cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מורטל קומבט 11
מורטל קומבט 11 (באנגלית: Mortal Kombat 11) הוא משחק וידאו מסוגת משחקי לחימה, שפותח על ידי NetherRealm Studios והופץ על ידי האחים וורנר אינטרקטיב אנטרטיימנט ב-23 באפריל 2019 למחשב האישי ולקונסולות המשחקים Xbox One, פלייסטיישן 4 ונינטנדו סוויץ', ב-19 בנובמבר 2019 לשירות ההזרמה Stadia וב-17 בנובמבר 2020 לקונסולות המשחקים Xbox Series X ופלייסטיישן 5. זהו המשחק ה-11 בסדרת המשחקים הראשיים של מורטל קומבט אשר לא כוללת בתוכה את שלושת משחקי הספין אוף.
לפי אד בון, אחד המפתחים הראשיים של המשחק ואחד משני היוצרים של המשחק הראשון בסדרת מורטל קומבט שיצא בשנת 1992, מהשקת המשחק עד אוקטובר 2020 נמכרו למעלה מ-8 מיליון עותקים של המשחק.
המשחק זכה לביקורות חיוביות על המשחקיות, הגרפיקה והסיפור. למשחק יצאה חבילת הרחבה בשם "מורטל קומבט 11 אחרית דבר" ("Mortal Kombat 11 Aftermath") ב-26 במאי 2020. הרחבה זאת כללה תוספת לסיפור, 3 דמויות חדשות ועוד דברים כגון זירות חדשות ומהלכי סיום שמכונים "Friendships" אך אלו התווספו חינמית גם לכל מי שלא קנה את ההרחבה בניגוד להרחבת הסיפור ו-3 הדמויות החדשות עליהן צריך לשלם. גרסה נוספת של המשחק אשר נקראת "מורטל קומבט 11: אולטימטיבי" ("Mortal Kombat 11 Ultimate") יצאה ב-17 בנובמבר 2020 אשר כוללת את המשחק עצמו וכלל ההרחבות והתוכן להורדה שיצא לאור, בנוסף לשלוש דמויות חדשות.
משחקיות
בדומה לשני המשחקים הקודמים בסדרה, מורטל קומבט 11 הוא משחק לחימה דו-ממדי, אולם הדמויות בו מעוצבות בגרפיקת תלת-ממד. משחקים מהסוג הזה נקראים גם משחקי תלת-ממד מדומה. במשחק זה כמו בשאר המשחקים בסדרה כל דמות היא ייחודית ויש לה מהלכים מיוחדים שייחודים רק לה. אם השחקן מנצח הוא יכול לסיים את יריבו במספר דרכים כאשר במשחק הזה יש לשחקן שמנצח אפשרות לבחור באחד ממהלכי הסיום הבאים: פטלטי (Fatality), ברוטליטי (Brutality) או מהלך חברתי (Friendship) כאשר לכל דמות במשחק יש שני מהלכי פטלטי שונים ולפחות שש מהלכי בורטליטי שונים שייחודיים רק לה. המכניקה במשחק שונה מהמכניקה של כל שאר המשחקים בסדרה והיא כוללת שני סוגי מהלכים שלא היו קיימים במשחקים הקודמים בסדרה: הסוג הראשון של המהלכים שנוספו במשחק הוא מהלכי ה-Krushing Blows לכל דמות יש את ה-Krushing Blows שייחודיים רק לה. כדי להשתמש במהלך מהסוג הזה השחקן צריך למלא דרישות מסוימות כאשר הוא מבצע מהלך מסוים לדוגמה: לבצע את אותו מהלך מספר פעמים, לפגוע ביריבו ממרחק מסוים עם המהלך, או לבצע את המהלך כמה פעמים ברצף בדומה למרבית מהלכי הברוטליטי במשחקים הקודמים. חלק מהמהלכים האלה דורשים מהשחקן לעמוד ביותר מתנאי אחד. הסוג השני של מהלכים שנוספו במשחק הזה הוא מהלכי ה-Fatal Blows לכל דמות במשחק יש מהלך Fatal Blow ייחודי. בדומה למהלכי ה-X-ray שהוצגו במשחק הקודם בסדרה, מורטל קומבט X גם מהלכי ה-Fatal Blows מורידים לשחקן היריב כמות גדולה של נקודות חיים אבל בניגוד אליהם השחקן יכול להשתמש ב-Fatal Blow רק כאשר מד החיים שלו יורד מתחת ל-30%. אפשר להשתמש במהלך רק פעם אחת בכל משחק, אם המהלך מחטיא את היריב או שהיריב הצליח להתגונן מהמהלך אפשר לנסות לבצע אותו שנית, אולם רק לאחר מספר שניות. במשחק הזה גם חזרה האפשרות לבצע Mercy (רחמים) השחקן שנצח במשחק יכול להשתמש ב-Mercy בסיום המשחק רק אם הוא לא ביצע עדיין אף מהלך סיום אחר, לאחר שהשחקן המנצח השתמש ב-Mercy היריב שלו משתקם ומקבל כמות קטנה של נקודות חיים.
הקריפט
הקריפט הוא מצב משחק שבו השחקן שולט בדמות של לוחם שמסייר באי העתיק של שאנג טסונג, באי השחקן יכול למצוא פריטים כגון הפטיש של שאו קאן, הצלצל של סקורפיון ועוד.
בקריפט יש תיבות אותן השחקן יכול לפתוח באמצעות מטבעות שאפשר להרוויח בקרבות נגד שחקנים או במגדלים.
בנוסף ניתן למצוא בקריפט רמזים לגורלן של דמויות אשר לא הופיעו במורטל קומבט 11 מסיבות לא ידועות. לדוגמה ניתן למצוא את גופותיהם של ארמק, קנשי, ואת השלד של גורו על הכס שלו מתחת לאדמת האי. עם זאת, אושר כי אירועי הקריפט אינם למעשה קאנוניים. אך בכל זאת ניתן לראות בסיפור את גופתו של גורו על הכס שלו באי של שאנג טסונג מה שאומר שגורו אכן מת.
המגדלים
המגדלים הם מצב משחק שבו השחקן נלחם נגד יריב ממוחשב. במשחק קיימים שני סוגים של מגדלים: המגדלים הקלאסיים בהם השחקן בוחר דמות שאיתה הוא נלחם בכמה דמויות עד שהוא מגיע לקרוניקה, אם השחקן מנצח את קרוניקה הוא יפתח את הסיום של הדמות שבו אפשר לראות מה היה קורה אם אותה הדמות שהשחקן השתמש בה הייתה הופכת לשומרת הזמן ומה היא הייתה עושה עם זה.
הסוג השני של המגדלים שקיימים במשחק הם מגדלי הזמן. במצב המשחק הזה קיימים כמה איים שעלייהם יש מספר שמגדלים כאשר בכל מגדל יש מספר מסוים של אויבים אותם השחקן צריך להביס עם הדמות שבחר כדי להשיג סקינים חדשים, ציוד ומהלכי סיום חדשים. במצב המשחק הזה כל אי מתחלף לאחר מספר מסיום של שעות שנע בין שעה אחת ל-48 שעות.
Story Mode
ב-Story Mode (מצב סיפור) הוא מצב המשחק שמכיל את סיפור המשחק, הסיפור שבא עם המשחק הבסיסי והסיפור של חבילת ההרחבה Aftermath מכילים בתוכם Cutscene וקרבות נגד יריבים ממוחשבים. במצב המשחק הזה בכל חלק השחקן צריך לשחק בדמות הספציפית שהחלק שאליו הגיע מתמקד בה. כל חלק מתמקד בדמות אחרת בסיפור אולם ישנם מספר חלקים בסיפור שמתמקדים בשתי דמויות שונות, לדוגמה החלק הרביעי שמתמקד בהאנזו הסאשי (סקורפיון) ובסאב זירו. בכל חלק מהסוג הזה השחקן צריך לבחור בכל קרב באיזו אחת מהדמויות הוא רוצה לשחק. השחקן חייב להצליח לנצח בקרבות כדי לצפות בסצנות שבאות אחריהם.
עלילה
הסיפור מתחיל בקדימון שמשחזר את סצנת הסיום של המשחק הקודם בסדרה, שבה אל הרעם ריידן שמושפע לרעה מכוחו האפל של הקמע של שינוק  שגורם לו להיות אכזרי, מענה את שינוק שהובס על ידי קאסי קייג'  בסוף המשחק הקודם בסדרה, מורטל קומבט X. בהמשך הסצנה ריידן עורף את ראשו של שינוק, שנשאר בחיים משום שהוא אל בכיר ובן אלמוות ולכן אפילו ריידן לא יכול להרוג אותו.
לאחר מכן מתחיל השלב הראשון של הסיפור שבו קאסי קייג' מועלת בדרגה מכיוון שהביסה את שינוק. למקום מגיע ריידן אשר מתכנן פלישה של הכוחות המיוחדים בהנהגת סוניה בלייד ובתה קאסי קייג' אל ממלכת העולם התחתון שנמצאת בשאול, שבה שולטים לו קאנג  וקיטאנה  שהפכו לאל-מתים מרושעים במשחק הקודם לאחר שקואן צ'י  השיב אותם לחיים יחד עם ג'ייד, קונג לאו  ולוחמים נוספים. ריידן פותח שער לממלכת העולם התחתון ומשתמש בקמע של שינוק כדי להילחם בצבא של ממלכת העולם התחתון אך זאת רק הסחת הדעת שנועדה להקל על המטרה האמיתית של הפלישה: השמדת הטירה של לו קאנג וקיטאנה שבה נמצא מקור הכוח והחיים של ממלכת העולם התחתון. הכוחות המיוחדים פולשים לטירה אבל לו קאנג מבחין בכוחות המיוחדים ונלחם בהם לצד האל-מתים הנוספים ששהו בטירה, קאבאל, ג'ייד, וקיטאנה. סוניה והחיילים שלה מיקמו פצצות על עמודי התמיכה של הטירה. לאחר מכן העמודים מתפוצצים וההתפוצצות גורמת לכך שהם קורסים ובעקבות הקריסה שלהם התקרה של הטירה קורסת גם כן וסוניה נלכדת בהריסות, אולם היא אומרת לשאר הלוחמים לעזוב אותה ולהשלים את המשימה. לאחר מכן סוניה נהרגת כתוצאה מקריסת התקרה ושאר הלוחמים של ממלכת הארץ, ריידן, והכוחות המיוחדים עוזבים את הטירה לאחר שהיא נהרסה. לאחר שנטשו את המקום קרוניקה, שומרת הזמן, מגיעה לחורבות הטירה ומשיבה אותן על תילן בעזרת כוחותיה.
