cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הישגים מיוחדים בכדורסל
טריפל-דאבל
אוסקר רוברטסון השיג 30.8 נקודות, 11.4 אסיסטים ו-12.5 ריבאונדים בממוצע לעונת 1961/1962 ובכך היה לשחקן הראשון שמשיג טריפל-דאבל בממוצע לעונה. באותה עונה רשם 41 טריפל-דאבלים, שיא NBA עד שנשבר על ידי ראסל וסטברוק. 55 עונות לאחר מכן, בעונת, ראסל וסטברוק היה לשחקן השני שמגיע להישג, לאחר שהשיג 31.6 נקודות, 10.7 ריבאונדים ו-10.4 אסיסטים בממוצע למשחק. באותה עונה שבר את שיאו של רוברטסון לטריפל-דאבלים בעונה, לאחר שהגיע ל-42 טריפל-דאבלים. את עונת 2017/2018 וסטברוק סיים שוב עם ממוצע טריפל דאבל לאחר שהשיג 25.4 נקודות, 10.1 ריבאונדים ו-10.3 אסיסטים בממוצע למשחק, ובכך הפך לשחקן הראשון שמגיע להישג זה של שתי עונות (רצופות) עם ממוצע טריפל דאבל. כמו כן, הפך לשחקן הראשון אי פעם שמגיע לטריפל דאבל מול כל 29 הקבוצות בליגה. גם את עונת 2018/2019 וסטברוק סיים עם ממוצע טריפל דאבל, עונה שלישית ברציפות, הוא השיג בעונה זו 23.1 נקודות, 11.1 ריבאונדים ו-10.7 אסיסטים.
ב-15 בפברואר 2018 רשם ניקולה יוקיץ' את הטריפל דאבל המהיר בהיסטוריה, אחרי 14 דקות ו-33 שניות.
בינואר 2022 ג'וש גידי הפך לשחקן הצעיר אי פעם שרושם טריפל דאבל.
במהלך עונת, בניצחון גולדן סטייט ווריורס על ממפיס גריזליס, רשם דריימונד גרין טריפל-דאבל ראשון מסוגו ב-NBA. הוא הגיע להישג זה מבלי להגיע לספרות כפולות בנקודות שקלע, עם 12 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות (כאשר בטור הנקודות רשם 4 נקודות בלבד).
ב-27 בדצמבר 2022 במשחק של דאלאס מאבריקס נגד ניו יורק ניקס, לוקה דונצ'יץ' רשם הישג נדיר של 60 נקודות, 21 ריבאונדים ועשרה אסיסטים. הראשון בהיסטוריה שמגיע לטריפל דאבל 60 נקודות ו-20 ריבאונדים.
בכדורסל הישראלי
גם בליגות מחוץ לארצות הברית ניתן למצוא הישגים מסוג זה. בכדורסל בישראל, מאיר טפירו היה הראשון שעשה זאת, כאשר בשנת 1999 קלע 16 נקודות, מסר 12 אסיסטים וקלט 10 ריבאונדים. עד היום במהלך הקריירה הגיע טפירו לטריפל-דאבל שבע פעמים. שחקנים נוספים שעשו זאת בישראל הם ניקולה וויצ'יץ', עומאר סניד, גרגורי ורגאס ודורון פרקינס. שון ג'יימס ממכבי תל אביב השיג טריפל דאבל של 12 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 חסימות ברבע גמר גביע המדינה של עונת 2011-2012. ליאור אליהו השיג טריפל דאבל במדי נבחרת ישראל של 18 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בניצחון על סלובקיה ב-8 בספטמבר 2012. גל מקל השיג טריפל דאבל במדי נבחרת ישראל של 14 נקודות, 11 אסיסטים ו-11 ריבאונדים, בניצחון על מונטנגרו ב-20 באוגוסט 2014 במוקדמות אליפות אירופה. ב-11 בדצמבר 2022 הייתה עדן ציפל לישראלית הראשונה שמשיגה טריפל-דאבל בכדורסל הנשים בישראל, עם 16 נקודות, 11 אסיסטים ו-11 ריבאונדים במשחק קבוצתה הפועל ראשון לציון מול הפועל פתח תקווה.
קואדרופל-דאבל
קואדרופל-דאבל הוא כינוי המשמש את ההישגים הכוללים תוצאות דו-ספרתיות בארבע קטגוריות חיוביות. הישג כזה הוא רחוק מהישג ידם של מרבית השחקנים. השחקנים המגיעים להישג זה משחקים לרוב ברובן הכולל של דקות המשחק, והם משחקים משחק התקפי והגנתי כאחד. רק ארבעה שחקני NBA הגיעו להישג זה: דייוויד רובינסון, האקים אולאג'ואן, נייט ת'ורמונד ואלווין רוברטסון. למעשה להאקים כבר היה צריך להיות קואדרופל-דאבל ב-3 במרץ 1990 נגד הווריורס כשהשיג במשחק 29 נקודות, 18 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-11 חסימות. אך הישג זה לא הוכר רשמית על ידי הנהלת הליגה, מפני שבטופס המשחק נרשמו רק 9 אסיסטים, והליגה לא נענתה לבקשות לשנות את הטופס.
שני מקרים שבהם נקבע הישג כזה לא יכולים להיות מוכרים רשמית, כיוון שהם היו לפני עונת 73/4, שלפניה לא נרשמו בטופס המשחק הרשמי החטיפות והחסימות: היו שבעה מקרים שבהם כמעט הושג הישג כזה, והקרוב ביותר לכך היה לארי בירד: לאחר שלושה רבעים במשחק חוץ של הסלטיקס ביוטה נגד הג'אז ב-18 בפברואר 1985 נרשמו לו 30 נקודות, 12 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-9 חטיפות. הוא לא שיחק כלל ברבע הרביעי מפני שבוסטון הובילה 64-90 (המשחק הסתיים בתוצאה 94-110).
באירופה עשה זאת ריקי רוביו במהלך אליפות אירופה לקאדטים ב-2006. כמו כן, יוגב אוחיון עשה זאת בליגת הכדורסל הישראלית לתיכונים.
בישראל הדבר נעשה רק פעם אחת במסגרת משחק בוגרים, בדצמבר 2008 במסגרת חצי גמר גביע המדינה לנשים כאשר שחקנית אליצור חולון, אדווינה בראון קלעה 29 נקודות, לקחה 10 ריבאונדים, מסרה 10 אסיסטים וחטפה 10 כדורים.
קווינטופל-דאבל
השגת מספרים בספרות כפולות בכל חמשת הנתונים הסטטיסטיים החיוביים. הישג זה לא הושג עדיין אף לא פעם אחת בכדורסל בוגרים ובוגרות. אך הוא הושג שלוש פעמים עד כה על יד שחקניות כדורסל בתי הספר התיכוניים בארצות הברית, כשבכדורסל התיכונים משך המשחק הוא 32 דקות (8 בכל רבע) לעומת 40 בכדורסל בוגרים באירופה, בכדורסל ליגת המכללות בארצות הברית, ובליגת ה-WNBA, ו-48 דקות בליגת ה-NBA:
דאבל-טריפל-דאבל
זהו הישג נדיר במיוחד, ועד היום השיגו אותו ב-NBA רק שני שחקנים וילט צ'מברלין וראסל ווסטברוק. הישג זה כולל השגה של לפחות 20 בשלוש קטגוריות שונות. צ'מברלין עשה זאת ראשון ב-1968 מול דטרויט פיסטונס, בהישג שכלל 22 נקודות, 25 ריבאונדים ו-21 אסיסטים. ווסטברוק שיחזר הישג זה ב-2019 מול לוס אנג'לס לייקרס, הישג שכלל 20 נקודות 20 ריבאונדים ו-21 אסיסטים.
חמש-על-חמש
הישג זה לא הושג אף פעם במהלך הפלייאוף.
קפיטל טאוורס
קפיטל טאוורס (באנגלית: Capital Towers) הוא מתחם גורדי שחקים הנמצא בסמוך למוסקבה סיטי, מרכז העסקים הבין־לאומי של מוסקבה.
המתחם מורכב משלושה מגדלים שכל אחד מהם בן 70 קומות וגובה של 295 מטר:
נוגה (מושב)
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי עולים מעיראק ומאיראן, ברובם ממעברת אגרובנק. המושב הוקם על גבי חלק מאדמות העיירה אל-פאלוג'ה, שתושביה עזבו אותה במלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור לבתיהם. השם שניתן ליישוב הוא סמלי ופירושו - האור והנוגה בתחיית ההתיישבות היהודית-ציונית בחבל לכיש. נוגה הוא מושב העובדים הראשון בישראל שהתפרק.
החיים בשנים הראשונות לא היו קלים והתנאים במושב היו ירודים. מרבית התושבים עסקו בחקלאות והילדים הלכו ברגל לבתי הספר במושבים הסמוכים.
פדרו השלישי, מלך אראגון
פדרו השלישי, מלך אראגון (באראגונית: Pero III d'Aragón; בקטלאנית: Pere el Gran; 1240 – 11 בנובמבר 1285), היה מלך אראגון ורוזן ברצלונה מ-1276 ועד מותו, ומ-1282 מלך גם בסיציליה כפטרו הראשון, מלך סיציליה.
ביוגרפיה
פדרו נולד בערך בשנת 1240, והיה בנם הבכור של חיימה הראשון, מלך אראגון ויולאנטה מהונגריה, בתו של אנדראש השני, מלך הונגריה. ב-13 ביוני 1262 התחתן פדרו במונפלייה עם קונסטנצה מסיציליה, בתו של מנפרד פון הוהנשטאופן ונכדתו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1276 מת אביו ופדרו עלה לשלטון במקומו בממלכת אראגון. מיד לאחר עלייתו לשלטון, הוא נאלץ להדוף התקוממות מצד האוכלוסייה המורית של ולנסיה ומסע של רוזני פואה. בשנת 1278 הוא הכריח את אחיו חיימה השני, מלך מיורקה להישבע לו שבועת אמונים. ב-1281 הוא הוביל מסע לתוניס, ונחת שם ב-1282 בראש צי עם 15,000 לוחמים.
