cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NXT TakeOver: Phoenix
עלילות
לאחר שמאט רידל ניצח את קסיוס אונו בקרב באירוע NXT TakeOver: WarGames II, שנערך ב-17 בנובמבר 2018 לאחר שש שניות בלבד ובקרב שהתקיים ב-2 בינואר 2019, קרב שלישי נקבע בין השניים לאירוע בפיניקס.
קרבות מקדימים
האירוע נפתח עם הקרב של חברי קבוצת The Undisputed Era (קייל אוריילי ורודריק סטרונג) נגד ה-War Raiders (הנסון ורואו) על אליפות הזוגות. הנסון ורואו ביצעו על אוריילי את מהלך ה-Fallout כדי לנצח בקרב ולזכות בחגורות אליפות הזוגות.
לאחר מכן, מאט רידל התחרה נגד קסיוס אונו. רידל לא השאיר לאונו אפשרות אחרת מלבד להיכנע לאחר שרידל תקף אותו באמצעות מכות מרפק בלתי פוסקות לראשו. כתוצאה מכך, רידל הוכרז כמנצח בקרב.
בקרב השלישי של הערב, ריקושט הגן על אליפות צפון אמריקה נגד ג'וני גרגאנו. גרגאנו ביצע את מהלך ההכנעה שלו, הגרגאנו אסקייפ, אך ריקושט הצליח להימלט. גרגאנו ביצע את מהלך הסלינגשוט DDT והתקדם אל עבר הצמדת ריקושט, אך האחרון הצליח לצאת בזמן מהצמדה זו. מנגד, ריקושט ביצע את מהלך הגרגאנו אסקייפ, אבל גרגאנו הצליח להימלט. גרגאנו ביצע את מהלך הבריינבאסטר על הרצפה החשופה מחוץ לזירה ולאחר מכן ביצע את מהלך הסלינגשוט DDT, מה שעזר לו להצמיד בהצלחה את ריקושט לספירת שלוש ולזכות באליפות צפון אמריקה.
בקרב הלפני אחרון, שיינה בייזלר הגנה על אליפות הנשים נגד ביאנקה בלאייר. בלאייר ניסתה לבצע על בייזלר את מהלך ה-450° ספלאש, אך האחרונה הצליחה להימנע מכך ולהפוך את מהלך זה למהלך ההכנעה שלה, הקיריפודה קלאץ'. בלאייר התעלפה וכתוצאה מכך בייזלר שמרה על התואר לאחר ניצחון בשל הכנעה טכנית.
הקרב המרכזי
הקרב המרכזי של הערב הפגיש את אלוף ה-NXT, תומאסו צ'אמפה, שהגן על תואר האליפות נגד אליסטר בלאק. צ'אמפה ביצע על בלאק את מהלך ה-Fairytale Ending, אך בלאק הצליח לחמוק מספירת שלוש מלאה. מנגד, בלאק ביצע על צ'אמפה את מהלך הסיום שלו, המיסה השחורה, אך צ'אמפה הצליח לבצע את מהלך ה-DDT ולאחר מכן את מהלך ה-Fairytale Ending בפעם השנייה, כששוב בלאק לא אמר נואש. צ'אמפה ביצע פעמיים נוספות את מהלך ה-Fairytale Ending ולאחר מכן הצמיד את בלאק לספירת שלוש מלאה אשר העניקה לו הגנה מוצלחת על התואר. האירוע הסתיים לאחר שצ'אמפה וג'וני גרגאנו עמדו ביחד על רמפת הכניסה לאולם, כששניהם מניפים באוויר את חגורות האליפות שלהם.
התקרית לאחר סיום האירוע
לאחר שהשידור של האירוע הסתיים בערוץ של ה-WWE Network, קטע וידאו בלעדי שודר באתר הרשמי של ה-WWE ובו היה ניתן לצפות בעימות שהתרחש בין אליסטר בלאק, ריקושט, ולווטין דרים לבין תומאסו צ'אמפה, ג'וני גרגאנו ואדם קול. העימות לאט לאט החל להתלקח, כששופטים ובכירים מההנהלה הגיעו כדי להפריד בין המתאבקים. הדבר לא פסק והמשיך אל עבר מאחורי הקלעים, שם המתאבקים הופרדו פעם נוספת על ידי בכירי ההנהלה עד שטריפל H הגיע בעצמו כדי להפריד ביניהם. לאחר שהעימות הסתיים, בלאק, ריקושט ודרים חזרו לזירה כדי לחגוג עם הקהל.
העד האחרון
עלילה
אריק לרסון, הוא נער שוודי שחקן כדורסל וחביב הבנות. אימו נפטרה בצעירותו והוא ילד יחיד אשר גר עם אביו השתיין. כאשר הוא מקבל עבודה בבית הספר על נושא היסטוריה, קרינה-חברתו לכיתה בחרה את נושא השואה ונאמה עליו בכיתה. המורה פסלה לה את העבודה בעודה אומרת שהיא לא מסתכלת על השואה מכל הצדדים בעודה נוקבת במספר רב של שמות של מכחישי שואה. השיחה זעזעה אותו מאוד והוא מחליט לבחון את הנושא לעומק. הוא כותב את עבודתו בהיסטוריה על השואה, כשהוא קובע שכל מכחישי השואה הללו טועים. המורה טוענת שכל המקורות בהם השתמש מוטים לטובת היהודים, ומכחישה את השואה לגמרי. ילדי כיתתו סוערים מתווכחים ולבסוף שוכחים.
אריק מחליט שהשואה היא עניין חשוב מידי. הוא אומר לחבריו כי השואה התרחשה כי נתנו לה להתרחש ואסור להם להיות אדישים לה. הוא משכנע את חבריו לעזור לו ולמצוא עד אחד "רלוונטי"- כלומר לא יהודי ולא נאצי. לבסוף הוא מוצא במקרה רופא פולני, שלאחר שכנוע, הוא מספר להם את סיפורו המצמרר וכיצד עבר את מחנות ההשמדה בתור עוקר שיני זהב ליהודים שכבר נרצחו. בעקבות העדות המזעזעת הולך אריק לנסות לשכנע שוב את המורה בקשר לשואה והיא הפעם מתפרצת עליו ומגרשת אותו מהכיתה. אריק פונה למנהל בית הספר ובעקבות מחאת הכיתה, המורה מועברת ללמד כיתות אחרות. אריק וחבריו פונים לעיתונות על מנת לדאוג שהמורה לא תלמד יותר במערכת החינוך. במסעם הם סוחפים את בית הספר, המנהל, כתב בעיתון המקומי, ולבסוף את העיר כולה. אריק וחבריו מעלים את סיפורם ויוצרים תערוכה בבית ספרם, ולבסוף, מודיע להם המנהל כי המורה פוטרה לאלתר ממערכת החינוך. במקביל למאבקו מול המורה אריק מכיר את אן מרי מכיתתו, ומתאהב בה. הוא מתחבר לרופא הפולני, העד הראשון והם נהיים חברים. הוא מנסה לעזור לאביו להפסיק לשתות, ולמצוא עבודה.
הסיפור מבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבית ספר בשווייץ בשנת 1987.
סומה (הר געש)
סומה הוא הר השוכן בנפת נאפולי במחוז קמפניה שבאיטליה. ההר הוא חלק מהמתחם הגעשי סומה-וזוב וגובהו המקסימלי 1,132 מטרים.
גאוגרפיה
הר סומה הוא שריד להר געש גדול, שבתוך הקלדרה שלו שהתמוטטה צמח הר הגעש הפעיל וזוב. שרידיו של ההר מקיפים את הווזוב בחצי מעגל מצפון ומצפון-מזרח לו.
ההר בנוי מהרכסים הבאים (ממזרח למערב):
פונטה דל נסונה
המקום הגבוה ביותר בהר סומה, 1,132 מטרים, קרוי "פונטה דל נסונה" (Punta del Nasone) שפירושו באיטלקית "קצה האף", בשל הדמיון בצורתו לאף של פרופיל פנים השוכבות על פסגת ההר. ניתן לחזות בדמיון זה כשצופים בהר סומה מפסגת הווזוב.
עמק אוליוולה
עמק אוליוולה (Cupa dell'Olivella) הוא עמק קטן בגובה של מעל ל-400 מטרים מעל פני הים על המדרון הצפוני של הר סומה בתחומי הקומונה סנט'אנסטסיה (Sant'Anastasia). העמק נוצר מסחיפה של מי גשמים בחומר הפירוקלסטי שנפלט מהר הגעש. צורתו דמוית אמפיתיאטרון ונתגלו בו לא מעט מינרלים, אחד מהם (המיקרוסומיט) נתגלה לראשונה בו.
מינרלוגיה
הר סומה עשיר במינרלים. נכון לשנת 2012 כוללת הרשימה 212 שמות של מינרלים שנתגלו בהר, מתוכם 125 מינרלים מוכרים רשמית. 21 מתוכם נתגלו לראשונה בו. בין השאר נתגלו בהר המינרלים: וזוביאניט, הומיט, אנורתיט, פורסטריט, מונטיצ'ליט, נפלין וחבזיט.
היסטוריה
העדות הראשונה לפעילות געשית באזור מתוארכת לפני 400,000 שנים, אך ההתפרצות הראשונה המשמעותית הייתה לפני 25,000 שנים. ההתפרצות יצרה חרוט פומיס. התרוקנות תא המאגמה של סומה גרמה לקריסה של תקרת התא במהלך התפרצות געשית שהתרחשה לפני כ-18,300 שנים. במרכז הקלדרה שנוצרה נותר החרוט הגעשי של וזוב. שרידי סומה, ביחד עם וזוב, מרכיבים את המתחם הגעשי סומה-וזוב (Somma-Vesuvio). שוליו התלולים של לוע סומה הקיפו את חרוט וזוב עד להתפרצות הגדולה בשנת 79, שהרסה חלק משולי הקלדרה. כיום מוקף וזוב בשולי סומה רק מצפון וממזרח.
