cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממנצ'יזאורוס
מאפיינים
אורכם של רוב מיני הממנצ'יזאורוס היה כ- ומשקלם כ-3 פילים. ב-1993 נתגלה המין Mamenchisaurus sinocanadorum שהיה גדול באופן ניכר משאר המינים. אורכו הוערך כנע בין 26 ל-35 מטר, עם צוואר באורך 17 מטר ו"צלע צוואר" באורך 4.1 מטר (ארוכה יותר מכל מין דינוזאור אחר). משקלו הוערך כנע בין 25 ל-60 טון מטרי. באחד המוזיאונים ישנו שלד משוחזר של ממנצ'יזאורוס סינוקנדורום באורך שהתבסס על ממצאים שלא פורסמו, אך על מספר זה יש מחלוקת ויש הסבורים שהממנצ'יזאורוס סינוקנדורום היה קטן יותר.
מנו רוט
מנו רוט (בהונגרית: Róth Manó; פשט, 2 במרץ 1868 – בודפשט, 16 בנובמבר 1935) היה אומן ויטראז' וצייר זכוכית מפורסם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
מנו רוט הוא בנם של אמן הזכוכית ז'יגמונד רוט של מריה דוּלֶר, אחיו הצעיר בשלוש שנים של מיקשה רוט, שגם היה אמן ויטראז' וצייר זכוכית. ב־4 בדצמבר 1898, בבודפשט, התחתן עם פאני קוהן (כהן). על פי רישומי מרשם התושבים, הוא גר בסוף המאה ה-19, ברחוב ויג 6, קרוב לבית המלאכה של אחיו ברחוב קנדר. לאחר מכן עבר לרובע קבניה (רובע 10) בשנות ה-30. הוא מת משחפת בבודפשט ב-16 בנובמבר 1935 ונקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בקבר המשותף לאשתו.
אם כי לא ידוע בוודאות מתי עבד תחת שמו של אחיו ומתי פעל בשמו, אבל חלונות בית הכנסת החדש של סגד (1902), חלונות אולם הטקס של הגימנסיה הקלוויניסטית של בקצ'קמט (1911), חלונות גרם המדרגות, חלומו של הצייר יוז'ף ריפל-רונאי, במוזיאון ארנסט (1912) וציורי הזכוכית של אולם הטקרלין בספא גלרט (1918) נקשרים לשמו.
ג'ון ת'או
ג'ון אדוארד ת'או CBE (באנגלית: John Edward Thaw; 3 בינואר 1942 - 21 בפברואר 2002) היה שחקן אנגלי. הוא הופיע במגוון תפקידים בטלוויזיה, בתיאטרון ובקולנוע. הסדרות הפופולריות ביותר בהן כיכב היו "המפקח מורס", "Redcap", "היחידה", "Home to Roost" ו"קוואנה QC".
ביוגרפיה
ת'או נולד בלונגסייט שבמנצ'סטר להורים ממעמד הפועלים, דורותי (שם נעורים אבלוט) וג'ון שהיה נהג משאית. ילדותו הייתה קשה, אמו נטשה אותם כשהיה בן 7, והוא ראה אותה שוב רק אחרי 12 שנים. אחיו הצעיר, ריימונד סטיוארט "ריי" היגר לאוסטרליה באמצע שנות השישים של המאה העשרים. ת'או גדל בגורטון ובבורנייג' ולמד בבית ספר תיכון לבנים דיוסי. בגיל 16 נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) והיה חבר ללימודים של השחקן טום קורטני.
קריירה
הופעת הבכורה של ת'או בתיאטרון הייתה זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו ב-RADA במחזה "A Shred of Evidence" שהוצג ב"ליברפול פלייהאוס", ובעקבותיו חתם על חוזה עם התיאטרון. התפקיד הראשון ששיחק בקולנוע היה בשנת 1962 בסרט "בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים" בכיכובו של טום קורטני. באותה שנה הופיע על הבמה לצדו של סר לורנס אוליבייה במחזה "Semi-Detached" מאת דייוויד טרנר. בשנים 1963 ו-1964 השתתף במספר פרקים בסדרת המשטרה "Z-Cars" של ה-BBC בתפקיד בלש שעזב את המשטרה. מ-1964 ועד 1966 כיכב בשתי עונות של הסדרה "Redcap", הפקה של "ABC Weekend Television" ושל ITV, בתפקיד שוטר צבאי קשוח, סרג'נט ג'ון מאן. ת'או הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "הגומלים". ב-1967 שיחק בסדרה "Inheritance", הפקה של "גרנדה TV" ו-ITV לצדם של ג'יימס בולאם ומייקל גודליף. עוד שיחק במחזות טלוויזיה כמו "The Talking Head", ובפרקים אחדים בסדרה "Budgie" לצדו של אדם פיית'.
ת'או זכור בעיקר בזכות שני תפקידים: האחד הבלש הקשוח ג'ק ריגן בסדרת הטלוויזיה "היחידה" (1975–1978), של תיימז טלוויז'ן ו-ITV (ועוד שני סרטי קולנוע), שביססה אותו ככוכב בבריטניה. התפקיד השני הוא של הבלש השקט, המכונס בתוך עצמו, והמשכיל בסדרה "המפקח מורס" (1987–1993, וסרטי ספיישל מהשנים 1995–1998 ו-2000).
ת'או היה בן 32 בלבד כשלוהק לסדרה "היחידה" אף על פי שרבים מהצופים חשבו שהוא מבוגר יותר. ב-1981 הוקדשה לת'או תוכנית "אלה הם חייך". המנחה אימון אנדרוז הפתיע אותו במבואה של התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
לאחר מכן שיחק ת'או בתפקיד ג'יימס קוואנה, הפרקליט הליברלי מלנקשייר בסדרה "קוואנה QC" ששודרה בשנים 1995 עד 1999 ובתוכנית ספיישל ב-2001. עוד שיחק ת'או בשני סיטקומים - האחד "Thick as Thieves" של רשת LWT משנת 1974 לצדו של בוב הוסקינס, והשני "Home to Roost" בשנים 1985 עד 1990 יחד עם ריס דינסדייל ששיחק בתפקיד בנו, מתיו. לקהל בארצות הברית הוא מוכר מסדרת "המפקח מורס" וכן מהסדרה "שנה בפרובאנס" של ה-BBC לצדה של לינדזי דאנקן.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הרבה ת'או להופיע בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית ושל התיאטרון המלכותי הלאומי. הוא שיחק במספר סרטים של הבמאי ריצ'רד אטנבורו בהם "זעקה לחופש", בו גילם את דמותו של ג'ימי קרוגר, שר המשפטים הדרום אפריקאי. על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר. עוד הופיע בסרט "צ'אפלין" לצדו של רוברט דאוני ג'וניור.
ת'או הופיע בעיבוד לספר "Goodnight Mister Tom" מאת מישל מגוריאן, שזכה ב-1999 בפרס "הדרמה הפופולרית ביותר" של הטלוויזיה הלאומית. בספטמבר 2006 נבחר ת'או על ידי הציבור הרחב במקום השלישי בסקר "הכוכבים הגדולים של הטלוויזיה".
חיים אישיים
ב-27 ביוני 1964 התחתן ת'או עם סאלי אלכסנדר, פעילה פמיניסטית ומנהלת במה, ואחר כך פרופסור להיסטוריה ב"גולדסמית', אוניברסיטת לונדון". בני הזוג התגרשו אחרי ארבע שנות נישואים. ב-1969 פגש ת'או את השחקנית שילה הנקוק כששיחקו במחזה "So What About Love". היא הייתה אז נשואה לשחקן אלכסנדר "אלק" רוס, וכאשר ת'או הצהיר על אהבתו, היא לא הייתה מוכנה לנהל פרשת אהבים. אחרי מות בעלה (מסרטן הוושט) התחתנו ת'או והנקוק ב-24 בדצמבר 1973 בסיירנססטר, והיו נשואים עד למותו ב-2002 (גם הוא נפטר מסרטן הוושט).
לת'או היו שלוש בנות (שלושתן הן שחקניות): אביגיל היא בתו מנישואיו הראשונים לסאלי אלכסנדר, ג'ואנה היא בתו מנישואיו לשילה הנקוק, והוא אימץ את בתה של שילה הנקוק מנישואיה הראשונים לאלק רוס. הבת, מלאני ג'יין שינתה את שם משפחתה מרוס לת'או.
ת'או היה סוציאליסט מסור ותמך כל חייו במפלגת הלייבור. במרץ 2003 הוענק לו תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית על ידי המלכה אליזבת השנייה. בספטמבר 2003 נבחר ת'או במקום השלישי אחרי דייוויד ג'ייסון ומורקמב ווייז בסקר "50 הכוכבים הגדולים בטלוויזיה בחמישים השנים האחרונות".
כמי שהיה שתיין כבד, עד שהפסיק לשתות ב-1995, ומעשן כבד מגיל 12, אובחן ת'או ביוני 2001 כסובל מסרטן הוושט. הוא טופל בכימותרפיה בתקווה לגבור על המחלה, ובתחילה נראה שהוא מגיב היטב לטיפול, אבל קצת לפני חג המולד של שנת 2001 נאמר לו שהסרטן התפשט.
