cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סובארו
סוּבארוּ (ביפנית: スバル, באנגלית: Subaru) היא חטיבה לייצור כלי תחבורה השייכת לקונצרן היפני "חברת סובארו" (שנודע בעבר בשם "פוג'י תעשיות כבדות בע"מ" – Fuji Heavy Industries Ltd). פירוש המילה סובארו ביפנית הוא איחוד, וכן היא מתארת את צביר הכוכבים פליאדות (בעברית: "כימה"). החל משנת 2008 מחזיקה טויוטה ב-16.5% מפוג'י תעשיות כבדות.
היסטוריה
שורשיה של פוג'י תעשיות כבדות נעוצים בחברת נאקג'ימה היפנית לייצור מטוסים שפעלה לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. היא הייתה החברה האחראית לבניית חלק ניכר ממנועי מטוסי הקרב היפני שנלחמו במלחמת העולם השנייה. מרבית המפעלים ישבו בטוקיו וסביבתה. לאחר המלחמה פורקה החברה ל-12 חברות קטנות, אך בשנת 1953 התמזגו חמש מן החברות ויצרו את פוג'י תעשיות כבדות. החברה החדשה בחרה בסמל של חמישה כוכבים שייצג את חמש החברות. היא בחרה להתמקד בתעשיית הרכב והפנתה את מאמציה לפיתוח מכונית ראשונה, אך גם פנתה לתחומים טכנולוגיים נוספים. ייצור כלי הרכב מנוהל מאז תחת חטיבת סובארו.
הדגם הראשון של החברה החל להימכר בשנת 1958, תחת השם "סובארו 360 מיניקאר". בתחילת דרכה ייצרה החברה דגמים קטנים, בהתאם לדרישות השוק היפני. בשנת 1966 הציגה סובארו את הדגם "1000" שהיה ביפן למכונית הראשונה בייצור המוני שהציעה הנעה קדמית. דגם זה גם היה הראשון של סובארו שהשתמש במנוע בוקסר, ומאז כמעט כל דגמי סובארו משתמשים במנוע מסוג זה, המצטיין באמינות גבוהה, פעולה חלקה ומרכז כובד נמוך יחסית.
ב-1994 הוצג דגם קומפקטי חדש בשם אימפרזה ובמקביל אליו הוצג האימפרזה טורבו GT ששילב ביצועי-על באמצעות מנוע טורבו חזק, עם אחיזת כביש גבוהה באמצעות הנעה לכל ארבעת הגלגלים. שילוב תכונות זה היה מוכר עד אז רק במכוניות ספורט ייעודיות או בגרסאות ספורטיביות יקרות לדגמי סדאן גרמניים, וסובארו הצליחה לספק זאת במחיר נמוך באופן משמעותי. דגמי האימפרזה WRX ו-STi המשיכו את דרכה של ה-GT.
בשנת 1997 הוצג דגם ה'פורסטר' שהיה מראשוני רכבי הפנאי שאיפשרו ביצועים של מכונית פרטית בדרכים סלולות, ואפשרות ירידה לשבילים. הפורסטר התבסס על שילדת האימפרזה והיה בעל מבנה של מכונית סטיישן מוגבהת.
בשנת 2007 הציגה סובארו לראשונה בתולדותיה מנוע דיזל – טורבו דיזל במבנה בוקסר.
במרץ 2011 פקדה את יפן רעידת אדמה חזקה מלווה בגלי צונאמי. כתוצאה מכך נפגעו קשה גם מפעלי סובארו והייצור בהם ירד ל-30% בהשוואה לחודש המקביל בשנת 2010. הפגיעה בייצור הובילה למחסור גדול באספקת כלי רכב לשווקים השונים. כתוצאה מכך דגם האימפרזה החדש, שתוכנן לצאת ביולי אותה שנה, הושק בסופו של דבר רק בתחילת 2013.
בשנת 2012 הושק דגם ה-BRZ, שפותח בשיתוף עם טויוטה (נמכר כטויוטה GT86). אז גם ציינה סובארו 40 שנה למערכת ההנעה הכפולה לכל הגלגלים (4X4).
כלי רכב היברידיים
בשנת 2003 בנתה סובארו מכונית קונספט, בתצורת מכונית הספורט ההיברידית סובראו B9 Scrambler.
בשנת 2013 השיקה סובארו דגם היברידי של סובארו XV. ביולי 2015 הוחל בשיווק דגם היברידי של אימפרזה ספורט.
בארצות הברית
בשנת 1968 הקימה פוג'י תעשיות כבדות בפילדלפיה את Subaru of America האחראית על הפצה של רכבי החברה ושל חלקי חילוף בכל רחבי ארצות הברית. הדגם הראשון של החברה שנמכר בארצות הברית היה 360 מיני ומחירו עמד 1,297 דולר. בשנת 1987 הוחל בבניית מפעל ייצור של החברה בשיתוף חברת איסוזו באינדיאנה. בשנת 2014 עברו מכירות החברה בארצות הברית לראשונה את רף ה-500 אלף כלי הרכב וקבעו שיא מכירות חדש עבור החברה. זאת הייתה השנה השביעית ברציפות בה החברה משפרת את שיא המכירות השנתי שלה.
בישראל
בשנות ה-70 וה-80 בעקבות החרם הערבי מרבית יצרניות הרכב הגדולות במזרח הרחוק נמנעו מליצא לישראל את המותגים שלהם ע"מ שלא להיפגע מעצירת מכירות בשוקי מדינות ערב הגדולות. סובארו, יצרנית הרכב היפני השביעית בגודלה (אחרי טויוטה, ניסאן, הונדה, מאזדה, סוזוקי ומיצובישי) לא נכנעה לחרם ובזכות ראשוניותה בשוק הישראלי ואמינות כלי הרכב שלה הפכה לאחד מהמותגים הפופולרים בישראל. ב-1973 הפך השוק הישראלי לשני בגודלו עבור סובארו בעולם אחרי ארצות הברית.
בשנות ה-80 מכרה סובארו בישראל 25,000 מכוניות בשנה והחזיקה כ-30% משוק הרכב בישראל.
בתחילת שנות ה-90 החלה סובארו לאבד את נתח השוק הגדול שהיה לה, בעיקר עקב כניסתם של יצרנים יפניים נוספים לישראל (בעקבות החלשותו של החרם הערבי), ובראשם מיצובישי, שעקפה לראשונה את סובארו בטבלת המכירות בספטמבר 1991. באמצע אותו עשור עבר השוק הישראלי לשליטה של חברת מאזדה ומכירות סובארו דורגו בדרך כלל במקום חמישי עד עשירי. עם זאת, הפופולריות של סובארו בעבר אפשרה לה להחזיק בתואר הרכב הנפוץ ביותר על כבישי ישראל עד לשנת 2005. בשנת 2007 מכרה סובארו קרוב ל-10,000 מכוניות בישראל.
רעידת האדמה שפקדה את יפן בשנת 2011 השפיעה גם על השוק הישראלי – המחסור בכלי רכב, במיוחד בדגם האימפרזה, שהיה אחד הדגמים הנמכרים של החברה הוביל לכך ששנת 2012 הייתה השנה החלשה ביותר מבחינת מכירות מאז ראשית שנות ה-70'. בשנת 2012 מכרה רק 1,746 כלי רכב.
בשנת 2013 נמכרה חברת יפנאוטו לאיש העסקים מיכאל לוי, בעליה של חברת סמלת (סוכנות מכוניות לים התיכון), יבואנית פיאט.
מאז דצמבר 2019 מוביל כדורגלן העבר אייל ברקוביץ קמפיין פרסומי לחברת סובארו.
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
טכנולוגיה משולבת
סובארו מציינת שני יתרונות טכנולוגיים מרכזיים: הראשון- הנעה של 4X4 לכל ארבעת הגלגלים באופן קבוע ולא רק בירידה לשטח, או בטווחי מהירות משתנים והשני הוא שימוש בכל הדגמים במנועי בוקסר שהומצאו על ידי קארל בנץ. בשונה ממנועים רגילים מתאפיינים מנועי בוקסר בבוכנות דחיפה אופקיות המאפשרות להעביר תפוקה ישירה לתיבת ההילוכים. למנועים אלה מרכז כובד נמוך, מה שמשפר את יציבות כלי הרכב בהם הם מותקנים. טכנולוגיית ההנעה הכפולה ידועה ככזו הקיימת רק בדגמי שטח וספורט מופיעה בכלל הדגמים של חברת סובארו.
אליפות העולם בראלי
במהלך שנות השמונים השתתפה סובארו במספר מרוצים במסגרת אליפות העולם בראלי ואף זכתה בראלי ספארי, שהתקיים בקניה בשנת 1986. בשנת 1988 הקימה פ'וגי תעשיות את חברת Subaru Tecnica International המהווה את חטיבת המרוצים של החברה. ראשי התיבות של החברה (STI) הפכו לסימן ההיכר של הדגמים הספורטיביים של סובארו. הקבוצה זכתה 3 פעמים באליפות הנהגים (1995, 2001, 2003) ו-3 פעמים באליפות היצרנים (1995-97). בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, פרשה הקבוצה מהתחרות בסיום עונת 2008.
