cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עיתונות עברית
ניו-ג'ורנליזם בעברית
במרץ 1984 ראה אור גיליונו הראשון של היומון החדש של רשת שוקן, חדשות (1984–1993), בעריכת יוסי קליין ורינו צרור, וזה הביא את השפה העיתונאית המקומונית וערכיה לזרם המרכזי. העיתון היה בעל תדמית צעירה, שמאלנית ואנטי-ממסדית. השפה שבה נכתב העיתון הייתה עברית חדשה, משוחררת, צעירה, על גבול הסלנג, שבלטה על רקע האפרוריות, הרצינות והשמרנות של היומונים האחרים. העיתון הוביל עיתונים אחרים בעקבותיו, למשל בטור הרכילות "ציפורה", שהמציא פורמט ושפה ששימשו לאחר מכן דורות של רכילאים. עם זאת, הוא לא שמר על קו אחיד – לעיתים ניסה להיות צהוב, לעיתים הציג עצמו כעומד על עקרונות הדמוקרטיה ובשנותיו האחרונות ניסה להפוך לשמרני יותר.
לסגנון הניו-ג'ורנליסטי הייתה השפעה עמוקה על השפה העיתונאית העברית. ב-1983 הזמין דב יודקובסקי את אדם ברוך לערוך את מקומוני "ידיעות אחרונות" ואת המוספים "7 ימים" ו-"7 לילות", והוביל גם אותם לעבר הסגנון הניו-ג'ורנליסטי. באותה עת הביא מתי גולן סגנון זה ל"הארץ". עם התפרקות "כותרת ראשית" (1988), "חדשות" (1993) ו"מוניטין" (1994) הפכו כותביהם (בהם נחום ברנע, רינו צרור, רון מיברג, אמנון דנקנר, גבי ניצן, נתן זהבי, דורון רוזנבלום, אהוד אשרי, אמנון לוי, יוסי ורטר, ארי שביט, דב אלפון, אמנון אברמוביץ') למעצביה הבכירים של השפה העיתונאית העברית.
עיתונות ביקורתית, חוקרת וחושפת שחיתות
המגמה הביקורתית כלפי הממסד החלה עוד בסוף שנות ה-50 עם "העולם הזה", שעסק באיתור וחשיפת שחיתויות בצמרת מפלגת השלטון ומקורביה – בין היתר ראש עיריית חיפה אבא חושי (העיתון קרא לחיפה "חושיסטאן"), שמעון פרס ("הפשפש שעלה למעלה"), הרמטכ"ל משה דיין – אך הייתה נחלת מעטים. מספר אירועים תרמו לחידוד השיח העיתונאי ולמתיחת ביקורת, בעיקר טבח כפר קאסם (1956) וסיקור "הפרשה" (1960–1965). מלחמת ששת הימים השיבה לזמן מה את הנטייה הקונפורמית, אך גם בתקופה שבינה לבין מלחמת יום כיפור החלה נטייה ביקורתית ביחס לשטחים ולמלחמת ההתשה.
לאחר מלחמת יום כיפור השתנתה מגמת הביקורתיות והפכה לנוקבת וחריפה, עד כי העיסוק העיתונאי הפך למוגדר כביקורתי לשלטון. העיתונאים לא הסתירו עוד התבססות על הדלפות, ומאבקים עם הצנזורה וועדת העורכים הקנו לדור החדש של העיתונאים הילה מרדנית שהעלתה את קרנם. סאטירה נשכנית ותוקפנית בסגנון "זו ארץ זו" עברה מעיתוני שוליים כ"העולם הזה" למדור "דבר אחר" שבלבו של "דבר" הממסדי.
לעיתונות החוקרת החושפת נודעה השפעה מכרעת על הפוליטיקה הישראלית. כך למשל חשיפת פרשת חשבון הדולרים של לאה רבין על ידי דן מרגלית ב-1977 הובילה לפרישתו של יצחק רבין מראשות הממשלה ומההתמודדות על התפקיד במפלגת העבודה, וחשיפותיו העיתונאיות של מרדכי גילת ב-1985 הובילו למשפטו ומאסרו של שר הפנים אריה דרעי. חשיפת העיתון "חדשות" את גורל המחבלים בפרשת קו 300 (1984) בישרה את ראשית מותו של מנגנון ועדת העורכים (שקרס סופית עם פרישת עיתון "הארץ" ב-1992 לאחר פרשת אסון צאלים ב') ואת לידתה של שיטת עקיפת הצנזורה באמצעות ציטוט "מקורות זרים", כלומר ידיעות שהודלפו לעיתונאי חוץ, פורסמו בעיתונות זרה ולפיכך אינם מהווים עוד סוד וניתן לצטטם כידיעה.
משנת 2000 ואילך
כבר ב-1995 פרסם "הארץ" את כל תוכן העיתון המודפס באינטרנט, תחילה במסגרת IOL ולאחר מכן באופן עצמאי. בשנת 2000 קם אתר האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות, ynet, שפרסם חומר עיתונאי מקצועי בעברית ובחינם. ב-2002 עלה לאוויר אתר nrg של "מעריב". הנגישות לעיתונאות העברית העיקרית בחינם הציבה אתגרים קשים בפני העיתונות הכתובה – אתגרים שהשתלבו במגמה העולמית של "מות העיתונות המודפסת". בנוסף, בשנת 1993 קם ערוץ 2 ופתח את עידן התקשורת המסחרית בטלוויזיה בישראל שבצדה נפתחה עבור עיתונאים-כוכבים אפשרות להשתכר בטלוויזיה משכורות גבוהות הרבה יותר מאשר בעיתונות הכתובה – מגמה שסימנה מעבר של עיתונאים לטלוויזיה. שבירת ארגוני העובדים בעיתונות, שהחלה עוד בעשור שקודם לכן, והצמצום הנדרש בעלויות הובילו לדרדור איכות העוסקים במקצוע ודרדור השפה העיתונאית. פיטורי מגיהים או העסקת סטודנטים במשכורת פעוטה הובילו לאיכות ירודה של הטקסטים, בפרט במקומונים.
על מנת להתמודד עם עיתונות האינטרנט החלו ב-2006 לצאת בישראל חינמונים יומיים. הראשון בהם היה "ישראלי", שנסגר בתחילת 2008. ביולי 2007 החל לצאת לאור ישראל היום, חינמון בבעלות המיליארדר היהודי-אמריקאי השמרן שלדון אדלסון, שגייס מספר כתבים ישראלים בולטים כגון מרדכי גילת, עמוס רגב ודן מרגלית. ב-5 באוגוסט 2007 החלה יציאתו של החינמון השלישי, "מטרו ישראל", ששינה שמו ל"ישראל פוסט". תקופה קצרה, בין ינואר 2008 ועד לסגירתו ביוני 2009, יצא גם חינמון בשם "24 דקות", מבית ידיעות אחרונות, שנחשב לצהובון; מאז מופצת חינם גרסה מצומצמת של העיתון.
עיתונות חרדית
לצד העיתונות הכללית פעלה בישראל עיתונות חרדית בעברית עוד מימי "מחזיקי הדת" באמצע המאה ה-19. ב-1922 נוסד שבועונה של אגודת ישראל "קול ישראל" (1922–1950; נקרא גם "הקול"), וב-1932 החל לצאת באופן בלתי סדיר ביטאונה של מפלגת פועלי אגודת ישראל, "שערים", שהפך ליומון ב-1951 (עד 1981 ולאחר כך פעל במשך תקופה כשבועון עד לסגירתו). עיתונים אלה סיפקו בעיקר ידיעות פנים-מגזריות מהארץ ומהתפוצות. העיתון היומי החרדי רב-התפוצה הראשון במדינת ישראל היה ביטאונה של אגודת ישראל המודיע (החל להופיע ב-1950).
חסידות בעלז הייתה הראשונה לשבור את המונופול בציבור החרדי עם הוצאתו לאור של שבועון המחנה החרדי בפברואר 1980.
ב-1985, עם הקמת מפלגת דגל התורה על ידי אלעזר מנחם מן שך ויעקב ישראל קניבסקי, יצא לאור לראשונה ביטאונה יתד נאמן כיומון חרדי שני. הפיצול הגובר בחברה החרדית גרם להוצאת כתבי עת רבים של הפלגים השונים. "יום ליום" הוקם בשנת 1993 כביטאון ש"ס, תחילה כיומון ולאחר מכן כשבועון. ב-2009 התפצל מן "המודיע" יומון חדש, "המבשר", שהוקם על ידי מנחם פרוש ובנו מאיר ומזוהה עם סיעת שלומי אמוני ישראל באגודת ישראל. ב-2012 הוקם, מתוך פולמוס חריף, עיתון "הפלס", המזוהה עם הזרם הליטאי השמרני ומפלגת בני תורה; העיתון הוקם בחסותו של הרב שמואל אוירבך על ידי כמה מבכירי העיתון "יתד נאמן" לשעבר, שפוטרו זמן קצר לפני כן על ידי אנשי הרב אהרן לייב שטיינמן, שהשתלטו על "יתד נאמן".
בנוסף, הרחוב החרדי עשיר בשבועונים, בהם "בשבע", "משפחה", "בקהילה", "כפר חב"ד", עיתון הילדים "זרקור" ועוד. שבועונים אלה הם נושא פולמוס בחברה החרדית (ע"ע המאבק בשבועונים החרדיים בישראל). בנוסף, מחולקים בבתי כנסת בשבתות מאות סוגים של עלוני שבת (מכונים גם "עלוני פרשת השבוע"), שבהם נדפסים דברי תורה המבוססים על פרשת השבוע, פעמים רבות כולל התייחסות לענייני השעה, עם ביטוי להשקפת עולמם של מוציאי העלון. גם בעניין עלוני השבת קיים פולמוס נרחב בחברה החרדית.