בשלב השלישי גרסאות העבר של לו קאנג וקונג לאו יוצאות להגן על הג'ינסיי ובדרכם הם מגלים שכל נזירי השאולין מתים. הם נאלצים להילחם בסקורפיון הרע מן העבר וגרסה האל-מתית של ג'ייד ולאחר שהם מביסים אותם הם מגיעים אל הג'ינסיי, אך הכפילים האל-מתים שלהם הגיעו לשם לפניהם וכשהם פוגשים אותם הכפילים מספרים להם שריידן אחראי בעקיפין למותם. לו קאנג וקונג לאו מהעבר מביסים את הכפילים שלהם ולאחר מכן מגיעים אל הג'ינסיי ונלחמים שם בטיטאן גיראס, שנוצר על ידי קרוניקה. הם מגלים שאי אפשר להביס את גיראס שכן כל פעם שהוא מת הוא קם לתחייה עוצמתי יותר ולאחר שקונג לאו עורף את ראשו הראש חוזר במהרה למקום. גיראס מקפיא אותם עם כוחות הזמן שלו והולך עם הג'ינסיי.
בשלב הרביעי ריידן בממלכת הארץ מגלה שסקטור הושב על ידי קרוניקה והוא מפעיל שוב את מפעל הסייבר לין קווי. הם שולחים את סאב זירו והאנזו הסאשי לחבל במפעל הלין קווי. השניים מגיעם למפעל ונלחמים בסיירקס ובפרוסט שהפכה לסייבורגית לין קווי בעצמה. לאחר שסיירקס מובס הם מתחילים לתכנת אותו כך שחירותו תשוב אליו אך לפתע נוב סאיבוט מופיע ומתעמת איתם, לאחר שהם מביסים אותו סיירקס חופשי והזיכרון שלו חוזר אליו, סקטור מגיע ונלחם בהם אך מובס. סיירקס מכבה דרכו את המפעל ואת שאר הלין קווי ובכך מקריב גם את עצמו. אך קיינו מתקן את סקטור ואת הלין קווי שכבר נוצרו.
בשלב החמישי ג'ייד וקוטאל קאהן יוצאים למחנה המלחמה של שאו קאהן ושבט הטרקטנים, השבט של באראקה. לאחר שנפתח קרב ביניהם ובין הטרקטנים קוטאל קאהן וחייליו מנצחים וקוטאל מצווה להוציא את הטרקטנים להורג אך ג'ייד מתנגדת ונלחמת בו. לאחר שהיא מביסה אותו, שאו קאהן ובאראקה מגיעים ג'ייד, קוטאל וחייליו נלכדים על ידי שאו קאהן ומובלים לכיוון הקולוסיאום.
בשלב השישי סקטור, קיינו וחיילי הסייבר לין קווי תוקפים את הבסיס של הכוחות המיוחדים ולבסוף סוניה וג'וני מהעבר נחטפים על ידי קיינו.
בשלב השביעי קיטאנה מהעבר כורתת ברית עם שיבה, מלכת השוקאנים, שאם קיטאנה תצליח לשכנע את באראקה להצטרף אליהן, שיבה והשוקאנים יצטרפו אליהם למלחמה בשאו קאהן. קיטאנה, קונג לאו ולו קאנג הולכים אל מחנה המלחמה של שאו קאהן ומצליחים לשחרר את ג'ייד. קיטאנה מסכמת עם באראקה שאמנם קוטאל יישאר הקיסר אך הוא יהיה שותף אשר שווה לקיסר בעמדתו. באראקה מסכים וקיטאנה מובילה לצד באראקה, לו קאנג, קונג לאו, ג'ייד ושיבה את השוקאנים והטרקטנים למתקפה על הקולוסיאום שבו שאו קאהן בדיוק עומד להוציא להורג את קוטאל. השוקאנים והטרקטנים מסתערים וג'ייד משחררת את קוטאל. במהלך הקרב שאו קאהן מטיל מום בגבו של קוטאל קאהן שכתוצאה ממנו קוטל הופך לנכה, אך קיטאנה מגיעה ומביסה את שאו קאהן. קוטאל מכריז על קיטאנה כקיטאנה קאהן, הקיסרית החדשה של ממלכת העולם החיצון.
בשלב השמיני ג'וני וסוניה לכודים במועדון הדרקון השחור וקיינו מהעבר וקיינו מההווה מכריחים אותם להילחם זה בזה. ג'וני אומר לסוניה להכות אותו באמת אחרת קיינו יהרוג את שניהם. למקום מגיעים קאסי קייג' והכוחות המיוחדים ומחלצים את סוניה וג'וני. גיראס מגיע ונלחם בסוניה אך קאסי מפוצצת אותו והם בורחים לפניי שהוא מספיק להחלים. במהלך הקרב קיינו נורה בראש על ידי סוניה ונהרג.
בשלב התשיעי ג'אקס מההווה מגויס על ידי קרוניקה שמבטיחה לו שבעידן החדש שלה, בתו ג'קי לא תיאלץ להילחם ולסכן את חייה. בינתיים ג'אקס מהעבר וג'קי יצאו אל האי של שאנג טסונג כדי למצוא את הכתר של קרוניקה אשר רק איתו היא תוכל ליצור עידן חדש. באי הם נתקלים בקאבאל וג'ייד מההווה ובנוב סאיבוט. הם מביסים את לוחמיה של קרוניקה בזה אחר זה ומשיגים את הכתר. אך כשהם עומדים לעזוב את האי, סטריון, בתה של קרוניקה ואלה בכירה, מגיעה יחד עם ג'אקס מההווה. סטריון מאיימת על ג'אקס שאם הוא לא יתן לה את הכתר היא תהרוג את ג'קי, וג'אקס מעביר את הכתר לסטריון שנעלמת משם יחד עם ג'אקס מההווה.
בשלב העשירי האנזו הסאשי יוצא אל ממלכת העולם התחתון כדי לשכנע את קארון להביא לריידן את הצי שלו, שהוא הצי היחיד שיכול לעבור בים הדם ולהגיע למצודה של קרוניקה. אך כשהאנזו מגיע לבקתה של קארון הוא מוצא את ד'בורה שמענה את קארון ולכן הוא ונלחם בדבורה. אך לאחר שהאנזו מנצח, סקורפיון מהעבר מגיע לפני שהאנזו מספיק להרוג את דבורה. האנזו נלחם בעצמו מן העבר ומנצח. הוא מספר לסקורפיון שהוא בנה מחדש את השיראי ריו ונקם את מותם של בנו ואשתו בכך שהרג את קואן צ'י. אך לפתע ד'בורה דוקרת את האנזו עם להב מורעל ובורחת. האנזו הגוסס אומר לסקורפיון להביא את קארון והצי שלו לריידן ושהדבר שהופך את השיראי ריו החדשים ללוחמים הוא הלב שלהם ולא הדם שלהם. סקורפיון הולך לממלכת הארץ ומגלה שהשיראי ריו אכן הושבו אך ריידן לא סומך על סקורפיון ומענה אותו בעזרת הקמע של שינוק ובכך ריידן מתחיל להיות מושחת, לו קאנג אומר לריידן שעליהם לשקול את זה שסקורפיון אומר את האמת אך ריידן לא מקשיב ולו קאנג מתחיל להילחם בו. באותו רגע ריידן רואה בראשו עשרות פעמים בכל מיני יקומים מקבילים בהם בסופו של דבר קרוניקה מביאה לזה שריידן ולו קאנג ילחמו זה בזה. ריידן מפסיק להילחם בלו קאנג ולפתע קרוניקה מופיעה שם. היא מסבירה לריידן שהיא הייתה בכל ציר זמן אחר ובכולם ריידן ולו קאנג נלחמים לבסוף. היא נעלמת וחוטפת את לו קאנג.
בשלב ה-11 הצי של קארון מפליג ועליו נמצאים: הכוחות המיוחדים ואיתם קאסי קייג', ג'קי וג'אקס מהעבר, נזירי השאולין ואיתם קונג לאו, קיטאנה קאהן ובאראקה עם צבאות השוקאנים והטרקטנים ובנוסף סקורפיון, סאב זירו וריידן. הספינה של קרוניקה נתקלת בצי של קארון. פרוסט, ג'אקס מההווה והסייבר לין קווי נלחמים בצבאות של ריידן. ריידן מספר לג'אקס שקרוניקה היא אמו של שינוק ושבעידן החדש שלה הוא מתוכנן לשלוט בממלכת הארץ ולכן ג'אקס מצטרף לריידן. לאחר מכן ריידן מביס את גיראס ומפיל אותו לים הדם שאין לו תחתית ולכן גיראס יטבע לנצח. פרוסט נלחמת בריידן אך כאשר היא מובסת כל שאר הלין קווי מפסיקים לעבוד. בינתיים הכפיל האל מת של לו קאנג שאב את הנשמה של לו קאנג מהעבר ויצא להילחם בריידן בזמן שלו קאנג הטוב נשאר גוסס במצודה של קרוניקה. ריידן מביס את לו קאנג ובין שהדרך היחידה להציל את לו קאנג ולמנוע את הקרב ביניהם היא לוותר על כוחותיו ולהעביר אותם ללו קאנג. לכן ריידן מסיר את הקללה שקואן צ'י הטיל על לו קאנג ומשתלב עם לו קאנג הטוב. כעת כשלו קאנג הוא בן אלמוות ואל חוקי הזמן פועלים עליו כמו שפעלו על ריידן ולכן יש רק לו קאנג אחד ובתוך ראשו יש את הזיכרונות של הגרסה האל-מתית של לו קאנג בנוסף לאלו שלו כך שלו קאנג יודע כיצד לפלוש למצודה של קרוניקה.
