cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המסילה המזרחית ההיסטורית
שלוחה למחצבות ברקת
בשנות ה-50 נבנתה שלוחה מתחנת הרכבת רינתיה אל מחצבות ברקת מהן הועבר ברכבות משא חומר גלם לבניית נמל אשדוד. בשנות ה-60 ננטשה השלוחה ולאחר מספר שנים נסגרה תחנת רינתיה. המסילה פורקה, היום ניתן למצוא אדני בטון מפורקים של המסילה בצדי התוואי שננטש ושרידי רציף ורמפה להעמסת חומרי חציבה על קרונות הרכבת במחצבת ברקת.
תכנון עתידי
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוחלט לשקם את קו הרכבת המזרחי של המדינה שפורק בשנות ה-60. במסגרת הפרויקט מתוכננת מסילה חדשה לאורך התוואי ההיסטורי בקטע חדרה-כפר סבא ובהמשך הכפלת המסילה בקטע ראש העין-לוד הקיים. התחנות החדשות המיועדות בקו הן חדרה מזרח, טירה ובקטע הפעיל אלעד, ותעופה, כמו כן תורחב ותשופץ תחנת הרכבת ראש העין צפון. בכל הנקודות האלו, למעט תחנת אלעד וטירה פעלו בעבר תחנות בקו ההיסטורי וחלק מהמבנים שעדיין קיימים בהן יעברו שימור.
רצף הסכמה
בביולוגיה מולקולרית ובביואינפורמטיקה, רצף קונצנזוס (באנגלית: consensus sequence) או רצף הסכמה מתייחס לנוקלאוטידים או לחומצות האמינו הנפוצים ביותר במקום מסוים במספר רצפים לאחר עימוד רצפים, תהליך שבו משווים מספר רצפים זה ביחס לזה. רצף הקונצנזוס מתואר על ידי השיירים הנפוצים ביותר בכל עמדה בעימוד.
פיתוח תוכנה לזיהוי תבניות הוא נושא מרכזי בגנטיקה, ביולוגיה מולקולרית וביואינפורמטיקה. מוטיבים רצפיים מסוימים יכולים לתפקד כרצפים רגולטוריים המבקרים ביוסינתזה, או כרצפי הכרה (Signal sequence) המכוונים מולקולה לאתר מסוים בתא. בשל חשיבותם של רצפים אלו משערים שהם נשמרים לאורך האבולוציה. במקרים מסוימים הקשר האבולוציוני בין מינים מסוימים ניתן להערכה על סמך מידת הדמיון ברצפי הקונצנזוס.
המוטיבים הנשמרים נקראים רצפי קונצנזוס והם מראים אילו שיירים נשמרים ואילו שיירים משתנים. דרך אחת לתאר רצפי קונצנזוס היא באמצעות סימון כדוגמת רצף ה-DNA הבא: בסימון זה A ההתחלתי מייצג ש-A מופיעה תמיד במקומה, [CT] מייצג שלאחרי כן מגיע C או T, אחר כך מגיע N, לאחריו הסימון {A} מייצג שמופיע נוקלאוטיד כלשהו מלבד A. לבסוף Y מייצג פירימידין ו-R מייצג פורין כלשהו.
בדוגמה זו הסימון [CT] לא מספק מידע כלשהו על התפוצה היחסית של C או T במיקום זה. שיטה אחרת להצגת רצף קונצנזוס היא לוגו רצף. בשיטה זו מיוצג רצף הקונצנזוס בצורה חזותית שבה גודל הכתב מייצג את תדירות ההופעה של נוקלאוטיד (או חומצת אמינו) בעמדה מסוימת. ככל שהשייר שמור יותר לאורך האבולוציה, כך האות המייצגת אותו גדולה יותר.
אתר קשירת חלבונים, המיוצג על ידי רצף קונצנזוס, יכול להיות רצף קצר של נוקלאוטידים המופיעים מספר פעמים בגנום, ורצף שכזה עשוי להיות בעל תפקיד זהה במקומות שונים. לדוגמה פקטורי שעתוק רבים מזהים תבניות מסוימות בפרומוטורים של גנים שעל שעתוקם הם משפיעים. באופן דומה לאנזימי הגבלה יש לרוב רצפי קונצנזוס פלינדרומים שמתאימים לאתר אותו הם חותכים ב-DNA. טרנספוזונים פועלים באופן דומה בזיהוים את רצף המטרה לטרנספוזיציה.
מרטינגל (תורת ההסתברות)
מרטינגל בתורת ההסתברות הוא מודל המתאר "משחק הוגן" המתרחש למשך זמן בדיד או רציף, המאופיין בכך שבכל שלב בתהליך, המידע לגבי ההיסטוריה אינו מאפשר לנבא את התוחלת בעתיד. כלומר, אם כעת אנחנו בזמן n בתהליך, אז התוחלת העתידית של הזמן n+1 שווה לערך של השלב הנוכחי.
דוגמה למרטינגל היא למשל הימור על סדרת הטלות של מטבע הוגן, כאשר נניח כי "עץ" מהווה זכייה בנקודה 1+, ו"פאלי" מהווה הפסד של נקודה 1-. M_n הוא משתנה מקרי המייצג את מספר הפעמים שיצא "עץ" עד השלב ה-n פחות מספר הפעמים שיצא "פאלי" עד השלב ה-n, ולפיכך זהו הסכום שיש בידי המהמר לאחר כל הטלה. מכיוון שההימור הוגן, התוחלת של הסכום שבידי המהמר בשלב ה-n+1, שווה לסכום שיש בידו בשלב ה-n.
מרטינגל מהווה הכללה לשרשרת מרקוב. בתהליך של שרשרת מרקוב, ההתפלגות של ההווה תלויה כולה רק בנקודת הזמן הקודמת, ובפרט התוחלת בהווה תלויה רק בנקודת הזמן הקודמת. בתהליך מרטינגלי, אמנם התוחלת מקיימת זאת אך ההתפלגות יכולה להיות תלויה בכל ההיסטוריה.
הגדרה
מרטינגל הוא תהליך סטוכסטי המורכב מסדרת משתנים מקריים, כך שמתקיים לכל :
מרטינגל יחסי
מרטינגל יחסית לפילטרציה \ \{F_{n}\}, כלומר סדרה עולה של תת-סיגמא-אלגבראות של הסיגמא-אלגברה של המרחב, הוא תהליך סטוכסטי כך שמתקיים לכל :
ההגדרה הסטנדרטית למרטינגל מתקבלת מההגדרה של מרטינגל יחסי על ידי בחירת הפילטרציה הטבעית,.
סופר-מרטינגל ותת-מרטינגל
סופר-מרטינגל הוא תהליך סטוכסטי, כך שמתקיים לכל : תת-מרטינגל מוגדר בדומה, כאשר כיוון אי-השוויון מתהפך. הוא תת-מרטינגל אם ורק אם הוא סופר-מרטינגל.
מרטינגל כשיטת הימורים
כדי להמחיש את הנושא, ערך האתר "Wizard of Odds", הדמיה ממוחשבת למשחק שבו משתתפים שני שחקנים, המהמרים במשחק הקוביות Craps בו 49.29 אחוזי הצלחה, כאשר שניהם מתחילים עם 255 דולר בכיסם, באופן הבא:
הדמיה של מיליון משחקים כאלה הראתה שבסופו של דבר, השחקן השני, הנוקט בשיטת מרטינגל, יפסיד בממוצע פי 4 מהשחקן הראשון, הנוקט בשיטת הימור סטנדרטית. עבודה זו מראה את הנחיתות של שיטת מרטינגל להימור על פני שיטת הימור סטנדרטית, במשחקי מזל המורכבים מסיבובים שחוזרים על עצמם מספר רב של פעמים.
ספרות גותית
הספרות הגותית והשירה הגותית הן תת-סוגות של הספרות הרומנטית שהתפתחה במאה ה-19. הספרות הגותית משלבת בין הגרוטסק לנשגב, ומתעסקת הרבה באפל, במסתורי ובעל-טבעי.
הספרות הגותית
הספרות הגותית התעסקה בסיפורי אימה שבהם מעורבים יסודות אפלים ועל-טבעיים. הוראס וולפול, שהוקסם מתרבות ימי הביניים ושימש כמבשר "התחייה הגותית" היה מראשוני הסופרים הגותיים. לצידו בלט גם ויקטור הוגו עם ספרו "הגיבן מנוטרדאם" (במקור: Notredame de Paris) שעסק בגיבן גרוטסקי המשרת בקתדרלה נוטרדאם דה פארי, שנחשבת לדוגמה הידועה ביותר של אדריכלות גותית.
מוטיבים בספרות הגותית:
אריאל (ירח)
אריאל הוא הירח הבהיר ביותר והרביעי בגודלו מבין 27 הירחים (הידועים למדע) של אורנוס. הוא נתגלה באוקטובר 1851 על ידי ויליאם לאסל יחד עם הירח אומבריאל. נכון לשנת 2012, רוב המידע עליו הגיע מהחללית וויאג'ר 2 שחלפה בסמוך אליו בשנת 1986 וצילמה כ-35% מפני השטח שלו.
