cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמון הציבור (ארגון)
פעילויות
הארגון עושה שימוש בכלים משפטיים, דוגמת עתירות לבג"ץ וכתיבת ניירות עמדה מול הרגולטורים; דרבון מערכת האכיפה לעסוק בתחומים בהם הנזק הציבורי הוא משמעותי בהיקפו, מתן חוות דעת מקצועיות בתחומים רלוונטיים ועוד. כך למשל הגיש הארגון עתירה נגד משרד הפנים בעניין אי החלת חובת המכרזים על תאגידים עירוניים ועתירה מנהלית נגד משרד הבריאות בעניין פרסום בדיקות תברואה במסעדות.
תו אמון הציבור הוא תו הניתן לבתי עסק ומוסדות שקיבלו על עצמם את כללי ארגון אמון הציבור בהענפיים הרלוונטיים, עברו הליך בדיקה ובקרה מול הארגון, וממשיכים להיות כפופים להליכי בקרה אלו.
במקרה בו נודע לארגון אמון הציבור כי עסק הנושא את תו ארגון אמון הציבור מפר באופן שיטתי את הכללים, ואינו פועל לתיקון הליקויים, נוקט הארגון בהליכי שלילת תו, שכן משמעות הדבר היא שהעסק הפר את מחויבותו לכללי אמון הציבור.
סינקופה
במוזיקה, סינקופה היא הטעמה של פעמה שאינה אמורה להיות מוטעמת, או אי נגינה של פעמה שאמורה להיות מוטעמת. לדוגמה, במשקל 4/4, הפעמה הראשונה והשלישית מודגשות בדרך כלל. אם נעביר את הדגש לפעמות השנייה והרביעית, ניצור סינקופה. על פי אותו עיקרון, אם נשאיר את הדגש על הפעמה השלישית, אך לא ננגן כלום בפעמה הראשונה כך שייווצר "חלל ריק" במקום שבו אמור להופיע התו - תיווצר סינקופה.
מקרה נוסף שבו תופיע סינקופה הוא כאשר ההטעמה לא תבוא על פעמה (1-2-3-4) אלא בין הפעמות ("אוף-ביט").
לדוגמה, את משקל 4/4 ניתן לחלק ל-8 שמיניות: & 4 & 3 & 2 & 1. (יש להגות: אחד ו- שתיים ו- שלוש ו- ארבע ו-). כאשר תו מודגש יופיע בין הפעמות (על & במקום על מספר) הוא יקרא סינקופה.
צורה נוספת של סינקופה, שנגזרת מהצורה הקודמת, היא כאשר מנגנים תו מסוים קצת לפני או אחרי הפעמה (במרווח זמן קטן מאוד) וזאת במטרה ליצור הטעמה יש מאין.
ניתן למצוא סינקופות בסגנונות מוזיקה רבים, מקלאסית ועד פופ ורוק, אך השימוש המסיבי ביותר קיים בג'אז וברגטיים, שם הסינקופות מופיעות על בסיס קבוע.
מעיל
מְעִיל הוא בגד עליון, המיועד לכיסוי פלג הגוף העליון או לגוף כולו. למעיל יש תמיד שרוולים (בניגוד לשכמיה) ולעולם אין לו מכנסים (בניגוד לחליפת סקי כגון חרמונית). המעיל יכול להיות עשוי ממגוון חומרים. המעיל הוא בגד הנלבש אך ורק מחוץ לבית.
המעיל מורכב בדרך כלל מביטנה, שהוא הבד הקרוב לגוף הלובש ובד חיצוני שהוא בדרך כלל עמיד לרטיבות, הוא הנראה מבחוץ ועל כן הוא בעל צבע ודוגמה נאים. בין הבטנה לבד החיצוני נמצא לרוב ריפוד מבודד. ישנם מעילים הקרויים על שם הבד החיצוני כמו מעיל פרווה או מעיל עור.
מעילים יכולים גם להעיד על השתייכות לקבוצה או על מעמד מסוים כגון: מעילי שרד המהווים חלק מתלבושת רשמית של קצינים או נושאי תפקיד ממלכתי או דתי. או קפוטה - מעיל ארוך, לרוב בצבע שחור, שאותו נוהגים ללבוש יהודים חסידים בכל ימות השנה. בעבר היה נהוג גם "מעיל סטודנטים" (מעיל צמר באורך הברך, לרוב משובץ, ללא ריפוד) שאפיין קבוצת אוכלוסייה זו ו"מעיל שחור ארוך" ("טרנץ'", כנ"ל, אך שחור) שאפיין בלשים בסרטי קולנוע.
ככלל לבישת מעיל מעידה על מעמד חברתי. אנשי המעמדות הנמוכים שוהים יותר זמן בחוץ, בעוד אנשי המעמד הגבוה נעזרים בכלי רכב פרטי העומד לרשותם ואינם נאלצים לשהות זמן רב באוויר הקר ולהיחשף לתנאי מזג אוויר קיצוניים. כך מעיליהם של אנשי המעמד הגבוה קלים יותר ומהווים פריט אופנה יותר מאשר פריט הגנה. מעיליהם של אנשי מעמד הפועלים הם פרקטיים יותר.
היותו של המעיל בגד מגן גדול ועבה גורמת לכך שהתנועה בו עלולה להיות מסורבלת. במיוחד אמורים הדברים לגבי אנשים השוהים זמן רב בחוץ כחלק מפעילותם כחיילים, פועלים וכדומה. לפיכך, התקדמות הטכנולוגיה פועלת לכיוון של הפיכת המעיל לקל-משקל, גמיש, עמיד ונוח יותר. נעשה שימוש בבדים וסיבים סינתטיים ליצירת מעילים שרמת ההגנה שלהם מפני הקור לא תבוא על חשבון עובי וסירבול (כפי שקורה במעילים מחומרים טבעיים כצמר, מילוי נוצות וכדומה). כך תופס מקום אריג הפליס כפתרון ליצירת מעילים מודרניים.
סוגי מעילים
סוגי מעילים רבים מותאמים להגנה על הגוף מפגעי מזג אוויר קר בסביבות שונות (מעיל גשם, מעיל רוח, מעיל לטמפרטורות נמוכות).
מעיל רוח
מעיל רוח הוא מעיל דק שמגן מפני קירור הרוח ומפני גשם דק. הוא עשוי לרוב מבד סינתטי עמיד למים ובמקרים רבים הוא יכלול גם כובע. חלקים שונים (כגון קצות השרוולים) יכולים להיות גמישים כדי לעזור מההגנה מהרוח.
דובון
מעיל דובון הוא מעיל עמיד, מרופד, בעל בטנה מניילון וכיסוי בד חיצוני אטום למים שביניהם שכבת מילוי מבודדת מסיבים סינתטיים. למעיל כובע (קפוצ'ון). המעיל מתאים לשוהים בחוץ זמן ארוך בימים קרים כגון חיילים ופועלים. שמו הרשמי ברישומי האפסנאות: "מעיל מארב מרופד". נקרא "דובון" עקב גִזרתו העבה המקנה ללובש אותו מראה מגושם, מנופח ודמוי דוב.
justaucorps
justacorps או justaucorps הוא מעיל ברך רחב וארוך מן המאה ה-18 לספירה-האזרחית שנפוץ בעיקר בקרב אצולת יבשת אירופה. המילה "justaucorps" היא גם שם נוסף או כינוי לבגד גוף.
המעיל במקורות
המעיל היה אחד מבגדי הכהונה אותם לבש הכהן גדול בבית המקדש.
מלבד זאת מופיע המעיל במקרא כבגד חשוב שלבשו אותו מלכים, נסיכים ואנשים חשובים נוספים.
כבגד עוטף ומחמם יש למעיל גם משמעות רוחנית כגון בפסוק:
גם הכיסוי לספר תורה מכונה "מעיל".
תחליפי מעילים
יש אנשים שמעדיפים ללבוש גלימה, שכמיה. פונצ'ו או צעיף גדול במקום המעיל המסרבל את תנועותיהם. היו תקופות שרק אצילים, אנשי כמורה או עשירים יכלו להרשות לעצמם קנית מעיל. בעוד העניים הסתפקו בצעיפים גדולים ועוטפים.
איסור טלטול בין רשויות היחיד
בהלכות ערובין, איסור טלטול בין רשויות היחיד הוא איסור דרבנן על טלטול חפצים בשבת בין שתי רשויות היחיד שהבעלות עליהם אינה זהה. לדוגמה, טלטול חפצים מבית מגורים פרטי לבית פרטי אחר, מבית פרטי לחדר מדרגות משותף (שנחשב כחצר משותפת) או מחצר משותפת למבוי משותף.
רקע
מדין התורה מותר לטלטל ללא הגבלה בין רשויות היחיד ללא תלות בבעלות עליהם, ואיסור זה הוא גזירה מאוחרת מדרבנן. הסיבה לאיסור דרבנן זה הוא חשש מחוסר הבחנה בין הוצאה מרשות היחיד פרטית לרשות היחיד משותפת (כגון מבית לחצר), לבין הוצאה מרשות היחיד לרשות הרבים, שאף היא רשות משותפת, ואיסור ההוצאה אליה הוא מהתורה. בעקבות חשש זה נאסרה הוצאת החפצים לא רק בין רשות יחיד פרטית למשותפת, אלא גם בין שתי רשויות היחיד פרטיות בבעלות שונה, (בין שני בתים פרטיים או בין שני חדרים בבית אחד שנמצאים בבעלות נפרדת) ובין שתי רשויות היחיד משותפות בבעלות שונה (מחצר משותפת למבוי משותף).
