cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עקיבא איגר
פטירתו
בחודש אלול תקצ"ז (1837) חלה רבי עקיבא איגר את חוליו האחרון, שיפור קל במצבו חל בעשרת ימי תשובה של שנת תקצ"ח והוא הופיע לתפילות יום הכיפורים בציבור. למחרת יום הכיפורים לקה בדלקת ריאות חריפה, ולאחר שלושה ימים, בי"ג בתשרי תקצ"ח נפטר, בעירו פוזנא, בגיל 76. הוא הותיר אחריו חמישה-עשר ילדים, וכמה מילדיו מזיווגו השני היו עדיין רווקים בעת פטירתו. אשתו האחרונה נפטרה שנה לפניו, וילדיהם נותרו יתומים מאב ואם, בצוואתו הועיד סכום מסוים להוצאות נישואיהם.
עם היוודע דבר מותו הוכרז על ידי ההנהגה היהודית המקומית "ביטול מלאכה", הוראה כללית לסגירת חנויות ובתי מלאכה כדי לחלוק כבוד אחרון לאישיות חשובה שהלכה לעולמה. בהלווייתו השתתפו כל בני הקהילה היהודית בפוזנא, ועימם גם בני המעמדות הגבוהים באוכלוסייה העירונית הלא-יהודית, פקידי ממשל והבישוף של פוזנא.
על פי צוואתו ספדו לו רק בחלקת הקבר, ולא בתחילת מסע ההלוויה כמקובל. הצוואה פורסמה ברבים ימים אחדים לאחר פטירתו, ובה אוסר רע"א על תלמידיו להספידו, ומבקש מהם שילמדו לעילוי נשמתו בשנת האבל, ובשנים שלאחריה ביום השנה הבנים והחתנים המתאבלים. עוד נקבע בצוואה הנוסח המדויק אותו ביקש רע"א לחרוט על גבי מצבתו כדי למנוע כתיבת תוארי כבוד שלא היו לרוחו בחייו. נוסח המצבה על פי הצוואה:
בני הקהילה שחסו על כבוד רבם שזלזל בעצמו לטעמם, קראו לעצמם דרור "לפתוח" את הקיצור ר' ולפרשו: הרב רבנו עקיבא איגר. מצבת קברו המקורית של רבי עקיבא איגר בבית העלמין היהודי בפוזנא, נהרסה בימי מלחמת העולם השנייה, ולאחריה הוצבה במקומו המשוער של קברו, הנמצא היום בעיבורו של רחוב מגורים, מצבת שיש חדשה, עליה מצוטט נוסח המצבה הישנה.
ספרוני הספד נוספים נדפסו ונפוצו לאחר פטירתו, ובהם:
בשם הקהילה הוכרז עם סתימת הגולל, על בנו הרב שלמה איגר, שהיה עד אז רבה של קאליש, כממלא מקומו ברבנות העיר פוזנא.
צאצאיו
מלבד אלו, התפרסמו צאצאים רבים של רבי עקיבא איגר מצאצאי בתו שרל אשת החתם סופר, על הנודעים שבהם ראו בערך משפחת סופר.
אגודת משפחת איגר
בשנת 1913 הוקמה באירופה "אגודת משפחת איגר" שאיגדה תחתיה את צאצאיה המרובים של המשפחה, בוועידתה הראשונה השתתפו כ-250 איש. האגודה קיימה כינוסים מעת לעת ופרסמה חוזרים תקופתיים, רבים מהם השתמרו באוסף אברהם יצחק בליכרודה בספרייה הלאומית בירושלים. בשנת 1990 פרסמה האגודה את המקבץ "אגודת משפחת איגר 1913–1990". ביבליוגרפיה מסודרת של כתבי רבני משפחת איגר, ו-36 אילנות יוחסין מפורטים של ענפי המשפחה השונים, החל מרבי עקיבא איגר הראשון מהלברשטט. מהדורה מעודכנת ראתה אור לקראת מפגש האגודה בשנת 1993. במקבץ פורסם תקנון האגודה, מן הפרק המפרט את מטרות האגודה, ניתן לעמוד על עושר הסגנונות התרבותיים של בני המשפחה ועל הדאגה לקיים קשרי משפחה שיגשרו על פערי התרבות לאורו של אבי המשפחה רבי עקיבא איגר. בין היתר נמנות: להכיר את החלקים המגוונים של המשפחה ולגשר ביניהם ברוח הומנית־יהודית של ר' עקיבא איגר, לשם הגברת הכיבוד ההדדי. לפרסם ביבליוגרפיה מפורטת של כתבי רע"א ושל כתבים שנכתבו עליו. לאסוף ולקבץ סיפורים ואגדות אודות רע"א. לקיים חוגי לימוד על נושא מתורתו ביום השנה לפטירתו, בהתאם לצוואתו.
יצירתו
יצירתו של רבי עקיבא איגר נוגעת בכל תחומי העניין התורניים בתחום התורה שבעל-פה ומהווה חלק מחומר הלימוד הקלאסי בישיבות. חשיבותו כפוסק ניכרת בתשובותיו בהלכה, אשר משמשות כמקור חשוב לפוסקים בדורות שאחריו. הוא הרבה מאוד לכתוב, וכמה מהביוגרפים שלו העירו שלא היה ניתן להבחין באותיות בודדות היוצאות מקולמוסו בשל קצב הכתיבה המהיר מאוד שלו. רוב יצירתו התפרסמה לאחר מותו, תחילה על ידי צאצאיו, ובהמשך בידי גורמים שונים מהם מו"לים מסחריים. עם התקבלותה של תורת רע"א והפיכתה לנכס צאן ברזל בבית המדרש, החלו יוצאות מהדורות מורחבות ומוערות של כתביו, מהן מחולקות מחדש לפי נושאים.
תשובותיו ההלכתיות
רבי עקיבא איגר השאיר אחריו תשובות הלכתיות רחבות בנושאים רבים. ספרים המאגדים בתוכם מתשובותיו ההלכתיות החלו נדפסים כבר בחייו בשם "תשובות רבי עקיבא איגר", והם מהווים אבני יסוד בספרות השו"ת של תקופת האחרונים.
מאחר שיצאו מתחת ידיה של סמכות תורנית בלתי מעורערת, הן מבחינת רוחב הידע והן מבחינת עמקות ההבנה, התקבלו פסקיו של רבי עקיבא איגר על כל גדולי דורו, ומבחינה זו היה ל"רבן של כל בני הגולה", וגם רבנים מבוגרים ממנו פנו אליו בשאלות הלכתיות סבוכות, שחייבו מתן חוות דעת מעמיקה של מומחה בעל שיעור קומה. עם הפונים אליו מגדולי דורו נמנים: הרב חיים אוירבך, מחבר הספר "דברי משפט"; הרב יעקב לורברבוים מליסא, מחבר הספרים "נתיבות המשפט" ו"חוות דעת"; הרב מאיר פוזנר, מחבר "בית מאיר"; הרב שלמה זלמן ליפשיץ, ה"חמדת שלמה".
בדור שלאחריו התקבעה התפיסה הרואה בפסיקתו דעה של "פוסק אחרון", הקובעת את ההלכה למעשה, וספר תשובותיו קיבל מעמד של ספר יסוד שאין לנטות מפסקיו, ואף הילה של קדושה. כך מספר רבה של מוסקבה הרב חיים ברלין על יחסו של אביו, "הנצי"ב מוולוז'ין", לספר התשובות של רבי עקיבא איגר:
עריכת התשובות
מאחר שהוצאתן לאור של תשובותיו החלה עוד בחייו, נשתמרו בידינו הוראותיו, בחלקן טכניות, באשר להדפסת כתביו. הוא נזקק לשאלות הנוגעות באופן כללי לכלל הסוגה הספרותית של ספרות שו"ת, כמו שאלת העריכה מול נאמנות לאיגרות המקור, ושאלת תוארי הכבוד המקובלים, שהיו גדושים לעיתים מזומנות בסופרלטיבים מנופחים.
במכתבו מחודש כסלו תקצ"ג (חורף 1833) לבנו אברהם הוא מורה שלא יעתיקו בכפילות תשובות שכתב לאנשים שונים באותו עניין, אף אם בחלקן ישנן תוספות וחידושים, ולדבריו "אין כדאי להלאות את עיני הקורא בשביל מעט תוספת", ועדיף לערוך את התשובה המרכזית ולהוסיף בתוכה את ההוספות המאוחרות "ואין בזה נזק לשואל, אם אחר תשובתו אליו נתווסף עליה דבר מה".
הוא נזקק גם לשאלת איכות ההדפסה, הנייר, הדיו והגופן, כי לדעתו יש ליפי הדפוס, החיצוני לכאורה, השלכה על אופן התפיסה של הטקסט בידי הקורא. וכך הוא מתבטא בעניין זה באחד ממכתביו, שהודפסו בידי בניו בהקדמתם לספר התשובות:.
באשר לתוארי הכבוד המקובלים הנלווים באיגרות מעין אלו, ומועתקים בדרך כלל ככתבם וכלשונם לספרות השו"ת המודפסת, הוא שולל נחרצות את המנהג, ומעדיף שלא יצוטטו תארים כלל אף לא מועטים:
דפוסי השו"ת
המהדורה הראשונה של "שאלות ותשובות רבי עקיבא איגר", המכונה "מהדורה קמא", נדפסה בידי בניו בוורשה בשנת תקצ"ה (1835), ואחריה בשטטין (תרכ"ב), ומאז בדפוסי צילום רבים. בשנת תרמ"ט הודפסה בווינה אסופת תשובות נוספת של רע"א, בשם "תשובות רבי עקיבא איגר החדשות", שאף היא זכתה לדפוסי צילום רבים. במשך השנים התפרסמו מעת לעת קובצי תשובות נוספים, ובשנותיה הראשונות של המאה ה-21 יצאו לאור מספר מהדורות המאגדות את כל התשובות שנדפסו עד אותה עת במספר כרכים. במקביל, אוסף התשובות הראשוני, שו"ת רבי עקיבא איגר מהדורה קמא, זכה למספר מהדורות מוערות.
