלים היה כ-114 מטר.
אמיתי יונה
אלוף ישראל
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ברוסיה בשנת 2014 סיים יונה במקום תשיעי, ושני עד גיל 20, בתוצאה של 1:52:22 שעות. באליפות ישראל שנערכה באותה שנה, הוא הגן על תוארו וניצח לפני רון לוינסון ושחר שגיב.
מפלי גוואירה
היסטוריה
המפלים היו אטרקציה תיירותית מקומית, אך מיקומם באזור הגבול בין ברזיל ופרגוואי גרם לסכסוך על מיקום הגבול המדויק, כאשר שתי המדינות ביקשו את זכויות הניצול והשליטה במפלים לעצמן. בשנת 1957 ברזיל תפסה את אזור המפלים באופן חד-צדדי.
אמיתי יונה
אלוף ישראל
יונה פרש מטריאתלון מקצועי במהלך שנת 2019, כיום הוא מתמקד בריצה למרחקים בינוניים וארוכים. ב2022 זכה באליפות ישראל בחצי מרתון בתוצאה 1:09:55.
מפלי גוואירה
היסטוריה
באפריל 1973 חתמו ממשלות ברזיל ופרגוואי על הסכם דו-צדדי לבניית סכר איטייפו על נהר פרנה כדי להפיק חשמל מתחנת כוח הידרואלקטרית. בניית הסכר החלה בשנת 1975 והסתיימה באוקטובר 1982. מאגר המים שיצר הסכר הציף גם את המפלים. עקב הזרימה החזקה בנהר הפרנה, הצפת אזור המפלים ארכה 14 יום בלבד. בנוסף לתועלת הישירה של ייצור חשמל נקי, בניית הסכר גרמה גם לסיום סכסוך הגבולות והביאה לפרויקטים משותפים בין המדינות בנושא שימור הסביבה. עם זאת, הועלתה ביקורת על הנזק לסביבה ולמורשת המקומית.
אמיתי יונה
אלוף ישראל
חיים אישיים:
יונה נשוי ומתגורר בעיר באר שבע.
ביסוס כוחה של הרפובליקה הרומית במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס
בסוף המאה ה-6 לפנה"ס עמדה רומא העתיקה בצומת דרכים היסטורי. התמורות הרחבות שעברו על רומא ומשטרה עם גירושו של אחרון מלכיה, לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, וייסוד הרפובליקה, במקביל להתמוטטות השלטון האטרוסקי בה ובלאטיום כולה, הובילו להיחלשותה המדינית של רומא ולאובדן ההגמוניה שלה בברית הלטינית. רומא עמדה גם בפתחו של מאבק בין מעמדי בין הפלבאים לפטריקים, מאבק שלעיתים נראה כמאיים על קיומה של המדינה.