cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טלולה
עלילה
לו חוזרת למרגו, ומספרת לה שמאדי היא הבת שלה ושל ניקו, ושמה מאגי, על שמה של מרגו. מרגו במשבר בחייה, לאחר שבעלה עזב אותה עבור גבר אחר, ועתידה לא בטוח. היא מרשה ללו ו"מאגי" להישאר, ונקשרת לצעירה המוזרה בה היא מתחילה לראות בת משפחה. אך השקרים מתחילים להיפרם, הרשויות על עקבותיה, והלחץ שלה גובר. בינתיים, קרולין עוברת תחקור מצד בלשית המשטרה (אוזו אדובה) שבוחנת מטעם שירותי הרווחה את התגלגלות האירועים שהביאו להיעלמות הילדה, ובעלה של קרוליין מבטל את כל כרטיסי האשראי שלה.
בינתיים, ניקו מגיע גם הוא לניו יורק, ומוצא את לו. היא אומרת לו שהיא צריכה לקחת את מאדי לבית החולים, כי יש לה חום. שם היא מגלה שזה יותר קשה להחזיק בשקר ממה שחשבה, ותוך דקות ספורות, כל הסיפור מתפרק - ואפילו שניקו מנסה להציל את לו, היא מסרבת לעזוב את מאדי המפוחדת. הסרט מסתיים בהכרה של כל הדמויות במחדלים של חייהם, וברמזים בלבד לגבי העתיד.
הפקה
שאן הדר כתבה וביימה את "טלולה" בתור ספין-אוף של סרטה הקצר משנת 2006 "אמא", על אישה חסרת בית, שנאלצת לעשות בייביסיטר לפעוטה עם אמא מזניחה בבית מלון. עד ש"אמא" יצא, הדר כבר סיימה את התסריט ל"טלולה", בהתבסס על תפישתה את הנשים אשר "כנראה יודעות שאסור להן להביא ילדים, אבל אז הן עושות את זה בכל מקרה".
הסיפור היה בהשראת ניסיונה כשעבדה כבייביסיטר עבור אורחי מלון בלוס אנג'לס, ופעם אחת נדרשה לשמור על קטנה שאמה האדישה הגיעה לבוורלי הילס כדי לנהל רומן. היא מספרת שאחרי האירוע, "יצאתי מהמלון, נכנסתי למכונית שלי ובכיתי כל הדרך הביתה, וחשבתי, הייתי צריכה לקחת את הילדה הזו."
במאי 2015, יצאה ההודעה שאליוט פייג' ואליסון ג'אני יככבו בסרט. הצילומים החלו ביוני 2015 בניו יורק, בעיקר ברובע מנהטן. הסרט הופק על ידי הת'ר ריי, ראסל לוין, כריס קולומבוס, אלנור קולומבוס וטוד טריינה.
יציאת הסרט
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס, ב-23 בינואר 2016. עוד לפני הקרנת הבכורה בפסטיבל, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, והעלתה אותו לצפייה ב-29 ביולי 2016.
ביקורת
"טלולה" קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, אשר שיבחו את משחקן של שתי השחקניות הראשיות. באתר Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 84%, בהתבסס על 51 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 6.8/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר כתוב: "הנרטיב מלא-התבונה של 'טלולה', הכתיבה המדויקת של הדמויות, והקאסט הכישרוני חוברים ליצור דרמה משפחתית מרתקת אשר מתעלה על הדימויים הנדושים של הז'אנר." באתר Metacritic, לסרט ציון של 63 מתוך 100, בהתבסס על 19 ביקורות, ציון שפירושו "ביקורות חיוביות באופן כללי".
נייג'ל. מ. סמית מעיתון השומר נתן לסרט 4 מתוך 5 כוכבים, וכתב: "כן, יש בסיפור מרכיבים של סרט טלוויזיה; מה שמבסס אותו זה ההופעות הנהדרות, והבימוי והתסריט העשירים של הדר". הוא שיבח את פייג' וג'אני. ג'ף ברקשייר ממגזין וראייטי גם שיבח את שתי השחקניות, וכתב "התסריט של הדר כנראה לא ימצא חן בעיני אלה שמעדיפים את דרמות האינדי שלהם נטורליסטים ונטולי אירועים. אבל הנרטיב מלא התפניות בסרט זה מעוגן בעבודה היסודית של אנסמבל השחקנים."
חוקת גרמניה המזרחית
החוקה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (הידועה גם כ"גרמניה המזרחית") הוכרזה ב-7 באוקטובר 1949. חלקים נרחבים מהחוקה התבססו על החוקה של רפובליקת ווימאר כך שגרמניה המזרחית תהיה רפובליקה דמוקרטית ופדרלית. ב-1968 הממשלה המזרח-גרמנית אימצה חוקה חדשה שהיית מבוססת על עקרונות המרקסיזם-לניניזם, הנהגה קולקטיבית ויוניטריזם. לחוקה נכנסו תיקונים שונים ב-1974. במהלך המהומות של 1989, נערכו כמה ניסיונות לכתוב טיוטה של חוקה לגרמניה המזרחית, אך הם אף פעם לא יצאו לפועל, בגלל איחוד גרמניה מחדש.
יסודות סמכויות המדינה
החוקה מתחילה בהצהרה על כך שהאומה הגרמנית אינה ניתנת לחלוקה כלאום, ועליונות חלוקת ה"לאנדר" (חלוקה מנהלית של גרמניה המזרחית) בפוליטיקה. הממשל הפדרלי מוגבל בסמכויותיו לעסוק בנושאים אשר יכולים להשפיע על האומה כולה. כל הנושאים האחרים, באחריות המחוזות המנהליים. ברלין, הוצהרה כבירת הרפובליקה.
העם מוכרז כמקור האמיתי של הסמכות הפוליטית. לכן, לאזרחים ישנה הזכות להשתתף בחיים הפוליטיים, במישור המקומי, המחוזי, והלאומי. השתתפות זו כוללת את הזכות להצביע בבחירות, משאלי עם, ויוזמות שונות. לאזרחים יש גם הזכות להיבחר, ולהיכנס לחיים הציבוריים בין אם למשרה פוליטית ובין אם למשרה משפטית. לאזרחים יש הזכות גם לעתור לממשלה.
בשל הסמכות הנובעת מהעם, החוקה מצהירה על כך שהממשלה חייבת לשרת את הרווחה הכוללת של העם. זה כולל את החרות האישית שלהם, סיפוק שלומם, והגנת הדמוקרטיה.
חוקת הרפובליקה מוכרזת כבסיס לכל פעולה ממשלתית והממשלה חייבת לציית לעקרונותיה. לעם יש את הזכות להתנגד לכל פעולה אשר קורית לא לפי העקרונות הללו. אזרחי הרפובליקה והממשלה גם כפופים לחוק הבין-לאומי.
זכויות האזרח
החלק השני של החוקה מתעסק בזכויות האזרחים. כל האזרחים שווים תחת החוק. עם זאת, אזרח המואשם בפשע או עבירה על החוק, נלקחות ממנו זכויות מסוימות ופריבילגיות, כולל הזכות להצביע ולהיבחר לתפקיד ציבורי. שוויון מגדרי הוא "קדוש" וכל חוק אשר מגביל את שוויון הנשים מבוטל.
לאזרחים יש הזכות לחירות אישית, פרטיות הבית, והדואר, והזכות לחיות היכן שיבחרו. לאזרחים יש את הזכות לחופש הביטוי בתוך חוקי החוקה. זה כולל את החופש להתאסף בשלום, ובאופן לא חמוש.
החוקה מכריזה על חופש העיתונות מצנזורה. אין להסגיר אף אזרח, אסור להסגיר גם כן לא-אזרחים אשר מעורבים במאבקים אשר דומים בעיקרונותיהם לעקרונות החוקה. לכל אזרח יש הזכות להגר, וכל שינוי לחוק זה חייב להיות תקף לאומה בכללותה, ולא על בסיס אישי. לעם יש הסכות לחינוך חינם ופיתוח. על אף אדם אסור להיות מקופח בגלל שימוש בשפת האם שלהם במערכת המשפט, חינוך או בפוליטיקה.
האזרחים חופשיים ליצור איגודים והתאחדויות. התאחדויות אשר מיושרות עם עקרונות החוקה ותומכות בדמוקרטיה יכולות להציג מועמדים מטעמן לבחירות.
לאזרחים יש את הזכות להתאגד. ולאיגודי עובדים מוכרים יש את הזכות לשבות. הזכות לעבודה מובטחת. כל עובד רשאי לנופש, חופשה שנתית, ימי מחלה, ופנסיה. ימי ראשון, חגים, והאחד במאי הם ימי חופש אשר מעוגנים בחוק. לאזרחים יש גם הזכות לביטוח סוציאלי אשר יספק להם שירותי בריאות, סיוע כאשר יזדקנו, סיוע באימהות, סיוע לנכות וכו'. זכויות אלו ימומשו דרך איגודי עובדים ומועצות פועלים.
הסדר הכלכלי
הכלכלה של הרפובליקה תיבנה על עקרונות הצדק החברתי והצורך לספק לכל האזרחים אמצעים אשר יעזרו לשמר את כבוד האדם. החוקה מכריזה על כך שהכלכלה חייבת לשרת את האומה בכללותה ושכל אדם יקבל את חלקו ההוגן מתשואת עמלו.
