cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדריאה דוריה (אונייה)
אתר צלילה ומורשת הניצולים
מיד לאחר הטביעה יצאו הצוללים פטר גימבל וג'וזף פוקס לאתר, ופרסמו תמונות של שברי האונייה בטיים מגזין. אותו גימבל השתתף במשך השנים במספר צלילות הצלה באתר, וב-1981 חילץ את אחת מכספות הספינה, וזו נפתחה בשידור טלוויזיוני חי בשנת 1984. על אף סברות בדבר סכומי כסף גדולים התברר כי בכספת היו רק מעט לירות איטלקיות. מסתבר שנוסעי האנדריאה דוריה, שציפו לסיים הפלגתם ביום המחרת, הוציאו את חפצי הערך עוד קודם ההתנגשות. צוללים אספו מהספינה שרידים ובהם כלי חרסינה ופסלים שהיו באונייה. האונייה השתמרה במצב טוב וחלקה העליון שקוע בעומק 50 מטרים ובמקום יש זרמים. תנאים אלו הופכים את מקום הטביעה לאתר צלילה מעניין אך מסוכן. הצלילה לאונייה נחשבת כיום למסוכנת בשל רשתות דיג רבות העוטפות את גופה. לסכנה מוסיף תהליך ההתמוטטות שבו מצוי פנים הספינה. כיום נמצא חלקה העליון של האונייה בעומק 60 מטרים, בשל קריסת חלק מהמעברים הפנימיים.
בתרבות הפופולרית
טביעתה של האנדריאה דוריה מוזכרת בעונה השמינית של הסדרה "סיינפלד", פרק 10. בפרק הנושא את שם האונייה. בפרק מתפתחת תחרות על שכירות דירה במנהטן בין ג׳ורג׳, דמות בסדרה, ובין ניצול האנדריאה דוריה. על פי הפרק ג׳ורג׳ מתאכזב מכך שטביעת האונייה הייתה אירוע קל יחסית עבור הניצולים, בהשוואה לטביעות ידועות בהיסטוריה כגון הטיטניק.
פיליפ דה רוטשילד
הברון פיליפ דה רוטשילד (בצרפתית: Philippe de Rothschild; 13 באפריל 1902 – 20 בינואר 1988) היה יהודי צרפתי, צאצא למשפחת רוטשילד, ואחד ממגדלי היין המוצלחים בעולם בהם סדרת היינות "שאטו מוטון רוטשילד".
ביוגרפיה
פיליפ נולד בפריז, לברון הנרי ג'יימס דה רוטשילד (1872–1947) ומתילדה סופי הנרייטה פון (1872–1926). בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הילד פיליפ היה בן 12 ונשלח לשמור על הכרם של המשפחה בכפר, פיליפ פיתח עם הזמן אהבה לצרפת ולעסקי היין שהפכו לעסק משגשג ולמותג עולמי. את ניהול עסקי היין הוריש פיליפ לביתו פיליפין דה רוטשילד אשר מנהלת את עסקי היין כיום.
לברון פיליפ דה רוטשילד מיוחסת האימרה "כשהדם זורם ברחובות - זה הזמן לקנות מניות" - בזמני מלחמה או עימות צבאי בהם הבורסה יורדת, לקנות מניות על מנת להרוויח מעליית השוק כשהמצב חוזר לקדמותו.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
ממלכת ירושלים קיימה קשרים הדוקים עם שכניהם ועם אירופה המערבית. יחסים אלו נעו מתלות ותמיכה כמו במקרה של אירופה דרך בריתות זמניות כמו במקרה של האימפריה הביזנטית ועד לעוינות גלויה כמו במקרה עם השכנים המוסלמים. כמו כן, קשרים הדוקים נקשרו בין ממלכת ירושלים למדינות הצלבניות האחרות במזרח התיכון.
ארווידאס מצייאוסקאס
ארווידאס מצייאוסקאס (בליטאית: Arvydas Macijauskas; נולד ב-19 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר ליטאי.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
קשרים בין הממלכה לאירופה
התלות של הצלבנים בארץ ישראל באחיהם שנשארו באירופה הייתה מוחלטת. הנוצרים שהתיישבו בארץ ישראל היו שרויים במחסור תמידי בכוח אדם ובכסף. מסע הצלב שיצא בשנת 1101 מאירופה נועד לפתור את בעיית האוכלוסייה, אך כמעט כל המשתתפים בו ניגפו בפני הצבא הסלג'וקי. לדעת יהושע פראוור כישלונו של המסע (שלא נכלל במניין המקובל של מסעי הצלב) השפיע בצורה דרסטית על גורלה של ממלכת ירושלים מכיוון שגזר את דינה להיות לעד מדינה דלת אוכלוסין בתוך המון ערבי עוין מסביב.
ארווידאס מצייאוסקאס
קריירת מועדונים
מצייאוסקאס נולד בקלייפדה, בליטא הסובייטית שבברית המועצות) והחל את הקריירה בקבוצות מקומיות בעיר הולדתו. עקב כישרונו עבר בשנת 1999 לשחק בריטאס וילנה שאכלסה בין היתר כוכבים לעתיד כגון רמונאס שישקאוסקאס (כיום בצסק"א מוסקבה) וארתוראס יבטוקאס.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
קשרים בין הממלכה לאירופה
על רקע התלות בנוצרים האירופאים ניתן להבין את החשיבות הגבוהה שהייתה לשליטה בערי החוף ובנמלים, דרכם קיבלו הצלבנים אספקה ותגבורת. כדי להגן על ערי החוף ולהבטיח את השליטה במרחב הימי נזקקו הצלבנים לצי. כאן באו לעזרתם הציים הגדולים של הערים האיטלקיות פיזה, ג'נובה והרפובליקה של ונציה. אך בתמורה לעזרה נאלצו הצלבנים לתת לאיטלקים זכויות יתר בערים ואוטונומיה משפטית. למעשה לא היו האיטלקים כפופים למלך ירושלים, לא הזדהו עם האינטרסים של הממלכה, ולעיתים אף סייעו באמצעות אספקה ומסחר עם אויביה.
ארווידאס מצייאוסקאס
קריירת מועדונים
זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ליטא ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביבשת, זאת לאחר שכיכב באליפות אירופה 2003 שנערכה בשוודיה, בה זכתה נבחרתו במדליית הזהב. בקיץ של שנה זו עבר לשחק בקבוצה הבסקית טאו ויטוריה.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
קשרים בין הממלכה לשכניהם המוסלמים
בתחילת קיום הממלכה לא הייתה ישות מדינית מוסלמית אחת ששלטה באזור. בדרום הייתה ממלכת מצרים שכבר עברה את שיאה ושליטת השושלת הפטימית במדינה הייתה בפרפורי גסיסה. בעיות פנים רבות העסיקו את השלטון הפאטימי ולא היה להם פנאי לאיום החדש. ממזרח הצליחו הצלבנים לכבוש את כל האזור הפורה והגיעו עד שפת המדבר, כך שלא היו להם שכנים בגבול זה. מצפון ניצבה לה אמירות דמשק החזקה ועוד כמה אמירויות ערביות קטנות יותר. המוסלמים היו מסוכמכים בינם לבין עצמם לא פחות, ובתקופות מסוימות, אפילו יותר מאשר עם הצלבנים. למצב זה הייתה השפעה ישירה על יחסיהם של הצלבנים עם שכניהם.
ארווידאס מצייאוסקאס
קריירת מועדונים
בוויטוריה ביצר מצייאוסקאס את מעמדו כאחד הקלעים הטובים באירופה והראה את יכולתו לקלוע מכל מקום ומכל טווח. לשיאו הגיע בשנת 2005 כאשר התמודדה קבוצתו בחצי גמר הפיינל פור של היורוליג מול צסק"א מוסקבה מארחת הטורניר שעד לשלב זה הפסידה פעם אחת בלבד באותה עונה. מצייאוסקאס קלע 23 נקודות וקבוצתו חוללה הפתעה מרעישה בהדיחה את צסק"א לאחר ניצחון 85-78. במשחק הגמר התמודדה ויטוריה מול האלופה המכהנת מכבי תל אביב, והפסידה לה 90-78. מצייאוסקאס שנבחר לחמישיית העונה של היורוליג עבר לשחק בתום העונה בקבוצת ה-NBA ניו אורלינס הורנטס.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
קשרים בין הממלכה לשכניהם המוסלמים
ראשיתם של יחסים בין הצלבנים למוסלמים במעשי איבה ותוקפנות צלבנית. הצלבנים פלשו לארץ ישראל ובכח הזרוע פילסו את דרכם באזור. בשלב זה לא היו יחסים דיפלומטיים בין הצלבנים למוסלמים. עם הזמן הבינו הצלבנים שאם ברצונם להתבסס במזרח התיכון עליהם לחדול ממעשי האיבה ולהגיע למודוס ויוונדי עם המוסלמים. אחרי כמה עשרות שנות קיומה של הממלכה הצלבנית היו, אמנם פשיטות הדדיות למטרות שוד וביזה, אך ככלל, התרגלו המוסלמים לנוכחות הצלבנית ולא ביקשו להכניעם בכח הזרוע.
מלבד קשרי מסחר ותרבות נוצרו גם בריתות צבאיות בין המוסלמים לצלבנים נגד מדינה מוסלמית אחרת. מצב זה הגיע לסיומו עם איחודן של הנסיכויות הסוריות על ידי נור א-דין באמצע המאה ה-12. ממשיך דרכו, צלאח א-דין הצליח ליצור אימפריה חזקה שאיחדה באופן זמני בין סוריה, צפון עיראק, מצרים וחלקים אחרים מהמזרח התיכון. בכוחן המאוחד יכלו המוסלמים למדינה הצלבנית ותבוסת הצלבנים בקרב קרני חיטין המיטה אסון על ממלכת ירושלים. בירתה חרבה וכמעט כל שטחיה נפלו לידיו של צלאח א-דין.
