cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחמדים בישראל
מאולאנא שמס א-דין אל-מלאבארי נולד בעיר בקרלה שבהודו. הוא הגיע לישראל מהודו בשנת 2004, לאחר שהוצב על ידי הח'ליף של העדה האסלאמית האחמדית, מירזה מסרור אחמד, כאיש הדת והשליח הראשי במדינה, לאחר שלמד באוניברסיטת העדה בקדיאן (Qadian), הודו. לא ידוע מה מספרם של האחמדים הישראלים, אם כי לפי הערכות יש כ-2,200 אחמדים בלבד.
היסטוריה
מסגד הראשון של השכונה הוקם בשנת 1931, ומסגד מחמוד גדול יותר בשנות ה-80.
קהילת האחמדים בימינו
קהילת האחמדים מפוזרת ואנשי הקהילה מתגוררים במחוזות שונים במדינת ישראל, אך מרבית הקהילה מרוכזת בעיר השלישית בגודלה בישראל, חיפה.
חיפה
אף על פי שישנם אחמדים רבים באזורים אחרים בישראל, שכונת כבאביר שבחיפה היא הקהילה הגדולה והמבוססת היחידה בישראל. עם זאת, בשכונה לצד הרוב האחמדי מתגוררים מעט יהודים, ערבים נוצרים ואף דרוזים. הקהילה במקום ככל הנראה מורכבת ממספר פליטים פלסטיניים שברחו לשכונה בעקבות החרמתם על ידי בני משפחותיהם ביהודה ושומרון. פקידי עיריית חיפה רואים בשכונה מודל של דו קיום. דוגמה לכך היא דבריו של יונה יהב, ראש עיריית חיפה שתיאר את האחמדים המקומיים כ"ערבים רפורמים". כמה פוליטיקאים אף ביקרו את אנשי קהילה המקומית, הנשיא, שמעון פרס הגיע לשכונה לארוחת אפטאר במהלך חודש הרמדאן.
ב-2009 במסגרת משלחת של אנשי דת יהודים, נפגש נשיא הקהילה האחמדית בישראל עם האפיפיור, בנדיקטוס השישה עשר וזאת כדי להעביר מסר ישיר מפי הח'ליף החמישי של הקהילה, מירזא מסרור אחמד. ב-2011 ערכה הקהילה המקומית סיור בעיר לאורחי ועידת ראשי הערים הבינלאומית ה-27, בה השתתפו 26 ראשי ערים ממדינות שונות בעולם, אירוע שנערך על ידי המועצה האמריקאית ליהדות התפוצות ובשיתוף משרד החוץ הישראלי.
שוקולד פרה
שוקולד פרה הוא מותג שוקולד של חברת עלית, אשר יוצר לראשונה בשנת 1934 תחת השם "שמנונית" ומשנות ה-50 נקרא "שוקולד פרה" על שם הפרה שעל העטיפה.
בשנת 2002 התפתח מותג הפרה. על קוביות השוקולד הופיעה הפרה כמותג לראשונה, קובייה גדולה במרכז השוקולד, לצד קוביות השוקלד הקטנות שהיו עד כה, שגם בהם מופיעה הפרה במרכז הקובייה. הוא החל להופיע על גבי ממרחים, חטיפים מתוקים ובונבוניירות בנוסף לחפיסות השוקולד הרגילות, כמו כן, הפרה שעל האריזות עברה שינוי בעיצוב ושינתה את דמותה. שוקולד פרה מיוצר במגוון של סוגים: שוקולד חלב, שוקולד מריר, שוקולד לבן, שוקולד ממולא, בתוספת שברי בייגלה, אגוזים, סוכריות קופצות, מילוי תות, קרם נוגט, ועוד. בשנת 2013 יצאה עלית עם קו מוצרים חדש לשוקולד פרה, אותו ליוותה בקמפיין פרסום ברחבי הארץ. בקו המוצרים החדשים ניתן למצוא שוקולד פרה בטעמי חטיפים אחרים של עלית; טורטית, טעמי, קפה נמס ומסטיק בזוקה. בעשותה כן, יצרה לראשונה עלית שוקולד לבן בצבע ורוד. בשנת 2017 יצאה עלית סוג שוקולד חדש. בחברה קראו לו בלונדי בשל צבעו הלבן צהבהב, שטעמו הוא טעם של שוקולד לבן וקרמל, שכן למעשה מדובר בשוקולד לבן שהסוכר בו התקרמל.
עיצוב האריזה
למרות שמו העממי, חברת עלית לא רשמה מעולם את המונח שוקולד פרה על חפיסות השוקולד.
במשך השנים, כמעט ולא נעשו שינויים בעיצוב דמות הפרה. ב־2002 היא עוצבה באופן צעיר יותר ורזה יותר, וניתנה לה הבעה חמה ואנושית.
מבנה טבלת השוקולד עצמה ייחודי בעולם בכך שבמרכז הטבלה ישנה קובייה גדולה וסביבה קוביות קטנות, וזאת בניגוד למקובל אצל יצרני השוקולד בעולם.
גשר ליונס גייט
גשר ליונס גייט (באנגלית: Lions Gate Bridge, בתרגום מילולי לעברית: גשר שער האריות) המוכר גם בשמו הרשמי גשר המיצר הראשון (באנגלית: First Narrows Bridge) הוא גשר תלוי משנת 1938 החוצה את מפרצון בורארד (Burrard Inlet) ומחבר בין העיר ונקובר לחוף הצפוני המשויך למחוז המוניציפלי של צפון ונקובר, מחוז צפון ונקובר ומחוז וסט ונקובר. המונח "שער האריות" מתייחס לזוג פסגות הרים צפונית לוונקובר. כיוונם הכללי של פסגות ההרים הוא ככיוון התנועה הנוסעת צפונה על הגשר. זוג פסלי אריות מבטון יצוק, שתוכננו על ידי הפסל צ'ארלס מארגה, הונחו משני צידי הגישה הדרומית לגשר בינואר 1939.
אורכו הכולל של הגשר, כולל הגשר הצפוני, הוא 1,823 מטרים. אורך רמפות הגישה הוא 1,517.3 מטרים, המפתח המרבי הוא 473 מטרים, גובה המגדל 111 מטרים והגבריט (הגובה הנקי מפני הים לתחתית המסעה, המאפשר מעבר ספינות) שלו הוא 61 מטרים. נקודת פרוספקט בסטנלי פארק יוצרת את הקצה הדרומי הגבוה של הגשר, אבל הקרקע הנמוכה בגדה הצפונית דרשה את בניית הרמפה הארוכה הנתמכת על קשתות.
לגשר יש שלושה נתיבים הניתנים לשינוי כיוון התנועה, השימוש בהם מסומן על ידי רמזורים. למעשה, בנתיב המרכזי משתנה כיוון התנועה כדי להתאים לדפוסי תנועה במהלך כל שעות היממה. נפח התנועה על הגשר הוא כ-60,000-70,000 כלי רכב ליום. חל איסור נסיעה למשאיות שמשקלן עולה על 13 טון, כמו גם כלי רכב המשתמשים בצמיגים משובצים לשלג. הגשר הוא חלק מהדרכים הראשיות 99 ו-A1 של קולומביה הבריטית.
ב-24 במרץ 2005, הוכרז גשר ליונס גייט כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
היסטוריה
החל משנת 1890, בוני הגשרים ראו כי ניתן לבנות גשר על פני "המיצר הראשון". היו שטענו כנגד בנייתו, מאחר שחשבו שהוא יהרוס את סטנלי פארק או יגרום לבעיות עתידיות בתנועת הספינות בנמל הסואן ובהגדלת הקיבולת העתידית, או שייפגע בהכנסות של גשר המיצר השני - גשר רכבות מתרומם. עם זאת, רבים ראו בו כהכרחי עבור המשך הפיתוח של החוף הצפוני והרגישו כי ניתן יהי להתגבר על בעיות אלה. ההחלטה הועברה לציבור הבוחרים של ונקובר בשנת 1927, אך תוצאות המשאל הראשון שללו את רעיון בניית הגשר ובנייתו נדחתה לזמן מה בעקבות כך.
לאלפרד ג'יימס טולה טיילור, שהיה חלק מהצעה זו והחזיק בבעלות על הזיכיון המחוזי לבנות את הגשר, לא היה את המימון הנדרש לרכישת השטחים הגדולים שנדרשו במחוות צפון ונקובר ווסט ונקובר. אולם, הוא הצליח לשכנע את משפחת גינס האירית לרכוש קרקעות על החוף הצפוני של מפרצון בורארד. הם רכשו 19,020 דונם מאדמות ווסט ונקובר בהרים דרך הסינדיקט שנקרא בריטיש פסיפיק נכסים בע"מ.
ב-13 בדצמבר 1933 נערך משאל-ציבורי שני והפעם הוא הועבר התומכים זכו ברוב של 67%. לאחר משא ומתן עם הממשלה הפדרלית, הוענק האישור לבנייה שכלל את הדרישה לכך שהחומרים והפועלים יהיו מקומיים ככל הניתן, במטרה לספק תעסוקה מקומית בתקופת השפל הגדול. חוק עזר עירוני משנת 1933, כלל הוראה הקובעת כי "לא יועסק אדם אסיאתי במפעלים או בעבודות אחרות".
הגשר תוכנן על ידי משרד האדריכלים מהעיר מונטריאול, מונסראט ופרטלי, שתכנן מאוחר יותר גם את גשר אנגוס מקדונלד בהליפקס, נובה סקוטיה בצורה דומה. חברות אחרות המעורבות בבניית הגשר כוללות: ווסטר סוואן הנדסה, פארסונס ברינקרהוף קוויד & דאגלס, רואן וויליאמס דייוויס & אירווין בע"מ, קנרון וסטרן קונסטרוקטורס וחברת דומיניון ברידג', חברת גשרים אמריקאית.