ת'או נפטר ב-21 בפברואר 2002, שבעה שבועות אחרי יום הולדתו ה-60, ויום אחרי שחתם על חוזה חדש עם ITV. בתקופה זו חי בבית בכפר בקרבת לקינגטון ושרסטון  במחוז וילטשייר. גופתו נשרפה בווסטרלי שבדרום גלוסטרשייר בטקס פרטי. ב-4 בספטמבר 2002 נערכה אזכרה בכנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר ונכחו בה 800 איש בהם הנסיך צ'ארלס, לורד אטנבורו, סר טום קורטני ושרי בלייר.
דריק ויליאמס
דריק לרון ויליאמס (באנגלית: Derrick LeRon Williams; נולד ב-25 במאי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי. הוא נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 2011 במקום השני על ידי מינסוטה טימברוולבס
אנדרו האריס
אנדרו לינטנר האריס (באנגלית: Andrew Lintner Harris; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל אוהיו בשתי תקופות כהונה שונות, וכמושל אוהיו ה-44. בצעירותו לחם האריס במלחמת האזרחים האמריקנית, והיה אחד מגיבורי קרב גטיסברג.
דריק ויליאמס
קריירת מכללות
ויליאמס היה אמור לשחק באוניברסיטת דרום קליפורניה אך כישרונו התגלה על ידי המאמן של אוניברסיטת אריזונה והוא נענה להזמנה לשחק בשורותיה.
אנדרו האריס
ראשית חייו
אנדרו האריס נולד במילפורד שבמחוז באטלר, אוהיו. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1860, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו, הוא התגייס כטוראי בצבא האיחוד.
דריק ויליאמס
קריירת מכללות
בעונת הפרשמן של ויליאמס הוא זכה להצלחה אישית רבה ועמוסת תארים כאשר הוא מעמיד ממוצע של כ-15.7 נקודות למשחק. בעונת הסופמור במכללות הצלחתו נמשכה וממוצע הנקודות למשחק שלו עלה ל-19.5.
קריירת ה-NBA
ויליאמס נבחר בבחירה שנייה בדראפט ה-NBA בשנת 2011 על ידי מינסוטה טימברוולבס.
אנדרו האריס
שירות צבאי
עד מהרה טיפס האריס בסולם הדרגות והיה לקולונל של רגימנט הרגלים ה-75 של אוהיו, והשתתף ברבים מהקרבות של ארמיית הפוטומק. ב-1 ביולי 1863, בקרב גטיסברג, הוא הוביל את אנשיו בנסיגה מוצלחת דרך שדה הקרב הלוהט של גבעת בית הקברות, שם הם התחפרו על המדרון הצפון-מזרחי. כמי שפיקד בקרב על בריגדה, היה האריס בעל תפקיד מפתח בעיכוב המתקפות החוזרות ונשנות של כוחות הנמרים של לואיזיאנה בפיקודו של הארי הייז, וסייע להבטיח את החזקתה של הגבעה החשובה הזאת עבור ג'ורג' מיד. האריס המשיך להוביל את כוחותיו בהמשך המלחמה, אף על פי שהוא נחל תבוסה מביכה באוגוסט 1864 בקרב גיינסוויל בפלורידה. בתום המלחמה הוענקה לו דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים.
דריק ויליאמס
קריירת ה-NBA
בשבוע האול סטאר ניצח יחד עם קבוצת צ'אק את קבוצת שאק במשחק הריזינג סטארס. בקבוצה השנייה שיחק חברו לקבוצה הרכז ריקי רוביו. בנוסף השתתף בתחרות ההטבעות בה ניצח ג'רמי אוונס. ב-28 בפברואר 2012, קבע שיא קריירה בנקודות כשקלע 27 בניצחון נגד הלוס אנג'לס קליפרס.
ב-17 במרץ 2013, שבר את שיאו בנקודות שהוביל את קבוצתו לניצחון נגד ניו אורלינס הורנטס עם 28 נקודות. ב-26 בנובמבר 2013 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס עבור לוק רישר מבאה א מוטה.
אנדרו האריס
מותו והנצחתו
אנדרו האריס נפטר באיטון שבאוהיו ב-13 בספטמבר 1915 כתוצאה ממחלת לב. הוא נטמן בבית הקברות מאונד היל יוניון שבעיר. על שמו נקרא ב-2005 כביש 127 שמחבר בין המילטון לאיטון בטקס בו השתתפו קרובי משפחתו.
אלפיני
יחידות האלפיני נוסדו בשנת 1872 במטרה להגן על גבולה הצפוני של איטליה, עם אוסטריה וצרפת, גבול המתפרס לאורך רכס הרי האלפים. האלפיני נחשבות ליחידות לוחמה הררית הפעילות הוותיקות ביותר בעולם, בצבא האיטלקי יש להם מעמד של יחידות מיוחדות ויוקרתיות עם מורשת ומסורת רבה. בדומה ליחידות דומות במדינות אחרות, חיילי האלפיני גויסו בעיקר מאזורים כפריים והרריים, סמוך לאזור בו ישרתו - כך הורכבו היחידות מלוחמים שהכירו את האופי המסוים של האלפים האיטלקים וגדלו עם הטיפוגרפיה ותנאי מזג האוויר האופייניים לאזורים אלו. יחידות האלפיני לקחו חלק חשוב בלחימה באלפים במהלך מלחמת העולם הראשונה בעיקר בלחימה מול האימפריה האוסטרו-הונגרית והגיעו לשיאן במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר מנו יחידות האלפיני 6 דיוויזיות עם כ-17,460 חיילים בכל דיוויזיה.
כיום כוחות האלפיני הצטמצמו לכדי שתי חטיבות לוחמות; חטיבת אלפיני טורינו השוכנת בטורינו באזור הגבול המערבי מול צרפת, ו-חטיבת אלפיני יוליה השוכנת באודינה שבאלפים היוליאניים באזור הגבול המזרחי מול אוסטריה. שתי החטיבות כוללות שלושה רגימנטים של חיל רגלים הררי, בנוסף לרגימנט ארטילריה, רגימנט הנדסה ורגימנט לוגיסטיקה. החטיבות פועלות תחת מפקדת חיילי האלפיני שמנהלת את האימון וההכשרה של חיילי האלפיני כחלק מדיווזיית טרידנטינה (אחת משלוש דיוויזיות סדירות בצבא האיטלקי). לצד שתי חטיבות אלו, מפקדת האלפיני כוללת גם את 'רגימנט האלפיני המוצנח הרביעי', 'רגימנט הקשר האלפיני השני' ואת 'רגימנט אלפיני השישי' (המשמש רגימנט אימון בגובה רב).
מבנה
מפקדת חיילי האלפיני - ממוקמת בבולצנו, צפון-מזרח איטליה.
פביאן רואיס
פביאן רואיס פנה (בספרדית: Fabián Ruiz Peña; נולד ב-3 באפריל 1996) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקשר בפריז סן-ז'רמן מהליג 1 ובנבחרת ספרד.
תחילת הדרך בבטיס והשאלה לאלצ'ה
רואיס נולד בפרוור של סביליה, בירת אנדלוסיה, שבספרד. בגיל שמונה הצטרף רואיס למחלקת הנוער של ריאל בטיס וב-2014 הוא החל לשחק בקבוצת המילואים של ריאל בטיס ששיחקה בליגה השלישית בספרד. ב-16 בדצמבר 2014 ערך רואיס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בטיס ששיחקה בליגת המשנה בספרד, בניצחון 0–1 על דפורטיבו לוגו. הוא שיחק שישה משחקים באותה עונה שבסופה ריאל בטיס זכתה באליפות ליגת המשנה והבטיחה את עלייתה ללה ליגה. בעונת 2015/2016 רואיס ערך 12 הופעות בלה ליגה במדי ריאל בטיס. את עונת 2016/2017 פתח רואיס עם ריאל בטיס אך בדצמבר 2016 נשלח בהשאלה לאלצ'ה מליגת המשנה בספרד. במדי אלצ'ה נחשב רואיס לשחקן מפתח, ערך 18 הופעות וכבש שער אחד, אך בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה השלישית בספרד.
חזרה לריאל בטיס
בעונת 2017/2018 שב רואיס לסגל בטיס ותחת המאמן קיקה סטיין הפך לשחקן הרכב משמעותי. רואיס ערך 34 הופעות בליגה, כבש שלושה שערים והיה מהשחקנים החשובים בקבוצה, אשר סיימה את העונה במקום השישי והעפילה לליגה האירופית.
נאפולי
ב-5 ביולי 2018 שילמה נאפולי לריאל בטיס את סעיף השחרור של רואיס, 30 מיליון אירו, שחתם על חוזה לחמש עונות בקבוצה האיטלקית. ב-16 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנאפולי, במסגרת ליגת האלופות, במשחק מול הכוכב האדום בלגרד שהסתיים ללא שערים. באותה עונה רואיס כבש ארבעה שערים והפך במהלכה לשחקן חשוב בקישור של נאפולי, שסיימה במקום השני בליגה האיטלקית. בעונת 2019/2020 המשיך רואיס להיות שחקן משמעותי בנאפולי, שעברה עונה לא פשוטה, במהלכה פוטר המאמן קרלו אנצ'לוטי וג'נארו גאטוסו מונה במקומו. עם זאת, זכתה נאפולי בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על יובנטוס במשחק הגמר, כשרואיס משחק 80 דקות.
פריז סן-ז'רמן
ב-31 באוגוסט 2022 חתם רואיס לחמש שנים בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
ב-18 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב, בניצחון 0–1 על ליון.
