cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ועדת האמת והפיוס
עבודת הוועדה
הוועדה פעלה כך שאיפשרה לקורבנות לספר את סיפוריהם ולמבצעי הפשעים להודות על אשמתם, עם אפשרות חנינה לאלו שיודו הודאה מלאה. אלה שבחרו שלא להתייצב בפני הוועדה היו צפויים לכתב אישום פלילי, אם גובש די חומר ראיות כנגדם. אבל אף שחיילים, שוטרים ואזרחים רבים התוודו על פשעיהם, רק חלק קטן מפושעי זכויות האדם שנתנו את הפקודות ופיקדו על המשטרה התייצבו. פיטר וילם בותה, נשיא המדינה על פני העשור האחרון של שלטון האפרטהייד, הוא אחד מהמקרים הידועים של אישים שלא הופיעו בפני הוועדה, והוכח כי קשה לגבש חומר ראיות נגדם. הוועדה שמעה אלפי עדויות ודנה ב-7112 בקשות לחנינה, מתוכן הוענקו 849 חנינות. כ-20,000 אזרחים נמצאו זכאים לפיצוי כספי, בסכום פיצויים כולל של כ-40 מיליון דולר.
את הקהילה היהודית ייצג בפני הוועדה, הרב הראשי של התאחדות בתי הכנסת האורתודוקסים של דרום אפריקה סיריל האריס. סיריל אמר בהופעתו בפני הוועדה:.
ב-29 באוקטובר 1998 הגישה הוועדה את מסקנותיה, שכללו גינוי חריף לשני הצדדים על ביצוע זוועות בתקופת האפרטהייד. הקמתה, עבודתה ומסקנותיה היוו נדבך חשוב בהעברה השקטה של השלטון מהמיעוט הלבן לרוב השחור, ללא שאיפות נקם מצד השחורים ובקבלה גאה של השלטון החדש מצד הלבנים.
בנובמבר 2001 סיימה הוועדה את עבודתה, לאחר ששמעה את עדויותיהם של יותר מעשרים אלף קורבנות ומבצעים של פשעי האפרטהייד, העניקה או דחתה אלפי חנינות ופרסמה חמישה כרכים של עדויות.
ביקורת
בצד השבחים להם זכתה עבודת הוועדה, נשמעו גם דעות ביקורתיות.
יעקב פייטלוביץ'
קורות חיים
פייטלוביץ' למד שפות אתיופיות בסורבון אצל יוסף הלוי. במסגרת מסע נדודיו נפגש פייטלוביץ' עם חשובי המנהיגים היהודים ועם כל מי שהייתה לו נגיעה בנושא של יהודי אתיופיה כגון דיפלומטים באתיופיה, במצרים ובאירופה. הוא אף קיבל תמיכה למסעותיו מן הברון רוטשילד ומארגון כל ישראל חברים והמלצות לתמיכה במחקריו מרבני ארץ ישראל. חקר את מנהגיהם הדתיים של היהודים האתיופיים והצליח להשפיע עליהם להתקרב ליהדות הרבנית, שכן קודם לכן לא הכירו את התלמוד. בהשפעתו שינו "ביתא ישראל" חלק ממנהגיהם הדתיים.
פייטלוביץ' נפטר ב-15 באוקטובר 1955 בבית החולים בילינסון לאחר מחלה ממושכת ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. לאחר מות אלמנתו מרים נתרם ביתם ברחוב ויתקין 10 בתל אביב לעיריית תל אביב. ב-1974 נפתחה בבית ספרייה ציבורית שנוהלה על ידי יצחק גרינפלד. לאחר מכן הספרייה הציבורית נסגרה. האוסף המדעי שבספרייה הועבר ב-1974 לחזקת הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי באוניברסיטת תל אביב. גם שם נוהל האוסף בתחילה על ידי יצחק גרינפלד. האוסף כלל בין השאר כארבעים כתבי-יד עתיקים, כמו ספר התאזזה סנבת (מצוות השבת). שניים מתוך שלושת העותקים שהם המקורות העתיקים היחידים בעולם של ספר זה נמצאים באוסף פייטלוביץ'. עותקים אלה ושאר הספרים העתיקים שבאוסף פייטלוביץ' נמצאים באוסף הספרים הנדירים בספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי. בשנים 2019-2021 עברו כארבעים מכתבי - היד העתיקים דיגיטציה וקוטלגו והיום הם זמינים אונליין למשתמשי האוניברסיטה. כיום עומד בית פייטלוביץ' נטוש ונעול.
מפגשים עם בני ביתא ישראל
מדיווחיו של פייטלוביץ' ניתן ללמוד על מנהגי קהילת ביתא ישראל בראשית המאה העשרים. הוא העיד על קהילות שנספו כארבעים שנים קודם לכן בתקופת הזמן הרע ("קפו קן") ורק שמות המקומות וסיפורי שכניהם מנציחים את זכרם. פייטלוביץ' הרבה לתאר את מפגשיו עם בני הקהילה שיצאו לשמד בעקבות הזמן הרע, בהשפעת החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים. מסעותיו של פייטלוביץ' בצפון הרמה האתיופית שיבשו את מאמצי המיסיון לשכנע את יהודי אתיופיה כי כל יהודי העולם מאמינים בישו. פייטלוביץ' ציטט מדיווחי המיסיונרים ראיות להשפעתו:
הידיעות על מותו הגיעו לאתיופיה כשנה לאחר פטירתו וביתא ישראל ערכו תזכר רב משתתפים בכפר אמבובר.
כתביו
רומא: [חמו"ל], תרע"ג 1912 רומא: [חמו"ל], תרצ"ה 1936 רומא: [חמו"ל], תרס"ח 1908 רומא: [חמו"ל], תרפ"ג [1923] רומא: [חמו"ל], תרע"ו 1915
מצעדי המוזיקה בישראל
מצעדי המוזיקה בישראל הם אוסף של דירוגים שונים, המשקפים את הרגלי הזרמת המוזיקה של החיים בישראל. יש מספר גופים המפרסמים דירוגים שבועיים משלהם, המתבססים על נתונים שונים. מצעד הפזמונים הראשון שהוקם בישראל הופץ בתוכניות הרדיו של "קול ישראל" משנת 1964. בישראל, בניגוד למדינות מערביות נוספות, אין מצעד דירוג לאלבומי אולפן, כמו הבילבורד 200 האמריקאי או מצעד האלבומים הבריטי. לאורך השנים שודרו מצעדים שבועיים ושנתיים של שירים עבריים ולועזיים.
מדיה פורסט
מצעד השירים של המדיה פורסט פורסם לראשונה ב-25 בספטמבר 2008, אז בשם "המוביל הארצי", באתר "מאקו". הוא קיבל פינה שבועית קבועה באתר הבית, והתפרסם מדי שבוע עד 21 בפברואר 2014. החל מתאריך זה שונה שם המצעד ל"מדיה פורסט", והוקם אתר אינטרנט רשמי המאגד את הדירוג השבועי. השיר הראשון שכבש את פסגת המצעד הוא "עכשיו אני חוזר" של שמעון בוסקילה מתוך האלבום למה לי. הדירוג מתבסס על נתוני איירפליי של תחנות רדיו שונות ברחבי הארץ, כמו MTV, 103fm ורדיו זה רוק.
לחברת המדיה פורסט מצעדי פזמונים נוספים בשם מדיה פורסט TV, המבוסס על מספר ההקרנות הקליפים של אותו שיר, ומדיה פורסט TL, המבוסס על מספר ההשמעות שצבר בפלטפורמות סטרימינג השונות, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק. כמו כן, לכל מצעד שהחברה מפיקה יש מקביל לשירים לועזיים.
המצעד הרשמי של גלגלצ
מצעד הפזמונים של גלגלצ פורסם לראשונה ב-3 במרץ 2013, כש"נגמר" של עידן עמדי היה השיר העברי הראשון שהגיע למקום הראשון בו. מקבילו הלועזי היה "Diamonds" של ריהאנה. הדירוג היה נחשף מדי שבוע בתוכנית הרדיו של התחנה. היו בו שלוש פינות קבועות: "היה-היה", שבה שודרו קטעים משירים שדורגו במקום הראשון בגלי צה"ל באותו תאריך; "מסביב לעולם", בה משודרים שירים שהגיעו למקום הראשון במצעדי פזמונים אחרים ברחבי העולם ו"חדש בגלגלצ", שבה משדרים שירים חדשים שנכנסו לרשימת ההשמעה של גלגלצ. השיר ששהה את מספר השבועות הגבוה ביותר בתולדות המצעד היה "הללויה" של גלי עטרי ולהקת חלב ודבש. נתוני הדירוג מתבססים על הצבעות הקהל למספר שירים ברשימת ההשמעה של הרדיו.
העשירייה
נכון לשנת 2022 מצעד העשירייה הוא החדש ביותר שהוקם. הדירוג הראשון פורסם ב-10 בפברואר 2022, ו"לך לישון" של אנה זק היה השיר הראשון שכבש את צמרת המצעד. חברת האם המפיקה את המצעד היא תחנת הרדיו כאן גימל, ובדומה לגלגלצ, גם "העשירייה" מבוסס על הצבעות הקהל למספר שירים ברשימת ההשמעה של הרדיו. "קרן שמש" של בניה ברבי שהה תשעה שבועות רצופים בראש, ורשם את שיאו הנוכחי של המצעד. מפברואר עד אפריל הונחהעל ידי מאיה אלקולומברה עד שיצאה לחופשת לידה, החל מ-12 במאי הגישה במקומה טל ארגמן ובספטמבר שבה אלקולומברה. כמו כן, את פינות המצעד מגישים עמלי חביב פרגון, עפרי מקוב ואיתי צימר. בניגוד לשאר המצעדים הפעילים (פרט לזה היהודי) אין לעשירייה מקביל בין־לאומי.