הבנייה החלה ב-31 במרץ 1937. לאחר שנה וחצי ובעלות של 5,873,837.17 דולר קנדי (במונחים כלכליים של אותה תקופה), הוא נפתח לתנועה ב-14 בנובמבר 1938. ב-29 במאי 1939, התקיים טקס הפתיחה הרשמי במעמד המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת, שהגיעו לביקור מלכותי בקנדה. אגרה של 25 סנט נגבתה עבור כל מכונית. ב-20 בינואר 1955 מכרה משפחת גינס את הגשר לפרובינציית קולומביה הבריטית ב-5,959,060 דולר אמריקאי, וב-1 באפריל 1963 בוטלה האגרה. הגשר החדש שנבנה היה שונה מן התצורה הנוכחית של הגשר ובמקור היו רק שני נתיבים. בעקבות זאת, כצפוי, אוכלוסיית ווסט ונקובר גדלה בעקבות החיבור החדש. לכן, כדי להתאים אותו לאוכלוסייה הגדלה, חולק הגשר לשלושה נתיבים כאשר הנתיב האמצעי מחליף את כיוונו בהתאם לנפחי התנועה המשנים לאורך היממה. בסופו של דבר הותקנו אותות בקרה על הנתיבים הראשיים, המאפשרים לתנועה בנתיב המרכזי להיות מכוונת לשני הכיוונים, וכן להקל על מעבר של רכבי חירום על ידי סגירת הנתיב המרכזי.
ב-1975 הוחלפה המסעה של הגשר הצפוני המדרדר במסעת פלדה קלה, רחבה וחזקה יותר, עם נתיבים רחבים יותר. ביצוע ההחלפה נעשה במקטעים קטנים. בכל פעם, קטע אחד ישן הורד מהגשר והועלה במקומו מקטע חדש במקומו.
ב-1986 רכשה משפחת גינס, כמתנה לוונקובר, אורות דקורטיביים שהופכים אותו לנקודת ציון לילית ייחודית. ביולי 2009, הוחלפה מערכת התאורה של הגשר מנורות אדי כספית של 100 ואט לנורות LED חדשות. החלפת הנורות הפחיתה את צריכת החשמל של תאורת הגשר ב-90 אחוזים וחוסכת למחוז כ-30,000 דולר אמריקאי בשנה בעלויות אנרגיה ותחזוקה. העלות המשוערת של ההחלפה הייתה כ-150,000 דולר אמריקאי, ששולמו על ידי המשרד הממשלתי ו-B.C. Hydro. "זמן ההחלפה הממוצע של אחת מנורות האור המסורתיות היה כ-72 שעות", אמר השר ג'ף נייט. עם נורות LED החדשות, שתוכננו לפעול כ-12 שנים, יכול לחלוף עשור בטרם צוות העבודה יקרא לבצע החלפה של נורה.
עד שנות התשעים של המאה ה-20, הגיע זמנו של הגשר להשתדרג ואף לבצע בו החלפה נרחבת של רכיבים. מספר הצעות שונות שהוצעו כללו בניית גשר חדש ליד הגשר הקיים, בניית מנהרה ממרכז העיר ונקובר לחוף הצפוני, או הכפלת הגשר הקיים. עם זאת, אף אחת מן ההצעות לא יכלה לגבור על ההתנגדויות מצד עיריית ונקובר בהגדלת התנועה למרכז העיר ואת חוסר הרצון של המחוז להשקיע משאבים גדולים בפרויקט. בסופו של דבר הוחלט לשדרג את הגשר הקיים מבלי להוסיף נתיבים חדשים.
הכביש אופיין בנתיבים ברוחב של 2.84 מטר והמדרכות היו בלתי הולמות להולכי רגל ורוכבי אופניים. כתוצאה מכך הוחלפה המסעה של הגשר בשנים 2000 ו-2001. כמו בפעם הקודמת, המסעה הישנה הורדה במקטעים והחדשה הועלתה למקומה וחוברה למקטע החדש שלפניה. השדרוג מאפשר מעבר שני הולכי הרגל בחלק החיצוני של הגשר ונתיבי הכביש הורחבו ל-3.6 מטרים כל אחד. המדרכות החדשות הן גם רחבות יותר, 2.7 מטרים כל אחת במקום 1.2 מטרים. כמו כן, אלמנטים מבניים עיקריים הועברו מתחת למסעת הגשר ובכך נותנים מראה הרבה יותר פתוח. הסעה התלויה כולה הוחלפה עם מעט או ללא הפרעה לתנועה בשעות היום.
מיקי קם
מיכל (מיקי) קם (נולדה ב-17 ביוני 1955) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, קומיקאית, סטנדאפיסטית, מדבבת וזמרת ישראלית. ידועה בזכות דמויות רבות שגילמה על הבמה ועל המסך, וכן בזכות כישוריה הרב-גוניים.
ביוגרפיה
מיקי קם נולדה בקיבוץ מנרה לאהובה ומני קם כבת בכורה מתוך ארבעה ילדים, וגדלה בתל אביב. מגיל 15 עד הצבא למדה בפנימייה החקלאית "הכפר הירוק".
בשנים 1973–1974 שירתה בלהקת הנח"ל כזמרת, בתוכניתה "סיפורה של להקה" (1974), שם פגשה את בעלה לעתיד יהודה עדר, שהיה גיטריסט בלהקה.
פרסומה הראשון היה בשנת 1976, בגיל 21, כאשר הנחתה את "חגיגת הזמר העברי", שנערכה במקום פסטיבל הזמר והפזמון המסורתי במוצאי יום העצמאות. לאחר שירותה הצבאי הופיעה בהרכבי בידור שונים ובהצגות תיאטרון.
משחק בתיאטרון
קם שיחקה בהצגות תיאטרון הבימה: "תל אביב הקטנה", "הלילה השנים עשר", "מלך מרוקאי", "תמול שלשום", בית המלאכה", "מעגל הגיר הקווקזי", "קברט" (סאלי בולס), ו"שחק אותה סם". מאוחר יותר הצטרפה ללהקת שחקני תיאטרון חיפה ושיחקה בהצגות "גטו", "משפחת ישראלי" ומשנת 2013 במחזמר "בילי שוורץ" (בתפקיד מלכה שוורץ), תפקיד עליו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2015 בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
בנוסף שיחקה קם באחת מהפקות המחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בתפקיד נופרית לצידם של יונה עטרי ואילי גורליצקי. ההפקה עלתה בפארק הירקון, היכל התרבות ובנייני האומה, על ידי תיאטרון "לילך".
בתיאטרון הקאמרי שיחקה ב"יומן חוף ברייטון" (בתפקיד קייט), "עקר בית" מאת ענת גוב (בתפקיד גליה) ו"כנר על הגג" (בתפקיד גולדה). בתיאטרון החאן שיחקה בהצגה "מיס ישראל" שכתב אפרים סידון בתפקיד צחי רווה, מנחה התחרות ובתיאטרון באר שבע בהצגות "הזכייה הגדולה" ו"אדונן של שתי משרתות". בשנת 2011 היא חזרה ושיחקה במחזמר "קברט" בהפקה חדשה של תיאטרון הקאמרי, הפעם בתפקיד הגברת שניידר
בשנת 2016 חזרה קם לתיאטרון הבימה, והחלה לגלם את מאדאם ת'נרארדייה במחזמר "עלובי החיים" (לסירוגין עם חנה לסלאו) ואת אמו של ארנולד (לסירוגין עם רבקה מיכאלי) במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין.
בין השנים 2018- 2019 גילמה את דמותה של חנקה במחזמר "מיקה שלי" המבוסס על שיריו של יאיר רוזנבלום, בתיאטרון הבימה.
בשנת 2019 מגלמת את דמותה של הרכילאית הדה הופר במחזמר "צ'פלין" של תיאטרון תל אביב בשיתוף עם תיאטרון חיפה, את מיס האניגן מנהלת בית היתומות במחזמר "אנני" של תיאטרון תל אביב (חנוכה 2019) את דמותה של דונה שרידן במחזמר "מאמא מיה!" בתיאטרון הבימה, ואת דמותה של שוש במחזמר "השנה היפה בחיי" בתיאטרון הבימה ובתיאטרון חיפה.
מופעי בידור וזמר
קם השתתפה במופעי הבידור "כחול לבן בצבעים" ו"הערב מחזבל" בשנות השמונים. ב-1995 העלתה מופע יחיד בשם "מיקי קם וזהו" וב-1999 העלתה מופע יחיד נוסף בשם "מיקי קם ועכשיו". ב-2008 העלתה תוכנית יחיד שלישית בשם "מיקי קם-רגל פה רגל שם". בשנת 2014 העלתה קם את תוכנית היחיד הרביעית שלה, בשם "מיקי.COM".
באפריל 1987 השתתפה בקדם אירוויזיון עם השיר "קזינו עולמי", שהגיע למקום השלישי. בשנת 2007 שרה את שיר הנושא בסרט הקומי "המוסד הסגור". כמו כן השתתפה כזמרת במופעי מחווה רבים ליוצרי הזמר העברי. בין היתר שרה את "הטיול הגדול" בתוכנית לכבודה של נעמי שמר, את "זכריה בן עזרא" בערב לכבוד יעקב אורלנד, את הטנגו "שחרחורת" (שאותו גם רקדה) במופע לזכר יפה ירקוני ואת "שיר הקטר" במופע לזכרו של אריק לביא.