העיתונות החרדית מופקת על ידי עיתונאים חרדים וכפופה לכללי צנזורה ולפיקוח רבנים. העיתונות החרדית מעסיקה גם "משגיחים", שתפקידם לנטר את המידע ולצנזר מתוכו מינוחים או נושאים אשר חורגים מה"קו" שנקבע על ידי הרבנים. כך למשל:
גלאוקומה
גְּלָאוּקוֹמָה (מאנגלית: Glaucoma. בעברית: בַּרְקִית) היא קבוצה של מחלות הפוגעות בעצב הראייה, לרוב קשורות בעליית הלחץ התוך עיני. ההפרעה השכיחה קשורה בחסימת דרכי הניקוז של הנוזל התוך עיני המצויים בזווית העין (הנוצרת ממפגש שכבת לובן העין והקרנית). ההפרעה בניקוז גורמת ללחץ תוך עיני מוגבר הפוגע בעצב הראייה באזור הדסקה ובמקולה. כתוצאה מכך מצטמצם באיטיות שדה הראייה עד לעיוורון. קיימים טיפולים תרופתיים וכירורגיים להאטת התקדמות המחלה. שנייה ל-AMD כגורמת לעיוורון בעולם המערבי היא הגלאוקומה.
המחלה נקראת בעגה "הגנב / הרוצח השקט של הראייה", כיוון שאת הלחץ עצמו לא מרגישים (רק במקרים של לחץ מאוד גבוה), והירידה ההתחלתית של הראייה היא באזור של שדה הראייה הפריפריאלי, שאינו נמצא בשיא תשומת הלב (לעומת ה-fovea והמקולה - מרכז שדה הראייה), ולכן שמים לב רק שהראייה כבר ניזוקה במצב שהגיע לשדות הראייה הפנימיים יותר, שיותר משפיעים על התפקוד היומיומי. למחלה זו אין ריפוי, רק דרכים לנסות להפחית את הידרדרותה, ולכן חשוב לאבחן אותה כמה שיותר מוקדם.
אטיולוגיה
מנגנון הפגיעה בעצב הראייה במחלה נגרם כתוצאה מחוסר שיווי משקל בין ייצור הנוזל התוך עיני לבין ניקוזו. הנוזל התוך עיני נוצר בגוף הריסני (Ciliary body) – אחד משלושת מרכיבי ה- Uvea, המצוי בלשכה האחורית של העין, הנוזל נשפך ישירות ללשכה האחורית, עובר דרך האישון ללשכה הקדמית של העין, נאסף על ידי רשת הטרבקולום בזווית העין ומתנקז דרך תעלת Schlemm למערכת הניקוז הורידית. כ־30% מהנוזל מתנקז גם דרך מערכת ניקוז אחרת הנקראת המערכת האובאוסקלרלית.
כל חסימה של הזווית גוררת עלייה בלחץ התוך עיני ובהמשך לפגיעה בעצב הראייה המתאפיינת בהפרעות ראייה עד כדי עיוורון.
גלאוקומה סגורת זווית
נגרמת כתוצאה מחוסר שיווי משקל בין הייצור וניקוז הנוזל התוך עיני. מהווה מצב חירום אוקולרי המתבטא בכאבים עזים, בחילות, ראיית ברקים, ירידה חדה בראייה, רגישות גדולה לאור. האירוע לרוב מהיר וחד צדדי. יש להתחיל מיד בטיפול, כדי שלא יתפתח עיוורון.
טיפול בגלאוקומה
הטיפול יכול להתבצע בשלוש דרכים: תרופות מתחלקות למספר קבוצות: טיפול בעזרת לייזר מיועד לחולים שהטיפול התרופתי לא שיפר את מצבם במידה מספקת.
מיועד לחולים שהטיפול בתרופות ובלייזר לא הועיל. בניתוח יוצרים נתיב ניקוז מהעין החוצה כדי להקטין את הלחץ התוך-עיני.
הניתוח הנפוץ ביותר נקרא  Trabeculectomy.
פליימוביל: הסרט
פליימוביל: הסרט (באנגלית: Playmobil: The Movie) הוא סרט הרפתקאות-קומי צרפתי באנימציית תלת-ממד שיצא לאקרנים ב-7 באוגוסט 2019. הסרט מבוסס על מותג הצעצועים "פליימוביל".
תקציר העלילה
ההורים של מרלה ואחיה הקטן צ'ארלי נהרגים בתאונה. לאחר 4 שנים מרלה וצ'ארלי נשאבים לעולם פליימוביל. שם צ'ארלי נחטף ומרלה יוצאת למסע מלא הרפתקאות כדי להציל את אחיה. בדרך היא עוברת במערב הפרוע, פוגשת את נהג המשאית דאל, את הסוכן החשאי רקס דאשר ורובוט ידידותי.
הפצה
הסרט עלה לאקרנים בצרפת ב-7 באוגוסט 2019, ובארצות הברית ובארצות נוספות ב-6 בדצמבר 2019.
הסרט נכשל בקופות וזכה לביקורות שליליות.
אבא מרי הירחי
רבי אַבָּא מָרִי בַּר מֹשֶׁה הַיַּרְחִי, הנקרא גם דון אסתרוק, היה חכם יהודי פרובנסלי בן סוף המאה ה-13. עמד במרכז פולמוס סוער בין הרשב"א לחכמי פרובנס על אודות לימוד הפילוסופיה. כינויו, הירחי, על שם עירו, לוניל (ירח בצרפתית), בדומה לבן עירו הקדום יותר רבי יצחק ירחי.
קורות חייו
אבא מרי נולד באמצע המאה ה-13 בלוניל לרבי משה ב"ר יוסף, בנו של החכם רבי משולם בן יעקב מלוניל. רבי אבא מרי עסק בתלמוד, כמו גם בפילוסופיה יהודית. הוא למד את כתבי הרמב"ם והעריך אותו, אך צעד בעקבות דרכו הפילוסופית של הרמב"ן.
כאשר התיישב בעיר מונפלייה ("מונטשפלייר" בכתיב דאז), גילה בה כי חלק מהחכמים והדרשנים, בייחוד אלו שהיו חסידי הרמב"ם ועסקו בהגותו, הוסיפו לספרות הרבנית המקובלת גם פילוסופיה אריסטוטלית, עד כדי דרשנות אלגורית של התורה ושלילת חידוש העולם והנסים. הוא חשש שדרך זו, כמו גם ההשוואה בין אריסטו למשה רבנו, תגרום לערעור האמונה. יחד עם שני האחים למשפחת וידאל קרא לעזרת הרשב"א, מחכמי ספרד וגדול חכמי היהודים בדור (גם בעיני אנשי פרובנס), וזה שלח (בשנת ה'ס"ד (1304) אגרות לחכמי ישראל בספרד ובפרובנס לחקור את הנושא, על מנת לבדוק אם להטיל חרם על לומדי הפילוסופיה.
על אגרות אלו קיבל הרשב"א כתבי מחאה רבים מבני פרובנס ומאחרים. בראותו זאת פנה רבי אבא מרי לגדול חכמי אשכנז, הרא"ש, שהיגר זמן מועט לפני כן לספרד, כדי שיפעל בנושא אצל הרשב"א. בעקבות זאת, יצא חרם חמור מבית דינו של הרשב"א, בשבת חזון, ד' באב של שנת ה'ס"ה (1305), על כל המפיצים דעות פילוסופיות ה"מגלות פנים בתורה שלא כהלכה". כן נגזר חרם למשך 50 שנה על המלמדים פילוסופיה לבחורים למטה מגיל 25, ונגזרה שרפה על הספרים המוציאים את דברי התורה מפשטה.
בעקבות החרם פשט פולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה במונפלייה, בין תומכי לימוד הפילוסופיה, בראשות רבי יעקב בן מכיר אבן תיבון, לבין רבי אבא מרי ואנשיו. הרדיפות ההדדיות הגיעו לידיעת השלטון הצרפתי, וזה פעל לטובת תומכי הפילוסופיה. כך נאלצו רבי אבא מרי ואנשיו לעזוב את מונפלייה והתיישבו בארל.
לאחר גירוש יהודי צרפת על ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת, בשנת ה'ס"ו (1306), התיישב אבא מרי בפרפיניאן, ופרסם את האגרות שנשלחו בין הצדדים במהלך הפולמוס בספר בשם "מנחת קנאות", אשר בעיקר בזכותו הוא נודע, אף כי חיבר חיבורים נוספים ופיוטים. מן הספר עולה כי ניסה בשלב כלשהו להעתיק את מגוריו לספרד אולם הדבר נבצר ממנו והוא חזר לארל.
ידועות לנו תשובות שהשיב בשנים האלה, הפרושות לאורך כעשרים שנה.
בתשובה משנת ה'צ"ז (1337) מוזכר שמו בצירוף ברכת המתים, משמע לא היה חי בשנה זאת.
ז'וזף פיטון דה טורנפור
ז'וזף פּיטוֹן דה טוּרנֶפוֹר (Joseph Pitton de Tournefort; 5 ביוני 1656 – 28 בדצמבר 1708) היה בוטנאי צרפתי, שנודע בעיקר בזכות היותו חלוץ בשימוש במושגים השגורים כיום בבוטניקה כדוגמת סוג ועשבייה.
קורות חייו
בין השנים 1700–1701 ערך מסע מחקר וביקר באיי יוון, אסיה הקטנה, ארמניה וגאורגיה, אסף צמחים וערך תצפיות מדעיות שונות. ליוו אותו הבוטנאים שארל פּלומיֶיה (Plumier) ואנדראס גוּנדֶלסהַיימֶר (Gundelsheimer), וכן האמן קלוד אוֹבּרייה (Aubriet).
