cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ח'ליל אל-חיברי
ח'ליל אל-חיברי (בערבית: خليل الحبري; תעתיק מדויק: ח'ליל אלחברי; 1904–1979) היה פוליטיקאי ואיש עסקים לבנוני, ראש ממשלת לבנון ה-19.
ביוגרפיה
אל-חיברי כיהן כחבר פרלמנט וכשר העבודות הציבוריות בממשלתו של סאמי א-סולח. ב-1952 הצטרף לוועד המנהל של חברת המים בעיריית ביירות. מאוחר יותר התמנה ליושב-ראש הוועד, כיהן בתפקיד עד 1972 והיה שותף פעיל להפיכתו של מתקן המים בביירות למפותח וחדיש.
אל-חיברי זכור בעיקר בשל הסכמתו לכהן כראש ממשלה זמני במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון. תוך זמן קצר הוחלף בתפקיד על ידי רשיד כראמי שהקים ממשלת אחדות ופיוס לאומית.
אביו הוא תופיק אל-חיברי, אחד ממייסדי תנועת הצופים בלבנון, ואחיו של מֻחַמד אל-חיברי שזכה בפרס זאב הארד, פרס המוענק על ידי ארגון הצופים העולמי על תרומה יוצאת דופן לארגון.
דוד ארן
דוד (בורי) אֶרֶן (אֶרֶנרַייך) (16 בדצמבר 1916 – 17 ביולי 2013) היה מבקר ספרות, מסאי ומתרגם ישראלי, איש קיבוץ גת.
ביוגרפיה
דוד ארנרייך, בן מוריץ (משה) ויוזפינה, נולד בדצמבר 1916 בווינה בירת אוסטריה. בשנת 1938, בעת סיפוח אוסטריה לרייך השלישי, עלה לארץ ישראל. בארץ היה לחבר קיבוץ גת. פרסם מסות וביקורת ספרות ב"אורלוגין", "הדים", "משא", "על המשמר" ועוד.
נפטר בשנת 2013, ונקבר בקיבוצו גת.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
סלון
סלון (בצורה פחות נפוצה בעברית ישראלית: טרקלין) הוא החדר הראשי והגדול בבית מגורים ובו מתנהלים חיי הפנאי והחברה של דרי הבית. הסלון משמש גם לאירוח והוא החדר המוצג בפני המבקרים. הסלון המודרני כולל לרוב רהיטי ישיבה (כיסאות, ספות, כורסאות) ומערכת בידור ביתית (טלוויזיה, מערכת סטריאו, קונסולת משחקים). בסלון מוצגים גם פריטי עיצוב, חפצי נוי, יצירות אמנות ומזכרות אישיות, המשמשים את בני הבית על מנת להציג תדמית מסוימת לאורחיהם ובאי ביתם. במאה ה-19 באירופה, עם התחזקות הבורגנות ובהשפעת סגנון הבידרמאייר התבסס מעמדו של הסלון כחדר בעל משמעות אסתטית המעידה על תרבותיות הבית ונטבע המושג תרבות הדיור, או בגרמנית וונקולטור Wohnkultur, המשקף היטב את האסתטיקה של הבית והסלון בפרט.
מקור המילה סלון בשפה הצרפתית, ומשמעותו האטימולוגית הוא חדר גדול (ואכן נקרא בעברית בעבר "החדר הגדול"). בעשורים האחרונים משתמשים בעברית גם במונחים חדר מגורים, חדר דיור וחדר אירוח בהשפעת השפה האנגלית (living room). אולם המונח סלון הוא המושרש והנפוץ ביותר בעברית בת זמננו.
בחברה החרדית ניצב במקום בולט בסלון ארון ספרי קודש גדול וארון ובו ויטרינה בה מוצגים תשמישי קדושה נאים (פמוטים, כוס לקידוש וכדומה). במרכז הסלון ניצב השולחן הסלוני הגדול, עליו נערכות סעודות השבת.
בשפה ובתרבות הערבית נקרא חדר האירוח המרכזי בשם ליוואן. לאורך קירותיו מצויות ספות נמוכות ובמרכזו פרושים מחצלות ושטיחים. חדר נפרד או אזור המזרנים והכריות לאורך הקירות נקרא אזור הדיוואן, ההתכנסות. באירועים בהם נהוגה הפרדה בין גברים ונשים מקובל כי הנשים יושבות בדיוואן.
גני יהודה
גַּנֵּי יְהוּדָה היה מושב עובדים בבקעת אונו ליד הערים יהוד, קריית אונו ואור יהודה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי חברת יכין חק"ל ומשתייך לאיחוד החקלאי. נקרא בתחילה "גנות יכין" ואחר כך נקרא גני יהודה על שם יהודה (בנו הרביעי של יעקב, ואבי שבט יהודה), שעל פי האגדה קברו נמצא ביהוד הסמוכה. יושב בתחילה בעולים מפולין ולאחר מכן הצטרפו אליו משפחות מתיישבים מן הארץ. את היישוב חוצה נחל אונו (שראשיתו ביישוב סביון).
בעבר השתייך היישוב למועצה אזורית מפעלות אפק ועם איחודה לתוך מועצה אזורית דרום השרון השתייכה גני יהודה למועצה זאת. בשנת 2003 אוחדו סביון וגני יהודה למועצה מקומית אחת.
אסטרואיד
אסטרואיד (מיוונית : αστεροιεδης) הוא גוף קטן במערכת השמש, הנמצא במסלול סביב השמש. אסטרואידים קטנים קרויים "מטאורואידים". באוגוסט 2006 הגדיר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי את המונח "גופים קטנים במערכת השמש" שהם גופים שאינם כוכבי לכת ואינם כוכבי לכת ננסיים. מלבד קרס (האסטרואיד הראשון שהתגלה ומאז סיווגו שונה), כל האסטרואידים מוגדרים כגופים קטנים במערכת השמש.
ישנם ארבעה סוגים עיקריים של אסטרואידים (מחולקים לפי סוג מסלולם): אסטרואידי אטן, אסטרואידי אפולו, אסטרואידי אמור, אסטרואידי אפוהיילי. כמו כן ישנן מספר משפחות אסטרואידים, קבוצות אסטרואידים בעלי מקור משותף. אלו ככל הנראה שברים שהתפרקו מגוף גדול יותר עקב התנגשות בעבר. עשרות משפחות כאלו ידועות כיום.
בלועזית נקרא האסטרואיד גם minor planet, ובתרגום לעברית: כוכב לכת מינורי, אך הן באנגלית והן בעברית המונח "כוכב לכת מינורי" כולל במשמעות מורחבת גופים שמימיים נוספים.
נכון ל-28 במרץ 2023 התגלו למעלה מ-1,276,959 אסטרואידים.
חלוקה
מקובל לחלק את הגופים הקטנים לשתי קבוצות, גופים קטנים במערכת השמש הפנימית והתיכונה (עד כוכב הלכת נפטון) וגופים קטנים במערכת השמש החיצונית (מעבר לנפטון). המונח "אסטרואיד" מתייחס לכל אותם הגופים הקטנים בתוך מערכת השמש, ואילו כל הגופים שמעבר לנפטון מכונים "גופים טרנס-נפטוניים".
אירוע פגיעת אסטרואיד והיערכות למניעתו
מבין כלל התאוריות שהוצעו לגבי הגורם שהוביל להכחדת קרטיקון-פלאוגן, לפי הערכות שונות, התאוריה של אירוע פגיעת גוף שמיימי בכדור הארץ היא הסבירה ביותר. התנגשויות בין-כוכביות בדרגות שונות התרחשו עוד מראשית ימי מערכת השמש, כפי שמסתמן מהתאוריה לפיה לכדור הארץ והירח מוצא משותף. אירוע משמעותי כזה תועד ב-1994 עם פגיעת שביט שומייקר-לוי 9 בכוכב צדק, בעוצמה מוערכת של 6 מיליון מגה-טון (פצצת הצאר הייתה בעוצמה של 50 מגה-טון). אחד מאירועי החדירה המשמעותיים האחרונים שתועדו לאורך ההיסטוריה האנושית התרחש בשנת 2013, כאשר מטאור התפוצץ מעל לשמי רוסיה בעוצמה מוערכת של 500 קילוטון (פי 33 מעוצמת הפצצה שהוטלה על הירושימה) וגרם לפציעה של כ-1,200 איש.
בעקבות החשש מאירוע הכחדה המונית נוסף כתוצאה של פגיעת אסטרואיד (ראו למשל אפופיס), ישנן תוכניות רבות למיגור הסכנה. כך לדוגמה התאגד איגוד ללא מטרות רווח בקליפורניה, ארצות הברית בשם קרן B612. המטרה של התאגדות זו היא לפתח משימת חלל שבה תונחת חללית על אסטרואיד קטן, תחקור את פניו, ותתקין עליו מנוע רקטי שבפעולתו יגרום לשינוי משמעותי במסלול האסטרואיד.
במקביל מתקיימות תוכניות לגילוי אסטרואידים שיעזרו בפיקוח על כל אחד מהם, וכך יוכלו להתריע מראש על התקרבות אסטרואיד לכיוון כדור הארץ. אם התוכניות המוצעות להרחיב את גילוי האסטרואידים לגופים קטנים יותר יתממשו, ניתן יהיה לקבל התרעה מספר שנים מראש על פגיעה אפשרית. במקרה זה, הטסת חללית רובוטית או גשושית אל האסטרואיד, היצמדותה אל פניו, והפעלת המנוע לתקופה ארוכה, תוכל לשנות את כיוון האסטרואיד במספר סנטימטרים לשנייה. שינוי זה מספיק כדי שהאירוע יהפוך מפגיעה בכדור הארץ למעבר לידו, ובכך לבטל את הסכנה.