כוורת (רשת חנויות נוחות)
כוורת (לשעבר שק"ל) היא רשת חנויות נוחות אשר פועלת בתוך בסיסי צה"ל. החברה מעניקה שירותים בתשלום עבור חיילים במתחמים צבאיים, בשונה משירותי ההסעדה שבאחריות הצבא, המורכבים מחדרי האוכל הצבאיים ופתיות, שמתופעלים על ידי חיל הלוגיסטיקה, ומוענקים לחיילים ללא תשלום. הרשת מפעילה גם קנטינה ניידת, משאית הכוללת את כל מוצרי הקנטינה, המגיעה לבסיסים ומוצבים מרוחקים שאין בהם מבנה קבוע לקנטינה. בחלק מהבסיסים הכוורת מתופעלת על ידי חיילי סדיר, המכונים בעגה הצבאית "שקמיסט" הזכור מרשת השקם, שהייתה שירות הקנטינה והמזנונים הצבאית הראשונה.
היסטוריה
מאז קום המדינה פעלו בבסיסי צה"ל חנויות השקם, אשר הופעלו על ידי הצבא עצמו, ואחר כך על ידי משרד הביטחון. בשנת 2002, מספר שנים לאחר הפרטת השקם, החליטה חברת "אלקו החזקות", שהחזיקה ברשת, להפסיק את פעילותה בבסיסי צה"ל. כתוצאה מכך הועברה פעילות השקם בבסיסי צה"ל לאגודה למען החייל.
מאחר שמותג השקם נשאר בבעלות אלקו החזקות, היה צורך לבחור שם אחר לרשת החדשה. לצורך כך הוקמה ועדה, והשם הנבחר היה שק"ל, כראשי תיבות ל"שירות קנטינה לחייל". האגודה למען החייל הקימה את חברת-הבת "ש.י.ר.ן" (שירות רווחה לכוחות הביטחון) על מנת להפעיל את הרשת.
הרשת כוללת כיום 300 נקודות מכירה, 9 'חנויות על גלגלים' אשר מגיעות לבסיסים נידחים בהן אין חנות נייחת, וסניף סופר אחד הכולל קופות בשירות עצמי. הרשת מגלגלת כ-500 מיליון ש"ח בשנה, ומחירי המוצרים בה נקבעים על פי סקר של משרד הביטחון שנערך פעמיים בשנה, שמטרתו להשוות את מחירי הרשת למחירי הרשתות הגדולות בישראל.
לאורך השנים, נמתחה ביקורת על מחירי הרשת ועל פעילותה של החברה המתפעלת אותה, חברת ש.י.ר.ן, וארגון האם, האגודה למען החייל, על כך שהרשת לא מביאה לחיילי צה"ל את המוצרים הנמכרים בה במחירים הטובים והנמוכים ביותר, כי מועסקים עובדים רבים מדי והגוף מסואב ולא-יעיל; וכן כי ש.י.ר.ן והאגודה למען החייל משתמשות בכוחן המונופוליסטי לחסום תחרות פוטנציאלית לרשת החנויות שלהן. נמתחה גם ביקורת על העובדה כי לא מפורסם מכרז ציבורי בו ניתן להתחרות באגודה למען החייל, וכי בעצם ש.י.ר.ן מקבלת פטור מתחרות.
ב-2014, הוחלט למתג מחדש את הרשת, לאחר ניסיונות כושלים לקבל חזרה בעלות על המותג "שקם". את השם החדש ואת מראה הלוגו בחרו חיילי צה"ל, באמצעות סקר בו השתתפו כ-1,200 חיילים וחיילות מיחידות ואזורים שונים בארץ, ונבחר השם "כוורת". שמו החדש של המותג הוסבר "במשמעות הרחבה של המילה 'כוורת', מדובר במקום הומה ושוקק פעילות - רמז לאופן בו אנו רואים את הרשת עבור החיילים כנקודת מפגש ובילוי. כוורת היא אוסף תאי אחסון רבים, רמז להיצע העשיר והמגוון שבחנויות".
עם מיתוג הרשת מחדש, הוחלט גם להוריד את מחיריהם של מוצרים רבים ברשת, כתגובה לביקורת הרבה.
ב-2017 השיקה הרשת אתר קניות מקוון, בעזרתו כל חייל יכול לרכוש חבילה עם מוצרים מהכוורת אשר יגיעו לבסיס בו הוא משרת בתוך 4 ימי עסקים.
עם מיתוגה מחדש כ"כוורת", הרחיבה הרשת את היצע המוצרים מעבר לרק מכירת מזון והושק גם מותג פרטי, הכולל פריטים כמו מוצרי טואלטיקה, אביזרי ביגוד, אלקטרוניקה ומכשירי חשמל.
מסר ניווט של גלונאס
מערכת גלונאס (GLONASS) מכילה שני סוגים של מסרי ניווט בקצב שידור של 50 ביט לשנייה (bps) באותות C/A ו-P, כאשר כל סוג מספק מידע הנדרש למשתמש כדי להפיק לחשב את מיקומו, כולל משתנים המאפשרים לחשב את קואורדינטות לווייני גלונאס, נתוני שעונים שלהם.
מסר C/A
מסר הניווט בדיוק רגיל, C/A, משודר באופן רציף ומחזורי עם זמן מחזור של 2.5 דקות. כל מסגרת-על (super-frame) מכילה 5 מסגרות (frame) של 30 שניות, וכל מסגרת מכילה 15 מחרוזות של 2 שניות (100 ביט כל אחת).
המסר מכיל מידע עדכני על הלוויין המשדר ומידע לא עדכני על שאר הלוויינים. המידע העדכני כולל נתוני אפמריס, סחיפה של השעון הלווייני, סטטוס תקינות הלוויין ומידע על ההפרש בין התדר המשודר לתדר הנומינלי. המידע הלא עדכני משודר בביטים 5-15 של כל מסגרת (אלמנך של 24 לוויינים), כאשר מסגרות 1-4 מכילות נתוני 20 לוויינים (5 לכל מסגרת), והחמישית נתוני 4 לוויינים נוספים. שתי המחרוזות האחרונות של המסגרת החמישית מכילות ביטים שמורים (כל אלמנך תופס 2 מחרוזות).
נתוני האפמריס מחושבים 24 שעות קדימה במרכז השליטה הקרקעי, והלוויינים משדרים סט חדש של אפמריס כל 30 דקות. נתונים אלו שונים מהאפמריס של מערכת GPS. במקום נתוני מסלול קפלריים, הם משודרים במערכת ECEF קרטזית של מיקום ומהירות ושינויי תאוצה ירחיים ושמשיים. מסמך GLONASS-ICD מגדיר משוואות אינטגרציה על בסיס מתודת רונגה-קוטה מסדר רביעי, הכוללת מקדמי הרמוניה גאופוטנציאליים אזוריים. לעומת זאת האלמנך דומה לזה של ה GPS, נתון כמשתנים קפלריים ומעודכן בערך פעם ביום.
Magic (שיר של קולדפליי)
מג'יק (באנגלית: Magic, בתרגום חופשי: "קסם") הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הרוק האלטרנטיבי קולדפליי כחלק מהאלבום השישי שלהם,Ghost Stories (בעברית: סיפורי רוחות) משנת 2014. השיר נכתב והופק על ידי חברי הלהקה, גאי ברימן, ג'ון באקלנד, ויל צ'מפיון וכריס מרטין, עם עזרה בהפקה מפול אפוורת', דניאל גרין וריק סימפסון. השיר יצא כסינגל ראשי מ-Ghost Stories ב-3 במרץ 2014, על ידי חברת התקליטים פרלופון.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי.
לחן
לאורך רוב השיר, מנוגן קצב הכולל תופי אלקטרונים עמומים וריף בס. ככל שהשיר מתקדם, מכשיר נוסף מתווסף בכל פעם למנגינה עד שלבסוף מוחלף בקצב מחיאות כפיים ושוב לקצב של סינתיסייזר. לאחר הפזמון השני בשיר, פעימות אלה לבסוף מחוברות יחד בעוד שמרטין שר פלצט. לאחר מכן, הקצב דועך בהדרגה עד שהוא מוחלף במנגינה הפשוטה מתחילת השיר (ובריף הבס).
הקלטה
השיר הוקלט על ידי הלהקה במהלך ההקלטות לאלבום הסטודיו השישי שלהם ב-2013, באולפני ההקלטה שלהם The Bakery ו-The Beehive בצפון לונדון, אנגליה. שני האולפנים נבנו עבור הקלטת שני האלבומים הקודמים שלהם, Viva la Vida or Death and All His Friends מ-2008 ו-Mylo Xyloto מ-2011 (בהתאמה). ריף הבס של השיר (החלק הראשון בשיר) חובר על ידי גיא ברימן (בסיסט הלהקה) בזמן ההקלטות של הלהקה בפברואר 2013. לאחר מכן ביצעה הזמרת לורן אקילינה גרסת כיסוי לשיר בהופעתה ב-BBC Radio 1.
שלושה דורות (שיר)
שלושה דורות הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי המזוהה במיוחד עם יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
כתיבת השיר
השיר "שלושה דורות" שכתב אהוד מנור ללחן של ירוסלב יעקובוביץ' מתאר שלוש תקופות לחימה שונות בתולדות מדינת ישראל: דור תש"ח ומלחמת העצמאות, דור מלחמת יום כיפור וחיילי שנות התשעים של המאה העשרים, ימי ממשלת יצחק רבין, הסכמי השלום עם הפלסטינים ועם ירדן ובמקביל, תקופת הפיגועים.
מנור שכל את אחיו,, בשנת 1968, ובאותה שנה נפל בן דודה של ארזי, סגן , במבצע כראמה בירדן. השיר נכתב בהשראת שני החיילים והוקדש לזכרם.
הלחן מורכב משלושה חלקים שונים. בחלקו השני של השיר יש רפרנס לשירים המזוהים עם מערכות ישראל ובהם "היה לי חבר היה לי אח", המנון הפלמ"ח, "זמר זמר לך", "הן אפשר", "אנחנו שנינו מאותו הכפר" ו"מחר". בחלקו השלישי של השיר מתוארת פניית הבן הנופל אל אביו החי ויש רפרנס לציווי התנ"כי "אל תשלח ידך אל הנער".