בשנת 2013 הוציאה את אלבומה הראשון "זמן הוא נצח" בהפקתו המוזיקלית של בעלה, יהודה עדר, ובו טקסטים של פזמונאים כדוגמת מאיר אריאל ושמרית אור.
בקולנוע ובטלוויזיה
קם שיחקה בסרטים הישראליים: "גבעת חלפון אינה עונה" (שפרה חסון), "סרט וארוחת בוקר" (ציפי), "בלוז לחופש הגדול" (עדה המזכירה), "לילסדה" (דורונה), "גיבורים קטנים" (רוחמה) ו"שושנה חלוץ מרכזי" (אמו הצרפתייה של עמי).
ב-1986 שיחקה בתוכנית "זהו זה!" בתפקיד בורגול בפרק "סרט ערבי", אחד הפרקים האהובים והזכורים ביותר בתוכנית שזכה למעמד קאלט. ב-1988 השתתפה בתוכנית נוספת של "זהו זה!" בתפקיד שלווה, מורה רוחנית ומנהיגת כת ה"מהו מיהו".
בשנת 1992 ובשנת 1996 הופיעה קם במערכונים בתחרות הקדם אירוויזיון.
בשנת 1998 השתתפה קם במופע "פעמוני היובל".
בשנים 2005–2006 שיחקה בסדרת הנוער "השמיניה" בתפקיד רוחלה קשתי נועם.
ב-2005 הופיעה בתפקיד אורח בדרמה היומית "השיר שלנו" כמנהלת בית הכלא.
בשנת 2007 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 והגיעה לגמר וזכתה במקום השלישי. יכולת הריקוד שלה בגיל 52 עוררה התרשמות רבה (קם אף קראה לתוכנית היחיד שלה "רגל פה רגל שם" כרמז לשפגאט שביצעה בתוכנית).
בשנת 2008 שיחקה בסדרת הדרמה "עד החתונה" ובטלנובלה "בובות".
בשנת 2011 הופיעה קם בתפקיד רותי ב"בנות הזהב".
בין ינואר 2014 לאפריל 2015 הגישה יחד עם בעלה, יהודה עדר, את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל. ב-2016 הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של טומי לנג "הולכת שבעה".
בפברואר 2017 החלה לשחק בעונתה השנייה של הקומדיה "לה פמיליה" בערוץ 10, בתפקיד אימה של רותם אבוהב. באותה שנה שיחקה בסרטו של רועי פלורנטין "ואז היא הגיעה" וכן בתפקיד הראשי בסרטו של טומי לנג "הולכת שבעה". באותה שנה הופיעה בסדרה "ילדי בית העץ" וכיכבה ביחד עם בנה המוזיקאי אלון עדר, בקליפ לסינגל המצליח "שיר לאמא" שלו ושל הרכבו, אותו צילמה וביימה זוגתו של עדר, שני, על פני תקופה של כשנה.
משנת 2020 מגלמת בסדרה שטיסל את נחמה ארוסתו של יששכר ומושא התעניינותם של שולעם ונוחם. על תפקיד זה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2021 השתתפה בתוכנית "המרדף" בספיישל יום העצמאות והשתתפה בסרטו הקצר של ניר יוסף "הוא גדול".
כשחקנית ומדבבת לילדים
קם הופיעה בסדרות הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום", "סיפורי גן חיות", "מסיבת גן" ו"השמיניה", וכן השתתפה בשתי קלטות וידאו לילדים: "אצלנו בפסנתר" ב-1993 (שירי הילדים של נעמי שמר) לצד נעמי שמר, משה בקר, חיים צינוביץ רינת גבאי ו"בוא אלי פרפר נחמד" ב-1995 (שירי הילדים של פניה ברגשטיין) לצד אביגיל אריאלי ואיתי שגב.
בשנת 1989 השתתפה בדיבוב העברי של הסרט "אוליבר וחבורתו" של דיסני.
בשנים 2001, וב2002 הופיעה במחזמר לילדים "עמי ותמי" בתפקיד המכשפה, ב-2004, הופיעה במחזמר לילדים "האסופית" בתפקיד מרילה, ב-2005, במחזמר לילדים "בילבי" בתפקיד גברת פריסיליוס, ב-2008 גילמה את מלכת הלבבות במחזמר "עליסה בארץ הפלאות", ב-2010, גילמה את אורסולה במחזמר "בת הים הקטנה" וב-2011, השתתפה במחזמר "שכחו אותי בבית". בשנת 2013, השתתפה בסדרה הילדים "חיפזון וזהירון" בתפקיד מרתה, ובשנת 2014, השתתפה בהצגה "101 כלבים דלמטים" בה גילמה את שרה האומנת. בשנת 2015, השתתפה בהצגה "נסיך מצרים". ב-2017 הופיעה קם בפסטיגל לצד כוכבים רבים בתפקיד אפרכסת שטרודל ובמחזמר "הברווזון המכוער". ב-2018, החלה להופיע בסיטקום הנוער "טרנינג" בערוץ KidZ לצד גאיה גור אריה ונאיה פדרמן.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "גיבורי החודש" ששודרה בערוץ הופ! לצד גיל וסרמן.
היא השתתפה גם בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה לילדים. ביניהם, "בארץ הקטקטים" (טיפטיפון), "קיד וידאו" (חיקולית), "סוד הממלכה הקסומה" (המלכה יוברטה), "ממלכת עכברי השן" (המלכה אליסה), "אנסטסיה" (סופי), "פיף ותלתול" (תלתול), "הזרבובים", "עמיקו וחבריו" (עמיקו), "המעופפים הנועזים" (בר), "אוטובוס הקסמים" (גברת פריזל), "ספיידרוומן", "בילבי: הסרט" (גברת פריסיליוס) ו"ילד בא מאהבה" שם בנוסף לדיבוב גם שרה את שיר הנושא. בשנת 2021 חזרה לדבב בסרט "נשמה" בו דיבבה את ליבה גרנדר, ובסרט "אנקאנטו" בו דיבבה את אבואלה מדריגל.
בשנת 2020 חזרה לגלם את אפרכסת שטרודל, דמותה מסטורי של פסטיגל, ב"MY FESTIGAL", פסטיגל מהבית (עקב מגפת הקורונה). עוד באותה שנה, חידשה את השיר "יכול להיות שזה נגמר" במסגרת פרויקט צו השעה של קרן נכט, ביחד עם חברותיה לסדרה "בנות הזהב" (חנה לסלאו, תיקי דיין ורבקה מיכאלי) ובניהולו האמנותי של בעלה.
חיים אישיים
קם, המתגוררת בתל אביב, נשואה למוזיקאי יהודה עדר. יש להם שני בנים: המוזיקאי אלון עדר והשחקן נדב עדר, ונכדים.
הלסי
אשלי ניקולט פרנג'יפאני (באנגלית: Ashley Nicolette Frangipane; נולדה ב-29 בספטמבר 1994) היא זמרת אמריקאית, הידועה בשם הבמה, הלסי (באנגלית: Halsey).
הלסי החלה לכתוב שירים בגיל 17, והוחתמה לראשונה בחברת התקליטים Astralwerks בשנת 2014. בסוף שנת 2014 הוציאה הלסי את המיני-אלבום הראשון שלה, Room 93. אלבום הבכורה שלה, Badlands, יצא לאור ב-28 באוגוסט 2015, וכלל שני שירים מתוך המיני-אלבום שלה, "Ghost" ו-"Hurricane". באלבום Badlands, נמצא גם הסינגל "New Americana".
ביוגרפיה
נולדה בשם אשלי ניקולט פרנג'יפאני בניו ג'רזי, למשפחה מרקע נוצרי, כשאמה לבנה ממשפחה ממוצא איטלקי והונגרי, ואביה אפרו-אמריקאי. לה שני אחים. בילדותה, ניגנה במספר כלי נגינה: תחילה ניגנה בכינור, ויולה וצ'לו, ובגיל 14, החלה לנגן בגיטרה אקוסטית. השיר הראשון אשר למדה לנגן על הגיטרה הוא "Fifteen", של הזמרת טיילור סוויפט. בנערותה אובחנה עם הפרעה דו-קוטבית. כאשר הייתה בת 18, הלסי נתקלה בבעיות כלכליות, ובאמצעות המוזיקה שילמה את שכר הדירה שלה ואת חובותיה. היא הופיעה במופעים אקוסטיים רבים בערים שונות תחת שמות במה שונים.
את הכינוי הלסי (Halsey) בחרה משום שהוא היפוך אותיות של שמה הפרטי האמיתי, אשלי (Ashley). כמו כן, הלסי היה שם הרחוב בברוקלין בו נהגה לבלות כמתבגרת. הלסי תכננה ללמוד בקולג' לאמנות, אך במקום זאת למדה כתיבה יוצרת לאחר שהבינה כי לא יכלה להרשות לעצמה ללמוד אומנות.
2012–2014: תחילת קריירה
הלסי התחילה את הקריירה שלה על ידי פרסומי סרטונים באתר YouTube תחת שמה האמיתי. בשנת 2012, פרסמה באתר טמבלר פרודיה לשיר של טיילור סוויפט I Knew You Were Trouble וקראה לו "The Haylor Song", אשר מתאר את יחסיה של סוויפט ושל בן זוגה לשעבר, הארי סטיילס. בשנת 2014, הקליטה הלסי שיר בשם "Ghost" ופרסמה אותו באתר הזרמת המוזיקה החינמי, SoundCloud. השיר קידם אותה ובזכותו זכתה הלסי לפרסום, ובנוסף, משך את תשומת הלב של חברת התקליטים Astralwerks, אשר לבסוף החתימו אותה על חוזה הקלטות. דרך חברת ההקלטות, היא הוציאה את המיני אלבום הראשון שלה, Room 93 ב-27 באוקטובר 2014. חמישה מתוך ששת השירים מתוך המיני אלבום, כללו וידאו קליפ.