ארווידאס מצייאוסקאס
קריירת מועדונים
מצייאוסקאס היה ההחתמה המרכזית במסע הרכש הכבד של מאמנה הישראלי החדש של הקבוצה פיני גרשון אחרי שחתם על חוזה ל-4 עונות בשווי כולל המוערך בכ-9 מיליון אירו, אולם פציעה קשה בתחילת העונה שיבשה לשחקן ולמאמנו את התוכניות והוא חזר לפעילות רק בסיום העונה אך לרוע המזל הקבוצה הודחה ברבע הגמר היורוליג מול קבוצתו לשעבר טאו ויטוריה בנתי משחקיו היחידים של מצייאוסקאס ביורוליג לעונה זו, בסדרה של הטוב משלושה. את עונת 2007/2008 פתח מצייאוסקאס בכושר מצוין ונכון ל-30 בנובמבר 2007 הוא הוביל את היורוליג בנק' למשחק ונק' מדד הצטיינות.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
קשרים בין הממלכה לשכניהם המוסלמים
מסע הצלב השלישי ומותו של צלאח א-דין יצרו מציאות חדשה, הדומה למציאות שהייתה לפני איחוד המדינות המוסלמיות. שוב התפלגו להם האמירויות הקטנות ונלחמו בינן לבין עצמן יותר משנלחמו עם הצלבנים. שוב נוצרו בריתות צבאיות בין הצלבנים לסורים. תבוסת הקואליציה הצלבנית-סורית בקרב הירביה בשנת 1244 פער חורים ענקיים במרקם החברה הצלבנית. מפלתם הייתה כה גדולה שרק הפירוד בין המוסלמים מנע את נפילת הממלכה הצלבנית.
ארווידאס מצייאוסקאס
הנבחרת הלאומית
מצייאוסקאס החל לשחק בנבחרת הלאומית של ליטא בשנת 2002 ובמהרה הפך לשחקן חמישייה ולשותפו לקו האחורי של שארונאס יאסיקביצ'יוס, והשניים הובילו את נבחרת ליטא למדליית הזהב באליפות אירופה 2003 ולהשתתפות באולימפיאדת אתונה (2004) ואליפות העולם בכדורסל 2006.
יחסי החוץ של ממלכת ירושלים
קשרים בין הממלכה לשכניהם המוסלמים
הצלבנים לא הצליחו להתאושש מנפילת הירביה ועמדו מנגד כשביברס הממלוכי כבש בזה אחר זה את הערים והמבצרים המוסלמים והנוצריים בארץ ישראל. בסופו של דבר העסיקו מצרים הממלוכית על ארץ ישראל. בשיטת הסלמי נפלו בזה אחר זה המבצרים הצלבנים ועריהם הבצורות. עכו, בירת הממלכה מאז נפילת ירושלים, נפלה ב-1291 ופרק זמן קצר לאחר מכן נפלו המעוזים הצלבנים האחרונים והקיץ הקץ על הנוכחות הצלבנית במזרח התיכון.
קשרים בין הממלכה למדינות הצלבניות האחרות
מלבד ממלכת ירושלים קמו במזרח התיכון שלוש מדינות צלבניות נוספות: רוזנות טריפולי, רוזנות אדסה ונסיכות אנטיוכיה. ממלכת ירושלים נהגה מעמדת בכורה בקרב המדינות הצלבניות וזכתה למרבית התמיכה האירופאית. כמו כן, מלך ירושלים ראה את עצמו פעמים רבות כפטרון המדינות הצלבניות האחרות והתערב לא אחת בענייניהן הפנימיים ואף הגן על שטחן. גם המדינות הצלבניות האחרות עזרו לממלכת ירושלים בעתות צרה.
קשרים בין הממלכה לביזנטים
היחסים בין האימפריה הביזנטית למדינות הצלבניות וממלכת ירושלים בפרט היו מורכבים ומבוססים על שיתופי פעולה וחשדנות לסירוגין. היחס של הביזנטים כלפי הצלבנים השתנה והוכתב לרוב בהתאם לזהותו של הקיסר השולט.
מחד האימפריה הביזנטית, היוותה עמוד שידרה ליציאה למסעות הצלב כשלרוב היו עוברים צלבנים דרכה במסעם לארץ הקודש והדבר לרוב נעשה בתיאום עם הקיסרים שהיו דואגים לספק להם מזון ואספקה. פעמים רבות קשרה האימפריה בריתות צבאיות עם ממלכת ירושלים וסייעה לה בקרבות מול המוסלמים ואף פעמים לא מעטות לחמה לצידם בפשיטות שנערכו בשטחים הללו. בנוסף התקיימו קשרי נישואין בין המשפחה הקיסרית למשפחת המלוכה של ירושלים. כך למשל המלכה איזבלה הראשונה הייתה ביתה של נסיכה ביזנטית שנישאה לאביה המלך אלמריך הראשון. שיתוף הפעולה הזה הגיע לשיאו בתקופתו של הקיסר מנואל קומננוס הראשון אז האחרון יצא מספר פעמים עם הצלבנים למסעות צבאיים והעניק להם סיוע לוגיסטי וימי במלחמותיהם במוסלמים.
מאידך ראתה האימפריה בארץ ישראל שטח כבוש על ידי מעצמות זרות ולא הכירה בלגיטימיות של ממלכת ירושלים באופן מלא וניסתה להכפיף למרותה את כלל המדינות הצלבניות. יתרה מכך, השליטים הביזנטיים תבעו להכיר בהם כשליטים האמיתיים של ארץ ישראל ודרשו מממלכת ירושלים וגם ממדינות צלבניות אחרות להיכנע לדרישותיהם. גם הצלבנים לא ראו בעין יפה את הפעילות הביזנטית, ולא תמיד שאפו לבסס את יחסיהם על אינטרסים משותפים. השפל ביחסים החל תחת הקיסר איסאקוס אנגלוס שהיה עוין כלפי המערב ואף שיתף פעולה עם צלאח א-דין, והגיע לשיאו במסע הצלב הרביעי.
מרבית הזמן הביזנטים היו עסוקים בענייניהם הפנימיים ולא עשו הרבה כדי לממש את טענותיהם על ארץ ישראל. בגלל המרחק הרב בין הממלכה לביזנטים והנתק הגאוגרפי, לא ניסו האחרונים לממש את טענותיהם לגבי ממלכת ירושלים. היו, אמנם, ביקורים ביזנטיים באנטיוכיה, הקרובה יותר אליהם, ובשלב מסוים, הכיר שליט אנטיוכיה בבכורה הביזנטית ואף נשבע אמונים לכתר הביזנטי, אך היו אלו מאמצים חד פעמיים שלא נשאו פרי לתווך הזמן הארוך.
ישי פליישר
ישי פליישר משמש כדוברו הבינלאומי של היישוב היהודי בחברון, וכן כשדרן רדיו בעל הֶסְכֵּת (פודקאסט) שבועי באתר The Land of Israel Network (אתר הרשת של ארץ ישראל). הוא מפרסם לעיתים קרובות בעיתונים Daily Wire ו-Jewish Press, וכן פרסם מאמרים ב-New York Times הוא גם הופיע בערוצי החדשות של ה-CNN, אל-ג'זירה, BBC,, Vice וFOX.
בשנת 2016 יצא פליישר כנגד ניסיונו של ארגון אונסק"ו (UNESCO) להכיר במערת המכפלה בחברון כאתר מורשת פלסטיני בינלאומי. מחאתו נגד מהלך זה הובילה בסופו של דבר  לפרישתן של ארצות הברית וישראל מן הארגון.
פליישר הוא מייסדו של ארגון Kumah (קוּמָה!), ארגון פרו-ישראלי העוסק בהסברה על ישראל ובעידוד העלייה אליה, ועובד עם מחוקקים בארצות הברית ובישראל על קידום נושאים כגון מאבק בארגון ה-BDS, הכרה בזכויותיה הטבעיות של ישראל, מאבק נגד העיוותים ההיסטוריוגרפיים כנגדה, עידוד העלייה לישראל וחיזוק ההתיישבות היהודית ביהודה ובשומרון (או הגדה המערבית כפי שחלק מכנים חבל ארץ זה).
רקע והשכלה
פליישר נולד בישראל למשפחה יהודית של מסורבי עלייה שהגיעו מברית המועצות, וגדל בארצות הברית. בגיל 17 שב פליישר לישראל ללימודים בישיבת ברכת משה במעלה אדומים. הוא התגייס לחטיבת הצנחנים ובשנת 1997 נפצע בלבנון במהלך שירותו.
פליישר חזר לארצות הברית וסיים שם תואר במדעי המדינה בישיבה יוניברסיטי ותואר  דוקטור למשפטים בבית הספר למשפטים Cardozo. כמו כן, קיבל פליישר סמיכה לרבנות מכולל "אגודת אחים" בירושלים.
מדיה ועיתונאות
פליישר שימש כמנהל התוכניות בערוץ 7 בין השנים 2003- 2011. לאחר מכן, בין השנים 2011 - 2014 שידר פליישר את תוכנית האירוח היחידה בשפה האנגלית ברדיו האזורי אז בתחנת "גלי ישראל" (  FM106.5). בין השנים 2014 - 2015 שימש פליישר כמנהל התוכניות וכשדרן ב-The Voice of Israel  (קולהּ  של ישראל), תחנת שידור אינטרנטית עצמאית הממוקמת בירושלים.