הממשלה תתמוך בקואופרטיבים ובפיתוחם של חקלאים, סוחרים, ובעלי מלאכה. הכלכלה נתונה להשגחה על ידי גופי הרשות המחוקקת וזוהי מטרתם של הפקידים הציבוריים לפקח וליישם את המדיניות הכלכלית של המדינה. רכוש פרטי מובטח על ידי המדינה אם הוא יכול להתקיים תחת תחומה. הזכות לירושה גם מובטחת עם מס ירושה אשר מוחלט על ידי החוק. כל ההגבלות על רכוש פרטי חייבות להיכפות רק אם הן ישרתו את טובת הציבור הכללי.
רכוש ומפעלים אשר נמצאים בבעלות של נאצים או אנשים שמרוויחים ממלחמה יופקעו על ידי המדינה ללא כל תמורה. כל התעשיות המונופוליות אשר שוחרות לשלוט על הייצור יאסרו ויבוטלו. נחלות מעל 100 הקטארים יפוזרו ויחולקו מחדש ללא תמורה.
כל אוצרות הטבע המינרליים והניתנים לניצור יועברו לבעלות ציבורית. המדינה מבטיחה שניצולם יהיה עבור טובת החברה כולה. כל אזרח ומשפחה זכאי לשיכון מתאים. התחשבויות יעשו עבור קורבנות הפשיזם, נכים, וכו'.
כל רכוש ושכר יעבור מס פרוגרסיבי.
חינוך
לכל אזרח יש הזכות לחינוך, הזכות לבחור את מקצועם, ולימוד אומנות ומדע יהיה חינם. המחוזות המנהליים ייסדו מערכות בתי ספר ציבוריים והלוגיסטיקות להפעלתם, ועל הרפובליקה לספק הכשרה והדרכה למוריהם.
חינוך הוא חובה עד סוף השנה ה-18 של התלמיד. לאחר סיום בית ספר יסודי, תלמידים יעברו לבתי ספר ציבוריים או בתי ספר מקצועיים. לכל התלמידים תוצע האפשרות להתכונן למבחני הכניסה לאוניברסיטאות דרך שימוש במכינות. זכויות אלה תקפות עבור כל האוכלוסייה.
החינוך הדתי שמור למוסדות הדתיים. מוסדות אלה זכאים ויש להם את הזכות להכין חינוך דתי לתלמידים.
גוף המייצג את העם
הסמכות השלטונית העליונה מוענקת לפולקסקאמר. חברי הפולקסקאמר הם נציגיהם של העם הגרמני והם יבחרו בבחירות אוניברסליות, שוות וישירות בהצבעה חשאית. משך תקופת הכהונה של הנציגים הללו הוא 4 שנים. מספר המושבים שיוקצעו למפלגה מסוימת בפולקסאמר יוחלט לפי בחירות בשיטה היחסית. מספר חברי הפולקסקאמר הוא 400 חברים. חופש ההצבעה ופרטיות ההצבעה מובטחים.
כל האזרחים מעל גיל 18 זכאים לבחור וכל האזרחים מעל גיל 21 זכאים להיבחר.
הנשיא יאסוף בית המחוקקים לא מאוחר מ-30 ימים לאחר בחירות. בחירות חייבות להתקיים לא מאוחר מ-60 ימים לאחר סיום תקופת כהונה ממשלתית. כדי לפזר את בית המחוקקים חייבים להסכים לכך יותר מחצי חברי האספה.
הקוורום כולל לפחות מחצית מהחברים להיות נוכחים בעת הצבעה. אלא אם כן החוקה אומרת אחרת, הצבעת הרוב היא זאת שתשפיע.
תפקידי הפולקסקאמר הם:
הפולקסקאמר יכנס ועדת חוקה. הוועדה הזאת תייצג את כל המפלגות (עם ייצוג יחסי בתיאום עם הרכב הפולקסקאמר), שלושה חברי בית המשפט העליון, ושלושה פרופסורים גרמניים למשפט חוקתי אשר לא חברי הפולקסקאמר. הסמכות היחידה של ועדת החוקה היא לסקור את חוקיות החקיקה. אם חצי מחברי הוועדה מטילים ספק בחוקיות החוק הוא יכול להיבחן מחדש. הפולקסקאמר מאשר כל החלטה של ועדת החוקה.
לאנדר
הלאנדר (המחוזות המנהליים של גרמניה המזרחית) ייוצגו בתא חוקתי אשר ידוע גם כ"תא המדינות" (לאנדרקאמר). לכל לאנדר יהיה ייצוג על ידי לפחות נציג אחד ויהיה לפחות נציג אחד עבור כל 500 אלף תושבים. הנציגים הללו ייבחרו על ידי הרשויות המחוקקות של הלאנדר (לנדטאג). תהליך זה יבוצע באופן יחסי לחוזקת המפלגות בתוך הלנדטאג.
תא זה יבחר פרזידיום, אשר יכלול נשיא, פקידים שלו וחברים אחרים. הנשיא יוכל לאסוף את התא מתי שצריך, או כשחמישית מחבריו רוצים בכך.
פגישות התא יהיו פתוחות לציבור הרחב. עם זאת יכול להיות שיהיו נושאים שיצרכו דיון בדלתיים סגורות מחוץ לעיני הציבור. כל ההחלטות שיוחלטו, יוחלטו על ידי הצבעת רוב, אלא אם כן החוקה אומרת אחרת.
חוקת 1968
במושב המפלגה השביעי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה באפריל 1967, אולבריכט קרא ליצירת חוקה חדשה, אשר תצהיר על כך שהחוקה הקיימת אינה תואמת "את היחסים של החברה הסוציאליסטית והרמה הקיימת של התפתחות היסטורית". חוקה חדשה הייתה דרושה כדי להתאים לאמונה המרקסיסטית לניניסטית שההתקדמות של ההיסטוריה ותפקידו של מעמד העובדים מיוצג על ידי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. החוקה החדשה גם תייצג את תפקיד המדינה ככלי של המפלגה בהשגת המטרה של חברה סוציאליסטית ואחר כך קומוניסטית. ועדה חדשה בפולקסקאמר נאספה בדצמבר 1967 במטרה לייצר טיוטה לחוקה חדשה. חודשיים לאחר תחילת עבודתה של הוועדה, היא סיפקה טיוטה אשר נבחרה ברוב של 94.6 אחוזים להיות החוקה האפקטיבית החדשה של גרמניה המזרחית, ב-9 באפריל 1968.
בזמן שהמסמך הישן לא מציין את מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה כלל, הפרק הראשון של החוקה החדשה מצהיר באופן חד-משמעי: "הנהגת המדינה תוטל על מעמד העובדים ומפלגתו המרקסיסטית-לניניסטית - מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה". חוקת 1949 הצהירה על גרמניה כ"רפובליקה דמוקרטית" כאשר החוקה החדש תיארה את גרמניה המזרחית כ"מדינה סוציאליסטית של העם הגרמני". תחת החוקה הישנה הכוח נבע "מהעם" בזמן שהפרק השני של החוקה החדשהה ציין ההכח נובע "מהפועל בכפר ובעיר".
שינויים משמעותיים שהוצגו בחוקת 1968 כללו בין היתר את:
חוקת 1968 תיארה באופן אפקטיבי את הלך הרוח ששרר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית שני עשורים. החוקה החדשה הייתה אחד מניצחונותיו המשמעותיים ביותר של אולבריכט לפני הדחתו ב-1971.
תיקוני החוקה של 1974
עם עלייתו של אריך הונקר במאי 1971 וההכרה הבין-לאומית הגוברת ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשטר ניסה לנטוש את הרעיון שהרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הייתה הממשלה הלגיטימית היחידה של האומה גרמנית כולה. במקום, המדיניות של "אבגרנצונג" (הבדלה) נקבעה, עם השאיפה של יצירת זהות לאומית נפרדת לגרמניה המזרחית. כתוצאה מכך, חוקת 1968 תוקנה על ידי הפולקסקאמר ב-27 בספטמבר 1974 כדי למחוק את ההפניות לאומה הגרמנית, וכך באמת הנוסח "האומה הגרמנית" נמחק כמעט למינימום. המסמך המתוקן הגביר את הדגש על סולידריות וחברות עם ברית המועצות. בפועל עם זאת, הקשרים בין גרמניה המזרחית ועמיתיהם המערב-גרמנים התגברו, כחלק ממדיניות הדטאנט והאוסטפוליטיק של המזרח והמערב במשך שנות השבעים.
הפרק הראשון של חוקת 1974 התחיל במילים האלו, "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית היא מדינה סוציאליסטית של עובדים וחקלאים. היא הארגון הפוליטי של העובדים בערים ובכפר תחת הנהגתו של מעמד העובדים ומפלגתו המרקסיסטית-לניניסטית".
הצעות לשינוי, 1989-1990
בעקבות "המהפכה הידידותית" ונפילת חומת ברלין, החוקה עברה רוויזיה משמעותית בנובמבר 1989 כדי לעקור מתוכה את האופי הקומוניסטי. השינוי הניכר ביותר היה בפרק הראשון, אשר נתן למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה מונופול על הכח, אותו פרק נמחק.
פוארטו בקריסו מורנו
פּוּאֵרְטוֹ בָּקֵרִיסוֹ מוֹרֵנוֹ (בספרדית: Puerto Baquerizo Moreno) היא עיר הבירה של מחוז גלאפגוס באקוודור, הכולל את קבוצת איי גלאפגוס. העיר שוכנת בקצהו הדרומי של האי סן קריסטובל ששטחו 558 קילומטרים רבועים וגובהו המרבי 730 מטרים. בעיר כ-5,600 תושבים, רובם דייגים, והיא השנייה בגודלה באיי גלאפגוס.
