cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי מין
אמצעי מניעה
לעיתים בני זוג משתמשים בשיטות "עממיות" שאינן יעילות כלל. בשיטת "המשגל הנסוג" שבו הפין מוצא מהנרתיק לפני הפליטה קיים סיכוי להיכנס להיריון עקב פליטת זרע המתרחשת לפני האורגזמה. "שיטת הימים הבטוחים" שבה קיום היחסים נעשה בתקופה שאין ביוץ אצל האישה אינה בטוחה משום שקשה לדעת בוודאות את הימים בהם מתרחש הביוץ.
הפרעות בקיום יחסי מין
מצבים שונים, רפואיים ואחרים יכולים להפריע לקיום יחסי מין:
מחלות מין
קיימות מחלות מידבקות מיוחדות המועברות בעת מגע מיני. חלקן מחלות קלות יחסית, למשל יבלות עור (קונדילומה), כיני ערווה, גרדת והרפס; חלקן עלולות להוביל לעקרות, למשל זיבה וכלמידיה; וחלקן מחלות קשות שעלולות להיות אף קטלניות, למשל איידס ודלקת כבד נגיפית מסוג B (הפטיטיס B).
כדי להתגונן בפני מחלות אלה, שגורמות להדבקה על ידי העברת נוזלי גוף ועל ידי מגע בין השכבות הריריות של הגוף, הדרך הבטוחה ביותר, מלבד הימנעות מקיום יחסי מין, היא שימוש בקונדום. רצוי להשתמש בו במיוחד כאשר יחסי המין הם אקראיים, וההיסטוריה הרפואית של בן הזוג לא ידועה. על כל פנים, קונדום אינו מגן הגנה מלאה מפני מחלות מין מסוימות (למשל עגבת, הרפס, גרדת או הפטיטיס) שיכולות לעבור גם במגע עור לעור, פה לפה וכו'. ביחסי מין וגינאליים, נשים רגישות יותר להידבקויות מאשר גברים, הואיל וזרע הגבר נשאר בנרתיק האשה.
מין בתרבויות העולם
היחס למין השתנה לאורך ההיסטוריה והוא תלוי תרבות ותקופה. כך, למשל, ביוון העתיקה הייתה נהוגה גישה מתירנית כלפי מין, וכך גם ברומא העתיקה שתרבותה הושפעה עמוקות מזו של היוונים. המתירנות ביוון העתיקה התבטאה, בין היתר, בזנות ממוסדת ואף באורגיות המוניות. כמו כן ההומוסקסואליות הייתה מקובלת ונפוצה בקרב האליטות.
כדוגמאות נוספות ליחס כלפי המין בתרבויות שונות ניתן לציין את התרבות היפנית הקדומה, שבה היה מקובל לרצוח נשים שקיימו יחסי מין ללא נישואין או נשים שבגדו בבעליהן. בחלקים של אפריקה השתרש המנהג לכרות את הדגדגן לבנות צעירות, במה שמכונה "מילת נשים", זאת כדי שהאישה לא תחווה הנאה מינית בהמשך חייה, ובכך להפחית את סיכויה לבגוד. בארצות הברית היו כמה מדינות שבהן נאסרו יחסים אנאליים במה שמכונה "חוקי סדום". רק ב-2004 ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית חוקים אלו, שכבר זמן רב קודם לכן לא נאכפו בפועל.
יחסי מין בין בני אותו מין זוכים כיום שוב ללגיטימציה רבה יותר ולהגנה חוקית מלאה בעולם המערבי. לעומת זאת ברוב מדינות ערב ובעולם השלישי שני גברים שייתפסו מקיימים יחסי מין עשויים לקבל עונשים חמורים עד כדי מוות. לשלוש הדתות המונותאיסטיות מסורת ארוכה של התנגדות ליחסים אלו. האסלאם, הנצרות הקתולית והיהדות האורתודוקסית רואים בהם חטא חמור. עם זאת, זרמים דתיים ליברליים כמו הכנסייה האנגליקנית, כנסיות הזרם המרכזי הפרוטסטנטיות בארצות הברית, היהדות הרפורמית והיהדות הקונסרבטיבית, מתייחסים בסובלנות ליחסים אלו ואף מעודדים את מיסודם במסגרת זוגית.
בתרבות המערב
בקרב המקבלים את הערכים החברתיים והמשפחתיים שהתגבשו במערב לאחר המהפכה המינית, תרבות הנגד של שנות השישים ונגזרותיהן, רווחות גישות כלפי מין שראשית חלקן עוד בעידן הנאורות:
מאז ראשית האמנציפציה ליהודים בשלהי מאה ה-18, נטשו מרבית היהודים את אורח החיים המסורתי, ובכלל זה איסורי ההלכה לגבי יחסי מין. מנקודת הראות של ערכים וגישות כאלו, הלכות רבות הנוגעות ליחסי מין נתפסות כשרירותיות, שמרניות ואף בלתי-מוסריות, בעיקר אצל אנשים שאינם מאמינים בסמכות ההלכה מלכתחילה.
לעומת זאת, גורמים דתיים ושמרניים רואה בגישה המתירנית דרך שמביאה בעקבותיה אסונות רבים לעוסקים בכך: מבחינה רפואית – הידבקות במחלות מין, והפרעות חמורות בפוריות; מבחינה חברתית – הריסת התא המשפחתי, יצירת משפחות חד-הוריות, הפקרת החינוך של הילדים, הגברת האלימות בין האנשים הנוהגים בחופשיות יתר בתחום המיני, הרס המטרות הנלוות למין, שהן פריה ורבייה, ואהבה אמיתית בין בני הזוג. כמו כן, ככל שהיצר המיני משוחרר ללא רסן, ללא המטרות החיוביות שבו, וללא רגשות האהבה והקשר הבסיסי שבין בני הזוג – הרי זה מביא לאכזבות קשות, ולהפרעות בתפקוד המיני מסוג אין-אונות וקרירות מינית.
בספרו תולדות המיניות, יוצא חוקר התרבות והפילוסוף מישל פוקו נגד ההיפותזה שטוענת שהשיח על אודות המיניות החל מהמאה ה-17 היה דכאני ורק במאה העשרים החלה פתיחות בנידון. פוקו טוען שהחברה המערבית אובססיבית בנושא המין, וזו אובססיה שהחלה עם המצאת הפרקטיקה הכנסייתית של הוידוי, והלכה והשתכללה עם הפסיכיאטריה והפסיכואנליזה. לדידו המערב תופס את המין כסוד כמוס שנמצא בתוך כל אדם ומעניק לו משמעות.
בתרבויות אליליות
היו תרבויות קדומות כמו התרבות הכנענית שבהן היו "כוהנות אהבה" במקדשים, וחלק מהפולחן היה לקיים איתן יחסים, ואף אורגיות במהלך עבודת האליל. כמו גם פולחני מין בין כהני וכוהנות אלילים שונים במה שמכונה "חתונה קדושה". היו מקומות בעולם בהם הגברים היו מאוננים על האדמה ו"מפרים" אותה כחלק מסימולציה פולחנית שתגרום לשנה ברוכה ביבול.
לעומתן קיימות תרבויות אליליות שמרניות מינית באופן בלתי מתפשר, המענישות בחומרה כל סטייה מהנורמות הנהוגות בהן.
מין פולחני מתואר בתנ"ך בכמה מקומות. "כוהני אהבה" כאלו כונו בתנ"ך "קדש" או "קדשה", ואחת המצוות היא איסור על מין פולחני שכזה לצורך עבודה זרה: "לֹא תִהְיֶה קְדֵשָׁה מִבְּנוֹת יִשְׂרָאֵל וְלֹא יִהְיֶה קָדֵשׁ מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל"
ביהדות
היהדות רואה ביחסי מין מצווה, אך מבקשת לפקח עליהם ולהסדיר אותם. המונח המקובל בספרות התורנית ליחסי מין הוא "ביאה". יחסי מין בין איש לאשתו מכונה בדרך כלל "תשמיש המיטה" (בקיצור: "תשמיש").
הגישה החיובית ליחסי מין משתמעת מהמצווה הראשונה בתורה, היא מצוות "פרו ורבו". בנוסף קיום יחסי מין הוא מצווה מפורשת: "שארה כסותה ועונתה לא יגרע" ("עונתה" פירושו קיום יחסי מין עם האישה), ואף חובה בסיסית שאין להשתמט ממנה, ("כל שאינו עוסק בפריה ורבייה כאילו שופך דמים") - כל זמן שהוא נעשה במסגרת משפחתית מסוימת (ובימים קדומים גם מוסד הפילגש) ובמסגרת מגבלות ההלכה. עד כדי כך חשובה המצווה, שלכהן הגדול אסור לכהן בתפקידו אם איננו נשוי, ובתלמוד אף נאמר "כל אדם שאין לו אישה אינו קרוי אדם". על פי הקבלה וספר הזוהר, בית שלא מתקיימים בו יחסי מין - אין השכינה שורה בו.
לעיתים, היו תלמידי חכמים שפרשו מאישה, והדוגמה המפורסמת ביותר לכך הוא רבי שמעון בן עזאי, מחכמי המשנה, אשר כל חייו שקד על לימודי התורה ולא נשא אשה בהסבירו כי "מה אעשה ונפשי חשקה בתורה. אפשר לעולם שיתקיים על ידי אחרים" (בבלי, מסכת יבמות סג, ב).
קיום יחסי מין האסורים על פי ההלכה נחשב לאחד האיסורים החמורים ביותר ודינו עונש מוות, מלבד נידה, יחסים עם גויים והוצאת זרע לבטלה שעונשם בידי שמים.