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים והגיע בשיאו למקום השני, אך לא נכנס למצעד הפזמונים השנתי 1995.
שורש 141
במילון קאנגשי ישנם 114 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
ריק ריירדן
ריצ'רד ראסל "ריק" ריירדן ג'וניור (באנגלית: Richard Russell "Rick" Riordan, Jr; נולד ב-5 ביוני 1964) הוא סופר אמריקאי, מחבר סדרת הספרים לנוער "פרסי ג'קסון והאולימפיים", סדרת ההמשך שלה "גיבורי האולימפוס", סדרת ההמשך השלישית "גורלו של אפולו", ״משפחת קיין והאלים המצריים״, "מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד", וחלק מסדרת "39 רמזים": "מבוך העצמות", "הספר השחור של הסודות הקבורים" (ספר בונוס), "הווספרים באים", וסדרות נוספות לנוער ולמבוגרים.
ראשית חייו וקריירה בהוראה
ריירדן נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ארצות הברית. סיים את בית הספר התיכון "אלאמו הייטס" בשנת 1982, וסיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 1986, שם למד אנגלית והיסטוריה. במשך 15 שנה לימד בבתי ספר פרטיים וציבוריים בעיר הולדתו ובקליפורניה. זכה בפרס "מאסטר מורה" הראשון שלו בבית הספר הפרטי "St. Mary's Hall" בשנת 2002.
קריירה בספרות
ריירדן כתב מספר סדרות ספרים מצליחות. ביניהן חיבר את "Tres Navarre" - סדרת מסתורין למבוגרים.
בין הסדרות פרסי ג'קסון והאולימפיים (וסדרת ההמשך גיבורי האולימפוס) לבין משפחת קיין והאלים המצריים מתקיימת הקבלה, שאפשר לכנותה יקום פרטי לספריו של ריק ריירדן. למשל, בספר השני ב"משפחת קיין", קרטר חושב שהוא ראה פגסוס שחור מחלונו (בדומה לבלאקג'ק, הפגסוס של פרסי מ"פרסי ג'קסון"). ובספר השלישי ב"משפחת קיין" מופיעות שתי חניכות במחנה החצויים ויש גם אזכור לא מפורש של מחנה החצויים. התייחסות אלו ואחרות שזורות מספר פעמים בסדרות הספרים.
ריירדן לקח חלק גם בכתיבת הסדרה 39 רמזים, שנכתבה בשיתוף פעולה עם מספר סופרים נוספים. מבין ספרי הסדרה כתב את מבוך העצמות (שהגיע למקום הראשון ב"רשימת הספרים הנמכרים" של הניו יורק טיימס), הווספרים באים והספר השחור של הסודות הקבורים (האחרון לא תורגם לעברית).
סדרה נוספת שנכתבת על ידי ריירדן היא "מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד". ספרה הראשון, "להב הקיץ" פורסם באוקטובר 2015, ומגוללת את סיפורו של מגנס צ'ייס, נער שמגלה שהוא בנו של אל נורדי. סדרה זו מתקשרת גם היא ליקומו הפרטי שריירדן יצר בסדרות הספרים הקודמות, שכן דמויות המופיעות בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מופיעות גם כן ב"להב הקיץ". הספר השני בסדרה, "פטיש הרעם" יצא לאור באנגלית ב-4 באוקטובר 2016 ובעברית בהמשך אותה שנה.
באוקטובר 2015 הודיע ריירדן על סדרה נוספת שהוא מתעתד לכתוב ביקום פרסי ג'קסון ושמה גורלו של אפולו ("The Trials of Apollo") הספר הראשון בסדרה נקרא האורקל הנסתר ("The Hidden Oracle") ויצא לאור ב-3 במאי 2016. בעברית יצא הספר לחנויות ב-1 בספטמבר 2016. הסדרה עוסקת בהרפתקאותיו של האל אפולו מסדרות "פרסי ג'קסון" ו"גיבורי האולימפוס". לאחר אירועי "דם האולימפוס" בהם אפולו כמעט הוביל בטעות להשמדת האולימפיים, זאוס כועס על בנו, אפולו, ומחליט להעניש אותו. אפולו מנושל מהאלמותיות שלו, הופך לבן תמותה ומגיע למחנה החצויים. גם בספר זה ישנו אזכור לספר אחר שלו - אפולו מזכיר שפגש ״אל חתיך״ (פריי) בפונדק בסטוקהולם שאלמלא החזיק להב מדבר (סומרברנדר, הידוע כ"ג'ק"), היה יכול להיות ביניהם משהו.
חיים אישיים
ב-1985 התחתן עם בקי ביום הולדתם המשותף. נולדו להם שני בנים, פטריק והיילי. ב-2013 המשפחה עברה מסן אנטוניו לבוסטון. בעיר מגוריו החדשה הוא מיקם חלק מרכזי בעלילת ספרו: "מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד".
סאגת מחנה החצויים
כך נקראות באנגלית הסדרות המשלבות בהן את המיתולוגיה היוונית והרומית. שם במקור: camp half-blood chronicles.
סדרת גיבורי האולימפוס
זוהי סדרת ההמשך ל"פרסי ג'קסון והאולימפיים" אשר מתחילה שמונה חודשים אחרי סיום עלילותיה של הסדרה.
סדרת גורלו של אפולו
סדרה זאת היא סדרת המשך לסדרות: "פרסי ג'קסון והאולימפיים", ולסדרת "גיבורי האולימפוס".
ספרים נלווים
The Sun and the Star: A Nico Di Angelo Adventure (בתרגום חופשי: "השמש והכוכב: הרפתקה של ניקו די אנג'לו") - שנת יציאה לאור באנגלית: 2023. ספר זה הוא המשך לסדרות "פרסי ג'קסון והאולימפיים", "גיבורי האולימפוס" ו"גורלו של אפולו".
טרילוגיית משפחת קיין והאלים המצריים
סדרה זאת מתקיימת ביקום "פרסי ג'קסון" אך פרסי ג'קסון וחביריו מוזכרים מופיעים בהופעת קמאו בלבד.
טרילוגיית מגנס צ'ייס והאלים של אסגרד
סדרה זאת מתקיימת ביקום "פרסי ג'קסון" אך פרסי וחביריו מוזכרים ו/או מופיעים בהופעת קמאו בלבד.
ילד פרא
ילד פרא הוא ילד שחי בבידוד מכל מגע אנושי מגיל צעיר מאוד, ויש לו ניסיון מועט בהתנהגות אנושית וחברתית מקובלת. לרוב גם אין לו ידע באף שפה אנושית.
ידועים מספר מקרים של ילדי פרא שהוגבלו על ידי הוריהם, ובמקרים מסוימים אף ננטשו ממגוון סיבות (בעיקר מצוקות נפשיות של האפוטרופוסים או מגבלות של הילד). חלקם חוו בשלב מסוים בחייהם התעללות או חוויות טראומטיות אחרות בטרם ננטשו.
ילדי פרא היוו לעיתים נושא פולקלור ואגדות, בהן הצטיירו בדרך כלל כמי שטופלו על ידי בעלי חיים (כמו טרזן, מוגלי ורמוס ורומולוס) לאחר נטישתם.
ילדי פרא בעולם
לילדי פרא חסרים הכישורים החברתיים הבסיסיים אשר נלמדים לרוב בתהליך התירבות. לדוגמה: הם עשויים לא להיות מסוגלים ללמוד להשתמש בשירותים, לא ללכת זקוף לאחר שהלכו על ארבע כל חייהם, או להציג חוסר מוחלט של עניין בפעילות האנושית סביבם. לעיתים הם נראים לוקים בשכלם וכמעט בלתי ניתן ללמדם שפה אנושיות. היכולת הלקויה ללמוד שפה טבעית לאחר שבודדו במשך שנים רבות, מיוחסת לעיתים קרובות לקיומה של תקופה קריטית עבור לימוד שפה.
אין הרבה ידע מדעי על ילדי פרא. ואין כמעט מקרים ידועים, אחד המקרים המתועדים ביותר הוא של האחיות אמלה וקמלה, שתואר על ידי הכומר ג'וזף לאל סינג בשנת 1926 כמי "שגודלו על ידי זאבים" ביער בהודו. הרופא הצרפתי סרז' ארולס, לעומת זאת, טען כי המקרה היה הונאה שנעשתה על ידי סינג כדי לגייס כספים עבור בית היתומים שלו. פסיכולוג הילדים ברונו בטלהיים קבע כי אמלה וקמלה נולדו עם מגבלות נפשיות ופיזיות.
יש מעט מקרים מתועדים, אחד מהם הוא המקרה של ג'יני ילדת הפרא.
ילדי פרא בדיוניים
ישנם מיתוסים, אגדות, וספרות בדיונית אשר הרבו לתאר ילדי פרא שגדלו על ידי חיות בר כמו זאבים, קופי אדם, קופים, ודובים. דוגמאות מפורסמות כוללות רמוס ורומולוס, מוגלי, פיטר פן, טרזן, אטאלנטה ואנכידו. ילדי פרא בדיוניים לעיתים קרובות מתוארים כגדלים עם אינטליגנציה ומיומנות אנושיות נורמליות יחסית, עם חוש מולד של תרבות יחד ויכולות הישרדות מוגברת. השתלבותם בחברה אנושית עשויה להיראות קלה יחסית. חריג אחד הוא מוגלי, שעבורו החיים בקרב בני אדם היו קשים מאוד. הילדים המיתולוגיים לעיתים קרובות מתוארים כבעלי כוח עליון, אינטליגנציה ומוסר גבוה לעומת בני אדם נורמטיביים. משתמע מכך כי בגלל החינוך שלהם הם מייצגים את האנושות במצב טהור והבלתי מושחת, רעיון המזכיר את הפרא האציל.