חוקת גרמניה המזרחית
הצעות לשינוי, 1989-1990
באפריל 1990, הפורום הדמוקרטי "רונדר טיש" (שולחן עגול) פיתח הצעה עבור חוקה חדשה לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית אשר תייצג את השינויים הדמוקרטיים החדשים שהתרחשו בה. עם זאת, בזמן הזה, הפולקסקאמר החדש שעט אל עבר איחוד מחדש עם גרמניה, והטיוטה לחוקה החדשה לא התקדמה לשום מקום.
פוארטו בקריסו מורנו
העיסוקים העיקריים בעיר הם דיג, תיירות וחקלאות. העיר נקראת על שם אלפרדו בקריסו מורנו, שהיה נשיא אקוודור שלוש פעמים.
גביע הקרמלין
גביע הקרמלין (ידוע גם בתור טורניר מוסקבה, ברוסית: Кубок Кремля) הוא טורניר טניס שנערך מדי שנה במוסקבה. הטורניר מתנהל על משטח קשה בתוך אולמות ספורט (indoor hard court). הטורניר הוא חלק מהסבב העולמי לגברים בסדרת "סבב המאסטרס העולמי 250", וחלק מהסבב העולמי לנשים בסדרת "טורנירי הפרמייר של WTA". הטורניר נערך מדי שנה באצטדיון האולימפיסקי משנת 1990 (למעט בשנת 2020, כשבוטל בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה).
הטורניר התקיים לראשונה בשנת 1990, והיה לטורניר הטניס הבינלאומי שנערך ברוסיה. עד שנת 1996 התחרו בטורניר אך ורק גברים, ואילו משנה זו נפתחו גם תחרויות לנשים כחלק מהטורניר. הטורניר זכה לתמיכת נשיא רוסיה בוריס ילצין שהיה חובב טניס מושבע.
בנק VTB הוא מעניק החסות של הטורניר.
טבלאות זוכים
טבלאות הזוכים משנות ה-2000 בתחרויות הגברים-יחידים והנשים-יחידות.
סחוס הגדילה
סחוס הגדילה או הלוח האפיפיזיאלי (TA: Lamina epiphysialis) הוא לוח עשוי סחוס הנמצא בעצמות ארוכות של ילדים או מתבגרים. בסחוס הגדילה נעשית הצמיחה לאורך של העצמות. כאשר סחוסי הגדילה מתגרמים מגיעות העצמות לאורכן הסופי וגובהו של הבוגר נקבע. בעצמות נותר שריד מבני לסחוס הגדילה והוא הקו האפיפיזיאלי.
פיטר האוסון
פיטר האוסון (באנגלית: Peter Howson; נולד ב-27 במרץ 1958) הוא צייר אנגלי.
ביוגרפיה
האוסון נולד בלונדון ועבר עם משפחתו לפרסטוויק, דרום איירשייר, כשהיה בן ארבע. הוא שירת זמן קצר בצבא הבריטי, אבל עזב ב- 1979, כדי ללמוד בבית הספר לאמנות של גלאזגו. לצד אמנים נוספים בני זמנו, כגון אדריאן וישנייבסקי, סטיבן קמפבל וקן קרי, שעסק גם באמנות צורנית, הם נודעו כ- "נערי גלאזגו החדשים".
עבודותיו כללו מספר נושאים. עבודותיו המוקדמות מאופיינות בגברים מאוד שריריים, והמפורסמת בהן היא "הנווד הגיבור" (1987). מאוחר יותר, הוא היה אמן המלחמה הרשמי של מלחמת האזרחים בבוסניה ב- 1993. הוא יצר בה את כמה מעבודותיו המזעזעות ומעוררות המחלוקת, המפרטות את הזוועות שהתרחשו באותה התקופה. במיוחד ציור אחד "קרואטית ומוסלמי", שתיעד מעשה אונס, עורר מחלוקת, בחלקו בגלל תוכנו אבל גם משום שהאוסון צייר אותו לפי עדות הקרבן, מבלי שנכח באירוע. הרבה מעבודותיו מציירות את המעמדות הנמוכים באופנים סטראוטיפיים. הוא צייר מריבות בין שיכורים בעלי גופים מעוותים, המעבירים מסרים שליליים, כנראה בגלל ניסיונו שלו.
בשנים האחרונות כוללות עבודותיו נושאים דתיים; בשנות ה-2000 המיר את דתו לנצרות, לאחר תהליך גמילה מאלכוהול ומסמים, בשנת 2000. האוסון הוא גם איש תסמונת אספרגר, אחת מתסמונות הקשת האוטיסטית.
עבודותיו הופיעו במדיות שונות, כולל בבול בריטי שעיצב ב-1998, החוגג את ההישגים ההנדסיים של תום האלף, שכנראה הרגיז את המלכה, מכיוון שהוא מציג את ראשה מבצבץ מתוך ארובה. בנוסף, עבודותיו הופיעו על עטיפות אלבומים של לייב, הביוטיפול סאות', וג'קי לבן.
עבודותיו מוצגות בהרבה אוספים חשובים והוא חביב במיוחד על דייוויד בואי, סילבסטר סטאלון ומדונה, שהיוותה השראה לכמה מציוריו בשנת 2002.
19 בינואר
19 בינואר הוא היום ה-19 בשנה, בשבוע ה-3 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 346 ימים (347 בשנה מעוברת).
1950 בברית המועצות
1950 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-33 למהפכת אוקטובר.
אירועים בולטים
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-40 ועד לתחילת שנות ה-50 בשטחים ליטא, אסטוניה ולטביה התנהל מאבק מזוין בין מוסדות השלטון הסובייטי לבין מחתרות מקומיות ("האחים של יערות") שנתמכו על ידי התושבים המקומיים. כמו כן, במערב אוקראינה פעל צבא מחתרתי שדגל לעצמאות אוקראינה.
.
יאחונט
טיל היאחונט נועד ככל הנראה להחליף את טיל השיוט P-270 Moskit, אולם ייתכן שהוא נועד להחליף גם את הטיל נגד ספינות P-700 Granit. לפי מספר סברות, הוא שימש כבסיס לטיל ה-PJ-10 BrahMos, מיזם רוסי-הודי משותף לבניית טיל שיוט נגד ספינות.
בשנת 2010 דווח כי רוסיה תספק את טיל היאחונט לסוריה, בהתאם לעסקה שנחתמה בין שתי המדינות ב-2007. במסגרת העסקה סיפקה רוסיה לסוריה שתי מערכות בסטיון, עם 72 טילים.
על פי יוסי מלמן, בשנת 2012 סופקו טילי יאחונט גם לארגון חזבאללה, והם עלולים לשמש לפגיעה באסדות גז. כמו כן, איראן מפתחת טיל בעל יכולות הדומות לאלה של טיל היאחונט, על בסיס ידע טכנולוגי סיני.
מאפיינים
טווח הטיל הוא מעבר לאופק והוא למעשה פועל בשיטת שגר ושכח. בעת שיגורו, ניתן להגדיר את מסלול הטיסה של הטיל - טיסה בגובה נמוך או טיסה בגובה בינוני. כמו כן, הטיל הוא על קולי בכל שלבי הטיסה, והוא ניתן לשיגור ממגוון רב של פלטפורמות מסוגים שונים, החל בספינות מלחמה, עבור בצוללות וכלה במשגרים יבשתיים מתנייעים.
משנתו של גרשם שלום
במחקריו המפורטים, הוא לא רק התווה את המסגרת הכללית של תורת הסוד היהודית ותחם את גבולותיה, אלא גם מילא בְּתוֹכֶן את ראשי פרקיה, וזכה על כך להכרה ולהערכה רבה בעולם האקדמי בארץ ובעולם.
בהקשר למפעלו העצום של שלום, סיפר עקיבא ארנסט סימון כי בובר אמר על שלום את הדברים הבאים:
המיסטיקה היהודית הקדומה
התעניינותו של שלום במיסטיקה היהודית הקדומה נבעה בראש ובראשונה משאיפתו לסתור את טענותיהם של מרבית החוקרים בדורו ובדור הקודם, במיוחד חוקרי חכמת ישראל, כנגד הקבלה, שראו בה גידול פרא שיש להסתירו מעיני הגויים וכתופעה שאינה מייצגת את היהדות האמיתית. לטענתו, מקורה של המיסטיקה היהודית הוא בראשית האלף הראשון לספירה, "זמן קצר לפני הופעת הנצרות וזמן קצר אחריה, בעיקר במאה האחרונה לפני חורבן בית שני". עוד טען שלום, כי העוסקים בה היו מראשי היהדות ולא מכיתות שוליות בה, וכי היא בעלת "פרצוף יהודי מקורי", ועם מעט השפעות חיצוניות.
במחקריו בתחום זה, ביקש תחילה לתחום את המושג "מיסטיקה יהודית", באמצעות הגדרה שתבהיר מה כלול במיסטיקה היהודית ומהם המאפיינים הייחודיים לה ביחס למיסטיקה של דתות אחרות; לברר תופעות ומאפיינים ייחודיים אלה; להוכיח את הקשר בין ספרות ההיכלות והמרכבה - הספרות העיקרית של תקופה זו - לחכמי המשנה; ולהבהיר מושגי יסוד בקבלה שהופיעו לראשונה בספר יצירה ומולאו בתוכן שונה על ידי המקובלים והפרשנים הפילוסופים, בדורות שלאחר מכן.