האיסור
כאשר אסרו חכמים את טלטול החפצים בין רשויות היחיד בבעלות נפרדת, הם אסרו דווקא את טלטול החפצים שהיו בשעת כניסת שבת בתוך הבתים. אולם מותר לטלטל חפצים שהיו בשעת כניסת שבת בתוך החצר או במקומות אחרים, כגון בתוך גינה או על גג, בכל השטח שבו הם נמצאים, ואף להכניסם לבתים.
היתרים
ניתן להתיר איסור זה באמצעות תיקון עירוב חצרות, שהוא מזון בשיעור מסוים המונח באחד הבתים ומשותף לכל הדיירים, ובאמצעותו משתפים כל הרשויות הפרטיות והמשותפות והופכים אותם לרשויות בבעלות זהה, דבר המתיר את טלטול החפצים ביניהם. (במבוי דווקא באמצעות שיתוף מבואות). עצה אחרת היא ביטול רשות.
כיום מקובל להקיף מקומות מיושבים בעירוב, שהוא מחיצה הלכתית המקיפה בשלמות שטח גדול, והופכת את כל השטח הפתוח באזור מכרמלית לרשות היחיד. אולם גם לאחר הקמת העירוב עדיין אסור לטלטל בין בתים פרטיים לשטח הפתוח, בגלל איסור זה של טלטול בין רשויות היחיד בבעלות שונה. על מנת להתיר את טלטול החפצים בלי לעבור על איסור דרבנן זה, דואגות הרבנויות המקומיות לתיקון עירוב חצרות משותף לכל דיירי המקום, דבר המתיר את טלטול החפצים בכל השטח המוקף בעירוב.
האוסרים את הטלטול לחצר זה על זה
דיירים הגרים בבתים הפתוחים לחצר משותפת, אסורים לטלטל חפצים בין בתיהם לחצר המשותפת, מפני הבדלי הבעלות בין הבית הפרטי לחצר המשותפת, עד שישתתפו כולם בעירוב החצרות. די בכך שדייר אחד לא השתתף בעירוב החצרות על מנת לאסור על כל הדיירים את הטלטול מהבית לחצר, מפני חלקו בחצר. אולם הדרים במבנים שאינם בתי מגורים, כגון הגר בבית השער של החצר או במרפסת אינם נחשבים כבעלי החצר, ואינם אוסרים על כולם לטלטל מבתיהם לחצר אף אם לא השתתפו בעירוב יחד עם כלל הדיירים. מחסנים ומתבנים נחשבים לעניין זה כבתי מגורים, והדרים שם נחשבים לדרים בבתים, ואוסרים את הטלטול על כל דיירי החצר אם לא השתתפו בעירוב.
דייר שאינו נמצא בשבת בדירתו - אינו צריך לתת חלק בעירוב, ואינו אוסר את הטלטול לחצר אם לא השתתף בעירוב, היות שבית ללא דיירים אינו אוסר. גם אם הלך למקום קרוב, כל זמן שאינו מתכנן לחזור בשבת - אינו נחשב אחד הדיירים בחצר לעניין עירוב חצרות.
אף חצרות שונות יכולות לאסור את הטלטול אחת על השנייה, אם יש ביניהם פתח ברוחב של יותר מי' אמות (כ- 5 מ'), ללא צורת הפתח (רוחב פתח כזה גורם שהפתח יחשב לפירצה ולא לפתח, לגבי מחיצה הלכתית), נחשבות שתי החצרות כחצר אחת, ואוסרות את הטלטול אחת על השנייה אם לא עירבו ביחד.
הולכים אחר מקום האכילה
לגבי איסור זה הולכים אחר מקום האכילה ולא אחר מקום המגורים והשינה, ולכן מי שמתגורר בחצר אחת ואוכל בחצר אחרת - אוסר את הטלטול בחצר בו הוא אוכל, ולא בחצר בו הוא מתגורר. וממילא הוא צריך להשתתף בעירוב החצרות של החצר בה הוא אוכל ולא של החצר בה הוא ישן.
אורחים
אורחים שמתארחים אצל אחד מדיירי החצר - אינם אוסרים את הטלטול על בני החצר, ואינם צריכים להשתתף בעירוב החצרות, אפילו אם הם מתארחים בבית מיוחד להם, כל זמן שבחצר גר בעל הבית של האכסניה, היות שאז הם נחשבים כאורחי בעל האכסניה. אך אם הם מתארחים במקום אחד יותר מ-30 יום, או שבעל הבית של האכסניה מתגורר במקום אחר - הם נחשבים כדיירי החצר, ואוסרים את הטלטול בין הרשויות השונות אם לא השתתפו בעירוב החצרות. אך מי שגר בחדר בבית ללא תשלום, כגון תלמיד הגר בבית רבו - אינו אוסר את הטלטול ואינו צריך לתת חלק בעירוב החצרות.
שוכרי בתים
מי שבבעלותו מספר בתים בחצר, אותם הוא משכיר או משאיל לאחרים - הדיירים בבתים אוסרים עליו את הטלטול בחצר אם לא השתתפו בעירוב חצרות, היות שהבית נחשב עכשיו כבית בבעלות נפרדת. אם למשכיר יש 'תפיסת יד' בבתים - הבתים נחשבים כרשותו, ואין הדיירים בבתים אוסרים את הטלטול בחצר אף אם לא נשתתפו בעירוב חצרות. 'תפיסת יד' משמעה שיש למשכיר מקום בבתים המושכרים בו הוא מניח חפצים פרטיים שלו, שאי אפשר להוציאם בשבת מחמת כובדם, או מחמת איסור מוקצה. על ידי 'תפיסת היד' נחשב הבית כביתו של המשכיר, והדיירים בו נחשבים כאורחים, שאינם אוסרים את הטלטול בחצר אף אם לא נשתתפו בעירוב החצרות.
חצר לפנים מחצר
חצר שפתח היציאה היחיד שלה הוא לתוך חצר אחרת, ומתוך החצר השנייה ישנה יציאה למבוי או לרשות הרבים, והחצר הפנימית אסורה בטלטול החפצים במקומה (מהבתים בחצר הפנימית לחצר הפנימית), החצר הפנימית אוסרת גם על בני החצר החיצונה את טלטול החפצים מבתיהם לחצר, עד שתערב החצר הפנימית או תשתתף עם החצר החיצונית בעירובה. סיבת דין זה היא שלדיירי החצר הפנימית יש זכות מעבר ('דריסת רגל') בחצר החיצונה, וישנו כלל הלכתי לפיו 'רגל האסורה במקומה - אוסרת גם שלא במקומה', היינו מפני שדיירי החצר הפנימית אסורים בטלטול חפצים מבתיהם לחצר הפנימית כיוון שלא עירבו, ויש להם זכות מעבר בחצר החיצונה - הם אוסרים על החצר החיצונה את הטלטול.
אולם אם החצר הפנימית מותרת בטלטול החפצים מבתיה לחצר הפנימית, אין דיירי החצר הפנימית פוגמים בעירוב החצרות של החצר החיצונה, היות שאז אומרים את הכלל: 'רגל המותרת במקומה - אינה אוסרת שלא במקומה'.
כלל זה של 'רגל האסורה במקומה - אוסרת שלא במקומה' נאמר רק במקרה ופתח היציאה היחידי של הדיירים בחצר הפנימית הוא דרך החצר החיצונה, ולא במקרה ויש להם יציאה אחרת.
טלטול במקום ללא עירוב או שיתוף
במקום שלא עירבו עירוב חצרות או שיתוף מבואות עדיין מותר לטלטל את החפצים שנמצאים בחצר המשותפת או במבוי המשותף בתוך שטח החצר והמבוי או לטלטלם מהחצר לחצר אחרת או למבוי ובין מבואות שונים, אבל אסור להוציא ולהכניס חפצים מהחצר ומהמבוי לבתים. סיבת הבדל זה היא שחכמים אסרו באיסור הטלטול בין רשויות היחיד רק טלטול חפצים מהבתים או אל הבתים, אבל לא אסרו על טלטול החפצים בתוך החצר ובמבוי, וביניהם.
באופן דומה מותר לטלטל חפץ מגג לגג, מחצר לחצר ומקרפף לקרפף בכל העיר ללא צורך בעירוב חצרות או שיתוף מבואות, היות שחכמים לא אסרו על טלטול בין רשויות היחיד נפרדות מסוגים אלו, אלא רק על טלטול מהבתים ואל הבתים.
פיטר לינץ'
פיטר לינץ' (באנגלית: Peter Lynch; נולד ב-19 בינואר 1944) הוא מנהלה של קרן ההשקעות מגלן המנוהלת על ידי בית ההשקעות פידליטי. לאורך 13 שנים שבהן ניהל את הקרן השיג תשואה של כ-2700% והוא נחשב לאחד ממשקיעי הערך הטובים ביותר אי פעם.
פידליטי
לינץ' התקבל כמתמחה מחקר בפידליטי ב-1966 באופן חלקי מכיוון והיה נושא כלי הגולף של נשיא החברה (אחד מבין אחדים) במועדון הגולף בניוטון, מסצ'וסטס. הוא החל כאנליסט מחקר וכיסה את תחום הנייר, כימי, והפרסום, וב-1969 לאחר שחזר משירות בן שנתיים בצבא הוא נקלט כעובד קבוע. הפעם לינץ' הוטל באחריותו המעקב אחר התחומים של הטקסטיל, מתכות, חפירה וכרייה, ותעשיות הכימיקלים, לבסוף נעשות מנהל מחלקת המחקר בין השנים 1974–1977. כאשר בשנת 1977 לינץ' התמנה לתפקיד מנהל קרן ההשקעות מגלאן (הלא מוכרת עד אז). אשר באותה עת החזיקה בנכסים בשווי 18 מיליון דולר. כאשר התפטר לינץ' מתפקידו כמנהל הקרן בשנת 1990 הקרן גדלה לשווי של 14 מיליארד דולר בנכסיה בהחזקה של מעל ל-1,000 מניות. כאשר ההצלחות הגדולות שלו נבעו מהמניות הבאות: פאני מאי, פורד, פיליפ מוריס, וולוו, ג'נרל אלקטריק, לווא'ס ועוד.