הר סומה הוא חלק מהפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) מאז 1955
מספר אבה
מספר אבה (Abbe) הוא גודל חסר ממד המבטא את הנפיצה (דיספרסיה) של אור בחומר. הנפיצה היא השתנות מקדם השבירה עם אורך הגל. ככל שהנפיצה גדולה החומר יהיה "יעיל" יותר בהפרדת אור לבן למרכיביו הספקטרליים. המספר קרוי על שמו של הפיזיקאי הגרמני ארנסט אבה (Ernst Abbe; 1840–1905) שהגדיר אותו.
הגדרת מספר אבה
כאן:
ככל שמספר אבה נמוך יותר הנפיצה גדולה יותר, מכיוון שהפרש מקדמי השבירה נמצא במכנה. מספר אבה הוא מדד לנפיצה רק בתחום האור הנראה של הספקטרום.
משתמשים במספר אבה לאפיין זכוכיות מבחינה אופטית. לבדולח מספר אבה נמוך מ-50, ויכול להגיע עד 20 בהרכבי בדולח כבדים (תכולת עופרת גבוהה). בזכוכיות אופטיות מספר אבה גדול מ-50 ומגיע ל-80 בזכוכיות פלואורידיות.
קיימת הגדרה חלופית למספר אבה שבה \ D הוא קו פליטה של הליום ב-587.56 ננומטר.
מתכננים של מערכות אופטיות נוהגים להשתמש בדיאגרמת אבה לבחירת החומרים שמהם ייוצרו אלמנטים אופטיים שונים. בדיאגרמה מופיעים סוגי זכוכיות שונים בהתאם לתכונותיהן האופטיות: הציר האנכי הוא מקדם השבירה והציר האופקי הוא מספר אבה. כל הרכב זכוכית הוא נקודה בדיאגרמה.
מדליית רובלינג
מדליית רובלינג (באנגלית: Roebling Medal) הוא הפרס היוקרתי ביותר של החברה המינרלוגית של אמריקה (Mineralogical Society of America), וניתן עבור הצטיינות מדעית כפי שבאה לידי ביטוי בעיקר על ידי פרסומים מדעיים של מחקר מקורי בולט במינרלוגיה. כללי הפרס מדגישים את נושא המחקר המקורי. כך למשל לא יינתן הפרס בשל הצטיינות בהוראה או במנהל הקשורים למינרלוגיה. הפרס אינו מוגבל לאזרחי ארצות הברית בלבד, ואיננו מוגבל בגיל.
ההחלטה על חלוקת המדליה התקבלה ב-1929, עשר שנים לאחר הקמת החברה המינרלוגית של אמריקה, אבל רק ב-1937, משנאסף סכום מספיק, החלה חלוקה סדירה של הפרס. הפרס כולל מדליה מוזהבת וחברות לכל החיים בחברה המינרלוגית של אמריקה.
הפרס קרוי על שמו של הקולונל וושינגטון אוגוסטוס רובלינג (Washington Augustus Roebling 1926-1837) שהיה מהנדס, בונה גשרים, אספן מינרלים ועמית בולט של החברה המינרלוגית של אמריקה.
בית הכנסת האיטלקי (ונציה)
בית הכנסת האיטלקי (באיטלקית: Scuola Italiana) הוא אחד מחמשת בתי הכנסת המצויים בגטו של ונציה שבאיטליה.
היסטוריה
בית הכנסת הוקם בשנת 1575 עבור הקהילה האיטלקית היהודית של ונציה (כלומר קהילה המתפללת בנוסח איטליה), שהייתה הענייה בקהילות הגטו. בית הכנסת הוא הקטן והצנוע מבין חמשת בתי הכנסת שבגטו, והוא ממוקם בסמוך לבית הכנסת האשכנזי (הגרמני) ובית הכנסת קנטון (בית הכנסת של יהודים שמקורם בצרפת).
בית הכנסת היה גם בית מדרש ולכן כונה "סקולה" ולא "סינגוגה".
עזרת הנשים, הממוקמת מעל הכניסה, נוספה למבנה בשנת 1700.
בשנת 1970 שוקם המבנה.
תיאור המבנה
שטחו של אולם התפילה 10 מטרים על 9.5 מטרים. בית הכנסת מסוגל להכיל כ-25 מתפללים. במרכז בית הכנסת בימה, ובקירו הדרומי ארון קודש. בצדו הצפוני של המבנה חמישה חלונות הפונים אל כיכר הגטו (ובאמצעותם ניתן לראות מהכיכר שמדובר בבית כנסת) - כל אחד מהחלונות מסמל אחד מחמשת חומשי התורה.
בצורת
בצורת היא תופעת טבע שבה ירידת הגשמים במקום מסוים פוחתת או פוסקת באופן חריג וממושך. הגדרתה בחוק של בצורת משתנה ממדינה למדינה, בהתאם לשיקולים כלכליים וחברתיים. בישראל מוכרזת שנת בצורת אם כמות המשקעים פחותה ברבע מהממוצע השנתי. בצורת נחשבת לאסון טבע חמור במיוחד, והיא משפיעה באופן אקוטי על החקלאות ועל הטבע. בעוד בתקופות קדם, הביאו תקופות בצורת לרעב קשה ולנדידת אוכלוסייה, בעידן המודרני ישנן הטכנולוגיות המאפשרות בזמן בצורת לספק מי שתייה זמינים.
בתקופת המקרא
באופן מסורתי מתייחסים לבצורת כאל תופעה שלילית, בשל התלות ההיסטורית של האנושות במים שמקורם במשקעים. לפני התקופה המודרנית בצורת סימלה סכנת כליה עקב מוות ברעב, ועקב כך היוותה נושא דרמטי במיתוסים בתרבויות שונות. במקרא, אברהם ירד מצרימה בשל הרעב: גם אחיו של יוסף ירדו מצרימה "לשבור שבר" – לקנות מזון מאסמי התבואה, עקב בצורת:
לפי המקרא, גם במאה השמינית לפנה"ס, בממלכת ישראל, חלה בצורת בזמן מלכות אחאב אשר מתוארת כחלק מתיאור קורותיו של אליהו הנביא: הכרזה זו מופיעה לאחר פירוט חטאי אחאב, והיא כנראה באה כתגובה אליהם; היא מתקיימת ומאגרי המים והמזון בארץ הולכים ומדלדלים, וה' מורה לאליהו להסתתר בנחל כרית שם העורבים מספקים לו מזון. הדעות חלוקות האם דבריו של אליהו מציגים אותו כשולט על הבצורת או על אלוהים כשולט הבצורת.
השלכות
תקופות של בצורת עלולות לגרור השלכות סביבתיות, כלכליות וחברתיות קשות, שחלקן קשורות ותורמות אחת לשנייה. ההשלכות הנפוצות הן:
בארצות העולם השלישי השלכות הבצורת משמעותיות גם כיום, לעומתן לארצות מפותחות יש יותר אמצעים חומריים, טכנולוגיים וכספיים להתגנונן, להימנע, ולטפל בבעיה. למשל על ידי : יצירת מכוני התפלה, טיהור מים, קידוחי מים עמוקים יותר. יש לציין בהקשר זה, את מדינת ישראל הנסמכת כיום יותר על מכוני ההתפלה, ועל השפד"ן בגוש דן בפרט, מאשר רק על אספקה מהכנרת והאקוויפרים המתמלאים ממי משקעים.
בישראל
על מנת לאפשר לחקלאים לזרוע שדות ללא חשש מבצורת, מבטיח חוק מס רכוש וקרן פיצויים פיצוי לחקלאים על נזקי בצורת.
מיר (עיירה)
מיר (בבלארוסית: Мір; בפולנית: Mir; ברוסית: Мир) היא עיירה בראיון קרליץ במחוז גרודנו בבלארוס, כ-85 קילומטר דרומית למינסק. במקור הייתה בשטח ששייך לפולין, אך הועברה לשטח רפובליקת בלארוס בברית המועצות לפני מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה נכבשה יחד איתה. לאחר המלחמה חזרה להשתייך לבלארוס.
ישיבת מיר פעלה במיר מהקמתה בשנת 1815 עד 1939.
היסטוריה
הכפר מיר נוסד לפני שנת 1345. ב-1395 צלבנים מן המסדר הטבטוני בראשותו של קונרד פון יונגינגן הרסו אותה. מאז שניתנה על ידי סיגיזמונד בן קייסטוט ב-1434 לסנקה בן גדיגולד היה לחלקה פרטית. בהמשך השתייכה מאז 1486 למשפחת אילייניץ'. הם גם התחילו בשנות ה-20 של המאה ה-16 בבניית מבצר שלימים נקרא טירת מיר, אשר משך אליו התקפות רבות במשך מאות השנים.
ב-1569 העיירה עברה לשליטת משפחת רדזיוויל וכעבור 10 שנים קיבלה זכויות מגדבורג, אך לא מלאות. במסגרת חלוקת אדמות לשלושת בניו של ניקוליי רדזיוויל השחור (הרביעי היה איש כמורה לו לא ניתנה נחלה) היא נכנסה ב-1589 לאורדינציית ניאסוויז' השייכת לניקוליי כריסטופור רדזיוויל סירוטקה וככזאת נכנסה לשליטתה של האימפריה הרוסית בחלוקת פולין השלישית.
בשנת 1828 עברה לשליטת לב ויטגנשטיין ובהמשך בעקבות היותה נדוניה לבתו שנישאה לכלודוויג הוהנלוהה שעבר לשירותה של האימפריה הגרמנית ובעקבות חוק רוסי שאסר על נתינים זרים להחזיק בה אדמות מכר את מיר בין שאר הנדל"ן למשפחת סוויאטופולק-מירסקי.
