cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחום שבת
תחום שבת (או תחום סתם) הוא השטח שבו מותר ליהודי להלך ברגליו בשבת, ביום הכיפורים וביום טוב. על פי ההלכה, יציאה מהתחום בשבת אסורה. איסור זה נקרא גם 'איסור תחומין'. שטח התחום הוא בדרך כלל 2,000 אמות (כ-1 ק"מ) לכל כיוון מחוץ לגבול השטח העירוני שבו נמצא האדם בשעת כניסת השבת או החג. ניתן להגדיל את שטח תחום שבת בכיוון אחד עד ל-4000 אמות על ידי תיקון עירוב תחומין.
דין זה מתייחס רק להילוך האדם מחוץ למקום יישוב, בעוד טלטול חפצים אסור בדרך כלל בשטח פתוח (שטח שנחשב לרשות הכרמלית בשבת וביום כיפור, ואיסור טלטול החפצים בו הוא מדרבנן), למעט ביום טוב בו אין איסור הוצאה מרשות לרשות.
מקור הדין
מקור תחום שבת הוא בפסוק בספר שמות בו משה מצווה את בני ישראל לא לצאת מחוץ למחנה ישראל במדבר סיני על מנת ללקוט את המן, ביום השבת.
קיימת מחלוקת בין שיטת התלמוד בבלי ובין התלמוד ירושלמי על תוקפו של דין זה. לשיטת התלמוד בבלי, אין לאיסור מקור כלל מן התורה אלא כולו גזירת חכמים בלבד (והפסוק מספר שמות משמש כאסמכתא בלבד). לשיטת התלמוד ירושלמי, האיסור מבוסס על הפסוק דלעיל (בו נאמר "אל יצא איש ממקומו ביום השביעי") ולכן הוא איסור דאורייתא, אולם, רבי שמעון בר כרסנא אומר בשם רב אחא, שתחום שבת מהתורה הוא 12 מילים (כ-12 קילומטרים), כתחום שטח מחנה ישראל במדבר סיני, ותחימתו לאלפיים אמות בלבד היא גזירת חכמים.
הרמב"ם פוסק כדברי הירושלמי, שיש תחום שבת מהתורה, אולם פוסקים רבים אחרים פסקו כשיטה השנייה, שאין כלל איסור תחומין מהתורה.
טעם גזירת תחום שבת
יש שכתבו שטעם גזירת האיסור לצאת בשבת יותר מ-2000 אמות מחוץ לתחום העיר, הוא כדי שאדם לא יתעסק בדברי חול בשבת וביום טוב, אלא יעסוק בעונג שבת ובלימוד תורה.
מדידת תחום שבת
תחום שבת נמדד מסביב למקום בו נמצא ('שובת') האדם בשבת. הזמן הקובע למדידה הוא זמן כניסת שבת, שעת בין השמשות של יום שישי, וחישוב התחום מתבסס על נתון זה.
השובת בשטח פתוח מחוץ ליישוב, מודד אלפיים אמה חוץ לארבע אמותיו, שנחשבים לרשותו. אם האדם שובת בבית מבודד שאינו חלק מיישוב, תחום שבת נמדד מחוץ לחצר הבית, אם הוא שובת בתחום יישוב, כל שטח היישוב נחשב כתחום ד' אמות, ומדידת התחום נעשית 70 אמה לאחר הבית, (או חצר מיושבת וכדומה) הקיצוני ביותר לכל כיוון בעיר. למעשה תחום השבת אינו נמדד כמעגל אלא כמרובע, דבר שגורם להגדלת שטחו, ראו בהמשך.
אין צורך באמירה או בכוונה מיוחדת על מנת שיהיה לאדם תחום שבת רגיל, אולם אדם יכול להצהיר שמקום שביתתו נמצא במקום אחר מהמקום בו הוא נמצא בשעת כניסת השבת, ותחום השבת יקבע לפי המקום שבו מצהיר שהוא שובת (ובתנאי שהמקום לגביו הוא מצהיר על שביתתו, נמצא בתוך תחום השבת של המקום בו הוא נמצא בפועל בשעת כניסת שבת). לדוגמה: אדם שנמצא בשעת כניסת השבת בסמוך למקום יישוב, יכול להצהיר שמקום שביתתו הוא בתוך היישוב.
מדידת גבול העיר
על מנת למדוד את תחום השבת לאדם שנמצא במקום יישוב, יש למדוד קודם את גבול שטח העיר, גבול שממנו מתחילים למדוד את מרחק 2000 האמות. מדידת גבול שטח העיר אינה נעשית בצורה מדויקת; אם העיר עגולה (או לא סימטרית), "מרבעים" את העיר, דהיינו מחשבים את שטח העיר כאילו היא ריבוע או מלבן בעל ארבע זוויות בהתבסס על הבתים הקיצונים שממוקמים על פיאות המרובע, ומודדים את תחום השבת מחוץ למרובע זה.
מדידת תחום 2,000 האמות
מדידת 2,000 האמות של תחום השבת לא מתחילה מבתי העיר עצמה, אלא מהמלבן שנחשב לתחום העיר. ממלבן זה מודדים בכמה נקודות (בדרך כלל בפינות המלבן) את מרחק 2,000 האמות, כאשר המדידה נעשית בקו ישר שהוא המשכו של תחום העיר (כאשר מודדים מפינה). תחום השבת הסופי נמדד כמלבן, כלומר על ידי חיבור הנקודות שלפי המדידה נמצאות במרחק של 2000 אמות מהעיר בכל פאה לקו ישר (בדרך כלל הנקודות הנמצאות מול פינות תחום העיר), ולאחר מכן חיבור הישרים למלבן. התוצאה מדרך מדידה זו היא ש-2,000 אמות הן המרחק המינימלי מהעיר לקצה תחום השבת, ולא המרחק הקבוע, הממוצע או המקסימלי. לדוגמה: יוצא שאלכסון המרובע של תחום השבת הוא כ-2800 אמות, ולא רק 2000 אמות. ייתכן גם ובעקבות המדידה ייווצר מרובע בעל צלעות שאינן מקבילות זו לזו, בשל קשיי מדידה באחת הפאות.
דרך המדידה
בהלכה ישנם כללים מדויקים כיצד למדוד את מרחק 2,000 האמות מגבול העיר, מתוך מטרה שהמדידה תהיה מדויקת ככל האפשר. המדידה נעשית באופן כללי כמדידה אווירית, תוך ניסיון להתעלמות ממרחק שנוסף עקב שינויי גובה. הכללים המובאים בהלכה מתאימים למדידה מדויקת באמצעים שהיו זמינים בעולם העתיק:
המדידה נעשית בחבל פשתן של 50 אמות (כ-25 מטרים). יש צורך בחבל באורך 50 אמות בדיוק, לא קצר יותר ולא ארוך יותר. כל מדידה של 50 אמות נעשית באופן רציף, ומתחילה מקצה המדידה שלפניה. במקרה ויש מכשול בקצה קטע 50 האמות, כגון נהר, ניתן לחזור מרחק ידוע לאחור (למשל 25 אמות, חצי החבל), ולהתחיל ממנו את קטע 50 האמות, ולאחר מכן להשלים במקום אחר את מרחק החזרה.
המדידה צריכה להעשות כנגד העיר או תחומה, אף אם השטח קשה למדידה עקב צורת השטח שלו, ואין להעביר את המדידה לשטח שאינו כנגד העיר ותחומה, אף אם הוא שטח נוח יותר למדידה. אולם ניתן להעביר את המדידה לשטח שאינו כנגד העיר אך הוא בתוך תחומה. לדוגמה: ניתן להעביר את המדידה בחלק המזרחי 2000 אמות מצפון או מדרום לעיר, כיוון ששטח זה נמצא בתוך תחום העיר, מאחר שתחום השבת נמדד כמרובע ולא כעיגול.
בהמה וכלים
גם כלפי בהמותיו של אדם וחפציו קיים תחום שבת, תחום שהוא למעשה תחום השבת של בעליהם, ואסור להוציא אותם מחוץ לתחומם, אפילו על ידי אדם אחר שלו תחום שבת אחר, כגון שעירב עירוב תחומין. אולם אם בעלי הבהמה או החפץ מסר אותם לאדם שיטפל בהם, כגון לרועה, הבהמה והכלים נחשבים שעברו לרשותו של המקבל, ותחום השבת שלהם יהיה תחום השבת של המקבל. דין זה הוא גם במקרה והמסירה בפועל הייתה באמצע השבת, ובתנאי שבעל הבהמה או החפצים תכנן למסור את חפציו לאחר עוד לפני כניסת השבת.
בהמה וכלים בשותפות
בהמה וכלים הנמצאים בבעלות משותפת של אנשים שונים, תחום השבת של הבהמה והכלים הוא כתחום השבת של שניהם ולחומרא, היינו שתחום השבת שלהם הוא רק במקום שכל בעליהם יכולים ללכת אליו, ולא במקום שרק חלק מבעליהם יכולים ללכת. דין זה הוא אף כלפי תבשיל, במקרה ואישה שאלה מחברתה, שלה תחום שבת אחר, תבלין לתבשיל (התבלין אינו בטל בתבשיל מפני שהוא דבר שיש לו מתירין). דין זה נוגע בעיקר ליום טוב שאין בו איסור הוצאה מרשות לרשות, שכן בשבת בדרך כלל אסור לטלטל חפצים בשטח פתוח, שנחשב לכרמלית.