תיאוריו של טורנפור אינם מוגבלים רק לתחום תצפיות הטבע, והם מהווים מקור היסטורי אודות המקומות בהם ביקר בזמן הנתון. כך, הוא מתאר בתי כנסת בעיר מניסה שבטורקיה ואת שליטת היהודים בענף המסחר במדינה.
רשמי המסע ליוון, טורקיה והקווקז (Relation d'un voyage du Levant) פורסמו לאחר מותו, מאחר שנהרג בתאונת דרכים בפריז. כיום, הרחוב שבו נהרג נקרא על שמו- Rue de Tournefort ברובע החמישי של פריז.
תרומותיו
עבודתו העיקרית, Eléments de botanique ("יסודות הבוטניקה"), פורסמה ב-1694. שיטת המיון שבה השתמש הייתה מלאכותית, כלומר- מבוססת על תכונות הקשורות ליחס האדם אל הצמח, ולא על סמך קרבה סיסטמטית במובן המקובל כיום, ובכך עבודתו הזניחה חלוקות של בוטנאים שקדמו לו כדוגמת ג'ון ריי, שהבחין בין צמחי הזרע לחסרי זרע ובין חד-פסיגיים לדו-פסיגיים. כך שניתן לומר, שעבודתו הייתה צעד אחורה מבחינת הסיסטמטיקה, אך הטקסט שכתב היה כה ברור, והכיל מידע רב על מינים רבים, שעבודתו הייתה פופולרית בקרב בוטנאים, ועבודות רבות נעשו על סמך פרסומיו.
החלוקה בין מין לסוג לרוב נזקפת לזכותו. 7,000 המינים שפרסם סווגו תחת 700 סוגים. למעשה, כבר בוטנאים שקדמו לו, דוגמת גספר בוהין ואוגוסטוס קוירינוס ריווינוס, הציגו זמן קצר לפני עבודתו שימוש בשיטה הבינומית.
המושג עשבייה (herbarium) מיוחס לטורנפור. לפניו, כונו אוספי צמחים אלו במגוון שמות, כדוגמת Hortus siccus.
הנצחה
כאמור, הרחוב בו נהרג ברובע החמישי בפריז, קרוי על שמו. מלבד זאת, מיני צמחים רבים קרויים על שמו, מהם נציין שני מינים הגדלים בר בארץ ישראל:
כמו כן, הסוג Tournefortia ממשפחת הזיפניים קרוי על שמו.
צ'אק מוזלי
צ'ארלס הנרי "צ'אק" מוזלי השלישי (אנגלית: Charles Henry "Chuck" Mosley III; 26 בדצמבר 1959 - 9 בנובמבר 2017) היה זמר אפרו-אמריקאי, הסולן המקורי של להקת פיית' נו מור.
הוא שר באלבום הבכורה של הלהקה We Care a Lot ובאלבום השני Introduce Yourself.
חייו
מוזלי נולד בהוליווד, קליפורניה וגדל בשכונת סאות' סנטרל הענייה של לוס אנג'לס. שם התיידד עם הבסיסט בילי גולד והקים עמו להקת חובבנים. לאחר התפרקות צמד זה הקים גולד את פיית' נו מור, ומוזלי חבר ללהקת Haircuts that Kill. בין 1984 ו 1985 הוא עזב להקה זו וירש את קורטני לאב בתפקיד הזמר של פיית' נו מור.
בשנת 1988 פוטר מהלהקה בשל התמכרותו החמורה לסמים והתנהגותו הבעייתית, שהידרדרה לחילופי מהלומות עם הגיטריסט "ביג" ג'ים מרטין. כמו כן, העלו חברי הלהקה טענות על יכולתו הקולית המוגבלת ועל כך שבזבז את הכסף שניתן לו בעבור שיעורי פיתוח קול על מתאדון. החליף אותו בלהקה מייק פאטון.
לאחר עזיבתו את פיית' נו מור, הוא היה זמר וגיטריסט בלהקת Cement ולהקות שוליים אחרות. לאחר מכן עבד כטבח בקליבלנד, אוהיו. בנובמבר 2017 נפטר.
גאורגה זמפיר
גאורגה זמפיר (ברומנית: Gheorghe Zamfir)
התחלת דרכו
זמפיר נולד ב-6 באפריל 1941 בעיירה גאיישט (ברומנית: Găeşti) אשר ברומניה. מגיל 6 התחיל לקבל שיעורי מוזיקה ראשונים בכפר הולדתו, אצל המורים רוג'ינה - שיעורי אקורדיון, בנג'ו, מנדולינה, ותאוריה. בגיל 14 התקבל לבית הספר למוזיקה מס. 1 בבוקרשט (כעת התיכון למוזיקה "דינו ליפטי") לכיתה לחליל פאן של הנגן המפורסם פאניקה לוקה (Fănică Luca). בהתחלה, כדבריו, עייף מאימונים, התלבט אם הנער להישאר בכיתה לחליל פאן וביקש לעזוב וללמוד קונטרבס. אבל אביו ופאניקה לוקה, שהתרשם מאוד מכישרונו, החזירו אותו אחרי שכנועים רבים. מורים אחרים שלו בתיכון היו המלחין פילרט בארבו (הרמוניה), מאתיי ז'ורביצה (תאוריה, סולפז') וויורל קוסמה (תולדות המוזיקה).
בשנת 1982, אחרי קריירה רוויית הצלחות, גרם זמפיר לשערורייה כשבפני הרודן ניקולאה צ'אושסקו, הקדיש זמפיר את ההופעה שלו לאלוהים. במרץ 1982 נאלץ לצאת לגלות. כפי שסיפר, שר החוץ לשעבר, שטפאן אנדריי, שהשיג לו את הדרכון, אמר לו: "לך ואל תחזור. אחרת הוא (צ'אושסקו) יהרוג אותך." חי בכמה ארצות במערב והמשיך לקטוף הצלחה בכל רחבי העולם.
בשנת 1986 מקשר עם אשה בשם סוזן ניקולס, נולד בנו היחיד, אמנואל תאודור זמפיר, לימים מתופף בלהקת רוק במונטריאול. בשנת 1995 התחתן עם אשתו, מארי-נואל, בפריז. אחרי שובו למולדתו בעקבות מהפכת 1989, עבר תקופה של קשיים כלכליים בגלל חובות לשלטונות המס הצרפתי שהפקיעו את כל נכסיו בצרפת.
קריירה מוזיקלית
בשנים 1970-1967 זמפיר הופיע כסולן ומנצח באנסמבל "צ'וקרליה" מבוקרשט. בהמשך ניגן כחלילן נאי בהרכבים שונים, כולל עם התזמורת "בארבו לאוטארו", עם התזמורת למוזיקה העממית של רשות השידור הרומנית, "פריניצה", "דוינה" וכו'. אחרי שנת 1970 התחיל להופיע גם בחו"ל - ברסיטלים וקונצרטים יחד עם נגני העוגב מרסל סלייה, ניקולאיה ליקארץ, הורסט גהאן, קריסטיאן מיקשונסקו, ז'ורז' רבאל ואחרים.
אולם הפריצה הגדולה בקריירה של זמפיר התרחשה בזכות מפגש עם מרסל סלייה, חוקר מוזיקה אתנית שווייצרי, שחקר את המוזיקה העממית בבלקנים. בסוף שנות ה-60 בנסיעה לבוקרשט נתקל סלייה בהקלטות של זמפיר וביקש להיפגש עמו. ב-1969 הזמין את זמפיר לשווייץ, שם החלו לעבוד ביחד על עיבודים לנעימות רומניות עממית לעוגב וחליל פאן וקיימו מספר הופעות בשווייץ והמשיכו להופיע ברחבי אירופה. הצלחתם הובילה לכך שב-1974 חברת ההקלטות פיליפס יצרה עמם קשר והחתימה את זמפיר על חוזה להפקת אלבומי סולו.
זמפיר זכה להכרה עולמית רבה בזכות השתתפותו בפסי-קול לסרטים, במיוחד בזכות תרומת הקטע האינסטרומנטלי "הרועה הבודד" לפסקול הסרט להרוג את ביל ונעימת "סירבה" בסרט "הבלונדיני עם הנעל השחורה" (1972).
גאורגה זמפיר נתן רסיטלים בפני האפיפיורים יוחנן פאולוס השני (ב-3 בדצמבר 1983) והקרדינל ראצינגר, לימים בנדיקטוס השישה-עשר (ב-18 בינואר 1989), כמו כן ארגן הופעות להתרמה בפריז ובלוזאן, למען קרבנות אסונות טבע בנאפולי ובוגוטה, מופעים ליובל של מיכאי אמינסקו ומירצ'ה אליאדה, השתתף האירועים של האקדמיה הרומנית-אמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא לקח חלק גם בפסטיבלים רבים בארצו ובעולם - פסטיבל אנסקו (1973), צבי הזהב בבראשוב (1993, 1997), פסטיבלים למוזיקה קלאסית בקלאגנפורט (אוסטריה), ובמנטון, (צרפת). ניגן לצידן של אמנים כמו הנריק שרינג, הזמר סרז' לאמה, תזמורת ג'יימס לאסט, הלהקה הדרום אמריקאית לוס אינקאס, הבלט הלאומי של פקיסטן, התזמורת הסימפונית הרי ואן הוף וכו'.
לגבי מקום אמנותו של זמפיר בהקשר הרומני והעולמי, המנצח הרומני סרג'יו צ'ליבידאקה העיר: "עם שפתה הבלתי ניתנת לערעור, אמנותו של זמפיר היא האמצעי הכי ישיר החושף את סודות נשמתנו, את צביון האדמה שממנה אנו שואבים את כוחנו, ואת האמונות שעזרו לנו לתפוס את מקומנו בהיסטוריה".