עם חידוש העצמאות הפולנית הייתה שייכת לרפובליקה עד 1939. באותה השנה עברה לשליטת ברית המועצות במסגרת חלוקת פולין בין גרמניה הנאצית וברית המועצות בתחילת מלחמת העולם השנייה, הפכה לעיר הנפה אותה השנה ונכבשה על ידי הגרמנים ב-1941. הגרמנים החזיקו בה עד 1944 ולאחר מכן היא שבה להיות עיר הנפה עד 1956 אז פורקה הנפה והיא הורדה מדרגת עיר. ב-1991 עברה לשליטת בלארוס.
יהודי מיר
שמה של העיר נודע בעולם היהודי בזכות הישיבה אשר פעלה בה מהקמתה בשנת 1815 עד נפילת פולין במלחמה בשנת 1939.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. עם הכיבוש הגרמני של העיירה בתחילת מבצע ברברוסה נרצחו בה 25 מנכבדי הקהילה, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ענידת טלאי צהוב.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן, וב-9 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים ושוטרים מקומיים כ-1,300 מיושביו, ובהם רב הקהילה, אברהם צבי קמאי. קבוצת מחתרת יהודית שפעלה בגטו סייעה להבריח ממנו כ-300 יהודים ליערות הסביבה. ב-13 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את מאות היהודים שנותרו בגטו בבורות ירי, וערכו מצוד קפדני אחר היהודים שנמלטו ממנו. לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות" מיהודים, ונורו 719 איש.
המצב נכון לשנות ה-2000
במאה ה-21 גרים במיר כ-2500 איש ויש בה מעט תעשייה. לא נותרה בה קהילה יהודית. בעיר נמצאות אנדרטאות לזכר נרצחי המלחמה והשואה שהקימו שלטונות ברית-המועצות וארגונים יהודיים.
גאווה ודעה קדומה
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice; מוכר גם בשם גאווה ומשפט קדום וכן אהבה וגאווה) הוא רומן רומנטי המתרחש באנגליה במאה ה-19 ועוסק בנישואין בחברה הגבוהה דרך דמותה של אליזבת בנט, צעירה אינטליגנטית הניצבת בפני לחצים להינשא לשידוך רווחי. היא נקלעת למשולש אהבה מפתיע עם שני גברים שונים לחלוטין זה מזה. הרומן בוחן את הקונפליקט בין אהבה לבין חובה חברתית וכלכלית באותה תקופה מנקודת מבטה של אישה צעירה.
הרומן הוא הרומן הידוע ביותר של הסופרת הבריטית ג'יין אוסטן. הוא נכתב בין השנים 1796–1797, ונקרא בתחילה "רשמים ראשונים" (First Impressions). הרומן עבר הגהה ב-1811 ופורסם שנתיים לאחר מכן ב-1813.
עלילת הספר
עלילת הרומן נסובה סביב נישואים במאה ה-18. הדמות הראשית היא אליזבת בנט, בת העשרים, צעירה דעתנית, חכמה ושנונה, ובעלת חוש צדק מפותח. אמה של אליזבת, גב' בנט, נחושה בדעתה להשיא את בנותיה בהצלחה לג'נטלמנים (אצילים) בעלי הון מספיק כדי לתמוך בהן. פרט זה מהווה ציר חשוב בעלילה מאחר שביתו ורכושו של מר בנט היה מוגבל בהורשה רק לבנים. אך כיוון שבמשפחת בנט לא היו בנים יורשים, עתידה הירושה לעבור לענף אחר במשפחה. דבר שיעמיד את הביטחון הכלכלי של גברת בנט ובנותיה בסכנה אחרי שמר בנט ימות.
נכסי האב אמורים לעבור עם מותו לידי מר קולינס, איש כמורה מרבה להג וחנופה ויהיר להחריד. לאחר שאליזבת דחתה את הצעת נישואיו, התחתן מר קולינס עם שרלוט לוקאס, חברתה הטובה של אליזבת, אשר שואפת לנישואים נוחים בניגוד לאליזבת השואפת להתחתן מתוך אהבה.
גב' בנט נחשבה לחסרת טאקט ואפילו המונית במקצת. תקוותיה להשיא את בנותיה לאצילים ובעלי ממון התעוררו ביתר שאת עם בואו של מר בינגלי. מר בינגלי הוא איש צעיר, אמיד ויפה תואר אשר שכר אחוזה לא רחוק מביתם של בני משפחת בנט. בבואו לאזור, הוא הביא עמו גם את חברו הטוב, מר דארסי, איש יהיר ואף עשיר יותר מבינגלי, אשר בינו לבין אליזבת נדמה כי שררה קרירות, הסתייגות וחוסר חיבה הדדית מהרגע הראשון.
עלילת הרומן מסתבכת כאשר אליזבת, יחד עם שאר בני משפחת בנט, מכירים את מר ויקהם, קצין בצבא אותו אליזבת מחשיבה כג'נטלמן בניגוד גמור למר דארסי. ויקהם אף הוא אינו נוטה חיבה למר דארסי, אשר מצידו החל לפתח, עם הזמן, רגשי אהבה כלפי אליזבת.
למרות הרושם הראשוני הטוב אותו עושה מר ויקהם על בני משפחת בנט, ויקהם ייחשף בהדרגתיות, לאורך הספר, כדמות נלוזה המפתה את האחות הצעירה בבנות בנט. להפתעתה הרבה של אליזבת, דווקא מר דארסי הגאה והיהיר, עליה הותיר רושם ראשוני שלילי, יתגלה כג'נטלמן אמיתי.
מסתבר שדארסי היה מודע לפגמים באישיותו של ויקהם, בייחוד כיוון שהוא ניסה להדיח את אחותו הקטנה של דארסי, ג'ורג'יאנה, כדי להינשא לה ולזכות בכספה הרב. במהלך הספר יתברר כי מר דארסי יעדיף להימנע ממבוכה וחשיפת סיפור ברבים אודות החטיפה של אחותו בידי ויקהם. אט אט תתבהר למר דארסי כי אהבתו לאליזבת גדולה מנשוא. ולכן לא יספר לה על ויקהם ומעלליו, משום שהוא לא רצה להשפיע על ההחלטות והרגשות שלה כלפיו.
אחת הסיבות לקונפליקט ולויכוח בין דארסי לאליזבת היא על אחותה הבכורה, ג'יין, אשר מאוהבת במר בינגלי. דארסי שכנע את בינגלי חברו, כי היא אינה אוהבת אותו וכי אין זה יאה להתחתן עם אחת מבנות משפחת בנט. הוא אף הסתיר בעזרת אחיותיו של בינגלי את בואה ללונדון ואת ביקורה בביתו.
ויקהם ברח עם לידיה, אחותה הקטנה וקלת הדעת של אליזבת, בלי להתחתן איתה, דבר שנחשב כאות קלון בתקופה המדוברת וכבעל השפעה מרחיקת לכת על מעמד המשפחה וסיכויי הבנות להינשא. אך מי שמציל את המצב הוא דארסי, המשלם את חובותיו הרבים של ויקהם ומכריחו להינשא לאחותה של אליזבת. על אף הגאווה הרבה של דארסי, והיותה של אליזבת ממעמד נמוך יותר, אהבתם גוברת על המכשולים (בין השאר שידוך מילדות של דארסי לבת דודתו) ואליזבת מקבלת לבסוף את הצעת הנישואין של דארסי.
גם המכשולים שנערמו בדרכם של אחותה הבכורה של אליזבת ומר בינגלי נפתרים, ואף הם מחליטים להינשא.
הערות על הדמויות
מלאכת תפירת הדמויות נעשתה בכישרון רב על ידי אוסטן, שהשכילה ליצור דמויות מלאות ועגולות בעלות רבדים שונים. היא הצליחה לתאר בדייקנות את המבנה החברתי של התקופה ואת הסיבוכים הרבים בתחומי הכסף, האהבה והנישואין. דוגמה אידיאלית לכך היא דמותה של שרלוט, חברתה הטובה של אליזבת. אישה פרקטית שנישואין עבורה אין פירושם אהבה אלא פשרה. היא נישאה למר קולינס כדי להבטיח לעצמה חיים נוחים כאישה נשואה, התנהגות זו מעוררת הפתעה רבה מצידה של אליזבת על שרלוט. ניתן להתווכח אם שרלוט היא דוגמה לדעה הקדומה של אליזבת או דוגמה להתפשרות הכרוכה בנישואין באותה תקופה.
למרות זאת, ברור למדי מן הסיפור כי בעת שמר דארסי חוטא בחטא הגאווה, אליזבת לעיתים מזומנות חורצת דעה קדומה אף היא על דארסי. היחסים שביניהם הם לב הסיפור, השזור במיומנות, יחד עם שאר סיפוריהם של בני משפחת בנט, היוצרים יחדיו פסיפס אנושי של תקופה עם מוסר השכל אוניברסלי.
דמותו של מר דארסי נחשבת כאב טיפוס לגיבור הרומנטי, ולמי שהצליח לעבור תהליך פסיכולוגי-תודעתי מעמיק, ולעשות שינוי דרמטי באופיו מתחילת הרומן ועד סופו. דוגמה לכך ניתן למצוא בספרה של הלן פילדינג - יומנה של ברידג'ט ג'ונס, גם שם הגיבורה מוצאת עצמה מעורבת בקשר עם גיבור עשיר והנתפס כיהיר, בשם דארסי, אשר לאחר מכן מתגלה כחביב וראוי לאהבתה. שלא במקרה, גם בהפקת ספר זה לקולנוע בשנת 2001, נבחר השחקן קולין פירת' לגלם את מר דארסי, לאחר שגילם בשנת 1996 את מר דארסי בהפקת ה-BBC של "גאווה ודעה קדומה".
שמו של הרומן לקוח, ככל הנראה, מקטע מתוך הרומן "ססיליה" של פרנסס ברני, בו אחת הדמויות נושאת נאום על גאווה ודעה קדומה.