חידושיו לתלמוד וגיליון הש"ס
נוסף לספרות השו"ת הענפה שהתפרסמה מפרי עטו של רבי עקיבא איגר, התפרסמו בידי מו"לים שונים אוספים מכתביו ומכתבי תלמידיו, העוסקים בפרשנות ובחידושים סביב התלמוד הבבלי בשיטתיות, וסביב סוגיות נבחרות בו, כמו הספר "דרוש וחידוש", שיצא לאור בידי בניו מייד לאחר פטירתו (ורשה תקצ"ט) על מסכתות מסוימות. כמו כן, רבות מתשובותיו ההלכתיות מסתעפות תוך כדי דיון לביאורי סוגיות בתלמוד, ופעמים שעיקר הדיון סובב רק סביב סוגיה תלמודית' אף בלא השלכה מעשית לפסיקת הלכה, כמו עיסוק בהבנת גישתם של תנאים או אמוראים שהיו בעמדת מיעוט ודעתם נדחתה הלכה למעשה. תשובות מעין אלו לוקטו וסודרו במשך הזמן לנוחות הלומדים לפי סדר מסכתות התלמוד. בנוסף, הערות בודדות רבות שלו על סוגיות תלמודיות הופיעו ומופיעות מעת לעת בכתבי עת תורניים שונים.
היות שרבים מקבצי החידושים הללו לא היו סדורים לפי סדר התלמוד, ובשל ריבוי הקבצים שהקשה על הלומד בסוגיה מסוימת לעקוב אחרי כלל חידושיו של רע"א המתייחסים לסוגיה זו, התעורר צורך במפעל שיסדר את כל כתביו המרובים בצורה רציפה לפי סדר דפי התלמוד הבבלי. פרויקט מעין זה נתקל מטבע הדברים בקשיים מרובים והתעכב, עקב בעיות של זכויות יוצרים שהיו נתונות בידי גורמים רבים, ונדרש גם גורם מלווה בעל שיעור קומה תורני שיוכל לקבוע את אופי העבודה.
החל מתחילת שנות ה-80 נדפסו מספר מהדורות של חידושי רבי עקיבא איגר על הש"ס שהלכו לאורו של חזון זה. הוותיקה שבהן היא מהדורת "זכרון יעקב" שנדפסה בשנים תשמ"א-תשמ"ג בארבעה כרכים, וזכתה מאז למהדורות רבות.
מהדורה מורחבת מאוד, המקיפה גם התייחסויות שוליות יחסית של רע"א לסוגיה, החלה יוצאת לאור בשנת תש"ן בעריכת הרב שלמה אריאלי. במהדורה זו הוקדש כרך נפרד לחידושי כל מסכת, ולחלקן אף שני כרכים. פרויקט זה לא הסתיים, אך במסגרתו יצאו לאור חידושי רע"א למרבית המסכתות הנלמדות בישיבות. מהדורה נוספת בסגנון זה של חידושי רע"א לכל התלמוד הבבלי, בשם "תורת רבינו עקיבא איגר" יצאה בעריכת הרב דוד מצגר (מכון המאור, תשס"ה) ובה שישה כרכים.
גיליון הש"ס
הערותיו כתובות בקצרה ובתמצות רב. רבי עקיבא איגר הסביר את מנהגו לכתוב בדיוק נמרץ, בכך ש. כדי להקל על המעיינים נדפס "גיליון הש"ס השלם", ספר ובו הטקסטים המלאים של המקורות אליהם מפנה רע"א בציוניו הקצרים. ישנה אף מהדורה מבוארת של גיליון הש"ס שנדפסה על מסכתות בודדות. רמיזותיו של רע"א בהערותיו אלו נחקרו בידי הרב חיים דוב שעוועל, ואת מחקרו פרסם חלקית בספרו "משנתו של הגאון רבי עקיבא איגר בגיליון הש"ס" על מספר מסכתות מסדר מועד בשנת תשי"ט (1959). הוא המשיך במחקרו על הערותיו של רע"א בכל סדר מועד, סדר נשים וחלק מסדר נזיקין, ופרסם מאמרים בעניין בכתב העת "הדרום". בשנת תשל"ב (1972) נדפס כרך שני של ספרו, ובו קובצו המחקרים על המסכתות המשלימות את סדר מועד.
רוב ההערות שב"גיליון הש"ס" מופיעות בצורה אחרת גם בכתביו האחרים והמפורטים יותר של רע"א, כמו "דרוש וחידוש". ולכן נהוג להשוותן כדי לעמוד על כוונתו המדויקת במקומות בהם קיצר מאוד.
גיליון הירושלמי
בשנת תשמ"א נדפסה בלונדון חוברת קטנה ובה "גיליון הירושלמי" של רבי עקיבא איגר, הגהות שרשם על שולי גיליונות סדר נשים של התלמוד הירושלמי בו למד. קדמו לפרסום זה חיפושים קדחתניים שעשו בעלי "דפוס האלמנה והאחים ראם" בשנת תרע"ג אחרי גיליונות אלו כדי לפרסמם במהדורת התלמוד הירושלמי שבהוצאתם. על פי בקשתם, פנה הרב ד"ר אברהם יצחק בלייכרודה, נינו של רע"א, באמצעות "אגודת משפחת איגר" לכל צאצאי רע"א כדי לאתר את עותק התלמוד הירושלמי שהיה ברשותו. חיפושים אלו עלו בתוהו. באחת מתשובותיו מצטט רע"א קטע מגיליון הירושלמי שלו בסדר נזיקין, אך כרך זה אבד ואין ידוע מה עלה בגורלו.
קושיות רבי עקיבא איגר
לאור העיסוק הרב שהתפתח סביב קושיותיו, הופיעו גם ספרים המלקטים קושיות שלו שהונחו בלא מענה. בשנת תשמ"ב הדפיסו צאצאיו מכתב-ידו את הספר "קושיות עצומות" המכיל 1,401 קושיות, שרבות מהן לא הופיעו בכתביו שנדפסו עד אותה עת. ספרי קושיות אלו נכנסו בשלמותם, במידת האפשר, למאספים הנזכרים שנדפסו מתורתו של רע"א על סדר התלמוד.
כבר בשנת תרל"ו, כארבעים שנים בלבד לאחר פרסומם הראשון של ספרי "דרוש וחידוש", נפוצו קושיותיו של רע"א בבתי המדרשות, והיוו כר לחיבור תורני שעיקר עיסוקו בפתרון השאלות. הרב יששכר דוב הלטרכט מלוברנץ הוציא את ספרו "חזות קשות",. בשנת תרנ"ח הדפיס הרב יצחק צבי ארונובסקי בווילנה את ספרו "יד יצחק" כדי . בשנים תרס"ה-תרע"ב יצא לאור בירושלים ספרו של הרב בנימין רבינוביץ' "משנת ר' בנימין" אשר . בשנים תרצ"ד-תרצ"ז הדפיס הרב משה אברהם מוינשטר בברוקלין את ספרו "גנון והציל" וענינו . בשנת תשל"ט יצא בירושלים ספר בשם "חוסן ישועות", בשער הספר טוען המחבר, הרב אברהם זילברמן, כי הוא.
ניסיון נוסף ומתמשך נעשה על ידי הרב שמואל אהרן שזורי שהקדיש בירחונו "קול תורה" מדור קבוע בשם 'אשישו"ת' שיועד לתרץ בשיטתיות את קושיות רע"א בגיליון הש"ס.
הגהות וחידושים על ה"שולחן ערוך"
במשך שנים רשם רבי עקיבא איגר את הערותיו על גיליון ספר השולחן ערוך בו למד, הערות אלו כללו: הגהות דפוס, הערות על מקורות ההלכה, קושיות ופלפולים והערות מעשיות. בשנותיו האחרונות מסר רע"א את כרכי השולחן ערוך שלו לבנו בכורו רבי אברהם, כדי להתקינם לדפוס. רע"א חכך בדעתו אם להדפיס את הערותיו כספר בפני עצמו או כנספח על גיליון השולחן ערוך, כשנה לפני מותו הוא מתלבט בעניין במכתבו לבנו תוך שהוא מבקש לקבל את הגרסה הערוכה של ההערות לביקורת בטרם הדפסתה:. כחודש אחר כך הוא מאשר במכתבו כי ההגהות ראויות לדפוס. למעשה התעכבה הדפסת ההגהות יותר מעשרים שנים לאחר מות רע"א, והן נדפסו לראשונה בברלין בשנת תרכ"ב בידי נכדו אברהם משה בלייכרודה. במקביל הדפיס בנו ר' איצק לייב מהדורה נוספת של הגהות אביו לשולחן ערוך ביוהניסבורג, פרוסיה. קיימים גם מספר כתבי יד אחרים של ההגהות. בסוף המאה ה-20 יצאה לאור מהדורה השוואתית של הגהות רע"א לשולחן ערוך הכוללת את הגרסאות השונות.
רבי עקיבא איגר נהג לרשום את הערותיו על גליונות הספרים שבספרייתו, ולכן מלבד הערותיו המודפסות על גיליון התלמוד הבבלי ועל גליונות השולחן הערוך, מצויים בידי אספנים רבים ספרים מספרייתו שנתפזרו במשך השנים, והם מתגלים ונמסרים לדפוס מעת לעת בקבצים תורניים. פעמים שהיו בספרייתו מספר עותקים של ספר אחד והערותיו נרשמו אקראית על העותקים השונים, בשל החשיבות הרבה שמייחסים לכתביו של רע"א בעולם הישיבות, גם הערותיו הכפולות זוכות למהדורות מודפסות אף במקרים בהם הספר עליו נכתבו אינו ספר יסוד כמו שולחן ערוך.