המצעד היהודי
המצעד היהודי מתמקד בשירים חסידיים בלבד. הוא מבוסס על הצבעות הקהל, ומשודר מדי שבוע בערוץ 7 ובמספר תחנות רדיו למוזיקה חסידית, כמו ערוץ שבע באינטרנט, רדיו קול חי, ישראל 1, רדיו ברסלב, גאולה FM, קול השלום (ניו יורק) ועוד. שדרן המצעד הוא קובי סלע, שמפרסם דירוג של 16 שירים מהשבוע הקודם. מדי שבוע נוספים שני שירים ל'פינה לשיפוטכם', מתוך 18 שירים אלה מתבקש קהל הגולשים לבחור את חמשת השירים הטובים ביותר לדעתו.
מצעדי פזמונים לועזיים
יש מספר מצעדי פזמונים לועזיים בישראל, הבולט בהם הוא מצעד הפזמונים בגלגלצ. החל משנת 1963 בסוף כל שנה משודר מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי. במצעדים שנתיים בתחילת השנות ה-60 כלל המצעד גם שירים עבריים.
ראשון ראשון חביב
זהו מצעד ששודר ברשת ב' בין השנים 1957–1974. עורכי התוכנית לדורותיהם היו יורם רונן ודרורה בן אב"י, רות נבו וחיים יבין וגיל שמר. בתחילה שודרה התוכנית בימי שני בערב, כמצעד פזמונים חודשי. בשנת 1961 הועברה התוכנית מרשת א' לרשת ב'. בשנת 1970 התוכנית עברה ליום ראשון והייתה למצעד פזמונים לועזיים.
גלי צה"ל
בגלי צה"ל שודר מצעד פזמונים שבועי ושנתי בתוכנית בשם "משלנו". שידור התוכנית החל בשנת 1964.
נורה פלואורסצנטית
נורה פלואורסצנטית (בסלנג העברי: "נורת נאון") היא נורה חשמלית המאירה באמצעות יצירה של קרינה פלואורסצנטית.
את הנורה הפלואורסצנטית המציא הצרפתי ז'ורז' קלוד (Georges Claude) בשנת 1911, על בסיס שפופרת הפלואורסצנט אותה המציא אנרי בקרל בשנת 1867.
לנורה הפלואורסצנטית נצילות היכולה להגיע עד 95 לומן לוואט (נורה פלואורסצנטית סטנדרטית (T8) בהספק של 36W מפיקה 2,350 לומן), ואורך חיים שיכול להגיע עד 20,000 שעות עבודה. נורה זו צריכה אביזרי עזר לשם הפעלתה כמו מתנע (סטרטר) ומשנק המחובר בטור לוויסות עוצמת הזרם לנורה.
ישנן נורות פלואורסצנטיות קומפקטיות הדומות יותר בגודלן ובצורתן לנורת ליבון (להט), שהשימוש בהן הולך וגדל בשל ההספק הנמוך שלהן וההדלקה המהירה שלהן. ההדלקה המהירה נובעת משימוש במשנקים אלקטרוניים. לנורה זו אורך חיים גבוה יותר מזה של נורות ליבון. החל משנת 2012, נאסר לשווק בישראל נורות ליבון בהספק מעל 60 ואט, ולכן נורות פלואורסצנטיות קומפקטיות הן האופציה המובילה בתחום זה.
מבנה
הנורה בנויה משפופרת של צינור זכוכית מוארך, המכילה גז אציל, על פי רוב אַרְגּוֹן או קריפטון, בלחץ נמוך מאוד אשר עוזרים ביצירת הפלזמה דרכה עובר הזרם החשמלי במנורה לאחר ההתנעה וכן אדי כספית. השפופרת מצופה מצידה הפנימי בציפוי זרחני הפולט אור בתחום הנראה לעין כאשר פוגעת בו קרינה אולטרה סגולה. בקצות השפופרת מותקנים חוטי להט לחימום ראשוני של הנורה שהופכים לאחר שלב ההתנעה לאלקטרודות. חלק חשוב של המנורה הוא אדי הכספית, הנמצאים בתוך השפופרת אשר הפלזמה שעוברת דרכם פולטת קרינה אולטרה סגולה, שגורמת לציפוי הזרחני להאיר באור נראה.
קיימות נורות פלואורסצנטיות אשר לא משתמשות באלקטרודות כדי ליינן את אדי הכספית, אלא בסליל השראה אלקטרומגנטי אחד או שניים, פנימי או חיצוני, המוזן בתדר גבוה מאוד של כמה מגה הרצים מספק כוח. נורות אלו מכונות בישראל "נורות אינדוקציה" (שיבוש של Induction lamp).
עקרון פעולה
נורה פלואורסצנטית היא נורת פריקה שמשתמשת בחשמל על מנת לשחרר גז מסוג ארגון או קריפטון באדי כספית, כך שנוצרת פלזמה המפיקה אור על-סגול לטווח קצר. אור זה תורם בתורו לזריחה של קרינה פלואורסצנטית אשר מפיקה אור.
שלא כמו במוליכים מוצקים אשר בהם החשמל זורם על ידי נדידת אלקטרונים מאטום אחד למשנהו, בגז החשמל זורם דרך אלקטרונים חופשיים וביונים. תערובת גז שמכילה כמות לא זניחה של אלקטרונים חופשיים או יונים נקראת פלזמה. אחד המאפיינים של הפלזמה הוא שההתנגדות שלה להולכת חשמל נקבעת בנוסף לכל הפרמטרים הרגילים כמו: התנגדות סגולית, שטח חתך ואורך המוליך, גם על ידי הזרם שעובר דרכה. לפיכך, משתנה ההתנגדות בתוך השפופרת הפלואורסצנטית בעת ההדלקה של הנורה.
בזרם חילופין מתאפס המתח 100 פעמים בשנייה (בתדר של 50 הרץ). כאשר המתח יורד נמצאים חלק מהאלקטרונים ברמת אנרגיה גבוהה, והם שואפים לחזור לרמת האנרגיה הנמוכה. בתהליך החזרה ייתכן שייפלט פוטון. אורך הגל של הפוטון הנפלט נקבע על פי מבנה האטום של הגז שנמצא בנורה. פוטון הפוגע בציפוי הזרחני שעל הדופן הפנימית של הנורה גורם לפליטת פוטון אחר בעל אורך גל בתחום האור הנראה (תהליך הפלואורסצנציה).
מיחזור
נורות פלואורסצנטיות מהוות סיכון סביבתי בעיקר בגלל הכספית שבתוכן, שיכולה לגרום בכמויות גדולות להרעלה, כמו גם לזיהום הקרקע והמים בהשלכת כמויות גדולות מאוד של נורות. מיחזור הנורות מונע דליפת כספית לסביבה. במדינות רבות ובתוכן ארצות הברית מונהג מיחזור נורות פלואורסצנטיות. בישראל מיחזור נורות פלואורסצנטיות מבוצע על ידי החברה לשירותי איכות הסביבה אם כי איסוף הנורות טרם יושם כיאות.
קאנאק
קאנאק (בגרינלנדית: Qaanaaq) היא עיירה ורשות מקומית בצפון גרינלנד והעיירה היחידה במחוז מחוז אוואנאטה.
היסטוריה
העיירה הוקמה בתחילת שנות ה-50 כאשר תושבי העיירה 'פיטופיכּ' (Pituffik) נאלצו לעזוב את ביתם ולעבור 31 ק"מ צפונה מכיוון שהשטח עליו ישבה פיטופיכּ נועד לבניית בסיס "תולה" של חיל האוויר האמריקאי.
דמוגרפיה
מספר התושבים בקאנאק עצמה הוא 650 אנשים, ו-850 בכל הרשות המקומית. תושבי קאנאק מדברים בשפת האינוכטון, ורבים גם מדברים בגרינלנדית ובדנית.
מסביב לעיירה קאנאק יש מספר עיירות קטנות המונות עשרות תושבים השייכות לרשות המקומית 'קאנאק':
בסיס חיל האוויר "תולה"
בסיס חיל האוויר האמריקאי "תולה" (באנגלית: Thule Air Base), הממוקם דרומית לקאנאק על שטח בו בעבר שכנה העיירה פיטופיק, הוא בסיס חיל האוויר הצפוני בעולם. הבסיס נועד להגן על שמי ארצות הברית מפני טילים בליסטים בין-יבשתיים בעלי ראשי נפץ גרעינים וממוקמים בו מתקני מכ"ם מתקדמים וטילים אנטי בליסטיים ומספר טייסות. מסלול ההמראה/נחיתה הוא באורך 3,000 מטר כך שהבסיס מהווה גם כנמל תעופה לטיסות צ'ארטר לקופנהגן ועוד מספר יעדים בגרינלנד על ידי אייר גרינלנד. מגדל התקשורת בבסיס מתנשא לגובה 378 מטר והוא המבנה הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי, צפונית לחוג הארקטי. בבסיס גרים כ-800 חיילים וקצינים.
גיר
גיר הוא חומר המשמש לשם סימון על משטחים קשים, מכיוון שהוא מתפורר בקלות ומותיר חלקיקים הנצמדים באופן רופף למשטח. בדרך כלל הוא עשוי מקירטון או מגבס.
שימושים
בעבר הגיר היה האמצעי העיקרי לרישום על גבי לוח, בין השאר לצורך הוראה במסגרת מוסדות לימוד. עם זאת, כיום הלוחות המיועדים לגיר (בלקבורד) הולכים ויוצאים משימוש, ומוחלפים בלוחות לבנים למצבעים (טושים), משום שחלקיקי האבק שנפלטים מהגיר בעת כתיבה או מחיקה נישאים באוויר, ועלולים לחדור למערכת הנשימה ולגרום לזיהום או למחלות נשימה ואלרגיות.