סרטו של פרנסואה טריפו L'Enfant Sauvage (ילד פרא בצרפתית) משנת 1970 עוסק בנושא באופן ריאליסטי בו מתוארים מאמציו הקשים של מדען המנסה לשקם ילד פרא.
ויקטור שם-טוב
ביוגרפיה
נולד בסמוקוב שבבולגריה לרחמים ולינדה קויומדז'יסקי. בילדותו התחנך בבית הספר העברי בסופיה ולמד את התרבות והמורשת היהודית ואת השפה העברית. הוא המשיך את לימודיו בגימנסיה בולגרית ובנעוריו הצטרף לתנועת הנוער "מכבי הצעיר". שם-טוב וחבריו בתנועת הנוער נטשו בהפגנתיות את הגימנסיה בשנת הלימודים האחרונה, והצטרפו להכשרה בחווה חקלאית, כדי להתכונן לעלייה ולהתיישבות בארץ ישראל. שם-טוב עלה לארץ ישראל במרץ 1939.
עם הגעתו לארץ החל לסייע בקליטת עולי בולגריה, ראשית בירושלים ומאוחר יותר ביפו. את דרכו הפוליטית החל בהסתדרות, מטעם סיעת מפ"ם. לדברי ד"ר משה מוסק, הממונה על גנזך המדינה לשעבר, שימש שם-טוב משנת 1941 את המודיעין הבריטי כקריין בתחנת רדיו חשאית ששידרה לבולגריה. מטרת השידורים הייתה להפיץ ידיעות על רדיפת היהודים בבולגריה ולעורר תסיסה והתנגדות נגד המשטר הפשיסטי והאנטישמי של המלך בוריס השלישי. במסגרת פעילותו הענפה בקרב עולי בולגריה ייסד את "האגודה לשיתוף ואחווה ישראל-בולגריה" ועמד בראשה. כמו הקים את עמותת "סלבדור" למורשת יהודי בולגריה ואת קרן המלגות ע"ש רחל "רשקה" דניאלובה, שהעניקה עזרה הומניטרית ליוצאי בולגריה. בשנת 1950 היה מזכיר סניף ההסתדרות בשכונות הפועלים בדרום ירושלים והוצב במקום השלישי ברשימת מפ"ם למועצת העיר. בשנות ה-50 היה מזכיר מפ"ם בירושלים ובשנים 1979–1985 היה מזכ"ל המפלגה.
כיהן כחבר מועצת העיר ירושלים. בשנת 1961 נבחר לראשונה לכנסת החמישית מהמקום השישי ברשימה, כנציג עדות המזרח. כיהן גם בכנסת השישית. כיהן כחבר הכנסת בין השנים 1961–1969), והיה מהבולטים בחברי ועדת הכספים. בשנת 1981 שב לכנסת וכיהן בכנסות ה-10 וה-11 (1981–1988). הוא פרש מכהונתו בכנסת פחות משנה לפני תום כהונתה של הכנסת ה-11, ב-15 במרץ 1988.
בשנים 1969–1977 היה שר, אך לא חבר הכנסת, בהתאם לנוהג במפ"ם לבחור בנפרד את השרים וחברי הכנסת. בתחילה היה שר בלי תיק, והחל מ-1970 שר הבריאות בממשלת גולדה מאיר ובממשלת יצחק רבין הראשונה. כמו כן כיהן למשך מספר חודשים כשר הסעד, בראשית ימיה של ממשלת רבין הראשונה, בשנת 1974. עם הקמת ממשלת האחדות בשנת 1984 סירב להתמנות לשר.
לאחר מלחמת יום הכיפורים ביקר את גולדה ומשה דיין על שחברי הממשלה לא היו מודעים לכך שעומדת לפרוץ מלחמה. יחד עם שר התחבורה אהרן יריב הגה בשנת 1974 את נוסחת יריב - שם טוב שבה קראו למדינת ישראל להכיר באש"ף ולנהל משא-ומתן לשלום עם הפלסטינים.
הוא התנגד למלחמת לבנון הראשונה מיומה הראשון, ועל רקע זה קיבל איומים בטלפון.
בשנת 1983 השתייך למיעוט שדרש לפרק את המערך ולרוץ לכנסת בנפרד ממפלגת העבודה. שם-טוב היה בעל אידאולוגיה סוציאליסטית מובהקת והיה בין "נותני החסות" האידאולוגים והפוליטיים לאיחוד בין רצ למפ"ם. בבחירות המקדימות במרצ תמך ברן כהן והרבה לדבר על הצורך בשינוי התדמית המתנשאת של המפלגה.
בבחירות לכנסת ה-15 דורג במקום ה-119 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, בבחירות לכנסת ה-17 דורג במקום ה-118 הסמלי ברשימה, בבחירות לכנסת ה-18 דורג במקום ה-116 הסמלי ברשימה זו ובבחירות לכנסת ה-19 דורג במקום ה-115 הסמלי ברשימה.
בשנת 1998 הוענק לשם טוב אות "יקיר ירושלים". עם כינון פרס א.מ.ת נתמנה לחבר ועדת הפרס בגלל קרבת משפחה שלו לנדבן אלברטו מוסקונה ניסים.
שם-טוב העביר עוד בחייו את ארכיונו האישי לארכיון השומר הצעיר שב"יד יערי".
בית ספר נעמת עין מאהל
בית ספר נעמת עין מאהל הוא תיכון טכנולוגי בעין מאהל, בבעלות נעמת ובפיקוח משרד החינוך, ובהנהלת פדילה אבו ליל. המפקח על בית הספר הוא עומר חגוג'.
בבית הספר נלמדות מגמות אמנויות העיצוב וניהול עסקי. בית הספר הוקם בשנת 1979 בכפר עילוט, ובשנת 1997 הועבר לעין מאהל. הוא מהווה מסגרת טכנולוגית חלופית למסגרת הרגילה.
ויקטור שם-טוב
ביוגרפיה
ויקטור שם-טוב נפטר בגיל 99 ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו
היה נשוי לגרטי, מראשוני מפלגת מפ"ם (נפטרה באוק' 2020). אחיו, לאון זהבי, היה פעיל קומוניסטי ישראלי, חבר מק"י, רק"ח וחד"ש, אשר שימש כעיתונאי בעיתוני המפלגה "קול העם" ו"זו הדרך". בתו היא פרופ' לספרות עברית איריס פרוש; בנו הוא העיתונאי שמוליק שם-טוב ונכדתו היא העיתונאית והשדרנית גילי שם-טוב.
בית ספר נעמת עין מאהל
תלמידי בית הספר מגיעים עם עבר של בעיות וקשיים פסיכולוגיים והתנהגותיים. לרבים מהתלמידים בבית הספר היסטוריה של הישגים לימודיים נמוכים ופערים לימודיים מצטברים לאורך שנים. הקשיים, בחלקם, נובעים עקב שייכות למעמד סוציו-אקונומי נמוך.
התלמידים מגיעים מהיישובים שבסביבה: עין מאהל, כפר כנא, טורעאן, ריינה, משהד, עילוט, כפר מצר, נין, סולם ויפיע.
דויטשה פוסט
דויטשה פוסט (בגרמנית: Deutsche Post AG) הפועלת בשם המסחרי דויטשה פוסט DHL, היא שירות הדואר הגרמני וחברת שירות השליחים הגדולה בעולם. מטה החברה נמצא בבון. בתאגיד עובדים 510,000 עובדים, וחטיבת הדואר שלו מעבירה 61 מיליון מכתבים בכל יום בגרמניה, מה שהופך אותה לחברה הגדולה ביותר בתחומה באירופה. חטיבת אקספרס (DHL) פועלת ב-220 מדינות וטריטוריות.
דויטשה פוסט הוא יורשו של הדואר הגרמני דויטשה בונדספוסט, אשר הופרט בשנת 1995 והפך לחברה עצמאית לחלוטין בשנת 2000. DHL Express היא חברה בת בבעלות מלאה. מאז ההפרטה, דויטשה פוסט הרחיבה משמעותית את תחום העסקים שלה באמצעות רכישות. בסוף 2014, רכשה הקבוצה את סטריטסקוטר, יצרנית קטנה של כלי רכב חשמליים. שנתיים לאחר מכן רכשה הקבוצה את UK Mail, שירות דואר ממוקד עסקים בבריטניה, תמורת 315.5 מיליון דולר (243 מיליון ליש"ט). החברה לשעבר הפכה לחטיבה בדויטשה פוסט.
הרווחים לשנת 2016 לפני ריבית ומיסים (EBIT) של קבוצת דויטשה פוסט DHL עמד על 3.491 מיליארד אירו, עם רווח נקי של 2.64 מיליארד אירו והכנסות של 57.334 מיליארד אירו. התשואה להון, לפני מיסים, עמדה על 27.7%. דירוג האשראי של הקבוצה לטווח ארוך, בנובמבר 2016, היה BBB+ עם תחזית יציבה לפי פיץ' ריטינגס.
דויטשה פוסט נסחרת בבורסת פרנקפורט וכלולה במדד יורוסטוקס 50. בשנת 2016, 20.5% ממניות הקבוצה הוחזקו על ידי בנק KfW בבעלות המדינה; 79.5% נסחרו בחופשיות: 65.6% מוחזקים על ידי מוסדיים ו-10.8% על ידי משקיעים פרטיים.
רחוב היהודים (ירושלים)
רחוב היהודים הוא רחוב מרכזי ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. הוא רחוב שתוואו קדום, ונבנה מדרום לצפון לאורך הקארדו הרומי הקדום.
ברחוב הוקמו בתי הכנסת "החורבה" ובית הכנסת הרמב"ן. לאחר מלחמת ששת הימים, הוקמו בו (ובקארדו שלצידו) אתרי הנצחה אחדים: אתר על מאבק הרובע על שרידתו עד נפילתו, אתר הנצחה למשה רוסנק ואתר הנצחה ללוחמי הרובע היהודים בתש"ח 1948. בבתי המגורים, החדשים ברובם מתגוררות משפחות יהודיות, וכן פועלות בו חנויות וסדנאות אחדות.
היסטוריה
תוואי הרחוב הוא לאורך הקארדו, שהוקם בירושלים בתקופה הרומאית. ונבנה מעליו על תילי הריסות.
במאה ה-19, התגוררו ברחוב לרוב יהודים (כפי שנהג גם ברחוב הנוצרים שבו היו לרוב נוצרים, או בשוק הבשר שבו היו לרוב מוסלמים), וזאת לעומת שווקים מרכזיים אחרים, בעיר העתיקה, שבהם נפגשו בני שלוש הדתות. החוקר פרופ' יהושע בן-אריה מציין, כי בני קהילות הספרדים התגוררו בעיקר בסביבות בתי הכנסת הספרדים, ומשם התפשטו צפונה ומזרחה, הרי שחברי כוללי ההאשכנזים פנו להתיישב ברחוב היהודים וסביבתו, ומשם התפשטו לכיוון צפונה ומערבה. בשנת 1860, הקים הרב מאיר אויערבך מהעיר קאליש, בית כנסת בקצה הרחוב, אשר השתייך לכולל ורשה, שהיה ממנהיגיו.
בתארו את התפתחות הרובע היהודי במפנה המאות ה-18 - ה-19, מציין בן-אריה, כי בראשית המאה ה-19 אפשר אולי לאתר את גלעינו הראשוני של הרובע בקטע שמרחוב-היהודים מזרחה בכיוון לכותל. ... גם נוסעים אחרים במחצית הראשונה של המאה מציינים כמקומות-מגורים של היהודים את רחוב המידאן ורחוב היהודים".
בשלהי המאה ה-19, ובעשורים הראשונים של המאה ה-20 התגוררה ועבדה ברחוב אוכלוסייה יהודית. ולצד בתי המגורים פעלו ברחוב חנויות רבות, סדנאות ובתי מלאכה; דוד ילין כתב בזיכרונותיו:
במלחמת העצמאות נכבש הרובע היהודי על ידי הלגיון הירדני אשר הרס חלק מבתי הרחוב. תושביו היהודים היו לפליטים. חלקם נמלטו אל מערב ירושלים, וחלקם נשבו עם שאר תושבי הרובע היהודי וכוחות המגן של ההגנה ואצ"ל, ונלקחו למחנה בממלכת ירדן, ואחר כך נשלחו לישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים, ובמסגרת פיתוח הרובע היהודי ואכלוסו על ידי יהודים, חלק מהמבנים נהרסו, וחלקם שומרו, ולצדם בוצעה בנייה חדשה על ידי "החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בירושלים".
פאולה הנקוקס
פאולה הנקוקס (באנגלית: Paula Hancocks) היא כתבת בינלאומית של רשת החדשות CNN. והייתה נציגת הערוץ בישראל. במסגרת תפקידה, היא מעבירה לרשת CNN דיווחים שוטפים על הנעשה בארץ, בעיקר מהזירה הפוליטית-מדינית, הכלכלית והתרבותית. לאחר תקופת עבודה בישראל היא עברה לקוריאה.
הנקוקס הצטרפה לרשת CNN ב-1997, ושידרה מהסניף הלונדוני של הערוץ. היא סיקרה את הסכסוך הישראלי-פלסטיני כמו גם את העימות של ישראל אל מול חזבאללה. לאחר מכן, שימשה זמן מה כמפיקה משנת 2001 והתקדמה לתפקידה כנציגת הערוץ בישראל.
נסיכות בולגריה
נסיכות בולגריה (בבולגרית: Княжество България) הייתה מדינה שהוקמה על ידי הרוסים בחוזה סן סטפנו, ובקונגרס ברלין אושר מעמדה על ידי אירופה. בתחילה עמד בראש הנסיכות אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, אולם לאחר מלחמת בולגריה–סרביה (1885) הוא הוחלף בנסיך פרדיננד הראשון מבית סקסה-קובורג-גותה. בשנת 1908 הכריז על עצמאות הנסיכות והפיכתה לממלכה, אשר התקיימה עד לשנת 1946.
רקע
בשנת 1393 כבשו צבאותיו של הסולטאן העות'מאני באיזיט הראשון את העיר טרנובו והביאו אל קיצה את האימפריה הבולגרית השנייה. באזור וידין נותרה ישות חצי עצמאית ששליטיה היו וסלים של הסולטאן. ב-1422 הוצא להורג בבלגרד הצאר קונסטנטין השני אסן וכך הקיץ הקץ על שושלת בית שישמן, משפחת המלוכה הבולגרית.
בולגריה נתונה הייתה תחת שלטון עות'מאני במשך 450 שנים. המאה ה-19 סימנה את המפנה. החלשות כוחם הצבאי, הקיבעון במנגנוני הממשל העות'מאנים וההעדפת המיעוט המוסלמי על פני הרוב הנוצרי, הביאו להתמרמרות גוברת והולכת בשטחי בולגריה. אביב העמים לא פסח על אזור זה, בשילוב אינטרסים הולכים וגוברים של המעצמות להגמוניה על השטח המהווה חיץ בין מערב למזרח אירופה והחולש על הים השחור ומבואותיו. כל המעצמות החשובות של אירופה באותה עת היו מעורבות בסכסוך שבבלקאנים: האימפריה הרוסית, הבריטית והקיסרות האוסטרית, שהפכה לאוסטרו הונגרית והקיסרות הגרמנית.
באפריל 1876 פרץ מרד אפריל הבולגרי, אשר דוכא באכזריות על ידי העות'מאנים, תוך גרימת 12,000 הרוגים מקרב האוכלוסייה הנוצרית. המעצמות ניסו לכפות על העות'מאנים שינוי ביחסם לאוכלוסייה הנוצרית במסגרת ועידת קונסטנטינופול אך ללא הועיל. באפריל 1877, הכריזה האימפריה הרוסית מלחמה על האימפריה העות'מאנית והיא הסתיימה בתבוסה העות'מאנים וכיבוש כל אזור בולגריה על ידי הרוסים.
נסיכות בולגריה
ב-3 במרץ נחתם חוזה סן סטפנו במסגרתו הכירה האימפריה העות'מאנית במתן אוטונומיה לבולגריה (אשר בה כלולים כל רומליה ווילאייט הדנובה). האימפריה הבריטית שחששה מהגמוניה רוסית בבלקן כפתה שינויים בחוזה במסגרת קונגרס ברלין. השינוי המהותי היה הפיכת חלק מבולגריה לנסיכות עצמאית ווילאייט רומליה המזרחית, שבירתו פלובדיב הוחזר לאימפריה העות'מאנית. כעשרים כפרים של מוסלמים-בולגרים (פומאקים) בהרי רודופי סירבו להכיר בריבונות רומליה המזרחית, והקימו את הרפובליקה הפומאקית. ב-29 באפריל 1879 מונה בהמלצת הרוסים ואישור האספה הלאומית הבולגרית, אלכסנדר בטנברג לנסיך בולגריה. הנסיכות אימצה את חוקת טרנובו שהייתה חוקה מתקדמת וליבראלית לתקופתה, שהבטיחה את זכויות המיעוטים.
ב-6 בספטמבר 1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחוד בין פלך רומליה המזרחית שבירתו פלובדיב לבין נסיכות בולגריה. הצעד נעשה בניגוד לעמדת האימפריה הרוסית פטרוניתם של הבולגרים והשלטון הרוסי הורה בתגובה לצבא האימפריה לנטוש את הנסיכות הבולגרית. לרוסים היו מספר אוגדות בבולגריה והם תפסו את מרבית עמדות הפיקוד ברמת חטיבה ומעלה. הצבא הבולגרי נותר ללא סגל פיקוד בכיר ומנוסה. המלך פרדיננד חשש מתגובה עות'מאנית לאיחוד והעביר את מרבית כוחות הצבא לאזור הגבול עם האימפריה העות'מאנית.
מילאן הראשון, מלך סרביה, ניצל את ההזדמנות להכות בבולגרים המתחזקים שאיימו על מעמדם של הסרבים כמעצמה אזורית, ב-14 בנובמבר 1885 הכריז מלחמה על נסיכות בולגריה ופתח במתקפת פתע כנגדה. הבולגרים הופתעו לחלוטין ועד מהרה הצליחו הסרבים להציב 3 אוגדות בעמדת איום על סופיה ואוגדה נוספת הטילה מצור על העיר וידין. הנסיך בטנברג נטל פיקוד על צבאו וביצע מאמץ עליון לנייד מהר ככל האפשר את צבאו לחזית הסרבית. ב-17 בנובמבר נבלמו הסרבים וב-24 בנובמבר נהדפו אל מחוץ לגבולות בולגריה. הבולגרים המשיכו במתקפה לתוך סרביה תוך שהם כובשים את העיר פירוט. אולטימטום אוסטרו-הונגרי עצר את התקדמות הבולגרים וב-7 בדצמבר נחתמה שביתת נשק. ב-3 במרץ 1886 נאלצו הסרבים לחתום על הסכם בוקרשט במסגרתו סוכם שרק שליט בולגרי יוכל למשול בחבל רומליה המזרחית. לאחר משא ומתן עם הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני הועבר החבל לחזקתה המלאה של נסיכות בולגריה כפיקדון ל-5 שנים והוא לא הוחזר מעולם לעות'מאנים.
