cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאה גרונדיג
השיבה לגרמניה
לאחר שובה לגרמניה מונתה גרונדיג לפרופסורית והועמדה בראש קתדרה בבית הספר הגבוה החדש לאמנות יוצרת בדרזדן. בין תלמידיה היה האׂמן הערבי-ישראלי עבד עאבדי, שהתמחה שם בין השנים 1964–1971. גרונדיג הייתה פעילה גם באגודת האמנים החזותיים, וב-1964 נבחרה לנשיאת האגודה. שני דודנים שלה, מקס (סופר) ויוזף צימרינג (פוליטיקאי), שרדו את השואה וחיו במזרח גרמניה.
לאה גרונדיג נפטרה באוקטובר 1977, בעת הפלגה בים התיכון, בגיל 71. נטמנה בבית העלמין " היידה" (Heidefriedhof) בדרזדן.
שמה של לאה גרונדיג הונצח ברחוב בברלין הקרוי על שמה.
1929–1933 (עד עליית הנאצים לשלטון)
מפגשה של לאה גרונדיג עם פועלים, מחוסרי עבודה וחבריהם בתקופת המשבר הכלכלי העולמי (1929) שימשו לה נושא לציור פורטרטים שהוכנו בגיר שחור ובפחם. כמו כן תיארה בעבודותיה את חיי העוני של נשות הפועלים באותה תקופה. בעבודותיה ניכרת השפעתה של אׂמנית ההדפסים הגרמנייה קתה קולוויץ.
1933–1938
בשנת 1933 הביא הנס לביתו את טכניקת התחריט. השניים רכשו מכונת דפוס קטנה והחלו להדפיס בעצמם את תחריטיהם. לעיתים התמקדו בנושאים משותפים וכל אחד מהם מימש אותם בדרכו הוא. תחריטיהם הראשונים מציגים סצנות רחוב. בהמשך יצרה לאה גרונדיג את מחזורי הרישומים "חיי נשים", "חזית הָרצבוּרג", "היהודי אשם!", "תחת צלב הקרס", ו"המלחמה בפתח!".
מאמצע שנות ה-30 נאסר על לאה גרונדיג להציג את יצירותיה. את הפחד מהגסטפו שאסר רבים ממכריה ביטאה בתחריטים ששמותיהם מעידים על אימת התקופה: "גסטפו בבית", "לא חוקי", "אזניים לכותל", "הבריחה מתחילה", "הניצוד", "בבונקר", "מסיכת שטירמר" ו"חקירה". "אחרי 1933 הכל השתנה" כתבה. "הצגת המצוקה, המחסור והסבל של הפועלים לא היו עוד מספקים. צריך היה לתאר את השיגעון, הבורות והסנוור ולהפיצם, היה צורך לתאר את השנאה שלה הטיפו, וההשמדה ההמונית הזוועתית שהוכנה וגם את הכוח (לעמוד מולם) שלמרות מאמצי הגסטפו המשיך להתקיים". מקצת מיצירותיה הוברחו על ידי הסופרת אגוסטה לאזר לדנמרק, משם הועברו לידי הלנה וייגל וברטולט ברכט. "רציתי לתאר את אלף הפחדים", סיפרה על היצירות. "את המודעות לזוועה והעדר החופש של הנרדפים והמצותתים. רציתי גם להציג את גזל האנושיות ומאבקם של הטובים בהם. רציתי להתריע בפני המלחמה המתקרבת".
עבודתה בארץ ישראל
בתקופת מעצרה בעתלית ביטאה לאה גרונדיג ברישומי דיו ובצבעי מים את תלאות המסע ארצה והווי החיים במחנה המעצר עם דגש על אימהות וילדיהן. בין עבודותיה באותה תקופה סדרת "תיק המכשפות" (Die Hexenmappe) שכלל כעשרים רישומי קשישות, "פנטזיות על מחלת השחפת" ועוד. בניגוד לקדרות שהביעו רישומים אלה תיארה גרונדיג את שמחת האימהות בילדיהן ברישומים אותם ציירה בסגנון עליז וצבעוני.
במהלך תשע שנות שהייתה בארץ ישראל כללו עבודותיה של לאה גרונדיג תחריטים, רישומים ואקווארלים אותם הציגה בשש תערוכות. הראשונה הוצגה ב־1941 בעתלית. תערוכות נוספות הציגה בפברואר-מרץ 1942 ובמאי 1944 בגלריה לאמנות כ"ץ, ובדצמבר 1944. ב-1946 הציג ד"ר קארל שוורץ, אוצר ומנהל מוזיאון תל אביב לאמנות, תערוכה מרישומיה ותחריטיה. בתחילת 1947 הציגה גרונדיג בגלריה "יונס" בירושלים תערוכה שחולקה לשני חדרים: באחד הוצגו רישומיה מהשואה, ובשני הוצגו רישומי נוף ארצישראליים בצבעים המביעים אופטימיות, ביניהם רישומי סדרת "מחיי הקיבוץ", שאותם ציירה בעת ששהתה בקיבוץ גבעת-חיים.
את עיקר פרנסתה מצאה לאה גרונדיג בתקופה זו באיור ספרי ילדים, בהם "המפוזר מכפר אז"ר" מאת לאה גולדברג (במהדורה הראשונה שיצאה לאור בשנת 1943 בהוצאת הקיבוץ המאוחד), "ילדים מוּצלים" מאת ברכה חבס, "שמש גנובה" מאת קורניי צ'וקובסקי, "אותיות מספרות" מאת רוזה ווּל ו"יותם הקַסָּם" מאת יאנוש קורצ'אק בתרגום יוסף ליכטנבום. כמו כן פרסמה את ספרי הרישומים פרי עטה: "בגיא ההרֵגה" ו-"עצים מדברים" (לפי שיר מאת אנדה עמיר-פינקרפלד).
בארץ ישראל המנדטורית
לאה גרונדיג לא מצאה את מקומה בקרב חוגי האמנות בארץ ישראל. בין הסיבות לכך היו הסתייגות רוב הציבור מדעותיה הקומוניסטיות שהתבטאו בעבודותיה. על אף הכישרון והביטוי העז שהשתקפו בעבודותיה לא הוזמנה גרונדיג לשמש מורה מרכזית במחלקת הגרפיקה בבית הספר בצלאל החדש לאָמנות ולאוּמנות.
מבקריה של גרונדיג לא אהדו את סגנונה הריאליסטי והתעלמו מהעצמה האמנותית של עבודותיה. בביקורת על תערוכתה במוזיאון תל אביב ב-1946 בעיתון "דבר" השווה מבקר אמנות בחתימת "אריאל" את סדרת התמונות שהוצגו בתערוכה לריאליזם הסוציאליסטי "שעם כל יעילותו כנשק פסיכולוגי לא היה בו בדרך כלל משום הישג אמנותי". בביקורת אחרת, של ד"ר פאול לנדאו ב-"על המשמר", נכתב: "לאה גרונדיג אינה מסוגלת לחרוג ממסגרת של רפורטאז'ה. [...] בריאליזם בלבד אין משקפים טרגדיות [...]. לשם כך זקוקים לכוח דמיון – סגולה שלאה גרונדיג לא בורכה בה."
מאידך, עבודותיה זכו להכרה והוקרה מצד מוסדות תרבות. באוקטובר 1946 פורסמה בשבועון "דבר השבוע" סדרת רישומי דיו קלילים ואנקדוטיים מעשה ידיה תחת הכותרת "מה ראיתי בנגב?". ב-1948 הוציאה הקרן הקיימת לישראל לאור דפדפת של שמונה רישומים שציירה.
בשנת 1945 איירה את ספרה של ברכה חבס, "ילדים מוצלים" שיצא בהוצאת עם עובד.
בישראל בימינו
על פי אמדן, מתוך למעלה מ-3000 ציורים, תחריטים, רישומים ואיורים שיצרה לאה גרונדיג בימיה, כ-900 מהם יצרה בתקופה שחיה בישראל. המקומות העיקריים בהם נמצאות כיום עבודותיה בישראל הם:
בספטמבר 2014 נפתחה תערוכה מיצירותיה של לאה גרונדיג בשם "מדרזדן לתל אביב . 1933 - 1948" במוזיאון הפרטי יגאל פרסלר בתל אביב. התערוכה נתמכה על ידי שלושה גופים: מוזיאון יגאל פרסלר, עמותת רוזה לוקסמבורג ומוזיאון לוחמי הגטאות. התערוכה זכתה לעניין ציבורי רב ולביקורים רבים של קבוצות ופרטיים מהארץ ומחו"ל. הדי התערוכה הגיעו גם לעיתונות. שלכאורה "גילתה אותה מחדש" ואולי סוף-סוף זכתה אמנית חשובה זו להכרה הראויה לה.
קישורים חיצוניים
מאמרים מעיתונות התקופה:
ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה
ניקולאי הראשון (ברוסית: Николай I Павлович, "ניקולאי הראשון פאבלוביץ'", 6 ביולי 1796 – 2 במרץ 1855), היה צאר רוסי שכיהן מ-1 בדצמבר 1825 עד מותו ב-2 במרץ 1855.
בצעירותו
ניקולאי נולד בגטצ'ינה ב-6 ביולי 1796, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. בשנת 1801 מת אביו פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ואחיו אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. בשנים 1814–1815 טייל ניקולאי במסגרת הטיול הגדול בכמה מדינות באירופה, וב-13 ביולי 1817 התחתן ניקולאי עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ.
