cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אצידוריה משולבת חומצה מלונית ומתיל-מלונית
תסמינים וסימנים
כאשר התסמינים הראשונים מופיעים בילדות, הם נוטים יותר להיות הפרעות מטבוליות מתווכות, ואילו אצל מבוגרים הם בדרך כלל תסמינים נוירולוגיים.
גורמים
ניתן לחלק את CMAMMA על ידי סיבות לשתי הפרעות תורשתיות נפרדות: האחת היא מחסור באנזים המיטוכונדריאלי אציל-CoA סינתאז בן משפחה 3, המקודד על ידי הגן ACSF3 (OMIM#614265); ההפרעה השנייה היא מחסור במאלוניל-CoA דקרבוקסילאז המקודד על ידי הגן MLYCD (OMIM#248360).
אבחנה
בשל מגוון רחב של תסמינים קליניים ואבחון לוקה בבדיקות סינון לילודים, CMAMMA נחשבת למחלה לא מאובחנת כראוי.
תוכניות סינון לילודים
מאחר ש-CMAMMA עקב ACSF3 אינו גורם להצטברות של מתיל-מלוניל-CoA, מלוניל-CoA או פרופיוניל-CoA, וגם לא לחריגות שנראות בפרופיל האציל-קרניטין, CMAMMA אינו מזוהה על-ידי תוכניות סטנדרטיות לסינון יילודים מבוססות דם.
יחס חומצה מלונית לחומצה מתיל-מלונית
על ידי חישוב יחס החומצה המלונית/חומצה מתיל-מלונית בפלזמה, ניתן להבחין בבירור בין CMAMMA לבין חמצת מתילמונית קלאסית MMA. זה נכון גם לגבי מגיבי ויטמין B12 וגם לגבי אנשים שאינם מגיבים בחומצה מתיל-מלונית. השימוש בערכי חומצה מלונית וערכי חומצה מתיל-מלונית משתן אינו מתאים לחישוב יחס זה.
בדיקות גנטיות
CMAMMA ניתנת לאבחון על ידי ניתוח של הגנים ACSF3 ו- MLYCD. בדיקת נשאים מורחבת במהלך טיפולי פוריות יכולה גם לזהות נשאים של מוטציות בגן ACSF3
PL/SQL
PL/SQL (באנגלית: Procedural Language/Structured Query Language) היא שפת תכנות פרוצדורלית קניינית של חברת אורקל ונעשה בה שימוש בעיקר בבסיס הנתונים אורקל. שפת התכנות משלבת את שפת SQL בצורה טבעית ומאפשרת עיבוד נתונים על שרת בסיס הנתונים וללא תחלופה של מידע בינו ובין תחנת לקוח.
כללי
מכיוון ששפת SQL היא שפה דקלרטיבית, היא אינה מאפשרת עיבוד מידע בצורה נוחה - לדוגמה, לא ניתן לבצע בה לולאות. כדי לענות על הצורך בשפה פרוצדורלית, הוציאה חברת אורקל בשנת 1989 תמיכה ראשונה בשפה שכזו כחלק מבסיס הנתונים (גרסה 6). שפת PL/SQL תומכת במשתנים, תנאים, מערכים וניהול שגיאות. החל מגרסה 9, תומכת השפה גם ביצור והפעלה קוד דינמי בזמן הריצה כל ידי הפקודה "Execute immediate". אפשרות זו מאפשרת שימוש חדש ב-PL/SQL: ביצוע של פקודות DDL אשר לא התאפשרו עד אז ללא שימוש במארזים מובנים.
שפת PL/SQL משמשת לשם כתיבת פרוצדורות, פונקציות, מארזים וטריגרים המאוכסנים בתוך בסיס-הנתונים. מארזים הם תוכניות המקבצות בתוכן פרוצדורות, פונקציות, וכן משתנים גלובליים פרטיים או פומביים. טריגרים (Triggers) הם קטעי קוד המופעלים באופן אוטומטי בעקבות אירועים מסוגים שונים שיכולים להתרחש בבסיס-הנתונים, כגון: פקודות DML, כניסה ויציאה (Logon/Logoff) או שגיאות בשרת בסיס-הנתונים.
שימוש נוסף ב-PL/SQL הוא לשם כתיבת בלוקים אנונימיים (Anonymous Blocks) שהם קטעי קוד שנשלחים לשם הרצה מידית ולא נשמרים בבסיס-הנתונים לשם הרצה חוזרת. בנוסף, משמשת השפה לכתיבת קוד מבוסס אירועים בכלי פיתוח השייכים לחבילת Oracle Developer Suite.
מבנה הקוד
קוד PL/SQL מזכיר במבנהו את שפת עדה (Ada). הוא מתחיל במילה DECLARE (עבור בלוק אנונימי) או בשורת הגדרה של תוכנית לא אנונימית (כגון פרוצדורה). לאחר מכן, ניתן להגדיר משתנים ופונקציות ופרוצדורות פנימיות. (בבלוק אנונימי ללא משתנים אין לכתוב DECLARE). התחלת הקוד הביצועי מסומנת במילה BEGIN. מתחת לשורה זו ניתן לכתוב פקודות PL/SQL שונות כמו גם יצירה של בלוקים נוספים שבהם יוגדרו משתנים נוספים וכן הלאה. כל פקודה בPL/SQL צריכה להסתיים בסימן ;. כדי לטפל בשגיאות העלולות להתעורר בתוכנה, ניתן להוסיף בלוק של טיפול בחריגות: EXCEPTION ובו התניה לאילו שגיאות על הבלוק הזה לתפוס. כל קטע קוד של PL/SQL מסתיים בשורה ;END.
דוגמה לתוכנית PL/SQL בסיסית, השולחת את המחרוזת Hello world לחוצץ (buffer) אשר משמש בדרך כלל להדפסה לפלט הסטנדרטי:
התוכנית מדגימה בלוק אנונימי שבו יש הגדרת משתנה, השמת ערך למשתנה באמצעות משפט SQL, שליחת טקסט באמצעות המארז dbms_output, וכן טיפול בסיסי בשגיאות.
משתנים וטיפוסים
לPL/SQL ישנם סוגים רבים של משתנים, שנחלקים לקטגוריות שונות:
מעבר לסוגים בסיסים אלה, ניתן להגדיר בשפה מערכים (המכונים Collection).
תנאים
לדוגמה:
שאול כרמלי
שאול כרמלי (1927 – 14 בדצמבר 2016) היה איש מודיעין וביון ישראלי, מסתערב במחלקה הערבית של הפלמ"ח שפעל בזהות בדויה בין ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות, ובהמשך נשלח לביירות ולדמשק. לאחר קום המדינה שירת באגף המודיעין.
ביוגרפיה
שאול כרמלי נולד ב-1927 כשאול בוקעי בעיר חלב שבסוריה ליוסף וזהבה בוקעי (שהייתה אשתו השנייה של יוסף). אביו היה דרשן בבית הכנסת הגדול של חלב, וכרמלי למד בנעוריו בתלמוד תורה. ב-1939 נפטר אביו וכרמלי נשלח לבית יתומים בעיר. לאחר שנים ספורות נפטרה גם אימו, וכרמלי התגורר אצל קרובי משפחה. ב-1943 נפגש כרמלי עם יונה כהן שהיה שליח המוסדות הלאומיים למדינות ערב בנושאי חינוך ועלייה, וזה ארגן את עלייתו ב-1944, ברגל, דרך לבנון וכפר גלעדי.
לאחר עלייתו ארצה הגיע לכפר סבא, ובהמשך לקיבוץ נען שם גר אחיו החורג, ניסים. בתקופת שהותו בקיבוץ שינה את שמו מ"בוקעי" ל"עייני" והתחבר לקבוצת יוצאי סוריה שחיו בקיבוץ. מהקיבוץ יצא להכשרה של הפלמ"ח בקיבוץ גבת שם גויס על ידי בני מרשק ליחידת מסתערבים. כרמלי החל תהליך הכשרה לתפקיד מסתערב, ומשימתו הראשונה הייתה לרגל ביפו הערבית אחר התוכניות של הכוחות הערבים. בפברואר 1948 נשלח לעיר התחתית בחיפה הערבית בשם הכיסוי "תאופיק אסעד", שם התאכסן במלון והחל להסתובב בין תושבי העיר. בין השאר גילה עם יצחק שושן את מקומו של מוסך רכב בו הוכנו מכוניות תופת, וסייע לשושן וליעקובה כהן בתוכנית לפיצוץ המקום.
בעקבות שחרור חיפה באפריל 1948 הורו לו מפקדיו להצטרף לקבוצת פליטים ערבים שברחו מהעיר באונייה לביירות. בהגיעו לעיר השתמש בכסף שניתן לו כדי לפתוח בית קפה, ולאחר שקיבל משדר רדיו החל לשדר ידיעות למפעיליו בארץ. בין הפעולות בהן היה מעורב ניתן למנות את:
לאחר תקופה בביירות נשלח כרמלי ב-1949 לדמשק. בתקופת שהותו בעיר החל ללמוד צרפתית בבית הספר ברליץ, שם קשר קשרים טובים עם בעל המקום ועם קצינים סורים שבאו אף הם ללמוד במקום. באחת ממשימותיו נשלח לאסוף מידע על אזור אל-מאזה, ובדרכו לשם גילה את שבויי המושבה משמר הירדן דבר שסייע לשחרורם. אולם במהלך פעילות זו החלו השלטונות לחשוד בו, ולכן נטש את דמשק וחזר לביירות. ביולי 1949 נסע במונית לכפר בינת ג'בייל, ומשם עבר ברגל את הגבול בסיועו של מפקד היחידה שמריה גוטמן.
