cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ו קירנן
תשתיות
יחד עם אחרים דאג קירנן לבניית מרכז תעבורתי חדש במרכז העיר, שיהווה תחנה חדשה עבור אמטרק ויהיה מרכז תעבורה חדש עבור חברת האוטובוסים העירונית. התוכניות לבניית תחנה זו החלו כבר ב-1992, ובסופו של דבר היא נפתחה ב-1998, לאחר תום כהונתו של קירנן כראש העיר, כתחנת רחוב סאות', אך רק כתחנת אוטובוסים מרכזית ללא המרכיב של חברת אמטרק.
פוליטיקה ארצית
ב-1989 שקל קירנן את האפשרות, אך בסופו של דבר פסל אותה, להתמודד נגד הרפובליקני דן קואטס בבחירות המיוחדות של 1990 על המושב של אינידאנה בסנאט של ארצות הברית שהתפנה על ידי דן קווייל שנבחר כסגן נשיא ארצות הברית. בעוד שהוא נחשב כמועמד עתידי חזק בין המתמודדים הדמוקרטים, הפרשן ג'יימס גראס טען לפני החלטתו של קירנן שלא להתמודד, "שכדי לנהל מסע בחירות מוצלח", מועמד דמוקרטי יצטרך ככל הנראה, "הכרה בשמו ברחבי המדינה, מוניטין טוב, ויכולת לגייס כספים רבים. לכל הדמוקרטים ששוקלים להתמודד חסר לפחות אחד מכישורים אלו".
ב-1993 לקח קירנן חלק בתמיכה בחוק התיאום התקציבי הכוללני של הנשיא ביל קלינטון. לאחר שנפגש עם קלינטון בעת שליווה את המושל אוון ביי למפגש הרבעוני של אגודת המושלים הדמוקרטים במרץ 1993, הכריז קירנן שהוא שוכנע על ידי הנשיא שיש צורך להעביר הן את הפחתת הגרעון והן את הזרז הכלכלי כצעד חקיקתי אחד ולא כשני צעדי חקיקה נפרדים. הוא אמר, "זה צריך להיות חבילה שלמה. אם תתחיל לפרק ממנה חלקים, כל העניין יתפרק. השילוב של זה מכיל משהו עבור כולם. כמהלך שלם יש לזה יתרון עבור הארץ. באיזון זה טוב למדי".
כדי לקדם את הצבעתם של נציגי אינדיאנה בקונגרס, כיוון קירנן לניתוח שבו נמצא שאינדיאנה תהיה אחת מחמש המדינות היחידות שתרוויח מבחינה פיסקלית מההצעה, שכן אינדיאנה באותה עת, קיבלה פחות במימון פדרלי בהשוואה לתרומתה להכנסות ממיסים פדרליים. הוא גם הדגיש את הסיכוי של סאות' בנד לקבל מיליוני דולרים של מימון פדרלי בפעימה אחת בעקבות חקיקה זו. הוא גם טען שהמרכיב הממריץ של החקיקה היה נחוץ כדי ליצור מקומות עבודה.
קירנן גם טען שהגיע הזמן שהמחוקקים יחדלו מלחפש הצעות חלופיות, שכן כמה הצעות חלופיות של הרפובליקנים כבר נפלו בהצבעות. הוא העיר, "זהו המשחק היחידי בעיר. בעוד שעשויים להיות אנשים שלא יסכימו עם צד כלשהו, זוהי החבילה הכלכלית היחידה בארץ שמחוללת שינוי". הוא טען שהכישלון בהעברת ההצעה ללא חלופה נראית לעין תחמיר את המבוי הסתום בחקיקה הפדרלית ותפגע בסיכויים של קלינטון להשיג את מטרתו ליישום שינוי כלכלי משמעותי.
מערכת הבחירות
ב-1996 נבחר קירנן כסגן מושל אינדיאנה מטעם המפלגה הדמוקרטית כשותפו למרוץ של פרנק אובאנון. הוא היסס להצעתו של אובאנון להתמודד כשותפו למרוץ, ובתחילה שאף להמשיך ולכהן כראש עיריית סאות' בנד. היו אחרים שעליהם נפוצו שמועות על כך שאובאנון שקל להתמודד איתם כשותפים למירוץ, כולל טום דיגויליו, מייק גרי, ברון היל, ג'ון ולדה וג'יל לונג תומפסון. התובעת הכללית של אינדיאנה, פמלה קרטר, פסלה מראש את האפשרות שהיא תתמודד בתחילה נפוצו דיווחים שאובאנון היה אמור להציע את המועמדות ללונג תומפסון ושהיא דחתה את ההצעה.
קירנן, שעירו סאות' בנד שוכנת בצפון אינדיאנה, הביא לשותפות למרוץ איזון גאוגרפי, כאשר אובאנון, שמוצאו היה מהעיר קורידון, ייצג את דרום אינדיאנה. כבר קודם לכן אותת אובאנון שהוא תר אחר שותף למרוץ מצפון אינדיאנה. לקירנן ולאובאנון הייתה כבר היכרות משותפת. קירנן פיתח ידידות חזקה במיוחד עם אובאנון שש שנים קודם לכן ב-1990, כאשר קירנן וראשי ערים נוספים מהמדינה התלוו אליו למשלחת סחר לפולין, ברית המועצות, אוקראינה ויוגוסלביה. בחירתו של אובאנון בקירנן הוכרזה ב-3 ביוני 1996 בהודעה לעיתונות שאחריה התקיימה מסיבת עיתונאים בסאות' בנד ובאינדיאנפוליס. בהודעה זו, הובלט שמו של קירנן כמי שנחל הצלחה במשיכת בתי עסק לעירו סאות' בנד.
בעת שניהל את מסע הבחירות שלו למשרת סגן המושל, המשיך קירנן למלא את תפקידיו כראש העיר. כדי לאפשר זאת, ניהל קירנן את החלק הסופי של מסע הבחירות ממטה נפרד מזה של אובאנון בסאות' בנד. אף על פי שהם החלו את מערכת הבחירות הכלליות במעמד של אנדרדוג, הם הביסו את צמד המתמודדים הרפובליקנים סטיב גולדסמית' וג'ורג' ויטוור.
עם בחירתו כסגן המושל, היה קירנן מעורב בתהליך בחירת יורשו כראש העיר. הוא שיתף את יושב ראש המפלגה במחוז סנט ג'וזף בוץ' מורגן ואת נשיא מועצת העיר סאות' בנד רולנד קלי בבחירת יורש אפשרי. על פי החוק, היורש היה אמור להיבחר על ידי 120 חברי הוועדה המתמדת של המפלגה הדמוקרטית בעיר, ונדרש שהיורש ימונה תוך שלושים יום מסיום כהונתו של קירנן כראש העיר. הציפייה הייתה שתמיכתו של קירנן במועמד תזכה לאישורם. בסופו של דבר המליץ קירנן על סטיב לוק כיורשו, ולאחר מכן נבחר לוק פה אחד כדי לכהן בשארית תקופת כהונתו של קירנן כראש העיר.
כהונתו
קירנן כיהן כסגן מושל אינדיאנה מינואר 1997 ועד להשבעתו כמושל בספטמבר 2003. כסגן המושל הוא קנה לעצמו מוניטין של נואם מוכשר וכאהוד בציבור.
תקופת כהונתו הראשונה
השבעתו של קירנן לתפקידו כסגן המושל נוהלה על ידי אביו. בתוקף תפקידו כסגן המושל הוא כיהן כנשיא הסנאט של אינדיאנה, כמנהל מחלקת הסחר וכמנהל מחלקת החקלאות.
ב-1998 הוביל קירנן את קבוצת העבודה של ענף הביטוח, קבוצה שמטרתה הייתה לקדם את הענף במדינה. הקבוצה נחלה הצלחה בהשגת הפחתה בשיעור המיסוי על הענף, בהעברת חוק חדש לחלוקה הדדית, ובשכנוע קולג' איווי טק ליצור מסלול לימודי תואר לביטוח. באותה שנה היה קירנן מעורב בהקמת קבוצת העבודה למשבר בענף בשר החזיר, שבהמשך הפכה לקבוצת העבודה למשבר במגזר החקלאי. קירנן שימש כיושב ראש קבוצת עבודה זו. באותה שנה הוא גם היה ליושב ראש כוח המשימה לשימור אזורי החקלאות באינדיאנה. גוף זה הגיש לאובאנון ולחברי האספה הכללית של אינדיאנה המלצות לשימור אזורי החקלאות ולסוגיות נוספות שנגעו לשימושי קרקע.
במהלך תקופת כהונתו של קירנן כראש מחלקת הסחר של אינדיאנה, רשמה המדינה שיא של היקף הסחר השני בגובהו בהיסטוריה של המדינה ברבעון השני של 1998.
ב-1999 יזם קירנן מהלך בקרב חיילים משוחררים לעודד אותם לנצל את ההטבות הפדרליות שהם היו זכאים להם. באותה שנה הוא היה ליושב ראש קרן המחקר והטכנולוגיה של המאה ה-21 של אינדיאנה שהוקמה אז.
תקופת כהונתו השנייה
ב-2000 נבחרו אובאנון וקירנן לתקופת כהונה שנייה לאחר שהביסו את יריביהם הרפובליקנים דייוויד מקינטוש וג'. מוראיי קלארק.
באוקטובר 2001 חשף קירנן את תוכנית ממשל אובאנון לרפורמה מקפת במערכת המיסים של אינדיאנה. את התוכנית הזאת הוביל קירנן לצד צוות דו-מפלגתי של מומחים למיסוי. הרפורמה שהתבססה על תוכניתו אושרה כחוק באספה הכללית של אינדיאנה ביוני 2002. ביולי 2002 הכריז קירנן על ארגון מחדש של מחלקת הסחר של אינדיאנה. הליך זה כלל את הקמתם של 12 משרדים אזוריים של המחלקה, כולל משרד מרכזי באינדיאנפוליס. בדצמבר 2002 הציגו אובאנון וקירנן תוכנית נרחבת ליצירת מקומות עבודה שכותרתה הייתה "להמריץ את אינדיאנה" (Energize Indiana). באותה שנה נוצר קרע בין אובאנון לבין קירנן על רקע בחירתו של אובאנון בפיטר מנאוס כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית במדינה.
מושל בפועל
ב-10 בספטמבר 2003 החל קירנן לכהן כמושל בפועל. יומיים קודם לכן אושפז אובאנון עקב שבץ מוחי שלקה בו. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות אינדיאנה בה הופעל הסעיף בחוקת המדינה להעברת סמכויות המושל במקרה בו נבצר ממנו למלא את תפקידו מסיבות רפואיות. יושב ראש בית הנבחרים של אינדיאנה, ב. פטריק באוור, והנשיא הזמני של הסנאט המדינתי, רוברט ד. גרטון, התייעצו עם היועץ המשפטי של אובאנון, עם צוות הרופאים, ועם משפחתו של אובאנון, לפני שהגישו בקשה ב-10 בספטמבר לנשיא בית המשפט העליון של אינדיאנה, רנדל ט. שפרד, שבית המשפט ייפסוק על כך שנבצר מאובאנון למלא את תפקידו. לאחר שעה של התייעצות, פסק בית המשפט שקירנן ישמש כמושל בפועל.
מושל אינדיאנה
בעקבות פטירתו של פרנק אובאנון ב-13 בספטמבר 2003, הושבע אובאנון כמושל אינדיאנה ה-48. הוא קיבל שבחים על ההעברה החלקה של השלטון.
מינויים
כסגניתו, מינה קירנן את קתי דייוויס, ובכך היה הייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
בראשית ימי כהונתו כמושל, ביצע קירנן מספר מינויים. אלו כללו את מינויו של מרשל מייקל קרינגטון לנהל את הבדיקה המקפת של משרד הרכבים של אינדיאנה, ומינוייה של שריל סאליבן כראש המנהל למשפחה ושירותים חברתיים. לזכותו נזקפה הפיכתה של ממשלת המדינה לגוף ניהולי בסגנון קבינט, שאיבדה את התפקודיות שלה בשנים האחרונות לכהונתו של אובאנון.
כלכלה
קירנן הושבע כמושל בעיצומו של שפל כלכלי באינדיאנה, כשהכנסות המדינה ירדו והאבטלה עלתה. במהלך תקופת כהונתו כמושל, נאבקה המדינה עם גרעון בתקציב ואובדן מקומות עבודה, שהאשמה על כך הוטחה בו על ידי הרפובליקנים, אך הדמוקרטים הואשמו על ההתמהמהות שלאחר המשבר הכלכלי של ראשית העשור הראשון של המאה ה-21 ובועת הדוט-קום. ב-2004 מצא המכון למדיניות פיסקלית של אינדיאנה שהמדינה התמודדה מול גרעון מבני של 824.3 מיליון דולר, שהיה שווה ערך ליותר מ-7 אחוזים של הכנסות המדינה, כשהגירעון היה צפוי לגדול באופן משמעותי מדי שנה בהינתן שסדרי העדיפות התקציביים הקיימים ימשיכו. מנגד, החלה המדינה לחוות עליות בהכנסות באמצע 2004.
בנובמבר 2003 השיקו קירנן ודייוויס את יוזמת ההזדמנויות של אינדיאנה, שמטרתה הייתה לייעל את הדרך שבה המדינה ניהלה את עסקיה ונועדה להרחיב את ההזדמנויות עבור חברות במדינה. על פי תוכנית זו, הם הקימו קבוצת עבודה לבדוק את הדרך שבה ניהלה אינדיאנה את רכישת הסחורות והשירותים, ולהמליץ על התאמות.
בנאום מצב המדינה שנשא ב-2004, התווה קירנן את תוכנית העבודה של אינדיאנה, הרחבה של יוזמת המשרות החדשות של המדינה. בסופה של שנה זו, יכלו כבר 30,000 אזרחי המדינה לזכות להערכה מקצועית על מיומנויותיהם באמצעות תוכנית זו.
חינוך
בינואר 2004 הכריז קירנן על הקמתה של נאמנות הלמידה המוקדמת, שהייתה יוזמה שמטרתה לספק לכל ילד באינדיאנה גישה ליום לימודים ארוך בגני הילדים עד 2007. היא גם יצרה תוכניות להזדמנויות למידה מוקדמות לילדים בסיכון.
במרץ 2004, ביקש קירנן מהקולג'ים הציבוריים והאוניברסיטאות במדינה להגביל את העלאת שכר הלימוד ל-4 אחוזים בשנת הלימודים 2004–2005. באוקטובר אותה שנה הוא פרסם את התוכניות להרחבת מערכת הקולג'ים הקהילתיים ולהעלות את מספרם ל-23 עד סתיו 2005, ומשמעות הדבר היה שכל אחד מתושבי המדינה יוכל להתגורר במרחק של 48 ק"מ מהקולג' הקהילתי הקרוב. באמצעות צו מושל שהוציא, הקים קירנן את נציבות הלמידה המוקדמת והמוכנות לבית הספר. כיושב ראש שותף של השולחן העגול לחינוך של אינדיאנה, היה קירנן אחראי על התהליך לאימוץ תוכנית P-16 לשיפור הישגי הסטודנטים.
בריאות
כמושל נקט קירנן בצעדים להתמודדות עם העלייה בעלויות הבריאות. נעשו שינויים במערכת HoosierRx לתשלום החודשי על התרופות, כך שיתאפשר לאזרחים ותיקים לקבל הנחה כפולה כאשר היא נוצלה בשילוב עם ההטבה הפדרלית החדשה על תרופות מרשם של תוכנית מדיקר. קירנן חתם על חקיקה שיצרה את הקופה המשותפת לרכישת תרופות מרשם באינדיאנה. הוא קידם את תוכנית הבריאות של אינדיאנה. ב-1 בדצמבר 2004 הוא כינס ועדה לתרופות מרשם שמשימתה הייתה לפתח פתרון לרכישת תרופות במחיר סביר.
תשתיות תחבורה
קירנן תמך במיזם שנוי במחלוקת להארכת הכביש הבין-מדינתי 69 מאינדיאנפוליס לאוונסוויל, מיזם שקודם לכן זכה לתמיכתו של אובאנון. הוא גם תמך בשדרוג כביש 31 הארצי בתחומי אינדיאנה. מחלקת התחבורה של אינדיאנה העריכה שעלות המיזמים שהוצעו על ידי קירנן לכביש 31 תגיע ליותר ממיליארד דולר.
עניינים נוספים
בנאום מצב המדינה שנשא ב-2004, הכריז קירנן על מיזם ביצועי השיא, שבמסגרתו ייפה את כוחה של סגנית המושל דייוויס לפקח על סקירה של ביצועי הממשלה. בסופו של דבר תוצאת מיזם זה הייתה יצירת תוכנית שלמה לשיפור פעילות ממשלת המדינה.
ב-17 במרץ 2004 חתם קירנן על הצעת חוק 1349 של בית הנבחרים, שסיפקה הגנות לאנשים שהיו בעליהם של כלי נשק שנגנבו מהם מפני תביעות על פציעות ומקרי מוות שנגרמו כתוצאה משימוש לרעה בכלי נשק גנובים אלו.
באותה שנה היה קירנן למושל אינדיאנה הראשון לאחר 48 שנים שהמתיק גזר דין מוות שנגזר על נידון בשם דרנל ויליאמס והמיר אותו למאסר עולם ללא אפשרות חנינה.
מסע הבחירות של 2004
כבר בדצמבר 2002, כשעוד כיהן כסגן המושל, על אף ציפיות שהוא יתמודד בהמשך בבחירות למשרת המושל, הפתיע קירנן בהכרזתו שהוא לא יתמודד בבחירות של 2004. על כל פנים, חודשיים לאחר שהושבע כמושל, הוא נמלך בדעתו, והכריז על מועמדותו לכהונה נוספת מלאה.
במצע הבחירות שלהם לתקופת כהונה מלאה כמושל וכסגנית מושל, התוו קירנן ודייוויס את חזונם למה שהם יבקשו להשיג בהמשך כהונתם האפשרית בשתי המשרות הבכירות ביותר במדינה ונתנו לו את הכותרת Action Indiana. בסופו של דבר נוצחו השניים על ידי מועמדי המפלגה הרפובליקנית מיץ' דניאלס ובקי סקלימן. באותה עת הייתה מערכת בחירות זו היקרה ביותר בהיסטוריה של הבחירות למושל אינדיאנה לתולדותיהן.
אחת ההאשמות שהטיח קירנן בדניאלס הייתה החלטתו של זה האחרון ב-2000 כחבר מועצת המנהלים של חברת החשמל של אינדיאנפוליס להצביע בעד מכירת החברה לחברה מחוץ לאינדיאנה. קירנן מתח ביקורת על צעדו זה של דניאלס כ"שיקול דעת גרוע".
