cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמעון ברמן
ילדות, נישואין, וגישושים ראשונים
בעקבות האירועים שקדמו לאירועי אביב העמים, נפגעו עסקיו והוא עקר בין 1846–1848 עם משפחתו לעיר גרוסוורדיין שבטרנסילבניה. שם החל לסחור בטבק ועסק בייצור סיגרים. הוא הצליח בעסקיו אלו, אך בעקבות המהפכה ההונגרית של 1848, שכונתה אז מלחמת קושוט, חזר ב-1851 לקרקוב.
נסיונותיו להקמת חברה יהודית להתיישבות חקלאית
עקב מצב כלכלי קשה עבר ב-1853 לסינסינטי, הוא פרסם בעיתונות המקומית בגרמנית, שפתם של רוב יהודי המקום, קול קורא להצטרפות להתיישבות היהודית ועמו את תקנות החברה להתיישבות חקלאית. לא הצטרפו אליו, אך חברה מקומית גרמנית נוצרית להתיישבות חקלאית קיבלה את רוב תקנותיו, יסדה חברת מניות לפי הטיפוס שהציע, ומימשה את הרעיון. מניותיה הכפילו את מחירן ביותר מפי עשרה, ושנה אחר כך נוסדה חברה נוצרית שנייה באותה מתכונת. ברמן התייאש מרעיון הקמת התיישבות יהודית מחוץ לגבולות ארץ ישראל, ודחה גם הצעה לרכישת מניות של חברה שיקים, שהוגשה לו בידי גרשון קושט בשם משפחות רוטשילד ומונטיפיורי, לאחר שסירבו לקבל את האחריות לחברה עליהן, דבר שלדעתו היה קריטי ליצירת אמון ציבורי ביוזמה.
עם הרעת מצב עסקיו פעם נוספת, אזב ברמן את אוהיו ושימש בקהילות יהודיות קטנות במדינת אינדיאנה כרב, חזן, שוחט ומוהל נודד. בעיר סנט לואיס היה סוחר סדקית וגם בה הוציא חוברת למען הקמת יישוב חקלאי-יהודי, אולם הפעם בארץ ישראל. אשתו התנגדה לתוכניותיו אלה, אבל הוא הצליח בעסקיו. לאחר מות אשתו ושני בניו ממגפת הכולרה ב-1866 עבר עם בנותיו לניו יורק. שם נפטרה בתו הצעירה והוא החליט לחסל את עסקיו ולנסות לעלות לארץ ישראל. מחשש שמא בתו היחידה ששרדה לא תעמוד בתלאות הדרך, אירס אותה לבחור ממשפחה טובה שפגש, השאיר אותה בניו יורק ויצא בגפו לאירופה.
עלייתו לארץ ישראל (1871) ונסיונותיו להקמת מושבה
במכתבו שפורסם בעיתונים החבצלת והמגיד על ידי הרב קלישר נאמר: בהמשך הוא מלין על היחס השלילי שזכה לו בניסיונותיו אצל כמה ממנהיגי היישוב הישן, ומבקש תמיכה. הרב קלישר הוסיף בתרעומת על אנשי היישוב בירושלים שלא סייעו לברמן בהגשמת תוכניותיו.
ניסיון שלישי: אבו שושה או חיפה ברמן עבר לטבריה, שם הקים את חברת "יישוב ארץ הקדושה'", שאליה נרשמו 150 חברים מבני טבריה ששאפו להצטרף אליו בהתיישבות חקלאית, אותה רצו להקים בחלקו התחתון של נחל צלמון, בשטח הכפר ע'ויר אבו שושה (בסמוך לאזור שבו נמצא כיום קיבוץ גינוסר). התפתחו דיונים אם להתיישב ליד טבריה בעיקר משיקולים משיחיים, או ליד חיפה. ברמן צידד באופציית חיפה בשל תקוותו להיעזר במקרי הצורך במתיישבים הגרמנים, ברמת הניהול הגבוהה שלהם ובציוד המתקדם שאיתם. הוא פנה לרבנים קלישר ואליהו גוטמכר, דיווח להם על ייסוד החברה וביקש מהם סיוע. השניים החזירו תשובות מעודדות והובטח לברמן שהרב קלישר יגיע לארץ ישראל לאחר חג הפסח ועמו כספי "חברת ישוב ארץ ישראל". ברמן יצא כנציג החברה לחיפה להמתין לרב קלישר או למכתבים ממנו. בחיפה של אותם הימים התגוררו כ-400 יהודים, כמעט כולם ספרדים. ברמן חגג שם את חג הפסח הראשון בארץ ישראל בשנת תרל"א 1871 וכתב על כך:.
כל תוכניות החברה נתלו בהגעת הרב קלישר וקבוצתו, שנדחתה במכתב נוסף לאחר חג השבועות, ובסופו של דבר קיבל ברמן מכתב מאת הרב אליהו גוטמכר מגריידיץ שכתב שהרב קלישר חלש ומשפחתו אינה מאפשרת לו את הנסיעה הקשה. לדברי הרב קלישר:. בגלל שלא הושג המימון, לא הוקמה ההתיישבות. ברמן, שבור לב ומרושש לחלוטין, עזב את הארץ ונסע לאירופה לנסות לעורר תנועה לאומית לעלייה ארצה, הוא כתב:
אחרית ימיו
ב-1879 פרסם את הספר "מסעות שמעון". בשנת 1882 חזר לארץ ישראל, והשתקע בטבריה. בשנותיו האחרונות היה עד לתקומת המושבות הראשונות.
שמעון ברמן נפטר בכ"ח בטבת תרמ"ד 1884 בטבריה ונטמן בבית העלמין בעיר.
מסעות שמעון
למרות מטרתו המוצהרת, ברמן אינו חוסך מהקוראים בספריו את תיאור קשייו וכשלונותיו בארץ. חלק חשוב בספר הוא הצעת דגם לתוכנית התיישבות: קרקע הנרכשת באופן מרוכז, יישובים חקלאיים עם בית מלאכה ותלמוד תורה בכל אחד. ברמן אף נותן תיאור מפורט של מכירת המניות, של ניהול היישוב, ושל חלוקת היישוב לאזור מגורים, שטחי ציבור, וחלקות חקלאיות.
חלק מהרעיונות המובעים בספר מבשרים על רעיונות ההתיישבות הציונית שהופיעו מאוחר יותר:
דוד שוב ממייסדי ראש פינה כתב בזכרונותיו: "ואנכי הנני מודה שבין יתר הדברים שעוררו אותי לחיבת הארץ והיישוב היה יש גם חלק לא קטן להספר הזה שקראתי אז".
קטעים מהספר הובאו בספרו של אברהם יערי מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים שיצא בשנת 1946.
מהדורות
הספר ראה אור בתרגום לעברית:
ביל בליצ'יק
ביוגרפיה
בליצ'יק נולד בנשוויל שבטנסי וגדל באנאפוליס שבמרילנד, היכן שאביו עבד בצוות המאמנים של האקדמיה הימית של ארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וסליין שבקונטיקט וסיים תואר ראשון בכלכלה ב-1975. במהלך לימודיו היה חבר נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה וקפטן נבחרת הלקרוס.
תחילת הקריירה
בליצ'יק החל את קריירת האימון המקצוענית שלו ב-1975 כעוזר מאמן בקבוצת בולטימור קולטס, לאחר מכן שימש עוזר מאמן בדטרויט ליונס ובדנוור ברונקוס.
בין השנים 1979 ל-1990 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הניו יורק ג'איינטס והתקדם עד לתפקיד מתאם ההגנה תחת שרביטו של המאמן הראשי ביל פרסלס. כעוזר מאמן היה שותף לזכיית הג'איינטס בסופרבול XXI בעונת 1986. בעונתו האחרונה זכו הג'איינטס בפעם השנייה בסופרבול, כשהפתיעו את באפלו בילס בסופרבול XXV. תוכנית המשחק ההגנתית שהגה בליצ'יק נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
מאמן ראשי של קליבלנד בראונס
בשנת 1991 מונה למאמן קבוצת קליבלנד בראונס, תפקיד בו שימש עד 1995, במהלך התקופה בה אימן את הקבוצה היה מאזנו 36 ניצחונות לעומת 44 הפסדים, ובשנת 1994 הוליך את הבראונס להופעה בפלייאוף בו הודחו בגמר האזורי.
עוזר מאמן של הפטריוטס והג'טס
לאחר 5 עונות בהן היה מאמן ראשי חזר בליצ'יק לתפקד כעוזר מאמן תחת ביל פרסלס, תחילה בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס, אשר העפילה באותה עונה לסופרבול XXXI ולאחר מכן, בין השנים 1997 ל-1999 בקבוצת הניו יורק ג'טס, שם שימש כמתאם ההגנה. לאחר הודעתו של פרסלס על עזיבת התפקיד, מונה בליצ'יק למאמנה הראשי של הג'טס, אך במסיבת עיתונאים יום לאחר המינוי, הודיע על התפטרותו. בליצ'יק נימק את ההתפטרות בכך שהשתנו הנסיבות מאז חתם על החוזה, מאחר שבעליהם של הג'טס נפטרו וקיים חוסר ודאות לגבי הבעלים החדשים. בבוררות מול הליגה נקבע שבליצ'יק עדיין תחת חוזה ולכן לג'טס זכות לקבוע היכן יחתום.