חפצים בפקדון ובהשאלה
חפצי אדם שמופקדין אצל אדם אחר - תחום השבת שלהם הוא כתחום השבת של שומר הפקדון, שכן הוא לא יוכל לשמור על החפץ אם לא יוכל להזיזו במקרה הצורך, וכן הדין בחפצים שהושאלו לשימוש. אולם חפצי פקדון שאינם בשמירה, תחומם הוא כתחום השבת של בעליהם.
מעיינות נהרות ובורות
מיים שנעים ממקום למקום, כגון מי נחלים, נהרות, מעיינות, בארות ומי גשמים, אינם קונים שביתה בעת כניסת השבת במקום בו היו אז, מאחר שהם ניידים ולא נייחים, אלא תחומם הוא לפי תחום השבת של השואב אותם בשבת. אפילו אם המים נשאבו משטח פרטי של אדם אין המים נחשבים כחפציו, היות שהם בתנועה ולא במצב סטאטי, ולכן אינם קונים שביתה ברשות האדם שבבעלותו השטח בו נשאבו המים.
אולם מים שנשאבו מבור מים פרטי של אדם - תחום השבת של המים הוא כתחום בעל הבור, היות שהמים היו במצב סטטי בשעת כניסת השבת. ישנה מחלוקת האם בור מים של רבים הוא כרגלי כל אנשי העיר לחומרא, או כתחום השבת של השואב.
השואב מים לצורך חברו (כאשר המים אינם מבור של יחיד), אף על פי שכוונתו להעביר את המים לרשות חבירו - תחום השבת של המים הוא כתחום השבת של השואב ולא כתחום השבת של האדם שבעבורו נשאבו המים.
חפצי גוי
מעיקר הדין לא חל תחום שבת על חפצי גוי, אולם מגזירת חכמים יש להם את תחום השבת שכביכול יש לבעליהם הגוי, גזירה משום חפצי ישראל. לדין זה משמעות במקרה וגוי הביא בשבת חפצים מחוץ לתחום למקום יישוב שאינו מוקף בחומה או בעירוב (שהופכים את מקום היישוב לרשות ד' אמות אחת), שאז אסור לטלטלם מכח גזירה זו, היות שבאו מחוץ לתחום.
עירוב תחומין
במקרים מסוימים, ניתן לשנות את גבולות תחום השבת באופן אישי, דהיינו להאריך אותם לכיוון מסוים. דבר זה נעשה באמצעות עירוב תחומין - שמשמעו הנחת מזון במקום מסוים, והצהרה פורמלית על שביתתו של האדם במקום זה. באמצעות עירוב תחומין, ניתן ללכת אלפיים אמה בלבד לכל כיוון ממקום הנחת העירוב. באופן זה עירוב התחומין מאריך את גבול התחום לכיוון מסוים ומקצר אותו בכיוון ההפוך. את עירוב התחומין ניתן להניח רק בתוך שטח תחום השבת המקורי, ולרוב הוא מונח על גבול תחום השבת המקורי, על מנת למקסם את שטח תחום השבת בכיוון מסוים.
תחום ד' אמות
ישנה מחלוקת אם ד' אמות אלו נמדדות לכל צד, כך שלמעשה לכל אדם יש תחום ד' אמות שנמדד כמרובע של 8 על 8 אמות כשהאדם עומד באמצעם, או שד' האמות נמדדות כמרובע של 4 על 4 אמות שהאדם באמצעם.
היוצא חוץ לתחום שבת
מי שיצא חוץ לתחום - עליו להישאר בתחום ד' האמות בו הוא עומד עכשיו, ולא לצאת מהם. דין זה הוא בין אם יצא בשוגג ובאונס, ובין אם יצא במזיד (אולם באונס הקילו בהגדרת תחום ד' אמות).
היתרים ליוצא בשוגג ובאונס מתחום השבת
היוצא חוץ לתחום שבת בשוגג ובאונס, ניתן בתנאים מסוימים להכניסו חזרה לתוך תחום השבת שלו, באמצעות עשיית מחיצה על ידי בני אדם המותרים ללכת עד מקום הימצאו (כגון שעירבו עירוב תחומין), ולאחר שמחיצת האנשים מקיפה אותו, את הדרך אל תחום השבת שלו וחלק קטן מתחום השבת שלו, הוא יהיה רשאי להיכנס בחזרה לתחום השבת שלו. דין זה מתבסס על עיקרון 'הבלעת תחומין', כלומר שאם תחום השבת החדש מתחבר עם תחום השבת הישן (כגון במקרה זה שהאדם מוקף במחיצת אנשים הנחשבת לתחום ד' אמותיו, המתחברת אותו אל תחום השבת הישן שלו, האדם רשאי לחזור לתוך תחומו המקורי. היתר זה הוא רק כאשר האדם יצא מתחום השבת שלו שלא במזיד.
היוצא וחוזר
אדם שיצא מעצמו או שהוציאוהו אחרים מחוץ לתחום השבת שלו בשוגג או באונס, וגם חזר בשוגג או באונס - תחום השבת שלו חוזר לתחום השבת הראשוני שנקבע בעת כניסת שבת. אולם אם יצא או חזר במזיד לתוך התחום - יש לו רק את תחום ד' אמות, כל זמן שאינו עומד בתוך שטח מחיצות העיר עצמה בה שבת בעת כניסת שבת. מי שהוציאו אותו באונס והניחוהו בעיר אחרת - רשאי ללכת בתוך שטח העיר, אף שלא שבת בה בעת כניסת השבת.
היוצא מתחום שבת ברשות
חכמים הקלו על היוצאים מחוץ לתחום לצורך מצווה, כגון מיילדת שנקראה למקום מרוחק באמצע השבת או עדים שבאו לבית הדין להעיד על קידוש החודש, ותחום השבת שלהם הוא 2000 אמות מסביב למקום אליו הגיעו, אף שלא היו בו בעת כניסת שבת.
מי שצא ברשות, כגון שנקרא לדבר שיש בו פיקוח נפש, ובאמצע הדרך כאשר הוא כבר מחוץ לתחום השבת שלו הודיעו לו כי כבר בטל הצורך אליו הוא נקרא, חכמים הקלו שיש לו תחום של 2000 אמות מסביב למקום בו הוא נמצא עכשיו. אם תחום השבת החדש שלו מתחבר עם תחום השבת הישן (כגון שהוא לא הספיק להרחיק יותר מ-4000 אמות מחוץ ליישוב) - הוא רשאי לחזור ליישוב ולתחום השבת המקורי שלו, מכח עיקרון הבלעת תחומין. אם יש סכנה בשהייה בשטח הפתוח עד ליציאת שבת, רשאי האדם ללכת עד שיכנס למקום בטוח, מאחר שגם ספק פיקוח נפש דוחה את השבת.
חפצים
חפצים שהוצאו מתחום השבת שלהם והוכנסו בחזרה - תחום השבת שלהם חוזר להיות התחום הראשוני, היות שמעמדם הוא כמעמדו של אדם שיצא ונכנס באונס, שתחום השבת שלו לאחר ששב חוזר להיות תחום השבת המקורי.
תחום שבת למעלה מ-10 טפחים
בגמרא ישנה מחלוקת האם תחום שבת הוא גם באוויר מעל 10 טפחים מהארץ, או רק בגובה פני השטח, בדומה לרשות הרבים ולכרמלית שהם רק עד גובה 10 טפחים מהארץ. מחלוקת זאת לא הוכרעה בגמרא אלא נשארה כספק, ולכן להלכה השולחן ערוך נקט שבמקום שתחום השבת הוא דרבנן (כל מקום עד מרחק 12 ק"מ, ראו למעלה) אין תחום שבת למעלה מי' טפחים (לפי הכלל 'ספק דרבנן לקולא'), ואילו במקום שישנם הסוברים כי תחום השבת בו הוא מהתורה (שטח במרחק של יותר מ12 ק"מ מהיישוב) ישנו תחום שבת גם מעל 10 טפחים (לפי הכלל 'ספק דאורייתא לחומרא').
לדין זה אין כמעט משמעות בשטח יבשה, אולם יש לו משמעות רבה בספינות המשייטות בים או בנהר בשבת, מאחר שלפי דין זה תחום השבת הוא עד גובה של 10 טפחים מגובה קרקעית הים, כך שהספינה משייטת בשטח שלא חל לגביו דין תחום שבת. בימים ונהרות אין איסור תחום שבת גם לאחר 12 קילומטרים, בניגוד ליבשה.
על פי דין זה מי שהיה בספינה שנכנסה לנמל באמצע השבת לאחר שעברה מרחק רב משעת כניסת שבת - רשאי להיכנס לעיר הנמל, ותחום השבת שלו הוא תחום השבת של העיר.
הבלעת תחומין
לדוגמה מי שיצא מרחק קצר (פחות מד' אמות) מתחום השבת שלו, יש המתירין לו לחזור בחזרה לתחום השבת שלו, היות שתחום ד' אמותיו מתחבר אל תחום השבת המקורי שלו. דוגמה נוספת היא אדם שיצא ברשות מתחום השבת, ובאמצע הדרך נודע לו ששוב אין צורך בעזרה. במקרה זה חכמים נתנו לו תחום שבת חדש של 2000 אמות סביב המקום בו הוא עומד כעת, ואם ישנה חפיפה בין תחום זה לתחום השבת המקורי - האדם רשאי לחזור לתוך היישוב ממנו יצא.