הגדרתה של מיסטיקה יהודית
אחת ממטרותיו של שלום הייתה חשיפת הפרק הקדום ביותר של המיסטיקה היהודית. משכך, ביקש קודם כל הגדרה מדויקת למושג.
כבר בגילוייה המוקדמים ביותר של המיסטיקה היהודית היא נבדלה משיטות מיסטיקה אחרות, ובניגוד למיסטיקנים בדתות אחרות, מעשיו של המיסטיקן היהודי לא כוונו לשם השגת איחוד או התמזגות שלו עם האל, אלא אך על צפייה בו והתפעלות הנפש ממראהו, תוך שמירה על מרחק בין האל למאמין. הבדל זה עולה בקנה אחד עם ארבעה מאפיינים נוספים, אותם זיהה שלום, של המיסטיקה היהודית. מאפיינים אלה, שיפורטו להלן, נשענים על עיקרי הדת היהודית, ומקנים לה אופי שמרני: המאפיין הראשון - אישור והכרה בסמכותם של כתבי הקודש, התורה שבכתב ושבעל-פה, ואמונה בהתגלות בהר סיני ומתן תורה מן השמיים. אמונה זו מיושמת גם לתורת המיסטיקה היהודית, שנטען עתה לגביה כי היא עיקרה ופנימיותה של התורה, תורה שבעל-פה, שהועברה, יחד עם התורה, מדור לדור, באמצעות אישים ראויים. המאפיין השני - נובע מהמאפיין הראשון והוא מעמדה המרכזי של התורה. אלא שבעיני המיסטיקנים הופכת התורה לישות אורגנית, הבאה לגשר בין האדם הגופני, המוגבל, לאלוהות הרוחנית, האינסופית. התורה היא הכלי איתו ברא אלוהים את העולם ומנהיג אותו, ורק לימוד והתעמקות בה וקיום מצוותיה בכוונה ראויה, יקרבו את המאמין אל האל. המאפיין השלישי - נובע אף הוא מהמאפיין הראשון והוא המעמד המרכזי לדבר ה', כפי שבא לידי ביטוי בלשון התורה עצמה. הדגש הוא על הסימבוליקה הלשונית של התורה, וכל מטרתו של המיסטיקן הוא פענוחה של סימבוליקה זו, פעולה שלפי אמונתו תקרב אותו אל האל. המאפיין הרביעי - מחויבות להלכה היהודית. בדרך כלל, מכירים המקובלים בעול ההלכה ומקיימים אותה ללא פשרות. כמו כן, אין מיושמת שיטת הפרשנות הסימבולית שלהם לתורה בתחום ההלכה, למעט מתן טעם למצוות. עם זאת, המדובר, לפי שלום, ביחס דו-ערכי ובמחויבות רשמית בלבד, שכן עצם התפתחותה של המיסטיקה בא כתגובה לדת הממוסדת, ולמעשה, תחת המסווה של שמירה על המסורת וההלכה, הוחדרו תכנים חדשים.
ספרות ההיכלות והמרכבה ושאלת שורשיה הגנוסטיים
שלום הקדיש לחקר הנושא מספר מאמרים, המפוזרים בין ספריו השונים וכן ספר אחד שעסק כולו בנושא זה.
הוא תיארך את הופעת ספרות ההיכלות והמרכבה, מהתחלתה במאה הראשונה לפני הספירה ועד לסופה במאה העשירית לספירה, וזיהה בה שני שלבים: בשלב הראשון, היה מרכז היצירה בארץ ישראל. הספרים הראשונים מתקופה זו נכתבו על ידי יוצרים לא ידועים, שהשתמשו בשמות פסבידו-אפיגרפים, כגון ספרי חנוך והאפוקליפסה של אברהם אבינו. לידם ניתן לזהות מספר חכמי משנה ידועים, כגון רבי יוחנן בן זכאי ותלמידיו ורבי עקיבא. במאות השלישית והרביעית, אנו פוגשים בין העוסקים בתורת הסוד אמוראים ידועים כגון רבי יהושע בן לוי, ריש לקיש וכן רב (אבא אריכא), אשר עם ירידתו לבבל, עבר יחד איתו מרכז העשייה בתורת הסוד. מתקופה זו נותרו לנו בעיקר רמזים בתלמוד ובמדרש. העובדה שניתן למצוא מבין העוסקים בתורת הסוד חכמי משנה ותלמוד ידועים, היא אחת מהראיות שהביא שלום לביסוס טענתו כי תופעת המיסטיקה היהודית לא הייתה תופעה בשולי היהדות, אלא בלב לבה. מהשלב השני, בבבל (אם כי ניתן למצוא גם חומר מארץ ישראל), יש בידינו ספרים רבים, ואולם אף על פי שהם יוחסו לתנאים ואמוראים ידועים, סבר שלום כי גם כאן מדובר בספרות פסיבו-אפיגרפית, ויוצריהם נותרים עלומים. הספרים העיקריים השייכים לשלב השני הם: ספרות ההיכלות והמרכבה, כגון, היכלות רבתי, היכלות זוטרתי, מסכת היכלות, מרכבה רבה ומעשה מרכבה; חיבורים על מעשה בראשית, כגון, מדרש כונן (ברייתא דמשה בראשית); וחיבורים מאגיים, כגון, אותיות דרבי עקיבא.
מאפיין אחד של ספרות זו הוא, לדעת שלום, יחס שלילי למציאות ההיסטורית, ייתכן עקב המציאות הקשה בה חיו בעלי חיבורים אלה (למשל רדיפות הכנסייה הנוצרית במאה הרביעית). התוצאה הייתה שכל מאווייהם של אותם יורדי מרכבה הופנו למקום א-היסטורי, לברור מעשה בראשית או למועד ביאת המשיח. מאפיין נוסף של ספרות זו הוא העובדה שאין מדובר בתורה עיונית שלמה בתורת הסוד, אלא במדריכים המורים ליחידי סגולה כיצד להעלות את נפשם דרך שבעת הרקיעים ושבעת ההיכלות, לכיסא הכבוד, הוא עולם המרכבה, ולחוות חוויה מיסטית שתוביל להתפעלות הנפש ולאכסטזה. לאור קדושת החוויה והסכנה במסע זה, נדרשה הכנה מוקדמת הן פיזית (תענית) והן נפשית (הסתכלות פנימה), והיא ידועה הייתה למתי מעט בלבד. על אף שמדובר היה בעליית הנפש, הפעולה עצמה הייתה מכונה "ירידה למרכבה" ואותם החווים פעולה זו היו מכונים "יורדי המרכבה". בהגיעם לעולם המרכבה, זכו יורדי המרכבה לגילויי סודות הבריאה וקץ הימים וצפייה במעשי אלוהי ישראל ועבודת המלאכים. הדגש בתיאורים אלה היה על תיאור מידות המלך קדוש, האל הנורא והנשגב ופחות על מידות מוסריות (כגון, מידת הרחמים). תיאורים אלה, שהתבססו אומנם בחלקם על רטוריקה ונוסחאות קדומות, היו ייחודיים לבעלי המרכבה וניתן למצוא חלק מהם בתפילה, כגון בברכת הקדושה, בשעת תפילת שחרית, הן ביום חול והן בשבת, ובפיוטים רבים. אחד החיבורים, שיעור קומה, עסק בתיאור הדמות האלוהית, כאילו הייתה דמות אנושית, ובשל כך עורר התנגדות רבה ואף נדחה מאוחר יותר על ידי רב סעדיה גאון (במחלוקתו עם הקראים), הרמב"ם ואחרים.
שלום זיהה השפעה זרה, גנוסטית, על תורתם של יורדי המרכבה, אולם גם הדגיש את ההבדלים ביניהם. שלא כמו אצל הגנוסטיקאים, אין מדובר היה בשתי רשויות, האחת, האל נעלם והשנייה בורא העולם (הוא אלוהי היהודים, לפי תורת הגנוסטיקאים), אלא הקפדה על מונותיאיזם, ואמונה באלוהי ישראל בלבד. הפרדה ברורה הייתה קיימת גם בין האל לבין המאמין, בין הבורא לנברא, ללא יחס אינטימי ביניהם. מאידך, סבר שלום, כי המרכבה המתוארת בספרות בעלי המרכבה מתוארת כפי שמתוארת הפלירומה הגנוסטאית. מקבילות גנוסטיות נוספות היו קיימות לדעת שלום, הן בעצם מסע העלייה של בעל המרכבה והן בהכנות המאגיות בטרם המסע. שלום ציין כי במקביל לספרות ההיכלות והמרכבה הייתה קיימת ספרות של חוגים מיסטיים אחרים, שהייתה קרובה יותר למיתולוגיה הגנוסטית, ושאת השפעתה ניתן למצוא מאוחר יותר בספר הבהיר.