מחדש של חליל פאן
גאורגה זמפיר הביא חידושים שונים לחליל פאן המסורתי הרומני בעל 20 הצינורות, והמציא גרסאות חדשות שלו עם 22, 25, 28 ו-30 צינורות, תוך הרחבת התחום הטונאלי, למשל: חליל פאן אלטו (22 צינורות), טנור (25 צינורות), באס (28 צינורות) וקונטרבס (30 צינורות - בשנת 1972). על ידי שינויים באמבושיור הצליח להגיע לתשעה טונים לכל צינור. כך השיג אפשרויות חדשות בביצוע המלנכולי בכלי שלו של דוינות, שירי ערש, שירי קינה ואף חיקויים של צלילי הקאוואל, הבוצ'ום של רועי הצאן הרומנים, ושל הקול האנושי. בנה בעצמו מעץ במבוק את כליו וכיוונן אותם כמוקבל בעזרת כמויות קטנות של דבש דבורים שהחדיר לצינורות. בשנת 2003 בנה חליל פאן שנקרא "הענק", בעל 42 צינורות, גובה 1.35 מ' ו1,2 מ' רוחב. בעזרת כלים מיוחדים אלה, ביצע קטעים רבים של מוזיקה קלאסית מיצירותיהם של באך, קורלי, היידן, מוצרט, בטהובן, שופן, צ'ייקובסקי, ורדי, פוצ'יני, רימסקי קורסקוב, ברטוק ואחרים.
פעילותו בתחום ההוראה
בשנים 2001-2005 פעל גאורגה זמפיר כפרופסור שלא מן המניין בפקולטה למבצעי מוזיקה במסגרת האוניברסיטה למוזיקה בבוקרשט, שבה הקים קתדרה לחלילי פאן. מועצת הפקולטה לבסוף החליטה להפסיק את העסקתו בסתיו 2005. בהמשך לימד קורסים לחליל פאן באוניברסיטת ולאכיה שבטרגובישטה.
במבוכי הפוליטיקה הרומנית. יחסו אל היהודים
במהלך הקריירה שלו ביקר זמפיר בארצות רבות, לרבות בישראל. בשנת 2000, בריאיון לעיתון המפלגה הנאו-פשיסטית הרומנית "רומניה מארה" השמיע מספר התבטאויות אנטישמיות. לאחר מכן הכחיש כי הוא מחזיק בדעות אנטישמיות או פשיסטיות, וטען כי המפלגה ניצלה את המצוקה הנפשית והכלכלית שהיה שרוי בה, והוציאה את דבריו מהקשרם.
זמפיר גורש מישראל כשהגיע לסיבוב הופעות בשנת 2002. לטענת משרד הפנים גורש מכיוון שלא היו בידיו אישורי עבודה, אך לטענתו גורש עקב לחץ של ארגונים יהודים וניצולי שואה. פרט לתקופה קצרה של חברות במפלגת "רומניה הגדולה" לא היה זמפיר פעיל בחוגי הימין הקיצוני ברומניה. בשנת 2004 נרשם ל"מפלגה הדמוקרטית". בנובמבר 2012 הופיע זמפיר שוב בישראל.
הוא הגיע בהמשך למספר סיבובי הופעות גם בישראל. באוגוסט 2003 ביקר ביד ושם ושתל עץ לזכר קרבנות השואה. בשנת 2008 הקליט דיסק של קטעי מוזיקה ישראלית ויהודית לכבוד יובל ה-60 של מדינת ישראל.
בראד דוריף
בראדפורד קלוד "בראד" דוריף (באנגלית: Bradford Claude "Brad" Dourif ; נולד ב-18 במרץ 1950) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1975 על תפקידו בסרט "קן הקוקייה". התפרסם גם בדיבוב קולו של בובת הצעצוע הרצחנית צ'אקי בסדרת סרטי האימה "משחק ילדים".
ביוגרפיה
דוריף נולד בעיר הנטינגטון שבמערב וירג'יניה לג'אן ולג'ואן דוריף, כשהיה בן שלוש אביו נפטר ואמו נישאה בשנית לשחקן הגולף ויליאם קאמפל, לדוריף חמש אחיות ואח אחד. למד אומנות ומשחק במכינה פרטית בעיר אייקן, על אף שייעד לעצמו להפוך לאמן, בחר דוריף לבסוף בתחום המשחק זאת בהשראת אימו שהייתה שחקנית תיאטרון. מלבד תקופת לימוד במכינה למד דוריף גם ב"תיכון עמק במעיין" שבקולורדו ספרינגס, משם עבר לתקופה ל"אוניברסיטת מארשל" והפסיק את לימודיו במטרה לנסוע לניו יורק וללמוד משחק.
החל להופיע במופעי בית ספר ובמופעי תיאטרון קהילתיים במערב וירג'יניה, כשעבר לניו יורק חתם אצל חברת שחקנים מקומית והחל להופיע בהפקות אוף ברודוויי. הופעה אחת במחזה "When You Comin' Back, Red Ryder?" שבתה את עינו של הבמאי הצ'כי מילוש פורמן שהחליט ללהק את דוריף לתפקיד משני בסרטו "קן הקוקייה". בסרט הופיע דוריף בתפקידו של בילי ביביט, המטופל המגמגם והשפוף בבית חולים לחולי נפש אשר מתיידד עם גיבור העלילה מק’מרפי (ג'ק ניקולסון). תפקיד זה זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב על היותו הכוכב החדש העולה של השנה ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה, דוריף גם היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
דוריף חזר לניו יורק, שיחק וביים הפקות ב"אוניברסיטת קולומביה" לפני שעבר להתגורר בהוליווד בשנת 1988 מבקר הקולנוע של עיתון "הניו יורק טיימס" וינסנט קנבי תיאר בזמנו את דוריף כאחד משחקני הקולנוע הצעירים העזים והמרתקים ביותר בדורו. הופעה נוספת של דוריף הייתה ב-1984 ביצירה הבדיונית של דייוויד לינץ' "חולית" בה גילם את פיטר דה ורייס, המנטאט של ברון הארקונן. שיתוף פעולה נוסף בין לינץ' ודוריף היה בדרמה האירוטית "קטיפה כחולה". ב-1988 שיחק בתור סגן קלינטון פל בדרמת הפשע של אלן פארקר "מיסיסיפי בוערת", באותה שנה דיבב דוריף את הבובה הרצחנית צ'אקי במותחן האימה " משחק ילדים".
את דמותו של צ'אקי דיבב דוריף גם בארבעת סרטי ההמשך בסדרת סרטי "משחק ילדים". במהלך שנות ה-90 הופיע בסרטים: "צבע הלילה", "מגרש השדים 3" בו הופיע בתור רוצח סדרתי בשם "מזל תאומים" ובסרט הרביעי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", שם הופיע בדמותו של ד"ר גדימן, מדען מושחת אשר שותף לביצוע ניסויי שיבוט של החייזרים בבני אדם בניגוד לרצונם.
בשנים האחרונות בלט דוריף בעיקר בזכות הופעותיו בסרטיו של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: שני הצריחים" ו"שר הטבעות: שיבת המלך", בשני הסרטים הופיע דוריף בדמותו הספרותית של גרימה לשון נחש, משרתו של סארומן הלבן (כריסטופר לי). דוריף היה ב-2004 מועמד לפרס אמי על הופעתו בסדרה "דדווד", הופיע במשך 36 פרקים בדמותו של רופא המחנה ד"ר קוצ'ארן.
דוריף היה נשוי לאשת עסקים בשם ג'וני, לזוג נולדו שתי בנות: כריסטינה ופיונה, האחרונה גם היא שחקנית קולנוע. כיום דוריף גרוש וגר במנהטן.
משמר הגבול הממלכתי של טורקמניסטן
משמר הגבול הממלכתי של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyö Döwlet serhet gullugy) הוא גוף אכיפה טורקמני הכפוף למשרד ההגנה הטורקמני (בעבר היה חלק מביטחון לאומי של טורקמניסטן) ואחראי להגנת הגבולות ולמניעת הברחות, תפקיד שהוא ממלא במשותף עם השירות הממלכתי למאבק בסמים של טורקמניסטן ושירות ההגירה הממלכתי של משרד הפנים הטורקמני.
הארגון הוקם בקיץ 1991 כיורש האגף הטורקמני של משמר הגבול הסובייטי. לאורך שני העשורים הראשונים לקיומו נאבק רבות בהברחות הסמים שהיו למכת מדינה עם פתיחת המאה ה-21.
מטרותיו העיקריות הן הגנה על גבולות המדינה, מאבק בטרור הבינלאומי, מלחמה בהגירה לא חוקית וסחר בבני אדם, מאבק בהברחות ומאבק בסמים, מאבק בתפוצת רכיבי נשק לשמדה המונית, הגנה על מסופי נפט וצינורות נפט בגזרה הטורקמנית של הים הכספי.
אצטדיון פיליפס
אצטדיון פיליפס (בהולנדית: Philips Stadion), או אצטדיון PSV (PSV Stadion, על שם מועדון הכדורגל הביתי, PSV איינדהובן) הוא אצטדיון כדורגל בעיר איינדהובן שבהולנד. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת פ.ס.וו. איינדהובן המשחקת בליגת העל ההולנדית. כמו כן, משמש האצטדיון לקונצרטים. האצטדיון נחנך ב-31 באוגוסט 1913, וכיום הוא מכיל 35,119 מקומות ישיבה.
באצטדיון נמצאים ארבעה מסכים גדולים בהם ניתן לצפות בהילוכים חוזרים ובמשחק עצמו.