הגיר משמש גם עבור אמני ציור בגיר, למשל ברישומים וציורים על גבי מדרכות רחוב. ציור בגיר על מדרכות הוא אמצעי שעשוע לילדים בשעות הפנאי. כמו כן הגיר משמש ילדים המשחקים קלאס לציור לוח המשחק. בדרך כלל גירים ללוח דקים יותר מגירים למדרכות.
חומרים
גיר ללוח, המסופק בדרך כלל בגלילים באורך 10 ס"מ, אינו עשוי מסלע הגיר, אלא מסידן גופרתי, שנוסחתו (s)CaSO4. זהו בדיוק אותו החומר הקרוי אנהידריט.
גיר הסימון המשמש בתפירה עשוי ממגנזיום צורן חמצני (מגנזיום סיליקטי). גם חומר זה מצוי בשתי צורות, צורתו השנייה היא טלק.
הגיר הבסיסי לבן. באמצעות תוספת של חומרים שונים לגיר ניתן לייצר גירים צבעוניים.
שרגא ברוש
שרגא ברוש (נולד ב-26 בספטמבר 1953) הוא תעשיין ישראלי, בשנים 2005-2012 ובנוסף בין השנים 2020-2015 הוא כיהן כנשיא התאחדות התעשיינים בישראל וכיושב ראש נשיאות הארגונים העסקיים.
ביוגרפיה
ברוש נולד וגדל ברמת גן. אביו יעקב היה מנהל שיווק בחברת "קריסטל" לייצור תנורים ומכונות כביסה, שאותה רכש והפך לחברת "י. ברוש ובניו". למד טכנאות אלקטרוניקה בבית ספר אורט ועבד במפעל המשפחתי. לאחר גיוסו לצה"ל שובץ בחיל הקשר וסיים קורס קצינים ב-1973. במלחמת יום הכיפורים שירת ברפידים ובמהלך המלחמה מונה לסגן קצין קשר חטיבתי. בשירות המילואים התקדם עד לדרגת סגן-אלוף ומפקד גדוד קשר.
קריירה מקצועית
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לחברה המשפחתית, ב-1998 רכשה החברה מפעל טקסטיל בקשיים בשם "איילת-ברקן", ומאז מפעילה את המפעל, העוסק בייצור סיבים סינתטיים לשטיחים, באזור התעשייה ברקן, כשבמקביל נסגר מפעל ייצור התנורים והשלד הבורסאי שלו נמכר בשנת 2000.
ביוני 2006 הקים את חברת "צ'רצ'יל ונצ'רס", חברת רכישה למטרות מיוחדות (חברת "ספאק"), שבמרץ 2007 גייסה 100 מיליון דולר בבורסת AMEX בניו יורק. החברה לא הצליחה לאתר השקעה, החזירה את הכספים למשקיעים ונסגרה.
במרץ 2012 רכש את מפעל סלינה בנצרת לייצור אריזות פלסטיק גמישות לתעשייה ולחקלאות, תמורת כ-31 מיליון ש"ח. בדצמבר 2018 מכר את קרקעות המפעל ברווח של 57 מיליון ש"ח.
בשנת 2014 הקים, בשותפות עם אחיו ועופר עיני, את חברת "עושרד" המשווקת גז טבעי למפעלים.
התאחדות התעשיינים
מאמצע שנות השמונים ממלא ברוש תפקידים בהתאחדות התעשיינים. בשנת 2001 מונה על ידי נשיאות התאחדות התעשיינים, בראשות עודד טירה, ליו"ר מכון היצוא, וב-2005 החליף את טירה בתפקיד נשיא ההתאחדות, בו כיהן עד לחודש ינואר 2012. בינואר 2015 נבחר שוב לנשיאות ההתאחדות ופרש בשנת 2020.
הרשעה בפלילים
ביוני 2018 נעצר יחד עם אחיו, בחשד להשתמטות ממס. בספטמבר 2019 הודיעה פרקליטות מיסוי וכלכלה על כוונתה להגיש כתב אישום, בכפוף לשימוע, נגד ברוש, בחשד לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, זיוף מסמך ושימוש במרמה, עורמה ותחבולה במזיד ובכוונה להתחמק ממס. בעקבות ההחלטה התפטר ברוש מתפקידו כנשיא התאחדות התעשיינים. ביולי 2020 הוגש כתב האישום נגדו, וביולי 2023 הורשע בזיוף וקבלת דבר במרמה.
בדצמבר 2021 הגישו חברות שבשליטתו ובשליטת אחיו, "י. ברוש שיווק ושירותים" ו"קבוצת מפעלי י.ברוש", בקשה לעיכוב הליכים, לאחר שצברו חובות של 248 מיליון ש"ח.
באפריל 2022 אושרה מכירת בית מגוריו ברמת גן לטובת נושיו
פוליטית
ברוש היה חבר בתנועת הליכוד. בשנים 1993–2006 היה חבר מועצת העיר רמת גן, במסגרת רשימתו העצמאית של צבי בר, ומשנת 1996 שימש סגן וממלא מקומו של בר. במסגרת זו היה אחראי על תחום התרבות, החינוך הלא פורמלי ותרבות הפנאי בעיר. מתפקידיו אלו התפטר עם מינויו לנשיא התאחדות התעשיינים. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, הוצב במקום ה-28 והסמלי ברשימתו של ישראל זינגר, שנבחר לראשות העיר.
חיים אישיים
ברוש נשוי לתמי, פרופסור לביומכניקה, ואב לשניים. מתגורר ברמת גן, למד לתואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
פרסים
בשנת 2009 זכה בעיטור מפקד מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי מטעם נשיא איטליה.
כרזות פוליטיות בישראל
כרזה היא סוג של אמנות שימושית, שגויסה לצרכים חברתיים-יומיומיים בהם תעמולה, פרסום, ביקורת וקישוט. הכרזה הפוליטית מעוצבת בסגנונות שונים, צבעים וצורות. מטרת הכרזה היא לשקף את העמדה או השקפת העולם שאותה רצה להציג המעצב בדרך מעניינת ומשכנעת. והיא יכולה לשקף תנועות או מגמות פוליטיות, ביקורת חברתית או אידאולוגית. כרזות אלו מסייעות לחנך, ליידע או להעביר מידע רלוונטי למסע פוליטי מסוים בשפה נשכנית, בועטת ובעלת אמירה חזקה.
מאפייני הכרזות
לכרזה מספר מאפיינים בולטים אשר מייחדים אותה משאר התמונות, והופכים אותה לתמונה המשרתת צרכים מסוימים והם: סמלים, צורות וצבעים. צורות-לרוב יעשה שימוש בצורות היסוד: מלבן, עיגול, משולש וריבוע. צורות הנדסיות אלו מאפשרות את הבלטת האותיות והתמונה המתלווה לכרזה.
היסטוריה
מעצבי הכרזות הפוליטיות בישראל הושפעו רבות בתחילת דרכם מעיצוב הכרזות של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובמרביתן נעשה שימוש רב בצבע האדום, בפטיש ומגל או באזכורים שלהם, וכן בסמלי החיטה והשעורה. אלו נועדו להשפיע על הבוחרים בקמפיינים פוליטיים, ולאחד את הפועלים הרבים לשורות המפלגות ובפרט למפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י).
שנות ה-80 וה-90
בין הכרזות הבולטות של תחילת שנות ה-80 ניתן למנות את הכרזה שעיצב דוד טרטקובר עבור תנועת שלום עכשיו. המייצגת את הרצון לשלום של מדינת ישראל עם שכנותיה בעקבות הסכם השלום עם מצרים. כרזה זו משלבת בין "אות קורן" לגופן "חיים". ערבוב הגופנים הוא שבירת הערך הנלמד בבתי הספר לעיצוב, שכן הוא משלב גופן יהודי-מסורתי בצבע שחור, עם גופן צעיר, חילוני ואדום המסמל דרישה למחאה ובשל כך קורא לשינוי. כרזה זו היא הפעם הראשונה שבשפה העברית השתרש סמל היברידי, השואף להעביר מסר עוצמתי בעזרת אמירה טיפוגרפית מרובדת בעלת ניגודיות מחד והרמוניה מאידך.
שנות ה-2000 והלאה
החל משנות ה-2000 החלו מעצבים רבים לעסוק בעיצוב כרזות פוליטיות, מתוך הבנה שלכרזות אלו השפעה רבה על עיצוב דעת הקהל, ובמיוחד בפרסומן ברשתות החברתיות שפותחו בשנים אלו והפכו למקור פרסום משמעותי. בין מעצבות הכרזות בשנים אלו ניתן למנות את המעצבת דנה אריאלי שאיגדה לכדי ספר יצירות וכרזות של אמנים רבים. הספר נקרא "פחד מוות", והוא עוסק בפחד שזורע הטרור המודרני. בספר, המשובץ בדימויים חזותיים, מוצגת התביעה לעורר את חשבון הנפש המאוימת לנוכח הטרור.
כמו כן ניתן למנות ספר נוסף של אריאלי, הנקרא "יוצרים בעומס יתר" ועוסק בתגובותיהם של עשרים ותשעה יוצרים ישראליים מובילים על אירוע טראומתי זה. מעצב בולט נוסף של שנים אלו הוא להב הלוי, אשר עוסק רבות בנושאים פוליטיים, ומתוך כרזותיו ניתן לראות אמירות רבות על המצב הפוליטי בישראל. הלוי עיצב כרזות בהשפעת יאיר לפיד, בנימין נתניהו ומירי רגב המתכתב עם תפיסותיה של מפלגת מפא"י.