בשלב ה-12 לו קאנג אל האש יוצא להילחם בקרוניקה. קרוניקה שואבת את נשמתה של סטריון ומחזירה את הצבאות שבאו עם לו קאנג אחורה בזמן, דבר זה משפיע על כולם מלבדו בגלל היותו בן אלמוות ואל. לו קאנג נלחם בקרוניקה ומביס אותה. לאחר שקרוניקה מושמדת ריידן בן התמותה הופך ליועץ של לו קאנג מכיוון שכעת לו קאנג הוא לא רק אל הוא גם שומר הזמן החדש.
Aftermath
לאחר שקרוניקה מושמדת לו קאנג מתחיל לעצב את העידן החדש אך לפתע שער נפתח וממנו יוצאים פוג'ין, נייטוולף ושאנג טסונג. שאנג טסונג מזהיר את לו קאנג מכיוון שאם ינסה לאתחל את ציר הזמן בלי הכתר של קרוניקה שהושמד במהלך הקרב בינה לבין לו קאנג, צירי הזמן עלולים לקרוס. לו קאנג וריידן לא סומכים על שאנג טסונג אך הם כן סומכים על פוג'ין ונייטוולף. לכן הם שולחים את השלושה להשיג את הכתר לפני שסטריון משיגה אותו.
בשלב 13 השלושה נלחמים עם קולקטור וגיראס מגלה שהם חזרו לעבר ומדווח על כך לקרוניקה. בסוף השלב נייטוולף מביס את הכפילה האל-מתית של סינדל והשלושה מתכננים להשיבה לחיים על מנת שתהיה בת בריתם.
בשלב 14 השלושה הולכים למלכה שיבה שבעבר הייתה השומרת של סינדל. יחד הם הולכים עם שיבה לחדר הנשמות על מנת להשיב את סינדל לחיים. בחדר הנשמות ג'ייד ריפאה את קוטאל. קוטאל לא סומך על שאנג טסונג ונלחם בשיבה אך מובס. הם מתחילים להשיב את סינדל אך למקום מגיעה קיטאנה קאהן ונלחמת בשיבה. שיבה מעכבת את קיטאנה עד שסינדל מושבת לחיים חופשייה מכל כישוף. קיטאנה מתאחדת עם אימה וסינדל יוצאת יחד עם שאנג טסונג, נייטוולף ופוג'ין אל האי של שאנג טסונג.
בשלב 15 החבורה מגיעה לאי רגע לפניי ג'קי וג'אקס מהעבר. פוג'ין פוגש את ג'אקס מההווה ומשכנע אותו להצטרף לצד שלהם. בינתיים סינדל מביסה את סטריון וג'קי וגא'קס מהעבר מגיעים. ג'אקס מצטרף לכוחות המיוחדים שוב ואיתו הולך נייטוולף וסינדל הולכת אל ממלכת העולם החיצון לתמוך בביתה. פוג'ין אשר אוחז בכתר הלך יחד עם שאנג טסונג אל מקדש השיראי ריו בדיוק באותו רגע שסקורפיון מגיע לשם. ריידן מאמין ששאנג טסונג הטיל כישוף על אחיו פוג'ין ונלחם בשניים. אך אז קרוניקה מגיעה ומנסה לחטוף את לו קאנג ולקחת את הכתר. אך היא כמעט נהרגת על ידי פוג'ין שמשתמש בכתר. לאחר שהיא בורחת פוג'ין מספר לריידן כיצד הם יביסו את קרוניקה.
בשלב 16 סינדל משחררת את שאו קאהן והורגת את שיבה. היא משקרת לשוקאנים שקיטאנה הרגה את שיבה וזוכה בנאמנות שלהם. לאחר שהיא מרפאת את שאו קאהן בחדר הנשמות גיראס מגיע כי קרוניקה צריכה את שאו קאהן אך שאו קאהן זועם על כך שקרוניקה לא עזרה לו לאחר שקיטאנה הביסה אותו ומבטל את הברית. גיראס נלחם נגדו ומפסיד, ושאו קאהן מוחץ את הגולגולת של גיראס עם הפטיש שלו. לאחר מכן צבאות השוקאנים בהנהגת שאו קאהן בוגדים בכוחות המיוחדים והורגים אותם מלבד את קאסי, ג'וני מהעבר וסוניה מהעבר אשר אותם הם משעבדים. לאחר מכן הם מסתערים על החלק בצי בו קיטאנה קאהן, לו קאנג, קונג לאו, ג'ייד, קוטאל והטרקטנים. מסתבר ששאו קאהן מעולם לא כישף את סינדל אלא שהיא רצחה את ג'ראד, אביה של קיטאנה בשביל להוכיח את אהבתה ונאמנותה לשאו קאהן. קונג לאו מובס ומושלך אל הים ושאו קאהן עורף את ראשו של קוטאל. קיטאנה ולו קאנג נשארים בחיים רק כדי ששאו קאהן יראה לטרקטנים כמה חלשים הם ושעליהם להיות נאמנים אליו.
בשלב 17 הצבאות של ריידן מסתערים על המצודה של קרוניקה וריידן נלחם בכפיל של לו קאנג. אך באמצע הקרב העצם יוצאת מרגלו של לו קאנג מכיוון ששאו קאהן מוחץ את רגלו של לו קאנג מהעבר. ריידן מבין ששאו קאהן הביס את קיטאנה ולו קאנג. בינתיים שאנג טסונג מתחזה לריידן ומבקש מפוג'ין להשתמש בכתר. פוג'ין מאמין לתרמית ושאנג טסונג אשר לובש את הכתר מביס את ריידן, פוג'ין ונייטוולף ושואב את נשמותיהם. שאו קאהן וכוחותיו מגיעים וסינדל שאנג טסונג ושאו קאהן נכנסים למצודה של קרוניקה, אך לפתע שאנג טסונג בוגד בשאו קאהן וסינדל ושואב את הנשמות שלהם. קרוניקה נלחמת בשאנג טסונג ומובסת. הוא שואב את נשמתה אך לפתע לו קאנג אל האש מופיע במצודה. מסתבר שהכול היה חלק מהתוכנית של לו קאנג אל האש מלכתחילה, שכן הוא ידע שרק שאנג טסונג יכול להביס את קרוניקה. בהמשך נערך קרב בין אל האש לו קאנג לשאנג טסונג והשחקן מקבל את האפשרות לבחור לשחק באחד מהם. כאשר הוא מצליח להביס את הדמות השנייה הסיפור עובר ממצב הקרב לאחת משתי סצנות הסיום של המשחק שבהן השחקן רואה מה קורה אם הדמות שבחר (שאנג טסונג או אל האש לו קאנג) מנצחת בקרב ומהן ההשלכות של ניצחון זה על היקום הבדיוני של מורטל קומבט.
דמויות
סגל הדמויות במשחק מכיל כ-37 דמויות שונות. מתוך הדמויות שקיימות במשחק 25 הן דמויות שמגיעות עם גרסת הבסיס (2 מתוכן נעולות וצריך לפתוח אותן) ו-12 דמויות הן דמויות DLC (דמויות שצריך לרכוש בנפרד מהמשחק הבסיסי; 5 מתוכן הן דמויות "אורחות" שאינן שייכות לזיכיון מורטל קומבט).
עיצוב הדמויות
במשחק זה בשונה מהקודמים לא ניתן לעצב כל דמות, לשנות לה את הביגוד ואת הציוד שלה.
על מנת לפתוח פריטים כאלו צריך לפתוח תיבות בקריפט או להשלים מגדלים.
בנוסף יש סקינים וציוד אותם ניתן להשיג רק מליגת הלחימה (kombat league), מצב משחק תחרותי שבו קיימות 9 ליגות שונות. הליגה מתקימת אחת לחודש ובה שחקנים מכל העולם מתחרים על מנת לקבל נקודות. כל ליגה דורשת מספר מסוים של נקודות אותן השחקן יכול להשיג על ידי ניצחון בסדרת משחקים נגד שחקן אחר. השחקן הראשון שמנצח בשני משחקים מנצח בסט ומקבל נקודות.
בגרסת ה-Ultimate של המשחק ניתן לבחור סקינים מהסרט הראשון לסוניה, ג'וני קייג', ריידן ושאנג טסונג. הם גם מדובבים על ידי השחקנים המקוריים מהסרט.
קריית התקשוב
קריית התקשוב היא בסיס חדש בבאר שבע אליו יועתקו מבסיסי צה"ל שבגוש דן היחידות הטכנולוגיות של אגף התקשוב וההגנה בסב"ר והיחידה הטכנולוגית של חיל האוויר, יחידת אופק. כמו כן יוקם במקום גם מטה פיקוד הדרום. ההעתקת בסיסי צה"ל לנגב
בקריה, המתוכננת על שטח של כ-180 דונם, מתוכם כ-200 אלף מ"ר בנוי, צפויים לשרת כ-6,300 חיילים ואנשי קבע. אכלוס הקריה מתוכנן ל-2024.