קירנן התחייב להמשיך את עבודות השדרוג של כביש 31, ותיאר אותן "כאחד מהסוגיות בעלות סדר העדיפות הגבוה ביותר שלי מאז הושבעתי כסגן המושל ב-1997, והיא ממשיכה להיות כזאת גם כיום". הוא הכריז שהייתה התקדמות בשאיפה לשיפורים, ושהתוכניות נעשו ב"גישה פיסקלית אחראית". הוא גם הביע את התנגדותו לפתיחתו האפשרית של כביש אגרה, באומרו, "לא אגרום לתושבי אינדיאנה - או לאנשים שנוהגים בה לצורכי עבודה או פנאי - לשלם על נסיעה בכבישים" דניאלס מתח ביקורת על הצעותיו של קירנן, תיאר אותם כבלתי אחראיות מבחינה פיסקלית, וטען, "הפער שבין העלות והתקציב הזמין של מחלקת התחבורה של אינדיאנה יגיע ליותר מ-3 מיליארד דולר בשש השנים הבאות. כמדינה שנמצאת במצב של מחסור בכספים על פי כל קנה מידה, רשימת ההבטחות של המושל היא בלתי אפשרית".
לאחר כהונתו כמושל
בינואר 2005 סיים קירנן את כהונתו כמושל ושב לחייו הפרטיים. ב-2006 הוא שב לסאות' בנד.
הוא שימש כדירקטור בההתנדבות של הצלב האדום של מחוז סנט ג'וזף, ולימד באוניברסיטת נוטרדאם כמרצה שלא מן המניין. הוא שימר כחבר במועצה המייעצת לנשיא אוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד. בשותפות עם יורשו בתפקיד, פעל קירנן עם מוסד מיץ' דניאלס למנהיגות. בבעלותו הייתה חברה לפיתוח עסקי וקהילתי בסאות' בנד.
ב-2005 היה קירנן לנשיא ולמנהל ההשקעות של מועדון הבייסבול סאות' בנד סילבר הוקס, לאחר ששכנע כ-50 איש להשקיע בקבוצה. מהלך זה השאיר את הקבוצה בסאות' בנד, על רקע שמועות שהם מתכוונים לעזוב את העיר. תפקידו בקבוצה הסתיים ב-2011 כאשר הוא הגיע להסכמה למכור אותה לאנדרו ברלין, כדי שזה יוכל לפתח את הסילבר הוקס עוד יותר ולדאוג להישארותה בעיר. מאוחר יותר שונה שמה של הקבוצה לסאות' בנד קאבס.
מעורבות פוליטית
ביולי 2007 מונו קירנן ונשיא בית המשפט העליון של אינדיאנה, רנדל ט. שפרד, איש המפלגה הרפובליקנית, כיושבי ראש שותפים בוועדה דו-מפלגתית לביצוע רפורמה בממשל המקומי באינדיאנה. הוועדה הגישה את הדוח שלה בדצמבר אותה שנה. היא המליצה על שינויים רחבים במבנה הממשל המקומי במדינה. בדוח הומלץ שהפעילות הפוליטית במחוזות תתקיים באופן דומה לזה של המדינה עם חלוקה לגוף ביצועי ולגוף מחוקק. בדוח גם הומלץ על חיסכון בעלויות תוך ביטול גופי הממשל בעיירות ואיחודן לגופים ברמת ממשל גבוהה יותר, על איחוד הספריות המחוזיות בכל אחד מ-92 מחוזות אינדיאנה, צמצום ההוצאות על הבחירות באמצעות העברת הבחירות המוניציפליות מהשנים בהן מתקיימות בחירות אמצע הכהונה לשנים בהן מתקיימות הבחירות לנשיאות ארצות הברית. המדינה פעלה על פי ההמלצות לביטול השמאים העירוניים ומיזוג תפקידיהם עם השמאים המחוזיים. התקבל חוק מדינה שאפשר לעיירות להצביע על ביטול תפקידי השמאים או השארתם. באוקטובר 2008 פרסמו קירנן ושפרד גילוי דעת שהאיץ בבוחרים להצביע בעד ביטול תפקידי השמאים בבחירות שהתקיימו חודש לאחר מכן. בבחירות אלו ביטלו 30 עיירות את התפקיד ו-13 השאירו את התפקיד על כנו.
ב-2008 שימשו קירנן ורעייתו מגי כיושב הראש של מסע הבחירות באינדיאנה של הילרי קלינטון לנשיאות. במערכת בחירות זו תמך קירנן גם במועמדותו של ג'ים שלינגר למשרת מושל אינדיאנה. כמו קירנן, גם שלינגר הגיע מסאות' בנד. בתמיכתו בו, הצהיר קירנן שהכיר את שלינגר במשך שנים ושהוא ראה בו ידיד ומועמד ראוי למשרת המושל. בניגוד לבן זוגה, תמכה מגי קירנן ביריבתו של שלינגר בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, ג'יל לונג תומפסון. בבחירות לראשות עיריית סאות' בנד של 2011 תמך קירנן בפיט בוטיג'ג'.
ב-2014, קיימו קירנן ומנהיגים נוספים של סאות' בנד, כולל יורשו של קירנן בראשות העיר סטיב לוק, מפקד שירותי הכיבוי של העיר לשעבר לותר טיילור, והמנהל הכללי של של לשכת המסחר האזורית של סאות' בנד, ג'ף ריאה, מסיבת עיתונאים שבה הם הלינו על מאבקים במועצת העיר. קירנן גם ציטט פוסטים שהועלו למדיה החברתית על ידי חבר המועצה הנרי דייוויס הבן שגרמו למבוכה לעיר. במסיבת העיתונאים העלה קירנן את האפשרות שהוא יפעל לסייע להעברתם מתפקידם של חברי מועצה בעייתיים בבחירות של 2015. מיד לאחר מסיבת העיתונאים, בהערות שנתן לעיתון סאות' בנד טריביון, מתח קירנן ביקורת על סגן נשיא המועצה, דרק דיטר, על היותו "מרעיל בארות", שלכאורה "התנהג כביריון". קירנן מתח ביקורת על מנהיגותו של נשיא המועצה אוליבר דייוויס, בטענה שהוא האמין שדייוויס היה "בחור טוב", שהיה "הססן בקבלת החלטות". ביקורתו של קירנן על התנהלות המועצה זכתה לתמיכתו של חבר המועצה פרד פרליק.
ב-2015 שימש קירנן כמנהל וגזבר מסע הבחירות של קרימה פאולר לתפקיד הפקידה העירונית של סאות' בנד. פאולר זכתה בניצחון סוחף בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לתפקיד, בהן היא הביסה את חבר המועצה דרק דיטר, ולאחר מכן ניצחה בבחירות הכלליות.
ב-2017, יחד עם מושל אוהיו לשעבר, הרפובליקני בוב טאפט, פרסם קירנן מנשר בו הוא קרא לביטול עונש המוות לעבריינים שסובלים מהפרעה נפשית.
כיבודים ופרסים
ב-1998 הוענק לקירנן תור דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נוטרדאם, כאשר הוא נשא את הנאום השנתי בפני בוגרי האוניברסיטה. ב-2012 הוענק לו מטעם האוניברסיטה פרס אדוארד "מוס" קראוס לשירות מצוין. שש שנים לאחר מכן, העניקה אגודת בוגרי האוניברסיטה לקירנן את פרס הכומר אדוארד פרדריק סורין, שנחשב לאחד הכיבודים הגבוהים ביותר של המוסד.
ב-2017 נקרא פארק בסאות' בנד על שמו של קירנן. באותה שנה הוענק לקירנן תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אינדיאנה.
חיים אישיים
באפריל 1974 נשא קירנן לאישה את מגי מק'קאלו. החל מ-1976 הם התגוררו בחלקה הצפוני של סאות' בנד, שם מגי עבדה כמומחית שיווק עבור בנק מקומי. מגי היא בוגרת אוניברסיטת פרדו ופעילה חברתית. לג'ו ומגי קירנן לא נולדו ילדים.
בשנותיו האחרונות אובחן קירנן כלוקה במחלת אלצהיימר. עם זאת, משפחתו לא חשפה את מצבו עד ראשית יולי 2020, שבועות ספורים לפני מותו. בעת חשיפת מצבו הוא היה מאושפז במוסד סיעודי ואיבד את יכולתו לדבר.
ג'ון קירנן נפטר ב-29 ביולי 2020 מסיבוכים שנבעו ממחלת האלצהיימר. הוא נטמן בבית הקברות סידר גרוב שבתחומי אוניברסיטת נוטרדאם.
השקפותיו הפוליטיות
קירנן הצהיר שבאופן אישי הוא התנגד להפלות מלאכותיות, אך הוא תמך בזכות האישה על גופה.
בעת כהונתו כסגן המושל, העיר קירנן על התנהלותו של הנשיא ביל קלינטון כפי שעלה בדוח סטאר, בציינו שהנשיא "הרחיק לכת", ובהמשך הוא הביע תחושת אכזבה מקלינטון, באומרו, "לכולנו יש תחושות במשך השבועות האחרונים ובמשך שבעת החודשים האחרונים. כמה מאיתנו זועמים, מאוכזבים, מבוישים, מרירים ועצובים. כולנו חשנו אחד או יותר מתוך רגשות אלו".
כמושל, לא התנגד קירנן למתן סובסידיות מיוחדות למעסיקים בקנה מידה גדול שעברו לאינדיאנה. הוא הגיב לביקורת על התדרדרות המצב בהכריזו, "אני מבין שהטיעון שלקיחת משרות מבוסטון והעברתן לכאן הוא משחק סכום אפס לאומי. אך אינדיאנה, כמו כל מדינה אחרת, לא הולכת לבצע פירוק נשק חד-צדדי".
נחל ימין
נחל ימין הוא נחל בהר הנגב הצפוני, מיובלי נחל חתירה. מקור שם הנחל הוא בעקבות שמו הערבי של הנחל, ואדי אל ימן, כלומר הדרומי.