היסטוריה
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, הותקפה העיר איינדהובן, ונזק נגרם לאצטדיון. בשנת 1958, הורחבה תכולת האצטדיון לכ-22,000 מקומות ישיבה. בין השנים 2000 ל-2002, עבר האצטדיון סדרת שיפוצים שבמסגרתה הוגדלה תכולת האצטדיון ל-35,119 מקומות.
האצטדיון אירח מספר פעמים את משחקי נבחרת הולנד. הראשון שבהם נערך ב-17 בנובמבר 1971, במסגרת במוקדמות יורו 1972 נגד נבחרת לוקסמבורג. באותו משחק ניצחה הולנד בתוצאה 8 - 0.
אופ"א העניקה לאצטדיון תקן של 4 כוכבים, עובדה המאפשרת לו לארח את גמר גביע אופ"א. בשנת 2006 אירח האצטדיון את גמר הטורניר, בו ניצחה סביליה את מידלסברו בתוצאה 4 - 0.
26 (שיר)
26 הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן. השיר יצא לאור ב-12 בפברואר 2017 כסינגל השלישי מתוך אלבומו הרביעי של גושן, שלושים, על ידי חברת התקליטים טדי הפקות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי גלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר הוא בסגנון הפופ, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-6 מיליון.
משפחת בנאי
הדורות שקדמו לאמנים
רחמים בנאי עלה יחד עם רעייתו רחל ושני ילדיו לירושלים משיראז ב-1880. תחילה התיישבו ברובע היהודי ולאחר מכן עברו לשכונת הפחים. אנשי המשפחה עבדו כבנאים, העבודה המסורתית של המשפחה, אליהו פתח עם הולדת בנו מאיר חנות ירקות בשוק מחנה יהודה ברחוב האגס (רחוב שנקרא לימים על שמו, רחוב אליהו יעקב בנאי). לפי יוסי בנאי, אליהו הוא זה שנטע את הכישרון האומנותי במשפחה.
בנו של אליהו, אבי המשפחה הוא מאיר אליהו בנאי, שהיה נשוי לדודניתו בכורה מלכה לבית שבתאי. לבני הזוג בנאי היו שמונה ילדים, מתוכם התפרסמו חמישה: יעקב, יצחק, יוסי, חיים וגברי (השלושה האחרים: עליזה, שמואל ואברהם). הילדים למדו בבית ספר אליאנס, שפתח אותם הן להשכלה והן ליציאה מהדת. בכורה מלכה, האם, השפיעה רבות על יצירתו של בנה יוסי. מאיר בנאי קרוי על שם סבו מאיר אליהו.
יעקב בנאי וצאצאיו
(1919–1993. שחקן קולנוע ותיאטרון)
יצחק בנאי וצאצאיו
(1930–2022, היה שופט וסגן נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע. התגורר עד מחצית שנת 2020 בפרוטיאה בהר, מושב שורש).
אברהם בנאי וצאצאיו
(1927–1987, חבר ההגנה, נפצע פעמיים במלחמת העצמאות, עסק בהדרכת עולים חדשים ביישובי פרוזדור ירושלים)
לאברהם ואביגיל 12 נכדים.
חיים בנאי וצאצאיו
(1937–2008. שחקן, שדר רדיו, בדרן ומספר סיפורים)
גברי בנאי וצאצאיו
(נולד ב-1939. זמר, בדרן ושחקן; חבר בשלישיית "הגשש החיוור" עמם זכה בפרס ישראל)
מחצ'קלה
מחצ'קלה (ברוסית: Махачкала, באווארית: МахIачхъала, בקומיקית: Анжи/Магьачкъала) היא עיר ברוסיה, בירת הרפובליקה של דאגסטן. היא ממוקמת על החוף המערבי של הים הכספי, באזור קווקז שבדרום-מערב המדינה.
אוכלוסיית העיר מונה 592,976 תושבים (2017), ביניהם דרגינים, אווארים, רוסים, לזגינים, קומיקים, לאקים ועמים דאגסטניים אחרים. כלכלת העיר מבוססת על תעשיות שונות, בהן תעשיית מכונות, מדרגות נעות, עיבוד מתכות ומיכשור לריתוך חשמלי.
היסטוריה
קודמתה ההיסטורית של מחצ'קלה הייתה העיר טארקי (Тарки́), שהייתה קיימת כבר במאה ה-15 ואולי אף מוקדם יותר. העיר הנוכחית נוסדה ב-1844 כמבצר בשם פטרובסקויה, על בסיס מבצר "אנז'י-קאלה". מבצר פטרובסקויה נקרא על שם הצאר פטר הגדול שביקר במקום ב-1722 בזמן מסעו לפרס. ב-1857 שונה שם העיר לפורט-פטרובסק, לאחר שנבנה בה נמל. חשיבותה של העיר גדלה אחרי בניית מסילת הברזל מרוסיה לבאקו בשנים 1894–1896, העוברת דרכה. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלו להתפתח בעיר תעשיות שונות: נפט, נייר, חביות, טבק ובתי חרושת לקרונות. ב-1921 העיר הפכה לבירת רפובליקת דאגסטן כחלק של רוסיה הסובייטית. באותה שנה שונה שם העיר למחצ'קלה (העיר של מחץ') על שם מחץ' דחדייב, פעיל קומוניסטי מילידי האזור שסייע לניצחון הקומוניסטים בדאגסטן, נתפס ונידון למוות על ידי הצבא הלבן ב-1918.
ב-14 במאי 1970 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה, אך השתקמה במהירות הודות לסיוע מהממשלה. כיום (2011) רוב אוכלוסיית העיר היא אוכלוסייה מוסלמית. על אף המצב הביטחוני הבלתי יציב בחבל קווקז, גדלה אוכלוסיית העיר בקצב מהיר. הקהילה היהודית בעיר, לעומת זאת, מצטמקת והולכת.
אנתוני טרולופ
אנתוני טרולופ (באנגלית: Anthony Trollope; 24 באפריל 1815 - 6 בדצמבר 1882) היה מחשובי הסופרים האנגלים במאה ה-19.
ביוגרפיה
טרולופ נולד בלונדון. אביו היה עורך דין כושל, שהגיע למצב של פשיטת רגל, ואמו קיימה את המשפחה בכתיבתה. באוטוביוגרפיה שלו הוא מתאר את ילדותו כאומללה, ולא היה באפשרותו ללמוד באוניברסיטה.
ב-1834 החל לעבוד לפרנסתו ברשות הדואר כפקיד זוטר, אולם רק כשנשלח לאירלנד בשנת 1841 התחיל לעשות חיל בעבודתו. הוא הרבה בנסיעות, ונשלח במסגרת תפקידו לשליחויות במצרים, איי הודו המערבית וארצות הברית. בתקופה זו כתב את רוב הרומנים שלו. טרולופ הוא שהמציא את עמוד תיבת הדואר למשלוח מכתבים. הוא פרש מעבודתו ב-1867.
הרומן הראשון שלו פורסם ב-1847 כשהיה בן 32. למרות התחלה מאוחרת זו, קנה לו שם ב-47 רומנים שפרסם, ו-16 ספרים אחרים, בהם אוטוביוגרפיה שפורסמה אחרי מותו. כמה מספריו היו רבי-מכר. הרומן הראשון שלו שזכה להצלחה היה "מנהל בית המחסה" (The Warden), הראשון מסדרת "דברי ימי ברסטשייר". ברומנים שלו הרבה לתאר את הווי החיים של המעמד הבינוני והגבוה באנגליה הוויקטוריאנית. הפופולריים שבהם היו "דברי ימי ברסטשייר", וששת ספרי "פאליסר" (על פיהם נעשתה סדרת הטלוויזיה "משפחת פאליסר"). בין הדמויות בספריו יש בעלי אחוזות, אנשי כמורה, פוליטיקאים ובעלי מקצועות חופשיים. חלק מהדמויות שבות ומופיעות בספרים שונים בסדרה.
אחרי פרישתו מרשות הדואר ניסה טרולופ להיבחר לפרלמנט, אך ללא הצלחה. הוא היה מקובל בחוגי הספרות בלונדון, והיה ידידם של הסופרים בני דורו ת'אקרי, ג'ורג' אליוט וג.ה. לואס. הוא המשיך בכתיבתו כמעט עד מותו ב-1882.
כיכר רבין
בהיותה אחת הכיכרות הגדולות של העיר, היא שימשה לעצרות מסוגים שונים: חגיגות יום העצמאות, הפגנות, קונצרטים פתוחים, עצרות בחירות ועוד. כמו כן היא שימשה לירידים שונים, שהבולטים שבהם הם שבוע הספר העברי ויריד ארבעת המינים.
הסרט התיעודי "הזירה" (2001) עוסק בתפקידה של הכיכר בעיצוב המרחב הציבורי הישראלי.
בנובמבר 2021 הופקעה מחצית משטח הכיכר לטובת שטח התארגנות לקו הירוק של הרכבת הקלה המיועדת להקמת תחנה תת קרקעית. על כן מאז אירועים המוניים עברו למקומות אחרים בעיר.
תכנון המתחם
אזור הכיכר היה בתקופת המנדט אזור של פרדסים. כבר בתוכנית גדס תוכננה במקום כיכר ציבורית גדולה. לקראת סוף שנות הארבעים החלו לעקור את הפרדסים ולבנות סמוך לאזור הכיכר. בחלקה הצפוני של הכיכר ניצבה בריכת ההשקיה של הפרדס, ששימשה לאחר עקירתו כבריכת השחייה העירונית הראשונה של תל אביב, ובה התאמנו אגודות הספורט וכן ילדי בתי הספר למדו בה שחיה. בריכה זו נהרסה כשהוקם בניין העירייה.