קריירה בינלאומית
רואיס היווה חלק משמעותי בזכייה של נבחרת ספרד עד גיל 21 באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2019, באותו טורניר הוא כבש שני שערים. רואיס זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד במרץ 2019 לקראת מוקדמות יורו 2020. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-7 ביוני 2019 במשחק המוקדמות מול איי פארו. רואיס כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-18 בנובמבר 2019 בניצחון 0–5 על נבחרת רומניה במסגרת אותו טורניר מוקדמות.
תארים
נבחרת ספרד עד גיל 21
נאפולי פ.ס.ז.
איריינה, נסיכת הולנד
אִירֵיינֶה אמה אליזבת, נסיכת הולנד (בהולנדית: Irene, Prinses der Nederlanden; נולדה ב-5 באוגוסט 1939) היא בתה השנייה של יוליאנה, מלכת הולנד, ואחותה של ביאטריקס, מלכת הולנד.
ביוגרפיה
הנסיכה איריינה נולדה ב-5 באוגוסט 1939 בארמון המלכותי בבארן, הולנד, ליוליאנה, מלכת הולנד ולברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד. מכיוון שנולדה בתקופת המתיחות שקודם למלחמת העולם השנייה, והוריה ציפו לפתרון בין המדינות שלחמו, הם קראו לבתם על שם אירנה, אלת השלום היוונית. לאחר הפלישה הגרמנית להולנד נמלטה משפחת המלוכה לבריטניה, והיא הוטבלה לנצרות בארמון בקינגהאם.
בשנת 1962 היא הייתה שושבינה בחתונתם של חואן קרלוס, נסיך ספרד וסופיה, נסיכת יוון ודנמרק. הנסיכה איריינה למדה באוניברסיטת אוטרכט ולאחר מכן נסעה למדריד ללמוד ספרדית, שם פגשה במהלך לימודיה את קרלוס הוגו, נסיך בורבון-פארמה. בשנת 1963 המירה איריינה בחשאי את דתה מהנצרות הפרוטסטנטית לנצרות הקתולית. הדבר התגלה לראשונה כאשר צלם של עיתון מקומי באמסטרדם פרסם תמונה שלה בכנסייה קתולית. אמה התנגדה לבן זוגה של איריינה, ומערכת יחסים זו הציבה את הנסיכה במרכז תשומת הלב של התקשורת העולמית.
בשנת 1981 היא התגרשה מבעלה, וחזרה להתגורר בהולנד. היא פעילה בהרבה פעילויות חברתיות וארגוני צדקה, וחזרה למלא תפקידים בחצר המלוכה ההולנדית.
לוק פילדס
לוק פילדס( באנגלית: Luke Fildes; 3 באוקטובר 1843 – 28 בפברואר 1927) היה צייר ומאייר בריטי יליד ליברפול והוכשר בבתי הספר בדרום קנזינגטון ובאקדמיה המלכותית. הוא היה נכדה של הפעילה הפוליטית מרי פילדס.
מאייר
בגיל 17 הפך פילדס לתלמיד בבית הספר לאמנות בוורינגטון. פילדס עבר לבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון שם פגש את הוברט פון הרקומר ופרנק הול. שלושת הגברים הושפעו מעבודתו של פרדריק ווקר, מנהיג התנועה הריאליסטית החברתית בבריטניה.
פילדס שיתף את סבתו בדאגה לעניים ובשנת 1869 הצטרף לצוות העיתון The Graphic, שבועון מאויר שהחל ונערך על ידי הרפורמטור החברתי, ויליאם לוסון תומאס. פילדס חלק את אמונתו של תומאס בכוחם של דימויים חזותיים לשנות את דעת הקהל בנושאים כמו עוני ואי צדק. תומאס קיווה שהתמונות ב-The Graphic יביאו למעשי צדקה אינדיבידואליים ולפעולה חברתית קולקטיבית.
האיורים של פילדס היו בסגנון שחור-לבן הפופולרי בצרפת ובגרמניה במהלך התקופה. הוא עבד בסגנון סוציאל ריאליסטי, תואם לכיוון העריכה של The Graphic, והתמקד בדימויים המתארים את חסרי כל של לונדון. ה״גרפיק״ פרסם איור שהשלים פילדס למחרת מותו של צ'ארלס דיקנס, ובו נראה כיסא ריק של דיקנס בחדר העבודה שלו; איור זה הודפס מחדש ברחבי העולם והיווה השראה לציור "הכיסא הצהוב" של וינסנט ואן גוך.
במהדורה הראשונה של העיתון The Graphic שהופיע בדצמבר 1869, לוק פילדס התבקש לספק המחשה שילווה מאמר על חוק העניים חסרי הבית, אמצעי חדש שאפשר לתת לאותם אנשים מחוץ לעבודה כמקלט ללילה. התמונה שהופקה על ידי פילדס הראתה שורה של הומלסים המבקשים כרטיסים ללינת לילה באכסניה. את תחריט העץ, שכותרתו ״חסר בית ורעב״, ראה ג'ון אוורט מיליי, שהביא אותו לידיעתו של צ'ארלס דיקנס; דיקנס כל כך התרשם שהוא הזמין מיד את פילדס לאייר את ״תעלומת אדווין דרוד״ (ספר שדיקנס מעולם לא סיים כשהוא מת בעת כתיבתו).
האיורים של פילדס הופיעו גם בכתבי עת אחרים בתפוצה המונים: מגזין סאנדיי, מגזין קורנהיל ומגזין ג'נטלמן. הוא גם אייר מספר ספרים בנוסף לאדווין דרוד של דיקנס, כמו קתרין של ת'קריי (1894).
צייר
עד מהרה הפך פילדס לאמן פופולרי ובשנת 1870 הוא ויתר על העבודה ב-The Graphic והפנה את מלוא תשומת ליבו לציור שמן. הוא התמקם בין הציירים האנגלים המוכשרים ביותר, ציוריו הידועים כוללים את האלמן (1876), חתונת הכפר (1883), הדוקטור (1891). הוא גם צייר מספר תמונות של החיים הוונציאניים ודיוקנאות רבים, ביניהם היו לכבוד הכתרת המלך אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה.
הוא נבחר לשותף באקדמיה המלכותית (A.S.A.) ב-1879, ולאקדמאי מלכותי (R.A.) ב-1887; וזכה לתואר אבירות על ידי המלך אדוארד השביעי ב-1906. בשנת 1918, הוא מונה לאביר מפקד המסדר המלכותי הוויקטוריאני (KCVO) על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
חיים אישיים
ב-1874 לוק פילדס התחתן עם פאני וודס, שהייתה גם אמנית ואחותו של הנרי וודס..
בנו הראשון של פילדס, פיליפ, מת מטיפוס ב-1877. דמותו של הרופא לצד בנו הותירה זיכרון מתמשך של מסירות מקצועית שהיווה השראה לעבודתו של פילדס מ-1891 "הדוקטור". בנו הצעיר, סר פול פילדס, היה מדען בשירות הצבא. היה להם גם בן נוסף, ג'פרי, ובת פיליס.
פילדס מת ב-1927 ונקבר בבית הקברות ברוקווד.
הרופא
בשנת 1949 הציור של פילדס "הדוקטור" (1891) שימש את איגוד הרופאים האמריקאי בקמפיין נגד הצעה לטיפול רפואי מולאם שהציג הנשיא הארי ס. טרומן. התמונה שימשה בפוסטרים ובברושורים יחד עם הסיסמה "שמור על פוליטיקה מחוץ לתמונה זו", המרמזת כי מעורבות הממשלה בטיפול רפואי תשפיע לרעה על איכות הטיפול. הוצגו 65,000 פוסטרים של "הדוקטור", שעזרו להעלות את הספקנות בציבור כלפי מסע הבריאות המולאם.
אנה בורקובסקה
ביוגרפיה
בורקובסקה הייתה בוגרת אוניברסיטת קרקוב. לאחר תום לימודיה נכנסה למנזר ליד וילנה שבליטא. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי הייתה וילנה בשטח פולין הכבושה. תחת הנהגתה של בורקובסקה הצילו הנזירות במנזר 17 יהודים, פעילי תנועות ההתנגדות לכיבוש הנאצי, בהם אבא קובנר. בעת כהונתה כאם המנזר ופעילותה להצלת יהודים נקראה בורקובסקה "האם ברטרנדה".
פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים
בסוף 1941 החל רצח היהודים בווילנה בעקבות מבצע ברברוסה. בתקופה זו הסתירה בורקובסקה במנזרה 17 חברים בתנועות החלוציות-ציוניות שעבדו עם הנזירות בשדה והמשיכו בפעילותם. בין החניכים היו רחל לאה זילברברג ואבא קובנר. את הכרוז בו קרא למרד ניסח וכתב במנזר. הכרוז הודפס במנזר והוקרא על ידי קובנר בסוף 1941 בגטו וילנה. בזמן שהחלוצים הסתתרו במנזר נהגו לקרוא לבורקובסקה "אמא" בעברית. בורקובסקה ביקשה מהחלוצים להישאר במנזר אך אלה ביקשו לשוב לגטו כדי להילחם בנאצים. היא ביקשה להיכנס לגטו כדי להיות עם היהודים, אך נוכח התנגדותו של קובנר לכך, הסתפקה בהברחת כלי נשק למחתרת בגטו. בספטמבר 1943 אסרו הנאצים את בורקובסקה וסגרו את המנזר.
לאחר המלחמה
בשנת 1984 בגיל 84 הוענק לבורקובסקה אות חסידת אומות העולם על ידי יד ושם. בתקופה זו גרה בורקובסקה לבדה בדירה קטנה ליד ורשה. החלוצים הציונים שהצילה, ביניהם אבא קובנר, עלו לאחר סוף המלחמה לישראל ולא שכחו אותה. בזכות פנייתם ליד ושם הוכרו היא ושש נזירות נוספות מאותו מנזר כחסידות אומות העולם.