עלייתו לשלטון
ניקולאי הראשון, שכונה "צאר הברזל", נודע כשליט עריץ חדור ברוח ריאקציונית ואוטוקרטית: בחששו מפני שיבה לאירועי המהפכה הצרפתית, דיכא בחוזק יד כל קריאה לליברליזם או רפורמה בקיסרות. הוא החזיק בדעה שהמשטר האבסולוטי הוא המשטר הטוב ביותר. בין היתר, הנהיג מדיניות נוקשה כלפי היהודים בשטחיה המערביים, כולל המרת דת בכפייה של ילדים. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון פלשו כוחות האימפריה הפרסית לשטחי האימפריה הרוסית בקווקז, אולם לבסוף הובסו, וב-2 בפברואר 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי, ועל פיו הועברו לרוסיה שטחים במזרח ארמניה.
המלחמה העות'מאנית-רוסית
בשנת 1828 פרצה מלחמה עם הטורקים, שהוצתה על ידי קרב נאווארינו ומאבק היוונים לעצמאות, ובמהלכה כוחות רוסיים התקדמו לעבר בולגריה, לאזור הקווקז, ולצפון-מזרח אסיה הקטנה, בטרם הטורקים תבעו הסכם שלום. בעקבותיו נחתם הסכם אדריאנופול ב-14 בספטמבר 1829, שנתן לרוסים את מרבית החוף המזרחי של הים השחור ואת פתח נהר הדנובה. האימפריה העות'מאנית גם הכירה בריבונות הרוסית על גאורגיה ועל שטחים בארמניה של היום. לסרביה ניתנה אוטונומיה ורוסיה הורשתה לכבוש את נסיכות מולדובה וולאכיה (בנוטלם על עצמם אחריות על שגשוגן של הנסיכויות והבטחה לחופש סחר מוחלט להן) עד אשר הטורקים ישלמו להם פיצויים נרחבים.
בשנת 1833 נחתם חוזה הונקאר איסקלסי עם האימפריה העות'מאנית, ובו הובטחה ערבות הדדית בין הצדדים למקרה שיותקפו בידי כוח זר. סעיף סודי בחוזה פטר את הטורקים משליחת כוחות צבא לעזרת הרוסים. במקום זאת, הם התחייבו לסגור את מיצרי הים השחור בפני אוניות זרות, במקרה של מלחמה.
מלחמת קרים והשלכותיה
בשנת 1853 פרצה מלחמת קרים, בעקבות כוונת בריטניה וצרפת לחסום את התפשטות האימפריה הרוסית על חשבון האימפריה העות'מאנית, וכן בעקבות סכסוכים על השליטה בארץ הקודש. המלחמה נמשכה זמן רב, ונוהלה בשלומיאליות גמורה של שני הצדדים. עם תחילת המלחמה הטילו כוחות בריטניה וצרפת מצור על העיר סבסטופול, אולם מגיני העיר לחמו בגבורה, והעיר נפלה רק ב-9 בספטמבר 1855. המלחמה השפיעה מאוד על ניקולאי, וכתוצאה מכך מצבו התדרדר, וב-2 במרץ 1855 מת ניקולאי, ובנו אלכסנדר השני, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-13 ביולי 1817 התחתן ניקולאי עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ, ממנה נולדו לו 10 ילדים, מתוכם שניים מתו בלידה. שמונת ילדיהם הנותרים היו:
גיא לוי (קצין)
גיא לוי (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש קצין חי"ר וצנחנים ראשי. קודם לכן שימש מפקד בה"ד 1, ראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, מפקד חטיבה 55 ומפקד בא"פ לכיש, מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 890.
ביוגרפיה
לוי גדל במושב נוגה שבחבל לכיש. התגייס לצה"ל בשנת 1995, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 101. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן צנחנים בין השנים 2001–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. במלחמת לבנון השנייה היה בחפיפה לתפקיד סגן מפקד יחידת מגלן, ולאחר המלחמה נכנס לתפקידו.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890, ושימש בתפקיד עד שנת 2011. בהמשך שימש מפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד יחידת מגלן בין השנים 2012–2014. במאי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55, בשנת 2015 מונה במקביל למפקד בא"פ לכיש, בתפקידיו שירת עד 12 באפריל 2016. בשנת 2016 מונה לראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2018–2019). ב-22 במאי 2019 מונה למפקד בה"ד 1. בספטמבר 2020, זומן לשיחת הבהרה עם מפקד זרוע היבשה, יואל סטריק, לאחר הדבקה המונית בה צוערים רבים בבה"ד 1 נמצאו חיוביים לקורונה. בתפקיד זה שירת עד 25 באוגוסט 2021.
ב-17 ביולי 2023 הוחלט על מינויו למפקד הבא של עוצבת האש.
חיים אישיים
לוי מתגורר במיתר, נשוי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני במדע המדינה ואסטרטגיה מאוניברסיטת חיפה.
פטון
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
פיליפ ויטצ'רץ'
פיליפ ויטצ'רץ' (באנגלית: Philip Whitchurch; נולד ב-30 בינואר 1951) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מפקח ראשי פיליפ קאטו בסדרה "The Bill" בין השנים 1993 ל-1995. עוד שיחק באותה סדרה בתפקיד המפקח טוויסט. משנת 2000 עד 2006 גילם את טיילר בסדרה הקומית "הגיבור שלי".
קריירה
בטלוויזיה השתתף ויטצ'רץ' בסדרות "שארפ", "האחים מקגרגור", "Peak Practice", "הולבי סיטי", "ברז'ראק", "בון", "חדר מיון", "בחזרה לאחוזת העמק", "רציחות במידסומר",, אינדיאנה ג'ונס הצעיר", "Waterfront Beat", "דרמרמה", "מחשבות רצחניות", "המלחמה של פויל", "Mersey Beat", קומדיות המצבים "In Exile" ו-"Get Real", הדרמה התקופתית "Plotlands", הסיטקום "A Perfect State", הסדרה "Virtual Murder" והסדרה הקומית "הכומר מדיבלי".
ויטצ'רץ' שיחק בתפקיד דרק, יושב ראש חבר הנאמנים, בעונה הראשונה של סדרה "תקווה ותהילה", והופיע בפרק בסדרת הדרמה של ה-BBC "תחבולות חדשות".
ב-1987 השתתף ויטצ'רץ' בסדרת הטלוויזיה לילדים "הנעלולים" (הוא דיבב את כל הדמויות בסדרה). עוד דיבב את זיפי בסדרה המצוירת "טוק טוקאן" של ערוץ CITV.
מ-5 בדצמבר 2005 עד 2 בדצמבר 2006 שיחק ויטצ'רץ' בתפקיד אביו של בילי בעיבוד הבימתי של אלטון ג'ון למחזמר "בילי אליוט" שהוצג בתיאטראות וסט אנד. הוא שב להופיע באותו תפקיד מ-2 ביוני 2008 עד 29 בנובמבר 2008. בברודוויי גילם את אותה דמות מ-29 בינואר 2010 עד 2 במאי 2010.
ב-2008 כיכב ויטצ'רץ' לצדם של שחקנים מהסדרה "The Bill" סיריל נרי וראסל באוטלר בפרק בסדרה "להעיר את המתים" של ערוץ BBC1.
ב-2012 כיכב ויטצ'רץ' של לוק גרוס בסרט "Interview with a Hitman" שכתב וביים פרי בהנדל בו גילם פושע בריטי בשם טוסקה. עוד ב-2012 שיחק בדרמה של ITV "דלתות נפתחות" ששודרה ביום הקופסאות. בה גילם דמות בשם "הג'ורדי".
ב-2013 שיחק בתפקיד אלפרד צ'למרס במחזה הביכורים של איאן רנקין "Dark Road".
ב-2016 לוהק ויטצ'רץ בתפקיד דוכס גלוסטר בהפקה של להקת התיאטרון טאלאווה ותיאטרון רויאל אקסצ'נג מנצ'סטר של המחזה "המלך ליר".
ג'ורדין ספארקס
ג'ורדן בריאנה ספארקס (באנגלית: Jordin Brianna Sparks; נולדה ב-22 בדצמבר 1989) היא זמרת רית'ם אנד בלוז, פזמונאית ושחקנית אמריקאית, זוכת העונה השישית של תוכנית המציאות "אמריקן איידול".
שנותיה הראשונות
ספארקס נולדה בפיניקס, בירת אריזונה לאם לבנה ממוצא אירופאי ולאב אפרו-אמריקאי שהיה שחקן NFL. יש לה אח צעיר בשם פיליפ ספארקס ג'וניור, שגם משחק פוטבול. היא התגוררה זמן קצר ברידג'ווד, ניו ג'רזי ושם למדה בבית הספר היסודי. בכיתה ח' חברה לחיי קהילת הנוצרים בבית הספר שלה חזרה בפיניקס. בגיל 14 החלה לקחת שיעורי פיתוח קול ממאמנת אישית בשם מליסיה בלאק במשך כמעט שנה. היא ניסתה את מזלה במספר תוכניות ריאליטי במטרה לזכות להצלחה כזמרת, ואף הוציאה מיני-אלבום בשם "For Now" גיל 15 (2005), תחת חברת תקליטים עצמאית, בו הקליטה חמישה שירים. היא זכתה בפרס האומן הצעיר ביותר באריזונה במשך שלוש שנים.
אמריקן איידול
בינואר 2007 החלה את השתתפותה בעונה השישית של "אמריקן איידול". בגמר, שהתקיים ב-23 במאי 2007, התמודדה ספארקס מול בלייק לואיס בן ה-25. היא ניצחה לאחר שזכתה ב-60% מ-74 מיליון ההצבעות. בגמר ביצעה את השירים: "Fighter" של כריסטינה אגילרה ו"A Broken Wing", של הזמרת מרטינה מק'ברייד. ניצחונה הפך אותה להיות זוכת "אמריקן איידול" הצעירה ביותר עד זכייתו של סקוטי מקרירי בעונה העשירית.