לקראת בניית הכיכר נערכו שלוש תחרויות שעיצבו את המקום. התחרות הראשונה התקיימה בשנת 1947 על תכנון בינוי ערים לכיכר. התחרות הייתה ברמת הגושים בלבד וזכו בה האדריכלים חנן פבל, דן טנאי ודוד קיסין (שזכו באותה תחרות במקום הרביעי עם הצעה נוספת למתחם). התוכנית הזוכה הציעה את שורת הבניינים המקיפה את הכיכר כשבקומתם הראשונה מיועד השטח למסחר והמעבר הוא מקורה. מרכז הככר מגונן ובו בריכת מים עם מזרקה.
מספר שנים לאחר מכן התקיימה תחרות לתכנון עיצוב הכיכר עצמה. בתחרות זו זכו האדריכלים אברהם יַסקי ושמעון פובזנר.
התחרות השלישית שהוכרזה על המתחם, נסובה על תכנון בניין העירייה שתוכנן מצפון לכיכר. בתחרות זו זכה בשנת 1957 האדריכל מנחם כהן. לקראת חנוכת בניין העירייה ב-1965, רוצף שטח הכיכר ונבנו המזרקות בהתאם לתוכנית. בשנת 1975 הוצב בכיכר פסל השואה של תומרקין.
בשנת 2001 החלו דיונים בהצעה להקים מתחת לכיכר חניון תת-קרקעי בן חמש קומות, ובו 2,000 מקומות חניה. תוכנית זו מעוררת התנגדות רבה מצד אלה החוששים מהמפגעים הסביבתיים הכרוכים בחניון ענק כזה. בעתירה בעניין זה (עת"מ (ת"א) 1320/03 'ישראל גודוביץ ונתן זך נ' רון חולדאי ושמואל לסקר'), שנדונה בבית המשפט לעניינים מנהליים בתל אביב–יפו, טענו העותרים:
שיפוץ מזרקת המים והאנדרטה
בשנת 2010 נערך שיפוץ בכיכר. במשך שנים היוותה המזרקה בדרום הכיכר מחסום בין רחוב אבן גבירול לכיכר. במסגרת השיפוץ נחתכו קירות הבריכה ונוצרה בריכה אקולוגית. כמו כן שוחזר מבנה המזרקה מתמונות שהיו בעיריית תל אביב. בנוסף, שופצה האנדרטה לשואה ולגבורה: הורדו ממנה לוחות הפרספקס והגן סביבה אף הוא הוסר כדי לאפשר גישה חופשית לאנדרטה. בניגוד לעבודות שיפוץ אחרות בתל אביב, עבודות אלו היו בתכנון ויוזמת האגף לשיפור פני העיר של עיריית תל אביב ולא של אדריכל חיצוני.
תכנון מחודש ותחנת הרכבת הקלה
בשנת 2016 הזמינה עיריית תל אביב שבעה צוותי תכנון לתחרות חדשה לתכנון הכיכר. המתכננים נדרשו להתייחס לשלושה אלמנטים מרכזיים: הקמת תחנת רבין כחלק מהקו הירוק של הרכבת הקלה (אחת מארבע התחנות התת־קרקעיות לאורך הקו), מרפסת רבין וחניון תת־קרקעי (שאושר על אף מחאה שהוביל מהנדס העיר לשעבר ישראל גודוביץ)..
אירועים מסחריים בכיכר
בעשור השני של המאה ה-21 עיריית תל אביב אפשרה לגורמים מסחריים להשתמש בכיכר רבין למטרותיהם, לעיתים עבור הסכם חסות לאירועים עירוניים גדולים (מרוץ המרתון השנתי, למשל). ב-2017 נחשף כי בשנה החולפת הייתה הכיכר "תפוסה" למטרות מסחריות במשך 50 יום. במהלך תקופה זו, הוקמו מאהלים מסחריים גדולים של החברות המעורבות (סמסונג, אדידס ועוד), כך שהגישה לכיכר החשובה נחסמה לציבור למשך כמעט חודשיים בשנה, נתונים שפרסומם הביא לביקורת על העירייה. בסך הכל, התקיימו באותה שנה 68 אירועים שונים בכיכר - כולל אירועים לא-מסחריים, כמו הפגנות, עצרות וחגיגות, שחסמו אותה ל-118 יום.
אדמונית החורש
אַדְמוֹנִית הַחוֹרֶש (שם מדעי: Paeonia mascula) היא צמח רב שנתי ממשפחת האדמוניתיים. צמח זה נפוץ בעולם באופן טבעי בין מרוקו לאיראן. הצמח משמש כצמח נוי בארצות המזרח הרחוק (יפן, סין), באירופה ובצפון אמריקה.
תיאור הצמח
הצמח הוא בעל פקעות שורש מעובות ומעוקלות המעמיקות בקרקע עד 100 ס"מ. הפרח הוא אדום כיין, ומכאן שמו בעברית, בעל מבנה של ספל פתוח, וגדול יחסית, המגיע לעיתים עד עשרה ס"מ. במרכז הפרח גוש צהוב בולט של אבקנים מרובים. הפריחה היא בתחילת האביב, מאמצע מרץ ועד תחילת מאי.
אדמונית החורש בישראל
אדמונית החורש היא צמח נדיר מאוד בישראל, המהווה את הגבול הדרומי של תפוצתו העולמית. היא גדלה בישראל רק בשמורת הר מירון בבית ג׳ן שבגליל העליון. זהו המין היחיד ממשפחת האדמוניתיים הגדל בישראל, והוא צמח מוגן.
שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו
בעיני היוונים נחשבה אדמונית החורש לצמח המרפא הראשון, ושימשה תרופה לסיוטי לילה, למחלות עצבים, למחלת הנפילה, לכאבי ראש ולהפרעות בכבד. דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לספירה, ציין כי הצמח שימש לניקוי מערכת המין הנשית לאחר לידה, להרגעת כאבי בטן ולעצירת שלשול. בימי הביניים שימש לטיפול במחלת הנפילה, בשיגעון ובפחדים. ברפואה העממית בימינו משמש הצמח לריפוי מחלות עצבים, בעיות בקיבה ולטיפול בסיוטי לילה.
העונות
הרקע ליצירה
כותב הלברית של האורטוריה, איש הספרות הברון גוטפריד ואן סוויטן (Gottfried van Swieten), היה מבושם מהצלחת היצירה האחרונה שעליה עבדו הוא והיידן יחדיו, אורטוריית "הבריאה" (Die Schöpfung). האורטוריה הזו זכתה להצלחה מסחררת בווינה ובלונדון (ומאוחר יותר במרבית ארצות אירופה), ווואן סוויטן רצה לנצל את המומנטום על מנת לכתוב יצירה נוספת שתצליח גם היא. היידן, שהיה כבר מבוגר, והחל להתעייף ממלאכת ההלחנה שלה הקדיש את מרבית כוחותיו וכישרונו ב-50 השנים האחרונות, היה נלהב פחות מן הרעיון, והוא ידע שיצירה נוספת בז'אנר הזה חייבת להיות מוצלחת לא פחות מקודמתה. היצירה אכן הייתה להצלחה עצומה מבחינת היידן, אך היא לא הייתה פופולרית כמו האורטוריה "הבריאה", שנחשבה בראשית המאה ה-19 ליצירתו הגדולה ביותר של המלחין.
היידן החל לעבוד על האורטוריה החדשה בשנת 1799. ואן-סוויטן הציע לברית עממית ולא דתית העוסקת בחיי הכפר, שחילופי עונות השנה יאירו אותם באופן מיוחד. לשם כך נבחרה פואמה אפית משנת 1726 של ג'יימס תומסון (James Thomson), סופר בריטי מתקופת ההשכלה. הפואמה דברה בעיקר בשבח ההשפעה שיש לחיי הכפר על נפש האדם ועל השתקפויות הטבע בנפשו של איש הכפר. הלברית הסופית והאורטוריה עצמה (בעיקר בעידודו של ואן-סוויטן) אכן מתייחסים לדברים באופן "קלאסי" יותר. זאת בזמן שהתנועה הרומנטית שכבר הייתה "מעבר לפינה" ראתה את האלמנט המיסטי-משהו של הטבע, ושל האמן שהטבע הוא בשבילו מקום מפלט, בדידות, ומקור השראה.
שלוש הדמויות המציגות הן בני כפר. סימון (Simon), איכר מבוגר (בס), לוקאס (Lukas), בנו (טנור), שבמהלך ההתרחשות מתאהב בהנה (Hanne סופרן).
הטקסט והמוזיקה
למרות ההערה הנ"ל של היידן, ביצירה עצמה אין זכר למרירות, והיא חיונית מאוד, מבריקה ועשירה בהומור, כפי שהיידן מטיב להלחין.
תזמור
התזמורת לה כתובה היצירה כוללת: שני חלילים (השני מכפיל פיקולו באריה אחת), שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים וקונטרה בסון. סקציית כלי המתכת מורחבת יחסית: 4 קרנות (ארבעתן יחד מנגנות רק בפרק אחד), שתי חצוצרות (פרק לפרק האחרון, בו מנגנות שלוש חצוצרות), ושלושה טרומבונים. בסקציית כלי ההקשה מנגנים בנוסף לטימפני, גם משולש וטמבורין (תוף מרים), דבר אשר תורם לאווירה של חגיגה כפרית בחלקים מסוימים ביצירה. סקציית כלי הקשת היא סטנדרטית וכוללת כינור ראשון וכינור שני, ויולה, צ'לו וקונטרבס. ברצ'יטטיבים מנגן גם פורטה-פיאנו.
באורטוריה "העונות", כמו גם באורטוריה "הבריאה", היידן מאפיין פרקים באופן מאוד צבעוני וייחודי בעזרת תזמור ומרקם. פרט לתפקיד ההולך וגדל של כלי הנשיפה ביצירות אלו, הקלרינט גם הוא מקבל תפקידים סולניים רבים, גם ליריים וגם וירטואוזיים. בסימפוניות לונדון האחרונות, למשל, אומנם יש כבר תפקיד לקלרינט, אך שם הוא כמעט תמיד מכפיל ומעשיר את התזמור.