היסטוריה
החלטת ממשלת ישראל 3161 קבעה כי לטובת מהלך העברת בסיסי צה"ל המשמשים יחידות של חיל הקשר והתקשוב לבסיס מאוחד בבאר שבע יוקצו לגורמים הרלוונטיים כ-7 מיליארד ש"ח.
בשנת 2012 מונה אילן לוין, לשעבר הממונה על השכר באוצר, לעמוד בראשות ועדת המכרזים הייעודית שהוקמה למימוש הפרויקט בשיטת בנה-הפעל-העבר. ביולי 2013, עם פרסום מסמכי המיון המוקדם (PQ), החל התהליך המכרזי לבחירת הזכיין שיתכנן, יממן, יקים ויתפעל את הפרויקט לתקופת זמן ארוכה.
בפברואר 2016 פורסם כי חמש חברות: קבוצת עזריאלי, שפיר הנדסה ותעשייה, שיכון ובינוי, אשטרום ואלקטרה נדל"ן (שהתמודדה יחד עם מנרב אחזקות) התמודדו במכרז על הקמת קריית התקשוב, שצפויה לקום בסמוך לפארק ההיי-טק, "פארק גב ים נגב", שבסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון. עלות ההקמה הוערכה באותה עת בכ-7 מיליארד שקל.
ביוני 2018 פורסם כי החברות שיכון ובינוי ואפריקה ישראל להשקעות יקימו את קריית התקשוב.
בנובמבר 2018 נחתם הסכם בנייה עם הזכיין, שותפות של שתי חברות: שיכון ובינוי ואפי נכסים.
במאי 2021 פורסם כי 23,000 מ"ר בנויים יתווספו לפרויקט של קריית התקשוב, וזאת לאחר ששיכון ובינוי ואפי נכסים קיבלו הנחיות שונות ממשרד הביטחון לגבי תוספות והתאמות במתחם.
באוגוסט 2022 נחנך בסמוך לקריית התקשוב, בפארק גב ים נגב של בית הספר למקצועות המחשב (בסמ"ח).
אריה גנץ
אריה גנץ הוא ספורטאי לשעבר בספורט נכים וחבר נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
נפגע בגיל צעיר משיתוק ילדים ובנעוריו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן.
בשנות השישים החל להתחרות במשחקי סטוק מנדוויל והשתתף בתחרויות שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים. היה חבר נבחרת ישראל בכדורסל למשחקי אולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ואולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) ואיתה זכה במדליות זהב וכסף. מאוחר יותר המשיך לשחק בנבחרת איל"ן והיה קלע מצטיין בליגה הלאומית לנכים ובמשחקי הנבחרת באליפות אירופה.
גנץ היה בעל מפעל פרטי לייצור בשר ומאוחר יותר השתלב בחברות גדולות בתחום, עבד 15 שנה כמנהל שיווק וייצור בחברת נטו ובשנת 2011 מונה למנהל המפעל של חברת מילועוף.
פולה מוזס
פולה מוזס (14 במאי 1923 – 22 במרץ 1994) הייתה אשת תקשורת, כיהנה כמו"ל ידיעות אחרונות לאחר מות בעלה. נפטרה ממחלת הסרטן. אשתו של נח מוזס ואמם של גלעד מוזס, ארנון מוזס, ג'ודי שלום ניר מוזס, ותמי מוזס-בורוביץ'.
ביוגרפיה
פולה הייתה בתו של ר' נחמן הייפלר, שנרצח בשואה עם משפחתו. פולה בתו, הייתה פרטיזנית בשנות ה-20 לחייה וניצלה בזכות שהותה ביערות, ומהיום שנמלטה לא ראתה את הוריה ואחיה שנרצחו באכזריות.
פולה הייתה חברת ההגנה בתל אביב, והשתייכה לגדוד החברות:: נח מוזס הוריש את חלק הארי בעיתון לבנו נוני (וחלקים קטנים יותר לבנותיו, ג'ודי ותמי). מרבית המניות היו בידי הצאצאים של ארבעת בני יהודה מוזס, נח ואחיו. לאחר מות בעלה, הייתה פולה בעלת מעט מניות בעיתון, היא השתתפה בישיבות של בעלי המניות (בשנים שעדיין לא היה דירקטוריון לעיתון), עם זאת, על פי עדי מרקוזה-הס, מחברת הספר "העיתון" על "ידיעות אחרונות", נראה, שהשפעתה המעשית של מוזס בעיתון, הייתה קטנה ולא הייתה לה שליטה.
מעורבות חברתית
פולה הייתה חברת המועצה לישראל יפה, ואף זכתה להוקרה על פועלה בארגון. פולה ארגנה תצוגות אופנה ועוד.
פולה ובעלה נח מוזס היו מעורבים חברתית. הם אירחו בביתם את אייבי נתן לאחר שחרורו מהכלא. בני הזוג מוזס נהגו להזמין לביתם את עובדי המערכת בשבתות ודאגו לתת להם הרגשה משפחתית, שכללה מתן הלוואות בשעת משבר, טיפול רפואי אצל מיטב המומחים ועוד.
נכדה, נמרוד ניר פרסם, שסבתו פולה הייתה מודל: "כשסבתא התעוררה ומצאה פורץ בבית, היא נעלה את הדלת, ישבה עם הפורץ כמה שעות ומצאה לו עבודה בעיתון. פעם חזרתי גמור ממסיבת טראנס בגיל 15, בחמש בבוקר. בכניסה הרגשתי יד כבדה. זה היה איש משאית זבל. הוא אומר לי שמע, סבתא שלך פולה שכבר מתה, בכל שבוע הייתה קמה בחמש בבוקר, מכינה לנו קפה ומקשיבה לצרות".
חיים אישיים
בנם, גלעד, יליד שנת 1950, נהרג מפגיעת אוטובוס בגיל שמונה.
ארנון "נוני" מוזס - יליד 1953, ירש את הבעלות על עיתון "ידיעות אחרונות" לאחר מות אביו והוא הבעלים העיקרי, המוציא לאור והעורך האחראי של העיתון ידיעות אחרונות.
ג'ודי שלום ניר מוזס - השלישית מבין ילדי המשפחה, ילידת 1958. היא אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו ועיתונאית ישראלית. נקראת על שם סבה יהודה מוזס. בעלה הראשון, ממנו התאלמנה, היה עמירם ניר, ובעלה השני, ממנו התגרשה, הוא סילבן שלום, אשר היה ח"כ ושר.
תמי מוזס - בת הזקונים, ילידת 1960. תמי היא אשת עסקים ישראלית, בעלת שליטה ובעלת עניין בחברות ישראליות, בפרט בתחום תקשורת ההמונים.
בעלה, נח מוזס, נהרג ב־7 באוקטובר 1985, מפגיעת אוטובוס כשחצה את הכביש מול בית ידיעות אחרונות.
מוזס נפטרה ממחלת הסרטן ב-22 במרץ 1994.
תרזה (ברבי)
תרזה (באנגלית: Teresa) היא בובת אופנה מבית היוצר של מאטל, המשווקת כאחת החברות של ברבי. היא שווקה לראשונה בשנת 1988.
היסטוריה
בעקבות הביקורת על בובת הברבי שהיא משמשת כסמל מין, מאטל הוציאו סדרת חברים לברבי, ביניהם קן, החבר של ברבי, כריסטי, האפרו אמריקאית, פראנסי, בת דודתה של ברבי, וסקיפר, אחותה הקטנה של ברבי. בובה נוספת בשם מידג', חברה של ברבי, יצאה ב-1963 אך שיווקה הופסק ב-1967.
מעגל המכרים של ברבי הלך והתרחב והחלו להיות לה חברים מרקעי אתניים שונים ומגוונים, ביניהם נכללת תרזה המתואר כממוצא לטיני או איטלקי.
היא מתוארת כטבחית ואופה נהדרת ואחד מתחביביה הוא לאפות מאפין. היא גם אוהבת לקרוא מגזיני בידור ורכילות על ידוענים, ללכת לקניות ולחוף הים.
רבקה סולומון
רבקה סולומון (באנגלית: Rebecca Solomon; 26 בספטמבר 1832 – 20 בנובמבר 1886) הייתה ציירת, מאיירת, חרטת וציירת חברתית יהודייה-בריטית. היא השנייה מבין שלושה ילדים שהפכו כולם לאמנים, במשפחה יהודית מכובדת.
ביוגרפיה
רבקה סולומון נולדה ב-26 בספטמבר 1832, הצעירה מבין שלוש הבנות, והיא הייתה אחת משמונה ילדים שנולדו למשפחת סוחרים יהודית בעלת נטייה אמנותית בבישופגייט במזרח לונדון. אביה היה מיכאל (מאייר) סולומון, אמה הייתה קתרין (קייט) לוי. סולומון הייתה האמנית הפחות מוכרת לעומת אחיה הציירים סיימון סולומון (1840–1905) ואברהם סולומון (1824–1862). היו עוד חמישה ילדים במשפחה: אהרון, בטסי, אייזק, אלן וסילבסטר.
בתחילה לימד את רבקה אחיה הבכור אברהם והיא עבדה בסטודיו שלו כשוליה ומעתיקה. היא גם לקחה שיעורים בבית הספר לעיצוב בספיטפילד. סולומון הציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות בין 1852 ל-1868, וגם בגלריה דאדלי ובגלריה הצרפתית של גמברט.
סולומון עבדה בסטודיו של ג'ון אוורט מיליי, אחד ממייסדי האחווה הפרה-רפאליטית. היא גם עבדה עם האמן הפרה-רפאליטי מהגל השני, אדוארד ברן-ג'ונס. סולומון לימדה את אחיה הצעיר, סיימון, הרבה ממה שלמדה ממיליי. סולומון הייתה פעילה גם בתנועות רפורמות חברתיות ובשנת 1859 היא הצטרפה לקבוצה של שלושים ושמונה נשים אמניות שפנו לאקדמיה המלכותית לפתוח את בית הספר שלה לנשים, מה שהוביל לקבלת האישה הראשונה, לורה הרפורד לאקדמיה. בשנת 1860.
