cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו
נמל זה הוא שדה התעופה הגדול ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו ונמל התעופה השני העמוס ביותר בקליפורניה, אחרי נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. בשנת 2009 נמל התעופה סן פרנסיסקו היה נמל התעופה העשירי בעומסו בארצות הברית, והעשרים מבין מספר הנוסעים בנמלי תעופה בכל העולם. נמל התעופה סן פרנסיסקו הוא הבסיס השישי בגודלו של חברת התעופה יונייטד איירליינס ובסיסה היחיד של החברה לתחזוקת המטוסים. נמל התעופה סן פרנסיסקו הוא גם בסיסה הראשי של וירג'ין אמריקה. נמל התעופה מעניק מגוון של שירותים לרווחת הנוסעים, כמו חנויות לממכר מזון וחנויות פטורות ממכס. בנוסף ברוב חלקי הנמל ניתן להתחבר לאינטרנט אלחוטי בחינם.
היסטוריה
שדה התעופה נפתח ב-7 במאי 1927, על 150 דונם של מרעה פרות. הקרקע הוחכרה מאחד מבעלי הקרקע הגדולים באזור, אוגדן.ל. מילס, והשדה נקרא "שדה התעופה העירוני מילס". שם השדה שונה בשנת 1931 ל"שדה התעופה העירוני סן פרנסיסקו". שדה התעופה הפך מ"עירוני" ל"בינלאומי" בשנת 1955.
יונייטד איירליינס החלה להשתמש בשדה בתחילת שנות ה-30. במרץ 1939 הציגה OAG שתים עשרה יציאות וכניסות של חברות תעופה בשדה, אחד עשר מהם של יונייטד איירליינס וטראנס וורלד איירליינס. אחרי המלחמה יונייטד איירליינס החלה להשתמש בטרמינל "פאם אם" לטיסות במטוסי הDC-6 להוואי החל משנת 1947. שדה התעופה כיום הוא אחד מבסיסי יונייטד איירליינס, ומרכז התחזוקה הגדול ביותר שלהם.
בשנת 1954 נפתח טרמינל הנוסעים המרכזי. באפריל 1957 השדה החל להעניק שירות למטוסי סילון. ב-1959 בנתה יונייטד מתקן תחזוקה גדול בסן פרנסיסקו למטוס הדאגלס החדש שלה. באותה שנה נבנה גשר עלייה למטוס ראשון, ובין הראשונים בארצות הברית.
טיסות לישראל וממנה
יונייטד איירליינס מפעילה טיסה יומית בין תל אביב לסן פרנסיסקו במשך כל השנה.
בינואר 2018 הודיעה אל על על כוונתה לחנוך ברבעון האחרון של השנה קו טיסה בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. אך לבסוף קו זה נדחה, ונפתח לבסוף ב-13 במאי 2019.
תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך
תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך (בגרמנית: Theodor Eustach von Pfalz-Sulzbach; 14 בפברואר 1659 – 11 ביולי 1732) היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1708–1732.
ביוגרפיה
בשנת 1708 מת אביו כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ותאודור יוסטאך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1714 ויתר תאודור יוסטאך על זכויותיו בפארקשטיין-ויידן תמורת 200,000 גילדן, ובשנת 1727 ויתר על טענתו לדוכסות יוליך-ברג לטובת בנו הבכור יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך.
ב-11 ביולי 1732 מת תאודור יוסטאך, ובנו יוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-9 ביוני 1692 התחתן תאודור יוסטאך עם מריה אלאונורה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של וילהלם, רוזן הסן-רוטנברג ומריה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
עתודה מדעית טכנולוגית
עתודה מדעית טכנולוגית (ראשי תיבות: עמ"ט) היא תוכנית מצוינות שש שנתית של משרד החינוך שמטרתה להעלות את מספר התלמידים המסיימים מתמטיקה, מדעים ופיזיקה 5 יחידות לימוד.
אודות התוכנית
מסלול עתודה מדעית טכנולוגית הוא מסלול שש שנתי – מכיתה ז' ועד כיתה י"ב. על מנת להתקבל לתוכנית, יש לעבור מבחן שאליו ניגשים תלמידי כיתה ו' המעוניינים לקחת חלק בפרויקט. בחטיבת הביניים מקבלים משתתפי התוכנית שעות תוספתיות במתמטיקה, פיזיקה, מדעי המחשב וביולוגיה על פי תוכנית ייחודית. בחטיבה העליונה מקבלים תלמידי התוכנית שיעורי תגבור במתמטיקה ובמקצועות המדעים על פי צורכיהם האישיים. התוכנית מתקיימת בבתי ספר רבים ברחבי הארץ, ובניהם בחדרה, ברשת אורט ישראל, בירושלים, במודיעין, בבית שמש, בקריית שמונה, בראשון לציון, טבריה ובפתח תקווה..
ראמדב
באבא רַאמְדֶב (נולד בשם ראמקרישנה יאדב בהריאנה) הוא גורו יוגה הידוע על פעלו בתחומי האיור ודה, עסקים, פוליטיקה וחקלאות. הוא ייסד את קבוצת המוסדות פטאנג'אלי, והראה עניין בקריירה פוליטית.
פטאנג'אלי יוגפית'
פטאנג'אלי יוגפית' הוא מוסד לקידום ותרגול של יוגה ואיורוודה. למוסד יש שני קמפוסים בהודו, פטאנג'אלי יוגפית' 1 ופטאנג'אלי יוגפית' 2, בהארידוואר. ובמקומות נוספים, כולל בריטניה, ארצות הברית, נפאל, קנדה ומאוריציוס.
תאונת האוטובוס בגליל
תאונת האוטובוס בגליל (מוכרת גם כתאונת אוטובוס הפנויים-פנויות) התרחשה ב-9 באוקטובר 1999. אוטובוס שבו היו 56 איש הידרדר לתהום לצד הכביש ליד היישוב מצפה נטופה. בתאונה נהרגו 17 מיושבי האוטובוס ו-37 נפצעו.
התאונה
נהג האוטובוס, שהיה בבעלות חברת ז'ק יולזרי, אסף 54 נוסעים בראשון לציון ביום שבת בשעה 07:00, בדרכם לטיול בגליל וברמת הגולן. האוטובוס נסע צפונה וביקנעם עילית עלה עליו מדריך טיולים, שהיה אמור להדריך את הנוסעים בטיול. סמוך לשעה 10:45 הגיע האוטובוס לצומת גולני והמשיך ממנו בכביש 65 לכיוון עיילבון, כאשר גשם החל לרדת. ליד מצפה נטופה איבד נהג האוטובוס את השליטה עליו והוא החליק מימין ולשמאל והידרדר לתהום לצד הכביש, כשהוא מתהפך מספר פעמים. כמעט כל יושבי האוטובוס נפגעו. 11 נשים ושישה גברים נהרגו בתאונה.
כוחות הצלה רבים מיהרו למקום התאונה, שבו נראו מחזות קשים של עשרות נפגעים הפזורים בשטח.
לאחר התאונה
בשנת 2002 הגישה פרקליטות מחוז הצפון לבית המשפט המחוזי בנצרת כתב אישום בגין התאונה ותוצאותיה נגד שישה נאשמים. הם היו נהג האוטובוס, שני בעלים של חברת ז'ק יולזרי ומנהל המוסך של החברה, וכן שניים מעובדי מע"צ. יוחסו להם עבירות של הריגה וחבלה חמורה בנסיבות מחמירות ועבירות נוספות. בכתב האישום נטען כי נהג האוטובוס התקבל לעבודה בחברה מספר חודשים לפני התאונה, ללא ניסיון בנהיגת אוטובוס נוסעים, וכי כאשר קיבל לידיו את האוטובוס שהיה מעורב בתאונה לא נמסר לו שנמצאה תקלה במערכת ההאטה החשמלית שלו.
במהלך ניהול המשפט מתו שני עובדי מע"צ הנאשמים. מנהל המחוז במע"צ שם קץ לחייו בנובמבר 2004. לטענת בני משפחתו הוא עשה זאת לאחר שפורסם בערוץ 2 תחקיר על התאונה שבו נמתחה ביקורת על עבודתו. סמנכ"ל האחזקה במע"צ נפטר במהלך המשפט ממחלה קשה.
ב-6 בדצמבר 2006 החליט בית המשפט לזכות את ארבעת הנאשמים הנותרים מעבירות ההריגה והחבלה החמורה שיוחסו להם. בית המשפט פסק שהתאונה התרחשה בעיקר בשל נוכחותו של חומר שחור על הכביש במקום התאונה, שכאשר נרטב הפך לחלקלק מאד. נקבע שלמע"צ נודע על נוכחות החומר בכביש מספר ימים לפני התאונה, אלא שאנשיה לא דיווחו עליו לאיש וגנזו את הדין וחשבון שערכה בנושא, אשר הזהיר כי החומר יוצר סכנת החלקה של כלי רכב על הכביש. עם זאת הורשעו ארבעת הנאשמים בעבירות הקשורות לניהול המוסך, בעבירות תעבורה ובעבירות של קבלת דבר במרמה וזיוף. באפריל 2007 גזר בית המשפט על הנאשמים עונשי מאסר שירוצו בעבודות שירות וקנסות. בנוסף נשלל רישיון הנהיגה של נהג האוטובוס לשנה על תנאי.