כיורש לבית הוהנשטאופן בסיציליה, הוא תמך בהתקוממות הסיציליאנים בסיציליה של 1282. פדרו השלישי נחת ליד טרפאני ב-30 באוגוסט, לאחר שקיבל הודעה מפלרמו בבקשה לעזרה במאבק נגד המלך הלא אהוב שארל מאנז'ו במערכה ליד תוניס. הוא קיבל את הכתר שהציעו לו אצילים סיציליאנים והוכרז כפטרו הראשון, מלך סיציליה בפלרמו ב-4 בספטמבר.
כדי לעמוד בעלויות המלחמה, הוא נאלץ עד מהרה להגדיל את זכויות האצילים האראגוניים, אך הצליח להתייצב מול צרפת ונאפולי בסיוע קסטיליאני ויווני. מאחר שהאפיפיור היה בצד של שושלת אנז'ו הצרפתית ופדרו השלישי. השתייך למפלגה האנטי-אפיפיורית הגיבלינית של השטאופנים, הוא הוחרם ב-18 בנובמבר 1282 על ידי האפיפיור מרטינוס הרביעי, חרם שנותר כמאה שנה עבור סיציליה ושליטיה. בשנה שלאחר מכן הדיח האפיפיור את פדרו והכתיר במקומו את שארל, רוזן ולואה, בנו של פיליפ השלישי, מלך צרפת. גם בממלכת אראגון. בתמיכת האפיפיור, פיליפ הוביל מסע צלב נגד פדרו בשנים 1284–1285, שהסתיים ללא הצלחה.
כדי ליישב סכסוכים בין יהודים מקהילות ספרדיות שונות, פנה פדרו לרשב"א, אז רבה של ברצלונה.
משפחתו
מנישואיו עם קונסטנצה פון הוהנשטאופן נולדו לו הילדים הבאים:
בנוסף, היו לו 3 ילדים לא חוקיים ממריה ניקולאו:
אלכסנדר טשאייב
במועדונים
מגיל שלוש עד שמונה עסק בהתעמלות מכשירים. לאחר מכן עבר למחלקת הכדורגל שם מועדון טרודוביה רזרבי וכעבור כמה חודשים הגיע לבית הספר לכדורגל של לוקומוטיב מוסקבה. לאחר שטשאייב לא הצליח לפרוץ להרכב הקבוצה הבוגרת, הוא עבר לבית הספר של מועדון "מוסקבה". לאחר שנה, "מוסקבה" פורקה וטשאייב הגיע לאקדמיה של דינמו.
במהלך מחנה החורף ב-2014 בפעם הראשונה צורף לאימוני הקבוצה הבוגרת. לפני תחילתה של עונת 2014/15 במחנה אימונים באוסטריה נטל חלק במספר משחקי ידידות. בתחילת העונה צורף כחבר סגל ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-11 בדצמבר 2014, במחזור הששי של שלב הבתים של הליגה האירופית כשעלה כמחליף בתוספת הזמן במקום באלאז' ג'וג'אק.
ביולי 2018 חתם בספרטק מוסקבה. בספטמבר 2019 הושאל לרובין קאזאן עד לסיום העונה ולאחר מכן שיחק במדי קבוצת המילואים של ספרטק. ביוני 2021 חתם ברוטור וולגוגרד מליגת המשנה הרוסית בכדורגל.
בנבחרת
ב-2014 הוא שיחק שלושה משחקים עבור נבחרת הנוער של רוסיה עד גיל 19.
הישגים
קבוצתיים
סילביה פיין
ראשית חייה
סילביה פיין נולדה ב-1913 בברוקלין, ניו יורק, הצעירה מבין שלושה ילדים של רופא שיניים יהודי, היא גדלה במזרח ניו יורק. היא למדה בבית הספר התיכון תומאס ג'פרסון ולמדה מוזיקה בברוקלין קולג', שם כתבה את המוזיקה ל"המנון" של בית הספר. בעקבות ויכוח עם המנהל המוזיקלי של הקולג', הוא החליט לא להשתמש במילים שלה אלא במילים של בוגר אחר בשם רוברט פרנד אשר התפרסם כמשורר בהמשך.
קריירה
החל מאמצע שנות ה-30 היא עבדה כפסנתרנית בתיאטרון קטן בניו יורק יחד עם מקס ליבמן (אנ') וחברה נוספת בשם נט ליכמן. ב-1939 פגשה את מי שיהיה בעלה במשך 47 שנה דני קיי, וכל הארבעה החלו לעבוד יחד על מופע בברודוויי בשם Straw hat review. המופע הוצג כעשרה שבועות בלבד ולאחריו קיי עבר לפלורידה, ומאוחר יותר פיין הצטרפה אליו.
לאחר נישואיה לקיי היא הפכה לסוכנת האישית שלו ולקחה חלק משמעותי בניהול הקריירה של בעלה. היא כתבה עבורו רבים משיריו, הן בסרטים והן בהקלטות.
היא כתבה את המילים והלחן לסרטיו של דני קיי והייתה מפיקה שותפה של חלק מהסרטים. בין השאר כתבה מילים ולחן לסרטים: אל הנשק מ-1944, עושה הנפלאות מ-1945, הנער מברוקלין מ־1946, חייו הסודיים של וולטר מיטי (1947), המפקח הכללי מ-1949, בריביירה מ-1951, הקש בעץ מ־1954, ליצן החצר מ-1956, חצוצרת הקסם מ-1959 ועל המשמר מ־1961.
ב-1955 היא הפיקה וערכה את סרט קצר של בעלה בשם המשימה ילדים (Assignment Children), סרט של יוניצף אשר תיאר את מצב הילדים במדינות עולם שלישי בזמן סיור הופעות של קיי.
בשנות ה-60 היא החלה לעבוד כמפיקת טלוויזיה עבור תוכניות הטלוויזיה של בעלה.
הלחנים שלה התאפיינו בקצב גבוה ומילים מתוחכמות שהפכו לסמל המסחרי שלו, היא הייתה מפורסמת בטקסטים המורכבים והשנונים שלה. שיריה הידועים ביותר הם "אנטולי מפריז", "מספר הלובי" ו"שיחה לשלושה ראשים", האחרון הושר על ידי שלוש תמונות במראה בסרט "המפקח הכללי". וכן השיר All About You מהסרט "הקש בעץ". בנוסף היא כתבה והלחינה שיר בשם "צ'ייקובסקי", שמטרתו לגרום לקיי לשיר שמות של 54 מלחינים רוסים ב-38 שניות. השיר הפך ללהיט.
במשך רוב הקריירה שלה, פיין כתבה שירים ומוזיקה אך ורק עבור בעלה. פעם היא העריכה שהיא כתבה יותר מ-100 שירים עבורו במהלך 40 שנות שיתוף הפעולה שלהם. היא גם הייתה מעורבת בהפקת כמעט כל סרטיו.
בשנות ה-70, היא פתחה בקריירה נפרדת כמפיקת טלוויזיה ומורה. היא החלה ללמד קומדיה מוזיקלית באוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1971 ובאוניברסיטת ייל ב-1975.
בשנת 1975 הפיקה בפועל ספיישל טלוויזיוני על דני קיי. Danny Kaye: Look in at the Metropolitan opera ששודר ב-CBS.
ב-1979 היא הפיקה וקריינה את הקורס שהעבירה באוניברסיטאות עבור הטלוויזיה, כתוכנית בשם "קומדיה מוזיקלית הלילה". התוכנית שודרה כסדרה בת 3 חלקים באורך של 90 דקות ברשת PBS. על תוכנית זו זכתה בפרס פיבודי ב-1980.
בשלוש השנים האחרונות לחייה, לאחר מותו של קיי, היא כתבה ספר על חייה עם קיי, בשם "פיין ודני" עבור הוצאת ספרי קנופף, אך הספר מעולם לא יצא לאור.
ב-1990 תרמה מיליון דולר לקולג' האנטר על מנת שישפץ את התיאטרון שלו, שקרוי כיום על שמה ועל שמו של דני קיי.
הקריירות של פיין וקיי מתועדות באוסף דני קיי וסילביה פיין בספריית הקונגרס. החומרים השמורים באוסף כוללים כתבי יד, תסריטים, תסריטים, תצלומים, הקלטות קול וקטעי וידאו.
חיים אישיים
פיין התחתנה עם דני קיי ב-1940, למרות שהזוג מעולם לא נפגש קודם לכן, הם גילו כי קיי עבד פעם אצל אביה של פיין, רופא השיניים וזה פיטר אותו כי שיחק עם הציוד שלו בזמן ארוחת הצהריים. בנוסף השניים גדלו לא רחוק אחד מהשניה במהלך ילדותם.
הם סיפרו כי הוא הציע לה נישואין בטלפון בזמן שעבד בפלורידה, כאשר פיין הייתה בניו יורק. היא עשתה את הנסיעה לפורט לודרדייל שם הם נישאו ב-3 בינואר 1940.
בתם היחידה דינה קיי, עיתונאית ומנחת טלוויזיה, נולדה ב-17 בדצמבר 1946. הזוג נפרד לשבעה חודשים ב-1947 אך חזר זה לזו ונשאר יחד עד מותו של קיי בשנת 1987.
סילביה פיין קיי מתה מאמפיזמה בגיל 78 בדירתה במנהטן ב-1991. היא קבורה עם בעלה בבית הקברות קנסיקו בוואלהלה, ניו יורק.