כרזות משמעותיות שעוצבו בשנים אלו עוסקת בציון עשרים שנה לרצח רבין ומחוות לכרזות שעוצבו אחרי הרצח. כרזות אלו, שעוצבו בשנים האחרונות, מתייחסות לשכחה של הרצח בשנים אלו. המחאה החברתית והפוליטית הגדולה שהתקיימה בשנת 2015 נתמכה בכרזות פוליטיות והבולטת שבהן, אשר יצרה גל תמיכה גדול ברשתות החברתיות, והוציאה אלפים לרחובות הייתה הכרזה של "צדק חברתי".
אוליגומר
בכימיה, אוליגומר (מיוונית ολιγος, אוליגוס - "אחדים") היא מולקולה המורכבת ממספר קטן של יחידות, "מונומר". זאת בניגוד לפולימר - מולקולת ענק, המורכבת ממספר רב של יחידות "מונומר". מונחים ייעודיים נפוצים הם דימר, טרימר וטטרמר - מולקולות שמכילות שתיים, שלוש וארבע יחידות מונומר בהתאמה. אוליגומריזציה היא תהליך פלמור של מספר מונומרים קטן. ההבחנה בין אוליגומר לפולימר אינה חדה, כיוון שהיא מבוססת רק על מספר היחידות החוזרות, המונומרים. בשימוש נפוץ, מולקולות בהן פחות מכמה עשרות מונומרים נקראות "אוליגומר", ומולקולות ארוכות יותר "פולימר".
בביוכימיה, המושג אוליגומר מתייחס לקומפלקס שמורכב מצירוף של מספר מקרומולקולות כמו מבנה רביעוני של חלבון, שמורכב ממספר תתי חלבונים זהים, הקשורים בקישור לא קוולנטי.
שימוש נפוץ במחקר הביולוגי בעזרת מבנים אוליגומריים המשמשים גלאים ובנויים למשל ממקטע DNA או RNA חד-גדילי קצר, המשמש בניסויי הכלאה של חומצות גרעין (Nucleic acid hybridization) או היברידיזציה באתר
המושג מתייחס גם לקומפלקס חלבון המורכב משתי תת-יחידות ומעלה. במקרה זה, קומפלקס המורכב מתת-יחידות חלבוניות שונות מכונה "הטרו-אוליגומר". בהתאמה, כאשר קיים רק סוג אחד של תת-יחידה, ניתן לקרוא לקומפלקס "הומו-אוליגומר" (לדוגמה קולגן שהוא הומו-טרימר).
תפילת מנחה של שבת
תפילת מנחה של שבת שונה מתפילת מנחה של ימי חול בשינויים רבים, הן בתפילות הנאמרות לפני תפילת העמידה, הן בנוסח תפילת העמידה עצמה והן בפסוקים הנאמרים לאחר תפילת מנחה.
תחילת התפילה
לפני התפילה נהוג בכמה קהילות צפון אפריקאיות (בעיקר יוצאי תוניסיה ולוב) ואצל יהודי איטליה לומר לקט פסוקים הלקוחים מנבואות הנחמה בספר ישעיהו (לקט הפסוקים לפי נוסח איטליה שונה מלקט הפסוקים הצפון-אפריקאי). לפי שאר העדות מתחילים את התפילה כמו ביום חול עד לאחר אמירת מזמור אשרי יושבי ביתך. לאחר מכן אומרים קדושה דסידרא (המכונה גם "ובא לציון" בשל המילים בהם היא פותחת). מנהג ייחודי לקהילות צפון אפריקה הוא לשיר את המילים הפותחות של הקטע ("ובא לציון" וכו'). מנהג זה נהוג גם בנוסח הספרדי ירושלמי לאחר מכן אומר החזן חצי קדיש.
אמירת הפסוק "ואני תפלתי"
לאחר מכן אומרים את הפסוק בתהילים "ואני תפלתי לך ה' עת רצון אלהים ברב חסדך ענני באמת ישעך". ההקשר של פסוק זה לתפילת מנחה של שבת הובא במדרש:
המדרש מתייחס לפסוק שבא בתהילים לפני הפסוק "ואני תפלתי" והוא הפסוק "ישיחו בי יושבי שער ונגינות שותי שכר". המדרש רואה את שני הפסוקים כמנוגדים: הפסוק הראשון (פסוק י"ג) מדבר על אומות העולם אשר הם "שותי שכר" אך אינם מתפללים, אבל דוד בא להתפלל ולהודות לה', ב"עת רצון" כלומר זמן בו התפילות מתקבלות. כפי שהוסבר לעיל, זמן עת רצון הוא זמן תפילת מנחה. הפסוק נאמר דווקא בתפילת מנחה של שבת (ולא של אמצע השבוע) כיוון שעל פי המדרש דוד המלך "אכל, שבע ושמח" לפני שהוא בא להתפלל, דבר שאינו מצוי בימות החול בהם האדם טרוד לפרנסתו ואינו מאריך בסעודתו.
הספרדים נוהגים לומר פסוק זה פעמיים, אך בשאר עדות ישראל אומרים אותו פעם אחת. בעדות ספרדיות רבות אף נהוג שהחזן שר את הפסוק והקהל עונה לו בשירה. בקהילות גאורגיה נהוג, שהחזן טרם אמירת "ואני תפילתי", מתעטף בטלית, ולאחר מכן מקדים ואומר:" היכון לקראת אלוהיך ישראל", ולאחר מכן אומרים ב' פעמים בנעימה מיוחדת את הפסוק:  "ואני תפילתי...". כמו כן, לאחר אמירת "בריך שמיה", יש הנוהגים בעיקר בקרב קהילות מערב גאורגיה להוסיף את תפילת רבי מאיר ז"ל.
קריאה בתורה
לאחר אמירת הפסוק "ואני תפלתי", מוציאים את ספר התורה לפי הנוסח הרגיל, וקוראים בתורה את תחילת פרשת השבוע של השבוע הבא. קריאה זו היא מתקנתו של עזרא הסופר, כקריאת התורה בשחרית בימי שני וחמישי. בתקופת התלמוד נהגו גם לקרוא הפטרה בתפילת מנחה של שבת. המנהג נשאר במקומות מסוימים עד לתקופת הגאונים, אך לאחר מכן נפסק. בסוף הקריאה, יש אומרים "מזמור שיר ליום השבת" (רוב קהילות הספרדים וקצת קהילות אשכנזיות), ויש אומרים "הללוי-ה אודה ה' בכל לבב" (איטלקים).. לאחר מכן, מחזירים את ספר התורה כסדר הרגיל.
תפילת עמידה
אחרי החזרת ספר התורה לארון, אומר שליח הציבור חצי קדיש ולאחר מכן מתפללים תפילת שבע, ולאחריה חזרת הש"ץ. בתפילה זו מזכירים את השבת כיום מנוחה לעתיד לבוא.
"צדקתך צדק"
ביחס לסדר אמירת הפסוקים ישנם שני מנהגים: יש מנהגים הגורסים את הפסוקים כפי סדרם בתנ"ך (בסדר שהובא לעיל), ויש הנוהגים לאומרם בסדר ההפוך (צדקתך צדק, וצדקתך, צדקתך כהררי אל). ר' אברהם בן נתן הירחי בספר המנהיג מציין שהספרדים בתקופתו אמרו את הפסוקים בסדר ההפוך, והוא תמה על מנהגם ומציין שבצרפת ובפרובנס אומרים את הפסוקים לפי הסדר שבתנ"ך ומכריע כשיטה זו. כיום, לפי נוסח הספרדים, נוסח ספרד והתכלאל אומרים אותם וכפי סדרם בתנ"ך, ואילו לפי נוסח אשכנז ונוסח איטליה אומרים אותם בסדר הפוך מזה שהובא לעיל.
כאשר שבת חלה ביום שבו אין אומרים תחנון אין אומרים פסוקים אלו, בשל זיקתם לאבל (כאמור לעיל), וימים בהם אין אומרים תחנון הם ימי שמחה.
סיום התפילה
לאחר אמירת פסוקי צו"ץ אומר שליח הציבור קדיש תתקבל. התימנים ורוב הספרדים אומרים לאחר מכן את מזמור קי"א בתהילים, ולאחריו קדיש. יש קהילות ספרדיות שבמקום מזמור קי"א אומרות כל שבת מזמור אחר מספר תהילים. בקהילות גאורגיה נהוג ב"שבת תשובה" אומרים את מזמור נ"א מתהילים. האשכנזים (גם נוסח אשכנז וגם נוסח ספרד) לא נוהגים לומר כלל קטעים אלו. לאחר מכן אומרים הספרדים והאשכנזים את תפילת עלינו לשבח (בנוסח הבלדי אצל יהודי תימן ובנוסח האיטליאני, אין אומרים "עלינו לשבח"). האשכנזים והמרוקאים מוסיפים אחריה קדיש, ובזה מסתיימת התפילה.
פרייה
{{פירושונים|
מירון
{{פירושונים| מקומות בגליל העליון המזרחי:
אישים:
אחר:
ראו גם
}}
ריי באן
ריי באן (באנגלית: Ray-Ban) הוא מותג של משקפי שמש ומשקפיים שנוסד בשנת 1937, על ידי החברה האמריקאית בוש אנד לומב. המותג ידוע בעיקר בזכות משקפי הטייס ומשקפי הטייל שלו. בשנת 1999, בוש אנד לומב מכרו את המותג לקבוצת לוקסוטיקה תמורת 640 מיליון דולר אמריקני.