ביולי 2008 הרשיע בית משפט השלום בנצרת עובד של מע"צ בעבירות בקשר לתאונה. הנאשם, ששימש כמנהל אגף לחומרים ומחקר, הורשע בשיבוש מהלכי משפט ובהדחה בחקירה. נקבע שהוא נמנע מלגלות למשטרה ולפרקליטות את תוצאות הבדיקה שהתקיימה בכביש מספר ימים לפני התאונה ובה התגלה החומר השחור החלקלק. נגזר עליו עונש מאסר לריצוי בעבודות שירות ועונש מאסר על תנאי.
ליד מצפה נטופה הוקמו מצפור ואנדרטה לזכר הניספים בתאונה.
מלחמת בבל–יהודה
מלחמת בבל–יהודה היא מלחמה שנערכה בין ממלכת יהודה והאימפריה הנאו בבלית ונמשכה מ-601 לפנה"ס עד ל-586 לפנה"ס. מלחמה זו סימנה את סופה של ממלכת יהודה והפסקה ממושכת של עצמאות יהודית עד למרד החשמונאים במאה השנייה לפנה"ס. אחרי שבבל כבשה את ירושלים, היא הרסה את בית המקדש הראשון והתחילה את גלות בבל. מלחמה זו מתועדת בספר מלכים ב, בפרקים ו.
רקע
מצרים הייתה כוח אזורי עד קרב כרכמיש ב-606 לפנה"ס. מאוחר יותר, בבל באה וסיימה את השלטון המצרי, החלה את השלטון שלה באזור, והפכה את יהודה לווסאלית שלה.
המרד היהודי
במשך שלוש שנים שילמה יהודה מיסים לבבל, עד שהחליט יהויכין להפסיק לשלמם ובתגובה יצאה בבל למלחמה נגדו. למסע המלחמה לצד בבל הצטרפו מואב, עמון והכשדים.
המצור הראשון על ירושלים
נבוכדנצר צר על ירושלים ב-597 לפנה"ס, והצליח ללכוד את העיר ואת יהויכין, ביחד עם כל האצולה של ירושלים. הוא גם בזז את האוצרות של המקדש, כולל את כלי הזהב. נבוכדנצר הגלה את יהויכין והאצולה, יחד עם 10,000 סריסים, ואת עבדיו, ו-7,000 חיילים. תחתיו המליך נבוכדנצר את מתניה, דודו של יהויכין, כמלך יהודה. מאוחר יותר, הוא שינה את שמו לצדקיהו.
המצור השני על ירושלים והקרב ביריחו
ביולי 587 לפנה"ס, מרד צדקיהו כנגד בבל, וכרת ברית עם מצרים. נבוכדנצר שלח את נבוזראדן 'שר טבחים' לצור על ירושלים שוב, והרעיב את תושביה במשך שנתיים וחצי. מאוחר יותר, הצליחו החיילים הבבלים להבקיע את החומות וכבשו את העיר, אך צדקיהו וכמה מחייליו הצליחו לברוח ליריחו, ולחמו נגד הבבלים (נקראו כשדים על ידי התנ"ך), אשר תפסו את צדקיהו ואת בניו והביאו אותם כבולים לבבל, בו נרצחו בניו של צדקיהו לעיניו בידי נבוכדנאצר. בשביעי לאב, נכנסו הבבלים לבית המקדש, חיללו את קדושתו, בזזו אותו, שתו ואכלו בו, עד שבתשיעי לאב שרף נבוזראדן את מקדש שלמה. לאחר מכן הרס את חומות ירושלים, והגלה את שאר היהודים לבבל. הוא מינה את גדליהו כנציב על היהודים שלא הוגלו מיהודה. יהודה חדלה מלהתקיים לאחר כשנה, ב-586 לפנה"ס. גדליהו נרצח ארבע שנים מאוחר יותר, ב-582 לפנה"ס.
מרוצי העקרב
מרוצי העקרב (באנגלית: The Scorpio Races) הוא ספר, אשר נכתב על ידי הסופרת מגי סטיווטר וראה אור באנגלית בשנת 2011 ובעברית, תחת הוצאת כנרת, בשנת 2013. הספר מכיל כ-427 עמודים. הספר זכה לביקורות משבחות מהניו יורק טיימס, מהאנטרטיינמנט ויקלי ומהגרדיאן:
"שונה מכל ספר שקראתם אי פעם.״ ניו יורק טיימס
"אזהרה: סכנת הידבקות. אם תתחילו לקרוא לא תוכלו להפסיק.״ הגרדיאן
"בדרמה היפהפייה הזאת ביססה את עצמה סטיווטר כאחת הסופרות המוכשרות ביותר בתחום ספרות הנוער כיום.״ אנטרטיינמנט ויקלי
תקציר העלילה
הספר עוסק בשתי דמויות שונות, שון וקייט, שמתחרות במרוצי העקרב. מרוצי העקרב הם מרוצים עקובים מדם המתקיימים על גבי סוסי מים (קאפיל אישקה) - סוסים מיתולוגיים ואכזריים שיוצאים מתוך האוקיינוס אל האי תיסבי (שם מתרחשת העלילה) כל נובמבר בסתיו. את הסוסים הללו ניתן לתפוס רק בתקופת הסתיו בה הם יוצאים מהמים אך הסוסים האלו מסוכנים, פראיים ורעבים לבשר אדם. בגלל תכונות אלו, מסוכן מאוד להיות בקרבת הים והאי בתקופה הזו ועוד יותר מסוכן לנסות לתפוס אותם, אך הדבר הכרחי בשביל המרוצים.
קייט קונולי איבדה את הוריה שנה קודם לכן, והיא זקוקה לניצחון כדי שתוכל לחיות את חייה ללא דאגות כלכליות ולשלם את שכר ביתה, שאם לא היא ואחיה יגורשו ממנו. היא גם מקווה שהשתתפותה במרוצים תעכב ותמנע את עזיבתו של גייב אחיה. מנגד ניצב שון קנדריק, זוכה ארבע שנים ברציפות במרוצים, שהפעם זקוק לניצחון יותר מתמיד, כדי שיוכל לרכוש את סוס המים קור, אליו הוא קשור בכל ליבו, ממעבידו. למרות הקונפליקט הברור בין השניים לאט לאט מתפתחת ביניהם מערכת יחסים רומנטית המובילה למפנה בסוף הסיפור.
כאשר כל אחת מן הדמויות זקוקה לניצחון באופן נואש – אך גם אחד לשני, מי יהיה המנצח?
קייט קונולי (פאק)
קייט היא נערה יתומה ממשפחת קונולי שחיה באי תיסבי. היא ג'ינג'ית, נמוכה ופניה מלאי נמשים.
שני הוריה של קייט מתו שנה לפני התרחשות הסיפור כששטו בסירה וקאפיל אישקה עלו מהמים וטרפו אותם. מאז נשארו רק היא ושני אחיה (וסוסתם דאב). רק אחיה הגדול, גייב, עובד ומצבם הכלכלי נמוך : הם לא קונים אוכל באיכות גבוהה, אלא רק מוצרים בסיסיים, והם מאוד מתקשים לשלם את שכר ביתם.
דאב
דאב היא הסוסה של קייט ואיתה היא מתחרה במרוצים. היא נמצאת בסיכון רב, בהתחשב בעובדה כי היא סוסה רגילה אל מול קאפל אישקה. היא החברה הטובה ביותר של קייט ויש ביניהן קשר מאוד מיוחד.
גייב קונולי
גבר צעיר בשנות העשרים לחייו, אחיהם הגדול של קייט קנולי ופין קונולי. הוא עובד בנמל והוא מנקה בבית מלון בשביל לכלכל את שני אחיו לאחר שהוריהם נהרגו. הוא מודיע על כך שיעזוב ליבשת עם שני חבריו הטובים, וישאיר את שני אחיו לבדם, בשביל לזכות בעתיד טוב יותר. כשהוא שומע על כך שקייט עומדת להתחרות במרוצי העקרב הוא מנסה לגרום לה לזנוח את הרעיון, אך כשמבין שזה לא משפיע עליה מחליט להישאר עד אחרי המרוצים.
פין קונולי
פין הוא הבן הצעיר ביותר במשפחת קונולי. הוא לחוץ באופן תמידי ונוהג לשטוף את ידיו ולנקות את הבית באובססיביות על מנת להתעלם מהלחץ. יש לו מכונית אדומה אותה הוא אוהב בכל ליבו. הוא משתדל לעזור לקייט בהכנות למרוצים ותמיד מעודד אותה ותומך בהחלטותיה.
שון קנדריק
שון הוא נער יתום בן תשע עשרה - אביו מת במרוצי העקרב כשהיה בן עשר ואמו עזבה ליבשת אחרי שנולד. מאז שאביו נהרג הוא גדל ועבד באורוות מלוורן. חברו הטוב ביותר הוא סוסו - קאפל אישקה אדום ומהיר בשם קור עליו הוא רוכב במרוצים. קור שייך לאורוות בנימין מלוורן ומטרתו של שון בספר היא לקנות אותו בעזרת הפרס הכספי שיזכה בו מהמרוץ,מה שלא אמור להיות מסובך כל כך משום שהוא משתתף במרוצים כבר שנים ומנצח בהם כבר ארבע שנים ברציפות. בין שון לבין בנו של מלוורן, מאט, שוררת יריבות הנובעת מקנאתו של מאט מלוורן בכישורי הרכיבה של שון וביחס המיוחד לו שון זוכה מאביו.
קור
קור הוא סוס הקאפל אישקה ששון מתאמן איתו ומתחרה איתו במרוצים. אך הוא שייך לבנימין מלוורן. כדי לקנות אותו מבנימין הוא חייב לנצח השנה במרוצים. קור הוא סוס מהיר בצבע אדום.