לעניין הקשר בין ספרות הקבלה המאוחרת לספרות ההיכלות והמרכבה, ציין שלום כי אומנם לא ניתן לקרוא לספרות ההיכלות והמרכבה בשם 'קבלה' במובן אותו אנו מכנים היום תורה זו, אולם המקובלים עצמם ראו בספרות זו כחלק מתורת הקבלה וניסו לפרש אותה ברוח הדברים בהם הם דנו. הקשר אותו מוצא שלום בין שני הזרמים הוא קשר של ירושה, כאמור ראו עצמם המקובלים כממשיכיהם של אותם יורדי מרכבה והתייחסו אליהם בכתביהם, אם כי רבים גם ההבדלים ביניהם: שלא כמו אצל המקובלים, לא ניתן למצוא אצל יורדי המרכבה יחס סימבולי לעניינים הדתיים. הדברים המופיעים בספרות ההיכלות והמרכבה מתארים מציאות של חזון ולא של סמלים. כמו כן, אין התייחסות לאותו עולם נעלם, שניתן למצוא מאוחר יותר אצל המקובלים. בנוסף, כמעט ואין פרשנות איסוטרית או מיסטית של פסוקי המקרא, או גילוי סודות על ידי התעמקות בדברי המקרא, אלא אמירת דברי תפילה ושירה דתית הקשורה בחזון יורדי המרכבה, בעת צפייתם במרכבת האל. המדובר, לדעת שלום, בשירה דתית כדוגמת הפיוטים הראשונים, אלא שפיוטים אלה נתחברו לפני הופעת הפיוטים הראשונים.
ספר יצירה
הספר נכתב בצורת משניות, בעברית, ונוסח בתמציתיות רבה (בן כ-1500 מילים בלבד) ולא תמיד באופן ברור. על אף קוצר יריעתו ישנם מקומות בהם בחר המחבר דווקא להאריך ולהרבות במילים, בפרט בולט הדבר בפרק הראשון (והחשוב ביותר) של הספר. שלום סבר כי אחת הסיבות לחוסר הבהירות של הספר היא העובדה שלרשות המחבר לא הייתה טרמינולוגיה קבלית שבה יכול היה להשתמש בעת שכתב את הספר, והוא צריך היה ליצור אחת כזאת בעצמו. ייתכן גם שאת חלק מהדברים הוא כתב על בסיס התבוננות מיסטית.
זהות המחבר לא נמסרה לקוראים, אם כי בסוף הספר נזכר אברהם אבינו, מה שהוביל מקובלים בדורות הבאים לייחס לו את הספר או לתלות בו גילויי סודות בריאה. מפרשים אחרים ייחסו את הספר לרבי עקיבא, משום שהיה ידוע כמי שאהב לדרוש באותיות.
הספר התבסס הן על דברי פילוסופים יוונים על סוד המספרים והן על דברי המסורת היהודית על סוד האותיות, ולפיכך בנוסף למקובלים, זכה לפרשנויות או התייחסויות גם מצד הפילוסופים של ימי הביניים. לדעת מחבר הספר, יסודות העולם הם עשר ספירות בלימה וכ"ב אותיות הא"ב העברי ויחד הן מהוות את ל"ב נתיבות פליאות החכמה. בהן גנוז הכוח הנסתר ועל ידי צירופיהן נבראים הדברים בעולם, בשנה ובנפש. בהן או דרכן של הספירות והאותיות חקק האל את העולם ומה שגם עתיד לבוא לעולם. הספירות הן מספרים, אך לא מספרים רגילים אלא מספרים קדמונים, המהווים כוחות גנוזים. האותיות, שלהן הוקדש כמעט כל הספר, מחולקות ל-3 אמות (אמ"ש), 7 כפולות (בג"ד כפר"ת) ו-12 פשוטות (ה' ו' ז', ח' ט' י', ל' נ' ס', ע' צ' ק'). לכל אות ישנה משמעות אצל האדם, בעולם ובזמן.
דרך כתיבה זו, המפרידה בין הספרות לאותיות, הובילה חלק מהפרשנים בימי הביניים לטעון כי בספר ישנם שני תאורים של יצירת עולם: התיאור האחד, מתייחס לבריאה אידיאלית באמצעות עשר הספירות, והתאור השני ליצירה גשמית באמצעות 22 האותיות. כנגדם, עמדו הפרשנים שסברו כי תחילה הייתה היצירה הראשונית, שנעשתה באמצעות הספירות והאותיות יחד, וממנה נולדו הן העולם הנסתר והן העולם הנגלה. אחד הפירושים הראשונים שנשתמרו לספר, משנת 931, הוא פירושו בערבית של רב סעדיה גאון, המחזיק בדיעה הטוענת שבספר מתוארות שתי בריאות. דעה דומה לרס"ג הביע גם רבי יהודה הלוי, בספר הכוזרי.
דמונולוגיה ומאגיה יהודית
היהדות מתנגדת למאגיה מכל וכל ורואה בה עבודה זרה והתערבות בעבודת האל לפי גישה אחת או הולכת שולל לפי גישה אחרת.
ראשוני המקובלים הבחינו בין מאגיה, שנעשית על ידי בעל המאגיה, ללא יראת האל או אהבה אליו, כדי לאלץ אותו או את מלאכיו (ולהבדיל את השדים) לבצע פעולות שמבקש בעל המאגיה שייעשו; לבין פעולות המהוות רק בקשה מהאל להגשמת משאלות (למשל בקשות המצויות בתפילה או אף סיפור חוני המעגל) או פעולות המתבצעות בהתאם לציווי האל או בשיתוף פעולה עמו (למשל מעשי משה ביציאת מצרים). אף ספר הזוהר נוקט בגישה זו ואוסר, למשל, על שבועה במועל יד. ואולם על אף האיסור החמור לעסוק במאגיה התפרסמו במהלך הדורות חיבורים יהודים בתחום זה.
שלום עצמו הקדיש לחקר המאגיה והדמונולגיה, ולמקורות בתחומים אלה, מספר מאמרים, שלאחר מותו עודכנו בהתאם להערות שהוסיף בשולי המאמרים, וכונסו בספרו שדים, רוחות ונשמות. אסתר ליבס מציינת ששלום נמשך אל התחום "מראשית דרכו ועד סוף ימיו", אם כי "ספק אם היה מסכים לכובד המשקל שניתן לתחום זה במחקר הקבלה היום", ונראה כי תשומת הלב שהקדיש לנושא נבעה הן בשל העובדה שחלק מהטקסטים העתיקים ביותר בתורת הסוד היהודית הם טקסטים מאגיים, והן בשל העיסוק של מקובלים רבים בתחום זה.
פרסומיו של שלום על הזוהר
שלום לא השאיר חיבור מקיף על ספר הזוהר ודבריו מפוזרים במספר ספרים וכתבי עת. אין מדובר בתורה קבועה ואחידה, אלא בהתפתחות רעיונית שהשתנתה במהלך השנים, מקצה אחד לקצה שני, בהתאם לתוצאות מחקריו, ואנו יכולים לעקוב אחריה בהתאם לסדר הכרונולוגי שבו נתפרסמו המחקרים.
במהלך השנים נהג שלום לכתוב הערות בקשר לזוהר בספר הזוהר הפרטי שלו, אותו רכש בשנת 1915, בהיותו בן 18 בלבד. היה זה ספר הזוהר שיצא כאמור ביוזעפאף בשנת תרל"ג.
לא מיד ולא בקלות עלה בידי שלום להבין את האמור בספר. תחילה ניסה לקרוא בספר הזוהר בכוחות עצמו אולם אז גילה כי על אף שהיה תלמיד חרוץ לעברית ולתלמוד מזה מספר שנים, הוא איננו מסוגל להבין את הטקסט. פנייתו למורהו לתלמוד, בבקשה שידריכוֹ וילמדוֹ, נענתה בשלילה, בטענה כי גם הוא איננו מבין את הכתוב בזוהר. משלא עלה בידו למצוא מורה הוא חזר ללימוד עצמי, ורק לאחר מספר שנים עלה בידו לפצח חלק מסודות הזוהר והוא אף החל ללמד את הספר לחבריו.
במשך השנים הגיע מספר ההערות בספר למאות רבות. משמלאוּ הדפים בהערותיו הביאוֹ לכורך שהוסיף בין דפיו דפים ריקים וכרכוֹ מחדש. גם דפים אלה התמלאו בהערות רבות. בשל חשיבות הערות אלה, הוציאה הוצאת מאגנס, בתאריך 14 באוגוסט 1992, כעשר שנים וחצי לאחר מותו של שלום, מהדורת צילום מוגדלת של הספר, בשישה כרכים, והיא כוללת את כל הערותיו הנ"ל של שלום.
חלק מן ההערות עסק בבירור שאלת מחברו של הספר וחלק אחר כלל הפניות למאמרים מקבילים של ר' משה די ליאון (רמד"ל) בחיבוריו האחרים ובספר הזוהר עצמו, או הפניות לחיבורים של מקובלים אחרים. בנוסף, הוא נהג לציין חילופי נוסח בהתאם לכתבי יד או לדפוסים אחרים. הערות אחרות של שלום כללו בירורים לגבי מוצא המילים הייחודיות לספר הזוהר, במדרש, בספרות ימי הביניים, בשפות אחרות או בכתביו העבריים של רמד"ל, וכן הערות הקשורות לתחביר, הדקדוק ותורת הצורות של הספר. כמו כן, היו הערות שהכילו פירושים שכתב שלום לחלק מהמאמרים של הזוהר.