מונחים מקצועיים
לינץ תבע כמה מהשיטות והמנטרות הידועות ביותר בתחום ההשקעות האישיות המודרניות. כאשר הכלל הידוע ביותר שלו הוא "תשקיע רק במה שאתה מבין". כלל אשר יצר תהודה בקרב משקיעים לא מקצועיים רבים אשר אין באפשרותם ללמוד יותר לגבי שיטות כמויות מסובכות להערכת מניות או לקריאת דוחות כספיים ארוכים וקשים. מכיוון ורוב האנשים נוטים להתמקצע בתחום אחד מסוים יישום הכלל "להשקיע רק במה שאתה מבין" עוזר למשקיעים פרטיים לאתר מניות טובות ולא מוערכות. לינץ' משתמש בעיקרון הזה כנקודת התחלה למשקיעים. הוא גם לעיתים קרובות אמר שהמשקיע הפרטי מסוגל להרוויח יותר כסף ממניות מאשר מנהל קרן, מפני שהוא מסוגל לאתר השקעות טובות בחיי היומיום שלו לפני אנשי וול סטריט. באמצעות שני ספרי ההשקעה הקלאסיים שלו, הוא תיאר רבות מההשקעות אותן מצא כאשר לא היה במשרדו, והתגלו לו דווקא כאשר היה עם משפחתו או כאשר היה בנהיגה או בקניות. לינץ' מאמין שגם המשקיע הפרטי מסוגל לעשות כך. הוא גם טבע את המונח "ten bagger" בהקשר כספי. כלל זה מתייחס להשקעות ששוות פי עשרה ממחיר הקנייה המקורי שלהן ובאה מתחום הבייסבול.
פילנתרופיה
על אף ולינץ' ממשיך לעבוד במשרה חלקית כסגן היו"ר של חברת פידליטי ניהול ומחקר, זרוע ייעוץ ההשקעות של חברת פידליטי השקעות, ומשקיע את מרבית זמנו בהדרכה ותמיכה ביועצים חדשים. לינץ' ממוקד מאוד בתחום הנדבנות. הוא אמר שהוא רואה בפילנתרופיה כצורה של השקעה. הוא אמר שהוא מעדיף לתת כסף לתמוך ברעיונות שלדעתי יכולים להתפשט, כמו First Night, פסטיבל ערב השנה החדשה שהחל בבוסטון ב-1976 והתפשט לאירועים דומים ביותר מ-200 קהילות שונות ברחבי ארצות הברית, וכן City Year - תוכנית שירות ציבורית שהוקמה בבוסטון בשנת 1988 ופועלת כיום ב-14 אתרים שונים.
לינץ' ואשתו תורמים כסף בחמש דרכים עיקריות: כאנשים פרטיים, דרך קרן לינץ', דרך קרן התרומות של חברת פידליטי וכן דרך שני ארגוני צדקה. קרן לינץ', ששוויה בשנת 2003 היה $74 מיליון דולרים, תומכת בחינוך, ארגונים דתיים, ארגונים היסטוריים תרבותיים, בתי חולים ומחקר רפואי.
הבעיה האתית
לינץ' היה מעורב בקבלה הלא מתאימה של כרטיסים מחברות ברוקראז' שהיו מעוניינים להיות החברה דרכה יבוצעו פעולות ההשקעה עבור לקוחות הייעוץ של חברת פידליטי. חברות אלו קיבלו מיליוני דולרים בהכנסות מעמלות עבור הפעולות של הלקוחות בפידליטי. במשך התקופה מינואר 2002 ועד אוקטובר 2004, קיבלו שני מנהלים בכירים בחברת ועשרה סוחרי מניות של החברה במצטבר $1.6 מיליון של טובות הנאה שונות כגון נסיעות רבות לחו"ל, כרטיסים להופעות ואירועי ספורט מהשורה הראשונה ומתנות מחברות הברוקראז' שהיו מעוניינות בהעדפתן. בנוסף, לינץ' עצמו ביקש וקיבל כרטיסים משני סוחרים אשר קיבלו בעצמם את הכרטיסים מברוקרים חיצוניים. לינץ' הגיב לדברים הללו באומרו שכל מעשהו היה לבקש עזרה אקראית בהשגת כרטיסים ממחלקת המסחר בניירות ערך ולא עלה על דעתו לעשות מעשה שאינו ראוי, ושהוא מצטער על אותה בקשה. וברצונו שהציבור ידע כי מעולם לא עבד במחלקת מסחר ומאז פרש מניהול השקעות לפני 17 שנים הוא לא ביצע השקעות כלשהן של חברת פידליטי באמצעות שום חברת ברוקראז', וכמו שהציבור ברובו יודע במהלך 17 השנים האחרונות הוא בילה את מרבית זמנו בשירות הציבור.
מכבי חיפה (כדורסל)
מכבי חיפה היא קבוצת כדורסל ישראלית השייכת לאגודת מכבי חיפה, המתמודדת בליגה הלאומית בכדורסל. הקבוצה נמנית עם שמונה מייסדות ליגת המבחן הראשונה בשנת 1954. הקבוצה הגיעה ארבע פעמים לגמר הפיינל פור, בעונות 2008/09, 2013/14 ו-2016/17 הוכתרה כסגנית האלופה ובשנת 2012/13 זכתה באליפות ראשונה והיסטורית.
היסטוריה
מועדון הכדורסל של מכבי חיפה נוסד בחיפה ב-1954 והקבוצה היא אחת מוותיקות קבוצות הכדורסל בארץ והיא נמנית עם שמונה מייסדות ליגת המבחן הראשונה בשנת 1954. בעונות 1970/1971 ו-1984/1985 העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה והפסידה למכבי תל אביב. בשנות השמונים הייתה הקבוצה חברה של קבע בצמרת הכדורסל בישראל כשבשורותיה מככבים עדי גורדון, דורון שפע, ארי רוזנברג, קורן אמישה, אסף ברנע, ואחרי כן הקבוצה ירדה ליגה מספר פעמים, האחרונה בשנת 2021.
האיחוד
לאחר שנים רבות שונה שם המועדון ל'''מ.כ. חיפה''' בשנת 1999, במסגרת ניסיון איחוד של שתי הקבוצות העירוניות, מכבי והפועל. האיחוד נכשל - מכבי הפכה ל-מ.כ (מועדון כדורסל) חיפה ואילו הפועל, שסירבה לאיחוד, עברה לשחק בנשר תחת השם הפועל חיפה/נשר. הדירוג הגבוה ביותר שאליו הגיעה הקבוצה בתקופה זו בליגת העל, הוא המקום הרביעי והקבוצה העפילה פעמיים לחצי גמר הפלייאוף של ליגת העל והפסידה למכבי תל אביב בשלושה משחקים בשתי הפעמים, כאשר יוחנן וולך היה יו"ר הקבוצה והמאמן היה אפי בירנבוים בשנים אלו כיכבו בה הרכז קורי גיינס, מרקו בוליץ', יריב יצקן, איוון קארסיץ', אמיר מוכתרי, ריאן לקסר וסטנלי ברנדי. בשנת 2003, בעקבות קשיים כלכלים וסכסוכים עם עיריית חיפה, עברה גם מ.כ. חיפה לנשר, והפכה למ.כ. חיפה/נשר. בסוף עונת פורקה מ.כ. חיפה/נשר עקב קשיים כלכליים.
הקמה מחדש
בתגובה לפירוק החליטה אגודת מכבי חיפה לשנות את שם הקבוצה השנייה שתחת חזקתה, "מכבי בת גלים", ל"מכבי חיפה". הקבוצה עלתה לאחר עונה לליגה הארצית, מחוז צפון, ובשנת 2007 עלתה לליגה הלאומית בראשותו של המאמן טובי סלילת. לאחר העלייה מונה אבי אשכנזי, שכבר אימן את הקבוצה בשנת 1995, למאמן הקבוצה.
לקראת עונת הצטרף למועדון משקיע מארצות הברית, ג'ף רוזן, והכניס סכומי כסף גדולים שהפכו את מכבי חיפה לקבוצה המתמודדת על עלייה לליגת העל והתבססות בה. לקבוצה אף הובא דיון תומאס, שחקן מכבי תל אביב בעבר, מהלך שהוכיח את רצינותו של הבעלים להשקיע במועדון. כמו כן, שם הקבוצה שונה, והיא נקראה "מכבי חיפה היט", עקב חיבתו של רוזן לקבוצת ה-NBA, מיאמי היט.
את עונת 2007/2008 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה הלאומית, והעפילה לליגת העל, לאחר שניצחה 1–3 את ברק נתניה שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון, בסדרה של הטוב מ-5 משחקים.
את העונה הסדירה של עונת 2008/2009 סיימה במקום השלישי, וברבע גמר הפלייאוף היא הדיחה את בני השרון, ובחצי הגמר ניצחה את הפועל ירושלים. בכך עלתה לגמר הפיינל פור הישראלי לראשונה בתולדותיה. בגמר הפיינל פור על תואר האליפות, הפסידה מכבי חיפה למכבי תל אביב. בעונה זו העפילה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה בכדורסל, אולם הפסידה במשחק להפועל חולון.