בנימין מלוורן
בנימין הוא אביו של מאט ובעל אורוות מלוורן, האורוות הגדולות והרווחיות ביותר בכל האי - הוא מגדל באורוותו גם סוסים רגילים וגם קאפיל אישקה. שון עובד אצלו ובניהם מערכת יחסים מתוחה.
מתיו (מאט) מלוורן
מאט הוא בנו של בנימין מלוורן. הוא מקנא בשון על כישוריו המרשימים ברכיבה על סוסים ועל תשומת הלב הרבה שאביו מקדיש לו. קנאה זו מובילה למעשי הקנטה מצד מאט וחבורתו שכוללים התעללות והשפלה. מאט משתתף במרוצי העקרב אך מעולם לא זכה בהם.
קצת על הסופרת
מרגרט (מגי) סטיווטר, סופרת אמריקאית שכותבת בעיקר ספרי נוער בניהם מרוצי העקרב, הזאבים של גרייס ונערי העורב.
כיום מגי מתגוררת עם משפחתה בווירג´יניה. היא תולעת ספרים מילדותה, מאיירת חובבת, ומנגנת להנאתה בכמה כלים, ביניהם נבל קלטי, פסנתר וחמת חלילים.
לכל סיפור שמגי כותבת יש סיפור, וכך גם למרוצי העקרב. ראשיתו של הספר מרוצי העקרב הוא סיפור קצר שמגי כתבה לבלוג שהיא מנהלת עם שתי חברות, שמפרסם סיפור חדש בכל שבוע. היא תמיד רצתה לכתוב על סוסי מים וההתנסות עם הסיפור הקצר דחף אותה קדימה. בסוף הספר כתבה שניסתה לכתוב על מעשיית סוסי המים פעמים רבות אך זה אף פעם לא עבד. בגלל זה היא שינתה את המעשייה והפכה אותה למשהו שונה, שממנו הצליחה לכתוב סיפור.
הסוגה
מבקרים התקשו לקבוע את אופי הסוגה של הסיפור כיוון שעל אף שהספר כולל אלמנטים מעולם הפנטזיה והעל טבעי, אלו הם לא האלמנטים המרכזיים בסיפור, שכולל בין היתר אלמנטים מז'אנרים כמו אימה, מתח, מסתורין, פעולה, רומנטיקה והתבגרות.
מוזיאון התקשורת ברלין
מוזיאון הדואר הקיסרי (Reichspostmuseum)
הבניין נבנה בין השנים 1871–1874, בתחילה כסניף דואר כללי וב-1919 שימש כמשרד הדואר הגרמני (Reichspostministerium). אדריכל הבניין קרל שוואטלו, היה אחראי לתכנונם של מבנים רבים עבור סניפי הדואר הקיסרי. ביום הפתיחה של הבניין בדברי הערכה של הקיסר וילהלם הראשון אמר על הבניין "טוב! סגנון טהור ופשוט ראוי!".
בשנים 1893–1897 הורחב הבניין על פי תוכניות של האדריכלים ארנסט הייק, והפך למוזיאון הרייכספוסט.
המוזיאון נסגר במהלך שתי מלחמות העולם. עקב התקפות האוויר של בעלות הברית משנת 1943 ולחימה אינטנסיבית מבית לבית במהלך הקרב על ברלין באפריל 1945, לבניין נגרמו נזקים קשים במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר תום המלחמה נותרו רק הקירות החיצוניים שלן.
מוזיאון הדואר של גרמניה המזרחית
לאחר תום המלחמה שרידי הבניין היו בתחום הגזרה הסובייטית של ברלין, בשטחה של מזרח ברלין. בעקבות פתיחת מוזיאונים לתקשורת בגרמניה המערבית - החלו עבודות להפיכת הבניין למוזיאון ברחוב לייפציגר ביוזמת גרמניה המזרחית. בתחילה הציגו במקום תערוכת בולים בשטח מצומצם. באפריל 1960 נפתח מחדש מוזיאון הדואר עם תערוכת קבע על התפתחות הדואר והטלקומוניקציה, תולדות מערכת הדואר, טלגרפיה וטלפוניה וכן רדיו וטלוויזיה. אזור התערוכה הורחב בשנים הבאות. ב-1964 נפתחה תערוכת בולים קבועה בקומה הראשונה של הבניין. לקראת יום השנה ה-750 לברלין ב-1987, החליט הפוליטביורו של הוועד המרכזי של ה-SED ב-1981 לבנות מחדש לחלוטין את הבניין של ה-Reichspostmuseum הישן ולפתוח אותו מחדש כמוזיאון הדואר של גרמניה המזרחית. עם זאת, העבודה על פי תוכניות של האדריכל קלאוס ניברגאל התעכבה, ובשנת 1987 היה פנוי רק חלק מחלל התצוגה המתוכנן. שאר עבודות הבנייה הסתיימו רק ב-1990, לאחר נפילת חומת ברלין, עם שחזור האטריום.
האוסף
האוסף הנרחב של ה-Reichspostmuseum כלל מכשירים ודגמים המשמשים בדואר ובטלגרפיה, אך תמונות ומוצגים אחרים הקשורים לספרות, תקשורת ותחבורה. האוסף במשך הזמן לאוסף נרחב ובעל ערך רב. המוזיאון לא רק הציג חפצים היסטוריים, אלא גם הציג את הטכנולוגיות החדשות שפותחו כמו דואר אוויר, רדיו, וידאו טלגרפיה וטלוויזיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הושמד האוסף. רבים מהמוצגים שנותרו לא שרדו את המלחמה. רוב המוצגים החשובים ביותר של האוסף הועברו לטירת ולטרסהאוזן בבוואריה. לאחר תום המלחמה סירב הממשל הצבאי האמריקני האחראי למסור אותם לרשויות הדואר של אזור הכיבוש הסובייטי, שבשטחם שכן מוזיאון ברלין, ובשנת 1947 ההועברו המוצגים לידי רשיות הדואר של גרמניה המערבית. מכאן התפתח מוזיאון ה-Bundespostmuseum, שנפתח בפרנקפורט אם מיין ב-1958. כאמצעי זהירות, העותקים היקרים ביותר של אוסף הבולים הובאו לאייסלבן, כיום סקסוניה-אנהלט, לפני תום המלחמה. בכאוס שלאחר המלחמה נשדדו האחזקות והחלקים היקרים ביותר נעלמו. רק לאחר איחוד גרמניה ב-1990 הוחזרו הבולים לארכיון הבולאות.
איתי אילוז
איתי אילוז (נולד ב-8 במאי 1965) הוא אתלט ישראלי בעבר. אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. בעל שתי מדליות זהב מהמכביה השלוש עשרה (1989) ושיאן המכביה, נכון ל-2017, בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
אילוז גדל בבית שמש. התאמן במועדון הפועל ירושלים. הוא למד באוניברסיטת איידהו.
1984
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה אילוז במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא נוער חדש של 22.17 שניות, אחרי מני רוזנברג (21.99 שניות) ולפני דורון שיטרוק (22.82 שניות). כבר בשלב המוקדמות, הוא קבע שיא נוער חדש של 22.31 שניות.
בתחרות "3 האומות", בהשתתפות נבחרת ישראל באתלטיקה לגברים, נבחרת לוקסמבורג ונבחרת ליכטנשטיין, שנערכה בלוקסמבורג בסוף אוגוסט אותה שנה, זכה אילוז במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם אוסי זלוצובר, יואב מקל ומני רוזנברג בשיא ישראלי חדש של 41.34 שניות, שיפור לשיא הישראלי בן ה-4 שנים (41.55 שניות) לפני לוקסמבורג (42.07 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 10 מטר בתוצאה של 11.11 שניות.
1985
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1985 זכה אילוז בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.25 שניות, לפני בן אגודתו יואב שרון (22.62 שניות) ועמוס כהן, את הריצה ניצח האורח מבריטניה פנטון קמפבל (21.69 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.95 שניות, אחרי יואב שרון (10.82 שניות) ולפני עמוס כהן (11.07 שניות), את הריצה ניצח פנטון קמפבל (10.61 שניות).
המכביה ה-12
שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-12 שנערכה בהדר יוסף בסוף יולי אותה שנה השתתף אילוז בריצת שליחים 4x100 מטר כרץ האחרון, אך במהלך הריצה הוא נפצע והורד מהמסלול באלונקה.
1986
בתחרות אידלסון באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף באפריל 1986 זכה אילוז במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות.
1987
בתחרות שנערכה בינואר 1987 זכה אילוז במדליית כסף בריצת 300 מטר תוצאה של 34.54 שניות ובמקום רביעי בריצת 60 יארד בתוצאה של 6.54 שניות.
בתחרות שנערכה בבויסי בירת איידהו שבארצות הברית ב-22 במאי אותה שנה זכה אילוז במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.20 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף ביולי אותה שנה זכה אילוז בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.91 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.44 שניות.
שיאן ישראל
בתחרות שנערכה בבויסי ב-16 באפריל 1988 זכה אילוז במדליית כסף בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.52 שניות. שלושה חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטרגונה שבספרד ב-20 ביולי הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 20.92 שניות.
1989
בתחרות שנערכה במחוז אנטרים ב-1 ביולי 1989 זכה אילוז במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אילן גולדווסר, דורון שיטרוק ויהודה מורלי בתוצאה של 3:13.94 דקות, התוצאה הרביעית בטיבה באותה עת של נבחרת ישראל.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1989 זכה אילוז במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.21 שניות.