תחום שבת ביהדות הקראית וביהדות אתיופיה
בעבר הקראים אסרו לצאת מהבית בשבת, מכיוון שפירשו כפשוטו את הפסוק: "אל יצא איש ממקומו ביום השביעי", דהיינו אל יצא אדם מתוך ביתו בשבת. אולם בשלב מאוחר חלקם קיבלו את תחום השבת הרבני. בדומה לזה, הקהילה היהודית האתיופית נהגה להימנע מלחצות נחלים וימות בשבת. אחד הפירושים של כינוי הקהילה "כּאילא" או "קאיילה" הוא "אחד שלא חצה את הנחל" או "הם לא חצו", המתייחס למנהגם זה.
תחום שבת בספרות העברית
שמירתם של יהודים על איסור תחומין (האיסור שלא לצאת בשבת מחוץ לתחום שבת) מופיעה בסיפורים הבאים:
You Used to Hold Me
You Used to Hold Me (בעברית: נהגת לאחוז בי) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הסקוטי קלווין האריס. השיר פורסם ב-8 בפברואר 2010, בתור הסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום האולפן השני שלו, Ready for the Weekend. השיר 'סומן' בתור הפעם האחרונה בה האריס באופן קבוע שר את השירים שלו, כמו גם שמאז 2011 כמעט ולא סיפק את קולו בשיר, אלא התרכז בהפקתו ואמני אורח היו לזמרי הסולו בשירים.
פרסום וקידום
כדי לקדם את "You Used to Hold Me", האריס שר את השיר ב-4Music יחד עם שירים אחרים מהאלבום החדש שלו, Ready for the Weekend. הוא גם ביצע את השיר ביום הגדול באוסטרליה, וכן בסיבוב ההופעות, "Ready for the Weekend tour" כחלק מרשימת ההשמעה.
הופעות במצעדים
ב-29 בינואר 2010, השיר נכנס לראשונה את למצעד הסינגלים האירי כאשר דורג במקום ה-45. שבוע לאחר מכן, ב 5 בפברואר 2010, התקדם אל המקום ה-37, ובמשך, הגיע למקום ה-30 בשיאו. הסינגל נכנס לראשונה למצעד הסינגלים הבריטי ב-31 בינואר 2010, במקום ה-47. ב-7 בפברואר 2010, עלה למקום ה-38. באותו שבוע, הסינגל נכנס גם אל מצעד שירי הדאנס הבריטי, כאשר שיאו הנוכחי הוא המקום הרביעי.
ערך (מדעי המחשב)
במדעי המחשב, ערך הוא ביטוי שלא ניתן לחשב אותו לצורה פשוטה יותר (צורה נורמלית). האיברים בטיפוס נתונים הם הערכים של טיפוס זה. לדוגמה, הביטוי "1 + 2" איננו ערך, מכיוון שניתן לבטא אותו בצורה "3". את הביטוי "3" לא ניתן לצמצם יותר (והוא איבר מטיפוס מספר טבעי), ולכן הוא ערך. "הערך של משתנה" נתון על ידי מיפוי שמבוצע בסביבת העבודה המתאימה (בהגדרת שפת התכנות, למשל).
בשפות בהן ניתן לבצע השמה אל משתנים יש צורך להבחין בין R-value (תוכן) לבין L-value (מיקום) של משתנה. בשפות הצהרתיות, ערכים נדרשים להיות שקופי-התייחסות. פירוש הדבר שהערך המתקבל איננו תלוי במיקום שבו מאוחסן הביטוי שנדרש לשמירת תוצאת חישוב הערך. רק התוכן שנמצא באותו מיקום בזיכרון (המצב של הביטים, 0 או 1) והפירוש שלהם הם משמעותיים.
אריאל פיקאר
הרב ד"ר אריאל פיקאר (נולד בשנת 1965) עוסק בהגות, מחקר וחינוך במכון שלום הרטמן. הוא המנהל האקדמי של "בית יוצר ישראלי", בראשות הרב שי פירון.
ביוגרפיה
נולד במרסיי שבצרפת כבן הבכור מבין שלושה ילדים לברוך (ז'אן-בנואה), בן למשפחה מיהדות אלזס, וז'קלין, בת לאם שהגרה מאלג'יריה לצרפת ולאב שהגר מגרמניה לצרפת. בשנת 1969, כשפיקאר היה בן ארבע, עלו לישראל והתיישבו בירושלים. , בוגר לימודי הנדסה, נפל בגיל 32 במלחמת יום הכיפורים. פיקאר למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת ההסדר הר עציון, באלון שבות. הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל. בוגר המכון להכשרת מורים במכללת הרצוג ובעל תואר ראשון בתלמוד ותואר שני ושלישי בלימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן, כאשר עבודת הדוקטורט שלו עסקה בפסיקתו ההלכתית של הרב עובדיה יוסף, ויצאה לאור כספר בהוצאת בר-אילן ב-2007.
שימש כרב הקיבוץ שלוחות בעמק בית שאן בין השנים 1994–2001, לימד במדרשת עין הנציב, וכן שימש כר"מ בישיבת מעלה גלבוע בין השנים 1999–2001.
ב-2009 התמודד פיקאר בבחירות לכנסת השמונה עשרה ברשימת התנועה הירוקה-מימד, והוצב במקום השביעי בה.
החל מ-2001 הוא עמית מחקר במכון שלום הרטמן ומורה בתוכניות המכון השונות. בין השנים 2009–2018 היה המנהל החינוכי של תוכנית בארי במכון שלום הרטמן. בין השנים 2018–2020 היה מנהל מרכז קוגוד לחקר המחשבה היהודית ולהגות עכשווית. בעבר היה מרצה במכללה האקדמית צפת בחוג למדעי הרוח וחבר סגל הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו ובמכון שכטר למדעי היהדות.
פרסם מספר מאמרי הגות העוסקים בקיום הדתי בזמן הזה, את משנתו החינוכית תיאר במאמרים "חינוך יהודי-ישראלי", "אתגרי החינוך היהודי-פלורליסטי". כתב אודות החובה ההלכתית–מוסרית של חתימה על כרטיס אדי לתרומת איברים, על צדק מקראי בכלכלה מודרנית, על מעמדם של פליטים ומהגרים בישראל, על יחסי דת ומדינה בישראל, על איזון ובקרה בין רשויות השלטון , ועל הלכה ישראלית והיחס בין חוק, הלכה ותרבות. על השמיטה בזמן הזה. על השלכות הקורונה על תפיסת העבודה של האדם.
מתגורר בירושלים, נשוי לשלי לבית סיטנר, אב לחמישה. אחיו הוא ד"ר אבי פיקאר.
סימביוזה
בניגוד לסימביוזה, טפילות היא סוג של יחסי גומלין בין שני אורגניזמים שבהם הפונדקאי ניזוק מן הטפיל.
ואילו הטפיל מפיק תועלת מן הפונדקאי.
סוגי צותאות
קיימים כמה סוגי יחסי גומלין אפשריים בין פרטים ממינים שונים:
המוּטוּאליזם
המוטואליזם הוא צורת חיי שיתוף המועילה לשני הצדדים. דוגמה להדדיות היא דג הנקאי המנקה את דגי השונית מטפיליהם; דגי השונית נפטרים מטפיליהם והנקאי זוכה לארוחה דשנה. דוגמה נוספת היא חזזית, המהווה שיתוף של אצה ופטריה. האצה נעזרת מסביבה לחה ההכרחית לקיומה, ואילו הפטרייה מנצלת חלק מהסוכרים אותם מייצרת האצה בתהליך שלפוטוסינתזה. דוגמה נוספת הם חיידקים מקבעי חנקן, החיים בתוך פקעיות על שורשי צמחי קטניות. הם מקבעים חנקן אטמוספירי, אשר אינו מנוצל על ידי הצמחים, ומספקים לצמח תרכובות חנקניות חיוניות. בתוך שורשי הקטניות קיימת סביבה המעודדת התפתחות חיידק הריזוביום שהוא החיידק העיקרי בשותפות הזו. יחסי מוטואליזם חשובים ניתן למצוא גם ביחסי הגומלין המתקיימים בין שורשי צמחים שונים לבין תפטיר של פטריה בשם מיקוריזה. רוב הפטריות מקיימות קשר כזה עם צמחים שונים, ושני השותפים נשכרים. הפטרייה מנצלת חלק מהסוכרים הנוצרים בצמח על ידי תהליך הפוטוסינתה והצמח מקבל מינרלים, הנספגים מהקרקע על ידי הפטרייה. מיקוריזה ידועה בישראל מתקיימת בין הצמח שמשון יושב Helianthemum sessiliflorum, לבין הפטרייה "כמהת השמשון" השייכת לקבוצת פטריות המאכל היקרות מאד - הכמהין Terfezia boudieri.
מקרה מיוחד של מוטואליזם הוא זה של הסרטן הנזיר. לפעמים, סרטן זה מצמיד שושנת ים אחת או יותר לקונכייה בה הוא מתגורר. שושנת הים, נטולת ניידות, מספקת לסרטן הגנה באמצעות הזרועות הצורבות שלה. הסרטן, בהיותו בעל יכולת תנועה, מסייע לה בהשגת מזון. הפרט המעניין הוא שבעתות רעב, הסרטן מסיר שושנת הים מהקונכייה וטורף אותה.
אנדוסימביוזה
אנדוסימביוזה היא סוג של הדדיות ובו אחד המינים חי בתוך התאים של המין האחר.