מבנה
האורטוריה בנויה בארבעה חלקים, כאשר היידן מייחד כל חלק לעונה (היצירה פותחת בעונת האביב). ליצירה הזו יש מאפיינים רבים של אורטוריה, כמו למשל ההרכב המבצע, חלוקה, והרכבי הפרקים השונים, שהם: אריות וקטעי אנסמבל הסולנים, רצ'יטטיבים (מתוזמרים או סקו) וקטעים מקהלתיים גדולים ומרהיבים (Chorus) שבסופי כל "עונה" הם בדרך כלל פוגאליים. בניגוד לאורטוריה הקודמת, באורטוריה זו אין פוגות כפולות. לעיתים נוטים שלא להגדיר את היצירה כאורטוריה לכל דבר ועניין, משום שהיא מחולקת לארבעה חלקים (בניגוד לחלוקה המקובלת ל-2) והסיבה המרכזית – היא כתובה לפי טקסט חילוני, ואין בה אף ציטוט מכתבי הקודש הקאנוניים, גם אם לעיתים ישנם פרקים בעלי הקשר דתי.
סדר הפרקים
עם הערות בנוגע לטקסט, למוזיקה ולקשר ביניהם.
אביב – Der Frühling
מס' 1: פתיחה – לארגו – ויואצ'ה
"הפתיחה מתארת את המעבר מן החורף לאביב."
הפתיחה היא בסולם סול מינור, ומזכירה באופן מפתיע את התיבות הראשונות בקונצ'רטו "החורף" מתוך ארבע העונות מאת ויוואלדי.
רצ'יטטיב של הסולנים "Seht, wie der strenge Winter flieht"
מס' 2: מקהלה "!Komm, holder Lenz"
בני כפר, ובנות כפר, לסירוגין וביחד.
מס' 3: רצ'יטטיב של סימון "Vom Widder strahlt jetzt"
מס' 4: אריה של סימון "Schone eilet froh der Ackersmann"
זו האריה שבה משתתף הפיקולו. באריה הזו היידן מצטט את עצמו בתפקידיהם של הכלים הגבוהים. הציטוט המפורסם הוא בעצם הפרק השני מתוך סימפוניה מס' 94 "ההפתעה" מאת היידן. הנושא הקליט של הפרק הפך להיות מושא לשריקה ברחוב, כמו שמעיד אחד מחבריו של היידן בלונדון. היידן מתאר בעזרת הפיקולו את סימון האיכר שורק להנאתו את אותו נושא.
איב למפרט
איב למפרט (בהולנדית: Yves Lampaert; נולד ב-10 באפריל 1991) הוא רוכב אופני כביש בלגי בקבוצת דקונינק קוויק-סטפ. למפרט היה חלק מהסגל של דקונינק קוויק-סטפ בעת זכייתם במדליית הזהב באליפות העולם (נגד השעון הקבוצתי) ב-2016 ו-2018, ובמדליית הכסף ב-2015 והוא סגן אלוף אירופה לשנת 2019.
העונות
אביב – Der Frühling
מס' 5: רצ'יטטבי של לוקאס "Der Landmann hat sein Werk vollbracht"
מס' 6: "תפילה" Bittgesang (שיר בקשות) - סולנים ומקהלה לסירוגין "!Sei nun gnädig, milder Himmel"
אלגוריתם דו-כיווניות של יוניקוד
אלגוריתם דו-כיווניות של יוניקוד מאפשר קביעת כיוון זרימת מלל במערכות מחשב, מימין לשמאל או משמאל לימין.
העונות
אביב – Der Frühling
מס' 7: רצ'יטטיב של הנה "Erhört ist unser Flehn"
איב למפרט
ביוגרפיה
למפרט נולד ב-10 באפריל 1991 באיזחם שבמערב פלנדריה.
העונות
אביב – Der Frühling
'''מס' 8: "שיר שמחה" Freudenlied. – סולנים ומקהלה לסירוגין עם מקהלה נוספת של נערים ונערות "O wie lieblich"'''
אלגוריתם דו-כיווניות של יוניקוד
תווים נייטרליים
בהכללה, קובע האלגוריתם את כיווניותם של תווים נייטרליים בהתאם להקשר שבו הם נמצאים: אם הם נמצאים בין שני תווים בעלי כיווניות חזקה אחת, הם יירשו אותה. לדוגמה, כאשר תווי פיסוק נייטרליים כמו פסיק ונקודה נמצאים בין תווים בעלי כיווניות ימין-לשמאל חזקה הם מקבלים אותה גם הם וממוקמים משמאל לתו האחרון במילה.
טראוויס סקוט
ז'אק ברמון ובסטר השני (באנגלית: Jacques Bermon Webster II; נולד ב-30 באפריל 1991), הידוע בשם הבמה טראוויס סקוט (Travis Scott), הוא ראפר, זמר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
העונות
אביב – Der Frühling
מס' 9: סיום חלק האביב – סולנים ומקהלה, לסירוגין וביחד "!Ewiger, mächtiger, gütiger Gott"
טראוויס סקוט
ביוגרפיה
ז'אק ברמן ובסטר השני נולד ביוסטון, טקסס. מגיל שנה עד שש התגורר ובסטר יחד עם סבתו בסאות' פארק, יוסטון, שכונה בדרום-מרכז יוסטון, השכונה הייתה ידועה לשמצה בפשע והייתה לה השפעה על ובסטר בצעירותו. ובסטר עבר להתגורר במיזורי סיטי, אזור פרברי מהמעמד הבינוני הגובל בדרום-מערב יוסטון, כדי לחיות עם הוריו. אמו עבדה באפל ואביו ניהל עסק משלו. אביו של ובסטר הוא מוזיקאי מוזיקת נשמה וסבו היה מלחין ג'אז. ובסטר למד בתיכון אלקינס וסיים את לימודיו בגיל שבע עשרה. לאחר מכן למד ובסטר באוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו, לפני שסיים את שנתו השנייה כדי להמשיך את הקריירה המוזיקלית שלו.
קריירה
ב-2008, ובסטר וחברו הוותיק כריס הולווי הקימו יחד את הצמד The Graduates. יחד הוציאו את האלבום המוזיקלי הראשון שלהם ברשתות החברתיות באתר Myspace. שנה לאחר מכן, ובסטר ו-OG Chess, אחד החברים מבית ספרו, הקימו את ההרכב The Classmates. הם פרסמו יחד שני פרויקטים, באדי ריץ' בשנת 2009 ו-Cruis'n USA בשנת 2010. ובסטר טיפל בעיקר בהפקה המוזיקלית בפרויקטים. בסוף 2012, התפרק הצמד עקב קונפליקטים אישיים וסכסוכים כספיים.
העונות
קיץ – Der Sommer
"הקדמה [תזמורתית] קצרה המתארת דמדומים לפני עלות החמה".
טראוויס סקוט
קריירה
לאחר שעזב את המכללה, עבר סקוט מיוסטון לוושינגטון ולניו יורק, שם סקוט החל לעבוד עם חברו מייק ווקס, שהיה הבעלים של אתר המוזיקה אילרוטס. סקוט עבר ללוס אנג'לס, לאחר ארבעה חודשים בלבד בלוס אנג'לס, עבר לקליפורניה.
העונות
קיץ – Der Sommer
באבוב מופיעים קטעי סולו קצרים שמתארים קריאות של ציפורים, בתוך הרקע העמום שיוצרים כלי הקשת.
מס' 10: רצ'יטטיב של לוקאס וסימון "In grauen Schleier rückt heran"
טראוויס סקוט
קריירה
בלוס אנג'לס, ובסטר ננטש על ידי חברו, שהבטיח לעזור לו במתן דיור. הוריו ניתקו אותו כלכלית והוא נאלץ לחזור ליוסטון, שם הוריו בעטו בו מחוץ לביתם. ובסטר חזר ללוס אנג'לס שוב, וישן על ספת חבר, שלמד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
העונות
קיץ – Der Sommer
מס' 11: אריה של סימון "Der muntere Hirt versammelt nun"
טראוויס סקוט
קריירה
ב-2012, סקוט חתם בחברת התקליטים אפיק רקורדס. ובנובמבר חתם על עסקה עם חברת GOOD Music של קניה וסט, כחלק מאגף ההפקה Very GOOD Beats שלה, לאחר שהופיע באלבום האוסף של חברת תקליטים זו מ-2012 Cruel Summer, בשיר "Sin City", לצד טייאנה טיילור, ג'ון לג'נד, מאליק יוסף וסיהיי דה פרינס.
העונות
קיץ – Der Sommer
תיאור של רועי הצאן, עם "קריאות" של קרן שנשמעות ברקע.
מס' 12: סולנים ומקהלה, לסירוגין וביחד "Sie steigt herauf, die Sonne, sie steigt"
איב למפרט
ביוגרפיה
כחובבן, למפרט ניצח את אליפות בלגיה עד גיל 23 ב-2012.
טראוויס סקוט
קריירה
הפרויקט הראשון באורך מלא של סקוט היה מיקסטייפ בשם Owl Pharaoh, המיקסטייפ יצא לאור באופן עצמאי במאי 2013. באוגוסט 2014, הוציא מיקסטייפ שני בשם Days Before Rodeo.