היסטוריה
בשנת 1929, הגיס האווירי של צבא ארצות הברית, בראשות קולונל ג'ון א. מקרדי, עבד עם בוש אנד לומב, יצרנית ציוד רפואי ברוצ'סטר, ניו יורק, כדי ליצור משקפי שמש לתעופה שיצמצמו את הסחות הדעת לטייסים שנגרמו על ידי הגוונים הכחולים והלבנים של השמים. באופן ספציפי, מקרדי היה מודאג מאיך משקפי הטייסים עד אז היו מתערפלות ומצמצמות במידה ניכרת את הנראות בגובה רב. האב טיפוס, שנוצר ב-1936 ונודע בשם "Anti-Glare", היה בעל מסגרות פלסטיק ועדשות ירוקות שיכלו להוריד את עוצמת האור מבלי לטשטש את הראייה. הם גם הוסיפו עדשות עמידות בפני פגיעה בשנת 1938. משקפי השמש עוצבו מחדש עם מסגרת מתכת לאחר שנה ונרשמו כפטנט בשם משקפי הטייס של ריי באן. לדברי ה-BBC, המשקפיים השתמשו "עדשות קליכרום שעוצבו כך שיחדדו פרטים ויורידו את רמת האובך על ידי סינון אור כחול, מה שהופך אותם אידיאלי עבור תנאים ערפיליים."
ב-1999 מחלקת המשקפיים העולמית של בוש אנד לומב, כולל ריי באן, נרכשה על ידי קבוצת לוקסוטיקה עבור 640 מיליון דולר.
משקפי שמש
משקפי השמש הפופולריים ביותר של ריי באן הם הטייל, והטייס. במהלך שנות ה-50, Ray-Ban מכרה את משקפי הקרוואנים, אשר היו בעלי מסגרת מרובעת. ב-1965 הוצגו המשקפיים האולימפיים I ו-II; הם הפכו פופולריים כאשר פיטר פונדה לבש אותם בשנת 1969 בסרט "אדם בעקבות גורלו". החברה ייצרה גם מהדורות מיוחדות של משקפי שמש, כגון "הגנרל" ב-1987, עם הדמיון למשקפי הטייסים המקוריים של הגנרל דאגלס מקארתור במהלך מלחמת העולם השנייה.
ארקה גדיניה
ארקה גדיניה (בפולנית: Arka Gdynia) הוא מועדון כדורסל פולני מהעיר גדיניה. המועדון משחק בליגת העל הפולנית וביורוליג. אולם הבית של המועדון הוא גדיניה ארנה בגדיניה, המכיל כ-5,500 מקומות ישיבה.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-1995 בשם STK טרפל סופוט והחל לשחק בליגה הפולנית השלישית. תוך מספר שנים עלה המועדון לליגה הבכירה.
מיכאל נודלמן
מיכאל נודלמן (30 ביוני 1938, תמוז תרצ"ח – 25 בדצמבר 2018, טבת תשע"ט) היה חבר הכנסת ופרופסור לכלכלה ולמתמטיקה.
ביוגרפיה
נודלמן נולד בקייב שבברית המועצות (כיום אוקראינה) בשנת 1938. סיים ב-1987 דוקטורט באוניברסיטה הפוליטכנית בלבוב. עלה לישראל בשנת 1991. נודלמן כיהן מ-1993 כחבר מועצת העיר קריית שמונה ויו"ר ועדת הכספים במועצה.
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם ישראל בעליה. הוא פרש, ביחד עם יורי שטרן, ושניהם הקימו את סיעת עלי"ה. מפלגה זו התמזגה לתוך ישראל ביתנו, והוא הוצב במקום השלישי ברשימתה ונבחר מטעמה לכנסת ה-15 שם שימש כיושב ראש הכנסת בפועל (מכיוון שהוא היה זקן חברי הכנסת בפועל שלא היו בממשלה). בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום החמישי ברשימת האיחוד הלאומי, לה הייתה שותפה ישראל ביתנו, ונבחר מטעמה לכנסת. בכנסת ה-14 כיהן כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, ובכנסת ה-16 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
במהלך הכנסת ה-16, נודלמן תמך בתוכנית ההתנתקות, ובעקבות כך הוא הוכרז כפורש מסיעתו שהתנגדה לתוכנית, ושימש כסיעת יחיד. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הכריז נודלמן על הצטרפותו למפלגת קדימה, ונאלץ להתפטר מהכנסת כדי שיוכל להתמודד בבחירות. הוא שובץ במקום ה-27 ברשימת קדימה, ונבחר מטעמה לכנסת ה-17.
בכנסת ה-17 כיהן כיושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות. עם סיום כהונתה של הכנסת ה-17, החליט שלא לשוב ולהתמודד ברשימת קדימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה, אלא להקים מחדש את מפלגת עלי"ה שבראשה עמד, בשם "ישראל המתחדשת". בבחירות לכנסת ה-18. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
במהלך כהונתו בכנסת יזם נודלמן, בין היתר, את החוקים הבאים:
חיים אישיים
נודלמן היה נשוי ואב לשני ילדים. התגורר בקריית שמונה. נפטר ב-25 בדצמבר 2018.
שלושה כדורים 2
שלושה כדורים 2 הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר, שהודפס לראשונה באפריל 1946.
תיאור היצירה
היצירה היא אחת העבודות של האמן בה הוא בוחן אספקטים של פרספקטיבה באמצעות השתקפות, בדומה לשתי יצירות קודמות שלו: "דומם וכדור שיקוף" ו"יד וכדור שיקוף". ביצירה מופיעים שלושה כדורים - בכדור האמצעי ניתן לראות השתקפות של האמן ושל חדר עבודתו (בדומה לשתי היצירות האמורות), ואף השתקפות של הכדורים מימינו ומשמאלו, ושל היצירה עצמה המצוייה בשלבי עבודה על השולחן. הכדור השמאלי משקף את תקרת חדר העבודה, את חלונות חדר העבודה והנוף הנשקף מהם, אך לא את תוכו של חדר העבודה, ואילו הכדור הימני אטום לחלוטין.
היצירה אינה יצירה ריאליסטית מאחר שנקודת מבטו של הצופה משתנה מכדור לכדור - בעוד שבכדור האמצעי מבטו של הצופה הוא במישור החדר (ולו הייתה התמונה ריאליסטית, היה הצופה יכול לראות את החדר סביבו), בכדור השמאלי מבטו של הצופה הוא מלמעלה, ובציור ריאליסטי היה צריך לראות את ההשתקפות שלו עצמו. הסבר, לכאורה, לכך שלא רואים את ההשתקפות ניתן על ידי האמן:
אני, קלאודיוס
אני, קלאודיוס (באנגלית: I, Claudius) הוא רומן היסטורי וסדרת טלוויזיה בריטית (שנוצרה בעקבותיו) על חיי הקיסר הרומי קלאודיוס וסביבתו הקרובה.
היצירה
"אני, קלאודיוס" (1934) ו"קלאודיוס האל" (1935) מאת רוברט גרייבס הם ספרים הכתובים בגוף ראשון, כאילו היו אוטוביוגרפיה של קלאודיוס אשר נתגלתה לא מכבר. גרייבס, שהיה בעל השכלה קלאסית רחבה, יצר תמונה אמינה של החיים ברומא ובמושבותיה בסביבות תחילת האלף הראשון לספירה, וכמעט כל המעשים המתוארים בספר מסתמכים על אחד המקורות העתיקים - בעיקר טקיטוס, סווטוניוס ודיו קסיוס. על מנת ליצור אחדות עלילתית הוסיף גרייבס פרטים שאינם מופיעים במקורות עתיקים - כך למשל מעשי רצח שבמקורות עתיקים מופיעים לכל היותר כחשדות, הופכים אצלו לוודאיים, ולפעמים נוסף להם גם מניע שאין לו אסמכתה קדומה. אלמנט נוסף ובולט הוא כמה נבואות השלובות בספר ומשמשות לו כמנוע נרטיבי, אך גם הן אינן מסתמכות על מקורות קדומים. אף על פי שהגיבור והמספר ברומן הוא קלאודיוס, העלילה מתמקדת גם בקיסרים אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה, וכן באשתו השלישית של אוגוסטוס, ליוויה, המוצגת בספר כאישה מסוכנת, רצחנית וערמומית.
הספר "אני, קלאודיוס" ראה אור בעברית פעמיים: בשנת תש"י בהוצאת מסדה (תרגום: נפתלי גולן) ובשנת 2010 בהוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים (תרגום: אביעד שטיר).
הסדרה
בשנת 1976 הפך ה-BBC את שני הספרים לסדרה בת שלושה עשר פרקים בשם "אני, קלאודיוס", שבה השתתפו כמה מן הגדולים בשחקני התיאטרון והטלוויזיה בבריטניה. דרק ג'קובי גילם את קלאודיוס. קלאודיוס על פי הספר והסדרה היה אדם נבון, אשר השתמש בפגמיו הגופניים על מנת לשרוד בזמנים קשים ואשר עלה לשלטון כנגד רצונו, כאשר כל רצונו היה להשיב לחיים את הרפובליקה שכמעט גוועה.
מלבורן (פלורידה)
מלבורן (באנגלית: Melbourne) היא עיר במזרח מדינת פלורידה השוכנת על יד החוף המזרחי, דרומית מזרחית לאורלנדו. נכון לשנת 2012 אוכלוסיית העיר מונה כ-77,101 תושבים.