להלן סוגי יחסי המין האסורים על-פי הדת היהודית:
על פי הרמב"ם, בני הזוג יכולים לעשות ככל שיעלה על דעתם בינם לבין עצמם, כל עוד שהדבר נעשה בהסכמה וברצון :
מין וגינאלי נקרא "ביאה כדרכה", ואצל בני זוג נשואים, אם אחד מהם אינו מוכן לקיים סוג כזה של יחסים, הוא נקרא "מורד" וזו עילה מוצדקת לגירושין.
"קיצור שולחן ערוך" בעקבות התלמוד קובע מגבלות אחדות על קיום יחסי מין, ובהן:
השולחן ערוך (אבן העזר כה) קובע מגבלות נוספות על התנאים הסביבתיים של המיניות, ובהן איסור לקיים יחסים במקומות ציבוריים כשווקים, רחובות, גנות ופרדסים, ואיסור לקיים יחסים בפני אדם אחר אפילו ילד קטן.
בנצרות
הנצרות הקתולית ונגזרותיה נחשבות לדת, שהיחס שלה כלפי המין הוא השמרני והחריף ביותר. המיניות נחשבת לחטא ואסמכתא לכך היא הפסוק בתהילים "הן בעוון חוללתי ובחטא יחמתני אימי" (תהילים פרק נ"א פסוק ז'). על פי הנצרות, קיום היחסים נועד להולדה והתרבות בלבד, ואסורים יחסים לשם הנאה בלבד. לאנשי הדת של הנצרות הקתולית אסור להינשא, ובכנסייה האורתודוקסית רק לכמרים הזוטרים מותר להינשא. התנזרות מיחסי מין נחשבת למעלה גדולה בנצרות.
מין בחוק הישראלי
בחוק העונשין מפורטות עבירות מין אחדות, שעיקרן קיום יחסי מין בכפייה, כולל מצבים של קיום יחסי מין עם קטין, שגילו מתחת לגיל ההסכמה, ויחסי מין בין מטפל נפשי למטופל.
החוק הישראלי מחלק את עבירות קיום יחסי מין בכפייה לפי סוגי האקטים המיניים שנכפו: בפקודת החוק הפלילי, שנחקקה על ידי שלטונות המנדט הבריטי ועם הקמת המדינה נכללה בחוקי מדינת ישראל, ובחוק העונשין שהחליף אותה, נכללו איסורים על סוגים אחדים של יחסי מין, גם כאשר הם נעשים מרצון בין בוגרים. זו לשונו של סעיף 351 לחוק העונשין (בגרסתו הראשונה, משנת 1977):
למעשה אסר סעיף זה יחסי מין הומוסקסואליים, וכן אסר מין אוראלי ומין אנאלי, גם במסגרת יחסי מין הטרוסקסואליים. במסגרת תיקון מס' 22 לחוק העונשין, שאושר בכנסת בשנת 1988, בוטל איסור זה.
השידול לזנות אינו חוקי. בהתאם לכך אסורה הפעלתם של בתי בושת ומכוני ליווי המספקים שירותי מין בתשלום, ואסור פרסום שירותי זנות בעיתונים. חוק העונשין אוסר קיום יחסי מין עם קטין בתמות תשלום: קובע כי "המקבל שירות של מעשה זנות של קטין, דינו - מאסר שלוש שנים", וחוק איסור צריכת זנות מטיל עונש על צריכת שירותי זנות.
פאראפיליה
פאראפיליה היא התנהגות מינית שאינה נמצאת בתחום ההתנהגויות המקובלות על ידי החברה. המושג אינו מוגדר באופן חד משמעי והוא תלוי תרבות ותקופה. ככלל, החברה המודרנית סובלנית למגוון התנהגויות מיניות רחב, כל עוד אלו אינן פוגעות בזולת או בסדר הציבורי.
פדופיליה וזואופיליה הן פאראפיליות המוגדרות כסטיות מיניות ואסורות על פי חוק ברוב מדינות העולם, משום שהפרטנר אינו כשיר להביע הסכמה חוקית ליחסים אלה. בנוסף לכך מימוש הפנטזיה הפדופילית בצורת יחסי מין עם ילדים עשויה לגרום נזק ארוך טווח לקורבן - הילד או הילדה. פדופיליה נחשבת לפשע חמור הן בעיני החוק ברוב העולם והן מבחינה חברתית ותרבותית. עם זאת, במדינות מסוימות, ניתנה גושפנקא חוקית לפדופיליה והותר להתחתן עם בנות צעירות במיוחד והן מותרות לבעליהן. נקרופיליה נחשבת גם היא לסטייה מינית חמורה.
אקסהיביציוניזם היא פאראפיליה הנחשבת כסטייה מינית, ובמקרים מסוימים גוררת עונשים בחוק. מציצנות, מעבר להיותה סטייה מינית, פוגעת בפרטיותו של הקורבן, וקבועים נגדה עונשים בחוק.
יחסים סאדו-מזוכיסטים אינם נחשבים כיום כסטייה, כל עוד הם לא גורמים למצוקה נפשית או גופנית. אם יחסים אלו נעשים בהסכמה מלאה, הם אינם אסורים בחוק.
מבט
"מבט לחדשות" או "מבט" הייתה מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ הראשון. הייתה משודרת ברציפות מאז ייסודה של הטלוויזיה הישראלית משנת 1968 עד סגירת רשות השידור, מהדורת מבט האחרונה שודרה ב-9 במאי 2017.
התוכנית סיכמה את חדשות היום באמצעות כתבות חדשותיות וקריינות מן האולפן. מתכונת התוכנית השתנתה במהלך השנים. השינויים העיקריים ניכרים בכמות הפריטים שכל תוכנית מתייחסת אליהם. המגישים המזוהים עם מבט הם, בין השאר, חיים יבין, דניאל פאר, דליה מזור, יעקב אחימאיר, שמעון טסלר ורם עברון.
היסטוריה
מהדורת מבט הראשונה שודרה ב-1 באוגוסט 1968, הוגשה על ידי חיים יבין והנושא הראשון שסוקר במהדורה היה חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה. כבר בשבועות הראשונים לשידורה חל ויכוח על אורך המהדורה, על תכניה, ועל תקלות טכניות שחלו בשידורה.
משנת 1976 שודרה בערוץ גם תוכנית תחקירים אשר נקראה "מבט שני", המאזכרת בשמה את מהדורת מבט, וכן את העובדה שבמקרים רבים "מבט שני" שודרה לאחר מהדורת מבט.
ב-16 בפברואר 1983 שודרה התוכנית בשידורי צבע לראשונה, לאחר ביטול האנטי מחיקון.
חיים יבין הוא המגיש הוותיק ביותר של "מבט לחדשות". הוא הגיש את מהדורת מבט לחדשות הראשונה, הפיק את השידור הראשון והמשיך להגיש את "מבט" במשך 40 שנה. כמו כן, בעקבות הגשה זו, זכה לכינוי "מר טלוויזיה", כינוי שדבק בו בעיקר בשנות השמונים. יבין ליווה את התוכנית במשך רב ימיה, מלבד שנות השמונים, אז כאמור, שידרו את התוכנית דניאל פאר, ירון לונדון ואחרים.
בשנת 1997 שונה פורמט התוכנית עקב עזיבתו של יבין לחדשות ערוץ 2. גאולה אבן נבחרה להחליפו.
המאה ה-21
ב-10 במאי 2007 הודיע חיים יבין כי בכוונתו לפרוש מהגשת מהדורת "מבט" לאחר כ-40 שנה בהן הגיש אותה. נוצר מצב ששני מגישי מהדורות החדשות המרכזיות, יחד עם גדי סוקניק בחדשות ערוץ 2, עוזבים את הגשת המהדורה. במשך מספר חודשים הופצו שמועות על מחליפו של יבין ואף נטען כי גאולה אבן, שהגישה את יומן בימי שישי בערוץ הראשון, ואף החליפה את יבין לפני כעשור, תחליף אותו. לבסוף נבחרו להגשת המהדורה ינון מגל ומרב מילר.
לקראת עזיבתו של יבין הוחלט ברשות השידור להחליף את האולפן שמשמש את תוכניות החדשות של הערוץ ואת מהדורת "מבט", באולפן חדיש ומתקדם יותר ובעיצוב גרפי חדש. לאחר שידורו האחרון של יבין, שכלל תוכנית פרידה ששודרה מיד עם סיומה של מהדורתו של יבין, ב-10 בפברואר 2008 שודרה מהדורת מבט עם המגישים החדשים.
ב-6 במאי 2012, עברה שעת השידור של מבט ל-19:52 כחלק מתפיסת השידור החדשה של רשות השידור והרצון להאריך את הפריים טים ולהתחרות מול המהדורות של הערוצים המסחריים. ב-12 ביוני 2012 התפטר מגיש המהדורה ינון מגל מתפקידו; ביום זה הוגשה המהדורה האחרונה בהנחייתו. באותה עת הייתה מרב מילר בחופשת לידה. לאחר מכן הגישו את המהדורה לסירוגין עודד שחר, יעקב אחימאיר, אמיר בר שלום, מיכל רבינוביץ', אמיר איבגי ותמר אלמוג. כשמילר שבה מחופשת הלידה החלה להגיש את המהדורה יחד עם אמיר איבגי.
ב-20 בינואר 2013 עברה חטיבת החדשות לפורמט שידור ברזולוציית HD מלאה באפיק 511 בכבלים ובלוויין. מ-21 באוגוסט 2014 משודרת מבט מהשעה 19:58 ונמשכת כשעה (ולא כחצי שעה, כפי שהיה עד אז).