ספרות גותית
השירה הגותית
המשורר הגותי הנודע ביותר היה אדגר אלן פו שכתב שירי אימה שעסקו בפחדים האפלים והתשוקות הכמוסות בנפשו של האדם. אדגר אלן פו היה מאבי הספרות הגותית בשל שירי האהבה שכתב וסיפורי המסתורין שחיבר. שירתו מעוררת רגשות עזים ומתאפיינת בקצב מיוחד עד כי שארל בודלר, אבי השירה המודרנית, היה נוהג לעיין בה מדי יום. הסבל והבדידות בחייו באו לידי ביטוי ביצירה אחוזת ביעותים ודמוית חלום בלהות. סיפוריו מלאי הזיות וחודרים לעולמם של טרופי הדעת, מביעים את פחדם וכאבם ומתארים סיוט מתמשך שלא נגמר. תחת השפעת האופיום היה פו נובר בתת-הכרתו ושולף מתוכה חרדות עמוקות אודות השתוללות מגיפות, עינויים במערות קבורה וכאב חסר גבולות בעולם הזה. שירו הידוע ביותר היה "העורב" שאף זכה לתרגום של זאב ז'בוטינסקי.
אריאל (ירח)
השם "אריאל" מקורו בשמה של דמות הסילפה הראשית במחזה Rape of the Lock של אלכסנדר פופ.
מאפיינים
התצפיות הראשונות על אריאל מטווח קרוב (יחסית) נערכו על ידי הוויאג'ר 2 במהלך מעברה ליד אורנוס בינואר 1986.
אריאל מורכב מכ 50% קרח מים, 30% סלע צורני והיתר מתאן במצב מוצק. נראה כי יש על פניו אזורים של קרח טרי, ופניו
חלקים יחסית ממכתשים, מה שמוביל מדענים להשערה כי בעבר הייתה באריאל פעילות גאולוגית משמעותית שיצרה קווי
שבר רבים בקליפתו ומהם זרמו מים נוזליים וקפאו על פניו.
קישורים חיצוניים
להמחשה-
קלייר דלבו
קלייר דלבו (בצרפתית: Claire Delbos; ) הייתה כנרת ומלחינה צרפתייה, נודעה בעיקר כאשתו של המלחין אוליבייה מסייאן. דלבו, בתו של פרופסור בסורבון, הייתה חברה ב"ספיראלה", אגודה חשובה למוזיקה חדשה.
כשרונה בנגינה בכינור נתן למסייאן השראה לחיבור יצירות למענה ("נושא ווריאציות לכינור ופסנתר" בשנת 1932) וקטעי מוזיקה שחגגו את זוגיותם (ביניהם מחזור השירים "פואמות למי" בשנת 1936, שמסייאן תזמר ב-1937, בהתבסס על שיריו הוא בנושא חדוות הנישואים). מי היה כינוי החיבה של מסייאן לקלייר. הם הופיעו יחד ברסיטלים בפריז בשנות ה-30' הראשונות ונישאו בשנת 1932.
בשנת 1937 נולד בנם פסקל מסייאן. זמן קצר אחר כך החלה קלייר דלבו לגלות סימנים ראשונים למחלת נפש ובשנות ה-50' היה הכרח לאשפזה במוסד, שם נשארה עד יומה האחרון. היא מתה לבסוף בשנת 1959.
רוברט טרוחיו
רוברטו אגוסטין מיגל סנטיאגו סמואל טרוחיו וראקרוס (בספרדית: Roberto Agustín Miguel Santiago Samuel Trujillo Veracruz נולד ב-23 באוקטובר 1964 בסנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית), הידוע כרוברט טרוחיו, הוא הבסיסט של להקת המטאל האמריקאית מטאליקה.
טרוחיו ניגן בלהקות שונות לפני הצטרפותו למטאליקה ב-2003, ביניהן סואיסיידל טנדנסיז ובלק לייבל סוסייטי, כמו גם עבור זמר המטאל אוזי אוסבורן. הוא ניגן גם עם ג'רי קאנטרל באלבומו השני. במטאליקה הוא החליף את ג'ייסון ניוסטד, שעזב את הלהקה מסיבות אישיות.
כלל שיא-סוף
דניאל כהנמן ועמיתיו בחנו את הכלל על קבוצת נבדקים שעברה בדיקת קולונוסקופיה. בדיקה זו הסבה כאב רב לעוברים אותה והכאב מגיע לשיאו בשלב האחרון של הבדיקה. בניסוי דיווחו הנבדקים על חוויה קשה פחות כאשר המכשור הושאר בגופם למשך דקה נוספת, לאחר שהגיעה הבדיקה לסיומה, לעומת אלו ששוחררו מיד בסיום הטיפול.
במחקר המשך שנערך לאחר מכן התגלה כי בקרב נבדקים שהמכשור הושאר בגופם פרק זמן נוסף, כך שהחוויה נתפסה אצלם כקשה פחות, נמצא שיעור גבוה יותר של נבדקים שהגיעו לבדיקת קולונוסקופיה נוספת, כאשר התעורר צורך לקיימה.
כהנמן טען שכלל זה קשור להיוריסטיקת הייצוגיות.
הבורסה לניירות ערך בהונג קונג
הבורסה לניירות ערך בהונג קונג (באנגלית: The Hong Kong Stock Exchange, או SEKH\HKEx) היא בורסה לניירות ערך הממוקמת בהונג קונג, סין שהוקמה בשנת 1891.
היא הבורסה השנייה בגודלה באסיה לאחר בורסת טוקיו.
נכון לסוף 2013 היו בה 1615 חברות רשומות, מתוכן 776 חברות סיניות ו-737 מהונג קונג.
כדורגל לקטועי גפה
כדורגל לקטועי גפה הוא ענף ספורט נכים המיועד לכדורגלנים קטועי רגל או יד. המשחק מתנהל בין קבוצות של שבעה, שאחד מהם הוא שוער קטוע יד והיתר הם שחקני שדה קטועי רגל. כל השחקנים משחקים ללא התותבות שלהם, ושחקני השדה משתמשים בזוג קביים ממתכת.
המשחק נוסד ב-1982 על ידי דון בנט מארצות הברית. ברחבי העולם מתקיימות התאחדויות לאומיות ובינלאומיות לכדורגל לקטועי גפה.
חוקי המשחק
חוקי המשחק נקבעו על ידי פיפ"א:
גביע העולם בכדורגל לקטועי גפה
טורנירי כדורגל נוספים לקטועי גפה שהתקיימו:
קבוצת בית הסוהר
קבוצת בית הסוהר היה כינוי מקובל ברומניה עבור קליקה של עסקנים קומוניסטים רומנים שנאבקו על השליטה במפלגה עם קבוצת מוסקבה המתחרה. שם הקליקה נבע מכך שחלק גדול מחבריה שהו בבתי סוהר רומנים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בראש קבוצת בית הסוהר עמדו גאורגה גאורגיו-דז', יוסיף קישינבסקי, גאורגה אפוסטול, ניקולאה צ'אושסקו ופטרה בורילה.
קבוצת בית הסוהר ניצחה במאבקה והדיחה מתפקידיהם את חברי קבוצת מוסקבה. בקבוצת בית הסוהר, כמו בקבוצת מוסקבה, הייתה נציגות גבוהה לקומוניסטים יהודים.
אחרי מותו של גאורגיו-דז' התפצלה הקבוצה על רקע בחירת היורש, צ'אושסקו מול אפוסטול.
ספירת תאים סומטיים
ספירת תאים סומטיים היא אחת הבדיקות לאיכות החלב.
תאים סומטיים הם תאים ממוינים הקשורים לגוף רב-תאי. בהקשר של בדיקת איכות החלב, תאים סומטיים הם בעיקר תאי דם לבנים (לויקוציטים), שמקורם מהדם וממח העצם. בכל מקרה בחלב יש גם תאים לבנים, בין אם זה חלב פרה, חלב אם, או כל חלב של יונקים. תאים סומטיים הם בעיקר תאי דם לבנים המצויים באופן טבעי ומצויים גם במוגלה. כאשר יש ספירה גבוהה של תאים סומטיים בחלב ניתן להסיק כי חלה תגובה דלקתית בעטין שהוביל להיווצרות מוגלה, אולם יש להבהיר שההגדרה של מוגלה שונה מזו של תאים סומטיים.
גורמים המשפיעים על ספירת התאים הסומטיים
ספירת התאים הסומטיים מעידה על אפשרות דלקות ולכן הספירה עולה במצבים בהם יש יותר חשיפה לדלקות, או כאשר יש פגיעה במערכת החיסונית של הפרה, בפרט:
ביצוע המדידה
ספירת התאים הסומטיים מתבצעת על ידי הזרקת חומר צביעה פלואורסצנטי, אשר צובע את גרעין התא. לאחר מכן, התאים מוארים באור אולטרה-סגול, הגורם לחומר לפלוט אור ונספרים בעזרת מכפיל-אור.
המצב בישראל
קיימות חמש דרגות לרמת הזיהום בחלב:
נכון ל-2011, ת"י 55 לחלב פרה גולמי מתיר עד 400 אלף תאים סומטיים למ"ל, כלומר עד נגיעות בינונית. תקן זה מתייחס לממוצע חשבוני של 6 בדיקות במהלך 3 חודשים, כך שייתכן ערך גבוה יותר בבדיקות בודדות. ממוצע ספירת התאים הסומטיים לשנת 2010 היה 202 אלף למ"ל (נגיעות בינונית). ב-70% מהבדיקות נמצאו עד 220 אלף תאים סומטיים למ"ל. ב-24.7% מהבדיקות נמצאו 220 עד 280 אלף תאים סומטיים למ"ל. ב-5.3% מהמקרים נמצאו מעל 280 אלף תאים סומטיים למ"ל.
שארל טורנמיר
קורות חייו
טורנמיר היה תלמידו הצעיר ביותר של סזר פרנק, ונשא בתואר נגן העוגב של בזיליקת קלוטילדה הקדושה בפריז משנת 1898 עד 1939. כמו כן היה פרופסור למוזיקה קאמרית בקונסרבטואר של פריז ומורה לאלתור בעוגב.