במצפה הכוכבים על שם וייז במצפה רמון מופעל פרויקט מגיני ארץ אשר סורק ועוקב אחר אסטרואידים.
בנובמבר 2021, שוגרה חללית במסגרת הניסוי דארט (Double Asteroid Redirection Test ) שתנסה לפגוע באסטרואיד, שאורכו כ-160 מטרים, ולהסיט אותו ממסלולו. בכך תשופר היערכות למקרה שבו יהיה צורך להסיט אסטרואיד מסוכן ממסלול התנגשות עם כדור הארץ. ב-27 בספטמבר 2022, בשעה 2:14 בלילה (שעון ישראל), התנגשה הגשושית באסטרואיד דימורפוס, שקוטרו כ-160 מטרים. לאחר שבועיים פרסמה נאס"א שהפגיעה הקטינה את מחזור הסיבוב של דימורפוס סביב דידימוס ב 32 דקות ובכך הוכתר הניסוי בהצלחה מלאה.
גבעת ח"ן
גבעת ח"ן (גִּבְעַת חֵן) הוא מושב באזור השרון, מדרום לעיר רעננה, השייך למועצה אזורית דרום השרון. שטחו כ-1,300 דונם.
היסטוריה
היישוב הקרוי על-שמו של חיים נחמן ביאליק, הוקם בחג הסוכות, ב-15 באוקטובר 1933, בידי 41 משפחות עולים ותיקים מליטא, פולין ורוסיה, וזאת כחלק מהתיישבות האלף. מאוחר יותר הגיעו גם עולים מגרמניה. היישוב נועד להגנה על רעננה מדרום מפני תושבי אבו כישכ, ובתי המתיישבים הוקמו מבטון מזוין. עוד הוקמו במקום בניין בן שתי קומות המשמש כמזכירות היישוב ומגדל מים ועליו זרקור איתות. בעת המאורעות שימש הזרקור כתחנת איתות בין רעננה ופתח תקווה. בשנים 1945–1947 היה מושב לבסיס לפעולות הפלמ"ח ולנקודות קליטה למעפילים אשר ספינותיהם נחתו בחופי השרון. ביישוב פעלה תחנת השידור של תנועת המרי העברי.
כלכלה
בשנותיו הראשונות של היישוב ענפי החקלאות העיקריים שלו היו רפתות לולים וירקות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל להתפתח ביישוב ענף הפרדסנות במקביל להתפרקות הרפתות. כיום עדיין שומר המושב על צביונו החקלאי וענפי החקלאות העיקריים בו הם ירקות, תות שדה, לול, פרחים, פרדסים, כבשים ודבורים.
בוג'ומבורה
בוג'ומבורה היא בירתה לשעבר של מדינת בורונדי במרכז אפריקה, והעיר הגדולה במדינה. העיר ממוקמת על שפת אגם טנגניקה ומהווה את המרכז המדיני, התקשורתי והכלכלי של המדינה.
היסטוריה
בוג'ומבורה גדלה מכפר קטן לעיר, החל מהפיכתה למוצב צבאי של מזרח אפריקה הגרמנית ב-1889. אחרי מלחמת העולם הראשונה היא הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של המנדט הבלגי רואנדה-אורונדי. כאשר קיבלה בורונדי עצמאות (ב-1962) הוחלף שם העיר מאוסומבורה לבוג'ומבורה. מאז הייתה בוג'מבורה למרכז מריבות תדירות בין שתי קבוצות האתניות הגדולות של המדינה, עם מיליציות של השבט ההוטו נלחמות נגד הצבא הנשלט בידי שבט הטוטסי.
כלכלה
התעשייה המקומית כוללת מפעלים ליצור בטון, טקסטיל וסבון. בוג'ומבורה היא גם הנמל הראשי של המדינה והמסוף המרכזי למסחר בקפה (התוצרת החקלאית החשובה של המדינה לייצוא), כמו גם של כותנה, עורות ובדיל.
תיירות
התיירות בעיר אינה מפותחת כלל, זאת עקב אי-היציבות ששררה במדינה לאורך שנים. מוקדי המשיכה העיקריים הם חופי האגם וגן חיות קטן ומיושן (Le Musee Vivant) שבו תצוגה של שימפנזים, קרוקודילים, נחשים, דגים ונמר.
העיר משופעת בבניינים שנשמרו מהתקופה הקולוניאלית, מה שהופך אותה לאטרקטיבית ביותר לחובבי אדריכלות. מאות בניינים במרכז העיר הם בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) והשתמרו בצורה טובה מאוד.
אקלים
האקלים בעיר מוגדר כאקלים סוואנה טרופי (Aw לפי שיטת קפן), אך הוא קרוב גם לאקלים צחיח למחצה (BSh). העונה מחולקת לעונה גשומה ולעונה יבשה. טמפרטורת המקסימום היומית הממוצעת נעה בסביבות 29–30 מעלות צלזיוס, בעוד שטמפרטורת המינימום היומית הממוצעת נעה בסביבות 17–19 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 785.7 מ"מ.
חינוך
אוניברסיטת בורונדי, האוניברסיטה הציבורית היחידה במדינה, ממוקמת בעיר ביחד עם עוד שתי אוניברסיטאות פרטיות.
תחבורה
בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי בוג'ומבורה ובנוסף יש שירותי מעבורות לעיר קיגומה בטנזניה.
אינטרנט קפה
אינטרנט קפה או בית קפה אינטרנט הוא מקום בו ניתן לקבל שירותי גלישה באינטרנט עבור תשלום, הנמדד בדרך כלל עבור דקות או שעות, אולם לעיתים ניתן לרכוש מנוי לפרקי זמן ארוכים יותר. חלק מבתי קפה אינטרנט משמשים גם כבתי קפה רגילים.
היסטוריה
השם באנגלית (Cybercafé) והקונספט הומצאו על ידי איוון פופ (Ivan Pope) בראשית 1994. הקונספט שכלל גלישה לאינטרנט מהשולחנות הומצא עבור סוף שבוע (12-13 במרץ), באירוע 'לקראת העתיד של האסתטיקה' של המכון לאמנות בת זמננו בלונדון.
ביוני 1994 נפתח The Binary Cafe, אינטרנט הקפה הקנדי הראשון בטורונטו. במהלך הסימפזיון החמישי של הארגון לאלקטרוניקה ISEA שנערך בהלסינקי באוגוסט 1994, נפתח CompuCafe, שסיפק שירותי אינטרנט ובר עם מלצרים רובוטים.
אינטרנט הקפה האנגלי המסחרי הראשון (שהושפע חלקית מהאירוע של המכון לאמנות בת זמננו) נפתח ב-1 בספטמבר 1994 בלונדון. אינטרנט הקפה האמריקאי הראשון נפתח בראשית 1995 במנהטן.
מאפיינים
סוג נוסף של אינטרנט קפה הוא מרכז משחקים, בו משתמשים ברשת מקומית על מנת לאפשר משחק מרובה משתתפים. סוג זה החליף חלקית את מרכזי משחקי הווידאו, שלא מעטים מהם נסגרו או התמזגו עם בתי קפה אינטרנט. מרכזי משחקים כאלו נפוצים במיוחד במזרח אסיה - סין, טאיוואן, קוריאה הדרומית ובפיליפינים.
בנוסף לצורת אינטרנט הקפה, קיימים גם קיוסקי אינטרנט - נקודות גישה לאינטרנט באזורים ציבוריים, כמו ספריות ציבוריות ואולמות שדות תעופה, שחלקם מאפשרים גלישה כאשר הגולש עומד ליד המחשב. אתרי נופש רבים כמו מלונות, אזורי נופש, ספינות טיולים וכדומה מאפשרים למטיילים גלישה באינטרנט. עם הזמן נוספו נקודות התחברות לרשת אלחוטית במקומות ציבוריים רבים, כדוגמת טיילות, חופי ים, בתי קפה (המציעים שירות זה למבקריהם) ועוד.
ככל שהדרישה לגישה לאינטרנט הולכת וגוברת, כך גדל מספר הפאבים, הברים ובתי הקפה המציעים שירותי גלישה, כך שההבחנה בין אינטרנט קפה לבתי קפה רגילים מטשטשת - מצב המביא לירידה במספרם במספר ארצות (בעיקר באירופה). כך למשל בגרמניה יורד מספרם של אינטרנט קפה בשל הרגולציה המסובכת (המוחלת רק כאשר יש מחשבים נייחים המחוברים לרשת), הנגישות הגבוהה של שירותי גלישה, השימוש הנרחב במחשבים ניידים ובמחשבי כף יד ומספר גבוה יחסית של נקודות חמות. גם השימוש באינטרנט קפה כמרכז משחקי וידאו מסובך, בשל הכפיפות לשתי מערכות רגולציה שונות האוכפות כללים שונים ומקשות על התפקוד.
במדינות בעלות מערכת צנזורה קשוחה, כמו סינגפור, אינטרנט קפה נמצאים תחת השגחה קפדנית. באזורים אחרים הם נחשבים כמקומות המאפשרים גלישה פרטית לצפייה בפורנוגרפיה. בחלקים מסוימים של לוס אנג'לס אינטרנט קפה מאובטחים משום שהם מושכים כנופיות. בישראל נפוצים מקומות שמציעים שירות אינטרנט קפה בסמוך לריכוזים חרדיים, ובסמוך לריכוזי עובדים זרים ומהגרי עבודה.
בשל האנונימיות הרבה בשימוש בבתי קפה אינטרנט, הם נחשבים בעיני גורמים דתיים לבעייתיים, משום שבאמצעותם ניתן לגשת לחומרים האסורים לצפייה לפי הדת (פורנוגרפיה, סמים, אלכוהול, דתות אחרות וכדומה). במרבית המקרים מצב זה גורם לניסיון להגביל את הגלישה בבתי קפה אינטרנט (הגבלת כניסה לפי גיל, חובת רישום וכיוצא באלו) באמצעות חקיקה, לחץ חברתי או חרם צרכנים, ובמקרים קיצוניים כמו השתלטות החמאס על רצועת עזה, אף פגיעה מכוונת במקומות שהציעו שירות אינטרנט קפה.