לאחר חזרתו ארצה המשיך לשרת מספר שנים בחיל המודיעין, תחילה בתפקיד מושל צבאי ואחר כך בתחום חקירת שבויים ואימון לוחמים. לאחר פרישתו ממערכת הביטחון עסק בתחום המיסוי עד יציאתו לגמלאות.
עידית אברהמי (מדענית)
עידית אברהמי (נולדה ב-30 בספטמבר 1968) היא פרופסור חבר באוניברסיטת אריאל בשומרון, שם כיהנה כראש המחלקה להנדסת מכונות ולמכטרוניקה. נוסף על כך, היא חוקרת ראשית במרכז לביומכניקה באריאל.
מחקריה עוסקים בעיקר בנושאי זרימה במערכות ביולוגיות, מודלים ניסויים ונומריים של מערכות זרימת דם וצימוד בין זרימה ומבנה. עוסקת בפיתוח תחליפים מבוססי ריאקציה של מים ואבקה, העתידים להחליף את הסוללות בהן אנו משתמשים היום.
ביוגרפיה
אברהמי גדלה בגבעתיים, הוריה הם עזרא כהן (עבד ב-IBM) ודבורה כהן לבית מלאך (עבדה בגטר). את לימודיה התיכוניים עשתה בבית הספר להנדסאים ליד אוניברסיטת תל אביב. שירתה בצה"ל כקצינה בחיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים.
סיימה בהצטיינות לימודי הנדסה בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, וסיימה בהצטיינות לימודי תואר שני במחלקה להנדסה ביורפואית באוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלה עסקה במודלים נומריים של מסתם לב מלאכותי.
בשנת 2004 סיימה דוקטורט בהנדסה ביורפואית באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט עסקה במודלים נומריים וניסויים להערכת הזרימה ותנועת הדופן במשאבת עזר ללב.
בשנים 2004–2006 השתלמה בפוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech), שם חקרה את דינמיקת הגלים במשאבת תהודת גלים ואת היישומים שלה במחקר הביורפואי. כמו כן עסקה בסכנת הקריעה של היצרויות לא הומוגניות בעורקים.
בשנת 2006 הצטרפה להקמת המחלקה להנדסה רפואית במכללת אפקה בתל אביב, שם הקימה מעבדות הוראה ומחקר ושמשה בתפקידים שונים, בהם יו"ר ועדת המחקר.
בשנת 2011 הצטרפה לסגל המחלקה להנדסת מכונות ומכטרוניקה באוניברסיטת אריאל בשומרון, והקימה את המרכז לביומכניקה באריאל. משנת 2013 משמשת כראש המחלקה.
אברהמי היא תושבת ראש העין, נשואה לשלמה אברהמי ואם לשלושה. כאמנית חובבת, עוסקת בציור ובפיסול.
קריירה אקדמית
במסגרת מחקריה, אברהמי עוסקת בנושאים הקשורים בהערכה של זרימה ותנועת מבנים במערכות ביולוגיות, בסיוע לטיפול במחלות לב וכלי דם, בפיתוח מכשור רפואי, בפיתוח של מודלים לצורך אנליזה של פתולוגיות ובסיוע למחקר הרפואי.
מחקריה עוסקים במעבר הדם דרך מסתמי הלב ודרך התקנים המשמשים לסיוע בזרימה, כגון: תומכנים (סטנטים), משאבות לב מלאכותיות, סטנט-גרפטים, קנולות למכונת לב-ריאה, חיבורי וריד-עורק וכדומה. בנוסף היא חוקרת את פעולת הגומלין שבין זרימת הדם לשינויים בדפנות כלי הדם והשפעה של תנאי זרימה פתולוגיים על היווצרות מחלות. עוסקת בפיתוח של שיטות זעיר-פולשניות להערכה פונקציונלית של זרימת דם בהסתעפויות.
אברהמי רשמה מספר פטנטים ועבודותיה התפרסמו בספרים וכתבי עת מדעיים, זכו בפרסים ובקרנות מימון, הוצגו בכנסים רבים ונבחרו לייצג את אוניברסיטת אריאל באירועים שונים, כגון הוועידה המרכזית של איפא"ק 2014.
במאי 2020 זכתה באות המרצה מעוררת השראה לשנת 2020 על ידי התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית.
אוסטפריקזאורוס
אוסטפריקזאורוס (שם מדעי: Ostafrikasaurus) הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת הספינוזאוריים אשר בניגוד לרוב קרוביו חי ביורה העליון ולא בקרטיקון. משמעות שמו הוא: "לטאה גרמנית-מזרח אפריקנית", אשר נקרא עקב מציאתו במשלחת של מוזיאון הטבע הברלינאי במזרח אפריקה הגרמנית באזור בו נמצא. לצידו נמצאו מיני צמחונים כמו הקנטרוזאורוס והג'ירפטיטאן, שחיו ביורה של טנזניה.
דינוזאור זה היה קרובו של הספינוזאורוס הענקי, אך היה קטן יותר והגיע לאורך 3.4 מטר ולמשקל של 900-2,000 קילוגרם. הוא ידוע רק ממאובני שיניים מחודדות דמויות קרסים, איתם השתמש הדינוזאור כדי לתפוס טרף חלקלק. אורך השיניים הגיע עד 50 מ"מ. לא ידוע אם היה בעל מפרש גבי.
ככל הנראה הוא חי בביצות הקדומות של טנזניה, ושם ניזון מדגים ואולי מזוחלים איטיים. ספינוזאור קדום זה נכחד מעט לפני תחילת הקרטיקון, לפני 145 מיליון שנה.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
גיגאנהינגה
גיגאנהינגה (שם מדעי: Giganhinga; מילולית: "נחשון ענק") הוא סוג של עוף ימי קדום ממשפחת הנחשוניים שבסדרת הסולתאים, אשר התקיים בין המיוקן לפליסטוקן באמריקה הדרומית.
תיאור
המאובנים שלו התגלו באורוגוואי וארגנטינה בתצורות: "Camacho Formation", "the San José Formation" ו-"the Libertad Formation" וכנראה גם "Ituzaingó Formation" ואלה כללו שרידים לא שלמים וכבדי משקל של אגן ירכיים ושל עצם הירך והוא תואר ב-2002 בידי החוקרים Rinderknecht & Noriega, כאשר תחילה הוא נחשב לסוג של עוף אימה עקב גודלו ומקום הימצאו. עם זאת מבנה העמנות הזכיר מבנה דחוס המתאים לעופות מים קרובים לשקנאים ודומה ביותר לזה של הנחשוניים והקורמורניים. הסוג מכיל מין יחיד Giganhinga kiyuensis - הקרוי על שם חופי "Kiyü" שבדרום אורוגוואי, סמוך לשפכי הריו דה לה פלטה.
עוף זה היה גדול מאוד ומדידה דומה ביחס לנחשון אמריקאי משווה שגובהו הגיע ל-1.5 מטר ולמשקל של 12 עד 17.7 ק"ג, אם כי מספר חוקרים מעריכים את המשקל בזהירות מאחר שעופות רבים בעלי צפיפות עצמות נמוכה יחסית, המקטינה את משקלם. ככל הנראה עקב משקלו היה חסר יכולת תעופה וכנראה ששחה וצלל מתחת למים במרדף אחר דגים. ככל הנראה משקלו עזר לו בתמרון וברדיפה אחרי טרף.
4 בינואר
4 בינואר הוא היום הרביעי בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 361 ימים (362 בשנה מעוברת).
אבי נניקשווילי
אבי נניקשווילי (נולד ב-18 במרץ 1983 בקריית מוצקין) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי ששיחק בעמדת הקלע ושימש בעבר כמאמן את הפועל עכו מהליגה הארצית בכדורסל. ב-2002 נמנה עם סגל נבחרת העתודה.
ביוגרפיה
נניקשווילי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אליצור קריית אתא והתקדם בקבוצה הנוער. שני אחיו, מוטי ואילן, הם שחקני עבר. אחיו אילן שיתף עמו פעולה בליגת העל כשחקן ובליגה הארצית כשחקן תחת אימונו.
בתיכון בנוסף למשחק בקבוצת הנוער של קריית אתא שיחק נניקשווילי גם תחת תיכון אורט ביאליק והוליך את הקבוצה לגמר הליגה לתיכונים בעונת 2000/01 בה הפסידה הקבוצה בגמר לקבוצת ליאו בק מחיפה.
ב-2002 זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל ושיחק עמה באליפות אירופה באותה שנה.
ב-2005 עבר לשחק בקבוצת הפועל עפולה מליגה לאומית. ובאותה שנה חזר לקריית אתא ושוב עבר לעפולה.
ב-2009 עבר לשחק במדי הפועל נצרת עילית.
ב-2010 שב לשחק בליגת העל ועבר לקבוצת הפועל עפולה. באותה השנה חזר פעם נוספת לקריית אתא.
ב-2014 עבר לשחק במכבי כרמיאל.
ב-2015 מונה למאמן מכבי כרמיאל אך המשיך לשחק במדי הקבוצה כמאמן-שחקן.
נניקשווילי נחשב לקלע מצטיין ובעל יכולת פיזיות, נניקשווילי נחשב גם לשחקן בעל יכולת סחיטת עבירות בעזרת גופו המסיבי המונע חטיפות.