מילה קוניס
מילנה מארקובנה "מילה" קוניס (באנגלית: Milena Markovna "Mila" Kunis, באוקראינית: Мілена Марківна Куніс; נולדה ב-14 באוגוסט 1983) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה ילידת-אוקראינה הסובייטית, אשר ידועה בין היתר בשל תפקידה כג'קי ברקהארט בקומדיית המצבים "מופע שנות ה-70". קוניס מדבבת את מג בסדרה זוכת פרס אמי, "איש משפחה". בשנת 2010 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור לילי בסרטו של דארן ארונופסקי; "ברבור שחור".
בין היתר כיכבה קוניס גם בסרטים "ארץ אוז", "ידידים פלוס", "טד", "אמריקן פסיכו 2", "קח את זה כמו גבר", "אמהות רעות", "חג המולד של אימהות רעות" ו"המרגל שזרק אותי",
ביוגרפיה
קוניס נולדה בצ'רנוביץ שבאוקראינה הסובייטית, למשפחה יהודית. אמה, אלווירה, היא מורה לפיזיקה ומנהלת חנות תרופות, ואביה, מארק, הוא מהנדס מכונות. לה גם אח גדול בשם מייקל. סביה של קוניס הם ניצולי שואה. קוניס סיפרה שמשפחתה נמלטה מברית המועצות בגלל הרדיפות האנטישמיות ברחבי המדינה הסובייטית, ולכן גם התקשו לגדלם לאור המסורת היהודית שדוכאה תחת המשטר הקומוניסטי. ב-2017 סיפרה קוניס למראיין של ynet שערכה בדיקת DNA וגילתה שהמוצא האתני שלה הוא 96% יהודי-אשכנזי.
ב-1991, כשהייתה בת שבע, עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס שבארצות הברית. היא נרשמה לבית הספר היסודי בלי לדעת מילה באנגלית. קוניס אמרה: "אני לא זוכרת כלום אבל אמי ספרה לי שבאתי הביתה בטראומה. לא הכרתי את האנשים, את המנהגים, את השפה ואת החברה". היא הוסיפה: "תאר לך מה זה להיות עיוור וחירש בגיל 7". קוניס סיפרה ששפת האם שלה היא רוסית ובה דיברו במשפחתה.
כשהייתה בת תשע אביה רשם אותה לחוג משחק בבוורלי הילס, שם פגשה את סוזן קרטיס, הסוכנת האישית שהייתה לה באותה תקופה. קוניס אמרה: "ההורים שלי בהתחלה אמרו לה: אנחנו עובדים במשרה מלאה ולכן לא נוכל לקחת אותה לאודישנים. סוזן אמרה: "אל תדאגו, אני אעשה הכל". קוניס התחילה להופיע בפרסומות ראשוניות, בקטלוגים ומוצרים.
קוניס למדה בבית הספר התיכון בלוס אנג'לס. במהלך תקופת צילומי "מופע שנות השבעים" הייתה לה מורה שלימדה אותה גם על הסט.
קריירה
בשנת 1994, כאשר הייתה בת עשר, קיבלה קוניס את תפקיד המשחק הראשון שלה בפרק של הסדרה "ימי חיינו" בתור הופ ויליאמס בריידי בצעירותה; ומאוחר יותר באותה השנה שיחקה בפרק של הסדרה הפופולרית "משמר המפרץ". בשנת 1997 הופיעה לראשונה בסרט הקולנוע "מותק, ההורים נעלמו". בשנת 1998, הופיעה בסרט "ג'יה", שם שיחקה את דמותה של הדוגמנית ג'יה קרנג'י בתור ילדה, ואילו אנג'לינה ג'ולי שיחקה את הדוגמנית כבוגרת.
ב-1998, נבחנה קוניס לסיטקום "מופע שנות ה-70". גיל המינימום להיבחן לסדרה היה 18, וקוניס אמרה באודישן שהיא תהיה בת 18, אך לא ציינה מתי יחול יום הולדתה. למרות היותה צעירה הוחלט להעניק לה את התפקיד של ג'קי ברקהארט בהיותה הטובה ביותר לתפקיד. הסדרה קידמה בצורה משמעותית את הקריירה של קוניס. היא שיחקה בה מגיל 14 עד גיל 22 במשך כל שמונה עונותיה של הסדרה, עד 2006.
קוניס השתתפה בווידאו קליפ של להקת אירוסמית' לשיר "Jaded", ובווידאו קליפ של להקת הסטרוקס לשיר "The End Has No End".
קוניס בין השאר שיחקה בסרטים "פיראנה" (1995), "השבט האבוד" (1998), "להתגבר" (2001). ב-2002 היא כיכבה בסרט המותחן "אמריקן פסיכו 2" בתור רייצ'ל ניומן.
ב-2004 היא השתתפה בשני פרקים בסדרה "ככה זה בחיים". ב-2005 הופיעה בתוכנית המתיחות "פאנק'ד" של אשטון קוצ'ר ואף נמתחה על ידיו.
ב-2007 היא שיחקה בסרט "מחנה אימונים". בשנה זו היא גם שיחקה בסרט הקומי "להעביר את מקאליסטר", ובקומדיה הרומנטית "אחרי הסקס", לצד השחקנים זואי סלדנה ועמנואל שריקי.
בשנת 2008 השתתפה בסרט "קח את זה כמו גבר" בתפקיד ראשי, לצד ג'ייסון סיגל. ב-2008 היא שיחקה גם בסרט "מקס פיין" המבוסס על משחק וידאו באותו השם בכיכובו של מארק וולברג. קוניס שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האפוקליפטי "הנבחר" ב-2010, וגם בסרט הדרמה "ברבור שחור", שעל תפקידה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
מאז 1996 קוניס מדבבת את דמותה של מג גריפין בסדרת האנימציה הקומית "איש משפחה", במקום לייסי שאבר שעזבה בעונה הראשונה. על תפקיד זה הייתה קוניס מועמדת לפרס אמי. בנוסף דיבבה את דמותה של טניה וינטרס במשחק הווידאו "Saints Row".
קוניס שיחקה תפקיד מרכזי בסרט המותחן הפסיכולוגי "ברבור שחור" שיצא ב-2011. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. קוניס קיבלה פרס מרצ'לו מסטרויאני על תפקיד לילי בסרט.
ירמיהו (פירושונים)
{{פירושונים| ירמיהו:
מילה קוניס
קריירה
באוגוסט 2016 יצא סרט הקומדיה "אמהות רעות", בו היא כיכבה. ב-2017 יצא סרט ההמשך בכיכובה "אמהת רעות 2: לשרוד את החג".
ירמיהו (פירושונים)
ירמיה:
מילה קוניס
קריירה
בשנת 2018 כיכבה יחד עם קייט מקינון בסרט קומדיית הפעולה "המרגל שזרק אותי".
ירמיהו (פירושונים)
ראו גם
}}
מילה קוניס
קריירה
קוניס כיכבה יחד עם גלן קלוז בסרט הדרמה "Four Good Days" שיצא לאקרנים ב-25 בינואר 2020 בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
היא כיכבה בסרט "חדשות חמות במחוז יובה", לצד אליסון ג'ני ורג'ינה הול, שיצא לאקרנים ב-12 בפברואר 2021.
ב-2022 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט המתח "הנערה הכי בת-מזל בעולם", שביים מייק בארקר.
פרסים ודירוגים
קוניס דורגה במקום ה-54 ברשימה "102 הנשים הכי סקסיות בעולם" של מגזין "סטאף". מגזין הגברים האמריקאי "מקסים" דירג אותה במקום ה-47 ברשימת "100 הנשים הכי סקסיות בעולם". בשנת 2006 ובשנת 2009 אותו מגזין דירג אותה במקום ה-5 ברשימת "100 הנשים הכי יפות בעולם". בשנת 2010 מגזין "מקסים" דירג את קוניס במקום ה-22 ברשימת "100 הנשים הכי יפות בעולם". בינואר 2011 דורגה במקום ה-2 ברשימת "99 הנשים הנחשקות ביותר" של אתר הבידור האמריקאי אסק-מן. בסוף שנת 2011 דורגה במקום השני ברשימת "50 הנשים היהודיות הלוהטות בתבל" של המגזין "complex". בשנת 2012 דורגה קוניס במקום הראשון בתואר "האישה הסקסית בעולם" על ידי המגזין "אסקווייר".
חיים אישיים
בשנים 2002–2010, יצאה קוניס עם השחקן מקולי קאלקין. באפריל 2012 החלה לצאת עם השחקן אשטון קוצ'ר, אשר הכירו לראשונה ב-1998, כששיחקו את הזוג הטלוויזיוני "ג'קי וקלסו" בסיטקום "מופע שנות ה-70". בפברואר 2014 השניים התארסו ולאחר מכן הם התחתנו בסן ברנרדינו במהלך סוף שבוע הראשון של חודש יולי 2015. באוקטובר 2014 ילדה את בתה וייט ובנובמבר 2016 ילדה את בנה דימיטרי. המשפחה מתגוררת בבית-חווה שעוצב על ידם בבוורלי הילס.
לקוניס יש הטרוכרומיה: יש לה עין בצבע חום ועין בצבע ירוק כהה. ב-2011 סיפרה בתקשורת שסבלה מדלקת הענבייה שגרמה לה לעיוורון זמני בעין אחת, ושהיא כבר הספיקה לעבור ניתוח לתיקון הבעיה.
קוניס היא דמוקרטית ותומכת במועמדי המפלגה. ב-2012 בריאיון, היא מתחה ביקורת על הרפובליקנים: "הצורה שבה הם מדברים על דת היא פוגענית. אני אולי לא יהודייה שומרת מצוות, אבל למה אנחנו צריכים לדבר על ישו כל הזמן?"