חידושי אגדה ותנ"ך
רבי עקיבא איגר הניח אחריו פנקס חידושים בענייני אגדה, ובו גם חידושים על פסוקי התנ"ך. הפנקס מוזכר בידי בניו של רע"א, והיה ידוע עד מלחמת העולם השנייה. מאז, ככל הידוע, אבדו עקבותיו.
בתרבות הישיבתית
כאמור, רבי עקיבא איגר נחשב לאחד מגדולי הלמדנים התורניים בעת החדשה, ובשל מעמדו זה התקבעו בתרבות עולם הישיבות אמרות כנף ומימרות רבות הסובבות סביב "דמות הגאון" שלו, ומהן ניתן להתרשם גם מעוצמת ההערצה ששוררת כלפיו בעולם זה. כך מצוטט הרב אלחנן וסרמן, מגדולי ראשי הישיבות בליטא לפני השואה:
ראש ישיבה אחר, הרב ראובן גרוזובסקי, חתנו של ראש הישיבה הנודע רבי ברוך בר ליבוביץ, סיפר על חמיו: "...פעם באומרו סברא בשם הגאון רבי עקיבא איגר, ובנו בשמעו את הסברא הסתפק מיד איזה ספק לפי סברא זו, גער בו מורי חמי ולא רצה לשמוע דבריו, על שלא שהה מעט משמחה בשמעו סברא עמוקה מחודשת כזו, ואמר אז כי מי שאינו רוקד משמחה בשמעו סברא כזו אינו אדם".
הרב שמואל זנוויל קלפפיש, כתב בהסכמתו לספר 'כפות תמרים' עם הגהות רבי עקיבא איגר:.
על המהירות בהן השיב את תשובותיו ההלכתיות, מסופר כי הרב חיים מוולוז'ין אמר:. תשובותיו היו לחלק נחשב בתרבות היהודית של בית המדרש, בשורה אחת עם יצירות למדניות בנות דורן, כמו הספר הלמדני הקלאסי "קצות החושן".
תירוץ קושיה של רבי עקיבא איגר נחשב בעולם הישיבות כבלתי-אפשרי מעצם ההגדרה. כלומר: התירוץ מחשיד את המתרץ כמי שלא הבין את קושייתו של הרב עד תומה. בעולם התורני רווחת הקלישאה המשווה מאמץ רב ליישוב קושיה תלמודית כ"ישיבת שבעה נקיים", מושג הלכתי מהלכות נידה. אמרה המיוחסת לרב אליעזר גורדון ראש ישיבת טלז (1841–1910) שהיה "מגדולי למדני זמנו", קובעת כי בתירוץ קושיה של רבי עקיבא איגר, יש משום סתירת שבעת הימים הנקיים. במקור ההלכתי, במצב זה יש לשוב ולספור מחדש, המסר ברור: אם תירצת קושיה של הרב איגר, הרי שעליך ללמוד שנית את קושייתו ולהעמיק בהבנת כוונתו. רבי דב בריש וידנפלד, "הרב מטשעבין", אמר שאם רבי עקיבא איגר מביא ראייה מגמרא, יש אפשרות לדון על ראייתו, אך אם הוא כותב מסברא (כלומר מדעתו) - אין אפשרות להתווכח על דבריו.
דמותו התקבעה גם כסמל של צדיק ופרוש, בין בפרמטרים מתנגדיים ובין בפרמטרים חסידיים, והוא נעשה מודל לחיקוי עבור כלל הציבור האורתודוקסי-ישיבתי. כך למשל, בהספדו של הרב יוסף חיים קרא, רבה של ולוצלאווק, על רבי אברהם מטשכנוב, שיבח הספדן את הנפטר:. רבי ירוחם ליבוביץ, משגיחה הנודע של ישיבת מיר בליטא, השתמש ברע"א כסמל מוסכם של אדם שאין לו ולתאוות העולם ולא דבר:
רבי עקיבא איגר נודע כעניו. בהקדמה לתשובות רבי עקיבא איגר, מביאים בני המחבר מכתב לבנו ר' אברהם, ובו הנחיות להדפסת תשובותיו. בין הדברים כותב רבי עקיבא איגר שחלק מהתשובות הם מלומדי ישיבותיו בערים השונות, והוא מזהיר שלא לכנותם בשם "תלמיד" ולא בלשון נוכח (אלא בלשון נסתר המכובדת) "כי אמרתי, מי יודע מי למד יותר ממי". חתנו ה"חתם סופר" התבטא כי אין אנו מבינים מהי הענווה של משה רבנו, אך לאחר שרואים את חמיו, ניתן רק לשער כמה גדולה הענווה של משה רבנו. הרב שלמה זלמן שפיצר, רבה של וינה וחתנו של החתם סופר, אמר בהספדו על רבו המהר"ם שיק, שבעוד חמיו היה עניו אך הכיר בערכו, רבי עקיבא איגר כלל לא ידע שהוא בעל ערך. מספר סיפורים על ענוותנותו עוסקים בשהותו בוורשה יחד עם רבה של ליסא, רבי יעקב לורברבוים, ה"נתיבות המשפט", לצורך השתתפות באספת רבנים שהייתה בעיר. וכשבמהלך הימים היה משוכנע שהכבוד שבני העיר מכבדים אותו, מיועד ל"נתיבות המשפט" ולא אליו, ומשנוכח לבסוף שמכבדים בעיקר אותו – היה נסער, עד שהרגיעו ה"נתיבות המשפט", שהוא נוחל את הכבוד מפאת שעירו פוזנא חשובה יותר מהעיר ליסא.
יחסו למשכילים ולרפורמים
רבי עקיבא איגר נמנה עם ראשי הרבנים המתנגדים לכל שינוי ותיקון בדת, ולטעמו אין לנטות אף בקוצו של יוד מדברי הראשונים. בתשובתו שנדפסה בקובץ "אלה דברי הברית" כנגד בית-הכנסת הרפורמי הראשון הוא טוען:. רבות מפעולותיו בתחום הרבנות ומינוי רבנים בערי פרוסיה, הונעו מעמדתו המתנגדת לשינוי, ופעמים רבות פעל מתוך מטרה מוצהרת לסכל את בחירתם של רבנים משכיליים.
הסופר אלתר דרויאנוב מספר מפי ההיסטוריון שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר) על מפגשו של רבי עקיבא איגר עם תלמידי בית המדרש לרבנים בוורשה, ודבריו העוקצניים כלפיהם:
למרות האמור, כאשר התאפשרה או נצרכה מודרנה בתוך הגבולות האורתודוקסיים, לא הביע התנגדות. תלמידיו היו הראשונים מקרב הרבנות האורתודוקסית שהכניסו בקהילותיהם את הנוהג לשאת נאומים, דרשות והספדים בשפה הגרמנית, וראו בכך התאמה פרקטית לשפת הדיבור של שומעי לקחם, ולא ספיח של המודרנה. עוד בחייו, בשנת 1821, נשא תלמידו הרב שלמה פלסנר, הספד בגרמנית מודרנית על הרב אברהם טיקטין מברסלאו, ומאז התקבל נוהג זה בהדרגה בקרב הרבנים האורתודוקסים הגרמנים כולם.
יחסו לתנועת החסידות וראשיה
יחסו של רבי עקיבא איגר לחסידים ולתנועת החסידות היה מתון, אף שהיה נאמן לתפיסת העולם ה'מתנגדית', ששללה את התנועה, ובמקומות וזמנים מסוימים אף החרימה את תומכיה. סימוכין ליחסו זה של רע"א כלפי החסידות, יש המוצאים במכתבו של חתן רע"א, הרב שמואל חיים בירנבוים, לאחיינו רבי יהודה לייב איגר מלובלין, שבו הוא מתאר לשאלתו פרטים מהווי החיים בבית חותנו רע"א, נמנו בין היתר הספרים בהם עשה שימוש:
לפני שנת תקס"ה, עוד בהיות רע"א רב במרקיש-פרידלנד, הפיצו החסידים שמועה שהוא נוטה לחסידות או אף הצטרף בפועל לתנועה. הרב שלמה זלמן ליפשיץ ה"חמדת שלמה" הזם שמועה זו במכתבו לבנו. כתגובת-נגד מצידו השני של המתרס נפוצה השמועה כי רבי עקיבא איגר פרסם איגרת חריפה נגד תנועת החסידות והחסידים. האדמו"ר רבי דובער שניאורי, "הרבי האמצעי", מנהיגה של חסידות חב"ד, במכתבו לאחיינו חתנו ויורשו הצמח צדק מלובביץ', מספר על פגישתו עם רע"א בשנת תקפ"ה, ולדבריו רע"א הכחיש את ייחוס האיגרת המדוברת אליו.