קצונת הצבא הבולגרי שרובה הורכב מוותיקי מיליציית המתנדבים הלאומנית האופלצ'נצי, לא סמכה ידיה על ההסכם מול העות'מאנים בו ראתה כניעה מצד הנסיך בטנברג וב-20 באוגוסט 1886 הוא הודח בהפיכה צבאית. הרוסים ארגנו הפיכת נגד והחזירו את בטנברג לשלטון, אך עם סמכויות מופחתות. בטנברג התפטר ב-8 בספטמבר.
בשנת 1908 הכריז פרדיננד על התנתקותו הסופית מהאימפריה העות'מאנית, ועל הפיכת נסיכות בולגריה לממלכת בולגריה.
מכל מיחזור
מכל מיחזור הוא פח אשפה המיועד לאיסוף פסולת למיחזור. מכלי המיחזור יהיו על פי רוב מיועדים לסוג פסולת מסוים, כגון בקבוקי פלסטיק, זכוכית, נייר או פסולת אורגנית, כדי להקל על תהליך המיחזור. מכלי מיחזור זוכים בדרך כלל לעיצוב או צבע ייחודיים, כדי להקל על הציבור לזהות את סוג הפסולת המיועדת להיות בהם. לעיתים פתח מכל המיחזור יותאם באופן פרטני עבור סוג האשפה המיועדת לאיסוף. על מכלי המיחזור מוטבעים גם סמלי מיחזור, או כיתובים המעודדים מיחזור. מכלי מיחזור יוצבו בדרך כלל במקומות שבהם התנועה רבה ובמקומות נגישים, על מנת לעודד את הסביבה למחזר.
ההתפתחות הכלכלית וגידול קצב האוכולסיה המהיר, הביאו לגידול בייצור הפסולת בעולם. בחלק מהמדינות קיים קצב גידול אוכלוסייה כפול מזה של האוכלוסייה העולמית מה שהביא לגידול בכמות הפסולת ובכך להרס סביבתי. כדי לענות על האתגר הקיים ולמגר את כמויות הפסולת הגדולות ברחבי העולם יש לעודד את האוכלוסייה למחזר. מרבית המחקרים שבחנו תופעה זו הבינו כי מיחזור תלוי במספר מכלי המיחזור הפרוסים באזור סביבה מסוימת, סוג המכל, גודלו וכן תדירות פינוי הפסולת.
מיחזור פלסטיק
פלסטיק ממוחזר מאז שנות ה-70. הכמויות הממוחזרות משתנות מבחינה גאוגרפית לפי סוג הפלסטיק.
חלק עיקרי מהפלסטיק המיוצר מדי שנה משמש לייצור פריטי אריזה חד פעמיים או מוצרים אחרים קצרי טווח שנזרקים תוך שנה מהייצור. כתוצאה מכך, מצטברות כמויות של פלסטיק ברחבי העולם. מיחזור הוא אחת הפעולות החשובות ביותר הקיימות כיום העונה לצורך זה.
מיחזור נייר
מיחזור נייר עוזר לשמירה על איכות הסיבה מכיוון שתעשיית הנייר משתמשת בעצים על מנת לייצרו. מיחזור הנייר עוזר להפחתת כריתה של מאות אלפי עצים.
בנוסף לפחי המיחזור המפוזרים ברחבי הארץ, קיימות חברות העוסקות באיסוף פסולת. חברות אלה אוספות את הפסולת ממשרדים, בתי דפוס, מפעלים וכדומה.
ריץ' מקורמיק
ריצ'רד דין מקורמיק (באנגלית: Richard Dean McCormick; נולד ב-7 באוקטובר 1968) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת ג'ורג'יה. מקורמיק, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג מחוז זה מאז השבעתו לתפקיד בינואר 2023.
מכל מיחזור
מיחזור סוללות
מיחזור סוללות לא נפוץ מאוד בישראל ובעולם בעיקר בשל חוסר כדאיות כלכלית. על מנת שמיחזור הסוללות יהיה משתלם, נחוצה כמות גדולה מאוד של סוללות.
ריץ' מקורמיק
ביוגרפיה
מקורמיק נולד בלאס וגאס ב-1968, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקתולי המרכזי בפורטלנד שבאורגון בשנת 1986. ב-1990 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אורגון, וב-1999 קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נשיונל שבסן דייגו בקליפורניה. בשנת 2010 השלים לימודי רפואה בבית הספר מורהאוס לרפואה השוכן באטלנטה.
מכל מיחזור
מיחזור סוללות
בקרב גורמים במשרד לאיכות הסביבה, הועלתה הצעת חוק הקוראת לחייב את הציבור להשליך את הסוללות למכלים המיועדים לכך כיוון שבסוללות מצויים חומרים מסוכנים כמו עופרת, כספית, ניקל וכדומה. עקב כך, ברחבי הארץ מוצבים מאות מכלי איסוף המיועדים להשלכת סוללות לתוכם. הסוללות שנשלחות למכל המיחזור מועברות לאתר הטמנת פסולת רעילה המצוי ברמת חובב שבנגב.
ריץ' מקורמיק
ביוגרפיה
הוא שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית ובצי ארצות הברית במשך למעלה מעשרים שנה. בחיל הנחתים היה טייס מסוקים ובחיל הים הגיע לדרגת קומנדר. בהכשרתו הוא רופא חירום ועובד במרכז הרפואי גווינט שבעיר לורנסוויל בג'ורג'יה.
בבחירות 2020 התמודד מקורמיק לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השביעי של ג'ורג'יה. נציג המחוז המכהן, רוב וודול, פרש באותן בחירות מהקונגרס. מקורמיק זכה בבחירות המקדימות במועמדות המפלגה הרפובליקנית עם למעלה מ-50% מהקולות. עם זאת, בבחירות הכלליות הפסיד לקרולין בורדו, מועמדת המפלגה הדמוקרטית.
בעקבות חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בג'ורג'יה עקב מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, הכריז מקורמיק על התמודדותו לבית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס השישי של ג'ורג'יה שהפעם היה בבחירות 2022 הרבה יותר רפובליקני מבעבר. מקורמיק וג'ייק אוונס העפילו לסיבוב השני בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בו גבר מקורמיק על אוונס. בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר 2022 ניצח את בוב כריסטיאן הדמוקרטי, והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2023.
נורסולטן נזרבייב
נורסולטן אבישולי נזרבייב (בקזחית: Нұрсұлтан Әбішұлы Назарбаев; ברוסית: Нурсултан Абишевич Назарбаев; נולד ב-6 ביולי 1940, בצ'מולגן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית) הוא פוליטיקאי קזחי אשר היה נשיא קזחסטן הראשון, שכיהן משנת 1989 עד 2019.
ביוגרפיה
נזרבייב נולד בעיר צ'מולגן שבמחוז אלמטי. בשנת 1957 הוא התחיל לעבוד בבית החרושת למתכת בעיר קרגנדה, ומספר שנים לאחר מכן החל את פעילותו הציבורית במפלגה הקומוניסטית. הוא התקדם בעבודתו במהירות, וב-1973 התמנה למזכיר מטה המפלגה בבית החרושת. ב-1977 עזב את בית החרושת לטובת תפקיד מזכיר ועדה מחוזית במפלגה של העיר קרגנדה. ב-1979 התמנה למזכיר הוועדה המרכזית של המפלגה של קזחסטן, ב-1984 לראש ועד השרים של קזחסטן ומ-1989 עד 1991 מזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית של קזחסטן. בשנת 1991 נבחר לנשיאות קזחסטן לארבע שנים, אך האריך את כהונתו עד 1999. בשנת 1999 התקיימו בקזחסטן בחירות, שלדעת משקיפים בינלאומיים חופש הביטוי בהן היה מינימלי, ובהן זכה נזרבייב ב-79% מהקולות. בדצמבר 2005 התקיימו בחירות נוספות, ובהן זכה נזרבייב בלמעלה מ-90% מהקולות. בשנת 2007 זכה נזרבייב ב-88% מהקולות, ובכל 98 המושבים.
בתקופת שלטונו העביר נזרבייב את עיר הבירה מאלמטי לאסטנה, והצליח לפתח את קזחסטן לכדי מעצמה כלכלית בינלאומית. גישתו לפיתוח קרובה לגישת סין - משיכת משקיעים זרים וקשרי מסחר עם מדינות אירופה, אך במקביל, דיכוי כל חופש דמוקרטי. בתקופת כהונתו נרצחו שני מנהיגי אופוזיציה בולטים על רקע התנגדותם לנשיא. במישור הבינלאומי נזרבייב נושא את הלפיד של דו-קיום ודו-שיח בין כל הדתות, ומנסה לעזור בקונפליקטים בינלאומיים.
בשנת 1998 הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.
ב-3 באפריל 2011 נבחר בפעם הרביעית לתפקיד הנשיא תוך קבלת 95.5% מקולות הבוחרים והוא נבחר שוב גם ב-2015. במרץ 2019 התפטר מתפקידו. בעקבות כך ביתו דריגה נזרבייבה מונתה ליושבת ראש הפרלמנט.
בעקבות פרישתו של נזרבייב מתפקיד הנשיא שונה שם הבירה מאסטנה ל"נורסולטן".