לאחר עונה זו החליט רוזן להחזיר את שם הקבוצה ל"מכבי חיפה" באופן רשמי.
את עונת 2009/10 סיימה הקבוצה במקום הרביעי אולם כשלה להגיע למשחקי הפיינל פור כשהפסידה 3:1 לברק נתניה בפלייאוף.
את עונת 10/11 בליגה הישראלית סיימה הקבוצה במקום התשיעי ונשארה בליגה לאחר שגברה על אליצור אשקלון 3:1 בסדרת ההישרדות של הפלייאוף. החל מעונת 09/10 ולמשך שתי עונות החזיקה הקבוצה את קבוצת הכדורסל של "מרנין" טבעון כקבוצת בת שמומנה אף היא על ידי ג'ף רוזן.
בעונת 2014/2015 סיימה במקום החמישי והודחה על ידי הפועל אילת ברבע גמר הפלייאוף, בעונה שלאחר מכן לאחר שסיימה שלישית הודחה גם כן ברבע הגמר על ידי מכבי ראשון לציון.
בעונת 2016/17 מכבי חיפה העפילה לפלייאוף במקום השמיני, ועשתה היסטוריה כאשר הדיחה לראשונה בתולדות ליגת העל את הקבוצה שדורגה במקום הראשון בעונה הסדירה – הפועל חולון, ואף הגיעה לגמר הפיינל פור לאחר ניצחון מול מכבי תל אביב בחצי הגמר, אך בגמר היא הפסידה בהתמודדות עם הפועל ירושלים וסיימה את העונה כסגנית האלופה.
ב-17 במאי 2018 ירדה מכבי חיפה ללאומית אחרי 10 שנים בליגה הראשונה. בתום עונת 2018/19 עלתה חזרה לליגת העל, לאחר ניצחון 1–3 בסדרת הגמר מול הפועל גליל עליון-קריית שמונה, וזאת אף על פי שסיימה את הליגה הסדירה במקום הרביעי בלבד. שחקנה קרון דשילדס הוכרז MVP של סדרת הגמר. במהלך עונת 2020/21 פוטר מאמן הקבוצה דניאל סאואנה. ובמקומו מונה עמית בן דוד. בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר שתי עונות בליגה הבכירה.
חזרה לידי האגודה
בתאריך ה-21 ביוני 2021 הודיע ג'ף רוזן כי לאחר 14 עונות החליט לעזוב את הקבוצה. לאחר שישה ימים, בתאריך ה-27 ביוני נודע כי הקבוצה חוזרת אל עמותת מכבי חיפה כרמל בראשות אילן בק. מנכ"ל הקבוצה הראשון היה רועי שווץ שהוא מנכ"ל אגודת מכבי חיפה כרמל ולאחר שנה כשהודיע על עזיבתו החליף אותו בתפקידו רון ברקוביץ.
לאחר שתקופת ניהולו של ג'ף רוזן את הקבוצה הסתיימה, ובעקבות מחאות האוהדים, ירדה כמות הקהל לכמעט אפסית במשחקי הבית של הקבוצה.
אולם ביתי
לקראת עונת 2023/2024 הודיעה הקבוצה כי תעבור לשחק באולם ביכורים בעיר, בו משחקת קבוצת הנשים של המועדון וכן קבוצת הנוער, האולם יחליף כאולם הביתי את היכל הספורט רוממה, בו שיחקה הקבוצה עד לאותה תקופה.
בשנים 2010–2012, שיחקה הקבוצה באופן זמני בהיכל הספורט העירוני נשר בעיר נשר, מאחר שהיכל הספורט רוממה, משכנה הקבוע של הקבוצה, עבר שיפוץ שבמסגרתו גדלה תכולתו ל-5,000 מקומות ישיבה. החל מעונה 2012–2013, לאחר ששיפוץ ההיכל הסתיים, חזרה מכבי חיפה למשכנה הקבוע (ובאותה עונה גם זכתה באליפות).
שנות השמונים
בעונת 1985/1986 השתתפה הקבוצה בגביע קוראץ' לאחר שבסיבוב הראשון הביסה את קבוצת אכילאס קאימקלי 90–217 בסיכום שני המשחקים (ניצחון 49–96 בחוץ וניצחון 41–121 בבית). בשלב השני הודחה מכבי חיפה על ידי הקבוצה אסוול ליון-וילרבאן בתוצאה 178–182 בסיכום שני המשחקים, הקבוצה ניצחה 89–103 במשחק הראשון ברוממה אבל במשחק השני הפסידה 75–93 והודחה מהמפעל.
בעונת 1987/88 השתתפה הקבוצה פעם נוספת בגביע המחזיקות, הקבוצה צלחה את השלב הראשון בו ניצחה את קבוצת אינא"ד דומטיאו 113–219 בסיכום שני המשחקים (ניצחון 58–125 בחוץ וניצחון 55–94 בבית). בשלב השני הפסידה לקבוצת יוגופלסטיקה ספליט 164–201 בסיכום שני המשחקים (הפסד 78–114 בחוץ והפסד 55–94 בבית).
שנות התשעים
בעונת 1992/1993 השתתפה הקבוצה פעם נוספת בגביע קוראץ' והעפילה ישירות לשלב השני והודחה על ידי קבוצת גראבלין דנקירק בתוצאה 146–171 בסיכום שני המפגשים (הפסד 86–90 בבית והפסד 60–81 בחוץ).
עונת 1999/2000
בעונת 1999/2000, העפילה הקבוצה לראשונה לשלב הבתים של טורניר אירופאי לאחר שניצחה בשלב המוקדמות קראבנוס הקפריסאית (שוויון 67-67 במשחק הראשון בחוץ וניצחון 57–66 בחוץ).הקבוצה הוגרלה לבית מספר 3 עם הקבוצות גוסטיבר ניקול פרט המקדונית ועם פלקנסטרו רג'אנה (הקבוצה הנוספת בבית באופטרול בלגרד, פרשה מהתחרות). הקבוצה סיימה במקום הראשון עם שלושה ניצחונות מול הפסד אחד והעפילה לשלב שמינית הגמר בו הפסידה לפפסי רימיני האיטלקית 127–139 בסיכום שני המשחקים (הפסד 61–81 בחוץ וניצחון 58–66 בבית).
העונה הסדירה
בית 3
יורוצ'לנג' 2010/2011
בעונת 2010/2011 השתתפה הקבוצה בגביע היורוצ'לנג' (שהיה הגביע השלישי בחשיבותו בכדורסל האירופאי (אחרי היורוליג והיורוקאפ). בשלב המוקדמות גברה הקבוצה על קבוצת פריז לבלואה בתוצאה 141–152 בסיכום שני המשחקים במשחק הראשון בצרפת הפסידה 63–75 אבל במשחק הגומלין בחיפה ניצחה 66–89 והעפילה לשלב הבתים הקבוצה הוגרלה לבית 2 ביחד עם סקיליינרס פרנקפורט בגרמנית, חימיק יוז'ני האוקראינית ו-ונטספילס מלטביה. הקבוצה סיימה במקום השני במאזן של שלושה ניצחונות מול שלושה הפסדים והעפילה שמינית הגמר, שם הוגרלה מול ברק נתניה הקבוצות הנוספות היו אקדמיק סופיה מבולגריה, ספרטק סנקט פטרבורג מרוסיה, הקבוצה סיימה במקום השלישי במאזן של שני ניצחונות וארבעה הפסדים והודחה מהמשך המשחקים.
העונה הסדירה
בית 3
שמינית הגמר
בית 11
יורוקאפ 2013/2014
בעונת 2013/2014 השתתפה הקבוצה בגביע היורוקאפ לאחר שעונה קודם זכתה באליפות היסטורית ובחרה שלא להשתתף במוקדמות היורוליג, הקבוצה הוגרלה לבית מספר 7 ביחד עם אוניקס קאזאן, באנוויט בנדרימה, VEF ריגה, קאלב/קרמו מאסטוניה ומ.ז.ט. סקופיה, אותו סיימב במאזן של שישה ניצחונות מול ארבעה הפסדים והיא העפילה לשלב שמינית הגמר המקום השני שם הוגרלה לבית מספר 11 עם חימקי מוסקבה, נימברוק ומונטפסקי סיינה הקבוצה סיימה אחרונה במאזן של שני ניצחונות וארבעה הפסדים והודחה.
העונה הסדירה
32 האחרונות
בית 11
הליגה הבלקנית 2020/2021
בעונת 2020/2021 עקב הסגר שהוטל במדינה בגלל מגפת הקורונה בישראל בו לא ניתן לקבוצות שלא משחקות במסגרת אירופאית להישאר בפעילות החליטו ביחד עם עוד 11 קבוצות נוספות מליגת העל בכדורסל להשתתף במשחקי הליגה הבלקנית. הקבוצה הוגרלה לבית ב' ביחד עם הפועל גלבוע גליל ועירוני נהריה.
שלב ראשון
הליגה הבלקנית 2021/2022
בעונת 2021/2022 נרשמה הקבוצה פעם נוספת למשחקי בליגה הבלקנית ושובצה לבית א' של התחרות במקומה של קייבי פיה הקוסובארית והעפילה לשלב הבתים השני לאחר שסיימה במקום השני, בשלב השני הוגרלה עם עירוני נהריה וטא.אפ.טא סקופיה בנוסף הוגרלה עם בלקן בוטבגרד שהתוצאות מהמשחקים מולה נגררו משלב הבתים הראשון ולכן לא תשחק פעם נוספת מול אותה קבוצה
שלב ראשון
בית א'
שלב שני
בית ד'
קבוצת בת
החל מעונת 2014 ועד עונת 2016 מכבי חיפה החזיקה קבוצת בת בארצות הברית, אשר נקראה מיאמי מידנייטס, שנועדה לבחון שחקנים לקבוצה הבכירה. ב-2016 יואב ספר שיחק במדי הקבוצה.