בארכיון דוד מגיד שבמכון לעמי אסיה שע"י האקדמיה למדעים בסנקט פטרבורג (לנינגרד), מצויה חוברת כתבי פולמוס עם החסידות, ובה בין היתר "איגרת ר' עקיבא איגר מפוזנא נגד החסידים". מרדכי וילנסקי, חוקר המחלוקת, בספרו "חסידים ומתנגדים", משער שזו האיגרת המדוברת עליה נסובה השמועה, ואת כתיבתה הכחיש רע"א בפני הרבי האמצעי מלובביץ'. וילנסקי אף מפקפק על מהימנות יחוסה של האיגרת לרע"א, והוא מעלה השערה כי היא זוייפה כדי לתת פרשנות אנטי-חסידית למסמך אחר בשם "תקנות שקלוב". תאריך המסמך האחר שונה, לדבריו, משנת תקמ"ז לשנת תקס"א, מאחר שבשנים תק"מ–תק"נ ישב רבי עקיבא איגר בליסא כאברך צעיר ושמו טרם התפרסם חוץ לסביבתו, וממילא אין זה סביר שיחווה דעתו בשאלה ציבורית כלל-יהודית מסוג זה. ואילו בשנת תקס"א, אף שהיה עדיין רבה של מרקיש-פרידלנד הקטנה יחסית לפוזנא – שמו כבר הלך לפניו והגיע גם לפולין ולרוסיה. השערה נוספת היא שהאיגרת נכתבה בשנים מאוחרות מהתאריך הנקוב בה, כתגובה להתפארות החסידים על כך שנכדו של רע"א, רבי יהודה לייב איגר המכונה רבי לייבל'ה מלובלין, בנו של ר' שלמה, נעשה חסידם של ר' מנחם מנדל מקוצק ושל ר' מרדכי יוסף ליינר מאיז'ביצא, והיה לאדמו"ר חסידי בעצמו. בספרו החסידי "תורת אמת" הוא מצטט מדברי סבו, רע"א. מסורות חסידיות מספרות על כך שרבי עקיבא איגר תמך בנכדו לעומת בנו רבי שלמה, שהתנגד למהלכו חריפות ואף נסע לקוצק להחזירו לביתו.
יחסו לרבנים קדומים
בכתביו, מתייחס רע"א לרבנים קדומים בהכנעה, אף לאלו מתקופת האחרונים כמו הש"ך והפני יהושע. הוא בדרך כלל מקבל את דבריהם, ומרצה את דבריו כנגדם כקושיא ולא כמחלוקת. לרבנים ראשונים הוא מתייחס בהתבטלות גמורה, והוא דוחה את דברי עצמו כשהוא מוצא סתירה או ראייה נגדם מדברי הראשונים.
לימודי חולין והשכלה כללית
בזמנו התעוררה דרישה ממשלתית להכניס לתוכנית הלימודים בתלמודי התורה מלבד לימודי קודש גם לימוד מקצועות אחרים שיכשירו את התלמידים לקראת חיי המעשה. תלמידו של רע"א, הרב אהרן פולד, שבעצמו התפרנס מהשקעות בבורסה, פנה אליו באיגרת בעניין נחיצותה של הוראת "לימודים חיצוניים" לילדים וביקש את הסכמתו לקביעת שיעורים אלו כמצוות השלטונות בנימוק של "עת לעשות לה' הפרו תורתך". תשובתו של רע"א לא השתמרה, אך נראה ממכתב אחר שכתב בנושא זה באותה תקופה שקיבל חלקית את הדרישה, הוא גם רומז כי עמדתו התגבשה בלחץ השלטונות:.
יושר שיפוטי ורדיפת אמת
רבי עקיבא איגר הטיף ליושר שיפוטי, והתרעם על רבנים שמתוך דאגה לכבודם האישי לא אבו לחזור בהם מפסקי דין שהוציאו, על אף שהיה ברור לכל משקיף אובייקטיבי, כי נפלה טעות בשיפוטו של הרב. בכתבי תלמידיו מודגשת היושרה האישית שלו עצמו, וביטול דעתו בענווה מפני דעת תלמידיו במקרים בהם החליט כי האמת איתם, וכי דעתו הראשונית בטעות יסודה. תלמידו הרב גוטמכר חולק בספרו על הוראה אחת מהוראות רבו רע"א, וכותב על כך:, ובמקום אחר הוא מתבטא:.
פולמוס חידוש הקרבת הקורבנות בזמננו
בשנים תקצ"ז–תקצ"ח (1837–1838) החל מתפתח פולמוס בדבר חידוש אפשרי של הקרבת קורבנות במקום המקדש בירושלים, נושא שהיה תלוי מבחינה תאורטית בניתוחן של מספר סוגיות תלמודיות. אך מבחינה מעשית, כפי שהבהיר רבי עקיבא איגר למי שפנה אליו בנידון, תלמידו הרב צבי הירש קלישר, היה תלוי הדבר בעיקר בהסכמת השלטון המקומי המוסלמי, שלא איפשר כלל גישה להר הבית למי שאינו מוסלמי.
רע"א הלך לעולמו בעיצומו של הפולמוס, והרב קלישר, שהיה ממבשרי הציונות, ואחד הדוחפים העיקריים ליישום מעשי של היתר עבודת הקורבנות בזמננו, טען כי טיעוניו באשר להיתר עקרוני תאורטי של חידוש ההקרבה, היו מקובלים על דעתו של רבו הרב איגר, וכראיה לכך הביא את הסתייגותו שהוצגה על ידו כפרקטית בלבד, עמדה זו הוצגה בשער הקונטרס "שיבת ציון" שהדפיס בעניין זה. היו רבנים נוספים מן המסכימים ומן המתנגדים שהבינו כך את דברי רע"א, אך בגוף דבריו של רע"א במכתבו המצוטט שם נראה כי לא כך היו פני הדברים. הוא מתחיל את תשובתו במילים ברורות:, ורק אחר כך פונה לדון בשאלה הפרקטית ומזניח את הדיון התאורטי. היו שהתרעמו על השימוש בשמו של רע"א למטרת קידום האג'נדה המצדדת בחידוש הקרבת הקורבנות בניגוד לדעתו, אך למעשה נותר הדיון פתוח, והעניין נידון תאורטית גם אצל רבנים מאוחרים בהרבה, בעיקר בעקבות מלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים, אז התעורר הדיון מחדש בחוגים מסוימים של הימין הדתי בישראל.
הנצחתו
שמו של רבי עקיבא איגר הונצח בישראל בקריאת רחובות על שמו באשקלון ובתל אביב (בית הכנסת שברחוב איגר 23 מופיע הרבה בתיאורי חנוך לוין מחוויות ילדותו). בירושלים הוקמה הישיבה ע"ש עקיבא איגר המשתייכת לחסידות ערלוי, בבנין "הקונסוליה הסורית", בשכונת קטמון. ובבני ברק, קיימת רשת הכוללים ע"ש רבי עקיבא איגר, המקיימת מסגרות לימוד תורה והלכה במספר בתי מדרשות. לומדי הרשת מפרסמים ספר-שנה בשם "עומקא דשמעתתא".
לרגל תערוכת 100 שנה לפטירתו של רבי עקיבא איגר, שנערכה במוזיאון היהודי בברלין בשנת 1937 הוטבעה מדליה הנושאת את דיוקנו של רבי עקיבא איגר מצדה האחד, ומצדה האחר דברי הנצחה בגרמנית. בשנת 1990 הופקה על ידי בית התפוצות, רפליקציה של המדליה המקורית. "אגודת משפחת איגר" הפיצה לכבוד אחד מכינוסי המשפחה את המדליה ובה דיוקנו של ראש המשפחה.
באפריל 2008 החליטה מועצת העיר פוזנא לקרוא על שמו את הכיכר שמול בית הכנסת האורתודוקסי החדש (נחנך ב-1907): כיכר עקיבא איגר. בכיכר מצויים שרידים של חומות העיר העתיקה, ושלטי הנצחה המזכירים את פועלו של רב העיר. בהחלטת המועצה נאמר כי "צעד זה נעשה במטרה להנציח את עקיבא איגר, שהיה רבה של הקהילה היהודית בפוזנא במשך שנים רבות, הומניסט ונדבן שלא הגביל את פעילות החסד שלו למאמיניה של היהדות בלבד".
מכתבים
מכתביו של רבי עקיבא איגר בענייני תורה כבענייני ציבור וחולין, נאספו מספר פעמים, והמהדורות השונות משלימות זו את זו. לאסופות אלו ישנה חשיבות היסטורית-ביוגרפית רבה, ויפה לגביהן אבחנתו של תומאס ג'פרסון, כי.
ליקוטים מתורתו
}}
מפרץ סן דייגו
מפרץ סן דייגו (באנגלית: San Diego Bay) הוא מפרץ הממוקם בחופה הדרום מערבי של מדינת קליפורניה שבארצות הברית, בסמוך לעיר סן דייגו.
גאוגרפיה
אורכו של המפרץ 19 ק"מ ורוחבו 3 ק"מ ולחופיו מצויות הערים סן דייגו, נשיונל סיטי, צ'ולה ויסטה, אימפריאל ביץ' וקורונדו.
התלקחות ספונטנית
התלקחות ספונטנית או בעירה אנושית ספונטנית היא מונח עבור מקרים של אנשים שעלו באש לכאורה ללא שיוצתו. חקירות שונות ניסו לנתח מקרים של התלקחות ספונטנית והגיעו למגוון השערות לגבי גורם ההתלקחות. צריכת אלכוהול של המוצת, תהליכים כימיים שונים וגם הסברים פסאודו-מדעיים הוצעו כפתרון לתופעה. הקונצנזוס המדעי לגבי התלקחויות ספונטניות הן שברוב המקרים ישנו מקור הצתה חיצוני שמסיבה כזו או אחרת נעלם מעיני העדים להתלקחות.