יהונתן
יְהוֹנָתָן (מופיע גם בכתיב יוֹנָתָן) הוא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל, יורש עצר, מפקד וגיבור לאומי צבאי, בנו של שאול המלך. למרות היותו בן המלך ויורשו, היה ידיד נפש של דוד – יריבו של אביו – ולמורת רוחו של שאול ויתר על המלכות למענו וכרת עמו ברית.
בסיפורים שונים בספר שמואל ניכר אומץ לבו הרב ואופיו העצמאי והמיוחד של יהונתן, היוצא לקרב בגבורה גדולה, אינו מהסס לחלוק על אביו בכמה פעמים, ואף להגיע למצב שבו אביו נוזף בו ומקללו, ואף מנסה להכותו.
אטימולוגיה
שמו של יהונתן משתנה לאורך הסיפור מיונתן ליהונתן. כאשר הקו התוחם שממנו הוא מתחיל להקרא יהונתן הוא בפסוק:, דבר שהרד"ק עומד עליו במקום. כמעט כל הפעמים שבהן מופיע השם 'יהונתן' עם האות ה' הן לאחר פגישתו עם דוד. הוספת האות ה' לשמם של אנשים היא מאורע החוזר על עצמו במספר מקומות בתנ"ך, כמו בשינוי שמותיהם של אברהם (אברם) ושרה (שרי), אך מה שמיוחד אצל יהונתן הוא ששמו משתנה וחוזר, שכן במקרים שמדובר על יהונתן בהקשר של ה' ורוחניות, או שה' עמו ועוזר לו נוספה האות ה', אך במקרים שלא, היא מושמטת.
משפחתו
יהונתן, היה בנם של המלך שאול ואחינועם בת אחימעץ, ואחיהם של אבינדב, מלכי-שוע, מרב, מיכל ואיש בושת (נקרא גם אשבעל או ישוי). אחיו בני פילגש אביו היו אַרְמֹנִי ומְפִבֹשֶׁת. הוא הפך לגיסו של דוד כשדוד התחתן עם מיכל. בנו של יהונתן היה מפיבושת נכה הרגלים, אשר דוד נטה לו חסד.
גיבור מלחמה
עוד בראשית מלכות שאול היו לצבאו שני מפקדים: שאול עצמו, שהוביל אלפיים לוחמים, ויהונתן, שפיקד על אלף נוספים. יהונתן העז להרוג את נציב פלשתים בגבע, ובכך קרא תיגר על שלטונם. כאשר הגיבו הפלשתים במתקפה רבתי ויצאו בשלושה ראשים, ברח העם והתפזר. שאול התעכב ביציאה למלחמה, ונותר עם שש מאות לוחמים. יהונתן היה זה שהציל את המצב: הוא יצא כמעט לבדו - רק עם נערו - אל מחנה פלשתים, הפתיע את הפלשתים כשבא מכיוון לא צפוי ולבד והרג רבים מהם בעזרת נושא כליו. מעשה זה חיזק את לב העם, שיצא בהמוניו למלחמה וניצח. בסיפור זה אפשר לראות את אומץ לבו הרב של יהונתן ואת תושייתו ומנהיגותו הטבעית.
מעשה אכילת הדבש
בסיפור מלחמת מכמש מתואר כיצד יהונתן שלא שמע את השבועה שהשביע שאול את העם, שלא לאכול באותו היום, טעם דבש שמצא בדרך. בתום הקרב התברר שאלוהים מסרב לענות לשאול; זה הסיק שהיה מי שהפר את הצו ואכל. לאחר הטלת גורל הכיר שאול באשמתו של יהונתן, וגזר עליו מוות, העונש שייעד מראש למפר הפקודה, מבלי לשאת פנים לבנו. בכך יש דמיון מסוים למעשה יפתח הגלעדי ובתו. אולם במקרה זה מנעה תגובת העם את המתת יהונתן:.
סיפור גבורתו של יהונתן מקביל בפרטים רבים לסיפור גבורתו של דוד אל מול גלית (בין השאר – היציאה לבד אל הקרב והתגובה האוהדת של העם בסופו).
בעל עמדה עצמאית
גם בקשר בין דוד ויהונתן ניכר אופיו העצמאי של יהונתן. בניגוד לאביו, המפגין עוינות רבה כלפי דוד, יהונתן, שאהב את דוד מרגע שפגש בו בתום הקרב עם גלית, רואה בו את המלך העתידי ומוכן להתבטל לפניו ולהיות לו למשנה, מה שמעורר תרעומת כלפיו אצל אביו. יהונתן דבק בעמדתו ומוכן להתעמת עם אביו, המפגין יחס דיכוטומי אל דוד, מצד אחד מבקש להורגו ומצד שני לקרבו.
לעיתים מצליח יהונתן לשכנע את אביו בתומתו של דוד, כאשר הוא מסנגר על דוד לפניו. תגובתו של שאול בפעם אחת היא שבועתו בשם ה' שלא יפגע בדוד:, ולעיתים הוא נכשל במאמציו; כאשר הוא מזכיר את דוד בסעודת ראש החודש המלכותית, מתבררת שנאתו הגדולה אליו: , ואף אז מעז יהונתן להתעמת עם אביו ושואלו: , שאלה הגוררת התפרצות זעם של שאול, המנסה להכותו בחניתו. בעקבות כך, ועל פי ההסכמה המוקדמת ביניהם, מדווח יהונתן לדוד כי לנוכח יחסו של אביו אליו, חייו בסכנה.
אציל נפש
אצילות נפשו וּותרנותו של יהונתן יורש העצר של המלכות, מומחשת בכך, שהוא מוכן לוותר על יעודו להיות מלך ישראל, כאשר הוא נוכח בכישוריו של דוד, העולים על שלו:, דבר שלא היה נהוג ונפוץ באותם ימים, שבהם היה נהוג להתנקש לעיתים אף בחיי אחים על מנת לזכות במלכות. דבר זה הוא יוצא דופן וחסר תקדים, בפרט לאור גבורתו הרבה וכישוריו הצבאיים והמנהיגותיים של יהונתן, אולם התלמוד לא שולל את האפשרות שסיבת ויתורו נבעה מכך שהעם ברובו נטה אחרי דוד.
דוד ויהונתן
על אהבת דוד ויהונתן נאמר במשנה:.
מלכותו של דוד אופיינה בבריתות פוליטיות שכרת עם כל שבטי ישראל, ובעיקר עם שבטו של שאול, שבט בנימין. על אף שבריתות אלה הקימו עליו את שבטו שלו, שבט יהודה, הקפיד דוד לשמור עליהן. דוד דאג שירושתו של יהונתן תגיע אל מפיבושת ולא אל ציבא עבד שאול. וכשביקשו הגבעונים נקמת דם נגד בית שאול, חמל דוד על מפיבושת ונתן לגבעונים צאצאים אחרים של שאול. כך שמר דוד על הברית עם יהונתן, או לחלופין העדיף לחסל יורשים פוטנציאלים אחרים, שהרי אדם נכה אינו יכול למלוך.
מות יהונתן
יהונתן מת יחד עם אביו ואחיו בקרב עם הפלשתים בהר הגלבוע. קרב זה סימן את סוף תקופת שאול. בקינתו על מות שאול ויונתן תיאר דוד את גודל הקרבה בינו לבין ידידו:. על גבורתו של יהונתן, שהיה כנראה קלע מצטיין כרבים מאנשי שבטו, שבט בנימין, אמר: בשירה זו יש כמה פעמים תקבולת בין שאול ליהונתן, המרמזת ששניהם שקולים אחד כנגד השני.
מסופר כי לאחר המלחמה לקחו פלשתים את גווייתו וגוויות אביו ואחיו ותלו אותן על חומת בית שאן להתפאר בניצחונם, כנהוג באותם ימים. אנשי יבש גלעד, ששאול יצא בעבר להצלתם, הגיעו לבית שאן והורידו את הגוויות מעל החומה להביאם לקבורה תחת האשל ביבש גלעד. שנים רבות לאחר מכן, כאשר מתוארת פרשת הנקמה של הגבעונים בצאצאי שאול, מסופר שבסיומה הביא דוד את שאול ובניו למנוחתם האחרונה באחוזת הקבר המשפחתית בארץ בנימין.
בתרבות ובחברה המודרנית
הקהילה ההומוסקסואלית עושה שימוש ביחסי דוד ויהונתן ומציגה אותם כדוגמה תנ"כית לזוגיות הומוסקסואלית, במסגרת המאבק להכרה חברתית וחוקית בקשר בין בני זוג מאותו מין. שימוש זה בפרשייה תנכית, עורר כעס רב בקרב חוגים דתיים (במיוחד כשהושמעה מעל דוכן הכנסת ובראיונות על ידי חברות הכנסת יעל דיין ושולמית אלוני, שרת החינוך). בתנ"ך עצמו אין אישוש למימוש אהבתם של דוד ויהונתן, עם זאת, יש הטוענים שבניתוח הטקסט ניתן למצוא רמזים למתח מיני בכל המפגשים בין דוד ליהונתן באופן שאינו דומה לחברויות גבריות אחרות בתנ״ך. בעת העתיקה גם היו ידועים מנהיגים רבים כפאנסקסואליים שניהלו חיי מין מגוונים. טענות אלו מנוגדות לדעתם של פרשני המקרא במהלך 2,000 השנים האחרונות. כמו כן ידוע דוד באהבתו לנשים (אשר הובילה אותו להסתבכויות ולחטאים כמו במעשה דוד ובת שבע).
ביולוגיה של התא
ביולוגיה של התא (נקראת גם ביולוגיה תאית או צִיטוֹלוֹגְיָה) היא אחד הענפים הגדולים והחשובים בביולוגיה.