פליישר מופיע בקביעות בערוצי חדשות ברדיו ובטלוויזיה כגון CNN, אלג'זירה, BBC ו-I24, שם הוא משמש כפרשן, או דן בנושאים הקשורים לפתרון שתי המדינות, הסכסוך הערבי-ישראלי ונוכחותה של ישראל ביהודה ובשומרון.
הוא גם מגיש את הפודקאסט הפופולרי  Yishai Fleisher Show (התוכנית של ישי פליישר), פודקאסט שבועי באתר The Land of Israel Network (אתר הרשת של ארץ ישראל).
ב-2017  פרסם פליישר מאמר ב-New York Times תחת הכותרת A Settler’s View of Israel’s Future (עתידה של ישראל בעיני מתנחל). המאמר הציג חמש חלופות לפתרון שתי המדינות לסכסוך הערבי-ישראלי. מאמר שהתפרסם לאחר מכן בעיתון ה-Huffington Post גילה שמאמרו של פליישר עורר מחלוקת במערכת העיתון, שבה עלתה השאלה האם יש לפרסם רעיונות כאלה.
עיתון  ה-Huffington Post פרסם פרוטוקלים של פגישה בין עיתונאי ה-New York Times לבין עורך מאמרי הדעה, ג'יימס בנט. בתגובה לשאלת עיתונאי  אם הסוגיה נתונה לוויכוח או נחשבת לעניין שהוכרע, אמר בנט את הדברים הבאים:
"היה לנו ויכוח רציני על מאמר שכתב מתנחל. ואתה יודע מה, אתה יכול לבחור כל נושא משלך. עבור חלק מן האנשים זה יהיה שינוי האקלים, עבור אחרים זה יהיה זכויות לטרנסג'נדרים, ועבור אחרים זה יהיה פתרון שתי המדינות וגורל הפלסטינים. במקרה הזה, היה לנו מתנחל שאמר: תראו, פתרון שתי המדינות מת [וזהו] הזמן לעמוד פנים אל פנים מול המציאות, והנה כמה חלופות לעיצוב העתיד. והיה לנו דיון רציני אם מאמר כזה חוצה את הקווים, מפני שהוא כפר בקיומה של ישות פלסטינית. האם היה זה סוג של מאמר נאצה במובן מסוים? הייתה לי הרגשה חזקה שאנו צריכים לפרסם את המאמר וכך עשינו, כפי שאחרים עשו. משום שנקודת המבט המיוחדת שמובאת במאמר משמעותית ביותר."
ב-2016 התמנה פליישר לדוברו הבינלאומי של היישוב היהודי בחברון. בתפקידו זה, היה על פליישר להציג את פניו של היישוב היהודי בחברון בפני אח"מים מכל רחבי העולם, לרבות חברי קונגרס, מושלים, ידוענים ועיתונאים. פליישר פעל לנרמל את היישוב היהודי בחברון בעיני הקהילה הבינלאומית,  להגביר את התיירות למקום מושבו של היישוב היהודי בחברון ולפעול להגברת ההכרה בערך של מערת המכפלה כאתר מורשת עולמי. הוא גם מקדם את היחסים בין יהודים לערבים והשתתף באירועים לציון דו קיום בין העמים, כגון סעודה כשרה לשבירת צום הרמדאן (אִפְטאר) שנערכה בחברון.
במהלך עבודתו כדובר היישוב, הפיק פליישר סרטים וחומרי הסברה בינלאומיים עבור ממשלת ישראל, על מנת לעמוד כנגד החלטת אונסק"ו להכיר במערת המכפלה בחברון כאתר מורשת פלסטיני בינלאומי.
ב-2017 שגרירת ארצות הברית באו"ם, ניקי היילי, הודיעה על החלטת ממשלו של טראמפ לעזוב את  אונסק"ו במיוחד לאור החלטתו, המנתקת את הקשר בין העם היהודי לחברון.
בישיבה יוניברסיטי, ייסד פליישר עם אנשים נוספים את ארגון קוּמָה, ארגון שמטרתו היא הגברת המודעות לשיבת העם היהודי לישראל.
בתפקידו זה, סייע פליישר ביצירת התקליטור  Aliyah Revolution (מהפכת עלייה), אוסף שירים של אומנים ישראלים מובילים ב-2009. ב-2006 יצר פליישר עם אנשים נוספים את הסרט Free Your Mind(השתחרר במחשבתך), סרט אנימציה קצר לאמריקנים המקדם את נושא העלייה. האנימציה בסרט, המבוססת על סדרת "המטריקס" הפופולרית, היא של גיל רונן.
פליישר הגה ועזר לנסח את הצעת החוק המקורית לציון יום העלייה, שבו מודגשת חשיבותה של העלייה למדינה היהודית כערך יסוד של מדינת ישראל, וניתנת הוקרה לתרומתם המתמשכת של העולים לישראל לחברה הישראלית.
שורשיו של יום העלייה הם בדיון  שנערך בישיבת הכנסת ב-2008, ובאירוע שנערך לאחר מכן ב-2010 על ידי חבר הכנסת יעקב כץ.
באירוע צוטט פליישר על ידי עיתון "הארץ" באומרו את הדברים הבאים:
"חשוב לי מאוד שלחוק הזה יהיה "ייצוא" לתפוצות, כך שבתי ספר [יהודיים] יחגגו את יום העלייה כפי שהם חוגגים את יום העצמאות", הסביר פליישר, המנהל את ארגון קומה, ארגון המעודד עלייה באמצעות הפצת תקליטורי שמע וסרטים פרו-ישראליים בבלוג הפופולרי שלו.
בפרק המבוא לחוק, כתב פליישר: "העלייה עומדת ביסודה של מדינת ישראל...ישראל חותרת להמשיך את תהליך העלייה וקיבוץ הגלויות. מודעות ציבורית הינה קריטית למטרה זו...לכן מוצע בזאת לציין את יום העלייה, המיועד לחיזוק המודעות הציבורית, במיוחד בקרב הצעירים, למרכזיותו של ערך זה, דרך פעילויות חינוכיות, שידורים מיוחדים וטקסים ציבוריים. ביום זה יתקיימו דיונים בנושא העלייה, לצורך הנצחתה וחגיגתה בבתי הספר, בכנסת ובשיח הציבורי. כך תנציח המדינה את חשיבות העלייה בעבר ובעתיד, את היסודות המסייעים לה, וכמובן את העולים עצמם."
הצעת החוק אושרה לבסוף, והפכה לחוק ב-2016.
משפחת אלייב
משפחת אלייב הם הרכב מוזיקלי טג'יקי-ישראלי ייחודי, המאגד בתוכו 8 נגנים מ-3 דורות שונים של משפחת אלייב. הלהקה מנגנת מוזיקה בוכרית עממית, מז'אנר מוזיקת עולם, ולאחרונה שיתפה פעולה עם המפיק תמיר מוסקט (איש הבלקן ביט בוקס) והוציאה לאור אלבום בכורה מודרני בשם "The Alaev Family and Tamir Muskat" בלייבל עולמלא.
חברי ההרכב
בהרכב משתתפים 3 דורות של משפחת אלייב. הסב אללו (דוירה ושירה), שני ילדיו אריאל (זמר ראשי ואקורדיון) ואמין (כלי הקשה), ונכדיו צביקה (קלרינט), אלן (כלי הקשה), אמיר (קאנון ודוירה), אביבה (כינור) אמנדה (כינור ושירה) ואברהם (קלרינט)
עלייה לישראל
ב-1991, עם נפילת ברית המועצות, עלתה המשפחה כולה לישראל והשתלבה בסצנת המוזיקה המקומית. בני המשפחה היו מעורבים, ביחד ולחוד, בהפקות מוזיקליות שונות לצד אמנים בכירים, ביניהם ריטה, ברי סחרוף ואהוד בנאי. אולם רק לאחר כשני עשורים בארץ, הוציאה לאור הלהקה מספר אלבומים ובניהם אלבום עם המפיק המוזיקלי תמיר מוסקט ומיתגה את עצמה תחת השם "גרוב בוכרי". שילוב של מוזיקה עממית וצלילים נושנים, עם מקצבים מודרניים ואלקטרוניים. בהופעת ההשקה של האלבום, במועדון הלבונטין 7, השתתפו אורחים רבים- ביניהם ריטה, דודו טסה, ואורי כינרות (בום פם).
ב-2005 השתתפה הלהקה בקדם אירוויזיון הישראלי עם השיר "אספרנסה" שכתב דורון דוידסקו והלחין אלי ניסמן שזכה במקום השישי אך בהמשך זכה להצלחה גדולה ומהווה סימן היכר של הלהקה.
גיבון לבן-לחיים דרומי
גיבון לבן-לחיים דרומי (שם מדעי: Nomascus siki) הוא מין בסוג גיבון מצויץ, השייך למשפחת הגיבונים.
משפחת אלייב
עלייה לישראל
הלהקה השתתפה בעונתה הרביעית של התוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון.
גיבון לבן-לחיים דרומי
תיאור פיזי
משקלו נע בין 5–8 ק"ג אורך הגוף כולל הראש 45–64 ס"מ. צבע פרוות הזכרים שחורה עם לחיים לבנות, בעוד שלנקבות פרווה צהובה/זהובה עם כתמים כהים באברי המין ובפטמות ובקצות כפות הגפיים. המין נולד כשצבע פרוותו לבן/צהבהב אך עד גיל שנה מתכהת ונעשית שחורה. פרוות הזכרים נשארת שחורה ואילו הנקבות חוזרות לפרווה זהובה עם הבגרות המינית. לעיתים הנקבה גדולה במעט מהזכר. השיער צפוף על העור, 2000 שערות בסמ"ר, כדי למנוע חדירת מים ולחות שתקרר את גוף הגיבון ביערות הגשם. הזכרים של מין זה מזכירים את הזכרים במין גיבון לבן-לחיים צפוני. למין שק גרון חיצוני קטן (לא כמו הסיאמנג) המשמש כתיבת תהודה להגברת קולו.