מסלול הנחל
אורך נחל ימין הוא 11 קילומטר. הנחל מתחיל באמצע מישור ימין, סמוך לקריה למחקר גרעיני. משם יורד הנחל לכיוון דרום, תוך כדי הוא אוסף בדרך את נחל זרוע ואת נחל אצבע הבאים ממורדות רכס חצרה. לאחר שהנחל עובר כ- 8 קילומטר, הוא חוצה את דרך מעלה העקרבים, בדרום מישור ימין. לאחר חציית הדרך מתחתר הנחל בסלעי הגיר של רכס חצרה ויוצר קניון עמוק ומצוקי, שבו יש מפל בגובה כ-100 מטר. נחל ימין מתחבר לנחל חתירה במרחק 3 קילומטר ממזרח לעין ירקעם.
סביבת הנחל
בתחילה במישור יש שיחים מפוזרים, המישור החולי הוא שריד לתקופה שהייתה לפני היווצרות הבקע הסורי אפריקאי. בהתחלת הנחל האפיק מתון, אבל אחרי מרחק קצר הוא יורד במפל לערוץ קניוני, ובמסלול רואים שילוב של מצוקים וחולות. ישנה דיונה בגדה המערבית של האפיק, ובצד המזרחי יש אבן חול. בנחל ימין ישנם שני גבים גדולים במשטח סלע משופע. הגבים מלאים במשך חודשים אחרי שיטפונות באזור ובשנים גשומות יש נביעה עונתית.
צמחייה
בחודשים מרץ ואוקטובר ניתן למצוא פריחה עונתית בנחל, במיוחד אירוס ירוחם וחבצלת הנגב.
סופיזם
סוֹפיזם (, אופן הגייה: סופיסמה) הייתה תורתם של חברי קבוצת מורים פרטיים מכובדת באתונה שביוון העתיקה, שעיקר עיסוקם היה הוראת רטוריקה. העדויות המוכרות כיום על הסופיזם הגיעו לידינו דרך ציטוטים חלקיים מתורתם שנכתבו על ידי מתנגדיהם, בייחוד כתבי אפלטון. חשיבות הסופיזם במסגרת הפילוסופיה היוונית רבה, גם משום שהפילוסופיה הסוקראטית צמחה על רקע הסופיזם.
אטימולוגיה
מקור השם במונח היווני – σόφισμα (סופיסמה) – שמקורו ב־σοφίζω (סופיזו), שפירושו "אני חכם". מילים נוספות ממקור זה הן לדוגמה: σοφός (סופוס) שפירושה אדם חכם.
מאפיינים
הסופיסטים לא היו אסכולה במובן המקובל של המושג; הם היו מורים מקצועיים שנדדו ברחבי יוון ולימדו את מי שידו הייתה משגת את הישגי המדע של אותה תקופה, כמו: מתמטיקה, אסטרונומיה, "חינוך הרוח" באמצעות מוזיקה ושירה. בעיקר שמו הסופיסטים דגש על תורת השכנוע – הרטוריקה (תורת הנאום) והדיאלקטיקה (אמנות הדיון). המקצועות שהם לימדו נחשבו למבוקשים, בשל שיטת הממשל הדמוקרטית של אתונה; בשיטה זו הייתה חשיבות רבה ליכולת להשפיע על אנשים רבים לקבל את דעתך. חלק מהסופיסטים נחשבים לפילוסופים בעצמם (למשל פרותגורס).
פרוטגורס
עיקרי תורתו:
גורגיאס
עיקרי תורתו:
הדור השני
אנשי הדור השני של הסופיסטים התעסקו רבות בסוגיית פיסיס–נומוס (הטבע לעומת החוק) – האם על האדם להשמע לחוק האנושי או לחוק הטבעי (החזק שורד)? מה מהם יותר מוסרי? כלומר, מהו תוקפם של הסדר המדיני והמוסר, האם הם דברים טבעיים או מלאכותיים?
עמדה זו דוחה את היסוד התבוני באדם, שעיקרו שליטה עצמית, שיקול דעת וסבלנות, ומדגישה את היצר כיסוד העיקרי והמנחה את האדם בפעולותיו.
לוונשטיין
לֶוֶונשטַיין (בגרמנית: Löwenstein ) היא עיר במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה.
העיר מוזכרת לראשונה ב-1123.
מבצר העיר, שנהרס על ידי כוחות האימפריה הרומית הקדושה ב-1634, שימש למגורי משפחת רוזני לוונשטיין-וירטהיים.
בעיר מתגוררים 3,374 תושבים (נכון ל -31 באוגוסט 2020)
מיאט גאצ'ינוביץ'
מיאט גאצ'ינוביץ' (בסרבו-קרואטית: Mijat Gaćinović, בסרבית-קירילית: Мијат Гаћиновић, נולד ב-8 בפברואר 1995 בנובי סאד שביוגוסלביה, כיום בסרביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בא.א.ק. אתונה ובנבחרת סרביה בעמדת הקשר.
וויבודינה נובי סאד
גאצ'ינוביץ' החל את קריירת הבוגרים שלו בוויבודינה נובי סאד מליגת העל הסרבית בעונת 2012/13, לאחר ששיחק במועדון זה גם בקבוצות נוער. הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נערכה במרץ 2013, כשהחליף את מירוסלב ווליצ'ביץ' בניצחון 0–3 על דוניי סרם. במאי 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–3 על רדניצ'קי ניש. בעונת 2013/14 הפך גאצ'ינוביץ' לשחקן הרכב בקבוצה, וסיים עמה את העונה במקום הרביעי בליגה. גאצ'ינוביץ' היה שותף באותה עונה לזכייה בגביע הסרבי, בו ניצחה וויבודינה 0–2 בגמר את יגודינה. בסיום עונה זו נכלל גאצ'ינוביץ' בנבחרת המצטיינים של העונה. בעונת 2014/15 הבקיע גאצ'ינוביץ' 11 שערי ליגה, והיה המבקיע המוביל של הקבוצה בליגה, בעונה שאותה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה. בליגה האירופית נחלו באותה עונה גאצ'ינוביץ' וקבוצתו כישלון, כשהודחו כבר במוקדמות על ידי א.ס. טרנצ'ין. בינואר 2015 מונה גאצ'ינוביץ' כקפטן הקבוצה. עם זאת, גאצ'ינוביץ' לא החזיק בתפקידו זמן רב, משום שבקיץ 2015 חתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
איינטרכט פרנקפורט
בעונת הבכורה שלו באיינטרכט פרנקפורט, 2015/16, ערך גאצ'ינוביץ' את הבכורה באוקטובר 2015, בהפסד 1–2 למיינץ 05. גאצ'ינוביץ' מיעט מאוד לשחק בעונה זו, אותה סיימה פרנקפורט במקום ה-16 בבונדסליגה ונאלצה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול נירנברג. במשחק הראשון, שנערך בקומרצבנק ארנה בפרנקפורט, הבקיע גאצ'ינוביץ' את שער השוויון לפרנקפורט, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. בגומלין בפרנקנשטדיון שבנירנברג ניצחה פרנקפורט 0–1 ונשארה בבונדסליגה. בעונת 2016/17 הפך גאצ'ינוביץ' לשחקן הרכב קבוע בפרנקפורט, והבקיע שני שערי ליגה בעונה זו, אותה פרנקפורט סיימה במקום ה-11 בליגה. באותה עונה הגיע גאצ'ינוביץ' עם פרנקפורט לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 1–2 לבורוסיה דורטמונד. גאצ'ינוביץ' שיחק 90 דקות במשחק זה. בעונת 2017/18 גאצ'ינוביץ' המשיך להיות שחקן הרכב קבוע, ושיתף פעולה בקישור הקבוצה עם אנטה רביץ', לוקה יוביץ', ג'ונתן דה גוזמן ועומר מסקרל. את העונה הזו סיימו גאצ'ינוביץ' ופרנקפורט במקום השמיני בליגה. בתום עונה זו, הגיעו גאצ'ינוביץ' ופרנקפורט בפעם השנייה ברציפות לגמר הגביע הגרמני, שם פגשו את באיירן מינכן, וניצחו באופן מפתיע בתוצאה 1–3. גאצ'ינוביץ' נכנס כמחליף במשחק זה במקום מריוס וולף, והבקיע את השער השלישי לפרנקפורט בתוספת הזמן.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לפנאתינייקוס.
ב-28 ביוני 2022 חתם לארבע שנים בא.א.ק. אתונה.
קריירה בינלאומית
עד גיל 17 ייצג גאצ'ינוביץ' דווקא את בוסניה והרצגובינה. מגיל 19 החל לשחק בנבחרות הצעירות של סרביה. בשנת 2013 נמנה גאצ'ינוביץ' על סגל הנבחרת הסרבית שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19, כשבדרך לזכייה הבקיע שער שוויון בתיקו 2-2 מול הנבחרת המקבילה של פורטוגל, ובבעיטות ההכרעה הבקיע את הפנדל שלו. בגמר, בו ניצחה סרביה 0–1 את הנבחרת המקבילה של צרפת, לא שותף גאצ'ינוביץ'. בשנת 2015 שיחק גאצ'ינוביץ' עם נבחרת סרביה עד גיל 20 באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בניו זילנד, וזכה עמה בטורניר לאחר ניצחון 1–2 בגמר על הנבחרת המקבילה של ברזיל, במשחק בו גאצ'ינוביץ' נכנס כמחליף בדקה ה-76.