המכביה ה-13
בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכה בהדר יוסף בסוף יולי אותה שנה זכה אילוז בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא מכביה חדש של 10.57 שניות ובריצת 200 מטר בשיא מכביה חדש של 21.20 שניות (השיא הנוכחי 2017), לפני סנפורד קומבס מארצות הברית (21.59 שניות) ואלחנדרו שטראוס מצ'ילה (21.81 שניות).
ערי בירה וקברים של ממלכת קוגוריו העתיקה
ערי בירה וקברים של ממלכת קוֹגוּרְיוֹ העתיקה (בסינית: 高句丽王城、王陵及贵族墓葬) הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המרכז כמה אתרים סביב ובתוך העיר גִ'י'אָן במחוז ג'ילין ואתר נוסף בנפת חְווָאנְזֶ'ן במחוז ליאונינג בצפון מזרח הרפובליקה העממית של סין. האתר כולל את השרידים הארכאולוגיים של שלוש ערים: העיר ההררית ווּנוּ, העיר ההררית וָאנְדוּ והעיר גְווֹנֵיי, וארבעים קברים של מלכים ואצילים מממלכת קוגוריו.
היסטוריה
על פי הכרוניקות סאמגוק סאגי וסאמגוק יוסה הוקמה ממלכת קוגוריו בשנת 37 לפני הספירה על ידי נסיך בשם ג'ומונג מממלכת בּוּיֵה-אוֹ (בשטח מנצ'וריה של ימינו), שנמלט לאחר מאבקי כוח עם נסיכים אחרים בחצר הממלכה אל האזור שכיום הוא באזור הגבול בין סין לקוריאה הצפונית. את בירתו הקים ג'ומונג על הר ווּנוּ המשקיף על עמק הנהר חוּן (כיום במחוז ליאונינג). קוגוריו התפתחה מברית של שבטים שונים מהקבוצה האתנית של הימאק והרחיבה במהירות את בסיס הכוח שלה מאגן הניקוז של עמק חוּן.
לאחר שצבא שושלת ויי פינה את האזור נבנתה הבירה מחדש וממלכת קוגוריו שבה למדיניות ההתפשטות. בשנת 313 הצליח המלך מיצ'ון (שלט 331-300) להשתלט על לֶלָאנְג, שהיה האזור האחרון בשליטה סינית בחצי האי קוריאה, וקוגוריו שלטה על כל החלק הצפוני של חצי האי. התפשטות הממלכה נעצרה זמנית כאשר היא הותקפה על ידי שבט מוּז'ונְג, מהשְׂייֵנְבֵּיי (鲜卑). השיינביי היו קבוצת נוודים במקור ממנצ'וריה, שהשתלטו תחילה על מונגוליה ואזורי הספר עם סין, ואחר כך כבשו חלקים מסין והקימו ממלכות בצפונה. ב-341 כבשו השיינביי את בירת ממלכת קוגוריו, והעיר נהרסה בפעם השנייה בתולדותיה. בשנת 371 נחלה הממלכה תבוסה במלחמה בממלכת פקצ'ה, אחת משלוש הממלכות של קוריאה. למרות מפלות אלו הממלכה התאוששה והגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של גוואנגטו (שלט 413-391), המכונה "הגדול", כשהיא השתלטה על כשלושה רבעים משטח חצי קוריאה, על דרום מנצ'וריה, ועל צפון מזרח סין. בנו, המלך ג'אנגסו (שלט 490-413) הורה לספר על מעלליו של גוואנגטו באסטלה בגובה 7 מטרים שנתגלתה ב-1875.
ב-427 העביר ג'אנגסו את הבירה מוָאנְדוּ וגְווֹנֵיי דרומה לפיונגיאנג, מעשה שהעיד על היריבות הגוברת עם הממלכות האחרות בקוריאה, אם כי וָאנְדוּ וגְווֹנֵיי שמרו על חשיבותן בממלכה כ"עיר בירה תומכת". פיונגיאנג נשארה עיר הבירה של הממלכה עד סופה. ג'אנגסו המשיך בהרחבת הממלכה שהגיעה בתקופתו לשיא התפשטותה. בשנים שבאו אחר-כך החלה הממלכה להתדרדר, ובשנת 668 כבש הצבא המשותף לשושלת טאנג ולממלכת שילה, אחת משלוש הממלכות של קוריאה את פיונגיאנג, ובכך בא הקץ לממלכת קוגוריו.
אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית "ערי בירה וקברים של ממלכת קוֹגוּרְיוֹ העתיקה" כולל את השרידים הארכאולוגיים של שלוש ערים וארבעים קברים של מלכים ואצילים מממלכת קוגוריו. האתר מתפרס על חמישה אתרים בשטח כולל של 41.64 קמ"ר המוקפים שטח חיץ (שבו חלים כללי בנייה מחמירים) של 141.4 קמ"ר. האתרים העיקריים הם:
העיר ההררית ווּנוּ
אתר המורשת העולמית העיר ההררית ווּנוּ (41.3263°N, 125.41157°W) משתרע על פסגת הר ווּנוּ (五女山, פין-יין Wǔ Nǚ Shān, מילולית "הר חמש הנשים") בנפה האוטונומית חְווָאנְזֶ'ן (桓仁, פין-יין Huánrén) שבמחוז ליאונינג. העיר הייתה בירת ממלכת קוגוריו בין שנת 37 לפנה"ס ושנת 3 לפנה"ס. אתר המורשת מקיף שטח בן 2.76 קמ"ר על פסגת ההר, ובנוסף אזור חיץ המקיף אותו בגודל 56 קמ"ר. הר ווּנוּ הוא שריד לרכס צָ'אנְגְבָּאי שבצפון מזרח סין. למרגלותיו, מדרום מזרח, זורם הנהר חון (כיום מאגר חְווָאנְזֶ'ן בשל סכר חְווָאנְזֶ'ן הסוכר את הנהר למרגלות ההר) בדרכו לנהר יאלו. להר יש חשיבות גאוגרפית בהיותו מצוי על הדרך הראשית בין כמה ערים גדולות. הר ווּנוּ הוא הר שולחן, אם כי רק חלק מפסגתו שטוחה ובמרכזה מתנשאים הצוקים של "הפסגה הראשית", 841 מטרים מעל פני הים. אורך הפסגה 1,500 מטרים מצפון לדרום ורוחבה נע בין 300 ל-500 מטרים. החלק הדרומי של הפסגה גבוה מחלקה הצפוני. חלק זה שטוח, גובהו 800 מעל פני הים, אורכו 600 מטרים מדרום לצפון ורוחבו נע בין 130 ל-200 מטרים ממזרח למערב. מרבית השרידים הארכאולוגיים מרוכזים בחלק זה. חלק זה הוקף בחומה שחלקים ממנה, בייחוד החלק המזרחי באורך 1,500, נשמרו. הגובה החיצוני של החומות נע ביו 3 ל-6 מטרים, עובי החומות בבסיסן נע בין 4 ל-5 מטרים ובחלקן העליון בין 2 ל-3.5 מטרים. בחומה היו שלושה שערים.
האתר לא נחפר במלואו. האתרים העיקריים שנחשפו בעיר עד כה הם
העיר גְווֹנֵיי
העיר גְווֹנֵיי (國內, פין-יין Guónèi) קבורה בחלקה מתחת לעיר המודרנית ג'י'אן במחוז ג'ילין. אתר המורשת משתרע על שטח 590 דונם. הנהר יאלו זורם מדרום לעיר והנהר טונְגְגוֹאוּ זורם מצפון לדרום ונשפך לנהר יאלו מערבית לאתר העיר. האתר בצורת ריבוע שהיקפו 2,741 מטרים. העיר הייתה מוקפת חומות שגובהן נע בין 8 ל-10 מטרים ורוחבן בין 6 ל-8 מטרים. בחומות היו קבועים 14 מגדלי שמירה. באתר נערכו חפירות הצלה בלבד, ומרבית המבנים קבורים עדיין מתחת לחלק המערבי של האתר.
העיר ההררית וָאנְדוּ
אתר המורשת העולמית העיר ההררית וָאנְדוּ משתרע על הר וָאנְדוּ (丸都, פין-יין Wán dōu) כ-2.5 קילומטרים צפונית לג'י'אן. יחד עם העיר גְווֹנֵיי שימשה העיר בירת ממלכת קוגוריו משנת 3 לפני הספירה ועד שנת 427 לספירה, שאז הועברה הבירה לפיונגיאנג. העיר נחרבה לפחות פעמיים בשנים 242, ו-341.