פרסים והוקרה
פיין קיבלה פרס פיבודי ב-1980, ובמהלך הקריירה שלה הייתה מועמדת גם לשני פרסי אוסקר ושני פרסי אמי. היא זכתה בפרס אמי ב־1976 על תוכנית ספיישל לילדים. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר על עבודתה על הסרטים "חמשת האגורות" (1959) ו"הירח כחול" (1953), קומדיה מוזיקלית בטלוויזיה.
ג'ינג'י
ג'ינג'י או אדמוני הוא כינוי לאדם, המתאפיין בשיער ראש בצבע כתום-אדמדם, וכן לגוון השיער הזהוב. לעיתים קרובות ג'ינג'ים הם בעלי עור בהיר ועדין, ולעיתים עורם זרוע נמשים. צבעי השיער המתוארים כג'ינג'י נעים מאדום עמוק דרך כתום וגוון נחושתי עד לזהוב מעורב עם בלונד וכלה בצבע ערמוני (חום-אדמדם, Auburn). תופעת הג'ינג'יוּת נובעת מריכוזים גבוהים של הפיגמנט האדמדם Pheomelanin וריכוזים נמוכים של הפיגמנט הכהה Eumelanin. עורם של הג'ינג'ים בדרך כלל רגיש יותר לקרינה על-סגולה.
הכינוי מתייחס לעיתים גם לבעלי חיים שפרוותם כתומה או שרעמתם אדמדמה, אותם ניתן למצוא ביונקים, כגון אריות, טיגריסים, סוסים, שועלים, ועוד.
בקרב בני האדם, שיער אדמוני הוא נדיר, ומאפיין פחות מ-1% מהאוכלוסייה. תינוקות ג'ינג'ים נולדים בעיקר באוכלוסיות מערב וצפון אירופאיות וצאצאיהם. אך יש גם ג'ינג'ים בריכוזים נמוכים באוכלוסיות בחלקים אחרים של אירופה, אסיה (לרבות המזרח התיכון - בעיקר בקרב אוכלוסיות לא-ערביות, כמו יהודים, פשטונים, יוונים ואשורים) וצפון אפריקה. שיער ג'ינג'י מופיע אצל אנשים המכילים שני עותקים של גן שעבר מוטציה בכרומוזום 16, שגורם לשינוי בייצור החלבון MC1R. שינוי זה קשור גם לצבע עור בהיר ועדין, לעיתים גם לנמשים ורגישות לקרינת UV, שכן החלבון המוטנטי MC1R נמצא בעור ובעיניים במקום המלנין הכהה יותר.
אטימולוגיה
מקור המילה "ג'ינג'י" בביטוי מקביל באנגלית בריטית - ginger-haired (נהגה באנגלית בריטית "ג'ינג'י" כיוון שה-"ר" בסוף המילה שקטה). מקורו של ביטוי זה הוא בצמח הזנגביל (באנגלית Ginger - ג'ינג'ר), שנמכר כממתק מסוכר שצבעו כתום. המילה ג'ינג'ר הגיעה לאנגלית דרך לטינית ויוונית ומקורה כנראה בהודו (בשפת פרקריט נקרא התבלין סינגברה, ובמלאיאלם - אינצ'יבר; מקור אפשרי הוא בסנסקריט כאיחוד של שתי מילים שפירושן "בצורת קרן", בשל הדמיון בין שורשיו לקרני איילים).
בשפה האנגלית הביטוי המקובל בלשון דיבור כדי לתאר את הג'ינג'ים הוא "Redhead" (מילולית: אדום-ראש). שיער ג'ינג'י מתואר לרוב כ"red hair" (אדום-שיער), וכל זאת אף על פי שהשיער הג'ינג'י הוא לא בדיוק אדום. באנגלית בריטית קיימת הבחנה בין שיער "אדום" לבין שיער בצבע "ג'ינג'ר", שהוא גוון ביניים בין אדום ובלונדיני.
בבריטניה, שבה מספר רב של ג'ינג'ים, המילה "ginger" משמשת לתיאור אנשים בעלי שיער ג'ינג'י, לעיתים ככינוי גנאי. מהמילה ג'ינג'ר נגזרו מספר מונחים: המונח "ג'ינג'רפוביה" שפירושו פחד מג'ינג'ים והמונח "ג'ינג'ריזם" שפירושו גזענות, הפליה ודעות קדומות כנגד ג'ינג'ים. אף על פי שמונחים אלה נמצאים בשימוש התקשורת הבריטית, הג'ינג'ריזם לא מוכר רשמית כסוג של גזענות.
מילה אחרת לתיאור צבע שיער בעל גוון אדמדם היא "Auburn", שניתן לתרגמה לעברית כ"ערמוני". זהו גוון של חום הנראה כך: שיער בצבע זה לא מתואר בהכרח כג'ינג'י, והוא נמצא לכל היותר ב"קצה הסקאלה" של צבע השיער כי הוא בעיקר חום. הצבע מכונה גם Titian, על שם הצייר טיציאן שהרבה לצייר נשים אדמוניות.
בעבר
מספר דיווחים של סופרים ביוון העתיקה תיארו אנשים בעלי שיער ג'ינג'י. פרגמנט של המשורר היווני קסנופנס מתאר את התראקים ככחולי עיניים ואדומי שיער. ההיסטוריון היווני הרודוטוס תיאר את הבודינים (עם עתיק בסקיתיה, כנראה האודמורטים או הפינים הממוקמים על נהר הוולגה באזור שכיום שייך לרוסיה), כבעלי שיער בגוון האש. ההיסטוריון היווני דיו קסיוס תיאר את בודיקיאה, המלכה הקלטית המפורסמת של איקני כ"גבוהה ומפחידה בהופעה... מסה גדולה של שיער אדום... על כתפיה". טקיטוס הרומי העיר על "שיער אדום וגפיים גדולות של התושבים של קלדוניה", סקוטלנד, אותם הוא קישר עם שבטים גאליים ג'ינג'יים ממוצא גרמני או בלגי (Belgic).
הקיסר הרומי נירון, לפני שאומץ על ידי קלאודיוס, נשא את הקוגנומן "אהנוברבוס" (Ahenobarbus) שפירושו "אדום (או זהוב) הזקן". לפי המסורת אחד מאבותיו קיבל שם זה לאחר שהתאומים קסטור ופולוקס התגלו לו והטילו עליו לבשר את דבר הניצחון הרומי בקרב רגילוס לסנאט וכאות לאלוהותם ליטפו את זקנו ובכך שינו את צבעו משחור לאדום.
בעבר, שיער ג'ינג'י היה נחשב למאפיין של יהודים איטלקים, ואילו בספרד השיער הג'ינג'י שימש את האינקוויזיציה כדי לאתר יהודים מתנצרים (אנוסים) מבין תושבי הממלכה. בחסידות ברסלב ישנה מסורת שמייסד החסידות רבי נחמן מברסלב היה ג'ינג'י. על דוד המלך נכתב בתנ"ך שהיה , מה שאפשר לפרש כג'ינג'י.
בעולם
כיום, שיער ג'ינג'י נפוץ במיוחד בצפון אירופה ובצפון אמריקה. בפרט הוא נפוץ באיים הבריטיים: בסקוטלנד, באירלנד, בוויילס ובאנגליה, במיוחד בקורנוול. שיער ג'ינג'י או בלונדיני-ג'ינג'י נפוץ גם בקרב האוכלוסיות האירופאיות של סקנדינביה, הארצות הנורדיות והארצות הבלטיות, וכן בחלקים של הולנד, צרפת, צפון ספרד, גרמניה ורוסיה. בנוסף, באוכלוסיות הברבר (Berber) והקבילי (Kabylie) של צפון אלג'יריה ומרוקו ניתן למצוא לעיתים ג'ינג'ים. בעלי שיער ג'ינג'י ניתן למצוא באחוזים נמוכים גם בישראל, בקרב יהודים ופחות בקרב ערבים.
סקוטלנד היא המדינה בעלת אחוז הג'ינג'ים הגבוה בעולם. 13% מאוכלוסיית סקוטלנד הם ג'ינג'ים וכ-40% נושאים את הגן הרציסיבי האחראי לג'ינג'יוּת. באירלנד השיעור השני בגודלו של ג'ינג'ים, כ-10% מהאוכלוסייה האירית היא בעלת שיער ג'ינג'י או בלונדיני-דובדבני. סבורים שבערך 35% מהאוכלוסייה באירלנד נושאת את הגן לג'ינג'יוּת. בוויילס שיער ג'ינג'י נמצא בשיעור של עד כ-10%. באנגליה, במחוז קורנוול וליד הגבול עם סקוטלנד, יש שיעורים משמעותיים של ג'ינג'ים.
בארצות הברית, ההערכה היא שבין 2% עד 6% הם בעלי שיער ג'ינג'י. מכך נובע שבארצות הברית נמצאת אוכלוסיית הג'ינג'ים הגדולה בעולם, בין 6 ל-18 מיליון איש, לעומת כ-650 אלף בסקוטלנד וכ-420 אלף  באירלנד. באסיה ניתן למצוא שיער בגוונים כהים יותר של כתום-אדמדם, ולעיתים אף באוכלוסיות צפון הודו, איראן ופקיסטן ובמופעים נדירים בכל הדרך ליפן, ודרומה עד דרום האוקיינוס השקט (בעיקר במלנזיה). לעיתים, אם כי נדירות הרבה יותר, נמצאים ג'ינג'ים גם בדרום-מזרח אסיה. ניתן למצוא גם ג'ינג'ים ממוצא איראני, בעיקר בין הפשטונים.