שארקו (אי)
האי שארקו (באנגלית: Charcot Island) או ארץ שארקו (באנגלית: Charcot Land) הוא אי בים בלינגסהאוזן בסמוך לארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי נחשב חלק מהאזור המוגן במסגרת האמנה האנטארקטית.
האי ממוקם 102 קילומטרים ממערב לאי אלכסנדר, ו-57 קילומטרים צפונית לאי לאטאדי.
אורכו של האי 56 קילומטרים; ורוחבו 46 קילומטרים.
האי מכוסה ברובו קרח, למעט מספר הרים בולטים המתנשאים מעל החוף הצפוני של האי.
הנקודה הצפונית ביותר של האי היא כף בירד.
שיא גובהו של האי - 600 מטרים מעל פני הים (בהר מוניק).
גילוי האי
האי שארקו התגלה ב־11 בינואר 1910, על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו וצוותו ראו את האי ממרחק, ולא ידעו כי מדובר באי.
העובדה שמדובר באי הוכחה על ידי סר יוברט וילקינס, שטס סביב האי ב-29 בדצמבר 1929 (קודם לכן לא ידעו אם מדובר באי או בחצי אי).
האי צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית ב-8 בפברואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
האי צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון (RARE), בפיקודו של פין רון ב-21 בנובמבר 1947.
הראשונים שנחתו לחוף האי היו משלחתו של פין רון, ב-21 בנובמבר 1947.
האי מופה לראשונה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר.
מקור השם
צוותו של שארקו התעקש שקראו לאזור שהתגלה "ארץ שארקו" (בצרפתית: Terre Charcot) (בעת גילויו, לא ידוע כי מדובר באי). שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לאי על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם(ולא על שמו שלו).
התמוטטות גשר הקרח
גשר הקרח שחיבר את מדף הקרח וילקינס עם חוף אנטארקטיקה ועם האי שארקו, היה גשר קרח שאורכו 40 קילומטרים, ורוחבו כ-500 מטרים (בנקודה הצרה ביותר).
באפריל 2009 נשבר מגשר הקרח אזור שאורכו 30 קיומטרים ורוחבו 2.4 קילומטרים. בעקבות שבר זה קרס במהירות הגשר כולו, ונהפך למאות קרחונים צפים.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 209
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 379
• Searle, D. J. H., The Evolution of the Map of Alexander and Charcot Islands, Antarctica, The Geographical Journal, vol. 129, no. 2, 1963, pp. 156–166. JSTOR, www.jstor.org/stable/1792633. Accessed 23 Feb. 2021
• Convey, P., Smith, R. I. L., Peat, H. J., & Pugh, P. J. A. (2000), The terrestrial biota of Charcot Island, eastern Bellingshausen Sea, Antarctica: an example of extreme isolation,Antarctic Science, 12(4), 406–413. Cambridge University Press.
מועדון הגולף קיסריה
מועדון הגולף בקיסריה הוא מועדון גולף בקיסריה, אשר הוקם בינואר 1961 על ידי משפחת רוטשילד.
היסטוריה
כשג'יימס דה רוטשילד סייר בעתיקות קיסריה, הוא נזכר במגרשי הגולף אותם הכיר מסקוטלנד, כשחקן ותיק החליט כי במקום יוקם מגרש גולף.
למשימה - עיצוב מגרש גולף בן 18 גומות נבחר האדריכל פרד סמית'. אחרי קשיים תכנוניים וניסיונות להתאים את סוג הדשא המיוחד לגולף לאקלים המזרח תיכוני, הוקם מגרש כשמתחתיו מערכת השקיה תת-קרקעית.
בתחילת הדרך, נדרשו אנשי המועדון ובהם כאמור אבא אבן וטדי קולק לגייס שחקנים, וכן לעורר את דעת הקהל המקומית שכלל לא הכירה את המשחק. בטקס הפתיחה, בינואר 1961 נכחו שרים, חברי כנסת וכל השמנא והסלתא של מדינת ישראל באותה התקופה.
ארבע שנים אחרי פתיחת מועדון הגולף בקיסריה, הוקם ב-1965 גם "איגוד הגולף הישראלי".
לאורך השנים שופץ ושודרג מעת לעת המועדון, הוחלפו מערכות שונות, מה שהצריך כמובן משאבים רבים. מעת לעת פרצו גם מחלוקות בין השותפים לניהול המקום. ב-1980 אחרי סיום התקנת מערכת השקיה חדשה בעלות מיליוני שקלים, כונסה אספה כללית ובה נדרש הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד להגדיל את הסבסוד השנתי של המקום. הברון דחה את הדרישה והעביר את ניהול המועדון לחברה לפיתוח קיסריה.
רשימה ארוכה ומכובדת של ידוענים הרבתה לפקוד את המקום ובהם כוכבי הקולנוע שון קונרי, קירק דאגלס, הזמר פרנק סינטרה וכן הבדרן והאמן דני קיי, שהיה אורח קבוע במועדון בכל ביקור שלו בישראל. גם נשיא המדינה חיים הרצוג ורעייתו אורה הרצוג היו חברים פעילים במועדון. עשרות שגרירים זרים ששירתו לאורך השנים בישראל מצאו במועדון מקום שהזכיר להם את ביתם.
אלופת ישראל הראשונה בגולף, בשנת 1961, הייתה פרופ' אילנה רות ברמן.
גם הספורטאית לטיסיה בק עשתה את צעדיה הראשונים על מגרש הגולף במועדון הגולף קיסריה, שם הוריה בחרו לקבוע את ביתם בשל חיבתם למשחק הגולף. לימים נבחרה לטיסיה ל"ספורטאית העשור" וזאת במסגרת חגיגיות 60 למדינת ישראל.
ב-2009 נחנך מחדש מגרש הגולף, זאת אחרי שעוצב והשתנה ללא הכר על ידי האדריכל, שנחשב לאחד מטובי המומחים בעולם לתכנון מגרשי גולף. דאי תכנן את מגרש הגולף בקיסריה תוך התחשבות בערכי הנוף והסביבה.
ב-2010 נכנס מועדון הגולף קיסריה לרשימה היוקרתית של 1000 המגרשים הטובים בתבל. רשימה הנערכת על ידי חברת רולקס.
מ-1961, אחת לארבע שנים מארח המועדון את משחקי המכביה.
מועדון זה העניק לעיר קיסריה את שמה בשפת הסימנים הישראלית, המדמה חבטה במחבט גולף.
בולטימור בולטס (1944–1954)
בולטימור בולטס (באנגלית: Baltimore Bullets) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר בולטימור, מרילנד, שפעלה בין השנים 1944–1954.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה כחברה בליגת הכדורסל האמריקאית (ABL) בשנת 1944, ועברה לליגת ה-BAA בשנת 1947, לאחר שהתפרקה ליגת ה-ABL. בולטימור זכתה באליפות ה-BAA בעונתה הראשונה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פילדלפיה ווריורס בתוצאה 4-2. בסיום עונת התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקו הבולטס מאז ועד עונת. הקבוצה התפרקה במהלך אותה עונה, ב-27 בנובמבר 1954. מתוך 17 קבוצות העבר שהשתתפו בליגת ה-NBA והתפרקו, בולטימור היא הקבוצה ששיחקה במספר העונות הרב ביותר, והיחידה מביניהן שזכתה באליפות.
בעונת עברה קבוצת ה-NBA "שיקגו זפרס" לעיר בולטימור, ושינתה את שמה ל"בולטימור בולטס". המועדון שיחק תחת שם זה עד עונת, אז שינה את כינויו ל"קפיטל בולטס", ובעונה הבאה הפך ל"וושינגטון בולטס" (כיום וושינגטון ויזארדס). ליגת ה-NBA עושה הפרדה בין קבוצת בולטימור בולטס המקורית לבין מועדון זה, אשר הסטטיסטיקות, המאזנים והישגי העבר שלו נרשמים לזכות קבוצת וושינגטון ויזארדס.
קלעים מובילים
להלן עשרת הקלעים המובילים בתולדות המועדון. חברי היכל התהילה של הכדורסל מודגשים:
יוסף סרפר
יוסף לעזרוביץ' סרפר (ברוסית: Иосиф Лазаревич Серпер; 14 בספטמבר 1911 – 9 בנובמבר 2002) היה יהודי-סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כקצין הנדסה קרבית בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר אודסה במשפחתו של פועל. סיים בית ספר מקצועי ועבד כמסגר במפעל. בשנים 1933–1935 שרת שירות סדיר בצבא האדום. בשנת 1939 גויס שוב לצבא - נטל חלק בפלישה לפולין, במלחמת החורף ובכיבוש בסרביה. ביולי 1940 השתחרר מהשירות הצבאי וחזר לאודסה.
מיד לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התגייס לצבא האדום. לאחר גיוסו נשלח לקורס קציני הנדסה. לאחר סיומו - לחם בדרום רוסיה כמפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה ביחידת הנדסה קרבית. בקיץ 1942, במהלך הקרבות באזור העיר רוסטוב על הדון נפצע ונפל בשבי. הוא הצליח להסתיר את זהותו היהודית ולאחר זמן קצר הצליח לברוח מהשבי עם קבוצת חיילים. במשך כחודשיים נעו בעורף הגרמני עד שהצליח לעבור את קו החזית ולחבור לכוחות הצבא האדום. עם שובו מהשבי נחקר יוסף סרפר בנ.ק.ו.ד. ולאחר מכן נשלח ליחידת עונשין. כמה ימים אחרי זה, נפצע בקרב. הפציעה היוותה למעשה סיום ריצוי העונש שלו.