גובהו של הר וָאנְדוּ 851 מטרים. והעיר משתרעת על כתף ההר כשהיא משתפלת מעדנות מצפון לדרום. צורת העיר ריבועית והיא מוקפת חומות, שעולות ויורדות על פי הטופוגרפיה של ההר, באורך 6,395 מטרים. החלקים בחומה ששרדו בצורה הטובה ביותר נמצאים בצפון האתר, שם מגיע גובה החומה ל-5 מטרים. בחומות נקבעו שבעה שערים, כשהשער הראשי פונה לדרום, שם גם מתחילה הדרך היורדת אל עמק הנהר טונְגְגוֹאוּ. בפינה הצפון מערבית של העיר יש בימה בקוטר 8 מטרים ששימשה ככל הנראה כנקודת תצפית. בשטח העיר נובעים שני מעיינות ומימיהן זורמים מתחת לשער הדרומי ונשפכים לנהר טונְגְגוֹאוּ. האתרים העיקריים בעיר הם:
קברים
באתר המורשת העולמית מרוכזים הקברים המלכותיים וקברי האצילים בשלושה אתרים. האתר הראשון, המכיל את מרבית הקברים, וכולל גם את העיר ההררית וָאנְדוּ משתרע על שטח של 32.19 קמ"ר, האתר השני כולל שני קברים בשטח של 2.16 קמ"ר, והאתר השלישי כולל שלושה קברים על שטח 3.93 קמ"ר. הקברים מחולקים ל-14 קברים מלכותיים ו-26 קברי אצילים. חלק מהקברים בנוי כפירמידת מדרגות בגודל משתנה, וחלק כוסו בעפר. בחלק מהקברים יש תקרות בעלות מבנה מתוחכם שנועד לקרות שטחים גדולים בלא עמודים ולעמוד במשקל האבנים או תל העפר שנערם עליהם. לקברים יש ערך תרבותי נוסף משום שבחלקם נחשפו בתא הקבורה ובפרוזדור המוביל אליו ציורי קיר המתארים תמונות מחיי יום יום: משתה, ריקודים, ציד, והיאבקות. בין האתרים החשובים:
סרגיי סבטלאקוב
סרגיי יורייביץ' סבטלאקוב (נולד ב-12 בדצמבר 1977, סברדלובסק, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי, שדרן, מפיק ותסריטאי. חבר בנבחרת הק.וו.ן "כיסוני אורל" (2000-2009).
קריירה
סרגיי סבטלאקוב נולד בסברדלובסק, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות בדצמבר 1977. אמו גלינה גריגורייבנה גאלושקו הייתה מהנדסת ברכבת המקומית. אביו יורי ונדיקטוביץ' סבטלאקוב היה עוזר מכונאי במפעל עצים.
הוא למד בבית הספר מספר 2 בעיר (כיום גימנסיום 155) ואהב כדורגל וכדורסל. חרף תחביביו הספורטיביים הוריו שלחו אותו ללמוד באוניברסיטה הממלכתית דל אורל לתחבורת רכבות ביקטרינבורג והתמחה בתחום הכלכלי. באוניברסיטה היה חבר בנבחרת הק.ו.ן של האוניברסיטה והיה לקפטן. הוא זכה להצלחה רבה בתחרות עצמה והתעסק בבידור ועד מהרה התפרסם וזכה להצלחה כקומיקאי ובדרן.
הוא עבר למוסקבה וחבר לקומיקאים נוספים כמו גאריק מרטירוסיאן, סמיון סלפאקוב, ארתור טומסיאן וסרגיי ירשוב ויחד יזמו את הקמת Comedy Club Production והיה שותף להפקת תוכנית הטלוויזיה המצליחה רוסיה שלנו שהופקה כגרסה רוסית על בסיס פורמט התוכנית הבריטית הממלכה הקטנה.
משנת 2010 החל לגלם תפקידים בקולנוע ונודעה בעיקר דמותו של יבגני פאבלוביץ' מהזיכיון עצי אשוח. ב-2012 השתתף יחד עם הזמרת ורה ברז'נייבה בצילומי בדרמה הרומנטית "ג'ונגל" ובסרט הקומדיה "החתן" משנת 2016.
בנובמבר 2012 קיבל אישור מגורים בלטביה ורכש בית דו קומתי ביורמלה.
בשנת 2018, הקים את אולפני סברדלבוסק ("СТУДИЯ СВЕРДЛОВСК", הידועה גם בשם "SverdЛovsk") שמפיקה תוכניות בידור שונות, כולל כאלה בהנחייתו של סבטלאקוב, כדוגמת "הרוסים לא צוחקים", "Stand-Up Underground", "תודה לאל שאתה כאן" ועוד.
בנובמבר 2020 דווח כי אושפז במרפאה 52 לחולי קורונה של בית החולים בוטקין במוסקבה, לאחר החמרה במצבו הבריאותי לאחר שנדבק בנגיף קורונה, כשהרופאים תיעדו נזק משמעותי לריאותיו.
רנו (אי)
האי ממוקם בין איי פיט לבין האי ראבו.
אורכו של האי 25 קילומטרים;
רוחבו של האי בין 6.4 קילומטרים ל־16.1 קילומטרים.
מצר מראקה מפריד בין האי רנו לבין איי פיט שמצפון-מזרח לאי רנו.
מצר פנדלטון מפריד בין האי רנו לבין האי לאבוזייה שמדרום-מערב לאי רנו.
מפרץ זובוב ממקום לצידו המזרחי של האי רנו, והוא חודר לפנים האי למרחק של 4.63 קילומטרים,
היסטוריה
האי התגלה על ידי ג'ון ביסקו, מגלה ארצות וימאי בריטי ששרטט לראשונה (מיפה באופן גס) את קו החוף של יבשת אנטארקטיקה. ביסקו היה הראשון שרשם את תגליתו בבריטניה תחת השם "ארץ גרהאם"; כמו כן גילה את איי ביסקו הקרויים על שמו.
האי מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו נתן לאי את שמו.
אווז הבית
אווז הבית משמש את האדם לבשרו, עורו, ביציו ונוצותיו, מהן מרפדים כרים. בנוסף האווז יעיל כחיית שמירה הודות לקולניותו ולהתנהגותו התוקפנית נגד פולשים.
צבעם של אווזי הבית לבן בדרך כלל, אך חלקם אפורים כמו האווז שממנו בויתו. האפרוחים צהובים וקטנים. האווזים הברבוריים גם הם לבנים ובעלי מקורים אדומים גדולים וכרבולת בצורתם המבוית.
Power BI
Power BI הוא שירות תוכנתי המאפשר אנליזת נתונים, המפותח על ידי מיקרוסופט. השירות מספק המחשות חזותיות אינטראקטיביות עם שירות-עצמי של יכולות החזיית מידע, שבו משתמשי קצה יכולים ליצור דוחות ולוחות מחוונים בעצמם שיתעדכנו באופן אוטומטי, בלי להסתמך על צוות טכנולוגיית מידע או מנהל מסד נתונים.
היסטוריה
החשיפה הראשונה שלו על ידי מיקרוסופט הייתה בתצוגה  בחודש ספטמבר 2013, כמוצר "Power BI עבור אופיס 365". הגרסה הראשונה של Power BI התבססה על תוספים (add-ins)  לגליונות אקסל כגון  Power Query, Power Pivot ו-Power View. עם הזמן, מיקרוסופט הוסיפה תכונות נוספות רבות, כמו שאלה ותשובות,  קישוריות נתונים ברמה הארגונית ואפשרויות אבטחה באמצעות Power BI Gateways. Power BI שוחרר לראשונה לציבור הרחב ב-24 ביולי 2015.
החל משנת 2019 ניתן לקלוט בחבילה זו נתונים מ-Microsoft Forms.
בטי גבריאל
בטי גבריאל (באנגלית: Betty Gabriel; נולדה ב-6 בינואר 1981) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
קריירה
לאחר ששיחקה מעט תיאטרון באוניברסיטת המדינה של איווה גבריאל החלה לעבוד כשחקנית ורקדנית בתיאטרון בשיקגו, תחילה במסגרת לימודיה הנוספים ולאחר מכן בהפקות שונות. תפקיד הקולנוע הראשון של גבריאל היה בדרמה "In Memoriam" משנת 2011. היא החלה את דרכה כשחקנית בסדרות טלוויזיה עם תפקידים חוזרים בין היתר בסדרה "וסטוורלד" לפני שקיבלה את תפקיד הראשי הראשון בסרט האימה "הטיהור 3: שנת בחירות".
2017–הווה
גבריאל הייתה בחופשה כשהוזמנה לאודישן של סרט האימה "תברח". כדי להתכונן לתפקיד, צפתה גבריאל בהרצאת ב-TED של מרטין פיסטוריוס כדי לקבל תובנה על ההרגשה של מי שלכוד בתוך גופו. היא גם צפתה בסרט "כלתו של פרנקנשטיין" ושוחחה עם סבתה, שגדלה באלבמה, על מתיחות גזעית מתקופתה. הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, וגבריאל זכתה לשבחי הביקורת על הופעתה. בניו יורק טיימס נכתב כי תפקידה כג'ורג'ינה היא אחת ההופעות הטובות ביותר של שנת 2017.
בשנת 2021 שיחקה במיני-סדרת המסתורין של נטפליקס, "קליקבייט".
קיי. ג'יי. אפא
קנטי ג'יימס פיצג'רלד ("קיי. ג'יי.") אפא (באנגלית: Keneti James Fitzgerald "KJ" Apa; נולד ב-17 ביוני 1997) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדי. מוכר בעיקר בשל תפקידו כשחקן ראשי בסדרת הטלוויזיה "ריברדייל" שמשודרת ברשת The CW.
ביוגרפיה
אפא נולד באוקלנד שבניו זילנד, לקנטי וטסה אפא יש לו שתי אחיות טימנה ואריאטה. אביו ממוצא סמואי ומשמש גם כצ'יף בכפר בסמואה. הוא למד ב-"King's David College" באוקלנד לפני שהחל בקריירת המשחק שלו.
מ-2013 עד 2015 כיכב באופרת הסבון הניו זילנדית "רחוב שורטלנד" בתפקיד קיין ג'נקינס.
מ-2016 לקח חלק בעונה הראשונה של הסדרה ״ללא מוצא״ בתור ג׳יק.
בשנת 2017 השתתף כאית'ן מונטגומרי בדרמה הקומית "נשמה של כלב" שביים לאסה הלסטרם. באותה שנה החל להשתתף בסדרת הנוער "ריברדייל" של הרשת האמריקאית "The CW", בדמותו של ארצ'י אנדרוז. אפא קיבל מספר מועמדויות וזכיות לפרסים בין היתר לפרס סאטורן לפריצה השנה במשחק.