בשנת 2014 יצאה הלסי לסיבוב הופעות עם להקת הרוק הבריטית קוקס, אשר שימשה כהופעת החימום שלהם. בשנת 2015, הופיעה הלסי בפסטיבל "South by Southwest". הופעתה בפסטיבל נהייתה ההופעה המדוברת ביותר בטוויטר מבין כל ההופעות. בחודשים מרץ–אפריל של אותה השנה, שימשה הלסי כהופעת החימום בסיבוב ההופעות של "Young Rising Sons" היא בנוסף יצאה עם הלהקה Imagine Dragons לסיבוב ההופעות שלהם, "Smoke + Mirrors Tour" ושימשה כהופעת החימום שלהם בחלק של צפון אמריקה בחודשים יוני–אוגוסט 2015.
2014–2016: Badlands
אלבום הבכורה שלה, Badlands, יצא ב-28 באוגוסט 2015. בראיון, הלסי תיארה את האלבום כ"אלבום של פמיניסטית כועסת", אך לאחר כך הגיבה כי דבריה בראיון יצאו מהקשרם, וכי היא התכוונה ל"אלבום של אישה כועסת". בריאיון למגזין בילבורד, ביוני של אותה שנה, אמרה הלסי כי כבר התחילה לכתוב חומרים לאלבומה השני. כדי לקדם את המוזיקה שלה, השתתפה הלסי במספר ראיונות והופעות בטלוויזיה, אשר כוללים את הופעתה בתוכנית הערב עם סטיבן קולבר, ואת "Last Call with Carson Daly". במאי 2016, הוציאה את השיר "Tokyo Narita (Freestyle)", אשר הופק על ידי המוזיקאי והמפיק המוזיקלי "Lido". בנוסף, הלסי השתתפה בשיר "Closer" של צמד התקליטנים האמריקאים הצ'יינסמוקרס, אשר זכה להצלחה עולמית רבה, ואף הגיע למקום הראשון במצעד 100 המובילים של מגזין בילבורד.
2017–2018: Hopeless Fountain Kingdom
בשנת 2018 דיבבה את דמותה של וונדרוומן בסרט "כוח הטיטאנים! חיים בסרט". באוקטובר 2018, הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים ביותר; "Without Me", אשר הצליח לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100.
2019–הווה: Manic
ב-1 במאי 2020, התארחה הלסי בסינגל "Be Kind", של המפיק מרשמלו. בשנת 2020 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
בשנת 2021 דיבבה בסרט האנימציה "לשיר 2" את דמותה של הזאבה פורשה קריסטל.
ב-27 באוגוסט 2021, הוציאה את אלבום האולפן הרביעי השלה If I Can't Have Love, I Want Power.
ביוני 2023 פורסם כי הלסי חתמה על חוזה הקלטות עם חברת קולומביה רקורדס לאחר שסיימה את חוזה ההקלטות שלה עם קפיטול רקורדס באפריל של אותה השנה.
חיים אישים
הלסי מגדירה את עצמה כביסקסואלית. ב-2019 פרסמה כי היא נאבקת במחלת האנדומטריוזיס, מחלה כרונית שנפוצה בקרב נשים וגורמת לכאבים באזור האגן ובגב, וסיפרה כי תרמה כ-300 אלף דולר למחקרים למציאת תרופות למחלה. באותו שנה סיפרה כי מאז התפרסמה הלכה פעמיים למכון גמילה מאלכוהול וסמים בכוחות עצמה, משום שחששה לבריאותה הפיזית והנפשית.
בשנת 2017 החלה לנהל זוגיות עם ג'י איזי. כשנה לאחר מכן הזוג נפרד.
בנובמבר 2018 החלה לצאת עם הזמר הבריטי יאנגבלאד ואף שיתפו פעולה בסינגל "11 Minutes" נפרדו בספטמבר 2019.
באוקטובר 2019 התפרסם כי החלה לצאת עם השחקן אוון פיטרס, הזוג נפרד במהלך שנת 2020.
בינואר 2021, הודיעה הלסי שהיא בהריון עם בנה הראשון עם החבר שלה, התסריטאי אלב איידין. ב-19 ביולי, אישרה הלסי כי ילדה חמישה ימים לפני ה-14 ביולי.
רבבה
רְבָבָה היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי במרכז השומרון. היישוב שוכן סמוך לכביש 5, מערבית לאריאל וממוקם בצמוד לכפר חארס שממזרח לו והעיירה דיר איסתיא שמצפון לו. היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי במועצה אזורית שומרון. ברבבה גרים כ-3,000 תושבים (נכון לשנת 2022).
שם היישוב
שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר בראשית, בו לבן ובתואל מברכים את רבקה בעת שהיא יוצאת לכיוון כנען:
השם רבבה התאים ליישוב בשל מיקומו בנחלת שבט אפרים, ככתוב בפסוק נוסף .
היסטוריה
היישוב עלה על הקרקע ב-16 באפריל 1991 לאחר שבמשך הלילה הועברו ללא אישור, במבצע מהיר, 14 מגורונים לאתר על ידי פעילי גוש אמונים באמצעות תנועת "אמנה". קדמה לכך הכשרת קרקע מהירה, שנעשתה ערב קודם, באמצעות ארבעה טרקטורים שפעלו לאור זרקורים, שבבוקר הפגינו פעילי שמאל מול האתר, וכל הנוכחים במקום נאלצו לעזוב, לאחר שהאתר הוכרז שטח צבאי סגור.
העלייה על הקרקע בוצעה יומיים לפני ביקור בישראל של מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'יימס בייקר, במטרה לקדם את תהליך השלום לקראת ועידת מדריד, והקמת ההתנחלות נתפסה כהתרסה נגדו. לאחר שהציע שמדינות ערב יכריזו על ביטול החרם הערבי תמורת הפסקת ההתנחלויות, במסגרת "מחוות אמון" לקראת ועידת השלום במדריד. בנוסף לרבבה תוכננו לקום באותה עת עוד שלוש התנחלויות. בתגובה להקמת אמר דובר הבית הלבן כי "ההתנחלויות הן מכשול לשלום, והמשך הקמתן איננו תורם לתהליך השלום". בנוסף הודיעה ארצות הברית שתסכים לשיתוף נציג פלסטיני ממזרח־ירושלים, בניגוד להבטחה קודמת שלא ישתתף נציג כזה.
ראשי גוש אמונים טענו שיש ברשותם אישור להקמת היישוב כבר שמונה שנים, על בסיס קרקע שרכשה "הקרן לגאולת קרקע" מתושב הכפר הסמוך כיפל חארת'. אולם תושב הכפר עתר לבג"ץ זמן קצר לאחר הקמת היישוב, בטענה שהקרקע שלו. וניסיון קודם להקמת מאחז במקום, בספטמבר 1988, סוכל על ידי צה"ל. השר אריאל שרון אמר, בעת ביקור בארצות הברית שבועיים לאחר הקמת רבבה, שהוא "לא ידע על הקמת רבבה, ומעולם לא היה חושב להקים התנחלות כמסר לבייקר או מנהיג אחר המבקר בישראל".
ליישוב קיימת תב"ע מאושרת, שתוכננה על ידי האדריכלית רחל ולדן.
מוסדות תעסוקה ומסחר
ב-31 באוגוסט 2017 נחנך מרכז מסחרי ביישוב. במרכז בין השאר מרפאות אזוריות של קופת חולים כללית ומכבי שירותי בריאות, סופר שירה מרקט, פיצה רבבה, רפאלוס (בשרי) ועוד
שכונות בישוב
ברבבה ישנן 9 שכונות עיקריות:
רחובות ביישוב
ביישוב יש 15 רחובות:
טימופיי קלאצ'וב
טימופיי סרגייביץ' קלאצ'וב (בבלארוסית: Цімафей Сяргеевiч Калачоў; נולד ב-1 במאי 1981 במוהילב שבבלארוס) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת הקשר.
אחיו הבוגר דזמיטרי קלאצ'וב גם כדורגלן.
קלאצ'וב השתתף באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2004.
פלאומסטודון
פַּלֵאוֹמָסטוֹדוֹן (שם מדעי: Palaeomastodon; מילולית: "מסטודון עתיק") הוא הסוג היחיד הידוע במשפחת הפלאומסטודונטיים. יצור זה הפלאומסטודון חי באפריקה בתקופות האוליגוקן והאאוקן לפני כ-35 מיליון שנה והתפתח כחלק מהתפתחות שושלת מיני הפילאים, והיה מאבות הפילים של ימינו. הוא עצמו התפתח מהמריתריום שחי לפני 60 מיליון שנה.
יצור זה הגיע לגובה של 2.2 מ' ושקל מעל 2.5 טונות והוא היה בעל ראש מוארך בעל חותכות גדולות דמויות חטים וכנראה שהיה לו חדק קצר ששימש לליקוט מזון. צורת חייו דומה לצורת חייו של ההיפופוטם של ימינו אשר צולל במים רדודים כאשר ראשו נשאר מעל המים וכן הוא התהלך על אדמות ביצה.
רפואת עיניים
אופתלמולוג (רופא עיניים) הוא רופא הבודק את בריאות העין ותפקודיה השונים. אופתלמולוגים מבצעים לעיתים תת-התמחות בנושא ספציפי יותר, כגון עדשת העין, נוירואופתלמולוגיה (תחום העוסק בממשק שבין העין והמוח), הקשתית, הרשתית ועוד.