שלום סירב לתרגם את הזוהר לעברית, והדבר עורר מחלוקת ואף גרם לקרע בינו לבין תלמידו, פרופ' ישעיה תשבי, אשר הוציא לאור שני כרכים על הזוהר, משנת הזוהר, הכוללים: מבוא כללי ומפורט לספר הזוהר ותרגום המאמרים החשובים ביותר שבספר הזוהר לעברית, מסודרים לפי נושאים ולצידם הערות חשובות, וכן מבוא לכל נושא. פרופ' יוסף דן, אף הוא תלמידו של שלום, מציין כי הסיבה להתנגדותו של שלום נבעה מכך ש"שולם היה אליטיסט מובהק והוא שנא את הרעיון של הפופולריזציה של הטקסטים... הוא חשב שלפחות קהל של דוברי עברית יכול להתמודד עם הזוהר כשלעצמו". מצד שני, מספר פרופ' ליבס, גם הוא מתלמידיו של שלום, כי שלום העניק לו את הכרך הראשון של משנת הזוהר כמתנת בר מצווה (ליבס מציין כי שלום היה חבר קרוב של אביו), כדי לקרבו, כבר בהיותו נער, לעולם הזוהר, ומכאן שראה בספר מקור חשוב להבנת ספר הזוהר. ייתכן אפוא שתגובתו הראשונית החריפה של שלום לתרגומו של תשבי, נבעה גם היא מקנאת סופרים, אותה קנאה שייחס פרופ' ליבס לשלום, כאשר דן בתגובתו החריפה לספרו של הרב ראובן מרגליות וניסה לברר את פשרה. בניגוד לשלום, סבר הרב מרגליות כי הזוהר הוא מדרש קדום, ולדעת ליבס, אין די היה בדעות המנוגדות של השניים בשאלת מחבר הספר, כדי לפגוע בחשיבות המהדורה שהוציא מרגליות לספר הזוהר, ואשר לה הוסיף אף הוא מקבילות רבות מספרות חז"ל וספרות ההלכה, וכינן ניצוצי זהר.
שלום עצמו תרגם מספר פרקים מספר הזוהר הן לגרמנית והן לאנגלית ולהם הוסיף מבואות והסברים. חלק מממצאיו על ספר הזוהר, כעבור כ־20 שנות מחקר, סיכם שלום בשפה האנגלית, בספרו הידוע: Major trends in Jewish mysticism, שגם אותו לא הסכים לתרגם לעברית, ובשני ערכים אנציקלופדיים. בנוסף, פרסם בשנת תש"ו מאמר על מדרש הנעלם.
למעשה, כמעט בכל מאמריו של שלום מוזכר ספר הזוהר, אך רק במספר פרסומים, כמפורט לעיל, היה ספר הזוהר נושאם העיקרי. לדעת תשבי, הרצאותיו של שלום בחוג "ארנוס" ובמקומות אחרים, החלו שלב חדש בחקר הזוהר אצל שלום, והוא "בירור ענייניה (של קבלת הזוהר) במסגרות היסטוריות רחבות, החל במקורות קדם קבליים עד שלוחותיה המאוחרות של הקבלה".
בירור מחברו וזמן חיבורו של הספר
שנים רבות קודם שרכש את ספר הזוהר, קרא כזכור שלום את תולדות היהודים לצבי גרץ, ושם התוודע לראשונה לתנועת הקבלה ולספר הזוהר. דעתו של גרץ על ספר הזוהר הייתה שלילית והוא כינה אותו 'ספר כזבים' ואת רמד"ל הציג כרמאי. שלום חלק על דעותיו של גרץ וסבר, בתחילת דרכו, כי ספר הזוהר מכיל "שרידי דורות קדומים", שרק נערכו על ידי רמד"ל ומקובלים אחרים בספרד במאה ה-13. תאוריה זו אף היוותה את הבסיס למחקרו הראשון על הזוהר: "האם חיבר ר' משה די לאון את ספר הזהר?", שעליו הרצה בטקס הפתיחה של המכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית.
עם זאת, לאחר שהחל לחקור את הזוהר ולשונו חזר בו מקביעה זו וקבע כי רמד"ל הוא אכן מחבר הספר (למעט הרעיא מהימנא ותיקוני הזוהר ומספר תוספות קטנות), כפי שכתב שלום עצמו, באוטוביוגרפיה שלו:
בנושא זה הוא עבר מקיצוניות אחת לקיצוניות שנייה, וסבר כי לא רק שהספר איננו מכיל שרידים קדומים אלא שמרבית חלקי הספר חוברו על ידי רמד"ל בלבד. הוא גם סבר כי רמד"ל כתב את הספר בשנים 1280 עד 1286 לערך, ורק לאחר מכן החל לכתוב את ספריו העבריים, תוך שהוא מכליל בהם רמזים שנועדו להכשיר את הקרקע לפרסומו של הזוהר. רק בשנת 1293, לטענת שלום, החל רמד"ל להפיץ את חלקי הזוהר באופן מסודר ברבים (אם כי שלוש שנים לפני כן פורסם חלק קטן ממנו). מלאכת ההעתקה וההפצה של הספר נמשכה עד לשנת 1305, שנת מותו של רמד"ל.
חלק גדול מהחוקרים מסכימים עם שלום בקשר לזהות מחבר הזוהר אולם יש הטוענים כי רמד"ל לא חיבר את הספר לבד אלא עם חבר אנשים. כמו כן קיימת מחלוקת לעניין השנים שבהן נכתבו חלקי הספר וספריו העבריים.
עבודתו על מילון לשון ספר הזוהר
כאמור כוללות חלק מהערותיו של שלום, שהוסיף בספר הזוהר שלו, דיון במקורן של המילים הייחודיות שבספר הזוהר וכן הערות הקשורות לתחביר, הדקדוק ותורת הצורות שבספר. במקביל לכך, עבד שלום על הכנת מילון הכולל את כל המילים שבספר הזוהר. צורת עבודתו כללה רישום כל מילה המצוייה בספר בכרטסת מיוחדת, המסודרת באופן כרונולוגי לפי אותיות הא"ב. ליד המילה הוא הוסיף פירוש, מראה המקום שלה בספר הזוהר והערות נוספות. הוא המשיך לעדכן את הכרטסת במהלך כל חייו, ולאחר מותו המשיכה תלמידתו, רבקה ש"ץ, להוסיף מילים מהמדרש הנעלם. פרופ' ליבס מציין כי נעזר בכרטסת של שלום במהלך כתיבת עבודת הדוקטורט שלו, פרקים במילון ספר הזהר, משנת תשל"ז, שאף היא נועדה להיות חלק מהמילון שעתיד היה לצאת לאור, עם זאת, נכון לשנת 2012, הוא טרם ראה אור.
ארומנים
ארומנים (נקראים גם: מקדו-רומנים וכן צִינְצָרִים; הארומנים קוראים לעצמם Armãnji, Rrãmãnji) הם קבוצה אתנית הנפוצה בדרום הבלקן, בעיקר באזור צפון יוון, אלבניה, מקדוניה ובולגריה. קיימת גם קהילה גדולה של ארומנים בחבל דוברוג'ה שברומניה וחלק מן הרומנים מחשיבים את הארומנים כתת-קבוצה של העם הרומני. הארומנים הם הקבוצה השנייה בגודלה של ולאכים, אחרי הרומנים.
הארומנים מדברים ארומנית, שפה רומאנית קרובה לרומנית, ונחשבת לעיתים לניב שלה. לפני מלחמת העולם השנייה הקימה רומניה בבלקן רשת בתי ספר רומנים בשביל הארומנים. הארומנים שלמדו בבתי הספר האלה משוכנעים שהם רומנים, שאר הארומנים בבלקן לעיתים קרובות לא יודעים לענות על השאלה אם הם רומנים או לא. דובר רומנית ששומע את שפת הארומנים בדרום אלבניה לא מבין אותם או מבין רק מעט מאוד.
בגלל שורשי השפה הדומים, שמקורם בתקופות שבהן היה שימוש בשפה הלטינית, מעריכים היסטוריונים כי החיבור עם השפה הרומנית נקטע בין המאות ה-7 וה-9, אחרי שכבר עוצבו מאפייני השפות הבלקנו-רומאניות.
דתם היא נצרות-אורתודוקסית-מזרחית.
רובע המוזיאונים בווינה
רובע המוזיאונים בווינה (בגרמנית: Museumsquartier MQ) הוא אחד המרכזים הגדולים בעולם לאמנות ותרבות. הרובע מכיל מספר מוזיאונים חשובים לאמנות ומתקיימים בו מופעי תרבות ומגוון פעילויות חינוכיות.
היסטוריה
הרובע נחנך ביוני 2001 והוא ממוקם במה שהיו פעם בנייני האורוות המלכותיות של ארמון הקיסר הסמוך הבנויים בסגנון אדריכלות הבארוק. לצידם הוקמו בניינים נוספים בעיצוב אדריכלי מודרני.
בין המוזיאונים השונים ברובע נכללים:
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
מלחמת אפגניסטן הייתה מלחמה שערכה ברית המועצות באפגניסטן כנגד מורדים אסלאמיים שביקשו להפיל את ממשלת אפגניסטן. המלחמה נמשכה מעט מעל 9 שנים, מ־1979 עד 1989.
פולנייץ
פולנייץ (בפולנית: ; ביידיש: פלאנטש) היא עיירה במחוז סטשוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בסמוך לנהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
בעקבות מרידות של גורמים אסלאמיים כנגד השלטון הקומוניסטי בקאבול, שנתמך מראשיתו על ידי ברית המועצות, החליטה האחרונה להושיט עזרה למשטר זה ולמנוע את התמוטטותו. העזרה החלה בייעוץ צבאי ומשלוחי נשק, וב־25 בדצמבר 1979 פלשו כוחות צבא גדולים לאפגניסטן והחלו בלחימה פעילה במורדים.