על המסך
בשנת 1940 גילמו לורנס אוליבייה וגריר גרסון את התפקידים הראשיים בהפקה הוליוודית של "גאווה ודעה קדומה", את התסריט כתב אלדוס האקסלי.
ב-1980 עובד הרומן למיני סדרה טלוויזיונית של ה-BBC, כאשר בתפקידים הראשיים שיחקו אליזבת גארווי ודייוויד רינטול.
בשנת 1993 ה־BBC ערך משאל רחב היקף אודות הספר האהוב ביותר בבריטניה, ו"גאווה ודעה קדומה" נבחר במקום הראשון. לאורך השנים זכה הרומן למספר רב של המחזות לרדיו ולטלוויזיה. אשר הבולט ביניהם הוא הפקה עתירת תקציב של ה־BBC לגאווה ודעה קדומה ב־1996 עם קולין פירת' כמר דארסי וג'ניפר אילי כאליזבת בנט.
ב־2004 יצא עיבוד קולנועי בוליוודי בשם כלה ודעה קדומה.
הסרט הלהט"בי-אמריקאי משנת 2022, פייר איילנד, מבוסס על הספר.
תרגומים לעברית
התרגום הראשון לעברית נעשה על ידי שושנה שרירא בשנת 1952 ויצא לאור בהוצאת מ. ניומן בשם אהבה וגאוה.
תרגום ידוע יותר של הספר נעשה על ידי אהרן אמיר ויצא בשנת 1984 בשם "גאווה ומשפט קדום", אולם רבים מכירים אותו בשם "גאווה ודעה קדומה", השם העברי שניתן לאחת מהסדרות על בסיס הספר, ששודרה בערוץ הראשון.
תרגום נוסף לעברית שנעשה על ידי טלה בר, יצא בשם "אהבה וגאווה" בהוצאת אור-עם בשנת 1984.
במאי 2008, יצא לאור תרגום חדש מאת עירית לינור המלווה באחרית דבר פרי עטה, בהוצאת כתר ספרים וידיעות אחרונות. במהלך קיץ 2009 שודרה בערוץ הוט 3 גרסה טלוויזיונית חדשה, המבוססת על הספר ומותאמת לרוח הזמן, בבימויה של לינור ונקראה "מה שנחוץ לרווק" בכיכובם של חנה לסלאו, יעל הדר ודן שפירא.
המשכים
לרומן זה של ג'יין אוסטן נכתבו המשכים רבים על ידי סופרים אחרים, המנסים לתאר בדרכים שונות את חייה של אליזבת כאשתו של מר דארסי באחוזתו, פמברלי. בין הידועים בהם - "פמברלי" ו-"נישואין ללא שוויון" מאת אמה טננט (שאף יצאו בעברית בהוצאת אור-עם). המשכים נוספים:
לרוב, התיאור בספרים אלה אינו משרטט תמונה אגדית של חיים 'באושר ועושר עד עצם היום הזה'. אליזבת נאלצת להתמודד עם דעתם השלילית אודותיה מצד קרוביו של מר דארסי ובני מעמדו שאינם רואים בעין יפה את אשתו, בת המעמד הנמוך, לדעתם, שאינה ראויה לו. על אליזבת להתמודד גם עם גאוותו של מר דארסי, דעותיה הקדומות שלה, ועם רצונו של מר דארסי בבן כיורש לאחוזתו. לעיתים עליה להתמודד גם עם משפחתה ובפרט עם דרישותיה הכספיות של אחותה הצעירה, שנישאה למר ויקהם, והמוצאת עצמה תדיר בחובות עקב נטייתו של ויקהם הפוחז להימורים.
בעיית המדידה
תיאור של מערכת קוונטית
מערכת פיזיקלית קוונטית מתוארת על ידי פונקציית הגל (או "פונקציית מצב") שלה. פונקציה זו מגדירה על-פי-רוב את ההסתברות של המערכת להימצא במצב נתון, מבחינה פורמלית על פונקציית הגל לפתור את משוואת שרדינגר.
התפתחות המערכת בזמן
ניתן כאמור לאפיין מערכת קוונטית בעזרת פונקציית הגל שלה, התפתחות המערכת בזמן, פירושה - תיאור מצבי המערכת המשתנים על פני הזמן: נתאר מערכת הנמצאת בזמן \ t_1 על ידי המצב ובזמן \ t_2 על ידי המצב כאשר \ t_2 > t_1 מעבר המערכת בין מצביה השונים בזמן משמעותו שקיים אופרטור U כך שמתקיים מבחינה מתמטית האופרטור היוניטרי U מעביר את המערכת בין מצביה המשתנים על פני הזמן.
קריסת פונקציית הגל
האופרטור U המאפשר הצגת מעברי המערכת המתפתחים עושה מלאכתו נאמנה כל עוד לא ערכנו מדידה על מאפייני המערכת.
פונקציית הגל מתארת את ההסתברות להימצאות המערכת במצב מוגדר בתוך מרחב המצבים האפשריים מבחינה פיזיקלית, ביצוע המדידה גורם "להכרעה" בין מצבי הסופרפוזיציה הקוונטית של המערכת שמשמעו קריסת פונקציית הגל והיעדר יכולת לבטא מתמטית מעברי המערכת ממצב שלפני המדידה למצב שאחרי המדידה.
השלכות בעיית המדידה
מדידת גודל פיזיקלי היא תהליך פיזיקלי כמו כל תהליך פיזיקלי אחר - משמע, בעיית המדידה היא בעיה חריפה אשר פוגמת בעקביות הפיזיקה כולה ומעוררת שאלות מדעיות ופילוסופיות כאחד. ליישוב בעיית המדידה, הוצעו הסברים שונים ופרשנויות שונות. בין הפרשנויות והניסיונות הידועים ביותר לפתרון בעיה זו נמנה פירוש העולמות המרובים של הפיזיקאי יו אברט. על פי פירוש זה פונקציית הגל היא פונקציה "עולמית", הכוללת את המערכת הפיזיקלית, הצופה, התקני המדידה וכך הלאה. עם ביצוע המדידה עוברת פונקציית הגל המוכללת טרנספורמציה רציפה ואינה קורסת, ומשמעות הדבר שמרחב המצבים מכיל כעת כמה עולמות אשר בכל אחד מהם יש מידע שונה על אותה מדידה עצמה. למרות היותו של פתרון זה עקבי מבחינה מתמטית הוא נדחה על ידי מרבית הפיזיקאים.
נס המערכת
בעיית המדידה מופיעה רק בעצמים קוונטים כגון חלקיקים קטנים ואינה נראית בעצמים "גדולים מספיק" כגון אבן או כיסא, שמתנהגים בהתאם לחוקי הפיזיקה הקלאסית. השאלה באיזה גודל המערכת יוצאת מהתחום הקוונטי לתחום הקלאסי היא מקרה של פרדוקס הערימה שעדיין לא נמצא לו פתרון משביע רצון. הפיזיקאי נילס בוהר הציע את המושג "נס המערכת" על מנת להסביר שעבור מערכת גדולה מספיק האפקטים הקוונטים מבטלים אחד את השני ונשארים עם פיזיקה קלאסית, תשובתו הייתה עמומה ולא סיפקה קריטריון לקביעה מתי מערכת גדולה מספיק ומתי מתרחש המעבר.
בשנים האחרונות מתנהל מחקר בתחום שבין פיזיקה מאקרוסקופית (עצמים קלאסיים) לפיזיקה מיקרוסקופית (עצמים קוונטים). פיזיקה זו - הנקראת פיזיקה מזוסקופית - אמורה לחקור שאלה זו ובאמצעות ניסויים בננוטכנולוגיה לבדוק אפקטים קוונטים במערכות שגודלן ככמה עשרות מולקולות.
בוב אשר
קורות חיים
אשר נולד בשיקגו. שם למד, הכיר את רעייתו, מרי-ג'יין, והקים עסק בתחום גופי תאורה. במשך שנים רבות שימש יו"ר פדרציית יהודי שיקגו ובמהלך השנים השתתף במועצות מנהלים של ארגונים לאומיים שונים בארצות הברית.
בין השנים 1988-1984 היה נשיא אייפא"ק. עד למותו היה נשיא כבוד של הארגון וחבר ב"פורום הארבעה" אשר התווה את מדיניות הארגון. הוא היה מזוהה עם המפלגה הרפובליקנית.
אשר הקים בשנת 1981 את מחנות מתא"ן יחד עם רפי עמרם. בשנת 1989 הקימו יחד את העמותה למצוינות בחינוך (כיום "המרכז הישראלי למצוינות בחינוך") ואת התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות.
אשר שימש כיו"ר המועצה האמריקאית למען מכון ויצמן. עד למותו היה חבר במועצת המנהלים הבינלאומית של המכון. בשנת 2001 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן.
אשר היה גם חבר כבוד במועצה של מכון וושינגטון למדיניות במזרח הקרוב.
נפטר ב-29 בינואר 2023.
Network Time Protocol
Network Time Protocol (בראשי תיבות: NTP) הוא פרוטוקול תקשורת המאפשר להתקני מחשוב לסנכרן את השעון שלהם, היינו את השעה ביום ואת התאריך (Time Of Day -TOD), לשעון מרכזי ומדויק המצוי ברשת. הפרוטוקול מתבסס על תקשורת TCP/IP. הפרוטוקול מתבסס על service או daemon שרץ על שרת המחובר לשעון אטומי, מקלט GPS או התקן זמן מדויק אחר, השרת עצמו נקרא לרוב שרת זמן (time server). כל מחשב המעוניין (ומורשה, במקרים מסוימים) להסתנכרן מול אותו התקן זמן מזדהה מול השרת בעזרת פרוטוקולים מוכרים או באופן אנונימי, אם הדבר מאופשר, ואז הוא יכול להסתנכרן מולו. בין השאר מתמודד הפרוטוקול עם השבתה של שרתי הזמן, חלוקת עומסים, שיפור הדרגתי של דיוק, תעדוף שרתים ועוד.
התמודדות עם העברת המידע ברשת
לשדר העובר ברשת לוקח זמן להגיע מקצה לקצה ולכן אחד מהאתגרים שהפרוטוקול הציב כיעד הוא התמודדות עם בעיה זו. כאשר מחשב מבקש להסתנכרן מול שרת זמן הוא שולח לשרת הזמן את הבקשה ואת השעה המקומית אצלו. כאשר חוזר משרת הזמן שדר המכיל את השעה הנכונה יחד עם השעה שנשלחה על ידי השרת המבקש, מושווה השעה המקומית הנוכחית לשעה שנשלחה בשדר המקורי הקיימת גם בשדר שהוחזר ואז מבוצע חישוב של הזמן הממוצע שלוקח לשדר לעשות את המרחק משרת אחד למשנהו. הממוצע מתקבל לאחר שליחת בקשה לסנכרון מספר פעמים (לרוב 4).
תקשורת
התקשורת עצמה נעשית בפורט 123 UDP מועבר בה מידע על השעון על-גבי מבנה נתונים המכיל 32 ביט המתארים את השניות, ועוד 32 ביט לתיאור חלקי השניות מה שמאפשר בתאוריה דיוק של עשיריות-ננו שניות, הדיוק הממשי הוא של כ-10 מיליוניות השנייה.
תעדוף שרתים
לכל שעון בדיוק גבוה מספיק מוגדר ערך מיוחד הנקרא Stratum, הנע בין 0-16 כאשר ככל שמספרו נמוך יותר כך הדיוק גדל. לפי הגדרת הפרוטוקול, אין יכולת להסתנכרן מול מקור זמן בעל stratum השווה ל-16 וכך נשמרת היררכיה של עד 16 רמות. לרוב שרתים אינם מקבלים את הערך 0 אלא את הערך 1 מכיוון שהם מסתנכרנים מול התקן הזמן.
כיוון השעון
במחשבים קיימים, בדרך כלל שני סוגי שעונים. שעון המערכת (System clock) ושעון זמן אמת (RTC - Real Time Clock). שעון המערכת מנוהל תוכנה בעזרת ספירה של פסיקות השעון על ידי מערכת ההפעלה. "שעון זמן האמת" הוא התקן חומרה בעל גיבוי של סוללה המאפשר למחשב לשמור את השעה ואת התאריך גם כשהמחשב כבוי. המידע שמתקבל בעזרת הפרוטוקול משמש לעדכון שעון המערכת בעזרת הוספה או גריעה של ההיסט בזמן, שנוצר בין שעון המערכת לזמן שהתקבל מן השרת. זמן המערכת יכול לשמש לתיקון ההיסט של "שעון זמן האמת" החומרתי לצורך שמירת השעה והתאריך בזמן כיבוי המחשב.
התמודדות עם השבתה
בכל פעם שבה מחשב מבצע סנכרון בעזרת הפרוטוקול, הוא שומר אצלו (בזיכרון או בתוך קובץ) את הסטייה של שעונו הפנימי לעומת שעון הייחוס בשרת הזמן, לאחר בדיקת ממוצע הסטיות והתעלמות ממקרי קצה, המחשב מסוגל לשמור על שעון פנימי יחסית מדויק גם ללא תלות בשרת הזמן.
גלובליזציה
מכיוון שבכל אזור זמן בעולם השעה היא שונה, הפרוטוקול מתבסס על הסבת השעון לזמן אוניברסלי מתואם.
המאגר העולמי
הכתובת pool.ntp.org מצביעה לשרת NTP אקראי מבין קבוצה של אלפי שרתי זמן אמינים. ישנן כתובות משנה, כגון fr.pool.ntp.org לשרתים מצרפת. נכון ל-2016 קיים שרת אחד בישראל (il.pool.ntp.org). השם הראשי וכל אחד משמות המשנה מחזיר באקראי שם אחד מבין השמות המופיעים בו. לכן אפשר להשתמש בשם זה להגדרת שרת NTP למחשב שמיקומו בעולם לא ידוע (מחשב נייד, או ברירת מחדל לתצורה למערכת תוכנה).
קישורים חיצוניים
RFC5905 - Network Time Protocol Version 4: Protocol and Algorithms Specification
הקרב על ארנהם
הקרב על ארנהם (באנגלית: Battle of Arnhem) היה קרב מפורסם שהתנהל בעיר ההולנדית ארנהם ובסביבתה, כחלק ממבצע מרקט גארדן במהלך מלחמת העולם השנייה.
תוכנית מבצע 'מרקט גארדן' הייתה: תחילה, שלוש דיוויזיות מוטסות של בעלות הברית ינחתו מעבר לקווי הגרמנים בשלושה מוקדים בהולנד. בשלב השני של המבצע כוחות יבשה של בעלות הברית יתקדמו וישחררו שלוש העיירות: איינדהובן (הדיוויזיה המוטסת ה-101) וניימכן (הדיוויזיה המוטסת ה-82), שתיהן של צבא ארצות הברית, וכן את ארנהם (הדיוויזיה הבריטית המוטסת ה-1). אף שלא הושגו כל היעדים במלואם והיו עיכובים רבים בדרך, הדיוויזיות האמריקאיות השיגו יעדיהן. לעומת זאת, הדיוויזיה הבריטית בארנהם כשלה בהשגת יעדיה עקב תקלות במודיעין ובקשר, בגלל מזג אוויר גרוע ובגלל כשלים רבים נוספים - כהגעה מאוחרת של הכוח היבשתי ליעדו. הקרב על ארנהם נוהל בגבורה על ידי הבריטים והיה השראה למספר ספרים וסרטים, כמו גשר אחד רחוק מדי (ספר וסרט). שם פופולרי זה נלקח מאמירתו של המפקד, פרדריק בראונינג, בטרם המבצע: "התוכנית השאפתנית עלולה להתגלות כגשר אחד רחוק מדי" (כשהכוונה לגשר ארנהם).
תפקיד החטיבה הבריטית המוטסת הראשונה (בפיקודו של ג'ון פרוסט) בהגנה העיקשת על חלק הגשר הצפוני, כשאף לא אחת מהיחידות האחרות לא הצליחה להגיע אליהם, והם היו מכותרים במשך ארבעה ימים על ידי הדיוויזיות הגרמניות. אף שהכוח הופגז הוא עמד מול התקפה אחרי התקפה של הנאצים, עד שנשבר בסוף ונכנע. בחלק הקרב האחרון הדיוויזיה המוטסת הבריטית הייתה מכותרת אף היא אך ניצלה הודות למבצע חילוץ של הדיוויזיה ה־101 וכוחות יבשה של בעלות הברית מעברו הדרומי של הריין. במבצע חילוץ זה ניצלו כ־2,500 מחיילי הדיוויזיה, מתוך כ־10,400 שיצאו לקרב. הדיוויזיה לא התאוששה מהקרב ולא חזרה יותר לגודלה המקורי, והיא פורקה לבסוף בנובמבר 1945.
מהצד הגרמני, הצלחתם בקרב ארנהם וכן בעצירת ההתקדמות והשגת יעדי המבצע על ידי בעלות הברית, הביאו להעלאת מורל משמעותית. זאת בשלב בו הורמאכט הגרמני היה עסוק בקרבות נסיגה אל מול התקדמות בעלות הברית, ממזרח (הצבא האדום) וממערב (בעלות הברית המערביות).
רקע
מבצע מרקט גרדן היה מבצע שאפתני אשר מטרתו הייתה ליצור כיוון התקדמות צפוני, מה שיביא לסיום מהיר של מלחמת העולם השנייה באירופה. כנגד תוכנית הפעולה האמריקאית שכללה התקדמות לכיוון מזרח, מחופי נורמנדי עד ללב גרמניה וברלין, הציעו הבריטים בפיקודו של מונטגומרי את מבצע 'מרקט גרדן' שבו יוצנחו שלוש דיוויזיות מוטסות בשטחי מרכז הולנד, יחזיקו את צירי ההתקדמות ויחכו ארבעה ימים להתקדמות כוחות השריון וחיל הרגלים במעלה הצירים. באופן זה היה אמור להיפתח ציר התקדמות חדש דרך הולנד, מה שהיה אמור להפתיע את הגרמנים ולסיים את המלחמה מוקדם.
משרד האנרגיה והתשתיות
משרד האנרגיה והתשתיות הוא משרד ממשלתי, הממונה על כלל תחומי האנרגיה, החשמל, המשאבים הטבעיים, התשתיות והמים במדינת ישראל.
הקרב על ארנהם
רקע
תוכנית המבצע הייתה שהדיוויזיה המוטסת ה־101 תנחת, תשתלט ותחזיק את איינדהובן והגשרים בה, הדיוויזיה המוטסת ה־82 הייתה אמורה להשתלט באותו האופן על ניימכן, בעוד שהדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה יחד עם החטיבה הפולנית הייתה אמורה להחזיק את ארנהם. הכוחות המוטסים היו אמורים להחזיק את הערים בזמן שכוחות היבשה של בעלות הברית התקדמו במעלה צירי התנועה, כשהם משלימים את פעולת השחרור ויוצרים מובלעת בעומק הקו הגרמני בהולנד.
משרד האנרגיה והתשתיות
מבנה ארגוני
המשרד מנוהל בעזרת אגפים, מינהלים, רשויות וחברות ממשלתיות.
הקרב על ארנהם
התוכנית הבריטית
הנחיתות וההגנה הבריטיות המתוכננות בארנהם תוכננו בזמן שהדיוויזיה הבריטית המוטסת ה-6 עדיין התארגנה מחדש לאחר מבצע טונגה והלחימה בנורמנדי, המשימה של אבטחת ראש הגשר על הריין הוטלה על הדיוויזיה המוטסת ה-1 בפיקודו של מייג'ור גנרל רוי ארקהרט. הדיוויזיה הורכבה משלוש חטיבות חי"ר (שתי חטיבות צנחנים, חטיבה אחת של כוחות מוטסים בדאונים), ארטילריה תומכת של הרגימנט המוטס הקל ה-1 וסוללות נ"ט ויחידות הנדסה מלכותיות, וכן גורמים תומכים כמו חיל השירות של הצבא המלכותי וחיל הרפואה של הצבא המלכותי. רוב הדיוויזיה לחמה בצפון אפריקה ובסיציליה, במיוחד חטיבת הצנחנים הראשונה והחטיבה המונחתת האווירית הראשונה. זו הייתה הפעם הראשונה שהדיוויזיה נלחמה כמערך שלם. לארקהארט הייתה גם חטיבת הצנחנים הפולנית העצמאית הראשונה בפיקודו. כוחו גם תוגבר באופן משמעותי על ידי כ-1,200 חיילים מגדוד טייסי הדאונים, שיטיסו את חיל הרגלים וכלי הרכב הנישאים בדאונים לארנהם, וסיפקו את המקבילה של שני גדודי חי"ר למבצע. תגבורות קטנות יותר כללו יחידת קומנדו הולנדית וצוותי תקשורת אמריקאים.
משרד האנרגיה והתשתיות
מבנה ארגוני
למשרד האנרגיה והתשתיות תאגידים וחברות ממשלתיות הכפופות לו מקצועית ומיניסטריאלית, כגון:
הקרב על ארנהם
התוכנית הבריטית
הדיוויזיה נדרשה לאבטח את גשרי הכביש, הרכבת והפונטונים מעל ה-Nederrijn בארנהם ולהחזיק אותם במשך יומיים-שלושה עד לשחרור על ידי הקורפוס ה-30. מלכתחילה היה ארקהארט מוגבל מאוד בתכנון המבצע. מפקדת נושאת הכוחות התשיעית של ארצות הברית (מייג'ור גנרל ויליאמס) לא יכלה להנחית את כל הכוחות המוטסים בהטסה אחת. ויליאמס החליט שניתן יהיה לשלוח רק גיחה אווירית אחת ביום, כלומר ייקח שלושה ימים להעביר את הדיוויזיה והבריגדה הפולנית. אזורים מעטים היו מתאימים לנחיתות דאונים וויליאמס נרתע מלשלוח את מטוסיו קרוב מדי לארנהם ולתוך הנ"מ משדה התעופה דילן לאחר ההנחתה. ארקהארט נאלץ לבחור אזורי הצנחה (DZ) ואזורי נחיתה (LZ) עד 13 ק"מ מארנהם, בצד הצפוני של הנהר. עם הצורך לאבטח את הגשרים, הערים ואזורי ההנחתה למטסי האספקה הבאים, המטס הראשון יצטרך להגן על היקף באורך 29 ק"מ בזמן ההמתנה לקורפוס ה-30.
משרד האנרגיה והתשתיות
היסטוריה
המשרד הוקם באמצע שנות ה-70 ביוזמת חבר הכנסת מיכה חריש, בעקבות משבר האנרגיה של 1974 והעלייה התלולה במחירי הנפט הגולמי, והעלייה בחשיבותו של תחום האנרגיה בסדר היום הלאומי והעולמי. תחילה הוצע להקים "רשות אנרגיה" ולא משרד ממשלתי. בפברואר 1976 הודיע ראש הממשלה יצחק רבין על הקמת הרשות שתהיה כפופה לשר המסחר והתעשייה. בין השאר מטרת הרשות הייתה לקדם חסכון באנרגיה בישראל ולקדם את תחום חיפושי הגז והנפט בישראל. בינואר 1977 נכנס לתוקפו "חוק רשות לאומית לאנרגיה, 1977".
לאחר הבחירות לכנסת התשיעית, ביוני 1977, הוחלט על הקמת משרד ממשלתי חדש, משרד האנרגיה והתשתית. יצחק מודעי מהמפלגה הליברלית, מונה כשר הראשון בתפקיד. תחומי הפעילות שהועברו לאחריות המשרד היו: הממונה על חיפושי נפט, הוועדה לאנרגיה אטומית ומשק החשמל. לפני כן עניינים אלו נוהלו על ידי משרד הפיתוח (ואחר כך משרד המסחר והתעשייה). כמו כן נושא משק הדלק, שנוהל עד אז במשרד האוצר. לשם כך הוקם מינהל הדלק, שהחליף את מדור הדלק אשר הוקם עוד בימי המנדט הבריטי ופעל עד שנת 1956 במסגרת אגף המכס והבלו ולאחר מכן כיחידה עצמאית במשרד האוצר. המשרד מנה בימיו הראשונים פחות מ-50 עובדים, רובם במינהל הדלק שהיה אחראי על הבטחת אספקת הדלק למשק, רגולציה, פיקוח על מחירים, יבוא, מלאים ותקנים. משרדי המינהל שכנו בחיפה, קרוב לנמל, לבתי הזיקוק ולמשרדי המכס והבלו. יוסי ורדי, שהיה קודם מנכ"ל משרד הפיתוח, מונה כמנכ"ל הראשון של המשרד.
בספטמבר 1977, עברה לאחריות המשרד גם המכון הגיאולוגי לישראל.
בנובמבר 1978, התפטר מנכ"ל המשרד יוסי ורדי, לאחר שלא הצליח לממש את תוכניתו לאחד את כל החברות והגופים הממשלתיים שעסק בחיפושי נפט לחברה לאומית אחת הפועלת על בסיס עסקי.
בשנת 1996 החליטה ועדת מנכ"לים שכונסה בעקבות דוח מבקר המדינה לצרף למשרד את יחידת המכרות שפעלה עד אז במסגרת משרד המסחר והתעשייה. באותה שנה צורפה למשרד גם נציבות המים, שהוקמה בשנת 1959 במסגרת משרד החקלאות. בשנת 2007, החליפה אותה רשות המים, שהוקמה במטרה לרכז את הסמכויות הניהוליות והרגולטוריות תחת גורם ממשלתי יחיד ומקצועי, ובשנת 2009 צורפו אליה גם המינהל לפיתוח תשתיות ביוב במשרד התשתיות הלאומיות והממונה על התאגידים ומינהל המים ברשויות המקומיות במשרד הפנים.
בשנת 2004 הוחלט על הקמת מינהל אוצרות הטבע, המאגד את יחידת המכרות ואת יחידת הנפט, שפעלה עד אז כחלק ממנהל מדעי האדמה.
בפברואר 2009 החליטה הממשלה להקים במשרד כיחידת סמך מינהל מחקר למדעי האדמה והים שנועד להסדיר את פעילותם של המכון הגיאופיסי, החברה לחקר ימים ואגמים והמכון הגיאולוגי. מיולי 2015 ובמשך שנה בדק מבקר המדינה את פעילותו של המינהל, ובדו״ח מעקב שפרסם פירט ליקויים, ובראשם היעדר הגדרה לאחריותו ולסמכויותיו של המינהל או בחינה של יעילותו ונחיצותו ביחס לחלופות אחרות, ופעילותו של המינהל ללא מנהל קבוע בחלק מהתקופה, ואף ללא מנהל זמני למשך יותר משנה. במרץ 2017 המינהל בוטל.
עד לשנת 1996 נקרא משרד זה, משרד האנרגיה והתשתית, אך עם כניסתו של אריאל שרון לתפקיד שינה את שמו לשם משרד התשתיות הלאומיות והורחבו סמכויותיו.בדצמבר 2011, בתקופת כהונתו של עוזי לנדאו כשר הממונה על המשרד, אישרה הממשלה את שינוי שמו של משרד התשתיות הלאומיות למשרד האנרגיה והמים.בספטמבר 2013 שונה שם המשרד למשרד התשתיות הלאומיות האנרגיה והמים.ביוני 2017 שונה שם המשרד למשרד האנרגיה והמים .במאי 2020 החליטה ממשלת ישראל השלושים וחמש לפצל את משרד האנרגיה ולהקים את משרד משאבי המים, אך עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הוא נסגר באוגוסט 2021 ותחומי אחריותו הושבו אל משרד האנרגיה.
הקרב על ארנהם
התוכנית הבריטית
את ההתקדמות לארנהם תוביל קבוצת ג'יפים מפלוגת הסיור המוטסת הראשונה (מייג'ור פרדריק גוף) בנתיב הנמר, שינסה לבצע הפיכה על גשר הכביש. ביום השני, חטיבת הצנחנים הרביעית (בריגדיר ג'ון "שאן" האקט) תגיע ל-DZ 'Y', מלווה ביחידות ארטילריה נוספות ושאר חטיבת הנחיתה ב-LZ 'X'. שלושת הגדודים של האקט יתגברו את העמדות מצפון ומצפון מערב לארנהם. ביום השלישי, חטיבת הצנחנים הפולנית העצמאית הראשונה תוצנח מדרום לנהר ב-DZ 'K'. באמצעות גשר הכביש, הם יחזקו את ההיקף ממזרח לארנהם, ויחברו עם הארטילריה שלהם שתוטס בדאונים ל-LZ 'L'. החטיבה המונחתת האווירית הראשונה תיסוג לאחור כדי לחפות על אוסטרבייק בצד המערבי של ההיקף וחטיבת הצנחנים הראשונה תיסוג אחורה כדי לחפות על הצד הדרומי של הגשרים. היחידות הנותרות של הדיוויזיה יתקדמו בעקבות הקורפוס ה-30 בשטח במה שהיה ידוע כזנב הים. לאחר שיגיע הקורפוס ה-30 ויתקדם מעבר לראש הגשר, דיוויזיית חיל הרגלים ה-52 (לולנד) תנחת בשדה התעופה דילן כדי לתמוך בכוחות הקרקע מצפון לנהר הריין. המבצע יתוספק על ידי טיסות יומיות של להק 38 ולהק 46 אשר יבצעו את ההנחתה הראשונה ב-LZ 'L' ביום 2 וההצנחה שלאחר מכן על DZ 'V'.