מקור השם הלועזי של התחום, צִיטוֹלוֹגְיָה, ביוונית: קיטוֹס פירושו "סל, מכל" (ובהשאלה: תא); לוגיה (λογία) פירושו "תורה".
היות שכל היצורים החיים מורכבים מתאים, מתבקש כי תורת התא תהיה אחד התחומים הבסיסיים ביותר בביולוגיה (ייתכן שכימיה אורגנית, ביוכימיה וביופיזיקה בסיסיים יותר, אך הללו משתייכים גם למדעים אחרים ולא רק לביולוגיה). למרות שהתארים או המקצועות "ביולוג של התא" או "ציטולוג" נדירים למדי, הרי שחוקרים מכל תחומי הביולוגיה עוסקים למעשה בחקר התא, באופן ישיר או עקיף.
קישורים חיצוניים
כתבי עת באנגלית:
אחרים:
החיים על פי אורטגה
החיים על פי אורטגה הוא אלבום האולפן השני של הראפר הישראלי אורטגה. את האלבום הוציאה לאור ב-24 בדצמבר 2015 חברת התקליטים קמע. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד, ובמרוצת השנים יצא גם לפלטפורמות הסטרימינג השונות, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
אייפון 4
אייפון 4 (באנגלית: iPhone 4) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע של חברת אפל והדור הרביעי בסדרת האייפונים שלה. המכשיר הוכרז ב-7 ביוני 2010 בכנס ה-WWDC של חברת אפל שנערך בסן פרנסיסקו והוצע למכירה בחנויות ב-24 ביוני 2010 בארצות הברית, בריטניה, צרפת, גרמניה ויפן.
ההבדל הבולט ביותר בין האייפון 4 לקודמיו הוא העיצוב החדש שלו, אשר משלב מסגרת נירוסטה, המשמשת כאנטנה חיצונית לקליטה טובה יותר, וצורה מרובעת, בניגוד לצורה המעוגלת של קודמיו. לאייפון 4 מעבד A4 של אפל וזיכרון נדיף בנפח 512MB, כפול מקודמו, אייפון 3GS. מסך המכשיר בגודל 3.5 אינץ', עם תאורת LED אחורית. רזולוציית המסך היא 960X640 פיקסלים, המכונה גם "תצוגה רשתית", וזוהי הצפיפות הגבוהה ביותר שהייתה עד אז במכשיר סלולרי. כמו כן קיים הבדל נוסף והוא מצלמה של 5 מגה פיקסל עם מבזק LED (בשונה מן הדורות הקודמים).
אב הטיפוס
לפני השקתו הרשמית של האייפון 4, הודלפו לתקשורת שני אבות טיפוס של המכשיר, בניגוד לנוהל של אפל לשמירה על תהליך פיתוח חשאי. עד להופעת אבות הטיפוס, היו שמועות רבות בנוגע למפרטו החדש של המכשיר, שאומתו כנכונות. ב-19 באפריל 2010, דיווח אתר Gizmodo על אב טיפוס של אייפון חדש אותו רכשו עבור 5000$. אב הטיפוס אבד לעובד אפל בבר ברדווד סיטי, קליפורניה. זמן קצר לאחר פרסומו של אתר Gizmodo על אב טיפוס שרכש, אפל ביקשה את הטלפון חזרה, ו-Gizmodo החליט לשתף פעולה והחזיר לאפל את המכשיר.
השקת המכשיר
האייפון 4 הוכרז ב-7 ביוני 2010, והיה זמין לרכישה מוקדמת ב-15 ביוני בארצות הברית, בריטניה, צרפת, גרמניה ויפן. עקב הביקוש הגדול, חלק מחנויות אפל השהו את תהליך המכירה. במכירה המוקדמת נרשמה כמות מכירה גדולה יחסית לדורות הקודמים, כ-600,000 הזמנות ב-24 השעות הראשונות של המכירה. הגרסה הבאה אחרי האייפון 4, גרסת אייפון 4S רשמה כמות מכירות גבוהה יותר - כמיליון וחצי מכשירים בשלושת ימי המכירה הראשונים. מכירה רשמית של המכשיר החלה ב-24 ביוני 2010 באותן מדינות.
האייפון 4 הושק בתוניסיה על ידי חברת אורנג' המקומית, בקוריאה הדרומית הושק על ידי חברת KT ב-10 בספטמבר. בישראל, הושק על ידי פרטנר תקשורת, סלקום ופלאפון ב-24 בספטמבר, בתאילנד ב-23 בספטמבר על ידי DTAC AIS המקומית, במלזיה ב-26 בספטמבר, בדרום אפריקה ב-22 בספטמבר על ידי Vodacom ו-MTN המקומיות, ובווייטנאם ב -30 בספטמבר על ידי Vinaphone ו-Viettel המקומיות.
ב-11 בינואר 2011 הודיעה חברת Verizon האמריקאית במהלך אירוע מדיה כי הגיעה להסכם עם אפל ותתחיל למכור את האייפון 4 ברשת CDMA בארצות הברית, לאחר שהסתיים הסכם בלעדיות של אפל עם חברת AT&T. אייפון 4 ברשת CDMA החל להימכר ב-10 בפברואר 2011. האייפון שהושק ב-Verizon הגיע עם תכונת "נקודה חמה אישית" תכונה המאפשרת למשתמש להשתמש באייפון כמו נקודה חמה אלחוטית, עם עד 5 מכשירים לחיבור בבת אחת, שלאחר מכן הגיעה גם לאייפון ברשת GSM.
חומרה
המסך של האייפון 4 מיוצר על ידי LG תחת חוזה בלעדיות עם אפל. הוא כולל תאורת LED אחורית, מסך מגע קיבולי עם צפיפות פיקסלים של 326 פיקסלים לאינץ'' (ppi) על 3.5 אינץ (8.9 ס"מ), 960 × 640 לתצוגה. למסך יש יחס ניגודיות של 800:1. עד שנת 2012 המסך היה עם הרזולוציה הטובה ביותר שקיימת בטלפון סלולרי.
לאייפון 4 מצלמה קידמית ברזולוציית VGA באיכות 0.3 מגה פיקסל, ומצלמה אחורית ברזולוציית HD באיכות 5 מגה פיקסל עם מבזק LED. המצלמה האחורית מסוגלת להקליט וידאו HD ב-720p. למצלמה זו זום X5.
האייפון 4 מופעל על ידי שבב A4 של אפל עם קצב שעון של 1GHz וכמו כל דגמי האייפון הקודמים, מיוצר על ידי סמסונג. לאייפון 4 זיכרון נדיף בנפח 512MB, פי 2 מהדור הקודם.
האייפון 4 משתמש בכרטיס Micro-SIM הקטן יותר מכרטיס רגיל של טלפון סלולרי. ברשת ה-CDMA, לעומת זאת, הטלפון מתחבר לרשת באמצעות ESN. כל הדגמים הקודמים השתמשו בכרטיסי SIM רגילים.
כמו בדגמים הקודמים, נפח האחסון במכשיר נשאר 16GB או 32GB. רק באייפון 4S, שהוא שדרוג לאייפון 4, הוגדל גם ל-64GB.
עיצוב
מידות האייפון 4 צומצמו יחסית לקודמו האייפון 3GS, גובהו 4.5 אינץ' (110 מ"מ), רוחבו 2.31 אינץ' (59 מ"מ), ועומקו 0.37 אינץ' (9.4 מ"מ), מה שהפך את האייפון 4 למכשיר דק יותר ב-24% מקודמו, אייפון 3GS. סטיב ג'ובס טען דאז כי האייפון 4 הוא "הטלפון החכם הדק ביותר על פני כדור הארץ".
האייפון 4 הציג עיצוב חדש לאחר שלושת הדורות הקודמים שהיו עם עיצוב זהה. מסביב לקצה של המכשיר מסגרת נירוסטה כולל כפתורי ווליום עם צורה חדשה בציפוי נירוסטה, ושלוש אנטנות חיצוניות עם שני חריצים בגרסת ה-GSM של הטלפון, אחד בפינה השמאלית התחתונה, ואחד בחלק העליון אשר מחלקים את ביצועי האנטנה לשניים: החלק השמאלי של האנטנה משמש ל-Bluetooth, Wi-Fi, ו-GPS והחלק התחתון משמש כאנטנה עבור קישוריות GSM ו-UMTS.
תכונות
המכשיר כולל מספר יישומי מערכת: מסרונים, לוח שנה, תמונות, גישה ל-YouTube, צפייה במניות, שירות מפות, נתוני מזג אוויר, שעון, מחשבון, פתקים, הגדרות, Appstore ו-iTunes. זאת בנוסף לארבעת היישומים המהותיים במכשיר - הטלפון, הדוא"ל, הדפדפן ספארי ויישום ה-iPod.
ניתן לרכוש ולהתקין יישומים ומשחקים נוספים במכשיר דרך AppStore (ראו למשל Angry Birds). תוכני מוזיקה ניתן לרכוש דרך iTunes.
כל מתכנת המתמצא במערכת יכול לפתח יישום המתאים לאייפון, להעבירו לבחינה לאנשי אפל, ואם עבר את אישורם היישום עולה לאתר וכל משתמש יכול להוריד אותו על פי התנאים שסוכמו. חלק מהיישומים ניתן להוריד בחינם וחלק מהיישומים עולים כסף (בסכומים שונים ליישום). עבור כל הורדה מקבל המתכנת סכום כסף כפי שסוכם עם אנשי אפל. אפשרות זו הביאה לכך, שנכון לינואר 2011, עומדים מאות אלפי יישומים לרשות בעל האייפון. בין היישומים הפופולריים ניתן למנות סינכרון עם חשבונות דואר רשת ועם תוכנת ה-Outlook, השתלטות מרחוק על המחשב האישי של בעל האייפון ויכולות (מוגבלות) של משיכת קבצים. בחלק מהיישומים ניתנת גרסה פשוטה בחינם (לעיתים משולבות בה פרסומות) ורק עבור הגרסה המורחבת ונטולת הפרסומת יש לשלם.
חלק מהבנקים פיתחו יישום שמאפשר ללקוחותיהם גישה לחשבון שלהם וביצוע פעולות בחשבון (כולל מסחר בניירות ערך בבורסה) באמצעות האייפון.
קיימות אפליקציות חינמיות כמו סטנזה ו-iBooks המאפשרות קריאת ספרים אלקטרוניים על המכשיר ובכך הופכות אותו גם לקורא אלקטרוני.
הכתיבה של אפליקציות למכשיר נעשית באמצעות שפת התכנות Objective c ובסביבת הפיתוח Xcode, שבמערכות ההפעלה של מחשבי אפל. באופן הזה מחייבת אפל את המתכנתים לקנות את מחשביה ואת מערכת ההפעלה שלה. אפל חוסמת כל דרך ליצור אפליקציות למכשיר באמצעות סביבות פיתוח שמתרגמות את הקוד לשפת התכנות Objective c. מהלך זה חוסם ניסיונות של חברות לפתח כלי פיתוח חלופיים לאייפון כדוגמת monotouch של חברת נובל, שנועד לאפשר למתכנתי דוט נט ליצור אפליקציות למכשיר, או Flash CS5 iPhone שנועד לפתח אפליקציות לאייפון באמצעות פיתוח אדובי פלאש.[4]
Siri
אייפון 4S הציג מערכת קולית חדשה בשם "Siri" המאפשרת למשתמש לתת פקודות קוליות למכשיר האייפון, והוא יגיב להן ויבצע אותן במידת הצורך. לדוגמה, ניתן לשאול את האייפון "what time is it?"(מה השעה?) והאייפון יגיב "it is 2:00 o'clock."(השעה שתיים בדיוק). בנוסף, "Siri" יכולה להכתיב טקסט כגון הודעות טקסט או מיילים, וניתן לבקש ממנה להשיב להם. פקודות אלה יכולות להשתנות במידה רבה ומאפשרות שליטה כמעט בכל הפונקציות שבאייפון. ניתן להשתמש בשפה טבעית בעת השימוש במערכת הקולית, והיא תבין, תיישם ותגיב. העובדה שהמערכת זמינה רק באייפון 4S, הובילה האקרים לפרסם דרך חוקית להתקין את Siri גם באייפון 4, זאת על ידי שרת אישי שיכין המשתמש דרך מכשיר 4S, וכך יוכל לאפשר גם לאייפון 4 להתחבר לשרתי אפל.
מערכת הפעלה
אייפון 4 הוכרז עם מערכת ההפעלה iOS 4. בין היתר גרסה זו הוסיפה לאייפון 4 ריבוי משימות, תמונות רקע ותוכנת שיחות וידאו FaceTime.
אביזרים
ה-Bumper הוא כיסוי מגומי ופלסטיק המקיף את הקצה של האייפון 4 ונועד לפתור את הבעיות הקליטה הנובעות מכך שהאנטנה נמצאת מחוץ למכשיר. החלק הפנימי של הכיסוי עשוי מגומי סינתטי והחלק החיצוני עשוי מפלסטיק. כיסוי ה-Bumper מספק הגנה על קצוות המכשיר, ובמידה פחותה יותר, על המסך. הכיסוי אינו מכסה את החלק הקדמי או האחורי של הטלפון, אף על פי שהוא מעלה את המכשיר מעט למעלה כדי לספק הגנה על חלקים אלה. אפל מוכרת לאייפון 4 כיסוי זה בשישה צבעים: שחור, כחול, ירוק, כתום, ורוד ולבן, ואילו בארצות הברית הוא חולק בחינם על מנת לפתור את בעיות הקליטה.
דניאל פרידמן
ראשית חייו ומשפחתו
דניאל יונה פרידמן נולד בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, בן לוויקטור וליהודית לבית כרמי, והוא דור שביעי בארץ מצד אמו. הוא נשוי ואב לשלושה, ומתגורר ברמת אביב. למד בגימנסיה גאולה, שסבו ישראל ויינברג ייסד, במגמת גאוגרפיה וידיעת ארץ ישראל, והיה פעיל בצופים.
ב-1953, בגיל 17, החל כעתודאי את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחריהם שירת כקצין משפטים.
קריירה אקדמית
בתום לימודיו התמחה אצל שופט בית המשפט העליון יואל זוסמן, ואחר כך אצל עו"ד ברוך זייגר. בטרם הסמכתו, השלים את כתיבת ספרו הראשון, "ביטוח רכב מנועי". שירת בצה"ל במסגרת הפרקליטות הצבאית.
למד לתואר דוקטור למשפטים באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית פרופ' אורי ידין, נושאת את השם "שיטות לביטוח נפגעי תאונות דרכים", והוגשה בשנת ה'תשכ"ו, 1965. המשיך לשנת השתלמות באוניברסיטת הרווארד, שבעקבותיה הוענק לו תואר מוסמך במשפטים מטעם אוניברסיטה זו.
בשנות השישים כיהן כעוזר אקדמי לפרופ' זאב צלטנר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1968 הועלה לדרגת מרצה בכיר. לאחר מכן מונה לפרופסור שם. בשנים 1974–1978 כיהן כדיקן הפקולטה. ממייסדי מרכז צגלה למחקר בינתחומי של המשפט באוניברסיטת תל אביב ומנהלו הראשון. מחזיק הקתדרה למשפט אזרחי והשוואתי ע"ש דניאל רובינשטיין באוניברסיטת תל אביב. כיהן כפרופסור אורח בבתי הספר למשפטים באוניברסיטאות הרווארד, לונדון, פנסילבניה ופורדהאם. עם הדוקטורנטים של פרידמן נמנים מי שלימים הפכו לפרופסורים למשפטים באוניברסיטת תל אביב: נילי כהן, אריאל פורת, נינה זלצמן ועופר גרוסקופף.
ב-1990 הקים את בית הספר למשפטים של המכללה למינהל ועמד בראשו עד שנת 1997. לאחר מכן שב ללמד באוניברסיטת תל אביב. בשנות השמונים והתשעים דחה פרידמן את הצעותיהם של מאיר שמגר ואהרן ברק להתמנות לשופט בית המשפט העליון ולימים הוגדר בידי מישאל חשין כמי "שאין ספק שהיה ראוי לכהן בעליון". עסק לעיתים גם בפרקטיקה פרטית, החל משנות השישים ועבור בשנות התשעים, עת כתב חו"ד בתשלום בעבור הבנקים הישראלים נגד דו"ח פרוקצ'יה בעניין הסדר החובות של התנועה הקיבוצית אליהם.
פרידמן נחשב מומחה למשפט מנהלי, למשפט השוואתי ולמשפט אזרחי - דיני חוזים, דיני ביטוח ודיני נזיקין, ופרסם מאמרים רבים בתחומים אלה, בכתב העת "עיוני משפט" של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובכתבי עת נוספים. כתב יחד עם נילי כהן את סדרת הספרים "חוזים" שנחשבת לאחד משני הספרים החשובים בתחום. על הכרך הראשון בסדרה הם זכו בפרס זוסמן למשפט.
בשנת 1983 הוענק לו פרס צלטנר למשפט. כן זכה בפרס מינקוף על מצוינות במשפט. בשנת 1991 קיבל את פרס ישראל לחקר המשפט. הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
פרדמן הוא חבר הוועדה המייעצת של הפורום הישראלי למשפט וחירות.
לפרידמן גם פעילות בינלאומית: הוא חבר המכון האמריקאי למשפטים וחבר אמריטוס באקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי, חבר המערכת המייעצת של European Review of Contract Law, יועץ ל-American Law Institute בתחום עשיית עושר ולא במשפט ודיני השבה.
בתחילת 2008 יצא לאור לכבודו ספר יובל בשם "ספר דניאל - עיונים בהגותו של פרופ' דניאל פרידמן", בעריכתם של פרופ' נילי כהן ופרופ' עופר גרוסקופף. הספר כולל 18 ממאמריו הבולטים של פרידמן, ובצד כל אחד מהם מאמר מחווה מאת חוקר משפטי בולט, שנכתב במיוחד לספר זה. בתחילת הספר עמדו עורכיו על השפעתו של פרידמן:
בהמשך מציגים העורכים את תפיסת המשפט של פרידמן:
עמדותיו בנוגע למערכת המשפט בישראל
כאיש מפלגת שינוי, נהג במשך שנים רבות להגן על בית המשפט העליון מהתקפות של החוגים החרדים. הוא כתב ש"ההתקפות שלוחות הרסן של אגודת ישראל על בית המשפט העליון ונשיאו מלמדות על הסכנה" ו"מדובר בחלק מהתכחשות כוללת למנגנונים הדמוקרטיים שהקימה המדינה. השאלה אינה נוגעת רק להליך מינוי שופטי העליון, שנחשב לאחד הטובים והמאוזנים מסוגו".