קומנסליזם - סמוכנות
הקומנסליזם (בעברית: סְמוּכָנוּת) הוא צורה של חיי צמידות המועילה לאחד בלי להזיק לאחר. שני צדדים לסמוכנות:
לדוגמה, אפיפיטים, קבוצת צמחים הנפוצים בג'ונגלים, גדלים על צמחים אחרים אך אינם מזיקים להם. בעזרת שורשי אוויר מיוחדים הם קולטים את המים מהאוויר הלח שסביבם. את המלחים הם קולטים מאבק ומעפר המצטבר בחריצים שבקליפות העצים עליהם הם צומחים. למרות שאינם צמחים גבוהים, צמיחתם על גזע עצים מאפשרת להם להגיע לגובה ולקבל קרינת שמש, החיונית לאפיפיטים לתהליך הפוטוסינטה שלהם. אורַח חיים מיוחד זה מאפשר להם קיום מבלי לגדול על הקרקע. דוגמה נוספת לקומנסליזם היא האנפה, שניזונה מחרקיםים הנחשפים על ידי רעיה של יונקים או משוכני קרקע הנחשפים על ידי החריש.
האבולוציה של הסימביוזה
העדות המוקדמת ביותר לקיום תהליכי סימביוזה היא בת 515 מיליוני שנים. במחקר זוהו תולעים טפילות על גבי ברכיופודים ונעשתה השוואה בין ברכיופודים נגועים בתולעים טפילות ובין כאלה שלא היו נגועים. זיהוי התולעים כטפילות בוצע בין היתר על ידי אפיון החיבור הייחודי לטפילים שהתקיים בין התולעים לברכיופודים.
תאוריות אבולוציוניות מנסות להסביר כיצד נוצרו תאים בעלי אברונים בעזרת אנדוסימביוזה. התיאוריה טוענת שהכלורופלסט והמיטוכונדריון, אשר בימינו מהווים אברונים בתא, היו בעבר הרחוק חיידקים עצמאיים, פרוקריוטיים (נטולי גרעין תא). הם התמזגו לתוך יצורים חד-תאיים, אולי כטרף או אפילו כטפיל, ונוצרו ביניהם יחסים של אנדוסימביוזה, אשר הפכו להכרחיים.
תיאוריה זו הועלתה לפני כמאה שנה, ולא התקבלה בחוגים המדעיים. החוקרת לין מרגוליס היא שקידמה את התיאוריה, המקובלת היום כמקור האבולוציוני של התאים האוקריוטיים. . יש לציין שהתפתחות זו של אברונים, בדגש על היווצרות הכלורופלסט, היא ראשית האבולוציה של הצמחים הירוקים ו"כיבוש היבשה "על ידם.
בתרבות
בקומיקס ובסרט של ונום מופיעה סימביוזה בין הטפיל ונום שמקנה לאדי ברוק יכולות יוצאות דופן, כגון ריפוי פצעים, ואדי ברוק שמאפשר לונום (הטפיל) לחיות על כדור הארץ.
בולגריה אייר
תולדות החברה
בשנת 2006, החליטה ממשלת בולגריה להפריט את החברה, וחברת התעופה הבולגרית הפרטית "חמוס אייר" קנתה את מניותיה של החברה. מיד לאחר הקנייה, החלו החברות במיזוג פעילותן תחת המותג "בולגריה אייר".
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה בין 3 טיסות שבועיות מסופיה לתל אביב. כמו כן, החברה מבצעת גם סדרת טיסות מבורגס וורנה לתל אביב בעונת הקיץ. הטיסות מבוצעות במטוסי אמברייר 190 ובמטוסי איירבוס A319.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון לנובמבר 2018:
מאט בארנס
מאט קלי בארנס (באנגלית: Matt Kelly Barnes; נולד ב-9 במרץ 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. לארך 14 עונותיו בליגת ה-NBA העמיד ממוצעים כוללים של 8.2 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
בארנס נולד בסנטה קלרה שבקליפורניה, ובצעירותו הצטיין הן ככדורסלן והן כשחקן פוטבול. בשנת 1998 החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), והחליט להתמקד בכדורסל. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של UCLA שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד בארון דייוויס, ארל ווטסון, דן גדזוריץ' וג'ייסון קאפונו, בין היתר. בעונתו האחרונה בליגת המכללות, 2001/2002, קלע 13.5 נקודות ואסף 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירה ב-NBA
בדראפט ה-NBA 2002, נבחר בארנס בבחירה ה-46 על ידי ממפיס גריזליס, ומיד הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס. ב-18 באוקטובר 2002, כשבוע וחצי לפני תחילת העונה, שוחרר בארנס מקליבלנד בטרם שיחק במדיה. לאחר מכן התמודד בארנס בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA, ונבחר במקום ה-106 על ידי קבוצת "פאייטוויל פטריוטס". במדי הקבוצה הזו הוא שיחק בכל עונת 2002/2003.
ב-18 בינואר 2004 חתם בארנס בלוס אנג'לס קליפרס כשחקן חופשי. בקליפרס הוא הספיק לשחק 38 משחקים, מהם הוא פתח בחמישייה ב-9. הוא השיג ממוצעים של 4.5 נקודות ו-4.0 ריבאונדים למשחק. הקליפרס הם קבוצת ה-NBA הראשונה בה הוא שיחק, והרביעית בה הוא היה חתום.
ב-6 באוקטובר 2005 חתם בארנס בניו יורק ניקס כשחקן חופשי. הוא קלע 4.3 נקודות ואסף 4.0 ריבאונדים בממוצע למשחק במדי הניקס. הוא הספיק לשחק בניקס 6 משחקים בלבד, מתוכם פתח בחמישייה ב-5. ב-3 בדצמבר הוא שוחרר מהקבוצה.
ב-2 באוקטובר 2006 חתם בארנס בגולדן סטייט ווריורס, יום לפני תחילת מחנה האימונים של הקבוצה. בווריורס החל בארנס לעשות את עליית המדרגה ב-NBA, תחת מאמנו דון נלסון. ב-26 בדצמבר הוא קלע 7 שלשות במשחק אחד, ובכך השווה שיא מועדון. השיא נשבר מאוחר יותר על ידי ג'ייסון ריצ'רדסון שקלע 8 שלשות. בארנס, שבתיכון זכה בתואר אול-אמריקן בפוטבול אמר שאם לא היה מוחתם על ידי הווריורס היה מנסה להתקבל לליגת ה-NFL. בעונת 2006/2007 רשם בארנס 9.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא השתתף בעונה זו ב-76 משחקים, מהם פתח ב-23 בחמישייה. לפני שבארנס הצטרף לווריורס הוא קלע 10 שלשות בלבד לכל אורך הקריירה; בעונה זו הוא קלע 106 שלשות. בפלייאוף ה-NBA של אותה עונה הוא השיג ממוצעי שיא של 11.1 נקודות ו-5.7 ריבאונדים ב-30.0 דקות בממוצע למשחק. הוא עזר לקבוצתו שסיימה את העונה במקום ה-8 במערב להדיח בסיבוב הראשון את דאלאס מאבריקס שסיימו במקום הראשון במערב. הוא שיחק 11 משחקים בפלייאוף הזה. ב-6 באוגוסט 2007 האריך בארנס את חוזהו בווריורס למשך שנה אחת. בעונת 2007/2008 ירדו ממוצעיו של בארנס ל-6.7 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא שיחק ב-73 משחקים בעונה זו, ופתח בחמישייה ב-18 מהם. בעונה זו הוא היה הקפטן של הווריורס, ביחד עם בארון דייוויס וסטיבן ג'קסון.
ב-22 ביולי 2008 חתם בארנס בפיניקס סאנס. ב-14 בנובמבר באותה שנה הושעה בארנס משני משחקים לאחר קטטה עם רייפר אלסטון. בעונת השתתף בארנס ב-77 משחקים ופתח בחמישייה ב-40 מהם. בעונה זו הוא השיג ממוצעי שיא קריירה של 10.2 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים ב-27.0 דקות למשחק.
ב-23 ביולי 2009 חתם בארנס על חוזה באורלנדו מג'יק. בעונת 2009/2010 שיחק בארנס 81 משחקים, שיא עונתי בשבילו, ופתח בחמישייה 59 משחקים, שיא עונתי נוסף. בעונה זו הוא קלע 8.8 נקודות והשווה שיא קריירה עם 5.5 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק 14 משחקים, ופתח בחמישייה בכולם. הוא השיג ממוצעים של 6.4 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק. אחרי שהמג'יק הודחו בגמר המזרח על ידי בוסטון סלטיקס הודיע בארנס שהוא לא יממש את האופציה שלו לשנה נוספת במג'יק.
ב-23 ביולי 2010 חתם בארנס בלוס אנג'לס לייקרס. בעונה זו השתתף בארנס ב-53 משחקים ולא פתח בחמישייה כלל. הוא רשם 6.7 נקודות ו-4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק ב-10 משחקים ולא פתח בחמישייה כלל. הוא קלע 3.6 נקודות והוסיף 2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, ולאורך אותה עונה קלע שיא קריירה של 10.3 נקודות למשחק, כשחקן ספסל.
ביוני 2015 הועבר עם ספנסר הוז בטרייד לשארלוט הורנטס, בתמורה ללאנס סטיבנסון, וכעשרה ימים לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לממפיס גריזליס, בתמורה ללוק רידנאוור. ב-11 במרץ 2016 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כאשר קלע 26 נקודות, אסף 11 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים בניצחון הגריזליס על ניו אורלינס פליקנס.