אופתלמולוג בדרך כלל לא בודק את כושר הראייה ואינו מספק מרשמים למשקפיים, עדשות מגע או עזרים אחרים. פעולה זו נעשית בדרך כלל על ידי האופטומטריסט. אופטיקאי, להבדיל, הוא הטכנאי האמון על ליטוש עדשות המשקפיים, התאמתם למסגרת המשקפיים ואיפוס טכני של המשקפיים על גבי פני הלקוח.
הודו העתיקה
המנתח ההודי סושרוטה, שנחשב למנתח הקטרקט הראשון, כתב את הספר "סושרוטה סאמהיטה" בסנסקריט ב-800 לפנה"ס, אשר מתאר 76 מחלות עיניים, כמו גם כמה מכשירי ניתוח וטכניקות אופתלמולוגים.
טרום היפוקרטס
טרום היפוקרטס, הדגמים האנטומיים של העין היו מבוססים במידה רבה על השערות ולא על פי ניסיונות. הלובן והקרנית השקופה של העין הוגדרו כציפוי חיצוני של העין, והאישון כשכבה פנימית עם נוזל במרכז. אלקמאון מקרוטון ואחרים האמינו שהנוזל הזה היה אמצעי לראייה וזרם מהעין אל המוח דרך צינור. אריסטו פיתח את התיאורים האנטומיים האלה באמצעות הסתכלות נסיונית. הוא ניתח את עיניהם של בעלי חיים וגילה שלוש שכבות (לא שתיים), ושלושה צינורות המובילים מן העין (לא אחד).צינור אחד מכל עין נפגש בתוך הגולגולת.
רופוס
אף על פי שהמודל הזה היה בערך מודל מודרני נכון של העין, הוא הכיל שגיאות. ובכל זאת, הוא לא תוקן אלא אחרי התקופה של אנדריאס וסאליוס. אז היה גילוי של גוף הריסים, ובנוסף נראה כך שלובן העין, הרשתית, השכבה הדמית והקרנית נפגשים באותה הנקודה. התגלה גם ששני התאים מכילים את אותו הנוזל, ושהעדשה מחוברת לשכבה הדמית. קלאודיוס גלנוס ניתח את עצב הראייה ומצא שזה מוצק. הוא ספר בטעות שבעה שרירים אופטיים במקום לספור שישה. הוא הבחין גם בבלוטת הדמעות.
רפואת עיניים במזרח התיכון
בניגוד לקודמיהם, המדענים הערבים והפרסיים בימי הביניים נהגו לשלב את התאוריה והפרקטיקה ביחד. הערבים חיברו קרוב ל–30 ספרים על רפואת עיניים, מתוכם 14 שמורים עד היום הזה. בספר של “חליפה״, שנכתב בסביבות שנת 1260, מצוינות 18 עבודות בנושא רפואת עיניים, המסכמות תקופה של 250 שנות יצירה בעידן הערבי, בהשוואה ליוונים, אשר חיברו חמש עבודות בלבד ברפואת עיניים, בתקופה המשתרעת על פני 1,000 שנים מימי היפוקראטס ועד פאולוס. הערבים שימרו את הרפואה היוונית בכללותה, תיקנו ואף הוסיפו עלייה מתרומתם האישית. לאורך השנים יוחסו באופן מוטעה הימצאות אחדות למדעני המערב, אף על פי שהן למעשה פרי עבודתם ויצירתם של רופאים ומדענים ערבים. אבן אלנפיס שנולד בדמשק שבסוריה, עבד כרופא עיניים וכתב על רפואת עיניים. ספרו “כיתאב אלמוהאזאב פי טיב אלעין״ (ספר התיקונים ברפואת עיניים) שמור בספריית הוותיקן, וקיימים בו תיאורים על מבנה העין של חיות ועל ההבדלים בצבעי העיניים בין בני אדם.
התמחות ברפואת עיניים בישראל
כמו כל תחום התמחות אחר, גם תחום רפואת העיניים דורש התמחות במוסד רפואי המעניק שירותים רפואיים בתחום רפואת העיניים. אדם המעוניין ללמוד ולהשתלב ברפואת העיניים בארץ או בעולם מחויב לסיים את לימודי הרפואה הכללית בהצלחה, וכן את תקופת הסטאז'. רק לאחר מכן יוכל להשתלב באחד ממוסדות הרפואה כרופא מתמחה בתחום העיניים, ועם הזמן לקבל את התואר רופא מומחה. תקופת ההתמחות היא תקופה לא קלה, ונדרשות מן המתמחים שעות עבודה רבות.
קטרפילר 789
קטרפילר 789 (באנגלית: Caterpillar 789) היא משאית עפר ענקית בתצורת "משאית מחצבה" מתוצרת יצרנית המנועים וציוד מכני הנדסי האמריקאית קטרפילר אשר מיוצרת משנת 1986 ועד היום בארצות הברית.
משאית מחצבה
"משאית מחצבה" או "משאית מכרות" היא משאית רכינה גדולה מאוד שתוכננה במיוחד עבור מכרות, מחצבות ועבודות עפר בקנה מידה גדול. בשל גודלה הרב היא לא מורשית לנוע בכבישים אלא רק בשטח העבודה. משאיות אלו מכונות לעיתים "Monster Truck" בשל גודלן הרב, אך שמן התקני הוא "Haul Trucks".
מארק מדוז
מארק מדוז (באנגלית: Mark Meadows; נולד ב-28 ביולי 1959) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, ראש סגל הבית הלבן לשעבר, קודם לכן כיהן כנציג המחוז ה-11 של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא שימש יושב ראש "שדולת החופש" (Freedom Caucus) בקונגרס.
ביוגרפיה
מדוז נולד בבית חולים של צבא ארצות הברית בוורדן שבצרפת, היכן שאביו הוצב בעת שירותו הצבאי. הוא גדל בפלורידה. מדוז בעל תואר ראשון ביחסי ציבור מאוניברסיטת דרום פלורידה.
בנובמבר 2012 נבחר לנציג המחוז ה-11 של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית. מאז נבחר עוד שלוש פעמים לתפקיד. הוא מכהן כחבר בוועדת החוץ וכחבר בוועדת התחבורה והתשתיות וכחבר וועדת הביקורת. בנובמבר 2016 נבחר ליושב ראש שדולת החופש בבית הנבחרים, המייצגת קבוצת חברי קונגרס שמרניים וליברטיאניים מהמפלגה הרפובליקנית.
במרץ 2020 מונה לראש סגל הבית הלבן במקומו של מיק מולבני.
נשוי לדבי ואב לשניים.
אתר ההנצחה לחללי צי הסוחר
אתר ההנצחה לימאי צי הסוחר ממוקם בעיר חיפה ומוקדש להנצחת ימאי צי הסוחר הישראלי שנספו בלב ים ומקום קבורתם לא נודע.
מבנה
האתר נמצא על מדרון הר הכרמל בחיפה, בפינת הרחובות שדרות קיש ווינגייט, בתוך גן הנקרא "מצפור יורדי הים", הפונה אל מימי מפרץ חיפה. האתר כולל גינה, שבה ניצבים אנדרטה ולוח זיכרון.
האנדרטה, שעוצבה על ידי פיני וינברג, היא שלוש קורות קשתיות המחוברות יחד בקודקודן האחד, ויוצרות דמות חרטום אונייה או דמות חץ הפונה השמימה. על גבי הקורה המרכזית נקבעה הכתובת הבאה: לזכר ימאי צי הסוחר אשר נספו בים ומקום קבורתם לא נודע
לוח ההנצחה קבוע בעורף הגינה, מול האנדרטה, בתוך קיר אבנים. בראשו נקבע פסוק זה: בים דרכך ושביליך במים רבים ועקבותיך לא נודעו
הלוח נושא את שמותיהם של 74 ימאים שנספו ואת שמותיהן של 11 אוניות סוחר, שעל סיפונן הם שירתו. משני צדי הלוח נקבעה בקיר הכתובת יזכור.
א/ק הר ציון
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גייסו הבריטים את "הר-ציון" ובסוף אוגוסט 1940, הפליגה בשיירה 205 OB, מליברפול לסוואנה בארצות הברית, בפיקודו של רב-חובל אנגלי ( John N. Beighton). ב-31 באוגוסט 1940 הותקפה על ידי צוללת גרמנית 38 - U, בפיקודו של Heinrich Liebe וטובעה באוקיינוס האטלנטי באתר משוער 56:20N 10:00W עם 36 אנשי הצוות, בתוכם 17 יהודים. איש צוות אחד, מסיק קפריסאי, בשם אוסמן אַדֶם ניצל על ידי משחתת פולנית "Blyskawica" ("ברק").
א/מ מסדה
טבעה בדרך מסלרנו לויבו ולנטיה ב-28 במרץ 1950 הצוות ירד בסירות, סירה אחת טבעה עם שישה נספים. יוסף פלדשטיין, שרגא בורובסקי, שלום קליין ושלושה לא ישראלים שאינם מוזכרים באנדרטה.
א/מ השלושה
האונייה יצאה ב-22 בינואר 1967 מהאי קימולוס בים האגאי עם מטען חימר גלמי למרסיי. ב-24 בינואר בשעה 20:40 נקלט שידור מצוקה מ"השלושה" שנקטע לאחר מסירת נתון קו הרוחב 40:25 צפון. אוניית הנוסעים של צים "מולדת" וכלי שיט של הצי האיטלקי והאמריקני ערכו חיפושים. ב-28 בינואר נמצאו שתי סירות הצלה ריקות. ועדת חקירה בראשות זאב הים (רב חובל) הגיעה למסקנה שכנראה חדרו מים למחסנים. באונייה נספו 21 איש מהם 18 אנשי צוות ושלוש נשות ימאים שהצטרפו לבעליהן אשר שירתו באניה. בלוח ההנצחה רשומים שמות הישראלים: ר/ח אברהם בן יעקב הראל, ניסים בן שמואל אביכזר, חיים בן שמעון אזולאי, דן בן פריץ גרינפטר, שלמה בן סלמן זכריה, יהודה בן ישראל חנרין, יאיר בן משה כפרי, רעייתו סימה כפרי (קרמר), שלמה בן ראובן כץ, נפתלי בן שלום לוי, אביהו בן חיים למדני, יוסף בן עמרם סויסה, חיים בן בכור פיצון וזאב (וילי) בן שמואל שטאל.