בעיה נוספת הנוצרת בשל הקושי למעקב אחרי הפעילות בבתי קפה אינטרנט היא הפרת זכויות יוצרים שקשה לאתר את מקורן.
במגזר החרדי בישראל
במגזר החרדי בישראל שבחלקו הגדול נמנע משימוש בסמארטפונים או באינטרנט ביתי, נפוץ השימוש בחנויות אינטרנט המספקות אינטרנט כשר לשימושים בסיסיים. ב-2017 הוקמה אגודת חות"ם (חסימה ופיקוח תקשורת מחשבים) על ידי האגודה למען טוהר המחנה בגיבוי בית הדין של העדה החרדית. הארגון מחייב את חנויות האינטרנט המעוניינות בכשרות להשתמש בסינון נטפרי, וכן לחסום כליל אתרי חדשות ואפשרות לצפייה בוידאו גם באופן לא מקוון.. נכון לינואר 2022 נמצאות כ-112 חנויות ברחבי הארץ תחת פיקוח הארגון. במאה שערים התקיימו הפגנות נגד חנות שהפרה את כללי הארגון. במקרה אחר התקיימו הפגנות אלימות נגד חנות שסירבה לקבל את הכשרות.
קישורים חיצוניים
משה ויסברג, התקדמות הטכנולוגיה: הצצה ל'חדרי המחשבים' של המגזר החרדי, באתר בחדרי חרדים
מירצ'ה הזקן
מירצ'ה הזקן (אלפבית פונטי בינלאומי: (mirt͡ʃe̯a t͡ʃel bəˈtrɨn) 1355 - 31 בינואר 1418) היה שליט ולאכיה בין 1386–1395 ובין 1397- 1418. בנו של ראדו הראשון ואחיו של דן הראשון, אותו ירש בכס השלטון לאחר מותו ב-23 בספטמבר 1386.
כינויו "הזקן" ניתן לו לאחר מותו על מנת להבדיל בינו לבין נכדו מירצ'ה השני ("מירצ'ה הצעיר").
רקע משפחתי
לראדו הראשון נולדו שני בנים: לגבי מוצאה של קאליניקיה, אמו של מירצ'ה קיימות כמה השערות. לפי יורגה הייתה נסיכה ביזנטית, בהתחשב בשמה היווני ובכך שמירצ'ה היה בעל תואר דספוט, אולי נדוניה ממנה. לפי פאנאיטסקו השם היווני אינו מוכיח דבר, בהיותו שם נהוג בכנסייה האורתדוקסית, בעוד התואר דספוט מוסבר על ידי שליטתו של מירצ'ה בחבל דוברוג'ה שהיה נשלט על ידי "דספוטים". מפני שהיו לה אחוזות רבות בחבל אולטניה ייתכן כי קאליניקיה הייתה בת למשפחת אצילים משם. לפי כרוניקה סרבית מאוחרת (מן המאה ה-17), קאליניקיה הייתה בתו הרביעית של הקניאז לזר של סרביה. אבל בת זו של הקניאז ידועה כנשואה למיקלוש גאראי, פלטין של הונגריה. לפי השערה נוספת (דניאל בארבו) הנסיכה אנה והנסיכה קאליניקיה היו אותה אשה, שבחרה לחיות כנזירה בשם קאליניקיה.
מקור הכינוי
הכינוי "הזקן", לפי המשמעות שהייתה לו בתקופה בה ניתן, מכוון ל"הישן יותר" ונועד להבדיל בין השליט הזה, הנושא את השם מירצ'ה ובין שליטים אחרים עם אותו שם, כדוגמת נכדו מירצ'ה השני או מירצ'ה החמישי (הרועה). באותם הימים, בארצות הרומניות, לא היה נהוג למספר את השליטים הנושאים את אותו שם והבדילו ביניהם בעזרת כינויים.
לקריאה נוספת
(פ.פ. פנאיטסקו - מירצ'ה הזקן, מירצ'ה הזקן, מהדורה שנייה, הוצאת קורינת, בוקרשט 2000)
קישורים חיצוניים
לפי פ.פ. פנאיטסקו
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1866–1932)
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Feodora zu Hohenlohe-Langenburg; 23 ביולי 1866 – 1 בנובמבר 1932) הייתה נסיכה גרמנית ואשתו של אמיך, נסיך ליינינגן.
ביוגרפיה
פאודורה נולדה ב-23 ביולי 1866 בלנגנבורג, להרמן, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולאופולדינה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג.
ב-12 ביולי 1894 התחתנה פאודורה עם אמיך, נסיך ליינינגן, ממנו היו לה חמישה ילדים. בשנת 1904 מת חמיה ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן, ובעלה ירש את תאריו. המשפחה התגוררה בטירת וידנינגן, וב-1 בנובמבר 1932 מתה פאודורה בביתה.
משפחתה
ב-12 ביולי 1894 התחתנה פאודורה עם אמיך, נסיך ליינינגן, ממנו היו לה חמישה ילדים:
סוחוי Su-35
שדרוג ה-Su-27
המטוס פותח כשדרוג ל-Su-27, ואכן, שני המטוסים כמעט זהים מבחוץ. ל-Su-35 זנב מעט גבוה יותר, חיישן האינפרא אדום נמצא מימין לקוקפיט ולא ישר לפניו, וגם החרטום קצת שונה. אך למעשה, כמעט כל המערכות הוחלפו: הוחלף המכ"ם לדגם מתקדם וחזק יותר, הקוקפיט הפך לדיגיטלי וחכם, והמטוס צויד במערכות הגנה מתקדמות.
באוקראינה
חיל האוויר הרוסי מפעיל מטוסים כאלה בפלישה לאוקראינה. לפי אוקראינה המטוסים משמשים למשימות יירוט ועליונות אווירית. חיל האוויר האוקראיני הפיל לפחות 2 מטוסים.
חימוש
למטוס 12 נקודות תלייה חיצוניות וביכולתו לשאת חימוש במשקל כולל של 8000 ק"ג. כמו כן, על המטוס מותקן תותח 30 מ"מ עם 150 פגזים. אמצעי החימוש אותם יכול המטוס לשאת ולשגר כוללים:
נפטון
נפטון (בלועזית: Neptune; השם העברי: רַהַב ) הוא כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. הוא הקטן והמרוחק בין ארבעת ענקי הגזים והוא מסווג בתת-הקטגוריה של ענק קרח, עקב היותו מכוסה בשכבת מים וקרח. נפטון, הקרוי על שמו של נפטון, אל הים במיתולוגיה הרומית, נמצא בתהודה מסלולית עם כוכב הלכת הננסי פלוטו.
גילוי
האיורים של גלילאו חושפים כי התצפיות הראשונות על נפטון בוצעו ב-28 בדצמבר 1612 ושוב ב-27 בינואר 1613. בשני המקרים הוא ייחס את הגילוי לכוכב שבת ולא לכוכב לכת, ולכן לא פרסם את ממצאיו.
בשנת 1821 פרסם האסטרונום הצרפתי אלכסיס בּוּבָאר (Alexis Bouvard) טבלאות אסטרונומיות של מסלול אורנוס. תצפיות עוקבות שבוצעו בשנים הבאות הראו סטייה מהותית מהטבלאות, הדבר הוביל את בוֹבר להניח כי קיים גוף אחר המשפיע מבחינה גרביטציונית על מסלולו של אורנוס.
בשנת 1843 חישב המתמטיקאי האנגלי ג'ון קאוץ' אדמס מסלול של כוכב הלכת השמיני שלקח בחשבון את ההשפעה על אורנוס. הוא שלח את חישוביו לסר ג'ורג' בידל איירי, וכאשר אדמס התבקש לשלוח מספר הבהרות בקשר לחישוביו הוא החל בעבודה אך מעולם לא שלח את תשובתו.
כעבור כשלוש שנים, בשנת 1846, ביצע המתמטיקאי הצרפתי אורבן לה-ורייה חישובים, בנפרד מאדמס, והגיע למסקנה דומה בדבר קיומו של גוף נוסף המשפיע על מסלולו של אורנוס. אף על פי שהוא לא הצליח לשכנע את עמיתיו בהתלהבותו, החל באותה שנה ג'ון הרשל האנגלי להפיץ את הגישה המתמטית ואף שכנע את ג'יימס צ'ליס (James Challis) לחפש את כוכב הלכת המסתורי.
אחרי מספר דחיות, החל צ'ליס, שלא מרצונו, את החיפוש ביולי 1846. אולם, בינתיים שכנע לה-ורייה את האסטרונום הגרמני יוהאן גלה לחפש את כוכב הלכת שלו. נפטון נצפה לראשונה בטלסקופ על ידי יוהאן גלה במצפה הכוכבים של ברלין ב-23 בספטמבר 1846. מיקומו היה כ-1° מחישוביו של לה-ורייה וכ-10° מחישוביו של אדמס. מאוחר יותר התברר לצ'ליס כי צפה בכוכב לכת פעמיים באוגוסט, אך כשל בזיהויו בגלל צורת העבודה הארעית שלו.
בשנת 1998 התגלו המסמכים הרשמיים של אדמס וקמה צעקה של ממש בדבר הקרדיט השווה שקיבל אדמס, והממלכה המאוחדת כולה, בגילוי נפטון. לאור הגילוי החדש, החל ויכוח לאומני בין צרפת לממלכה המאוחדת בשאלה מי יזכה בקרדיט בגין גילוי כוכב הלכת. לבסוף התקבלה הסכמה בינלאומית כי גם ללה-ורייה וגם לאדמס מגיע לקבל את הקרדיט במשותף.