החל מאוגוסט 2014 ערך את "מבט", באופן בלעדי, אלון מזר. כניסתו לתפקיד לוותה בביקורת מצד קודמו, אבי מוסקל.
מ-5 בינואר 2015 עד 15 בנובמבר 2016 הגיש יעקב אילון את מבט. לאחר עזיבתו נבחרה מיכל רבינוביץ' למגישת התוכנית, כשאמיר בר שלום מחליף אותה פעם בשבוע.
החל מ-15 במרץ 2015 החלה מבט להיות משודרת מאולפן חדשות HD שהושק בשבוע בחירות 2015. האולפן משלב טכנולוגיות מתקדמות של גרפיקה, תצוגה ואינטגרציה. עם השקת האולפן שונו גם הפתיחים הגרפיים והאותות המוזיקליים של רוב משדרי חטיבת החדשות.
ב-9 במאי 2017 שודרה מהדורת מבט האחרונה, לקראת סגירתה של רשות השידור בשבוע שלאחר מכן. אופיו של השידור האחרון, אותו הגישה מיכל רבינוביץ', היה שונה מיתר מהדורות התוכנית והוא לווה בדברי פרידה של אנשי העיתונות הרבים שנטלו בו חלק ובסיומו עובדי התחנה שרו את "התקווה".
אווילה
אווילה (בספרדית: Ávila) היא עיר בספרד, בירת מחוז אווילה שבקסטיליה ולאון. העיר ידועה בשל חומותיה מימי הביניים, שנותרו בשלמותן. ב-1985 הכריז אונסק"ו על העיר ועל הכנסיות הסובבות אותה כאתר מורשת עולמית. בשנת 2009 התגוררו בעיר כ-57 אלף תושבים.
היסטוריה
יש הסבורים כי אווילה היא העיר אבולה (Abula) המוזכרת בכתביו של תלמי מהמאה השנייה. עיר זו היא בין הראשונות בחצי האי האיברי שתושביהן קיבלו עליהן את הנצרות, בעידודו של סקונדוס מאבולה. עם זאת, על פי סברה אחרת, אבולה העתיקה היא כיום העיירה אבלה (Abla) שבאנדלוסיה.
כשהרומאים הגיעו לאזור הם הקימו את העיר אבילה (Abila). בתחומי העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו ובהם שרידי רחובות וחומות, פסיפס, וכן ממצאים קטנים יותר כמטבעות וחרסים. המתאר העירוני של אווילה העתיקה כיום מבוסס במידה רבה על המתאר הרומאי האופייני - תצורה מלבנית, ובה שני רחובות ראשיים. רחוב ואייספין החוצה את העיר חופף את הקארדו הרומאי, והרחובות קבאיירוס וברקאמונטה חופפים את הדקומנוס.
במאה החמישית הקימו הוויזיגותים בצפון חצי האי האיברי, ואווילה הייתה לחלק ממנה. במהלך השלטון הוויזיגותי הפכה העיר למרכז דתי חשוב. בעיר פעל מנזר סנטה מריה דה לה אנטיגואה, בו חיו נזירים ונזירות, ובו נקברה לאוקאדיה, בתו של המלך ואמבה. לפי העדויות המוקדמות ביותר, פעל המנזר לפני שנת 687.
אין מידע רב אודות העיר בתקופה המוסלמית (גם אז נקראה העיר אבילה; آبلة), אך ידוע כי בראשית התקופה נחשבה לנקודה אסטרטגית שהן הערבים והן הנוצרים נלחמו על השליטה בה. בין 740 ל-742 תקף אותה אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס מספר פעמים, אך לא כדי לכבוש אותה, אלא כדי לפגוע בביצוריה ולבזוז אותה. בהמשך איבדה מחשיבותה, ובדומה לערים אחרות באזור, רבים מתושביה נטשו אותה.
במהלך המאה ה-11, לאחר כיבוש טולדו, החליט ריימונדו מבורגונדי ליישב את העיר מחדש, כמו גם את סלמנקה וסגוביה, כדי לבסס את מעמדה של טולדו שהייתה לבירתו. ב-1090 הקים ריימונדו את חומות העיר, שעודן עומדות על תלן. הקתדרלה הגותית נבנתה בין המאה ה-12 למאה ה-14. עם זאת, לתנופה מחודשת זכתה העיר רק בתקופת שלטונם של פרדיננד ואיזבלה, ושל בנם, פליפה השני. במהלך המאה ה-16 פעלה בעיר תרסה מאווילה, שהייתה לאחת מראשי המסדר הכרמליתי.
במלחמת הקהילות של קסטיליה (1521-1520), הוקמה בעיר "החונטה של אווילה", שאיגדה גם את הערים טולדו, סגוביה, סלמנקה וטורו, אך כעבור שבועות ספורים עבר לטורדסיאס.
במאה ה-17 שוב ירד מעמדה של העיר, ובסיומה חיו בה כ-4,000 תושבים בלבד. רק במאה ה-19 שבה העיר והתפתחה, לאחר שמסילת הברזל ממדריד לאירון עברה דרכה. כיום אווילה היא עיר לא גדולה, ובה כ-57 אלף תושבים. ב-1985 הוכרזה העיר העתיקה, וכמה מהכנסיות מחוץ לחומותיה כאתר מורשת עולמית.
החומות
האלמנט הבולט ביותר באווילה הוא חומותיה. בנייתן של החומות החלה ב-1090, כחלק ממאמציו של ריימונדו מבורגונדי לחזק את העיר ולבצרה, והיא נמשכה במהלך המאה ה-12. היקפן של החומות 2,516 מטר, ועוביין כ-3 מטרים. לאורכן 82 צריחים מעוגלים למחצה ותשעה שערים. השערים הקדומים ביותר, שער סן ויסנטה (Puerta de San Vicente) ושער האלקאסר (Puerta del Alcázar), פונים מזרחה. שערים מאוחרים יותר פונים גם לכיוונים אחרים.
חגים
מדי חודש אוקטובר נערכות באווילה חגיגות לזכרה של תרסה מאווילה ("סנטה תרסה"). החגיגות כוללות תהלוכות, תזמורות, ירידים, מלחמות שוורים. האירועים נערכים לכל אורך החודש, ומגיעים לשיאם ב-15 באוקטובר, הוא יום החג של תרסה. באותו היום עורך הבישוף מיסה המונית שמסתיימת בתהלוכה שבראשה נישא פסל בדמותה של תרסה, מלווה בנכבדי העיר, כמרים, ואנשי צבא ומשטרה.
גם אירועי השבוע הקדוש הנערכים בעיר מושכים אליהם משתתפים רבים, והחגיגות הן בין הבולטות בספרד כולה.
נקבה
נקבה היא הזוויג המייצר את תאי הביצה, שהם תאי הרבייה הגדולים ביותר בעולם החי. בקרב המין האנושי קרויה הנקבה הבוגרת אישה.
הנקבה והזכר מאותו מין ביולוגי יוצרים יחדיו את מנגנון הרבייה הזוויגית (בניגוד לרבייה אל-זוויגית). במינים רבים קיימים הבדלים חיצוניים בולטים בין הזכר והנקבה מאותו המין. תופעה זו נקראת דו צורתיות זוויגית. אך קיימים מינים רבים שבהם הבדלים חיצוניים בין זכר לנקבה אינם בולטים.
משמעות השם
כפי שמקובל לחשוב, בעברית השם נקבה נגזר מהמילה "נקב" - שם המכוון למבנה הנרתיק אצל היונקים.
הזוויג המקבל את הזרע ויולד את הוולדות נקרא "נקבה", והזוויג האחר נקרא "זכר". כיום ההבחנה היא בין בעל הביצית (התא הגדול) לבעל הזרע (התא הקטן). על פי זה כיום, המושגים "זכר" ו"נקבה" משמשים גם לתיאור רבייה זוויגית בעולם הצומח.
מאפיינים
במינים רבים ישנם מאפיינים קבועים לנקבות, ואלו משתנים בהתאם למין. המאפיינים הקבועים ביותר קשורים לרבייה, ואלו משתנים דרמטית בין המחלקות השונות בטבע. למשל, במחלקות החרקים, הדגים, הדו-חיים ובמרבית מחלקות הזוחלים - מטילה הנקבה כמות גדולה של ביצים ואינה מטפלת בהן לאחר מכן, אולם גם אם חלק מהביצים נטרפות בדרך כלל כמה ישרדו בזכות הכמות הגדולה. עקב נסיבות אלו, המאפיינים הקבועים ביותר של הנקבות קשורות לאיברי הטלה, להתנהגות חיזור ולפעמים גם באיתור המקום המתאים והבטוח להטלה. עופות ויונקים מביאים בכל מחזור הטלה או לידה כמות קטנה יחסית של צאצאים ולכן לנקבות רבות מאפיינים נוספים - המשתנים בין המינים השונים - המתאימים לטיפול בהתפתחות הצאצאים, בין אם בעודם בביצה ובין אם לאחר שנולדו. נסיבות אלו דורשים שיתוף פעולה בין יותר מפרט אחד, ולכן במקרים רבים מתטשטשים מאפייני הנקבה לעומת מאפייניה של משפחה או להקה שהופכים למשמעותיים יותר לשמירה על הצאצאים. בקרב היונקים, מכיוון שהאם מייצרת את המזון עבור הצאצא הנולד, חיוני גם הקשר בין נקבה לצאצאיה ועל כן חלק ממאפייניהן של נקבות היונקים קשורים לנושא זה.