ביולי 2016 חתם בארנס על חוזה בסקרמנטו קינגס. בפברואר 2017, לאחר 54 משחקים, שוחרר מהקבוצה.
ב-2 במרץ 2017 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס עד לסיום עונת. בפלייאוף 2017 גברו הווריורס על פורטלנד טרייל בלייזרס (4–0), יוטה ג'אז (4–0), סן אנטוניו ספרס (4–0) וקליבלנד קאבלירס (4–1), בדרך לזכייה באליפות ה-NBA. בארנס עצמו שותף ב-12 מתוך 17 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע פחות מנקודה אחת בממוצע למשחק. בדצמבר 2017 הודיע בארנס על פרישתו ממשחק, בגיל 37.
ג'רי אשוורת'
ביוגרפיה
אשוורת' נולד בהוורהיל, מסצ'וסטס. הוא בוגר דרטמות' קולג'.
בשנת 1961 השווה אשוורת' בריצת 60 יארד את שיא העולם בתוצאה של 6.1 שניות
קליק (מותג)
קליק הוא חטיף שוקולד מבית 'יוניליוור ישראל' (לשעבר מחברת 'ורד הגליל'). את השם נתן הפרסומאי שמואל ורשבסקי.
ג'רי אשוורת'
אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה אשוורת' במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם פול דרייטון, ריצ'רד סטבינס ובוב הייז בשיא עולם חדש של 39.06 שניות, לפני פולין (39.36 שניות) וצרפת (39.36 שניות). בשלב חצי הגמר הרביעייה האמריקאית קבעה שיא אולימפי חדש של 39.5 שניות.
קליק (מותג)
קליק התחיל כחטיף דגני בוקר מצופה בשוקולד, אך לאורך שנות קיומו יצא בצורות רבות כגון: ביסקוויטים מצופים, דגני בוקר (מסוגים שונים) מצופים וופלים מצופים.
ג'רי אשוורת'
אלוף אולימפי ושיאן עולם
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו בשנת 1965 זכה אשוורת' בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 42.4 שניות.
קליק (מותג)
קליק מוצע לשיווק בארבע צורות:
בשנים הראשונות יוצר הקליק על ידי חברת ורד הגליל בצפת בהכשר הרבנות המקומית. מותג נוסף בשם "גליק" (אושר ביידיש) נמכר במקביל החל מ-1992 בריכוזי אוכלוסייה חרדיים כשהוא מיוצר תחת השגחת בד"ץ העדה החרדית והרבנות המקומית. ב-2003 לאחר שכל מוצרי ורד הגליל עברו להשגחת הבד"ץ בוטל מותג זה והמותג קליק משווק כיום בהשגחת הרבנות צפת ובד"ץ העדה החרדית.
החלטה 338 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 338 אושרה במועצת הביטחון של האו"ם בימי מלחמת יום הכיפורים, ב-22 באוקטובר 1973, בהתאם להצעה משותפת של ארצות הברית וברית המועצות. ההחלטה קראה להפסקת אש בתוך 12 שעות ולא יאוחר משעה 6:52 בערבו של אותו יום. אל ההחלטה הזו נוספו שני סעיפים: המשך הלחימה חרף החלטה זו הביא לכיתור הארמייה השלישית של מצרים ולהחלטה 339 שהביאה להפסקת אש במלחמה.
נומנקלטורה
נוֹמֶנְקְלָטוּרָה (בעברית: מינוח) היא רשימת מונחים בתחום מסוים. ענף הבלשנות העוסק בחקר שמות העצם הפרטיים ומקורם קרוי אונומסטיקה.
מתן שמות לעצמים הוא הבסיס לתקשורת מילולית. בסיפור בריאת העולם בספר בראשית החל אלוהים במשימה זו מיד בתום מעשה הבריאה הראשון: "וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָאוֹר יוֹם וְלַחֹשֶׁךְ קָרָא לָיְלָה" (א, ה) והמשיך בה אדם הראשון, מיד לאחר בריאתו: "וַיִּקְרָא הָאָדָם שֵׁמוֹת, לְכָל-הַבְּהֵמָה וּלְעוֹף הַשָּׁמַיִם, וּלְכֹל חַיַּת הַשָּׂדֶה" (ב, כ).
הצורך המדעי למערכת שמות פשוטה, יציבה ומקובלת על הכול לעצמים בעולם, יצר מערכות נונמנקלטורה הפועלות לפי כללים נוקשים ליצירתם של מונחים חדשים. דוגמאות לכך:
דלה דלה
דלה דלה (מעוצב: #דלהדלה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי רון נשר בשיתוף הזמר עידו ונה. השיר יצא לאור ב-19 בפברואר 2017 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של רון נשר ראש העיינשטיין/אינלונימוס, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי רון נשר, ויק אוחנה ואדיר נגר והופק על ידי אוחנה ונגר. כמו כן, השיר משלב את סגנונות ההיפ-הופ והמזרחית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלה רון נשר לערוץ היוטיוב שלו ב-19 בפברואר 2017. בתחילת הווידאו קליפ מוצגת הקדשה של רון נשר לאביו שנפטר ביום הצילומים לקליפ.
נכון לאוגוסט 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13.1 מיליון צפיות.
יאנקי דודל דנדי
תוכני הסרט והפקתו
עלילת הסרט, לפי תסריט מאת פיליפ וג'וליוס אפשטיין עוקבת אחר תולדות חייו של קוהאן באופן מדויק למדי, אך תוך עיבוד אמנותי וללא מעקב רצוף אחר הרצף הכרונולוגי. בפרט, החילו יוצרי הסרט על עצמם את קוד המוסר של הוליווד באופן מחמיר והשמיטו את העובדה שקוהאן (הקתולי) התגרש והתחתן שנית.
קאגני נבחר לתפקיד משום שכמו קוהאן היה אף הוא שחקן-זמר-רקדן ממוצא אירי ובעל מאפיינים פיזיים דומים. הוא אף ניחן כמו קוהאן, בסגנון אישי ייחודי. במהלך הסרט מבצע קאגני חלק מקטעי השירה והריקוד בסגנונו האישי וחלק בסגנון המחקה את זה של קוהאן. למרות סגנון הבימוי הנוקשה של קורטיז בדרך כלל, הוא העניק לקאגני חופש לעצב את סגנון השירה והריקוד בסרט. התפאורות של מחזות הזמר המקוריים שוחזרו בדייקנות, הודות לייעוץ של ג'ק בויל, שסייע בהפקתם. הסרט הוקרן לקוהאן באופן פרטי, בעת שנלחם בשלביה האחרונים של מחלת סרטן הקיבה בה לקה.
כפי שקוהאן פעל במוצהר על מנת לרומם את מורל האומה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כך הופק הסרט במוצהר על מנת לרומם את המורל בעת מלחמת העולם השנייה, ימים ספורים לאחר התחלת העבודה על הסרט אירעה המתקפה על פרל הארבור.
הצוות ווליס (מפיק) - קורטיז (במאי) - והאחים אפשטיין (תסריט) היה אחראי גם, באותה שנה, על הצלחת הסרט קזבלנקה.
אגדה אורבנית עיקשת טוענת שקאגני בחר להופיע בסרט זה, שהוא סרט פטריוטי מאוד על דמות פטריוטית מאוד, כיוון שהתהלכו שמועות כביכול שהיו לו קשרים עם המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית והוא חשש שיוקע כקומוניסט. הדבר לא עולה בקנה אחד עם המציאות בה המקרתיזם, רדיפת אמנים על רקע פוליטי, החל רק כשמונה שנים לאחר השלמת הסרט.
בשנת 1986 היה זה הסרט הראשון שצולם במקור בשחור-לבן, שנצבע באופן ממוחשב.
פרסים ומועמדויות
כאמור, קאגני זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט. הסרט זכה אף לפרסי אוסקר עבור המוזיקה (שנכתבה על ידי קוהאן) ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר. כמו כן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה, פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לוולטר יוסטון (ששיחק כאביו של ג'ורג').
אפיקיון
אפיקיון (שם מדעי: Epicyon; מילולית: "יותר מכלב") הוא סוג טורף נכחד ממשפחת הכלביים שהיה דומה לזאב המודרני, אך היה גדול ממנו, ולמעשה היה הגדול שבכל הכלבים מעולם. הוא השתייך לתת-המשפחה הנכחדת בורופגיים (Borophaginae) אשר דמתה לצבועים ויכלו לרסק עצמות במלתעותיהם החזקות. מאובניו נמצאו ב-1858 באמריקה הצפונית מפלורידה עד אלברטה ועד קליפורניה. במקור שייכו אותו לסוג כלב, אך בהמשך העבירו אותו לסוג חדש ששייך לקבוצת כלבים אחרת.
מאפיינים
האפיקיון הגיע לאורך 1.5 מטר והגיע למשקל 60–170 קילוגרם, שהגדול מביניהם היה המין Epicyon haydeni, מה שהופך אותו לכלב הגדול ביותר מעולם. הא היה בעל לסתות חזקות המזכירות לסתות אריה שהיו בעלות יכולת נשיכה חזקה מהרבה מכל כלב מודרני ועזרו לו לרסק עצמות.
האפיקיון חי בערבות אמריקה הקדומה לצד טורפים נוספים כמו דוביים, שנחרבים, ברבורופליים וכלבים דומים אליו כמו הבורופאגוס (Borophagus). כלב זה היה מטורפי-העל של אמריקה ונראה שצד בקבוצות, איתם היה יכול להפיל טרף כבד ממנו בהרבה בדומה לזאבים רגילים. כמו כן סביר להניח שהוא חטף טרף של טורפים אחרים אשר צדו לבדם.