רבייה
המין מונוגמי. הזוג וצאצאיו שומרים על הטריטוריה. המין מגיע לבגרות מינית בגיל 8 שנים. תקופת הייחום אורכת כ-28 יום בדומה לאדם, אין שינויי צורה אך איבר המין משנה צבעו. אין קשר עונתי לבחירת העיתוי לילודה. הזכרים יוזמים את ההזדווגות יותר מהנקבות, אך ההזדווגות מותנית בהסכמת הנקבה, ובסמנה לזכר על ידי "השתחוות" לעברו שהיא מוכנה.
צאצא יחיד נולד כל 2–3 שנים, לאחר תקופת הריון של 7–8 חודשים. הנקבה מינקת את הצאצא הנולד במשך שנתיים, שהזכר וצאצא בוגר מסייעים בהגנה עליו ובחינוכו.
התנהגות
עיקר תנועתו של הגיבון, 90% מהיממה, היא ברכיאלית - התקדמות על ידי התנדנדות בין ענפי העצים. בנדנוד אחד הוא עובר מרחק של 3 מטרים וכ-850 מטרים ביום אחד. בשעת הליכתם על הקרקע, הם מרימים את ידיהם מעל הראש, כדי לאזן את הגוף, אולם הליכתם על הקרקע נעשית לעיתים רחוקות ולמרחקים קצרים. בשעת האכילה, המין נצפה מטפס. המין אינו שוחה ונמנע מהתקרבות למקווי מים. הגיבונים מגנים על נחלתם בחריפות מפני פולשים, על ידי השמעת קולות עזים וכן ברדיפה אחר פולשים. קולותיהם משמשים אף לתקשורת בין בני הזוג ולמטרת חיזוק הקשר, ונעשים על ידי הזכר והנקבה גם יחד. לעיתים נאספות משפחות יחדיו כדי ללקט מזון יחדיו, לנוח בצוותא ולהשתתף במלאכת ניקוי הגוף. תוחלת החיים היא כ-28 שנים.
תזונה
עיקר התזונה של המין היא פירות הנמצאים בצמרות העצים הטרופיים, בעיקר פירות עשירים בסוכר כתאנים. המין נצפה אוכל גם עלים ופרחים. תזונה המתבססת כמעט רק על פירות היא בעייתית, בשל עונתיות הפירות וכן תפוצתם הנמוכה בתוך היער. על כן צורת התניידות הגיבונים, עוזרת לו לנוע בין אזורי המזון במהירות.
תפוצה ואזור מגורים
גיבון לבן-לחיים דרומי שוכן ביערות הטרופיים וביערות העד בצפון וייטנאם ובדרום האי היינן שבסין, וכן מס' פרטים בלאוס.
שימור המין
למין ערך חינוכי ותרבותי עבור האדם, גם בשל דמיונו הגנטי לאדם וגם בשל אצילות תנועותיו, ההופכות אותו למיצג מבוקש בגני חיות. לעיתים ניצוד המין או נתפסים גוריו ומוחזקים כחיות שעשועים - בעיקר בארצות המוצא. בסין נחשב בשר הגיבון למעדן, ועצמותיו נחשבים כתרופה עממית לראומטיזם. במדינות המקור, מתקיימות תוכניות לשימור המין שנוכחתו הדלדלה בעקבות בירוא היערות והמלחמות שעבר האזור. כיום נמצא המין בסכנת הכחדה מיידית.
עד לשנת 2000 היה נחשב גיבון לבן-לחיים דרומי כתת-מין של גיבון לבן-לחיים צפוני, אך כעת מוגדר כמין נפרד. בעבר השתייכו שניהם בטעות למין גיבון צהוב-לחיים (N. gabriellae) עד שמחקרים הראו שמדובר במינים שונים בהופעתם החיצונית וכן בהתנהגותם ובקולם.
דייוויד פיימר
דייוויד פיימר (באנגלית: David Paymer; נולד ב-30 באוגוסט 1954) הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
פיימר נולד בפרבר אושנסייד שבניו יורק לסילביה ומרווין פיימר. הוא יהודי מצד אמו שברחה מבלגיה לארצות הברית במהלך הכיבוש הנאצי. לפיימר אח בשם סטיב. פיימר סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן עם תואר בפסיכולוגיה.
את הופעתו הראשונה בסרט מקומי ערך ב-1979 בסרט "חותנים צמודים לדולר". לאחר תפקידים משניים בהם הופעה בקומדיית המערבונים המצליחה "תעצרו את העיר אני רוצה לרדת!", הגיע פיימר לשיאו מבחינה מקצועית כשהיה בשנת 1992 מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמה הקומית של בילי קריסטל "מר מוצ"ש". בסרט גילם פיימר את דמותו של סטן אחיו ומנהלו האישי של הקומיקאי באדי יאנג (בילי קריסטל).
לאחר מכן הופיע בדרמה הקומית "לחפש את בובי פישר" ובדרמה ההיסטורית שהייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר של רוברט רדפורד, "חידון האשליות", בו גילם את דן אנרייט. ב-1995 השתתף בדרמה הביוגרפית שהייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר של אוליבר סטון, "ניקסון", בדרמה הקומית רומנטית "הנשיא מאוהב" ובקומדיית הפשע "תפוס את שורטי".
בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור", לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.
CMV
CMV (קיצור של: Cytomegalovirus, תעתיק: ציטומגלווירוס) הוא נגיף הגורם למחלה המסכנת אוכלוסיות בעלות מערכת חיסונית פגועה ועוברים. ההידבקות נגרמת ממגע עם הפרשות של אדם הנגוע בנגיף זה.
CMV מכיל DNA דו-גדילי ומשויך לקבוצת ההרפס. הידבקות בנגיף ניתנת לאבחון באמצעות בדיקת דם. על פי נתונים שנאספו בארצות הברית, כ-50% עד 80% מבני האדם נדבקים בנגיף זה.
בדרך כלל הנגיף גורם לתסמינים קלים הדומים לאלו של התקררות או של מונונוקלאוזיס זיהומי (מחלת הנשיקה). עם זאת, הנגיף עלול להיות קטלני עבור אוכלוסיות עם מערכת חיסון פגועה עקב מצב רפואי כגון סרטן, איידס או השתלת איבר. כמו כן הוא עלול לסכן נשים הרות ואת עובריהן.
בהיריון
CMV הוא הגורם השכיח ביותר לזיהום תוך רחמי. רוב האוכלוסייה הבוגרת נחשפת ל-CMV בילדות, וכ-0.2% עד 2% מהנשים ההרות נדבקות במהלך ההיריון. גם אם האם נחשפה בעבר ל-CMV, זה לא מונע לחלוטין ראקטיבציה של הנגיף, או הדבקה של זן אחר מאותו הנגיף (ר-אינפקציה). כיום לא קיים טיפול יעיל למניעת זיהום עוברי, ועל כן נדרשת הימנעות מחשיפה, בעיקר הקפדה על הגיינה מול ילדים (כך למשל עבודה במגע קרוב עם ילדים מעלה את הסיכון לחשיפה ל-CMV).
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד (Robert III; 1340 לערך - 4 באפריל 1406) כיהן כמלך סקוטלנד בין השנים 1390 ועד מותו ב-1406.
CMV
בהיריון
הדבקה ב-CMV עלולה לגרום לעובר מומים ופתולוגיות שונות:
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
קורות חיים
רוברט השלישי היה בנו הבכור של מלך סקוטלנד רוברט השני מפילגשו אליזבת מיור. רוברט נולד מחוץ לנישואים, אולם הפך לבן הזכאי לרשת את אביו לאחר נישואי רוברט השני ואליזבת בשנת 1349 (רוברט ואליזבת נישאו קודם לכן בשנת 1336, אולם נישואים אלה נערכו שלא על פי חוקי הכנסייה, ולכן רוברט ואליזבת נישאו בשנית). רוברט נולד בשם ג'ון.
CMV
בהיריון
במקרים של הידבקות ראשונית של האישה במהלך ההיריון, הסיכון להעברת הנגיף אל העובר הוא בין 30% ל-60%, והאחוזים גדלים ככל שהיא נדבקת בשלב מתקדם יותר של ההיריון. מבין העוברים שנדבקו מאמם בזמן ההיריון, כ-20% ייוולדו חולים/פגועים בגלל הנגיף. סיכויי התחלואה לעובר שאמו נדבקה בנגיף בשליש השלישי של ההיריון הם אפסיים. במילים אחרות, ככל שהדבקת האם בנגיף הייתה בשלב מוקדם יותר של ההיריון, סיכויי ההדבקה של העובר נמוכים יותר, אולם אם העובר בכל זאת נדבק, הסיכויים שייפגע יהיו גבוהים. לעומת זאת, אם ההדבקה בוצעה בשליש האחרון של ההיריון, סיכויי הדבקת העובר גבוהים, אולם הסיכוי של העובר לחלות שואף לאפס. כ-10% נוספים יפתחו עד גיל שנתיים הפרעות התפתחות, בעיות בשמיעה ולעיתים גם בראייה. למעט פגיעה בשמיעה, את כל יתר הפגיעות, ניתן כיום לראות בסקירות כך שגם המחקרים העדכניים ביותר מראים את הקשר החזק שבין סקירות תקינות ותינוקות אסימפטומטיים.