לאחר זכייתה הייתה ספארקס במרכזו של דיון ציבורי לגבי משקלה, כשהאגודה האמריקאית למלחמה בהשמנת יתר הכריזה על הסכנה בכך שפארקס תשמש מודל לחיקוי לבני גילה, בשל משקלה העודף.
2007-2008: אלבום בכורה
ב-20 בנובמבר 2007 הוציאה ספארקס את אלבום הבכורה שלה שנקרא על שמה "Jordin Sparks". הסינגל הראשון שיצא ממנו היה "Tattoo". לשיר צולמו שני וידאו קליפים שונים. הסינגל השני היה "No air", דואט יחד עם הזמר כריס בראון שהפך להצלחה גדולה ברחבי אירופה והגיע לראשי המצעדים.
הסינגל השלישי מהאלבום היה "One Step at a Time" שזכה להצלחה רבה. הסינגל הרביעי שהיה אמור להשתחרר מהאלבום היה "Freeze", אך בסוף לא יצא כסינגל עקב בעיות טכניות.
2009-2010: אלבום שני
במשך שנת 2008 הקליטה ספארקס חומרים לאלבומה החדש שנקרא "Battlefield" שיצא ב-21 ביולי 2009. הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "Battlefield" על שם האלבום ויצא לתחנות הרדיו כבר ב-12 במאי 2009. הסינגל השני מהאלבום נקרא "(S.O.S. (Let the Music Play" ויצא ב-4 בספטמבר 2009. באוקטובר של אותה שנה יצא הסרט "טינקרבל והאוצר האבוד", בו ביצעה בפסקול הסרט את השיר "Road to Paradise". ב-21 בנובמבר 2009 יצא לתחנות הרדיו דואט של ספארקס יחד עם זוכה כוכב נולד האוסטרלי גאי סבסטיאן שנקרא "Art of Love". לאחר מכן יצא הסינגל השלישי מהאלבום ב-8 בינואר 2010 רק בממלכה המאוחדת ונקרא "Don't Let it Go to Your Head". האלבום לא זכה להצלחה רבה כמו אלבום הבכורה.
2011-הווה: אלבום שלישי
באוקטובר 2010 הודיעה ספארקס כי החלה לעבוד על אלבומה השלישי. ובינואר 2011 נודע כי החלה לעבוד יחד עם הזמר ג'ון לג'נד על אלבומה החדש.
ספארקס השתתפה גם בסדרה המצליחה "ביג טיים ראש" המשודרת בערוץ ניקלודיאון בה היא שרה בדואט עם הלהקה.
בשנת 2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט המוזיקלי "ספארקל"; המבוססת חלקית על להקת הבנות המצליחה "הסופרימס".
בשנת 2013 שיחקה בסרט הדרמה "תבוסה בלתי נמנעת של מיסטר ופיט" לצידם של אנתוני מאקי וג'ניפר הדסון. בשנת 2014 שיחקה בסרט המתח "הנותרים", לצד ניקולס קייג'.
בשנת 2018 דיבבה בסרט "מילה של כלב" את דייזי, רועה אוסטרלי.
בשנת 2021 החלה להשתתף בתוכנית המציאות הרקדן במסכה בתור הציפור האקזוטית וסיימה במקום החמישי.
בשנת 2022 הייתה המודחת השביעית בעונה ה־31 של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
חיים אישיים
ב-17 ביולי 2017 נישא ספארקס לדוגמן הפיטנס דיינה אייזיאה בטקס שנערך בהוואי. ב-2 במאי 2018, ספארקס ילדה את בנה הראשון, דיינה אייזיאה תומאס ג'וניור.
סנטי קאסורלה
קריירה
קאסורלה החל את דרכו במחלקת הנוער של ריאל אוביידו, וכשהיה בן 17 וחצי עבר לויאריאל, במדיה החל את הקריירה המקצוענית שלו. בשנת 2006 עבר לרקראטיבו ולבה, אך כעבור שנה ניצלה ויאריאל סעיף בחוזה שאיפשר לה לרכוש אותו חזרה, וקאסורלה חזר לקבוצת נעוריו, במדיה שיחק עד שנת 2011, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במאלגה.
בקיץ 2012 חתם קאסורלה בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, מול סנדרלנד, נבחר לשחקן המצטיין במשחק. את שער הבכורה שלו במדי ארסנל כבש בניצחון 0-2 על ליברפול באצטדיון אנפילד. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף קאסורלה בכל 38 משחקי הליגה, וכבש 12 שערים. בשנת 2013 דורג במקום העשירי ברשימת 50 הכדורגלנים הטובים באירופה. בעונת כבש ארבעה שערים ב-31 הופעות בליגה, וזכה עם ארסנל בגביע האנגלי. בתחילת העונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה במגן הקהילה וכבש את השער הראשון במשחק. החל מאוקטובר 2016 סבל מפציעה קשה עבר בתקופה 8 ניתוחים ונעדר מאז מהמגרשים.
ב-18 ביולי 2020 הודיעה ויאריאל על עזיבתו של קאסורלה בסוף העונה. ב-20 ביולי 2020 חתם קאסורלה בא-סאד מליגת העל הקטארית.
ב-16 באוגוסט 2023 חתם בריאל אוביידו.
נבחרת ספרד
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ערך קאסורלה ב-31 במאי 2008, במשחק ידידות מול נבחרת פרו. קאסורלה זכה עם הנבחרת ביורו 2008 ויורו 2012, אך החמיץ את מונדיאל 2010 עקב פציעה. במונדיאל 2014, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, שותף קאסורלה בשני משחקים. במוקדמות יורו 2020, בתאריך 15 בנובמבר 2019, כבש קאסורלה את שערו הראשון במדי נבחרת ספרד לאחר הפציעה במשחק מול נבחרת מלטה שהסתיים בתוצאה 7-0 לזכות הספרדים.
ביטול רשות
כיום נעשים עירובי חצרות בישראל על ידי הרבנויות המקומיות, המזכים לכל תושב ותושב חלק בעירוב החצרות, כך שאין מציאות של אדם שלא השתתף בעירוב החצרות, הנצרך לפעולה זו (שיתופי מבואות אינם נוהגים כיום).
רקע
ביטול רשות מועיל לעניין היתר הטלטול אף שהוא הצהרה סמלית, ללא משמעות בפועל לגבי הבעלות על המקום, היות שכל איסור הטלטול בין רשויות היחיד הוא מדרבנן ולא מהתורה, וחכמים הקלו שביטול רשות סמלי יועיל לעניין זה. ביטול רשות אינו צריך קניין (פעולה חזקה שמבטאת מכירה), וכן נעשה בעצם השבת, אף שאסורה קניית ומכירת דברים בשבת, היות שאין זה כמכירה גמורה.
סתם ביטול רשות הוא כלפי הבעלות על חצר משותפת בעירוב החצרות, וכלפי המבוי בשיתוף המבואות, וכדי לבטל רשות על בית מגורים פרטי בעירוב החצרות, וכלפי החצר בשיתוף המבואות, יש לציין במפורש שמבטל את רשויות אלו. (לשם פישוט משתמשים בחצר כדוגמה לרשות היחיד בבעלות משותפת, אבל הדינים והעקרונות נכונים לכל רשות יחיד בבעלות משותפת, לדוגמה: חדר מדרגות, וכן נכונים לגבי מבוי במקרה של שיתוף מבואות, בו החצרות מבטלות רשותם במבוי אלו לאלו)
בנוסף לביטול רשות שמטרתו להתיר את הטלטול לכל הדיירים במקרה ואחד הדיירים השותפים בחצר לא השתתף בעירוב החצרות (או חצר שלא השתתפה בשיתוף המבואות), ישנה אפשרות לביטול רשות גם בין רשויות בבעלות שונה שאינם חולקים בעלות ברשות משותפת, לדוגמה בין שני בתים בשתי חצרות, ובין שתי חצרות (כאשר לשתי החצרות ישנו פתח נפרד למבוי / רשות הרבים). במקרה כעין זה לא נעשה עירוב חצרות מפאת העדר הצורך, אך אם מתעורר צורך לטלטל חפצים בשבת ביניהם ניתן להתיר זאת באמצעות ביטול רשות.
טלטול לאחר ביטול רשות של יחיד לרבים
לאחר שיחיד שלא עירב ביטל רשותו בחצר לשאר הדיירים, מותר לדיירים להוציא חפצים מבתיהם לחצר, מאחר שהאדם שלא נשתתף בעירוב החצרות ביטל את רשותו בחצר, וכן אותו יחיד מותר בטלטול חפצים מבתיהם לחצר, היות שהוא נחשב כאורח בחצר כלפי שאר הדיירים. אולם אסור לטלטל חפצים מביתו של היחיד לחצר או לבתי הדיירים האחרים, היות שהיחיד לא נשתתף בעירוב החצרות עם הדיירים האחרים.
אם היחיד ביטל גם את רשות ביתו בנוסף לביטול רשות חצרו - מותר לטלטל גם מביתו לחצר ומביתו לבתים אחרים, בין ליחיד שלא עירב ובין לשאר הדיירים.
במקרה של ביטול רשות במבוי על ידי אחת החצרות, היא נחשבת גם כן כיחיד שביטל רשותו כלפי החצרות האחרות, אף שיש בה דיירים מרובים.