מכבי חיפה נגד קבוצות NBA
החל משנת 2010 הקבוצה מקיימת בתחילת העונה מספר מפגשי ראווה מול קבוצות מליגת ה-NBA בסך הכל קיימה עד היום מכבי חיפה 21 מפגשים (מספר המשחקים הגדול ביותר לקבוצה מאירופה) והפסידה בכולם עד היום.
הקלעים המובילים
הקלעים המובילים של הקבוצה בכל הזמנים נכון ל-12 ביוני 2021.
בירגיטה ברמר
בירגיטה ברמר (בשוודית: Birgitta Bremer; נולדה ב-17 בינואר 1950) היא בוטנאית שוודית.
ביוגרפיה
ברמר קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1980 מאוניברסיטת סטוקהולם. נושא התזה שלה היה "טקסונומיה של טחבי העלים של מין ה-Schistidium".
ב-1981 הצטרפה לסגל האקדמאי של האוניברסיטה בסטוקהולם, שוודיה. משנת 1983 ועד 1990 הייתה מדריכה של סיסטמטיקה במיון עולם החי.
מ-2000 ועד 2001 הייתה דקאנית המחלקה לסיסטמטיקה. ב-2004 הועלתה לדרגת פרופסור.
ב-2009 נבחרה לחברה בהאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בעלה קורה ברמר גם בוטנאי.
הוריית כהן בנגע הצרעת
הוריית הכהן בנגע הצרעת הוא החובה ההלכתית שמוטלת על כהן שבקי בדיני נגעי הצרעת להיזקק לדיון של בגד, בית, או אדם שנוגע בנגע הצרעת. התורה קובעת כי הסמכות לקבוע הלכתית כי רכוש או אדם נגוע בצרעת נתונה בלעדית אל כהן.
חז"ל קבעו שהכהן אינו רשאי לדחות את ראיית הנגע באומרו לאיש הנגוע "לך ושוב". וכן, אותו הכהן המחליט בית, בגד או אדם כנגוע בצרעת הוא הכהן שחייב להיזקק לתהליך טהרתו של המנוגע. בנוסף, ראיית הנגעים נחשבת כאחת מחמשה עשר דברים בהם הכהן חייב לקבל על עצמו על מנת לזכות למתנות כהונה. חובת ראיית נגעים חלה בחוצה לארץ כמו בארץ ישראל, ואף בזמן שאין בית המקדש בנוי.
דוגמה הלכתית אחרת בה מקפידה התורה על נוכחיותו של כהן בעת הדיון הוא החיוב לכהן לדון בדיני ערכין.
המקור במקרא
הלכות נגע הצרעת מפורטות במקרא בהרחבה בפרשת תזריע ובפרשת מצורע. התורה מגדירה בפרשיות אלו את צורות הנגעים, צבעיהם ומפרטת שהחלטת הנגע נקבעת על ידי אהרן הכהן או אל אחד מבניו הכהנים; .
בספר דברים שנויה הקביעה כי הכהן ממונה על דיני הצרעת, בדיני עגלה ערופה:, וגם בין הדינים שמזהיר משה בערבות מואב טרם כניסתם לארץ ישראל;.
הדרישה שהכהן יהיה בקי בנגעים
חז"ל הורו, שרצוי שדווקא כהן שבקי בשמות הנגעים וגווניהם למיניהם ידון בנגע הצרעת, למרות זאת, גם במקרה שלא נמצא כהן שבקי בראיית נגעים, התורה מחייבת שהפסק ההלכתי תצא דווקא מפי כהן. הספרא דורש זאת מלשון הפסוק או אל אחד מבניו הכהנים, באומרו כי כל כהן ראוי לקבוע דינו של הנגע - ואף כהן בעל מום או שוטה - ולפי דעתו של הרמב"ם אף כהן קטן. כמו כן, לדעת המשנה, אפילו בן לוי או ישראל תלמיד חכם אינו רשאי להורות פסק מוחלט בתחום זה.
האיסור להורות בנגעים בעת שכרות
בנוסף לכלל האיסור על כהן מורה להורות בכל הלכות התורה כשהוא שיכור, יש שהסבירו שבהוריית כהן פסק הלכה בדיני נגע הצרעת מתוך שכרות ישנה עבירה מובהקת על פשטות ביטוי התורה:. כלומר, בכך שהכהן שיכור בעת הבחנתו בנגע, אינו מוכשר להורות פסק הלכתית בין נגע שמראהו טהור לבין נגע שמראהו טמא.
יש מוסיפים שהתורה באה ללמד ולהורות, שעל ידי שהכהנים - שעליהם מוטל ייעוד ההוראות בישראל, מקפידים שלא להורות בעת שכרות, כן ילמדו שאר מורי הוראות בישראל להתנהג כמותם בעניין זה.
טעמי המצווה
לטעם המצווה שקביעת נגע הצרעת מוטלת דווקא על הכהנים בני אהרן, יש מנמקים כי היות שנגע הצרעת הוא מחלה מידבקת שמטילה סכנה לאנשים שמתקרבים לאיש הנגוע, התורה בחרה את הכהנים, שהם מושגחים ביתר שאת מן השמים משאר בני ישראל להיקרב לאנשים מסוג זה -כי מן השמים ישמרו אותם מלהידבק במחלה.
לדעתו של פירוש הכלי יקר, מן השמים מסמנים לאיש הנגוע שהיה לו ללכת בעת בריותו אל הכהן ללמוד מפיו תורה והלכה, ומכיוון שלא עשה כן, יבא לו בעת מחלתו לשוב אל הדרך הרצוי מבחינה תורנית.
מבחינת תורת הקבלה, הריקאנטי מנמק כפי שיטתו כי של כהן הוא מספירת החסד וכן שורש קבלי של המים. הרב ממשיך באמרו שכמו שתנאי היטמאות מאכל בטומאת אוכלין הוא ש"יירטב" המאכל במים לפני ירידתו לטומאה (ראו הכשר לקבל טומאה), כן קביעת נגע הצרעת באה דווקא מפי כהן ש"יכשר" את האיש הנגוע להיקבע כטמא.
אלוטאו
אלוטאו (Alotau) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מפרץ מילן (Milne Bay) בדרום-מזרח המדינה. אוכלוסיית העיירה מנתה 12,628 תושבים בשנת 2011.
גאוגרפיה
אלוטאו שוכנת באזור בו הצבא היפני הקיסרי ספג את תבוסתו הראשונה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ב-1942, לפני קרב שביל קוקודה. פארק זיכרון באתר הקרב מנציח את האירוע. אלוטאו הפכה להיות בירת המחוז ב-1969 במקום סאמראי (Samarai).
12 ק"מ מאלוטאו שוכן שדה התעופה גרני (Gurney Airport) שקרוי על שם מפקד הטייסת של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, צ'ארלס ריימוד גרני, שנהרג באזור ב-1942. העיירה מהווה נקודת מעבר לכמה מהאיים הנידחים שנמצאים בתחומי המחוז. מפרץ מילן ידוע בשוניות האלמוגים שבו המהווים אתרי צלילה פופולריים. אלוטאו היא גם מקום הכינוס השנתי של שרי ממשלות אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה.
פרנץ פנון
פרַנץ פַנוֹן (בצרפתית: Frantz Fanon; 20 ביולי 1925 – 6 בדצמבר 1961) היה פסיכיאטר ופילוסוף מדיני, מהבולטים בהוגי הדעות של זרם הפוסטקולוניאליזם. כיהן כראש המחלקה לפסיכיאטריה בבית החולים "בבלידה" באלג'יר. מאנשי "החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה" (FLN).
פנון עסק בכתביו בשאלת הקולוניאליזם והתמודדות עמי העולם השלישי אל מול המעצמות הקולוניאליות לשעבר. פנון העלה על נס את המאבק האנטי קולוניאלי, והעמיק בבעייתם של שחורי העור בעולם הנשלט על ידי האדם הלבן.
בכתביו הטיף למהפכה מתמדת, לנטישת אירופה ותרבותה, לפרישה מהמודרניות ומהתיעוש, לאלימות שחורה נגד הלבנים ולשחרור האישה. האלימות, לשיטתו, היא שלב הכרחי בדרך לשחרור, כאמצעי עבור אלה הרוצים להשתחרר מעול של דיכוי. הטרור עליו הוא מדבר איננו טרור "עיוור" או טרור לשמו, אלא טרור מכוון למטרה פוליטית מוגדרת, ולו שיטה והנהגה מהפכנית. בהקדמה שכתב לספרו של פנון, "מקוללים עלי אדמות", הקצין ז'אן-פול סארטר את עמדתו של פנון בנושא הבחירה בדרך האלימות. פנון לא מחה על כך, אך בהזדמנויות אחדות דיבר על רצונו להבהיר את דבריו ולהעמידם על דיוקם. הדבר לא עלה בידו, מאחר שנפטר מלוקמיה בדצמבר 1961, שבועות אחדים לאחר שהספר יצא לאור.