בשנת 2018 השתתף בסרט הדרמה "השנאה שנתתם " ושיחק את דמותו של כריס. בשנת 2019 השתתף בסרט הנעורים "הקיץ האחרון" שם משחק את גריפין הוריגאן, בהפקת "נטפליקס".
בשנת 2020 יצא הסרט "I Still Believe", בו אפא משחק בתפקיד הראשי את ג'רמי קאמפ, ובנוסף, שיחק לצד סופיה קרסון בסרט "ציפור שיר" בו גילם דמות בשם ניקו. שיחק גם בסרט האקשן "ניווט מקורב" לצדו של כוכב סרטי הפעולה סקוט אדקינס.
צפון קילינג
צפון קילינג (באנגלית: North Keeling) היא שונית אלמוגים לא מיושבת בצפון הטריטוריה האוסטרלית איי קוקוס. האטול שוכן כ-25 ק"מ צפונית לאי הורסבורו (Horsburgh), ושטחו כ-1.2 קמ"ר. צורת האי כשל האות C, במזרחו פתח ברוחב של 50 מ', שטח הלגונה הפנימית 0.5 קמ"ר.
האי הוא ביתם של אוכלוסיית רליתיים מתת המין האנדמי Cocos buff-banded rail, המצוי בסכנת הכחדה. באי מושבות קינון גדולות של עופות ים. מאז שנת 1995 האי יחד עם הים שסביב החופים עד מרחק של 1.5 ק"מ מהחוף, מהווים את הפארק הלאומי פולו-קילינג, והכניסה אליו מותנית באישור רשות הגנים הלאומית.
היסטוריה
רב החובל וליאם קילינג היה האירופאי הראשון אשר גילה את האיים בשנת 1609, והם נקראים על שמו. בשנת 1749 צויר האי על ידי רב החובל השוודי אקברג שעבר סמוך לאי. האי נראה בתרשים שהופק על ידי ההידרוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל בשנת 1789. בשנת 1836 ביקרו באי קפטן רוברט פיצרוי וחברו צ'ארלס דרווין בספינתם אה"מ ביגל.
איימי מולינס
ראשית חייה
מולינס נולדה עם Fibular hemimelia (ללא עצמות השוקית) שבעקבותיו היה צורך לקטוע את שתי רגליה מתחת לקו הברך כאשר הייתה בת שנה בלבד. היא בוגרת תיכון Parkland High School באלנטאון ושל אוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון.
ספורט
כשחקנית סופטבול צעירה, היא החזיקה את שיא הנוער לבסיסים גנובים. במהלך התיכון היא התחרתה גם בסקי במורד. מולינס הייתה קטועת הרגליים הראשונה שהתחרתה בתחרויות האתלטיקה של ה-NCAA מול ספורטאים ללא נכות. היא ייצגה את ארצות הברית באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) בה השתתפה בתחרויות ריצת 100 מטר וקפיצה לרוחק. היא החזיקה בשיאי העולם בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר וקפיצה לרוחק.
בשנים 2007 ו-2008 כיהנה כנשיאת ארגון Women's Sports Foundation.
חיים אישיים
מולינס נישאה לשחקן רופרט פרנד במאי 2016.
צפון קילינג
קרב איי קוקוס
ב-9 בנובמבר 1914 פשטה הסיירת הגרמנית אמדן על האי דיירקשן (Direction) שבאיי קוקוס, בו עברו מספר קווי תקשורת חשובים. צוות שהורד מן הספינה חיבל בקווי התקשורת ובתחנת האלחוט. בזמן שהות הצוות באי, נוצר מגע בין "אמדן" לסיירת הקלה האוסטרלית "סידני", בעלת תותחי 6 אינצ'ים. זו האחרונה, אשר שהתה באותו אזור לצורך אבטחת שיירות החיילים האוסטרלים והניו זילנדים שעשו דרכם באוקיינוס ההודי לעזרת בריטניה, קיבלה התרעה מן הבריטים שעל האי קודם להגעת ה"אמדן".
רוב מננדז
רוברט ג'ייקובסן מננדז ג'וניור (באנגלית: .Robert Jacobsen Menendez Jr; נולד ב-12 ביולי 1985) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת ניו ג'רזי החולש על אזורים בניוארק, ג'רזי סיטי ואליזבת, מאז ינואר 2023. מננדז, חבר המפלגה הדמוקרטית, שימש כנציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, והוא בנו של הסנאטור בוב מננדז.
ביוגרפיה
מננדז גדל בעיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי, בנם של רוברט "בוב" מננדז, עורך דין מניו ג'רזי וכיום סנאטור אמריקאי מטעם מדינת ניו ג'רזי, ולג'יין ג'ייקובסן, מורה בבית ספר ציבורי. הוא קובני-אמריקאי דרך סבו וסבתו מצד אביו שהגיעו לארצות הברית ב-1953, כשברחו מהמשטר של פולחנסיו בטיסטה. מננדז למד בבתי ספר ציבוריים ביוניון סיטי עד כיתה ח' ובבית הספר הדסון בהובוקן, ניו ג'רזי, בתיכון. הוא סיים את לימודיו ב-2003. הוא קיבל תואר ראשון באמנויות במדעי המדינה מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ודוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים רוטגרס, שבמהלכו היה נשיא לשכת עורכי הדין של הסטודנטים, שימש כעורך הערות עבור Rutgers Race and the Law Review, קיבל את פרס הבוגרים הבכיר, ונבחר כעמית מנהל של המושל במכון איגלטון לפוליטיקה.
קריירה
מננדז עבד כעורך דין בחברת לוונשטיין סנדלר LLP. בלוונשטיין סנדלר שימש כיועץ חיצוני למגוון רחב של חברות פיננסיות וטכנולוגיה, ולעיתים קרובות עבד עם מייסדים ומנהלים בעלי רקע חסר ייצוג מסורתי. הוא גם עבד עם מרכז לוונשטיין סנדלר למען האינטרס הציבורי במגוון רחב של עניינים כדי לשרת קהילות ולקוחות הזקוקים לייצוג פרו בונו.
ב-15 באפריל 2021 היה מננדז מועמד להיות נציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי על ידי המושל פיל מרפי. מינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של מדינת ניו ג'רזי ב-3 ביוני 2021, והושבע לתפקידו יום למחרת. מינויו של מננדז סימן את הפעם הראשונה שבה כיהן בדירקטוריון לטיני אמריקאי מניו ג'רזי. במהלך כהונתו עמד מננדז בראש ועדת הממשל והאתיקה והיה חבר בוועדת הכספים, המפקחת על התקציב השנתי של רשות הנמלים בהיקף של מיליארדי דולרים. הוא התפטר מתפקיד הנציב ב-2 בינואר 2023, יום לפני הצטרפותו לקונגרס.
כחבר במפלגה הדמוקרטית, מננדז הכריז על התמודדתו לייצוג ממחוז הקונגרס ה-8 של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית עם הודעת הפרישה של הנציג המכהן אלביו סיריס, אשר לאחר מכן גם תמך במננדז. אזור זה יוצג על ידי אביו של מננדז לפני סירס משנת 1993 עד 2006, כאשר הוא הוגדר כמחוז הקונגרס ה-13 של המדינה.
מננדז פעל על מנת לתת מענה לצרכים של משפחות עובדים ומעמד הביניים ולאתגרים הקשורים בעליות של צרכים בסיסיים כמו דיור, שירותי בריאות, חינוך וטיפול במשפחה. הוא דיבר לעיתים קרובות על השקעות בתשתיות, בקרת נשק ובחירת רבייה. בעודו רץ במרוץ משלו, מננדז גייס ותרם 100,000 דולר לוועדת הקמפיין של המפלגה הדמוקרטית, כשהכספים הופנו לבעלי תפקידים ומתמודדים דמוקרטיים שרצים במחוזות אחרים, שרובם נבחרו מחדש, עם התמקדות בנשים, להט"ב, ועוד מועמדים מגוונים.
מננדז חבר בוועידה ההיספנית של הקונגרס, המשמשת כחלק מהמעמד הגדול ביותר של דמוקרטים לטינים בקונגרס. מננדז ביקר בגבול ארצות הברית-מקסיקו בפברואר 2023 עם קבוצה של דמוקרטים מבית הנבחרים, למשלחת הקונגרס הראשונה שלו לאחר שנכנס לתפקידו. מננדז גם נסע לישראל ולירדן בסוף אפריל ובתחילת מאי 2023, כחבר במשלחת דו-מפלגתית בת 17 חברים. בסוף יוני ובתחילת יולי 2023, נסע מננדז להולנד, אסטוניה ובריטניה כחבר ב-CODEL דו-מפלגתית. הנסיעה התמקדה בחיזוק שיתוף הפעולה הבינלאומי בנושא אבטחת סייבר ותשתיות.
מננדז מתגורר בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. הוא התחתן עם אלכס בנפיץ' מננדז בשנת 2017, ויש להם שני ילדים.
נורד סטרים 2
נורד סטרים 2 (Nord Stream 2) הוא צינור גז, שנבנה מרוסיה לגרמניה דרך הים הבלטי באורך של יותר מ-1,200 ק"מ (2,400 ק"מ בשני קווים). זהו צינור הרחבה לפרויקט נורד סטרים. במקביל, הצינור עובר באזורים כלכליים בלעדיים ובמים טריטוריאליים של חמש מדינות - גרמניה, דנמרק, רוסיה, פינלנד ושוודיה.