טורנמיר הקליט בשנת 1930 חמישה אלתורים, שמוריס דיריפלה תיעתק בהמשך מהקלטות פונוגרף.
"ל'אורג מיסטיק'" שלו, קבוצה של 51 קבצים בני חמישה קטעים כל אחד, חוברה בין 1927 ל-1932. היא מקיפה את מחזור השנה הליטורגית של הדת הקתולית, כשכל קובץ בה מבוסס על המזמורים הגרגוריאנים של היום.
טורנמיר מת בארקאשון ב-1939. הסיבה למותו איננה ידועה בוודאות, וכמוה גם תאריך המוות (3 או 4 בנובמבר).
וירג'יניה סאטיר
וירג'יניה סאטיר (באנגלית: Virginia Satir, 26 ביוני 1916 – 10 בספטמבר 1988) הייתה סופרת אמריקאית, עובדת סוציאלית ותרפיסטית, ידועה בעיקר בזכות עבודתה פורצת הדרך בתחום הטיפול המשפחתי השיקומי אשר הקנתה לה את הכינוי ל"אם הטיפול המשפחתי". בנוסף לכך היא ידועה בשל פיתוח מודל השינוי שנקרא על שמה (Satir Change Model). מודל זה מנתח את השלבים השונים שבהם נמצאת משפחה כאשר מתערער הסטטוס קוו בין בני המשפחה בעקבות מקור חיצוני.
ביוגרפיה
וירג'יניה סאטיר נולדה בנייסביל שבוויסקונסין, בכורה מבין חמישה ילדים. כאשר הייתה בת חמש, סבלה מדלקת התוספתן. אמה, נוצרייה מפלג רדיקלי המאמין בתפילה כאמצעי ריפוי בלעדי, סירבה לקחת אותה לרופא, אך אביה לקח אותה לרופא בניגוד לדעת אמה. הרופאים הצליחו להציל את חייה, אך סאטיר נאלצה להישאר בבית החולים למשך מספר חודשים עקב העיכוב בטיפול.
כילדה סקרנית, סאטיר למדה לקרוא כבר בגיל שלוש. עד גיל תשע הספיקה לקרוא את כל הספרים שהיו בספריית בית ספרה.
כנהוג באזור בו גדלה שהיה דליל באוכלוסייה, בית ספרה היה מורכב מחדר אחד, ומורה אחד לימד את כל מקצועות הבסיס. עוד כילדה בת חמש החליטה שהיא תגדל להיות "חוקרת יחסי הורים-ילדים". מאוחר יותר היא הסבירה כי "אני לא ממש יודעת מה אני אחפש, אבל הבנתי שזה יתמקד במשפחות בהן אין תקשורת בני המשפחה."
בשנת 1929 עזבה משפחתה את החווה שהייתה בבעלותה במילווקי כדי לאפשר לסאטיר ללמוד בתיכון מרוחק. בשנות לימודיה בתיכון התרחש השפל הגדול. וכדי לעזור למשפחתה, היא עבדה במשרה חלקית והאיצה את לימודיה כדי שהיא תוכל לסיים מוקדם את התיכון.
בשנת 1932 היא קיבלה את תעודת הבגרות, ומיד נרשמה למכללת המורים של מדינת מילוויקי (עכשיו אוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי). כדי לשלם עבור לימודיה היא עבדה במשרה חלקית בחנויות ובשמרטפות. סאטיר סיימה תואר ראשון בחינוך, ועבדה כמורה במשך מספר שנים.
הקריירה כתרפיסטית
לאחר לימודי ההוראה סאטיר למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת שיקגו. היא סיימה את לימודיה ב-1948, אך החלה לעבוד באופן פרטי רק ב-1951. בשנת 1955 החלה לעבוד עם הארגון הפסיכיאטרי של אילנוי, ועודדה מטפלים אחרים להתמקד בטיפול במשפחות במקום בטיפול של חולים בודדים. בסוף העשור היא עברה לקליפורניה, שם היא ייסדה את המכון לחקר הנפש (Mental Research Institute-MRI) בפאלו אלטו, קליפורניה. מכון זה קיבל מענק מהמכון הלאומי לבריאות הנפש של ארצות הברית (NIMH) ב-1962, שאפשר להתחיל באופן רשמי תוכנית להכשרת מטפלים משפחתיים. סאטיר כיהנה כמנהלת תוכנית ההכשרה.
חדשנות
אחד מהרעיונות הכי מסוקרים שפיתחה סאטיר הוא רשתות חברתיות, סאטיר הקימה שני ארגונים שמטרתם לעזור לאנשים למצוא עובדי בריאות הנפש או אנשים אחרים שסבלו מבעיות דומות של ובכך לעזור להם להתמודד עם בעיותיהם. בשנת 1970 סאטיר ייסדה את ארגון "אנשים יפים" ובשנת 1977 היא ייסדה את רשת "אוונטה", אשר שונה שמה בשנת 2010 לרשת וירג'יניה סאטיר העולמית.
הערכה
סאטיר הייתה חברה בוועדת ההיגוי הבינלאומית של האגודה לטיפול משפחתי והייתה חברת הוועדה המייעצת עבור המועצה הלאומית עבור הערכה-עצמית.
בנוסף לכך סאטיר מזוהה עם מספר של דוקטורטים לשם כבוד, בכללם דוקטורט במדעי החברה אותו קיבלה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
1959 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1959.
איי בהאמה במשחקים האולימפיים
איי בהאמה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952), עוד בהיותה מושבה בריטית. לאחר קבלת העצמאות ב-1973 המשיכה להשתתף במשחקים כמדינה עצמאית, ונעדרה מהם רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים, צברו הספורטאים מבהאמה 16 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. מרבית המדליות הושגו באתלטיקה ומקצתן בשיט. בהאמה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
היסטוריה
במשחקים הראשונים בהם השתתפה, התחרו מטעם בהאמה שבעה שייטים, הבולטים שבהם סלואן פרינגטון ודרווד נואלס, שדורגו במקום החמישי במפרשית מדגם סטאר. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכו השניים במדליה האולימפית הראשונה לזכותה של בהאמה, מדליית ארד. באולימפיאדת רומא (1960) דורגו במקום השישי. באולימפיאדת טוקיו (1964), זכה נואלס במדליית הזהב במקצוע זה, כשהתחרה יחד עם ססיל קוק. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), כשהתחרה עם פרסיבל נואלס, סיימו השניים במקום החמישי.
באולימפיאדה הראשונה בה השתתפה בהאמה כמדינה עצמאית, אולימפיאדת מונטריאול (1976) היה הספורטאי הבכיר פלטשר לואיס, שהעפיל לגמר בקפיצה לרוחק וסיים במקום ה-11. מהמשחקים הבאים נעדרה בהאמה, וכששבה והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), היו גם אז ההישגים הגבוהים ביותר בקפיצה לרוחק: ג'ואי ולס סיים במקום השישי ושונל פרגוסון סיימה במקום השמיני. באולימפיאדת סיאול (1988) בלט נורברט אליוט, שסיים במקום העשירי בקפיצה משולשת.
28 שנים לאחר המדליה האולימפית האחרונה של בהאמה, זכה פרנק ראת'רפורד במדליית ארד בקפיצה משולשת באולימפיאדת ברצלונה (1992), והיה לספורטאי הראשון שזוכה במדליה אולימפית לזכותה של בהאמה העצמאית. ממשחקים אלה ואילך זכו האתלטים מבהאמה במדליה אחת לפחות בכל אולימפיאדה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הייתה זו נבחרת השליחות, שזכתה במדליית כסף במירוץ ל-100X4 מטרים. נבחרת הגברים במירוץ ל-400X4 מטרים סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת סידני (2000) שיפרה נבחרת השליחות את הישגה וזכתה במדליית הזהב הראשונה בתולדות בהאמה העצמאית. אחת מארבע האצניות, פולין דייוויס-תומפסון זכתה גם במדליית כסף בריצת 200 מטר. שבע שנים לאחר המשחקים התברר כי הזוכה במדליית הזהב, האמריקנית מריון ג'ונס נטלה חומרים אסורים. הוועד האולימפי הבינלאומי החליט לשלול ממנה את המדליות בה זכתה, וב-2009 הוענקה לדייוויס-תומפסון מדליית הזהב. נבחרת השליחים במירוץ ל-400X4 מטרים סיימה במקום הרביעי. לאחר המרוץ התברר כי האצן ג'רום יאנג, שהתחרה במסגרת הנבחרת האמריקנית שסיימה במקום הראשון, נטל חומרים אסורים. המדליה ניטלה מהנבחרת כולה, ונבחרת בהאמה קודמה למקום השלישי. ב-2005 ביטל בית הדין לבוררות בספורט את החלטת הוועד האולימפי, ונבחרת בהאמה שוב ירדה למקום הרביעי. ואולם, ב-2008 התברר כי אצן אמריקאי נוסף, אנטוניו פטיגרו, השתמש אף הוא בחומרים אסורים, והמדליות שוב ניטלו מהנבחרת האמריקאית. בסיומה של הסאגה, רשומה לזכות נבחרת בהאמה מדליית ארד במרוץ זה. אתלטיות בהאמיות נוספות שבלטו באולימפיאדת סידני כללו את דבי פרגוסון-מקנזי (מקום חמישי בריצת 200 מטר ומקום שמיני בריצת 100 מטר), צ'אנדרה סטאראפ (מקום שישי בריצת 100 מטר), וסוות'ידה פיינס (מקום שביעי בריצת 100 מטר). כל השלוש היו שותפות לזכיית הנבחרת במדליית הזהב.