לאחר מותו של אחיה הבכור, אברהם ב-1862, היא דאגה למצוא עבודה מחוץ לסטודיו שלו. כתוצאה מכך, הרחיבה סולומון את פיתוח יצירות אמנות חדשות. המדיומים החדשים שלה כללו: איור וצבעי מים.
התערוכה האחרונה שלה הייתה ב-1874.
בשנת 1886, סולומון מתה בגיל 54, מפציעות שנגרמו לאחר שנדרסה על ידי מונית ברחוב יוסטון במרכז לונדון.
יצירתה
הסגנון האמנותי של רבקה היה אופייני לציור הפופולרי של המאה ה-19 באותה תקופה ונכלל בקטגוריה של ציור ז'אנר. היא השתמשה בדימויים הוויזואליים שלה כדי לבקר דעות קדומות אתניות, מגדריות ומעמדיות באנגליה הוויקטוריאנית. ציוריה של סולומון משקפים שילוב של עניין בתיאטרון ומחויבות לתודעה חברתית שלא קיימת בציורים של אמנים אחרים במאה התשע-עשרה.
מבקרת אחת העירה על הגישה המוסרית ולעיתים ההומאנית באמנותה, שהייתה מרכיב נדיר בציור הוויקטוריאני. עם זאת, הרקע היהודי של רבקה היה כנראה מכריע בפיתוח התודעה הביקורתית שלה לגבי השונות ודעות קדומות. במהלך עשר עד חמש עשרה השנים יצירות האמנות שלה הנציחו את מצוקתן של נשים ומיעוטים, ואת הדומיננטיות של האפליה המעמדית בחברה האנגלית. היא נחשבת בין הנשים הראשונות מרקע יהודי שעשו קריירה בולטת כציירת בבריטניה.
בסוף שנות ה-50 עשתה סולומון מעבר מוצלח לציור הקלאסי וההיסטורי, הז'אנר המוערך ביותר של האמנות באקדמיות האמנות המרכזיות באותה תקופה. נאמנה לחזונה, היא המשיכה לכלול תמונות ששיקפו את היסודות ההיסטוריים של העוול החברתי של המאה התשע-עשרה.
״האומנת״ (1854), משווה את חייהן של שתי נשים בתוך בית ויקטוריאני. האחת היא אישה מבודדת ממעמד הפועלים והשנייה, נשואה ובעלת מעמד גבוה יותר. עבודה זו של סולומון מדגישה את הבדידות של האומנת.
מקס פטיפייר
מקס אדואר פטיפייר (בצרפתית: Max Petitpierre; 26 בפברואר 1899 נשאטל – 25 במרץ 1994 נשאטל) היה פוליטיקאי ועורך דין שווייצרי, נשיא הקונפדרציה השווייצרית בשנים 1950, 1955 ו-1960. בשנת 1949 כיהן כסגן נשיא שווייץ. פטיפייר נבחר במועצה הפדרלית של שווייץ בדצמבר 1944 ונשאר חבר בה עד יוני 1961. בשנים 1944–1961 הוא עמד בראש המחלקה הפוליטית של המועצה הפדרלית. הוא ייצג את המפלגה החופשית דמוקרטית (רדיקל-דמוקרטית).
ילדות וצעירות
מקס פטיפייר נולד בשנת 1899 בעיר נשאטל בשווייץ הרומנדית (מערב שווייץ) כבנם של העורך דין אדואר פרדינאן פטיפייר ושל מטילד אוגוסטה וויטייה (Vuithier). הוא למד משפטים לתואר ראשון (1921) ולתואר "דוקטור במשפטים" (1924) באוניברסיטת נשאטל וכן באוניברסיטאות בציריך ומינכן. בימי לימודיו היה חבר באיגוד הסטודנטים "צופינגן" אחרי שהוסמך כעורך דין בשנת 1922 ובנוטריון - בשנת 1925, ירש את מקום אביו משרד עורכי הדין הוץ ופויפייר בנשאטל.
הקריירה המשפטית והאקדמית
פטיפייר פנה בהמשך גם לקריירה אקדמית והחל משנת 1926 לימד משפט אזרחי ודיון אזרחי כמרצה והחל משנת 1932 כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטת נשאטל. בשנת 1939 כיהן כדקאן הפקולטה למשפטים.
קריירה פוליטית
בשנת 1937 נבחר פטיפייר מטעם המפלגה הרדיקל-דמוקרטית (או חופשית-דמוקרטית) במועצה הגדולה של הקנטון נשאטל, מפלגה של הבורגנות הליברלית, ומשנת 1940 במועצה הכללית של העיר נשאטל. בשנים 1942–1944 היה חבר במועצת המדינות, כשייצג את השנטון שלו בבית העליון של הפרלמנט השווייצרי. בימי מלחמת העולם השנייה כיהן פטיפייר כחבר בוועדה המוסמכת, רשות "פיקוח" של המועצה הפדרלית בזמן המלחמה. פטיפייר עמד בשנת 1943 גם בראש האספה שהחליטה על מיזוגן של הכנסייה הלאומית והכנסייה העצמאית שבקנטון נשאטל.
יועץ פדרלי, שר חוץ ונשיא
בתום מלחמת העולם השנייה המעצמות המנצחות בטחו פחות בשווייץ מכיוון ששמרה על יחסים כלכליים עם גרמניה הנאצית. מקס פטיפייר עשה מאמצים להוציא את ארצו מהבידוד הכלכלי שאליה נקלעה. הוא הטביע את חותמו על מדיניות החוץ של שווייץ בתקופה זו ושיקם את מעמדה בזירה הבינלאומית. עיצב מדיניות המושתתת על שלושה עקרונות: נייטרליות במובן של "נייטרליות פעילה" ,סולידריות, זמינות (תיווך) ואוניברסליות.
גישה זו באה לידי ביטוי במגעים רבים עם האומות המאוחדות, בהשתתפות שווייץ בארגונים מתמחים של האו"ם, השתתפות ארצו בוועדה הנויטרלית לשביתת הנשק בקוריאה וכו'.
בשנת 1945 חידשה ארצו היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות וב-17 בינואר 1950 הכירה בממשלה הקומוניסטית בבייג'ינג וכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית הסינית. על ידי כך הייתה שווייץ, אחרי בריטניה, דנמרק, נורווגיה ושוודיה, המדינה המערבית החמישית שכוננה יחסים דיפלומטיים עם סין האדומה.
ב-28 בינואר 1949 שווייץ הכירה במדינת ישראל וכוננה יחסים דיפלומטיים איתה. צירויות הוקמו בברן ואחר כך בתל אביב. במאי 1949 דחה פטיפייר את דרישותיהן של מספר מדינות מוסלמיות (מצרים, פקיסטן, אפגניסטן, סוריה ולבנון) למנוע מישראל להשתתף בוועידת הצלב האדום בז'נבה
במאי 1946 חתמה שווייץ על הסכם וושינגטון לפיו שילמה שווייץ 250 מיליון פרנקים שווייצריים כתגובה ללחצי בעלות הברית בנוגע לכסף שנשדד על ידי גרמניה הנאצית שהוחזק בשווייץ. סכום זה היה כחמישית מכלל עסקאות הזהב שנעשו בזמן המלחמה בין שווייץ לגרמניה הנאצית. שווייץ הסכימה לשלם אותו בתור "תרומה" ל"בנייה מחדש של אירופה". ההסכם תרם לנירמול היחסים בין שווייץ לארצות הברית. במהלך המלחמה הקרה על בסיס מדיניותו הנייטרלית פעילה נמנעה שווייץ מהשתתפות בבריתות צבאיות כמו נאט"ו ומהשתלבות באופן מוחלט בגוש של מדינות. בו זמנית נפתחה דרך לשיתוף פעולה הדוק עם שאר מדינות המערב במסגרת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי לימים OECD שנוצר בעקבות תוכנית מרשל משנת 1948 וששווייץ הצטרפה אליו בשנת 1961. לעומת זאת שווייץ לא הצטרפה באותה תקופה לארגון האומות המאוחדות, ואף לא למועצת אירופה ולשוק המשותף אולם קידמה סיוע טכני והומניטרי לארצות העולם השלישי.
בהשראתו, הפכה ז'נבה ל"בירת שלום" ואירחה ועידות בינלאומיות חשובות. בשנת 1949 עמד פטיפייר בראש הוועידה הדיפלומטית שניסחה את ארבע אמנת ז'נבה הרביעית תוך שכתוב שלוש האמנות הקודמות, לצורך הגנת אוכלוסיות האזרחיות בימי מלחמה. בשנת 1954 התקיימה בה הוועידה לגבי הודו-סין וב-1955 ופסגת ז'נבה שבה מנהיגי ארבע מעצמות: דווייט אייזנהאואר, נשיא ארצות הברית, ניקולאי בולגנין, ראש ממשלת ברית המועצות, אנתוני אידן, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, ואדגר פור, ראש ממשלת צרפת, דנו בדרכים להשגת שלום בעיצומה של המלחמה הקרה.