בישראל
שיער ג'ינג'י היה מוכר מאז תקופה עתיקה כקיים בקרב בני ישראל בכלל והיהודים בפרט. מבין העדות היהודיות, השיער הג'ינג'י מופיע באחוז מסוים בקרב אשכנז, ובאחוז נמוך בהרבה אצל יוצאי קהילות מזרח וספרד (יהודי בבל ותימן). השיער הג'ינג'י קיים גם בקרב השומרונים, ואף באחוזים גבוהים יותר מאשר אצל היהודים. מקרב הערבים הישראלים, ניתן למצוא בעלי שיער ג'ינג'י גם כן, אך באחוזים נמוכים בהרבה ביחס לתפוצה בקרב היהודים.
בשנת 2014 נערך בישראל כנס הג'ינג'ים הראשון בקיבוץ גזר, יוזמה של עופרי משה, ילדה ג'ינג'ית בת 9.5, ואליו הגיעו כמאתיים איש. בין המשתתפים היו אמנם אשכנזים וספרדים, דתיים וחילוניים, אבל לא היו כלל משתתפים ערבים.
ביוכימיה וגנטיקה
הפיגמנט פאומלנין (pheomelanin) מעניק לשיער ג'ינג'י את הצבע הייחודי לו. בשיער ג'ינג'י יש הרבה יותר פאומלנין מאשר בשערות בצבע אחר, ויש בו הרבה פחות מהפיגמנט הכהה אומלנין (eumelanin). בשיער ערמוני (חום-אדמדם) יש כמות רבה של פאומלנין ושל אומלנין.
הגנטיקה של שיער ג'ינג'י, שהתגלתה ב-1997, קשורה לקולטן מלנוקורטין-1, שנמצא בכרומוזום 16. שיער ג'ינג'י מקושר בדרך כלל עם עור בהיר, וגם מקושר עם רגישות לקרינת UV. הגן הרציסיבי MC1R, שמעניק לאנשים שיער ג'ינג'י ועור בהיר, מקושר גם עם נמשים, על אף שישנם ג'ינג'ים רבים ללא נמשים. ל-80% מהג'ינג'ים יש וריאנט של הגן MC1R, והשכיחות של האללים היא הגבוהה ביותר בסקוטלנד ואירלנד. האללים שמקודדים שיער ג'ינג'י נמצאים קרוב לאלו שמשפיעים על צבע העור, לכן נראה שהביטוי הפנוטיפי לעור בהיר ושיער ג'ינג'י קשורים זה בזה.
גנטיקה
הגנטיקה של שיער ג'ינג'י נחשפת בימים אלה, ביחד עם הקשר בין שיער ג'ינג'י ומלנומה, פגמי עור ותגובות שונות לאלחוש. ישנן ראיות על קשר גנטי בין צבע עיניים עם צבעי שיער אחרים, כגון שיער חום, אף על פי ש-MC1R לא קשור לצבע עיניים. התורשה של שיער ג'ינג'י היא קרובה למה שחוקרי הגנטיקה מתארים כהורשה אוטוזומית רצסיבית. משמעות הדבר שהורים של ג'ינג'ים יכולים לשאת את הגן של שיער ג'ינג'י, מבלי להיות ג'ינג'ים בעצמם.
ישנן ראיות ששיער ג'ינג'י יכול להיות דוגמה לדומיננטיות חלקית. זאת אומרת שאם רק העתק אחד של האלל של שיער ג'ינג'י נמצא, שיער ג'ינג'י יכול להתערבב עם צבעי שיער אחרים, דבר המתבטא בגוונים שונים של שיער ג'ינג'י (כולל ג'ינג'י-בלונדיני וערמוני - ג'ינג'י-חום).
מדענים הראו שהאללים ‎Arg151Cys, ‎Arg160Trp, ‎Asp294His, ו-‎Arg142His על MC1R הם רצסיביים עבור הפנוטיפ של שיער ג'ינג'י.
גם הגן HCL2 (הידוע גם כ-RHC או RHA) בכרומוזום 4 קשור כנראה לשיער ג'ינג'י.
אבולוציה
שיער ג'ינג'י הוא צבע השיער הטבעי הנדיר ביותר בבני אדם. עור בהיר, המקושר עם שיער ג'ינג'י, יכול להיות בתפוצה רבה יותר באקלימים צפוניים יותר, בהם אור השמש חלש יותר. מחקרים של בודמר וקאוואלי-ספורצה (1976) העלו את ההשערה שפיגמנטיה של עור בהיר מונעת רככת בקווי רוחב קרים יותר, מעודדת רמות יותר גבוהות של ייצור ויטמין D ומאפשרת לאדם לשמור על הטמפרטורה בצורה יותר טובה מאשר בעלי עור כהה.
הארדינג ועמיתיו (2000) העלו את ההשערה ששיער ג'ינג'י הוא לא תוצאה של סלקציה חיובית, אלא מתרחש עקב חוסר סלקציה שלילית. באפריקה, לדוגמה, שיער ג'ינג'י עומד לסלקציה שלילית מאחר שקרינת השמש החזקה תפגע בבעלי עור בהיר ועדין. לעומת זאת, בצפון אירופה קרינת השמש חלשה יותר, ולכן ג'ינג'ים נהיים נפוצים יותר באמצעות סחף גנטי.
הערכות לגבי מועד ההפצה הראשונית של הגנים האחראים לשיער ג'ינג'י מצביעות על תקופות שחלו לפני 20,000-100,000 שנה. תיארוך זה מתאים למועד הגירתו של המין האנושי המודרני הומו ספיינס מאפריקה לאזורים צפוניים יותר. בדנ"א שהופק מעצמות של לפחות שני ניאנדרטלים, האחד מספרד המתוארך לתקופה של 43 אלף שנה לפני זמננו והשני מאיטליה המתוארך לתקופה של 50 אלף שנה לפני זמננו, נמצאה מוטציה בגן MC1R. לכן מקובל לשער היום שחלק מהניאנדרטלים היו אדומי שיער, והם מצוירים כג'ינג'ים בכמה מן השחזורים האמנותיים מן השנים האחרונות. עם זאת המוטציה של הניאנדרטלים שונה מן המוטציה האנושית, כיוון שהיא התרחשה כתוצאה מהחלפת נוקלאוטידים אחרים באותו גן. מכאן נראה שהיא התרחשה והתפשטה באופן נפרד אצל שני מיני האדם.
לעיתים, שיער ג'ינג'י מתכהה עם ההתבגרות, נהפך לחום כהה ומאבד מחיותו. תופעה זו הובילה לייחוס שיער ג'ינג'י עם הצעירות.
לעיתים, שיער ג'ינג'י מתבהר עם ההזדקנות, נהפך לבלונד בהיר ומאבד מחיותו. לרוב השיער נשאר עם ברק זהוב, והוא לא מלבין לגמרי עד גיל מאוחר יותר לעומת אנשים שנולדו עם צבע שיער אחר.
דימום וחבלות
אין ראיות התומכות באמונה שג'ינג'ים מועדים יותר לדימום או לסיבוכי דימום, מאשר לא-ג'ינג'ים. למרות זאת, מחקר אחד מצא שג'ינג'ים דיווחו על שיעורים יותר גדולים של חבלות.
רגישות לכאב
אצל ג'ינג'ים, התאים שמפיקים צבעני עור ושיער הם בעלי MC1R המתפקד בצורה לקויה. חוקרים גילו שתפקוד לקוי זה גורם להפרשה מוגברת של ההורמון שמגרה את התאים ההיסטונליים האלה, אך גם מגרה קולטן במוח הקשור לרגישות לכאב.
שני מחקרים הראו שלג'ינג'ים יש רגישות משתנה לכאב בהשוואה ללא-ג'ינג'ים, אך הרגישות משתנה בכיוון התגובה. מחקר אחד מצא שג'ינג'ים רגישים יותר לכאב הקשור בחום (מחסור טבעי בוויטמין K אשם בכך) בעוד שמחקר אחר מצא שג'ינג'ים פחות רגישים לכאב מגירויים חשמליים. עוד גילו, שעכברים מוטנטים עם פרווה ג'ינג'ית עם חלבון MC1R בעל תפקוד לקוי, פחות רגישים לכאב ממגוון גורמים.
חוקרים גילו שג'ינג'ים דורשים כמות גדולה יותר של הרדמה/אלחוש, אך מחקר אחר הראה שנשים ג'ינג'יות טבעיות בעלות שיער ג'ינג'י דורשות פחות ממשכך הכאבים פנטאזוצין מאשר נשים בעלות שיער בצבע אחר או גברים בעלי צבע שיער כלשהו. מחקר הראה שלנשים ג'ינג'יות יש תגובה אלחושית (תגובה שגורמת לקיהיון חושים) גדולה יותר עבור אלחוש בפנטאזוצין מאשר לגברים. מחקר המשך שנערך בידי אותה קבוצה מצא שג'ינג'ים, הן נשים והן גברים והן עכברים מוטנטים, היו בעלי תגובה אלחושית גדולה יותר למורפין-6-גלוקורונייד.
שיזוף ומלנומה
מלנין בעור עוזר לגוף לעמוד בפני קרינת UV באמצעות שיזוף אך בהירי עור ג'ינג'ים חסרים את הרמה הדרושה של מלנין למנוע כווית שמש. מחקרים הראו שהתוצא של אללים של שיער ג'ינג'י בחלבון MC1R מתבטא בנמשים וביכולת פחותה להשתזף. מחקרים מצאו שאירופאים, שהם הטרוזיגוטיים לשיער ג'ינג'י, מראים יותר רגישות לקרינה אולטרא-סגולה (UV). הקשרים בין שיער ג'ינג'י לרגישות לקרינת UV נמצאים במוקד העניין של חוקרי מלנומה רבים. אור השמש יכול להיות טוב ורע לבריאותו של אדם, והאללים השונים על MC1R מייצגים אדפטציות אלה. מחקרים הראו שבני אדם עם עור בהיר מועדים יותר למגוון מחלות של סרטן עור כמו מלנומה, קרצינומה של תאי בסיס (basal cell carcinoma) וקרצינומת תאי קשקש (squamous cell carcinoma).