א/מ מצדה
אוניית צובר בדרכה מנמל אשדוד לנמל בלטימור עם מטען אשלג, טבעה באתר 31:58N 62:55W באוקיינוס האטלנטי ב-8 במרץ 1981. 24 מהמפליגים באונייה טבעו. בטבלת ההנצחה רשומים: ר/ח גרא בן משה לוין, יוסף בן מרדכי אביסדריס, רג'ב בן עלי אידריס, סלומון בן מרדכי אלימלך, מאיר בן יעקב אלקסלסי, דוד בן יעקב אלפסי, שלמה בן אברהם אלפסי, ציון בן יחזקאל אסלאן, יוסף בן משה בניטה גבריאל בן מכלוף בן שבת, אילן בן אפרים הורוביץ, ציון בן סימון ועקנין, בן ציון בן יששכר טורוק, שלמה בן מסעוד כהן, מנחם משה בן דוד לב, ישי בן עמוס סרוסי, מרדכי בן שלום קדוש, מיכאל בן שמואל קוצ'אק, יצחק בן יוסף שושי, דוד בן אליהו שטייר. וכן שמותיהם של ארבעת אנשי הצוות הפיליפינים: Jose Solla Rios, Julio G. Boavida, Oscar S. Vilareti and Miguel M. Cepida
מינרל דמפייר
ב-22 ביוני 1995 התנגשה "מינרל דמפייר" באוניית הצובר הקוריאנית Hanjin Madras בדרכה מברזיל לנמל פוהנג בקוריאה הדרומית, עמוסה במטען של עפרת ברזל, במשקל של למעלה מ-160,000 טון. מינרל דמפייר טבעה על כל צוותה. בערכאת הערעור של בית המשפט לאדמירליות בבריטניה נקבע כי האונייה הקוריאנית הייתה אחראית לתאונה ביחס של 4:1 לעומת המינרל דמפייר. בטבלת ההנצחה רשומים תשעת אנשי הצוות הישראליים: עמירם אטיאס, שאול בן טוב, אורי ברגר, יהודה חזן, דוד דינר, יצחק הרוש, פיליפ עירון, משה קול, ליאוניד קופליאנוב.
ימאים יחידים שטבעו מאוניות בלב ים
הימאים שנספו מהאוניות שעל סיפונן שירתו:
הונצחו לאחרונה
ימאים נוספים מצי הסוחר הישראלי שטבעו וקיבלו ביטוי באנדרטה המחודשת
תקוה - אונייה של חברת ספנות בבעלות יהודית TRANSPORT & SHIPPING CO PALESTINE. לשעבר אוניית המעפילים "פאסיפיק", טבעה ב-21 בינואר 1942, בסערה קשה כאשר התרסקה על הסלעים צפונית ללטקיה. בטביעה נספו החובל הראשון פאול קריגל, יעקב סלם מתל אביב, יורקו חובובסקי מחיפה, יעקב זילברמן מחיפה ויצחק ריטנר. שלוש גופות נפלטו לחוף ונקברו בבירות. גופותיהם של פאול קריגל ויצחק ריטנר לא נמצאו.
באותה סערה קשה ב-21 בינואר 1942 - התרסקו אל הסלעים באותו אזור וטבעו גם האניות: "חאפז אל-רחמן", "אלחנן" ו"עמטוס" אך ללא אבדות בנפש.
ימאים נוספים נעדרים שהונצחו לאחרונה באתר הם:
נדים רוחאנא
נדים רוחאנא (בערבית: نديم روحانا; נולד ב-1950 בעספיא) הוא פסיכולוג חברתי ערבי-ישראלי. כיום משמש כפרופסור ליחסים בינלאומיים וניהול קונפליקטים באוניברסיטת טאפטס ומשמש כמנכ"ל "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי.
ביוגרפיה
רוחאנא סיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה, תואר שני מאוניברסיטת מערב אוסטרליה ותואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של ויין בדטרויט.
בין השנים 1984 ל-1986 לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, שם שימש כדיקן למחקר חברתי. אחר כך היה שנתיים תלמיד פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולימד בבוסטון קולג'. בין 2001 ל-2004 לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לימד במרכז וואט'רהאד ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1992 ל-2001. כמו כן לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס ובאוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
בשנת 2000 ייסד את "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי; משמש כמנהל המרכז מאז הקמתו. היה בין יוזמי ועורכי מסמך החזון הצהרת חיפה שפורסם בשנת 2007.
בשנת 1997 יצא ספרו "Palestinian citizens in an Ethnic Jewish State: Identities in Conflict", בהוצאת אוניברסיטת ייל.
The Best (אלבום של ט.א.ט.ו.)
The Best (בעברית: הטוב ביותר) הוא אלבום הלהיטים הראשון של צמד זמרות הפופ הרוסיות ט.א.ט.ו.. האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2006, על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק ואינטרסקופ רקורדס.
כשים
הכשים (בכתיב אכדי: ka-aš-šu = כשו) היו עם קדום שמקורו ככל הנראה באזור הרי הזגרוס. לאחר נפילת האימפריה הבבלית הקדומה וכיבושה על ידי המלך החתי מורשיליש הראשון בתחילת המאה ה-16 לפנה"ס, השתלטה השושלת הכשית על בבל. הם שלטו על בבל קרוב ל-400 שנים עד 1155 לפנה"ס לערך, מועד בו נכבשה בבל על ידי עילם. הכשים לא היו עם שמי, ושפתם כמעט ואינה ידועה לנו. השושלת הכשית ניהלה את הממלכה בשפה האכדית, ושפתם של הכשים ידועה לנו בעיקר מניתוח השמות הפרטיים, וממספר מצומצם של מילונים כשיים-בבליים שנמצאו. בשפתם הם קראו לממלכתם כַּרדוּניַאש, ארץ (יאש בכשית) הכרדונים.
היסטוריה
מולדתם המקורית של הכשים לא ידועה, ההערכה היא שהם הגיעו מהרי הזגרוס ממחוז לורסתאן שבאיראן של היום, אזור שנקרא בימי קדם ארץ חמבן/חנבן וארץ-נמרי. הופעתם הראשונה בכתובים בבבל נעשתה במאה ה-18 לפנה"ס, הם תקפו את בבל בשנת מלכותו התשיעית של שמשו-אילונה, בנו של חמורבי. זה האזכור הראשון שלהם המופיע במקורות. הכשים חדרו לאט לאט כמשפחות שלמות, כפועלים שכירים או כעבדים. שמשו–אלונה הדף אותם אל מעבר לגבול, אך הם המשיכו להסתנן לבבל. לאחר כיבוש בבל על ידי החתים, השיגו הכשים שליטה במחצית המאה ה-16 לפנה"ס בצפון האימפריה הבבלית, וברבע הראשון של המאה ה-15 לפנה"ס גם באזור הדרומי. החתים בזזו את בבל ולקחו אתם את פסל האל מרדוך. הכשים החזירו את הפסל לבבל, אימצו אותו והפכו אותו שווה ערך לאל הכשי "שוקמונה". אין מידע מה הביא את החתים להגיע למקום כה מרוחק מממלכתם. יש הסוברים הכיבוש נעשה על פי בקשת הכשים שישבו על הדרך בין חת לבבל.
נסיבות עלייתם של הכשים לשלטון בבבל אינן ידועות, ומתקופת שלטונם הראשונה יש מספר מצומצם מאוד של עדויות. העיר בבל קיבלה את השם כאראנדוניאש (Karanduniash). הכשים בנו את עצמם ככוח פוליטי וצבאי במזרח הקדום. המלך כַּדַשְמַן-חַ'רְבֵּה הראשון נלחם באזור הפרת התיכון או המדבר הערבי, בשבטי הסותו שהפריעו למהלך השיירות בין בבל, סוריה ומצרים ובנה שם מצודות. המלך כוריגלזו הראשון ששלט בתחילת המאה ה-14 לפנה"ס בנה עיר בירה חדשה בשם דור-כוריגלזו וקרא לה על שמו. יורשיו כַּדַשמַנאֶנליל ובּוּרנַבּוּריָאש השני התכתבו עם מלכי מצרים אמנחותפ השלישי ואמנחותפ הרביעי, ומכתב אחד הם הפנו לתות ענח' אמון; במכתבים אלה מכונים המלכים: "מלכי כַּרדוּניַאש". תכתובות אלה, 14 במספר, נמצאו במכתבי אל-עמרנה (מכתבים 001–014), ובנוסף נמצאו בארכיון העתקי מכתבים של מלכי מצרים למלכי בבל. המכתבים עסקו בעיקר בקשרי הנישואים בין שני בתי המלוכה, היחסים המדיניים, קשרי המסחר ובעיית שוד שיירות בבליות בארץ כנען, רשימה מפורטת של מתנות בורנבוריאש לנסיכה מצרית, ורשימת מתנות-נדוניה של אמנחותפ הרביעי לנסיכה כשית.