לאחר שהחלים מפציעתו נשלח לצפון קווקז, שם מונה למפקד פלוגה בחטיבת הנדסה קרבית הררית. השתתף בקרבות בדרום רוסיה, בשחרור הערים אזוב ובטייסק. במרץ 1943 עוטר בעיטור הכוכב האדום על כך, שהיחידה בפיקודו הצליחה להניח גשרי צליחה על נהר דון תחת אש כבדה של האויב.
בקרבות על העיר מליטופול גדוד הנדסה קרבית בפיקודו של יוסף סרפר נעה ביחד עם כוחות חיל רגלים ושריון, ביצע פירוק מוקשים ומטענים תחת אש, פוצץ מכשולים ואף השתתף בהסתערויות על עמדות האויב, כאשר נפגעו מרבית חיילי החי"ר. על חלקו בקרב זה הוענק ב-1 בנובמבר 1943 ליוסף סרפר תואר גיבור ברית המועצות.
היחידה, בה שירת יוסף סרפר המשיכה להתקדם מערבה. הוא נטל חלק בקרבות לשחרור אודסה, בצליחת נהר הדנייסטר ובקרבות ברומניה. בסתיו 1944 הועבר יוסף סרפר לחזית הבלארוסית השלישית, שם מונה למפקד גדוד בחטיבת הנדסה קרבית ממוכנת מס' 2. נטל חלק בקרבות בפרוסיה המזרחית.
בשנת 1946 השתחרר מן השירות בדרגת מיור. חזר לעירו אודסה. עבד בתעשייה. בשנת 1962 סיים לימודי הנדסת קירור (בלימודי ערב). עבד במפעל לייצור מערכות קירור תעשייתיות. בסוף שנות ה-70 פרש לגמלאות.
בשנת 1989 היגר עם משפחתו לארצות הברית. התגורר בעיר סן פרנסיסקו. יוסף סרפר נפטר ב-9 בנובמבר 2002.
יחסי גרמניה–קטר
היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה למדינת קטר כוננו בשנת 1973. גרמניה מיוצגת בקטר באמצעות שגרירות בדוחה, וקטר מיוצגת בגרמניה על ידי שגרירות בברלין וקונסוליה בבון
יחסים פוליטיים
היחסים בין קטר לגרמניה הם יחסים ידידותיים. הקנצלרית אנגלה מרקל ביקרה בדוחה במחצית הראשונה של שנת 2010. אמיר קטר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני ערך גם הוא ביקור רשמי לגרמניה במחצית השנייה של אותה שנה. באפריל 2013, ראש הממשלה הקטרי ושר החוץ חמד בן ג'אסם אאל ת'אני ביקר בברלין. לאחר הביקור גם שר החוץ הגרמני הגיב במחווה והגיע לביקור רשמי בקטר ביוני באותה השנה. השר החוץ הקטרי ח'אלד בן מוחמד אאל עטייה ביקר בברלין ולאחרונה באוגוסט 2013 ובמרץ 2014. אמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני ערך ביקור לא רשמי בברלין ושוחח על המערך הפוליטי של שתי המדינות עם נשיא גרמניה, הקנצלר אנגלה מרקל, שר החוץ שטיינמאייר וגבריאל שר האנרגיה. גבריאל, מצדו, נסע לדוחה במרץ 2014, שם התקבל על ידי האמיר.
יחסי סחר ותיירות
2014 הייתה שנה יוצאת דופן עבור שתי המדינות, במיוחד במונחים של יחסי הסחר בין המדינות. ב-17 בספטמבר 2014 אמיר קטר, הנסיך שייח' תמים בן חמד אאל ת'אני, נסע לביקור רשמי ראשון בגרמניה, ונפגש עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל. לרגל הביקור הממלכתי של האמיר שר הכלכלה של קטר, שייח' אחמד בן ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני, פתח פורום כלכלי בברלין ובפתיחה השתתפו כ-300 נציגים כלכליים גרמנים וקטרים. הוא גם הכריז כי הסחר הבילטראלי בין קטר וגרמניה הגיע לשיא של מעל 2 מיליארד אירו.
בשל הנוכחות הגוברת של חברות גרמניות בשוק הקטרי, יש מספר גדל והולך של אזרחים גרמנים אשר עובדים וחיים בקטר. מספר הסטודנטים הקטרים הלומדים באוניברסיטאות גרמניות גם הוא גדל בהדרגה. תחומים פוטנציאליים אחרים ביחסי המסחר הם שיפור היחסים הם ענף התיירות ושירותי בריאות. אזרחי קטר מרבים לבקר בגרמניה מדי שנה לטיפול רפואי כמו גם התיירות בין שתי המדינות אשר גם היא מפותחת.
שאול חרנם
שאול חרנם (8 בינואר 1920 – 21 במרץ 2013) היה פעיל ציבור, ודמות חשובה בעיר פתח תקווה – יקיר העיר, ההסתדרות וההגנה. לאחר מותו, זכה להוקרה על פועלו הרב בעיר, ונקרא רחוב על שמו.
תולדות חייו
שאול חרנם נולד בעיר לודז' שבפולין בשנת 1920 לישראל-דוד ושיינדל חרנם, הצעיר מבין תשעה אחים ואחיות. מקובל בין קרוביו כי "חרנם" הוא ראשי תיבות של: חסידי רבי נחמן מברסלב.
כילד, גדל שאול על רקע ההסלמה הקשה באירופה בשנים אלו, טרום השואה. כאשר היה בן 9, אחיו הבוגר - שייק חרנם, נרצח בגין פעילותו הפוליטית כחבר, מנהיג ומדריך נוער במפלגה הקומוניסטית. שייק היה אקטיביסט, ולחם רבות למען זכויותיהם של הפועלים בפולין. הוא נרצח על ידי שוטר סמוי כאשר נאם בפני עובדי בית חרושת לטקסטיל ברחוב סמוגובה בעיר לודז'. שייק חרנם הפך לסמל במאבק הקומוניסטי והחברתי בפולין, ונכתבו עליו שירים. שמו הונצח במקומות רבים בעיר הקיימים עד היום: רחוב בעיר לודז׳, להקת מחול ומפעל טקסטיל.
בעקבות מצב היהודים באירופה, החלה משפחתו לעזוב את פולין בהדרגה למקומות שונים בעולם. שאול כילד הצעיר, נשאר עם הוריו, ובשנת 1936 עלה יחד איתם לארץ ישראל.
בשנים הראשונות עם הגעתו ארצה, עבד שאול כחקלאי בפרדס ובבית אריזה לתפוזים. לאחר מכן גם היה רתך במפעל ביטחוני ועובד טקסטיל. בשנת 1942 הצטרף שאול לארגון "ההגנה", שם התנדב לחיל המשמר. בהמשך שירותו, השתתף במלחמת העצמאות בה יצא עם המתנדבים לשמירה והגנה על יישובי הספר ובהסעת משפחות פצועים לבתי החולים.
לאחר קום המדינה, החל שאול בפעילות ציבורית בעיר פתח תקווה, בה חי עם משפחתו מרגע הגעתו לארץ ועד ליום מותו. פעילותו הציבורית התמקדה בהסתדרות העובדים הכללית, במפלגת העבודה ובעירייה, ועיקר עבודתו הייתה לדאוג ולהילחם למען זכויות הפועלים בארץ. לבני משפחתו סיפר שאול, שהחלטתו להיות איש ציבור ולהילחם לשיפור מעמדם של הפועלים, הושפעה מאוד מרצח אחיו שייק, אשר היה פעיל ציבור ולוחם צדק בעצמו.
במסגרת עבודתו הציבורית מילא שאול תפקידים רבים, ביניהם: הנהלת "הנוער העובד", חבר מזכירות במועצת פועלי פ"ת, מזכיר איגודים מקצועיים, יו"ר המדור לעובדי תעשייה, נציג ההסתדרות במשלחות לחוץ לארץ, יו"ר וועדת הבטיחות והגהות במועצת פועלי פתח תקווה, הוועד המפקח בקופת חולים במחוז פ"ת, יו"ר וועדת הבירורים ויו"ר וועדת "משען". בשנת 1983 נבחר למועצת עיריית פ"ת והנהלתה. שאול כיהן כיו"ר האגודה לתרבות הדיור והיה פעיל בשש וועדות. בנוסף, גם היה חבר מועצת ארגוני המתנדבים בפ"ת. בשנת 1987 קיבל את אות יקיר ההסתדרות.
שאול ראה בהגנה על מעמדם וזכויותיהם של הפועלים ערך עליון. הוא האמין שהאזרח או הפועל הפשוט, הניצב מול מעסיקיו החזקים והמבוססים - מוכרח לקבל ייצוג הולם למימוש זכויותיו ולמניעת הפגיעה בהם. הנושאים בהם טיפל היו לרבות: מאבקים של פועלים במעסיקים שלא כיבדו את זכויותיהם בעקבות פיטורים או מחלה, הטמעת נושא הפנסיה בציבור העובדים - הן בדרישה מהמעסיקים, והן בשכנוע העובדים להשקיע בתבונה ליום סגריר ועוד. לעיתים קרובות נהג שאול להתחבר למאבק באופן אישי. באחד ממאבקיו כמזכיר איגוד מקצועי בהסתדרות, הוא אף בחר להתבצר לילה שלם במפעל הטקסטיל חוטון (לייצור חוטי תפירה) יחד עם הפועלים, כמחאה על מהלך מצד המעסיקים שפגע בזכויותיהם.