בחודש ינואר בשנת 2022, פרצו מהומות בקזחסטן בעקבות עליית מחירי הגז הנוזלי. עם זאת, חלק מהמהומות נבע מחוסר שביעות רצונם של רבים מאזרחי קזחסטן משלטונו של נזרבייב, שבאותה תקופה שימש כיו"ר מועצת הביטחון של קזחסטן. בעקבות האירועים, הודח נזרבייב מתפקידו ב-5 בינואר 2022.
כוכב הקופים: המרד
כוכב הקופים: המרד (באנגלית: Rise of the Planet of the Apes) הוא סרט קולנוע אמריקאי המשתייך לסוגת המדע בדיוני, בבימויו של רופרט ויאט. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית וקנדה ב-5 באוגוסט 2011. זהו הסרט השביעי בסדרת סרטי "כוכב הקופים".
עלילת הסרט מתרחשת בסן פרנסיסקו של ימינו. ד"ר ויל רודמן (מגולם על ידי ג'יימס פרנקו), הוא מדען צעיר אשר מנסה לפתח תרופה לאלצהיימר באמצעות עריכת ניסויים גנטיים על קופים, בהם שימפנזה אותו הוא מכנה סיזר (סיזר מגולם באמצעות טכנולוגיית לכידת-תנועה על ידי אנדי סירקיס). התרופה יוצרת בהמשך זן חדש של קופים בעלי אינטליגנציה יוצאת דופן. הניסוי יוצא מכלל שליטה לאחר שסיזר משתחרר מהכלוב שלו, מפיץ את התרופה בקרב הקופים האחרים ומוביל אותם להתאגד ולמרוד בשלטון בני האנוש.
הסרט, אשר מבוסס במקור על הספר "כוכב הקופים" מאת פייר בול, אינו סרט המשך לקודמו משנת 2001 "כוכב הקופים" בבימויו של טים ברטון, אלא אתחול מחודש אשר מהווה למעשה פריקוול לסרט הראשון בסדרת סרטי "כוכב הקופים" המקורית.
עלילת הסרט
ויל רודמן הוא מדען אשר מנסה למצוא תרופה לאלצהיימר, ולכן הוא מפתח תרופת רטרו-וירוס הנקראת ALZ-112. התרופה יוצרת שינוי גדול אצל השימפנזות עליהן רודמן מבצע ניסויים, וגורם להן להפוך לחכמים בצורה אנושית. לאחר שאחת מהשימפנזות משתחררת ותוקפת את המדענים, בגלל שהיא מאמינה שהם רוצים לפגוע בתינוקה, היא נורית למוות על ידי מאבטחים, ותינוקה נותר יתום. הבוס של רודמן, ג'ייקובס, פוקד עליו לבטל את הפרויקט ולהרוג את שאר השימפנזות. רודמן מרחם על התינוק ולוקח אותו לביתו. אביו של רודמן, צ'ארלס (בגילומו של ג'ון לית'גו), חולה באלצהיימר, וזו גם הסיבה שרודמן כה נחוש למצוא תרופה למחלה. רודמן ואביו מחליטים לגדל את הקוף וקוראים לו "סיזר", על שם המחזה "יוליוס קיסר" אותו קורא האב. רודמן מגלה כי מאחר שאמו של סיזר עברה מספר טיפולים מהתרופה, תכונותיה עברו באופן גנטי לסיזר, וכך גם הוא זכה לאינטליגנציה גבוהה. ואכן, סיזר גדל להיות קוף-אדם חכם בצורה בלתי רגילה, כמעט ברמה אנושית. לאחר שסיזר נפצע, רודמן לוקח אותו לטיפול אצל וטרינרית בשם קרולינה (פרידה פינטו).
לאחר שמצבו של אביו צ'ארלס מידרדר, רודמן מחליט לתת לו את התרופה. בתחילה היא משפרת את מצבו באופן ניכר, אך בהמשך המחלה חוזרת בגלל שהמערכת החיסונית שלו דוחה את התרופה. צ'ארלס נכנס למאבק עם שכנו, וסיזר מנסה להגן עליו ותוקף באלימות את השכן. בעקבות תקרית זו, סיזר נשלח למתקן כליאה לקופים, המנוהל על ידי ג'ון לנדון (בריאן קוקס). בנו של לנדון, דודג' (טום פלטון), שעובד במקום, מתעלל בקופים באכזריות. שאר הקופים במתקן אינם מקבלים את סיזר, וחלק אפילו תוקפים אותו. בשונה מהם, מוריס, קוף שהיה בעברו בקרקס ומבין שפת סימנים, מצליח לתקשר איתו באמצעותה. החוויות הקשות במתקן משנות את סיזר. בתחילה הוא מדוכדך, אך בהמשך הוא מגלה את יכולותיו לגרום לקופים לפעול בהנחייתו. לאחר מספר שבועות במתקן, סיזר מתחיל לתכנן כיצד יברח מהמקום וישחרר את שאר הקופים. הוא חוטף את האולר של חברו של דודג', ומשתמש בו כדי לפתוח את מנעול התא שלו. כך הוא גם כורת ברית עם זכר גורילה מאיים, שעוזר לו להפוך למנהיג שאר הקופים.
בינתיים, רודמן מצליח לשכנע את ג'ייקובס לאפשר לו להתחיל את הניסויים מחדש, על שימפנזות חדשות. התרופה הופכת את השימפנזות לחכמות יותר, בדומה לסיזר. המדענים מתחילים בתהליך הייצור של התרופה, אך אינם יודעים כי היא מסוכנת מאוד לבני אדם. ג'ייקובס איננו מקשיב לאזהרותיו של רודמן לבל ישתמשו בחופזה בתרופה, ולכן רודמן מתפטר.
סיזר מבין כי על אף שהקופים במתקן רואים בו מנהיג, הם עדיין לא ברמת החוכמה שלו. לכן הוא מתגנב לביתו של רודמן, גונב מספר מבחנות של התרופה ומשתמש בה על הקופים שבמתקן, ההופכים לחכמים הרבה יותר ולכן בעלי יכולת לשתף פעולה ולציית לסיזר. סיזר מחליט כי הגיעה העת למרד ולבריחה מהמתקן ועובר שלב נוסף בהתפתחותו, כשהוא מצליח לצעוק "לא!" תוך כדי מאבק עם דודג'. במהלך הבריחה מתחשמל דודג' למוות. לאחר שהקופים בורחים, הם משחררים גם את הקופים בגן החיות המקומי ובמתקן הניסוי של התרופה.
צילום הסרט
מתחילת הפקתו של הסרט, החליטו המפיקים כי הם אינם רוצים לצלם אנשים, בחליפות ובאיפור, שישחקו את הקופים. כמו שעשו בסרטי כוכב הקופים המוקדמים. לאחר ששקלו שימוש בקופים אמיתיים ופסלו זאת, החליטו להשתמש, באנימציה דיגיטלית מיוחדת כדי לתאר את הקופים. לכל קוף שורטט מודל מפורט, עם שלד, שריר, ורקמה מיוחדת משלו. בזכות התקדמות טכנולוגיית הצילום, הצליחו לחפות על חסרון הדמות בסצנות שצולמו עם הקופים.
הכנסות
הסרט, שהופק בתקציב של כ-100 מיליון דולר, נחל הצלחה משמעותית ומפתיעה, ועורר מחדש את העניין סביב סדרת "כוכב הקופים". הכנסות הסרט עמדו על 500 מיליון דולר שהציבו אותו כהפתעה מבין סרטי קיץ 2011 ובעקבות כך החל להתעורר עניין בסרט המשך.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב פטריק דויל.
סרט ההמשך - כוכב הקופים: השחר
חברת ההפקות "פוקס המאה ה-20" הודיעה בתחילת חודש מאי 2012 על הפקת סרט המשך. תאריך יציאתו המעודכן הוא 18 ביולי 2014, והסרט נקרא "כוכב הקופים: השחר" (באנגלית: Dawn of the planet of the apes). השחקן אנדי סירקיס אשר גילם את מנהיג הקופים סיזר אישר כי הוא עומד לקחת חלק בסרט ההמשך ואף רמז על כך שייתכן יותר מסרט המשך אחד, כמו כן תסריטאי הסרט אישרו כי הם עובדים על מגוון רעיונות עבור סרט ההמשך וציינו שההתלבטות העיקרית היא האם הקופים יאמצו יכולת דיבור מלאה כבר בסרט זה. במאי הסרט הוא מאט רייבס ולתפקידים השונים לוהקו השחקנים גארי אולדמן (בתור מנהיג בני האדם), ג'ייסון קלארק, קודי סמית מקפי וטרי נוטרי. באחד-עשר ביולי 2014 יצא הסרט בארצות הברית, מאוחר יותר באותו חודש יצא אף בישראל. הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה בבתי הקולנוע.
בזמן הפקתו פורסם כי בשלהי 2016 ייצא סרט שלישי בסדרה זאת, בבימויו של מאט ריבס.
יחסי פינלנד–רוסיה
יחסי פינלנד–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הפדרציה הרוסית לבין רפובליקת פינלנד.
המאה ה-18
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה פינלנד נכבשה על ידי הרוסים, ולאחר החתימה על חוזה נישטאד כל דרום מזרח פינלנד, כולל עיר המסחר החשובה ויבורג, סופחו לרוסיה. מעמדה של שוודיה כאחת ממעצמות אירופה נעלם, ורוסיה הייתה כעת הכוח השולט בצפון. המונרכיה השוודית איבדה מכוחה והפרלמנט היה זה ששלט למעשה במדינה.