בתקופת שלטונם שררה יציבות פוליטית, השושלת הכשית שלטה בדרום מסופוטמיה כמעט ללא הפרעות קרוב ל-400 שנים (במקביל לממלכת אשור התיכונה ששלטה בצפון מסופוטמיה). זו השושלת הארוכה ביותר בדברי ימי בבל. בכל התקופה היו שתי הפסקות קצרות בשלטון: (1) מרד קטן בשליש האחרון של המאה ה-14 לפנה"ס. המלך בּוּרנַבּוּריָאש השני נשא לאישה את בתו של אשור-אובליט הראשון, בנו קרה-הרדאש ירש אותו בשנת 1333 לפנה"ס; אצילי בבל התנגדו לשלטונו של מלך שהיה ממוצא אשורי ועקב כך פרץ מרד וקרה-הרדאש נרצח. רציחתו הביאה לפלישתו של אשור-אובליט, הוא הדיח את המלך, והמליך במקומו בשנת 1332 את כּוּרִיגַלזוּ השני שהיה כנראה בנו של בורנבוריאש השני למלך. (2) תקופת שלטון אשורי של שבע שנים בשליש האחרון של המאה ה-13 לפנה"ס, כשבבל נכבשה על ידי תוכולתי-נינורתה הראשון והוא מינה שלושה מושלים בבבל שהיו כפופים אליו. כיבוש זה הביא להחלשת ממלכת בבל. בערך באותו זמן פלשו לבבל שבטי השותו והאח'למו, מה שערער את כלכלת הממלכה לחלוטין. שלטונם של הכשים היה שלטון על האזור כולו, לא שלטון של ערי-מדינה. הכשים הפכו לכוח בינלאומי, קיימו מסחר וקשרים דיפלומטיים עם אשור, מצרים, עילם והחתים. הם התחתנו עם בתי מלוכה אחרים. סוחרים זרים הגיעו לבבל וסוחרים כשים הגיעו עד למצרים ואנטוליה. (מצרים הייתה המקור העיקרי לזהב מנוביה). משקולות וחותמות כשיות נמצאו בחפירות ארכאולוגיות בתבאי שביוון וכן באזור דרום ארמניה.
המלכים הכשים תחזקו את שליטתם בממלכה באמצעות רשת של מושלי מחוזות ממונים. חשיבות ערי הפרובינציה הייתה כמעט כחשיבות שתי ערי המלוכה בבל ודור-כוריגלזו. העיר ניפור שנזנחה בעבר בשליש האחרון של המאה ה-18 לפנה"ס נבנתה מחדש. מקדשיה נבנו על היסודות הישנים. מושל ניפור קיבל עליו את התואר השומרי "גואנאקו" והיה מעין משנה-למלך; תואר יוקרתי זה החזיק מעמד כך עד למאה ה-13 לפנה"ס, אז לקחו המלכים הכשים לעצמם את התואר מושלי ניפור. מרכזים חשובים נוספים בתקופה זו היו הערים לרסה, שושן וסיפר.
הקבוצה האתנית הכשית המשיכה להתקיים במחוז לורסתאן שבאירן. כתובת בבלית המתארת את מסע המלחמה של סנחריב בשנת 702 לפנה"ס לאזור הרי הזגרוס, מציינת שסנחריב הכניע כשים בקרב.
הכשים מוזכרים במקורות גם בהקשר למותו של המצביא המוקדוני הפאיסטיון בשנת 324 לפנה"ס. אלכסנדר הגדול שהתאבל על מותו הקריב 3,000 כשים לזכרו.
כביש 6400
כביש 6400 הוא כביש אורך מקומי שמקשר את המועצות המקומיות ריינה ומשהד לנוף הגליל. וכן בין נוף הגליל לבין מערכת הדרכים הבינעירונית ובפרט לכביש 79 המגיע עד לקריות שבמפרץ חיפה. הכביש הוא דו-מסלולי (שני נתיבים בכל צד).
כשים
מלכי השושלת הכשית
מלכי השושלת הכשית, נחשבים מלכי השושלת השלישית של מלכי בבל
כביש 6400
העבודות לסלילת הכביש החלו במרץ 1998, ונערכו בין היתר כהכנה גם לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
כשים
השפה הכשית
השפה כשית הייתה מדוברת בצפון מסופוטמיה מהמאה ה-18 עד המאה ה-4 לפנה"ס. בעת שלטונם על בבל דיברו הכשים בשפה האכדית. עקבות מעטים לשימוש בשפה הכשית נמצאו במילון כשי-אכדי שהכיל בעיקר מילים הקשורות בחקלאות: צמחים, השקיה ובמונחים טכניים חלקים של מרכבה, שמות של צבעים ועוד. עקבות השפה נמצאו גם בשמות כשיים של אנשים, שמות אלים, סוסים. העדר טקסטים בשפה הכשית לא אפשר לחוקרים להגיע להבנת הדקדוק של השפה. מקורה של השפה וקשריה עם שפות אחרות לא הובהר. נקבע שהשפה אינה שייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות או השפות השמיות.
כביש 6400
כביש 6400 מתחיל בסמוך לבתי העלמין החדש והישן של נוף הגליל.
כשים
אבן גבול כודורו
הכודורו היו אבנים עם כתובות עליהן ששימשו כאבני גבול ותיעדו את מענקי הקרקע שנתנו הכשים לווסלים בתקופת שלטונם בבבל. על הכודורו נחרטו דמויות של אלים מהמיתולוגיה הכשית, ביניהם שוקמונה (Shukamuna), בדמות ציפור עומדת על כן גבוה. שוקמונה היה האל הראשי בפנתיאון האלים המקורי של הכשים ונחשב גם כאל המלחמה והמרדף. הוא היה מקבילו של נרגל, אל השאול המסופוטמי.
כביש 6400
בספטמבר 2001 נחנך גשר הר יונה המחבר את שכונות הר יונה עם כביש 6400.
בקצה הכביש במקטע הנפגש עם כביש 79 וכביש 754 בצומת ריינה, נערך בימים אלה פרויקט תשתיתי גדול לבניית שני גשרי רכבת באורך של כ-ק"מ, העוברים בין היתר מעל הצומת. העבודה עליהם ועל הכבישים הסמוכים להם צפויה להימשך כ-3 שנים.
על תוואי חלקו הצפוני של הכביש צפויה לקום מסילת הרכבת הקלה חיפה–נצרת, כמו כן במקטע באורך 0.1 קילומטרים מצומת משהד תוקם תחנת הרכבת הקלה "ריינה". כחלק מהפרויקט מתבצעות חפירות ארכאולוגיות מקדימות במקום. העבודה להשלמת כל פרויקט הרכבת הקלה בקו חיפה-נצרת אמורה להסתיים עד לשנת 2027.
מסגד ג'אמע עסר חסן אל-בולקיה
מסגד ג'אמע עסר חסן אל-בולקיה (במלאית: Masjid Jame' Asr Hassanil Bolkiah; בג'אווי: جامع عصر حسن البلقية) הוא מסגד בעיר בנדר סרי בגוואן, בירת סולטנות ברוניי. הוא אחד משני המסגדים הלאומיים של ברוניי, ביחד עם מסגד עומר עלי סייפודיאן. הוא קרוי על שמו של הסולטאן ה-29 והנוכחי של המדינה, חסן אל-בולקיה.
בניית המסגד החלה בשנת 1988 על גבי שטח של 81 דונם בשכונת קמפונג קיארונג שבבנדר סרי בגוואן. הוא נבנה בסגנון האדריכלות האסלאמית בעלות של 8 מיליון דולר. המסגד נחנך ב-14 ביולי 1994, במסגרת חגיגות יום הולדתו ה-48 של הסולטאן.
המסגד הוא הגדול ביותר בברוניי, ובו מקום ל-5,000 מתפללים בו זמנית.
קרל שפיטלר
קרל פרידריך גאורג שפיטלר (בגרמנית: Carl Friedrich Georg Spitteler; 24 באפריל 1845 – 29 בדצמבר 1924) היה סופר שווייצרי כותב גרמנית, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1919.
חייו
בתקופת שהותו ברוסיה ובפינלנד חיבר את "פרומתבס ואפימתבס" ולאחר שובו לשווייץ הוציא אותו לאור על חשבונו תחת השם הבדוי קרל פליכס טאנדם. הספר לא משך תשומת לב. הוא חזר וכתב אותו בחרוזים בשנת 1924. כיצירתו החשובה ביותר נחשב האפוס "אביב אולימפי" שהופיע ב-4 כרכים. האפוס לא זכה לתשומת לב ראויה עד שהמנצח הנודע פליקס ויינגרטנר כתב עליו מאמר גדול מלא תשבחות. המאמר הודפס במינכן בשנת 1904. בשנת 1910 הודפסה מהדורה חדשה של האפוס בחמישה כרכים.
בשנת 1919 הוענק לשפיטלר פרס נובל לספרות "כהערכה מיוחדת ליצירה האפית "אביב אולימפי".
שפיטלר נפטר בלוצרן ב-1924.
גומפותריום
גומפותריום (שם מדעי: Gomphotherium; משמעות שמו: "בהמה מרותכת". בעבר היה ידוע גם בשמות טרילופודון וטטרבולודון) הוא סוג יונק בן לסדרת הפילאים, אשר חי בתקופת המיוקן. מאבות הפילים של ימינו. התפתח מיצור קדום יותר הקרוי מריתריום.
מאובניו נמצאו באירופה (צרפת, גרמניה, אוסטריה), צפון אמריקה (קנזס), אסיה (פקיסטן) ואפריקה (קניה). הוא הגיע לגובה 3.17 מטר ולמשקל של 6.7-7.4 טונות. בניגוד לפיל המודרני, היו לו ארבעה חטים - שני חטים דמויי את חפירה על הלסת התחתונה, ושני חטים על הלסת העליונה - שהיו מצופים באמייל, בניגוד לפילים בני זמננו. נראה שהחטים התחתונים שימשו אותו כדי לאסוף צמחי מים בביצות בהן חי.