מאמן ראשי של הפטריוטס
בשנת 2000 מונה בליצ'יק למאמן ראשי של קבוצת הניו אינגלנד פטריוטס, שבמשא ומתן עם הג'טס חויבה בתמורה לפצות את אותה בבחירת דראפט של הסיבוב הראשון.
בעונתו הראשונה סיים במאזן של 5 ניצחונות לעומת 11 הפסדים.
בעונת 2001 סבלה קבוצתו מאובדן הקוורטרבק הפותח דרו בלדסו כתוצאה מפציעתו במחזור השני של הליגה, אך תחת הנהגתו של בליצ'יק והקוורטרבק המחליף טום בריידי סיימה את העונה במאזן של 11 ניצחונות לעומת 5 הפסדים. הפטריוטס העפילו לפלייאוף, וזכו בסופרבול XLIX לאחר ניצחון מפתיע על המועמדת לאליפות סנט לואיס ראמס.
בעונות 2003 ו-2004 זכה בליצ'יק בשתי אליפויות נוספות, סופרבול XXXVIII וסופרבול XXXIX. בכך הפך בליצ'יק למאמן הרביעי בהיסטוריה של ה-NFL, שזוכה ביותר משני סופרבולים.
בשנים 2005 ו-2006 הוליך את הפטריוטס לפלייאוף, אך לא הצליח להגיע לסופרבול נוסף.
בעונת 2007, הוליך בליצ'יק את הפטס למאזן חסר תקדים בעונה הסדירה של 16 ניצחונות ללא הפסד, אך העונה נסתיימה במפח נפש כשהפסיד עם קבוצתו בסופרבול XLII לניו יורק ג'איינטס. בתחילת העונה, עמד בליצ'יק במוקד של שערוריית ריגול שהתרחשה במשחק של הפטריוטס נגד יריבתם המושבעת הניו יורק ג'טס, אותה אימן עוזרו לשעבר של בליצ'יק אריק מאנג'יני. במהלך הרבע הראשון של המשחק נתפס צלם מטעם הפטריוטס בעודו מתעד את צוות האימון של הג'טס, בניגוד לחוקי הליגה. כתוצאה מעבירה זו נענש בליצ'יק בעונש חסר תקדים בדמות קנס בגובה של חצי מיליון דולר, והפטס נענשו בקנס כספי ובאובדן בחירת דראפט בסיבוב הראשון. בליצ'יק הגיב על התקרית בהתנצלות פומבית קצרה אך סירב להתייחס לפרטי המקרה.
בעונת 2008 איבדו בליצ'יק והפטריוטס את כוכב הקבוצה, טום בריידי, בעקבות פציעה במשחק הראשון, אף על פי כן הצליחו לסיים את העונה עם 11 ניצחונות, אך לא העפילו לפלייאוף. בעונת 2009 חזר בריידי והפטריוטס זכו פעם נוספת בראשות הבית. בפלייאוף הודחו בסיבוב הראשון.
לקראת עונת 2010 הודיע בליצ'יק שהוא אינו ממנה עוזרים כמתאמי הגנה והתקפה. עם קבוצה צעירה מאוד ושחקני מפתח רבים ללא ניסיון מהותי, אך עם בריידי בשיאו, שברו הפטריוטס את שיא הליגה עם 10 איבודים בלבד לאורך העונה כולה וסיימו במאזן של 14 ניצחונות לעומת שני הפסדים. בכך נהיה בליצ'יק למאמן הראשון בהיסטוריה שמשיג ארבע עונות עם לפחות 14 ניצחונות.
בעונת 2014 רשם בליצ'יק הופעה שישית כמאמן בסופרבול, כשהפעם הפטריוטס זכו בתואר לאחר ניצחון על סיאטל סיהוקס 24-28. בעונת 2015 העפילו הפטריוטס בפעם החמישית ברציפות לגמר ה-AFC ובפעם העשירית סך הכל בהדרכתו של בליצ'יק, שניהם השוואה של שיאי ליגה. בעונת 2016 סיימה הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה, זכתה בפעם השמינית בראשות הבית, שיא NFL, והעפילה בפעם השישית ברציפות לגמר ה-AFC, שיא NFL נוסף. בגמר ה-AFC גברה הקבוצה 36–17 על פיטסבורג סטילרס ובליצ'יק העפיל בפעם השביעית לסופרבול, שיא NFL. בסופרבול LI גברה ניו אינגלנד בהארכה על אטלנטה פלקונס 34–28 ובליצ'יק הפך למאמן המעוטר ביותר בתולדות הליגה.
הדירוג העולמי של פיפ"א
הדירוג העולמי של פיפ"א הוא מערכת לדירוג של נבחרות הכדורגל הלאומיות החברות בפיפ"א. כל נבחרת צוברת נקודות על פי תוצאות משחקיה וחשיבותם. ככל שמספר הנקודות גדול יותר, כך מקומה של הנבחרת בדירוג גבוה יותר. השיטה הנוכחית הוכנסה לשימוש ב-20 באוגוסט 2018.
ביל בליצ'יק
חייו האישיים והתנהגותו
בליצ'יק גרוש ואב לשלושה. בנו סטיב הוא עוזר מאמן בניו אינגלנד פטריוטס תחת אביו, ובנו בריאן הוא סקאוט במועדון. בתו אמנדה היא מאמנת הלקרוס של אוניברסיטת הולי קרוס.
הדירוג העולמי של פיפ"א
שיטת הדירוג הנוכחית
שיטת הדירוג הנוכחית מבוססת על הענקת נקודות לפי תוצאת משחקים בארבע השנים האחרונות. עם זאת, מספר הנקודות שניתן לצבור בכל משחק משתנה על פי גורמים שונים, שאמורים לשקף את הערך האמיתי של ההישג. מספר הנקודות המוענק לקבוצה עבור כל משחק תלוי בגורמים הבאים:
ביל בליצ'יק
חייו האישיים והתנהגותו
בליצ'יק ידוע בהתנהגותו המופנמת ויוצאת הדופן, המתבטאת בחוסר שיתוף פעולה עם התקשורת, ובאי הליכה בתלם בכל הקשור למוסכמות של הנהלת הליגה. הוא אינו חבר באיגוד המאמנים, וכאשר הליגה חתמה על הסכם עם חברת ריבוק על פיו מחויבים אנשי הצוות המקצועי ללבוש ביגוד של החברה בזמן המשחקים, הוא בחר בבגד הכי פחות רשמי, ברדס אפור, אשר קיצר את שרווליו, והוא נוהג לכסות את ראשו בכובע הצמוד.
הדירוג העולמי של פיפ"א
תוצאת המשחק
הבסיס להענקת נקודות הוא תוצאת המשחק. מספר הנקודות המוענק בסעיף זה מוכפל לאחר מכן בגורמים התלויים בסעיפים האחרים. סעיף זה הוא פשוט מאד: שלוש נקודות עבור ניצחון, נקודה עבור תיקו ואפס נקודות להפסד. במקרה שמשחק מוכרע בבעיטות עונשין (פנדלים) הקבוצה הזוכה מקבלת שתי נקודות ואילו המפסידה מקבלת נקודה אחת.
ביל בליצ'יק
חייו האישיים והתנהגותו
בליצ'יק הוא חבר ותיק של דונלד טראמפ, ביום האחרון של מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הקריא טראמפ מכתב תמיכה ששלח לו בליצ'יק.
הדירוג העולמי של פיפ"א
מסגרת המשחק
תפקיד סעיף זה הוא לתת משקל שונה למשחק על פי חשיבות המסגרת שבה הוא נערך. סדר החשיבות הוא: טורניר גמר גביע העולם ("המונדיאל"), טורניר גביע הקונפדרציות וטורנירי הגמר של אליפויות הקונפדרציות, מוקדמות גביע העולם ואליפויות הקונפדרציות ולבסוף משחקי ידידות.
מכפיל חשיבות המסגרת נקבע כדלהלן:
ביל בליצ'יק
חייו האישיים והתנהגותו
במאי 2018 מינה טראמפ את בליצ'יק לחבר במועצת היועצים של הנשיא לענייני כושר, ספורט ותזונה.
הדירוג העולמי של פיפ"א
חוזק היריב
הישג מול יריב חזק הוא משמעותי יותר מאשר הישג נגד יריב חלש. לכן חוזק היריב משפיע על הניקוד. הדבר נעשה על ידי שימוש במכפיל, שמחושב בצורה הבאה:
ביל בליצ'יק
חייו האישיים והתנהגותו
לראת סיום כהונתו של טראמפ דחה בליצ'יק את הצעתו לקבל את מדליית החירות הנשיאותית.
הדירוג העולמי של פיפ"א
חוזק היריב
- Multiplier = המכפיל
- Ranking = דירוג היריב
הנוסחה תקפה ליריבים המדורגים מעל המקום 150 בעולם. מהמקום ה-150 ומטה, המכפיל הוא תמיד 0.50.