מאוחר יותר הפך ביקורתי כלפי מערכת המשפט בישראל. לדבריו החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 תפנית, בה עבר בית המשפט העליון "מאקטיביזם שיפוטי מתון וזהיר לאקטיביזם שיפוטי חריף, שהרחיב באופן דרסטי את שיקול דעתם ואת כוחם של בתי המשפט". במאמרו, מציין פרידמן כי התהליך הזה גבה מחיר כבד, כאשר "המכנה המשותף של הקהילה המשפטית התערער", ו"נפגע קשות הביטחון המשפטי" בתחום האזרחי. כמו כן, נפגעו לפי פרידמן לא אחת "הביטחון המשפטי, האוטונומיה של הצדדים, הציפיות הסבירות שלהם והאמון בבתי המשפט". פרידמן החל לכתוב באופן סדיר ב"ידיעות אחרונות" ופרסם שם סדרת מאמרים שבה ביקר את בית המשפט העליון, ובפרט את דורית ביניש, ואת הכוונה למנותה לנשיאת בית המשפט העליון.
פרידמן תומך בצמצום הביקורת השיפוטית על חוקים שחוקקה הכנסת ובעיגונה בחוק, וכן מתנגד לביטול החלטות ממשלה שאינן מנוגדות לחוק מטעמים של חריגה ממתחם הסבירות. מאידך הוא סובר שיש לקיים את החלטות בתי המשפט גם כשהתקבלו בחוסר סמכות.
בעקבות הרשעתו של חיים רמון פרסם פרידמן מאמר ב"ידיעות אחרונות", שבו תקף בחריפות את היועץ המשפטי לממשלה, את פרקליט המדינה, את שופטיו של רמון ואת מערכת בתי המשפט בישראל. בין השאר כתב: פרידמן טוען כי מערכת המשפט עושה שימוש לרעה במנגנון הפלילי כנגד אישי ציבור כחלק מקידום מערכת המשפט. בין אישי הציבור שלטענת פרידמן "סוכלו" על ידי מערכת המשפט באופן זה נמנים ראובן ריבלין, רפאל איתן, יעקב נאמן
קריירה פוליטית
בשנות השבעים, לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נמנה פרידמן עם מייסדי מפלגת שינוי שבראשות עמיתו, פרופ' אמנון רובינשטיין, שהפכה לאחד ממרכיבי התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש). לאחר התפרקות התנועה המשיך להיות מזוהה עם מפלגת "שינוי" לאורך השנים וכשזו חברה למרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) הוצב, כאות של כבוד, באחד מהמקומות האחרונים ברשימה. תומך ותיק בחוקה לישראל. מתנגד להגירת עבודה לישראל, במיוחד של פלסטינים ולזכות השיבה.
בפברואר 2007 מינה ראש הממשלה, אהוד אולמרט, את פרידמן לשר המשפטים, לאחר שהמשרד היה ללא שר קבוע מאז התפטרותו של חיים רמון. הוא החל לכהן בתפקיד ב-7 בפברואר 2007. עם כניסתו לתפקיד הציג אחדות מתוכניותיו: ביולי 2008 הציע לפצל את תפקיד היועץ המשפטי לממשלה לשניים, כך שיחולק לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה ולתובע הכללי, כפי שנהוג בעולם. הוא טען שללא הפיצול התפקיד נגוע בניגוד עניינים.
בשנת 2007 הביא להקמת בית משפט מחוזי נוסף - בית המשפט המחוזי מרכז, בפתח תקווה, ולתיקון חוק בתי המשפט כך שלא ימונה נשיא בית משפט (שלום, מחוזי או עליון) מי שנותרו לו פחות משלוש שנות כהונה, והכהונה לא תימשך יותר מ-7 שנים. תיקון זה מנע מהשופט אשר גרוניס (שתואר כנוטה לצד השמרני במערכת המשפט בדומה לפרידמן, מסתייג מאקטיביזם השיפוטי) להתמנות לנשיא בית המשפט העליון - על אף שלמעט הנשיאה דורית ביניש הוא היה ותיק השופטים (מאוחר יותר בוטל התיקון כך שהתאפשר מינויו של גרוניס לנשיאות בית המשפט). בנוסף, פרידמן הביא למינויים של שני שופטים (חנן מלצר ויורם דנציגר) מהמגזר הפרטי לבית המשפט העליון, לאחר עשרות שנים שבמהלכן לא מונו עורכי דין מהתחום לתפקיד זה.
פרידמן פעל לצמצום כוחו של בית המשפט העליון, ובפרט להגבלת סמכותו לביקורת שיפוטית. במסגרת זו החל הדיון בתזכיר חוק יסוד: השפיטה (תיקון - ביקורת שיפוטית על תוקפם של חוקים) המצמצם ביותר את סמכותם של בתי המשפט לפסול חוק העומד בסתירה לחוק יסוד. לפי התזכיר, רק לבית המשפט העליון תינתן סמכות לפסול חוק, וגם זאת רק בהרכב של תשעה שופטים לפחות וברוב של שני שלישים מההרכב. עוד הוצע שלכנסת תהיה סמכות לגבור על החלטתו של בית המשפט העליון, ולהקנות תוקף לחוק שנפסל. כמו כן יזם תחילתו של הליך חקיקה שמטרתה צמצום מתחם השפיטות, תוך הוצאתה של מדיניות הממשלה בתחום המדיני, הביטחוני והתקציבי ממתחם זה.
פרידמן נימק את מדיניותו לצמצום סמכויותיו של בית המשפט העליון:
מדיניותו עוררה כלפיו מבקרים בקרב השופטים בדימוס, ובהם מישאל חשין, דליה דורנר ויצחק זמיר. הפרופסורים למשפטים הצטרפו למחלוקת זו, ונחלקו לשתי קבוצות: מהם שפרסמו עצומה נגד פרידמן, ומהם שפרסמו עצומת תמיכה בו. אחדים מהמרצים למשפטים אף פרסמו מאמרים בעד פרידמן או נגדו. אל מבקריו של פרידמן הצטרף גם נשיא בית המשפט העליון בדימוס, אהרן ברק, שאמר "לא יהיו שופטים בירושלים אם בית המשפט לא יוכל לתת סעד למי שפונה אליו בטענה לפגיעה חמורה בשלטון החוק. לא יהיו שופטים בירושלים אם חלקים שונים של פעולות הממשלה יחוסנו מפני ביקורת בתי המשפט", והוסיף בהרצאה אחרת "אם מישהו ייצור חור שחור של אי שפיטות בישראל - זה לא יהיה חור שחור בהאג. שם אין 'אי שפיטות', זו רק המצאה שלנו כאן". בריאיון ל"הארץ", תמך ראש הממשלה אהוד אולמרט בפרידמן.
במסגרת תפקידו הורה פרידמן למחלקת החקיקה במשרדו לנסח טיוטת הצעת חוק לחידוש חסמי זכות העמידה בבתי המשפט, ברוח אסכולת רות גביזון ומאיר שמגר ובניגוד לפסיקות שהתקבלו בבית המשפט העליון בשנות ה-90 בראשותו של אהרן ברק. בתגובה ספג ביקורת מצד התנועה לאיכות השלטון והאגודה לזכויות האזרח, שהביעו חשש מפני צמצום יכולתן להוות "עותרים ציבוריים", שלדבריהן נחוצה כדי להילחם בשחיתות שלטונית. גם נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, תקפה רעיון זה.
בשנת 2008 קידם פרידמן הצעת חוק לפיה תוגבל סמכותו של בית המשפט העליון לביטול תקפותם של חוקים המנוגדים לחוקי יסוד. לפי הצעת החוק יוכל בית המשפט העליון לפסול חוקים המנוגדים לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ולחוק יסוד: חופש העיסוק רק במותב של 7 שופטים. הצעת החוק מסדירה לראשונה בחוק את סמכותו של בית המשפט לפסול חוקים, בניגוד למצב שקדם לה, שבו בית המשפט פעל מכוח הלכה משפטית.
ב-11 במרץ 2008 אמר פרידמן בשיחה עם כתבים כי הקפיא את יוזמתו לצמצום מתחם השפיטות, בתקווה שבית המשפט העליון עצמו יגבילה, ללא צורך בחקיקה.
ספריו
ספרים שכתב:
ספרים שערך:
קישורים חיצוניים
על ספריו: ממאמריו: <DIV dir=ltr> </DIV>
גזענות בישראל
על פי פרופסור סמי סמוחה, ההגדרות הליברליות של גזענות זו אינן מתאימות לחברות שסועות באופן עמוק, כמו בישראל, שהמוצא האתני משמש בהן בסיס לקשר בין בני המיעוט לבני הרוב. כך למשל, על פי ההגדרה הליברלית, סירוב להינשא לבן זוג מן העדה האחרת ייחשב לגזענות, אך נישואי פנים הם נורמה בחברות שבהן המיעוט אינו מיעוט נטמע. על פי התפישה הליברלית, אי אמון בבני המיעוט ופיקוח עליהם ייחשבו כגזענות, גם אם המצב האובייקטיבי מחייב חשדנות והשגחה - למשל, אם המיעוט שייך במוצאו לאויב ויש מהם המבצעים עבירות ביטחוניות. על פי סמוחה, דוגמאות אלה מראות שההגדרות הליברליות אינן מתאימות לחברות שסועות באופן עמוק. על כן יש לאמץ הגדרה מצומצמת יותר לגזענות, רק כנגד מידה מוגזמת של יחס שלילי, אך עם זאת קשה לקבוע מהי מידה מוגזמת.
בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ כנגד השדרן גבי גזית שהשמיע ביטויים בוטים נגד חרדים ומתנחלים קבע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שקבוצות אלו אינן כלולות בלשון החוק כיוון שאינן מהוות קבוצה מבחינת "גזע" או "מוצא אתני".
המשפט העברי מבסס תפיסה כי כבוד הבריות בכוחו לדחות ערכים אחרים, כך שהמאבק בגזענות הוא כלל עליון במקורות המשפט העברי, כל בני האדם נולדו שווים. בדיוני הכנסת, הדיונים נסבו סביב שאלת הגזענות והיות מדינת ישראל מדינה ריבונית יהודית, והאם מדובר בעניין הלכתי או מורשת ישראלית.
גזענות כלפי יהודים
בעולם המוסלמי ובמזרח התיכון קיימת אנטישמיות מוסלמית כולל שנאה נגד יהודים על רקע דת, על רקע מוצא אתני ועל רקע לאומי - הסכסוך הישראלי-ערבי. גזענות זו קיימת גם בקרב ערבים ביהודה, שומרון ועזה ובקרב ערביי ישראל במיוחד על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני. דוגמה היסטורית לכך היא אמין אל-חוסייני שהגה והפיץ תעמולה אנטישמית, שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית, תמך בהשמדת יהודים והקים בוואפן אס אס יחידות מתנדבים מוסלמים.
במשך שנים, גם לפני האינתיפאדה השנייה, הופעלה ביהודה, שומרון ועזה ובקרב ערביי ישראל הסתה גזענית בבתי הספר ובאמצעי התקשורת הפלסטיניים, אשר עודדו לא רק שנאת ישראל אלא שנאת יהודים באשר הם. שנאה זו נפוצה בפרט הן במוסדות רשמיים של הרשות הפלסטינית והן בקרב חוגים אסלאמיים, כולל התנועה האסלאמית של ערביי ישראל.
הסתה זו כוללת דמוניזציה שבה היהודי מוצג כשטן רצחני תוך שימוש בסטריאוטיפים אנטישמיים ועלילות דם שיובאו מאירופה. כך למשל, טען השייח' ראאד סלאח שהיהודים אכלו לחם וגבינה שבהם דם ילדים, וכן הכחשת שואה לצד האדרת ושיבוח גרמניה הנאצית (למשל: ספרו של אדולף היטלר, מיין קאמפף הוא רב-מכר בקרב הפלסטינים). ההסתה מתבטאת גם בקריאות לאלימות ולביצוע מעשי טרור ורצח כנגד יהודים. בשנת 2015 קרא המטיף חלאד מוגרבי בהר הבית ליהודים: "הערפדים, המערבים דם ילדים במצותיהם, יחוסלו כולם!".
ביטויי שנאה גזעניים נגד יהודים
בישראל, וקודם לכן בתקופת היישוב, נשמעים לעיתים ביטויי שנאה גזעניים.
"אד'בח אל-יהוד" ו"מוות ליהודים"
"אד'בח אל-יהוד" (בערבית: إذبح اليهود, או "איטבח אל-יהוד" בתעתיק שגוי כפי שמופיע בחלק מהמקורות להלן) היא קריאה בערבית המופנית כלפי יהודים. היא משמשת כקריאת שנאה גזענית ואף כקריאה שהשמיעו ערבים בעת שיצאו לפגוע ביהודים בעיקר בתקופת היישוב. הקריאה "אִד'בָּחוּ אִל־יָהוּד" או "אִד'בָּח אִל־יָהוּד" תועדה במספר מקרים בעבר, תוך שלעיתים היא מלווה מעשי אלימות, כגון רגימה באבנים ותקיפה בירי, בין היתר לאחר תפילה של קהל מערביי חברון בירושלים לפני מאורעות תר"פ, כמו גם במאורעות תרפ"ט, במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. ובעת ההתקפה על הרובע היהודי בעיר העתיקה הקריאה מצאה דרכה גם להתקפות כנגד ישראלים מחוץ לישראל.
קריאה זו נידונה בפסקי דין אחדים במדינת ישראל. כך, למשל, בבית משפט השלום בירושלים הואשם ערבי שב-20 באוקטובר 2000 צעד בראש תהלוכה במזרח ירושלים וקרא "איד'בח אל-יהוד" וקריאות נוספות, והוא הורשע בעבירה של איסור פרסום הסתה לגזענות. ביולי 2014, לאחר שטף של פרסומי איבה וגזענות בפייסבוק על רקע מבצע צוק איתן, קבע שופט בית משפט השלום, בעקבות פוסט של ערבי ישראלי שכתב "מוות ליהודים" על רקע תמונת טנק שרוף, כי "אין מקום למעצרם של אנשים בשל התבטאויות בלבד"
בנוסף לביטוי "אד'בח אל־יהוד", נעשה שימוש בביטוי "מוות ליהודים" כקריאת שנאה גזענית נגד הציבור היהודי. השימוש בביטוי כולל את קריאתו בקול וכיתובו באמצעות גראפיטי. לעיתים הקריאה או הכיתוב מלווים מעשה אלימות, כגון ניסיון לפיגוע. הקריאה "מוות ליהודים" אף מוכרת כתופעה גזענית נגד יהודים גם בחו"ל, ולאחרונה אף ליוו קריאות "מוות ליהודים" ו"מוות לישראל" הפגנה של קבוצת איסלמיסטים בתוניסיה, אשר הפגינו מול בית הכנסת הגדול בתוניס, בלב העיר. גם השימוש בביטוי בחו"ל יכול שיהיה במסגרת פעילות חבלנית.
גזענות כלפי ערבים
מזמן קום מדינת ישראל סובלת אוכלוסיית ערביי ישראל ואוכלוסיית הפלסטינים תושבי יהודה ושומרון מגילויי גזענות. המחקר האקדמי מצביע על כך שהשימוש במונח 'גזענות', בהשפעת השואה, היה בגדר טאבו למן קום המדינה עד שנות ה-80 של המאה ה-20, בהן צפה ועלתה בעיית הגזענות בישראל והדיון בה קיבל לגיטימציה והניע מאבק משפטי וממלכתי בה. בדצמבר 1992 הזמין חבר הכנסת אברהם בורג, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, סקר הבוחן את עמדות הציבור בנושא האלימות והיחס כלפי אזרחים פלסטינים. תוצאות הסקר הצביעו על כך ש-"40% מהיהודים בישראל מזדהים עם האלימות כלפי הערבים ו-60% סבורים כי השנאה לזרים והגזענות בארץ דומים לאלו שבאירופה ובארצות הברית". בהתייחס לממצאי הסקר טען אברהם בורג כי "ישנו מעגל של איבה פוליטית וציבורית כלפי ערבים. איבה מובילה לפחד. ופחד מוביל לשנאה, והשנאה הופכת לתורת שנאה עם סטריאוטיפים; וזה קרוב מאד לגזענות במובן המכוער שלה. אין לי ספק שהכיבוש משחית עד לכדי גזענות, ולכן עד שלא תיפתר בעיית הכיבוש יש להתריע ולבדוק מה אפשר לעשות בנושא". בעיית הגזענות כלפי ערביי ישראל והשטחים מהווה ללא ספק תוצר נלווה לסכסוך הישראלי-פלסטיני, וניזונה מן המתחים הפוליטיים והמלחמות הכרוכות בו. בנוסף לכך קיים גם המתח שבין השאיפה לקיים ולקדם את מדינת ישראל הן כמדינת לאום, היא מדינת העם היהודי, והן כמדינה דמוקרטית, המציף שוב ושוב את שאלת מקומו של המיעוט הערבי בחברה הישראלית. מתיחויות אלו משמשות קרקע רחבה להצדקת שנאה כלפי ערבים ונפיצותה בדמות גילויי גזענות שונים ומדי שנה מתפרסמים ונרשמים מקרים שונים של גזענות כלפי ערבים הנוגעים לכלל תחומי החיים.
ביטויי שנאה גזעניים נגד ערבים
מוות לערבים היא קריאת שנאה הנשמעת בישראל מפי יהודים כלפי ערבים. הקריאה נשמעת לעיתים במסגרת אירועים לאומניים, בתגרות בין יהודים לערבים, הפרות סדר והתפרעויות המוניות. לעיתים היא מלווה גם במעשי אלימות, כגון רגימה באבנים ותקיפה. הקריאה נפוצה במיוחד במגרשי הכדורגל ומופנית כלפי קבוצות מן המגזר הערבי, או שחקנים ערבים בקבוצות אחרות. פעמים מספר הקריאה רוססה בגרפיטי, באופן ונדליסטי, בישראל וגם ברצועת עזה בעת מבצע עופרת יצוקה.
במספר מקרים הועמדו לדין אנשים שקראו "מוות לערבים" בהקשרים שונים, לרבות כאוהדים במשחקי כדורגל, או שריססו אותה על הקירות. עמדת היועץ המשפטי לממשלה היא כי הקריאה מהווה הסתה לגזענות ולכן היא אסורה על פי החוק.
השופט אדמונד לוי פסק:
קריאת שנאה בעלת אופי דומה היא הקריאה "ערבים החוצה". קריאה זו שימשה את תנועת "כהנא חי", והשימוש בה נמנה עם הנימוקים לפסילת התנועה בבחירות לכנסת ה-13. בפסק דין העוסק בשימוש בקריאה זו נאמר:
ב-2005 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את תושב כפר תפוח בהסתה לגזענות, לאחר שנמצאו באמתחתו חולצות הנושאות את הסיסמה "אין ערבים - אין פיגועים", עם זאת השופט המחוזי משה דרורי מתח ביקורת על ההרשעה וטען "ספק אם יש עבירה בלבישת חולצה ועליה הכיתוב "אין ערבים - אין פיגועים", ב-2019 הורשע תושב ערד על שבקיץ 2014 פרסם בפייסבוק תכנים מסיתים נגד ערבים.