מפרץ סן דייגו
גאוגרפיה
המפרץ מהווה נמל טבעי, ואחד הנמלים הטבעיים הטובים ביותר בחופה המערבי של צפון אמריקה. מסיבה זו יושב האזור על ידי מתיישבים ספרדים כבר בשנת 1769, והנמל שהוקם, ונקרא נמל סן דייגו פעיל עד ימינו ומהווה אחד הנמלים העיקריים בחוף המערבי של ארצות הברית - יותר משלושה מיליון טונות של מטען עוברים בנמל מדי שנה, וכן למעלה מיליון נוסעים עוברים דרכו מדי שנה. הנמל משמש את צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
התלקחות ספונטנית
סקירה
המונח התלקחות ספונטנית הוצע לראשונה בשנת 1746 על ידי פאול רולי במאמר שפרסם במגזין פרוטוקלים פילוסופיים. גאווין ת'ורסטון כתב במגזין הבריטי לרפואה כי "התופעה מושכת לא רק את תשומת לבם של אנשי הרפואה אלא גם את תשומת לבם של ההדיוטות". בספר שכתב לארי א. ארנולד בשנת 1995, בשם ablaze! (תרגום חופשי: עולה באש) הוא טען כי במשך שלוש מאות השנים האחרונות נרשמו למעלה מ-200 דיווחים על התלקחות ספונטנית ברחבי העולם.
מפרץ סן דייגו
גאוגרפיה
רצועת חוף צרה הנקראת סילבר סטראנד (רצועת הכסף), מפרידה בין המפרץ לבין האוקיינוס השקט. בקצה הצפוני של רצועת החוף, באתר הנקרא נורת' איילנד (האי הצפוני), ממוקם שדה תעופה של צי ארצות הברית, ובבסיס זה עוגנות מספר נושאות מטוסים. סביב המפרץ מצויים מספר בסיסים נוספים של הצי ובהם תחנת הצי סן דייגו, בסיס הצי נקודת לומה, בסיס הצי האמפיבי קורונדו ונקודת באלאסט (בסיס המשמש נמל לצוללות גרעין).
התלקחות ספונטנית
מאפיינים
הנושא זכה לסיקור ב"עיתון הרפואה הבריטי" בשנת 1938. המאמר ציטט מספר רפואי שנכתב ב-1823, אשר קבע כי המקרים המתועדים של התלקחות ספונטנית חלקו במאפיינים הבאים:
מפרץ סן דייגו
גאוגרפיה
על גדת המפרץ ממוקם שדה התעופה הבינלאומי סן דייגו, וכן המספנות של חברת הפלדה ובניית הספינות הלאומית (National Steel and Shipbuilding Company או בקיצור NASSCO).
גשר סן דייגו-קורונדו שנבנה בשנת 1969 חוצה את המפרץ.
בחלקו הצפוני של המפרץ מצויים מספר אתרי נופש, ובחלקו הדרומי, הרדוד, ברכות אידוי לאיסוף מלח.
התלקחות ספונטנית
הסברים חלופיים
השערות שונות ניסו להסביר כיצד תיתכן התלקחות ספונטנית ללא מקור בעירה חיצוני. רבים פקפקו על האפשרות של התלקחות ספונטנית על טבעית. בנימין רדפורד, סופר המדע, הטיל ספק בסבירות של תופעה כזו. "אם התלקחות ספונטנית היא תופעה אמיתית (ולא פשוט קשיש שהתקרב לאש)," שאל, "מדוע היא לא מתרחשת לעיתים קרובות יותר? יש כמה מיליארדים של אנשים בעולם, ואנחנו בכל זאת לא רואים אף אחד מהם עולה בלהבות כשהוא הולך ברחוב, משחק כדורגל או שותה קפה."
מקרים בולטים
הנרי ת'ומאס, בן 73, נמצא שרוף בסלון של האחוזה שלו בוויילס הדרומית בשנת 1980. כל גופו נשרף, למעט ראשו וחלקים מרגליו. גם מחצית מכסאו נשרפה. החוקרים קבעו שמותו נגרם כתוצאה מ"אפקט הפתילה".
מרי ריזר נמצאה שרופה בביתה בפלורידה ביולי 1951. החוקרים לא הבינו כיצד גופה נהפך כמעט כולו לאפר, בעוד החדר בו נמצאה לא הכיל כמעט עדויות לשריפה.
פרופופול
פרופופול (Propofol), היא תרופת הרדמה תוך-ורידית. התרופה משמשת להשראת הרדמה, לניתוחים קצרים, לטשטוש חולה בבדיקות פולשניות ולמניעת זיכרונות מההליך הרפואי. התרופה נמצאת בשימוש נפוץ ברפואה הווטרינרית. היא מאושרת לשימוש בלמעלה מ-50 מדינות. תרופה זו תפסה את מקומה של סודיום פנטוטל, שהשימוש בה רווח בשנות ה-80, משום שההתאוששות מפרופופול מהירה יותר וקלה יותר בהשוואה לפנטוטל. החומר שומני מאוד ומגיע כאמולסיה שמכילה חומר שומני וחלבון ביצה. למרות זאת, אין סכנה גדול של אלרגיה לפרופופול במטופלים עם אלרגיה לביצים (עקב אלרגיה לביצים).
תרופה זו נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
הוצאה להורג
בית המשפט העליון של מיזורי התיר את השימוש בפרופופול בהוצאות להורג במדינה. עם זאת, ההוצאה הראשונה להורג על ידי פרופופול בוטלה כיוון שהאיחוד האירופאי איים להפסיק את ייבוא חומר ההרדמה הפופולרי פרופופול אם ארצות הברית תשתמש בו בהוצאות להורג.
תופעות לוואי
אחת מתופעות הלוואי השכיחות ביותר של פרופופול היא כאב בהזרקה, במיוחד בוורידים צרים. ניתן למנוע זאת על ידי טיפול מקדים בלידוקאין, וכן על ידי הזרקת התרופה בקצב איטי ובווריד רחב.
תופעות לוואי נוספות שיכולות להופיע הן ירידה בלחץ הדם כתוצאה מהתרחבות כלי דם, דום נשימה ותופעות צרברו-וסקולריות. כיוון שזהו חומר מדכא נשימה, פרופופול גורם לעיתים קרובות לדום נשימה וכן ירידה בקצב הנשימה ובנפחי הריאה שונים.
עיר ומלואה
בסיפורים הכלולים בספר זה חזר עגנון לקרוא לעירו ביטשאטש במקום הכינוי "שִבּוּש" שבו כינה אותה ביצירות מוקדמות, כאשר חש כי השתבש משהו בחיי תושביה.
הסיפורים הכלולים בספר מספרים על העיר מראשיתה, על אנשיה בעיקר היהודים אך גם הגויים, על שקיעתה ועל חורבנה וכוללים קטעים אוטוביוגרפיים רבים.
את הכרך חותם הסיפור "הסימן", שראה אור כבר בשנת 1962, בכרך "האש והעצים". על מיקומו של הסיפור בסוף "עיר ומלואה" העירה ניצה בן-דב: "הבחירה העריכתית לחתום בסיפור זה קובץ, העוסק בעיר המולדת בוצ'אץ', מרמזת שזה סופו הנורא וזו חתימתו האחרונה של אותו עולם ומלואו תוסס וחיוני שעגנון תיעדו באהבה, במסירות ובביקורתיות בכרך זה וביצירות אחרות."
תוכן הספר
הספר מתחלק לארבעה ספרים.
קבצנות
קבצנות או פשיטת יד היא עיסוק שבו אדם משיג כסף או שווה כסף ממספר רב של אנשים שאליהם הוא פונה באופן אקראי בבקשת עזרה. תופעת הקבצנות נפוצה בערים גדולות בעולם.
צורות קבצנות
הקבצן תלוי ברצונם של אנשים אחרים לקבלת כסף ועל כן הוא לרוב עושה מאמצים לעורר את רחמי בני האדם ו/או לגרום להם אי נעימות. המאמצים לעורר רחמים יכולים להיות במראה: הצגת מומים (חרשות, איבר קטוע), לבוש מסמורטט, מראה מוזנח (גידול זקן ו/או שיער ארוך), ודיבור חלש. ישנם קבצנים המתמקמים בתנוחה מעוררת רחמים, דוגמת כריעה עם הראש מוטה כלפי מטה.
ישנם קבצנים המציגים סיפור בשלט או בדיבור לקהל או בפנייה אישית. סיפורים נפוצים כוללים בעיות בריאותיות במשפחתם, או תוכנית כלשהי שהם מבקשים להגשים, כגון נסיעה ארוכה, קניית מכשיר רפואי או אחר וכדומה. ישנם גם קבצנים המבקשים כסף לצורך רכישת אלכוהול, או סמים, בתקווה שגישה גלויה תביא לאהדה. קבצנים אחרים מספרים סיפור שקרי על צורך דחוף בכסף כדי להגיע הביתה ומבטיחים להחזיר את הכסף אף על פי שאינם מתכוונים לעשות זאת. ישנם קבצנים אשר נותנים לאדם שירות מסוים (ניקוי שמשות רכב, ברכה) ללא שנתבקשו בתקווה שהדבר יגרום לאדם חוסר נעימות לסרב לתת כסף. ישנם אשר קודם מבקשים בקשה לטובה שאינה כספית (פריטת כסף) וממי שנענה להם הם מבקשים נדבה.
קבצנים פסיביים לרוב מתמקמים במקומות הומי אדם, בהם נפח האנשים מגביר את הסיכוי לקבל נדבה. במיוחד נבחרים מקומות בהם יש קהל שבוי הממתין למשהו, למשל נהגים הממתינים ברמזור, סועדים במסעדה, נוסעים ברכבת או ממתינים לרכבת או אוטובוס. מקומות נוספים מועדפים הם אתרי קניות בהם אנשים מוציאים כסף ומרגישים צורך לתת לאלו שאין להם ומקומות בהם אנשים מוציאים כסף מהבנק למשל בסמוך לכספומט. העדפה נוספת של מקומות לקיבוץ נדבות נוגעת לסוג האנשים העוברים במקום, למשל מקומות הומי תיירים. מקומות מועדפים אחרים בהם לאדם פחות נעים לסרב לתת נדבה, כוללים מקומות קדושים (למשל הכותל המערבי, כנסיית הקבר, הוותיקן) ובתי קברות. ישנם גם קבצנים העוברים מבית לבית ומבקשים כסף.