דוגמאות:
חוזק האזור
גם חוזק האזור ("קונפדרציה") שבו משחקת הנבחרת נלקח בחשבון. כל אזור מקבל מכפיל בין 0.85 ל-1.00, בהתאם להצלחת האזור בהעפלה לשלושת טורנירי הגביע העולמי האחרונים. לאחר גביע העולם של 2014, דירוג האזורים הוא כדלהלן: המכפיל האזורי לכל משחק בינלאומי הוא הממוצע בין המכפילים האזוריים של שתי הנבחרות שמשחקות:
כאשר:
- Multiplier = המכפיל האזורי המחושב למשחק
- Regional1 = המכפיל האזורי של קבוצה אחת
- Regional2 = המכפיל האזורי של הקבוצה השנייה
תאריך המשחק
בחישוב הדירוג נכללים כל המשחקים ששוחקו בארבע השנים האחרונות (48 חודשים), אך משחקים מאוחרים יותר מקבלים משקל גבוה יותר. מכפיל התאריך נקבע כדלהלן:
כל נבחרת חייבת לשחק לפחות 5 משחקים בשנה על מנת להיכלל בדירוג
נוסחת הדירוג
בסופו של דבר, הנוסחה לחישוב הניקוד עבור כל משחק היא 100 כפול כל המכפילים:
ביקורת
שיטת הניקוד עברה שינויים משמעותיים במהלך השנים, בעקבות ביקורת שטענה שהדירוג לא שיקף נאמנה את הרמה האמיתית של הנבחרות השונות. אולם, גם השיטה הנוכחית סופגת ביקורת על תוצאות הדירוג שהיא מציגה. למשל, בנובמבר 2008 העפילה נבחרת ישראל לדירוג שיא של כל הזמנים בדירוג, מקום 15, והקדימה נבחרות כמו פראגוואי (מקום 17), יוון (מקום 18), רומניה (מקום 19), אורוגוואי (מקום 23), מקסיקו (מקום 25) ושוודיה (מקום 29). כולן נבחרות מבוססות שהגיעו להישגים באליפויות האזוריות והעולמיות, לעומת ישראל, שכשלה להעפיל הן למונדיאל 2006 והן ליורו 2008 או נבחרת רוסיה שדורגה במקום ה-70 לפני מונדיאל 2018 וסיימה בין 8 הראשונות באותו מונדיאל.
אליפות וימבלדון 1996
אליפות וימבלדון 1996 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £6,465,910.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר רישרד קרייצ'ק מהולנד נפגש עם מליוואי וושינגטון מארצות הברית שלא היה מדורג וניצח אותו ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר שטפי גראף מגרמניה נפגשה עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו מספרד וניצחה אותה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר, טוד וודברידג' ומארק וודפורד מאוסטרליה נפגשו עם ביירון בלק מזימבבואה וגראנט קונל מקנדה וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ומשחקים האולימפיים.
תחרות זוגות נשים
במשחק הגמר מרטינה הינגיס משווייץ והלנה סוקובה מצ'כיה נפגשו עם מרדית מקגרף מארצות הברית ולריסה ניילנד מלטביה וניצחו אותן ב-3 מערכות. מרטינה הינגיס הייתה בת 15 כאשר זכתה בתואר.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר סיריל סוק והלנה סוקובה מצ'כיה שיחקו נגד מארק וודפורד מאוסטרליה ולריסה ניילנד מלטביה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
פרובינקיה יודיאה
פרובינקיה יוּדַיְאָה (יהודה; ביוונית: Ἰουδαία, Ioudaia; בלטינית: Iudaea) הייתה פרובינקיה רומית שהשתרעה על חלק מהאזורים שהשתייכו לפני כן לממלכת החשמונאים ולממלכה ההרודיאנית.
לדברי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו, יהודה הפכה לפרובינקיה רומית מיד לאחר פטירת הורדוס, כך שבנו הורדוס ארכלאוס מונה לנשיא העם בלבד, ולנציב הרומי הוענקה סמכות לגזור עונש מוות. על האוכלוסייה הכללית הוטל מס ששולם לרומא. בשנות קיומה של פרובינקיה יודיאה נצלב ישו בין השנים 30 ל-33 לסה"נ, החל המרד הגדול של יהודה ברומא בשנת 66, הוטל המצור על ירושלים ונחרב בית המקדש השני על ידי הרומאים בשנת 70 לספירה. בעקבות המרד, הטילה רומא על האוכלוסייה היהודית באימפריה כולה מס מיוחד. לאחר מרד בר כוכבא (132–135 לספירה) שינה הקיסר הרומי אדריאנוס את שם הפרובינקיה לסוריה פלשתינה ואת שמה של ירושלים לאיליה קפיטולינה, במטרה לנתק את הזהות בין הפרובינקיה ובין העם היהודי.
רקע
במהלך המאה השלישית לפנה"ס, האימפריה הרומית החלה להתרחב ולהתחזק גם לשטחי המזרח לכיוון סוריה. ההתערבות הראשונה של רומא באזור הייתה בשנת 63 לפנה"ס, לאחר תום מלחמת מיתרידטס השלישית, כאשר רומא יצרה את פרובינקיה סוריה. לאחר התבוסה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, פומפיוס בזז את ירושלים והפך את יוחנן הורקנוס השני כאתנארך וככהן הגדול. יוליוס קיסר מינה בהמשך את אנטיפטרוס האדומי כמושל הרומי הראשון של הפרובינקיה. הורדוס, בנו של אנטיפטרוס, הפך ל"מלך היהודים" על פי החלטת הסנאט הרומי בשנת 40 לפנה"ס אך הוא לא היה אחראי על הצבא עד 37 לפנה"ס. במהלך שלטונו מנהיגי שושלת החשמונאים האחרונים חוסלו, והוקם נמל קיסריה.
הורדוס נפטר בשנת 4 לפנה"ס, וממלכתו נחלקה בין שלושה מבניו - שניים מהם (פיליפוס והורדוס אנטיפס) הפכו לטטררכים, ואחד מהם (ארכלאוס) הפך לאתנארך ששלט על מחצית ממלכת אביו. אחת הנסיכויות האלה הייתה יהודה, אשר השתרעה על האזור בו השתרעה ממלכת יהודה ההיסטורית, בנוסף לאזור השומרון ואדום. בנו של הורדוס, ארכלאוס, היה שליט כה גרוע עד שקיסר רומא אוגוסטוס החליט בשנת 6 לספירה להדיח אותו מתפקידו. הורדוס אנטיפס היה הטטרארך של אזור הגליל ופראיה מ-4 לפנה"ס עד 39 לסה"נ, ולאחר מכן הודח על ידי קליגולה. בנו השני של הורדוס, פיליפוס, שלט בחלק הצפון-מזרחי של ממלכת אביו.
היסטוריה
בראשית התקופה הרומית חולקה פרובינקיה יודיאה לחמישה תתי-מחוזות מנהליים: ירושלים, גדר, עמתו, יריחו, וציפורי. החלוקה לטופרכיות נתגבשה כבר בתקופת שיבת ציון והיא נותרה כשהיתה, תוך שינויים מסוימים, גם במהלך התקופה ההלניסטית, התקופה החשמונאית, תקופת בית הורדוס ואגריפס הראשון.
המשבר שנוצר בתקופת שלטונו של קליגולה (37–41) היה כנראה ההתחלה של הקרע ביחסים בין רומא והיהודים.
בין השנים 41–44 לספירה חזרה יהודה לקבל מידה מסוימת של אוטונומיה כאשר הקיסר קלאודיוס החליט להפוך את אגריפס הראשון ל"מלך היהודים". קלאודיוס החליט לאפשר לפרוקטורים ברחבי האימפריה, שפעלו מטעם הקיסר והיו אחראים על המס והכלכלה של הפרובינקיות, לקבל לסמכותם גם את התפקיד של אוכפי הסדר. קלאודיוס החליט לקדם את הפרוקטור של פרובינקיה יודיאה, שעליו הוא סמך, למעמד השליט האימפריאלי, משום שהנציג האימפריאלי של פרובינקיית סוריה לא אהב יהודים.
תקופת מלכותו של אגריפס הביאה לביטולה של הפרובינקיה, אולם לאחר מותו בשנת 44 לספירה, היא חודשה תחת שליטת רומא, תוך סיפוח שטחי הגליל ופראיה. בנו של אגריפס, אגריפס השני, היה "מלך היהודים" בשנת 48 לספירה. הוא היה השליט השביעי והאחרון בשושלת ההרודיאנית.
בשנת 66 לספירה פרץ המרד הגדול של היהודים, שהוביל לכך שרומא הטילה מצור על ירושלים ובשנת 70 החריבה את בית המקדש השני. לאחר מכן נערך גם מצור על מצדה בשנים 73–74. לפני המלחמה, הייתה פרובינקיה יודיאה פרובינקיה רומית בקטגוריה השלישית, כלומר, בהנהלת פרוקוראטור רומי שהיה תחת שליטה ישירה של המושל בפרובינקית סוריה. לאחר המלחמה פרובינקיה יודיאה הפכה לפרובינקיה רומית עצמאית תחת שליטת מושל בדרגה פרטוריאנית, ולכן הועלתה לקטגוריה השנייה.