במאה ה-18 פינלנד הייתה מיושבת בדלילות יחסית. באמצע המאה האוכלוסייה מנתה פחות מ-470,000 תושבים, אולם היא גדלה במהירות והוכפלה עד סוף המאה. החברה הפינית חולקה לארבעה מעמדות: איכרים (שהיוו תשעים אחוזים מהאוכלוסייה), כמורה, אצולה ובורגנים.
בשנת 1741 פינלנד שוב נכבשה על ידי הרוסים לאחר שהשוודים ניסו ללא הצלחה לכבוש מחדש את השטחים הפינים שאיבדו במלחמה הגדולה. ב-1742 נחתם הסכם לפיו רוסיה יצאה מפינלנד אך הגבול המזרחי עבר מערבה. באותה התקופה הרוסים ניסו להקים ממלכה עצמאית בפינלנד, שתשמש כחוצץ בין רוסיה לשוודיה, אך ניסיונותיהם כשלו לבסוף.
גם האימפריה הרוסית העולה וגם צרפת של טרום המהפכה שאפו להפוך את שוודיה למדינה גרורה. חברי פרלמנט ופוליטיקאים שוודים נהגו לקבל שוחד ודרדרו את שמה של המערכת הפוליטית הקיימת. לכן בשנת 1771 המלך הצעיר והכריזמטי גוסטב השלישי ביצע הפיכה, ביטל את הדמוקרטיה הפרלמנטרית והחזיר את כוחה של המלוכה בשוודיה. בשנת 1788 הוא החל במלחמה חדשה נגד רוסיה. אך המלחמה, שהפריעה לצמיחת הכלכלה בפינלנד, הייתה חסרת הישגים משמעותיים. בשל המלחמה הפופולריות של גוסטב הדרדרה. מספר קצינים פינים ניסו להקים מדינה פינית עצמאית בתמיכתה של רוסיה, אך המלך חיסל את הקונספירציה הזו. בשנת 1789 החוקה החדשה של שוודיה חיזקה את כוחה של המלוכה עוד יותר ואף שיפרה את מצב האיכרים בממלכה. אולם בשנת 1790 המלחמה הסתיימה ללא כיבושים לצד השוודי, ושוודים רבים ראו כעת בגוסטב שליט עריץ.
המלך גוסטב השלישי נרצח בשנת 1792, ובנו, גוסטב הרביעי אדולף ירש את המלוכה (אולם החל למלוך באופן רשמי רק בשנת 1796 בשל גילו הצעיר). המלך החדש לא היה מנהיג מנוסה או מוצלח במיוחד, ולא היה חזק מספיק כדי להעביר את מדינתו דרך התקופה המסוכנת של המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות.
באותו הזמן בשטחים הפינים שהועברו לשליטת רוסיה ב-1721 ו-1743, שנקראו "פינלנד הישנה" ושהונהגו בהם עדיין חוקים שוודים, החלו הרוסים להעניק אדמות נרחבות ללא-פינים ולהתעלם מחוקי האדמה הישנים. המצב גרם לדעיכת הכלכלה בפינלנד הישנה, שהתגברה בשנת 1797 אז התושבים הוכרחו לשלוח חיילים לצבא הקיסרי.
המאה ה-19
בעת היותה חלק משוודיה, נחשב האזור כדוכסות. בעקבות המלחמה הפינית והסכם פרדריקסהאמן שסיים אותה, שטחי פינלנד ואיי אלאנד הועברו משוודיה לאימפריה רוסית. בפברואר 1809, עוד לפני חתימת הסכם עם שוודיה על סיום המלחמה, נתן הקיסר הרוסי הוראה לקיים אספת נציגי העם בפינלנד. במושב הפתיחה שנערך ב-16 במרץ נאם אלכסנדר הראשון לפני הנציגים. בנאומו ציין שאין לו כוונה לשנות את חוקי המדינה. למחרת, הושבעו נציגי העם אמונים לקיסר והוא הכתיר עצמו בתואר "הדוכס הגדול של פינלנד". בנושאים המרכזיים של ניהול הדוכסות נקבע:
בתקופת ניקולאי הראשון לא נערכו אספות המועצה. בהיעדר צורך בשינויים חוקתיים לא היה בכך משום הפרת ההסכמים הקיימים. בשנת 1827 הוצא צו המאפשר למנות לתפקידי ניהול בדוכסות גם נוצרים אורתודוקסים ובלבד שהם אזרחי הדוכסות. במהלך מלחמת קרים הופגזו מספר מבצרי חוף בשטח פינלנד, אך האוכלוסייה הפינית נשארה נאמנה לרוסיה.
במחצית המאה ה-19 גברה המודעות הלאומית הפינית. כתוצאה מכך החל מאבק פנימי בחברה הפינית בין תומכי חיזוק הלאומנות ולבין התומכים בחיזוק השפה השוודית כיסוד תרבותי. משנת 1848 למשך שנתיים היה אסור לפרסם ספרים בפינית למעט ספרי דת. בהתאם לתנאי הסכם של שנת 1809 היו לאליטה השוודית מספר זכויות יתר. אף על פי שהממשל הרוסי רצה לקרב אותם, הוא לא התנגד ללאומיות הפינית. ביטוי לשינויים אלו בהלכי הרוח ניתן לראות בעובדה שאם בתחילה מרכז הדוכסות הייתה העיר טורקו בעלת אוכלוסייה שוודית משמעותית, הרי שכבר בשנת 1812 הועבר המרכז השלטוני להלסינקי שהיה קרובה בהרבה לסנקט פטרבורג.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, בתקופת אלכסנדר השני חודשו אספות המועצה ובוצעו מספר רפורמות שלטוניות. תחילה התכוון הממשל להמשיך במדיניות של אי-קיום אספות המועצה. אף סוכם למנות וועדה מיוחדת שתכלול מספר מצומצם של הנציגים. לאור התנגדות מקומית, סוכם בסופו של דבר על אספת המועצה בהרכב מלא בספטמבר 1863. הקיסר בעצמו השתתף במושב הפתיחה. מאז, התקיימו מושבי המועצה באופן סדיר אחת לחמש שנים. בשנת 1866 סוכם על רפורמה נרחבת בחינוך היסודי. בשנת 1863 סוכם על מעבר של המסמכים הרשמיים לשפה הפינית. סוכם על כך שיחידות צבא פיניות יהיו עצמאיות, אך יחשבו כחלק מהצבא הרוסי. בתחילת כהונת אלכסנדר השלישי נמשך ביצוע רפורמות.
בסוף המאה ה-19 השתנתה המדיניות הרוסית. הממשל הרוסי החליט על האצת השתלבות הדוכסות ברוסיה. הסממנים הבולטים של המדיניות החדשה היו כדלהלן:
1901-1939
תקופת המתיחות הגיעה לשיאה בקיץ 1904 עת נהרג מושל הדוכסות ובסתיו 1905 נערכה שביתה כללית. לאור בעיות ברוסיה עצמה (מהפכת 1905), נאלץ הקיסר לבטל חלק מהחוקים החדשים שצמצמו את האוטונומיה הפינית. בשנת 1910 פוזר הסיים ויושב ראש שלו הוגלה לסיביר. בתחילת 1914 חודשה פעילות הסיים, אך סמכויותיו צומצמו. בנובמבר 1914 פורסם בעיתונות הפינית מידע על קיום תוכנית ארוכת טווח להמשך רוסיפיקציה של האזור. הדבר גרם להגברת הפעילות הלאומנית. חלק מהאוכלוסייה החל לתמוך בגרמניה ובשטח גרמניה אף הוקמו יחידות פיניות שלחמו בחזית נגד צבא האימפריה הרוסית. גרמניה פעלה בהתמדה לחיזוק פעילות זו במטרה להחליש את רוסיה. בבחירות שנערכו בשנת 1916 קבלה המפלגה הלאומנית רוב בסיים. לאחר מהפכת פברואר לא אויש התפקיד של הדוכס הגדול. אספת העם בהלסינקי קיבלה מספר החלטות שהרחיבו מאוד את האוטונומיה של הדוכסות. הממשלה הזמנית בסנקט פטרבורג לא הכירה בהחלטות והורגש מתח בין הצדדים. ב-18 ביולי 1917 קיבל הסיים חוק חדש, שצמצם עוד יותר את התלות בהחלטות הממשל בסנקט פטרבורג. כתוצאה מכך, פוזר הסיים וכוחות צבא רוסיים נכנסו לבניין הסיים. על רקע זה החלו מהומות בכל שטחי פינלנד. ב-6 בדצמבר 1917, מיד לאחר מהפכת אוקטובר הכריזה פינלנד על עצמאותה. ב-22 בדצמבר 1917 הכירה הממשלה הרוסית בראשות ולדימיר לנין בעצמאות פינלנד.
במשך חמשת החודשים הראשונים של 1918 התחוללה בפינלנד מלחמת האזרחים הפינית, שהייתה קצרה אך קשה, שהשפיעה על הפוליטיקה הפנימים וכן על היחסים הבינלאומיים של פינלנד במשך שנים רבות. מצד אחד עמד "המשמר הלבן", שנלחם בשם האנטי-סוציאליסטים, ומצד שני לחם "המשמר האדום", שכלל בעיקר פועלים ואיכרים. בעזרת תמיכתה של גרמניה המשמר האדום הובס, ורק תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה מנע מפינלנד להפוך למדינה גרורה גרמנית.
במהלך מלחמת האזרחים נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין מעצמות המרכז לרוסיה, שקבע בין היתר כי פינלנד ואיי אולנד יפונו מיידית מחיילים רוסים, הנמלים הפינים יפונו מיידית מכוחות ימיים רוסים, וכי רוסיה תפסיק את התעמולה כנגד הממשלה הפינית.