החזקה בחצר לאחר ביטול רשות
אם מי שביטל את רשותו בחצר הוציא אליה חפצים בכוונה לאחר ההצהרה על ביטול רשותו בה - רואים זאת כחזרה מביטול רשותו. סיבת דין זה היא שביטול הרשות הוא מעשה סמלי ולא קניין גמור, ופעולה שנראית כסותרת אותו - מבטלת אותו. אך אם החזיקו הדיירים האחרים בחצר, על ידי הוצאת חפצים אליה - שוב אין משמעות לפעולת הדייר שביטל רשותו, היות שרואים כאילו הם החזיקו בחלקו בחצר שביטל, ושוב אינו יכול לחזור בו מביטולו. כמו כן אם הדייר שביטל רשותו בחצר הוציא אליה חפצים בשוגג - אין זה נחשב כחזרה מביטול רשותו.
בשל דין זה ישנה חשיבות ששאר הדיירים בחצר יחזיקו בחצר על ידי הוצאת חפצים אליה לאחר שאחד הדיירים ביטל רשותו בחצר, על מנת שלא יוכל לחזור בו מביטול רשותו.
ביטול רשות בדריסת רגל
ניתן להשתמש בעיקרון זה של ביטול רשות על מנת לבטל ולהסתלק מזכות מעבר שיש לדיירים מחצר אחת, בחצר השנייה. לדוגמה, חצר פנימית שפיתחה היחידי לרשות הרבים הוא דרך מעבר בחצר חיצונה, שלא עירבה עירוב חצרות בחצרה הפנימית - אוסרת על בני החצר החיצונה את הטלטול בחצר, אף שהחיצונה עירבה עירוב חצרות לעצמה, מדין רגל האסורה במקומה - אוסרת שלא במקומה. אולם החצר הפנימית יכולה לבטל את רשותה בחצר החיצונה, היינו לבטל ולהסתלק מזכותה למעבר בחצר החיצונה, על מנת שהחצר החיצונה תהיה מותרת בטלטול בשטחה. משמעות הביטול במקרה זה היא, שבני החצר הפנימית לא יכנסו לחצר החיצונה אלא בשעה שיצטכו לצאת לרשות הרבים.
ביטול רשות של רבים ליחיד
במקרה וביטלו הדיירים גם את רשות ביתם ליחיד שלא עירב - מותר ליחיד להוציא חפצים מביתם לחצר, אולם להם הדבר אסור.
סיבת דין זה היא כיוון שאין רבים יכולים להחשב כאורחים לגבי יחיד, שמחזיק כעת בבעלות על החצר, בעוד יחיד יכול להחשב כאורח כלפי רבים במקרה ההפוך. כלל זה נאמר גם כלפי חצר משותפת לשני דיירים, בה ביטל דייר אחד רשותו לשני, שאין הוא נחשב כאורח כלפי הדייר השני.
ביטול רשות של רבים לרבים
כשם שיחיד שלא השתתף בעירוב החצרות יכול לבטל רשותו לרבים שעירבו, כך יכולים רבים שלא עירבו לבטל רשותם לרבים שעירבו, כגון שניים או יותר מהדיירים בחצר שלא עירבו - יכולים לבטל רשותם לשאר הדיירים בחצר שעירבו, והדיירים שלא עירבו יחשבו כאורחים בחצר.
מבטלים וחוזרים ומבטלים
לאחר שביטל יחיד רשותו לרבים, יכולים הרבים לבטל רשותם ליחיד, בהתאם לצורך. וכן רבים שביטלו רשותם ליחיד, יכולים אחר כך כל בני החצר לחזור ולבטל רשותם ליחיד אחר, בהתאם לצורך, ואף שהדבר נראה כחוכא ואטלולא.
ביטול רשות מחצר לחצר
נחלקו חז"ל האם דין ביטול רשות קיים גם מחצר לחצר, או רק בשני בתים ששניהם באותה חצר עצמה, והם רוצים לטלטל בחצר. לפי רבי יוחנן יש ביטול רשות מחצר לחצר ולפי שמואל אין ביטול רשות מחצר לחצר.
שאלה אחרת, שלא הוזכרה בתלמוד אך נידונה בהרחבה בראשונים היא האם דין ביטול רשות תקף גם כדי להתיר טלטול מבית פרטי אחד לבית פרטי אחר. לפי רש"י קיים היתר של ביטול רשות מבית לבית, רבינו תם אוסר את הדבר, ור"י מתיר את הדבר, בתנאי שהביטול יעשה באופן מוגבל ויותיר שטח האסור בטלטול בתוך הבית.
אחמד באדר
אחמד באדר (~1981 - 9 בספטמבר 2003) היה מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בחברון, שימש כקצין המבצעים של החמאס בחברון תחת עבדאללה קוואסמה.
פעילות
בהיותו בן 22 היה אחראי על השילוח של המחבל לקו 2 בירושלים, פיגוע שבו נרצחו 22 ישראלים. כמו כן, באדר היה שותף לפיגוע נוסף בקו 14 בירושלים בחודש יוני 2003.
אחרי הריגתו של קוואסמה בפעולה של הימ"מ הפך באדר מתחילת יולי 2003 ועד למותו למפקד התא בחברון.
מותו
בבוקר ה-9 בספטמבר 2003 החלו כוחות מיוחדים מיחידת דובדבן, יחידת ההנדסה יהל"ם, כוחות מחטיבת הנח"ל וכוחות שב"כ לכתר בניין בן 8 קומות בשכונת כתילה במרכז העיר חברון, שבו התבצרו אנשי חמאס חמושים. בבניין שהו על-פי החשד, כמה מבני משפחת קוואסמה, מראשי החמאס בחברון אשר אחראים לרצח ישראלים רבים. הכוח קרא למתבצרים לצאת מהבניין כאשר המתבצרים סרבו, קרא הכוח לאזרחים לפנות את הבניין, האזרחים שיצאו מהבניין נשלחו בחזרה על ידי הכוח כדי לבדוק האם ישנם עוד אזרחים בתוך הבניין. המחבלים אשר סירבו לצאת ניהלו קרבות עזים משעות הבוקר עם הכוח עד לשעה 16:30, בשלב מסוים בלחימה הכוח החל לירות טילים ופגזים לעבר הבניין, לא היו נפגעים בקרב החיילים. בקומה הראשונה גילה הכוח שתי גופות של המחבלים אחמד באדר ועוזרו עז א-דין מיסק. על פי מערכת הביטחון היו השניים אחראים למותם של 55 ישראלים ופציעתם של 260 ונחשבו לפעילי החמאס הבכירים ביותר ביהודה ושומרון מאז חיסולו של עבדאללה קוואסמה. לצד הגופות נתגלו רובים, אקדח, תחמושת ואמצעים לראיית לילה. בתום הפעילות פוצצו כוחות צה"ל את הבניין בן ה-8 קומות.
אנתוני ג'קסון
אנתוני ג'קסון (באנגלית: Anthony Jackson; נולד ב-23 ביוני 1952) הוא נגן גיטרה בס אמריקאי הפועל בעיקר בניו יורק ומתמחה בעיקר בסגנון הפאנק (Funk).
לג'קסון מיוחסת המצאת גיטרת הבס בעלת 6 המיתרים (six strings bass) או "קונטרבס גיטרה" ("contrabass guitar") המכוונת עם מיתר נמוך יותר כך שסדר מיתרי גיטרת הבס נראה כך (משמאל לימין, מהנמוך לגבוה): B-E-A-D-G-C. מטרתו של ג'קסון כשהגה את הרעיון להמציא את ה"קונטרבס גיטרה" הייתה לאפשר מנעד גדול יותר של צלילם (כמו הקונטרבס). הוא מנגן עליה ממהלכי אקורדים עד לליווי ולנגינת המלודיה עצמה.
ג'קסון התפרסם בעיקר בנגינתו עם מישל קמילו הפסנתרן, אל דימיולה הגיטריסט, מישל פטרוצ'יאני, מייק סטרן, דייב ווקל, להקת סטילי דן ועוד להקות רבות בעיקר מתחום הג'אז הלטיני והפאנק וכן במתכונתו העכשווית של הרכב הפאנק המפורסם "Steps Ahead" אותו הקים הסקסופוניסט הנודע מייקל ברקר.
כמו כן, ניגן ג'קסון רבות עם הביג בנד הנחשב של ניו יורק וכן עם הביג בנד של מנהטן.
דורטמונד
דוֹרְטְמוּנְד (בגרמנית: Dortmund) היא עיר בחבל הרוהר שבמדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה. דורטמונד היא העיר הגדולה ביותר בווסטפאליה – אחת משלושת החלקים המרכיבים את מדינת נורדריין-ריין- וסטפאליה (NRW) שבמערב גרמניה. העיר שוכנת בקצה המזרחי של חבל הרוהר ונחשבת למרכז האדמיניסטרטיבי, המסחרי והתרבותי של האזור. זוהי העיר השמינית בגודלה בגרמניה והמאוכלסת ביותר בחבל הרוהר, עם כ-586,181 תושבים (נכון לסוף 2015). דורטמונד היא עיר עצמאית הממוקמת ממזרח לאזור הרוהר, אחד האזורים העירוניים הגדולים ביותר באירופה (ראו גם: מגלופוליס), אשר מורכב מ-11 ערים עצמאיות וארבעה מחוזות עם אוכלוסייה כוללת של כ-5.3 מיליון תושבים. אוכלוסיית העיר גדלה בהתמדה הודות לאוניברסיטאות העיר, כשהגיל הממוצע של התושבים החדשים הוא 18 עד 25.
כ-10 קילומטרים מהעיר מצוי נמל תעופה בינלאומי המשרת למעלה ממיליון נוסעים בשנה.