גבולה של הפרובינקיה לאחר חורבן בית שני עבר בדרום מחוף הים התיכון, מדרום לרפיח, מזרחה דרך בקעת באר שבע, מדרום למצדה, עד לחוף ים המלח. מחופו המזרחי של ים המלח עבר הגבול לאורך חלקו התחתון של נחל ארנון, שם פנה לכיוון צפון-מזרח, וכך נכלל בפרובינקיה גם רובו של תחום הדקפוליס. הגבול הצפוני עבר בעמק הירמוך העליון, ובנקודה מערבית יותר פנה לכיוון צפון-מזרח ולאחר מכן שום מערבה עד לכנרת, כך שבפרובינקיה נכלל גם קצהו הדרום-מערבי של הגולן. משם נמשך הגבול דרומה לאורך הירדן מהשפך הדרומי של הכנרת ועד לשפך הירמוך, שם פנה לכיוון דרום-מערב ולאחר מכן מערבה, למרגלות הרי הגליל התחתון, ומשם צפונה עד לגבול שבין הגליל התחתון והגליל העליון, מדרום להר מירון. משם פנה מזרחה עד הירדן, צפונה מעט משפכו אל הכנרת, ולאורך הירדן צפונה עד ים החולה, שם פנה מערבה עד לאמצע הרי הגליל העליון, ומשם לכיוון דרום-מערב, מדרום לבקעת בית כרם, בין גבעות הגליל התחתון לעמק זבולון. משם המשיך לכיוון דרום-מערב וחצה את הכרמל עד הים התיכון, בין קיסריה לדאר, כך שחלקו הצפוני של הכרמל נותר בפרובינקיה סוריה. בירת הפרובינקיה נשארה קיסריה, לה ניתן עתה מעמד של קולוניה. חלוקת הפרובינקיה לטופרכיות לאחר החורבן, נותרה בעיקרה כשהייתה לפני המרד הגדול. אצל פליניוס הזקן באים לידי ביטוי מספר שינויים קלים שחלו בעקבות החורבן: מחוז ירושלים חדל להיקרא בשמו זה וכונה במקום זאת בשם "אורינה" (Orine). הוא אינו מזכיר את מחוז עין גדי ובתעודה משנת 127 נאמר כי העיר נמצאת "בתחום יריחו של יודיאה". לאחר המלחמה נעשו תוספות ושיפוצים ברשת הדרכים הרומיות בארץ ישראל.
בשנת 106 נכבשה ממלכת הנבטים וסופחה לאימפריה הרומית, וכך נוסדה הפרובינקיה ערביה, שתפסה עתה את מקומה של פרובינקיה יודיאה בספר וחצצה בינה לבין המדבר. בשנת 115 פרץ מרד התפוצות בקיסר טריאנוס, אולם למרות דברי חז"ל על פולמוס קיטוס, אין עדויות לקיומה של מרידה של יהודים מארץ ישראל. לאחר דיכוי המרד בשנת 117, הפכה פרובינקיה יודיאה לפרובינקיה קונסולארית, ומעתה הוצב בה לגיון נוסף ללגיון העשירי, ככל הנראה הלגיון השני טראיאנה. הלגיון השני הוצב בצפון הארץ, בכפר עותנאי ועם הצבתו החלו הרומאים לסלול דרכים חדשות באזור. הלגיון שירת ביודיאה עד שנת 125 לערך, אז הוצב במצרים ואילו הלגיון השישי פראטה הועבר מערביה ליודיאה.
בשנת 132 לספירה פרץ מרד בר כוכבא. לאחר דיכוי המרד, שינה הקיסר אדריאנוס בשנת 136 את שם הפרובינקיה לסוריה פלשתינה, במטרה למחוק את זכר השם "יהודה". את שמה של ירושלים שינה לאיליה קפיטולינה ובנה אותה מחדש כעיר אלילית. גבולותיה של הפרובינקיה נותרו כשהיו וכך גם חילות המצב שחנו בה, אולם אדריאנוס ביקש להקנות לה אופי הלניסטי ברור. לדברי חיים הלל בן-ששון, שינוי שמה של הפרובינקיה נעשה על מנת לנתק את הקשר ההיסטורי של העם היהודי לארצו, אלא שהעם היהודי המשיך להתייחס אליה כ"יהודה". מרד בר כוכבא הביא לחורבן היישוב היהודי ביהודה. כמעט כולו נעקר ממנה ומרכזו והנהגתו עברו לגליל. מרידות יהודה ברומא הובילו לכך שנבחר לגאטוס רומי המסוגל לפקד על לגיונות.
ניר חפץ
ניר חפץ (נולד ב-2 ביוני 1965) הוא עורך, עיתונאי, יועץ תקשורת ועורך דין ישראלי. חפץ מילא שורת תפקידים בקבוצת התקשורת "ידיעות אחרונות", וכן תפקידי דוברות והסברה עבור בנימין נתניהו ומפלגת הליכוד. במסגרת חקירת "תיק 4000" חתם על הסכם עד מדינה.
ביוגרפיה
חפץ נולד בחיפה, עבר עם משפחתו בגיל 16 להרצליה ושירת בצה"ל בחיל המודיעין ממנו השתחרר בדרגת רב-סרן. ב-16 במרץ 2018, כשבועיים לאחר שחתם על הסכם עד מדינה בפרשת בזק-אלוביץ', פרסמה אילה חסון מערוץ 10 תחקיר המבוסס בחלקו על חשיפתו של העיתונאי בן כספית, המתאר את סיפור מותו של, צוער שהשתתף באותו קורס קצינים של חפץ. בספטמבר 1984 יצאו השניים לתרגיל ניווט לילי זוגי באזור ערד-תל-שוקת. לאחר שהשניים נרדמו, נדרס ילין על ידי רכבת משא שריסקה את גופו. על פי התחקיר של חסון, בשנת 1987 הגיעה למצ"ח שמועה לפיה הצוער נהרג מפליטת כדור במהלך מסע הניווט, וכדי להסתיר את הדבר, הציב חפץ את גופתו לרוחב פסי הרכבת. חפץ נחקר ונמצא חף מפשע.
קריירה
את הקריירה העיתונאית החל בשנות התשעים ככתב ברשת המקומונים "ידיעות תקשורת" מקבוצת "ידיעות אחרונות", וככתב שטח במהדורת החדשות המקומית של הטלוויזיה בכבלים באזור השרון. היה עורך המקומונים "מה בפתח" החל מיוני 1996, "על השרון" ועיתון "תל אביב" החל מנובמבר 1997. בשנת 2000 מונה לעורך הראשי של כל רשת מקומוני "ידיעות תקשורת". באוגוסט 2001 החליט ראש הממשלה, אריאל שרון, למנות את חפץ כמנכ"ל רשות השידור. אך מליאת רשות השידור וועדה בראשות השופט בדימוס יצחק רביבי, פסלה את המינוי משום שלחפץ לא היה די ניסיון בניהול גוף תקשורתי גדול באותה עת.
בשנת 2003 מונה, במקביל לתפקידו כעורך הראשי של רשת המקומונים "ידיעות תקשורת", גם לעורך אחראי על מדור הספורט ב"ידיעות אחרונות", וב-2006 התמנה לעורך המוסף "7 ימים". בתקופת כהונתו זו פורסמו במוסף תחקירים עיתונאיים רבים כגון פרשיות הכספים של שר האוצר אברהם הירשזון בעמותת "מצעד החיים", חשיפת התיאום בין הבנקים הגדולים בפרשת העלאות תעריפי העמלות, עסקי האורניום החשאיים של ארקדי גאידמק בקזחסטן, אי הסדרים בפריימריז על ראשות מפלגת העבודה בין עמי אילון לאהוד ברק, המחדלים בבנק ישראל בתקופת סטנלי פישר, ניסויים בקופים בתנאים קשים במכון ויצמן ועוד.
בשנת 2005 פרסם יחד עם העיתונאי גדי בלום את הספר "הרועה - סיפור חייו של אריאל שרון", ובשנת 2008 פרסמו את הספר "ישראל לאן - 18 שיחות עם האישים שמעצבים את פני המדינה".
ביוני 2009 עזב חפץ את "ידיעות אחרונות" ומונה לראש מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא עד דצמבר 2010.
במרץ 2011 החל לשמש כיועץ מיוחד לנוחי דנקנר. באוגוסט 2011 מונה על ידי דנקנר לעורך הראשי של העיתון "מעריב", תפקיד אותו מילא עד לרכישת העיתון בידי שלמה בן צבי בנובמבר 2012. לאחר העברת הבעלות על העיתון, פורסמו מספר תחקירים ועדויות של עיתונאים ב"מעריב" בתקופה זו, שבהם עלו טענות על התערבות של חפץ בתכני העיתון לטובת האינטרסים העסקיים של דנקנר.
בין השנים 2014–2017 שימש כדובר ויועץ תקשורת של שרה ובנימין נתניהו. במהלך הבחירות לכנסת ה-20 שימש כמנהל מטה ההסברה של הליכוד.
ב-6 ביולי 2016 פורסם באתר TheMarker כי חפץ יזם הקמת ערוץ טלוויזיה ועירב ביוזמה את ארנון מילצ'ן ורופרט מרדוק. ב-18 בפברואר 2018 פורסמה הקלטה של חפץ, בה הוא תוהה כיצד הגיע המידע לעיתון ומסביר לבן שיחו שמילצ'ן ומרדוק נסוגו מהיוזמה עקב הפרסום.
באוגוסט 2021 הוסמך כעורך דין והחל לעבוד במקצוע זה.
חשדות לפלילים
ב-18 בפברואר 2018 נעצר על ידי משטרת ישראל ונחקר במסגרת חקירת פרשת בזק-אלוביץ' (הידועה כתיק 4000) בחשד לנטילת שוחד. ב-5 במרץ, לאחר כשבועיים במעצר, חתם חפץ על הסכם עד מדינה בתיק זה. במסגרת ההסכם התחייב חפץ להימנע לצמיתות מעיסוק בתפקיד ציבורי. בנוסף לעדותו, הוא סיפק דיסק און קי וטלפונים סלולריים עם מידע. בדצמבר 2021 העיד במסגרת משפט נתניהו.