תחלואות קשורות
רוב מקרי הג'ינג'יות נגרמים על ידי הגן MC1R והם לא פתולוגיים. למרות זאת, במקרים מסיומים ג'ינג'יות יכולה להיות קשורה עם מחלה או הפרעה גנטית:
ג'ינג'י בתרבות
בתרבויות השונות היחס לג'ינג'ים נע בין הערצה, גבורה, פחד ושעשוע.
בישראל
בשנת 1996 הוקרנה בערוץ הראשון סדרת הטלוויזיה ג'ינג'י, בת 14 פרקים המבוססת על סדרת הספרים ג'ינג'י המצליחה מאת גלילה רון־פדר-עמית. ב-2015 חזרה הסדרה בעונה חדשה, ב-yes.
בין השנים 1998–1999 שודרה בערוץ 2 סדרת הטלוויזיה זבנג!, על בסיס סדרת הקומיקס זבנג! של המאייר אורי פינק. אחת מדמויות הסדרה היא רונן שגיב, הידוע בכינויו "ג'ינג'י", בשל שיערו הג'ינג'י.
אמונות בנוגע למזג
סטריאוטיפ נפוץ על ג'ינג'ים הוא שהם בעלי מזג חם. בספר "האסופית: אן מהחווה הירוקה", נאמר על הגיבורה הג'ינג'ית אן שרלי ש"המזג שלה מתאים לשיערה". בספר "התפסן בשדה השיפון" מעיר הולדן קולפילד ש"אנשים עם שיער ג'ינג'י אמורים להתרגז בקלות רבה, אבל אלי [אחיו המת] לעולם לא התרגז, והוא היה מאוד ג'ינג'י." פזמון ישראלי שהיה פופולרי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 קיבע בתודעה את הביטוי: "כי ג'ינג'י זה אופי וג'ינג'י זה טבע, על ראש הג'ינג'י בוער הצבע". בשלבים המוקדמים של הרפואה המודרנית, שיער ג'ינג'י נחשב לסימן של עודף במרה האדומה. בשיטת הרפואה ההודית איורוודה, ג'ינג'ים נחשבים כבעלי סיכוי רב להיות חמי מזג, בגלל עודף במרת ה-Pitta (הקשורה ליסוד האש).
בקרב הכדורגלנים, פול סקולס הג'ינג'י ידוע במזגו החם ומשחקו מלא המרץ וזכה לכינוי "Ginger Ninja" ואילו הכדורגלן הג'ינג'י ג'ון הארטסון נתן ביטוי למזגו החם כאשר בעט בלסתו של אייל ברקוביץ' אחרי שזה דחף אותו וקילל.
עוד אמונה בקשר לג'ינג'ים היא שהם סקסיים מאוד, מלאי תשוקה ולוהטים מבחינה מינית. לדוגמה, ג'ונתן סוויפט כתב סאטירה על סטריאוטיפים של ג'ינג'ים ב"מסעי גוליבר" בחלק "מסע לארצם של ה-Houyhnhnm" בו הוא כותב: "נצפה שג'ינג'ים משני המינים הם יותר שטופי זימה ויותר שובבים מהשאר, אותם הם משיגים בכוח ופעילות." סוויפט ממשיך וכותב "לא היה צבע שיערו של פרא זה אדום (דבר שהיה תירוץ לתיאבון קצת לא רגיל) אלא שחור כמו הסלו (Sloe)." בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט?" מצוירת ג'סיקה ראביט, אהובתו של רוג'ר, כאשה ג'ינג'ית יפהפייה ומפתה. בסדרת הקומיקס "זבנג!" של אורי פינק מתוארת דמותו של רונן שגיב הג'ינג'י כדמות שטופת זימה ותחמנית אך מאוד לא מושכת.
גישה חיובית כלפי ג'ינג'ים
בזמנים המודרניים שיער ג'ינג'י הוא מושא לטרנדים אופנתיים; בין הידוענים האדמוניים הבולטים ניתן למנות את ריטה הייוורת', מולי רינגוולד, ג'יין אשר, ג'ינג'ר בייקר, ניקול קידמן, אלישיה ויט, שירלי מנסון, טורי איימוס, ג'וליאן מור, ג'רי האליוול, אד שירן, קונאן או'בריין וקתרין הפבורן. בנוסף, ניתן למנות גם את האישיויות הצעירות הללו מהוליווד: סת' גרין, איימי אדמס, לורה פריפון, רופרט גרינט, דונל גליסון, ג'יין לוי, דמיאן לואיס, ואיילה פישר.
אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, הייתה ג'ינג'ית, ובתקופתה שיער אדמוני היה באופנה. בימינו הנסיך הארי, בן משפחת המלוכה הבריטית, ודונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית לשעבר - שניהם גברים עם שיער אדמוני, או לפחות היה זה כך בצעירותם. נשיאי ארצות הברית אדמוניים נוספים היו ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, קלווין קולידג', אנדרו ג'קסון, מרטין ואן ביורן ודווייט אייזנהאואר. בין הג'ינג'ים הבולטים ניתן לציין גם את ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, ושליט צרפת נפוליאון בונפרטה.
במאה ה-19 ציירים רבים תיארו דמויות של אצילות, גבירות עדינות, מלכות, עלמות במצוקה ומפתות כנשים ג'ינג'יות יפות בעלות שיער ארוך, אדמוני וגולש. לדוגמה: "אקולייד" מאת אדמונד בלייר לייטון, "מפתות ג'ינג'יות" מאת סר פרנק דיקסי וג'ון ויליאם ואטרהאוס, "אבירות" ו"עלמה ג'ינג'ית במצוקה" מאת סר פרנק דיקסי, "ציור של ליידי גודייבה", מאת ג'ון קולייר ו"ציור של הלנה" מאת אוולין דה מורגן.
לפי סקר שערכה חברת הקוסמטיקה "קליירול", נשים ג'ינג'יות רואות את עצמן כחסרות פחד ומבינות עניין. תכונות אלה נראות לעיתים קרובות בדמויות ג'ינג'יות בדיוניות כגון ננסי דרו, אן שרלי בספר "אן מאבונלי", בקי שארפ בספר "יריד ההבלים" וג'יני ויזלי. בקומיקס ומדע בדיוני, דמויות נשים עם שיער ג'ינג'י או אדום (ולעיתים קרובות עם צבע עיניים ירוק) מתוארות כחזקות ובעלי אישיות לוהטת. דוגמאות כוללות את הדמויות מרי ג'יין ווטסון (אשתו של ספיידרמן), ג'ין גריי (אקס מן), פויזן אייבי (אקו-טרוריסטית מ"באטמן"), באטגירל (ברברה גורדון), מארה ג'ייד סקייווקר (היקום המורחב של מלחמת הכוכבים), הנסיכה פיונה ("שרק"), לויס גריפין ("איש משפחה") ולילי פוטר (אימו של הארי פוטר).
בזרם התרבותי הגותי של המאה ה-20 והמאה ה-21 צבע שיער ג'ינג'י נחשב לרצוי (יחד עם שיער עורבני שחור המזוהה כצבע הסטריאוטיפי של הגותים), וזאת בשל ההילה הדרמטית והרומנטית שהוא משרה, הבולטות שלו, ההתאמה לצבע השפתיים והאיפור והשילוביות עם הצבעים השחור והלבן. גותיות לא מעטות שצבע שערן בהיר צובעות את שערן לאדום ומספר זמרות מטאל גותי (כמו סימונה סימונס, פלור יאנסן ואנקה ון ג'רסברגן) ידועות בשיערן הג'ינג'י-האדמוני. מלבד צבע השיער, העור הבהיר, שבדרך כלל מאפיין ג'ינג'ים, גם הוא תכונה רצויה במראה הגותי.
הסופר האמריקני מארק טוויין כתב: "בזמן ששאר המינים מוצאם מקופים, ג'ינג'ים מוצאים מחתולים." ברוס ספרינגסטין שיבח את אשתו בשיר "Red-Headed Woman" בזמן ש-The Zutons התגעגעו לשיער הג'ינג'י של החברה לשעבר בשירם "Valerie".
כמו כן לפי המסורת למייסד האסלאם מוחמד היה זקן ג'ינג'י (לפי מסורות אחרות הוא ומאמיניו נהגו לצבוע את זקנם לכתום). זו הסיבה שיש מאמינים מוסלמים שצובעים את זקנם בחינה כתומה, כמו פעיל החמאס, מוחמד אבו טיר. במספר ארצות כמו הודו, איראן ופקיסטן נפוץ השימוש בחינה כדי לצבוע את שיער הראש בצבע אדום בהיר.
גישה שלילית כלפי ג'ינג'ים
בימי הביניים, בדרום ומרכז אירופה, אדום היה הצבע של השטן ועל ג'ינג'ים נאמר שהם נהרו בזמן התקופה האסורה של הווסת אצל אישה. שיער ג'ינג'י נחשב לסימן של תשוקה מינית חייתית וניוון מוסרי. פרא אדם ג'ינג'י מתואר במשל של האחים גרים (Der Eisenhans) כרוח יער הברזל. תאופילוס פרסביסטר (Theophilus Presbyter) מתאר כיצד דמם של ג'ינג'ים צעירים הכרחי כדי ליצור זהב מנחושת, בתערובת עם אפר של בסיליסק.