דורטמונד זוהתה בעברה יותר מכל עיר אחרת בחבל הרוהר עם מכרות פחם, מפעלי פלדה, מפעלי רכב ותעשייה כבדה. בעשורים האחרונים הופסקה כריית הפחם והעיר שינתה את עצמה לכיוון של מחקר, היי-טק, ביוטכנולוגיה, שירותים ותרבות. דורטמונד היא אחת מעשרת ערי הסטודנטים הגדולות של גרמניה, עם 51,000 סטודנטים אשר לומדים בשש אוניברסיטאות ו-19 מוסדות מדעיים הפזורים בעיר, ביניהם האוניברסיטה הטכנולוגית של דורטמונד, אוניברסיטת דורטמונד למדעים יישומיים ואמנויות, ובית הספר הבינלאומי למנהל עסקים. לעיר מוזיאונים רבים, כגון מוזיאון Ostwall, המוזיאון לאמנות ותרבות ומוזיאון הכדורגל הגרמני, וכן תיאטראות ומוסדות למוזיקה כגון בית הקונצרטים ובית האופרה של דורטמונד. זאת ועוד, העיר ידועה כ"מטרופולין הירוק" של וסטפליה, כשכמעט מחצית מהשטח העירוני מורכב של משטחים ירוקים, יערות, נתיבי מים, שטחי חקלאות ופארקים ציבוריים ענקיים, כגון Westfalenpark ו-Rombergpark.
מבחינה ארכיטקטונית, דורטמונד היא עיר מלאה סתירות. הנוף העירוני מושפע מאוד מהסגנון הפוסט-מלחמתי ופוסט-מודרניסטי ונותן רושם של עיר צעירה. עם זאת, בשל ההיסטוריה הארוכה של העיר, המתפרשת על פני למעלה מ-1125 שנים, קיים בעיר מגוון רב של מבנים מתקופות ארכיטקטוניות שונות.
בדורטמונד ישנן 63 כנסיות קתוליות, 43 כנסיות פרוטסטנטיות ועוד כמה בנייני כנסיות אחרות מתקופות ארכיטקטוניות שונות. בשל כך, דורטמונד היא העיר השלישית בגרמניה, אחרי הערים קלן ורגנסבורג, עם מספר הכנסיות הרומנסקיות הגדול במדינה.
לעיר קבוצת כדורגל מצליחה ומפורסמת: בורוסיה דורטמונד. מגרשה הביתי הוא זיגנאל אידונה פארק.
התקופה המוקדמת וימי הביניים
עדויות ארכאולוגיות מעידות על כך שהאזור בו ממוקמת דורטמונד היה מאוכלס כבר בתקופה הנאוליתית. דורטמונד מוזכרת לראשונה בכתבים של רודולף קוטצקה ב-882. האזכור הראשון של זכויות השוק של דורטמונד מופיעות בשנת 990. לפי האגדה, במאה ה-11 היה ריינולדוס הקדוש הפטרון והמגן של העיר. ב-1152 התקיים בדורטמונד יום בית משפט תחת המלך פרידריך ברברוסה, שהפך מאוחר יותר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. כתוצאה מכך, החלו סוחרים ובעלי מלאכה להתיישב יותר ויותר סביב הארמון המלכותי ותרמו להתפתחות הדרגתית של העיר. כבר בשנת 1200 הורחב האזור אשר מהווה את מרכז העיר של היום ב-82 דונם וחומות העיר בוצרו. בשנת 1232 התרחשה בעיר שרפה גדולה, אשר נגרמה ככל הנראה על ידי הצתה, וכתוצאה מכל נהרסה העיר כמעט לחלוטין. לא רק בתים ובתי-מלאכה נהרסו בשרפה, אלא גם הארכיון של העיר, ועמו כל המסמכים המשפטיים. זכויות העיר אשר נשרפו בשרפה, חודשו על ידי פרידריך השני בשנת 1236 והעיר הפכה לראשונה לעיר קיסרית. בשנת 1293 הוענקו לעיר זכויות של בישול שכר אשר הביאו לפיתוח חסר תקדים של תעשיית הבירה בעיר. סוחרי דורטמונד שגשגו והיו להם יחסי מסחר מצוינים בכל רחבי אירופה ובמיוחד באנגליה.
בשנת 1389 שרדה העיר את "המצור הגדול על דורטמונד", אותו הובילו הרוזן של המארק והארכיבישוף של קלן ובעלי בריתם. עם זאת, בשלב הזה החלה ההתדרדרות הכלכלית של העיר. מלחמת שלושים השנים מוטטה אותה סופית והפכה את דורטמונד מעיר מסחר שוקקת לעיר חקלאית, אשר מאוחר יותר אף איבדה את חירותה האימפריאלית. עד שנת 1793 צנחה אוכלוסיית דורטמונד והגיעה ל-4,500 תושבים. העיר החופשית לשעבר נהפכה למובלעת בתוך נסיכות אורנג'-נסאו. בשנת 1806 סופחה דורטמונד לחלק מהדוכסית הגדולה של ברג. לאחר ניצחון פרוסיה על נפוליאון, הפכה דורטמונד ב-1815 לחלק ממחוז וסטפאליה הפרוסי. בשנת 1875 זכתה העיר שוב במעמד של "עיר חופשית".
תקופת התיעוש
לפי הארכיון העירוני של דורטמונד, בשנת 1826 חיו בעיר 4,000 איש ב-940 בתים ו-453 אורוות ואסמים. הנוף העירוני התאפיין ברחובות וסמטאות צרים ובבתים עשויים עץ. רק ארבע הכנסיות הגדולות מימי הביניים וכמה מבנים חילוניים מאבן העידו על המורשת התרבותית הגדולה של העיר. רק עם תחילת המהפכה התעשייתית במאה ה-19, בזכות פיתוח תעשיות כריית פחם ועיבוד הפלדה, נעצרה ההתדרדרות של העיר. עם פתיחת קו מסילות הרכבת קלן-מינדן בשנת 1847 הפכה דורטמונד למרכז תחבורה חשוב באזור הרוהר. תרומה משמעותית נוספת לפיתוח הכלכלי של העיר היוו פתיחתם של נתיב המים "תעלת דורטמונד-אמס" בשנת 1899, ושל נמל דורטמונד. עד לתחילת פרוץ מלחמת העולם השנייה הפכה העיר מעיירה חקלאית קטנה למטרופולין. מרכז העיר השתנה לבלי היכר בתוך כמה שנים, עם בניית מבנים חדשים כגון חנויות הכלבו Krügerhaus ב-1912, ו-Althoff ב-1904 וכן בניית התחנה מרכזית חדשה, בניין הדואר, המרכז המסחרי Löwenhof ורחוב הקניות Hansastraße.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה סבלה העיר מסך של 105 תקיפות אוויריות של בעלות הברית ויותר מ-22,242 טונות של פצצות אשר הרסו את מרבית העיר. 98% מהמבנים במרכז העיר נפגעו, וכל הכנסיות ההיסטוריות נהרסו במהלך ההפגזות. ההתקפה האווירית הגדולה, אשר התרחשה ב-12 במרץ 1945, וכללה 1,108 מטוסים ומעל 5,000 פצצות, נחשבת עד היום להתקפה האווירית קונבנציונלית הגדולה ביותר בעולם. לאחריה כל החיים החברתיים והכלכליים בעיר נעצרו. על פי דיווחים, הוחלט דאז שלא לבנות מחדש את מרכז העיר.
לאחר המלחמה ועד היום
עבודות השיקום לאחר המלחמה נקבעו בפועל על ידי קווי התשתיות הקיימות והרחובות שמעליהם. התפיסה הייתה לשקם את הקיים, ולא לתכנן ולבנות מחדש. עם זאת, המודעות הציבורית בתקופה שלאחר המלחמה התאפיינה ברצון לא לחזור על התכנון העירוני הישן של ימי-הביניים ושל תקופת התיעוש. מטרת התכנון של שנות השיקום הייתה אפוא להקים דורטמונד חדשה ומודרנית, אשר צריכה להתבדל מן העבר ומהמורשת ההיסטורית העתיקה. למרות ההתנגדות העזה של חלק מאוכלוסיית דורטמונד, הוחלט לא לבנות מחדש בניינים היסטוריים רבים אשר הגדירו בעבר את הנוף העירוני, כגון בית העירייה ובית הכנסת היהודי.
השחזור התקדם במהירות ובהצלחה מרובה, כך שבשנת 1950 נולד בעיר התושב ה-500,000. הביקוש העולמי לפלדה ולברזל הביא לכך שבשנת 1951 דורטמונד הפכה לעיר התעשייתית הגדולה ביותר באזור ריין-וסטפליה. התנאים הכלכליים המצוינים ואחוז האבטלה האפסי משכו לעיר יותר ויותר מהגרים, בעיקר ממזרח גרמניה. בשנת 1956 אוכלוסיית דורטמונד הגיעה ל-624,000 תושבים. ב-1965 הגיעה העיר לשיא היסטורי עם 658,075 תושבים.