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
קורות חיים
בשנת 1367 נשא רוברט השלישי את אנבלה דראמונד ונולדו להם שבעה ילדים:
כמו כן היו למלך שני בנים מחוץ לנישואים:
CMV
מניעת הדבקה בנגיף בעת היריון
מאחר שאין דרך להתחסן כנגד הנגיף, מומלץ שנשים אשר טרם חלו במחלה תנקוטנה כמה צעדים, על מנת להקטין את הסיכון להידבקות ראשונית דווקא במהלך ההיריון.
כיוון שהנגיף מועבר באמצעות מגע מיני, מומלץ לקיים יחסי מין בתקופת ההיריון בקונדום בלבד.
הפרשות כגון שתן ורוק, בעיקר של ילדים מתחת לגיל שש, הן מקור הדבקה עיקרי בנגיף. לפיכך:
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
קורות חיים
בעת המלכתו בחר ג'ון להיקרא בשם "רוברט השלישי" ולא "ג'ון השני" על מנת שלא להזכיר את שמו של ג'ון הראשון - מלך לא פופולרי מבית באליול. רוברט הוכתר באוגוסט 1390 במנזר סקון. המלך נכח במספר פרלמנטים, אולם בשל נכותו, בפועל - שלט בסקוטלנד אחיו. בשנת 1399 בשל נכותו של המלך נבחר בנו הבכור, דייוויד סטיוארט, דוכס רות'סיי כנאמן הגדול של סקוטלנד. רות'סיי ודודו חלקו בדעותיהם בדבר דרכי ההגנה מפני הפלישה האנגלית לסקוטלנד, ולבסוף רות'סיי נפטר במרץ 1402 בנסיבות שאינן ברורות, בארמון פוקלנד.
CMV
מניעת הדבקה בנגיף בעת היריון
אם בדיקות דם לנוגדנים נגד הנגיף מצביעות על הידבקות בעת האחרונה, מומלץ לדחות את הכניסה להיריון בחצי שנה.
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
קורות חיים
רוברט השלישי חשש לחייו של בנו הצעיר, ג'יימס, שהיה אז בן 11, ובפברואר 1406 הביא אותו בהחבא לטירת דירלטון במטרה להבריחו לצרפת. כוח צבאי ששלח רוברט סטיוארט, דוכס אולבני לחם בחיילי המלך, אולם יורש העצר ומלויו נמלטו לאבן באס בלשון הים של פורת'. יורש העצר ומלויו המתינו חודש על האי הקטן עד שהגיעה ספינה מצרפת. דוכס רות'סיי יידע את מלך אנגליה על ההברחה, ויורש העצר נתפס, ונאסר על ידי המלך האנגלי. רוברט השלישי נפטר זמן קצר לאחר נפילת בנו בשבי. ספרי ההיסטוריה מתארים את מותו כמוות מצער, אולם ישנם סברות שהורעל.
CMV
אבחנה
באופן כללי, אין המלצה על בדיקת סקר שגרתית ל-CMV בהיריון. במקרים שמזוהה זיהום ראשוני במהלך ההיריון (לדוגמה בעת תלונה של האם על מחלת חום ופריחה), ניתן להציע אבחון טרום לידתי, דהיינו, לנסות לזהות עוברים אשר נדבקו בנגיף. האבחון יכול להתבצע בשיטות האלה:
הכוחות המזוינים של ארגנטינה
הכוחות המזוינים של הרפובליקה הארגנטינאית (בספרדית: Fuerzas Armadas de la Republica Argentina) כוללים בצבא קבע את צבא ארגנטינה, חיל האוויר הארגנטינאי והצי הארגנטינאי ובנוסף את הז'נדרמיות הז'נדרמיה הלאומית הארגנטינאית האחראית על השמירה על גבולות המדינה ומשמר החופים הארגנטינאי. הנשיא ושר ההגנה מופקדים על השליטה בכוחות.
בזמן שלטון החונטה, היוו הכוחות המזוינים של ארגנטינה לאחד מהכוחות החזקים בדרום אמריקה. עם נפילת שלטון החונטה והמשבר הכלכלי שפקד את המדינה צומצמה ההשקעה בצבא, בעקבות כך ארגנטינה העדיפה בחלופות של אמצעי נשק זולים וביניהם אפשר למצוא את: TAM (טנק ארגנטינאי בינוני בעלות נמוכה) ואת הפוקרה.
מבנה
שמאל|ממוזער|200px|מטוס נשר של [[חיל האוויר הארגנטינאי]] הצבא נמצא תחת פיקודו הישיר של משרד ההגנה הארגנטינאי. הוא מורכב מחמישה ענפים המחולקים לשתי קטגוריות: הכוחות המזוינים (Fuerzas Armadas) וכוחות הביטחון (Fuerzas de Seguridad). ב 12 ביוני 2006 הפעיל הנשיא נסטור קירשנר את חוק ההגנה (שנחקק עוד בשנת 1988 במסגרתו נקבע שהכוחות המזוינים של ארגנטינה יפעלו רק כנגד כוח חיצוני התוקף את המדינה, צמצום הסמכויות שבידי המפקדים השונים וריכוז הסמכויות תחת המטה הכללי המשותף לחילות השונים בדגש על שילוביות.
ישראל הייתה ונותרה אחת מיצואניות הנשק העיקריות של ארגנטינה ובין היתר סיפקה בעבר מטוסי קרב כדוגמת הכפיר ונשר.
שנות ה-80 ותהליך הדמוקרטיזציה
החל מאמצע שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80, שימשו הכוחות המזוינים של המדינה ככלי בשירות שלטון החונטה, במסגרת המלחמה המלוכלכת נהרגו ונעלמו עשרות אלפי אזרחים. בשנת 1982 החליט שלטון החונטה לפלוש לאיי פוקלנד, פלישה שהביאה לפרוץ מלחמת פוקלנד שהסתיימה בתבוסתה של ארגנטינה. שלטון החונטות נמשך עד 1984 אז נערכו הבחירות הדמוקרטיות.
שנות ה-90 ועד היום
בשנות ה-90 התהדקו יחסי הביטחון שבין ארגנטינה לברזיל וצ'ילה במסגרתם עורכים המדינות תמרונים משותפים. בנוסף, ארגנטינה שולחת כוחות לפעילויות האומות המאוחדות. עם הסרת האמברגו הבריטי, הפכה ארגנטינה לאחת מבעלות הברית החשובות שמחוץ לנאט"ו של ארצות הברית בזמן שלטונו של ביל קלינטון.
יחסי איי בהאמה–הודו
יחסי איי בהאמה–הודו הם היחסים הדו-צדדיים בין איי בהאמה להודו.
היסטוריה
איי בהאמה והודו תמיד תמכו זו בזו בפורומים בינלאומיים ורב-צדדיים שונים כמו האו"ם. איי בהאמה תמכו באמנה המקיפה לטרור בינלאומי שהוצעה על ידי הודו באו"ם, וכן תמכו במועמדותה של הודו למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם לשנת 2011–2012. המדינה גם תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם. שתי המדינות הצביעו לעיתים קרובות עבור המועמדים אחת של השנייה בארגונים כמו מועצת הביטחון של האו"ם, מועצת זכויות האדם של האו"ם, ועדת UNHRC לביטול אפליה נגד נשים, חבר העמים, ועדת המשפט הבינלאומי והארגון הימי הבינלאומי. איי בהאמה תמכו מוקדמים במועמדותו של הדיפלומט ההודי קמאלש שארמה למזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי. שר החוץ של איי בהאמה, פרדריק מיטשל, הצהיר כי שארמה נתן תמיכה רבה למדינות מתפתחות באיים קטנים כמו איי בהאמה.
ראש הממשלה רג'יב גנדי ביקר בנסאו באוקטובר 1985 כדי להשתתף בפסגת CHOGM. המזכיר (המערבי) של משרד החוץ ביקר באיי בהאמה בספטמבר 2005 כדי לקיים התייעצויות של משרד החוץ. שר החוץ והשירות הציבורי של בהאמה, פרדריק מיטשל, מלווה במשלחת עסקית, ביקר בהודו בינואר 2006. במהלך הביקור, נחתמו "הסכם על שיתוף פעולה דו-צדדי" בין שתי הממשלות, ו"הסכם על הקמת מועצת עסקית משותפת בין FICCI לשכת המסחר של בהאמה". מיטשל ביקר שוב במדינה במרץ 2006, כשהוא מלווה את אשתו של ראש הממשלה דאז פרי כריסטי בביקורה הפרטי בהודו. שר המדינה (PMO) Prithviraj Chauhan ביקר באיי בהאמה במאי 2006 כדי להשתתף בוועידת שרי הנוער של חבר העמים.
הנציבות העליונה של הודו בקינגסטון, ג'מייקה הוסמכה במקביל לאיי בהאמה באוגוסט 2004. איי בהאמה מינו קונסול כבוד בניו דלהי באוקטובר 2006. ראשי הממשלה הוברט א. אינגרהם ומנמוהאן סינג קיימו פגישה דו-צדדית בשולי פסגת CHOGM בקמפלה בנובמבר 2007. במהלך הפגישה, אינגרהם ביקש את שיתוף הפעולה של הודו באנרגיה סולארית, חינוך טכני ומקצועי, מומחים, מורים וסיוע ב-IT.
יחסי סחר
איי בהאמה הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של הודו באיים הקריביים, ושותפת הסחר הרביעית בגודלה באמריקה הלטינית ובאזור הקריבי בשנים 2011–2012. הכתב הבכיר של Financial Express לאמריקה הלטינית, Huma Siddiqui, כתב כי הערך הגבוה של סחר דו-צדדי הוא ככל הנראה תוצאה של עסקאות פיננסיות העוברות דרך מערכת הבנקאות בחו"ל של איי בהאמה ולא סחר בסחורות. הסחר הדו-צדדי בין איי בהאמה להודו הסתכם ב-2,247.01 מיליון דולר בשנים 2011–2012. הייצוא ההודי לאיי בהאמה עמד על 2,243.52 מיליון דולר והיבוא היה 3.49 מיליון דולר. היצוא העיקרי של הודו לאיי בהאמה הוא מוצרי/שירותי IT, תרופות, מוצרים מיוצרים וחלקי חילוף לרכב.