מודיעין
לדיוויזיה נאמר לצפות להתנגדות מוגבלת בלבד מצד כוחות המילואים הגרמניים. לא היה צפוי אתגר רציני להפעלתם ולוחמים רבים האמינו שפעילותם תוביל לסיום המלחמה. חלקם - בציפייה לתקופת כיבוש בגרמניה - ארזו ציוד פנאי בערכה או בדאון. קצין המודיעין של בראונינג - מייג'ור בריאן ארקהארט - השיג מידע מקבוצת הארמיות ה-21 בבלגיה ומהתנגדות הולנדית לפיו שריון גרמני קיים סביב ארנהם. המידע היה מגובה בסיור אווירי שהוא הורה להטיס. בראונינג זלזל בו והורה לקצין הרפואה הראשי שלו לשלוח את ארקהארט לחופשת מחלה. SHAEF היה מודע לכך שכמעט בוודאות קיימות שתי דיוויזיות פנצר בארנהם, אך בשל המבצע המתקרב בחר להתעלם מהן. מידע כזה נאסף מיירוטים של אולטרה שלא היה בידי הארמייה המוטסת הראשונה ולכן לא יכול היה להשפיע על החלטות הפיקוד.
כוחות גרמניה הנאצית
במקרה נבחר אזור ארנהם לאזור מנוחה, התארגנות ואימונים של קורפוס פאנצר אס אס השני בפיקודו של וילהלם ביטריך, אשר הורכב מדיוויזיית פאנצר אס אס העשירית והתשיעית. שתי דיוויזיות אלו הוצאו מקו החזית לאחר שספגו אבדות קשות במהלך המערכה על נורמנדי. מלבד שרידי שתי דיוויזיות האס אס, נמצאו באזור ארנהם גם מספר יחידות גרמניות קטנות יותר, בהם יחידות של בסיסי אימונים.
17 בספטמבר, הנחיתה והמאמץ לכיוון הגשר
המבצע החל בהפגזות מסיביות ובפשיטות הפצצה על קווי ההגנה הגרמניים, שביצע חיל האוויר הטקטי השני הבריטי, ועל ידי חיל האוויר השמיני והתשיעי האמריקנים. הללו התמקדו בעמדות נ"מ, ביחידות של חיל מצב ובבסיסים גרמניים. באותו זמן, הגל הראשון של כוחות בעלות הברית סבל מאבדות קלות בלבד בדרכו מבסיסיו בבריטניה ועד ליעד. הראשונים שהגיעו ליעד היו חיילי הפלוגה המוצנחת העצמאית ה־21. הם נחתו ב-12:40 ותפקידם היה לסמן מראש אזורי נחיתה עבור הדאונים והצנחנים בשטחי הנחיתה העיקריים. הנחתת הכוחות המוטסים ביום הראשון למבצע הייתה, בכללה, מוצלחת ונתקלה בהתנגדות מועטה מהצד הגרמני. 331 מטוסים ו־319 דאונים בריטיים, לצד 1,150 מטוסים ו־106 דאונים אמריקנים, הנחיתו כ־20,000 חיילים של בעלות הברית באזור שבין איינדהובן לארנהם. השלב הראשון במאמץ ההנחתה הסתיים לקראת 14:45 כשהכוחות התארגנו יחסית בקלות, והחלו בביצוע המשימות המותכננות להם.
החטיבה המונחתת ה-1 נעה במהירות כדי לאבטח את אזורי הנחיתה. הגדוד ה-2, רגימנט דרום סטפורדשייר עבר לוולפהזה, הגדוד ה-1, רגימנט הגבול אבטח את DZ 'X', פרס את הפלוגות שלו סביב ה-DZ וב-Renkum, והגדוד ה-7, רגימנט הגבול הסקוטי של המלך עברו לאבטח את DZ 'Y'. כאן, הם ארבו לגדוד האס אס Wach ההולנדי כשפנה לכיוון ארנהם מאדה. יחידות של מפקדת התותחנים והדיוויזיה הנוחתים פנו לוולפהזה ואוסטרבייק, שם הקימו קציני רפואה עמדת סיוע רגימנטלית בביתה של קייט טר הורסט.
הגרמנים הופתעו ונתפשו בלתי מוכנים במתקפת הפתע של בעלות הברית, ובתחילה נכנסו לבלבול. מודל, מפקד קבוצת ארמיות B סבר בטעות שהצנחנים נועדו ללכוד אותו, והרחיק את מפקדת הארמייה שלו ממלון טפלבורג שבאוסטרבייק כ-10 ק"מ, לעיר דוטינכם שממזרח לארנהם, משם פיקד אישית על הקרבות. דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית נשלחה 15 ק"מ דרומה משם, במטרה לתקוף את כוחות הצנחנים האמריקנים בניימיכן, ולהגן על הפולדר בין נהר הריין התחתי לנהר הוואל). דיוויזיית האס אס ה-9 הייתה בעיצומה של הכנות לחזרה לגרמניה והרמל היה בברלין וניסה להשיג עוד אנשים ואספקה ליחידה שלו. הוא קיבל מיד פקודה לחזור לארנהם בזמן שהדיוויזיה שלו החלה להכין את כוחותיה לקרב. אוברשטורמפיהרר לודוויג שפינדלר - מפקד גדוד ארטילריה משוריינת אס אס ה-9 - ארגן במהירות קבוצת קרב קטנה בת 120 איש בלבד, אך שילבה 16 יחידות נפרדות במהלך הקרב). בשעות אחר הצהריים המאוחרות, הוא קיבל פקודה להתקדם מערבה לאוסטרבייק ולהקים קו חסימה כדי למנוע מהבריטים להגיע למרכז ארנהם.
גדוד הסיור בן 40 כלי רכב של דיוויזיית האס אס ה-9 בפיקודו של האופטשטורמפיהרר ויקטור גראבנר קיבל פקודה לרדת דרומה לניימכן, ולחצות את גשר ארנהם בשעת בין ערביים, אולם בתחילה לא נצטוו יחידות לאבטח את הגשר עצמו. קוסין, מפקד חיל המצב של ארנהם, נהרג על ידי אנשי גדוד הצנחנים ה-3 כשדהר לעבר מפקדתו, ומותו הוביל להתמוטטות הפיקוד הגרמני. רק בשעות אחר הצהריים המאוחרות קיבלו גדוד הסיור של דיוויזיית האס אס ה-10 פקודה לאבטח את הגשר. בזמן הנחיתות הייתה במקום יחידה מאורגנת אחת בלבד שהתנגדה להתקדמות בעלות הברית לעבר הגשרים (גדוד ההדרכה ה-16 של האס אס חנה בוולפהזה) ומפקדם – ספ קראפט – פעל במהירות להקמת מסך חסימה ממערב לאוסטרבייק.
התקדמות בעלות הברית נתקלה במהירות בצרות. גדוד הסיור נקלעה למארב מהאגף הצפוני של קו החסימה של קראפט ונסוגה. גדודי הצנחנים ה-1 וה-3 נבלמו גם הם על ידי ההגנות של קראפט ובילו את שארית היום בתקיפת הקו שלו. גדוד הצנחנים ה-3 יצא דרומה ועצר באוסטרבייק במשך רוב הלילה בעוד גדוד הצנחנים ה-1 המשיך צפונה אך פגע בכוחותיו של שפינדלר ולא הצליח להגיע לכביש ארנהם-אדה. במקום זאת החליט דובי לנטוש את התוכנית המקורית שלו ולצאת לכיוון הגשר כדי לסייע לפרוסט במקום זאת. הגדוד יצא דרומה לתוך אוסטרבייק בן לילה. רק גדוד הצנחנים ה-2 לא נתקל בהתנגדות, ועקף את ההגנות שעדיין לא הגיעו עד הנהר. הם הואטו על ידי אזרחים הולנדים מריעים ולא הגיעו לגשרים עד לקראת סוף היום. גשר הרכבת פוצץ על ידי מהנדסים גרמנים כאשר בעלות הברית התקרבו אליו וגשר הפונטון חסר את החלק המרכזי שלו. בשעת בין ערביים, אנשי פלוגה בפיקודו של מייג'ור דיגבי טת'ם-וורטר צפו בכוחו של גראבנר חוצה את הגשר, בדרכם לניימכן. רוב הגדוד ויחידות תומכות שונות - כולל שני ג'יפים של הגדוד של גוג, ארבעה תותחי 6 ליטראות, מפקדת הבריגדה (ללא לאטברי), והמהנדסים המלכותיים (בסך הכל מונים כ-740 איש) - עברו למרכז ארנהם עם רדת הלילה.
ההתקדמות של בעלות הברית נפגעה קשות על ידי תקשורת לקויה בשלבים ראשוניים חיוניים אלה. טווח מכשירי הקשר של הצנחנים הוגבל באופן מיידי על ידי השטח המיוער וככל שהגדודים התקדמו הם איבדו קשר עם מפקדת הדיוויזיה באזורי הנחיתה. במהלך תשעת הימים הקרובים, תקשורת רדיו בתוך הדיוויזיה, עם המטה של בראונינג בניימכן, עם הקורפוס ה-30 ועם המפקדות בבריטניה תהיה לסירוגין ולא אמינה, ותפגע קשות ביחידות הבריטיות. יוני דואר אף שימשו ליצירת קשר עם בריטניה. חלקית כתוצאה מהמגבלה הזו, ארקהארט החליט ללכת בעקבות חטיבת הצנחנים ה-1 וליצור קשר עם לאטברי. כאשר מצא את מפקדת החטיבה בנתיב האריה, הודיע לו מייג'ור היברט, שבאותו זמן עדיין היה בדרך לגשר, שלאטברי עצמו מבקר בגדוד ה-3. ארקהארט עקב אחרי לאטברי לשם, אך לאחר מכן לא הצליח לחזור למפקדת הדיוויזיה במשך יומיים.