בבריטניה המודרנית, למרות היותה המקום עם השיעור הגדול ביותר של ג'ינג'ים, המילה "ginger" המבוטאת // בניגוד להגייה הסטנדרטית ) היא כינוי גנאי לאנשים בעלי שיער ג'ינג'י, שממנו נגזרו מספר מונחים: המונח "ג'ינג'רפוביה" שפירושו פחד מג'ינג'ים והמונח "ג'ינג'ריזם" שפירושו גזענות, הפליה ודעות קדומות כנגד ג'ינג'ים. אף על פי שמונחים אלה נמצאים בשימוש התקשורת הבריטית הוועדה הבריטית לשוויון בין-גזעי לא מכירה בג'ינג'ריזם כסוג של גזענות ולא מנטרת מקרי הפליה ופשעי שנאה כנגד ג'ינג'ים. אין זה אומר שאין פשעי שנאה נגד ג'ינג'ים: אישה בריטית זכתה בפיצויים אחרי שהוטרדה מינית ועברה התעללות עקב שיערה הג'ינג'י, משפחה בניוקאסל נאלצה לעבור דירה פעמיים אחרי שסבלה מפשעי שנאה בשל שיערם הג'ינג'י וב-2003 צעיר בן 20 נדקר בגב בשל "היותו ג'ינג'י". ג'ינג'ים לעיתים נקראים "ראשי גזר". לפני מספר שנים פורסם כי בנק הזרע בדנמרק, הנחשב לבנק הזרע הגדול בעולם דוחה תורמי זרע ג'ינג'ים, עקב ביקוש מועט לזרע שלהם.אם כי הדבר לא נובע בהכרח מגזענות כלפי ג'ינג'ים, ייתכן בהחלט שרצונם הטבעי של הורים שהילדים שנולדו להם מתרומת זרע יהיו דומים להם ככל האפשר יחד עם העובדה שספר מועט מהאנשים הם ג'ינג'ים מביא לביקוש המועט.
הדעות הקדומות כנגד ג'ינג'ים זכו לסאטירה במספר סדרות טלוויזיה. הקומיקאית הבריטית קתרין טייט הופיעה כדמות ג'ינג'ית בפיילוט לסדרתה "The Catherine Tate Show". בסדרה, הדמות הבדיונית סנדרה קמפ נאלצה לחפש נחמה במקלט לג'ינג'ים שנודו מהחברה. הקומדיה הבריטית "Bo' Selecta!" הציגה סרט מוקומנטרי שעירב קריקטורה של מיק האקנל, הזמר הג'ינג'י של להקת סימפלי רד, שהנחה תוכנית ובה ידוענים (שגילמו את עצמם) צבעו את שיערם לאדום ועברו יום בחיים יומיומיים בהם הם הועלבו על ידי אנשים שונים. המוזיקאית הבריטית ממוצא טמילי, M.I.A., הוציאה בשנת 2010 קליפ לשירה Born Free, שמתאר עולם דיסטופי בו ג'ינג'ים נרדפים על ידי כוחות המשטר, נלקחים מבתיהם ומרוכזים במחנות ריכוז, כאנלוגיה לרדיפה אחרי מיעוטים שונים בעולם כיום.
השימוש המזלזל במילת הגנאי "Ginger", והאפליה הקשורה, שימשו כדי להמחיש נקודה בקשר לגזענות ודעות קדומות, בפרק "Ginger Kids" בסדרה סאות' פארק.
סרטים ותוכניות טלוויזיה רבים מתארים את בריוני בית הספר כג'ינג'ים, בהתבסס על הסטריאוטיפים שג'ינג'ים הם בעלי מזג חם יותר וכך מאפשרים לצופים לזהות את הבריון מהר יותר בגלל צבע השיער שלו; דוגמה לכך היא משפחת או'דויל בסרט "בילי מדיסון". מצד שני, ילדים בעלי שיער ג'ינג'י הם לעיתים קרובות המטרות של בריונים. נראה שהתעללות בג'ינג'ים מכוונת יותר כנגד גברים וילדים מאשר ילדות ונשים, ושהעניין גדול יותר בבריטניה מאשר במדינות אחרות, כמו בארצות הברית.
במלזיה וסינגפור, הביטוי המשפיל "אנג מו" שפירושו "שיער אדום" הוא סלנג לתיאור אדם ממוצא אירופאי, לא משנה מה צבע שערו.
מסורות מיתולוגיות
פירושים מסוימים של התנ"ך מפרשים את הביטוי "אדמוני" כשער אדום. המילה מופיעה פעמיים בתנ"ך: (בראשית כה', כה') ו  (מדובר על דוד המלך, שמואל א' טז', יב'). בכמה מקומות נוספים נאמר על עשו שהוא "אדום". המקרא אינו מציין שהשניים היו אדומי שער אך מפרש התנ"ך אליה שמואל הרטום מפרש מילה זו "עורו, או שערותיו, היו מצבע אדום".
ייצוגים אמנותיים ראשוניים של מריה מגדלנה בדרך כלל מתארים אותה כבעלת שיער ג'ינג'י ארוך ושופע, אף על פי שתיאור צבע שיערה מעולם לא אוזכר בברית החדשה וייתכן שמקור התיאור הוא בפיגמנט שירד באיכותו בציור עתיק. מסורת זו משמשת כאמצעי לקידום העלילה בספר "צופן דה וינצ'י". ת'ור, אל הרעם במיתולוגיה הנורדית, תואר בדרך כלל כבעל שיער ג'ינג'י. המצרים העתיקים ייחסו הן בני אדם ג'ינג'ים והן בעלי חיים ג'ינג'ים לאל סת, וחשבו אותם למועדפים על ידי האל החזק וחם המזג. מספר פרעונים המקושרים לסת מתוארים כבעלי שיער ג'ינג'י, ובהם רעמסס הגדול.
ישנה מסורת בקרב אסטרולוגים שהכוכב מאדים סביר יותר לזרוח מעל האופק המזרחי בזמן לידתו של אדם ג'ינג'י.
בספרות המודרנית
השיר הידוע בספרות הילדים העברית, המתאר את הילד הג'ינג'י, הוא "ג'ינג'י" מאת מרים ילן שטקליס, המופיע בקובץ "בחלומי". בשיר זה מתאר הילד ששערותיו אדמוניות, כיצד הילדים האחרים רודפים אחריו וקוראים לו "ג'ינג'י" אך אמו מנחמת אותו "ראש זהב לילדי". השיר ממשיך ומספר כי אליהו הנביא לוקח את הילד אל המרום, שם יושב דוד המלך על כס מלכותו, ואף הוא ג'ינג'י - "ויאמר המלך דוד: גש אלי קטנטוני / פתי שלי, / וראה - גם אני - ג'ינג'י".
אפרים קישון הכניס לשפת הדיבור את המונח "הג'ינג'י עם המפתח", המופיע בפיליטונים שכתב. המונח מתאר את המקרה הידוע והיום יומי, שבו דווקא האדם שאנו צריכים להשלמתה של פעולה מורכבת (הוא הג'ינג'י עם המפתח) אינו בנמצא, על אף שכולם תלויים בו.
בסדרה "זבנג" של אורי פינק, שהתפרסמה מדי שבוע ב"מעריב לנוער" הייתה דמות של מתבגר בשם ג'ינג'י (שמו האמיתי היה רונן), ג'ינג'י הופיע כדמות של תחמן ורודף בנות.
שירו של טום ווייטס "Christmas card from a hooker in Minneapolis" שתורגם על ידי יהונתן גפן כ"גלוית שנה טובה משוש המתאבדת" כולל פנייה אל אהוב בשם "צ'ארלי". בתרגומו של גפן, הפך צ'ארלי ל"ג'ינג'י", במילות הפתיחה של השיר - "היי, ג'ינג'י, אני בהריון...".
בספר "Still Life with Woodpecker" מאת טים רובינס, ג'ינג'ים מתוארים כילדי הרוח, המעוותים בידי השמש ומכורים לסקס ולסוכר. באופן דומה, ב"טרילוגיית ההארה!" ג'ינג'ים בעלי עיניים ירוקות מתוארים כחביבי השטן.
מספר ספרי ילדים מתארים דמויות ג'ינג'יות, לרבות בילבי בת-גרב, אנני היתומה הקטנה. בספרי "הארי פוטר" כל משפחת ויזלי הם בעלי שיער ג'ינג'י וחלקם בעלי התנהגות סטריאוטיפית לג'ינג'ים: פרד וגורג' הם התאומים השובבים, ג'יני ויזלי מתגלה כקוסמת אמיצה ויצירתית ואילו מולי ויזלי היא אם דאגנית, לבבית וחמת מזג. גם אלבוס דמבלדור ולילי פוטר היו ג'ינג'ים. הסופרת ומחברת "הארי פוטר" ג'יי קיי רולינג הצהירה שהיא מחבבת ג'ינג'ים, למרות היחס המפלה שלטענתה הם זוכים לו בבריטניה.
דמויות רבות בספריו של רוברט היינליין הם ג'ינג'ים, בהשראת אשתו הג'ינג'ית, וירג'יניה.
הנרי פיץ' טיילור
הנרי פיץ' טיילור (באנגלית:Henry Fitch Taylor; 1853 – 1925) היה צייר אמריקאי, הוותיק ביותר בדור האמנים האמריקאים שעבדו בסגנון הקוביזם. טיילור שימש כנשיא הראשון של התאחדות האמנים והציירים האמריקאית (AAPS), הארגון שהקים את תערוכת האמורי בשנת 1913.
ביוגרפיה
טיילור נולד בסינסינטי, אוהיו בשנת 1853. הוא למד באקדמיה ז'וליאן בפריז ובשנת 1885 נסע לברביזון לצייר. הוא חזר לאמריקה בשנת 1888 או בשנת 1889, והקים את הסטודיו שלו בעיר ניו יורק.