כתוצאה מקהילה הודית קטנה באיי בהאמה והיעדר קישוריות ישירה עם הודו, הקהילה העסקית המקומית במדינה מייבאת לרוב סחורות ממוצא הודי מארצות הברית ומבריטניה בשל קרבה וסידורי שילוח מבוסס וחסכוני יותר.
שתי המדינות חתמו על הסכם חילופי מס בילטרלי (TIEA) ב-11 בפברואר 2011. ההסכם מאפשר לשתי המדינות להחליף מידע הנוגע לחקירות אזרחיות ופליליות.
Campbell Shipping היא חברת ספנות הרשומה באיי בהאמה, והמשרדים הראשיים שלה במומבאי. הבנק הלאומי של הודו ובנק בארודה מקיימים סניפים בנסאו.
מסמכים שפורסמו במסמכי פנמה בספטמבר 2016 כללו שמות של 475 אנשים הודים, נאמנויות וחברות הרשומות באיי בהאמה. השמות כללו אישים תאגידים הודיים מתעשיות כמו מכרות ומתכות, אלקטרוניקה, נדל"ן, מדיה ובידור.
יחסי תרבות
נכון לינואר 2015, כ-300 הודים התגוררו באיי בהאמה. הקהילה מורכבת ברובה מאנשי מקצוע, ומשולבת היטב בחברה הבהאמית.
בסביבות 1,455 תיירים הודים ביקרו באיי בהאמה בשנת 2015.
סיוע חוץ
הודו סיפקה סיוע לאיי בהאמה בתחום ה-IT והכשרה דיפלומטית. הודו תרמה תרופות בשווי 50,000 דולר לאיי בהאמה בעקבות הנזק שנגרם על ידי הוריקן איוואן בספטמבר 2004.
אזרחי איי בהאמה זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי. דיפלומטים בהאמים השתתפו בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ של משרד החוץ.
מאיר ורטה
מאיר וָרֶטֶה (18 באוגוסט 1915 - 12 ביוני 1990) היה פרופסור להיסטוריה של ארץ ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
חייו
במלחמת העולם השנייה עבד כעוזר עורך בעיתונים "מלחמתנו", "אשנב" ו"ההגנה". בשנת 1945 הוענק לו תואר שני במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית. ב-1947 יצא ללונדון לערוך מחקר בהדרכתו של סר צ'ארלס ובסטר בנושא: 'אנגליה, שאלת היהודים וארץ ישראל במאה הי"ט'. ב-1950 שב לארץ ישראל והחל לעבוד במחלקת המחקר של משרד החוץ ובמדור ההיסטוריה של האנציקלופדיה העברית. נישא לחוקרת הספרות והמתרגמת עדה צמח. ילדיהם: הסופרת תמר ורטה-זהבי, הבמאי דני ורטה, המשורר והעורך יורם ורטה.
הדוקטורט
בשנת 1954 קיבל ורטה תואר דוקטור מן האוניברסיטה העברית, בהנחייתם של בן-ציון דינור וריכרד מיכאל קבנר. נושא הדיסרטציה היה: 'אנגליה בלבאנט, בסוף שנות העשרים ובראשית שנות השלושים של המאה הי"ט'. בעבודתו הגיע ורטה לשתי מסקנות: האחת, שהאינטרסים הכלכליים והמסחריים של בריטניה הונעו, במיוחד בימיו של מוחמד עלי, על ידי מניעים אסטרטגיים ופוליטיים. השנייה, כי שר החוץ של בריטניה פלמרסטון נמנע מלעזור לטורקיה עקב חששם של חברי הפרלמנט מפני פגיעה ביחסים עם צרפת.
תגליותיו החשובות
מאיר ורטה בדק במחקרו את השורשים הדיפלומטיים של המדיניות הבריטית בארץ ישראל במאה ה-19. הוא גילה במסמכי משרד החוץ הבריטי מכתבים שאותם שלחו גופים ציבוריים ואנשים, המפצירים בשר החוץ כי יפעל למען שיבת הציונים לארץ ישראל. הגישה המקובלת היא כי הגורמים להצהרת בלפור היו רק האסטרטגיה שנקטה בריטניה לאחר מלחמת העולם הראשונה. ורטה גילה כי בנוסף לכך מניע חזק להצהרת בלפור היה חוויות מיסטיות ואמונות שהתהוו בקרבם של חוגים מילניאריסטיים (זרם של נוצרים משיחיים) במימוש כוונות האל להשבת היהודים לארצם (זאת בניגוד להשקפה שהייתה מקובלת לפיה חוגים אלה התנו את החזרת העם לארצו בהתנצרותו קודם לכן). מאמצים אלה תחילתם בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הוא הסיק שלא החוגים הציוניים הם אלו שמשכו את בריטניה להכרזה על הצהרת בלפור וליצירת המנדט הבריטי בארץ ישראל (למרות שרבים מהציונים סברו כי הדבר אירע בגינם), למרות שהם היטיבו לנצל את המצב שנוצר. ורטה אף סובר כי האיש המרכזי מאחורי הצהרת בלפור היה סר מארק סייקס ולא הלורד בלפור.
תפקידיו הנוספים
בשנים 1956-1954 חקר ורטה עבור יד ושם את הארכיונים הגרמניים והבריטיים, בשנים 1956 עד 1958 עסק בפרסום אגרותיו של חיים ויצמן. ורטה אף סייע בעבודת המחקר של ספר תולדות ההגנה, הכין לפרסום את כתביו של יעקב הרצוג וכתביו של ברל כצנלסון.
פרס רייצ'ל קרסון
פרס רייצ'ל קרסון (בנורווגית: Rachel Carson-prisen) הוא פרס בינלאומי סביבתני, שנוסד בסטוונגר, שבנורווגיה, ב-1991, כדי להנציח את תרומתה לאיכות הסביבה של רייצ'ל קרסון ולהכיר באלו המאמצים את אותה רוח הפעולה. הפרס מוענק לאישה אשר עבודתה היא יוצאת דופן למען הסביבה, בנורווגיה או בזירה הבינלאומית.
הפרס קם באופן ספונטני במהלך מפגש בסטוונגר ב-1989 ביוזמתה של הפוליטיקאית הפמיניסטית בריט אס. הפרס, אשר מוענק אחת לשנתיים, כולל מרכיב כספי, וכן כל זוכה מקבלת את פסלון "הקורמורן" של האמנית אירמה ברון הודנה.
קאיה קאנפי
קאיה קאנפי (אסטונית : Kaia Kanepi; נולדה ב-10 ביוני 1985) היא שחקנית טניס מקצוענית מאסטוניה. דורגה בשיאה במקום 15 בעולם ובמקום ה-25 בדירוג WTA בינואר 2012.
קאנפי זכתה עד היום ב-9 תוארי יחידות (1 בסבב ה-WTA ו-8 בסבב ה-ITF) ובשני תוארי זוגות (שניהם בסבב ה-ITF).
קאנפי משחקת בנבחרת אסטוניה מאז שנת 2000. מאזנה עומד על 35 ניצחונות (22 במשחקי יחידות ו-13 במשחקי זוגות) ו-13 הפסדים (10 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות).
הערוך
ספר הערוך הוא מילון שנכתב במאה ה-11 בידי רבי נתן מרומי, ובו מפורשות מילים קשות בתלמודים ובמדרשים.
לכל אחד מערכי המילון ישנו פירוש, קצר בדרך כלל. לרוב מפנה המחבר למקור בו מופיעה מילה זו, ומצטט משפט קצר ממנו. אגב כך, מפרש לעיתים המחבר בקצרה גם את המשפט בכללו והקשרו. הפירושים מסתמכים בעיקר על ספרות הגאונים ועל פרשנות של המחבר. חשיבות נודעת לספר הערוך גם בהקשר קביעת נוסח מקורות חז"ל. בפירושיו מובאת פעמים רבות מסורת הגרסה והפירוש של רב האי גאון ורבנו חננאל.
חיבור הספר
רבינו נתן מרומי, ראש ישיבה מפורסם בעיר רומא שבאיטליה, גמר בדעתו לחבר ספר שיהווה חיבור יסוד לכל הוגי התורה, וכדבריו:
לצורך כך חיבר את ספרו הגדול "הערוך", המהווה מילון למילים הקשות והלועזיות בתלמודים ובמדרשים. את מלאכתו הגדולה השלים ט"ו בכסלו בשנת ד'תתס"א (1100). הספר נפוץ מייד באירופה והתקבל בהתלהבות רבה.
הספר
"הערוך" הוא למעשה המילון הקדום המקיף ביותר של ספרות חז"ל, ודבריו היוו אבן בסיס לכל הבאים אחריו; גם בהבנת דברי התלמוד והמדרשים, מצטטים רבים מהראשונים את דבריו, ובעקבותיהם פרשני תלמוד מאוחרים יותר.
הספר מסודר בסדר אלפביתי של המונחים המבוארים בו. הפירושים למילים מסתמכים בעיקר על ספרות הגאונים ואף ראשוני הראשונים (כמו רבנו חננאל, רבנו משולם בן קלונימוס ורבנו גרשום), ולעיתים גם על פרשנותו של המחבר, שהיה בעל ידיעה רחבה באיטלקית, לטינית, סלאבית, עברית מקראית ומשנאית וארמית (את הסברי המילים ביוונית, ערבית ופרסית שאב כנראה מכתבי הגאונים). לכל אחד מערכי המילון ישנו פירוש רחב, הכולל לעיתים התייחסות גם לעניינים אחרים שקשורים לנושא, וכך משמש הספר לא רק כאוסף מילים אלא גם כאוסף עניינים בספרות חז"ל.