18 בספטמבר, קרבות סביב הגשר
במהלך הלילה, גדודי הצנחנים ה-1 וה-3 חצו דרומה עד למסלול אריה המקורי של גדוד הצנחנים ה-2, בתקווה ללכת בעקבותיהם למרכז ארנהם. הם התקרבו לקו הגרמני בפאתי העיירה לפני האור ובמשך מספר שעות ניסו להילחם ולפרוץ דרך העמדות הגרמניות. הכוח של שפינדלר - שתוגגבר ללא הרף - היה חזק מכדי לחדור בעדו, ובשעה 10:00 נעצרה ההתקדמות הבריטית. אחר הצהריים נערכה מתקפה מתואמת יותר, אך גם היא נהדפה. ארקהארט ניסה לחזור למטה הדיוויזיה שלו באוסטרבייק, אך נותק ונאלץ לתפוס מחסה בגג של משפחה הולנדית עם שני קצינים אחרים. לאטברי נפצע ונאלץ גם הוא להסתתר.
בגשר הכביש, כוחות גרמנים של דיוויזיית האס אס ה-9 כיתרו במהירות את הגדוד של פרוסט, וניתקו אותו משאר הדיוויזיה. בסביבות השעה 09:00, גדוד הסיור ה-9 של האס אס פנה חזרה לעבר ארנהם מדרום לנהר, לאחר שהגיע למסקנה שאין בו צורך בניימכן. אף על פי שידע על הכוחות הבריטיים בגשר, הוא ניסה לחצות בכוח. בקרב שנמשך שעתיים כתוצאה מכך, הוא הוכה בחזרה עם הפסדים כבדים; 12 מתוך 22 המשוריינים של הגדוד שהיו מעורבים בהסתערות הושמדו או הוצאו מפעולה והמפקד שלו, ויקטור גראבנר, נהרג בפעולה. התקפות גרמניות נמשכו סביב ההיקף הבריטי בגשר ארנהם למשך שארית היום, אך הבריטים המשיכו להחזיק בעמדותיהם.
משרד האנרגיה והתשתיות
מיקום ההנהלה והיחידות המשרד
המשרד נדד בכמה מקומות בירושלים. שכן בתחילה בבניין בודד ברחוב הרצוג בירושלים, שממנו עבר בתחילת שנות ה-80 למשרדים ברחוב יפו 234. בשנת 1996 נוספו המשרדים בבניין "שערי העיר" ברחוב יפו 216, ולימים גם שטחי משרד בהר חוצבים. ביולי 2018 עבר המשרד לרחוב בנק ישראל 7 (קריית הממשלה - בניין ג'נרי 2).
הקרב על ארנהם
18 בספטמבר, קרבות סביב הגשר
בשטחי הנחיתה, הודיע ראש הסגל של ארקהארט לוטננט קולונל צ'ארלס מקנזי לבריגדיר היקס שבהיעדרם של ארקהארט ולאטברי, הוא ממלא מקום מפקד הדיוויזיה. מקנזי גם יעץ לו לשלוח את אחת מיחידותיו - דרום סטפורדשייר (שלא הייתה שלמה וחיכתה לתגבור בהנחתה השנייה) - לארנהם כדי לעזור בהתקדמות לגשר. הדרום סטפורדשייר יצאו בבוקר והתחברו לגדוד הצנחנים ה-1 בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
כוחות גרמנים החלו לגשש את הגנות החטיבה המונחתת ה-1 במהלך הבוקר. יחידות של צוות הקרב פון טטאו תקפו את עמדות הגבול; אנשי בית הספר למש"ק של האס אס כבשו את רנקום וחיילי הקריגסמרינה זינבו בבריטים כל היום כשהם נסוגו. קרבות קלים פרצו סביב LZ 'X' אך לא מספיק כדי להפריע ברצינות לנחיתה של הדאונים שם. ב-DZ 'Y', גדוד האס אס Wach ההולנדי נלחם עם רגימנט הגבול הסקוטי של המלך, ואיים להכשיל את הגעת ההנחתה השנייה. התמוטטות התקשורת גרמה לכך שאי אפשר היה להזהיר את המטוסים. באותה מידה, לא הייתה דרך לדיוויזיה לדעת שכוחות ההנחתה השנייה התעכבו בגלל ערפל קרקע באנגליה. לפיכך, הגעתה של חטיבת הצנחנים ה-4 בפיקודו של בריגדיר האקט ועוד כמה כוחות ארטילריה לאזורי הנחיתה איחרו מספר שעות. כשהצנחנים אכן הגיעו לאחר השעה 15:00, הם נתקלו באש נ"מ. כמה צנחנים נהרגו בזמן שמטוסים הופלו ושטח השדה שעליו נחתו נשרף. אף על פי כן, הגעתה של חטיבה מלאה הכריעה את ההולנדים שהוקפו ונכנעו בהמוניהם.
למרות הכישלונות, היחידות התאספו עם נפגעים קלים בלבד, אך הנסיבות המשתנות בארנהם הביאו לכך שתפקידיהן שונו במהירות. גדוד הצנחנים ה-11 ושאר הגדוד של דרום סטפורדשייר נשלחו מיד לארנהם כדי לסייע בניסיון הפריצה אל הגשר, שם חברו לגדודי הצנחנים 1 ו-3 לאחר רדת החשיכה. החלטתו של היקס לשלוח את גדוד הצנחנים ה-11 לארנהם (ובכך החלישה את חטיבת הצנחנים ה-4), הרתיעה את האקט, שמחה נגד היקס ללא הועיל. עם זאת, הוא קיבל את הפיקוד על רגימנט הגבול הסקוטי של המלך, שנעו לעבר LZ 'L' כדי לאבטח אותו לנחיתה ביום שלישי. גדודי הצנחנים ה-10 וה-156 נעו צפונה לקו הרכבת כדי לתפוס את עמדות ההגנה המתוכננות שלהם מצפון-מערב לארנהם, אך הגורמים המובילים של גדוד הצנחנים 156 יצרו קשר עם קו החסימה הראשי של האס אס ה-9 לאחר רדת החשיכה ונסוגו ללינת לילה.
זמן קצר לאחר שגל ההנחתה השני הגיע, בוצעה הצנחת האספקה הראשונה על LZ 'L'. אף על פי שרוב האספקה הגיעה, ניתן היה לאסוף רק כמות קטנה מכיוון שהאזור לא היה בשליטה בריטית מלאה. תקשורת הרדיו הלקויה גרמה לכך שלא ניתן היה להתריע בפני ה-RAF ואזורי הצנחה לא מאובטחים היוו בעיה גדולה בימים הבאים.
19 בספטמבר, נחיתות נוספות והתקפת הנגד הגרמנית
כשהגיעו הגדוד של דרום סטפורדשייר וגדוד הצנחנים ה-11 לעמדות גדוד הצנחנים ה-1 וה-3 באזורים המערביים של ארנהם, קיוו הבריטים שיהיו להם מספיק כוחות לפרוץ לעמדתו של פרוסט בגשר. לוטננט קולונל דובי מגדוד הצנחנים ה-1 תכנן לתקוף לפני אור ראשון אך דיווח שגוי המצביע על כך שהגשר נפל הוביל לביטול המתקפה. עד שהדיווח תוקן האור הראשון לא היה רחוק, אבל, עם תגבור בגשר בראש סדר העדיפויות, ההתקפה הייתה חייבת להימשך. ההתקדמות החלה בחזית צרה בין קו הרכבת מצפון לנהר מדרום. גדוד הצנחנים ה-1 יוביל, תוך שהוא נתמך על ידי שרידי גדוד הצנחנים ה-3, כשבאגף השמאלי ה-2 הדרומי סטפורדשייר וגדוד הצנחנים ה-11 אחריו. ברגע שעלה האור, גדוד הצנחנים ה-1 זוהה ונבלם באש מקו ההגנה הגרמני הראשי. לכוד בשטח פתוח ותחת אש כבדה משלושה צדדים, התפרק גדוד הצנחנים ה-1 ומה שנותר מגדוד הצנחנים ה-3 נהדף לאחור.
הגדוד ה-2 של דרום סטפורדשייר נותקו באופן דומה ונשמרו לכ-150 איש, כשהם התגברו עד הצהריים. גדוד הצנחנים ה-11 - שעד כה לא היה מעורב עמוק בלחימה - נותר עתה המום בעמדות חשופות תוך ניסיון לכבוש קרקע גבוהה מצפון. לוחמי דרום סטפורדשייר ניסו באופן דומה להבטיח את השליטה בשטח הגבוה אך גורשו. ללא תקווה לפרוץ דרך, 500 האנשים הנותרים מארבעת הגדודים הללו נסוגו מערבה לכיוון הכוח הראשי, 5 ק"מ משם באוסטרבייק. כשהם התקרבו לאוסטרבייק פגש אותם לוטננט קולונל שריף תומפסון, מגדוד התותחנים הקלים ה-1 של איירלנדינג, שריכז את רוב האנשים למסך הגנה תחת מייג'ור רוברט קיין 800 מטר לפני עמדות הארטילריה שלו. הקרב נתן לארקהארט את ההזדמנות להימלט ממקום מחבואו והוא הצליח לחזור למפקדת הדיוויזיה במלון הרטנשטיין באוסטרבייק, שם הצליח לראשונה ללמוד את היקף הכוחות הגרמנים שניצבו מולם. בבריטניה, ערפל קרקע שוב סיכל את התגבור. 35 דאונים של גל ההנחתה השלישי הנושאים את האלמנטים המוטסים של הכוח הפולני התעכבו בהמראה וכל חטיבת הצנחנים לא הצליחה להמריא כלל. היו לכך השלכות חמורות בשטח כאשר הדאונים המושהים יגיעו.