מבחינת תפוקה ואורך, הצינור דומה במידה מסוימת לפרויקט נורד סטרים. הצינור כולל נקודת כניסה, הממוקמת על החוף הדרומי של מפרץ פינלנד באזור אוסט-לוגה. צינור זה שונה גם מבחינת ההרכב של בעלי המניות.
הפרויקט, באופן ישיר או עקיף, משפיע על האינטרסים של מגוון רחב של מדינות ועסקים (שגרמו לדיון סוער במספר אתרים ובתקשורת).
במהלך 2019 מתוכננת להסתיים הנחתם של שני צינורות נוספים לאורך אותו נתיב, בפרויקט, אשר מתוכנן כאמור להכפיל את נפח הגז מ-55 מיליארד מ"ק כיום ל-110 מיליארד מ"ק.
הפרויקט מלווה בהתנגדויות של ממשל טראמפ בארצות הברית ומספר מדינות מזרח-אירופאיות, שבשטחן עוברים צינורות גז ישנים יותר, וזאת מרוסיה למערב אירופה. ההתנגדות נובעת מחשש להתגברות כוחה הגאופוליטי של רוסיה באירופה והתגברות השפעתה בעיקר על גרמניה. ההתנגדות נובעת גם ממניעים כלכליים, שכן גז שיזרום בצינורות אלה לא יזרום בצינורות העוברים במדינות מזרח אירופה, ופירוש הדבר פחות תשלומים למדינות אלה. ארצות הברית מצידה מתכוונת למכור יותר גז נוזלי לאירופה.
אוסטראה
אוֹסְטְרֵאָה הוא סוג של צדפות ימיות המשמשות למאכל.
נורד סטרים 2
בעקבות הכרת רוסיה באזורים הבדלניים באוקראינה במהלך המשבר האוקראיני-רוסי הודיע קנצלר גרמניה, אולף שולץ, על הקפאת הליכי הרישוי לצינור "נורד סטרים 2".
אוסטראה
תיאור
הקונכייה של צדפות אלה עבה, מקומטת ובעלת צורה לא סדירה. הקונכייה התחתונה קמורה וגדולה מזו העליונה.
נורד סטרים 2
מפרט טכני
האורך המתוכנן של כל אחד משני הצינורות של צינור הדלק נורדסטרים 2 הוא 1224 ק"מ. תפוקתם של שני קווים היא 55 מיליארד מ"ק גז טבעי בשנה.
הצינורות הן בקוטר פנימי של 1153 מ"מ ובעובי של 41 מ"מ, עובי הקיר 30.9 ו-34.6 מ"מ עם ציפוי שלוש שכבות חיצוני ופנימי, מפלדת SAWL 485 FD.
אוסטראה
שימושים
הצדפה נחשבת למאכל תאווה בצרפת ובארצות הברית.
נורד סטרים 2
תשתיות חוף
הצינור מהווה את החלק התת-ימי של השלב השני במערכת צינור הגז הצפון-אירופית, שהיא אחת מצינורות הגז של ימאל-אירופה. חלק השטח של צינור הגז הצפון-אירופי מתחיל ליד העיירה גריטזובץ, שבו צינור גז מתחבר אל חופי מפרץ פינלנד. נורד סטרים -2 מסתיים בחוף גרמניה, שם יכנס גז לצינור הגז EUGAL שנבנה במקביל לצינור הגז OPAL.
אוסטראה
תפוצה
בארץ ישראל גדלים שני מינים בים התיכון ומין נוסף גדל בים סוף.
נורד סטרים 2
תשתיות חוף
אספקת משאבים של צינור הגז מתבצעת משני שדות חדשים שפותחו לאחרונה - שדה יוז'נו-רוסקוי (מחוז אורנגוי, תחילת הפעילות בשנת 2008, עתודות של 1000 מיליארד מ"ק) ובובאננקובסקי (ממוקם על חצי האי ימאל, תחילת הפעילות בשנת 2012, עתודות של 4900 מיליארד מ"ק). כדי לחבר את שדה בובאננקובו בשנים 2012–2017 הוזמנו שני קווים של צינור הגז Bovanenkovo-Ukhta באורך של 1200 ק"מ וקיבולת של עד 115 מיליארד מ"ק לשנה.
אוסטראה
מינים
לסוג זה שייכים המינים:
נורד סטרים 2
רווחיות
את גודל ההחזר על השקעת ההון מעל הממוצע האירופי, משך הבנק האיטלקי הגדול ביותר אינטסה סנפאולו, שהיה מוכן לקחת אפילו סיכונים פוליטיים במרדף אחר רווח.
כריס פרום
כריסטופר קלייב פרום, קצין (באנגלית: Christopher Clive Froome, OBE; נולד ב-20 במאי 1985) הוא רוכב אופני כביש בריטי מקבוצת Israel–Premier Tech. פרום הוא מנצח הטור דה פראנס 2013, 2015, 2016 ו-2017, מנצח הג'ירו ד'איטליה 2018 ווואלטה אספנייה 2011 ו-2017, כשבסך הכל ניצח בשלושת המרוצים כ-14 קטעים (7 בטור, 2 בג'ירו ו-5 בוואלטה). הוא זכה בשתי מדליות ארד במרוץ נגד השעון במשחקים האולימפיים (לונדון 2012, ריו 2016), בנוסף לכך גם זכה במדליית ארד באליפות העולם 2017 בנגד השעון.
פרום הוא הבריטי הראשון שניצח גרנד טור, הבריטי הראשון שניצח את הוואלטה אספנייה והג'ירו ד'איטליה בפרט, והבריטי השני אחרי בראדלי ויגינס לנצח את הטור דה פראנס ואחד מהרוכבים הבודדים בהיסטוריה שניצח את כל אחד משלושת הגרנד טורס. הישגיו הבולטים במרוצי קטעים הם ניצחון בקריטריום דו דופינה (2013, 2015, 2016), טור דה רומאנדי (2013, 2014), הטור של עומאן (2013, 2014), וואלטה אה אנדלוסיה (2015) ועוד.
הישגיו של פרום מציבים אותו כרוכב הטוב ביותר בהעשור השני של המאה ה-21 ואחד מרוכבי הגרנד טור הטובים בכל הזמנים. עם זאת, פרום לא נחשב לאחד הרוכבים הטובים בהיסטוריה בשל העובדה שמעולם לא ניצח או התבלט במונומנטים או בקלאסיקות אחרות, בניגוד לרוכבים מעוטרים אחרים.
קורות חייו
כריס פרום נולד בניירובי לאב יליד אנגליה ולאם ילידת קניה ממוצא אנגלי, שם החל להתאמן ברכיבה באופני הרים. כשהיה בן 14 עבר עם משפחתו לדרום אפריקה והחל לרכוב באופני כביש ואף להשתתף בתחרויות מקומיות.
בשנת 2006 ייצג את קניה באליפות העולם באופני כביש. במירוץ נגד השעון הגיע למקום ה-36, לאחר שבתחילת המרוץ התנגש באדם שעמד על המסלול ובכך איבד זמן. בשנת 2007 הוחתם פרום לראשונה בקבוצה מקצוענית, קבוצת קוניקה מינולטה הדרום אפריקאית. בשנת 2008 הוחתם בקבוצת ברלוורלד ועבר לייצג את בריטניה, ובשנה זו השתתף בטור דה פרנס וסיים במקום ה-82.בשנת 2009 השתתף בג'ירו ד'איטליה והגיע במקום ה-32. בסוף שנת 2009 הוחתם פרום בקבוצת סקיי ובשנת 2010 רכב בה ללא הישגים משמעותיים.
בשנת 2011 בוואלטה אספניה היה פרום פועל של בראדלי ויגינס שהיה הרוכב המוביל של קבוצת סקיי ואחד המועמדים לניצחון. פרום התבלט בכל קטעי ההרים כמטפס, ובקטע 10 במרוץ שהיה קטע נגד השעון הגיע למקום השני לפני ויגינס ועבר להיות המוביל במרוץ. למחרת עברה ההובלה לוויגינס כשהקדים את פרום בקטע הררי. פרום המשיך לרכוב כפועל של ויגינס אף שנראה היה בשאר קטעי ההרים כחזק ממנו. בשלושת הקטעים האחרונים במירוץ, לאחר שוויגינס נחלש ואפסו סיכויו לזכות במירוץ, עבר פרום לרכוב כמוביל, וזכה בסוף הוואלטה במקום השני, בפיגור של 13 שניות בלבד אחרי המנצח חואן חוסה קובו. לאחר המירוץ חתם פרום על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצת סקיי.
בתחילת שנת 2012 סבל פרום ממחלה ומאוחר יותר מפציעה, ולא השתתף כמעט בתחרויות. למרות זאת נבחר להיות הפועל העיקרי של ויגינס בטור דה פראנס של אותה שנה. המזל הרע המשיך לרדוף אותו בתחילת התחרות, כשסבל מתקר בקטע הראשון ומתאונה בקטע השלישי, והפסיד כשתי דקות למובילים במירוץ. אך לאחר מכן התחזק, ובקטע השביעי חצה ראשון את קו הסיום, לאחר שהוביל את ויגינס במשך כל העלייה לסיום. לאחר הקטע ה-11 במירוץ נשמעה ביקורת על פרום על כך שבמהלך הקטע תקף פרום את הדבוקה בדיוק כשוויגינס נחלש ובניגוד להוראות הקבוצה. פרום טען שלא ראה שוויגינס נחלש ולא שמע את ההוראות בקשר. היו שפירשו זאת כמחאה על כך שהוא אינו המוביל של הקבוצה, אף על פי שהרגיש חזק מוויגינס. את הטור סיים פרום במקום השני, 3:21 דקות אחרי ויגינס.