במרץ 2017 ערך גאצ'ינוביץ' את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה הבכירה, כשהחליף את פיליפ קוסטיץ' בדקה ה-81 של משחק מוקדמות מונדיאל 2018 - אירופה מול גאורגיה. במשחק זה, שהסתיים בתוצאה 1–3 לסרביה, הבקיע גאצ'ינוביץ' את השער השלישי. במאי 2018 נכלל גאצ'ינוביץ' בסגל הסרבי ההתחלתי למונדיאל 2018 עצמו, אך נופה לבסוף מהסגל הסופי על ידי המאמן מלאדן קרסטאיץ'.
תארים
עם וויבודינה נובי סאד:
עם איינטרכט פרנקפורט:
עם נבחרות סרביה:
תארים אישיים:
מוט מתיחה
מוט מתיחה הוא יחידה מבנית דקה המשמשת למתיחה. בדרך כלל משמשים מוטות אלה לנשיאת עומסי מתיחה בלבד.
בבסיס קשתות באדריכלות האסלאמית
קשת היא מבנה יעיל לתמיכה במשקל רב. עם זאת, בהקמת קשתות מתגלה בעיה מבנית בכך שהיא מפעילה כוחות אופקיים בבסיסה אשר שואפים "לדחוף" את הקירות או העמודים עליהם היא נשענת לצדדים. במילים אחרות, הקשת מעבירה את הכוח המופעל עליה מלמעלה לכוחות דחיקה לצדדים. על כוחות אלו ניתן להתגבר בכמה דרכים: על ידי עיבוי עמוד או קיר בבסיס הקשת, על ידי בניית ארקדה - סדרת קשתות ברצף התומכות אחת בשנייה, או על ידי תמיכה חיצונית על צדי הקשת (כגון תמיכות דואות באדריכלות הגותית).
באדריכלות האסלאם מתקיים פתרון ייחודי לבעיה המבנית של הקשת, מוט מתיחה בבסיס הקשת. המוט, העשוי ברזל או עץ, מנטרל את הכוחות האופקיים, ומאפשר את השענת הקשת על עמודים דקים ועדינים, שעליהם לשאת אך ורק את הרכיב האנכי (המשקל) של הקשת. מוט המתיחה מעניק לארקאדות האסלאמיות את המראה הקליל והעדין האופייני לאדריכלות האסלאמית.
בשימור מבנים
מוטות מתיחה משמשים לעיתים לחיזוק קשתות וקירות בניין שקועים כדי לאפשר להם לשאת כוחות צדדים המופעלים עליהם.
אהרן יששכר דוידס
הרב אהרן יששכר דָוִידס (Aäron Barend Davids; ח' באלול תרנ"ה-החצי הראשון של אדר תש"ה; 28 באוגוסט 1895-החצי השני של פברואר 1945) היה רב בהולנד וממנהיגי תנועת המזרחי. שימש כרב הראשי של מחוז פריסלנד וכיהן כרבה של רוטרדם בזמן השואה, וכן היה חבר בחבר האמנים של קרן היסוד ובהנהלת הציונות היהודית הכללית בהולנד מטעם המזרחי. נפטר באדר תש"ה במחנה הריכוז ברגן-בלזן.
לפני השואה
דוידס נולד באמסטרדם לאביו, ר' נחמן דוידס, סוחר יהלומים, מוהל ועסקן ציבורי שהיה ידוע בהקדשת זמן ניכר ללימוד תורה ולאמו רוזה בתו של הרב יוסף צבי דינר שכיהן כרבה הראשי של אמסטרדם.
הוא בלט בצעירותו בהתמדתו בלימוד תורה, בארגון שיעורי תנ"ך ומשנה לנוער, ובנאומיו באספות התנועות "זכרון יעקב" ומגן דוד" שבהן קרא בין השאר להורים לשלוח את ילדיהם רק לבתי ספר יהודיים. הוא נשא לאישה את אריקה, בתו של הרב ד"ר דוד פויכטוונג, שכיהן כרבה הראשי של וינה.
כשנה לאחר ההסמכה לרבנות, בא' בטבת תרפ"ה (28 בדצמבר 1924) מונה לרב הראשי של לייוורדן ומחוז פריסלנד (Friesland). בנאום ההכתרה שלו קרא לעלות לארץ ישראל. הוא היה פעיל בתנועת המזרחי. לאחר כ-3 שנים התמנה כרבה של חרונינגן (Groningen) ולאחר כ-3 שנים נוספות, בח' בניסן תר"ץ (6 באפריל 1930), קיבל את המינוי לרב הראשי של רוטרדם.
ברוטרדם הקים את "המכון להשכלה יהודית" ובמסגרתו הפעיל מערכת שיעורים בכל תחומי היהדות שלימדו מורים שהדריך. ביקר פעמים רבות בבתי בני הקהילה והשתתף בשיעורים. כן ייסד וערך את הירחון "קהילתנו" ובנוסף הוציא לאור חוברת שנתית לחיזוק הידע ביהדות בכל הרמות. יזם הקמת סניף של ארגון "בני ברית" לקירוב יהודים הרחוקים מהמסורת היהודית. התעניין בפעילות תנועות נוער חילוניות, אך היה מקובל גם על חברי אגודת ישראל בהולנד.
נודע גם בדאגתו לחלשים, ובין השאר ארגן מפגשים מיוחדים למחוסרי עבודה ולחיילים, שכללו פעילות תורנית וחברתית.
בימי השואה
גם לאחר הפצצת רוטרדם בו' באייר ת"ש (14 במאי 1940) ולאחר פלישת הנאצים להולנד באותו חודש, המשיך הרב דוידס לנהל את חיי הדת של קהילתו, ושלח מברקים לבני הקהילה לחיזוק ועידוד בתקופה הקשה.
הרב דוידס עסק רבות בפתרון בעיות הלכתיות שנוצרו בגלל המצב:הוא פרסם חוברת מיוחדת לפסח תש"א (החג החל ב-12 באפריל 1941) שבה הוראות כיצד לקיים את מצוות החג בתנאי קיצוב המזון הקשים. כשהיה קשה להתפלל במניין בבית הכנסת בליל שבת י"ט בתמוז תש"ב (3 ביולי 1942 - שעות היום היו ב-4 ביולי) הורה לבוא לבית הכנסת מוקדם יותר ולומר את מזמורי התהילים שבתחילת תפילת קבלת שבת (המזמור הראשון הוא "לכו נרננה"), לחזור הביתה ולהדליק נרות שבת, לשיר את הפיוט לכה דודי ולהתפלל בבית תפילת ערבית. לקראת פורים תש"ג (22 במרץ 1943) נתן פסק הלכה דומה שלפיו יש להתפלל ערבית (בערב פורים) מוקדם מהרגיל ולקרוא את המגילה בית הכנסת ללא ברכות, ובבית לשוב ולקרוא אותה לאחר צאת הכוכבים. בנוסף חיבר נוסח של גט על תנאי בעבור המגורשים למחנות כדי למנוע עגינות. הנוסח התקבל על ידי רבנים חשובים אחרים כמו הרב אברהם שלמה לויסון והרב סרלואי, והמגורשים נתנו לנשותיהם את הגט.
הרב המשיך גם ללמד תורה והעביר שיעורים בגמרא בקהילה מאוד קטנה במחוז גאודה.
כשהיה נראה שיש פתח הצלה לרב ולמשפחתו, תמך בהצלת בני ביתו אך הוא עצמו סירב לנטוש את קהילתו. הוא פנה ליהודי תלמיד חכם שברח מהמבורג שייקח את האחריות על חינוכו של בנו וילמדו גמרא.
בתש"ג (1943) גורש למחנה ווסטרבורק ובהמשך לברגן-בלזן. גם במחנות אלו הקפיד על שמירת חיי הדת במידת האפשר. ביום הכיפורים תש"ד (1943) ארגן תפילת שחרית בסתר לפי עלות השחר וכך התפללו תפילה זריזה של חצי שעה.
בליל הסדר תש"ד בתגובה ליהודים שהתאספו עמו בביתן 18 בברגן-בלזן שהיו נחושים שלא לאכול חמץ, הרב הסביר להם שחובתם לעשות מה שאפשר כדי לחיות. כדי לשכנעם לקח חתיכת לחם ברך ברכת המוציא ואכל, לפני שהכניס הלחם לפיו קרא בקול תפילה מיוחדת שחיבר יחד עם רבנים נוספים מהולנד וביניהם הרב אברהם שלמה לויסון: "אבינו שבשמים, הכל גלוי וידוע לפניך שרצוננו לעשות רצונך ולחוג את חג הפסח באכילת מצה ובשמירת אסור חמץ, אך על זאת דאבה לבנו שהשעבוד מעכב אותנו ואנחנו נמצאים בסכנת נפשות, הננו מוכנים ומזומנים לקיים מצותך 'וחי בהם ולא שימות בהם' ולהזהר מאזהרתך: השמר לך ושמור נפשך מאד', על כן תפילתנו אליך שתחיינו ותקיימנו ותגאלנו במהרה, לשמור חוקיך ולעשות רצונך בלבב שלם, אמן". וכן למחרת הרב דוידס ביקר את החולים בצריף החולים שבמחנה. הוא ארגן לחם משנה מחתיכות מצה ולחם, אכל בעצמו וחילק גם לשאר החולים.
הרב המשיך לחיות עוד כשנה ונפטר בין ו' לי"א באדר תש"ה.
אגם הברבורים
אגם הברבורים (ברוסית :Лебединое Озеро) הוא בלט, אופוס 20 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שנכתב בשנים 1875–1876. יצירה זו היא אחת המוכרות ביותר שצ'ייקובסקי כתב, ומוזיקת הבלט המפורסמת בעולם.
את עלילת הבלט, בן ארבע מערכות במקור, יצרו ולדימיר בקיצ'ב ווסילי גלצר על פי סיפורי עם רוסיים, יחד עם אגדה גרמנית עתיקה, המספרת את המעשה באודט, נסיכה שקללת קוסם רשע הפכה אותה לברבור.