גם באולימפיאדת אתונה (2004) בלטו הנשים במשלחת של בהאמה. טוניק ויליאמס-דרלינג זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר ודבי פרגוסון זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר. פרגוסון התחרתה גם בריצת 100 מטר, והגיעה למקום השביעי. נבחרת השליחות ב-100X4 מטר הגיעה למקום הרביעי ונבחרת השליחים ב-400X4 מטר הגיעה למקום השישי. כריסטין אמרטיל הגיעה שביעית בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היו אלה הגברים שהגיעו להישגים הגבוהים. נבחרת השליחים ב-400X4 מטרים זכתה במדליית כסף, וליוואן סנדס זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת, תוך שהוא קובע שיא לאומי חדש (17.59 מטרים). כריס בראון הגיע למקום הרביעי בריצת 400 מטר, 4 מאיות השנייה אחרי האמריקני דייוויד נוויל שסיים שלישי. בין הנשים בלטו דבי פרגוסון, שסיימה במקום השביעי הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו האתלטים מבהאמה בשתי מדליות. שוני מילר זכתה במדליית הזהב בריצת 400 מטר, ונבחרת השליחים ב-400X4 מטר איבדה את תוארה וזכתה במדליית ארד. פדרייה סימור סיימה במקום השישי בריצת 100 מטר משוכות ודונלד תומאס סיים במקום השביעי בקפיצה לגובה.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
שמעון התרסי
שמעון התרסי או הַתַּסִּי (נרצח בשנת 134 לפנה"ס) היה כהן גדול ונשיא היהודים החל משנת 143 לפנה"ס. הוא היה בן לשושלת החשמונאים, בנו השני של מתתיהו הכהן.
בראשית המרד
שמעון היה ככל הנראה השני בבניו של מתתיהו הכהן והשתתף במרד החשמונאים בתחילה תחת הנהגתו של אביו. עם העברת ההנהגה הצבאית ליהודה והמדינית ליונתן, לשמעון ניתנה ההנהגה החברתית והדתית. דבר שלעתיד ייתכן ונתן לו את אמון לב העם, שלבסוף הכתיר אותו במעמד רשמי כנשיא וכהן גדול, לו ולבניו.
בתקופת יהודה ויונתן
שמעון המשיך להשתתף במרד גם בהנהגת אחיו הצעיר יהודה המכבי. לאחר הניצחונות על אנשי הממלכה הסלאוקית בקרב אמאוס, וכיבוש ירושלים, החליטו אנשי בית חשמונאי לכבוש את הארץ ולטהרה מזרים. שמעון נשלח אל הגליל, שם עמדו היהודים כנגד אנשי הערים ההלניסטיות עכו, צור וצידון. במאבק האתני בין האוכלוסיות הצליח שמעון להכות בחילות תושבי הגליל שאינם יהודים, אשר רבים מהם נמלטו אל עכו המבוצרת. בו בזמן העביר יהודים שהיו מצויים במיעוט ובסכנה במקומות מגוריהם אל ארץ יהודה.
יונתן הצליח לנצל את הסכסוכים הפנימיים בממלכה הסלאוקית, ולהשיג לעצמו מן השליט אלכסנדר באלאס את משרת המושל ואף הכהן הגדול. הייתה זו תקופה של ביסוס ויציבות של השלטון היהודי העצמאי בארץ, בחסות הסלאוקים, אך לאחר שבאלאס נרצח, והוחלף בדמטריוס השני, החלה שוב תקופה של אי יציבות. על שלטונו של דמטריוס השני ערער אנטיוכוס השישי בנו הצעיר של באלאס, שהיה אך ילד ונתמך על ידי שר צבא בשם טריפון. יונתן תמך בטריפון, אך זה פיתה אותו לעכו, ושם כלא אותו.
הנהגתו של שמעון
כליאתו של המנהיג הכריזמטי והפופולרי אשר הנהיג את העם לעצמאות מאז מותו של יהודה המכבי, הייתה נקודת שפל, ופחד נפל על רבים מפני אובדן העצמאות וחידוש הגזירות, אך שמעון לקח על עצמו את ההנהגה באופן מיידי. בתחילה חיזק את חומות ירושלים, כבש את יפו וגירש את תושביה. טריפון הצעיד את צבאו ליהודה כשהוא מוביל את יונתן בשרשראות, ועבור שחרורו, דרש משמעון כופר של מאה כיכר כסף ואת שני בניו כבני ערובה בשביל להבטיח את נאמנותו. שמעון מילא את דרישותיו, "אף כי ידע כי בנבלה ידבר, ויעש כן לבל ילונו עליו העם". טריפון אכן לא עמד בדיבורו, אלא המשיך לתקוף את יהודה. צבאו של שמעון עמד מולו, וטריפון נסוג לגלעד, ובדרך הרג את יונתן.
שמעון כרת ברית עם אויבו של טריפון דמטריוס השני. ברית זו הייתה המשך למדיניותו של יונתן לנצל את הסכסוכים הפנימיים בין הפלגים היריבים בממלכה הסלאוקית, על מנת להשיג הישגים מדיניים. עקב הברית הוכרזה ממלכת יהודה לממלכה חופשית ועצמאית, שאינה משלמת מס לממלכה הסלאוקית. שנה זו, 142 לפנה"ס, בה קיבלה הממלכה את עצמאותה, נחשבה אז לשנה הראשונה לספירה החדשה, וממנה החלו למנות את השנים בימי ממלכת החשמונאים, אשר הייתה הממלכה העצמאית הראשונה מאז ימי צדקיהו אחרון מלכי בית דוד.
שמעון ניצל את מעמדו החדש, והשיג הישגים צבאיים. עם הישגיו הצבאיים נמנים כיבוש גזר, יפו, והכנעת חיל המצב היווני שישב במצודת החקרא בירושלים, שהיה מטרד בלתי פוסק בימי יהודה ויונתן, ומעוזם האחרון של המתייוונים. המצודה נכבשה בכ"ג באייר שנת 141 לפנה"ס, ויום זה נקבע אף הוא ליום שמחה בימי ממלכת החשמונאים. האירוע נחשב לאחד מהישגיו הצבאיים הגדולים של שמעון, והונצח בספר המכבים, ואף במגילת תענית. כן נחרטו לוחות נחושת המפרטים את מעלליו של שמעון, ובהם כיבוש החקרא, והוצבו על הר ציון.
בין פעולותיו החשובות של שמעון – חידוש הברית עם רומא, עליה כתב ההיסטוריון צבי גרץ כי "חזון נפרץ הוא, כי יד הנוטע את עץ הדרור תשים בקרבו גם את התולעת המכרסמת את פרחי החן". ואכן, ברית זו, ככל שהייתה בשעתה מעשה מתבקש, וכריתת ברית עם כוח עולה שיוכל לסייע לממלכה החדשה נגד אויביה החיצוניים, נשאה בחובה את פירות החורבן העתידי.
מדיניות הפנים
בתחום מדיניות הפנים פעל שמעון למתן לגיטימציה לשלטון שושלת החשמונאים, מסוג זו שהייתה בעבר לשלטון בית דוד. בשנת 140 לפנה"ס כינס שמעון אספת עם גדולה (לדעת חלק מן החוקרים יש לתרגם את שם המוסד שנזכר בספר מקבים א, פרק י"ד, פסוק ל"א בתרגום (יצחק זעקיל פרענקיל) כ"כנסת גדולה": אספה שהייתה מכונסת במקרים בהן נדרשה החלטה קונסנסואלית בעניין הרה גורל, כמו אישור האמנה בימי נחמיה, או עם פרוץ המרד הגדול ובמקרים אחרים; אספה זו כונסה על מנת לתת לגיטימציה לשלטונו של שמעון ושלטון יורשיו. שמעון הוכרז כ"מוֹשל וכוהן הגדול לעולם עד עמוד נביא נאמן". בכך הוא מונה למנהיג האומה לכל דבר, פרט לתואר "מלך" שלא הוענק לו על ידי האספה.
תחום מלכותו של שמעון השתרע אף על מקומות בהם גרו לא יהודים, ואלו לא השלימו בקלות עם שליטם החדש. בתל גזר נמצאה כתובת בה מקלל אדם בשם פמפרס -
תקופת אנטיוכוס השביעי - סידטס
יורשו של דמטריוס השני, אנטיוכוס סידטס, האיר פנים בתחילה כלפי שמעון וכרת עמו ברית, שכן היה זקוק לו במלחמתו כנגד טריפון במאבקי כס המלכות הפנימיים. הוא אישר את מעמדו העצמאי, ואף אישר לו לטבוע מטבעות: "ועתה הנה הניחותי לך כל אשר הניחו המלכים לפני, והכוח בידך לעשות מטבעות זהב וכסף בארצך כנפשך". קיים ויכוח האם מטבעות שונים שנטבעו בתקופה זו (מטבע שקל שעליו כתובת "שקל ישראל" מצד אחד, ומן הצד השני "ירושלים הקדושה") אכן משויכים לתקופת שמעון. יש הסבורים כי כן, ויש הסבורים כי שמעון לא טבע מטבעות על אף שקיבל זכות זו, מסיבות כלכליות. נוסף לכך, אנטיוכוס נתן עצמאות לשמעון ועמו: "העיר ירושלים תהיה קודש וחופשית, והערים הבצורות אשר בנית וכל כלי קרב אשר אספת יהיו תחת ידיך".
אך לאחר מכן, משניצח סידטס את טריפון נשתנה טעמו, והוא דרש דרישות שונות באמצעות שליחו אתנוביוס (אתינוביוש), כגון החזרת מצודת החקרא. שמעון סירב לו והשיב לשליח את האימרה המפורסמת:
שמעון הציע תשלום חד פעמי של מאה כיכר-כסף, שלו סירב אתנוביוס. ומשסירב לשליח, "וילך בחרי אף וישב אל המלך ויספר לו את דברי שמעון ואת יקר תפארת גדולתו ואת כל אשר ראו עיניו ויקצוף המלך מאוד וחמתו בערה בו".
בתגובה לסירובו של שמעון, הורה סידטס לקנדביוס, נציב אזור החוף של ישראל, לפעול בפעולות מלחמתיות כנגד שמעון. קנדביוס פעל מיבנה ומקדרון (שם הקים מבצר), ושמעון העמיד מולו צבא גדול בפיקוד בניו יוחנן ויהודה. בקרב שנערך בשיפולי הרי יהודה ממערב לגזר, והשתתפו בו פרשים יהודיים, ניגף הצבא הסלאוקי בפני החשמונאים. לסידטס התברר כי צבא החשמונאים התחזק, ורק בשימוש בצבא הממלכה, או ריכוז כוחות גדול הוא יוכל להתגבר עליהם. אירוע זה הביא לשלווה ושלום בשארית כהונתו של שמעון.
רצח שמעון
אנטיוכוס המשיך לחרוש מזימות כנגד שמעון, וקנה את ליבו של חתנו של שמעון, תלמי בן חבוב, שליט יריחו. תלמי הזמין את שמעון לסעודת חג במבצר דוק, ובמהלך הסעודה התנפל לפתע על שמעון ושניים מבניו שנכחו שם - יהודה ומתתיהו, ורצחם (בחודש שבט, שנת 134 לפנה"ס). גורלו זה של שמעון היה זהה לגורל אחיו - אף אחד מבניו של מתתיהו הכהן לא זכה למות מיתה טבעית, וכולם מתו בחרב, אם בשדה הקרב ואם במזימותיהם של הסלאוקים.
בנו של שמעון, יוחנן הורקנוס הראשון, אשר לא השתתף בסעודה שערך גיסו, ונותר בגזר, המשיך את דרכו.
משה דוד הר מעריך את שמעון באופן הבא:
My Kind of Christmas
My Kind of Christmas (בעברית: סוג חג המולד שלי) הוא אלבום חג המולד של זמרת הפופ האמריקאית כריסטינה אגילרה שיצא לאור ב-2000. כל שירי האלבום הם חידושים לשירי חג המולד ידועים ומוכרים מלבד השיר "Christmas Time".
בעוד ש-"The Christmas Song" הוקלט במהלך עבודת אלבום הבכורה שלה, שאר שירי האלבום הוקלטו בזמן סיבוב ההופעות באמצע שנת 2000. האלבום הוקלט תוך כדי הקלטת האלבום שלה בשפה הספרדית Mi Reflejo. שני האלבומים הושקו בפער של חודש אחד בלבד, כי האמינו שכריסטינה נחשפה יתר על המידה לתיקשורת ועולם המוזיקה. אף על פי כן, האלבום מכר כמות מכובדת במעמד של אלבום חג המולד, כשהוא עובר מעמד פלטינה עם מכירות של 1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
"Christmas Time" נשלח לתחנות הרדיו באמצע שנת 2000, והיה סינגל מוביל ויחיד שיצא לאור מתוך האלבום. מאחר שלא צולם לסינגל קליפ, השיר שודר בתדירות בינונית בתחנות הרדיו.
פשרה במשפט העברי
פשרה במובנה המשפטי משמעותה הכרעה בסכסוך משפטי באמצעות הסכם בין הצדדים, על-פי-רוב, תוך ויתור של הצדדים על חלק מתביעותיהם או מזכויותיהם. במשפט העברי נחלקו התנאים ביניהם בשאלה אם שימוש בפשרה להכרעה בבית הדין היא בגדר הרשות או שמא היא חטא, או להפך, מצווה. קיימת גם מחלוקת בשאלה באיזה שלב של הדין מותר ומומלץ להציע פשרה.
רקע
שיטת הפשרה במשפט העברי נידונה לראשונה באופן מפורש בתוספתא:
ההבדל בין 'ביצוע' ו'פשרה'
התוספתא משתמשת, במשולב, בשני המושגים - "ביצוע" ו"פשרה". לעומתה, בברייתא שבבבלי מופיע המונח 'ביצוע' בלבד. ייתכן, ששני המושגים מתייחסים לאותה תופעה עצמה – לפשרה.
עם זאת, ישנם מקורות מהם עולה כי יש הבדל בין פשרה וביצוע. כך, למשל, במספר הדיינים הדרושים לכל הליך: ". וכך דעת חלק מהמפרשים.
עניין זה שנוי במחלוקת בין חוקרי המשפט העברי: חיים שפירא סבור, שביצוע שונה מפשרה. לדעתו הפשרה נעשית ביוזמת הצדדים ותלויה בהסכמתם, ואילו ביצוע הוא מעין הליך בוררות שאינו מצריך את הסכמת הצדדים. לעומתו פרופ' ברכיהו ליפשיץ וד"ר איתי ליפשיץ סבורים כי שני ההליכים זהים ושניהם תלויים בהסכמת הצדדים.
מחלוקת התנאים בנושא
כאמור, כבר בתקופת המשנה היו קיימות גישות שונות בין התנאים ביחס לפשרה:
להלכה נפסק לכאורה כדעת ר' יהושע: ".
בימינו, גישתה החיובית של ההלכה למוסד הפשרה מתבטאת בין השאר בכך שבתי הדין לענייני ממונות מחתימים בדרך כלל את הצדדים על שטר בוררות בו מסמיכים הצדדים את בית הדין לפסוק.
פשרה כפתרון לקשיים דיוניים
מעבר לחשיבותה של הפשרה בכך שהיא חותרת לפתרון מוסכם בין הצדדים ובכך מגבירה את השלום, הפשרה הפכה כלי מרכזי בבתי הדין בשל קשיים דיוניים שונים:
עד מתי ניתן להציע פשרה
בתוספתא נקבע כי משנגמר הדין 'אין רשאי לבצוע'. מתי "נגמר הדין"?
לפי ר' יהודה הדין נגמר כשהדיין אומר לצדדים מי חייב ומי זכאי. יש המפרשים שמדובר בשלב מוקדם יותר:. לפי דעה זו הדיין יכול להציע פשרה בכל שלב טרם גיבש עמדה ביחס לתוצאות הדיון, אך משעה שהוא מעריך מה יהיו תוצאות פסק הדין, אפילו לא אמר את עמדתו לצדדים, אינו רשאי להציע פשרה.
להלכה נפסק בשולחן ערוך, לפי העמדה הראשונה:.
לפי דעה נוספת, גמר הדין הוא רק לאחר שהדיין הכריז על פסק הדין ודרש מן הנתבע להוציאו לפועל ("צא ותן לו"). וכל עוד לא עשו כן ניתן להציע פשרה.
מהי פשרה
פשרה אין משמעותה הכרעה שרירותית או, לחלופין, חציית כל סכום שנוי במחלוקת בין בעלי הדין. הפשרה היא הליך משפטי סדור: על רקע זה גובשו בהלכה סדרי דין והוראות שונות כיצד לערוך פשרה וביניהם: חובת הצעת הפשרה לפני גמר דין, הסכמת כל הדיינים עשיית קניין או שטר על ההסכמה לפשרה, ועוד.
את מהותה של הפשרה הגדיר השופט מנחם אלון:
גם השופט משה דרורי מבהיר כי יש להימנע מפשרות המתבססות על חציית הסכום ויש להפעיל שיקול דעת בהצעת פשרה התואמת את הסיטואציה בכללותה:
(דייני פשרה שלא בקיאים בדין וחוצים הממון בין הצדדים כדין ממון שמוטל בספק).
היחס בין פשרה לדין
לפי רבי יהושע? לפשרה מעמד שווה לדין:. רב הונא ממשיך בדרכו ומציע למתדיינים את שתי האופציות ואת האפשרות לבחור ביניהן, וכך פסק להלכה הט"ז.
לפי גישת ביניים יש להשתמש בפשרה בהתאם לנסיבות ורק כאשר הדבר עולה בקנה אחד עם הצדק והיושר. יש לשכנע את הצדדים לעשות פשרה רק כאשר לשניהם יש זכות ראויה, ולו חלקית. כאשר לחייב אין שום זכות על פי דין, לרבות זכות מכח 'לפנים משורת הדין' - הכרעה בפשרה תהיה עוול.
הרב זלמן נחמיה גולדברג כתב שיש להעדיף התדיינות במסגרת של "דין או פשרה", כיוון שהדבר מעניק לבית הדין שורה של סמכויות הנדרשות לו לצורך הכרעת הדין. בעקבות זאת, הרב עדו רכניץ טען שכיום חלק מבתי הדין משתמשים בסמכות שניתנת להם לעשות פשרה כדי להחזיר לבית הדין את הסמכויות שהוא איבד במהלך שנות החורבן לדון על פי שורת הדין, כגון הסמכות לדון בדיני חבלה או הסמכות להכריע במחלוקות.
גבולות הפשרה
לא ראוי להציע פשרה:
כפיית פשרה
התלמוד הבבלי במסכת סנהדרין דן אודות כפיית פשרה ומביא שתי דוגמאות למקרים בהם ניתן לכפות:
דין זה נפסק להלכה בשולחן ערוך.
במסגרת תיק שהגיע לבית הדין הרבני האזורי בירושלים, נדונה השאלה האם ניתן לכפות פשרה על צד שלא מעוניין בה. במוקד עמד שטר בוררות בין עובד ומעביד, כאשר אחד הצדדים התעקש שבשטר הבוררות לא יהיה כתוב "בין לדין ובין לפשר" אלא רק "בדין". הדיינים הביעו שלוש עמדות בעניין זה:
ג'ף הורנסק
ג'פרי ג'ון "ג'ף" הורנסק (באנגלית: Jeffrey John "Jeff" Hornacek; נולד ב-3 במאי 1963) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
כשחקן בליגת ה-NBA
הורנסק העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 1986 ונבחר בבחירה ה-46 על ידי פיניקס סאנס. בעונת הרוקי שלו עלה הורנסק מהספסל כמחליפו של וולטר דייוויס, ובעונתו השנייה כבר עלה בחמישייה ב-49 משחקים מ-80 המשחקים בהם שותף.
עם מינויו של קוטון פיטסימונס כמאמן הקבוצה, בעונת, שהחתים גם את טום צ'יימברס בקבוצה, הפכה פיניקס מקבוצה הנאבקת בתחתית הליגה לקבוצת צמרת. הורנסק קיבל מפיטסימונס קרדיט רב כשחקן חמישייה קבוע, וגמל לו ב-13.5 נקודות למשחק. פיניקס שיפרה את מאזן הניצחונות שלה ל-55 ניצחונות בעונה, מול 28 בלבד בעונה שקדמה לה והעפילה למשחקי הפלייאוף לראשונה זה ארבע שנים.
לאחר עונת, בה היה לקלעי המוביל של קבוצתו עם 20.1 למשחק, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, עבר הורנסק ב לפילדלפיה 76' לצידם של טים פרי ואנדרו לאנג תמורת צ'ארלס בארקלי שעבר לפיניקס. בעונתו הראשונה בפילדלפיה קלע הורנסק 19.1 נקודות למשחק, שני בקבוצתו רק להרסי הוקינס, אולם פילדפיה סיימה את העונה כאחת הקבוצות החלשות בליגה עם 26 ניצחונות בלבד מול 56 הפסדים.
באמצע עונתו השנייה בפילדלפיה, עונת, עבר הורנסק בטרייד ליוטה ג'אז לצידו של שון גרין, בתמורה לג'ף מלון שעבר לפילדלפיה. ביוטה הפך הורנסק עד מהרה לאופציה השלישית בהתקפת הקבוצה מאחורי ג'ון סטוקטון וקארל מלון, היה לבורג חשוב בהרכב שהעפיל לשתי סדרות גמר רצופות ( ו-) בהן הפסידו לשיקגו בולס בהנהגתו של מייקל ג'ורדן, והיה פעמיים לאלוף תחרות השלשות.
קריירת כמאמן
בעונה שטרם מינויו של הורנסק למאמנה של הקבוצה, סיימה פיניקס במאזן של 25 ניצחונות מול 57 הפסדים והייתה מהקבוצות החלשות בליגה. לפני פתיחת העונה עזב את הקבוצה הסנטר הפותח מרצ'ין גורטאט ופרשנים צפו כי פיניקס תהיה מהקבוצות החלשות בליגה גם בעונה זו. הורנסק הנחיל בקבוצתו סגנון המבוסס על ריצה מהירה להתקפה וזריקת שלשות. תחתיו פרץ גוראן דרגיץ' ונבחר לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA פיניקס הייתה להפתעת העונה, פספסה אך במעט את ההעפלה למשחקי הפלייאוף והורנסק סיים שני רק לגרג פופוביץ' בהצבעה למאמן השנה ב-NBA. ב-1 בפברואר 2016 פוטר הורנסק מתפקידו כמאמן פיניקס, לאחר כשנתיים וחצי בתפקיד.
ב-2 ביוני 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת ניו יורק ניקס. ב-12 באפריל 2018 פוטר מתפקידו בסיום העונה הסדירה.
פיליפה מחרדזה
פּיליפֵּה מַחַרַדזֵה (בגאורגית: ფილიპე მახარაძე; 9 במרץ 1868 - 10 בדצמבר 1941) היה מהפכן ופוליטיקאי גאורגי, שהנהיג את גאורגיה הסובייטית מיד אחרי סיפוחה של הארץ על ידי רוסיה בשנת 1921.
ביוגרפיה
פיליפה מחרדזה נולד בשנת 1868 בכפר פַּשַרי (כיום גונביסקרי) שבחבל גוריה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית. אביו של פיליפה מחרדזה, יֵסֵה, היה כומר נוצרי-אורתודוקסי בעל השכלה תאולוגית. בשנת 1877 ההורים הפקידו את מחרדזה בבית הספר הרוחני של אוזורגתי; בשנת 1884 הוא עבר לסמינר הרוחני של טביליסי.
בוורשה, פיליפה מחרדזה התוודע ל"תנועה לשחרור העבודה" ולאידאולוגיה המרקסיסטית; כבר בשנת 1891 הוא הפך לחבר מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית ועסק בתעמולה מרקסיסטית בקרב פועלי ורשה. במקביל לפעילותו הפוליטית בפולין, מחרדזה שלח לגאורגיה ספרות פוליטית סוציאליסטית ומכתבי דעות אישיות: "מחשבות מרות", "מכתבים אודות חיינו" ו"פרי חוסר הארגון".
לפיליפה מחרדזה הייתה השפעה מכרעת על עיצוב משנתה של "הקבוצה השלישית" - הקבוצה המרקסיסטית הראשונה בגאורגיה ובעבר הקווקז; באספת הייסוד שלה בשנת 1892 בזסטפוני, התנועה קיבלה מצע סוציאל-דמוקרטי על סמך הצעתו של מחרדזה במכתב מוורשה.
בשנת 1893 משטרת ורשה חיסלה את התאים המרקסיסטיים המחתרתיים; פיליפה מחרדזה נעצר והוחזק במצודת אלכסנדר, עד שבשנת 1895 גורש חזרה לגאורגיה.
בשנים 1897-1896 פיליפה מחרדה התגורר בנפת סיר'נר'י שבחבל קאחתי, כאשר הוא נתון בפיקוח משטרתי. מחרדזה הצליח לחמוק לביקורים בטביליסי והתקרב למהפכנים יוסף ג'וּגַשווילי (סטלין), אלכסנדרה צולוקידזה ולאדו קצחובלי, שהיו חברי "הקבוצה השלישית" המרקסיסטית; הם שילבו אותו בפעילות הארגון המחתרתי. בשנת 1901 פיליפה מחרדזה עסק, יחד עם אלכסנדרה צולוקידזה, בהפצת רעיונות מרקסיסטיים בקרב פועלי העיר בתומי; באותה שנה הוא השתתף בהפגנת ה-1 במאי בטביליסי, מה שהוביל למעצרו. בשנת 1902 מחרדזה שוחרר והתגורר בעיר כותאיסי, כאשר הוא נתון בפיקוח משטרתי; למרות ההגבלות, פיליפה מחרדזה השתתף בפעילותם של הוועדים המחוזיים של "הקבוצה השלישית" באימרתי ובגוריה.
בשנת 1903 פיליפה מחרדזה השתתף בכנס הראשון של הארגונים הסוציאל-דמוקרטיים של הקווקז. במהלך הכנס נוסדה ועדת הקשר הקווקזית של הארגונים, שמחרדזה נבחר לחבר שלה מטעם "הקבוצה השלישית" הגאורגית; באותה תקופה הוא תרגם לגאורגית את חיבורו של לנין "אל עניי הכפר".
בסוף שנת 1905 פיליפה מחרדזה נעצר והוחזק במצודת מֵטֵחי שבטביליסי; במאי 1906 הוא שוחרר ונסע לברלין, שם הכיר את סרגו אורג'וניקידזה, ששהה בגרמניה אחרי שחרורו מהכלא הרוסי. בשנת 1907 מחרדזה חזר לטביליסי והשתתף בארגון הפגנות בשלהי מהפכת 1907-1905; באותה שנה הוא היה שותף לרצח הסופר ואיש הציבור איליה צ'בצ'בדזה, שהחזיק בדעות ליברליות ולמעשה הנהיג את התנועה הלאומית הגאורגית. לצד פעולות אלה, מחרדזה עסק גם בהסברה - הוא עבד ב"לשכה הספרותית הבולשביקית בטביליסי" וכתב עבור העיתון המחתרתי "דרוֹ".
בשנת 1908 פיליפה מחרדזה נעצר שוב והפעם הוגלה לנפת אסטרחן שבדרום רוסיה, שם שהה עד שנת 1911; בשנים 1913-1911 הוא התגורר בחבל דונבס שבדרום-מזרח אוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). בשנים 1914-1913 מחרדזה חי בעיר באקו שבאזרבייג'ן, וערך שם את העיתון המחתרתי "צ'ווֵני צקארוֹ", שנועד לפועלים הגאורגים בעיר. (אזרבייג'ן השתייכה לאימפריה הרוסית כפלך באקו).
בשנת 1914, מיד עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, פיליפה מחרדזה נעצר והוגלה לנפת קובה שבצפון פלך באקו; בשנת 1915 הוא גורש לנפת באקו שבמרכז הפלך, אך משם הצליח להימלט לגאורגיה ושהה בעיר כותאיסי. בשנת 1916 מחרדזה עבר לטביליסי.