גילוי נפטון הוא אירוע בהיסטוריה של המדע המשמש רבות כדוגמה להתקדמות מדעית לא אמפירית, כלומר כזו שהתאוריה המדעית הקדימה את גילוי העובדות.
מקור השם
מיד אחרי גילוי כוכב הלכת החדש, הוא נקרא פשוט "כוכב הלכת שמעבר לאורנוס". ההצעה הראשונה לשם קבוע התקבלה על ידי יוהאן גלה שהציע לקרוא לכוכב לכת על שמו של אל השערים הרומי יאנוס. בממלכה המאוחדת הציע ג'יימס צ'ליס את השם אוקיינוס. ובצרפת, הציע אורבן לה-ורייה בתמיכתו של פרנסואה אראגו את השם לה-ורייה (Le Verrier), הצעה שזכתה להתנגדות נחרצת מחוץ לצרפת. אלמנכים צרפתיים הציגו ללא דיחוי את אורנוס בשם "הרשל" ואת נפטון בשם "לה־ורייה", על שם מגליהם.
בינתיים, במקרה נפרד ועצמאי לחלוטין, ג'ון קואוץ' אדמס הציע לשנות את השם אורנוס לשם "גאורגי" (Georgian), ואורבן לה-ורייה הציע (דרך מועצת קו האורך הבריטית) לקרוא לכוכב לכת החדש נפטון. ב-29 בדצמבר 1846, תמך פרידריך פון שטרובה (Friedrich Georg Wilhelm von Struve) בשם זה בפני האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג, ועד מהרה השם נפטון הפך שם המקובל בקהילה הבינלאומית.
במיתולוגיה הרומית, היה נפטון אל הים, מקבילו של פוסידון במיתולוגיה היוונית. הדרישה לשם מיתולוגי הסתדרה עם האטימולוגיה של שמות כוכבי הלכת האחרים.
שמו של כוכב הלכת תורגם ככוכב הלכת אל הים בסינית, בקוריאנית, ביפנית ובווייטנאמית. בהודו שמו של כוכב הלכת הוא וארונה, על שם אל הים במיתולוגיה ההודית.
ב-2009, לרגל סיום שנת האסטרונומיה הבינלאומית, הכריזה האקדמיה ללשון העברית על שמו העברי של נפטון – רַהַב. השם העברי ניתן בעקבות משמעות השם נֶפְּטון – שמו של אל הים, וזיהוי במסורת היהודית של רַהַב כ"שָׂרוֹ של ים". כך למשל מתפרש בתלמוד הבבלי הפסוק  כמתאר את הניצחון על שר הים.
נתונים פיזיים
נפטון דומה במידותיו לאורנוס, קוטרו 49,528 ק"מ וצפיפותו היא הגדולה שבין הצפיפויות של ענקי הגזים – 1.64 גרם לסמ"ק. במרכזו ישנה ליבה של ברזל וסיליקטים ומסביבה שכבת קרח המכילה מים, מתאן ואמוניה וסביבה משתרעת האטמוספירה המכילה בעיקר מימן והליום, אך גם מתאן המעניק לנפטון את גוונו הכחלחל. נפטון נע סביב השמש במהירות של 5.43 ק"מ לשנייה כשהוא משלים הקפה סביבה אחת ל 163.72 שנים. הטמפרטורה של פני השטח של נפטון היא C° 213–.
התצפיות של וויאג'ר 2 גילו את הכתם האפל הגדול על פני נפטון הדומה לכתם האדום הגדול על פני צדק וכן ענני צירוס המכילים מתאן קפוא.
מסה והרכב
המבנה הפנימי של נפטון דומה לזה של אורנוס. האטמוספירה שלו מהווה כ-5% עד 10% מהמסה שלו ונמשכת אולי 10% עד 20% מהדרך לכיוון הליבה, שם היא מגיעה ללחצים של כ-10 GPa, או בערך פי 100,000 מזה של האטמוספירה של כדור הארץ. ריכוזים גדולים של מתאן, אמוניה ומים נמצאים באזורים התחתונים של האטמוספירה.
המעטפת שווה ערך ל-10 עד 15 מסות כדור הארץ והיא עשירה במים, אמוניה ומתאן. כמקובל במדע הפלנטרי, תערובת זו מכונה "קפואה" למרות שהיא נוזל חם וצפוף (נוזל על קריטי). נוזל זה, בעל מוליכות חשמלית גבוהה, נקרא לפעמים אוקיינוס ​​מים-אמוניה. המעטפת עשויה להיות מורכבת משכבה של מים יוניים שבה מולקולות המים מתפרקות למרק של יוני מימן וחמצן, ומים סופריוניים עמוקים יותר שבהם החמצן מתגבש אך יוני המימן מרחפים בחופשיות בתוך רשת החמצן. בעומק של 7,000 ק"מ, התנאים עשויים להיות כאלה שמתאן יתפרק לגבישי יהלומים המטילים גשם כלפי מטה כמו אבני ברד. מדענים גם מאמינים שסוג זה של גשם יהלומים מתרחש על צדק, שבתאי ואורנוס. ניסויים בלחץ גבוה מאוד במעבדה הלאומית של לורנס ליברמור מצביעים על כך שחלק העליון של המעטפת עשוי להיות אוקיינוס ​​של פחמן נוזלי עם "יהלומים" מוצקים צפים.
אקלים
מהירות הרוחות באטמוספירה של נפטון יכולה להגיע עד ל-2000 קמ"ש. מהירות זו היא הגבוהה ביותר מבין כל כוכבי הלכת במערכת השמש. כמו כן, יש בנפטון הוריקנים. ככל הנראה, תנאים אלו של מזג האוויר נובעים מהסיבוב העצמי המהיר של נפטון. מאז גילוי הרוחות הללו על ידי הגשושית וויאג'ר 2, ניסו חוקרים לגלות מה היקף תופעת הרוחות, על מנת להבין יותר טוב את הרכב מבנה ענקי הקרח הללו. ב-2013, יוחאי כספי ועודד אהרונסון ממכון ויצמן למדע, יחד עם רוית חלד מאוניברסיטת תל אביב, אדם שומאן וביל הבארד מאוניברסיטת אריזונה, הצליחו לחשב כי הרוחות החזקות הנושבות על פני נפטון ואורנוס מוגבלות לשכבת אטמוספירה שעומקה אינו עולה על 1000 ק"מ. חלד, כספי, שומאן, הבארד ואהרונסון הצליחו למדל את ההשפעה של הרוחות על שדה הכבידה של כוכבי הלכת ולהראות כי זרמי הסילון מהווים רק אחוז קטן ממסת כוכבי הלכת. תנועת הרוחות מביאה לשינוי במסה הרגעית של כוכב הלכת ובכך לתנודה בשדה הכבידה שלו. באמצעות חישוב הקשר בין לחץ וצפיפות לתבנית הרוחות, הם הראו מה ההשפעה של הרוחות על שדה הכבידה של נפטון ואורנוס ולצור מפה של שדה הכבידה של כוכבי הלכת.
ירחים
לנפטון יש 14 ירחים ידועים. היות שנפטון קרוי על שם אל הים הרומי, הוחלט לקרוא גם לירחיו של כוכב הלכת על שמם של אלי ים אחרים.
הגדול והרחוק שבין ירחי נפטון הוא טריטון. בניגוד לשאר הירחים הפלנטריים במערכת השמש טריטון נמצא במסלול נסיגה דהיינו הוא נע בניגוד לכיוון, דבר המעיד על כך שנלכד בכוח המשיכה של נפטון, וכנראה מקורו בחגורת קויפר.
שישה מירחיו התגלו על ידי הגשושית וויאג'ר 2 ב-1989: נייד, תלסה, דספינה, גלתיאה, לריסה ופרוטאוס.
בעזרת תצפיות התגלו הירחים האחרים: נראיד, הלימיד, סאיו, לאומדיה, סאמטי וניסו, והיפוקמפ, הירח ה-14 שהתגלה ב-2013.
טבעות פלנטריות
לנפטון יש מערכת עמומה של טבעות פלנטריות המורכבת ממספר טבעות, אך בניגוד לטבעות שבתאי, הטבעות של נפטון לא כה בולטות. כאשר הן התגלו לראשונה, על ידי אדוארד גווינן (Edward Guinan), חשבו כי הטבעות לא מחוברות, אולם עד מהרה טענה זו הופרכה על ידי וויאג'ר 2.
מבנה הטבעות הפלנטריות של נפטון די ייחודי, הסיבה לכך עדיין לא מובנת אולם ההנחה המקובלת היא כי הדבר נובע מההשפעה הכבידתית של ירחי נפטון וגופים קטנים אחרים הנמצאים במסלול סביב כוכב הלכת. תצפיות אחרונות משנת 2005 חושפות כי הטבעות הרבה פחות יציבות ממה שסברו תחילה. נראה כי אחת הטבעות כמעט ונעלמה, וזאת תוך פחות ממאה אחת. הממצא ממחיש את המחסור בידע על המערכות הפלנטריות בקצוות הרחוקים של מערכת השמש.
תצפיות טלסקופיות
התצפית המתועדת הראשונה של נפטון התרחשה ב-23 בספטמבר 1846 על ידי יוהאן גלה במצפה הכוכבים שלו בברלין, וזאת בהסתמך על חישוביו של אורבן לה ורייה. מאוחר יותר התברר לג'יימס צ'ליס כי הוא צפה בכוכב לכת פעמיים באוגוסט אותה שנה, אך כשל לזהותו בגלל צורת העבודה הארעית שלו.