מקורות
מבקרים רבים מטילים ספק במקור הסיפור של "אגם הברבורים". אבי הבלט הרוסי יפיודור לופוחוב כינה את "אגם הברבורים" 'בלט לאומי' בשל הברבורים, שמוצאם במקורות רוסיים רומנטיים בעלי אופי לירי, בעוד שרבים מן הפרקים המיועדים לכל הלהקה מקורם בריקודי מעגל סלאביים. לדברי לופוחוב, הלברית מבוססת על סיפור מאת הסופר הגרמני יוהאן קרל אוגוסט מוסאוס, "הצעיף הגנוב" (Der geraubte Schleier), אולם הסיפור הזה מביא רק את מתווה העלילה הכללי של "אגם הברבורים". גם במעשייה העממית הרוסית "הברווז הלבן" ניכר דמיון מסוים לסיפור הבלט וגם היא יכולה להיחשב למקור אפשרי לו. בני תקופתו של צ'ייקובסקי זכרו, שהמלחין גילה עניין רב בסיפור חייו של לודוויג השני, מלך בוואריה ורוזן ריינלנד-פפאלץ, שעל חייו הטראגיים נאמר, כי היו בסימן הברבור ושנבחר - מדעת או שלא מדעת - כאב-טיפוס לנסיך החולמני זיגפריד.
הופעות הבכורה
הכוריאוגרף של ההפקה המקורית היה יוליוס רייזינגר. הופעת הבכורה של הבלט התקיימה ב-27 בפברואר 1877 בתיאטרון בולשוי במוסקבה. אף כי יש לו גרסאות רבות ושונות, רוב להקות הבלט מבססות את הפקותיהן, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת הכוריאוגרפיה, על ההפקה המחודשת משנת 1895 של מריוס פטיפה ולב איבאנוב, שהעלה לראשונה הבלט האימפריאלי ב-15 בינואר 1895 בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג. את השינויים בפרטיטורה להפקה זו ערך המלחין והמנצח הראשי של התיאטרון האימפריאלי של סנקט פטרבורג, ריקרדו דריגו.
עבודתו של איבאנוב על היצירה נחשבה פורצת דרך בזמנו, הן בשל אופן העבודה והן בשל שימוש בתנועות חדשות שלא נראו בבלט הקלאסי בתקופה זו. איבאנוב יצר את הכוריאוגרפיה לאחר שהיצירה המוזיקלית נכתבה ואת התיאום הרב בין התנועתיות למוזיקה ניתן לראות במערכה השנייה. כמו כן הציג איבאנוב מבנים חדשים כמו שני טורים אלכסוניים סימטריים על הבמה ותנועות ידיים חדשניות בה כף היד שוברת את הקו שמתחיל מן המרפק, כפי שהיה נהוג, זאת כדי לייצר מראה חייתי ו'ברבורי'
עלילה
הבלט מוצג בדרך כלל בארבע מערכות וארבע תמונות (בעיקר מחוץ לרוסיה ולמזרח אירופה), או שלוש מערכות וארבע תמונות (בעיקר ברוסיה ובמזרח אירופה).
מערכה ראשונה
הבלט נפתח בחצר המלכות: הנסיך זיגפריד, יורש העצר, חוגג את יום הולדתו יחד עם מורהו, חבריו ופשוטי העם. החגיגה הופרה כאשר מצטרפת אליה אימו של זיגפריד, המלכה, אשר מוטרדת מאוד מאורח חייו הקליל של בנה. היא מודיעה לו כי למחרת בערב, בנשף המלכותי, עליו לבחור לעצמו כלה.
אילן שאול
אילן שאול (נולד ב-24 בספטמבר 1952) הוא קולנוען, משורר, עיתונאי, עורך וסופר ישראלי.
ראשית חיים והשכלה
אילן שאול נולד וגדל בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן. בוגר תיכון בבית ספר האזורי "בית ירח". בתום שירותו הצבאי בנח"ל באפריל 1974, עבר להתגורר בתל אביב. ב-1975 התחיל לימודיו באוניברסיטת תל אביב בחוג לקולנוע וטלוויזיה, במהלכם כתב, ביים, שיחק והפיק את הסרט הקצר "גלגל ראשון", שנגנז באוגוסט 1980 מסיבות פוליטיות במשך שבע שנים בכספת היועץ המשפטי של האוניברסיטה. בדצמבר 1987 שוחרר "גלגל ראשון" בעקבות איום בתביעה שהגיד עו"ד צבי לידסקי נגד האוניברסיטה. במהלך שנת לימודיו הראשונה באוניברסיטה – במקביל ללימודי הקולנוע וטלוויזיה, השתתף ב"תרגילים בהבנה ביצועית": סדנת כתיבה בניצוח המשורר דוד אבידן בחוג לספרות עברית.
אגם הברבורים
מערכה שנייה
זיגפריד מכוון את קשתו אל הברבורים ומכין את עצמו לנחיתתם על שפת האגם, כאשר אחד מהם נכנס לשדה הראייה והוא עוצר. לפניו ניצב יצור יפהפה, עוטה נוצות לבנות, יותר אישה מאשר ברבור. מוקסמים, השניים רוקדים וזיגפריד לומד כי הברבור-העלמה היא הנסיכה אודט, שהמכשף הרע פון רוטברט לכד אותה והפך אותה בקסמו המרושע לברבור ביום, כאשר בכל לילה היא הופכת בחזרה לאישה. מלוותיה הן נערות-ברבור לכודות אחרות. יחד הן פוקדות את סביבותיו של אגם הברבורים, שנוצר מדמעותיהם של הוריה של אודט כשנחטפה על ידי פון רוטברט. ברגע שזיגפריד לומד את סיפורה, הוא מרחם עליה ומתאהב בה. כשהוא מתחיל להצהיר על אהבתו אליה, מעשה שיסיר את קסמו של המכשף, פון רוטברט עצמו מופיע. זיגפריד מאיים להרוג את פון רוטברט אולם אודט מתערבת, שכן אם פון רוטברט ימות לפני שהכישוף יוסר, לעולם לא ניתן יהיה לבטלו.
אילן שאול
קריירה מקצועית
ב-1981 התחיל דרכו המקצועית כעיתונאי. התחנה הראשונה הייתה ב"קול תל אביב והמרכז", המקומון הראשון של קבוצת "ידיעות אחרונות". ביולי 1981 עבר לשבועון "להיטון", שם כתב במשך כשנתיים טור אישי ("מעורב אישי") וכתבות לעיתון. במהלך עבודתו ב"להיטון" ראיין שורה ארוכה של אמנים מכל קשת התרבות הישראלית. עיקר עבודתו ב"להיטון" התמקדה בכתבות צבע רוחביות, בהן חקר את פסיפס התרבות הישראלית שתי וערב. באוגוסט 1982 ייצג את "להיטון" בפסטיבל ונציה, שחגג באותה שנה יובל לקיומו. ב-1983 ייצג את "עולם האישה" בפסטיבל ונציה, וב-1984 בפסטיבל קאן. בבחירות 1984 כיהן כדובר תנועת תמ"י (תנועת מסורת ישראל). בתום הבחירות חזר ל"ידיעות אחרונות", שם כתב בעיקר כתבות מגזיניות במוספיו. באפריל 1988 היה בצוות ההקמה של שבועון הנוער "ראש 1", שם כיהן כעורך מדור קולנוע-טלוויזיה-ווידאו במשך שלוש שנים. בין השנים 1989–1991 היה עורך תוכנית שיבוץ סרטי הפולחן של קולנוע פריז, שנסגר בינואר 1992. ב-1991 עזב את העיתונות הכתובה לטובת "תבל", חברת הטלוויזיה בכבלים. ב-2002 חזר לעיתונות הכתובה. התחנה הראשונה: שבועון הבידור "פנאי פלוס", שם כיהן כעורך המדור "סדר יום". ב-2005 עבר לשבועון "אנשים" כסגן עורך, ואחרי זה כעורך ראשי. באוגוסט 2007 היה בגרעין המייסד של היומון "ישראל פוסט" (2014-2007) בתפקיד עורך התרבות. בין השנים 2014–2020 כיהן כעורך התרבות של "מעריב".
אגם הברבורים
מערכה שלישית
הנסיך חוזר אל הטירה כדי להשתתף בנשף. פון רוטברט מופיע בתחפושת עם בתו אודיל. הוא גרם לאודיל להיראות זהה לאודט בכל מובן, פרט לכך שהיא לובשת שחור במקום לבן. הנסיך טועה לחשוב שהיא אודט, רוקד עמה ומודיע לחצר על כוונתו לשאתה לאישה. רגע אחד מאוחר מדי, זיגפריד מבחין באודט האמיתית ומבין את טעותו. (האופן בו אודט מתגלה משתנה: בחלק מהגרסאות היא מופיעה בטירה, בעוד שבגרסאות אחרות פון רוטברט מראה לזיגפריד חיזיון מכושף שלה)
מערכה רביעית
זיגפריד חוזר לאגם ומוצא את אודט. הוא מתנצל מעומק לבו והיא סולחת לו. פון רוטברט מופיע ומנסה להפריד בין הנאהבים. בבלט המקורי, זיגפריד נאבק עם פון רוטברט ותולש מעליו את אחת מכנפיו ומשמיד את כוחותיו. בכך זיגפריד מסיר את הכישוף מעל עלמות הברבור ונושא לאישה את אודט.