בשנת 1918 גאורגיה זכתה בעצמאות והונהגה על ידי ממשלה סוציאל-דמוקרטית (מנשביקית), שלא הכירה בחוקיותה של הפעילות המהפכנית הבולשביקית. פיליפה מחרדזה נשאר במחתרת ובשנת 1919 נעצר באשמת תכנון מרד מזוין; הוא ריצה את המאסר במצודת מֵטֵחי שבטביליסי. בפברואר 1920 מחרדזה נמלט מהכלא, חצה את הגבול הגאורגי-רוסי באזור אוסטיה ואחרי שהות בצפון קווקז שב לגאורגיה לפעילות מחתרתית; בקיץ 1920 מחרדזה שוב ביקר בחשאי ברוסיה - הפעם בכנס השני של הקומינטרן במוסקבה.
ב-15 בפברואר של שנת 1921 הצבא האדום פתח במתקפה על גאורגיה כדי לספחהּ לרוסיה הסובייטית. ב-16 בפברואר הכובשים נכנסו לכפר שולוורי שבקרבת גבולהּ של גאורגיה עם ארמניה הסובייטית; הבולשביקים הגאורגים הקימו בכפר את הוועד המהפכני של גאורגיה, שכלל את פיליפה מחרדזה. במקביל לפעילותו הפוליטית, מחרדזה הצטרף לצבא האדום והפך לאחד ממפקדי הכוח הפולש.
ב-25 בפברואר של שנת 1921, עם כיבושהּ של טביליסי על ידי הצבא האדום, הוועד המהפכני של גאורגיה זכה בשלטון בארץ המותקפת. תפקידו של הוועד היה יצירת מוסדות שלטון מרכזיים ומקומיים, שעליהם תתבסס "הדיקטטורה של הפרולטריון" בגאורגיה. ב-8 במרץ הוועד הקים את הנשיאות כמוסד העליון של הארגון ובחר את פיליפה מחרדזה כיו"ר הנשיאות הזאת; בכך, מחרדזה הפך לשליטהּ של גאורגיה הסובייטית. משום שצמרת הוועד המהפכני הייתה גם צמרת המפלגה הקומוניסטית הגאורגית, ראשות הוועד המהפכני הקנה למחרדזה את תפקיד המזכיר האחראי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית (ראש המפלגה); במקביל, הוא מונה ליו"ר הנשיאות של הוועד הפועל המרכזי של גאורגיה הסובייטית ולקומיסר העממי של החקלאות הגאורגית (שר החלקות).
בשנת 1922 פיליפה מחרדזה התעמת עם סרגו אורג'וניקידזה, שהיה יו"ר הלשכה הקווקזית של המפלגה הקומוניסטית הרוסית; יחד עם סטלין (שבאותה שנה מונה על ידי לנין למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הרוסית), אוֹרג'וֹניקידזֵה הוביל מדיניות של הגבלת האוטונומיה הגאורגית. סטלין ואורג'וניקידזה שילבו את גאורגיה הסובייטית במסגרת חדשה - הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז; פיליפה מחרדזה, שהתנגד למהלך, הוחשד בנטיות לאומיות וב-7 ביולי שוחרר על ידי סטלין מתפקידו כיו"ר הנשיאות של הוועד המהפכני של גאורגיה, מה ששלל ממנו את סמכויות השלטון בגאורגיה; הוא הפסיק להיות גם המזכיר האחראי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית (ראש המפלגה), אך המשיך לכהן כיו"ר הוועד הפועל המרכזי של גאורגיה הסובייטית עד שנת 1923.
אחרי אובדן הבכורה בגאורגיה הסובייטית, פיליפה מחרדזה מילא שורה של תפקידים חשובים במוסדות שלטון: הוא היה יו"ר ועד התכנון הממלכתי של הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז (משנת 1924), יו"ר מועצת הקומיסרים העממיים של גאורגיה הסובייטית (ראש הממשלה - בשנים 1930-1929), יו"ר הוועד הפועל המרכזי גאורגיה הסובייטית (בפעם השנייה - בשנים 1938-1931 - רובם במקביל לשלטונו של לברנטי בריה בגאורגיה הסובייטית), יו"ר משותף של הוועד הפועל המרכזי של הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסוציאליסטית של עבר הקווקז (בשנים 1936-1931 - במקביל לתפקידו הבכיר בגאורגיה הסובייטית - עד פירוקה של המסגרת הפדרטיבית בשנת 1936) ויו"ר הנשיאות של המועצה העליונה (הפרלמנט) של גאורגיה הסובייטית (בשנים 1941-1938).
פיליפה מחרדזה זכה בעיטור הדגל האדום של העמל של הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז ובאות לנין.
פיליפה מחרדזה מת בשנת 1941 ונקבר בפנתאון מתצמינדה שבטביליסי.
קבורה
בשנת 1987, עם התחזקותה של התנועה הלאומית הגאורגית, מחבלים אלמונים פוצצו את מצבת הקבר של פיליפה מחרדזה בפנתאון מתצמינדה; בהוראת המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית דאז, ג'ומבר פטיאשווילי, המצבה שוחזרה תוך 12 שעות.
בשלהי 1989 קבריהם של הבולשביקים המפורסמים בפנתאון מתצמינדה חוללו באופן שיטתי, והשלטונות נאלצו להעביר את שרידיהם לבית הקברות שברחוב חודדוב, שיועד לבולשביקים ותיקים אך לא בכירים; גם שרידיו של פיליפה מחרדזה הועברו לבית קברות זה. (במקומם של המהפכנים, אל הפנתאון הועברו שרידיהם של אותם סופרים ומשוררים מהתקופה הסובייטית, שקודם היו קבורים במקומות אחרים).
הנצחה
המקום הראשון שהנציח את פיליפה מחרדזה היה הכפר פַּטַרַה קַרצַחי (לשעבר) שבחבל ג'אוואחתי. כרקע לאירוע שימש הסכם קארס בין טורקיה לרפובליקות הסובייטיות בשנת 1921; במסגרת ההסכם, גאורגיה הסובייטית קיבלה בחזרה את מחוז אג'ריה, שהיה בידי הטורקים, ובתמורה ויתרה סופית על אזורים גאורגיים עתיקים אחרים שבשליטת טורקיה - כולל נפת ארדהאן.
בשנת 1922, 60 משפחות מנפת ארדהאן פנו בכתב אל פיליפה מחרדזה, שהנהיג את גאורגיה הסובייטית, בבקשה לקבל בגאורגיה שטח התנחלות; ב-12 באוגוסט, פיליפה מחרדזה (שכבר לא עמד בראש הרפובליקה, אך עדיין היה בכיר בשלטון) הקצה למשפחות את השטח המבוקש בכפר פַּטַרַה קַרצַחי, שמאותה שנה נקרא לכבודו פיליפובקה.
העיירה אוזורגתי - המרכז המנהלי של הנפה, שבה נמצא כפר הולדתו של פיליפה מחרדזה - קיבלה את השם מחרדזה בשנת 1934, עוד בחייו של המהפכן; כך גם נפת אוזורגתי, שנקראה נפת מחרדזה. ב-21 במרץ של שנת 1958, מול תחנת הרכבת של העיירה אוזורגתי, נחנך פסלו של מחרדזה. בשנת 1989 לעיירה ולנפה הוחזרו שמן המקורי.
בכפר הנופש בחמרו שבחבל גוריה, אחד הרחובות נושא את שמו של פיליפה מחרדזה.
בשנת 1957, בבית ילדותו של פיליפה מחרדזה בכפר גונביסקרי נחנך מוזיאון, שנועד לשמר את זכרו; עם נפילת ברית המועצות המוזיאון ננטש והבית התפורר, אך הריסותיו עדיין במקום.
כתביו של מחרדזה
פיליפה מחרדזה פרסם מאסות בתחום ביקורת הספרות: "סקירה ביקורתית" (בשנת 1896), "השירה העממית ומר מֵליטוֹן קֵלֵנגֵ'רידזֵה" (על עבודתו של הכומר, שחקר את הפולקלור הגאורגי - 1897), "דניאל צ'ונכדזה ותקופתו" (על הסופר הריאליסט, שבכתיבתו ביקר בחריפות את האצולה הגאורגית - 1904 ו-1929), "תקופתו, חייו ויצירתו של אגנטה נינושווילי" (על הסופר הריאליסט, שביקר את החברה הבלתי-שוויונית גם אחרי ביטול הצמיתות - 1930), "מקסים גורקי" (על הסופר הרוסי, שייסד את זרם הריאליזם הסוציאליסטי - 1932) ו"הסופר הנכבד ואסילי בַּרנוֹבי" (על הסופר, שהיה חלוץ הרומן ההיסטורי בספרות הגאורגית - 1934).
פיליפה מחרדזה כתב מספר ספרים בנושא תולדות המאבק המהפכני הבולשביקי באזור הקווקז, כמו "מאסות על התנועה המהפכנית בעבר הקווקז" (1927), "עצות ומאבק למען המשטר הסובייטי בגאורגיה" (1928) ועוד; בשנת 1932 הוא פרסם ספר גם על תולדות גאורגיה במאה ה-19.
קח אותי לבייסבול
קח אותי לבייסבול (אנגלית: Take Me Out to the Ball Game) הוא סרט מוזיקלי שהופק באולפני MGM. את הסרט ביים באזבי ברקלי והפיק ארתור פריד. הסרט צולם בשיטת הטכניקולור. שם הסרט נלקח משיר ההמנון הבלתי רשמי של משחק הבייסבול, השיר מושר בדרך כלל במהלך ההפסקה במשחק.