נקבות במחלקת היונקים
המאפיין הבולט ביותר של נקבות היונקים הן בלוטות החלב, אשר מופיעות בקרב שני המינים ופעילות רק בנקבות הבוגרות. בלוטות החלב מייצרות חלב בו מזינה האם את צאצאיה. פעולת ההנקה יוצרת קרבה בין האם לצאצאיה והיא למעשה הנדבך הראשוני במערכת ההתנהגות של יונקים. הנקבה מאופיינת באיברים ייחודיים המרכיבים מערכת הרבייה פנימית וחיצונית, דוגמת שחלות ופות בהתאמה.
לנקבת היונקים תקופת ייחום המשתנה בהתאם למין. בתקופה זו הנקבה הבוגרת מוכנה להזדווגות, להפריה ולהיריון. בעת הייחום מתרחשים שינויים הורמונליים בגופה של הנקבה.
ישנם יונקים אשר מקיימים שיטת רבייה של מצגי זירה, בה מתאספים זכרים ונקבות במיקום מסוים, והנקבה בוחרת את הזכר המועדף עליה על פי קריטריונים שונים.
מחקר משנת 2020 שהשווה בין 101 מינים של יונקים גילה שברובם תוחלת החיים של הנקבות ארוכה משל הזכרים, ובכלל המינים שנבדקו תוחלת החיים של הנקבות ארוכה בממוצע ב-18.6% לעומת הזכרים. מחקר זה ומחקר נוסף שבחן 200 מינים מצביעים על מגמה אפשרית, לפיה מינים שיש להם זוג כרומוזומי מין זהים הם בעלי כישורי שרידות גבוהים יותר.
מאפיין נוסף שעשוי להסביר את הפער בתוחלת החיים יכול להיות נטייה של זכרים יונקים להקדיש משאבים ביולוגיים משמעותיים ל"גידול ותחזוקה של תכונות מיניות משניות" כמו גודל גוף, קרניים או פיתוח התנהגויות חברתיות המתאימות למלחמות בין זכרים על האפשרות להזדווגות עם נקבה.
נקבות במחלקת העופות
המאפיין העיקרי של נקבות העופות הוא הטלת ביצים. בקרב העופות מספר הצאצאים הפוטנציאלים מועט ביחס לדו-חיים או דגים, ולכן ההורים מקדישים זמן ואנרגיה רבים יחסית לטיפול קפדני לסיוע להתפתחות הצאצאים - בין אם בתוך הביצה בשלב העוברי ובין אם לאחר הבקיעה.
כ-90% ממיני העופות הם מונוגמיים, ובמינים אלו ישנה חלוקת תפקידים קבועה למדי בין זכרים לנקבות, אולם מהות החלוקה משתנה מאוד בין המינים השונים. למשל, אחריות הקינון על הביצים משתנה בהתאם למין, כאשר ישנם מינים שהנקבה דוגרת לבדה, כאלו בהם העומס מתחלק בין הזכר לנקבה, וכן מקרים מעטים בהם הזכר דוגר לבדו.
בגוף נקבת העופות פעילה רק שחלה אחת - לרוב השחלה השמאלית. השחלה מכילה ביציות מיקרוסקופיות רבות. לקראת עונת הרבייה, בהשפעת הורמון מיוחד, הביציות גדלות ואתן גם השחלה. לקראת הביוץ הביצית נחלצת מהשחלה, ומתווסף אליה חלמון רב.
נקבות המחלקת הזוחלים
מרבית הזוחלים חיים באופן טריטריואלי. בדרך כלל שטחי הטריטוריה של זכרים - במיוחד זכרים דומיננטיים - גדולים מאלו של הנקבות, ולעיתים חופף שטח של זכר אחד בשטחן של כמה נקבות. במקרים רבים הזכר מגן על הנקבות שנמצאות בטריטוריה שלו מפני זכרים אחרים ומגן על צאצאיהן.
חלק מהזוחלים מקיימים שיטת רבייה של מצגי זירה, בה מתאספים זכרים ונקבות במיקום מסוים, והנקבה בוחרת את הזכר המועדף עליה על פי קריטריונים שונים.
לאחר ההזדווגות מרבית נקבות הזוחלים נפרדות מהזכר ומחפשות מקום מתאים להטלת ביצים - לרוב מקום לח, חשוך, שבו סבירות גבוהה יחסית להגנה מפני טורפים או נזקי מזג האוויר. ישנם זוחלים בהם הנקבות יכולות לאגור את הזרע אצלן לזמן ממושך, לעיתים מספר שנים, עד להגעתה לתזמון מתאים להטלה. ישנם מינים מעטים בהם הנקבות משקיעות מאמצים רבים ועוברות מרחקים ארוכים כדי למצוא את המקום המתאים ביותר.
בחלק ממיני הזוחלים הנקבות משריצות את הביצים. נקבות אלו נושאות את הביצים בתוך גופן זמן ממושך יותר, מה שמכביד על יכולתן לטרוף או להיזהר מטורפים.
כ-97% מנקבות הזוחלים אינן מטפלות בצאצאיהן לאחר ההטלה.
נקבות במחלקת הדו-חיים ובמחלוקת הדגים
במרבית המינים במחלקת הדו-חיים ובמחלקות הדגים השונות הנקבה מייצרת מספר גבוה ככל האפשר של ביצים קטנות, ולאחר ההטלה הנקבה אינה מקדישה בדרך כלל זמן או אנרגיה לטיפול בצאצאים.
חלק מהדו-חיים מקיימים שיטת רבייה של מצגי זירה, בה מתאספים זכרים ונקבות במיקום מסוים, והנקבה בוחרת את הזכר המועדף עליה על פי קריטריונים שונים.
מספר קטן של מינים במחלקות אלו מורכב אך ורק מנקבות, אשר משתמשים בתשלובת זרעים מזכרים ממינים קרובים כדי להפרות עצמן. חוקרים העלו השארות שגיוון גנטי זה אף מסייע להישרדות של מינים ייחודיים אלו.
נקבות במחלקת החרקים
לנקבת החרקים ישנו כיס הזדווגות לתוכו מחדיר הזכר את הזרע. אצל חרקים רבים אין לנקבה איברים מיוחדים להטלת ביצים. אצל חלקם התפתח החלק האחורי של הבטן והפך לצינור הטלה. מרבית נקבות החרקים יטילו את הביצים במיקום שיש בו די מזון עבור הזחלים שיבקעו מהן.
לנקבות החרקים תפקיד משמעותי בחיזור, אולם אופן החיזור משתנה מאוד בהתאם למין. בחלק ממיני החרקים מתקהלים זכרים ונקבות במקום מסוים בעת המתאימה לצורך רבייה. בחלק מהמינים מייצרים הנקבות קלט חושי דוגמת פרומונים, צליל או מראה ספציפי, שמושכים זכרים אליהן. במינים אחרים הנקבות נמשכות לזכרים באופן דומה. מינים שונים פיתחו שיטות חיזור ייחודיות המשפיעות על גופה והתנהגותה של הנקבה.
סמלים ופולקלור
בביולוגיה מקובל לסמן נקבה באמצעות סמלה של ונוס (מעגל שממנו יוצאת צורת צלב). סימון זה שאול מהסימון לכוכב נוגה באסטרולוגיה ובאסטרונומיה. במיתולוגיה הרומית היה נהוג לקשר את נוגה לאלת האהבה והיופי ונוס, ולפיכך רואים בו סמל לתכונות נשיות.
סטפורד קריפס
סר ריצ'רד סטפורד קריפס (אנגלית: Richard Stafford Cripps; 24 באפריל 1889 - 21 באפריל 1952) היה דיפלומט ומדינאי בריטי. קריפס, המזוהה עם חוגי השמאל הבריטי ועם מפלגת הלייבור, שימש כשר במספר ממשלות, ובין היתר שימש כשר הממונה על הייצור האווירי בזמן מלחמת העולם השנייה וכשר האוצר של בריטניה בין השנים 1947–1950. קריפס נשא גם בתפקידים דיפלומטיים חשובים, ובין היתר שימש כשגריר בריטניה בברית המועצות בעת הפלישה הנאצית ב-1941, והיה בעל תפקיד חשוב בהידוק הברית בין בריטניה וברית המועצות בעת המלחמה, וכן שימש כשליחו המיוחד של וינסטון צ'רצ'יל להודו, בשנת 1942, במשלחת שנועדה למצוא פתרון למתחים האתניים בין ההינדים והמוסלמים, שכישלונה היווה אבן דרך חשובה בדרך לעצמאות הודו ופקיסטן.
מוצא ונעורים, קריירה מוקדמת
סטפורד קריפס נולד בלונדון למשפחה בעלת מעמד ואמצעים. אביו, סיר צ'ארלס אלפרד קריפס, היה חבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית הבריטית, שעוטר בתואר האצולה לורד פארמור, ובשלב מאוחר בחייו חצה את הקווים והפך לחבר מפלגת הלייבור. אמו הייתה אחותה של הסופרת הסוציאליסטית ביאטריס וב.
קריפס זכה לחינוך מעולה. הוא למד בווינצ'סטר קולג' ובאוניברסיטת לונדון. בתחילה התכוון להיות לכימאי חוקר, אך לאחר השלמת התואר בכימיה, המשיך ללימודי משפטים והיה לעורך דין. הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1912. בתקופת מלחמת העולם הראשונה לא שירת בצבא, בשל דעותיו הפציפיסטיות, אך שימש כנהג אמבולנס בחזית צרפת.
פעילות פוליטית במפלגת הלייבור
קריפס המשיך בנטייתו השמאלית, שהייתה קיצונית אף במושגי מפלגתו. הוא הפך לסוציאליסט נלהב, ותומך ברעיונות מרקסיסטים, על אף שהמשיך לדבוק באמונתו הדתית האוונגליסטית. ב-1932 הקים ארגון שמאלי בשם הליגה הסוציאליסטית שהיה מורכב בעיקר מחברי מפלגת הלייבור העצמאית שהתנגדו להחלטת מפלגתם לנתק עצמה ממפלגת הלייבור. הליגה הסוציאליסטית תמכה ברעיונות סוציאל-דמוקרטיים, והטיפה ליישומם על ידי הממשלה. קריפס הפך לאב הטיפוס של האינטלקטואל מן המעמד העליון התומך בסוציאליזם, שהיה שכיח בבריטניה בשנות השלושים. בין תומכי הליגה הסוציאליסטית היו אישים כאניירין בוואן, הרולד לאסקי, מייקל פוט וברברה קאסל.
עם עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, החל קריפס לתמוך בחזית שמאל מאוחדת, אליה תצטרף מפלגת הלייבור, מפלגת הלייבור העצמאית, והמפלגה הקומוניסטית של בריטניה, לחזית שמאל שתהווה מחסום מפני עליית הפאשיזם. ב-1936 החל ב"מסע איחוד" להשגת חזית מתואמת בין המפלגות. המסע, שלא זכה לתמיכת הנהגת הלייבור, היה כישלון חרוץ. הוא הביא גם לפירוקה של "הליגה הסוציאליסטית", כאשר הועמד קריפס בפני הברירה לפרוש משורותיה, או להיות מגורש ממפלגתו. עם זאת, בימים אחרונים אלו של הליגה, ב-1937, הקימו קריפס וג'ורג' סטראוס את השבועון "טריביון", ששרד את כל תהפוכות הפוליטיקה ועודו יוצא לאור גם בימינו.
קריפס ואניירין בוואן היו בין המתנגדים הקולנים למדיניות הפיוס של נוויל צ'מברלין. הדבר הביא אותם לשיתוף פעולה עם אנשי המפלגה הקומוניסטית, ולקריאות לשיתוף פעולה פאן אירופי כנגד הפאשיזם, ובבריטניה גופא לשיתוף פעולה אף עם שמרנים כוינסטון צ'רצ'יל, שהתנגדו אף הם להיטלר. על רעיונו של קריפס ליצירת "חזית עממית" כנגד הפאשיזם, בשיתוף פעולה עם השמרנים וגורמים אחרים, ערכה המפלגה משאל, וכאשר נדחה הרעיון ברוב גדול (2,100,000 לעומת 400,000) סירב קריפס להתחייב כי לא יתנגד עוד להחלטות המפלגה. כתוצאה מכך גורשו קריפס, בוואן וצ'ארלס טרווליאן מן המפלגה במרץ 1939. קריפס, המאוכזב, יצא לסיור בעולם, ובמשך כחצי שנה ביקר בהודו, סין, יפן, ברית המועצות וארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה
כאשר הקים וינסטון צ'רצ'יל את ממשלתו, בשנת 1940, סבר כי קריפס, שנחשב למרקסיסט אדוק, יוכל לסייע לו במשא ומתן עם סטלין, שהיה באותה עת, לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בברית עם גרמניה הנאצית. בתחילה ביקש צ'רצ'יל ממולוטוב כי יקבל את קריפס כנספח דיפלומטי מיוחד לענייני סחר, אך משסירב מולוטוב לנהל מגעים אלא בדרג של שגריר, מינה את קריפס לשגריר בריטניה בברית המועצות.
בתחילה ניסה קריפס לשכנע את סטלין כי קיימת אפשרות שחוגים בבריטניה ידחפו להסדר נפרד עם היטלר, מה שיותיר את היטלר פנוי לפלישה לברית המועצות לאחר הסרת האיום במלחמה דו-חזיתית. מאוחר יותר, באפריל 1941, הביאו מקורות מודיעיניים שונים את צ'רצ'יל להסיק כי הפלישה הגרמנית לברית המועצות קרובה, והוא שיגר דרך קריפס מסר לסטלין המזהיר אותו מכך במפורש, אך סטלין בחר להתעלם מהאזהרות, בחששו כי צ'רצ'יל מנסה לגרור אותו למלחמה עם היטלר, על מנת לשרת את האינטרסים הבריטיים. בשנת 1956 עת נשא ניקיטה חרושצ'וב את הנאום הסודי בו הוקיע את פשעי סטלין, מנה את התעלמותו של סטלין מאזהרותיו של צ'רצ'יל שנמסרו דרך קריפס, בין פשעיו של הרודן. כאשר התקיף היטלר, ביוני 1941, היה קריפס לדמות מפתח בחישול הברית בין בריטניה ובין ברית המועצות.
בתחילת 1942 שב קריפס לבריטניה, ונאם ברדיו על מאמץ המלחמה של ברית המועצות. בנאום שאל -
"היש ביכולתכם לעשות יותר משאתם עושים כיום למען העניין המשותף? האפשר להשוות את סבלכם וקורבנותיכם לאלה של האזרחים הסובייטים הלוחמים את מלחמתכם ממש כשם שאתם לוחמים את מלחמתם הם? העושים אנו מאמץ של מאה אחוזים?"
התגובה לנאום הייתה חיובית במידה לא רגילה, וקריפס הפך לאחד מהפוליטיקאים האהודים במדינה. צ'רצ'יל הגיב במהירות, מינה אותו לקבינט, והעניק לו את התארים "הלורד שומר החותם" ו"מנהיג הפרלמנט" (השר המתאם בין הפרלמנט ובין הממשלה). בתקופה זו נחשב קריפס ל"בלתי מפלגתי".
במרץ 1942 קריפס נשלח במשימה מיוחדת להודו (משימת קריפס ) על מנת לנסות ולהשיג הסכם בין מנהיגי הפלגים היריבים, מוהנדס קרמצ'נד גנדי ומוחמד עלי ג'ינה, שיותיר את הודו נאמנה לכתר, ותומכת במאמץ המלחמתי, בתמורה להבטחה לממשל עצמי לאחר המלחמה. המשלחת כשלה, והשיחות לא הביאו להסכמה פורמלית. הבריטים סירבו לתת הבטחות בנוגע ללוחות זמנים ואילו הסמכויות יועברו לבית הנבחרים המקומי. עבור צ'רצ'יל הייתה מטרת המשלחת תעמולתית. צ'רצ'יל רצה בכישלון השיחות, וסירב לבקשותיו של קריפס לאפשר להודים תפקיד בהנהגת המלחמה. עם שובו של קריפס מהודו, התפטר מתפקיד מנהיג הפרלמנט, ומונה לשר האחראי על התעשייה האווירית, עמדת מפתח במשק המלחמתי, שלא הייתה כרוכה אומנם במושב בקבינט המלחמתי, אך מולאה על ידי קריפס בהצלחה רבה. בשנת 1945, לקראת הבחירות הכלליות, שב קריפס והתפקד למפלגת הלייבור.
לאחר המלחמה
כשזכתה מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות ב-1945 וקלמנט אטלי מונה לראשות הממשלה, מינה זה את קריפס ל"נשיא מועצת המסחר", המשרה הכלכלית השנייה בחשיבותה בממשלה. על אף שעדיין היה סוציאליסט מאמין, קריפס גילה גמישות מספקת על מנת לעבוד בשיתוף פעולה עם יתר שרי הלייבור, במצב הדחוק בו מצאה עצמה בריטניה לאחר המלחמה. קריפס היה מזוהה עם מדיניות "הצנע". כסוציאליסט בן המעמד העליון החזיק קריפס בדעות פוריטניות, והיה נחוש לאכוף מגבלות וקיצוב בחומרה שווה על כל חלקי האומה הבריטית. בתקופה זו גם סייע בבניית בית הספר לארונאטיקה, הקרוי כיום אוניברסיטת קרנפילד ב-1946.
ב-1946 הסכים קריפס לבקשתו של סטלין למכור לברית המועצות מידע תכנוני שיסייע בתכנון מנוע סילון למטוס קרב חדיש. קריפס איפשר למהנדסים הרוסים גישה לתוכניות מנוע ה"רולס-רויס נין", מנוע סילון מתקדם שתוכנן על ידי קצין ה-RAF פרנק ויטל. התוצר הסובייטי, מנוע קלימוב VK-1 המבוסס על התכנון הבריטי, שולב לאחר מכן במטוס הקרב המתקדם מיג 15, שלאחר מכן שולב, בין היתר, בלחימה כנגד כוחות בריטים במלחמת קוריאה, וגרם שם לאבדות.
ב-1946 שב קריפס להודו כחלק מ"משלחת הקבינט" שהציעה נוסחאות שונות לעצמאות, לשיקול דעתם של המנהיגים ההודים. תוכניתם של השרים הבריטים השותפים במשלחת נדחתה על ידי הקונגרס הלאומי ההודי.
בתפקידו כשר האוצר הבריטי, היה קריפס מעורב בהחלטות הנוגעות למדינת ישראל הצעירה. על הפרק עמדו שני נושאים - האחד, הפעלתם של בתי הזיקוק בחיפה, והשני, תשלום חוב בן מספר מיליוני לירות שטרלינג, שהייתה ממשלת בריטניה חייבת לממשלת פלשתינה-א"י, היא ממשלת המנדט, על רכישות באשראי בימי מלחמת העולם השנייה, וכן הסדר חוב נגדי שחבה ממשלת ישראל לבריטניה, ועניינים שונים הנוגעים לרכוש בריטי בישראל. קריפס נחשב לאוהד ישראל, בשל דעותיו הסוציאליסטיות, ואופייה הסוציאליסטי של ממשלתו של בן-גוריון. בסדרת שיחות שהתקיימו בשנים 1949 ו-1950 עם מנכ"ל משרד האוצר, דוד הורוביץ, הוסדרו הנושאים הכלכליים שבין ישראל ובריטניה, והוסדרה הפעלת בתי הזיקוק. בעניינים אלו הפעיל קריפס את השפעתו, אל מול דעתו האנטי ישראלית של בווין.
על אף שאופיו חמור הסבר של קריפס, ומדיניות הצנע שלו, הביאו לירידה בפופולריות שלו, הרי שדבקותו בדעותיו, ועבודתו החרוצה למען הבראתה הכלכלית של בריטניה בימים שלאחר המלחמה, הביאו ליחס של כבוד כלפיו. מזה שנים סבל קריפס מקוליטיס דלקת מעיים, שאך החמירה עם הלחץ בו היה נתון. ב-1950 הביא מצבו הבריאותי לכך שנאלץ לפרוש. את תפקידו של קריפס כשר האוצר קיבל יו גייטסקל. שנתיים לאחר מכן מת, בעודו מנסה להחלים ממחלתו בשווייץ.
קריפס היה נשוי לאיזובל קריפס, שהייתה אף היא פעילה ציבורית בעלת שם. לזוג היו ארבעה ילדים, ביניהם סופרת הילדים פגי קריפס.
ניהל אורח חיים צמחוני.
לוסי דייוויס
לוסי קלייר דייוויס (באנגלית: Lucy Clare Davis; נולדה ב-2 בינואר 1973) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בעיקר מתפקידה כפקידת הקבלה דון טינסלי בסדרה הקומית "המשרד" של ה-BBC, מהופעתה בתפקיד דיאן בסרט האימה הקומי "מת על המתים" ומהופעתה בסדרת תסכיתי הרדיו "The Archers".
ביוגרפיה
דייוויס נולדה בסוליהול שבמחוז ווריקשייר. אביה הוא השחקן והקומיקאי ג'ספר קרוט ואמה הייזל ג'קסון.
דייוויס הופיעה בפרק "Elephants and Hens" בתוכנית הטלוויזיה "Black Books" לצדן של טמזין גרג ואוליביה קולמן.
ב-2006 שיחקה דייוויס בתפקיד מנחה בערוץ האופנה בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC "בטי". עוד באותה שנה גילמה את לוסי קנרייט בסדרה האמריקאית "סטודיו 60" של NBC. ב-2008 הופיעה במספר פרקים בסדרה "ריפר". ב-2009 שיחקה בקומדיה "הכל אודות סטיב" לצד סנדרה בולוק. ב-2010 כיכבה בסדרת הדרמה הקומית "נשוי רווק אחר", וכן השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "המנטליסט" לצדו של בעלה אווין יומן.
דייוויס כיכבה בסרט המתח "Some Guy Who Kills People" שבהפקת ג'ון לנדיס. ב-2012 השתתפה בפרק "Be Careful What You Fish For" בסדרה "איש משפחה". ב-2013 שיחקה בפרק בסדרה "Death in Paradise".
חיים אישיים
דייוויס אובחנה כחולה באי-ספיקת כליות ועברה ניתוח השתלת כליה. אמה, הייזל, תרמה את הכליה. בחג המולד 2005 אושפזה שוב בגלל אי-ספיקת כליות אבל החלימה מאז. דייוויס סובלת גם מסוכרת.
ב-9 בדצמבר 2006 התחתנה דייוויס עם השחקן הוולשי אווין יומן בקתדרלת סנט פול שבלונדון. בחתונה נכחו הכוכבים והכותבים של הסדרה "המשרד". התאפשר לה להתחתן בקתדרלה כיוון שב-2002 לאביה הוענק תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE). בני הזוג התגרשו באוקטובר 2011.
דייוויס השתתפה בקמפיין של PETA נגד המשך השימוש בכובעי ברסקין במשמר המלכה.
קפה עמליה
קפה עמליה היא סדרת טלוויזיה לילדים אשר משודרת בכאן חינוכית מאז מרץ 2020. הסדרה מבוססת על המופע "שירים לעמליה".
רוב דמויות בתוכנית הם בובות אך יש מספר דמויות שהם בני אדם. לקראת סוף מרץ 2021 הסדרה שבה לעונה שנייה, שבה יניב ביטון הצטרף לצוות השחקנים.
הסדרה זכתה בפרס תוכנית לגיל הרך בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ה-1.
עלילה
עלילת הסדרה מספרת על משפחת לוצאטו, משפחה של בובות, הבעלים של "קפה עמליה", בית קפה קטן ושכונתי. ב"קפה עמליה" יש דברים שאין בשום בית קפה אחר.
מרתון מוסקבה
מרתון מוסקבה הוא אירוע ריצה וספורט גדול המתקיים מדי שנה במוסקבה, רוסיה. מרחק המרתון הרשמי של 42.195 ק"מ (26 מייל 385 יארד) מוגדר כמרוץ כבישים ברחבי העיר בו משתתפים במשותף ספורטאים מקצועיים ורצים חובבים. האירוע, שהחל לראשונה בשנת 2013, כיורש מרתון השלום הבינלאומי במוסקבה (משנת 1980), מתקיים באופן מסורתי בסוף השבוע האחרון של ספטמבר.
מרתון מוסקבה מוסמך על ידי IAAF והוא חבר באיגוד המרתונים הבינלאומיים ומרוצי מרחק.
מרתון מוסקבה הוא אחד ממרוצי הכבישים הגדולים והפופולריים ביותר ברוסיה. בשנת 2016 לבדה השתתפו במירוץ 28,000 מרתוניסטים מ-70 מדינות.
מסלול
המרתון מתנהל לאורך מסלול שטוח ברובו סביב נהר מוסקבה, ומשתרע על פני 42,195 קילומטרים, אך בגובה של עד 100 מטרים.
וסת (פירושונים)
{{פירושונים|
וֶסֶת
ביהדות: סוגי וסתות:
וַסָּת
}}
Miss Kiss Kiss Bang
Miss Kiss Kiss Bang (בעברית: גברת קיס קיס באנג) הוא שיר באנגלית, שנכתב והולחן על ידי אלכס כריסטנסן וסטפן האפילר ובוצע על ידי אלכס כריסטנסן ואוסקר לויה. השיר ייצג את גרמניה באירוויזיון 2009 במוסקבה, רוסיה, בו השניים הופיעו תחת הכינוי "אלכס סווינגס אוסקר סינגס" (Alex Swings Oscar Sings). השיר מופיע באלבום הבכורה של אוסקר לויה, "Heart 4 Sale". לשיר הוקלטה גם גרסה בספרדית, בשם "Muchacha Kiss Kiss Bang".
רקע
השיר הוצג ב-21 בפברואר 2009 בטקס פרסי אקו שהתקיים בברלין. מאוחר יותר נודע כי כוכבת הבורלסקה האמריקאית דיטה פון טיז תצטרף לאלכס ואוסקר על הבמה (כדי לשמור על הסגנון האמריקאי של השיר). השיר שובץ במקום השבעה עשר בסדר ההופעות, אחרי נילס ברינק מטעם דנמרק עם "Believe Again" ולפני הדיסה מטעם טורקיה עם "Düm Tek Tek". בתום ההצבעה קיבל השיר 35 נקודות, והגיע למקום ה-20 מתוך 25.
השיר הבא שייצג את גרמניה, באירוויזיון 2010, היה "Satellite" של לנה מאייר-לנדרוט.
המקהלה עטורת הפרסים "The Expressions" מתיכון באפלו גרוב שבאילינוי השתמשה בשיר כחלק ממערך התחרות שלה בשנים 2009–2010.
אליפות רוסיה בכדורסל גברים
אליפות רוסיה בכדורסל גברים היא אליפות המדינה בכדורסל גברים ומתייחס לתחרויות הכדורסל הבכירות ברוסיה.
בשנים 1992–2010 הסופרליגה הרוסית בכדורסל (רוסית: Баскетбольная суперлига, אנגלית: Russian Basketball Super League) הייתה הליגה הגבוהה מבין ליגות הכדורסל ברוסיה. הליגה הכילה 9 קבוצות בעונתה האחרונה (2010) כשליגת המשנה שלה (סופרליגה B) הכילה 13.
הליגה שיחקה תחת חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבה לאחת מליגות הכדורסל הטובות בעולם. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה שיחקה פעמיים נגד כל קבוצה אחרת בבית ובחוץ. בסופה של העונה אלופת הליגה וסגניתה שיחקו ביורוליג, הקבוצות שסיימו במקומות 3–4 ומחזיקת הגביע הרוסי שיחקו ביורוקאפ והקבוצה במקום ה-5 שיחקה ביורוצ'אלנג'.
צסק"א מוסקבה זכתה במירב תוארי אליפות רוסיה כשבאמתחתה 27 זכיות באליפות מאז 1992. הרחק אחריה, נמצאים אוראל גרייט (2), זניט (1) ואוניקס (1).
רמה אירופית
עד 2022, על פי רמתה של הליגה הרוסית בכללותה, החליטה פיב"א על סדר ההעפלה הבא: אלופת הליגה הייתה מעפילה ישירות ליורוליג, סגנית האלופה והקבוצה במקום השלישי בליגה היו מתמודדות במוקדמות היורוליג, בעוד הקבוצה במקום הרביעי העפילה ישירות ליורוקאפ. הקבוצות במקום החמישי והשישי בליגה התחרו במוקדמות היורוקאפ והקבוצה מהמקום השביעי העפילה ישירות ליורוצ'לנג' כאשר הקבוצות במקומות שמונה עד עשר התמודדו במוקדמות היורוצ'לנג'. בעונות מסוימות אלופת הסופרליגה הרוסית בכדורסל הייתה מתמודדת גם בטורניר היורופקאפ.
במרץ 2022 נושלו כלל קבוצות הכדורסל של רוסיה מהתמודדות במפעלים האירופיים כתגובה ל.
היסטוריה
ליגת העל הרוסית בכדורסל החליפה את ליגת העל הסובייטית בכדורסל בשנת 1992 בשם "הסופרליגה הרוסית בכדורסל".
ב-15 ביוני 2010 תשע משתתפות הליגה הרוסית החליטו על ביטול הליגה והקמת ליגה עצמאית משלהן, זאת בעקבות שערורייה שפרצה כאשר יו"ר התאחדות הכדורסל הרוסית, סרגיי צ'רנוב, הוקלט בשיחה עם שופטים שהודו שלא יוכלו לערוב ללוקומוטיב קובאן במשחק רבע גמר הפלייאוף מול דינמו מוסקבה ב-2010. בשל כך פרשו 10 קבוצות הכדורסל הבכירות ברוסיה מליגת העל והחליטו על הקמת ליגת כדורסל עצמאית נפרדת, שאינה כפופה לאיגוד הכדורסל הרוסי. הליגה החדשה יצאה לדרך בסתיו 2010 והיא נשאה את השם "ליגת הכדורסל המקצוענית של רוסיה" (ПБЛ, Профессиональная баскетбольная лига). עונת הבכורה יצאה לדרך באוקטובר 2010 והתקיימה עד 2014 כשהיא בוטלה והקבוצות הבכירות שולבו בליגת VTB, כאשר אלופת רוסיה היא הקבוצה הרוסית עם הביצועים הטובים ביותר בשלב פלייאוף הליגה. אלופת רוסיה נקבעת תוך התחשבות בתוצאות המשחקים בין הקבוצות הרוסיות בלבד. בעקבות כך, במהלך עונת 2014, הליגה המקצוענית בוטלה באופן רשמי.
בתשע העונות הראשונות של ליגת VTB, צסק״א מוסקבה זכתה בכל האליפויות. בעונת 2021/2022 נשברה הדומיננטיות שלה בליגה עם זכייתה של זניט באליפות, בכך שברה למעשה 19 שנים רצופות (מאז 2002) בהן צסק״א זכתה באליפויות המדינה.
יחסי איי שלמה–פיג'י
יחסי איי שלמה–פיג'י הם היחסים הבילטרליים בין איי שלמה לפיג'י אשר משגשגים ביותר.
היסטוריה
היחסים החלו במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר חיילים מפיג'י לחמו במסגרת הצבא הבריטי כנגד האימפריה היפנית באיי שלמה. היחסים נוסדו באופן רשמי ביולי 1978 עם עצמאות איי שלמה. כיום חיילים מפיג'י נוכחים במשימות סיוע לאיי שלמה. בהוניארה, בירת איי שלמה קיימת קהילת מהגרים ואנשי עסקים מפיג'י. גם בסובה בירת פיג'י יש קהילה גדולה מאיי שלמה של חקלאים ומהגרים אשר מהווה הקהילה הגדולה יותר של תושבי פיג'י מחוץ לארצם.
ב-11 ביולי 2022, במהלך פורום איי האוקיינוס השקט ה-51, חתמו שתי המדינות על הסכם להגדרת גבולותיהן הימיים ויחסיהן הדיפלומטיים.
נציגויות דיפלומטיות
השגרירות של פיג'י בפפואה גינאה החדשה פועלת גם באיי שלמה. לאיי שלמה יש נציבות בסובה.
סנדרין קורמן
סנדרין קורמן (בצרפתית: Sandrine Corman; נולדה ב-12 באפריל 1980) היא מנחת טלוויזיה ומגישת רדיו בלגית.
ביוגרפיה
קורמן נולדה בעיר ורוויה (Verviers). נבחרה למיס בלגיה 1997 וייצגה את מדינתה בתחרויות מיס עולם 1997 ומיס תבל 1998.
ב-1998 היא החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה בערוץ הטלוויזיה RTL, והנחתה בין היתר את התוכניות "Les balades de Sandrine" ו-"Télévie".
ב-2009 החלה להנחות את הגרסה הצרפתית של התוכנית "America's Got Talent" ו"וייפאאוט" ובאותה שנה שיחקה בתיאטרון במחזה מאת מארק קאמולטי ושרה בלהקה "הקרקס".
מ-2015 היא מגישה את תוכנית הריקודים "Got to Dance: Le Meilleur Danseur".
היא שימשה מספר פעמים כמנחה של תחרות מיס בלגיה ומלך היופי של בלגיה.
חיים אישיים
ב-2007 נישאה לדוגמן חביאר פיאמס וב-2007 נולד בנה. ב-2008 נפרדה מבעלה וב-2014 נישאה בשנית, ב-2015 ילדה את בנה השני.
קולטון ראיין
קולטון ראיין (באנגלית: Colton Ryan נולד ב-10 ביוני 1995) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה וזמר אמריקאי.
קריירה
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי בשנת 2016 כשחקן מחליף בכמה תפקידים במחזה אוון הנסן היקר, שבו שיחק עד שנת 2017, אז סיים את התואר הראשון שלו באמנויות באוניברסיטת בולדווין וואלאס. באותה שנה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה, חוק וסדר: מדור מיוחד ושנה לאחר מכן שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הומלנד.
בשנת 2019, הוא הופיע במחזה "Alice By Heart" בהפקת אוף-ברודוויי ועשה את הופעת הבכורה שלו בסרטים " The Social Ones והסרט "אדם". בשנת 2020, הוא כיכב במחזמר של בוב דילן "Girl from the North Country" בתור ג'ין ליין, תפקיד לו לוהק בהפקה של אוף ברודוויי בשנת 2018, אך ההפקה בוטלה בחודש מאי 2019 עקב מגפת ה-COVID-19.
בשנת 2020, הוא כיכב בתפקיד הראשי בדרמה הקומית "Little Voice" ובסרט "דוד פרנק" של אולפני אמזון. שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע אוון הנסן היקר.
בשנת 2021, הוא לוהק לתפקיד בסדרת הדרמה הקרובה של "הנערה מפליינוויל" המבוססת על סיפור מותו של קונרד רוי.
פרסים
בשנת 2019, הוא זכה בפרס עולם התיאטרון על הופעת בכורה יוצאת דופן עבור משחקו במחזמר "Girl from the North Country".
כדורגלן המאה של פיפ"א
כדורגלן המאה של פיפ"א היה פרס חד פעמי שיצרה פיפ"א, כדי להחליט על הכדורגלן הגדול ביותר במאה ה-20, עליו הוכרז בגאלה השנתית העולמית של פיפ"א, שנערכה ברומא ב-11 בדצמבר 2000. דייגו מראדונה ופלה היו זוכים משותפים בפרס. מראדונה זכה בפרס על סמך סקר באינטרנט, ואילו פלה זכה בפרס על סמך הצבעתם של אנשי פיפ"א, עיתונאים ומאמנים.
רקע
מאז 1991, החלה פיפ"א להעניק מדי שנה את פרס כדורגלן השנה בעולם. לקראת כניסת המילניום השלישי הוחלט בפיפ"א על עריכת הצבעה פומבית לקביעת כדורגלן המאה מטעמה. על פי התכנון המקורי התוצאות היו אמורות להיקבע על פי קולות המצביעים באתר הרשמי שלהם, במגזין הרשמי וחבר שופטים. מראדונה זכה במשאל האינטרנטי בפער גדל של 53.6% מהקולות מול 18.53% לפלה. למרות העובדה שאאוזביו, ששיחק כדורגל באופן מקצועי בעידן פלה, התמקם במקום השלישי בסקר, התלוננו רבים כי אופי האינטרנטי של הסקר גרם להטייה, משום שאוהדים צעירים יותר ראו את מראדונה משחק, אך לא את פלה. כתוצאה מהביקורת, החליטה פיפ"א להוסיף משאל שני, ומינתה ועדת "משפחת כדורגל" המורכבת מעיתונאיי כדורגל, פקידים ומאמנים, שהצביעו ובחרו את פלה לשחקן הטוב ביותר במאה עם 72.75% מהקולות. לפיכך הוחלט כי מראדונה ופלה הם זוכים משותפים בפרס.
הצבעת מגזין פיפ"א וחבר המושבעים הגדול
חלק זה של הפרס הוחלט באמצעות הצבעת קוראי מגזין פיפ"א ועל ידי חבר המושבעים הגדול של פיפ"א.
Class (סדרת טלוויזיה)
Class (בתרגום חופשי: כיתה) היא ספין אוף לתוכנית הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו". הסדרה שודרה בערוץ הדיגיטלי BBC3 ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ המרכזי, BBC1. הסדרה פנתה לבני הנוער והתמקדה בקבוצת תלמידים בבית ספר תיכון שנלחמים בחייזרים שונים.
התוכנית שודרה למשך עונה אחת. בשנת 2018, "ביג פיניש" הפיקו תסכיתי אודיו שהמשיכו את עלילות הסדרה בכיכובם של השחקנים המקוריים. בשנת 2020 יצאה עונה שנייה לתסכיתים, אך קתרין קלי הוחלפה בדרוולה קירוואן ו-ויויאן אופארה הוחלפה בג'ואנה מק'גיבון.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה ממוקמת בבית הספר "קואל היל", מוסד חינוכי שהופיע לסירוגין ב"דוקטור הו" החל מהפרק הראשון בשנת 1963. הדמויות הראשיות הם ארבעה תלמידים ומורה בבית הספר.
לארבעת התלמידים יש רצונות וסודות משלהם. הם כולם מתמודדים עם חיי היום-יום כנערים מתבגרים, בעיות עם חברים, מורים, הורים, בית ספר, סקס ועוד. כשמתברר שהדוקטור, בעקבות הביקורים התדירים שלו במקום, "שחק" את גבולות החלל והזמן, הם נאלצים להתחיל להתמודד גם עם מפלצות ואיומים שונים שמגיעים לפתח ביתם.
אורי כהן (סופר)
אורי כהן (נולד ב-1 במאי 1948) הוא סופר. נפצע קשה ואיבד את מאור עיניו בקרבות מלחמת ההתשה. שימש במשך כ-33 שנים מנהל הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה.
ביוגרפיה
נולד בנס ציונה להורים שעלו מתימן. יש לו שישה אחים ואחיות. הוא בוגר המחזור הראשון של הגימנסיה בעיר.
שירת בצה"ל בשנים 1966–1969 בנח"ל מוצנח. לאחר מלחמת ששת הימים נשלח לקורס קצינים. שימש מפקד מחלקה בגדוד, כשעיקר פעילותו בבקעת הירדן בתקופת המרדפים ובתעלת סואץ.
בתום השירות הצבאי התגייס לשב"כ ושימש מאבטח באל על. ביולי 1970, בעת שירות מילואים כמפקד במוצב החולש על גשר פירדאן שעל גדת תעלת סואץ, נפגע בהפגזה ואיבד את ראייתו.
אורי כהן בוגר החוגים למדעי המדינה, לתרבות יפן וללימודים כלליים באוניברסיטת תל אביב.
עם תום לימודיו בשנת 1975 השלים קורס למִנהל רפואי באוניברסיטת בר-אילן ושימש במשך שנתיים רכז מקצועות פרא רפואיים במשרד הבריאות בירושלים.
כהן היה חלק מנבחרת כדורשער הישראלית לגברים שייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים בשנים 1980 ו-1988.
בנוסף להרחבת הבניין הראשי בנתניה, הוא יזם והקים את הספרייה בתל אביב, שכוללת מחלקת השאלה, חדרי עיון ואולפני הקלטה משוכללים. בעקבות מאבקיו, שקיבלו הד נרחב בציבור ובתקשורת, ובתמיכתם של 82 חברי כנסת, היה תקציב הספרייה, שהתבסס עד אז על תרומות מזדמנות, לחלק מתקציב המדינה.
בשנת 2019 הוענק לו "אות המופת השיקומי" ממשרד הביטחון.
אורי כהן נשוי לנגה שלם ולהם שלושה ילדים. מתגוררים בתל אביב.
עלילות הפרנקים
עלילות הפרנקים (בקיצור מלטינית: Gesta Francorum; השם המלא: De Gesta Francorum et aliorum Hierosolimitanorum, "עלילות הפרנקים וירושלמים אחרים") היא כרוניקה בלטינית המתארת את מסע הצלב הראשון, החל מועידת קלרמון (1095) ועד קרב אשקלון (1099). היא נכתבה בסביבות 1100–1101 בידי מחבר אלמוני. זו כנראה הכרוניקה המוקדמת ביותר של מסע הצלב הראשון.
המחבר
שמו של המחבר אינו ידוע. הוא נכח כנראה בוועידת קלרמון. הוא היה חבר בקבוצה הצלבנית, איטלקית או נורמנית, שגויסה על ידי בוהמון הראשון למסע הצלב בשנת 1096 מתוך דוכסות פוליה (Apulia). תיאורו את המסע לירושלים, בתחילה תחת הנהגתו של בוהמון ולאחר מכן תחת רמון הרביעי, רוזן טולוז, נכתב במהלך המסע. הוא נעזר בסופר שהוסיף עריכות שונות משלו, וכך הכרוניקה מספקת נקודות השקפה רבות-ערך של אביר שלא היה מנהיג או כהן דת מדרג גבוה. המחבר נכח בקרב דורילאום ובאגם אנטיוכיה  והיה אחד האנשים שנבחרו להיכנס לאנטיוכיה בלילה. כמו כן, השתתף בכיבוש ירושלים.
הוא ידע מעט מילים ביוונית והציג בחיבורו דעות קדומות על האימפריה היוונית שהייתה תחת שליטת אלכסנדר. הוא היה כנראה בן משפחה דרומית שהמשיך בעקבות טנקרד מאוטוויל (סבו של בוהמון) לצפון איטליה, בזמן שבו נבחרו שכירי חרב נועזים.
הכרוניקה
בשנת 1101 אקהארד מאאורה עלה לרגל לירושלים וראה שם את הספר, ה"ספר קטן". תחילה, במאה ה-17 הניחו חוקרים כי מדובר ב-"Histiria de hierosolymiatano Itinere" של הכרוניקאי פטרוס טודבודוס מסיברי (Civray), אולם סברה זו נדחתה באמצע המאה ה-19, כשחוקרים צרפתים וגרמנים הגיעו למסקנה כי "עלילות הפרנקים" היה המקור ממנו שאבו שאר הכרוניקנים, כמו פולקו משארטר, ריימון מאגילר, ויליאם ממלסברי, קאנון של לה פוי, פטרוס טודבודוס ואלמוני שכתב את "Historia Belli Sacri".
הכרוניקה כתובה בשפה פשוטה. היא מתארת פעילויות יום יומיות של הצלבנים, את התקדמותם, מצבי רוחם, דעותיהם הקדומות על יוון. עבור המחברים בני תקופתו, המחבר האנונימי של כרוניקה היה "כפרי".. כרוניקה זו עומדת ככל הנראה בבסיסן של הכרוניקות שנכתבו לאחר המסע בידי אנשי כנסייה. גיבר מנוז'ן כתב בשנת 1108 את "מעשי האל בידי הפרנקים"  כשהוא מתבסס על מקור זה ומספר כי מקור זה "הותיר לעיתים רבות את הקורא המום מהריקות חסרת הטעם שלו". לערך בשנת 1106, הכרוניקאי רוברט הנזיר של ריימס הוזמן אחר כך לשכתב את כל החיבור תחת השם "ההיסטוריה הירושלמית" "Historia Hierosolymitana", לשם שיפורים ספרותיים והיסטוריים.
What Do I Know?
(בעברית: מה אני יודע?) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, שנכלל באלבום האולפן השלישי שלו, ÷ (2017). לאחר יציאת האלבום, דורג השיר במקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי.
שירן ביצע את השיר בלייב עם הקאסט של "People Just Do Nothing" ב-Comic Relief 2017.
רקע
השיר הוא הרצועה העשירית באלבום האולפן השלישי של שירן, ÷, שיצא במרץ 2017, שלוש שנים לאחר אלבומו השני, X. בראיון למגזין "פיפל", אמר שירן כי השיר "נכתב במקום" בפגישה עם אחד מבכירי חברת התקליטים שלו. הוא הוסיף:
בראיון ל-"Zane Lowe", אמר שירן כי השיר הוא "תגובה מטורפת" לדברים שקרו ב-2016:
בנוסף, הודיע שירן כי בכוונתו לסיים את ההופעות בצפון אמריקה כחלק מסיבוב ההופעות שלו, Tour ÷, עם השיר, ואמר "חשוב לי לסגור הופעות עם זה כי אני רוצה לסיים את ההופעה עם תחושה של 'אהבה יכולה לשנות את העולם' ".
אין לך דאגות
הצלחה מסחרית
בשבוע צאתו, השיר נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד העברי השבועי של מדיה פורסט, עם כ-178 השמעות בתחנות הרדיו בשבוע זה. שבוע לאחר מכן, המשיך השיר לשהות במקום הראשון וצבר כ-207 השמעות סך הכל. זה שיר הסולו ה-12 של רייכל שהגיע למקום הראשון במצעד.
פטריק בטיסטון
פטריק בטיסטון (בצרפתית: Patrick Battiston; נולד ב-12 במרץ 1957) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת המילואים ומנהל מרכז האימונים של בורדו.
בטיסטון, מטובי הבלמים בצרפת בשנות ה-80, החל את הקריירה במץ וזכה באליפות צרפת במדי שלושה מועדונים שונים. עם 56 הופעות ושלושה שערים, היה שותף בטיסטון לזכייתה של נבחרת צרפת ביורו 1984. הוא ייצג את הנבחרת בשלושה טורנירי מונדיאל, ובחצי גמר מונדיאל 1982 נפצע קשה כתוצאה מתיקול של שוער, הראלד שומאכר.
מאז פרישתו מכהן בטיסטון בתפקידים שונים בקבוצת בורדו. הוא כיהן בעברו בתפקידי המנהל הספורטיבי ומנהל השיווק של הקבוצה, וכיום הוא מאמן את קבוצת המילואים של המועדון בצוותא עם מריוס טרזור, ומנהל את מרכז האימונים של המועדון.