במאי 2023 מפכ"ל משטרת ישראל, קובי שבתאי, תירץ את אזלת ידה של המשטרה בטיפול באלימות ב באמירה גזענית ועליונית:
אלימות כלפי ערבים המתרועעים עם יהודיות
פעמים אחדות הורשעו יהודים בעבירות של אלימות ממניע גזעני, על שתקפו ערבים שהתרועעו עם יהודיות. כך למשל שני תושבי קריית ארבע, שתקפו בשנת 2005 שני בדואים שהגיעו למקום בחברת שתיים מתושבותיו ותושב באר שבע שהורשע בשנת 2018.
גזענות כלפי מהגרי עבודה ומסתננים
ב-23 במאי 2012 נערכה בשכונת התקווה הפגנה, בהשתתפות כאלף איש, במחאה על טיפולה של הממשלה במסתננים מאפריקה. בהפגנה נאמו, בין השאר, חברי הכנסת מירי רגב, שאמרה "הסודנים הם סרטן בגוף שלנו" ודני דנון, שאמר "קמה לה מדינת אויב של מסתננים בתוך מדינת ישראל". בסיומה של ההפגנה תקפו חלק ממשתתפיה עוברי-אורח, ניפצו זגוגיות של חנויות ששייכות לאפריקאים, הבעירו פחי אשפה והתעמתו עם שוטרים. כנגד חלק מן הנאומים בהפגנה נמתחה ביקורת ציבורית, בין היתר בטענה שנשאו אופי גזעני ומסית. בין המגנים היו יו"ר מועצת יד ושם, הרב ישראל מאיר לאו ויו"ר הנהלת יד ושם אבנר שלו. ראש הממשלה בנימין נתניהו גינה את ההפגנות האלימות נגד זרים ואת ההתבטאויות נגדם.
בסקר "מדד השלום" לחודש מאי משנת 2012, שנערך לאחר ההפגנות האלימות נגד מסתננים, נמצא כי 52% מהיהודים ו-18% מהערבים תמכו בטענה של מירי רגב כי המסתננים הם סרטן בגופה של ישראל. 33% מהיהודים, ו-23% מהערבים טענו כי הם מזדהים עם הפעלת אלימות נגד המסתננים.
בישראל בוצעו גם מספר פשעי שנאה נגד שחורים מאפריקה.
דת כגורם לגזענות
בסעיף 144ג (ב) לחוק העונשין נקבע: "פרסום ציטוט מתוך כתבי דת וספרי תפילה, או שמירה על פולחן של דת, לא יראו אותם כעבירה לפי סעיף 144ב, ובלבד שלא נעשה מתוך מטרה להסית לגזענות". עם זאת, הרב עידו אלבה הורשע בהסתה לגזענות על מאמרו "בירור הלכות הריגת גוי" שפורסם בספר "ברוך הגבר". ערעור על הרשעה זו נדחה בבית המשפט העליון.
בדת היהודית - כנגד זרים
פסקי הלכה יהודיים נתפסו לעיתים כאמירות גזעניות:
גזענות על רקע עדתי
עם זאת, הגזענות שהייתה קיימת באירופה עד מלחמת העולם השנייה בין ה'ווסטיודן' (יהודי מערב אירופה) ל'אוסטיודן' (יהודי מזרח אירופה) - נעלמה כמעט לחלוטין במדינת ישראל.
מזרחים
ביטויי גזענות נגד מזרחים כוללים התייחסות מזלזלת וכינויי גנאי כמו צ'חצ'ח, פרנג', פרחה, ערס ועוד. הם כוללים גם דעות סטראוטיפיות המייחסות להם בורות, המוניות, גסות ולעיתים אף בריונות, אופי עברייני, חזות חיצונית מצועצעת, לשון עילגת ואמונה באמונות טפלות.
אשכנזים
ביטויי גזענות נגד אשכנזים כוללים כינויי גנאי כמו "וזווזים", "השבט הלבן" ו"אשכנאצים". חלק מכינויי הגנאי הפחות נפוצים והיותר חריפים, כוללים התייחסות לשואה ולשימוש בביטוי "היטלר צדק" ורומזים לקשר אפשרי עם הכוזרים.
עולים מברית המועצות לשעבר
ביטויי גזענות מול עולים מברית המועצות לשעבר, ובפרט מרוסיה, כוללים סטריאוטיפים כי אינם יהודים, וכינויי גנאי כמו "זונה" וקשירת קשר בין רוסים לוודקה בפרט ולאלכוהוליזם בכלל.
עולים מאתיופיה
היהודים שהגיעו מאתיופיה והישראלים ממוצא אתיופי שנולדו בארץ נבדלים מרוב האוכלוסייה בצבע העור. הגופים הקולטים בישראל עשו מאמצים למנוע אפליה על בסיס גזעי ועשו מאמצים בשנות השמונים והתשעים לפזר את יהודי אתיופיה ביישובים שונים בארץ, הופעלה מדיניות של העדפה מתקנת במערכת החינוך, בצבא ובשוק העבודה. עם זאת נפתחו תוכניות בבתי הספר, בצבא ובאוניבריסטאות לישראלים אתיופים.
עד שנת 2002 הייתה מדיניות משרד החינוך ששיעור העולים מאתיופיה יהיה עד 25% מתלמידי כיתה, לאור מחקרים שהראו שבשיעור זה קליטתם מיטבית. מדיניות זו בוטלה בעקבות עתירה לבג"ץ.
ב-2009 נמנעה כניסתו של מוטי וודג'ה למועדון "גלינה בר" בתל אביב, בשל חזותו האתיופית. בית משפט השלום בתל אביב חייב את המועדון לפצות את וודג'ה ב-35,000 ש"ח בגין הפלייתו.
חקיקה למניעת גזענות
בחוקי מדינת ישראל נכללים חוקים אחדים שמטרתם מניעת גזענות:
השוואת הציונות לגזענות
בספטמבר 2001 כונסה בדרבן שבדרום אפריקה ועידת האו"ם נגד הגזענות, אפליה גזעית, שנאת זרים וחוסר סובלנות. בוועידה זו הועלתה שוב הטענה המשווה את הציונות לגזענות. במחאה על כך, ארצות הברית, ישראל ועוד מספר מדינות עזבו את דיוני הוועדה.
במגילת העצמאות מופיעה ההכרזה כי "מדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין" וברבים מחוקי מדינת ישראל מופיע איסור על הפליה של אדם על-פי גזעו ועל פגיעה באדם בשל גזעו. דוגמה לכך היא חוק זכויות החולה, שבסעיף 4 שלו נאמר: "מטפל או מוסד רפואי לא יפלו בין מטופל למטופל מטעמי דת, גזע, מין, לאום, ארץ מוצא, נטייה מינית או מטעם אחר כיוצא באלה".
עם זאת, יש הרואים בחוק השבות חוק גזעני, משום שהוא מעניק זכות שבות לזרים עם קשר תרבותי או אתני לארץ ישראל ממוצא יהודי בלבד. חוקים המעניקים אזרחות או זכות הגירה לזרים הקשורים תרבותית או אתנית לארץ היעד קיימים במספר מדינות אירופאיות כגון גרמניה, יוון ופינלנד. בנוסף, ישראל גונתה על מדיניותה בגדה המערבית שכונתה על ידי מדינות רבות "אפרטהייד".
הארווי בל
הארווי רוס בל (באנגלית: Harvey Ross Ball; 10 ביולי 1921 – 12 באפריל 2001) היה מעצב גרפי, שעיצב את דמות הסמיילי הראשון הידוע.
שירות צבאי
בל נולד בווסטר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. לאחר בית הספר התיכון, למד בל באקדמיה מקומית לאמנות, ה-Worcester Art Museum School. בל התגייס לשירות במשמר הלאומי, שם שירת במשך 27 שנים. במהלך מלחמת העולם השנייה היה מוצב בחזית אסיה והאוקיינוס השקט. הוא פרש מתפקידו בשנת 1973 בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף), ושירת עוד שש שנים בשירות מילואים. במהלך שירותו הצבאי הוענק לו עיטור "כוכב הארד", על תפקודו במהלך קרב אוקינאווה.
ביוגרפיה עסקית
ב-1959 הקים, במקביל לשירותו במשמר הלאומי, משרד פרסום. ב-1963 ביקשה ממנו חברת ביטוח לעצב סיכת דש, על מנת להעלות את מורל העובדים, שהיה נמוך לאחר מיזוג בינה לבין חברה נוספת. בל סיים את עיצוב הסיכה, ה"סמיילי", בפחות מעשר דקות וקיבל על עבודתו שכר של 45 דולר. העיצוב הפך במהירות לפופולרי, הונפק גם ללקוחות החברה והתפשט לכל העולם. בל לא רשם את העיצוב כסימן רשום, ולפיכך העיצוב התפשט בלי שבל (או חברת הביטוח) יתעשרו ממנו.
טייס אוטומטי
טייס אוטומטי הוא התקן מכני, חשמלי, הידראולי או משולב המשמש לקביעת מסלולו של כלי רכב ללא התערבות אדם. מנגנוני טייס אוטומטי נפוצים במטוסים, ומכאן שם ההתקן, אך קיימות גם ספינות וסירות המצוידות בהם.