ישנם זמנים מועדפים לקבצנות. במדינות מוסלמיות, מספר הקבצנים גבוה יותר בימי שישי ובחודש הרמדאן.
לעיתים התנהגות קבצנית לובשת אופי תוקפני יותר הגורם לעוברי-אורח לתת מכספם לקבצן מתוך אילוץ או פחד. בין הביטויים של קבצנות תוקפנית נמצא:
התחזות
הקבצנות סובלת מאחוז גבוה של מתחזים במידות שונות של חומרה. סקר מערב הסעודית העריך ש 30 אחוז מהקבצנים הם מתחזים. דיווח מלאהור טוען שמעל 50 אחוז מהקבצנים מתחזים לבעלי מומים. מחקר בסין מעריך את אחוז הקבצנים אשר בחרו להתפרנס מקבצנות ב 63%.
היחס של מדינות לקבצנות
מדינות רבות מתנגדות לקבצנות בגלל ההנחה שהכסף אינו מגיע באמת לנזקקים, או בגלל שהקבצנות מבריחה תיירים ופוגעת בהכנסות מתיירות.
ישראל
אין בחוק בישראל איסור גורף על קבצנות. חוק העונשין של מדינת ישראל אוסר על שידול קטין לעסוק בקבצנות וכן אוסר על קיבוץ נדבות, או איסוף תרומות מכל סוג שהוא, באמתלת שווא או במרמה. עוד אוסר חוק העונשין על קיבוץ נדבות במקום ציבורי על ידי חשיפת פצעים או מומים, או בהטרדה. קבצנות אסורה בכותל המערבי וברחבה שלפניו למעט הצבת קופסאות או קופות צדקה במקומות שהועיד לכך הממונה על המקומות הקדושים. קבצנות אסורה גם בתחומי הכרמלית בחיפה. ב-1990 נעשה ניסיון בתל אביב להעביר חוק עזר עירוני ראשון מסוגו בישראל לרישוי קבצנים: "לא יעסוק אדם באיסוף כספים במקומות ציבוריים אלא בהיתר מאת ראש העירייה ובתנאים שנקבעו בהיתר".
קנדה
בפרובינציה של אונטריו בקנדה חוקק בשנת 1999 "חוק רחובות בטוחים" אשר מונע צורות מסוימות של קבצנות, באופן מיוחד ביטויי קבצנות תוקפנית או מטרידה. בשנת 2001 הועמד החוק למבחן חוקתי בבית המשפט ונותר על כנו.
פרובינציית קולומביה הבריטית חוקקה בשנת 2004 חוק רחובות בטוחים משלה, הדומה בנוסחו לחוק הקיים באונטריו. אף בפרובינציה זו יש המתנגדים לחוק זה.
ארצות הברית
ברבות מן הערים הגדולות בארצות הברית, כמו למשל בשיקגו, נאסרה הקבצנות ברחובות. ברחובות שיקגו מוצבים שלטי אזהרה המזכירים כי קבצנות ברחובות העיר אסורה. אולם, קבצנים מפרים לעיתים קרובות את ההוראה ויש אף המטילים ספק בחוקיותה לאור החוקה האמריקנית. בשנת 2004 החליטה עיריית אורלנדו בפלורידה לאמץ חוק עירוני המחייב קבצנים לקבל היתר מן המשטרה לעסוק בקבצנות. על פי אותו חוק הקבצנות אסורה במרכז העסקים של העיר וכן במרחק של כ-15 מטר מכל כספומט. זוהי עבירה על החוק באורלנדו לטעון טענות שווא לצורך קיבוץ נדבות, לקבצן להתחפש לצורך קיבוץ נדבות, או לעשות שימוש בכסף שאינו תואם את השימוש שלשמו הוא נאסף (למשל, קניית משקה אלכוהולי בכסף שנאסף לצורך אוכל). מובן שהסיכוי כי חוקים אלה אף יאכפו ביעילות הוא נמוך ביותר.
בריטניה
בעיר לונדון קיים איסור על קיבוץ נדבות במערכת הרכבת התחתית. יחד עם זאת קיימות פינות מיוחדות שאותן יכולים נגנים לשכור כדי להנעים את זמנם של הנוסעים ולאסוף כסף.
קבצנות באינטרנט
קבצנות, כמו עיסוקים רבים אחרים, תפסה לה אחיזה גם ברשת האינטרנט. במקום לפשוט יד ברחובות, קבצני רשת בונים אתר שבו הם פונים לגולשים ומבקשים נדבות. קיבוץ נדבות הפך אף לתופעה בחדרי צ'אט של אתרי הימורים. לא פעם פונה משתתף בשיחות בחדרי צ'אט אלה למשתתפים אחרים בבקשה להלוואת כסף, תוך הבטחה כי ישיב את הכסף למלווה תוך זמן קצר בתוספת ריבית וזאת הודות לכישוריו בהימורים. חלק מן הקבצנים הללו הם מהמרים כפייתיים אשר כילו את ממונם וחלקם כלל אינם מהמרים ועושים שימושים אחרים בכסף אותו הם אוספים.
קבצנות והיחס לקבצן ביהדות
ישנם זמנים בהם הקבצנים פעילים במיוחד, דוגמת פורים ועשרת ימי תשובה, בהם יש מצווה מיוחדת לתת צדקה.
פילוני (מוזיקאי)
דני קרק (נולד ב-7 במאי 1977), ידוע בשם הבמה פילוני, הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ישראלי.
קריירה
פילוני החל את דרכו ב-1995 כגיטריסט בלהקת הפאנק-היפ-הופ שב"ק ס'. ב-1997 הוציאה הלהקה את הלהיט "תתקעו בחצוצרה", יחד עם פישי הגדול, אותו כתב והלחין לצד חברי הלהקה. השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד השבועי של רשת ג'. באוגוסט של אותה שנה, יצא אלבומם השני, "בעטיפה של ממתק", שזכה במעמד "אלבום פלטינה".
לאחר פירוק הלהקה, המשיך פילוני לעבוד בשיתוף פעולה עם סולנה מוקי. ב-2001, יצא אלבום הבכורה של מוקי, "שמע ישראל", שהפיק והלחין. מהאלבום בלט השיר "מדברים על שלום", שזכה בפרס אקו"ם לשיר השנה. ב-2005, הפיק גם את אלבומו השני של מוקי, "עוקף מלמעלה".
ב-2009 הפיק את אלבומו החמישי של מוש בן ארי, "תסתכל לי בעיניים". מהאלבום, בלט השיר "סתכל לי בעיניים", שהגיע לצמרת המצעד השבועי של רשת ג'. ב-2010 הלחין את השיר "אם לא עכשיו אז מתי" למילותיו של מוקי שהיה שיר הנושא של הסרט "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".
ב-2013 הפיק את אלבומה הרביעי של קרן פלס, "איך שהשמש תזרח". האלבום הנפיק את הסינגלים "לייק וואנקה", "כלום לא טעים", "גם אני" ו-"רק שתבואי" שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים העבריים.
ב-2014 פתח יחד עם טכנאי הסאונד והמפיק לירון שפר והמוזיקאי עמית שגיא את אולפני "Jaffa Sound Arts" שביפו העתיקה.
ב-2015 הפיק את אלבומה החמישי של להקת הרגאיי הישראלית התקווה 6, "הכי ישראלי". באותה השנה, זכה בפרס אקו"ם על הישג השנה למעבד.
ב-2023 הפיק את אלבומה השמיני של התקווה 6, "שותפים לנצח".
מקדמי קלבש-גורדן
במכניקת הקוונטים, מקדמי קלבש-גורדן הם מקדמים המשמשים לבניית מצבים עצמיים של התנע הזוויתי הכולל של מערכת מורכבת מתוך מצבים עצמיים של תנע זוויתי של תת-מערכות שלה.
מרחב המכפלה החיצונית
יהי \ V_1 מרחב וקטורי \ 2j_1+1 ממדי, הנפרס על ידי המצבים העצמיים של, התנע הזוויתי של תת-המערכת הראשונה ורכיב \ z שלו:
ויהי \ V_2 מרחב וקטורי \ 2j_2+1 ממדי, הנפרס על ידי המצבים העצמיים של, של תת-המערכת השנייה:
מרחב המצבים של המערכת הכוללת הוא מרחב ממדי, הנתון על ידי המכפלה של שני המרחבים הנפרדים. בסיס אפשרי למרחב זה הוא סט מצבי המכפלה החיצונית של המצבים הנפרדים
כאשר הסימון \otimes מייצג את אופרטור המכפלה טנזורית.
התנע הזוויתי הכולל של המערכת המורכבת
נגדיר אופרטורים הפועלים במרחב \ V_{12} באמצעות רכיבי התנעים הזוויתיים הנפרדים (כאן \mathbf{1} מייצג את אופרטור היחידה)
כל מכפלה כזאת פועלת על מרחב המצבים של המערכת הכוללת באופן הבא
אופרטורים אלו מקיימים את יחסי החילוף של רכיבי תנע זוויתי
הגדרת מקדמי קלבש גורדן
מצבי המכפלה מהווים בסיס של המרחב \ V_{12}, מכאן שניתן להביע כל מצב במרחב כצירוף ליניארי שלהם. בפרט, ניתן להביע את המצבים העצמיים של התנע הזוויתי הכולל בבסיס זה:
מקדמי הצירוף הליניארי נקראים מקדמי קלבש גורדן. נהוג להשמיט את \ j_1j_2, ולסמן את המקדמים בקיצור.