העונות
קיץ – Der Sommer
זריחת השמש, מתוארת בפעם השלישית לפחות ביצירתו של היידן. בפעם האחרונה, הוא עשה זאת באופן מבריק ונוגע ללב באורטוריה "הבריאה". שם הדבר נעשה בעזרת פתיחה איטית בתזמורת, ובאורטוריה "העונות", הסולנים נכנסים אחד אחרי השני ולוחשים "היא עולה", "היא באה" וכו', במהלך מלודי-כרומטי עולה. סימפוניית "הבוקר" (מס' 6) כונתה בשמה, מאחר שהיא נפתחת בפרק איטי שככל הנראה העלה אסוציאציה של זריחה באוזני שומעיה הראשונים. הפתיחה האיטית בסימפוניה מזכירה את הזריחה שבאורטוריה "הבריאה". בכל המקומות הללו הסולם הוא רה מז'ור.
טראוויס סקוט
קריירה
בספטמבר 2015, הוציא את אלבום הבכורה שלו Rodeo, אותו הוביל הלהיט "Antidote", שהגיע לעשרים הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
העונות
קיץ – Der Sommer
מס' 13: רצ'יטטיב של סימון "Nun regt und bewegt sich alles umher"
איב למפרט
טופ-ספורט פלנדרן (2013–2014)
למפרט הצטרף לקבוצת טופ-ספורט פלנדרן מדרג הפרו קונטיננטל. הוא השתתף באליפות אירופה עד גיל 23, וסיים במקום ה-13 גם בנגד השעון וגם במרוץ הכביש. הוא סיים חמישי באליפות בלגיה בנגד השעון ובמקום ה-14 באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון.
ב-2014, למפרט סיים רביעי בקורנה–בריסל–קורנה. הוא סיים חמישי באליפות בלגיה וניצח את קלאסיקת ויננדאל.
העונות
קיץ – Der Sommer
מס' 14: רצ'יטטיב של לוקאס "Die Mittagsonne brennet jetzt in voller Glut"
טראוויס סקוט
קריירה
בספטמבר 2016 הוציא את אלבומו השני, Birds in the Trap Sing McKnight. האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיקר והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
העונות
קיץ – Der Sommer
מס' 15: "קווטינה" Kavatine של לוקאס "Dem Druck erlieget die Nater"
טראוויס סקוט
קריירה
ב-2017, הוציא אלבום משותף עם הראפר קוואבו בשם Huncho Jack, Jack Huncho בשם האנצ'ו ג'ק.
ב-3 באוגוסט 2018, הוציא את אלבומו השלישי, Astroworld הכולל את הלהיט "Sicko Mode" שעם יציאתו הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. האלבום עצמו זכה אף הוא להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והיה לאלבומו השני של סקוט שהגיע להישג זה. בעקבות האלבום ייסד ב-2018 את פסטיבל אסטרוורלד
באוגוסט 2019, הוציא את הסרט "Look Mom I Can Fly" בו מתוארת העבודה על האלבום השלישי.
העונות
קיץ – Der Sommer
תיאור חום הקיץ. היידן משתמש בכלי קשת עם עמעם ובמרקם רב קולי דחוס, ובוחר בטמפו "לארגו" על מנת ליצור את תחושת הבל החום.
טראוויס סקוט
קריירה
ב-2020, הכריזו חברת אפיק גיימס כי טראוויס סקוט יופיע במשחקם "פורטנייט", כחלק משיתוף הפעולה שלהם עם הזמר, תוך שהושמע בבכורה במשחק עצמו שירו המשותף עם קיד קאדי, "The Scotts", שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. באותה השנה, הוציא עם רוסליה את השיר "TKN", בו שר לראשונה בשפה הספרדית. בנוסף, הוציא סקוט את השיר "Franchise" בהשתתפות יאנג ת'אג ו-M.I.A. שהגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
העונות
קיץ – Der Sommer
מס' 16: רצ'יטטיב של הנה "Willkommen jetzt, o dunkler Hain"
טראוויס סקוט
קריירה
ב-6 בנובמבר 2021, בעת הופעתו בפסטיבל אסטרוורלד, נהרגו 9 אנשים בעת שניסו להתקרב לבמה ונמחצו.
ב-21 ביולי 2023 הוציא סקוט את הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Utopia, "K-pop", ביחד עם באד באני ודה ויקנד. האלבום יצא לאור ב-28 ביולי 2023.
חיים אישיים
באפריל 2017 סקוט החל לצאת עם הידוענית האמריקאית קיילי ג'נר. לזוג שני ילדים.
העונות
קיץ – Der Sommer
תיאור הסערה המתקרבת.
אלגוריתם דו-כיווניות של יוניקוד
תווים נייטרליים
מקרה מורכב מעט יותר הוא כזה שבו התו הקודם הוא בעל כיווניות מסוימת, אך עוקבו הוא בעל כיווניות אחרת. במקרה זה, יורש התו הנייטרלי את הכיווניות של התו הבא לפניו ברצף: ובכיוון ההפוך:
העונות
קיץ – Der Sommer
מס' 19: מקהלה "!Ach, das ungewitter naht"
איב למפרט
אטיקס קוויק סטפ (2015–היום)
למפרט הצטרף לקבוצת אטיקס קוויק סטפ מדרג ה-UCI World Tour. הוא ניצח את מרוץ שלושת הימים של ואן ווסט פלנדרן, למפרט גם את הקטע הראשון במרוץ. הוא סיים רביעי ברונדה ון זילנד. למפרט סיים במקום השביעי במונומנט פריז–רובה, שבע שניות אחרי תום בונן המנצח. הוא סיים תשיעי במרוץ רונד אום קלן ובמקום השני בטור ZLM. למפרט סיים שני באליפות בלגיה בנגד השעון, 42 שניות אחרי יורגן ואן דן ברוק המנצח. הוא סיים במקום ה-10 בקלאסיקת לונדון-סארי. למפרט היה חלק מסגל קבוצתו לאליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי, ואף זכה עימם במדליית הכסף כשהם 12 שניות אחרי המנצחים, קבוצת BMC. בסוף העונה, למפרט סיים במקום השישי בפריז–טור.
העונות
קיץ – Der Sommer
בפרק זה היידן מתאר סערת קיץ, ואף רעידת אדמה. זהו פרק דרמטי מאוד. התיאורים הצליליים, שינויי הדינמיקה הקיצוניים והקצב שבו מזכירים מאוד את פרק הסערה בסימפוניה "הפסטורלית" מאת בטהובן. הפרק נפתח באקורד מוקטן ומפורק בירידה בחליל יחיד, באופן שדומה בהחלט לפתיחת פרק "הסערה" La tempesta מתוך סימפוניית "הערב" (מס' 8) מאת היידן.
מירוסלאב פיליפוביץ'
מירוסלאב פיליפוביץ' (בקרואטית: Miroslav Filipović; 5 ביוני 1915–1946) היה רב-סוהרים ומנהל במחנות הריכוז וההשמדה ציגלאנה וסטארה גרדישקה במתחם מחנות יאסנובאץ שהתקיימו בקרואטיה בין השנים 1941–1945
איב למפרט
אטיקס קוויק סטפ (2015–היום)
בעונת 2016, למפרט סיים במקום החמישי באשבורן–פרנקפורט ובמקום השני באליפות בלגיה בנגד השעון, הפעם אחרי ויקטור קמפנרטס בהפרש של שלוש שניות בין השניים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כשנבחר לוואלטה אספנייה, התוצאות הטובות ביותר שלו במרוץ הן מקום 4 בקטע ה-19 ומקום 6 בקטע ה-13. הוא סיים שישי באליפות אירופה בנגד השעון, 1:01 אחרי ג'ונתן קאסטרוייחו המנצח. באליפות העולם, למפרט היה שוב מחלק קוויק סטפ לנגד השעון הקבוצתי, והפעם הם הצליחו לזכות במדליית הזהב, כשהם מקדימים את BMC (כסף) ואת אוריקה גרין אדג' (ארד). במקצה האישי, למפרט סיים במקום ה-7, 1:45 דקות אחרי טוני מרטין המנצח.
מירוסלאב פיליפוביץ'
פיליפוביץ', שהיה כומר מהמסדר הפרנציסקני בעברו, נודע לשמצה על היותו הגרוע שבמפקדי מחנות אלו, בתקופות פיקודו בציגלאנה בין יוני ואוקטובר 1942, ואחר-כך בסטארה גרדישקה עד 20 במרץ 1943.
איב למפרט
אטיקס קוויק סטפ (2015–היום)
ב-2017, למפרט ניצח את דווארס דור פלנדרן ואת אליפות בלגיה בנגד השעון, לאחר שסיים בשנתיים הקודמות במקום השני. במקצה הכביש, סיים במקום השמיני. למפרט נבחר שוב לוואלטה אספנייה ואף ניצח את הקטע השני, בעקבות כך עלה למקום הראשון ולבש את החולצה האדומה בקטע הבא, אך הפסיד אותה באותה קטע לכריסטופר פרום. למפרט שימש בעיקר כפועל של מטאו טרנטין במרוץ, ובסופו של דבר סיים במקום ה-136. באליפות העולם, למפרט וקוויק סטפ סיימו במקום הרביעי בנגד השעון הקבוצתי. במקצה העלית גברים בכביש, למפרט סיים במקום ה-23. בסוף העונה, סיים שביעי בפריז–טור.
מירוסלאב פיליפוביץ'
שנותיו הראשונות
מירוסלאב פיליפוביץ' נולד ב-5 ביוני 1915, אך אין מידע רב על ראשית ימיו זולת הצטרפותו לשורות המסדר הפרנציסקני ב-1938 בשם הדתי "טומיסלאב". למרות התנגדות אב המנזר, הלכו יותר ויותר מהכמרים שבי אחר תנועת האוסטאשה הקתולית הלאומנית. פיליפוביץ' היה לכומר צבאי שסופח לבטאליון השני של משמר הפוגלאבניק, והיווה דמות סמכותית בו.
העונות
קיץ – Der Sommer
הסערה שוכחת.