בשנת 2022, קוניס וקוצ'ר פתחו דף GoFundMe (פלטפורמת מימון המונים) כדי לעזור לשתי חברות מקוונות (Airbnb ו-Flexport) לסייע לפליטים שנמלטו מהאלימות בפלישת רוסיה לאוקראינה. הם עברו את יעדם של שלושים מיליון דולר נכון ל-18 במרץ 2022. בני הזוג הבטיחו לתרום 3 מיליון דולר.
בית בורגזה
בית בורגזה (באיטלקית: Borghese) הוא משפחת אצולה ואפיפיורות איטלקית. מקור המשפחה בסיינה, שם היו בניה בעלי עמדות בשלטון המקומי מן המאה ה-13. ב-1541 עבר מרקנטניו בורגזה (Marcantonio) לרומא. בשנת 1605 נבחר בנו קמילו (Camillo) לאפיפיור פאולוס החמישי והמשפחה זכתה למעמד גבוה, לכוח פוליטי ולעושר רב. אחיינו של קמילו, הקרדינל שיפיונה בורגזה הקים ברומא את וילה בורגזה וצבר יצירות אמנות רבות. המשפחה הייתה ממנהיגות "האצולה השחורה" ("nobiltà nera" או "aristocrazia nera"), קבוצה של משפחות אצולה רומאיות (בהן גם משפחת אורסיני ומשפחת קולונה) שתמכה באופן מסורתי במדינת האפיפיור ולא בשלטון החילוני ששלט ברומא, בעיקר לאחר כינון ממלכת איטליה ב-1870.
בית בורגזה ברומא
המשפחה זכתה לעמדות כוח עקב היותו של האפיפיור פאולוס החמישי נאמן מאוד למשפחתו. הוא מינה את אחיו פרנצ'סקו (Francesco ;1556–1620) לדוכס ריניינו (Rignano), את אחיו ג'אמבטיסטה (Giambattista ;1554–1609) למושל רובע בורגו ברומא ונציב טירת סנטאנג'לו ואת בן-אחותו אורתנזיה, שיפיונה (אותו אימץ כבן) לקרדינל והעניק לו את תואר נסיך ויוורו (Vivero). הוא השתלט על אדמות רבות באזור הכפרי המקיף את רומא (הקמפנייה, Campagna) ובכך הפך את המשפחה לבעלת האדמות הגדולה באזור, בעלות שכללה מונופול על שירותים כגון הפעלת טחנות קמח ופונדקים. צעד נוסף שביצע האפיפיור להעלאת מעמדה של המשפחה היה יצירת מיתוס כביכול היא רומאית במקורה (למרות שרק דור קודם הגיעה לעיר), על ידי הוספת השם ROMANUS לחתימתו.
שיפיונה בורגזה, האחיין שירש למעשה את כסאו של קמילו כראש המשפחה, היה פטרון של האמנות וריכז אוסף אמנות גדול. האוסף כולל אמנות רומאית עתיקה ויצירות משל קאראווג'ו, טיציאן, רפאל, ברניני ואחרים. חלק ניכר מהאוסף מוצג בגלריה בורגזה, וילה הנמצאת בשטח גני וילה בורגזה שהקים שיפיונה.
מרקאנטוניו השני (Marcantonio II ;1598–1658), נסיך סולומנה, בנו של ג'אמבטיסטה, היה ראש המשפחה בדור השלישי. ב-1615 נשא לאשה את קמילה אורסיני ובכך הפך ליורש שני בתי האצולה הרומאיים העיקריים, בורגזה ואורסיני.
מרקאנטוניו הרביעי (Marcantonio IV ;1730–1800) היה סנטור של הרפובליקה הרומית (ישות מדינית שהתקיימה בין 1798 ל–1799 בחסות נפוליאון בונפרטה. בנו, קמילו פיליפו לודוויקו (Camillo Filippo Ludovico ;1775–1832) היה גנרל בצבאו של נפולאון וב-1803 נשא לאשה את אחותו של נפולאון פאולין ומונה לדוכס גואסטלה ומושל פיימונטה. הוא מכר חלק ניכר מאוסף האמנות העתיקה של המשפחה למוזיאון הלובר. גם בנו השני של מרקאנטוניו הרביעי, פרנצ'סקו בורגזה-אלדוברנדיני (Francesco Borghese-Aldobrandini ;1776–1839) היה גנרל בצבא נפולאון וירש את קמילו פיליפו לאחר מותו.
הנסיך יוניו ולריו בורגזה היה קצין ים באיטליה הפאשיסטית, פיתח את תורת הלחימה של הקומנדו הימי והקים את שייטת הקומנדו הימי הראשונה בעולם. גם לאחר כניעת איטליה המשיך לשתף פעולה עם גרמניה הנאצית. בשנת 1970, כמנהיג החזית הלאומית, הנהיג ניסיון הפיכה פשיסטי כושל.
מרכז לבריאות הנפש שלוותה
המרכז לבריאות הנפש שלוותה הוא בית חולים פסיכיאטרי בהוד השרון. המרכז משתייך לשירותי בריאות כללית ומסונף לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. במרכז יש חמש מחלקות: א', ב', ג', ד' ו-ה', כאשר מחלקה ב' היא מחלקה פתוחה, מחלקה ד' היא מחלקת נוער וכל השאר הן מחלקות סגורות למבוגרים. בנוסף, קיימים במרכז מרפאות חוץ, מערך לטיפול בנזעי חשמל ומערך לאשפוז יום.
פעילות ושירותים
תחומי הפעילות העיקריים של בית החולים הם אשפוז פסיכיאטרי וטיפול אמבולטורי. בבית החולים פועל גם מערך מחקר.
מחלקות האשפוז כוללות:
השירותים האמבולטוריים (מרפאות) כוללים:
שרי סרולוביץ'
שרי סרולוביץ' (נולדה ב-1964) היא צורפת ומעצבת ישראלית.
ביוגרפיה
שרי סרולוביץ' נולדה וגדלה בירושלים. משנת 1993 היא יוצרת בסטודיו עצמאי ב"חוצות היוצר" בירושלים. יצירותיה של סרולוביץ' בוחנות מחדש את העיצוב המסורתי של פריטי יודאיקה, תוך התייחסות למסורת העיצוב המודרניסטית והמינימליסטית. יצירותיה משלבות עבודת יד מסורתית יחד עם טכנולוגיה מודרנית. בשנת 2013 השתתפה בתערוכה "הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות", במוזיאון ישראל, ירושלים (לצד גליה רוזנפלד ואיריס טוטנאור).
מתאו רנצי
מָתֶּאוֹ רֶנצִי (באיטלקית: Matteo Renzi; נולד ב-11 בינואר 1975) הוא פוליטיקאי ומדינאי איטלקי שכיהן כראש ממשלת איטליה בשנים 2014–2016. לשעבר ראש עיריית פירנצה והמזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית, מפלגת השמאל - מרכז הגדולה באיטליה. מכנים אותו לעיתים בתואר "טוני בלייר האיטלקי". ב-5 בדצמבר 2016, לאחר שנחל תבוסה במשאל העם שנערך במדינה, הודיע רנצי על התפטרותו. לאחר התפטרותו המשיך להנהיג את המפלגה הדמוקרטית עד 2018.
ראשית חייו וקריירה פוליטית מוקדמת
מתאו רנצי נולד בפירנצה בשנת 1975 כילד השני, מתוך ארבעה ילדים, לטיציאנו רנצי, מי שהיה חבר מועצת רינייאנו סול'ארנו בין השנים 1985 ל-1990 מטעם המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, וללאורה בובולי, וגדל ברינייאנו סול'ארנו. למד בבית ספר תיכון בפירנצה, וכמו כן השלים לימודי משפטים באוניברסיטת פירנצה ב-1999. רנצי הצטרף למפלגת העם האיטלקית ב-1996 והיה למזכיר המפלגה בפירנצה ב-1999. לאחר מכן נבחר לנשיא מחוז פירנצה ב-2004 לאחר שגרף 59% מהקולות בבחירות המחוזיות.
לאחר חמש שנות כהונה כנשיא המחוז הוא הכריז על התמודדותו לתפקיד ראש עיריית פירנצה בבחירות המוניציפליות וביוני 2009, משהצטרף למפלגה הדמוקרטית האיטלקית, ניצח בבחירות לראשות העיר עם 48% מהקולות לעומת 32% ליריבו, ג'ובאני גאלי, כדורגלן בעבר וחבר מפלגת החירות הפופוליסטית. רנצי החליף בתפקיד ראש העיר את לאונרדו דומניקי, שכיהן כראש העיר מאז 1999.
הפופולריות שלו גאתה, ובספטמבר 2012 הודיע כי ירוץ בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הדמוקרטית, זאת כדי לעמוד בראש קואליציית המרכז-שמאל בבחירות הכלליות ב-2013, ברם הוא הפסיד בבחירות לפייר לואיג'י ברסאני, שניצח עם 61% לעומת 39% שהשיג רנצי.
בראשות המפלגה הדמוקרטית
לאחר התפטרות פייר לואיג'י ברסאני מראשות המפלגה הדמוקרטית באפריל 2013, רנצי התמודד שוב בבחירות לראשות המפלגה, הפעם ניצח וזכה ל-68% מהקולות לעומת יריביו ג'יאני קופרלו, עם 18% וז'וספה ציבאטי עם 14%. הוא מונה למזכיר המפלגה החדש ולמועמד המועדף על קואליציית המרכז-שמאל לתפקיד ראש ממשלת איטליה.
ב-30 באפריל 2017, לאחר שניצח בבחירות המקדימות שב להנהיג את המפלגה הדמוקרטית, המרכיבה את ממשלת איטליה ותמך בממשלתו של פאולו ג'נטילוני.