על ידי הגדרת אופרטורי סולם של התנע הזוויתי הכולל ניתן למצוא יחסי רקורסיה שבאמצעותם ניתן לחשב את מקדמי קלבש גורדן במפורש. את יחסי הרקורסיה מצא יואל רקח בשנת 1941.
תכונות
הפעלת האופרטור על המשוואה המגדירה את המקדמים מראה שהמקדמים מתאפסים אלא אם מתקיים
בנוסף, המקדמים מקיימים
ואת יחסי האורתוגונליות:
שימושים
כאמור, המקדמים משמשים לבניית מצבים של התנע הזוויתי הכולל מתוך מצבים של התנעים הזוויתיים הנפרדים. בנוסף, לתכונות מקדמי קלבש גורדן יש חשיבות בקביעת כללי ברירה של מעברים קרינתיים תוך שימוש במשפט ויגנר-אקרט.
ד'תתמ"ט
נולדו
רבי אברהם אבן עזרא - משורר, בלשן, פרשן מקרא, ופילוסוף בתקופת תור הזהב בספרד.
דוכס בקלו
דוכס בקלוּ (באנגלית: Duke of Buccleuch) הוא תואר אצולה סקוטי, הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט סקוט והוא קרוי על שם אזור בקלו בגבול הסקוטי והענף המרכזי של שבט סקוט. דוכסות בקלו נוסדה פעמיים, לראשונה ב-1663 כאשר קיבל ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון את התואר, אך מספר חודשים לאחר מכן נלקחו ממנו תאריו לאחר מרד מונמות', ובשנית כאשר אשתו אן סקוט קיבלה את התואר מחדש מידי הכס הבריטי. דוכס בקלו השלישי ירש גם את דוכסות קווינסברי ומאז הדוכסויות ניתנות בירושה יחד.
לצד התואר 'דוכס בקלו' ו-'דוכס קווינסברי' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז דמפרישייר, רוזן בקלו, רוזן דלקיית', רוזן דונקסטר, רוזן דרמלנריג וסנקאר, ויקונט נית' טורת'ולוולד ורוס, ברון סקוט מטינדייל, לורד סקוט מבקלו, לורד סקוט מוויטצ'סטר ואסקדייל, ולוד דאגלס מקילמאונט מידלבי ודורנוק. הדוכסות מחזיקה במספר אחוזות, בהן בית באוהיל, טירת דרמלנריג, בית באוטון וארמון דלקיית' (בבעלות הדוכסות אך לא בשימושה).
סמל הדוכסות
שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, כל רבע מייצג בית אחר הקשור בדוכסות וכולל בתוכו שני זוגות סמלים זהים. בקדמת השלט מוצב שלט האצולה של שבט סקוט
FSR טארפאן
FSR טארפאן (בפולנית FSR Tarpan) הוא כלי רכב בתצורות: מסחרית וטנדר, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הפולנית Fabryka Samochodów Rolniczych  בעיר פוזנן, בין השנים 1973–1994.
דגמי "FSR טארפאן" יוצרו ב-2 תצורות הנעה: 4x2, והנעה כפולה 4x4.
חלק לא מבוטל מייצור הטנדרים יוצא ליוון ולאיראן.
דייוויד רוקאסל
דייוויד קרלייל רוקאסל (אנגלית: David Carlyle Rocastle; 2 במאי 1967, לואישהאם, לונדון - 31 במרץ 2001) היה כדורגלן אנגלי ששיחק לאורך רוב הקריירה שלו בארסנל.
קריירת הכדורגל
רוקאסל נולד בלונדון לזוג מהגרים קאריביים שהגיעו לאנגליה בשנות ה-50. אביו מת ב-1972, ואמו נישאה בפעם השנייה וילדה עוד ילד אחד.
רוקאסל הצטרף לארסנל בקיץ 1983 כשחקן מתלמד, ושיחק במשך שנתיים בקבוצת הנוער. הוא חתם על חוזה המקצוען שלו זמן קצר לפני תחילת עונת 1985/1986. משחקו הראשון היה נגד ניוקאסל יונייטד, ולאחר מכן הוא היה לשחקן הרכב קבוע. ב-1986 זכה רוקאסל בפרס שחקן השנה של האוהדים. רוקאסל זכה עם ארסנל בגביע הליגה ב-1987, במשחק שנערך ימים ספורים לפני יום הולדתו, לאחר ניצחון על ליברפול בגמר באצטדיון ומבלי. בשנה שלאחר מכן העפיל עם ארסנל לגמר גביע הליגה נגד לוטון טאון, אך המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל משער בדקה האחרונה.
רוקאסל זכה בשתי מדליות אליפות עם ארסנל. הראשונה הייתה בעונת 1988/1989 שבה רוקאסל שיחק כמעט בכל משחק. אולם, רוקאסל לא זכה לשחק בגביע אירופה כיוון שהאיסור על הקבוצות האנגליות לשחק בטורנירים האירופיים שנקבע לאחר אסון הייזל היה בתוקף. המועדון סיים במקום הרביעי בעונת 1989/1990 והחמיץ את החזרה לאירופה. בעונת 1990/1991 השתתף רוקאסל ב-18 משחקי ליגה בלבד בגלל פציעה, אך הצליח למרות זאת לתרום לזכייה הנוספת באליפות. בעונה שלאחר מכן הוא החמיץ רק שלושה משחקי ליגה מתוך 42.
בזמן ששיחק בארסנל הוא שיחק גם ב-14 משחקים במדי נבחרת אנגליה, אך לא הבקיע בהם. הנבחרת האנגלית לא הפסידה באף משחק שבו רוקאסל שותף.
רוקאסל הועבר ללידס יונייטד תמורת 2 מיליון לירות שטרלינג בסוף עונת 1991/1992. המאמן הווארד וילקינסון ראה ברוקאסל מחליף אפשרי לגורדון סטראכן, אך סטראכן המשיך לשחק במשך שלוש עונות נוספות. רוקאסל הרבה לשבת על ספסל המחליפים כתוצאה מפציעה נוספת ומתחרות עם שחקנים אחרים. הוא היה בלידס עד דצמבר 1993, אז הועבר למנצ'סטר סיטי תמורת 2 מיליון לירות שטרלינג ודייוויד וייט שעשה את הדרך ההפוכה.
רוקאסל לא זכה להצלחה רבה במנצ'סטר סיטי. בסיום העונה הצליח המאמן בריאן הורטון להעביר למועדונו את הקיצוני ניקי סאמרבי מסווינדון טאון, והיה נראה כי ימיו של רוקאסל במועדון יהיו ספורים. בתחילת עונת 1994/1995 הוא עזב את מנצ'סטר סיטי, והועבר לצ'לסי תמורת 1.25 מיליון לירות שטרלינג.
רוקאסל שיחק בעונה זו ב-40 משחקים במדי צ'לסי, והבקיע שני שערים בגביע המחזיקות. רוקאסל הגיע עם צ'לסי לחצי הגמר, אך המועדון הודח על ידי המועדון ריאל סרגוסה שלבסוף גם זכה בטורניר. רוקאסל נפצע שוב בעונה שלאחר מכן וכתוצאה מכך שיחק רק במשחק אחד (נגד בלקברן רוברס באוקטובר 1995). אולם, הוא נותר ברשימת מקבלי המשכורות של צ'לסי עד שחוזהו הסתיים בקיץ 1998. רוקאסל נבחן בהרטה ברלין בקיץ שלפני עונת, אך לא התקבל אל הרטה והושאל לנוריץ' סיטי. בעונת הוא הושאל למשך תקופה קצרה להאל סיטי, אך שתי התקופות לא היו מוצלחות והוא חזר לקבוצת המילואים של צ'לסי.
לאחר שחוזהו בצ'לסי הסתיים רוקאסל הצטרף למועדון המלזי סאבה בהעברה חופשית, אך לא הרבה לשחק כתוצאה מהפציעה ולבסוף פרש מכדורגל ב-1999.
מחלתו ומותו
בפברואר 2001 הכריז רוקאסל כי הוא סובל מלימפומה שאינה הודג'קין, שהיא צורה של מחלת הסרטן התוקפת את מערכת החיסון. רוקאסל עבר סדרה של טיפולי כימותרפיה מתוך תקווה להחלים. אולם, הוא מת בשעות המוקדמות של ה-31 במרץ 2001, כשהיה רק בן 33.
רוקאסל הונצח על ידי אשתו, בנו ושלוש בנותיו. שישה שבועות לאחר מותו שימש בנו ראיין בתפקיד הקמע של ארסנל בגמר גביע ה-FA נגד ליברפול, שהסתיים בהפסד משני שערים של מייקל אואן.
ה-1 באפריל 2006 (חמש שנים ויום לאחר מותו) הוכרז על ידי ארסנל כ"יום דייוויד רוקאסל", כחלק מהחגיגות שארגנה ההנהלה לכבוד העונה האחרונה באצטדיון הייבורי. המשחק נגד אסטון וילה הסתיים בניצחון 5 - 0. האוהדים ערכו מחווה משלהם לזכרו של רוקאסל לפני המשחק. הנהלת ארסנל החליטה להקים מתקן אימונים סגור לקבוצת הנוער, אותו קראה על שם רוקאסל והקדישה לתרומותיו למועדון.
קולורימטר
קולורימטר (באנגלית: colorimeter) הוא מכשיר מדידה המשמש בקולורימטריה למדידת הבליעה של אורכי גל מסוימים של אור העובר דרך התמיסה. המכשיר משמש בעיקר למדידת הריכוז של מומס בתמיסה, אותו ניתן לחשב באמצעות חוק בר-למברט, שקובע כי ריכוז מומס בתמיסה הוא פרופורציונלי לבליעה של התמיסה.
המכשיר משמש גם לצרכים רפואיים, כגון מדידת ריכוז ההמוגלובין בדם.