עם פרישתו לגמלאות, המשיך שאול בפעילותו בוועדות עירוניות: כיהן כיו"ר העמותה למען הקשיש, היה חבר בארגון וותיקי התנועה הציונית, חבר בהנהלת הסתדרות הגמלאים, הנהלת בית זרובבל, הנהלת וותיקי ההגנה, המזכירות הראשית של פועלי הטקסטיל, ויו"ר סיעת העבודה במועצת פועלי פ"ת.
שאול חרנם היה נשוי למאשה ולהם שני ילדים. בשנת 2013 נפטר שאול בשיבה טובה, בגיל 93.
הנצחה והוקרה
בשנת 1987 קיבל ציון "יקיר ההסתדרות".
בשנת 1993 העניקה לו עיריית פתח תקווה את תואר "יקיר העיר פתח תקווה" ובשנת 2018 נקרא בעיר רחוב על שמו. בשנת 2023 שם הרחוב שונה ל"רחוב שאול", כדי להפוך את השם לקל יותר להגיה, שינוי שגרר מחאה מצד משפחתו.
בשנת 1999 ארגון ותיקי ההגנה העניק לו את התואר "יקיר ההגנה".
אלאשקרט (כדורגל)
היסטוריה
מועדון הכדורגל אלאשקרט נוסד בשנת 1990 בעיר מרטוני שבמחוז גגהרקוניק. בשנת 1992, הקבוצה שיחקה בליגת העל הארמנית כשייצגה את העיר מרטוני והשתמשה באצטדיון העירוני של העיר כמגרשה הביתי. עם זאת, בסוף העונה הקבוצה סיימה אחרונה בטבלה, וירדה לליגה הראשונה, אך המועדון לא נרשם בעונה שלאחר מכן לליגה הראשונה וירד לליגות הנמוכות.
בשנת 1998 חזר המועדון להתחרות ברמה מקצועית כשהתחרה בליגה הראשונה, שם סיים את העונה במקום ה-6 בטבלה. אך ב-1999 בעונה שלאחר מכן פעם נוספת לא נרשם המועדון לליגה הראשונה, ומאוחר יותר בתחילת שנת 2000 פורק המועדון.
הקמה מחדש בשנת 2011
בסוף 2011 נוסד המועדון מחדש על ידי בגרט נבויאן, איש עסקים יליד מרטוני. בעונת 2012/2013 נרשם המועדון לליגה הראשונה ואף זכה באליפות, מה שזיכה אותו בכרטיס לליגת העל הארמנית לעונת 2013/2014.
מעבר לירוואן בשנת 2013
בפברואר 2013 רכש המועדון את אצטדיון ניירי בירוואן בכדי להפוך אותו לאצטדיון הביתי הרשמי שלו. כתוצאה מכך, המועדון הועבר באופן רשמי ממרטוני לירוואן החל מעונת 2013/2014. בעונת 2015/2016 זכה המועדון באליפות ראשונה וממנה המשיך ל-3 זכיות ברציפות. בדצמבר 2017 נכנס המועדון לשותפויות ספורטיביות עם המועדונים הברזילאים בוטפוגו ו-פלומיננסה. בעונת 2020/2021 זכה המועדון באליפות רביעית לאחר שנתיים שבהן איבד את התואר לאררט-ארמניה.
אלאשקרט העפילה לראשונה לליגה האירופית בעונת 2015/2016, לאחר שסיימה במקום הרביעי בטבלה את עונת 2014/2015. בסיבוב הראשון עברה אלאשקרט את הקבוצה הסקוטית סט. ג'ונסטון. ולמרות העובדה שסט. ג'ונסטון נחשבה לעדיפה, אלאשקרט ניצחה לאחר שני המשחקים והצליחה ליצור סנסציה. בסיבוב השני פגשה אלאשקרט את קאיראט אלמטי הקזחית. במשחק הראשון אלשקרט נוצחה 0–3. במשחק השני הצליחה אלאשקרט להשיג ניצחון 2–1 אולם זה לא הספיק כדי להעפיל לסיבוב השלישי. בזכות זכיתה של אלאשקרט באליפות מקומית ראשונה בתום עונת 2015/2016 זכתה הקבוצה בכרטיס לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, שם פגשה את דינמו טביליסי הגאורגית אך לא עברה אותה לאחר שהפסידה בחוץ בתוצאה 0–2, ובבית השיגה רק תיקו 1–1. בעונת 2017/2018 שוב העפילה אלאשקרט לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופת והתמודדה נגד אלופת אנדורה סנטה קולמה אותה ניצחה בסיכום שני המשחקים לאחר שגברה עליה בתוצאה 1–0 בבית וסיימה איתה בתיקו 1–1 בחוץ. בסיבוב השני פגשה אלאשקרט את אלופת בלארוס באטה בוריסוב והפסידה לה בסיכום שני המשחקים. בעונת 2018/2019 העפילה אלאשקרט פעם נוספת לשלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות ופגשה את אלופת סקוטלנד סלטיק אך הודחה לאחר שהפסידה לה פעמיים בתוצאה זהה 0–3. משם נשרה אלאשקרט לסיבוב המוקדמות השני בליגה האירופית וניצחה בסיכום שני משחקים את אלופת מונטנגרו סוטייסקה ניקשיץ' והעפילה לסיבוב השלישי. בסיבוב השלישי הודחה אלאשקרט לאחר הפסד כפול לאלופת רומניה צ'.פ.ר. קלוז'. בזכות זכייתה בגביע הארמני בעונת 2018/2019 העפילה אלאשקרט לליגה האירופית בעונת 2019/2020 שם פגשה את גיורצ'ה פטרוב המקדונית ועברה אותה בזכות ניצחון כפול. אך בסיבוב שלאחר מכן הודחה מול סטיאווה בוקרשט הרומנית בעקבות הפרש שערים. בעונת 2020/2021 זכתה אלאשקרט בכרטיס למוקדמות הליגה האירופית בזכות המקום השלישי בטבלה בו סיימה בעונת 2019/2020 בליגה הארמנית, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון נגד רנובה ג'פששטה הצפון מקדונית.
הישגים במפעלים האירופיים
מעודכן ל-10 בדצמבר 2021
אצטדיונים
לאחר הקמת המועדון מחדש בשנת 2011, עבר המועדון לירוואן, ושיחק את משחקיו הביתיים באצטדיונים שונים בעיר הבירה, בעיקר באצטדיון ניירי. עם זאת, שמו של אצטדיון ניירי שונה מאוחר יותר לאצטדיון אלאשקרט לאחר שנרכש על ידי הבעלים של המועדון בפברואר 2013.
בשל עבודות שיפוץ בקנה מידה גדול באצטדיון אלאשקרט, השתמש המועדון באצטדיון הרפובליקה של ארמניה ובאצטדיון הרזדאן במהלך עונת 2013/2014.
המועדון חזר לאצטדיון אלאשקרט במהלך עונת 2014/2015.
1945 בארצות הברית
1945 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 169 שנה מיום היווסדה.
בקר PID
בקר PID או בקר פרופורציונלי-אינטגרלי-דיפרנציאלי (באנגלית: PID controller or three-term controller or proportional–integral–derivative controller) הוא מנגנון משוב עבור חוגי בקרה, הנמצא בשימוש נרחב במערכות בקרה תעשייתיות, ובמגוון גדול של מערכות בקרה אחרות. תפוצתו הרחבה של הבקר נובעת מהיותו בקר בעל פעולה מתמטית פשוטה להבנה וקלה להטמעה במערכות פיזיקליות רבות, כך שגם משתמש שאינו בעל הבנה עמוקה בתיאוריה העומדת מאחוריו יוכל לבצע בו שימוש ולהתאים אותו למטרותיו, ומכך שזהו הבקר הפשוט ביותר הלוקח בחשבון את ערכי השגיאה בעבר, בהווה ובעתיד, דבר המספק בקרה טובה המספיקה למערכות פיזיקליות רבות. הבקר מקבל ככניסה את אות השגיאה e(t), המחושב כהפרש שבין אות ייחוס רצוי (הערך אליו אנו רוצים שהמערכת תגיע) ומשתנה תהליך (הערך המתקבל מהתהליך בפועל), ומוציא פקודה לאחר הפעלת תיקון המבוסס על שלושה רכיבים - פרופורציונלי (P), אינטגרלי (I) ודיפרנציאלי (D), ומכאן שמו.
מבחינה מעשית, כל אחד מרכיבי הבקר מבצע פעולה מתמטית אחרת על אות השגיאה, כאשר מידת השפעתן של כל אחת מהפעולות נקבע על ידי מתכנן הבקר בהתאם לדרישות מהמערכת (פעולה המכונה "כִּוונוּן הבקר"). בשל שיקולים כמו קלות הטמעה, נוחות שימוש ובדיקה ופשטות המערכת, פעמים רבות נעשה שימוש רק בחלק מרכיבי הבקר. החלק הפרופורציונלי והאינטגרלי חיוניים לרוב חוגי הבקרה, והחלק הדיפרנציאלי משמעותי מאוד עבור מערכות לבקרת תנועה (motion control). במקרה של שימוש חלקי שכזה ייקרא הבקר פעמים רבות על שם החלקים בהם נעשה שימוש בלבד, כמו לדוג' "בקר PI" עבור בקר המשתמש בחלק הפרופורציונלי והאינטגרלי בלבד.
האנליזה התאורטית, וכן השימוש הראשון, נעשו בתחום ההיגוי האוטומטי לספינות, ופותחו החל משנות העשרים של המאה ה-20. לאחר מכן נעשה בהם שימוש לטובת בקרת תהליכים אוטומטית בתעשיית הייצור, שם הם הוטמעו באופן נרחב בבקרים פניאומטיים, ולאחר מכן בחשמליים. כיום, ישנו שימוש אוניברסלי בעקרון ה-PID ביישומים הדורשים בקרה אוטומטית מדויקת ואופטימלית.
בקרה בחוג פתוח לעומת בקרה בחוג סגור
מערכת בקרה היא מערכת שמטרתה לשלוט בתהליך פיזיקלי מסוים (process) וביציאות המתקבלות ממנו. לדוג', אם נסתכל על מכלול הפעולות המתבצעות על ידי מנוע ותמסורת של כלי רכב כתהליך, יציאת התהליך תהיה מהירות סיבוב הגלגלים. הכניסה לתהליך היא הדבר הגורם לתהליך להתרחש באופן מסוים. בדוגמת המכונית שהבאנו, תהיו זו הלחיצה על דוושת ההאצה של הרכב, אולם בתהליך אחר יכולה הכניסה להיות אות חשמלי, מכני, או דוגמאות רבות אחרות. כמו כן, תהליך יכול לקבל מספר כניסות ולהוציא מספר יציאות, כתלות בתוצאות אותן אנחנו רוצים לקבל. מערכות בקרה מתחלקות לשני סוגים - מערכת בקרה בחוג פתוח, ומערכת בקרה בחוג סגור, כשההבדל העיקרי בין שתי מערכות הוא בכך שבמערכת בקרה בחוג סגור כניסת התהליך מושפעת מיציאתו (נקרא גם משוב). את המשתנים השונים שבתהליך נהוג לכנות בתור "אותות".
בבקרה בחוג פתוח, היציאה המתקבלת מהתהליך לא משפיעה על הכניסה אליו. לדוגמה - כשאנו מפעילים מאוורר, אין למערכת דרך לדעת אם הוא אכן מסתובב במהירות הרצויה. לכן, גם אם נפריע בצורה כלשהי לסיבוב הלהבים, המאוורר לא יצרוך יותר חשמל על מנת להתגבר על ההפרעה, אלא יסתובב במהירות נמוכה יותר.
בבקרה בחוג סגור, לעומת זאת, אנו מכניסים בחזרה למערכת הבקרה את האות המתקבל בפועל מהמערכת על ידי משוב. המערכת מקבלת אות כניסה, מבצעת השוואה בינו ובין אות היציאה, ולפי תכנון המערכת מנסה לפצות על הפער ביניהם. דוגמה לתהליך כזה היא בקרת השיוט ברכבים. כאשר זו הופעלה, תזהה המכונית את שינוי המהירות ותשנה המכונית באופן אוטומטי את כמות הדלק הנכנס למנוע על מנת לפצות על שינויים בדרך הגורמים לשינוי מהירות המכונית.
אות הכניסה למערכת, אותו אנו רוצים בפועל לקבל, נקרא אות הייחוס (reference signal), משום שאליו אנו רוצים שהמערכת תייחס את היציאה, והוא מסומן ב- r(t). (כאשר האות t בסוגריים מייצגת את העובדה שהוא אות המשתנה בזמן). אות היציאה (output signal) מסומן כ-y(t). אות השגיאה (error signal) מסומן ב-e(t) ומחושב כהפרש שבין אות הייחוס לאות היציאה, כלומר:, ומשמעותו היא עד כמה יציאת המערכת בפועל רחוקה מהיציאה שאנו מעוניינים בה. לכן, התאפסות של אות השגיאה משמעותה שיציאת המערכת היא בדיוק זו שאנו רוצים.
בקר (controller) הוא הרכיב המקבל אות מסוים (כתלות בסוג המערכת), ומוציא אות הנכנס לתהליך במטרה להשיג את היציאה הדרושה. האות היוצא מן הבקר ונכנס לתהליך נקרא אות הבקרה (control signal), ומסומן על ידי u(t). ניתן לראות שבחוג פתוח הכניסה לבקר היא אות הייחוס, ובחוג סגור הכניסה אליו היא אות השגיאה, אותו אנו רוצים לאפס.
שגיאת מצב מתמיד
כשאנו מתכננים מערכת בקרה, פעמים רבות נעדיף לבדוק את ביצועיה בעזרת שגיאת המערכת מאשר את היציאה עצמה. שגיאת מצב מתמיד (steady-state error) היא המרחק בין יציאת המערכת בפועל ליציאת המערכת הרצויה כאשר הזמן שואף לאינסוף, או במילים אחרות - לאחר זמן רב, והיא מסומנת בדרך כלל על ידי e_{ss}. לשגיאת המצב המתמיד של מערכת שלוש אפשרויות:
מטרתו של חוג בקרה הוא, בין השאר, הקטנת שגיאת המצב המתמיד לפי דרישות המערכת - לעיתים תהיה דרישה לשגיאה אפסית, אולם לעיתים ישנה דרישה לערך מקסימלי של השגיאה. שגיאה אינסופית משמעותה, כמובן, חוסר יכולת לשלוט על התנהגות המערכת.
בקרי P, PI, PD
פעמים רבות הדרישות מהמערכת יכולות להיות מושגות על ידי שימוש בחלק מרכיבי הבקר והשמטה של פעולת החלקים האחרים. שימוש שכזה שקול, בעצם, לאיפוס המקדם של הענף הרלוונטי כך שהשפעתו על פלט הבקר תבוטל. במקרה כזה, יקרא הבקר על שם הענפים בהם נעשה שימוש בלבד. לדוג', במידה ומתכנן מעוניין לבטל את השפעתו של החלק הדיפרנציאלי של הבקר בלבד, ייקרא הבקר "בקר PI". דבר זה נעשה לעיתים קרובות בשל העובדה שבמקרים רבים ניתן להגיע לתוצאות משביעות רצון עם בקר פשוט יותר. כל שימוש בענף של הבקר מוסיף חישובים נוספים למערכת (ולכן עשוי להשפיע על ביצועי המערכת בהינתן מגבלות תוכנה, חומרה וכדומה) וחלקים שונים של הבקר עשויים להיות רגישים יותר לתופעות מסוימות וליצור בעיות שאינן הכרחיות. כך, לדוג', הענף הדיפרנציאלי של הבקר רגיש יותר לרעשי מדידה, ועשוי להשפיע על המערכת באופן בלתי רצוי כך שהיתרון שבשימוש בחלק זה לא מצדיק את השימוש בו.
היסטוריה
אחד היישומים הראשונים של בקרה רציפה, לפי המצאת בקר ה-PID, הוא הוסת הצנטריפוגלי, אשר הומצא במאה ה-17 על ידי כריסטיאן הויגנס על מנת לשלוט על המרחק שבין אבני הריחיים בטחנות רוח. התקן זה משתמש בתאוצה הצנטריפוגלית של גוף מסוים על מנת לשלוט במשתנים הקשורים במערכת ומהווה, בפועל, בקר פרופורציונלי. בשנת 1788, לאחר ששמע עליו משותפו, אימץ ג'יימס ואט את הרעיון והתאים אותו למנועי קיטור על מנת לאפשר מהירות סיבוב קבועה שלהם. הגרסה הראשונה של הוסת סבלה מחסרונות רבים, כשחלקם חסרונות מוּבְנִים של בקר פרופורציונלי - הוסת התאים לעומס מסוים על המערכת ולא הביא לתוצאות הרצויות כאשר העומס השתנה, טווח המהירויות שלו היה קטן, וכן דרש תחזוקה רבה.
בשנת 1868, פרסם ג'יימס קלארק מקסוול מאמר בשם "On Governers", בו הוא מסביר תופעות אי-יציבות של הווסת הצנטריפוגלי תוך שימוש במשוואות דיפרנציאליות לתיאור המערכת. מאמר זה הציג את החשיבות והיעילות שבשימוש במודלים ומתודות מתמטיים להבנה של תופעות מורכבות, וסימנה את התחלת השימוש במתמטיקה תאורטית בתחום הבקרה. אף על פי שעקרונות של תורת הבקרה הופיעו כבר קודם, לא היה זה באופן משמעותי ומשכנע כפי שהיו הדברים באנליזה שהציג מקסוול. עם זאת, במאמרו יצא מקסוול בקריאה למתמטיקאים שימשיכו לפתח את התחום ולפתור את הבעיות שעלו בו. המשך חקר התחום אכן נעשה על ידי אדוארד ראות' וצ'ארלס סטרום בשנת 1874, ובהמשך על ידי אדולף הורוויץ בשנת 1895, אשר תרמו כולם לפיתוח קריטריונים ליציבות מערכות, כאשר על שמם של ראות' והורוביץ נקרא קריטריון ראות'-הורוביץ ליציבות של מערכות דינמיות. בשימושים מאוחרים יותר נעשו שיפורים בבקרי המהירות של מנועים, כאשר בתחום זה ניתן לציין את וילארד גיבס שבשנת 1872 פיתח אנליזה תאורטית לווסת של וואט. בערך בתקופה זו, התעוררה בעיית בקרה שדרשה בקרה מורכבת יותר מאשר זו שהציע הבקר הפרופורציונלי. בשנת 1868 פותח על ידי רוברט ווייטהד טיל טורפדו הנקרא על שמו (Whitehead torpedo), ואחד האתגרים שעלו עם פיתוח הטורפדו היה הצורך לבקר את העומק בו ינוע הטיל. השימוש בחיישן לחץ בלבד התברר כבעייתי משום שהגבר גדול מדי עלול היה לגרום לטיל לאבד יציבות ולא לשמור על העומק הרצוי. לשם כך נוספה לטורפדו מערכת בקרה המכונה בקר מטוטלת והידרוסטט, שתפקידה לרסן את תנועת הטורפדו כתלות במהירות הצלילה/טיפוס של הטיל. בקרה זו הייתה בעצם בקרה דיפרנציאלית, שכן היא התחשבה בקצב השינוי של השגיאה ולא רק בערך השגיאה עצמה, מה שהפך את מערכת הבקרה של עומק הטיל לבקר PD.
דוגמה נוספת לבקרת PID מוקדמת היא עבודתו של אלמר ספרי, שבשנת 1911 פיתח אותה עבור ניהוג ספינות, אולם פיתוח זה היה מבוסס על אינטואיציה יותר מאשר על פיתוח מתמטי. הפעם הראשונה בה נעשתה אנליזה תאורטית של בקר PID כפי שאנו מכירים אותו כיום הייתה בשנת 1922, על ידי המהנדס הרוסי-אמריקאי ניקולס מינורסקי. פיתוח זה נעשה כחלק ממחקר ופיתוח של מערכות ניהוג אוטומטי לספינות הצי האמריקאי, והתבסס על תצפיותיו על אופן פעולת ההגאי. מינורסקי שם לב לכך שההגאי מכווין את הספינה לא רק בהתאם לסטייה הנוכחית של הספינה ממסלולה הרצוי, אלא גם על סמך הסטייה בעבר, ועל סמך קצב שינוי הכיוון שלה, וניסח את התובנות הללו באופן מתמטי. מטרתו העיקרית של מינורסקי הייתה השגת יציבות ולא בקרה כללית, מה שפישט את הבעיה - הבקרה הפרופורציונלית המבוססת על השגיאה הנוכחית הייתה טובה כנגד הפרעות קטנות, אולם לא הספיקה על מנת להתגבר על הפרעה קבועה, מה שדרש את ההתייחסות לשגיאת העבר. החלק הדירפנציאלי נוסף למערכת על מנת לשפר את היציבות והבקרה.
הניסויים של מערכת הבקרה שהציע מינורסקי בוצעו על ספינת חיל הים האמריקאי USS New Mexico, כאשר הבקרה נעשתה על המהירות הזוויתית של הגה הספינה, ולא על הזווית עצמה. בקרת PI הצליחה להגיע לשגיאה של \pm2^\circ, ושימוש בבקרת PID מלאה הצליחה להביא לשגיאה של כ-, תוצאה שהייתה טובה מזו שיכלו להשיג רוב ההגאים. בסופו של דבר לא אימץ הצי האמריקאי את המערכת בשל התנגדות כוח האדם. פיתוחים דומים נעשו ופורסמו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
השפעת הבקר על התנהגות המערכת
הדרישות ממערכות בקרה עשויות להיות מגוונות, ותלויות במטרת המערכת. הדרישות יכולות להיות מבוטאות במספר אופנים, כמו מישור הזמן, מישור התדר ועוד. בנוסף, הדרישות יכולות להיות עבור אירועים ומקרים שונים, כתלות במערכת ובתנאים בהם היא צפויה לעמוד. לדוגמה, תכונה ידועה של מכוניות בה נעשה שימוש רב היא זמן ההאצה של המכונית ממצב מנוחה ועד למהירות מסוימת. עבור מערכת אחרת, כגון מערכת שיכוך זעזועים, הדרישה יכולה להיות עבור שינוי פתאומי וחד בכניסה למערכת.
תגובת מדרגה
אחת התגובות הנפוצות בתחום הבקרה היא תגובת המערכת לכניסה של פונקציית מדרגה כאות ייחוס, אולם במקרה של תגובת מדרגה במערכת בקרה הערך הסופי יכול להיות כל ערך, ולא רק הערך 1. זוהי תגובה נפוצה מאוד, שכן במערכות רבות המערכת מקבלת פקודה פתאומית הדורשת ממנה לעבור ממצב מסוים למצב אחר. לדוג' - כאשר אנו לוחצים על כפתור להפעלת מאוורר, אנו בעצם פוקדים עליו לעבור ממצב מנוחה למהירות סיבוב מסוימת. כאשר אנו פוקדים על רחפן להגיע לגובה מסוים - זוהי תגובת מדרגה גם כן. התגובה של המערכת לכניסה כזו נקראת תגובת המדרגה של המערכת. יש לשים לב שהמדרגה יכולה להופיע גם כהפרעה, ולא רק כאות ייחוס. אם לדוג' ננסה להטיס רחפן ותתחיל רוח קבועה שמסיטה אותו ממסלולו, זו תהיה כניסת מדרגה של הפרעה.
אף על פי שדרישות ממערכת בקרה יכולות להינתן במספר דרכים, כמו לדוג' במישור הזמן או התדר, לדרישות במישור הזמן ישנו פן יותר אינטואיטיבי, משום שבסופו של דבר קל יותר לראות את התנהגות המערכת בזמן, ובמקרה של תגובת מדרגה הדרישות בדרך כלל יינתנו במישור הזמן, כלומר - הדרישות יבוטאו כדרישה להתנהגות מסוימת של המערכת בתגובה לכניסה מסוימת. עבור תגובת מדרגה ישנם פרמטרים רבים שניתן להצביע עליהם, אולם אלו המופיעים בדרך כלל בדרישות מהמערכת הם :
יציבות
כדוג' למצב יציב נהוג להביא דוגמה של כדור המונח בקערה - במידה וישנו חיכוך כלשהו בקערה (מה שתמיד נכון עבור המציאות שלנו), כל תזוזה של הכדור תסתיים במצב מנוחה בתחתית הקערה (אלא אם כן הוא יידחף החוצה). לעומת זאת, כדור הנמצא על גבי קערה הפוכה נמצא במצב לא יציב - כל הפרעה קטנה תגרום לו לתזוזה אינסופית. ישנו כמובן גם מצב ביניים בו הכדור מונח על שולחן שטוח, ובמקרה כזה הכדור ייעצר בסופו של דבר, אולם לא במקומו ההתחלתי.
בתכנון מערכת בקרה, כמעט אף פעם אין עיסוק אך ורק בשאלה "האם המערכת יציבה?". השאלה שבדרך כלל נשאלת היא - "עד כמה המערכת יציבה", כלומר - במידה ויתרחשו שינויים בלתי צפויים - אם במערכת ואם בתנאים בהם היא צריכה לפעול - מהו מרווח הביטחון שיש לנו לפני שהמערכת תאבד יציבות. שאלה זו חשובה מכיוון שקשה מאוד לצפות את מכלול התנאים שיתרחשו בשימוש במערכת בפועל. שינויים שכאלו יכולים להיגרם מהמערכת עצמה, כגון בשינויים קלים בין פריטים המיוצרים בפסי ייצור שונים, או שינוי כלשהו של המערכת לאחר שימוש / זמן ממושך וכדומה, או בסביבה בה המערכת עובדת - כגון שינויי טמפרטורה בלתי צפויים. בנוסף, עודף יציבות נועד להקטין את השפעת ההפרעות על המערכת - בדוגמת הכדור בקערה, ככל שהקערה תהיה תלולה יותר, נקבל תנודות קטנות יותר עבור דחיפה זהה של הכדור.
עם זאת, יציבות גדולה מדי גם אינה טובה, משום שאז יהיה קשה לשלוט על המערכת - כמו שתגובת המערכת להפרעות תהיה קטנה, כך גם תגובתה לפקודות רצויות, שכן אלו הן ניסיונות להוציא אותה משיווי משקל. מטוס יציב מדי, לדוג', לא יגיב בצורה טובה לפקודתיו של הטייס ויקשה על השליטה בו.
השפעת בקר PID על תגובת המדרגה ויציבות המערכת
מכיוון שכל אחד מענפי בקר PID מבצע פעולה מתמטית שונה, השפעתו של כל ענף על התנהגות המערכת היא אחרת. ניתן לסכם את השפעות ענפי הבקר על תגובת המדרגה של החוג הסגור בטבלה הבאה, כאשר ההשפעה מתייחסת להגדלת ערכו (והשפעתו) של הענף: חשוב לציין כי מדובר בטבלה כללית העוסקת במערכות סטנדרטיות. ההשפעה המדויקת עשויה להשתנות כתלות במערכת אותה אנו מנסים לבקר ובמאפייניה (סדר המערכת, היותה מינימום פאזה וכו').
מבנה כללי של בקר PID
הצגה נוספת של הפונקציה בה נעשה שימוש מתקבל על ידי ההצבה :
היתרון בהצגה זו של המשוואה הוא העובדה שלפרמטרים T_{i},T_{d} ישנה משמעות פיזיקלית של יחידות זמן.
על ידי ביצוע התמרת לפלס על הפונקציה (בצורתה הראשונה שהובאה לעיל) מתקבלת פונקציית התמסורת של הבקר:
פונקציה זו חשובה מאוד מכיוון שבתחום הבקרה עיקר התכנון נעשה במישור ה-s ולא במישור הזמן.