אילן שאול
קישורים חיצוניים
כתבה על זוהר ארגוב בערוץ בריזה בתוכנית "זמן שאול": https://www.youtube.com/watch?v=VcILCwGvymI&ab_channel=חןהמוזיקההחדש
אגם הברבורים
מערכה רביעית
בגרסה המחודשת של תיאטרון מריאינסקי מ-1895, אחיו של צ'ייקובסקי הפך את הסוף לטראגי: הנאהבים מבינים כי לא ניתן להסיר את הכישוף בשל שבועתו המוטעית של זיגפריד לאודיל. כדי להשלים את השבועה שנשבע זיגפריד לאודט במערכה השנייה, ולאפשר לנאהבים להישאר יחד בסופו של דבר, אודט וזיגפריד קופצים לאגם וטובעים. הדבר מסיר את הכישוף של פון רוטברט מעל אודט וגורם לו לאבד את כוחותיו עליהם, מה שמוביל למותו.
אילן שאול
קישורים חיצוניים
ראיון עם אילן שאול בכאן 11 על הראיון ההיסטורי עם זוהר ארגוב: https://www.youtube.com/watch?v=89XY01Q41MM&t=415s&ab_channel=נועםשאול
כתבה באתר nrg על הראיון ההיסטורי עם זוהר ארגוב: https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/1/ART2/161/576.html
כתבה של אילן שאול על אקורדים בשיפוע במעריב: https://www.maariv.co.il/culture/literature/Article-488743
ביקורת של כרמית ספיר ויץ על "אקורדים בשיפוע": https://www.maariv.co.il/culture/theater-art/Article-516893
סרט המתעד את השקת "אקורדים בשיפוע": https://www.youtube.com/watch?v=T-IodlenybQ&ab_channel=נועםשאול
ראיון על "מלחמתרבות" עם שמעון אלקבץ בתוכנית "שאלות אישיות" בגל"צ ששודרה ב-30.4.2022: https://glz.co.il/גלצ/תוכניות/שאלות-אישיות/שאלות-אישיות30-04-2022-0801?fbclid=IwAR2TFxRswWlYAKxeJw559JKeg8VSS55rQ4Uld9WT7I4StnMLWWebaO07KPE
פודקסט עם דודי פטימר ברדיו 103FM ובאתר מעריב אונליין על "מלחמתרבות": https://www.maariv.co.il/culture/literature/Article-927311?fbclid=IwAR0TAoy0dk0cmlzehwMhba_ns3QGUYRK4rwpug4qohkQ2f71MQKwiyadt5o
גומרים הולכים עם דני סידס ויוסי יהושע ברדיו תל אביב על "מלחמתרבות": https://www.youtube.com/watch?v=8uLwfRurJBA&ab_channel=נועםשאול
המלצה באתר סלונט על "מלחמתרבות": https://salonet.org.il/המומלצים-של-אפריל-2022/?fbclid=IwAR1JYsoQr_r6XEYw158m8F2O57uiCMqzUQTKkT2cRo8g7T3cX0LXrIUdvWQ
ראיון ברדיו החברתי בתוכנית "ריטמו על הבוקר" על "מלחמתרבות": https://www.facebook.com/firstsocialradio/videos/343449581093104/
ראיון עם גליה בן חיים בפודקסט "אנושיות" על "מלחמתרבות": https://www.podbean.com/media/share/pb-76d65-11f0351?utm_campaign=i_share_ep&utm_medium=dlink&utm_source=i_share&fbclid=IwAR0THH-VyJRuFoo7_GMmp2JpZxas9mqLDowOgQyrHU ביקורת באתר קולומובוס מיוזיק על "מלחמתרבות": https://columbusmusicmagazine.com/2022/03/14/בזוכרי-ימים-ימימה-תום-יוגב-על-הספר-מלח/?fbclid=IwAR19wO-zD6MsDEaQGsAdUiCHjvTs_D-fAjrtCy6RxV9YVMzx79TPGn0Gms8
ראיון ברדיו תל אביב עם זליג רבינוביץ, קובי לוריא ויוסי גיספן על "מלחמתרבות": tps://102fm.co.il/musaf/?Summyid=128366&fbclid=IwAR00usbSp_OHQ3X-vgyEbOcRh7LZ8mBTeJtZnd_u9wSjfY5v7Qal9NcN-yw
ראיון עם יואב גינאי בגל"צ על "מלחמתרבות": https://glz.co.il/גלצ/תוכניות/מה-יהיה/מה-יהיה18-02-2022-0901/גיליתי-פלנטה-אבודה-אילן-שאול-על-ספרו-מלחמתרבות-העוסק-בתרבות-המזרחית-בישראל?fbclid=IwAR2zjK7bM1x-9jfMYPQPyJcgam
ביקורת ב-ynet על "מלחמתרבות": ttps://www.yediot.co.il/articles/0,7340,L-6078871,00.html?fbclid=IwAR1lliQH2VuPkpBKwSpy0ldN5dWUwTpg5Ga_HxJZl9SXOVWwQK_EYlbX3l8
ראיון בכאן 11 עם גואל פינטו על "מלחמתרבות": https://www.facebook.com/afikbooks/videos/479864123665125
ראיון בישראל היום עם סער גמזו על "מלחמתרבות": https://www.israelhayom.co.il/magazine/hashavua/article/9211140
ראיון עם רותי זוארץ על "מלחמתרבות" באתר של סיפור חוזר: https://allgood.org.il/leisure/47054/?fbclid=IwAR3DsZLNye--YTK9oPc8ffX3-OE9_1LOD0hHoWIkbPThD5JNtZTm_rC_u-g
ראיון בפודקאסט "דיוני שכל" של שובל טירמן על "מלחמתרבות": https://www.mindtalks.co.il/episodes/episode44/?fbclid=IwAR3c_p09mAOLsoQ9kTliaY8slFmuyV06I2olSIW8re1-RB0_UuTk-6J26SY
ראיון עם יניר קוזין בגל"צ על "מלחמתרבות": https://www.youtube.com/watch?app=desktop&v=TrRgRt776GI&ab_channel=נועםשאול
ראיון עם אילן שאול בגומרים הולכים עם דני סידס ויוסי יהושע על "מלחמתרבות": https://102fm.co.il/gomrim/?Summyid=134882&fbclid=IwAR3AbrZczG1JDhGS5SDarn5xtFPQ6L4VfXbms-vq7XPbNUOTkSKSvxHtENQ
ראיון עם איריס קול ברדיו על "מלחמתרבות": https://103fm.maariv.co.il/programs/media.aspx?ZrqvnVq=IKKGLF&c41t4nzVQ=M&fbclid=IwAR29p-7HGgG09cDUBtQLXZzm6--IK8QIqFBmmzCZ54s4DwsAH6XttrAdheA
ביקורת של נדב מנוחין בוואלה על "מלחמתרבות": https://e.walla.co.il/item/3511044?utm_source=Generalshare&utm_medium=sharebuttonapp&utm_term=social&utm_content=general&utm_campaign=socialbutton&fbclid=IwAR0kxMsCoMJ3y
כתבה בחדשות 13 על "מלחמתרבות": https://www.facebook.com/watch/?v=1017960839098983
ראיון עם אילן שאול באתר "עברית" על "מלחמתרבות": https://www.e-vrit.co.il/AuthorInterviewItem/281/אילן_שאול?fbclid=IwAR0gNjckKWhRpulMSnByJeruW7s-avn_c1lHEcZ8YdVhXrOCG-5qhnuKaQk
ביקורת באתר One_More_book על "מלחמתרבות": https://www.facebook.com/photo/?fbid=166225809291920&set=a.104093645505137
המלצה של רוני סומק בגל"צ על "מלחמתרבות": https://www.facebook.com/watch/?v=688816255468420
כתבה של אילן שאול באתר פוסטה על "מלחמתרבות": https://posta.co.il/article/98778/?fbclid=IwAR2tkhKtcwKvYcECAF5SFkDN2gJ2Y-0PSoVrAzz_fmXUuLVt7ozVqomKA9M
ראיון באתר "עברית" עם אילן שאול: https://www.e-vrit.co.il/AuthorInterviewItem/281/אילן_שאול
ראיון על ג'ורג' עובדיה לתוכנית "עכשיו הזמן במזרחית" בגל"צ: https://www.youtube.com/watch?v=qom4j_f5Vu8&t=1s&ab_channel=נועםשאול
ראיון עם עמי כברי ואביטל גונן ברדיו קול רגע על "מלחמתרבות": https://www.youtube.com/watch?v=RP7YJI7RLNA&ab_channel=נועםשאול
ביקורת של רני יגיל על "מלחמתרבות" באתר הספרותי "סלונט": https://salonet.org.il/book-reviews/ספר-מרתק-מאת-סייסמוגרף-תרבותי/
ראיון בתכנית "גם כן תרבות" עם גואל פינטו על דקלון חתן פרס ישראל לזמר העברי שנת תשפ"ג (2023): https://omny.fm/shows/gam-ken-tarbut/58776ce1-425a-41f2-99c9-afd40097a283
השתתפות בפאנל בתוכנית "סוכן תרבות" (כאן 11) על הקאנון התרבותי-ישראלי, בעקבות מותם של מאיר שלו ויהונתן גפן: https://www.kan.org.il/Item/?itemId=151472&fbclid=IwAR0z_boo3wHMfjYnsQd1NjrUFx5SGEzOyoELOfFf6l0_LtQVhw6sFLPtsa4
המלצה על "מלחמתרבות" של ד"ר הילה שלם בהרד מהיחידה למחקר התרבות באוניברסיטת ת"א: https://www.facebook.com/100059977222054/posts/pfbid02S9TEiapD865wWak8KFJcjt8SwVFhq5qd2zAZ9HSHXnfan4bT1NyqeYdegGJknNm5l/?mibextid=Nif5oz
נעים להתארח במדור "נעים להכיר" באתר סלונט: https://salonet.org.il/%d7%a0%d7%a2%d7%99%d7%9d-%d7%9c%d7%94%d7%9b%d7%99%d7%a8-%d7%90%d7%99%d7%9c%d7%9f-%d7%a9%d7%90%d7%95%d7%9c/?fbclid=IwAR3wQ9mXzL7SWwvevveQJO2AuDTRPvewacirf5Dn9mFNxmGSBo7WYI7_0Wo
לכתבות של אילן שאול: https://docs.google.com/document/d/1yEJ6CsNXK1m6PQFK2ZIWZ_cFJudjl5yqyPITzLpRcdw/edit?usp=sharing
פור רויאל
פור-רויאל-דה-שאן (בצרפתית: Port-Royal-des-Champs; הגייה מדויקת: רוּאָיָאל) היה מנזר שנוסד על ידי המסדר של נזירים ציסטרציאנים כ-25 ק"מ דרומית מערבית לפריז, ובו התקיימו מספר מוסדות תרבותיים חשובים.