לדברי החוקר חנוך יהודה קאהוט, בספר הערוך מוזכרים לראשונה ספרים רבים מספרות חז"ל, כמו תנא דבי אליהו, ספר בן סירא, פרקי דרבי אליעזר, אבות דרבי נתן ועוד; גם נוסחאות ישנות וגרסאות קדומות נשתמרו לרוב בספרו.
דוגמאות אחדות לערכים שבספר "הערוך":
השפעת הספר
הספר התקבל מייד עם צאתו בהתלהבות רבה בכל חלקי אירופה, וכבר רשב"ם הצרפתי מצטט מדבריו.
פירושיו של הערוך השפיעו גם על פסיקת הלכה בנושאים מסוימים. מפורסם פירושו (ערך 'פסק' וערך 'סבר') בעניין דבר שאינו מתכוון, לפיו העושה מעשה, ויש לאותו מעשה תוצאת-לוואי האסורה על פי ההלכה, אם העושה אינו מתכוון לתוצאה זו ואינו מעוניין בה - המעשה מותר, גם אם אין ספק שאותה תוצאה אכן תתרחש ("פסיק רישא דלא ניחא ליה"). חידוש זה נדון בהרחבה בספרות הראשונים והאחרונים, ורבים מן הראשונים נחלקו עליו, אך יש שהקלו כמותו באיסור דרבנן. דוגמה להשלכה אקטואלית מדיון זה: האם מותר לעבור בשבת במקום שפועלת בו מצלמה; שהרי האדם שעובר גורם בהכרח ליצירת תמונתו על המצלמה, אבל אין לו כל עניין בדבר.
דוגמה נוספת היא דברי המשנה ברורה: "ובאמת מלבד דעת הרוקח... מצאתי עוד ראשונים שקיימי בשיטתיה, והוא הערוך בערך טרימא". ועוד רבים כיוצא בו.
ההומניסט וההבראיסט הגרמני סבסטיאן מינסטר חיבר את הספר ערוך (Dictionarivm Chaldaicum) והוציאו לאור בשנת 1527. ספר זה מבוסס על ספר "הערוך" של רבינו נתן, אותו מצא מינסטר במנזר דומיניקני ברגנסבורג, והוא מהלקסיקונים המוקדמים ביותר שיצאו לאור בשפה הארמית והלטינית. בתוכו סיכם מינסטר בסדר אלפביתי מילים בעברית וארמית ואת פירושם הלטיני, על מנת לסייע למלומדים להבין את הספרות הרבנית. במהרה הפך הספר לכלי משמעותי לתרגול הבלשנות היהודית הרבנית בידי ההבראיסטים הנוצרים.
מהדורות הספר
ספר 'הערוך' נדפס לראשונה באיטליה בסביבות שנת 1470. ככל הידוע לנו, הוא היה אחד מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו. אחריו הודפס הספר בין השאר על ידי גרשון שונצינו, 1507-1520 בפזארו.
בהדפסה משנת 1531 מתואר המילון התלמודי על ידי המדפיס: "ספר הערוך: חיברו הרב המובהק, פטיש חזק, תנא דאורייתא [בעברית: משנן התורה], בוצינא דנהורא [הנר המאיר], הגאון רבי נתן צדיק ז"ל בן כבוד קדושת מרנא ורבנא הרב יחיאל ז"ל, בן כבוד גדולת קדושת מרנא ורבנא אברהם ז"ל מן רומי. וקבץ כל מילה חמורה (כלומר, לא מובנת) שבתלמוד בספר הזה, וסידרו באלפא ביתא למען ירוץ הקורא בו".
רבי שמואל אבן ג'אמע, חכם צפון אפריקאי בדור שאחרי כתיבת הערוך, חיבר את ספר ה"אגור", המהווה השלמה לספר הערוך. הרב ישעיה פיק ברלין (ה'תע"ט, 1719 - ה'תקנ"ט, 1799) חיבר את ספר "הפלאה שבערכין" על ספר הערוך, והרב בנימין מוספיא (1606-1675) כתב את ספר "מוסף הערוך", שהוא תוספת לספר הערוך.
השלמה נוספת לספר הערוך התחברה על ידי הרב דוד כהן די לארא תחת השם "כתר כהונה" (נדפס בהמבורג, ה'תכ"ט ומשתרע רק עד סוף האות יוד).
בין השנים 1878–1892 הוציא חנוך יהודה קוֹהוּט את ה"ערוך" במהדורת פירוש רבת כרכים (כארבעת אלפים עמודים כפולים), בשם "ערוך השלם" שהיה לאנציקלופדיה מונומנטלית, מספרי היסוד של חכמת ישראל.
קישורים חיצוניים
על הספר
נטליה גונדרבה
נטליה גונדרבה (ברוסית: Наталья Гундарева; 28 באוגוסט 1948, מוסקבה- 15 במאי 2005, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטי ורוסי. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1986 קיבלה את תואר אמן העם.
חייה
נטליה גונדרבה נולדה במוסקבה למשפחת מהנדסים. כמו אימה, היא אהבה תיאטרון ובגיל 15 החלה להשתתף בהצגות ילדים. היא לא חשבה שתהיה שחקנית ולאחר סיום בית הספר החלה לעבוד כשרטטת. בכל זאת, היא החליטה לנסות להתקבל לבית הספר למשחק שליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1971 היא סיימה את לימודי המשחק וקיבלה הזמנות למספר תיאטראות בעיר. גונדרבה החליטה להצטרף לתיאטרון מאיאקובסקי. והיא עבדה בתיאטרון זה עד סוף הקריירה שלה.
במשך שנים גונדרבה קיבלה תפקידי משנה בלבד. בשנת 1974 היה צורך להחליף את טטיאנה דורונינה ותוך 10 ימים גונדרבה הייתה מוכנה לתפקיד החדש. משחקה היה בולט ומבקרי התיאטרון ציינו את השחקנית החדשה לטובה.
במקביל לעבודה בתיאטרון גונדרבה החלה להצטלם בסרטים. ההצלחה הגדולה הראשונה שלה הייתה בסרט "האישה המתוקה" בשנת 1974. בשנת 1977 היא זכתה בתואר שחקנית השנה של ברית המועצות. בשנת 1979 גונדרבה שיחקה תפקיד ראשי במחזה על פי ניקולאי לסקוב מה שנחשב לאחד מתפקידיה הטובים בתיאטרון. הצגה זו הוצגה על במת התיאטרון במשך 13 שנים רצופות.
שנים 1979–1984 היו שיא הקריירה של גונדרבה. בתקופה זו היא שיחקה במספר הצגות תיאטרון מוצלחות והמשיכה בקריירה בקולנוע. בשנת 1980 היא הצטלמה בסרט "השלג הלבן של רוסיה". עבור עבודות בקולנוע בשנים 1981 ו-1985 היא זכתה בתואר שחקנית השנה ובשנת 1984 קיבלה פרס ברית המועצות עבור משחקה בתיאטרון.
בשנים 1993–1995 גונדרבה עסקה בפעילות ציבורית והייתה חברה בדומה כנציגת סיעת "נשי רוסיה".
בשנת 1997 גונדרבה שיחקה בתפקיד חדש אחרון בתיאטרון.
בשנת 2001 השחקנית עברה ניתוח פלסטי. בקיץ 2001 גונדרבה עברה אירוע מוחי ושוחררה הביתה רק כעבור שנה. למרות מאמצי הרופאים וקרובי המשפחה היא לא השתקמה לגמרי ולא חזרה להופיע. בשנת 2005 היא נפטרה במוסקבה מאירוע מוחי נוסף.
גונדרבה הייתה נשואה שלוש פעמים. בשנת 1973 במהלך צילומים היא הכירה במאי לאוניד חייפיץ שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנים. לאחר שש שנים הזוג התגרש. כבר באותו שנה גונדרבה התחתנה שנית, אך התגרשה תוך זמן קצר. בשנת 1986 היא התחתנה בפעם השלישית. בעלה היה שחקן תיאטרון בו היא עבדה.
מנאנדרוס (פירושונים)
מנאנדרוס (ביוונית: Μένανδρος, מננדרוס במלעיל דמלעיל – ההטעמה בהברה הראשונה) הוא שם יווני שמשמעותו "גבר איתן". {{פירושונים|
אחרים
}}
דיאנה איריס בר עוז
דיאנה איריס בר עוז (רדמן) (נולדה ב-2 ביולי 1984) היא כדורגלנית אמריקאית-ישראלית, המשחקת בתפקיד הקשרית האחורית, בנבחרת ישראל ושיחקה בעברה במכבי חולון בישראל ובליגה האמריקאית והספרדית בכדורגל נשים.
ביוגרפיה
דיאנה איריס-רדמן (כיום בר-עוז) נולדה בניו יורק למשפחה יהודית. בילדותה למדה בבית הספר ממוריאל שבהייד פארק בעיר. בהמשך הוצעה לה מלגה מלאה על ידי אוניברסיטת ריידר שבניו ג'רזי, אולם היא הועברה לקולג' קווינס שבניו יורק אחרי שנתה הראשונה ושם המשיכה, כשבכוונתה היה להישאר בקולג' לפני מעבר למוסד יוקרתי יותר, אך שינתה את דעתה לבסוף ונכנסה לתוכנית הכדורגל במכללה בראשותו של כדורגלן העבר רובי יאנג.