כלכלה ותעסוקה
מאז הופסקה כריית הפחם בחבל הרוהר, בסוף המאה הקודמת, העיר שינתה את פניה והפכה למרכז ההיי-טק, רובוטיקה, טכנולוגיה ביו-רפואית, טכנולוגיה למערכות מיקרו, הנדסה, תיירות, כספים, חינוך ושירותים. בשנת 2009 דורטמונד סווגה כ"עיר הצומת" במדד חדשנות הערים שפורסם על ידי 2thinknow. מאות חברות קטנות ובינוניות מבוססות בתוך ומסביב לדורטמונד. העיר היא גם ביתן של מספר חברות בתחום טכנולוגיית המידע, רבות הקשורות לאוניברסיטה המקומית TU Dortmund במרכז הטכנולוגי הראשון בגרמניה בשם "הפארק הטכנולוגי של דורטמונד" שנפתח כאן בשנות ה-80, ונחשב לאחד המוצלחים באירופה, עם כ-280 חברות ויותר מ-8,500 עובדים. בשנים האחרונות גדל ענף השירותים וענף ההיי-טק. חלק מהחברות הבולטות ביותר בתחום זה כוללות את Wilo, Amprion, RWE-Westnetz, Rhenus Logistics, KHS GmbH, Elmos Semiconductor, Signal Iduna ו-ABP Induction Systems - שלכולם יש את המטה שלהם כאן. חברות גדולות עם פעילות בדורטמונד וסביבתה כוללות את Zalando Daimler AG: EvoBus, RapidMiner, Gap Inc. ו-ThyssenKrupp.
דורטמונד מהווה את אחד המרכזים הלוגיסטיים החשובים ביותר בגרמניה, עם יותר מ-900 חברות העוסקות בתחום הלוגיסטיקה, כמו גם מוסדות מדעיים מקומיים ובינלאומיים. זהו גם מושבו של המרכז הדיגיטלי ללוגיסטיקה של המשרד הגרמני הפדרלי לענייני כלכלה ואנרגיה. כמו כן פועלות בעיר חברות סטארטאפ רבות וחברות יזמות המתבססות על תעשייה, כגון המעבדה ההיברידית במעבדות חדשנות לוגיסטית, LogistikRuhr, Industrial Data Space, מרכז דורטמונד מיטלסטנד 4.0 למצוינות ומעבדות שונות. בין החברות הבינלאומיות עם מרכזים לוגיסטיים גדולים עבור גרמניה ואירופה בדורטמונד ניתן למנות את IKEA, Amazon, Rhenus Logistics ועוד.
תיירות
ענף התיירות בדורטמונד מתפתח וצומח במהירות ובכל שנה, החל מאמצע שנות התשעים, נרשמת עלייה הן בכמות המבקרים בעיר והן בכמות בתי-מלון החדשים. מעיר תעשייתית דורטמונד הפכה לעיר תוססת עם הרבה אפשרויות לבילויים ותרבות. בין הצעדים האסטרטגיים אשר נעשו על מנת למנף את העיר, ניתן למנות את בניית אולם הקונצרטים העירוני של דורטמונד; הסבת המפעלים התעשיים הריקים, אשר יצאו מכלל שימוש, כגון Zollern II / IV ו-Dortmund U-Tower למוזיאונים וגלריות לאומנות, וכן הקמת שוק חג המולד של העיר ברחוב הקניות המרכזי, אשר מציע מעל 300 דוכנים סביב עץ חג המולד ענק בגובה 45 מטר, שנחשב לעץ חג המולד הגבוה בעולם.
במרכז המידע החדש לתיירים, אשר נבנה ממש ליד המגדל U, ניתן לקבל סקירה מהירה של כל האטרקציות התיירותיות בעיר ובאזור הרוהר. בשנת 2017 נרשמו בבתי המלון והאכסניות של דורטמונד מעל 1.450.528 ביקורים והעיר מהווה אחד היעדים התיירותיים הפופולריים ביותר באזור נורת'ריין וסטפליה. רוב התיירים הם מבקרים מקומיים, המגיעים מרחבי גרמניה. התיירים הבינלאומיים מגיעים רובם מהארצות אנגליה, הולנד, אוסטריה ושווייץ. דורטמונד מושכת אליה גם תיירים אוהדי כדורגל בזכות קבוצת הכדורגל בורוסיה דורטמונד וכן תיירות עסקית בזכות מתקנים כגון אולם הכנסים Westfalenhallen.
חמש האטרקציות המובילות ביותר בעיר הן: שוק חג המולד, עם יותר משלושה וחצי מיליון מבקרים, ואחריו- המוזיאון לכדורגל הגרמני, אצטדיון הכדורגל, המוזיאון לאומנות מודרנית ופארק הכנסים Westfalenpark.
קניות
במשך זמן רב הרחוב המקביל Kampstraße היה נטוש למדי אבל בשנים האחרונות הוא הפך לשדרה מפוארת הכוללת חנויות יוקרה ומסעדות.
בסמיכות לאולם הקונצרטים של דורטמונד הוקם בשנות ה-90 אזור הקניות Brückstraßenviertel, אשר הפך בשנים האחרונות לטיילת מודרנית ואופנתית עבור צעירי העיר.
אוליבייה אסאיאס
הקריירה
אביו של אוליבייה, ז'אק רמי, היה בערוב ימיו במאי טלוויזיה. בשל בריאותו הרופפת, נרתם אוליבייה לעזור לו וכך נחשף לעשייה בתחום. ב-1984 ביים סרט דוקומנטרי קצר בשם: Winston Tong en Studio, אשר נחשב ליצירת הבכורה שלו. ב-1986 ביים סרט ראשון באורך מלא, שנקרא "חוסר סדר". ב-1992 זכה בפרס הקולנוע הצרפתי ע"ש ז'אן ויגו, על סרטו "פאריז מתעוררת". סרטו המפורסם ביותר הוא "אירמה ואפ" מ-1996 בו מככבת השחקנית מאגי צ'אנג מאן יוק, אשר שנתיים מאוחר יותר אף נישאה לו. הסרט הוצג בפסטיבל קאן וזכה לתשבחות רבות מהמבקרים.
דורטמונד
ירידים
דורטמונד היא ביתו של מרכז הירידים ה-12 בגודלו בגרמניה Halls of Westphalia, אשר ממוקם בסמוך למרכז העיר, בקרבה לנמל התעופה של דורטמונד. עם כ-77.000 מבקרים מדי שנה, Jagd & Hund הוא ללא ספק האירוע הגדול ביותר שנערך במקום. ירידים חשובים נוספים הפתוחים בפני הצרכנים כוללים את "Intermodelbau", יריד הצרכנים הגדול בעולם ליצירת דגמים, ואחד הירידים המובילים לתרבות הנוער "YOU". ירידים חשובים המוגבלים לאנשי מקצוע כוללים את " D.I.M" (יריד הנדל"ן הגרמני), Creativa (יצירה ותחביבים) ו- Tabaco.
אוליבייה אסאיאס
הקריירה
ככתב, הרבה אסאיאס לכתוב אודות במאים אירופאים מפורסמים, אך עיקר פרסומו היה בכתיבה הדוקומנטרית על במאים מזרח אסיאתים. ב-2001 התגרש אסאיאס מאשתו, אך השניים המשיכו בקשרי עבודה מקצועיים, כאשר ב-2004 כיכבה מאגי צ'אנג לצד ניק נולטה בסרט "Clean"-(נקייה), אשר הוצג אף הוא בפסטיבל קאן של אותה השנה, היה מועמד לפרס דקל הזהב לסרט הטוב ביותר ולא זכה. השחקנית מגי צ'אנג, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר והסרט זכה בפרס על האפקטים הטכניים.
ב-2008 סרט הדרמה שלו "שעות קיץ" הוקרן בהקרת בכורה בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק. מרבית סרטיו של אסאיאס משלבים בין דרמות קולנועיות לבין מותחנים אשר גולשים לעיתים לכיוון הנאו נואר, כמו בסרטו  Demonlover, מ-2002 המשלב גם אנימציה.
דורטמונד
תרבות ואמנות
בעיר מתקיימת מסורת ארוכה של מוזיקה ותיאטרון. התזמורת העירונית נוסדה בשנת 1887 ונקראת בימינו דורטמונד פילרמוניקר. בית האופרה הראשון נבנה בשנת 1904, נהרס במלחמת העולם השנייה ונפתח מחדש בשנת 1966 כ"אופרהאוס דורטמונד". הוא מופעל על ידי תיאטרון דורטמונד, שהוא אחד מבתי התיאטרון הגדולים בגרמניה אשר מעסיק כ-500 עובדים. תיאטרון דורטמונד מאחד תחת קורת גג אחת מופעי אופרה, בלט, הצגות תיאטרון ותיאטרון ילדים ונוער.
אוליבייה אסאיאס
הקריירה
בשנת 2016 ביים וכתב את הסרט "קניינית אישית"; מותחן פסיכולוגי-על טבעי בכיכובה של קריסטן סטיוארט בתור צעירה אמריקאית בעובדת בפריז בתור קניינית אישית עבור סלבריטאים המנסה לתקשר עם אחיה התאום שנפטר. הסרט הוא קופרודוקציה בינלאומית בין בלגיה, צ'כיה, צרפת וגרמניה, והוא נבחר להתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2016. בקאן, אסאיאס חלק את פרס הבמאי הטוב ביותר עם כריסטיאן מונגיו, שביים את "בגרות". הסרט יצא לאקרנים ב-14 בדצמבר 2016 בצרפת וב-10 במרץ 2017 בארצות הברית. הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ובפרט עבור הופעתה של סטיוארט.
בשנת 2017 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט "מבוסס על סיפור אמיתי", בבימויו של רומן פולנסקי.
דורטמונד
תרבות ואמנות
מועדון הג'אז של דומיסיל הוא אחד מ-100 המועדונים הטובים ביותר בעולם למוזיקת ג'אז, על פי מגזין ג'אז האמריקאי Down Beat.
אוליבייה אסאיאס
הקריירה
בשנת 2022 ביים וכתב את המיני-סדרה "אירמה ופ" לרשת הטלוויזיה HBO; המיני-סדרה מבוססת על סרטו של אסאיאס באותו שם משנת 1996.