כמו כן נחשד חפץ, במסגרת תיק 1270, כי בשנת 2015 היה שותף לניסיון למנות את השופטת הילה גרסטל למשרת היועץ המשפטי לממשלה, בתמורה לסגירת תיק פרשת המעונות.
תרגיל חקירה ותביעות דיבה
העיתונאי עמית סגל פרסם כי נעשה לחפץ תרגיל חקירה, אך הוצא צו איסור פרסום על הפרטים המלאים, מלבד זאת שאשה המקורבת לחפץ שאינה קשורה לחקירה הובאה לחקירה על מנת להלחיץ אותו ולגרום לו לשתף פעולה עם החוקרים, בנובמבר 2019 הגיש חפץ תביעות לשון הרע בסך חצי מיליון ש"ח נגד שר המשפטים, אמיר אוחנה, והפרשן יעקב ברדוגו, בטענה שהשניים פרסמו את המידע מחקירתו של חפץ שעליו הוצא צו איסור פרסום, ובכך פגעו בפרטיותו. הגיש תביעות דיבה גם נגד יאיר נתניהו, יצחק מגן וגלית דיסטל-אטבריאן.
תביעתו נגד השר אוחנה נדחתה על הסף בנימוק שדברי השר חוסים תחת חסינות, אך השופטת מתחה ביקורת על אוחנה על שהפר צו איסור פרסום. חפץ ערער על פסק הדין בבית המשפט המחוזי, ובנובמבר 2022, במסגרת פשרה בתביעה, התנצל אוחנה בפני חפץ, על שבזמן כהונתו כשר המשפטים חשף פרטים אישיים שהיו מוגנים בצו איסור פרסום..
חיים אישיים
חפץ בעל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב. גרוש ואב לשניים. מתגורר ברעננה.
יחסי הודו–סודאן
יחסי הודו–סודאן הם היחסים הבינלאומיים בין הודו לסודאן.
היסטוריה
היחסים בין הודו לסודאן מתוארכים לימי קדם. עדויות הצביעו על כך שהיו מגעים ואולי סחר בין תרבויות הנילוטים ועמק האינדוס דרך מסופוטמיה. עדויות מצביעות על כך שהסחר בין הממלכות ההודיות והנוביות של סודאן דרך הים האדום גדל לקראת סוף המאה ה-12. לסנאר, בירת סולטנות פונג', היה סחר נרחב במשי, קישוטי כסף, עור וזהב עם הודו דרך נמל סוואקין עד 1699.
שני גשרי רכבת תלויים מפלדה בח'רטום ובאטברה יובאו מהודו בשנות ה-1900. גשרים אלה נמצאים בשימוש עד היום. מאז שנת 1900, מומחים הודים מעורבים בפיתוח מגזר היערות של סודאן. מהאטמה גנדי ביקר בפורט סודאן ב-1935, בדרכו לאנגליה, ונפגש עם בני הפזורה ההודית בסודאן. ג'ווהרלל נהרו גם עצר בפורט סודאן ב-1938 בדרכו לבריטניה. נהרו ביקר ב-Chhotalal Samji Virani. הקונגרס הכללי של הבוגרים של סודאן, שהוקם ב-1938, קיבל השראה רבה מהקונגרס הלאומי ההודי. צבא הודו הבריטית וחיילים סודאנים לחמו יחד באריתריאה ב-1941. הם הבטיחו את הניצחון בקרב המכריע על קרן, שעליו זכו החבלנים הבנגליים בצלב ויקטוריה על פינוי מוקשים במטמה.
נציב הבחירות הראשי בהודו, סוקומאר סן, פיקח על הבחירות הראשונות לפרלמנט בסודאן ב-1953. ועדת הבחירות הסודאנית, שהוקמה ב-1957, שאבה השראה מחוקי הבחירות והנוהגים בהודו. הודו סיפקה תמיכה כספית לוועדת הסודאניזציה שהוקמה בפברואר 1954, שהופקדה על החלפת הצוות הבריטי בממשלת סודאן, לאחר העצמאות. הודו פתחה את שגרירותה בח'רטום במרץ 1955. ראש הממשלה הזמני של סודאן, אסמאעיל אל-אזהרי, מלווה במספר שרים, ביקר בניו דלהי באפריל 1955 בדרכם לוועידת בנדונג באינדונזיה. בבנדונג, למדינה לא היה דגל שייצג אותה. ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו, שנכח גם הוא בוועידה, כתב "סודאן" על המטפחת שלו וזו שימשה לייצג את סודאן בבנדונג. בלוק סודאן באקדמיה להגנה הלאומית של הודו מומן חלקית על ידי ממשלת סודאן. הסודאנים תרמו 100,000 פאונד לבניית הבלוק, כהוקרה על הקורבנות של חיילים הודים בשחרור סודאן במערכה בצפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה. הודו סיפקה לסודאן מגרש של 6 דונם בצ'אנקיאפורי, ניו דלהי לבניית שגרירות ובתי מגורים קשורים ב-1958. הודו הפעילה קונסוליית כבוד בפורט סודאן, אך סגרה אותה בשנות ה-70. הודו פתחה קונסוליה כללית בג'ובה באוגוסט 2007. זו תהפוך לימים לשגרירות הודו בדרום סודאן לאחר עצמאותה של האחרונה ב-2011.
הודו נותרה נייטרלית במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה (1962–1972) ומלחמת האזרחים הסודאנית השנייה (1983–2005). הודו הצביעה נגד החלטות האו"ם שביקרו את סודאן ב-1993 וב-1994. הודו גם התנגדה לניסיונות לאלץ את סודאן לפרוש מקרן המטבע הבין-לאומית ב-1994.
בשנת 2003, תאגיד הנפט והגז הטבעי במגזר הציבורי של הודו (ONGC) רכש חלק של 25% בחברת התפעול הנילוס הגדול של סודאן בעלות של 650 מיליון דולר. זרוע ההשקעות בחו"ל של ONGC קנתה את טליסמן אנרג'י הקנדית, שעזבה את סודאן כתוצאה מביקורת מצד ארגוני זכויות אדם ולחץ מצד ממשלת קנדה. נכון לשנת 2011, ההשקעה ההודית במגזר הנפט הייתה כמיליארד דולר. התקשרות זו הובילה גם לשיתוף פעולה כלכלי בתחומים נוספים. בנק היצוא-ייבוא של הודו העניק מסגרת אשראי של 50 מיליון דולר לסודאן בשנת 2004. ONGC חתמה ב-2004 על חוזה לבניית צינור באורך 745 קילומטרים להובלת נגזרות נפט מבית הזיקוק בחרטום לנמל חדש בים האדום. החל משנת 2011, הודו הייתה אמורה לבנות חלק ממסילת רכבת חדשה לפורט סודאן. נערך גם בדיון עם סודן על אימונים לצבא, חיל הים וחיל האוויר ועל שיתוף פעולה במגזר התקשורת והבידור. הודו סיפקה כ-2,700 אנשי צבא ל-UNMIS נכון לתחילת 2011.
הודו תמכה בסודאן במהלך משבר ההגליג ב-2012.
ביקורים רשמיים
ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו ביקר בסודאן ביולי 1957. סגן הנשיא זקיר חוסיין ביקר בח'רטום באפריל 1963 והנשיא פקרודין עלי אחמד ביקר במדינה בדצמבר 1975. נשיא סודאן אסמאעיל אל-אזהרי ביקר בהודו ב-1967. הנשיא איברהים עבוד ביקר בהודו ב-1964, והנשיא ג'עפר נומיירי ב-1974. הנשיא עומר אל-בשיר ביקר בהודו פעמיים, ביולי 1999 וביולי 2002. נשיא הודו עבדול קאלאם ביקר בסודאן ב-20–22 באוקטובר 2003, הביקור הראשון של נשיא הודי במדינה זה 28 שנים. במהלך הביקור פגש קאלאם את נשיא סודאן באשיר, נאם בפני הפרלמנט הסודאני וגם נאם באוניברסיטת ח'רטום.
יחסים כלכליים
הודו היא היצואנית השנייה בגודלה לסודאן, אחרי סין. הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר בשנים 2013–2014.
סיוע חוץ הודי
הודו תרמה אוהלים ותרופות לקורבנות השיטפונות במדינת אל-ג'זירה ב-1978, סיפקה תרופות לבלימת מגפת הלישמניאזיס בדרום סודאן ב-1983, ותרמה 22,560 טון חיטה ב-1985 ו-6,000 טון ב-1987. הודו העבירה תרופות באוויר כדי לסייע לסודאן בעקבות השיטפונות בח'רטום ב-1996, ותרמה 50,000 דולר לקורבנות השיטפונות בקאסלה באוקטובר 2003. במרץ 2005, הודו הגיבה לבקשת ממשלת סודאן לסיוע במזון והציעה 20,000 טון חיטה לתושבי דארפור.
הודו התחייבה ל-10 מיליון דולר עבור תשתיות, בניית יכולת, פרויקטים במגזר החברתי כגון בניית בתי חולים ומוסדות חינוך בסודאן בוועידת התורמים באוסלו באפריל 2005. המשרד ההודי למקורות אנרגיה לא קונבנציונליים (הידוע כיום כמשרד לאנרגיה חדשה ומתחדשת) סיפק מימון למערכת חשמול סולארית בכפר חדאראב באפריל 2006. המערכת הוקמה על ידי Central Electronics Limited. מערכות דומות הוקמו מאז בכפרים סודנים אחרים במימון הודי. בין 1980 ל-2014, הודו העניקה כ-737.07 מיליון דולר בקווי אשראי.