בתרבות
להקות של כלב זה מופיעות בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה שם הן הורגות אמפיקיונים צעירים.
מיכה יוסף ברדיצ'בסקי
מיכה יוסף בִּן גָּרְיוֹן (בֶּרְדִיצֵ'בְסְקִי) (בכתיב יידי: בערדיטשעווסקי; בכתב רוסי: (Бин-Горион) Миха Йосеф Бердичевский; 19 באוגוסט 1865, מז'יבוז', חבל פודוליה, האימפריה הרוסית – 18 בנובמבר 1921, ברלין, גרמניה) היה סופר והוגה דעות עברי, אשר טבע דפוסי כתיבה חדשים בספרות העברית, קרא לשינוי ערכים בתפישת היהדות ותבע השתחררות מהדוגמה ששלטה בדת, במסורת ובהיסטוריה הלאומית היהודית. כתב בעברית, ביידיש ובגרמנית. בין יצירותיו הידועות: "מחניים", עורבא פרח", "קלונימוס ונעמי", "מרים" ועוד. ברדיצ'בסקי עסק רבות בכינוס האגדה היהודית לדורותיה, אם באיסוף מקורות ואם בשכתוב אגדות בלשונו. כן חיבר מאמרים ומסות רבים, כשקובץ ההגיונות "שינוי ערכין" נחשב לביטוי המובהק ביותר של השקפתו.
קורות חיים
מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, בנם של משה אהרון ופרל, נולד ב-19 באוגוסט 1865 בעיירה מז'יבוז' שבחבל פודוליה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) למשפחת רבנים חסידיים. בשנת 1873 עברה משפחתו לעיירה דובובה במחוז אומן, שם שימש אביו כרבה של הקהילה במשך כחמישים שנים, עד שנרצח, עם רבים מבני הקהילה בפוגרום שנערך בעיירה בשנת 1919. חוויות הילדות של ברדיצ'בסקי מחייו בקהילה היהודית בעיירה דובובה, על ההוי היומיומי והחסידי כאחד, שספג בבית הוריו ובסביבתו, נטבעו היטב בסיפוריו ובמאמריו מאוחר יותר.
בשנת 1875, בגיל 10, נפטרה אמו, וזמן קצר לאחר מכן נישא אביו לאישה שנייה, שהביאה עמה למשפחה את שלושת ילדיה שלה, ולאחר מכן נולדו למשה אהרון ואשתו החדשה שני ילדים נוספים. מסיפוריו הביוגרפיים של ברדיצ'בסקי, כמו "אוכמתא וחוורתא" ו"פת לחם", משתקפת דמותה של האם החורגת כאישה שעינה הייתה צרה בילדיה החורגים, אך מחליפת המכתבים בינה ובין ברדיצ'בסקי ודאגתו ותמיכתו בה לאחר הפוגרום, בו נהרג בעלה, ניתן להתרשם שהוא לא נטר לה טינה. עם כל זאת, נושא האם החורגת חזר והופיע מספר פעמים בסיפוריו.
בנעוריו החל מיכה יוסף לקרוא בכתבי תנועת ההשכלה. ספרים כמו יוסיפון ו"מורה נבוכי הזמן" של נחמן קרוכמל (רנ"ק) השפיעו עליו עמוקות, והשפעתם ניכרת בכתביו. בד בבד הוא המשיך להצטיין בלימודי התלמוד, ובשנת 1882 הוא נישא לבת-שבע וייס, בתו של אחד מגבירי העיירה טפליק, לשם עבר ברדיצ'בסקי, כנהוג. אך כעבור שנתיים או שלוש נשלח על ידי חותנו חזרה לביתו, ונאלץ לתת גט לאשתו, משום שהמשיך לעיין בספרות האסורה. חוויית הגירושים הכפויים מאשתו האהובה עליו הטביעה את חותמה על ברדיצ'בסקי והוא מרבה לספר על אהבות לא ממומשות ביצירתו. סיפורו הראשון שפורסם הופיע בעיתון המליץ באפריל 1888 בשם "הציץ ונפגע", עוסק בעלילה בדיונית שנגזרה מחוויותיו האוטוביוגרפיות עם חותנו.
ברדיצ'בסקי עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין, והחל לעשות לעצמו שם כמשכיל תורני, נאמן מסורת. לאחר פנייתו אליו של נחום סוקולוב, עורך "הצפירה", החל ברדיצ'בסקי לפרסם מאמרים בעיתון, שהיו מוזנים בחוויותיו של מי שעומד בצומת שבין העולם התורני לעולם המשכילי. הפרסום הראשון מפרי עטו היה "תולדות ישיבת עץ החיים" ("האסיף", תרמ"ז). רוב פרסומיו בתקופה זו היו מאמרים פולמוסיים, וסגנונו רצוף הרגשנות הפך לסימן ההיכר שלו גם בכתיבתו המאוחרת. בין היתר, נמנה עם הכותבים הבולטים בכתב העת עברי אנכי. במאי 1887 נישא ברדיצ'בסקי בשנית לחנה פלדמן מהעיר ברשד. הנישואים לא עלו יפה, וכשנתיים לאחר מכן התגרש ממנה. ב-1890 עבר לעיר אודסה, שהייתה מרכז לסופרים העבריים באותה תקופה. בסוף אותה שנה נסע ללימודים בגרמניה. ברדיצ'בסקי למד באוניברסיטאות בברסלאו וברלין, וסיים בברן, שם קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה (1896). הוא למד את תורתם של גדולי הפילוסופים הגרמנים כניטשה והגל, והושפע מהם עמוקות. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בקשר בין אתיקה ואסתטיקה. בעשר השנים עד שובו לאוקראינה פרסם מאמרים וסיפורים רבים בעיתונות העברית.
עד 1900 כבר פרסם ברדיצ'בסקי תשעה ספרים. בין הפרסומים הידועים שלו היו מאמרים שכתב בעיתון "השילוח" בעריכת אחד העם, שעסקו בפולמוס שבין אחד העם לבין קבוצה של סופרים, בראשות ברדיצ'בסקי, בנושא חשיבותה של הספרות היפה לעומת הספרות העיונית. אחד העם התעקש לפרסם בכתב העת שלו מאמרים עיוניים, או ספרות בעלת חשיבות לאומית-יהודית, ולא ספרות יפה, שהערך שלה אסתטי בלבד. הוא הפנה את הקוראים המחפשים חומר כזה לספרויות העולם. ברדיצ'בסקי טען לעומתו, שבכך, כאילו מגדיל אחד העם את ה"קרע שבלב" בלב הצעירים היהודים - מושג שרווח במשנתו של הסופר. הצעירים, לדעתו, אמורים למזג בין התרבות המסורתית הפנימית לבין תורת הנאורות האירופית. הוויכוח ניטש בין שני האישים הידועים במשך כשנתיים וביסס את מעמדו של ברדיצ'בסקי בקרב אנשי הרוח העבריים. במהלך תקופה זו הוא חיבר ופרסם קובצי סיפורים ומאמרים, וביניהם הנובלות החשובות "מחניים" ועורבא פרח".
בשנת 1900 נישא ברדיצ'בסקי בשלישית לרחל רמברג, רופאת שיניים (בתם של יעקב ראמברג, מו"ל עברי בוורשה, שותף בהוצאת "תושיה" ומחבר "מילון עברי", ואיגה ראמברג, עסקנית בוורשה ובתל אביב), שאותה הכיר באוניברסיטת ברלין. בנישואים אלו הוא זכה לשיתוף פעולה פורה עם רעייתו, שהמשיכה בהוצאת כתביו גם לאחר מותו.
בשובו לאוקראינה נתקל ברדיצ'בסקי במציאות האכזרית של חיי היהודים בתחום המושב, ובעקבות כך עוסקים רבים מסיפוריו בהתפוררות אורח החיים המסורתי. לאחר תקופה קצרה בוורשה חזר לגרמניה, שם חי, רחוק ממרכזי הספרות היהודיים, עד יום מותו. את שנותיו האחרונות הקדיש לעבודה ספרותית מאומצת ולמחקר, אסף אגדות וסיפורי עם והמשיך לפרסם בעברית, ביידיש ובגרמנית. בשנת 1920 נודע לברדיצ'בסקי על הירצחם של אביו, אחיו ובני עיירת הולדתו בפוגרום שנערך במקום, והוא חש שמתפקידו להנציח עולם הולך ונעלם. אירוע זה כנראה גם תרם לערעור בריאותו. לאחר מותו המשיכו אשתו ובנם היחיד עמנואל להוציא לאור את כתביו.
מיכה יוסף ברדיצ'בסקי נפטר ב-1921, בן 56. על שמו נקרא מושב שדות מיכה שבחבל עדולם, וכן רחובות בתל אביב, חולון, באר שבע, גבעתיים וקריית אתא.
יצירתו
חיים נחמן ביאליק תיאר את יצירתו של ברדיצ'בסקי כ"מרכז העמוק והפנימי של מחשבת הדור ושל תחושותיו". כוחה הגדול של יצירתו היא באותנטיות שלה ובחשיפה הגדולה שהעניק לכל פרפורי נפשו וזעזועי רוחו. הוא היה "סופר טוטאלי" שהעניק גם לתוכן וגם לצורה כנות ייחודית וטבעית. לא היה כמוהו איש חופשי ברוח שבעט במוסכמות ולא השתעבד לשום תבנית או סוגה מקובלת. החופש הזה של יצירתו, איפשר לו, לדעת ביאליק, להעמיד אתגר בפני המסורת הרבנית והספרותית כאחד.
נושאם העיקרי של סיפוריו של ברדיצ'בסקי הוא היחיד, המתמרד במסורת העיירה היהודית, והוא מוחרם בידי החברה השמרנית. הגיבור יוצא לחפש את מזלו במערב אירופה. בדרך כלל מסתיימים הסיפורים בתבוסתו של הגיבור, שאינו מסוגל להשלים בין הכוחות המתרוצצים בקרבו או להיקלט בסביבתו החדשה, והוא נותר גלמוד. הסיפורים עוסקים בהתלבטויות הקשות של הגיבור בין מאוויו הטבעיים, שאיפתו להגשמה וידע בעולם המודרני לבין העבותות של העולם המסורתי שכובלים את מעשיו ומחשבותיו. זהו אותו התלוש בספרות העברית שניתק מהעולם הישן, אך לא הצליח גם להתאקלם בעולם החדש, ומכאן גם התפתח ה"קרע שבלב" - מונח שטבע ברדיצ'בסקי. הגיבורים של סיפוריו "מחניים" ועורבא פרח" מיטיבים להמחיש את הגיבור התלוש עם הקרע שבלב.
סיפורים רבים עוסקים בנוף העיירה היהודית, והם מבוססים במידה רבה על זכרונותיו של המספר מעיירת ילדותו באוקראינה, אך גם בהם מורגשת העמדה האמביוולנטית של משיכה ודחייה כאחת, כלפי העולם הישן, כנגד המנהגים והדעות הקדומות של ההווי המסורתי. ואילו מתחת לפני השטח של העיירה הענייה והמנוונת רוחשים הרגשות והיצרים, החטאים והאיסורים החברתיים, בדרך שלא נמצאה עד עתה בספרות העברית. אווירה מיתית ומאבק בכוחות קדומים וביד הגורל שלטת בסיפוריו של ברדיצ'בסקי, ולצורך המחשת האווירה הוא נעזר פעמים רבות במטפורות וסימבוליקה של הלשון, במשפטים קטועים ובעיצוב מרומז בלבד של העלילה והדמויות.
ברדיצ'בסקי קרא ל"שינוי ערכין" בחברה היהודית - סיסמה שהפכה למטבע לשון ידוע. זכותו של היחיד לחיות במימוש חופשי של מאווייו הייצריים והאינטלקטואלים כאחד, ולא להיות מרותק לדף של גמרא. עם זאת הוא לא נטש דפים אלו של ארון הספרים היהודי ובשנותיו האחרונות עסק בכינוס אגדות ומחקרי המקרא.
במהלך 1903 פרסם ברדיצ'בסקי חמישים ושלוש רשימות בעיתון "הצפירה" בסדרת כתבות שלו, שהופיעה בעמוד הראשון של העיתון, בשם "על הפרק". בניגוד לסגנון כתיבתו הפובליציסטי האקסטטי והלירי הרגיל, השתדל ברדיצ'בסקי להתאים את עצמו לרוח הצפירה והביע בקצרה את דעתו על עניינים שוטפים, ועם זאת הצליח להעניק לכתבה עומק מחשבה בלבוש אמנותי, ומבלי לוותר על הנימה האישית. לדברי שמואל ציטרון, היה זה מעט המחזיק את המרובה.
עמדתו בנושא "היהדות כתרבות"
ברדיצ'בסקי האשים את ה"רוחניות היתרה" כפי שזו באה לידי ביטוי בספרות הנביאית, התלמודית, ההלכתית והרבנית. באמצעות "שינוי הערכין" – מושג שטבע – גרס שלא הגלות היא שגרמה להתנוונות היהדות, אלא טבעה המנוון של היהדות הוא הסיבה לגלות המתמשכת. לפי עמדתו, היהדות מעולם לא הייתה אחידה, ואף על פי שמוקד היהדות הוא תרבותי, אין הכרח להישאר מחויבים לערכים שאפיינו את היהדות בעבר. לדבריו: "עם ישראל הוא מאורע בפועל ולא חשבונו-של-עולם קבוע ומוגבל. עם אנו וגם חשבנו כך וכך; אבל לא רק בשביל שחשבנו כך וכך. לא יהדות מופשטת תהיה לנו לנר, יהדות זו או אחרת. עברים אנו ואת לבנו נעבוד". לטענתו, במשך דורות "נדחו היהודים מפני היהדות", ועובדה זו הפכה אותם "לעבדים ברוח", ואילו עתה הגיעה העת "להפוך הקערה על פיה" ולקבוע: "משפט הבכורה ליהודים על היהדות". ברדיצ'בסקי הרבה להתעניין בתופעות חריגות בתולדות עם ישראל, ובסיפורים שקיבץ ניכרת נטייה זו. הוא תבע להרחיב את תחומיה של הספרות העברית, ומשך אחריו תומכים צעירים רבים. ברדיצ'בסקי היה נציגה העיקרי של עמדה זו, מול עמדתו של אחד העם. אף על פי כן, הוא לא חד משמעי בכתביו. לעיתים הוא שלל מכל וכל את המורשת הגלותית, ולעיתים הסכים עם אחד העם שהיצירה התרבותית אינה יכולה להתקיים ללא מורשת העבר.
מאספים
מהדורה שלמה ומלאה של כל כתבי ברדיצ'בסקי, בסדר כרונולוגי, עם הערות וביאורים
לקריאה נוספת
מאמרים
החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 242 היא ההחלטה שנתקבלה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות לאחר מלחמת ששת הימים, ב־22 בנובמבר 1967. ההחלטה מצהירה כי היא מושתתת על עקרונות מגילת האו"ם המחייבים יצירת שלום צודק ובר קיימא במזרח התיכון.
עיקרי ההחלטה:
החלטה זו אוזכרה גם בהחלטה 338 והחלטה 339 שנתקבלו באו"ם לאחר מלחמת יום הכיפורים. החלטה 242 יחד עם החלטה 338 מוזכרות במסמכי תהליך השלום במזרח התיכון כבסיס לתהליך. החלטה 242 מעוגנת בפרק השישי למגילת האומות המאוחדות, שעניינו "יישוב סכסוכים בדרכי שלום". בהחלטה אין אזכור לפרק השביעי למגילה המקנה למועצת הביטחון סמכות לאכוף החלטה מסוג זה מכוח "פעולה בנוגע לאיומים על השלום, הפרות של השלום ומעשי תוקפנות". ההחלטה מחייבת מפני ששני הצדדים בחרו לאמץ אותה - הן מדינת ישראל והן הרשות הפלסטינית אך לא חייבה את הצדדים לתוצאה מסוימת משום מהותה - הנחיות כלליות להסדר.
ההחלטה התקבלה כמעט מיד על ידי מצרים וירדן. ישראל קיבלה את ההחלטה בדצמבר 1967. עיראק התנגדה לה, וסוריה קיבלה את ההחלטה רק לאחר עלייתו לשלטון של הנשיא חאפז אל-אסד.
הרקע לקבלת ההחלטה
בנובמבר 1967 ביקשה "הקהילה הערבית המאוחדת" (כפי שנקראה אז מצרים, למרות פרישתה של סוריה מהקע"מ ב-1961) לכנס בדחיפות את מועצת הביטחון של האו"ם על מנת לדון במצב השורר במזרח התיכון, לאור העובדה שישראל אינה רוצה להוציא את כוחותיה המזוינים מהשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים. כתוצאה מדרישה זו כונסה המועצה ודנה במשבר בתאריכים: 9, 13, 15, 16, 20 ו-22 בנובמבר 1967. בתחילת הדיונים הוצגו למועצה שתי הצעות להחלטה: האחת הוגשה על ידי הודו, מאלי וניגריה, והשנייה הוגשה על ידי ארצות הברית. אולם, במהלך הדיונים גם בריטניה וברית המועצות הגישו הצעות משלהן. ההחלטה היחידה שהועמדה להצבעה היא ההצעה הבריטית, שהתקבלה פה אחד.
המדינות הכלולות בהחלטה
החלטה 242 לא מציינת במפורש מי הן המדינות אליהן היא פונה אלא משתמשת בניסוח "המדינות הנוגעות בדבר" ולכן ניתן להסיק כי ההחלטה פונה לישראל, שכנותיה ושאר המדינות במזרח התיכון שטוענות שהן במצב מלחמה עם ישראל.
בנוסף קיימים חילוקי דעות בשאלה האם ההחלטה צריכה לחול גם על המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ישראל התנגדה לכך, כיוון שההחלטה עוסקת רק בהסדרים בין מדינות ולפלסטינים אין מדינה. הפלסטינים מצדם, ובראשם אש"ף – סירבו בהתחלה לקבל את החלטה 242, בטענה שהיא איננה מכירה בפלסטינים כעם, ומתייחסת אליהם כאל בעיית פליטים בלבד, אולם עם הזמן עמדתם השתנתה והם תמכו בהחלטה. במסגרת הסכמי אוסלו אש"ף הכיר בזכות הקיום של מדינת ישראל, ובין השאר קיבל במפורש את החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם.
ניסוח ההחלטה
בנוסח האנגלי נקראה ישראל לסגת מ"שטחים שכבשה", ללא ה"א הידיעה. דגש זה סוכם סופית בין נשיא ארצות הברית וראש ממשלת ברית המועצות.
מיד לאחר אישור ההחלטה, הביע ראש המשלחת הסובייטית, וסילי קוזנייצוב את הסתייגותו ממנה.
ירושלים לא הוזכרה בהחלטה. שגריר ארצות הברית באו"ם באותה עת, ארתור גולדברג, הדגיש שההשמטה הייתה מכוונת כיוון שההחלטה אינה מתייחסת לירושלים.
פרשנויות מאוחרות
הסעיף העוסק בנסיגת הכוחות המזוינים של ישראל משטחים שנכבשו בעימות האחרון, שנוי במחלוקת בין מדינות ערב והאיחוד האירופי לבין ישראל, בנוגע להיקף הנסיגה. לפי עמדת ישראל ההחלטה אינה קוראת לנסיגה מלאה של כל הכוחות הישראלים מכל השטחים שנכבשו בשנת 1967 והיעדר ה"א הידיעה בגרסה האנגלית אינו מקרי, משום שהוכרה זכותה ל"גבולות בטוחים ומוכרים" - גבולות בני הגנה, שאינם חופפים לקווי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. לעומת זאת, עמדתן של מדינות ערב היא, שעל ישראל לסגת מכלל השטחים שכבשה בשנת 1967 ולחזור לגבולות שביתת הנשק של 1949. עמדה זו מבוססת על דברי המבוא להחלטה, שם נכתב ש"אין לרכוש שטחים במלחמה", כמו גם על הגרסה הצרפתית של ההחלטה, בה נכתב שהנסיגה תהיה "מהשטחים שנכבשו", בה"א הידיעה. ג'ורג' בראון, שהיה שר החוץ הבריטי בעת קבלת ההחלטה, הסביר שהשמטת הה"א כוונה בפירוש לומר שישראל לא תיסוג מכל השטחים. עמדה זו הביעו גם מייקל סטיוארט מזכיר המדינה של בריטניה, ג'וזף סיסקו, עוזר מזכיר המדינה לענייני הארגונים הבינלאומיים ופרופסור יוג'ין רוסטוב תת-מזכיר המדינה של ארצות הברית. עדותו של המשפטן רוסטוב, שהיה חבר בוועדה המנסחת את ההחלטה תומכת בעמדת ישראל.
גם נביל שעת', שר ברשות הפלסטינית, הודה בצדקת טענתה של ישראל, כי החלטה 242 אינה מחייבת נסיגה לגבולות 4 ביוני 1967. הוא מצהיר, "נקבל אך ורק גבולות של ה-4 ביוני 1967. אין אנו מוכנים לקבל מדינה ללא גבולות, או על בסיס הגבולות בהחלטת האו"ם 242, שאנו מאמינים כי איננה מתאימה עוד".
שגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן הכריז בנאום שנשא בתחילת שנת 2020:
בעיית הפליטים
הסעיף בהחלטה הנוגע להשגת פתרון צודק לבעיית הפליטים גרם לפלסטינים לשוב ולתבוע את שיבת הפליטים הפלסטינים לתחומי מדינת ישראל. ישראל התנגדה לתביעה זו. אולם בעבור הפלסטינים סעיף זה חיזק את רצונם להגדרה עצמית.
מועצת הביטחון המליצה להגיע ל"פתרון צודק לשאלת הפליטים", אך לא הגדירה מה ייחשב "צודק". בדומה לכך, דה גול נשיא צרפת קרא להבטיח "עתיד מכובד וצודק לפליטים והמיעוטים במזרח התיכון במסגרת האו"ם" במכתבו לדוד בן-גוריון ב-9 בינואר 1968.
במאמר של רות לפידות היא טוענת שהחלטה 242 מדברת באופן כללי על "בעיית הפליטים'", ולכן אינה מוגבלת לבעיית הפליטים הפלסטינים אלא צריכה לכלול גם הכרה בשיח הפליטות של הפליטים היהודים ממדינות ערב ופיצוי על הרכוש שנגזל.
העגורים עפים
העגורים עפים (ברוסית: Летят журавли) הוא סרט סובייטי משנת 1957 על מלחמת העולם השנייה. הסרט מתאר את אכזריות המלחמה - בעורף ובחזית - ואת הנזק שנגרם לנפש הסובייטית כתוצאה ממלחמת העולם השנייה (הידועה בברית המועצות כמלחמה הפטריוטית הגדולה). הסרט הופק במוספילם על ידי הבמאי הסובייטי יליד-גאורגיה מיכאל קאלאטוזוב בכיכובם של אלכסיי בטלוב וטטיאנה סמוילובה. התסריט עובד על ידי ויקטור רוזוב על-פי המחזה שלו בעל אותו השם. הסרט זכה בפרס דקל הזהב פסטיבל הקולנוע בקאן ב-1958, הסרט הסובייטי היחיד שזכה בפרס.
ויילס (אונטריו)
ויילס (באנגלית: Wales) היא עיירת רפאים בפרובינציה הקנדית אונטריו. ויילס הוא אחד מן הכפרים האבודים של אונטריו, שהוצף בעקבות יצירת נתיב המים סנט לורנס ב-1958. העיירה נקראה על שם נסיך ויילס (אדוארד השביעי) שביקר באזור בעת סיוריו בקנדה ב-1860.
המשפחות ומקומות העיסוק של העיירה הועתקו לעיירה החדשה אינגלסייד לפני שהושלמה בניית מעבר המים.
ויילס, הממוקמת כ-3.5 קילומטרים מקו החוף, הייתה העיירה היחידה על היבשת שהושפעה מן ההצפה שנוצרה בעת בניית מעבר המים, כאשר הקהילה הייתה ממוקמת בעמק על יד מפרץ שבו עובר הנתיב.
לאחר השלמת המסלול הראשון של רכבת גראנד טראנק בשנת 1856 (המסלול השני בשנת 1900), הכפר נודע בשם דיקינסונס לנדינג סטיישן (תחנת הנחיתה של דיקינסון). ב־1860 ירד אדוארד, הנסיך מוויילס (מאוחר יותר המלך אדוארד השביעי), בדיקינסונס לנדינג סטיישן, מתוך כוונה לצאת לנמל סנט לורנס למסע דרך אשד לונג סו. האגדה מספרת שהוא שאל את אנשי העיירה מדוע מקום קטן נקרא בשם כה ארוך. לאחר ביקורו פנו האנשים לסניף הדואר בקהילה והכפר נקרא על שמו של הנסיך.
ביטוי (מדעי המחשב)
במדעי המחשב, ביטוי (באנגלית: Expression) הוא צירוף של ערכים, קבועים, משתנים, אופרטורים ופונקציות שמפורשים על פי סדר מסוים, ומותאמים לשפת תכנות כלשהי שמבצעת חישוב ומחזירה ערך אחר. הערך עשוי להיות מטיפוסים שונים - ערך מספרי, מחרוזת, לוגי וכן הלאה. לדוגמה, 2+3 הוא ביטוי אריתמטי שערכו יחושב להיות 5. אזכור של משתנה הוא ביטוי כי הוא מצביע לערך בזיכרון, ולכן y+6 זהו ביטוי הכולל את המשתנה y. דוגמה לביטוי יחס בשפות ממשפחת ה-C הוא 4==4, שערכו יחושב להיות אמת.
בשפות תכנות רבות, בהן שפות ממשפחת ה-C, לפקודה יש ערך, ששייך לטיפוס המכיל איבר יחיד (void ב-C, unit בשפת ML). אין דרך להשתמש בערכים כאלה. פונקציה, ולכן גם כל ביטוי הכולל פונקציה, עשוי לכלול תוצאת לוואי. ביטוי עם תוצאת לוואי בדרך כלל לא מאופיין בהתייחסות-שקופה (Referential Transparency). בשפות רבות (בהן שפת C) ביטויים העומדים בפני עצמם ואינם חלק מביצוע פקודה נקראים ביטויי-פקודה (Expression Statements). במקרה זה הייעוד היחיד של ביטוי כזה הוא השגת תוצאת-הלוואי שלו, והתוכנית תתעלם מהערך שלו.
בנג'מין בלום
בנג'מין סמואל בלום (באנגלית: Benjamin Samuel Bloom; 21 בפברואר 1913 – 13 בספטמבר 1999) היה פסיכולוג חינוכי יהודי-אמריקאי, שעמד בראש צוות שפיתח את "טקסונומיית היעדים החינוכיים", הידועה בשם "הטקסונומיה של בלום", הנחלקת ל-6 רמות של ידע ויכולת.
קורות חיים
בלום נולד ב-21 בפברואר 1913 בלנספורד שבפנסילבניה, ארצות הברית במשפחה יהודית ענייה, בן למהגרים מרוסיה. הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני מאוניברסיטת פנסילבניה ב-1935, ותואר דוקטורט בחינוך מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1942.
הטקסונומיה שפיתח ידועה כטקסונומיה של בלום, ואף שהפן הידוע בה כולל 6 רמות קוגניטיביות של ידע, היא כוללת גם ספרות רגשיות ופסיכומוטוריות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעת עבודתו באוניברסיטת שיקגו, כתב שני ספרים חשובים:
התאוריות שלו אומצו על ידי מחוזות בתי ספר רבים, בשנות ה-70 וה-80, אך מאז רעיונותיו ספגו ביקורת נרחבת, ובמקומות רבים כבר אינם מיושמים.
התאוריה שלו יכולה להיות מסוכמת בציטוט של בלום: "מטרת החינוך היא לשנות את המחשבות, הרגשות והפעולות של התלמיד".