אסאיאס היה במערכת יחסים עם הבמאית-תסריטאית מיה הנסן-לאב מ-2009 ועד 2016. בתם נולדה ב-2009.
דורטמונד
תרבות ואמנות
בעיר פועלים בהצלחה מספר מועדוני קברט, כשהמוביל שבהם הוא Cabaret Queue שליד אגם פניקס. דורטמונד מארחת בכל שנה את אירוע RuhrHOCHdeutsch, שהוא אחד הפסטיבלים המצליחים ביותר לקברט בגרמניה. בפסטיבל מתארחים אמנים מרחבי העולם.
מוזיאונים
בדורטמונד קיימים מעל 20 מוזיאונים. המוזיאון לאמנות מודרנית ועכשווית, אשר נוסד בסוף שנות ה-40 ועבר בשנת 2010 למשכנו החדש במגדל Dortmund U-Tower, כולל ציורים, פסלים, תצלומים וחפצים מהמאה ה-20. בנוסף, הוא מכיל מעל 2,500 גרפיקות השייכות לתנועה האקספרסיוניסטית. בלב האוסף נמצאות יצירות של ארנסט לודוויג קירכנר, אוטו מלרה, אמיל נולדה וגרפיקות של פאבלו פיקאסו משנות ה-40 וה-50, וכן עבודות של ג'ואן מירו, מארק שאגאל וסלבדור דאלי.
המוזיאון הלאומי לכדורגל הגרמני DFB נוסד כדי להנציח, לשמר, ולפרש אוספים ומזכרות של הכדורגל הגרמני. המוזיאון מציג בתערוכת הקבע שלו את ההיסטוריה של נבחרת גרמניה בכדורגל ואת הבונדסליגה.
המוזיאון לאמנות והיסטוריה תרבותית הוא מוזיאון עירוני הממוקם בבניין בסגנון אר דקו, אשר שימש בעברו כבנק. האוסף כולל ציורים, פסלים, רהיטים ואמנות שימושית, הממחישים את ההיסטוריה התרבותית של דורטמונד מהיווסדה ועד המאה ה-20. בנוסף לתערוכות המתחלפות של אמנות ותרבות, קיימת תערוכה קבועה המוקדשת להיסטוריה של מדידות, עם מכשירים גיאודטיים נדירים.
מוזיאון ההנצחה אשר נוסד ב-1992, מוקדש לקורבנות השלטון הנאצי. הוא ממוקם במבנה אשר שימש בתחילת המאה ה-20 כתחנת משטרה ובית מעצר, עד שכוחות גסטאפו השתלטו עליו בשנת 1933. בין השנים 1933 ל-1945 נכלאו במקום כ-66,000 איש והמקום זכה לכינוי "הגיהנום של מערב גרמניה". רבים מהעצורים, ביניהם קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים, עונו ואף הוצאו להורג בין כותלי הכלא. במוזיאון מתקיימת תערוכה קבועה בשם "רדיפה והתנגדות" הכוללת תצלומים רבים, טקסטים וכן עדויות של חלק מהשורדים.
מוזיאונים חשובים נוספים בעיר הם:
פסטיבלים וחיי לילה
בדורטמונד קיים מגוון רב של מסעדות, ברים ומועדונים. מרבית המועדונים מרוכזים במרכז העיר (Wallring) וברובע Kreuzviertel. דורטמונד נחשבת לאחד המרכזים החשובים באירופה למוזיקת טכנו ומוזיקה אלקטרונית. המועדון FZW מדורג במקום השלישי בקרב המועדונים הכי טובים בגרמניה, אחרי ה"ברגהיין" שבברלין ומועדון ה"מולוטוב" שבהמבורג. ארנה Westfalenhalle מושכת אליה מדי שנה מבקרים רבים, בזכות הפסטיבלים Mayday ו Syndicate. כמו כן, מדי שנה הופך פסטיבל המוזיקה "ג'וסי ביטס" את ווסטפאלנפארק למגרש פסטיבלים ענקי עבור הופעות פופ, ראפ, אלקטרו, אינדי, רגאיי ומוזיקה אלטרנטיבית. הפסטיבל זוכה למעל 50 אלף מבקרים מדי שנה.
גנים וטבע עירוני
בדרום-מרכז דורטמונד ממוקם הגן הבוטני והארבורטום Botanischer Garten Rombergpark הידוע גם בשמו המקוצר - Rombergpark. עם שטח כולל של 65 דונם זהו אחד הגנים הבוטנים הגדולים בעולם. הגן הוקם בשנת 1822 על ידי משפחת רומברג ונרכש על ידי העיר בשנת 1929. הפארק ניזוק קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, אך החל משנת 1950 נבנה מחדש על ידי חוקר העצים הנודע גרד קרוסמן כארבורטום - גן בוטני יערני, והוסיף כ-4,500 מינים לפארק. היום כולל הגן פארק אנגלי היסטורי עם אנדרטאות; ארבורטום המכיל אלפי מינים של צמחים ועצים, כולל כמה מהעצים הגדולים ביותר בנורת' ריין וסטפליה; מרפסת עם עצי דקל; וארבע חממות (בשטח כולל של 1,000 מ"ר) לקקטוס, שרכים, צמחים טרופיים וקמליות, יסמין ולימונים.
בצמוד לגן הבוטני ממוקם גן החיות של דורטמונד, אשר נוסד בשנת 1953. עם 250 מינים ו-1,800 בעלי חיים בסך הכול. בגן בנוי על שטח של 28 דונם, וזהו גן החיות השני בגודלו בעמק הרוהר. הגן מתמחה בשמירה על רבייה של מינים דרום אמריקאיים והוא מוביל בתחום הגידול של דוב נמלים, טמנדואה ושל אוטר ענק.
ווסטפאלנפארק הוא הפארק העירוני הפופולרי ביותר של דורטמונד. הוא משתרע על שטח של 72 דונם ונחשב לאחד הגנים העירוניים הגדולים של גרמניה. הפארק נפתח לראשונה בשנת 1959 והוא כולל גן שושנים עם 3,000 זנים שונים של ורדים, גני משחקים לילדים, מרכז להגנת הסביבה, מוזיאון הבישול הגרמני, גן גאולוגי, שתי מסעדות, שלושה בתי קפה וגינת בירה. בנוסף, מארח הפארק מסיבות, פסטיבלים, אירועי מוזיקה ותיאטרון, וכן ושוק פשפשים ושוק לגננות.
ספורט
דורטמונד קוראת לעצמה Sportstadt (עיר ספורט). העיר היא ביתו של איגוד הכדור-יד הגרמני הגדול ביותר בעולם (Deutscher Handballbund) ושל ליגת הכדורגל הגרמנית המקצועית כדור-יד-בונדסליגה (HBL). יתר על כן, דורטמונד היא ביתו של המרכז האולימפי של וסטפליה. העיר היא ביתם של מועדוני ספורט רבים, ספורטאים אייקוניים והיא מארגנת מדי שנה אירועי ספורט בעלי שם עולמי, כגון מרתון הרוהר ואספת השחמט של שפרקאסן.
דורטמונד היא ביתו של מועדון הספורט בורוסיה דורטמונד, אחד המועדונים המוצלחים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הגרמני. בורוסיה דורטמונד היא אלופת הבונדסליגה לשעבר (זכייה אחרונה בעונת הכדורגל של 2011–2012). הקבוצה זכתה בליגת האלופות וגביע אינטרקונטיננטל ב-1997, וכן בגביע אופ"א ב-1966, מה שהפך אותה לקבוצה הגרמנית הראשונה שזוכה בגביע. בורוסיה דורטמונד משחקת באצטדיון זיגנאל אידונה פארק, אשר נבנה עבור מונדיאל ב-1974 וגם אירח כמה משחקים במסגרת מונדיאל 2006. זהו אצטדיון הכדורגל הגדול ביותר בגרמניה עם קיבולת מקסימלית של 81,359 צופים.
יהודים בדורטמונד
המסמך המוקדם ביותר המעיד על קיומם של יהודים בעיר דורטמונד מופיע בכתב פריווילגיה של היינריך הרביעי מ-1074; האזכור השני של יהודים בעיר מתועד משנת 1096. רוב הבתים של יהודי דורטמונד, בית התפילה והמקווה שלהם היו ממוקמים בקצה המערבי של מרכז העיר. בתקופת המגפה השחורה גורשו היהודים מדורטמונד והתיישבו במאה ה-16 בכפרים הסמוכים. רק בתחילת המאה ה-19 התירה העיר דורטמונד התיישבות יהודית בחומותיה. מאז אמצע המאה ה-19 גדל מספרם של היהודים החיים בדורטמונד בהתמדה בעקבות ההתפתחות התעשייתית של אזור הרוהר.
בשנת 1895 נבנה בדורטמונד בית כנסת כמקום תפילה מרכזי ומייצג. עם 1,300 מושבים, מתוכם 750 מושבים המיועדים לגברים בקומת הקרקע ו- 450 מושבים לנשים בעזרת הנשים, היה זה מבתי התפילה היהודיים הגדולים ביותר בגרמניה באותה עת. בהיותה אחת הקהילות היהודיות הבודדות באותה העת בגרמניה, הופקעו נכסי הקהילה לפני הפוגרומים של נובמבר 1938 וההרס הושלם. בנוסף לבית הכנסת הגדול שבמרכז העיר, היו קהילות יהודיות קטנות גם בדורטמונד-הורדה ודורטמונד-דורסטפלד עם בתי הכנסת שלהם, שנהרסו אף הם. ההגירה הכפויה בתקופת הנאציזם והשואה שהגיעה בעקבותיה, פגעו באופן דרסטי באוכלוסייה היהודית של דורטמונד.
בשנות התשעים גדלה הקהילה היהודית במידה ניכרת עקב זרם היהודים שהגיעו מברית המועצות. כיום, כוללת הקהילה האורתודוקסית בעיר 4,200 חברים. בנוסף לבית כנסת, מנוהלת במסגרת הקהילה גם גן ילדים יהודי. חלקו היהודי של בית העלמין המרכזי בדורטמונד פעיל גם בימינו.
דורטמונד היא מקום מושבו של האיגוד האזורי של הקהילות היהודיות של וסטפליה-ליפה.
הפלאטרס
הפלאטרס (The Platters; בתרגום חופשי: התקליטים) היה הרכב קולי אמריקאי שפעל בתקופת הרוקנ'רול, הגוספל והרית'ם אנד בלוז.
היסטוריה
ההרכב הוקם בשנת 1953 על ידי המנהל באק ראם והטנור טוני ויליאמס. בתחילת דרכו ההרכב כלל את קורנל גאנטר, הרב ריד, אלכס הודג', ג'ו ג'פרסון ודייוויד לינץ'. שנה לאחר מכן פוטרו ג'פרסון, הודג' וגאנטר והוחלפו על ידי פול רובי והקול הנשי הראשון בלהקה, זולה טיילור.
ב-1955 הוציא ההרכב את הסינגל Only You, שהיה להצלחה גדולה ותפס את המקום הראשון במצעד ה-R&B האמריקני. באותה שנה הוציא ההרכב את השיר The Great Pretender, שתפס את המקום הראשון גם במצעד המוזיקה של ארצות הברית. עד 1960, כאשר ויליאמס עזב, הוציאה הלהקה עשרות להיטים, בהם My Prayer, שניצב במקום הראשון במצעד ה-R&B ובמצעד הכללי, ו-Twilight Time, שנחשב לשיר הטוב ביותר של הלהקה, יחד עם Smoke Gets in Your Eyes.
בשנות ה-60 התבסס ההרכב בעיקר על קולו של הסולן סוני טרנר, ולהיטיהם אמנם נכנסו למצעדים, אך מיעטו להיכנס לעשירייה הראשונה. מאז עזיבתו של ויליאמס, עבר ההרכב שינויים רבים, והחבר היחיד שנשאר לאורך כל הדרך הוא הרב ריד. כיום ההרכב ממשיך להופיע, אך האלבום המקורי האחרון שהוציאו היה בשנת 1978 והוקלט באולפני אבי רוד.
הוכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-1990 והיו מהראשונים שהוכנסו להיכל התהילה של הלהקות (Vocal Group Hall of Fame), ב-1998.
אני גדול (סדרה)
תקציר העלילה
בכל פרק ילד או ילדה מתלווים לאבא או אמא ליום עבודה שלם במקום העבודה שלהם, עובדים איתם, ולומדים איך נראה יום עבודה במקצועות המרתקים.
בר אור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיגוע הירי במוזיאון היהודי של בלגיה
פיגוע הירי במוזיאון היהודי בבלגיה, אירע ב-24 במאי 2014. אדם חמוש התפרץ אל המוזיאון היהודי של בלגיה, בבריסל בירת בלגיה, תוך שהוא יורה ברובה סער מדגם AK-47 (קלשניקוב), לכל עבר. כתוצאה מן הירי נרצחו ארבעה בני אדם: אזרח בלגי שעבד במוזיאון, אלכסנדר סטרנס, אזרחית צרפתיה שהתנדבה בו, וזוג אזרחים ישראלים, עמנואל ומרים ריווה, תושבי תל אביב שביקרו במוזיאון. היורה הצליח להימלט מן המקום, באמצעות רכב.
ההתקפה נמשכה פחות מדקה, ולאחריה ברח היורה מהמקום. לפי מצלמות אבטחה, הוא חבש לראשו כובע מצחייה. במהלך החקירה גילו שבמקום אין כלל שומרים, והיורה פעל ללא הפרעה. בתגובה אמרו במקום: "רוב המבקרים אינם יהודים ולא רצינו ליצור במקום תחושת פחד".
בצעד נדיר, גינתה מועצת הביטחון פה אחד את הפיגוע. שגריר ישראל באו"ם הגדיר את הגינוי "הכרה של אומות העולם באנטישמיות הגוברת".
בסוף מאי 2014 נעצר במרסיי חשוד בביצוע הפיגוע, מהדי נמוש, כשברשותו אקדח ורובה מהסוג ששימש לפיגוע. בסוף יולי באותה שנה, הוסגר מהדי נמוש לידי משטרת בלגיה. נמוש, יליד צרפת ממוצא אלג'יראי, נסע לסוריה ולחם בשורות ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש). בינואר 2019 החל משפטו של נמוש וב-7 במרץ 2019 נמצא אשם בהריגת ארבעה בני אדם וצפוי לו מאסר עולם.
אלבסטה
אַלְבָּסֶטֶה (בספרדית: Albacete) היא עיר בדרום-מזרח ספרד ובירת המחוז הקרוי על שמה בקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה.
אלבסטה שוכנת על נהר דון חואן, במקום בו הוא פוגש את תעלת מריה קאריסטינה. בעיר עוברות דרכי התחבורה בין מדריד והערים של אזורי ולנסיה ומורסיה.
העיר היא מרכז תעשייתי קטן. יש בה מפעלים לקרמיקה ולעיבוד מוצרים חקלאיים, וכן תעשיית סכינים מסורתית המפורסמת בספרד. אלבסטה מתחלקת לעיר העילית (Alto de Villa) העתיקה יותר ולעיר התחתית המודרנית. יש בה קתדרלה מן המאה ה-16 (קתדרלת יוחנן המטביל, San Juan Bautisata), וכן מוזיאון שמציג יצירות של אמנים מהפרובינציה.
בשנת 2006 התגוררו באלבסטה 161,508 נפשות.
ביצת יען
ביצת יען היא הביצה הגדולה בעולם החי. לקליפת הביצה היסטוריה ארוכה של שימוש על ידי בני אדם כמיכל אחסון וליצירות אמנות דקורטיביות. הביצים לא נאכלות בדרך כלל.
ביולוגיה
נקבת היען המצוי מטילה את ביציה המופרות בקן משותף אחד, בור פשוט, בעומק 30 עד 60 ס"מ ורוחב 3 מטר אשר נחפר באדמה על ידי הזכר, (לעיתים הקן הוא רב פעמי) הנקבה הדומיננטית מטילה תחילה את ביציה (11 ביצים, ביצה ליומיים), וכשמגיע הזמן לכסות אותן לדגירה היא משליכה ביצים נוספות מהנקבות החלשות יותר ("נקבות לוייניות"), ומשאירה כ-20 במרבית המקרים. נקבת יען מצוי יכולה להבחין בין הביצים שלה לבין אחרות בקן משותף. ביצי יען הן הגדולות מכל הביצים, אם כי הן למעשה הביצים הקטנות ביותר ביחס לגודל הציפור הבוגרת - בממוצע הן באורך 15 ס"מ ורוחב 13 ס"מ ובמשקל 1.4 ק"ג, מעל פי 20 ממשקל ביצת תרנגולת ורק 1 עד 4% מהגודל של הנקבה.
הביצים בצבע שמנת מבריק, עם קונכיות עבות המסומנות על ידי בורות קטנים.
מרבית בעלי החיים אינם מסוגלים לפצח ביצת יען למעט הרחם המדברי שנוהג להשליך אבנים על הביצה.
הנקבות דוגרות על הביצים ביום והזכרים דוגרים בלילה, ה"הסדר" משתמש בצבע של שני המינים לצורכי הסוואה, שכן הנקבה האפורה משתלבת עם החול, בעוד שהזכר השחור כמעט ואינו ניתן לזיהוי בלילה. תקופת הדגירה היא 35 עד 45 ימים, שהוא די קצר בהשוואה ליענאים אחרים. יש המסבירים את זה בגלל שיעור הטריפה הגבוה. בדרך כלל, הזכר מגן על הגוזלים ומלמד אותם להאכיל, אם כי הזכרים והנקבות משתפים פעולה בגידול הגוזלים.
פחות מ-10% מהקנים שורדים את תקופת ההטלה והדגירה של 9 שבועות, ומהגוזלים השורדים רק 15% שורדים עד גיל שנה.
שימושים
בתבאי בקברו של חרמחב, המתוארך לשנת 1320 לפנה"ס בקירוב, מוצג תיאור של אדם הנושא קערות של ביצי יען וביצים גדולות אחרות, ככל הנראה של שקנאי, כמנחות.
קליפות ביצי יען שימשו כקופסאות אחסון בצפון אפריקה כבר באלף הרביעי לפני הספירה ובבית הקברות המלכותי באוּר מהאלף השלישי. בקרתגו העתיקה ישנן דוגמאות רבות של ביצי יען המעוטרות בעיצובים גיאומטריים מצוירים לשימוש ככוסות וקערות מהאלף הראשונה. כאלה נמצאו בקרתגו, סרדיניה, סיציליה, חצי האי האיברי ואיביזה. המסורת של שימוש בביצי יען כמיכלים (לעיתים מקושטים) נמשכת עד היום בקרב הבושמנים, ישראל אהרוני סיפר שראה רועים ערבים המשתמשים בביצה לאחסון מים.
השימוש בביצי יען מוזכר במשנה, כך גם בתוספתא הביצה נחשבה ככלי.
בימי הביניים ייצאו ביצי יען מאתיופיה דרך נמל באדי בים סוף. בתקופת הרנסאנס באירופה (מאות 15–16 לספירה), ביצי יען הותקנו בכסף כגביעים לתצוגה בחדר פלאות.