בין השנים 1898–1908 התגורר טיילור בקוס קוב, קונטיקט. הוא היה חלק ממושבת האמנות שם. בקוס קוב יצר ציורים אך לא הציג את עבודותיו. בין ידידיו היו ג'ון הנרי טוואצ'טמן, צ'יילד האסאם, ארתור דייוויס, ג'ורג' לוקאס וולט קון; רבים ממכרים אלה מילאו תפקיד חשוב בחייו של טיילור כאמן. טיילור התחתן עם קלרה סידני פוטר דווידג', בתו של הבישוף הנרי קודמן פוטר, ב־20 במרץ 1913. הם עברו לאחוזתה בסטטן איילנד.
תערוכת הארמורי
כפי שדווח על ידי ג'רום מאיירס באוטוביוגרפיה שלו "האמן במנהטן"
בתערוכת הארמורי בשנת 1913 הוצגו שלושה מציוריו של טיילור: אומן, זנות, וחשיכת בוקר.
הטרגדיה בשנת 1921
בשנת 1921 טבעה אשתו של טיילור. בכותרת הניו יורק טיימס נכתב: "בתו של הבישוף פוטר טבעה. גופתה של גברת הנרי פיץ' טיילור התגלתה בביצה ליד ביתה בלונג איילנד. הייתה לה מחלה בעמוד השדרה. חושבים שהיא שהיא נפלה לבוץ ולא הצליחה להשתחרר מעצמה."
טיילור נפטר ב -10 בספטמבר 1925 בפליינפילד, ניו המפשייר.
פרופלאופוס
פרופלאופוס (שם מדעי: Propleopus) הוא סוג נכחד של כיסאי מסדרת הקנגוראים שחי באוסטרליה. הוא דמה במראהו לקנגורו אך השתייך למשפחה נפרדת - קנגוריים מושקים. הוא נחקר ב-1924 והתגלו בו 3 מינים שונים. כמה מאובנים של הקנגורו תוארכו ללפני 55,000 שנה בלבד.
הפרופלאופוס היה קנגורו גדול מאוד שהגיע למשקל 70 ק"ג. הוא היה בעל מבנה שיניים ארוכות ומחודדות שמרמזות על כך שבניגוד לקנגורים המודרניים הוא היה אוכל-כול ואף טורף שניזון מבעלי חיים קטנים באזור של יערות אוסטרליה. לא ברור אם הוא ניזון מטרף גדול יותר. הוא עצמו שימש טרף לנחשי ענק, למגלניה וגם לאבוריג'ינים שהגיעו לאוסטרליה.
לצד מיני המגה-פאונה האחרים של אוסטרליה הוא נכחד לפני כ-50,000 שנה. קרובו החי היחיד של קנגורו זה הוא קנגוריל המושק מצפון אוסטרליה.
זאב גלר
זאב גלר (1922 - 14 במאי 1982) היה ראש עיריית כפר סבא בשנים 1965–1982.
ביוגרפיה
זאב גלר נולד בסטניסלבוב (שהייתה אז בפולין) ב-1922 ובהיותו בן 14 עלה לארץ ישראל עם הוריו, אחיו ואחיותיו.
כשהיה זאב בן 15, נרצח אחיו הבכור,, על ידי ערבים (היישוב משמר השלושה נקרא על שמו ועל שם שניים מחבריו שנרצחו). בשנת 1939 החל לעבוד במועצת כפר סבא כעובד זוטר. בגיל 18 התגייס לצבא הבריטי, בו שירת חמש שנים. הוא הוצב במצרים ובאיטליה, שירת בבריגדה היהודית, נפגש עם פליטי שואה באירופה ועשה לקליטתם בארץ ישראל. בשנת 1945, עם סיום שירותו בבריגדה, חזר לארץ ישראל ולעבודתו במועצה המקומית של המושבה כפר סבא.
במלחמת העצמאות שירת בחטיבת עודד ולאחר המלחמה נתמנה למזכיר המועצה, תפקיד בו כיהן במשך 17 שנה. בשנת 1961 יצא לבקשת משרד הפנים להדריך את פקידי המועצה בירוחם. במשך מספר שנים מילא גם את תפקיד מנהל מחלקת החינוך בהתנדבות, תוך סירוב לקבל תשלום על העבודה הנוספת.
סבירות
סבירות היא הערכה גסה של הסיכוי או הנאותות להתרחשות של אירוע. להבדיל מהסתברות, הניתנת לכימות חישובי מדויק כמספר בין 0 (מאורע בלתי אפשרי לחלוטין) לבין 1 (מאורע ודאי), סבירות עוסקת בחיזוי פחות מבוסס, ולכן מקובל להציג את מסקנותיה בצורה עמומה בלתי מספרית בלבד, כגון "סבירות גבוהה", "סבירות נמוכה" וכדומה.
זאב גלר
ביוגרפיה
בשנת 1965, כאשר פרש ראש העירייה, מרדכי סורקיס, ממפא"י ועבר לרפ"י, נבחר זאב גלר להיות מועמד מפא"י לראשות העירייה. בבחירות זכה המערך בראשותו ל-6 מתוך 13 מנדטים, והפך לראש העירייה השני של כפר סבא, בראש קואליציה של המערך עם נציג מפ"ם. גלר כיהן בתפקיד ראש העיר במשך 17 שנה, עד יומו האחרון בשנת 1982, בהיותו בן 60, עת לקה בדום לב במהלך ישיבה של העירייה.
סבירות
בעולם המשפטי משתמשים במונח סבירות בהקשר לאדם הסביר ולמבחן הסבירות.
זאב גלר
ביוגרפיה
נוסף על תפקידו כראש עיר כיהן כיו"ר אגודת לב אל לב לקידום מכון הלב של בית החולים מאיר וכיו"ר קרן שושנה ספיר.
סבירות
קבלת החלטות
אנשים העוסקים בתחומים רבים כגון משפטים, כלכלה ועסקים, פוליטיקה וממשל או סוגי מודיעין (כגון מודיעין צבאי או מודיעין משטרתי), נדרשים לקבלת החלטות על סמך מידע חלקי, שתרומתו להבנת המצב אינה ניתנת למדידה כמותית. בעת קבלת החלטות כאלה יש להעריך באופן גס את סבירות התרחשותו של אירוע מסוים.
זאב גלר
פועלו כראש עיר
גלר דאג לתכנון ארוך טווח. בשנת פטירתו, 1982, היו מונחות במגירות העירייה תוכניות אב עד לשנת 2000. בחזונו ראה כיצד העיר הולכת ומתפתחת מזרחה, ועשה רבות לביזורה של העיר ולאינטגרציה חברתית. במהלך כהונתו כראש עיר הטביע גלר את חותמו בחינוך ילדי העיר - בשנים אלו הוקמו פנימיות תיכוניות, חטיבות ביניים ושורה של בתי ספר בכל אזורי העיר.
סבירות
קבלת החלטות
דוגמה נודעת לחשיבותה של הערכת סבירות מהימנה, היא ההערכה של חטיבת המחקר של אגף המודיעין של צה"ל, יממה לפני פתיחת מלחמת יום הכיפורים (מיום ה-5 באוקטובר 1973), לפיה "הסבירות שהמצרים מתכוונים לחדש הלחימה היא נמוכה".
זאב גלר
פועלו כראש עיר
היכל התרבות העירוני "יד לבנים", שתוכנן כבר על ידי קודמו אך בנייתו החלה על ידי גלר, נחנך על ידי גלר בתחילת שנות ה-70.
סבירות
אופן הערכת הסבירות
הפילוסופים מגדירים שלושה סוגים תקינים של הגעה למסקנות: לוגיקה (סוג החשיבה המקובל במתמטיקה, כולל בתורת ההסתברות), השכל הישר (common sense, תחושה בלתי מוסברת המובילה אדם מנוסה ונורמטיבי אל המסקנות הנכונות) ומטאפיזיקה. הלוגיקה, בניגוד לשכל הישר, ניתנת לניתוח חד משמעי ופעמים רבות גם לניתוח כמותי. אולם, לא כל ההחלטות בחיי היומיום ולא כל ההחלטות המקצועיות יכולות להישען על הלוגיקה לבדה. על כן, נותר מקום רב לשיקולים על פי השכל הישר.
דרך אחת להצדיק באופן לוגי החלטות שבמקורן קשה לגזור אותן מן הלוגיקה היא דרך הניסוי. דרך זו מקובלת בחלק נכבד מתחומי המדע, אך לא בכל תחומי המדע והעיסוק היא אפשרית. במקרים בהם בלתי אפשרי לגזור החלטות באופן לוגי טהור ובלתי אפשרי לערוך ניסוי (או לסקור תוצאות ניסויים) יש לקבל החלטה על סמך התחושה המופשטת של השכל הישר. יש המכנים תחושה זאת בשם "הסתברות הכרתית".
סבירות משפטית – מהי?
מתוך המשמעות הכללית של המונח "סבירות" נגזרת משמעותו בהקשר המשפטי. בהקשר זה מופיע המונח בשני הקשרים:
זאב גלר
פועלו כראש עיר
גלר נודע כמי ששילב חזון ויכולת ביצועית עם אנושיות חמה, מסירות ודאגה רבה. דלתו תמיד הייתה פתוחה לכל תושב, והוא דאג לפתור את בעיות התושבים הן ברמת הכלל והן ברמת הפרט. זאב גלר נהג להפגש עם תושבים חדשים לשיחת היכרות, מדי שבוע ביקר את המאושפזים במחלקות השונות של בית חולים מאיר, התנדב במשמר האזרחי, והקדיש זמן רב לביקור במוסדות העירייה כגון מתנ"סים, סיפריות, גני ילדים ובתי ספר.
סבירות
סבירות משפטית – מהי?
בית המשפט מסתייע במושג "סבירות", כמונח שסתום, על מנת למלאו תוכן בכל תחום משפטי, בבחינת החלטות של הפרט או הרשות, לציין את כל השיקולים הרלוונטיים להחלטה ואת המשקל הראוי שיש לתת לכל אחד מהשיקולים בגיבושה. זו דרכו של בית המשפט להכניס מימד אובייקטיבי רציונלי להחלטות סובייקטיביות.
זאב גלר
פועלו כראש עיר
במהלך מלחמת ששת הימים שלח גלר את עובדי עירית כפר סבא לסייע לפליטי קלקיליה ששהו בוואדי ליד טולכרם. עם זאת, הוא פעל למנוע את חזרת התושבים אל קלקיליה בגלל הבעיתיות הביטחונית. לאחר שדעתו לא נתקבלה, פעל ליצירת קשרים עם עיריית קלקיליה ואלו נמשכו עד שנת 1976, עת נבחר בקלקיליה ראש עיר לאומני.
חיים אישיים
על שמו בכפר סבא, מתנ"ס, גן ציבורי, רחוב מולדת ששמו הוסב לרחוב גלר וקריית חינוך, אשר כוללת 3 מתוך 5 חטיבות הביניים בכפר סבא, בית ספר יסודי ומספר גני ילדים. רעייתו, טובה גלר, הקימה קרן לעידוד ההתנדבות בקהילה לזכרו.
סבירות
סבירות משפטית – מהי?
כך, מנחה את עצמו בית המשפט, בשאלה מה היה עושה 'האדם הסביר מן היישוב' באותן נסיבות, על מנת לקבוע סטנדרט משפטי מצופה להתנהגות באותן נסיבות או בנסיבות דומות.
ה"סבירות" משמשת במשפט אומד דעת לבחינתם של מעשים (פעולות), הכרה (תודעה), ודברים ("זמן סביר"; "אמצעי סביר" – למשל) לצורך קביעת חוקיותם כשזו אינה מתפרשת מהנורמה המשפטית כשהיא בגפה. אומד דעת זה מוכר במשפט כסטנדרט (מבחן) הווה אומר, נורמה מסדר שני המודדת חוקיות מעשה לאור נורמה נתונה: חקוקה או פסוקה. ה"סבירות הפרטית" עוסקת בעיקר בשלושה: (1) סבירות המעשה הפרטי כדי קביעת חוקיותו (2) סבירות התודעה המלווה את הפועל קודם נקיטת הפעולה המוערכת (או המחדל) (3) סבירותם של דברים או אמצעים הננקטים לצורך השגת מטרה כלשהי שהיא לגיטימית מבחינה משפטית.
הפן הנוסף של הסבירות, הוא בחינת תקפותו החוקית של המעשה המינהלי והשלטוני בתחום המשפט הציבורי אשר פעמים הוא מהווה אוגד לאקטים פרטיקולריים שונים המרכיבים אותו. המבחן שהתפתח בפסיקה לסבירות המעשה המינהלי, הוא מבחן שיקול הדעת המורכב מבדיקתה של מסכת השיקולים שהובאו בחשבון על ידי הרשות המינהלית, ועיקר העיקרים: מתן נאות של משקלים לשיקולים.
הסבירות הפרטית והאדם הסביר
כאמור לעיל, הסבירות הפרטית עוסקת בהערכת חוקיותה של פעולה (או מחדל) של הפרט. כאשר לא ניתן ללמוד מהנורמה, במקרה מסוים, חוקיות או אי חוקיות, בשל דרגת הפשטתה וסיבות נוספות אחרות, "מתרגמת" הסבירות כמבחן עזר את הנורמה לאירוע העובדתי ולעיתים באמצעות נורמות נוספות מסדר שני ושלישי בפעילות רדוקציונית. סבירות הפעולה תבחן לעיתים קרובות גם באמצעות משתנים פנימיים: (1) תכלית הפעולה (2) עוצמתה (מידתה) (3) תוצאתה.
סבירות מינהלית
במשפט המנהלי נפוץ ביותר השימוש במושג ה"סבירות". עילת הסבירות (או בשמה המדויק: עילת אי־הסבירות) היא עילה בתחום המשפט המנהלי המשמשת בתי משפט לשם פסילת פעולה מינהלית במסגרת הביקורת השיפוטית, בנימוק שפעולת הרשות המינהלית (הממשלה או אחת מזרועותיה) לוקה ב"חוסר סבירות" או "חוסר סבירות קיצוני". עילת הסבירות פותחה במשפט הבריטי ובעקבותיו במדינות שהושפעו ממנו. בין השאר אומצה העילה גם במשפט הישראלי על ידי בית המשפט העליון של ישראל. הוא הורחב כחלק מהתגברות האקטיביזם השיפוטי, והרחבתה היא מושא לביקורת מצד מצדדי הריסון השיפוטי.
המונח 'אי סבירות' משמש לעיתים במשמעויות שונות בדין המנהלי. במקרים רבים מציינים שופטים כי פעולה מנהלית שנדונה בפניהם היא בלתי סבירה, אך למעשה פסילתה של הפעולה מתבססת על עילות מסורתיות יותר בדין המנהלי: שקילת שיקולים זרים, הפליה, היעדר הליך תקין וכדומה. עם זאת, בשיח המשפטי כיום, המשמעות העיקרית של עילת הסבירות היא כעילה עצמאית לביקורת שיפוטית על פעולותיהן של רשויות מנהליות. שימוש בעילת אי הסבירות כשלעצמה משמעו שבית המשפט פוסל את החלטת הממשל משום שלדעתו החלטה זו, מהותית, איננה סבירה. חוסר הסבירות נמדד על-פי אמת המידה של האדם הסביר. בית המשפט אינו צריך לשאול את עצמו מה הוא היה מחליט בנסיבות העניין. על בית המשפט לשאול את עצמו מה היה עובד ציבור סביר מחליט בנסיבות העניין. הדיון בהערכת הסבירות של החלטות מנהליות, אינו מבקש להצביע על החלטה סבירה אחת ויחידה שהייתה צריכה להתקבל. דיון הסבירות מצביע על מתחם ההחלטות הראויות שעמדו לרשות המנהלית, אשר יכלה לקבלן בסיטואציה מסוימת. רק החלטה אשר חורגת מ"מתחם הסבירות" עשויה להיות מבוטלת על ידי בית המשפט.
כיום משמשת העילה הן לפסילת חוקי עזר עירוניים, והן לפעולות ממשלה: מעשים פרטניים של הממשל ותקנות (חקיקת משנה).
הרעיון היסודי של ביקורת שיפוטית על סבירות מעשי המנהל, מצוי במתח בסיסי עם עקרונות הפרדת הרשויות ועם הכלל הידוע לפיו אל לו לבית המשפט להיכנס למקומה של הרשות המוסמכת ולשקול במקומה מהו המעשה הכדאי והחכם. מתח זה הוא גם הרקע לעיקר הביקורת המושמעת כלפי השימוש בעילה או שימוש יתר בה.
מלחמת יוון–טורקיה
מלחמת יוון–טורקיה (בטורקית: Türk-Yunan Cephesi, ביוונית: Μικρασιατική εκστρατεία או Ελληνοτουρκικός πόλεμος 1922–1919) הייתה עימות מזוין לאחר מלחמת העולם הראשונה וחלק ממלחמת העצמאות של טורקיה, שהתרחש במערבה של אסיה הקטנה בין התנועה הלאומית הטורקית ולאחר מכן כוחות האספה הלאומית הגדולה של טורקיה מצד אחד, לבין צבא יוון מצד שני. המלחמה נמשכה שלוש וחצי שנים מכיבוש איזמיר בידי היוונים בחודש מאי 1919 ועד חתימת שביתת הנשק של מודניה באוקטובר 1922. מלחמת יוון-טורקיה הסתיימה בניצחונם של הטורקים ובנסיגתם של היוונים מתחומי אסיה הקטנה ותראקיה המזרחית, וביססה במידה רבה את ההסכמות שהיוו יסוד לחתימת הסכם לוזאן ולחילופי האוכלוסייה בין שתי המדינות.
הפלישה היוונית לאיזמיר בתחילתה של המלחמה נחשבת לגורם החשוב ביותר בהיווצרותה וצמיחתה של התנועה הלאומית הטורקית, ומבין שלוש המלחמות שניהלה טורקיה במהלך מלחמת העצמאות שלה, הייתה מלחמה זו הקשה והממושכת ביותר.
רקע
מאז מלחמת העצמאות היוונית שהסתיימה עם חתימתה של אמנת קונסטנטינופול ב-1832 והקמתה של מדינה יוונית עצמאית בפלופונסוס ובמרכז יוון, טיפחו גורמים אירידנטים יוונים את "רעיון יוון הגדולה" (Μεγάλη Ιδέα - "רעיון הגדולה"). בבסיסו של רעיון זה עמדה השאיפה לבסס מדינה יוונית שתשתרע בכל מקום בו התגוררו בני הלאום היווני ובעיקר לאורך חופי הים האגאי, בתראקיה המזרחית, מקדוניה ובקפריסין, ולאורך חופיה הדרומיים והצפוניים של אסיה הקטנה. הרעיון שאב את חיותו גם מתחושות היסטוריות ודתיות אשר רצו בחידוש ימיה של האימפריה הביזנטית "היוונית-אורתודוקסית", ובחידוש ריבונות יוונית-נוצרית במקומות הקדושים לנצרות, ובמיוחד בקונסטנטינופול שיש שראו בה את בירתה האמיתית של יוון.
כאשר הסתיימה מלחמת הבלקן הראשונה ב-1913 כבר כללה המדינה היוונית את תסליה, אפירוס, מקדוניה הדרומית, ואת רוב איי הים האגאי, אולם גם כך התגוררו יוונים רבים באירופה מחוץ לתחומי יוון.