מאז גילוי כוכב הלכת אסטרונומים המשיכו לחקור את נפטון בעזרת טלסקופים שונים וביצעו מחקרים שונים בהסתמך על התצפיות השונות. ירחים רבים הסובבים את נפטון התגלו על ידי התצפיות אלה ומאפיינים מסלוליים אומתו על סמך מחקר מעמיק המבוסס על טלסקופים. שיכלול המכשור, הוספת תוכנות המנקות את התמונה ושימוש בטלסקופים מהחלל שיפרו עוד יותר את הידע אודות כוכב הלכת.
בספטמבר 2022 צילם טלסקופ החלל ג'יימס וב את נפטון בעזרת מצלמת ה-NIRCam הרגישה לאור תת אדום. בשל המתאן הקיים באטמוספירת נפטון הקולט בצורה יעילה אור תת-אדום, מרבית שטח פניו נראים כמעט שחורים, למעט אזורי ענני המתאן-קרח להם אלבדו לתת אדום גבוה.
חקר באמצעות גשושיות
לעבר כוכב הלכת נפטון נשלחה רק גשושית אחת מכדור הארץ, וויאג'ר 2, והיא הגיעה לנפטון ב-25 באוגוסט 1989. משום שנפטון הוא ענק גזים, אין לו קרקע מוצקה ולכן לא ניתן לשלוח רכב מחקר לפני השטח.
וויאג'ר 2 חלפה מעל פני הקוטב הצפוני של נפטון במרחק של 4,950 ק"מ, המעבר הקרוב ביותר לכוכב לכת של משימת וויאג'ר 2 (קדמו לו המעברים בסמוך לצדק, שבתאי ואורנוס) . הגשושית חקרה את האטמוספירה של נפטון, את המגנטוספירה, את טבעות נפטון ואת ירחיו. ידע רב נצבר במהלך ביקור וויאג'ר 2 כאשר התגליות היותר משמעותיות היו הכתם האפל הגדול והגייזרים של טריטון.
בניגוד לכל הציפיות, וויאג'ר 2 חשפה כי האטמוספירה של נפטון מאוד פעילה, וזאת אף על פי שהיא מקבלת רק 3% מאור השמש שמקבל צדק. וויאג'ר 2 גם חשפה את האנטי ציקלון המכונה הכתם האפל הגדול, בדומה לכתם האדום הגדול ולכתם האדום הקטן שעל פני צדק. אולם תצפיות שנעשו מאוחר יותר מטלסקופ החלל האבל גילו כי הכתם התפוגג.
וויאג'ר 2 חשפה את 4 הטבעות שנמצאות במסלולו סביב נפטון וגילתה כי לא כל הטבעות שלמות. חקר המגנטוספירה גילה כי משך היום של נפטון נמשך 6 שעות ו-7 דקות, ובדומה לכדור הארץ בקטבים של נפטון קיימת תופעת זוהר הקוטב רק שהיא הרבה יותר מורכבת.
וויאג'ר 2 גילתה שישה ירחים הנמצאים במסלול סביב נפטון, כאשר רק 3 מהם צולמו (פרוטאוס, נראיד וטריטון).
יוהאן בקאיוקו
סן-קיר יוהאן בקאיוקו (באנגלית: Saint-Cyr Johan Bakayoko; נולד ב-20 באפריל 2003) הוא כדורגלן בלגי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן ובנבחרת בלגיה הצעירה.
קריירה
ב-6 במרץ 2022 ערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 1–3 על הראקלס אלמלו. במחזור הראשון של עונת 2022/2023 כבש שער בכורה בניצחון 1–4 על אמן.
ב-5 ביוני 2022 ערך הופעת בכורה בנבחרת בלגיה עד גיל 21 בתיקו 0-0 מול נבחרת סקוטלנד.
ב-24 במרץ 2023 ערך את הופעתו הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת בנצחון 3-0 על במוקדמות יורו 2024.
תארים
'''פ.ס.ו. איינדהובן'''
טנגניקה
טנגניקה (בסוואהילי: Tanganyika) הייתה טריטוריה במזרח אפריקה. בעבר הייתה טנגניקה מושבה גרמנית ובריטית (1916–1961), ולתקופה קצרה הייתה מדינה עצמאית (1961–1964). עיר בירתה באותה עת הייתה דאר א-סלאם.
כיום טנגניקה היא חלקה היבשתי של טנזניה. גבולותיה, הם, לפיכך - קניה, אגם ויקטוריה ואוגנדה בצפון, רואנדה, בורונדי ואגם טנגניקה במערב (מעבר לאגם שוכנת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), זמביה, מלאווי, אגם מלאווי ומוזמביק בדרום והאוקיינוס ההודי במזרח. למעשה, מהווה טנגניקה כמעט את כל שטחה של טנזניה, למעט זנזיבר, ומתגוררים בה כ-98% מתושבי המדינה.
אטימולוגיה
מקור השם טנגניקה במילים הסוואהיליות Tanga, שפירושה הפלגה, ו-Nyika, שפירושה מישור בלתי מיושב.
היסטוריה
כבר לפני 10,000 שנה הייתה טנגניקה מיושבת על ידי שבטים של ציידים-לקטים, ככל הנראה שבטי הקויסן. בתקופת הזמן שנעה בין 6,000 ל-2,000 לפני הספירה התיישבו באזור שבטים דוברי שפות כושיות ושבטי בנטו.
כבר מתחילת האלף הראשון לספירה ישנן עדויות שסוחרים מפרס וממערב הודו ביקרו בחופי מזרח אפריקה, כולל חופה של טנזניה, אבל האסלאם עצמו הגיע לטנזניה רק במאות השמינית והתשיעית לספירה. בסמוך לתקופת הגעת האסלאם לאזור החלו כבר להיווצר ערי מדינה מקומיות לאורך חופי טנזניה ששפתן הייתה סוואהילי. ערי מדינה אלה, לפי העדויות, קיימו קשרי מסחר ענפים עם שותפים שונים מרחבי האוקיינוס ההודי. הידועה שבערים אלה הייתה קילווה.
מושבה גרמנית
מגלי ארצות אירופים, בעיקר בריטים וגרמנים, הגיעו לטנגניקה מהאי הסמוך זנזיבר במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1885 תפסו הגרמנים את האזור והקימו את המושבה מזרח אפריקה הגרמנית (Deutsch-Ostafrika), שכללה את טנגניקה ואת רואנדה ובורונדי הסמוכות.
האחיזה הגרמנית בשטח התבססה על שורה של מבצרים שנבנו במרחק גדול זה מזה. כדי לאכוף את סמכותם על האוכלוסייה המקומית, השתמשו הגרמנים באמצעי דיכוי אלימים במיוחד, כדי לפצות על נוכחותם הדלילה.
ב־1898 החלו הגרמנים להטיל מיסים כבדים על האוכלוסייה המקומית, וגייסו אלפי גברים לעבודות כפייה כדי לפרוץ ולסלול דרכים וכדי לבצע משימות אחרות במזרח היבשת. ב־1902 הורה המושל הגרמני גוסטאב אדולף פון גוטצן לתושבים המקומיים להגדיל מאוד את מכסות גידול וייצור הכותנה והכביד את נטל המיסים עליהם, צעד שעורר אי שקט ומורת רוח הולכת וגוברת בקרב הילידים השחורים. ב־22 במרץ 1905 הוגדל עוד יותר נטל המיסים על המקומיים, ובמקום לשלם מיסים עבור בקתה הם נאלצו לשלם מעתה מס גולגולת עבור כל אדם, מה שגרם לתסיסה גדולה עוד יותר. בחלק מהמקרים סירבו אנשי הכפרים לעסוק בגידול כותנה, סירבו לעבד את האדמה וסירבו לשלם את המיסים שהוטלו עליהם.
למדיניות הגרמנית הייתה השלכה קשה על חיי המקומיים. היא שינתה את המבנה החברתי של קהילות הילידים. המנהיגות המסורתית, שעליה הטילו הגרמנים את האחריות לכך שהאוכלוסייה המקומית תעמוד במכסות היצור ותשלם את המיסים הגבוהים, איבדה את מקומה ונוצר נתק בינה לבין המקומיים. הדיכוי הגרמני הביא לכך שגברים רבים הורחקו מבתיהם והנשים נאלצו למלא מלאכות גבריות מסורתיות. הוצאתם של הגברים לעבודות כפייה רוששה את מקורות המחייה של הכפרים שנותרו חסרי כל ועוררה זעם הולך וגובר כלפי השלטון הגרמני. מגמות אלו הולידו בסופו של דבר את מרד המאג'י מאג'י שפרץ ביולי 1905 ודיכויו נמשך עד 1907. המרד דוכא באכזריות, תוך שימוש בשיטת האדמה החרוכה, והגרמנים נותרו באזור ללא הפרעה עד מלחמת העולם הראשונה.
בין מלחמות העולם
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניסו הבריטים לכבוש את האזור, ללא הצלחה. בסופו של דבר, הועברה השליטה בטנגניקה לצבא הבריטי במסגרת חלוקת מושבותיה של גרמניה בחוזה ורסאי. רואנדה ובורונדי הופרדו מטנגניקה, והשליטה בהן נמסרה לבלגים. בתחילת 1920 נתנו לה הבריטים את השם טנגניקה. ביולי 1922 עיגן חבר הלאומים את מעמדה של בריטניה בטנגניקה, בהעניקו לה מנדט לשלוט בה כמושבת-נאמנות. כבר מאמצע שנות ה-20 דרשה גרמניה להשיב לידיה את טנגניקה. אזרחים גרמנים המשיכו להתיישב בטנגניקה גם בהיותה תחת שליטה בריטית. בריטניה הבהירה לעומת זאת ששהותה בטנגניקה אינה זמנית והיא לא תוותר עליה. בעקבות ועידת מינכן עלו חששות בטנגניקה שהיא תועבר לידי גרמניה. בפברואר 1939 עמדה טנגניקה, בגלל חומרי הגלם שהיא ייצרה, בראש רשימת הדרישות הקולונאליות של גרמניה.
גורמים שונים, בעיקר בעלי המטעים, בקשו לאחד את טנגניקה עם קניה, זנזיבר, אוגנדה והארצות השכנות בשליטה בריטית, לישות משותפת תחת הכתר הבריטי. אולם הפרלמנט הבריטי דחה דרישה זאת.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנת 1946 הועברה טנגניקה למשטר נאמנות.
בשנות ה-50 קמה בטנגניקה תנועת שחרור לאומית כבמדינות אפריקה האחרות. עם זאת, טנגניקה הייתה שונה ממדינות אחרות בכך שלא היו בה הפליה גזעית קיצונית. מנהיג השחורים בטנגניקה, ג'וליוס נייררה (Julius Nyerere), היה מתון יחסית ואת המאבק לעצמאות ניהל בדרכי, לחץ תעמולה והסברה. בשנת 1959 החלה בריטניה בצעדים להעברת השלטון לידי ממשלה בראשות נייררה. בטנגניקה היו בסוף 1959 כ-20,000 לבנים, כמה רבבות אסייתים וכ-8.5 מיליון שחורים.
כלכלה
מוצרי הייצוא העיקריים של טנגניקה הבריטית היו גומי, קקאו, עורות, זרעוני קנבוס, וקפה. רוב המטעים בטנגניקה נוהלו על ידי חברות בריטיות שהעסיקו בהם את תושבי המקום. בשנת 1925 נמצאו בטנגניקה מרבצי יהלומים שהביאו להתפתחות גדולה בתחום. בשנת 1948 עמד הייצוא של היהלומים מטנגניקה על כ-148,000 קרט. בשנת 1958 הגיעו ייצור היהלומים למעל חצי מיליון קרט.
בשנת 1942 הוחל בייצור צמיגים במקום מהגומי שגודל בו. בסוף שנות ה-40 היה הסיזאל למוצר הייצוא העיקרי של טנגניקה. בשנת 1950 סיפקה טנגניקה כשליש מהתצרוכת העולמית של הסיזאל.
לאחר העצמאות
ב-19 בדצמבר 1963 העניקו הבריטים עצמאות גם לזנזיבר, מושבה שכללה קבוצת איים באוקיינוס ההודי, מול חופי טנגניקה. במדינה הצעירה הנ"ל המשטר היה מלוכני בראשות הסולטאן ממוצא ערבי, אך זה הודח בתוך זמן קצר בידי הרוב האפריקאי באיים. ב-26 באפריל 1964 נחתם הסכם לאיחוד בין טנגניקה לבין זנזיבר, והוקמה הרפובליקה המאוחדת של טנזניה.
כיום, התייחסות לטנגניקה כאל ישות נפרדת נחשבת בטנזניה בלתי תקינה פוליטית, משום שהיא עשויה להזכיר את התקופה הקולוניאליסטית ולרמוז על התנגדות לאיחוד עם זנזיבר.
גלוני חול
גלוני חול מוגדרים בגאוגרפיה פיזית כתצורת נוף חולית דמוית רכסים חוליים ישרים קטנים (עד 1 ס"מ גובהם ועד 30 ס"מ המרחק בין שיאו של גלון אחד לאחר), א-סימטריים, אחידים ומסודרים הנמצאים על גבי כל דיונה וערימת חול חופשי.
תפוצתם של גלוני החול בישראל היא בנגב הצפון-מערבי, במישור החוף הדרומי ובחולות כסוי.
בטבע קיימים מופעים נוספים של גלוני חול בחופים חוליים, יבשים ונטולי צמחייה לאחר גאות, וכן בקרקעיות ים חוליות, אך מנגנון ההיווצרות שלהם אינו איאולי.
מאפיינים מורפולוגיים
מבחינה מורפולוגית, גלוני חול הם דגמים נופיים שנוצרים בתהליכים איאוליים (תהליכי הסעת רוח). הם מאופיינים ברכס מעוגל א-סימטרי, כאשר צלע אחת של הרכס תלולה והצלע השנייה מתונה. רוחב הגלונים אחיד ועל כן הם ישרים ואינם מפותלים.
הגלונים נוצרים בניצב לכיוון ממנו נושבת הרוח כשהצלע התלולה מתאפיינת בשיפוע של כ-37 מעלות ולעומתה הצלע המתונה בצד הפונה לרוח היא בעלת שיפוע קטן יחסית של 2 עד 6 מעלות.
גודל הגרגר של החול המרכיב את גלוני החול נע בין 100 ל-300 מיקרון ומציג התפלגות גדלים אחידה. גרגרי החול הדקים נמצאים בשטח שבין הגלונים ואילו הגרגרים הגסים מצטברים ברכס של כל גלון.
אינדקס RI
אינדקס Ripple Index) RI) מתאר את גלון החול באמצעות היחס שבין אורך הגל לגובהו של הגלון. ערך אינדקס הגלונים המתקבל לרוב גדול יותר מ-15.
כאשר:
מנגנון היווצרות
המנגנון הפיזי האחראי על היווצרות גלוני החול הוא מנגנון איאולי המתבסס על אינטראקציה בין הרוח לבין גרגרי חול חסרי קוהזיביות (גרגרים שאינם מלוכדים) כאשר עוצמת הרוח מגיעה לסף מסוים, גרגירי החול מורמים לאוויר ומוסעים על ידה. סף עוצמת הרוח משתנה בהתאם לגודל הגרגר, אחוזי הלחות, צמחייה ועוד. רוחות חזקות יחסית אכן מסיעות את גרגירי החול הכבדים, אך הם מתפזרים בפני השטח והגלונים נעלמים אך עדיין לא נמצא הסבר מדעי המניח את הדעת לכך. הכוחות העיקריים הקושרים את הגרגירים לקרקע הם כוח הכבידה וכוחות קוהזיביים המקשרים בין גרגירים צמודים.
לחול הנכנס לתנועה יש ארבעה סוגי הסעה עיקריים כתלות בגודלו: תחילת היווצרותם של גלונים בפני השטח נובעת מהחספוס ובגובה לא אחידים של משטח החול החשוף לרוח. חוסר האחידות הזה מתבטא בשקעים הקיימים במשטח ואלה יוצרים מעין "אזור הגנה" לגרגרים הנמצאים בצד הנגדי לרוח מפגיעת גרגרים הנעים בסלטציה. בזמן תנועת גרגרי החול, מספר רב יותר של גרגרים יפגע בצדו של השקע הפונה אל הרוח מאשר בצדו המוגן. כך תיווצר תנועה רבה יותר של גרגרי חול בזחילה במפנה השקע הפונה לרוח ומספר מועט של גרגרים יזחל מהשטח המוגן. הצטברות החול תיצור שקע נוסף לאחריה, בשל אותו מנגנון וחוזר חלילה עד להתפתחות שדה של גלוני חול. תהליך היווצרותם בטבע נמשך פחות מרבע שעה החל מתחילת הנשיבה של הרוח על משטח החול. גלוני החול אינם נשארים במקומם בעת היווצרותם אלא מתקדמים עם כיוון הרוח הדומיננטי. קיים קשר ישיר בין מהירות הרוח למהירות נדידת הגלונים וכן קשר הפוך בין גובה הגלון למהירות נדידתו. גלונים קטנים ינועו מהר יותר מגלונים גדולים.
מגה-גלונים
מגה-גלונים (megaripples) הם גלי חול שאורך הגל שלהם נע בין עשרות סנטימטרים ועד למעלה מ-10 מטרים וניכרים בהם נפתולים רבים. הם נוצרים בפרקי זמן ארוכים של ימים ושבועות ומצביעים על הרוח השכיחה ולא על הרוח האחרונה. כמו כן הם מאופיינים בפרופיל א-סימטרי, כאשר הצד הפונה אל הרוח (stoss slope) מתון יותר ואילו הצד הרחוק מהרוח (lee slope) תלול יותר.
מגה-גלונים מציגים התפלגות גודל גרגר בי-מודלית ולכן מורכבים משני סוגי גדלים עיקריים של גרגרי חול: גרגרים עדינים (עד 125 מיקרון) וגרגרים גסים (מ-125 ועד 1000 מיקרון). בפסגה (crest) נמצא את הגרגירים הגסים יותר. אין בידי החוקרים מודלים מתמטיים טובים המתארים את היווצרות המגה גלונים. התאוריה המקובלת היא שהרוח אינה מספיק חזקה להרים את הגרגרים הגסים ואלו נערמים בקרבת השיא של הגלון ונעים למרחקים קצרים כתוצאה מהפגיעות של הגרגרים הקטנים הנעים בסולטציה. כנראה שאורך הגל במקרה זה קשור למרחק הקפיצה הממוצע של הגרגרים הקטנים.
מגה-גלונים מצויים בישראל בקטורה, בחולות כסוי וביהל. בעולם נוכל לראותם במרחבי המדבריות העולמיים כמו מדבריות נבדה, גובי, סהרה ועוד. נוסף על כך, התגלו מגה גלונים גם מחוץ לכדור הארץ, במאדים, שבשל האטמוספירה הדלילה שעל פניו והגרביטציה הנמוכה יחסית לכדור הארץ, אורך הגל שלהם מגיע לעשרות מטרים. גילוי זה מסייע לנו לבחון מורפולוגיה איאולית בכוכב לכת שונה מכדור הארץ ואנו יכולים ללמוד מכך על ההשלכות המורפולוגיות שמתרחשות שם ולהסיק מהן על השינויים האיאוליים בעולמנו.