מבנה המכשיר
החלקים העיקריים בקולורימטר הם:
פסיכולוג (משחק חברה)
פסיכולוג הוא משחק חברה המשוחק בנסיבות חברתיות כגון מדורות, פעולות של תנועות נוער ומסיבות, בעיקר על ידי ילדים בגילאי העשרה המאוחרים.
מהלך המשחק
מבין חברי הקבוצה נבחר "פסיכולוג" והוא עוזב את הקבוצה למספר דקות, עד שיקראו לו לשוב. כאשר מוודאים שהפסיכולוג לא יכול לשמוע את השיחה, בוחרים חברי הקבוצה "הפרעה נפשית" שמשותפת לכולם: כל אחד חושב שהוא האדם שלימינו, כולם חושבים שהם דמויות מהתנ"ך, או דמויות מתוכניות טלוויזיה או כל התנהגות משותפת אחרת כיד הדמיון הטובה על חברי הקבוצה. לפעמים נבחרת גם התנהגות משותפת או קודי התנהגות מסוימים (לדוגמה, אם חברי הקבוצה משחקים איש את רעהו ונאמר פרט לא נכון, האדם שעליו הוא נאמר אומר מילה מסוימת ומחליפים מקומות ישיבה).
כאשר נקבעה ההפרעה, קוראים לפסיכולוג והוא חוזר לקבוצה. בשלב זה הפסיכולוג "מתחקר" את חברי הקבוצה ומנסה לגלות מהי ההפרעה. המשחק נגמר בניצחון של הפסיכולוג אם הוא מגלה מהי ההפרעה, ובניצחון של הקבוצה אם הוא מתייאש.
מדינה (מלטה)
מדינה (במלטזית: Mdina) או ל-אימדינה (L-Imdina) היא עיר היסטורית קטנה במלטה ששימשה בעברה כבירת האי. העיר מכונה גם "העיר הדוממת" (Città Silenziosa) או "העיר האצילה" (Città Notabile) וגם "העיר העתיקה" (Città Vecchia). מדינה שוכנת במרכזו של האי מלטה על גבעה בגובה של 185 מטר המתרוממת בצפון מזרחה של הרמה התופסת את דרום מערבו של האי זו הנקודה הגבוהה ביותר במלטה. בעבר, כשהבחינו השומרים במקום באויב מתקרב, נהגו לצלצל בפעמונים, וכל התושבים היו מתכנסים בין חומות המצודה. בצמוד מדרום למדינה שוכנת העיר רבאט. הגברים תושבי מדינה מכונים "מידיאן" (Midjan) והנשים "מידיאנה" (Midjana).
פסיכולוג (משחק חברה)
מהלך המשחק
ניתן לשחק את המשחק בצורה נוספת. במקום להגדיר הפרעה נפשית, אפשר להגדיר חוקיות לתשובות. לדוגמה: כל תשובה מתחילה באות של הא-ב ע"פ הסדר. (תשובה ראשונה בא' תשובה שנייה ב' וכו'). או ע"פ סדר האותיות בשם המשפחה של הפסיכולוג. לדוגמה, אם שם ה"פסיכולוג" ירחמיאל אקרשטיין, והוא שואל את האדם הראשון "מה צבע הכיסא?", התשובה תתחיל באות א', כגון "אם אני לא טועה - ירוק". המשתתף השני יענה לשאלה "מי היה האדם הראשון על הירח?" - "קוראים לו ניל ארמסטרונג", וכך הלאה.
מדינה (מלטה)
היסטוריה
קיימות עדויות לקיומו של יישוב במדינה כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס. בשנת 1000 לפנה"ס בנו הפיניקים מצודה במדינה בשל מיקומה השולט, וכינוהה "מלט" (Malet) או "מקום מקלט". הרומאים בנו במקום יישוב בו התגוררו כאלף איש לו קראו "מליטה" (Melita) והקיפוהו, כמו גם את רבט השכנה, בחומה. לפי המסורת התגורר פאולוס הקדוש בעיר לאחר שספינתו נטרפה אל חופי מלטה בדרכה לרומא. בשנת 870 הגיעו הערבים אל מלטה והעניקו לעיר את שמה הנוכחי - "אל-מדינה", היינו, "העיר הבצורה". הערבים ביצרו רק את מדינה עצמה כדי לייעל את הגנתה. הנורמנים שיפרו את ביצורי העיר במאה ה-12 וכך יכלה למצור שהטילו עליה 18,000 חיילי האימפריה העות'מאנית ב-1422. עמידתה במצור העניקה לעיר את הכינוי "צ'יטה נוטבילה" (העיר האצילית).
עם בוא ההוספיטלרים אל מלטה ב-1530, איבדה העיר את מעמדה כבירת האי לטובת בירגו (ויטוריוסה), שכן האבירים הבינו כי ראוי למקם את בירתם סמוך לחוף. כאשר ולטה הייתה לבירת מלטה ב-1571, קיבלה מדינה את הכינוי "העיר העתיקה" (Città Vecchia), החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייתה של מדינה וזו הפכה לעיר משנית בחשיבותה באי. ב-1693 פגעה רעידת אדמה והרסה את קתדרלת פאולוס הקדוש, אך זו נבנתה מחדש ב-1702 והייתה למבנה הידוע במדינה.
כאשר כבש נפוליאון את מלטה ב-1798, בזזו הצרפתים את אוצרות האי וגם מדינה לא נמלטה מגורל זה. עם זאת, כאשר ביום 2 בספטמבר 1798 ניסו הצרפתים למכור את אוצרותיה של הכנסייה הכרמליטית בעיר, התקוממו תושבי העיר והרגו את חיל המצב הצרפתי במדינה.
העיר כיום
מדינה קטנה למדי וגודלה 200 מטר על 200 מטר לערך. בחומה שלושה שערים והעיר סגורה לתנועת כלי רכב למעט מספר כלי רכב מורשים ורכב חירום. בעיר מבנים רבים בסגנון נורמני ומתקופת הבארוק, רובם מבני מגורים, והיא אחד ממוקדי התיירות החשובים באי.
קתדרלת פאולוס הקדוש היא המבנה החשוב בעיר. הקתדרלה נבנתה במקום בו עמדה הוילה של פובליוס הקדוש, מושל מלטה בתקופת הרומאים, אשר הקביל את פניו של פאולוס הקדוש בשנת 60 לספירה, ולאחר מכן התנצר והיה לבישוף הראשון של האי. הכנסייה הנורמנית המקורית חרבה כאמור ברעידת אדמה ב-1693, ונבנתה שוב בסגנון הבארוק בין השנים 1697 ו-1702 על ידי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafa). האפסיס של הכנסייה המקורית שבו פרסקו של פאולוס הקדוש בהגיעו לאי על ספינתו הטרופה, שרד את רעידת האדמה, וכך גם המזבח שבו.
אריתריאה
מדינת אֵריתריאה (בתיגרינית: ሃገረ ኤርትራ - Hagärä Ertra, בערבית: إرتريا - Iritriyā אִרִתְרִיא) היא מדינה בצפון-מזרח אפריקה, לחוף הים האדום. תחת ריבונותה נכללים גם איי דהלכּ ומספר איים קטנים נוספים. היא גובלת באתיופיה מדרום, ג'יבוטי מדרום מזרח, סודאן ממערב, ובים האדום ממזרח ומצפון מזרח. אריתריאה זכתה בעצמאותה הרשמית מממשלת המעבר האתיופית בשנת 1993. אריתראה היא חברה משקיפה בליגה הערבית.
כמחצית מהאוכלוסייה נוצרית והמחצית השנייה מוסלמית.
היסטוריה
כבשאר מדינות קרן אפריקה, ההתיישבות במקום החלה לפני למעלה מ-5,000 שנה. מהמאה הרביעית לספירה היה חבל הארץ המוכר היום כאריתריאה חלק מאתיופיה, עד שנכבש במאה ה-16 בידי האימפריה העות'מאנית.
ב-1885 כבשה איטליה את צפון אתיופיה, שכללה את אריתריאה של היום, והפכה אותה למושבה איטלקית בשם "קולוניה פרימיג'ניה" ("המושבה הבכורה", בתרגום עברי). אריתריאה נשארה בשלטון האימפריה האיטלקית עד 1941 כאשר בעלות הברית השתלטו על הטריטוריות האיטלקיות. בעת ששלטו האיטלקים בארץ, השקיעו רבות בבניה ובתשתיות. פרויקט בולט מהעת ההיא היה הנחת מסילת ברזל מעיר הנמל מאסאווה, השוכנת לחוף הים האדום, ועד לאסמרה, בירת המדינה. זוהי המסילה היחידה הקיימת במדינה עד לימנו אנו. כמו כן, שילבו האיטלקים בעיר אסמרה את הסגנון הארכיטקטוני המודרני. באותה התקופה התיישבו כ-100,000 איטלקים במדינה. בימי השלטון הפשיסטי, הייתה אריתריאה חלק ממזרח אפריקה האיטלקית, שכלל לצידה את אתיופיה הכבושה ואת סומלילנד האיטלקית.
ב-10 ביוני 1940, איטליה, שהייתה בת ברית של גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה, הצטרפה למלחמה, קרבות פרצו בין בריטניה לאיטליה במזרח אפריקה. בינואר 1941 החל הצבא הבריטי להתקדם לתוך אריתריאה, ב-1 באפריל נכבשה אסמרה ועד 9 באפריל השלים הצבא הבריטי את כיבוש אריתריאה.
לאחר ההשתלטות על אריתריאה הוקם בה ממשל צבאי בריטי. בין השאר הקימו שם הבריטים מחנות מעצר, אליהם הוגלו אנשי המחתרות מארץ ישראל.