ONGC Videsh Ltd בבעלות המדינה הקימה בית ספר לילדים מיוחדים, וכן סיפקה מימון לציוד ספורט ותותבות. בעקבות פנייה של קהילת שילוק, תרמה החברה מחולל חשמל לקודוק שבמדינת הנילוס העליון. החברה ההודית Angelique International Ltd תרמה כספים עבור שיפוץ בית ספר הודי בקאסלה, ו-ONGC מימנה את שיפוץ המועדון ההודי בפורט סודאן ב-15 באוגוסט 2007. באותה שנה, כמה חברות הודיות תרמו כספים לבניית בית ספר בקדוגלי. העבודה בוצעה על ידי גדוד של צבא הודו שהוצב בסודאן. הודו תרמה אוהלים ותרופות בשווי 100,000 דולר ארצות הברית לקורבנות השיטפונות בסודאן בתחילת 2008.
בפברואר 2014, סודאן ביקשה מהודו לסייע בפיתוח מגזרי החקלאות והאנרגיה המתחדשת שלה. הודו סיפקה לסודאן 350 מיליון דולר לבניית תחנת כוח של 500 מגה-וואט במדינת הנילוס הלבן, ו-150 מיליון דולר להקמת מפעל הסוכר מושקור באותו אזור. לדברי שר החוץ ההודי, סלמאן חורשיד, מפעל הסוכר "ירוויח מטבע חוץ יקר ערך לסודאן".
אזרחי סודאן זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות. דיפלומטים סודאנים משתתפים באופן שגרתי בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD), המאורגן על ידי משרד החוץ בניו דלהי.
הודים בסודאן
הסוחר הגוג'ראטי לובצ'אנד אמרצ'נד שאה הוא ההודי הראשון שהתיישב בסודאן. שאה ייבא סחורות מהודו ונסע לסודאן דרך עדן בתחילת שנות ה-60. ההצלחה והצמיחה של עסקיו הביאו אותו להביא את קרוביו מסוראשטרה לסודאן. קרובי משפחה אלה, בתורם, הזמינו בני משפחה וחברים נוספים, מה שהוביל לגידול בקהילה ההודית בסודאן. הודים התיישבו לראשונה במזרח סודאן, בעיקר בפורט סודאן וסואקין. בהדרגה הם החלו לעבור לאזורים המערביים של המדינה והתיישבו באומדורמאן, קסאלה, אל-קדארף ובוואד מדני.
הבז'ה, עם חמי המהווה כ-5% מאוכלוסיית סודאן, טוענים כי הם ממוצא הודי. שפת בז'ה קשורה אולי לפרקריט העתיקה.
סודאנים בהודו
נכון לשנת 2013, כ-3000 סטודנטים סודאנים למדו באוניברסיטאות בהודו, בעיקר בערים פונה, מומבאי, היידראבאד, צ'נאי ובנגלור. לפי הערכות, כ-30,000 אנשים סודנים סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות בהודו החל משנת 2013.
ניסוי מילר-יורי
ניסוי מילר-יורי נחשב לניסוי פורץ דרך בחקר ראשית החיים. הניסוי שאף לדמות את הסביבה על כדור הארץ הקדמון והדגים יצירה ספונטנית (שעשויה מחומרי מוצא פשוטים) של מולקולות היסוד המאפיינות יצורים חיים. את הניסוי ערך סטנלי מילר בהנחייתו של הרולד יורי באוניברסיטת שיקגו בשנת 1953.
רקע ומטרת הניסוי
מטרת הניסוי הייתה לדמות את הסביבה ששררה על כדור הארץ הקדמון, על פי ההשערות, במטרה לבחון האם מולקולות יסוד, המרכיבות את כל היצורים החיים על פני כדור הארץ, יכלו להיווצר באופן ספונטני בסביבה זו.
יורי העלה את התאוריה כי האטמוספירה על כדור הארץ הקדמון הייתה אטמוספירה מחזרת, המורכבת ממימן, ממתאן, מאמוניה וממים, בדומה לאטמוספירה בענקי הגז, דוגמת צדק. אף על פי שהשערה זו התגלתה כמוטעית מאוחר יותר וכיום מקובל כי האטמוספירה על כדור הארץ הקדמון הייתה אטמוספירה חצי-מחזרת, על סמך השערתו זו ביצע יורי יחד עם הסטודנט שלו, סטנלי מילר, את סדרת הניסויים תחת התנאים המשוערים ששררו לדעתם על כדור הארץ הקדמון.
מהלך הניסוי
הניסוי בוצע במערכת צינורות זכוכית סגורה ומעגלית (ראו תרשים) ובה תערובת גזים בהרכב המשוער של אטמוספירת כדור הארץ הקדמון (מתאן, אמוניה, מימן ואדי מים). למערכת חובר מכל מלא בתמיסה המדמה בהרכבה מי-ים. תמיסה זו חוממה ליצירת אדי מים שנחשפו לניצוצות חשמליים, שנוצרו על ידי אלקטרודות טונגסטן כדי לדמות ברקים. לאחר מכן קוררו אדי המים וחזרו למכל המקורי. באופן זה עברה התמיסה מחזורי אידוי ועיבוי, כפי שקורה למי ים ההופכים לאדי מים, עננים, ובסופו של דבר גשם. הניסוי נמשך כשבוע ובסופו נמדדו כמויות התרכובות שנוצרו מחומרי המוצא הבסיסיים. התמיסה שנוצרה בניסוי זכתה לכינוי "המרק הקדמון".
תוצאות הניסוי
בסופו של הניסוי נמדדו כמויות החומרים שנוצרו במערכת. נתגלה כי מכ-10%-15% מתכולת הפחמן במערכת הניסוי (שמקורו במתאן) נוצרו תרכובות אורגניות. 2% מתכולת הפחמן בניסוי הפכו לחומצות אמינו - 3 מתוך 20 חומצות האמינו המופיעות ביצורים חיים. חומצת האמינו שנוצרה בשכיחות הגדולה ביותר הייתה גליצין, חומצת האמינו הקצרה והפשוטה ביותר. לא הייתה העדפה לכיראליות מסוימת של התוצרים - התערובת שהתקבלה הייתה רצמית.
הניסוי הדגים היווצרות ספונטנית של תרכובות אורגניות מורכבות, מחומרי מוצא פשוטים. מילר הראה לראשונה כי חומצות אמינו, חומר המוצא של חלבונים, יכולות בתנאים מסוימים להיווצר באופן ספונטני ממולקולות פשוטות ביותר.
פרשנות על הניסוי
ניסוי זה היווה מקור השראה לניסויים דומים רבים אחריו, שהראו מנגנונים שונים ומגוונים ליצירת תרכובות אורגניות מורכבות מחומרי מוצא פשוטים יותר, תחת מגוון תנאים שייתכן ששררו על כדור הארץ הקדמון.
שמחה רותם
שמחה רותם (ראטהייזר) (נודע בכינויו קאז'יק; 10 בפברואר 1924 – 22 בדצמבר 2018) היה אחד מהלוחמים הבולטים של מרד גטו ורשה. היה חבר בתנועת "עקיבא" ובארגון אי"ל, בו שימש כקשר הראשי.
ביוגרפיה
שמחה רותם גדל בוורשה שבפולין כבן בכור למשפחה בת ארבעה ילדים. בגיל 13 הצטרף לתנועת הנוער הציוני.
בספטמבר 1939, במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה, נפצע רותם ואיבד את אחיו ישראל ובני משפחה נוספים, כשביתו נהרס בהפצצות של גרמניה הנאצית. לאחר שיהודי העיר צוו להיכנס לגטו ורשה לקראת סוף שנת 1940, הוא נשלח בידי הוריו לקרובי משפחה בכפר ליד ראדום. הוא שהה שם שלושה חודשים ובשנת 1942 חזר לגטו.
במהלך המרד שהחל ב-19 באפריל 1943, לחם רותם בפלוגה של חנוך גוטמן באזור המברשתנים (שנקרא כך בעקבות בתי החרושת למברשות באזור), והיה תחת פיקודו של מארק אדלמן. חזותו הארית אפשרה לו לנוע בחופשיות יחסית באזור הארי, ובתמורה לכסף ששילם לעובדי עיריית ורשה, הם הובילו אותו בתעלות הביוב מהגטו אל האזור הארי וחזרה.
בתחילת מאי 1943 יצא רותם לאזור הארי על מנת לחבור ליצחק צוקרמן, סגנו של מרדכי אנילביץ', על מנת לבקש סיוע למרד. הוא גייס שני עובדי רשת הביוב הפולנית באמתלה שהוא זקוק לליווי בסבך הביוב על מנת לחלץ מבריחים פולנים שנקלעו לגטו. הם הסכימו לביצוע הפעולה בתמורה לכסף רב, אולם כשחשדו בהמשך שהמשימה היא להציל יהודים וביקשו לחזור, הוא מנע זאת מהם באיומי אקדח.