פולנייץ
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-11, ובשנת 1241 נהרס בידי הפולשים המונגולים. לאחר מכן השתקם היישוב, ובשנת 1264 הוענקו לו זכויות עיר.
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
עצרת האומות המאוחדות גינתה פלישה זו, ובהחלטת עצרת האו"ם מס' 37 מיום 29 בנובמבר 1983, הוצהר כי על ברית המועצות להסיג את כוחותיה מאדמת אפגניסטן.
פולנייץ
תולדות היישוב
בראשית המאה ה-16 נשרפה העיירה בידי הטטרים. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 הפכה העיירה ליישוב גבול עם גליציה האוסטרית, ובשנת 1795 סופחה לאימפריה האוסטרית.
בשנת 1815 נכלל היישוב בתחום פולין הקונגרסאית, ובשנת 1869 נטלו ממנו הרוסים את מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר. זכויות אלה הושבו לפולנייץ רק בשנת 1980.
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
ה־CIA האמריקאי הפעיל את מבצע ציקלון במטרה לתמוך במורדים וסיפק להם אימון ונשק מתקדם, כולל טילי נ"מ מדגם "סטינגר" שהפילו מסוקי קרב סובייטיים רבים. השווי המוערך של עזרה זו נאמד בכ-2.1 מיליארד דולר. גם פקיסטן וסין הושיטו עזרה למורדים בנשק, אימון ומימון בשל אינטרסים שלהן להחלשת ברית המועצות. מלבד העזרה ממדינות אלו, הגיעו אלפי מוסלמים מרחבי העולם לעזרת המורדים האפגנים, שכינו עצמם "מוג'הידין" וראו את מלחמתם כג'יהאד. ניצחון המורדים במלחמה גרם למוסלמים בעולם לסבור כי דת האסלאם היא שנצחה את מעצמת-העל הקומוניסטית-אתאיסטית.
במשך עשר שנות המלחמה הגיעו אבדות הצבא האדום ל-15,000 חיילים לפי האומדן הרשמי. דעת הקהל בברית המועצות לא הייתה נוחה משפיכת דם החיילים באפגניסטן, ואף נשמעו השוואות ל"וייטנאם הרוסית" במובן של חיילים הנהרגים למען אינטרס של המעצמה בארץ זרה.
פולנייץ
יהודי פולנייץ
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביה, ופעלו בה תלמוד תורה, בית ספר מרשת ציש"א ותנועות נוער ציוניות.
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
החל ב־15 במאי 1988 ועד 15 בפברואר 1989 נסוגו כל כוחות ברית המועצות מאפגניסטן. המשטר הקומוניסטי האפגני נפל ב-1992 ולאחר תקופה של מלחמת אזרחים הוחלף במשטר הטליבאן.
פולנייץ
יהודי פולנייץ
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בראשית ספטמבר 1939, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, איסור הליכה על מדרכות, החרמת רכוש ועסקים, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. בהמשך, הגיעו לעיירה כ-650 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
מהפכת אפריל 1978
מוחמד זאהיר שאה מלך באפגניסטן מ-1933 ועד 1973. דודנו של זאהיר שאה, מוחמד דאוד, היה ראש הממשלה בשנים 1953–1963 ובשנים אלו החל מתחזק כוחה של המפלגה המרקסיסטית הדמוקרטית העממית של אפגניסטן (PDPA). מפלגה זו התפלגה לשניים ב-1967. סיעת החאלק ("ההמונים") הונהגה על ידי נור מוחמד טארקי וחאפיזוללה אמין, סיעת הפרצ'אם ("הדגל") בידי בבראק קרמאל.
פולנייץ
יהודי פולנייץ
באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו כ-500 יהודים נוספים. בשל הצפיפות והרעב בגטו, פרצה בו מגפת טיפוס הבהרות. באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה גורשו כ-2,000 יושביו לגטו סנדומייז', אשר ממנו שולחו כעבור זמן קצר למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן נערך מצוד בשטח הגטו שבעיירה, והיהודים שנתגלו בו נרצחו במקום.
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
מהפכת אפריל 1978
מוחמד דאוד עלה לשלטון ב-17 ביולי 1973 בהפיכה צבאית תוך שהוא מדיח את המלוכה שהואשמה בשחיתות ובמצב הכלכלי הגרוע. נסיונותיו של דאוד לשיפור המצב הכלכלי לא עלו יפה, פלגי ה-PDPA התנגדו למדיניותו ודוכאו ביד חזקה.
השלטון המרקסיסטי
במהלך 18 החודשים הראשונים לשלטון ה-PDPA, בוצעו רפורמות ברוח מרקסיסטית באפגניסטן בנושאי חוקי הנישואין וחלוקת האדמה. שינויים אלו לא התקבלו בברכה בקרב האוכלוסייה המסורתית המוסלמית והאדוקה. אלפים מבני האליטות המסורתיות: אנשי דת, משכילים ואנשי רוח נאסרו, הוצאו להורג או הוגלו.
התקוממויות כנגד השלטון החדש פרצו עד מהרה במחוז נוריסטן במזרח המדינה, והתפשטו לכדי מלחמת אזרחים בכל אפגניסטן. בספטמבר 1979 היה חפיזאוללה אמין לראש ממשלה, לאחר שטארקי נהרג בחילופי יריות עם מורדים. חילופי השלטון ערערו עוד יותר את המצב שכן נוסף על בעיית המורדים היה על אמין להתמודד גם עם מתנגדיו מפלג החאלק. אמין נקט ביד קשה כנגד קבוצות המורדים שכינו עצמן "מוג'יהדין" וכנגד נאמני טארקי. התוצאה הייתה החרפה משמעותית במלחמת האזרחים ותוהו ובוהו במדינה.
ראש ה-CIA לשעבר, רוברט גייטס, כתב בספר זכרונותיו כי ארצות הברית החלה בסיוע למורדים באפגניסטן חצי שנה לפני שהסובייטים פלשו אליה. ב-3 ביולי 1979, חתם הנשיא ג'ימי קרטר על צו נשיאותי המתיר ל-CIA לבצע פעילויות תעמולה חשאיות כנגד המשטר המרקסיסטי. פרשנים חלוקים בדעותיהם על משמעות פעולה זו. אלו המצדדים במעורבות האמריקאית באפגניסטן רואים בה הכנה לגיטימית של ארצות הברית לקראת הפלישה הסובייטית שהייתה ידועה מראש (כמאפיין של דוקטרינת ברז'נייב) לביון האמריקאי, בעוד אלו המתנגדים לה רואים בתעמולה זו "קאזוס בלי" שבו פיתתה ארצות הברית את ברית המועצות למאבק בין גושי באפגניסטן שבו ביקשה להחלישה.
משטרי ברית המועצות ואפגניסטן עמדו ביחסים דיפלומטיים ידידותיים. כ-400 יועצים צבאיים סובייטיים שהו באפגניסטן כבר ממאי 1978. ביולי 1979 שלחה ברית המועצות גדוד מוצנח לעזרת המשטר האפגני שביקש זאת. עם התגברות התקיפות של המורדים, שהסתייעו במדינות זרות, פרסה ברית המועצות את הארמייה ה-40 באפגניסטן בעקבות בקשת ממשלתה. ארמייה זו הורכבה משתי דיוויזיות חי"ר, דיוויזיה מוצנחת, בריגדת הסתערות ושני רגימנטים ממוכנים עצמאיים.
כניסת הכוחות הסובייטיים
עוד בדצמבר 1978 חתמו מוסקבה וקאבול על הסכם הדדי לשיתוף פעולה, במסגרתו הורשתה ברית המועצות להתערב צבאית באפגניסטן אם המשטר האפגני יבקש זאת. משטרו של אמין נשען במידה בלתי מבוטלת על הזרמת נשק ויועצים סובייטיים, אם כי באוקטובר 1979 עלתה המתיחות בין המדינות לאחר שאמין החזיר את היועצים לברית המועצות בתקווה לייצוב ממשלתו.
עם התגברות ההטרדות מהמורדים באזורים ההרריים, פנו חפיזאוללה אמין וממשלתו יותר ויותר בבקשות לסיוע סובייטי. ברית המועצות ראתה את הסיוע בחיוב, לשימור המשטר הקומוניסטי, אך לא סברה כי אמין יוכל להנהיג את אפגניסטן לאורך זמן בשל היותו מנהיג בלתי יציב. דיווחים שהתקבלו מסוכני ק.ג.ב. קשרו את שומרי ראשו של אמין להתנקשות בחיי הנשיא הקודם, טארקי, ואף העלו סברה כי אמין הוא למעשה סוכן של ה-CIA. הטענה כי אמין היה סוכן CIA נחלשה לנוכח האהדה הרבה שהפגין אמין לברית המועצות, ולנוכח העובדה כי אשתו ובנותיה בחרו להתגורר שם לאחר הוצאתו להורג.
ב-22 בדצמבר יעצו היועצים הצבאיים הסובייטים ליחידות האפגניות עמן עבדו לבצע טיפולי הכנה לכשירות לטנקים שלהן. באותו זמן נותקו קשרי הטלפון לאזורים שמחוץ לקאבול, ובכך בודדה הבירה. כוחות מוטסים סובייטיים גדולים החלו נוחתים בקאבול ואמין העביר את משרדו לארמון טאג'בג, שם הוא סבר כי יהיה בטוח יותר.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-27 בדצמבר, הסתערו 700 חיילים סובייטיים, בהם 54 חיילי יחידת העילית "ספצנאז" מצוותי "אלפא" ו"זניט", על מבני הממשל, התקשורת והצבא בקאבול. הם הולבשו במדים אפגניים, והצליחו במשימתם העיקרית: תפיסת ארמון טאג'בג והדחת חפיזאוללה אמין. ב-7:00 בבוקר של אותו יום פוצץ צוות זניט את מרכז התקשורת העיקרי של צבא אפגניסטן, ובבוקר יום המחרת הודיע הפיקוד הסובייטי ברדיו קאבול כי אפגניסטן שוחררה משלטונו של אמין.
על פי הפוליטביורו, ברית המועצות פעלה בהתאם לבריתה מ-1978 עם אפגניסטן, עליה חתם הנשיא הקודם טארקי, ולא ביצעה פלישה בכוח לאפגניסטן. ברית המועצות סברה כי יורשו של אמין יוכל לאחד את ה-PDPA ולכונן משטר קומוניסטי יציב באפגניסטן. הסובייטים הודיעו כי הוצאתו להורג של אמין בוצעה בידי "המועצה המהפכנית האפגנית המרכזית", שבחרה כיורשו את בבראק קרמאל, סגן ראש הממשלה לשעבר, אותו שלח אמין למשרה הבלתי נחשבת של שגריר בצ'כוסלובקיה בעת שלטון פלג החאלק.
ב-27 בדצמבר החלו נכנסים הסובייטים לאפגניסטן גם קרקעית מכיוון צפון. דיוויזיית "ויטבסק" המוצנחת נחתה בנמל התעופה בעיר בגראם והחלה פורסת את כוחותיה שם.
התגובות הדיפלומטיות היו קשות, ונעו בין אזהרות חמורות לברית המועצות ועד חרם על משחקי הקיץ האולימפיים במוסקבה ב-1980. ג'ימי קרטר נאם כי "זהו הסיכון המשמעותי ביותר לשלום מאז מלחמת העולם השנייה".
פעולות הסובייטים
דוחות סובייטיים מוקדמים מגלים שכבר מלכתחילה היה להם קושי להילחם במורדים באזורים הרריים. הצבא האדום לא היה מאומן ללוחמה בעצימות נמוכה, לא צויד להתמודדות עם גרילה, וחימושו הכבד (נגמש"ים וטנקים) לא הקנה לו יתרון, אלא לרוב הכביד על יכולת התמרון והגדיל את פגיעות כוחותיו. כתוצאה מכך החל נעשה שימוש הולך וגובר בירי ארטילרי כבד בלתי מכוון בעימותים עם המורדים ובטקטיקות של לוחמה פסיכולוגית.
החיילים הסובייטים מצאו עצמם נלחמים כנגד אזרחים בשל טבעם החמקמק של המורדים. מבצעים לביעור שליטת המורדים באזורים שונים נערכו שוב ושוב ללא הצלחה, שכן אלו נמלטו לאזורים הרריים בלתי נגישים או שהתערו בקרב האוכלוסייה האזרחית המקומית.
המוג'הידין
הכוחות הלוחמים מצד האפגנים היו בעיקרם שבעה ארגונים איסלאמיים. מתוכם ארבעה נחשבו לקיצוניים דתיים: ארגוניהם של גולבודין חקמטייאר, חאליס, בורחאנודין רבאני וסאייף, ואילו שלושה כמתונים יחסית: ארגוניהם של נבי, גיילאני ומוג'דאדי. לוחמי המוג'הידין ראו בלחימתם שליחות דתית ומלחמה קדושה למען אללה, ונלחמו באומץ רב.
במאי 1985 התאחדו שבעת ארגוני המורדים למאבק משותף בסובייטים, והחלו פועלים בסביבות קאבול תוך שהם משגרים מטחי קטיושות כנגד מטרות הממשל הקומוניסטי. כישלון הסובייטיים בדיכוי המרידה, השגת תמיכה בינלאומית לעמדותיהם או שיקום הצבא האפגני התבררו כדורשים מעורבות צבאית מלאה שלה במלחמה במורדים. ברית המועצות החלה מפעילה כוחות אוויריים מסיביים ב"הפצצות שטיח" בהרים ותקיפות של מסוקי מיל Mi-24 אך ללא תועלת בהשגת הכרעה.
ממשלת נג'יבאוללה והנסיגה
ממשלתו של קרמאל הייתה חלשה ובלתי יעילה, והוא הוחלף במאי 1986 במוחמד נג'יבאוללה, לשעבר ראש המשטרה החשאית. נג'יבאוללה חוקק חוקה חדשה בנובמבר אותה שנה, בה בוססה שיטה רב מפלגתית, חופש הביטוי ועדיפות לשריעה על פני החוק החילוני. הוא גם החל ב-1987 במדיניות של "פיוס לאומי", כפי שייעצו לו בכירים במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, אך מדיניות זו לא עזרה לביסוס שלטונו או השגת משא ומתן עם המורדים.
משא ומתן חשאי לנסיגה סובייטית מאפגניסטן החל כבר ב-1982. ב-1988, חתמו ממשלות פקיסטן ואפגניסטן בתיווך המעצמות בז'נבה על פשרה בסכסוכים ביניהן, שהקרינו עד אז גם על המלחמה באפגניסטן. כך הצליח נג'יאוללה לייצב במידת מה את האקלים הפוליטי באפגניסטן, די והותר לשם תחילת נסיגת הסובייטים שהוכרזה ב-20 ביולי 1987.
ההסכם בז'נבה גם ביסס את אי התערבות ארצות הברית וברית המועצות בפקיסטן ואפגניסטן, בהתאמה, והציב יעד לנסיגה מלאה סובייטית ב-15 בפברואר 1989.
על פי מקורות מערביים, מ-1979 ועד 1989 נהרגו באפגניסטן 15,051 חיילים סובייטים, וכ-300 נעדרים. האחרון שבהם נמצא במאי 2018. מספר ההרוגים האפגניים באותה תקופה נאמד בכמיליון (ומתוכם כ-70 אלף מוג'אהידין וכ-110 אלף חמושים אחרים).
תוצאות
למלחמה באפגניסטן הייתה השפעה ניכרת על הפוליטיקה הפנימית בברית המועצות. היא הייתה אחד הגורמים העיקריים להתגברות אי שביעות הרצון מהמשטר הקומוניסטי בשנות השמונים, והעלתה אל פני השטח מחלוקות דתיות, אתניות ולאומיות בקרב האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ברפובליקות האסייתיות של ברית המועצות. בצבא האדום פשטה דמורליזציה בשל הלוחמה השוחקת בתוך אוכלוסייה אזרחית. גורמים אלו היו זרזים להתפרקותה של ברית המועצות.
משטרו של נג'יבאוללה המשיך להתמודד עם מלחמת האזרחים באפגניסטן, עד שנפל ב-1992 והוחלף במשטר הטליבאן. אפגניסטן ניזוקה קשות: ייצור הדגן ירד ב-3.5% בכל שנה בממוצע בין 1978–1990 בשל הלחימה, הרס התשתית ובצורות. ניסיונות סובייטיים לריכוז החקלאות בקולחוזים לא עלו יפה ותרמו גם הם לירידה בגידולים.
סטפן אפיה
סטפן אפיה (אנגלית: Stephen Appiah; נולד ב-24 בדצמבר 1980 באקרה), הוא כדורגלן עבר גאנאי.
במהלך הקריירה שיחק אפיה בהארטס אוף אוק (1995-1997), אודינזה (1997-2000), פארמה (2000-2002), ברשה (2002-2003), יובנטוס (2003-2005) פנרבחצ'ה (החל מ-2005) כיום בבולוניה האיטלקית משנת 2009. ב-2 בפברואר 2012 חתם לחצי שנה בקבוצה הסרבית וויבודינה נובי סאד.
אפיה היה חלק מנבחרת גאנה באולימפיאדת אתונה (2004), אפיה הופיע במדי נבחרתו במהלך מונדיאל 2006 ומונדיאל 2010.
אייר סווידן
אייר סווידן (אייר שוודיה, באנגלית: Air Sweden) הייתה חברת תעופה שוודית, בסיסה היה בסטוקהולם והיא הפעילה טיסות שכר. החברה נוסדה בדצמבר 2009 במקום חברת נורדיק איירווייז, שפשטה את הרגל בינואר אותה שנה. בספטמבר 2011 הפסיקה החברה את כל פעילותה.
על-ענק לבן
על-ענקים אלה פחות גדולים מעל-ענקים אדומים או צהובים וגם יותר נדירים וקיימים מעט מאוד מהם שניתנים לצפייה ללא אמצעי עזר אופטיים - למשל, דנב. בדומה לעל-ענקים כחולים, חלקם הם כוכבים משתנים שמסווגים כ-משתנה α בברבור (על שמו של דנב). בהתאם לסיווג הספקטרלי, הטמפרטורה שלהם נעה בין 7,500 ובין 9,500 קלווין, בעוד עוצמת ההארה שלהם היא החל מפי 1,000 מהשמש ועד לפי 100,000 מהשמש. רדיוסם נע מעשרות רדיוסי שמש ועד כמה מאות רדיוסי שמש. המסה משתנה מאוד, החל ממספר מסות שמש ועד לעשרות מסות שמש.