גלוני חול בישראל
בארץ ניתן להבחין בשפע של גלונים הפרושים במרחבי החול האחרונים שבארצנו כמו הדיונות (חוליות) המצויות בנגב הצפון מערבי (חולות חלוצה, חולות עגור, שדה חלמיש, חולות שונרה, רביבים, נחל סכר) והשאר מצויות במישור החוף הדרומי: חולות אשקלון בין אשקלון לנחל שקמה, חולות ניצנים בין אשקלון לנחל לכיש (הדיונה הגדולה), חולות יבנה בין נחל לכיש לנחל שורק, חולות חולון-ראשון לציון בין נחל שורק לתל אביב-יפו.
מגה גלונים נוכל למצוא בקטורה ובחולות כיסוי במישור שמצפון לדיונה המפורסמת. מקורו של החול בנחל כיסוי הוא בלייה של סלעי גיר (סלע רך) בעוד שמרבית החולות בסיני מקורם בבלייה של סלעי גרניט (סלע קשה) ומסיבה זו הם מורכבים בעיקר מקוורץ.
Tab4u
Tab4u הוא אתר אינטרנט ואפליקציית מוזיקה שהוקם בספטמבר 2001. Tab4u הוא חינמי, ומנגיש מילים, אקורדים ותווים לאלפי שירים, עם כלי עזר מיוחדים לנגנים וחובבי מוזיקה. לאחרונה החל האתר לגבות תשלום חודשי למי שמעוניין לקבל את הגרסאות הקלות של השירים.
תוכן האתר
Tab4u מכיל מילים, אקורדים וטאבים לאלפי שירים ישראלים ולועזיים, סרטי לימוד ושיעורים לכלי הנגינה השונים, מידע על אמנים ואלבומים, לוחות, פורומים, דיונים, אינדקס מורי נגינה וכלי עזר נוספים המאפשרים חוויית שירה ונגינה נעימה.
עד תחילת 2012 תוכן השירים כולו נערך על ידי מוזיקאים בלבד - מה שהפך את תוכנו לייחודי ומדויק יותר. בתחילת 2012 הושק עורך שירים שבעזרתו גם הגולשים מעלים שירים, מה שקידם באופן משמעותי את tab4u.
ב-2014 החל תהליך של הפיכת Tab4u לרשת חברתית של מוזיקאים, והועלו כלים חדשים, המאפשרים צ'יטוט בין המשתמשים, חיפוש והכרויות בין נגנים.
פרטים נוספים
האתר פועל במסגרת החוק, אינו מפר זכויות יוצרים ומעביר לאקו"ם דוחו"ת ותמלוגים.
העורך הראשי של האתר הוא ברק עם־שלם.
באתר זה מצורפים לעיתים פריטה, סרטונים שמציגים דרכים לנגן סולו גיטרה ואף עובדות מעניינות על השיר.
ארתור פופלבסקי
פופלבסקי החל את לימודיו באוניברסיטה הקיסרית של ורשה בשנת 1879 וסיים את לימודי ההנדסה בבית הספר הגבוה בציריך בשנת 1884 (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich).
בשנת 1883 הגיע פופלבסקי למקום השני, אחרי יוסף זבינסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884, עם תוצאה של 19/22 נקודות. בשווייץ חלק פופלבסקי פעמיים את המקום הראשון באליפות שווייץ לשחמט עם מקס פסטלוצ'י בשנים 1889 ו-1890.
פופלבסקי חזר לוורשה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 ועבד שם כמהנדס.
החבלה בצינור הגז הצפון-אוסטי (2006)
החבלות בצינור הגז בצפון אוסטיה של שנת 2006 היו שני פיצוצים שהתרחשו בשני קווי צינורות גז ראשיים בצפון אוסטיה, בליל יום ראשון ה-22 בינואר 2006. צינורות הגז היו שני צינורות הגז העיקריים שהובילו גז לגאורגיה, והפיצוצים המסתוריים אילצו אותה, בסופו של דבר, להיענות לדרישת הרוסים ולהעלות את מחיר הגז הטבעי, כחלק ממדיניותו של נשיא רוסיה באותם ימים, ולדימיר פוטין, להעצים את אחיזתה בשוק הגז הטבעי ולנצל את השליטה על מקורות האנרגיה לצורך יצירת לחץ כלכלי ופוליטי.
רקע
עם כניסתו של ויקטור יושצ'נקו, הפרו מערבי, לתפקיד נשיא אוקראינה לאחר המהפכה הכתומה חלה הרעה משמעותית ביחסים בין אוקראינה לשכנתה רוסיה. אחד ממוקדי הסכסוך היה סכסוך הגז הטבעי בו איימה רוסיה כי תקצץ את אספקת הגז לקייב ואוקראינה איימה מצידה כי תפגע בייצוא הגז הרוסי לאירופה. גזפרום סיפקה כמחצית הגז הטבעי שצורך האיחוד האירופי וכ-80% מכמות זו מועברת דרך צינורות שחוצים את אוקראינה. ב-1 בינואר 2006 החלה רוסיה להפחית את הלחץ בצינורות המובילים גז מרוסיה לאוקראינה, מתוך כוונה להפסיק לגמרי את אספקת הגז לאוקראינה, לאחר שאוקראינה לא חזרה בה מסירובה לדרישתה של רוסיה לתשלום גבוה פי 4 ויותר תמורת הגז. פעולות אלה נתפסו באוקראינה כניצול רוסי של סוגיית מחירי הגז הטבעי כדי להעניש את קייב על מאמציה להצטרפות לאיחוד האירופי ונאט"ו. יומיים לאחר מכן חודשה אספקת הגז לאחר שרוסיה ואוקראינה חתמו על הסכם ביניהן, הסכם שספג ביקורת באוקראינה. ב-16 בינואר העלתה גזפרום דרישה להעלאת מחיר הגז לבולגריה אף על פי שההסכם ביניהם תקף עד לשנת 2010. בבולגריה, שדחתה את הדרישה, הועלו חששות שהעניין יתפתח לסכסוך דומה לאוקראינה.
פיצוץ צינורות הגז
הפיצוץ אירע במרחק של 30 ק"מ מבירת צפון אוסטיה, ולדיקווקז בשעה 2:52 לפנות בוקר לפי שעון גאורגיה. 20 דקות לאחר מכן התרחש הפיצוץ בצינור השני. שום ארגון לא נטל על עצמו את המעשה. הדיווח הראשוני היה של פקידים רשמיים של צפון אוסטיה בדיווח לאינטרפקס, שטענו כי ייתכן והפיצוץ נגרם מבעיות טכניות או הטמפרטורות הנמוכות. סוכנות הידיעות הרוסית, RIA נובוסטי, דיווחה כי צינור הגז שנפגע הוא צינור הגז מצפון הקווקז לדרום הקווקז. סגן שר האנרגיה של גאורגיה העריך כי הצינור שנפגע הוא צינור רוסי פנימי ואין לו השלכות לגבי גאורגיה. אולם שני הצינורות שנפגעו, צינור הגז הראשי מצפון הקווקז לדרום הקווקז וצינור הגיבוי ממוזדוק לטביליסי קטעו את אספקת הגז לגאורגיה וארמניה והביאו למשבר אנרגיה במדינה. מספר שעות לאחר מכן פוצץ גם קו מתח גבוה בין הכפרים קרצ'ייבסק (Karachaevsk) ואוצ'קטין (Uchketin) בקאראצ'אי-צ'רקסיה, סמוך לגבול עם גאורגיה. הפיצוצים עצרו את אספקת הגז לגאורגיה וארמניה בתקופה בה תנאי מזג האוויר היו קשים במיוחד.
נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, ויושבת ראש הפרלמנט של גאורגיה, נינו בורג'נדזה, האשימו את מוסקבה בשיבוש מכוון של אספקת האנרגיה למדינתם, וניסיון של רוסיה להכפיף את גאורגיה לקרטל של גזפרום. ב-23 בינואר הודיעה גזפרום כי תשתמש בצינור חלופי שעובר דרך אזרבייג'ן כדי לשקם את חלק מאספקת הגז לגאורגיה. הרוסים מצידם האשימו פושעים "פרו-צ'צ'נים". מעורבותם של הרוסים בביצוע המעשה לא הוכחה מעולם, וצינור הגז תוקן בסופו של דבר.
גאורגיה החלה לחפש מקורות חלופיים לגז הטבעי. לקראת סוף ינואר פנתה גאורגיה לאזרבייג'ן ואיראן, כדי לעשות שימוש בצינור הגז האזרי-איראני, במטרה להקל על המחסור בגז. בתחילת נובמבר 2006 הודיעה גזפרום לגאורגיה על כוונתה להעלות את מחיר הגז. המאמצים לרכישת גז ממדינות אחרות הוגברו. בסוף אותו חודש נפגש הנשיא סאקשווילי עם מקבילו אילהם אלייב, נשיא אזרבייג'ן, והחל בשיחות לרכישת גז טבעי מאזרבייג'ן. במקביל ערך, ראש ממשלת גאורגיה, זוראב נור'אידלי, שיחות עם איראן. בשלב זה הסתמן כבר כי הרוסים מנסים להקים קרטל גז של אופ"ק. בסופו של דבר חתמה גאורגיה על הסכם עם רוסיה והסכימה לשלם לה מחיר גבוה יותר עבור הגז
אחרית דבר
ביולי 2006 הופסקה אספקת הנפט לליטא שהחליטה להפריט את בתי הזיקוק שלה ולמכור אותם לחברה פולנית חודש לפני כן בטענה כי קיים סיכון לזיהום סביבתי. באוגוסט 2007 הודיעה גזפרום על קיצוץ בחצי של כמות הגז המוזרם לבלארוס עקב חוב גז שלא שולם בעקבות העלאת מחירו בינואר של אותה שנה.