בעבודתו כפסיכיאטר חולל שינויים שנחשבו בזמנם למהפכניים בגישה כלפי המטופלים ובשיטות הטיפול בהם. הניסיון שלו להבין את המדוכאים, הנשלטים והחלשים ולסייע להם, צמח על רקע עבודתו המקצועית. על סמך מטופליו, טען פנון כי הקולוניאליזם היווה גורם מרכזי בהתפרצותן של מחלות נפש ביבשת אפריקה.
ביוגרפיה
פנון נולד בשנת 1925 באי הקריבי מרטיניק הנמצאת בשליטת צרפת. הוא היה השלישי מבין ששת ילדיה של משפחה מסטיסית עם שורשים רחוקים באלזס. אביו קזימיר פנון היה מפקח מכס ואמו נקראה אלאונור. בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא צרפת החופשית ובמסגרתה נלחם נגד הנאצים. עם תום המלחמה בשנת 1945 נשאר בצרפת והחל ללמוד רפואה ופסיכיאטריה בליון. במהלך לימודיו שימש פנון כעורך העיתון "טום טום" (Tom Tom), עיתון הסטודנטים יוצאי הקולוניות באוניברסיטה. בשנת 1951 השלים פנון את לימודי הפסיכיאטריה.
ספרו המפורסם "עור שחור, מסכות לבנות" (Peau noire, masques blancs) ראה אור שנה לאחר מכן, בשנת 1952. בשנת 1953 נישא פנון לג'וס דובל (Jose Duble), אישה לבנה ממוצא צרפתי. באותה שנה עבר לאלג'יריה והחל לכהן כראש המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים בלידה-ג'ונוויל (Blida-Joinville). בשנת 1954, במהלך שהותו שם, פרצה המלחמה לשחרור אלג'יריה. בשנתיים הראשונות למלחמה הוא המשיך בתפקידו ובמקביל סייע לכוחות המורדים. בעקבות המלחמה החל פנון לטפל בו זמנית גם בחיילים הצרפתים שהיו מעורבים בעינויים וגם בקורבנות האלג'יראים שעונו. ההיחשפות לתופעות העינויים ולסיפורים האישיים של מטופליו זעזעה את פנון ובשנת 1956 הוא התפטר מתפקידו.
פנון עבר לתוניסיה, שם החל לעבוד עם חזית השחרור הלאומית (FLN). באותה שנה החל פנון לשמש כעורך העיתון של "חזית השחרור הלאומית" שנקרא "אל-מוג'היד" (El Moudjahid). בשנת 1960 מונה פנון לשגריר הממשלה האלג'יראית הזמנית בגאנה, שם הוא לקה במחלת הלוקמיה. בשנה האחרונה לחייו בגאנה כתב פנון את ספרו המוכר ביותר, "מקוללים עלי אדמות" (Les Damnés de la Terre), שנחשב לספר ההגות האנטי-קולוניאלי החשוב והמשפיע ביותר. הספר פורסם בידי ז'אן-פול סארטר זמן קצר לפני מותו של פנון, אשר נפטר ב-6 בדצמבר 1961 במדינת מרילנד שבארצות הברית, שם קיבל טיפול בלוקמיה.
שנים לאחר מותו, נתפס פנון כנביא של הפוסט-קולוניאליזם וכמי שכתב על הפוסט-קולוניאליזם כעשרים שנה לפני שהוא החל להתממש כמציאות היסטורית. עד היום נחשב פרנץ פנון לאחד מהוגי הדעות האפריקאים החשובים והמשפיעים ביותר.
עור שחור, מסכות לבנות
"עור שחור, מסכות לבנות" (Peau noire, masques blancs), אשר פורסם ב-1952, הוא ספרו הראשון של פנון. הספר עוסק במנגנונים התרבותיים של הקולוניאליזם ובהשפעותיהם על יחידים ותרבויות, כפי שהם מתבטאים בשאלות של זהות וגזענות. פנון השתמש במודלים פסיכואנליטיים כדי לתאר את תחושות התלות וחוסר המותאמות של השחורים בעולם הלבן, ואת תחושת העצמי המפוצל שלהם לאחר איבוד שורשיהם התרבותיים לטובת תרבות המדינה הכובשת. בנוסף השתמש פנון בהגות פילוסופית רחבה, הכוללת בין היתר אקזיסטנציאליזם ומחשבה הגליאנית.
ספר זה מהדהד במידה רבה את חוויותיו של פנון כשחור, יליד הקולוניה של מרטיניק, אשר כותב לאחר שחי בצרפת וחווה בה תחושות של זרות ונחיתות. בספר פנון טוען שהקולוניאליזם כרוך בהפרדה, חלוקת החברה לאורך קווים גזעיים ותיאור השחור כ"אחר" הנחות של האדם הלבן. השחור בצרפת מזוהה לפי סטריאוטיפים, הוא נתפס כנחות מבחינה אינטלקטואלית וכמאיים. זהו המבט שמופנה לעבר האדם השחור ואשר בהכרח מעורר בו ניכור עצמי. כך נוצר אצל האדם השחור פיצול פנימי, אשר מתקשר גם למטפורה שמופיעה בשם הספר. פנון מדגיש את חשיבות השפה במסגרת תהליכים אלו ורואה באדם השחור כמי שכלוא בין הצרפתית, שפתו של המיישב, לבין האפשרות של שימוש בניבים מקומיים שמקבעים את נחיתותו בעיני האדם הלבן. פנון גם מצביע על הבעייתיות של המצב הקולוניאלי, במסגרתו האדם השחור שואף להידמות לאדם הלבן.
אחת הביקורות הנפוצות שהופנתה כלפי ספר זה היא שהוא מכיל סתירות רבות, במיוחד בנוגע להתייחסותו של פנון לזהות שחורה (negro), שלעיתים מתוארת כקטגוריית זהות אותנטית, בעוד במקומות אחרים פנון מתנגד לעיסוק ב"ערכים שחורים" ולתפיסה של זהות שחורה כקבועה.
מקוללים עלי אדמות
"מקוללים עלי אדמות" (Les Damnés de la Terre) יצא לאור בשנת 1961, תקופה קצרה לפני מותו של פנון ממחלת הלוקמיה. עם פרסומו הספר נאסר להפצה בצרפת, ועם זאת הוא הופץ וזכה לתשומת לב רבה. כמו בספריו הקודמים, גם ספר זה מנסה לבחון את מאפייני השליטה הקולוניאלית ואת השפעותיה על הנשלטים, העמים המיושבים (Colonized). זהו ספר שנכתב מנקודת מבטם של העמים המיושבים, ומבחינה ביוגרפית הוא נכתב לאחר שפנון "חצה את הקווים" והצטרף למחתרת האלג'יראית. בספר מדגיש פנון את האלימות הפיזית הישירה של השלטון הקולוניאלי ומתאר את תהליך הדה-קולוניזציה ככזה שיחייב אלימות נגדית, עד להפיכתה המוחלטת של המערכת הקולוניאלית.
הספר מתאר את הניגוד החד בין המיישב (colonisateur) והמיושב (colonisé). בעוד הראשון חי בתנאים של עושר ונוחות, השני חי בעוני ועליבות. בין השניים אין תקשורת והמרחב הוא מופרד לחלוטין. הדרך לשינוי המצב היא החלפתם של המיישבים במיושבים, כלומר סילוקם של המיישבים.
פנון מתאר את התהליך המהפכני של הדה-קולוניזציה ככזה שעשוי לייצר אדם חדש, תודעה אנושית חדשה, שתתגבר על עוולות ודעות קדומות.
אחת הביקורות שהופנתה באופן תדיר כלפי ספר זה היא שהוא מהלל את האלימות. לדעת אחדים, ביקורת זו התעצמה בעקבות ההקדמה שכתב סארטר לספר זה ואשר מצדיקה את האלימות. עדות לכך ניתן לראות באחד מהציטוטים המפורסמים מתוך ההקדמה: "חיסול של אירופי משיג שתי ציפורים במכה אחת, הוא מחסל בו זמנית את המדכא ואת המדוכא: מה שנותר הוא אדם אחד מת ואדם אחד חופשי".
השפעתו
במישור האינטלקטואלי הגותו של פנון השפיעה על הוגים רבים ובעיקר נחשבת למבשרת של מחשבה פוסט-קולוניאלית.
רעיונותיו של פנון נחשבים כמטרימים את כתיבתו של אדוארד סעיד אודות האוריינטליזם, את ביקורת האירופצנטריות של ז'אק דרידה, ואת "תאוריית התלות" ו"תאוריית המערכת העולמית" המרקסיסטיות.
הביקורת של פנון נכתבה על רקע מאבקים לשיחרור לאומי באפריקה והיא השפיעה רבות על מאבקים שונים לשיחרור ברחבי העולם. ספריו של פנון, ובמיוחד "מקוללים עלי אדמות", נקראו באופן נרחב בעולם השלישי והיוו השראה לתנועות שחרור שונות ברחבי העולם, ביניהן: "החזית לשחרור מוזמביק" בקולוניה הפורטוגלית של מוזמביק, תנועות ערביות מהפכניות שונות, הצבא הרפובליקני האירי בבלפסט, "הפנתרים השחורים" בארצות הברית ועוד. כתבי פנון נקראו גם על ידי מנהיגים מהפכניים בולטים כדוגמת צ'ה גווארה, מלקולם אקס וסטיב ביקו.
פנון והסכסוך הישראלי-פלסטיני
אלה שוחט, אחת הכותבות הישראליות המזוהות עם חשיבה פוסט-קולוניאלית, העלתה באחרית דבר למהדורה העברית של "מקוללים עלי אדמות", מספר אפשרויות ליישום רעיונותיו של פנון בהקשר הישראלי, בהם ראיית היחס לעדות המזרח בישראל דרך המושגים הפסיכואנליטיים של פנון, וראיית התנועה הציונית כקולוניאליסטית.