באולימפיאדת לונדון נבחר פרום לייצג את בריטניה במרוץ הכביש ובמרוץ נגד השעון. במרוץ נגד השעון הוא זכה במדליית הארד אחרי ויגינס וטוני מרטין. בוואלטה אספניה נבחר לשמש כמוביל של קבוצת סקיי, והוא הגיע בסופו למקום הרביעי.
2013
בתחילת שנת 2013 השתתף פרום בטור של עומן בו ניצח לפני אלברטו קונטדור וקאדל אוונס. לאחר מכן השתתף בטירנו - אדריאטיקו בו הגיע למקום השני אחרי וינצ'נזו ניבאלי. במרץ הוא ניצח בקריטריום אינטרנשיונל ובאפריל הוא ניצח בטור דה רומאנדי. ביוני השתתף בדופינה ליברה כתחרות הכנה אחרונה לפני הטור דה פרנס, שלט בכל קטעי ההרים וניצח בתחרות.
בטור דה פרנס של אותה שנה השתתף פרום כמוביל של קבוצת סקיי. עם תחילת המירוץ, נקלע לתאונה אך לא נפגע. בקטע השמיני שהיה קטע ההרים הראשון בטור ניצח פרום ונטל את ההובלה בדירוג הכללי, כדקה לפני בן קבוצתו ריצ'י פורט וכשתי דקות לפני שאר המועמדים לניצחון. בקטע ה-12 שהיה קטע נגד השעון הגיע פרום במקום השני 12 שניות אחרי טוני מרטין, והגדיל את יתרונו בראש הדירוג ליותר מ-3 דקות. למחרת, בקטע ה-13 קונטדור וקבוצתו, סאקסו בנק, הצליחו לפצל את הדבוקה במישור, ופרום נשאר מאחור. בכך הם הצליחו לקזז כדקה מיתרונו בדרוג הכללי. בקטע ה-15 שהסתיים במון ונטו ניצח פרום והגדיל את יתרונו לכ-4 דקות. בקטע ה-17 שהיה קטע נגד השעון בהרים, ניצח שוב פרום. בסיום המרוץ ניצח פרום בפער של 5:03 דקות לפני נאירו קינטנה.
באותה שנה זכה פרום גם בפרס אופני הזהב המוענק על ידי מגזין האופניים הצרפתי "Vélo Magazine".
2015
בטור דה פראנס 2014 החל כמוביל אך נפל שלוש פעמים בקטע החמישי, ונאלץ לפרוש. את טור דה פראנס - 2015 החל בצורה חזקה ובקטעי נגד השעון ביסס את יתרונו. עם התקדמות והעליות הקשות בהרים ובעיקר בעלייה הקשה של "האלפ דואז" נחלש והמתחרה שדלק אחריו נאירו קינטנה צמצם את הפער. אך בסיוע ריצ'י פורט ושאר חברי קבוצתו "סקיי" הצליח לשמור על יתרון וזכה בטור, בנוסף לזכייתו בחולצה הצהובה, זכה גם בחולצה המנוקדת של "מלך ההרים".
במהלך הטור נזרקה עליו כוס שתן, וחברו פורט ספג אגרוף, כי חלק מהאוהדים הצרפתיים חשדו בהם כי הם משתמשים בסמים, בשל הודאתו של על שימוש בחומרים אסורים. פרום בראיונות דחה את הדברים וקבוצתו אף פרסמה חלק מבדיקות הדם והשתן שעבר כדי להוכיח שהוא נקי לחלוטין.
2016
בתחילת עונת 2016 ניצח פרום במרוץ הקטעים האוסטרלי, הראלד סאן טור, לאחר שניצח בקטע ההררי האחרון. בטור דה רומאנדי ניצח בקטע הררי אך לא בלט בדרוג הכללי במרוץ. הוא גם ניצח (בפעם השלישית) במרוץ הקטעים הנחשב כמרוץ הכנה לטור דה פראנס, הקריטריום דו דופינה. לטור דה פראנס הגיע פרום כאחד המועמדים הבולטים לניצחון, אם כי היו שטענו כי תוואי המרוץ אינו המועדף עליו: התוואי כלל רק שני קטעים אישיים נגד השעון ואחד מהם בעלייה וקטעי הרים קשים שלכאורה, העניקו יתרון ליריבו הגדול, קינטנה. בקטע השמיני במרוץ, בעת שפרום היה מדורג חמישי בדרוג הכללי, הוא תקף בהגיעו לפסגת מעבר ההרים האחרון בקטע (כ-15 ק"מ לסיום) והמשיך בתקיפה במורד. פעולה זו הפתיעה רבים שכן הרכיבה במורד נחשבה עד אותו אירוע כחלק חלש יחסית במגוון יכולותיו של פרום. ברכיבה מרשימה במורדות בתנוחה אווירודינמית מקסימלית, רכב לבדו עד סיום הקטע, ניצח בקטע ועבר ללבוש את החולצה הצהובה.
2017
לטור דה פרנס 2017 הגיע פרום כשהוא אינו בשיא כושרו, הוא לא ניצח באף תחרות באותה שנה ובדופינה ליברה, מרוץ ההכנה לטור דה פרנס סיים רק במקום הרביעי. בנוסף מארגני הטור הקטינו משמעותית את התחרות נגד השעון, תחום בו היה לפרום יתרון בולט. ועם כל זאת ניהל פרום טור מאוד מחושב ואחראי, הוא לא זכה באף קטע אלא הגיע מספר פעמים במקום השני או השלישי, במרבית הטור היה המוביל ולבש את החולצה הצהובה למעט שני קטעים שבהם השיג אותו פאביו ארו. הוא שמר על פער מיריביו של כעשרים שניות ובקטע נגד השעון האחרון הגדיל אותו. ב-23 ביולי הוא זכה בפעם הרביעית והקדים את ריגוברטו אוראן ורומן בארדה.
לאחר ניצחונו בטור דה פראנס, הביע פרום את רצונו לזכות בדאבל, "טור דה פראנס" - וואלטה אספניה" ואמר שישקיע את מירב המאמצים בכך למרות שמירוץ הוואלטה הוקדם והחל בסוף אוגוסט, פחות מחודש לאחר זכייתו בטור. בסיום הקטע השלישי בוואלטה עבר להוביל בדרוג הכללי במרוץ, הוא לא שמט את ההובלה עד לסיום, תוך כדי שהוא מגדיל בהדרגה את הפער מווינצ'נצו ניבאלי שדלק אחריו. כמו כן, ניצח פרום בשני קטעים במרוץ. הוא הבטיח את ניצחונו במרוץ בקטע לפני האחרון בו סיים שני. בנוסף לחולצה האדומה במירוץ זה זכה גם בחולצה הירוקה - חולצת המאיצים וגם בחולצה הלבנה.
בדצמבר 2017 פורסם כי בבדיקת שתן שערכו לפרום לאחר קטע 18 בוואלטה, נמצא כמות גבוהה מהחומר סלבוטמול, האסור בכמות גבוהה. פרום עצמו צייץ בטוויטר כי בשל היותו חולה אסתמה הומלץ לו על ידי רופא הקבוצה ליטול את החומר.
2018
בשונה משנים קודמות, החליט פרום להתמודד גם בג'ירו ד'איטליה 2018. המירוץ בשנה זו החל בירושלים במירוץ נגד שעון. ברכיבת אימון שערך במסלול בירושלים, נפל ונפצע, אך טופל וזינק למרוץ. מאוחר יותר אמר בראיונות כי הנפילה בירושלים גבתה ממנו מחיר והיא אחת מהסיבות לפתיחת המירוץ החלשה שלו. בשבועיים הראשונים של המירוץ היה בפיגור משמעותי ואפילו לא נכלל בעשירייה הראשונה של המירוץ. בשבוע האחרון החל לקזז את הפער לאחר שבקטע ה-14, שהסתיים בעלייה הידועה למונטה זונקולן, ניצח את הקטע והתייצב במקום הרביעי כ-4 דקות לאחר המוביל סיימון ייטס בקטע ה-19, בעליה הקשה לקולה דלה פינסטרה הכתיבה קבוצת סקיי קצב גבוה מאוד, ואז, כ-80 קילומטר לסיום, כשחלק מטיפוס הפינסטרה וכן שתי עליות נוספות עוד לפניו, פרץ פרום בבריחת יחיד עד לקו הסיום, כשהוא מוחק את הפער מכל המדורגים לפניו, מנצח את הקטע עובר להובלת המרוץ וללבישת החולצה הוורודה למחרת. קאמבק זה, נחשב בעיני רבים לאחד מהקאמבקים הגדולים בענף האופניים ואחת מרכיבות הסולו הגדולות בהיסטוריה. למחרת בקטע הלפני האחרון שמר על מיקומו והבטיח את ניצחונו בקטע האחרון שנערך ברומא, שהיה מישורי וללא שינויים בדירוג הכללי.
פרום הוא הרוכב הבריטי הראשון בהיסטוריה שזכה בג'ירו, הישג מרשים נוסף בעקבות זכייתו, הוא החזיק את שלוש החולצות של "הגרנד טורס" בו זמנית, החולצה הצהובה בעקבות ניצחונו בטור דה פרנס, האדומה של הוואלטה אספניה והוורודה של הג'ירו.