ראש הממשלה
במהלך ינואר ופברואר 2014 עלה שמו של רנצי כמועמד רציני להחליף את אנריקו לטה בראשות הממשלה. רנצי החל לתקוף ביתר שאת את מדיניותו הכלכלית של לטה וקרא לו להתפטר כדי לאפשר הקמת ממשלה חדשה וב-14 בפברואר הגיש אנריקו לטה את התפטרותו לנשיא איטליה, ג'ורג'ו נפוליטנו. ב-17 בפברואר רנצי זומן לארמון קווירינאלה לקבל מידי הנשיא נפוליטנו את מפתחות הרכבת הממשלה החדשה באיטליה לאחר התפטרותו של ראש הממשלה המכהן אנריקו לטה מתפקידו. ב-21 בפברואר 2014 הציג את ממשלתו בת 16 השרים ולמחרת הושבע רנצי לראש ממשלה והחל את כהונתו. במהלך כהונתו הבטיח להנהיג רפורמות ולפעול נגד הפשע המאורגן. ב-11 במרץ בית הנבחרים האיטלקי אישר את חוק רפורמת הבחירות שהציע רנצי, חוק שיאפשר לערוך רפורמה במערך הבחירות ובמבנה הסנאט האיטלקי.
רנצי מכונה "מפרק הגרוטאות" (Il Rottamatore) על שם התנועה הפוליטית שהקים לפני כמה שנים, שנועדה להילחם בכוחות הישנים והרקובים בפוליטיקה האיטלקית, ובניגוד לעמדת חבריו למפלגה, הוא פועל להוביל רפורמה לשינוי שיטת הממשל במטרה לסלק את המפלגות הקטנות מהזירה לטובת יצירת מערכת דו-גושית.
ב-5 בדצמבר 2016, לאחר שנחל תבוסה במשאל העם שנערך במדינה, הודיע רנצי על התפטרותו. רנצי הוא שהוביל את משאל העם במטרה להביא לשינויים בחוקת איטליה.
לאחר ראשות הממשלה
בבחירות 2018 קואליציית השמאל-מרכז, בראשותו, התרסקה עם 22%. לאחר הבחירות הסיעה נשארה באופוזיציה ורנצי סיים את תפקידו כמזכיר המפלגה הדמוקרטית. הוקמה קואליציה של תנועת חמשת הכוכבים עם מפלגת הליגה הצפונית.
באוגוסט 2019, מפלגתו ותנועת חמשת הכוכבים הסכימו על קואליציה חדשה. זאת לאחר שהליגה הצפונית פירקה את הקואליציה הקודמת. בספטמבר 2019 פרש מהמפלגה הדמוקרטית והקים את מפלגת "איטליה ויוה". בתחילת 2021, אחרי שמפלגת "איטליה ויוה" פרשה מהקואליציה, הוקמה ממשלה אשר כללה את רוב הסיעות בבית הנבחרים, כולל "איטליה ויוה".
יחסו לישראל
יחסו של רנצי כלפי מדינת ישראל הוא חיובי בדרך כלל. שרת החוץ בממשלתו, פדריקה מוגריני ביקרה בישראל בראשיתו של מבצע צוק איתן, סיירה באשדוד, הביעה דאגה לנוכח הפגיעה בתושבים פלסטינים בעזה, אך לא דרשה מישראל לעצור את המבצע באופן מיידי. רנצי עצמו אמר שהוא מתנגד להכרה במדינה פלסטינית לפני חתימה על הסכם עם ישראל. הוא גם סבור שהבעיה העיקרית במזרח התיכון היא החימוש הגרעיני של האיראנים, והביע פעמים רבות את קרבתו לעם היהודי ולמדינת ישראל.
חייו האישיים
מתאו רנצי נשוי משנת 1999 לאנייסה לנדיני, מורה בבית ספר תיכון, ולהם שני בנים ובת.
דון ריווי
דונלד ג'ורג' ריווי (10 ביולי 1927 - 26 במאי 1989) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי.
ביוגרפיה
ריווי נולד במידלסברו, אנגליה ב-10 ביולי 1927. בגיל 17 הוחתם במועדון הכדורגל לסטר סיטי, ולאחר חמש שנים, ב-1949, חתם בהאל סיטי ולאחר שנתיים עבר לשחק במנצ'סטר סיטי. ב-1956 עבר לשחק בשורות סנדרלנד. ב-1955 זכה בתואר "כדורגלן השנה של העיתונאים", וב-1956 זכה עם מנצ'סטר סיטי בגביע ה-FA. ב-1958 הוחתם בלידס יונייטד כשחקן-מאמן, עד לפרישתו ב-1962 והפיכתו למנג'ר במשרה מלאה.
הוא העלה את לידס לפרמייר ליג תוך 3 שנים מיום כניסתו לתפקיד. בשנה הראשונה שלהם בליגה הבכירה באנגליה, ריווי העלה אותם לגמר גביע ה-FA וסיים איתם במקום השני בליגה. הוא יצר את אחת הקבוצות החזקות באנגליה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. ב-1969, 1970 ו-1972 הוא זכה בתאר "מאמן השנה באנגליה". בשנים אלה זכה עם לידס בתארים רבים.
ב-2004 הוכנס ריווי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
תארים כמאמן
בכל התארים ריווי זכה כשאימן את לידס יונייטד
הסכם אלכסנדרופול
הסכם אלכסנדרופול (בטורקית: Gümrü Antlaşması) היה הסכם שלום שנחתם ביום 2 בדצמבר 1920 בעיר אלכסנדרופול, כיום גיומרי בארמניה, ואשר סיים את מלחמת טורקיה–ארמניה שהתחוללה מ-24 בספטמבר 1920 ועד ליום חתימת ההסכם בין כוחות האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לבין הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה. תנאיו של ההסכם סוכמו בין מפקד הכוח הצבאי הטורקי מוסה קזם קראבקיר, לאחר שכבש את העיר אלכסנדרופול והקים בה את מפקדתו ובין שר החוץ של ארמניה.
ההסכם היה אמור לזכות באשרור הפרלמנט הארמני בתוך חודש לכל היותר ממועד חתימתו, אך דבר זה לא נעשה מעולם שכן הצבא האדום שהחל את פלישתו לארמניה מכיוון אזרבייג'ן כשבוע לפני כן, כבש את ירוואן ב-4 בדצמבר 1920, ובכך באה עצמאותה של המדינה המותשת אל קיצה.
עשרה חודשים לאחר חתימת הסכם אלכסנדרופול, הוא הוחלף בהסכם קארס.
אייל הצפון
אייל הצפון (שם מדעי: Rangifer tarandus) הוא אייל החי באזורים הארקטיים ובטונדרה. באנגלית קיימת הבחנה לשונית בין אייל הצפון בצפון אמריקה, אשר קרוי קאריבו (caribou) לבין זה שבצפון אסיה ואירופה המכונה ריינדיר (Reindeer), אך מדובר באותו בעל חיים. אייל הצפון יוצא דופן בין מיני האיילים, שכן הוא המין היחיד אשר עבר ביות. דבר נוסף המייחד את אייל הצפון הוא שגם לנקבות יש קרן על ראשן.
מאפיינים
אייל הצפון חי במספר אזורים: בצפון סקנדינביה, באי שפיצברגן, בחלקים האירופאיים של רוסיה, ובכלל זאת בצפון רוסיה ובנוביה זמליה; בחלקים האסיאתיים של רוסיה; בצפון מונגוליה; צפון מזרח סין ועד לאוקיינוס השקט; בצפון אמריקה; בגרינלנד, קנדה ואלסקה. עד תחילת המאה ה-19 היה ניתן למצוא איילי צפון בדרום מדינת איידהו בארצות הברית. ב-1952 החל מבצע להחדרת איילי צפון לנופי סקוטלנד, שמהם נכחד ככל הנראה במהלך המאה ה-10. בנוסף, בתחילת המאה ה-20 הובאו איילי צפון לאיי ג'ורג'יה הדרומית וקיימים שני מרכזי פעילות שלהם על האיים (המופרדים באמצעות קרחון). מספר איילי הצפון באיי ג'ורג'יה מוערך בכמספר אלפים וסמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים מכיל גם אייל צפון.
גודלם של איילי הצפון שונה ממקום למקום. היקף הראש נע בין 120 ל-220 ס"מ, וגובה הכתפיים בין 90 ל-140 ס"מ. משקלם של איילי צפון נע בין 60 ל-300 ק"ג. פרוותו של אייל הצפון מעובה וארוכה, וצבעה חום-אפור כהה או בהיר, בעיקר בקרב איילים מבויתים; ובחורף בהירה יותר מבקיץ. קיים סוג של קאריבו - ה"פירי קאריבו" (Peary), שצבעו כמעט לבן לחלוטין במשך כל השנה. הצבע הבהיר מסווה את איילי הצפון טוב יותר. מתחת לפרווה, קיימת שכבת מגן נוספת של "צמר תחתי", אשר מגנה על איילי הצפון מפני מזג האוויר הארקטי. עונת ההמלטה של איילי הצפון היא בדרך כלל בחודש מאי או בתחילת יוני. העגל נולד במשקל של כחמישה ק"ג והוא מסוגל לעמוד על רגליו תוך שעות ספורות לאחר ההמלטה. אייל הצפון זהו המין היחיד במשפחת האיילים בו גם לזכר וגם לנקבה יש קרניים.
איילי הצפון הם שוכני טונדרה מובהקים. הם אוכלים עשבים וצמחי מים ונודדים למרחק מאות קילומטרים בחיפוש אחרי אתרי רעייה. בחורף הארוך והקר השורר בטונדרה הם ניזונים בעיקר בחזזיות, שהבולטת ביניהן היא אבובית האיילים, שאותה חופרים האיילים בעזרת פרסותיהם הרחבות מתחת לשלג.