יהודה שנהב כותב שבעוד ש"עור שחור, מסכות לבנות" זכה להתייחסות רבה בישראל, "מקוללים עלי אדמות" זכה למעט תשומת לב, בגלל גישתו האנטי-קולוניאליסטית שיכולה להתפרש כנוגעת לכיבוש הישראלי של שטחי יהודה, שומרון וחבל עזה, ועל כן קשה יותר לעיכול בישראל.
ג'ניפר וורנס
ג'ניפר וורנס (נולדה 3 במרץ 1947) היא זמרת, כותבת, ומפיקה אמריקאית. היא ידועה בעיקר עבור שיתופי הפעולה שלה ושירתה בפסקולי סרטים, ביניהם שיר הנושא של הסרט קצין וג'נטלמן, "Up Where We Belong", אותו שרה יחד עם ג'ו קוקר, ואשר זכה בפרס האוסקר; וכן שיתופי הפעולה עם לאונרד כהן, כולל אלבום הכיסוי לשיריו, Famous Blue Raincoat. בין שיתופי הפעולה האחרים שלה הם הקלטות יחד עם הארי בלפונטה, ג'קסון בראון, טינה טרנר, בוב דילן, רוי אורביסון, ג'יימס טיילור, ג'ון פריין, ריטה קולידג', בובי וומאק, ועוד רבים.
ביוגרפיה
וורנס נולדה בסיאטל, וושינגטון, וגדלה באנהיים, קליפורניה. היא שרה מגיל מוקדם, והוצע לה חוזה הקלטות בגיל 7, אותו דחה אביה. היא שרה בכנסייה ובמופעים מקומיים עד גיל 17, כאשר קיבלה מלגה לאופרה במכללת Immaculate Heart. אך היא עזבה את הלימודים, הצטרפה לתנועת מוזיקת הפולק של שנות ה-60, והופיעה בפסטיבלים ומועדוני פולק והייתה פותחת הופעות של ג'קסון בראון, רנדי ניומן, וחוזה פליסיאנו. לקראת סוף העשור התחילה לחוות הצלחה מקצועית: ב-1968 חתמה חוזה הקלטות ויצאה באלבומה הראשון. באותה שנה הצטרפה לקאסט של תוכנית הבידור The Smothers Brothers Comedy Hour, ואף שיחקה בתפקיד הראשי בהפקת המחזמר "שיער" בלוס אנג'לס. ב-1969 אף יצאה במספר סינגלים מתוך המחזמר.
שנות ה-70
ב-1972 היא יצאה באלבומה השלישי, Jennifer, בהפקתו של ג'ון קייל, וב-1976 יצאה באלבום נוסף, Jennifer Warnes, שכלל את השיר "Right Time of Night", שהפך ללהיט מספר 1 במצעד המוזיקה הקלה של בילבורד, והגיע למספר 6 בבילבורד Hot 100.
וורנס הקליטה את השיר "It Goes Like It Goes" עבור הסרט נורמה ריי ב-1979. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר.
שנות ה-80
ב-1981 הקליטה וורנס את השיר של רנדי ניומן, "One More Hour" עבור הסרט "רגטיים". השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר.
יחד עם ג'ו קוקר, וורנס שרה את השיר "Up Where We Belong" לפסקול של קצין וג'נטלמן ב-1982. השיר, אותו כתבה באפי סיינט-מארי יחד עם ויל ג'נינגס וג'ק ניטשה, זכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר, וכן בפרס גלובוס הזהב ובפרס ג'ונו. קוקר ווורנס זכו בפרס גראמי עבור הופעתם. השיר הגיע למספר 1 ב-Hot 100 של בילבורד, ונהיה לדיסק הנמכר ביותר בקריירה של וורנס, עם סטטוס פלטינה ומכירות של יותר מ-2 מיליון רק בארצות הברית. באותה שנה, וורנס גם הקליטה גרסת כיסוי לשירו של ג'יימס טיילור, "Millworker" עבור הפקת המחזה Working של ערוץ PBS.
ב-1987 וורנס וביל מדלי הקליטו את השיר "(I've Had) The Time of My Life" עבור הסרט ריקוד מושחת. שיר זה היה השיר השלישי בביצועה של וורנס שזכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר, והזכייה השנייה בפרס גלובוס הזהב. גם עבור שיר זה זכתה וורנס בפרס גראמי יחד עם ביל מדלי. גם שיר זה הגיע לראש מצעדי הלהיטים של בילבורד.
שיתופי פעולה אחרים מתקופה זו היו יחד עם רוי אורביסון, בספיישל הטלוויזיוני שלו, ודואט עם בי .ג'יי תומאס, "As Long As We've Got Each Other", שהיה שיר הנושא של התוכנית "להתבגר ולהתגבר".
ב-1985, הקליטה יחד עם לאונרד כהן את האלבום Various Positions, עליו קיבלה קרדיט שווה לשלו עבור שירה בעטיפת האלבום. היא הוציאה אלבום מחווה לשיריו של כהן ב-1987, Famous Blue Raincoat, ולכבוד האלבום הוציא כהן שני שירים חדשים: "First We Take Manhattan", בו ניגן סטיבי ריי וון בגיטרה, ואת "Ain't No Cure for Love". וורנס גם תרמה ביצועים ווקאליים לאלבום I'm Your Man ב-1988.
שנות ה-2000
בעשור הראשון של שנות ה-2000, יצאו מספר רי-מאסטרים לאלבומיה של וורנס, ביניהם The Hunter, The Well, ומהדורת 20 שנה ל-Famous Blue Raincoat, כולם עם טארקים חדשים כבונוס. ב-2013, יצאה מהדורה חדשה לאלבומה השלישי, Jennifer, אשר לא היה זמין בשוק מאז יציאת המהדורה הראשונה ב-1972.
וורנס המשיכה בשיתופי הפעולה, והקליטה יחד עם איאן טייסון, וורן זיבון, ואלחנדרו אסקובדו. היא יצאה גם לסבבי הופעות בצפון אמריקה. ב-2010, ושוב ב-2015, הודיעה וורנס שהיא בשלבי הפקה של אלבום חדש.
אלברט קוסטה
אלברט קוסטה (בספרדית: Albert Costa i Casals ; נולד ב-25 ביוני 1975) הוא טניסאי עבר ספרדי. אחד הטניסאים החזקים בעולם בתחלית המאה ה-21. הוא זכה באליפות צרפת הפתוחה ובסך הכל ב-12 תחרויות ליחידים.
קריירה
אלברט קוסטה החל לשחק טניס בגיל חמש. בשנת 1993 הוא הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה לצעירים. בשנת 1995 הוא זכה בתואר הראשון לבוגרים.
בשנת 2000 הוא היה חבר של נבחרת גביע דייוויס של ספרד שזכתה בגביע. באותה שנה הוא זכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני. בשנת 2002 אלברט קוסטה זכה לראשונה בתחרות גראנד סלאם, אך לא הצליח בהמשך לשחזר הישג זה.
בשנת 2006 הוא פרש סופית.
ויטלי גולוד
ויטלי גולוד (ברוסית: Виталий Голод) (נולד ב-23 ביוני 1971 בלבוב, אז בברית המועצות כיום באוקראינה) הוא שחמטאי אוקראיני-ישראלי בדרגת רב-אמן.
נכון לנובמבר 2021, מדורג במקום ה-16 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה
ויטלי גולוד נולד בלבוב. בשנת 1991 הוא זכה באליפות האחרונה של אוקראינה הסובייטית. בשנת 1995 הוא עלה לישראל עם אשתו, התמקמו בבאר שבע ונולדו להם 2 בנות.
בשנת 1993 הוא ניצח בתחרות שנערכה בברטיסלבה. בשנת 2004 הוא זכה במקום השני באליפות ישראל. בשנת 2010 הוא זכה באליפות ישראל בשחמט.
בשנת 2010 הוא אימן את נבחרת הנשים של ישראל באולימפיאדת השחמט. הוא מאמן במסגרת אטיוד - העמותה לקידום ענף השחמט בגוש דן. במכביה ב-2013 הוא סיים במקום השני (ניצח בוריס אברוך).
פיג'ו סוג 1525
דגמי "פיג'ו סוג 1525" השתתפו במלחמת העולם הראשונה.
סך הכול יוצרו 4,084 יחידות.
גדרט, מלך אקסום
גדרט (GDRT או גדר) היה מלך אקסום. גדרט היה המלך האקסומי הראשון שהתערב בענייני תימן של היום. הוא ידוע בעיקר הודות לכתובת דרום ערבית שמזכירה אותו ואת בנו ביאגת (מבוטא גם כביאגה), גדר מוזכר בשרביט מברונזה שנימצאה באזור אטסבי, דארה, עדי גלאמו שבצפון אתיופיה.". יש המזהים את המלך האנונימי שכתב את מונומנטום אדוליטנום עם גדרט ואז תקופת שלטונו מתוארכת 200-230 לערך..
יפים שיפרין
יפים (נחים) בן זלמן שיפרין (ברוסית: Ефим(Нахим) Залманович Шифрин; נולד ב-25 במרץ 1956) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי.