בשלב מסוים ביקש פטיפייר לקדם יותר את היחסים עם השוק המשותף אבל אחרי 1955 נתקל בהתנגדות מצד ראש מחלקת המסחר הנס שאפנר שבברית עם הבריטים מנע היווצרות אזור סחר חופשי עם שש המדינות שבשוק המשותף. בהיעדר האפשרות להיכנס לקהיליה האירופית, תמך פטיפייר בשנת 1960 בהקמת איגוד הסחר החופשי האירופי. פטיפייר והממשלה השווייצרית איפשרו פעילותם של אנשי החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה בשטח שווייץ והיו מעורבים ביצירת תנאים לקיומם של דיוני אוויאן בנוגע לאלג'יריה מדיניות החוץ הפרגמטית ולעיתים קרובות זהירה של שווייץ נתמכה על ידי שכבות רחבות באוכלוסייה. אחרי שמשאל העם משנת 1986 פסל את הצטרפות המדינה לאו"ם התחיל פטיפייר לתמוך ברעיון ההצטרפות, שהוגשם בסופו של דבר רק בשנת 2001. עקרונות "העידן פטיפייר" הישנים נשמרו עד לתום המלחמה הקרה. בשנת 2001 הצטרפה שווייץ לארגון האומות המאוחדות.
אחרי 1968 עמד פטיפייר בראש וועדת הרצון הטוב שחיפשה פתרון לסוגיית הז'ורה במחלוקת בין תושבי חבל ז'ורה והקנטון ברן. ובשנים 1961–1976 היה חבר בוועד הבינלאומי של הצלב האדום. בתוקף התפקיד האחרון היה פטיפייר מעורב בפתרון בעיות הומניטריות שהתעוררו בימי הסכסוך הישרלאי-ערבי ובימי מלחמת האזרחים בניגריה.
בשנת 1949 נבחר פטיפייר כסגן נשיא. בשנים 1950, 1955 ו-1960 כיהן כנשיא הקונפדרציה השווייצרית.
אחרי התפטרות הממשלה בשנת 1961, היה פטיפייר חבר במועצות מנהלים רבות,
חייו הפרטיים
פטיפייר נפטר בגיל 95 בנשאטל. הוא נמנה עם ראשי המדינה לשעבר שחיו חיים ארוכים ביותר. פטיפייר היה נשוי פעמיים: בשנת 1925 עם דניז ואוור (Wavre), בת של נוטריון, וב-1928 עם אנטואנט אליזה לבית רוז'מון (2002-1903) אחות הסופר דני דה רוז'מון, גם הוא יליד נשאטל. לזוג נולדו שלושה בנים ובת. בנו של מקס פטיפייר, ז'יל פטיפייר, היה לימים פרופסור למשפט אזרחי באוניברסיטת ז'נבה וחבר במועצה הלאומית ובמועצת המדינות של שווייץ. להבדיל מאביו, הוא לא הצליח להיבחר ליועץ פדרלי (שר). בתו של פטיפייר, אליאן, התחתנה עם הסופר ניקולא בובייה.
הנצחה
2008-1984 - התנהלה בעיר לוזאן קרן מקס פטיפייר שנועדה להעניק כל שנה פרס על שם מקס פטיפייר לאישים שתרמו תרומה חשובה להעלאת קרנה של שווייץ בזירה העולמית זוכי פרס מקס פטיפייר היו: הקרן בוטלה בשנת 2008.
קישורים חיצוניים
Daniel Trachsler : "Petitpierre, Max", in: Dizionario storico della Svizzera (DSS), versione del 22.04.2014 Samuel Jaberg 17.3.2012 באתר swissinfo
לקריאה נוספת
(שש עשרה שנים של נייטרליות פעילה" - קובץ כתבי מקס פטיפייר, כולל שיחותיו עם פייר מנדס פראנס ב-1954, עם שארל דה גול ומישל דברה ב-1960
בוב ובובט
בוב ובובט (בהולנדית: Suske en Wiske, בצרפתית: Bob et Bobette) היא סדרת קומיקס פרי עטו של הקומיקסאי הבלגי וילי ונדרסטין, שפופולרית במיוחד בפלנדריה ובהולנד.
סדרת "בוב ובובט" החלה להתפרסם בשנת 1945, ביומון הבלגי. בין השנים 1984–1959 התפרסמה הסדרה במגזין, שם, בהשפעתו של המנהל והיוצר הרז'ה, השתנה סגנון הקומיקס שלה והפך דומה יותר לסגנון הקו הנקי. עלילת הקומיקס סובבת סביב הרפתקאותיהם של הנערים המיודדים בוב ובובט, יחד עם חבריהם ובני משפחתם. בסיפורים משולבים אלמנטים של קומדיה, פנטזיה ומדע בדיוני, כמו חיות מדברות, מסעות בזמן ורוחות רפאים.
חוברות בוב ובובט תורגמו לשפות רבות, בהן גרמנית וצרפתית. רבות מחברות גיבור העל של בוב ובובט, וילבור, ראו אור רק בגרמנית. על בסיס דמויות הסדרה יוצרו סרטים, הצגות, סדרות הנפשה, צעצועים, משחקים, פסלונים, כלי אוכל ועוד מוצרים ושירותים. ב-1992 שודרה סדרת טלוויזיה של בוב ובובט בישראל, שהשתמשה בשמות הצרפתיים של הגיבורים הראשיים ובשמות האנגליים של גיבורי המשנה.
הספרייה האקדמאית של אוניברסיטת טאלין
הספרייה האקדמאית של אוניברסיטת טאלין (באסטונית: Tallinna Ülikooli Akadeemiline Raamatukogu) היא הספרייה האקדמאית והמחקרית המרכזית באסטוניה.
הספרייה הוקמה בשנת 1946 כספרייה המרכזית של האקדמיה האסטונית למדעים, היא מכילה עותקים מספרייה של כנסיית אולף הקדוש המהווים את ספרייה העתיקים ביותר.
היא מחזיקה בעותקים מרוב היצירות הספרותיות שיצאו באסטוניה, בנוסף ליצירות המודפסות שבה היא גם מובילה בתחום הדיגיטלי. אוסף הספרייה מכיל כ-2.4 מיליון ספרים.
במהלך שנותיה עברה הספרייה מספר שינויים מנהליים עד שבשנת 2003 התאחדה עם אוניברסיטת טאלין.
בניינה המרכזי נמצא במרכז טאלין, בנוסף יש לה שני סניפים בהאפסלו וברקוורה, עיצובה האדריכלי המודרני עוצב ב-1963, הבניין מוגן במסגרתו כאתר מורשת בתחום האדריכלות.
ברבי: אגדת אופנה
ברבי: אגדת אופנה (באנגלית: Barbie: A Fashion Fairytale) הוא סרט הנפשה ממוחשבת משנת 2010, שלוקח חלק בסדרת סרטי ברבי.
עלילה
ברבי מצטלמת לסרט הנסיכה והאפון ובמהלך הצילומים היא מטילה ספק בבחירותיו האמנותיות הביזאריות של הבמאי, כתוצאה מכך היא מפוטרת. אחרי כן היא מקבלת שיחת טלפון מקן בה הוא נפרד ממנה. על מנת לשכוח מן החוויות הלא נעימות שעברה היא נוסעת לחופשה בפריז בה היא מבקרת את דודה שלה מיליסנט, מעצבת אופנה מוערכת. בינתיים חברותיה של ברבי, תרזה וגרייס, הולכות להתעמת עם קן ואז מסתבר שקן לא אמר לברבי בטלפון שהוא רוצה להיפרד ממנה ומה שנשמע היה הקלטה שהוקלטה על ידי יריבתה של ברבי, רקל. קן מחליט לנסוע לפריז ולתקן את היחסים עם ברבי.
בפריז ברבי מגלה כי מיליסנט עומדת לפשוט רגל עקב ביקורת שלילית על עבודתה, אליס העוזרת של מיליסנט לוקחת את ברבי לעליית הגג בה נמצאים יצורים קסומים היכולים לעזור.
דייוויד לוין
דייוויד לוין (באנגלית: David Levine; 20 בדצמבר 1926 – 29 בדצמבר 2009) היה אמן, מאייר וקריקטוריסט אמריקאי. התפרסם בעיקר בשל הקריקטורות שלו ב-The New York Review of Books.
ג'ולס פייפר כינה אותו "הקריקטוריסט הגדול ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20".
קריירה
לוין קיווה לעבוד כצייר במשרה מלאה, אך נאלץ גם להתקיים על פרסומים של איורים כמו ה-Gasoline Retailer. על כל פנים הוא השאיר אחריו לא מעט ציורים, אם כי רבים מהם נהרסו בשריפה ב-1968. את ציוריו צבע בצבעי מים והם תיארו לרוב יצרני בגדים (עובדיו של אביו), ורוחצים בקוני איילנד. לוין יחד עם אהרון שיקלר הקים קבוצת ציור ב-1958 של אמנים שהתאספו למשך חמישים שנה לציור דוגמנאות. ב-2007 פורסם סיפור דוקומנטרי על הקבוצה שנקרא "דיוקנאותיה של גברת" ("Portraits of a Lady") בעקבות יצירת דיוקנאות של שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור.
במהלך עבודתו במגזין אסקווייר בשנות ה-60 התפתחו יכולותיו כקריקטוריסט פוליטי. יצירתו הראשונה עבור The New York Review of Books פורסמה ב-1963, מספר חודשים לאחר יציאת העיתון לאור לראשונה. לאחר מכן הוא צייר עבור כתב העת מעל 3,800 קריקטורות עט-דיו של ציירים, סופרים ופוליטיקאים מפורסמים. אולם רק כחצי מהקריקטורות שלו פורסמו ב-The New York Review of Books. אחרות התפרסמו באסווייר (מעל 1,000), בניו יורק טיימס, בוושינגטון פוסט, ברולינג סטון, בספורטס אילוסטרייטד, בניו יורק מגזין, בטיים מגזין, בניוזוויק, בניו יורקר ובאחרים.
שנותיו האחרונות ומותו
ב-2006 לוין אובחן כסובל מניוון מקולרי מחלת עיניים שגורמת לעיוורון. באפריל 2007 הוא הפסיק ליצור קריקטורות חדשות וכתב העת The New York Review of Books המשיך לפרסם יצירות ישנות שלו.
זרון תכול
זרון תכול (שם מדעי: Circus cyaneus) הוא מין דורס מהסוג זרון שבמשפחת הנציים אשר חי באירופה, אסיה ובצפון אפריקה. באנגלית הוא מכונה "hen harrier" - "זרון התרנגולים", עקב מנהגו לטרוף תרנגולים באזורי חוות.
מאפיינים
הזרון התכול מגיע לאורך 41–52 ס"מ, מוטת כנפיים של 97–122 ס"מ ומשקל של 290–400 גרם בזכרים ו-390–750 גרם בנקבות הגדולות יותר. צבעו של הזרון הזכר אפור-תכול עם בטן בהירה וכנפיים בהירות מלמטה ובעלות קצוות שחורים והזנב לבן, ארוך וחד. הנקבה חומה יותר ומזכירה במראה עקב. הזרונים חיים יחדיו בזוגות.
זרון זה מצוי ברחבי צפון ומרכז אירואסיה ברחבי ערבות, מישורים, שפלות, ביצות ושיחיות ולעיתים גם באזורי מרעה. הנקבות מקננות על הקרקע ושם מטילות בין 2 ל-10 ביצים לבנות. שני בני הזוג מגדלים את הצעירים, אך הזכר הוא זה שצד עבור הנקבה והאפרוחים.
הזרון ניזון ממיני יונקים קטנים כמו מכרסמים ועטלפים (עד 95% מהמזון), וכן ממיני עופות שונים ביניהם מיני פסיוניים, עפרוניים, דרוריים, חופמאים שונים ועופות מים. אם לא ימצא עופות או יונקים יגוון בזוחלים קטנים, דו-חיים ואף בחרקים גדולים כמו חגבים. שיטת הציד היא לחלוף בגובה נמוך באופן חרישי בדומה לינשוף עד הטרף ולעיתים גם מעקב ארוך טווח.
הדרדסים (סרט)
הדרדסים (באנגלית: The Smurfs) הוא סרט אנימציה ולייב אקשן מסוגת פנטזיה. במאי הסרט הוא ראג'ה גוסנל והתסריטאי הוא ג'יי דוויד סטם. הסרט מבוסס על סדרת האנימציה באותו השם. בסרט מככבים ניל פטריק האריס, ג'יימה מייס, קייטי פרי, האנק עזריה, ג'ונתן וינטרס, ג'ף פוקסוורתי, פול רובנס, אלן קאמינג וג'ורג' לופז. מפיק הסרט הוא ג'ורדן קרנר, והסרט הופץ על ידי סרטי קולומביה ב-3 באוגוסט 2011.
בסרט, בניגוד לסדרה, לדרדסים יש עיניים כחולות, הכפר שלהם הרבה יותר גדול, והוא מוסתר בדרך שונה מבסדרה. הסרט אינו מתאים לסדרה במדויק משום שבסרט דרדסית היא הדרדסית היחידה, ורואים שהדרדסים בונים כפר שונה לגמרי מהישן (חלק מתמונות הסוף), בעוד שבסדרה, וגם בסרט ההמשך, הוא לא השתנה כלל. כמו כן, העלילה אינה תואמת לעולם של ימי הביניים כפי שהיה בסיפוריו של פיו ובסדרה עצמה, כי אם תואמת למאה ה-21.
בנוסף יצא סרט נוסף לסרט המבוסס על "מזמור לחג המולד" של צ'ארלס דיקנס, שמספר את סיפורו של רגזני ששונא את חג המולד.
ב-2013 יצא סרט המשך בשם הדרדסים 2 וב-31 במרץ 2017 יצא הסרט דרדסים: הכפר האבוד שהוא סרט אתחול לשני הסרטים.
עלילה
הסרט מתחיל שנים רבות לאחר הסדרה בה הדרדסים חוגגים את "פסטיבל הירח הכחול", ביש גדא שאיחר לפסטיבל מגלה שחבריו רגזני ונועזי לא נותנים לו להיכנס, אבל בר-מוח מתערב למען ביש-גדא והורס את פסטיבל הירח הכחול, ביש-גדא מדבר עם דרדס-אבא (שגילה חיזיון בשיקויים שלו) וקולט שאין לו יותר דרדס-שורש (גזר ננסי) ומתעלם מאזהורתיו של אביו דרדסאבא שהטירה של גרגמל נמצאת ליד הדרדס-שורש.
בינתיים המכשף המרושע גרגמל עושה פלאשבק על הדרדסים בעזרת תיאטרון בובות, לאחר כל פרקי הסדרה גרגמל מנסה למצוא נקמה איך לתפוס את הדרדסים, הוא מאמין שהוא יכול לקחת את התמצית הכחולה משיער הדרדסים כדי שיוכל לתפוס אותם ולהרוג אותם למאכל, הוא ועוזרו הטיפש חתחתול מגלים את ביש-גדא שמוביל אותם בטעות לכפר (שמוסתר באופן שונה מבסדרה) וגרגמל רודף אחרי הדרדסים מחוץ לכפרם.
לאחר שגרגמל וחתחתול רודפים אחרי הדרדסים מחוץ לכפר שלהם, הם יוצאים מעולמם הקסום לתוך העולם האמיתי לסנטרל פארק בניו יורק ומסתייעים בבני זוג אמריקאיים צעירים בשם פטריק וגרייס ווסלו שעדיין לא נולד להם בן, גרגמל מוצא טירה נטושה ומחליט לגור בה ולהמציא מכונה בשם דרדסטלטור (שמצליחה לקחת כל שיער דרדס כדי להכין תמצית דרדסים), הוא מדבר עם אודיל והנרי ורודף אחרי הדרדסים שוב והפעם בחנות צעצועים, גרגמל מושלח לכלא לאחר שגנב שואב עלים, אבל מצליח לברוח ממנו בעזרת זבובים.
הסרט מסתיים כשהדרדסים בונים את הכפר מחדש ואילו גרגמל וחתחתול נשארו בעולם האמיתי.
פריטים
פריטים רבים של "הדרדסים-סרט" הוצאו לאור וביניהם: חולצות וסוודרים של "FOX" ועליהם דרדסית, בובות, דבקים, ארטיקים וגלידות. בין היתר יצא פריט שלבשה קייטי פרי - שמלת דרדסית.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
רסאן היתו
רסאן היתו (בערבית: غسان هيتو, נולד ב-1963) היה ראש הממשלה הראשון של ממשלה זמנית שהוקמה על ידי הקואליציה הלאומית של האופוזיציה הסורית. נולד בדמשק למשפחה כורדית, הוא עזב מסוריה לארצות הברית בשנת 1980, הפך לאזרח אמריקאי ועבד כמנהל טכנולוגיות מידע והתגורר בטקסס עד סוף שנת 2012 ועבר לטורקיה. הוא נבחר לראשות הממשלה ב-18 במרץ 2013. היתו התפטר מתפקידו ב־8 ביולי 2013.
השכלה
היתו סיים את לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה בשנת 1989 עם תארים במתמטיקה ומדעי המחשב. הוא גם קיבל תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת אינדיאנה בשנת 1994.
קריירה
היתו הוא איש עסקים לשעבר המתגורר בארצות הברית מזה עשרות שנים, לאחרונה במרפי, טקסס. לפני שהצטרף לאופוזיציה עבד עם חברת אינובר, חברת טלקומוניקציה, בין השנים 2001–2012.
רוקסן (סרט)
רוקסן (באנגלית: Roxanne) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1987 בבימויו של פרד שפיסי. זהו עיבוד קולנועי מודרני של המחזה סיראנו דה ברז'ראק משנת 1897 מאת אדמון רוסטאן. את התסריט כתב סטיב מרטין, אשר מככב בסרט לצידה של דריל האנה.
חנרל אצ'ה
חנרל אצ'ה (בספרדית: General Acha) היא עיר בפרובינציית לה פמפה שבארגנטינה, ובירתה של מחוז אוטרקאן, אחת מ-22 המחוזות בפרובינציה. העיר נמצאת במרחק 106 קילומטרים מבירתה של הפרובינציה סנטה רוסה, ובמרחק 712 קילומטרים מבואנוס איירס, בירתה של ארגנטינה. חנרל אצ'ה ממוקמת בסמוך לכביש הלאומי 152.
רוקסן (סרט)
תקציר העלילה
אדם עם אף גדול במיוחד ושמו צ'ארלי, מפקד מכבי אש בעיירה, עוזר לגבר נאה ריקני למדי (כריס) להשיג אישה יפה ושמה רוקסן החושבת שהוא הגבר המושלם. הכל יוצא מכלל שליטה כאשר רוקסן מתאהבת בכריס.
חנרל אצ'ה
היסטוריה
חנרל אצ'ה נוסדה ב-12 באוגוסט 1882 על ידי הגנרל מנואל חורחה קמפוס, והיא נושאת את שמו של מריאנו אצ'ה, חייל שנלחם במלחמות האזרחים בארגנטינה נגד חואן מנואל דה רוסאס.
כלכלה
חנרל אצ'ה חבה את צמיחתה הכלכלית לשכיחות של גידול בעלי חיים ולחברת דארלוק, חברה שמתמחה בבנייה בגבס ומייצרת היקף של כ-7.5 מיליון בניות גבס בשנה, שחלק מהכנסותיה הולכות אל חנרל אצ'ה, שכן הגבס מיוצר במפעל השוכן בתחומי העיר.
לאה נודלמן
לאה נוּדֶלמן (נולדה ב-11 במאי 1955) היא שחמטאית ישראלית שזכתה במדליית זהב קבוצתית ואישית (לוח עתודה ראשון) באולימפיאדת השחמט כחברת נבחרת ישראל (חיפה 1976).