עלילה
קח אותי למשחק הבייסבול הוא סרט תקופתי המתרחש בשנת 1908, העלילה נסובה סביב קבוצת בייסבול מקצוענית, "הזאבים" ושני השחקנים המרכזיים בה, אדי א'ובריין (ג'ין קלי) ודניס ראיין (פרנק סינטרה). בזמן הפגרה בין עונת משחקים לעונה חדשה, עוסקים השניים בוודוויל במשרה חלקית. בזמן עונת המשחקים מושתתת שיטת המשחק על הצרוף של שניהם ושחקן נוסף, "א'ובראיין לראיין לגולדברג". בשעה שגולדברג (ג'ולס מאנשין), חי כדי לשחק את משחק הבייסבול, מעדיפים אדי ודניס להמשיך בקריירת הוודוויל שלהם.
הסטאטוס קוו בקבוצה, שזכתה להצלחה רבה והתנהלה על מי מנוחות, מופר כאשר הקבוצה מחליפה בעלים. המצוקה בקבוצה מתעצמת כאשר מתברר כי הבעלים החדשים היא אשה, קיי.סי. היגינס (אסתר ויליאמס). לאחר זמן קצר מתחילים אדי ודניס להתאהב בבעלים החדשים, ואדי זוכה בליבה, ריאן מפצה את עצמו ומתאהב בשירלי דלווין (בטי גארט) האגרסיבית ורוחשת החיבה.
המאפיונר לו לורגן (אדוארד ארנולד), שמעורב בהימור כבד כנגד הזאבים במשחק הגדול הקרוב, מפתה את אדי לעזוב את הקבוצה על ידי זה שהוא מבטיח לו תפקיד גדול בקומדיה מוזיקלית. לאחר עזיבתו מבין אדי כי איכזב את הבעלים קיי.סי ואת חבריו האחרים לקבוצה ובראשם ראיין וגולדברג ומחליט לכפר על מעשיו ולהשתתף במשחק המכריע. לוגן שומע על תוכניתו של אדי ומורה לאנשיו לטפל בו כך שלא יוכל לשחק. דניס מחליט להגן על חברו הטוב ובמהלך המשחק פוצע את אדי כך שמאבד את הכרתו, ובכך מונע ממנו לשחק בהמשך. בריוניו של לוגן נעלמים וקיי.סי מחליטה לסלוח לאדי על מעשיו. אך כאשר אדי לומד על מה שעשה דניס ושהוא גרם לו לאבד את הכרתו במכוון במהלך משחק כל כך חשוב, הוא מסתער למגרש בכוונה להשיב לדניס כגמולו. כשכוונת נקמה ורצון לפגוע בדניס במחשבתו, עולה אדי לשחק, אך במקום זאת הוא חובט שני הום ראן המנצחים לזאבים את המשחק.
הפקה
אסתר ויליאמס שהייתה שחיינית כוכבת מחזות זמר, לא נהנתה בזמן הצילומים מחברתו של כוכב הסרט ואחד הכותבים בו, ג'ין קלי. בספרה האוטוביוגרפי, היא מתארת את תקופת הצילומים כאומללה, וטוענת כי קלי וסטנלי דונן התייחסו אליה בזלזול והרבו להתבדח על חשבונה. כמו כן טענה ויליאמס כי ג'ין קלי חש שלא בנוח עם הפרשי הגבהים ביניהם, גובהו של קלי היה כ-170 ס"מ ואילו גובהה של ויליאמס היה כ-179 ס"מ. במקור תכנן הבמאי באזבי ברקלי קטע של שחייה צורנית בעבור ויליאמס, אך הרעיון נדחה בידי קלי. ויליאמס לעומת זאת יצרה קשר חזק עם פרנק סינטרה.
המועמדת הראשונה לתפקיד של קיי.סי. היגינס הייתה קתרין גרייסון איתה שיתף פעולה עם סינטרה בכמה סרטים בעבר, אך מועמדותה נפלה עקב חוסר ההתאמה בין העלילה לבין קולה האופראי, המועמדת השנייה הייתה ג'ודי גארלנד אך מועמדות זו נפלה עקב מחלתה של גארלנד. גם תפקידו של סינטרה כדניס ראיין, היה מיועד בתחילה למאמן של הברוקלין דודג'רס באותה התקופה, לאו דורוצ'ר.
אברהם הכהן (תימן)
הרב אברהם הכהן (ה'תרכ"ט, 1869 - י"ט באלול ה'תשי"ט, 1959) היה ראש ישיבת בית שרעבי בתימן.
תולדות חייו
נולד לרב אהרן הכהן בצנעא, תימן בשנת ה'תרכ"ט (1869). כבר בגיל צעיר למד מרבי יוסף הכהן. לאחר מכן עבר ללמוד אצל הרב יוסף קרח, ובנו הרב חיים קרח. בהגיעו לבגרות עבר ללמוד עם אביו בישיבה המרכזית והגדולה שבצנעא, ישיבת מהרי"ץ.
עיקר לימודו היה בגמרא ובפוסקים. אחד מחבריו לספסל הלימודים היה הרב עמרם קרח ששימש בסוף ימיו כרב ראשי ליהודי תימן.
חתנו, הרב שלום יצחק הלוי, כתב עליו: "זכורני בהיותי צעיר לימים כשהייתי לומד כתלמיד לפניו והייתה מתעוררת שאלה בבית המדרש, היו הלומדים נושאים מבטיהם אליו שיאיר עיניהם בהלכה, מתוך שברורים לו שבילי ההלכות כשבילי שכונתו, היה פותח ההלכה בלא היסוס ומציין את הפרק ואת הסימן המבוקש".
בשנת ה'תרס"ה, 1905, בימי מלחמת האמאם נגד הטורקים, חרבה עיר הבירה צנעא. בעקבות זאת נסגרה הישיבה והרב הכהן גלה חודשים ספורים ממקום מגוריו עם כל משפחתו ובראשם אביו הרב אהרן לכפר סיאן הסמוך לעיר. אחיו משולם היה דואג להם לצורכי מזון ולכלכלת ביתם.
כשפסק הרעב, חזר הרב יחד עם אביו וחבריו לצנעא. הוא עבר יחד עם אביו לבית מדרשו של הרב יחיא קאפח, בה למדו כעשר שנים.
ראש ישיבה
בשנת ה'תר"פ, 1920, פרשו הרב ואביו מבית המדרש ופתחו ישיבה בבית כנסת של הרב חותר, שנקראה "כניס בית אלשרעבי". הרב החל ללמד ולהורות בישיבתו של אביו. רבים באו לשמוע אותו.
עלייתו לישראל
בכסלו שנת ה'תש"ד, 1943, עלה הרב לארץ ישראל. בראשונה הגיע למחנה עולים בעתלית, ולאחר תקופה קצרה עבר להתגורר בשכונת כרם התימנים בעיר תל אביב. עם בואו נפתחה ישיבת "אהל תורה" בתל אביב. והוא שימש כמגיד השיעור ונשיא הישיבה במשך 16 שנים.
נפטר בי"ט באלול שנת ה'תשי"ט, 1959, והוא בן תשעים שנה. הוא נטמן בהר המנוחות בירושלים, לצד דודיו, שהיו בין עולי תימן הראשונים.
חתנו הוא הרב שלום בן הרב יחיא יצחק הלוי, חבר הרבנות הראשית לישראל.
אשוקה
שנותיו הראשונות
אשוקה (בסנסקריט: "ללא כאב") נולד בפטאליפוטרה, בירתה של האימפריה המאורית (היום באזור פטנה שבמדינת ביהר), כבנו של הקיסר בינדוסארה ונכדו של צ'נדרגופטה מאוריה, מייסד השושלת המאורית.
כנסיך
על פי המקורות ההינדים, אשוקה לא היה הבן המועדף על אביו עקב מראהו, ולכן כאשר הקיסר קרא לכל בניו לחצר המלוכה להכתרת יורש הכס, אשוקה לא רצה לבוא כי היה לו ברור שהוא לא ייבחר, אולם אמו שכנעה אותו ללכת. בדרכו לשם, הוא פגש בשר בממשלה המאורית שהעניק לו במתנה פיל מלחמה. על פי התנהלותו של אשוקה עם הפיל, הבין השר שאשוקה יהיה הקיסר הבא.
בשנותיו כנסיך היה אשוקה מעורב בכל ענייני המלחמה. ביחד עם אביו הקיסר בינדוסארה השניים הפילו את מרד טקשהאשילא באזור ג'מו וקשמיר וחיזקו את האחיזה הממלכתית על צפון האימפריה.
לקיחת הכס
אשוקה כאמור לא היה במקור יורש העצר וכל עניין לקיחת הכס היה מלווה בסכסוכים. על פי האגדה יורש העצר סוסימא הציק רבות לאחד השרים שחשש לגביו כי כשיהיה קיסר, סוסימא יפגע בו ולכן שכנע 500 שרים לתמוך בעלייתו לשלטון של אשוקה. בו בזמן החל עוד מרד בקשמיר. בינדוסארה קרא לסוסימא לדכא את המרד וזמן קצר אחר כך הקיסר חלה קשה ונראה כי הוא עומד למות. עקב כישלון סוסימא בדיכוי המרד בינדוסארה קרא ליורשו חזרה לבירה ולאשוקה להפיל את המרד. השרים אמרו לקיסר החולה שאשוקה חולה והציעו לו לשים את אשוקה בתור לכס עד שסוסימא יחזור מהשתקת המרידה. בינדוסארה סירב לעשות את זה ואז אשוקה הכריז בשומעו את הדברים: "אם גורלי לרשת את הכס האלים יעניקו לי אותו". ברגע שנאמר כך נהיה. בינדוסארה נפטר מחולי בעוד סוסימא נהרג בקרבות בידי המרד וסמכותו של אשוקה התפרסה ברחבי האימפריה כולה תוך זמן קצר עקב התמיכה בו.