היסטוריה
פור-רויאל נוסד ב-1204 כמנזר לנשים. המקום התפרסם כמוסד חינוכי אחרי שנערכה שם רפורמה בתוכנית הלימודים על ידי אם המנזר ז'קלין ארנו ב- 1602. ב-1626 פרצה במקום מגפת קדחת הביצות ורוב הנזירות הועברו למנזר בפריז שנודע בשם פור-רויאל-דה-פרי, בעוד שהמנזר הישן נודע בשם פור-רויאל-דה שאן (פור-רויאל של השדות).
החל משנת 1648 התיישבה בפור-רויאל-דה-שאן קבוצת גברים "מתבודדים" שחפצו להיות נזירים. קבוצה זו כללה אחדים מבני משפחת ארנו (Arnauld), ומספר אנשי אצולה ובהם הדוכס דה לוויין, קלוד לאנסלו והברון דה פונשאטו. הם חפרו תעלות ניקוז וייבשו את הביצות, תקנו את הבניינים וטפחו את המטעים והגנים. ב-1634 ז'אן דו ורז'יה דה אוראן נעשה מנהל המנזר. הוא היה ממצדדי תורתו של התאולוג הקתולי קורנליוס יאנסן, שלפיה האדם מושחת מטבעו בגלל החטא הקדמון והחיים בעולם הזה הם הבל ושווא. מכאן ואילך מנזרי פור-רויאל נמנו עם מצדדיו של יאנסן. ב-1638 "המתבודדים", שכונו "גבירי פור-רויאל", ייסדו את "בתי הספר הקטנים של פור-רויאל" שהתפרסמו בשל רמתם החינוכית הגבוהה, ובעיקר משום שמהם יצאה הבשורה של "דקדוק פור-רויאל" - הדקדוק הצרפתי הקלאסי שהסדיר את חוקי השפה הצרפתית לדורות הבאים. בבתי ספר אלה למדו ילדים בגילים 9 - 10 ובהם ז'אן רסין המחזאי לעתיד. תוכנית הלימודים כללה צרפתית, לטינית, יוונית ותאולוגיה.
ב-1661 נסגרו בתי הספר של פור-רויאל, וב-1666 ראשי קבוצת "המתבודדים" נאסרו בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1679 נאסר על המוסד לקבל חברים חדשים. ב-1708 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר על ביטולו של פור-רויאל-דה-שאן. ב-29 באוגוסט 1709 הוקף המקום בחיילים שגירשו משם את הנזירות בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1710 נהרסו הבניינים ובכך הקיץ הקץ על פור-רויאל שהתקיים 506 שנה.
זימבבואה במשחקים האולימפיים לנוער
זימבבואה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מזימבבואה לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
נרגותרונד
תיאור
בדומה למבנים אחרים של ערים תת-קרקעיות רבות שנבנו על ידי הגמדאים, גם נרגותרונד כללה קילומטרים רבים של מערות ומנהרות בצורות וגדלים שונים שנחצבו בסלע. במרכזה נחצבו שלושה אולמות גדולים אליהם התכנסו כל המנהרות והמערות, שם ישב ללא ספק מלך העיר. העמוקות שבמערות היו החדר הפנימי ביותר, שם אגר גלאורונג מאוחר יותר את האוצרות הנותרים של נרגותרונד לאחר משיסתה ורבץ עליהם עד שעזב. הכניסה הראשית לעיר הייתה דרך דלתות פלגונד הפונות לכיוון נהר הנרוג, שנמצא כחמש מאות מטרים מהאולמות הגדולים של פלגונד.
זימבבואה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של זימבבואה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר שזימבבואה שלחה עד כה. המשלחת כללה 27 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה שהעפילה לגמר ריצת 100 מטר נערים וריצת 3000 מטר נערות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, טריאתלון, כדורגל ורכיבה וסיימו במקומות האחרונים.
נרגותרונד
שנות השלום
בהשראת מנגרות אשר בדוריאת, והחיפוש אחר מקום נסתר ממנו ניתן יהיה להיות בטוח מפני ידו הארוכה של מורגות', הקים פינרוד את נרגותרונד בשנים הראשונות לאחר חזרת הנולדור לארץ התיכונה, במערות הנרוג מתחת לגבעות המיוערות של טאור-אן-פארות על הגדה המערבית של הנרוג. מיקום זה גילה לו הואלא אולמו. פינרוד נעזר בגמדאי נוגרוד שהכינו עבורו גם את הנאוגלמיר, שרשרת הגמדים.
זימבבואה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה עשרה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים. המשלחת הגיעה להישגים פחות לעומת אולימפיאדת הנוער סינגפור בענף האתלטיקה כאשר העפילה רק לגמר ריצת 1500 מטר נערות. אולם, היא שיפרה את מיקומה בענף הרכיבה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים חתירה, טריאתלון ושחייה.
נרגותרונד
שנות השלום
עם זאת, פינרוד לא היה הראשון להתעמק במערות אלה: תחילה התגוררו בהם ה"גמדאים הקטנים", שקראו למקום בשם: "נולוקיז'דין" לפני שגורשו. במקור, אל הכניסה לעיר הוליך שביל צר לאורך גדות הנהר, אך מאוחר יותר נבנה גשר על פני הנרוג.
פינרוד שלט בנרגותרונד עד שהצטרף לברן במסע החיפוש אחר הסילמריל, ובעוזבו את העיר, שלטונו הוחלף על ידי אחיו אורודרת. עם זאת, בני פאנור, קלגורם וקורופין התגוררו בתקופה זו בנרגותרונד והרעילו את אנשיה במחשבות רעות, וזרעו פחד וחוסר אמון כלפי גורמים חיצוניים. לאחר דיווח על מותו של פינרוד הם הוגלו בבושת פנים.
משיסת נרגותרונד
מאז הקמתה על ידי פינרוד, פעלו עלפי נרגותרונד בפעולות חשאיות כנגד מורגות', וארבו וצדו את כוחותיו במקום לצאת למלחמה גלויה. כאשר טורין טורמבר הובל לשם על ידי גווינדור נסיך נורגותרונד, הוא זכה להערכה רבה על ידי אורודרת, מלך נרגותרונד, והפך למצביא מכובד היושב במועצת המלך.
טורין שכנע את העם לנטוש את מדיניותו ארוכת השנים של מארבים, ובמקום זאת להילחם בגלוי נגד מורגות'. הוא שכנע את אורודרת לבנות גשר על נהר הנרוג כדי לאפשר מעבר מהיר של כוחות אל מחוץ לעיר. אורודרת בנה את הגשר מדלתותיו אל מעבר לנרוג, ויצא למלחמה גלויה כנגד מורגות'. במשך מאות שנים של חיפוש, מורגות' לא הצליח למצוא את מבצר נרגותרונד, אולם כעת לא רק שנחשף מיקומה של העיר, אלא שהגשר החדש הסיר את אמצעי הגנתה העיקרי. גלאורונג הדרקון נשלח ממעוזו של מורגות' באנגבנד עם צבא אורקים כדי לכבוש את העיר. בשנת 495 לעידן הראשון, לאחר תבוסת צבא נרגותרונד בשדה טומלהד, הגיעו גלאורונג וצבא האורקים דרומה, חצו את הגשר, הרגו את נציבי העיר ושבו את תושביה. טורין נחפז להגיע לנרגותרונד, אך כשפי הדרקון שיתקו אותו. הניצולים ברחו לחפש מקלט בדוריאת, מה שהוביל לידיעתו של תינגול על נפילת נרגותרונד.
גלאורונג נשאר בנרגותרונד עד לשנת 499 לעידן הראשון, אז יצא צפון-מזרחה לברתיל כדי להתעמת בשנית עם טורין טורמבר, שבסופו של דבר הרג אותו. אף על פי שהממלכה חדלה מלהתקיים, המשיך מים הגמד הקטן להתגורר במערות בטענה שהיא ואוצרותיה הם שלו ככופר תמורת סבל בני עמו, עד שבא הורין תליון, אבי טורין, והרג אותו על בגידתו בבנו. האוצר, כולל הנאוגלמיר, הובא אז לממלכת האלפים של דוריאת ונמסר למלך תינגול. לאחר מכן, נהרסו המערות במהלך מלחמת החרון, יחד עם מרבית בלריאנד.
דאודורו דה פונסקה
הגנרליסימו מנואל דאודורו דה פונסקה (בפורטוגזית: Manuel Deodoro da Fonseca; 5 באוגוסט 1827 – 23 באוגוסט 1892), הוא שהדיח את פדרו השני קיסר ברזיל והפך לנשיא הראשון של רפובליקת ברזיל.