ביוגרפיה
לאה נודלמן נולדה בסימפרופול שבחצי האי קרים, אוקראינה הסובייטית. היא התאמנה בשחמט אצל ולדימיר אלתרמן. בשנים 1968–1970 זכתה באליפות אוקראינה בשחמט בהתכתבות. בינואר 1972 סיימה במקום שביעי באליפות ברית המועצות לנוער שנערכה בצ'רניהיב שבאוקראינה. בהמשך אותה שנה, בגיל 17, עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בבאר שבע.
בשנים האחרונות היא מתגוררת בצרפת.
סבסטיאן קסטליו
שנותיו הראשונות
קסטליו נולד ב-1515 ב בכפר ברס (Bresse) של דופינה, המדינה הגובלת בשווייץ, צרפת וסבויה. תחת שלטון סבויה קראה משפחתו לעצמה שַׁטֵיוֹן (Chateillon, Chatillon או Chataillon). לאחר שהתחנך בגיל עשרים באוניברסיטת ליון, שלט קסטליו בצרפתית ובאיטלקית כאחד, והפך למומחה גם בלטינית, עברית ויוונית. לאחר מכן, הוא למד גרמנית כשהחל לכתוב יצירות תאולוגיות ב.
השכלתו, הקנאות הדתית והידע התאולוגי שלו היו כל כך יוצאי דופן, שהוא נחשב לאחד האנשים המלומדים ביותר בתקופתו - שווה, אם לא עולה על ז'אן קלווין. לפי ספרו של שטפן צווייג: "הזכות לכפירה: קסטליו נגד קלווין" כך כתב וולטר על קסטליו: "אנו יכולים למדוד את מידת הארסיות של עריצות זו לפי הרדיפה אליה נחשף קסטליו במקרה של קלווין – אף על פי שקסטליו היה מלומד גדול בהרבה מקלווין, קנאתו בקסטליו גירשה אותו מז'נבה".
מאוחר יותר כתב קסטליו שהוא הושפע מאוד והתרגש, כשראה את שריפת הכופרים בליון על ידי האינקוויזיציה הצרפתית, ובגיל עשרים וארבע החליט לחקור את תורת הרפורמציה. באביב 1540, לאחר שראה את ההרג של הקדושים המעונים הפרוטסטנטים המוקדמים, הוא עזב את ליון והפך למיסיונר לפרוטסטנטיות.
קריירה מוקדמת
לאחר שעזב את ליון, עשה קסטליו את דרכו לשטרסבורג שם פגש את ז'אן קלווין. לאחר שהותיר רושם חזק על קלווין, נהנה קסטליו מחברתו של קלווין עד כדי כך שהוא נשאר שבוע שלם באכסניית הסטודנטים שהקימו קלווין ואשתו. עם שובו לז'נבה ביקש קלווין מקסטליו להצטרף אליו בשנת 1542 כרקטור של ה. קסטליו הוזמן גם להטיף ב, פרוור של ז'נבה.
בגלל מערכת היחסים הייחודית שלו עם קלווין, נהנה קסטליו מכבוד רב בעולם התאולוגיה הנוצרית הפרוטסטנטית. בשנת 1542 פרסם את ספרו הראשון: "דיאלוגים קדושים" בלטינית ובצרפתית.
בשנת 1543, לאחר שמגפת הדבר פקדה את ז'נבה, סבסטיאן קסטליו היה אחד מאנשי הדת היחידים בז'נבה שביקרו את החולים וניחמו את הגוססים. אף על פי שקלווין עצמו ביקר חולים, הכמרים האחרים של ז'נבה לא עשו זאת.
על עבודתו יוצאת הדופן, המליצה מועצת העיר ז'נבה על מינויו הקבוע של קסטליו כמטיף בוואנדובר; אולם בשנת 1544 יזם קלווין מסע נגדו. בזמנו, קסטליו החליט לתרגם את הביבליה לשפת האם שלו, צרפתית, והתרגש לבקש אישור מחברו קלווין, אך קלווין כבר אישר לבן דודו לתרגם את הביבליה לצרפתית, משום כך קסטליו ננזף וקבל סירוב. קלווין כתב לחבר בעניין: "פשוט תקשיב לתוכנית המגוחכת של סבסטיאן, שגורמת לי לחייך, ובו בזמן מכעיסה אותי. לפני שלושה ימים הוא פנה אלי לבקש רשות לפרסם את התרגום שלו לברית החדשה".
חילוקי הדעות בין קסטליו וקלווין התרחבו עוד יותר כאשר במהלך פגישה פומבית קם קסטליו על רגליו וטען שעל אנשי הדת להפסיק לרדוף את אלו שאינם מסכימים איתם בענייני, ויש למדוד אותם באותן אמות מידה שכל שאר המאמינים נדרשים להם. זמן קצר לאחר מכן, קלווין האשים את קסטליו בעבירה של "ערעור יוקרתם של אנשי הכמורה". קסטליו נאלץ להתפטר מתפקידו כרקטור וביקש לפטר אותו מלהיות מטיף בוואנדובר. בציפייה להתקפות עתידיות מצד קלווין, ביקש קסטליו מכתב חתום המתאר בפירוט את הסיבות לעזיבתו: "שאף אחד לא יוכל ליצור מושג כוזב על הסיבות לעזיבת סבסטיאן קסטליו, כולנו מצהירים שהוא התפטר מרצונו. תפקיד כרקטור בקולאז', ועד כה מילא את תפקידיו באופן שראינו אותו ראוי להיות אחד המטיפים שלנו. אם, בסופו של דבר, הפרשה לא הייתה מסודרת כך, זה לא משום שהתגלה פגם כלשהו בהתנהגותו של קסטליו, אלא אך רק מהסיבות שצוינו קודם לעיל".
שנות עוני
האיש שהיה פעם הרקטור בז'נבה היה עכשיו חסר בית ושרוי בעוני חמור. השנים הבאות היו תקופות נואשות עבורו. אף על פי שהיה אחד האנשים המלומדים ביותר בתקופתו, חייו הסתכמו בתחינה לאוכל מדלת לדלת. קסטליו חי בעוני מחפיר עם שמונת בני משפחה התלויים בו, נאלץ להיות תלוי בזרים כדי להישאר בחיים. מצוקתו הביאה אהדה והערצה מבני דורו. מישל דה מונטן כתב "זה היה מצער שאדם שעשה שירות כל כך טוב כמו קסטליו נקלע לימים רעים" והוסיף כי "אנשים רבים היו ללא ספק שמחים לעזור לקסטליו אילו ידעו על מחסורו".
ההיסטוריה מצביעה על כך שרבים אולי פחדו לעזור לקסטליו מחשש לפעולות תגמול מז'נבה. מחייתו של קסטליו נעה בין קיבוץ נדבות וחפירת תעלות ועד הגהה לבית הדפוס של בבזל. כמו כן עבד כמורה פרטי תוך תרגום אלפי עמודים מיוונית, עברית ולטינית לצרפתית וגרמנית. הוא גם היה יורשו המיועד של דסידריוס ארסמוס בהמשך עבודתו לפיוס בין הנוצרים בפלגים הפרוטסטנטיים, האנבפטיסטיים והקתוליים, וחזה בנבואה את מלחמות הדת בצרפת, ואולי גם את הרס, אם הנוצרים לא יכלו ללמוד להיות סובלניים ולהגיע זה לזה באהבה ותבונה ולא בכוח הזרוע, ובקיצור להפוך לחסידיו האמיתיים של ישו, ולא של אידאולוגיות מרות, מפלגתיות ועדתיות. כתביו הופצו בהרחבה בצורת כתב יד במשך זמן מה, אך נשכחו מאוחר יותר. ג'ון לוק רצה לפרסמם, אבל באותה תקופה זה היה פשע חמור שדינו מוות אפילו להחזיק עותקים של כתבי יד מאת קסטליו או על המחלוקת בנוגע לסרווטוס, לכן חבריו של לוק שכנעו אותו לפרסם את אותם רעיונות בשמו שלו. כתבים אלה נזכרו על ידי תאולוגים והיסטוריונים כמו, פייר בל, , ו.
ב-1551 פורסם תרגומו של הביבליה ללטינית; בשנת 1555 פורסם תרגומו של הביבליה לצרפתית.
עימות עם קלווין
מזלו של קסטליו השתפר בהדרגה, ובאוגוסט 1553 הוא קיבל תואר שני באומנויות מאוניברסיטת בזל ומונה למשרת הוראה יוקרתית. עם זאת, באוקטובר 1553, הרופא והתאולוג מיכאל סרווטוס הועלה על המוקד בז'נבה על חילול הקודש וכפירה - בפרט, התכחשותו לתורת השילוש הקדוש. מנהיגים פרוטסטנטים בולטים של אותה תקופה אישרו את ההוצאה להורג, ופיליפ מלנכתון (רפורמטור גרמני) כתב לקלווין: "גם לך הכנסייה חייבת תודה ברגע הנוכחי, והיא תהיה חייבת זאת לדורות הבאים... אני מאשר גם שהשופטים שלך עשו זאת. נכון להעניש, לאחר משפט רגיל, את האיש מחלל הקודש הזה". עם זאת, מלומדים רבים אחרים בני זמנו, כמו ו (הידועים גם בתור המתנגדים לדעה) זעמו הן בפומבי והן באופן פרטי על הוצאתו להורג של סרווטוס. הסינודים של ציריך ושפהאוזן היו רחוקים מלהיות נלהבים, וקסטליו נקט עמדה נוקשה במיוחד לגבי כל הפרשה. הוא התרגז על מה שהוא ראה כרצח בוטה שביצע קלווין, ודיבר על "".
כהגנה על מעשיו, פרסם קלווין בפברואר 1554 מסה שכותרתה "הגנה על האמונה האורתודוקסית בשילוש הקדוש" (Defensio orthodoxae fidei de sacra Trinitate) שבה הציג טיעונים בעד הוצאתו להורג של סרווטוס בשל חריגה מהדוקטרינה הנוצרית האורתודוקסית.