רותם הגיע לבונקרים ברחובות פרנצ'יסקנסקה, מילא, זמנהוף ונאלבקי בגטו, וגילה שם מחזה של הרס ומוות. ברגע זה הרגיש, על-פי עדותו, כמו אחרון היהודים בורשה. הוא המשיך לחפש ניצולים בתעלות הביוב ולבסוף נתקל בעשרה ניצולים, שסיפרו לו לראשונה על נפילת מרדכי אנילביץ' בבונקר ברחוב מילא 18. הוא הבין מהם שעדיין נותרו בגטו עשרות לוחמים, ביניהם מנהיגי המרד צביה לובטקין ומארק אדלמן. הוא הצליח להעבירם לאזור הארי, לארגן משאית ולחלצם ליערות. רותם ידע שלוחמים נשארו בביוב ואף הוזהר על ידי לובטקין שלא לעזוב בלעדיהם, אולם הוא החליט להמשיך ליער כדי להציל את מי שכבר יצא. מספר לוחמים נשארו בתעלות הביוב, ביניהם חברו הטוב, שלאמק שוסטר. הוא חזר שוב לאזור הארי אך נאלץ לחזור חזרה ליער, כשגילה כי בעקבות הלשנה הרגו הנאצים את כל הנותרים בתעלות הביוב.
לאחר כשנה, כשפרץ המרד הפולני בוורשה, הצטרף רותם עם חבריו ללחימה. עם תום המלחמה הצטרף לפעולת קבוצת הנקם של הפרטיזנים, "הנקם", לנקמה בפושעים הנאצים, על מנת להשלים את המשימה שהרגיש לדבריו חובה לעשות, למען משפחתו וחבריו שלא זכו לשרוד את זוועות הנאצים.
עלייתו לישראל
רותם עלה לארץ ישראל בשנת 1946, הקים משפחה וסיפר את סיפורו של מרד גטו ורשה. חלק מעדותו התפרסם כבר בשנת 1946 בספרו של מלך ניישטט, "חורבן ומרד של יהודי ורשה", ואילו עדותו המלאה התפרסמה רק כעבור כארבעים שנה, בספר שהוציא בשנת 1985 בשם "ובתוכי העבר". סיפורו של רותם סופר בנוכחות משפחתם של אנטק צוקרמן וצביה לובטקין בערב שירי לוחמים 2006 בנוה מונוסון.
בשנת 1962 הוא מונה למנכ"ל רשת קו-אופ ירושלים, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1986.
בשנת 1983 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
ב-19 באפריל 2013, בטקס לציון 70 שנה למרד גטו ורשה בפולין, קיבל שמחה רותם את אות "פולוניה רסטיטוטה" ("פולין שבה לתחייה") מידי נשיא פולין, ברוניסלב קומורובסקי.
רותם נפטר ב-22 בדצמבר 2018, בגיל 94. היה בין אחרוני לוחמי המרד שנותרו בחיים. נקבר בבית הקברות של קיבוץ הראל.
מאורים
המאורים (במאורית: Māori) הם ילידים פולינזים שרוב השבטים שלהם התיישבו במאה ה-13 וה-14 בניו זילנד. לפי המסורת המאורית, שבע סירות קאנו הביאו את אבותיהם הקדמונים לניו זילנד במספר מסעות שיט שהתרחשו בין השנים 1250–1300 לספירה. במשך מאות שנים חיו המתיישבים הפולינזים בבידוד ופיתחו תרבות ייחודית הידועה בשם "מאורי".
בראשית דרכם, סיגלו אורח חיים שבטי שהתבסס על הארגון החברתי שהיה קיים בארץ מולדתם. הם דיברו בשפה משלהם, והתהדרו במיתולוגיה עשירה, בעבודות יד מובהקות, באמנויות הבמה ובתרבות לחימה מסורתית. המאורים נחשבים למיעוט ילידי, כלומר נולד שם ובעקבות הגירה של אוכלוסייה אחרת הפך מיעוט. המיעוט הילידי חֹווֶה את תפיסת שטח מגוריו על ידי הלאום האחר כפלישה אלימה, וברוב המקרים בני המיעוט הילידי מנסים לשמור על ייחודם הלאומי והתרבותי מול קבוצת הרוב ולדרוש הכרה במעמדם ובזכויותיהם הקבוצתיות כילידים.
השפה המאורית היא שפה פולינזית הקרובה לשפה המדוברת בטהיטי, בהוואי ובאיים אחרים ממזרח לסמואה בדרום האוקיינוס השקט. השם "מאורי" משמעותו "רגיל" במאורית.
היסטוריה
עם הגעת האירופאים לניו זילנד במאה ה-17, חלו שינויים מרחיקי לכת באורח החיים של המאורים. הם אימצו בהדרגה היבטים רבים ממנהגיה של החברה המערבית ותרבותה. היחסים בין המאורים למתיישבים הלבנים היו בתחילה ידידותיים. בשנת 1840 נחתם הסכם הסכם ואיטנגי (Treaty of Waitangi) בין נציגי הממשל הבריטי בניו זילנד לבין מנהיגי השבטים המאורים מכל רחבי המדינה. הסכם זה נכתב בשתי גרסאות, אנגלית ומאורית, שהתפרשו בצורה שונה על ידי שני הצדדים. בגרסה האנגלית הוכרזה ניו זילנד כמושבה בריטית ובכך ניתנה למלכה ריבונות על האי וגם נקבעו זכויותיהם של המאורים ובעלותם על השטחים שבהם ישבו. בגרסה המאורית ניתנה למלכה משילות (Kawanatanga ) והבריטים יוכלו לקנות מהם שטחים. ההסכם כובד לזמן קצר ובשנת 1845 לאחר שהתגלו חוסר ההבנות החלה סדרת קרבות שנמשכה לסירוגין עד שנת 1872 (ראו להלן) בין המתיישבים האירופים (פקאהה Pakeha) לבין השבטים המאורים, בנוגע לשליטה על הקרקעות.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
תוצאות המלחמה העיקריות היו הרג של 2,000 מאורים וכ-700 מתיישבים אירופאים. חלק מהמאורים הצטרפו למתיישבים מתוך תקווה שהדבר יפעל לטובתם בעתיד, וכך היה כשבשנת 1867 הוקצו למאורים ארבעה מושבים בפרלמנט הניו זילנדי. מלחמות הקרקעות הביאו לשטחים מוגבלים, מגיפות ותחלואים אחרים שהגיעו עם המתיישבים האירופים וגרמו לתמותה גבוהה בקרב המאורים. האוכלוסייה המאורית קטנה בכ-30–50 אחוז. רוב המאורים היו חייבים לקבל את המתיישבים ולשתף איתם פעולה או לאמץ גישה של התנגדות פאסיבית, כי למתיישבים האירופאים היה כוח צבאי גדול יותר. בסוף המאה ה-19, קיבלו המאורים את גורלם והמלחמות החלו לדעוך.
לאחר מלחמת הקרקעות
בסוף המאה ה-19, בסוף מלחמתם עם המתיישבים האירופים, היה מספר המאורים כ-100,000. בסוף המאה ה-19 כבר נחזה כי המאורים יתבוללו באוכלוסייה האירופית באי, ולאחר מכן ירד מספרם לכ-40,000. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, בעיקר הודות למאמצי מנהיגי המאורים, התגבשו המאורים כמיעוט עצמאי כלכלית בניו זילנד ואוכלוסייתם מונה כיום יותר מחצי מיליון נפש. המאורים משמרים את זהותם התרבותית בנפרד מכלל קהילת תושבי ניו זילנד. בה בעת הם שולחים נציגים לבית הנבחרים ומשתתפים בשאר נושאים לאומיים.
סודות ההתבגרות
סודות ההתבגרות (באנגלית: The Secret Life of the American Teenager) היא סדרת דרמה לבני נוער ששודרה בערוץ ABC Family. הסדרה נוצרה על ידי ברנדה המפטון ועלתה לשידור ב-1 ביולי 2008. הסדרה זכתה לרייטינג גבוה בארצות הברית בקרב בני נוער, ובמספר פרסים בטקס פרסי הילדים.
עונה 1
הדמות הראשית בסדרה היא צעירה בת 16 בשם איימי (שיילין וודלי), אשר יוצאת למחנה תזמורת, בו היא יוצרת מערכת יחסים עם ריקי ונכנסת להיריון. העונה עוסקת בקשיים שחווה איימי במסגרת החברה והמשפחה. הסדרה עוקבת גם אחר קורות חבריה בבית הספר תיכון. לאיימי שתי חברות טובות, לורן ומדיסון. היא מסוכסכת עם נערה בשם אדריאן. בן זוגה בתיכון הוא בן, ובמהלך העונה הם מחליטים להתחתן ומזייפים תעודות זהות. בתום העונה הראשונה נולד בנה ג'ון.
עונה 2
בעונה זו איימי מגלה שאמהּ בהריון. במקביל מתחילה אשלי, אחותה של איימי, ללמוד בכיתה י' בבית הספר התיכון של איימי. במהלך העונה, איימי וריקי נאבקים על המשמורת על בנם ג'ון, ולבסוף מחליטים שריקי ייקח את ג'ון מדי סוף שבוע. בטי וליאו מתחתנים.
עונה 3
בעונה זו אדריאן משקרת ואומרת כי איננה בהריון. ג'ורג' ואן פרודים ואן גרה בדירה משלה בעוד ג'ורג' גר עם איימי ואשלי. אשלי לומדת בביתה במקום בבית ספר. בעלה של קת'לין באומן נשלח לזימבבואה למשימה רפואית במסגרת עבודתו והם נפרדים. ג'ייק ומדיסון חברים. הוריו של ג'ק מודיעים לו כי הם מתכוונים לעבור לפיניקס, אך מכיוון שהוא עומד לסיים את בית הספר התיכון, הוא יישאר עם חבר; ג'ק גר בסתר במרתף של גרייס ביחד עם טום. איימי מתחילה להשתתף בפרויקט מיוחד למוזיקה כדי לקבל בסופו מלגה, ומתברר לה שהפרויקט מיועד לנערות שהן בהיריון או לאימהות. בן מגלה שאדריאן בהריון, מספר לאיימי בניו יורק, והיא לא מדברת איתו תקופה ארוכה. בן ואדריאן מתחתנים. איימי וריקי הופכים לבני זוג. אדריאן מגלה שהתינוקת שלה מתה.