קורות חיים
יפים שיפרין נולד ביישוב נקסיקאן שבאזור מגדן שברוסיה. הוריו הוגלו לסיביר בתקופת יוסיף סטלין. בשנת 1966 המשפחה עברה לריגה. בשנים 1973 - 1974 למד באוניברסיטת לטביה, ריגה, בפקולטה לפילולוגיה, ובשנים 1974 - 1978 למד בפקולטה לבידור של האוניברסיטה לאומנות הקרקס והבידור במוסקבה, בין השאר בקורס של רומן ויקטיוק. ב-1977 התחיל לשחק בסדנה של הבמאי ויקטיוק באוניברסיטת מוסקבה. במסגרת הסדנה הוא השתתף בהצגות "להתראות, בנים!", "לילה אחר סיום המחזור" ו"ציד הברווזים". בשנת 1979 זכה בתחרות הארצית הראשונה בברית המועצות לשחקני בידור וב-1983 זכה בתחרות הארצית השביעית לשחקני בידור. בפעם הראשונה הופיע שיפרין במופע סולו "הייתי רוצה לומר" לפי כתביו של ויקטור קוקלושקין בשנת 1985. גם מחזות "שלוש שאלות" ו-"הלבנה העגולה" בוימו לפי הטקסטים של ו. קוקלושקין. בשנים 1980–1985 הוא למד באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון בפקולטה לבמאים.
ב-1990 ייסד שיפרין את "תיאטרון שיפרין" בו מכהן כמנהל התיאטרון. ב-1992 זכה לפרס "זולוטויי אוסטפ". ברפרטואר של השחקן יש הרבה יצירות של מוזיקה ווקלית, בתוכם רומנסים של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ' (מילים – סשה צ'יורני). השירים "ירושלים" (מלחין מרק מינקוב), "מוזיקה בתוכי" (לחן ומילים של מיכאיל קוצ'טקוב), "ליל דרום" (מלחין אלכסנדר קלביצקי) וכו'. בתיאטרון הוא שיחק תפקידים רבים בהצגות "מעתה אינני מכירה אותך, חמודי", "אהבה עם נפש", "פוטנות", "עז, או מי זאת סילביה" (במאי רומן ויקטיוק), "שמועות" (במאי ודים דוברוביצקי). בשנת 2006 בתיאטרון "תאטריאום בסרפוחובקה" עלתה לבימה הצגה ראשונה של "דרקון" (מחזאי יבגני שבארץ, במאי ולדימיר מירזוייב), אשר בה שיפרין שיחק את התפקיד של הבורגומיסטר (ראש העירייה).
שיפרין שיחק גם בסרטים "בולוטניה-סטריט", "הגיבור של שבטנו". בסרט המוזיקלי "מלאך עם בדל סיגריה" (במאי קולנוע יבגני גינזבורג) גילם שיפרין 20 תפקידים ושר כ-13 שירים (מלחין אלכסנדר קלביצקי, משורר יורי ריישנצב). ב-2007 התקיימה הצגה ראשונה של סרט "ברק" (גלאנץ) של במאי קולנוע אנדריי קונצ'לובסקי אשר בו שיפרין שיחק תפקיד של מרק שיפר. במקביל עסק בסדרת סרטונים "יראלש".
בשנים האחרונות בחודש הולדתו מרץ, ביצע מופעים חגיגיים באולם קונצרטים מרכזי "רוסיה" (מוסקבה) בהשתתפות כוכבי אומנות ובידור: "תבת-שיפרין" (שיפרינוייב קובצ'ג), "אופוס מס' 10", "סולם", "מפקד אוכלוסין", "אנשים במסכות". ב-2006 התקיים המחזה החגיגי לכבוד היובל של השחקן "קברה. טעינה מחדש". שיפרין חיבר את שני הספרים: "התיאטרון על שמי" (יחד עם ג. וירן) ו-"התיק האישי של יפים שיפרין".
אחיו וקרובי משפחה נוספים מתגוררים בישראל.
דה נורת' פייס
דה נורת' פייס (באנגלית: The North Face, Inc.) היא חברה אמריקאית לביגוד הנעלה ולציוד מחנאות וספורט.
מוצרי החברה מיועדים לחובבי ספורט ולספורטאים ממגוון תחומים ביניהם, מטפסי הרים, גולשי סקי וסנובורד ותרמילאים.
החברה נותנת חסות מסחרית לספורטאים ואתלטים מקצוענים בכל העולם בריצה, טיפוס וגלישה.
היסטוריה
החברה הוקמה בסן פרנסיסקו כחנות קמעונאית למכירת ציוד טיפוס ב-1966 על ידי שני מטיילים, דאגלס טומפקינס ואשתו סוזי טומפקינס. שנתיים לאחר מכן נרכשה החנות על ידי קנת' קלופ והם החלו לייצר בעצמם.
השם, The North Face, הוא מחווה למפנה הצפוני של ההרים בחצי הכדור הצפוני המהווים יעד למטפסי-הרים. המפנה הצפוני מגלם לרוב את מסלול הטיפוס הקר, הקרחי והחשוף ביותר לאיתני הטבע ומשכך הקשה ביותר לטיפוס.
הלוגו של החברה, פותח על ידי דייוויד אלקורן ב-1971, הוא קיבל השראה מסלע הגרניט המפורסם "Half Dome" בפארק הלאומי יוסמיטי בארצות הברית.
בתחילה, החנות הציעה רק סחורה איכותית ומסוימת שמיועדת בעיקר לתרמילאים ומטפסים, בשנות השמונים נוסף ציוד סקי ולאחר מכן, מחנאות ועוד.
כיום הרשת מציעה מגוון רחב של מוצרים בכמעט כל תחומי הספורט וכוללים גם ביגוד והנעלה, אחד ממוצרי הדגל שלהם הוא המעילים המבודדים המתאימים לתנאים קשים.
הרשת מוכרת את מוצריה בחנויות ספורט ומחנאות וגם בחנויות ייעודיות משלה ותפוצתה היא כלל עולמית.
פנימייה קהילתית
פנימייה קהילתית היא מודל פנימייתי לילדים בסיכון, אשר פועל בישראל מאז שנת 1995. מפתחי המודל הם עמותת "אשלים", עמותה למען ילדים בסיכון ומשרד הרווחה.
הצורך בפנימייה קהילתית
"זכותו של כל ילד לגדול בבית הוריו ולקבל שם הזנה, חינוך, הגנה, אהבה והבנה" (הצהרת זכויות הילד בישראל, סעיף 2). הדעה הרווחת בישראל ובעולם המערבי היא, כי המסגרת המתאימה ביותר לילד היא בית הוריו. בשנים האחרונות שמה לעצמה מערכת הרווחה יעד - להשאיר ילדים בבתיהם, אך לפעמים אין ברירה אלא להוציא ילד מביתו. הפנימייה הקהילתית מהווה פתרון בכך שהיא מוציאה את הילד מביתו לשם החזרתו. צורך נוסף הוא מניעת ניתוק הילד מסביבתו המוכרת, על מנת לאפשר את חזרת הילד לביתו מבלי לזעזע את עולמו.
אוכלוסיית היעד
ילדים ובני נוער בגילאים 5–14, אשר הוחלט בוועדת השמה שיש להוציאם לסידור חוץ ביתי במסגרת שיקומית. ילדים אלו הם בעלי רמת אינטליגנציה תקינה, חלקם בעלי פער לימודי ניכר, ליקויים רגשיים, הסובלים מדחייה או הזנחה בביתם. הילדים מוגדרים כילדים בסיכון או בסיכון גבוה. משפחת הילד היא משפחה אשר רוצה ויכולה להשתנות ולשקם את עצמה ומוכנה לקחת חלק בתהליך שעל כל המשפחה לעבור.
מטרת הפנימייה הקהילתית
מטרתה העיקרית של הפנימייה הקהילתית היא החזרת הילדים לביתם, לאחר תהליך שיקום אשר נמשך עד 3 שנים. צוות הפנימייה אמון להעניק לילדי הפנימייה כלים אשר יעזרו להם בהמשך חייהם. החזון הוא שהילד, בשובו הביתה, יקרין על סביבתו וישפיע על המציאות בה הוא חי, בעזרת שימוש בכלים אשר רכש במשך שהותו בפנימייה. במקביל, במהלך שלוש השנים הללו, גם המשפחה עוברת תהליך שיקום בעזרת שירותי הרווחה. על-פי מטרה זו, קיימים מספר עקרונות מנחים לפנימייה הקהילתית.
אופי הקשר של מערכת הפנימייה עם הורי הילדים
יעד מרכזי בבניית הקשר בין הורים לילדים, הוא חיזוק רגשי, שיפור הטיפול ההורי בילדים וחיזוק מעורבות ההורה בחיי הילד.
כל הפנימיות הקהילתיות דוגלות בעיקרון העירוב של ההורים והמערכת. צוות המדריכים ומנהל הפנימייה אחראים על התנהלות חיי היום-יום של הילדים, אך נעשים מאמצים של שיתוף ועירוב ההורים בהחלטות מכריעות לגבי ילדיהם, כמו גם בחייהם השוטפים של הילדים. מעבר לזה, חיי הילדים מתנהלים על-פי חוקי הפנימייה ובתוך המסגרת הפנימייתית, כמו בכל פנימייה אחרת. על ההורים להביע אהדה כלפי הפנימייה והתהליכים המתרחשים בה, על מנת ששיקום הילד והמשפחה יצליח. ילדים אשר הוריהם מתנגדים לעקרונות המודל של הפנימייה או לאופן התנהלותה, אינם מתאימים למסגרת זו.
ההיסטוריה של הפנימיות הקהילתיות בישראל
מודל הפנימייה הקהילתית פותח על ידי ג'וינט ישראל, האגף לשירותים חברתיים בעיריית לוד והשרות לילד ולנוער במשרד העבודה והרווחה.