מעקב המונים
מעקב המונים (גם ריגול המונים) הוא מעקב, פיקוח, או ריגול, אחר קבוצת אנשים גדולה, ללא חשד ממשי ראשוני כנגד כל אחד ואחד מהם. מעקב זה מבוצע בדרך כלל על ידי ממשלות, אך גם יכול להתבצע על ידי ארגונים בעלי אינטרסים שונים, על פי בקשת הממשלה, או מתוך יוזמה פרטית. פעילות המעקב היא בדרך כלל חשאית, ויכולה להיות חוקית, ושאינה כזו, וכן דורשת אישור מבית משפט, או כל רשות אחרת בעלת סמכות בנושא, או שאינה דורשת אישור שכזה.
מעקב המונים מוצדק לעיתים קרובות ככלי לוחמה בטרור, למניעת התקוממות חברתית, להגנת הביטחון הלאומי, ולהגנת ילדים.
מבקרי מעקב ההמונים רואים בו כהפרה של הזכות לפרטיות, כפגיעה בזכויות האזרחיות והפוליטיות, וכן כבלתי חוקי, תחת מערכות חוקיות המגבילות שימוש במעקב המונים. קיים גם חשש כי הגברת השימוש במעקב המונים יוביל למצב טוטליטריות, כשהתנגדות פוליטית תיפגע ותיחסם על ידי תוכניות כמו COINTELPRO.
אכיפה ממשלתית
בסקירה של ה-Privacy International מ-2007, המכסה 47 מדינות, עולה כי קיימת עלייה במעקב ההמונים, וירידה בשמירה על הפרטיות בהשוואה לשנת 2006. 8 מדינות סווגו כבעלות פיקוח הדוק על החברה המקומית, ומתוך 8 אלו סין, מלזיה, ורוסיה, דורגו במקום הגרוע ביותר, אחריהם יחד, הממלכה המאוחדת וסינגפור, ואחריהם יחד טאיוואן, תאילנד, וארצות הברית. את הדירוג הטוב ביותר קיבלה יוון, שהוגדרה כבעלת "הגנה הולמת מפני ניצול".
מדינות רבות ידועות בכך שהוסיפו למרחב הציבורי אלפי מצלמות מעקב, בשטחים עירוניים, בפרברים, ואפילו באזורים כפריים בספטמבר 2007 הודיע האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות שהמצב הנוכחי הוא "בסכנת הפיכה לחברה נעקבת ומפוקחת לחלוטין, הנוגדת לגמרי את הערכים האמריקניים, וב"עתיד שחור משום שכל תנועה, עסקה, או התקשרות, תוקלט ותאוכסן, באופן שהיא מוכנה לבדיקה ולשימוש כנגדינו על ידי הרשויות ככל שירצו".
מעקב על מחשבים ורשתות
מעקב על מחשבים ורשתות הוא שם כולל לניטור המידע הנמצא במחשבים, וניטור התעבורה ברשתות תקשורת שונות, כגון האינטרנט.
כיום מרבית רשת האינטרנט מנותרת באופן קבוע על ידי ספקי אינטרנט, שירותים מקוונים ומדינות. התפתחותן של טכנולוגיות חדשות כגון האינטרנט וגידול בנפח האחסון הקיים, אפשרו למעשה לממשלות וחברות להחזיק יכולת חסרת תקדים של פיקוח על פעילותם של אזרחים.
לצד זאת, ארגונים שמטרתם להגן מפני התופעה ולשמור על הזכות לפרטיות ברשת האינטרנט ובמחשבים. ארגונים כגון קרן החזית האלקטרונית ופרויקט Tor. לטענת אותם ארגונים, מעקב ללא בקרה על מחשבים ורשת האינטרנט מהווה סכנה לארגוני זכויות אדם, לזכויות הפרט, ולפעילים פוליטיים וכי המעקב שנעשה כיום הוא "דרקוני" וללא גבולות.
הוניארה
הוניארה (באנגלית: Honiara) היא בירת איי שלמה. העיר ממוקמת על האי גוודלקנל, והחליפה את הבירה הקודמת, טולאגי, לאחר מלחמת העולם השנייה.
בעיר נמצאים נמל, בנייני הממשלה והמוזיאון הלאומי של איי שלמה.
אקלים
האקלים בעיר טרופי, עם טמפרטורה ממוצעת של 28 מעלות צלזיוס, וממוצע משקעים שנתי של 2,000 מ"מ (נמוך מהממוצע איי שלמה העומד על 3,000 מ"מ). התקופות הלחות של השנה הם בחודשים נובמבר עד אפריל.
אוכלוסין
בעיר כ-64,609 תושבים (נכון לשנת 2009).
דתות
96% מהאוכלוסיית העיר נוצרית.
היסטוריה
על ההיסטוריה הרחוקה של העיר יש מעט תיעוד היסטורי. העיר נבנתה במקום בו נערך קרב גואדלקנל במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נבנה במקום בסיס צבאי של ארצות הברית, והעיר התפתחה סביב הבסיס. בשנת 1952 הפכו האיים פרוטקטורט בריטי והוניארה הפכה לבירתה, לאחר שהחליפה את טולאגי. בשנות ה-50 וה-60 תקציבים רבים הוזרמו אל העיר, דבר שגרם לפיתוח נרחב שלה. לאחר שהאיים קיבלו עצמאות ב- 7 ביולי 1978 הפכה הוניארה לבירת איי שלמה. בשנות ה-90 חלה תסיסה חברתית עמוקה במדינה, דבר שבא לידי ביטוי גם בזמן רב של מהומות אלימות בעיר.
פול פייראבנד
פול קארל פייראבנד (גרמנית: Paul Karl Feyerabend; 13 בינואר 1924 – 11 בפברואר 1994) היה פילוסוף של המדע ממוצא אוסטרי.
ביוגרפיה
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בוורמאכט, בגבול רוסיה, הגיע לדרגת סגן, וקיבל את עיטור צלב הברזל.
לאחר המלחמה נסע ללונדון להיות סטודנט מחקר של קרל פופר. בסוף התקופה בה שהה עם פופר, עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם פגש את תומאס קון, אשר השפיע עליו מאוד. הוא עבר לאוניברסיטת ברקלי, בה חי עד סוף ימיו. פייראבנד נפטר במכון הטכנולוגי של ציריך.
פייראבנד למד פיזיקה, וכתב מאמרים במכניקת הקוונטים, שקרבו אותו לפילוסופיה של המדע. פופר התקרב למדע דרך תורת היחסות, ופילוסופיית המדע שלו נובעת במידה רבה מתורה זו, ומדמותו של איינשטיין. באופן דומה, פילוסופיית המדע של פייראבנד מושפעת מאוד ממכניקת הקוונטים.
אצל פייראבנד לעומת פופר, לא ניתן להפריד בין תאוריה לעובדה, ולכן אי אפשר לבצע הפרכה בכלל. מצד שני, גם לא ניתן לבצע אינדוקציה. לשיטתו, במדע "הכל הולך" – המדע הוא יצירה חופשית, של רוח האדם, ואסור להגביל אותה. כל מתודה היא מערכת של כללי עשה ואל-תעשה. (גם לקטוש מדבר על כללי עשה ואל-תעשה לכל תוכנית מחקר). מכיוון שלא ניתן להפריד בין עובדה לתאוריה, אין דבר שידוע לנו בוודאות. בעניין זה, ניתן למצוא הקבלה בין מכניקת הקוונטים, לתאוריה של פייראבנד.
תרומתו החשובה ביותר למחשבה האנושית היא קריאתו להפרדת המדע מהמדינה כתחליף והמשך לקריאה מלפני עשרות שנים להפרדת הדת מהמדינה.
נגד המתודה
ספרו המשפיע ביותר של פייראבנד היה נגד המתודה (Against Method), לו חשיבות רבה בפיתוח השיטה המדעית. ספר זה עוסק בפילוסופיה של המדע בדמות דיאלוגים שעורך המדען גלילאו גליליי. פייראבנד פורש בספר זה מחקר היסטורי על אודות הדרך בה עמד גליליאו בפני האינקוויזיציה. בספר גליליאו מקיים דיאלוגים על שיטות מחקר.
המדען משבח את ניקולאוס קופרניקוס שלא התייאש, והשאיר לנו את תורתו, למרות התנהגותו של כוכב הלכת נוגה, אשר נוגדת לחלוטין את התורה. קופרניקוס הגדול היה אדם דגול מספיק, לכתוב את תורתו למרות תצפית שסותרת אותה. זהו חץ בלב השיטה המדעית של ניוטון וגליליאו: הם דיברו על מתודה, רציונליות ואמפיריות, אבל גם אצלם "הכול הולך".
לפי הספר, גם גדולי המדענים השתמשו באמצעי "תעמולה" כמו התעלמות מכוונת מראיות נגדיות, או הוספה הנחות יסוד שרירותיות, כדי לתת פשר מדעי לראיה נגדית, מבלי שתפריך את התאוריה.
נקודת המוצא של פייראבנד היא אתית: אין זה מוסרי להגביל את היצירתיות של בני האדם. עבורו להיות מדען, קשור קשר הדוק להיות מוסרי. מכאן מתחייבת גם פתיחות מלאה, והעדר כפייה כלשהי (פיזית או אינטלקטואלית). עבור פייראבנד כל יצירה אנושית היא לגיטימית, כל עוד היא משרתת את המטרות של החברה.
פייראבנד ביקר את דור הפיזיקאים שפעלו אחרי מלחמת העולם השנייה. הוא כתב: