cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Gift
רקע והצלחה
על אף ביקורות צוננות מצד מבקרי המוזיקה זכה האלבום מיד עם צאתו להצלחה מסחרית גדולה. והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, עם מכירות של 102,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, וכן הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, עם מכירות של 318,000 עותקים בשבוע הראשון. באוסטרליה ובניו זילנד הגיע האלבום למעמד של אלבום פלטינה כשבועיים לאחר צאתו.
Firmicutes
חיידקים רבים במערכת ה-Firmicutes גורמים למחלות באדם.
הפועל כרמיאל (כדורגל חופים)
הפועל "דניאל סולומון" כרמיאל היא קבוצת כדורגל חופים מהעיר כרמיאל, המשחקת בליגת "בנק יהב" בכדורגל חופים.
הקבוצה מנציחה את בן העיר, דניאל סולומון, שנפטר בנסיבות טרגיות בגיל 16 בלבד. ההנצחה בשם הקבוצה נקראת על שמו (כפי שמופיע בסמל הקבוצה). כמו כן, מנכ"ל הקבוצה הוא אביו של דניאל, אלי סולומון. הכינוי שנדבק לקבוצה הוא "עיר החולות והמחולות" בזכות פסטיבל המחולות המפורסם בעיר כרמיאל וההצלחה בליגת כדורגל החופים.
יו"ר הקבוצה ומייסדה הוא נתנאל הררי, מייסד עמותת "למען הספורט בכרמיאל" ומנהל תוכנית "מגרשים מוארים" בעיריית כרמיאל.
היסטוריה
הפועל כרמיאל נוסדה בשנת 2015, אך כבר בעונתה הראשונה בכדורגל חופים סיימה במקום האחרון בבית, נקלעה למשחקי פלייאוף הירידה וירדה ליגה.
למרות זאת, עונה לאחר מכן שיחקה גם כן בליגה הבכירה וסיימה במקום השלישי בבית שלה, מה שהוביל אותה למשחקי רבע הגמר שם פגשה את בני יהודה "ניצן", במשחק שבו הפסידה כרמיאל בתוצאה 10–2, ובכך סיימה הקבוצה את דרכה באותה העונה.
בעונת 2017 הצליחה כרמיאל להשתלב למשחקי רבע הגמר, כשהיא מסיימת במקום הרביעי והאחרון שמוביל לשלבים המכריעים. בשלב רבע הגמר שיחקה נגד עירוני "שוורץ הום" ראש העין וגברה עליה בתוצאה 2–4 לאחר שצירפה לשורותיה לאותו המשחק את שחקן כדורגל החופים הפורטוגלי, מאדג'ר, הנחשב לאחד מהגדולים ביותר בהיסטוריה של הענף. באותו המשחק כבש צמד. בשלב חצי הגמר פגשה את אלופת הליגה בעונה החולפת, בני "פלפלה" כפר קאסם, שהפסידה לה 6–3, סיימה את דרכה באותה העונה ולמעשה זה היה ההישג הגדול ביותר בתולדות הקבוצה.
בעונת 2018 כרמיאל העפילה מהמקום השני בבית א' כשמאזנה עומד על ארבעה ניצחונות והפסד אחד. בשלב רבע הגמר כרמיאל פגשה את ראש העין, במשחק ששיחזר את אותו רבע הגמר מהעונה החולפת. גם במשחק זה הצליחה כרמיאל לגבור על ראש העין והפעם בתוצאה 3–5. שלב חצי הגמר זימן לכרמיאל את אותו המסלול כמו בעונה החולפת, כשהיא פגשה יריבה מוכרת בדמותה של בני "פלפלה" כפר קאסם וסיימה את מפגש זה בהפסד 6–3, בדומה לעונה הקודמת, ומשום כך סיימה את השתתפותה בליגה באותה העונה.
בעונת 2019 יכולותיה של כרמיאל התדרדרו, כשאת שלב הבתים סיימה במקום האחרון בבית ב', כשהיא לא משיגה ולו נקודה אחת בלבד. בעקבות זאת, היא נגררה לפלייאוף הירידה, כשבחצי הגמר הפסידה לקבוצה החדשה בליגה, בית"ר "מילק" מעלה אדומים בפנדלים 2–1, לאחר שכבר הובילה על מעלה אדומים בתוצאה 0–3, במשחק שבתום הזמן החוקי הסתיים בתוצאה 6–6. במשחק הגמר של פלייאוף הירידה שיחקה כרמיאל נגד "מסעדת חוף מנדרין" תל אביב במשחק מכריע. במשחק זה, ניצחה כרמיאל את תל אביב בתוצאה 2–7, וכתוצאה מכך נשארה עונה נוספת בליגה.
שחקנים
בסגל הקבוצה לאורך השנים שיחקו בה שחקנים מוכרים, כשבעונת 2016 שיחקו בשורותיה יקיר שינה, לירון פרטוק (ששימש כמאמן שחקן באותה העונה), קובי בדש, ניסן ספיר ובן ויצמן. בעונת 2017 שיחקו מאדג'ר הפורטוגלי, שרון גורמזנו, עומר הלוי ודור הלוי. בעונת 2018 שיחקו בקבוצה אורן פרטוק, אסף רז, אליחי צברי, אלון לוי ושלושת שחקני נבחרת פורטוגל: מאדג'ר, נונו בלכיור ורוי קוימברה. בעונת 2019 שיחקו בקבוצה שחקני נוער לצד שחקנים ותיקים, כשבארבעת המשחקים האחרונים של הקבוצה, כרמיאל נהנתה משירותיו של השוער, אליוט, בנוסף לריקרדיניו הפורטוגלי.
הסגל הנוכחי
סגל לאליפות ליגת בנק יהב בכדורגל חופים לעונת 2019
ויסנטה אליכסנדרה
ויסנטה פיו מרסלינו סיריליו אליכסנדרה (בספרדית: Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo; 26 באפריל 1898 – 13 בדצמבר 1984) היה משורר ספרדי. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1977. נמנה בין חברי קבוצת המשוררים המכונה "דור 1927".
עבודותיו המוקדמות של אליכסנדרה נכתבו בסגנון כתיבה חופשי וסוריאליסטי והושם בהן דגש על הטבע. הוא עשה שימוש רב בסמלים לייצוג הארץ והים. שיריו בתקופה הראשונה לכתיבתו הם נוגים וניכרת בהם התחושה שהאנושות איבדה את תשוקתה לחופש, כפי שהוא בטבע.
בשנת 1944 פרסם אליכסנדרה את ספרו "Sombra del Paraíso" (צל גן העדן) שבו הוא החל לעסוק בערכים, דוגמת ידידות ואחווה.
אליכסנדרה למד לימודי משפטים באוניברסיטת מדריד.
נקבר בבית הקברות דה לה אלמודנה.
סולר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם הוא סולר:
ראו גם
}}
בצק עלים
בצק עלים הוא בצק המשמש למאפים שונים, ובפרט מאפים ממולאים.
הכנה
הכנת בצק עלים כוללת מריחה של שכבת שומן (חמאה או מרגרינה) על שכבת בצק דקה, קיפול הבצק ושוב רידודו, וכך מספר פעמים עד שהבצק עשוי ממספר רב של שכבות שביניהן מפריד שומן.
אפייה
בדרך כלל מוצרי בצק העלים מקוררים היטב לפני אפייתם. אפיית בצק העלים נעשית בחום גבוה. בחלק ממוצרי בצק העלים מומלץ לפתוח את מצערת התנור, או לפתוח בדלת התנור הביתי חריץ בעזרת כף עץ, בחלק האחרון של האפייה פעולה זו מסייעת בפתיחת שכבותיו הרבות של הבצק וייבושו. יש להוריד לחום בינוני אם המאפה מתחיל להיות כהה מדי. עלה של בצק עלים, למשל לשם הכנת "נפוליאון", נאפה בהתחלה בחום גבוה ולאחר פתיחת השכבות, מיובש בחום נמוך כשהוא מכוסה בנייר אפייה.
ניתן לפזר אבקת סוכר על בצק העלים באמצע האפייה, לקבלת "בצק עלים מקורמל" בעל צבע שחום ומתיקות.
ז'רביניו
ז'רבאיס יאו קואסי, ידוע כז'רביניו (נולד ב-27 במאי 1987 באנימה), הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אריס סלוניקי ובנבחרת חוף השנהב.
קריירה
ז'רביניו החל את הקריירה שלו בבוורן, אליה הצטרף בעונת 2004/2005 ושיתף פעולה עם חברו לנבחרת עמנואל אבואה. הוא שיחק במועדון במשך 2 עונות (2005–2007) וכבש 14 שערים ב-61 הופעות.
לאחר הצלחתו בלה מאנס חתם ז'רביניו ליל לארבע שנים וסכום העברה עמד על 6 מיליון יורו. בעונתו הראשונה כבש ז'רביניו 13 שערים ב-32 הופעות, בעונתו השנייה ערך ז'רביניו 42 הופעות בכל המסגרות ובהם כבש 18 שערים ויחד עם אדן הזארד עזר לליל להשלים דאבל בכך שזכו באליפות צרפת ובגביע הצרפתי.
ב-11 ביולי 2011 חתם ז'רביניו במועדון האנגלי ארסנל תמורת 12 מיליון יורו. ז'רביניו כבש צמד במשחק הבכורה שלו בארסנל נגד פ.צ. קלן.
ב-8 באוגוסט 2013 חתם ז'רביניו ברומא, שהעבירה לארסנל עבורו סכום של 8 מיליון ליש"ט. ז'רביניו קיבל את חולצה מספר 27.
ב- עבר לקבוצת חביי צ'יינה פורצ'ן מליגת העל הסינית. ב-17 באוגוסט 2018 חתם ז'רביניו לשלוש שנים בפארמה.
ב-15 ביולי 2022 חתם באריס סלוניקי.
דאנקן קנדי
דאנקן קנדי (אנגלית: Duncan Kennedy; נולד ב-1942) הוא פרופסור בבית הספר הרווארד למשפטים ומופקד הקתדרה על שם קרטר למדע המשפט הכללי. מאבות הגישה הביקורתית למשפט.
קורות חייו ופועלו
קנדי קיבל את התואר הראשון שלו מקולג' הרווארד ב-1964 ולאחר מכן עבד במשך שנתיים במבצע של ה-CIA שפיקח על התאחדות הסטודנטים הלאומית. ב-1966 הוא דחה את "הליברליזם של המלחמה הקרה שלו" ועזב את ה-CIA. ב-1970 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. לאחר שסיים התמחותו אצל שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, פוטר סטיוארט, הצטרף קנדי לסגל בית הספר למשפטים של הרווארד, ונעשה פרופסור מן המניין ב-1976. שנה לאחר מכן, בצוותא עם קארל קלייר, רוברטו אונגר, ומספר מלומדים בעלי דעות משותפות, הוא ייסד את התנועה ללימודי משפטים ביקורתיים. אף על פי שמחוץ לאקדמיה המשפטית הוא נודע בעיקר בשל המונוגרפיה שלו "חינוך משפטי ושיעתוק ההיררכיה", קנדי מפורסם בשל ביקורתו הנוקבת את החינוך המשפטי האמריקני. בין מלומדי החוק הוא נחשב אחד מהכותבים המקוריים והמשפיעים ביותר של התאוריה המשפטית.
קנדי, הנחשב לחלק מהתנועה הנאו מרקסיסטית באקדמיה האמריקנית, הצהיר שאם ימונה לשופט, הוא ישפוט בדרך שתקדם את עקרונות הסוציאליזם.
שחזור סיפורים עתיקים
שחזור סיפורים עתיקים (בסינית מסורתית: 古小說鈎沈; בסינית מפושטת: 古小说钩沉; בפין-יין: gǔ xiǎoshuō gōuchén, גוּ שְׂיָאושְׁווֹ גוֹאוּצֶ'ן) הוא אוסף ספרים אבודים שליקט וקיבץ לוּ שׂוּ'ן בשנים 1909-1911. באוסף 36 ספרים המסודרים כרונולוגית, הקדום מביניהם הוא צִ'ינְג שְׁה דְזְה מתקופת שושלת ג'ואו, והמאוחר הוא "רשומות שטיחת הפלאים" מתקופת שושלת סווי.
הספר נכלל באוסף "כל כתבי לוּ שׂוּ'ן" במספר מהדורות.
תוכן היצירה
הספרים המשוחזרים באוסף מסווגים כמשויכים ל"אסכולת דברי הזוטרים", שעיקר עיסוקה היה בתיעוד דברים שנשמעו "ברחוב".
על פי ההקדמה לאוסף, מקור השם "אסכולת דברי הזוטרים" הוא בצורת איסוף ורישום המידע: הפקידים הזוטרים שימשו אוזניים למלך בקרב האוכלוסייה, ומקור להבנת הלך רוחו של הציבור, והידיעות שהביאו, "גם אם היו אלו להגי ניחוש או להגיו של משוגע", קובצו ונרשמו.
חשיבות היצירה
לוּ שׂוּ'ן תיעד בדקדקנות את המקורות מהן ליקט את היצירות, ואף ציין הבדלי גרסאות, ובנוסף נתן משקל רב לאותנטיות של מקורות ונמנע משימוש במקורות חשודים בזיוף. הדבר מוסיף ליצירה אמינות ודיוק ברמה אקדמית.
האוסף נחשב מקור חשוב במיוחד ללימוד ספרות פופולרית בסין העתיקה, ז'אנר שזכה להתעלמות לאורך ההיסטוריה של סין מצד חוקרים וכותבי ביבליוגרפיות. לוּ שׂוּ'ן עצמו השתמש בו בכתיבת ספרו "קווים להיסטוריה של הרומן בסין".
הוא פורסם רק לאחר מותו של לוּ שׂוּ'ן על ידי "הועדה להנצחת אדון לוּ שׂוּ'ן" ב-1939, ונכלל באוסף "כל כתבי לוּ שׂוּ'ן" במהדורות 1938, 1947, 1951 ו-2012.
יום דרווין
יום דרווין הוא אירוע להנצחת יום הולדתו של צ'ארלס דרווין ב-12 בפברואר 1809. כיום הוא משמש להדגשת תרומתו של דרווין למדע ולקידום המדע באופן כללי. יום דרווין נחגג ברחבי העולם.
היסטוריה
האירוע לזכר עבודתו של דרווין והמחוות למפעל חייו התארגנו באופן ספורדי מאז מותו ב־19 באפריל 1882, בגיל 73. המאורעות התקיימו בפאתי העיר הדרומיים של לונדון, שם חיו דרווין ובני משפחתו מ־1842 עד מותה של אשתו, אמה דרווין, ב־1896.
בשנת 1909, יותר מ-400 מדענים ומכובדים מ-167 מדינות נפגשו בקיימברידג ' כדי לכבד את תרומותיו של דרווין. זה היה אירוע שדווח בהרחבה בשל העניין הציבורי. גם ב-1909, ב-12 בפברואר, חגגו את יום ההולדת ה-100 של דרווין ואת יום השנה ה-50 לפרסום "מוצא המינים" על ידי האקדמיה למדעים בניו יורק במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. נחשף פסל ברונזה של דרווין. ב-2 ביוני 1909 ערכה החברה המלכותית של ניו זילנד "חגיגת דרווין". שהייתה בו נוכחות גדולה מאוד.
ב-24–28 בנובמבר 1959, אוניברסיטת שיקגו קיימה חגיגה גדולה, מפורסמת, של דרווין ואת פרסום על מקור המינים, זה היה האירוע הגדול ביותר של חגיגת המאה לדרווין.
מדענים ואנשי אקדמיה חגגו לפעמים ב-12 בפברואר עם אירועי " Phylum Feast" - ארוחה עם מזונות שונים.
בארצות הברית, סאלם סטייט קולג ' במסצ'וסטס התקיים "פסטיבל דרווין" מדי שנה מאז 1980, וב - 2005 רשמה את "פסטיבל דרווין" כסימן שירות עם משרד הפטנטים וסימני המסחר בארצות הברית.
הקהילה ההומאניסטית של פאלו אלטו, קליפורניה, הונעה על ידי ד"ר רוברט סטיפנס בסוף 1993 כדי להתחיל בתכנון חגיגה "יום דרווין" השנתי. האירוע הראשון לציבור של דרווין דיי היה הרצאה של ד"ר דונלד יוהנסון (מגלה ה"לוסי" ההומינידי המוקדם), בחסות קבוצת הסטודנטים בהומאניסטים בסטנפורד ובקהילה ההומניסטית ב-22 באפריל 1995. הקהילה ההומניסטית ממשיכה את החגיגה השנתית של דרווין, המדע והאנושות, ב-12 בפברואר.
ורגאס
ורגאס (בספרדית: Vargas, נהגה "בּרגאס") הוא שם משפחה.
אייל וולקוביץ'
אייל וולקוביץ' (נולד ב-27 במאי 1987) הוא איש תקשורת, שדרן רדיו ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
אייל וולקוביץ' נולד ברמת גן, אחותו היא העיתונאית אורית נבון.
וולקוביץ' מגיש את המצעד של רדיו לב המדינה 91 FM "חם בשטח", וכן מגיש בטלוויזיה (ערוץ 10, ערוץ 1).
את דרכו הרדיופונית החל, כשהיה בן 15, בהגשת תוכנית בידור שבועית ברדיו האינטרנטי WFM, השייך לציבלין תקשורת. התוכנית שודרה מדי שבוע במשך כשנתיים. בהמשך גם הגיש פינות בתוכניות של שמוליק טיאר ואיריס קול (רדיו ללא הפסקה) וכן דמויות שונות ב"לא רוצים לישון" (גלי צה"ל).
ב-2004 החל לשדר בתחנת הרדיו "קול חי" תוכניות מוזיקה, קד"מים והגשת חדשות, והיה אחראי בין היתר על הפקת תוכניות באותו הרדיו (דברמן בהגשת אריאל ברמן, והמהדורה המרכזית בהגשת מרדכי לביא).
ב-2005 התגייס לצה"ל תוך שהוא ממשיך לסירוגין לשדר באותה התחנה, מצטרף לצוות הכותבים של "יתוש בראש", התוכנית המיתולוגית שחזרה לשידור באותה התקופה בערוץ 23, ומקים יחד עם נועם פורר את פורום רדיו באתר תפוז.
ב-2008 החל לצלם כתבות וידאו עבור אתר nrg של "מעריב" ושידר את תוכנית הבוקר של רדיו 10 בניו יורק לקהילה היהודית. התוכנית כוללת את כותרות העיתונים מישראל בשילוב מוזיקה חדשה. כשנה לאחר מכן, ב-2009, עבר לכתוב במדור "יהדות" של ynet, ובעקבות כך גם להגיש פינת תרבות בתוכניתו של ישי לפידות "חמישה בעקבות פרשה".
ב-2010 החל להגיש גם את פינת הגאדג'טים של התוכנית "המהדורה" במסגרת רצועת זאפ לראשון בערוץ 1, מדי יום רביעי. בשנת 2011 הגיש מדי יום את תוכנית הבידור היומית "עד הבית" ברדיו האזורי "גלי ישראל" בכל יום בין 16:00-18:00.
משנת 2012 משדר וולקוביץ' את המצעד המרכזי במוזיקה הישראלית של רדיו לב המדינה, 91FM.
פילפ וייס
פילפ וייס (בהונגרית: Weiss Fülöp; פשט, 31 בדצמבר 1859 – ציריך, 28 במרץ 1942) היה כלכלן יהודי-הונגרי, נשיא בנק, חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
קורות חיים
פילפ וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם וייס ושל ושל קרולין סטרנסקי. הוא למד בדרזדן, שם סיים את לימודיו באקדמיה למסחר. בשנת 1882 הצטרף לבנק המסחרי ההונגרי של פשט, בו הפך למנכ"ל בשנת 1911. לאחר מותו של לאו לאנצי (1921), נבחר לנשיא הבנק עד להתפטרותו בשנת 1938. וייס ניהל את חברות המסחר והתעשייה של הבנק והיה פעיל משמעותי בתחום הפיננסי בבלקן. אחרי מלחמת העולם הראשונה היו לו זכויות רבות בהקמת חברות טקסטיל ובפיתוח הענף בהונגריה. הוא היה נשיא "האיגוד הלאומי של יצרני הטקסטיל ההונגריים", חבר בוועד הפועל של "התאחדות התעשיינים הלאומית" והיועץ הראשי של הבנק הלאומי ההונגרי. הוא היה חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי מאז 1927. כתוצאה מהחוק היהודי הראשון (שבעקבותיו באו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הוא נאלץ להתפטר בשנת 1938. בלה אימרידי (ראש ממשלת הונגריה, אנטישמי), שהנהיג את החוק - ושהיה לו בעבר מוצא יהודי כלשהו - עבד ב"בנק המסחר של פשט" בשנות ה-20 של המאה ה-20 ופילפ וייס היה פטרונו.
משפחתו
רעייתו הייתה פלורה גאראי (1864–1929), איתה התחתן ב-26 באוקטובר 1884 בבודפשט.
ילדיהם:
קונטי
קונטי הוא שם משפחה.
מנוחתו האחרונה של קלייד ברוקמן
הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-13 באוקטובר 1995.
עלילה
סוכני ה-FBI מאלדר וסקאלי מגיעים למיניאפוליס אל דירה בה התגלו איבריה הפנימיים ועיניה העקורות של חוזת עתידות, האחרונה בסדרה של רציחות של חוזי עתידות. אל הדירה מגיע לבקשתה של המשטרה גם מדיום מפורסם בשם "יאפי הגדול" שמאשים את מאלדר בהקרנת אנרגיה שלילית ומבקש ממנו לעזוב את זירת הרצח. מאלדר מביע את דעתו כי יאפי הוא שרלטן.
סוכן הביטוח קלייד ברוקמן מנסה למכור פוליסה לזוג צעיר, שמעדיף להוציא את כספו על סירה. בתגובה, ברוקמן מתאר בפירוט רב את מותו המחריד של הבעל בתוך שנתיים. ברוקמן שב לביתו, שם הוא מגלה לחרדתו גופה בפח האשפה של הבניין. ברוקמן מושך את תשומת לבו של מאלדר, לאחר שמן החקירה הראשונית עולה כי הוא יודע פרטים על הרצח ועל סדרת הרציחות שלא נחשפו לציבור. מאלדר מביא את ברוקמן אל זירת הרצח האחרון וטוען כי הוא מאמין שברוקמן מסוגל לעזור להם בחקירה. בראשו של ברוקמן עולה חיזיון של מעשה הרצח והוא רץ לשירותים על מנת להקיא. סקאלי מביעה את דעתה כי ברוקמן הוא שרלטן בדיוק כמו יאפי, אך סגנונו שונה. ברוקמן אומר לסקאלי ומאלדר שגופת האישה תימצא בנהר "ליד חייל הסער הנאצי, השמן והקטן", לדבריו. למחרת, הגופה מתגלה במקום שחזה ברוקמן ומאלדר מזהה במקום מְכָל פרופאן שמזכיר בצורתו חייל סער נאצי, אך סקאלי נותרת ספקנית בנוגע לברוקמן. מאלדר מגיע לביתו של ברוקמן ומאשים אותו בכך שהוא אדיש כלפי היכולת שלו, והשניים מתווכחים ויכוח פילוסופי שבסופו נאות ברוקמן לסייע למאלדר. ברוקמן חוזה רצח נוסף ומוביל את סקאלי ומאלדר אל יער בו לדעתו נמצאת הגופה, שם הוא מספר על "היום שבו מתה המוזיקה", בו נהרג הזמר האהוב עליו "The Big Bopper" לאחר שזכה במושב על המטוס בהטלת מטבע. הרעיון של מצב בו חיי אדם תלויים בהטלת מטבע, הותיר עליו רושם כה עז עד שהוא פיתח יכולת לחזות את נסיבות מותם של בני אדם. לאחר חיפוש רגלי שמעלה חרס, השלושה מוצאים את הגופה מתחת לגלגלי מכוניתם השקועה בבוץ.
מאלדר מוסר לברוקמן פיסת בד מן הגופה וברוקמן טוען כי הרוצח מאמין שהוא ניחן בתפיסה על-חושית, וכי הוא "ראה כמה מהדברים שהרוצח ראה", לדבריו. הוא מתאר חיזיון שעולה בראשו בו מאלדר פורץ לתוך מטבח חשוך באקדח שלוף, ולאחר מכן הרוצח צועד בעקבותיו מבלי שמאלדר חש בו. בחזיונו של ברוקמן, מאלדר נעצר, משפיל את עיניו ומבחין שהוא דרך על עוגה שנמצאה על הרצפה, ואז הרוצח משסף את צווארו. ברוקמן, במקום לדווח על סוף החיזיון, מוסר למאלדר מכתב שקיבל מהרוצח בו הרוצח כותב שהוא מצפה לרגע בו יהרוג את ברוקמן. כשסקאלי שומרת על ברוקמן בחדר בבית מלון הוא חוזה בפניה, ספק בהלצה, שסופם להיות ביחד במיטה. בינתיים, הרוצח שומע מחוזת עתידות כי הוא אינו יודע מדוע הוא עושה את הדברים שהוא עושה, אך בלבולו יגיע בקרוב מאוד לקיצו, ובסוף החיזיון הוא רוצח אותה. מאלדר מחליף את סקאלי בשמירה על ברוקמן, שמספר למאלדר על חלום שחוזר אליו מדי לילה. למחרת, הרוצח, שעובד כנער שליח במלון, נכנס לחדרו של ברוקמן. השניים מזהים אחד את השני מיד, מתחילים לשוחח. במהלך השיחה שואל הרוצח "מדוע אני עושה את מה שאני עושה?" וברוקמן משיב לו "מפני שאתה משוגע!", הרוצח מחייך בהבנה ובסיום שיחתם הוא רוצה להרוג את ברוקמן, אך ברוקמן דוחה אותו בטענה שעדיין לא הגיע זמנו להרוג אותו. סקאלי מגיעה למסקנה שהרוצח הוא הנער השליח וממהרת חזרה אל המלון כשמאלדר בעקבותיה. במלון, מאלדר פורץ אל תוך חדר חשוך ולבסוף דורך על עוגה כפי שחזה ברוקמן, אך סקאלי מצליחה לירות ברוצח ההמום לפני שהוא מספיק להרוג את מאלדר. סקאלי מוצאת את ברוקמן כשהוא מת בדירתו לאחר שהתאבד. היא מתיישבת לצידו ומבינה את חזיונו על כך שסופם להימצא יחד במיטה. מאוחר יותר בביתה, סקאלי צופה בפרסומת טלוויזיונית בכיכובו של "יאפי הגדול" ובתגובה משליכה בתיעוב את הטלפון לעבר המסך.
כתיבה
הפרק הוא השני מתוך ארבעת פרקי הסדרה שכתב התסריטאי דרין מורגן, שנחשב לאחד מכותביה הפופולריים ביותר של "תיקים באפלה". מורגן החל את דרכו בסדרה בגילום הדמות "Flukeman", תולעת סרט דמוית-אדם שנוצרה מזבל רדיואקטיבי שמקורו באסון צ'רנוביל. לקראת סוף העונה השנייה הפך מורגן לתסריטאי מן המניין של הסדרה וכתב בסך הכל ארבעה פרקים, ששילבו לראשונה מרכיבים של קומדיה שחורה ופרודיה עצמית בסדרה, שהתאפיינה עד אז בטון דרמטי וקודר. הדמויות שתרם מורגן לסדרה הושוו לדמויותיה התמהוניות של הסדרה הקומית "חשיפה לצפון".
מלבד גישתו ההומוריסטית, הפרק נחשב ליוצא דופן בזכות גישתו לסוגת המדע הבדיוני שנמנעה לחלוטין משימוש בנושאים מתחום המדע, שהיו נפוצים מאוד בסדרה.
תגובות
"מנוחתו האחרונה של קלייד ברוקמן" זכה לשבחים מהמבקרים. צוינו לטובה האופן בו מצליח הפרק לשלב בהצלחה מרכיבים של הומור, אימה ודרמה, וכן משחקו של פיטר בויל.
"הגאזט" של מונטריאול כינה את הפרק "אחת משעותיה הבלתי-נשכחות ושוברות-הלבבות ביותר של הטלוויזיה".
הפרק דורג במקום העשירי ברשימת "100 פרקי הטלוויזיה החשובים ביותר בכל הזמנים" של המגזין TV Guide מ-1997, שם נטען כי על אף שמרכיביה המרכזיים כוללים בעיקר נושאים כחוצנים, מוטציות וקונספירציות, הסדרה מעמיקה ונוגעת ללב ביותר כאשר היא "חוקרת את הלב השרוי באפלה".
כמו כן נטען כי הרגע המכונן ביותר בסדרה הוא תשובתו המסתורית של ברוקמן לסקאלי על שאלתה מתי תמות: "את לא", בעוד שבדיעבד אובחנה סקאלי בעונה העוקבת כחולה בסרטן המוח.
השחקן שמגלם את "יאפי הגדול" הוא יאפ ברוקר, שתיפקד בדרך כלל בסדרה ככפיל של דייוויד דוכובני. הבלוג הניו יורקי gawker.com טען כי הדמות מזכירה את אורי גלר.
פרסים
דרין מורגן זכה בפרס אמי עבור כתיבה בסדרת דרמה על כתיבת הפרק. זהו פרס אמי היחיד בו זכתה הסדרה עבור כתיבה. מורגן גם הועמד לזכייה בפרס מאיגוד התסריטאים האמריקאי על כתיבת הפרק. פיטר בויל זכה בפרס אמי עבור שחקן אורח בסדרת דרמה על גילומו של קלייד ברוקמן בפרק (זכייתו היחידה בפרס אמי מתוך עשר מועמדויות).
דייוויד קופרפילד (סרט, 1969)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) הוא סרט טלוויזיה משנת 1969 שהופק על ידי קופרודוקציה בריטית-אמריקאית בבימויו של דלברט מאן, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. התסריט נכתב על ידי ג'ק פולמן, כותב סדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס", עבור ה-BBC. הסרט צולם בבריטניה עבור חטיבת הטלוויזיה של פוקס המאה העשרים. חלק מצילומי החוץ נערכו בסאפוק. צילומי פנים נערכו ב"סוואן הוטל" שבסאות'וולד.
בסרט מככבים רובין פיליפס בתפקיד הראשי ורלף ריצ'רדסון כמיקובר. בין השחקנים הידועים המופיעים בסרט נמנים ריצ'רד אטנבורו, לורנס אוליבייה, סוזן המפשייר, סיריל קיוזאק, ונדי הילר, אדית אוונס, מייקל רדגרייב ורון מודי.
עצבת אל-אנצאר
עצבת אל-אנצאר (בערבית: عصبة الأنصار, תרגום: חטיבת התומכים בנביא מוחמד) הוא ארגון טרור פלסטיני הפועל בלבנון, בעיקר במחנות הפליטים עין אל חילווה ליד צידון ונהר אל-בארד ליד טריפולי. הארגון הוקם בשנת 1982 על ידי השיח' השאם אל-שרידי, ורבים מפעילי ארגון אף השתתפו בלחימה באפגניסטן, בבוסניה, בצ'צ'ניה ובחבל קשמיר.
בסמלו של הארגון מופיע הביטוי "אין ממשל בלא ג'יהאד ואין ג'יהאד ללא דם".
הקשר עם אל-קאעידה
הקשר הראשוני בין ארגון עצבת אל-אנצאר ובין ארגון אל-קאעידה נוצר במהלך המלחמה באפגניסטן, בין השנים 1979 עד 1989, כאשר מוג'אהדין משני הארגונים הצטרפו למלחמה בסובייטים שפלשו לאפגניסטן. בתום הקרבות, עם שובם לארצם, הביאו הלוחמים עמם את הרעיונות של ג'יהאד נגד ה"מערב", ואף החלו לבצע פיגועים נגד מטרות מערביות בלבנון. לפי כמה דיווחים, בשלהי שנות התשעים של המאה העשרים, ארגון אל-קאעידה סיפק מימון כספי משמעותי לארגון עצבת אל-אנצאר, ופעילי עצבת אל-אנצאר אף התאמנו במחנות האימון של אל-קאעידה באפגניסטן. כתוצאה משיתוף הפעולה בין הארגונים, עצבת אל-אנצאר התפתח והפך מארגון בעל שאיפות אזוריות לארגון בעל מטרות רחבות וגלובליות יותר.
Cupid
Cupid הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנות הדרום קוריאנית פיפטי פיפטי. הוא יצא לאור כאלבום סינגל בשם The Beggining: Cupid המכיל גרסה בקוריאנית, גרסה באנגלית (בשם "Twin Version") שבוצעה על ידי חברות הלהקה סיו ואראן, וגרסה אינסטרומנטלית של השיר, ב-24 בפברואר 2023, באמצעות אטרקט. זה שיר קיי-פופ, דיסקו-פופ, סינת'-פופ ובאבלגם על אהבתה הנכזבת של אישה צעירה ועל הבושה שהיא חשה בעקבותה.
השיר הוא אחד הראשונים שיצאו באמצעות חברת תקליטים קטנה בסוגת הקיי-פופ שזכה להצלחה מסחרית עולמית, לאחר שגרסה מואצת שלו הפכה לוויראלית בטיקטוק. "Cupid" היה שירן הראשון של פיפטי פיפטי במצעד הסינגלים בילבורד הוט 100 וגם במצעד הסינגלים הבריטי. הוא הגיע בשיאו למקום ה-17 בהוט 100, שם צעד כ-10 שבועות והפך לשיר של להקת בנות מסוגת הקיי-פופ שצעד בזמן הרב ביותר במצעד, ולמקום השמיני במצעד הבריטי, שם הלהקה הפכה ללהקת הבנות הראשונה בסוגת הקיי-פופ שנכנסה לעשירייה הראשונה. השיר נכנס לעשירייה הפותחת גם בדרום קוריאה ובאוסטרליה, והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד גלובל ללא ארצות הברית ובמצעד הסינגלים הניו זילנדי.
רקע, הוצאה וקידום
פיפטי פיפטי הוכשרו במשך שנתיים לפני הופעת הבכורה שלהן כלהקה הראשונה שהוחתמה בחברת התקליטים הדרום קוריאנית העצמאית אטרקט, שפנתה ליועץ היצירתי סיאן וקבוצת הפיתוח שלו The Givers על מנת לנהל את הלהקה, כשההרכב שלה הורכב מאראן, קינה, סיינה וסיו. הסגנון שלהן הותאם על ידי סיאן לקהלים בינלאומיים, כולל כאלה שאינם חובבי מוזיקת קיי-פופ, ונועד לחרוג מהנורמות של תעשיית הקיי-פופ באותה התקופה. לפני שהוציאה את "Cupid", הוציאה הלהקה את מיני-אלבום הבכורה שלה, The Fifty, מתוכו יצא הסינגל המוביל "Higher", בנובמבר 2022.
ב-20 וב-22 בפברואר, פורסמו סרטוני טיזר לווידאו קליפ של השיר. הקליפ פורסם ב-23 בפברואר. ביום זה, הופיעה הלהקה עם הסינגל לראשונה ב-M Countdown. הן המשיכו להופיע עם השיר במספר מופעי מוזיקה באותו שבוע.
גרסת "Twin" של השיר וגרסה מואצת שנוצרה על ידי מעריצים הפכו לפופולריות בטיקטוק בעקבות אתגר ריקוד שהלהקה התחילה. הגרסה המואצת של השיר שומשה על ידי מעריצים במעל ל-2.6 מיליון סרטונים עד אפריל 2023. עד מאי 2023, השיר שימש בשמונה מיליון סרטוני טיקטוק שצברו במצטבר כ-12 מיליארד צפיות בפלטפורמה. כתוצאה מההצלחה הוויראלית של גרסת "Twin" של השיר, פיפטי פיפטי ואטרקט חתמו על הסכם עם וורנר רקורדס לקידום עולמי באפריל 2023. ב-8 באפריל 2023, פורסמה גרסה מואצת רשמית של גרסת "Twin" בפלטפורמות סטרימינג שונות תחת שם האמן "Sped Up 8282" באמצעות וורנר. ביוני 2023 פורסם בחנויות טארגט תקליטור של הסינגל.
הצלחה מסחרית
"Cupid" הצליח בתחילה פחות במדינת הולדתן של פיפטי פיפטי, דרום קוריאה, מאשר במקומות אחרים. בדרום קוריאה, הוא הגיע למקום השמיני ב-Circle Chart בשבוע של 21 במאי 2023. הוא הפך לאחד משירי הקיי-פופ הראשונים שלא פורסמו תחת אחד מ"ארבעת הגדולים" של חברות התקליטים בסוגת הקיי-פופ, שהם הייב, YG, SM ו-JYP וזכה להצלחה עולמית. בארצות הברית, "Cupid" הופיע בתחילה במצעד השירים מתחת להוט 100 במקום ה-12 במצעד של 25 במרץ 2023, 123 ימים לאחר הופעת הבכורה של הלהקה, מה שהפך את פיפטי פיפטי ללהקת הבנות המהירה ביותר בסוגת הקיי-פופ שהופיעה במצעד. בשבוע שלאחר מכן, התברג השיר במקום ה-100 במצעד בילבורד הוט 100, והיה לכניסה הראשונה של הלהקה למצעד. הן הפכו לאמן הקוריאני המהיר ביותר שנכנס למצעד וללהקה הקוריאנית השישית שעשתה זאת. ב-20 במאי 2023, הגיע השיר למקום ה-17 והפך לשיר של להקת קיי-פופ נשית שצעד בזמן הרב ביותר בבילבורד הוט 100; שיא שהוחזק בעבר על ידי השיר "Ice Cream" של בלאקפינק וסלינה גומז.
ריינהולד מסנר
ריינהולד מסנר (בגרמנית: Reinhold Andreas Messner; נולד ב-17 בספטמבר 1944) הוא מטפס ההרים איטלקי, הנחשב לאחד הגדולים בכל הזמנים. הוא יליד דרום טירול.
Cupid
הצלחה מסחרית
בממלכה המאוחדת, השיר נכנס למצעד הסינגלים הבריטי למקום ה-96, מה שהפך את פיפטי פיפטי ללהקת הקיי-פופ המהירה ביותר שנכנסה למצעד. לאחר שהשיר נכנס ל-40 הראשונים של המצעד, הוא הגיע למקום השמיני, במאי 2023, ובכך פיפטי פיפטי הפכה ללהקת הקיי-פופ הנשית הראשונה שהגיעה לעשירייה הראשונה במצעד. הוא צעד כ-10 שבועות סך הכל במצעד. השיר הגיע גם למקום השני במצעד הסינגלים האוסטרלי ולמקום הראשון במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד. גרסת "Twin" של השיר הייתה לשנייה המהירה ביותר של להקת קיי-פופ נשית שהגיעה ל-300 מיליון השמעות בספוטיפיי, כשהגיעה להישג זה תוך 94 ימים מצאתו של השיר.
ריינהולד מסנר
ביוגרפיה
ריינהולד מסנר נולד בסנט פטר, כפר קטן בעמק וילנוס שבדרום טירול, צפון איטליה כבן למיעוט אוסטרי. אביו, יוזף היה מורה במקצועו ומטפס הרים חובבן. אמו, מריה הייתה עקרת בית. בגיל חמש יצא ריינהולד לכבוש את פסגתו הראשונה. בלוויית אביו טיפס לגובה של כ-900 מטר ברכס גייסלרשפיצן. בגיל 13 החל לעסוק בטיפוס באופן עצמאי. בין ריינהולד לאחיו גינתר, שהיה צעיר מריינהולד בשנתיים, נוצרה שותפות. כשריינהולד הגיע לגיל 20 הוא וגינתר הספיקו לכבוש כבר פסגות רבות בהרי הדולומיטים והאלפים המערביים. הם התמחו בטיפוס חופשי ובתנאי שטח קיצוניים. ריינהולד התאפיין ביכולת לטפס מהר מאוד. יש המחשיבים את טיפוסי הסולו שלו על הדולומיטים בשנות ה-60 וה-70, כמרשימים ביותר אפילו יותר מטיפוסיו המאוחרים יותר בהרי ההימלאיה. ב-1969 קיבל ריינהולד תואר באדריכלות, ובמקביל עבד בתור מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון.
ב-1970 יצאה משלחת אוסטרית-גרמנית שכללה את האחים מסנר, לכבוש את פסגת ננגה פרבט, הר בגובה 8,126 מטר בצפון פקיסטן. במהלך הטיפוס נקלעו האחים למצב קשה בעקבות הטמפרטורה הנמוכה ומחסור במזון ושתייה ובדרכם חזרה מהפסגה נפרדו האחים. גינתר נספה, ככל הנראה במפולת שלגים, ואילו ריינהולד חזר למחנה הבסיס במצב קשה ורופאים נאלצו לכרות את קצותיהן של שלוש מאצבעותיו שסבלו מכוויות קור. ב-2005 נמצאה גופתו של גונתר על ידי מטפסים פקיסטנים.
לזכות מסנר עומדים הישגים רבים, המפורסם שבהם הוא היותו הראשון שטיפס על כל פסגות 8,000 המטרים.
בין השנים 1999–2004 שימש מסנר כחבר בפרלמנט האירופי, כנציגה של מפלגת הירוקים האיטלקית. ב-2004 חצה את מדבר גובי, במסלול שאורכו 2000 קילומטרים. מאז 2004 מסנר מקדיש את עצמו להקמתו ופיתוחו של מוזיאון הרים, מוזיאון בנושאים מגוונים הקשורים להרים וטיפוס, אותו ייסד.
שיאים
שיאים נבחרים של ריינהולד מסנר:
עיגול לטובה
עיגול לטובה היא עמותה המעודדת תרומות קטנות לעמותות. באמצעות הוראה קבועה, ניתן לעגל כלפי מעלה כל עסקה בכרטיס אשראי או לעגל כלפי מטה את השכר נטו בתלוש המשכורת החודשי ואת ההפרש לתרום לעמותה או למטרה על פי רשימה גופים באתר "עיגול לטובה". הכסף הנתרם מועבר לעמותות הנבחרות. עיגול לטובה נוסדה בשנת 2008 על ידי אורני פטרושקה, יעקב בורק ויהושע אגסי.
נכון לאוקטובר 2019, למעלה מ-294,000 איש תורמים באמצעות עיגול לטובה ומעבירים, מדי חודש, כ-4 ש"ח בממוצע, וסכום הכסף שנתרם הוא כ-55 מיליון ש"ח.
פעילות העמותה
העמותות העומדות לבחירת התורם הן עמותות שעברו את מבדקי "מידות – שיקוף ודירוג עמותות", חברה לתועלת הציבור וללא כוונת רווח, שמדרגת אותן ומנתחת את התחומים שבהם הן פועלות, כדאי לאמוד את יכולתן להשיג את היעדים והמטרות שלהן.
בנוסף, העמותות עוברות סינון בידי ועדה ציבורית שבראשה עומד שופט בית המשפט העליון בדימוס פרופ' אליקים רובינשטיין. כל העמותות החברות בעיגול לטובה מחויבות באישור ניהול תקין ובסעיף 46א' לזיכוי התרומה במס.
נכון ל-2019, עיגול לטובה מסייעת ל-168 עמותות, המחולקות ל-10 תחומי פעילות שונים: הגנת הסביבה ובעלי חיים, אנשים עם מוגבלויות, בריאות, חינוך, ילדים ונוער בסיכון, נשים במצוקה, סובלנות וזכויות אדם, אזרחים ותיקים וקהילות נזקקות, רווחה ותעסוקה, ותרבות והתנדבות.
התורמים יכולים לבחור לתרום בשלוש אופנים שונים:
בשנת 2018 העבירה עיגול לטובה לעמותות החברות תרומות בסך 10,332,000 ש"ח. בנוסף היו לה הכנסות מתרומות בסך למעלה מ-1.5 מיליון ₪. סך ההוצאות של העמותה בשנה זו עמדו על למעלה מ-1.2 מיליון ש"ח.
מוחמד עימאד
מוחמד עימאד עיאש (בערבית: محمد عماد عياش בתעתיק: מחמד עמאד עיאש; נולד ב-27 בפברואר 2001 בקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-וכרה מליגת העל הקטרית.
קריירת מועדונים
עימאד גדל באקדמיית אספייר. בשנת 2019 חתם בא-דוחייל מליגת העל הקטרית. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה במדי המועדון. הוא הושאל פעמיים לאל-אהלי מליגת העל הקטרית, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה. ב-1 בינואר 2021 חתם באל-וכרה מליגת העל הקטרית.
קריירה בינלאומית
עימאד היה חלק מסגל נבחרת קטר עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
הלבוש המסורתי של הבדואיות
הלבוש המסורתי של הבדואיות בנגב מייחד אותן מנשים בתרבויות שכנות, ואת החברה הבדואית בנגב מכל חברות הבדואים הפזורות ב.
מאפייני לבוש עיקריים
כאשר הנשים יוצאות לרשות הרבים, עליהן לעטות את הקונעה- יריעת בד רבועה ושחורה, המכסה את פלג גופה העליון עד הירכיים. השוליים העליונים עוטפים את ראשה ונופלים לצידי הגוף.
הצבע העיקרי של לבושן הוא השחור, והוא משמעותי ביותר. עד כדי כך שאם בעבר לא היו בדים שחורים בנמצא, הנשים היו קונות בדים לבנים וצובעות אותם לשחור בעזרת שרף.
המלתחה של האישה הבדואית נתונה לשינויים גם אם איטיים בהשוואה לאופנה המערבית. הע'בא היא דוגמה לפריט לבוש שעבר זמנו. הע'בא עשויה בד שחור עבה ונתפרת כמעיל-שכמיה, ששוליו העליונים עוטפים את הראש. חזיתו אינה נרכסת והשוליים מונחים זה על זה. שפע הבד הגולש מבטיח כיסוי הולם, ומצניע את גוף האישה. פריט זה היה מיוחד לאישה הנשואה: כשאבי משפחת החתן היה בא לקחת את הכלה, הוא היה מכסה אותה בע'בא, כאות למתן חסות. פריט לבוש נוסף שנעלם הוא השבכה- משולש מטבעות בחזית המצח, והוא בשימוש הרווקה.
פריט לבוש חדש יחסית הוא השאש- מטפחת ראש רבועה גדולה, העשויה בד כותנה לבן ודק. האישה עוטה את השאש בנוכחות אורחים ובעת יציאתה לרשות הרבים. הבדואים מעידים כי גילו של פריט זה הוא כשלושה-ארבעה דורות בלבד. עדות אחרת טוענת שהחלו להשתמש בשאש החל משנות הארבעים. במציאות של הנגב, השאש מקובל בקרב נשים בדואיות ופלאחיות כאחד, אלא שהבדואיות מקפידות לשמור על צניעותן ובצאתן לתחום הציבור הן עוטות עליהן את הקונעה השחורה. אף על פי שהשאש מצוי בשימוש הרווקה והנשואה, הצעירות הרווקות עשויות להחליפו במטפחת ראש צבעונית או במנדיל- מטפחת צבעונית קטנה, ששוליה נקשרים על העורף.
משמעויות הלבוש
לא בכדי זוהי בחירת הצבעים. הלא אחד המאפיינים המרכזיים בהתייחסות התרבות האסלאמית בכלל והבדואית בפרט הוא הצניעות. כבודה של האישה במדבר הוא אחד מהערכים החשובים עליהם מקפידים הבדואים. הנשים הבדואיות לרוב משתדלות לשמור בקנאות על פרטיותן לעצמן.
על אף שאלמנטים זרים הושאלו במהלך התקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט הבריטי, מוטיבים מרכזיים בלבוש נותרו חזקים וניתן להבחין בבירור בין המוצאים השונים הודות לשמלה ולכיסוי הראש של הנשים. סוג הלבוש מסייע גם לקבוע את גילה של האישה ואת הסטטוס החברתי שלה.
נשים שאינן נשואות נהגו ללבוש שמלות שחורות המקושטות בכחול ואילו הנשואות לבשו שמלות שחורות המקושטות אדום בחלק העליון. הסיבה לכך היא העובדה שהבדואים, בהיותם שייכים לחברה פטריארכלית, מעדיפים להלביש את הבנות הצעירות בלבוש מושך פחות, ובוחרים בכחול שנחשב לצבע קר יותר.
כיום, הנשים הבדואיות יכולות לבחור את צבע הבד של שמלתן מתוך קשת צבעים נרחבת יותר: חום, ירוק, תכלת, ורוד וסגול, אך מקומו המרכזי של הצבע השחור עדיין נשמר.
הלבוש כאמצעי לביטוי
נשות המדבר השתמשו בביגוד שלהם כדרך לא מילולית להביע את עצמן, את רצונותיהן ואת ההשראות שלהן. זהותה של האישה התבטאה בעיקר בעזרת הצבעים והעיצובים: נשים שהיו מעוניינות בילדים היו רוקמות מוטיבים של ילדים על גבי הצד האחורי של הבגד שלהן. כמו כן היה שימוש במוטיבים מן הטבע שכלל עצים וכוכבים. הסיבה לכך היא הקוד המוסרי השמרני, כיוון שלא היה מקובל להביט על פניה של האישה או לבהות באזור הקדמי שלה. למרות זאת, להסתכל על צידה האחורי היה מקובל יותר.
בחלוף השנים, ובעקבות התמורות שעברו על האוכלוסייה הבדואית בישראל, נשים רבות שימרו את המסורת הקודמת שלהן באמצעות לבושן. לדוגמה, כאשר נשים גורשו מביתן למקום אחר- הביגוד היה אמצעי עבורן לשמר את עברן במקום החדש אליו עברו, כיוון שכאמור לכל שבט או אזור גאוגרפי היו מאפיינים ייחודיים לו.
זכות הקניין
זכות הקניין היא זכותו של אדם להשתמש בנכס או למנוע מאנשים אחרים לעשות שימוש בנכס פיזי או רוחני או לפגוע בו. הזכות, בהגדרה כלכלית, היא זו שהמחזיק בה יכול ליישם על השימושים המקובלים בחברה במקורות הנמצאים במחסור. בכלכלה מוסדית, הזכויות מוגדרות כמוסדות ("כללי המשחק") המסדירים את מערכת היחסים בחברה במה שנוגע לשימוש בנכסים וזכויות אחרות והבעלות עליהם. התאוריה של זכויות הקניין מתארת את התמריצים של הפרטים ושל החברה במערכת הכלכלה המוסדית וכלכלת השוק. קיום זכויות קניין מוגדרות היטב ומערכת לאכיפתן הם תנאי חיוני לקיום שווקים לגורמי ייצור, נכסים, מוצרים ושירותים.
זכות הקניין מוקנית לאדם בשתי דרכים: אדם יכול לקבל את זכות הקניין מידי בעליה הקודמים, או להיות הראשון שיוצר או משתמש במשאב שלא היה בו שימוש קודם לכן, וכך להפוך לבעל זכות הקניין במשאב. לזכות הקניין יש אופי משפטי מובהק, שכן הקביעה אם היא קיימת או אינה קיימת, מתייחסת לתיאור מדויק ככל הניתן של ההיסטוריה, כפי שמתחייב מהמערכת המשפטית.
שורשי הזכות
שורשיה של זכות הקניין נמצאים עוד בעת העתיקה. התורה, למשל, כוללת איסורים על גנבה וגזל וחובה להחזרת הרכוש הגנוב לבעליו.
בעידן המודרני יש שתי גישות פילוסופיות מרכזיות לנושא זכויות הקניין. האחת, של ג'ון לוק, דייוויד יום, עמנואל קאנט, הגל ואחרים, גורסת שזכויות הקניין הן זכויות טבעיות של הפרט, הקודמות לזכויות הנקבעות על ידי המדינה והחוק. הזכויות הן ביטוי לחופש האדם ועליונותו על הטבע. האדם צריך להיות חופשי לרכוש קניין על ידי עבודתו. השנייה, של הובס, ז'אן-ז'אק רוסו, קרל מרקס, מקס ובר ואחרים, קובעת שקיים מושג של קניין חברתי הנוצר על ידי החברה, המדינה והחוק כדי להבטיח מטרות אחרות. לפי מרקס הכרה בזכויות קניין גורמת לכך שהעולם החומרי שולט באדם, ונוצר אי שוויון, סבל וניכור. לכן יש צורך לבטל את זכויות הקניין באמצעי הייצור.
זכות הקניין במשנתו של ג'ון לוק
על פי משנתו של ג'ון לוק, שנחשב להוגה של רעיון זכות הקניין, לאדם שאינו חבר בקבוצה, יש זכות טבעית להגן על רכושו מפני אחרים. כאשר האדם חובר לקבוצה, על החברה להבטיח לאדם שיוכל לשמור על רכושו, ושהאדם יוכל להחליט מה לעשות עם רכושו, בהתאם לרצונו.
מתוך המסכת השנייה: (סעיף 95) "הדרך היחידה שבה אדם מוותר על חירותו הטבעית ומקבל על עצמו את קשרי החברה האזרחית, היא דרך של הסכם עם בני אדם אחרים להתחבר ולהתאחד כעדה לשם חיי רווחה משותפים, חיי בטחה ושלום, כשהם נהנים באין מפריע מקניניהם ומוגנים יותר מלפנים מפני כל מי שאינו מבני חברתם."
על פי לוק, אין החברה יכולה לקחת מאדם את רכושו, מבלי שיאבד הטעם לקיומה של החברה בעיני משתתפי החברה.
(סעיף 137) "שהרי לא היו בני האדם מוותרים למען (מחוקקי החוקים) על החרות שבמצב הטבעי וקושרים את עצמם בקשריהם, אלו לא התכוונו לשמור בדרך זאת על חייהם, על חירויותיהם ועל רכושם..."
על פי לוק, לקיחת מיסים לטובת המדינה יכולה להיעשות רק בהסכמת החברים בקבוצה, או על ידי נציגיהם
(סעיף 143) "...אסור שהרשות המחוקקת תטיל מיסים על קניינם של בני העם בלא שיביעו הללו את הסכמתם לכך, אם בעצמם ואם על ידי שליחיהם."
זכות הקניין כאחת מזכויות האדם
ההכרה בזכות הקניין מופיעה במסמכים מרכזיים העוסקים בזכויות האדם, ובהם:
סוגי קניין
מבחינים בין ארבעה סוגים עיקריים של קניין: חלוקת אחרת של קניין היא לקניין אישי וקניין פרטי. קניין אישי הוא מה ששייך לאדם והוא עושה בו שימוש, כגון ביתו, לבושו וכדומה. קניין פרטי, לעומת זאת, הוא קניין שבאמצעותו בעליו מפיק ממנו רווח או הכנסה, כגון קרקע שהוא מעבד או משכיר או מפעל הנמצא בבעלותו (בשפה הכלכלית אמצעי ייצור). הבחנה זו חשובה בעיקר לעניין תורות סוציאליסטיות ומרקסיסטיות. לפי תאוריה זו הקניין האישי אפשרי ואילו הקניין הפרטי אסור.
סוגי הזכויות
זכות הקניין בנכס, או הבעלות על הנכס, כוללת שלוש זכויות עיקריות:
הזכויות השונות יכולות להיות מוחזקות על ידי גורמים שונים. כך זכות השימוש בנכס יכולה להיות מוחזקת על ידי אדם לזמן קצר (שכירות) או ארוך (חכירה), הנכס יכול להיות בבעלות גורם אחר (החברה, מוסד או אדם אחר), וזכות העברת הנכס יכולה להיות מוגבלת על ידי גורם אחר.
יצירת זכויות קניין ואכיפתן
זכויות קניין נוצרות ומשתנות, נמצאות בשימוש ומוחלפות. זכויות חדשות נוצרות עם שימוש בקרקעות חדשות, רעיונות חדשים, המצאות, הסכמים בין גורמים ציבוריים ושימושים חדשים. זכויות קניין מקבלות משמעות על ידי תהליך ארוך של הגדרה, הדורש השקעה בניסוח ובתיעוד הזכויות, ועל ידי יצירת מנגנונים לאכיפה שלהן. אפשר לנתח את מערכת היצירה והאכיפה של זכויות הקניין כמורכבת משני מרכיבים: הראשון, 'הסדר הפרטי' (private order), המתאר את התנהגות הפרטים במצבים שאין בהם כללי משחק מוכתבים. השני, מצבים שכללי המשחק בהם 'מוכתבים מלמעלה' על ידי השלטונות. כללי 'הסדר הפרטי' נוצרים על ידי קבוצות של פרטים בעלי רקע משותף המתאמים ביניהם התנהגות מצופה ויוצרים מערכת חברתית להפצת אינפורמציה. השני, כללי המשחק (המוסדות) ה'מוכתבים מלמעלה', שנקבעים בתהליך פוליטי. מוסדות אלו שולטים בחיים הכלכליים כתוצאה מהגדרתם ומאכיפתם על ידי השלטונות. כך למשל הקצאת זכויות קניין, שינויים בהן ואכיפתן נעשים בסיוע השלטונות. הזכויות יכולות להיווצר גם באמצעות החלטות של בתי המשפט, המכירים בבעלי הזכויות בנכס מסוים.
הסבר כלכלי לזכויות הקניין ותפקידן
זכויות הקניין הן מאבני היסוד של כלכלת השוק. קיום זכויות קניין מוגדרות היטב ומערכת לאכיפתן הם תנאי חיוני לקיום השווקים. בשווקים מוחלפות זכויות הקניין ונקבע מחירן. כאשר מכירה של נכס מתבצעת בשוק, מוחלפות שתי חבילות של זכויות קניין. ערך הזכויות הוא הקובע את ערך הנכס שמוחלף. זכויות קניין לזמן ארוך (בעלות או שימוש) מעודדות את בעלי הנכסים להשקיע כדי לשפר את מצב הנכסים, לבנות עליהם, לטעת בהם מטעים שיניבו לאחר כמה שנים, או להעלות את כושר תפוקתם כקרקע חקלאית למשל. הזכויות מבטיחות שהנכס יישאר בידי בעל הזכויות זמן מספיק כדי להחזיר את ההשקעה בצירוף תמורה מתאימה. זכויות קניין מוגנות ומוכרות חיוניות להקלת הנגישות לשוק ההון והבטחת האשראי שניתן. הזכויות מאפשרות לבעל הזכויות להשתמש בהן כדי להשיג הלוואות לשימוש אישי או להשקעה. בעל הזכויות יכול למשכן אותן תמורת ההלוואה. תפקידם של מוסדות כלכליים כמו זכויות הקניין הוא להקטין את הוצאות העסקה בחליפין ולהבטיח את הביטחון של בעלי הזכויות. הגדרת זכויות הקניין והצגתן למתעניין מורידות את הוצאות העסקה של השותפים בחליפין באמצעות הקטנת הצורך בהוצאות על השגת מידע ובאמצעות הקטנת הסיכון בעסקה. קיום מערכת אכיפה מקטין את הוצאות מימושה של עסקת החליפין ומקטין את הסיכון במימוש העסקה. עלויות ההגדרה והאכיפה של זכויות הקניין חייבות להיות נמוכות מהתועלת של נוכחות הזכויות והפעלתן.
דיני הקניין
דיני הקניין הם קוגנטיים (כופים – אינם ניתנים להתנאה). הם מכילים חמש זכויות קנייניות: בעלות, שכירות, משכנתא, זיקת הנאה וזכות קדימה. ישנם דברים שהמחוקק אינו מעוניין שיהיו פרוצים, לכן בישראל רשימה זו היא סגורה. השיטה המשפטית גורסת שלציבור הזכות, שמלבד זכויות קנייניות מוכרות וידועות אלו, לא ניתן יהיה להפתיעו בזכות מסוג כזה או אחר שאינו מכיר.
זכות הקניין בישראל
בישראל מוגנת זכות הקניין על ידי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שבו קובע סעיף 3: "אין פוגעים בקניינו של אדם". כזכות יסוד הייתה זכות הקניין מוגנת עוד לפני חקיקתו של חוק היסוד, אך עיגונה בחוק יסוד מחזק אותה, ובפרט מגן עליה גם מפני חקיקה לא ראויה של הכנסת. ככל זכות המוגנת על ידי חוק יסוד זה, ניתן לפגוע גם בזכות הקניין בחוק שמקיים שלושה תנאים: המיסים שגובה המדינה מכוח חוקים שונים (פקודת מס הכנסה, חוק מס ערך מוסף וכו') הם דוגמה לפגיעה בזכות הקניין המקיימת תנאים אלה.
עם זאת, לישראלים המתגוררים בהתנחלויות מוקנית זכות הקניין באופן זמני בלבד. לפי פליאה אלבק, "קיים "אלמנט של זמניות" בהתנחלויות, מכיוון שהממשל הצבאי יכול להעניק למתיישבים זכויות חכירה על הקרקע רק אם הוא מתקיים בשטח. אם יחול שינוי בהסדרים הפוליטיים והצבאיים, והממשל הצבאי ייפסק, תסתיים גם החכירה."
ביקורת על זכות הקניין
הוגים רבים בעלי זיקה סוציאליסטית או מרקסיסטית כגון קרל מרקס קוראים לביטול זכות הקניין כזכות יסוד ולביטול הקניין הפרטי בכלל בטענה כי זו לא זכות טבעית אלא זכות המשרתת את האינטרסים של בעלי ההון כיוון שהיא מאפשרת לבעלי הקניין לצבור רווחים. בהגות זו מבחינים בין קניין פרטי לבין קניין אישי, כאשר הקניין האישי הוא רכוש המשמש לצרכים מיידיים (כגון בית, רכב, מזון) ואילו הקניין הפרטי הוא אמצעי המשמש את בעליו להפקת רווחים (שדה חקלאי, כלי עבודה, מכונות ואמצעי ייצור אחרים). בבסיס הביקורת על זכות הקניין עומדת הטענה כי אמצעים אלו זה שייכים למעשה לכלל החברה ולפיכך התוצרים המופקים מהם שייכים לכלל החברה ולא לבעל הרכוש.
רבוס
רֶבּוּס (בלטינית: rebus - "באמצעות דברים") הוא חידה שבה צריך לגלות מילה, ביטוי או שם, המורכבים מכמה מילים, על פי תיאור גרפי, הכולל בדרך כלל איורים ואותיות.
לדוגמה, ברבוס המוצג משמאל צוינו המספרים "4 - 4", ומשמעותם שמדובר בשתי מילים, כל אחת בת ארבע אותיות. על פי הרמז המילולי-הגדרתי "נפוצים בחוף הים", הפתרון הוא שם עצם בצורת ריבוי. ברבוס זה מופיעות שתי אותיות: האחת נ' והשנייה י'. האות נ' נמצאת מעל האות י'. לכן, אפשר לקרוא למצב "נ (מֶ)-על י" – כלומר, "נעלי" (צירוף נ+על+י). בחלק השני של האיור יש כף יד וחץ המצביע על אחת האצבעות - האצבע. נותר לחבר את שני החלקים ולקבל את הביטוי "נעלי אצבע"; שאכן נפוצות בחוף הים.
מיהו מהו היא וריאציה של הרבוס, שהתפרסמה במשך שנים רבות בגיליון יום שישי של עיתון מעריב. החידה הורכבה מאותיות ואיורים שחוברו ביניהם באמצעות סימן השוויון וסימני החיבור והחיסור. חידה זו מבוססת אותיות ולא על שמיעה, והיא מזכירה מאוד חידות בתשבצי היגיון. לרוב, פתרון החידה היה דמות מוכרת או מושג מוכר כלשהו.
כדורגל בפינלנד
הכדורגל בפינלנד, בניגוד למרבית המדינות האירופיות האחרות, אינו ענף הספורט הפופולרי ביותר, מאחר שהוא נופל אחרי ההוקי קרח שבעל פופולריות גדולה במדינה והספורט הלאומי, פסאפאלו. עם זאת, לכדורגל עדיין יש תפקיד חשוב בפינלנד, והענף נהנה מהתקדמות עקבית המתבטאת בפופולריות של המשחק במדינה, במיוחד בקרב צעירים וילדים. התאחדות הכדורגל של פינלנד היא הגוף המנהל את הענף, והיא כוללת למעלה מ-1,000 מועדונים החברים בה ולמעלה מ-100,000 שחקנים רשומים.
משחק הכדורגל הובא לראשונה לפינלנד במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 על ידי ספנים אנגלים, ושוחק לראשונה בטורקו. התחרות הלאומית הראשונה במסגרת הענף נערכה בשנת 1906, ובה ניצחה קבוצה שייצגה בית ספר מטורקו. התאחדות הכדורגל של פינלנד נוסדה ב-1907, והצטרפה לפיפ"א שנה לאחר מכן. בשל חשיבותו הנמוכה יחסית של הענף בפינלנד מבחינה היסטורית, המדינה מעולם לא הצטיינה במיוחד בכדורגל ביחס למדינות אחרות. מאז שנות ה-80, בשל התחדשות שנעשתה בכדורגל הפיני, ייצאה המדינה מספר כדורגלנים בולטים ברמה הבינלאומית, כדוגמת יארי ליטמאנן, סמי הופייה, מיקאל פורסל, טימו טאיניו ויוסי יאסקליינן.
תחרויות מועדונים
בין השנים 1908 ו-1930, אלופת פינלנד בכדורגל נקבעה בתחרות גביע. בשנת 1930 הוקמה הליגה הבכירה בכדורגל הפיני, "מסטרוסריה", שקבעה את זהות האלופה. בשנת 1990 שונה שם הליגה ל"וייקוסליגה", וכיום היא כוללת 12 קבוצות.
הליגה השנייה בחשיבותה בפינלנד היא ה"איקננליגה" שכוללת 14 קבוצות. מתחת לליגה זו ישנן ליגות נמוכות, המחולקות לבתים לפי אזורן הגאוגרפי של הקבוצות. למעט הליגה הבכירה שמנוהלת באופן עצמאי, כל ליגות הכדורגל בפינלנד מנוהלות על ידי התאחדות הכדורגל של פינלנד.
נבחרת לאומית
הנבחרת הלאומית של פינלנד מייצגת פינלנד בתחרויות בינלאומיות מאז שנת 1911. היא ערכה את משחקה הבינלאומי הראשון נגד נבחרת שוודיה, והפסידה בו 2–5. הנבחרת דורגה בשיאה במקום ה-33 בדירוג העולמי של פיפ"א, בשנת 2007. פינלנד השתתפה פעם אחת בטורניר הכדורגל האולימפי, באולימפיאדת סטוקהולם 1912 שבה סיימה במקום הרביעי. היא מעולם לא הצליחה להעפיל לגביע העולם או אליפות אירופה. השחקן אשר מחזיק במספר הרב ביותר של הופעות ושל שערים במדי נבחרת פינלנד הוא יארי ליטמאנן.
זישה לנדוי
זישה לנדוי (לנדאו) (בכתיב יידי: זישא (זישע) לאַנדוי; בכתיב לועזי: Zisha (Zishe) Landau (Landoy); 1889, פלוצק, פולין - 16 בינואר 1937, ניו יורק) היה סופר, מחזאי, מתרגם ומשורר יידיש אמריקאי יליד פולין.
חייו
לנדוי, יליד פלוצק, היגר לארצות הברית בשנת 1906, בגיל 18. בניו יורק היה בין מייסדי חבורת סופרי היידיש "די יונגע" ("הצעירים") שיריו הראשונים נדפסו בעיתון הפופולרי "פארווערטס".
מחזהו 'הציפור הכחולה' (ביידיש: 'דער בלויער נאכטיגאל'), הוצג פעמים רבות בשנות ה-20 בפני קהלים גדולים דוברי יידיש.
זישא לנדוי היה יוצר מפורסם בשנות ה-20 וה-30. קהל קוראיו כלל את יהודי אמריקה, מזרח אירופה וארגנטינה. הוא היה מיודד עם אבא שטולצנברג.
ירוסלב סייפרט
ירוסלב סייפרט (בצ'כית: Jaroslav Seifert; 23 בספטמבר 1901 – 10 בינואר 1986), משורר וסופר צ'כי. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1984.
ביוגרפיה
בשנת 1984 הוענק לסייפרט פרס נובל לספרות. בשל מצבו הבריאותי הוא נעדר מטקס קבלת הפרס ובתו נכחה בטקס בשמו, אם כי יש הטוענים שגורמים בממשל מנעו ממנו לקבל את הפרס בעצמו. זכייתו בפרס לא זכתה לפרסום נרחב בתקשורת הלאומית. גם במותו, כעבור שנתיים, מנעו כוחות הביטחון התקהלות וגילויי אבל ביום הבאתו לקבורה.
כמה עשרות משיריו תורגמו לעברית ויצאו לאור בכמה קבצים בהוצאה עצמית של המתרגם שמעון א. שור. בשנת 2021, לציון 120 שנה להולדת המשורר, ראה אור מבחר ראשון משיריו בהוצאה ממוסדת - הקובץ "רק הנהר לא מזדקן" בתרגום פאר פרידמן, בהוצאת קשב לשירה.
הייליה
הייליה (באנגלית: Hialeah) היא עיר במחוז מיאמי-דייד, פלורידה, ארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר כ-224,669 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה בפלורידה. הייליה משמשת עיר מרכזית במטרופולין של מיאמי אשר ממוקמת כצפונית-מזרחית להייליה. המכללה הלאומית של פלורידה נמצאת בעיר, ומסלול מרוצי הסוסים פארק הייליה (נפתח בשנת 1925) התפרסם בזכות הגינון וציפורי הפלמינגו שבו. הפארק הלאומי אוורגליידס נמצא כ-25 ק"מ דרומית-מערבית לעיר.
בהייליה יש אחוז הקובנים הגבוה ביותר בכל ערי ארצות הברית - 75.3%. אחוז דוברי הספרדית בהייליה הוא אחד מהגבוהים בכל ארצות הברית - 96.3%.
היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, והייליה הוכרזה כעיר בשנת 1925. עוד בשנותיה הראשונות, הפכה הייליה למרכז תרבות, בידור וספורט אזורי. העיר נפגעה קשה במהלך הוריקן בשנת 1926. היא צמחה באטיות עד שמלחמת העולם השנייה הביאה לאזור פיתוח תעשייתי. בשנת 1937 הייתה הייליה העיר האמריקאית האחרונה שבה עברה הטייסת האמריקאית הידועה אמיליה ארהארט במסעה האחרון. בתקופה זו חלה בעיר צמיחה דמוגרפית גדולה ביותר. אחרי המהפכה הקובנית בשנת 1959 הגיעו מהגרים קובנים רבים לעיר.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר 224,669 תושבים ב-74,067 משקי בית. בשנת 2000 ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 29,492 דולר. העיר מחזיקה בשיא ארצי של תושבים ממוצא דומיניקני והונדורסי.
יוסף מנדלסון
יוסף מנדלסון (11 באוגוסט 1770 - 24 בנובמבר 1848) היה בנקאי יהודי-גרמני.
ביוגרפיה
בשנות התשעים היה מנהל חשבונות של משפחת איציג העשירה וב-1795 הקים בברלין יחד עם אחיו אברהם את "בנק מנדלסון". לצד עיסוקו המרכזי בבנקאות המשיך לעסוק בספרות ובמדע ופרסם ספרים. הביוגרפיה של משה מנדלסון, שפרסם בנו בנימין גאורג מנדלסון (1794–1874), הייתה במידה רבה פרי יצירתו שלו. בנו השני, אלכסנדר מנדלסון (1798–1871), היה היחיד מבין נכדיו של משה מנדלסון שנותר יהודי; הוא עמד בראש בנק מנדלסון אחרי מות אביו.
פיסטוק
פיסטוק (שם עברי מלא: אלת הבָּטְנָה או אלה אמיתית, שם מדעי: Pistacia vera) הוא עץ המתנשא לגובה 10 מטרים. מוצאו מהאזורים ההרריים של איראן, טורקמניסטן ומערב אפגניסטן.
תיאור
לעץ עלים נשירים דמויי נוצה המסודרים באופן שווה לאורך הפטוטרת ואורכם בין 10 ל-20 ס"מ. עץ הפיסטוק הוא עץ נשיר ודו-ביתי (לכל פרט ייחודיות זוויגית). לעץ פרחים בעלי עלי כותרת והם נוצרים ממַכְבֵּד. הפרי הוא בלוט בעל זרע מוארך העטוף בקליפה קשה ובתוכה ליבה ירוקה לא רכה העטופה בקרום סגול אדום חום. הליבה היא החלק האכיל והיא בעלת טעם ייחודי.
לאחר שהפרי נקטף, קליפתו מתייבשת, מחליפה את צבעה מירוק לצהוב (בזנים מסוימים לגוון צהוב-אדמדם) ונפתחת מעצמה באופן חלקי (ראו בתמונה).
בישראל, כמו בהרבה ממדינות העולם, נהוג לאכול את הפיסטוק כסוג של חטיף פיצוחים לאחר שהוא הומלח ונקלה. את הפיסטוק ניתן למצוא בלא מעט מאכלים מתוקים שמוצאם ממדינות ערב כגון בקלווה, רחת לוקום, כנאפה ומלבי. בישראל מכונה הפרי "פיסטוק חלבי", על שם מוצאו מחלב שבסוריה.
שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו
פדניוס דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה, תיאר את עץ האלה וציין כי גדלה בפטרה, יהודה, סוריה וקפריסין. לדבריו הפיקו ממנה את השרף המשמש לחיזוק הקיבה, לטיפול בעיניים ובאוזניים וכחומר משלשל. בימי הביניים שימשו הפירות כתרופה נגד שלשול, כסם המועיל לקיבה וכמרכיב בתרופה לחיזוק התאווה המינית. שמן הזרעים הוזכר בתור מרכיב במרקחת לחיזוק הלב, לעיכוב הזקנה, לחיזוק החושים ולחיזוק כוח הגברא. השרף שימש תרופה לחיזוק האיבר הזכרי ולכיווץ פי העטרה. ברפואה העממית בימינו משמשים הזרעים לניקוי הפנים.
גידולי פיסטוק ברחבי העולם לפי מדינות
התפלגות תנובת הפיסטוק בעולם בשנת 2019, לפי הערכות ארגון המזון והחקלאות של האו"ם:
אטימולוגיה
יש האומרים ששמם המקראי של פירות הפיסטוק הוא בטנים .
הנרי מור
הנרי מור (באנגלית: Henry Moore; 30 ביולי 1898 – 31 באוגוסט 1986) היה פסל ואמן אנגלי.
ביוגרפיה
הנרי מור נולד בקאסטלפורד שבאזור יורקשייר, כבנה השביעי של משפחת כורים. עבודתו הראשונה הייתה כמורה בבית הספר היסודי שבו למד בילדותו. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל שמונה עשרה ולחם במלחמת העולם הראשונה בקרב קאמבארי.
מור למד בקולג' המלכותי לאמנות (Royal College of Art) בלונדון בין השנים 1925–1921. את תערוכת היחיד הראשונה שלו הציג בלונדון בשנת 1928. בשנת 1946 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובשנת 1948 זכה בפרס הראשון בביאנלה של ונציה.
מור התפרסם לראשונה בסדרה של רישומים שערך במנהרות הרכבת התחתית של לונדון בזמן "הבליץ" - הפצצת העיר על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה. רישומים אלו הציגו דמויות כבדות, פיסוליות באופיין, ושימשו סמל לעמידתם של תושבי לונדון בבליץ הגרמני.
עבודתו הפיסולית של מור שואבת הן מן הנוף האנגלי ומצורותיהן של אבנים, עצמות וכדומה והן מפיסול פרימיטיבי.