רדמן סיימה את המכללה במאי 2009, כבוגרת תואר שני באומנויות עם התמחות בשירה וכתיבה יוצרת, תואר ראשון בסוציולוגיה עם מיקוד במחקר חברתי וסטטיסטיקה, ותואר ראשון באנגלית תוך קבלת "פרס זולוט" להבטחה הספרותית. לאחר מכן סיימה תואר שני באוניברסיטת תל אביב בעבודה סוציאלית עם התמחות במשבר וטראומה.
לפני שהמשיכה לקריירה ככדורגלנית מקצוענית, זכתה רדמן בכל אותות ההצטיינות האמריקאית בקרב שבע ובריצת מסלול שדה באוניברסיטת ריידר.
במקביל להיותה כדורגלנית, עובדת רדמן כעובדת סוציאלית.
קריירה מקצוענית
עוד בהיותה במכללה בארצות הברית שיחקה רדמן עבור קבוצת הלונג איילנד ראף ריידרדס בליגת הכדורגל האמריקאית USL W-League. בשנת 2006 עברה לישראל והצטרפה לקבוצת מכבי חולון אשר שיחקה בליגת העל לנשים. בחולון שיחקה רדמן שש עונות וזכתה ב-3 אליפויות וב-4 גביעי מדינה, והיא הופיעה שש פעמים במדי הקבוצה במסגרת ליגת האלופות לנשים.
ב-2013 חזרה רדמן לארצות הברית, לליגה W-League האמריקאית וחתמה בקבוצת פאלי בלוז. ב-2014 רדמן נבחנה לקבוצת יוסטון דינמו בליגה, אך נפצעה במשחקי הטרום עונה. ב-2015 חתמה רדמן במועדון הספרדי - קלאב דפורטיבו סנטה תרזה (CD סנטה תרזה).
קריירה בינלאומית
ב-2010 החלה רדמן לשחק עבור נבחרת ישראל לנשים כשהופעת הבכורה שלה הייתה נגד נבחרת קזחסטן באסטנה. בסך הכל שיחקה בר-עוז 30 משחקים במדי הנבחרת בכחול לבן, ולא הבקיעה שערים לזכותה.
לילי שטרסמן-לובינסקי
ביוגרפיה
נולדה בוורשה ב-8 ביולי 1908 בשם אליציה פרידברג, בת למשפחה מתבוללת ובעלת אמצעים. אביה הנריק פרידברג היה איש עסקים. בבית הוריה הוצגה היהדות כמכשול שיש להסתירו בבואה להשתלב בחברה הפולנית הסובבת, והיא נשלחה ללמוד בבית ספר תיכון בו למדו יהודים מעטים. ב-1925 נסעה לצרפת ולמדה ספרות ושפות באוניברסיטה במונפלייה ובמכללת סורבון בפריז. בצרפת נחשפה לרעיונות המהפכה, הצטרפה לתנועות למען זכויות אדם והשתלבה בחיי הבוהמה. הייתה חברה בליגה לזכויות האזרח שחבריה החזיקו בתפיסת עולם סוציאליסטית וקוסמופוליטית. בתום לימודיה ב-1929 חזרה לוורשה ונישאה לידיד נעוריה ד"ר הנריק שטרסמן, בכיר במשרד המשפטים וקצין מילואים בצבא הפולני. ביתם בוורשה היה מקום מפגש תרבותי וחברתי לאנשי רוח ופקידי ממשל. נולדו להם שני בנים: אנדז'יי (לימים גבריאל) ופיוטר (לימים אבניאל).
פעילות פוליטית
במהלך חייה הבוגרים חל שינוי בעמדותיה הפוליטיות. בימים שלמדה בצרפת הזדהתה עם אידאולוגיות קוסמופוליטיות, ובתחילת שנות השלושים, במהלך ביקור בברלין בו נחשפה להתחזקות הנאציזם בגרמניה גילתה עניין ברעיון הקומוניסטי. עם שובה לוורשה ניסתה לקשור קשרים עם הקומוניסטים בעיר. אלה חשדו בה בגלל מעמדה הכלכלי, אך לבסוף רכשה את אמונם. בפעילותה התמקדה בהסברה ובהדפסה של כתבי תעמולה ותרמה למפעלי צדקה. לנוכח גילויי אנטישמיות גם בקרב חבריה הקומוניסטיים וההבנה שגם בתנועה זו לא יתקבלו היהודים כשווים החליטה ב-1934 לפרוש.
בתנועה הרוויזיוניסטית בוורשה
גילויי האנטישמיות בפולין והיכרותה עם זאב ז'בוטינסקי חוללו שינוי בתפיסת עולמה והיא הזדהתה עם הרעיון הציוני ועם התנועה הרוויזיוניסטית. קשריה עם אברהם שטרן (יאיר), דוד רזיאל ונציגים אחרים של התנועה בוורשה חיזקו הזדהות זו. ביתם של לילי והנריק שטרסמן הפך לבית ועד לשליחי האצ"ל בפולין, והזוג פעל ליצירת קשר בין ממשלת פולין לבין אנשי האצ"ל שהגיעו לוורשה. הבית שימש גם מקום התכנסות ליהודים מקרב האינטליגנציה היהודית הפולנית שהחלו לאהוד את האצ"ל. בפעילותו בפולין למען הארגון נעזר אברהם שטרן רבות בבני הזוג, שפתחו בפניו דלתות בקרב חוגי השלטון לרכישת נשק ותחמושת, שבקיץ 1939 עמדה על אלפי רובים, מכונות ירייה וחומרי חבלה. לימים סיפרה על הרושם העז שהותיר עליה שטרן כ"חייל עברי" שפקודיו נכונים ללחום בעד החרות כשהם אוחזים בנשקם.
בהשפעת הרעיונות הציוניים הרוויזיוניסטים יזמה את הקמת ביטאון הארגון בוורשה, '"ירושלים המשוחררת" (Jerozolima wyzwolona, ירוזולימה ויזוולונה), שהיה לשבועון האצ"ל בפולין. היא הייתה העורכת, מזכירת המערכת, כותבת ומתרגמת בו. היא הגתה את הסמל שהופיע בראש העיתון: מפת ארץ ישראל השלמה ועליה זרוע אוחזת ברובה מלווה בכתובת "רק כך". הציור הופיע לראשונה בגיליון השלישי. לימים ציור זה אומץ כסמל הארגון הצבאי הלאומי. סגנון הכתיבה בביטאון היה דרמטי ושילב ייאוש מגילויי האנטישמיות לצד ותקווה לגבי הסיכויים למימוש דרכו האידאולוגית של האצ"ל שתביא להקמת מדינה ליהודים.
במקביל לביטאון, הקימה את מועדון "ירדן" שהיה למרכז ליהודים בוורשה והרחיב את מעגל התומכים בתפיסת העולם הרוויזיוניסטית. בשלהי שנות השלושים פקדו את בית שטרסמן שליחי הארגון ובעזרתם נפתחו מחנות אימונים לחניכים, נרכש נשק בשביל הארגון בארץ.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה
באוגוסט 1939 נסעה לז'נבה, שווייץ כחברה במשלחת האצ"ל במטרה לעשות נפשות לאידאולוגיה זו בקרב הבאים לקונגרס הציוני הכ"א שדן במאבק נגד מדיניות בריטניה במנדט על ארץ ישראל, והשתתפה במסיבת עיתונאים שהציגה את מטרות הארגון. הופעתה הייתה מרשימה, ומקרב חברי המשלחת נבחרה לשאת את מסר הארגון בצרפתית. לימים סיפרה כי העמדות שהציגו זכו להערכה בקרב עיתונאים זרים שכן הוצגו כיהודים שאינם מבליגים ומטיפים להתנגדות פעילה כנגד שלטון המנדט הבריטי. בדרכה לז'נבה פגשה את זאב ז'בוטינסקי בעיירה ואל לה ביין בה נפש. היא הביעה באזניו את חששה שאם תפרוץ מלחמה לא תוכל לשוב למשפחתה בוורשה, אך הוא אמר לה כי לא תהיה מלחמה והבטיח שבעוד כמה ימים יתראו בפריז. היא חזרה לוורשה יומיים לפני פרוץ המלחמה וגילתה שבעלה גויס לצבא הפולני. מאוחר יותר נפל הנריק שטרסמן בשבי הרוסים ומצא את מותו עם אלפי קצינים פולנים אחרים בטבח יער קאטין. עם חזרתה, כינסה את חברי המועדון ודיווחה על פעילותה של משלחת הארגון בז'נבה, והוציאה לאור גיליון חדש של "ירושלים המשוחררת" שבדיעבד היה לגיליון האחרון של העיתון.
עם פלישת גרמניה לפולין עברה עם שני בניה לבית חותנה בכפר קונסטאנצ'ין מדרום לוורשה, אך כעבור כמה ימים חזרה עם הבנים לוורשה. כשלושה שבועות הסתתרו יחד עם בני משפחה אחרים במרתף הבית. פעם אחת נאסרה על ידי הגרמנים אך הצליחה להשתחרר. ב-4 בספטמבר 1939 ארזה יחד עם חברים את הנשק שצבר האצ"ל במחסן ברחוב צגלנה בו הוחבאו כ-500 רובים, מקלעים, אקדחים ורימונים שהיו מיועדים למשלוח לאצ"ל בארץ-ישראל. היא העבירה את הנשק לידי מפקדת הצבא הפולני. היא קיבלה מהקצינים הפולנים אישור על מסירת הנשק והבטחה כי יום אחד יגמול הצבא הפולני ליהודים על המחווה. ארכיון הארגון בוורשה נטמן בכדי חלב. במקביל, פעלה כדי לצאת עם בניה מפולין.