זולטאן קודאי
ילדות ולימודים
קודאי נולד בשנת 1882 בקצ'קמט, אך רוב ילדותו עברה עליו בגאלאנטה ובנאג'סומבאט (כיום טרנבה, סלובקיה). אביו, פרידייש פריגייש) קודאי, עבד כ[[גזבר בתחנות רכבת סוב בבודפשט, אחר כך בגאלאנטה ובנאג'סומבאט, והיה מוזיקאי חובב נלהב שניגן בכינור. האם, פאולינה לבית יאלובצקי, ממוצא פולני, ניגנה בפסנתר והייתה זמרת חובבת. קודאי למד לנגן בכינור בילדותו ובהמשך למד לנגן גם בפסנתר, בויולה ובצ'לו. כמו כן הוא שר במקהלת כנסייה וכתב מוזיקה, אם כי השכלתו המוזיקלית הרשמית הייתה זעומה.
בשנת 1900 נכנס לאוניברסיטת בודפשט ללמוד שפות מודרניות, והחל ללמוד מוזיקה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד הלחנה אצל הנס קסלר.
קריירה
קודאי, שהיה בין הראשונים שניגשו ברצינות לחקר השיר העממי, היה לאחת הדמויות החשובות ביותר בראשיתו של תחום האתנומוזיקולוגיה. החל בשנת 1905 יצא אל כפרים נידחים לאסוף שירים ובשנת 1906 כתב את התיזה שלו על שיר העם ההונגרי ("מבנה הבתים בשיר העם ההונגרי"). בערך באותו זמן פגש את המלחין בלה בארטוק והציג לפניו את שירי העם ההונגריים. השניים פרסמו יחדיו כמה קבצים של מוזיקה עממית וביצירות של שניהם ניכרת השפעתה של מוזיקה זו.
אחרי שקיבל את תואר הדוקטור בפילוסופיה ובלשנות, נסע קודאי לפריז, ושם למד אצל שארל-מארי וידור. בפריז גילה את המוזיקה של קלוד דביסי וקלט את השפעותיה. בשנת 1907 חזר לבודפשט והתמנה שם לפרופסור באקדמיה למוזיקה. הוא המשיך במסעותיו לאיסוף מוזיקה עממית במהלך מלחמת העולם הראשונה, שלא עצרה בעדו.
במשך כל אותו זמן המשיך קודאי להלחין והפיק שתי רביעיות מיתרים, סונאטות לצ'לו ופסנתר ולצ'לו סולו (אופוס 8, 1915), ודואו לכינור וצ'לו, אבל בהצלחה ממשית זכה רק בשנת 1923, כאשר נוגנה יצירתו פסאלמוס הונגריקוס (תהילים הונגריים) בביצוע בכורה, בקונצרט חגיגות היובל לאיחוד בודה ופשט (באותו אירוע נוגנה גם סוויטת מחול של בארטוק). בהמשך להצלחה זו, יצא קודאי לסיור ברחבי אירופה לנצח על המוזיקה שלו.
בהמשך החל קודאי לגלות עניין רב בבעיות החינוך המוזיקלי וכתב כמות גדולה של מוזיקה חינוכית לבתי ספר, ואף ספרים באותו נושא. לעבודתו בתחום זה הייתה השפעה עמוקה על החינוך המוזיקלי, הן בארצו והן מחוצה לה. כמה פרשנים מתייחסים לרעיונותיו כ"שיטת קודאי", אם כי נראה שזה כינוי מטעה, שכן קודאי לא יצר שיטה מקיפה, למעשה, אלא קבע מערכת עקרונות שיש למלא אחריהם בחינוך המוזיקלי.
הסוויטה מן האופרה שלו "הארי יאנוש" (1926) התפרסמה גם היא ברבים, אם כי הפקות של האופרה במלואה היו מעטות.
קודאי נשאר בבודפשט בשנות מלחמת העולם השנייה ופרש מן ההוראה בשנת 1942. בשנת 1945 היה לנשיא המועצה ההונגרית לאמנויות, ובשנת 1962 קיבל את אות הרפובליקה העממית של הונגריה. שאר המשרות שהחזיק בהן היו נשיאות המועצה הבינלאומית למוזיקה עממית ונשיאות כבוד של האגודה הבינלאומית לחינוך מוזיקלי. בין השנים 1946–1949 מילא את תפקיד היושב ראש של האקדמיה ההונגרית, שעם חבריה נמנה משנת 1945 (חבר בהתכתבות עוד משנת 1943). הוא מת בבודפשט בשנת 1967, אחת הדמויות המכובדות והנודעות ביותר בעולם האמנות ההונגרי.
בשנת 1966, שנה לפני מותו של קודאי, הוקמה רביעיית קודאי, רביעיית מיתרים המנציחה את שמו. בשדרת אנדראשי בבודפשט הוקם מוזיאון קטן לזכרו. הוא נחשב כיום לאחד מגדולי המלחינים ההונגרים.
מכון קודאי לחינוך מוזיקלי
ב-1973 הוקם בעיר הולדתו של קודאי, קצ'קמט, מכון לחינוך מוזיקלי להקניית תפיסותיו של קודאי למחנכים מוזיקליים מרחבי העולם. כיום מהווה המכון שלוחה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. המכון הפנימייתי ממוקם בבית מנזר בן כ-200 שנה, ומבוסס על לימודים אינטנסיביים בכל מקצועות המוזיקה, ובעיקר (על פי דרכו של קודאי) שירה ושירה רב-קולית.
חייו האישיים
אשתו הראשונה הייתה אמה שנדור (במקור- שלזינגר), מלחינה ומתרגמת יהודייה, אחותו של הפוליטיקאי ההונגרי-יהודי פאל שאנדור. המלחין ארנה דוהנאני הקדיש לה את הוולס לפסנתר לשתי ידיים אופוס 3 ווריאציות ופוגה  על נושא מאת א.ג. אופוס 4 (1897) בנובמבר 1958 נפטרה אמה שאנדור-קודאי אחרי 48 שנות נישואים. בדצמבר 1959 קודאי התחתן עם שרולטה פציי, סטודנטית שלו בת 19 באקדמיה למוזיקה ויחד הם חיו בהרמוניה עד 1967 כשהוא נפטר בגיל 84 בבודפשט.
סיינגה
סיינגה (בספרדית: Ciénaga) היא העיר השנייה בגודלה במחוז מגדלנה (לאחר סנטה מרתה) שבקולומביה. לפי ההערכות, בשנת 2019 התגוררו בעיר כ-105,510 תושבים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 34 מעלות צלזיוס.
לפני הגעתם של המתיישבים הספרדים, האזור היה מאוכלס על ידי ילידים. בשנת 1529 הקים הנזיר פריי טומאס אורטיז קהילה נוצרית מקומית.
גם כיום תעשיית הבננות נחשבת למשמעותית במיוחד, והיא אוזכרה בספרו של גבריאל גארסיה מארקס "מאה שנים של בדידות".
קרב כף קאליאקרה
קרב כף קאליאקרה (בבולגרית: Калиакра) הוא קרב ימי שניטש ב-11 באוגוסט 1791, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, בין צי רוסי בפיקוד פיודור אושאקוב לבין צי עות'מאני בפיקוד חוסיין פאשה. ההתנגשות בין הצדדים התחוללה ליד כף קאליאקרה שבים השחור, צפונית-מזרחית לווארנה, והסתיימה בניצחון רוסי.
הרקע לקרב
המלחמה שהכריז הסולטאן אבדילהמיט הראשון על רוסיה ב-16 באוגוסט 1787 הייתה ניסיון נוסף למנוע את התפשטותה של רוסיה דרומה אל נחלות האימפריה העות'מאנית בקווקז ומערבה אל ארצות הים השחור והבלקן. הסכם קוצ'וק קאינרג'ה, עליו חתם אבדילהמיט לאחר המלחמה הכושלת שניהל קודמו, הסולטאן מוסטפא השלישי, העניק לרוסים גישה ישירה לים השחור ומעבר חופשי בדרדנלים. זאת ועוד, חצי האי קרים, שהיה בעבר בשליטת טורקיה, זכה להלכה לאוטונומיה אך היה למעשה פרוטקטורט רוסי. חתרנותה של רוסיה תחת השלטון הטורקי בקרים, הקמת בסיס רוסי ימי בסבסטופול וייסוד עיר נמל חדשה בחרסון הגבירו עוד יותר את המתיחות בין הסולטאן לצארינה יקטרינה הגדולה. ב-1787, שלוש שנים לאחר חתימת ההסכם, החליט הסולטאן להחזיר לעצמו בכוח את השטחים שאיבד ולסלק את הרוסים מן הים השחור. הלחימה התנהלה בין צבאות רוסיה ואוסטריה לבין הצבא העות'מאני ובין צי הים השחור הרוסי לבין הצי העות'מאני. הסולטאן אבדילהמיט הראשון מת ב-1789, בעיצומם של הקרבות, ואת כסאו ירש סלים השלישי.
קרב קאליאקרה הצטרף לשורת מפלות שנחלו הטורקים ביבשה ובים במהלך המלחמה והוא אף חתם אותה. ביוני 1791 יצא מקונסטנטינופול צי מלחמה בפיקוד חוסיין פאשה. חלק ממנו הפליג אל ורנה וחלק נוסף נשלח לסייע לאנאפה שהייתה נתונה אותה שעה להתקפה עזה של צבא רוסי. הידיעות על הפלגת השייטת לאנאפה הגיעו לאוזניו של אדמירל אושאקוב בסבסטופול. הוא רדף אחריה, אך לא הצליח להשיגה ושב לנמל. השייטת העות'מאנית הגיעה לאנאפה ב-4 ביולי, יום אחד בלבד אחרי שנכבשה על ידי האויב, ולכן שבה בידיים ריקות והצטרפה אל עיקר הצי בוורנה. ב-8 ביולי שוב יצא אושאקוב לים. פריגטות הסיור שלו גילו את אוניות האויב עוגנות דרומית לכף קאליאקרה, ומיד ניתנה הפקודה לתפוס עמדות קרב.