עונה 4
ריקי ואיימי מתגוררים יחד בדירה של ריקי, עם ג'ון. אדריאן בדיכאון בשל מות העובר ומסתגרת בביתה, עד שבטי מעודדת אותה. אדריאן ובן נפרדים כשהיא מגלה כי היא עדיין מאוהבת בריקי. אשלי וטובי חברים ויוצאים לטיול משותף מחוף לחוף. גרייס נוסעת לזימבבואה ופוגשת את דניאל, והם הופכים לבני זוג. ג'ייק ומדיסון נפרדים. ריקי, אדריאן וג'ק מסיימים את בית הספר התיכון. ריקי מציע נישואים לאיימי והיא מסכימה. ג'סי מארגן מסיבת סיום לבוגרי התיכון; אדריאן באה עם בן זוגה החדש עומר, בן פוגש את דילן, והאקסית של דניאל רוצה לחזור אליו. ריקי מתנשק עם אדריאן והיא מבינה שהיא כבר לא אוהבת אותו. בבוקר שלמחרת לורן תופסת את מדיסון וג'סי במיטה ביחד, ואליס תופסת את הנרי עם אדריאן.
עונה 5
ריקי ואיימי נוסעים כדי להתחתן; בגלל הכומר הם מוותרים על החתונה, אך מודיעים למשפחה ולחברים שהתחתנו. אליס ובן מקיימים יחסי מין. ג'ורג' חוזר להיות חבר של קטלין. אשלי עוזבת לאיטליה כדי ללמוד בישול. איימי וריקי מספרים לכולם את האמת ומחליטים להתחתן לאחר מכן איימי מגלה כי התקבלה לקולג בניו יורק ומחליטה לעבור לגור שם לאחר החתונה. בלילה שלפני החתונה מחליטה איימי להיפרד מריקי ועוברת לבד לניו יורק והסדרה נגמרת בכך שריקי נשאר לבד עם בנם ג'ון.
רייטינג ופרסים
פרק הבכורה של העונה הראשונה זכה להישג הרייטינג הגבוה ביותר באותה תקופה בערוץ המשפחה של ABC, (כ-2.82 מיליון צופים), והפרק האחרון של העונה זכה ל-4 וחצי מיליון צופים. פרק הבכורה של העונה השנייה זכה להישג הגבוה ביותר לסדרה עד כה, 4.68 מיליון צופים, והגיע למקום ראשון באחוזי הצפייה של אותה עונת הקיץ, בקרב גילאי 18–34. בעונה השלישית צפו כשלושה מיליון צופים בגילאי 12–34 בכל פרק. בעונה הרביעית חלה ירידה בכמות הצופים, עד ל-1.24 מיליון שצפו בפרק האחרון.
בעונה הראשונה זכתה הסדרה בפרסים במסגרת טקס פרסי הילדים. כן נכתב ספר בשם "יומנה של אשלי ג'ורג'אנס" בו כיכבה כדמות הראשית אשלי ג'ורג'אנס, אחותה של איימי.
לימודי ארץ ישראל
לימודי ארץ ישראל או בקיצור "ידיעת הארץ" הוא תחום לימוד העוסק בהיסטוריה, גאוגרפיה, גאולוגיה וביולוגיה של ארץ ישראל. המושג "ידיעת הארץ" הוטבע לראשונה בשנת 1845 על ידי מחבר ספר הגאוגרפיה הראשון על ארץ ישראל, יהוסף שוורץ, במבוא לספרו תבואות הארץ - גאוגרפיה של ארץ ישראל.
מרכזי מידע
בארץ פועלים מרכזי מחקר אשר יוזמים חפירות ארכאולוגיות, עורכים כינוסים לחוקרים ולחובבי ארץ ישראל ומוציאים לאור פרסומים.
הקרן לחקר ארץ ישראל
הקרן לחקר ארץ ישראל (Palestine Exploration Fund או PEF) הוקמה ב-1865 ומטרותיה: חקירת ארץ ישראל והלבנט מבחינה היסטורית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, טופוגרפית, גאולוגית, וכן מבחינת מדעי הטבע - החי, הצומח והמטאורולוגיה של ארץ־ישראל. הארגון זכה לפופולריות רבה, אשר נבעה בין השאר מהחלטת המייסדים, כי על־אף היות רבים מביניהם אישי כנסייה, פעולות הקרן לא ישאו אופי דתי או פוליטי. אחד מהתומכים שגויסו בזכות מדיניות זו, היה משה מונטיפיורי.
בין מחקריה: סקר האזור שממזרח להר הלבנון, חפירות ארכאולוגיות טרומיות בכפר נחום, תיעוד מנהגי המקום בשכם ועוד. המפות ששורטטו במהלך מסעות חוקרי הקרן הניחו את היסודות לגולת הכותרת של ה-P.E.F, סקר ארץ-ישראל המערבית. המשלחת השנייה, בראשותו של צ'ארלס וורן, חקרה את הארץ, בשימה דגש מיוחד על הארכאולוגיה של ירושלים.
ב-1868, יצאה המשלחת השלישית של הקרן, במטרה לחקור את מדבר סיני, וכן לקבוע האם ג'בל מוסא הוא הר סיני המקראי או שמא הכבוד יפול בחלקו של ג'בל סרבל. המשלחת חקרה ומיפתה את חלקו של המדבר שבין תעלת סואץ לג'בל מוסא.
גולת הכותרת של פעילות הקרן הייתה מפעל המיפוי הגדול שלה, בה מופתה כל ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן, מנהר הליטני שבצפון ועד נחל באר שבע שבדרום. ארץ ישראל חולקה בין הקרן הבריטית לבין החברה האמריקנית לגאוגרפיה, והוחלט שהקרן הבריטית תמפה את ארץ־ישראל שממערב לירדן, בעוד החברה האמריקאית תעסוק במיפוי ממזרח לירדן.
החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה
החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה נוסדה בשנת 1913 על ידי קבוצת אנשי רוח ארץ-ישראליים במטרה להעמיק את המחקר ההיסטורי, הגאוגרפי והארכאולוגי של ארץ ישראל.
החברה משמשת כארגון-גג למוסדות הארכאולוגיים הישראליים ומהווה גורם מרכזי התומך והיוזם של המחקר הארכאולוגי בישראל. החברה עוסקת בארגון, בניהול כספי של החפירות ומרכזת בשיתוף עם מוסדות אחרים את עיבוד הממצאים והבאתם לידי פרסום סופי בדו"חות מדעיים.
החברה מוציאה לאור, בשיתוף עם רשות העתיקות, את "קדמוניות" - כתב עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא וכן באנגלית את כתב העת Israel Exploration Journal, "ארץ-ישראל"- מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, "מחקרים-בגאוגרפיה של ארץ-ישראל" וכן דוח"ות סופיים של חפירות.
החברה עוסקת בהפצת ידיעת הארץ ותוצאות החפירות הארכאולוגיות בקרב הציבור הרחב. מאז 1944 נערכו ששים ואחד כנסים לידיעת הארץ. במסגרת הכינוסים מסיירים מאות משתתפיהם באתרים ארכאולוגיים בהדרכת ארכאולוגים וחופרי האתרים. מספר סיורים נערכו גם לארצות השכנות במטרה להכיר את התרבויות שנתקיימו בהן בעבר והקשרים עם תרבותה הקדומה של ארץ-ישראל.
המרכז למיפוי ישראל
המרכז למיפוי ישראל ראשיתו במחלקת המדידות שנוסדה בשנת 1920 תחת המנדט הבריטי. בשנות פעילותה הכינה מחלקת המדידות מפות רבות, בעיקר מפות טופוגרפיות, מפות המציגות בעלות על קרקע ומפות ערים. המחלקה המשיכה לפעול לאחר הקמת המדינה תחת השם '"אגף המדידות"'. למרכז שלוחות מחוזיות הממוקמות בירושלים, באר שבע, תל אביב, חיפה ונצרת.
המרכז פועל במספר תחומים:
הסדרה המרכזית בתחום המיפוי היא סדרת המפות הטופוגרפיות בקנה מידה 1:50,000 שממנה נגזרת סדרת 1:100,000. מוצרי מיפוי נוספים, המופקים במרכז בהיקפים מצומצמים, הם מפות ערים, מפות ימיות, שהוכנו בשנים האחרונות ואטלס ישראל, המופק בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה העברית.
לימודי ארץ ישראל באוניברסיטאות
לימודי ארץ ישראל הוכרו כדיסצפלינה אקדמאית מיוחדת במספר אוניברסיטאות בישראל  בנפרד ממקצוע הגאוגרפיה. ביניהן אוניברסיטת בר-אילן וישיבה יוניברסיטי, שם נפתחו מחלקות מיוחדות בתוך הפקולטה למדעי יהדות. כך נהפכה מגמת לימוד זה כחלק ממורשת ארץ ישראל ומדינת ישראל וכמרכיב בתקומת ישראל החדשה. באוניברסיטת בר-אילן נקראת מגמה זו המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה.