cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למור זנב-טבעת
התנהגות ורבייה
כאשר קבוצה הופכת לגדולה מדי, עקב ריבוי טבעי, הצטרפות או גיוס חברים חדשים - מעל 25 חברים, או מעל 10 - נוצרת תחרות עזה מדי על משאבים, והקבוצה מתפצלת לשתיים. בנות קו השארות הדומיננטי מגרשות, באלימות רבה, את בנות הקווים הדומיננטיים פחות וגורמות להן לעזוב את הקבוצה. אלו יוצרות קבוצה חדשה או מצטרפות (לעיתים נדירות) לקבוצות אחרות. הקבוצה החדשה היא קטנה בדרך כלל - דבר המהווה חיסרון במאבק על שטחי איסוף אוכל מול קבוצות גדולות יותר. עונת הרבייה בטבע נמשכת בין 7–21 יום במהלך מאי, בהם מזדווגים כל הזכרים וכל הנקבות עם בני זוג מרובים. משך הביוץ הוא 24–48 שעות לערך, וכל הנקבות מבייצות בהפרש של שבועיים אחת מהשנייה. אורך ההריון הוא כ-146 יום, ובסופו ממליטה הנקבה בין ולד אחד לשניים. אחוז תמותת הוולדות הוא גבוה - 30-50% מהם אינם שורדים את שנת חייהם הראשונה. האם היא המטפלת העיקרית בצאצא - היא זו שמאכילה, סוחבת ומגוננת עליו. בראשית חייהם נישאים הצאצאים על בטנה של אמם, ולאחר מכן הם עוברים לרכב על גבה. הלמורים הצעירים מתחילים לאכול אוכל מוצק חודשיים לאחר ההמלטה ונגמלים לחלוטין חמישה חודשים לאחריה. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים וחצי והנקבות - מעט יותר משנה וחצי.
לאחר הגיעם לבגרות, עוזבים הזכרים את קבוצת לידתם בזוגות או בשלישיות, ומנסים להתקבל יחדיו לקבוצה אחרת. ניסיון זה הוא ארוך ועשוי לקחת חודשים רבים, במהלכם יתקפו אותם בני הקבוצה משני המינים. גם לאחר הקבלה לקבוצה החדשה, ירכשו המצטרפים החדשים מעמד של זכר פריפריאלי בלבד, והם אף עשויים לנסות את מזלם בקבוצה אחרת לפני שיגיעו למעמד בכיר.
כאשר הוא מאוים, למור זנב-הטבעת מכה לעיתים עם ציפורניו הקצרות במה שמכונה 'קרב קפיצות'. התנהגות זו נדירה מחוץ לעונת הרבייה, אז התחרות העזה על בני זוג לרבייה מביאה ליצירת מתחים.
הן אותות קוליים והן אותות ריח משחקים תפקיד מפתח בתקשורת בין הלמורים: חמישה עשר קולות שונים משמשים כדי לשמור על אחדות הקבוצה ולהתריע בפני טורפים במהלך איסוף המזון. הטורפים המקומיים הם ממשפחת טורפי מדגסקר ובראשם הפוסה הגדול, איה זרונית מדגסקרית ועקב מדגסקר. טורפים שיובאו לאי כוללים זבד הודי קטן, חתול הבית וכלב הבית.
ליימן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Oneiro Mou
Oneiro Mou (ביוונית: Όνειρο μου, ובעברית: החלום שלי) הוא השיר שייצג את יוון באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון שבפורטוגל. השיר בוצע על ידי הזמרת יאנה טרזי, הוקלט בחברת פאניק רקורדס, הולחן ונכתב על ידי יאנה טרזי, אריס קלימריס, דימיטריס סטאמאטיו ומיהליס פאפאדנציו, העובדים בחברה.
בחירת השיר
תרצי נרשמה עם חברת התקליטים שלה, פאניק רקורדס, אצל רשות השידור היוונית לתוכנית אליניקוס טליקוס 2018 עם השיר "Oneiro mou" ב-27 באוקטובר 2017. מאוחר יותר, ב-8 בנובמבר, היא ועוד 4 מועמדים עברו לגמר הטלוויזיוני.
בעקבות פסילה של שניים מחמשת המועמדים על כך שהשיר לא נשמע יווני, נכנס השיר "Oniero Mou" לשלב הגמר הסופי (3 מועמדים). ב-15 בפברואר 2018 נמסר כי חברות התקליטים של שני האמנים המתחרים סירבו לשלם אגרה בסך של 20,000 יורו לרשות השידור היוונית (ERT) ונפסלו מהתחרות, כך בוטל הקדם היווני לשנה זו והשיר נבחר.
אמהרה
אמהרה (באמהרית: አምሃራ) היא אחת מתשע המדינות המרכיבות את אתיופיה. אמהרה היא המדינה השנייה בגודל אוכלוסייתה (לאחר אורומיה), והשלישית בשטחה (לאחר סומלי). בצפונה גובלת אמהרה בתיגראי, במזרחה בעפר, בדרומה באורומיה, בדרום-מערבה בבנישנגול-גומאז ובמערבה בדרום סודאן.
היסטוריה
בדומה לשאר מדינות אתיופיה, אמהרה הוקמה במהלך תקופת ממשלת המעבר. גבולות אמהרה נקבעו על בסיס אתני-לשוני וכדי לכלול את השטחים בהם יש רוב אמהרי. לפני שנות ה-90 של המאה ה-20, להוציא שנות הכיבוש האיטלקי, מעולם לא הייתה יחידה מנהלית אחת שכללה את שטחי האמהרים.
בימי קדם אמהרה יושבה בידי האגאו. החל מהמאה ה-6 החלו האקסומים להתפשט לאזור, תחילה לאזורים וג ולסתה ואז לאנגות ובמאה ה-9 חצו את נהר הבשלו והגיעו אל מחוז אמהרה ההיסטורי. במחוז אמהרה התמזגו האגאו עם המתיישבים האקסומים ובכך התגבשו האמהרים. בשלהי המאה ה-13 שליט אמהרה, יקונו אמלק הדיח את אחרון קיסרי הזאגווה וייסד את השושלת הסולומונית שעתידה לשלוט על האימפריה האתיופית עד למהפכה בשנת 1974.
עם שלטון הקיסרים האמהרים האימפריה האתיופית החלה להתפשט לאזורים פגאניים שיושבו בעיקר באגאו. עם ההתפשטות תושבי אותם אזורים עברו אמהריזציה וכך כבר במאה ה-15 אזורי גוג'ם, בגמדר ושוואה היו לאזורי שתושביהם היו אמהריים. לאחר מלחמת אתיופיה-אדאל החלו האתיופים להעביר את בירתם לאזורי אגם טאנה שבהם ישבו ביתא ישראל. במרוצת המאות ה-16 וה-17 נכבשו וסופחו האזורים סביב האגם לרבות סמין, ארמצ'הו, קווארה, טקוסה והתחזקה השליטה בדמביה ווגרה. בתקופת התחייה היו האזורים הללו לאזורים אמהריים לחלוטין.
בחלוקה המנהלית שלאחר מלחמת השחרור אזור אמהרה היה לחלק מהמחוזות מבגמדר, וולו, גוג'ם ושאווה. כאשר נוצרה מדינת אמהרה סומנו המחוזות בהם חיו אמהריים חלקיו הצפון-מערביים של מחוז בגמדר שיושבו בתיגרנים סופחו למדינת תיגראי, החלק המזרחי של וולו שיושב בעפרים סופח למדינת עפר, החלק המערבי של גוג'ם שיושב בגומאזים סופח למדינת בנישנגול-גומאז והחלק הצפוני של שאווה שיושב באמהרים סופח לאמהרה כאשר יתר המחוז סופח למדינת אורומיה.
פוליטיקה
המפלגה זכתה ב-187 מושבים מתוך 294 המושבים בפרלמנט היושב בבירה בהר דר שמדרום לאגם טאנה. לעומת זאת מפלגת הקואליציה האיחוד הדמוקרטי גרפה 107 מושבים.
כיום עומד בראש המחוז המושל איאלאוו גובאז לאמהרה יש ייצוג של 138 מושבים בבית הנבחרים הפדרלי.
גאוגרפיה
אמהרה מחולקת באופן טופוגרפי לשני חלקים עיקריים, הרמות והעמקים. הרמות מאופיינות על ידי שרשרות של הרים ומישורים. ראס דאשן (4,620 מטר), היא הפסגה הכי גבוהה באתיופיה, גאנה (4,236 מטר), צ'וק ( 4,184 מטר) ואבאן יאוסאף (4,190 מטר) הם ההרים הגבוהים במחוז. העמק מפריד ומכסה בעיקר את החלקים המזרחיים המערביים עם גובה שבין 500 ל-1,500 מטרים מעל פני הים.
כ-25% מכלל שטח המחוז הם אזורים שמעל ל-2,300 מטרים מעל פני הים, בהם מתקיימת גרסה של האקלים הימי (סימון Cwb בשיטת קפן), עם משקעים מועטים וכמעט ללא הבדלי טמפרטורה בין קיץ לחורף. 44% מהשטח הם אזורים שבין 1,500 ל-2,300 מטרים מעל פני הים, בהם שורר אקלים ים-תיכוני (סימון Csb), ו-31% הם אזורים שמתחת ל-1,500 מטרים בהם מתקיים אקלים סוואנה טרופי. הטמפרטורה הממוצעת השנתית של רוב האזורים נעה בין 15 ל-21 מעלות צלזיוס. עונת הגשמיים המרכזית היא עונת הקיץ, שמתחילה ביוני ומסתיימת בתחילת ספטמבר.
מחוז אמהרה נחלק בעיקר על ידי שלושה אגני ניקוז מרכזים, שהם העבאי, תכזה ואוואש. הנילוס הכחול (באמהרית: ዓባይ, עבי) הוא אגן הניקוז הגדול ביותר שמכסה שטח של 172,254 קמ"ר. שאורכו הכולל עד המפגש עם הנילוס הלבן בח'רטום הוא כ 1,450 קילומטרים, מהם 800 ק"מ בתוך אתיופיה. אגן הניקוז של נהר תכזה הוא כ-88,800 קמ"ר. בנוסף ישנם נהרות קטנים יותר אך משמעותיים והם האנאראב, מילי, קאסאם וג'אמה.
במרכז המחוז נמצא אגם טאנה, האגם הגדול ביותר באתיופיה, המכסה שטח של 36,000 קמ"ר. חוץ מטאנה ישנם אגמי מכתש נוספים כמו זאנגאני, גאדאנה, יאטילבה. אגמים קטנים יותר כוללים את ארדיבו 75 קמ"ר וולוגיה 35 קמ"ר. הנהרות והאגמים של המחוז הם בעלי פוטנציאל עצום לייצור כוח הידרואלקטרי, לדגה ולמערכות השקיה.
יעל אתיופי, זאב חבשי, בבון זנוב, צביון כחול, אנטילופות, צבועים ותנינים ועשרות רבות אחרות שנמצאים באזור, במיוחד בפארק הלאומי הרי סמן. ישנם גם סוגי עופות פראיים כמו קיכלי, שקנאים, עגוריים, איביסים, ורבים אחרים.
במחוז אמהרה ישנם מינרלים כמו פחם, צדפות, אבן גיר, פחם חום, גבס, אבני חן, צורן דו-חמצני, גופרית ובנטוניט. מעיינות חמים ומים מינרלים גם נמצאים באזור.
כלכלה
כ 85% מאכלוסייה הם חקלאים. חיטה, תירס, שיבולת-שועל, שעועית ואפונה, הם היבולים העיקריים. יבולים כמו כותנה, שומשום חמניות וקני סוף, מכסים אזורים שלמים בעמקי המחוז. אמצעי המים מאגם טאנה וכל נחלים האזור מספקים את מקור המים. ישנם 450,000 הקטארים של השקיה, שעוזרים במיוחד להתפתחות הטרסות.
אוכלוסין
נכון לשנת 2007 חיים באמהרה 17,214,056 תושבים,
אתניות
חלוקת תושבי אמהרה לפי קבוצות אתניות:
דת
חלוקת תושבי אמהרה לפי דת:
מורשת ותיירות
אתרים היסטוריים במחוז הם הכנסיות המפורסמות החצובות בסלע בלליבלה מהמאה ה-12, הארמונות הקיסריים בגונדר. ציורי הציור הקיר המסורתיים, הגופה המשומרת של האצילים הנמצאים במנזרים העתיקים באיי אגם טאנה, וגם ההרים של הפארק הלאומי סאמיאן (ביתם ההיסטורי של יהודי אתיופיה), והיעל האתיופי הנדיר הם כיום אתרי תיירות, שלושה אתרי תיירות שנמצאים במחוז רושמים באונסק"ו כאתרי מורשת עולמית. חוץ מהאתרים הידועים הללו, מפלי הנילוס הכחול, המערות והאבנים הייחודיות הישירות בנפת שוואה הצפונית, וכנסיית מארטו מאריאם הן אתרי תיירת מיוחדים.
מחוזות
אמהרה מורכבת מאחד עשר מחוזות. עיר הבירה בהר דר אינה כלולה בשום מחוז והיא עיר עצמאית במעמד מחוז.
יחסי סין–תוניסיה
יחסי סין–תוניסיה הם יחסי החוץ בין סין לבין תוניסיה. סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם תוניסיה ב-1964, 8 שנים אחרי שתוניסיה קיבלה את עצמאותה.
ביקורים רשמיים
נשיא סין ג'יאנג דזה-מין ביקר בתוניסיה באפריל 2002, וחתם על סדרה של הסכמים כלכליים, תמיכה טכנית ופיננסית, יחד עם הסכמים לשיתוף פעולה תרבותי.
מימון פיתוח סיני לתוניסיה
משנת 2000 עד שנת 2011, היו כ-15 פרויקטים רשמיים למימון פיתוח סיני המזוהים בתוניסיה באמצעות דוחות תקשורתיים שונים. פרויקטים אלה נעים מסיוע הומניטארי בסכום של 4.6 מיליון דולר לתוניסיה בשנת 2011, להסכם שיתוף פעולה טכני וכלכלי בשנת 2011, ומענק של 30 מיליון דולר כדי לבנות שני סכרים בנפת טאטואיין בדרום תוניסיה.
שארל דיטואה
שארל אדואר דיטואה (בצרפתית: Charles Édouard Dutoit; נולד ב-7 באוקטובר 1936) הוא מנצח שווייצרי.
ביוגרפיה
דיטואה נולד בלוזאן שבשווייץ ולמד בקונסרבטוריון שם למד אצל שארל מינש. בין מוריו היה גם אלעזר דה קארווליו. דיטואה החל בקריירה שלו כמוזיקאי מקצועי בשנת 1957 כויולן בתזמורות שונות באירופה ובדרום אמריקה. כעבור שנתיים חזר לשווייץ והתמקד בניצוח. משנת 1959 היה מנצח אורח של תזמורת שווייץ המערבית ושל התזמורת הקאמרית של לוזאן, ובהמשך היה מנצח תזמורת רדיו ציריך עד 1967, כשהחליף את פאול קלצקי בתזמורת הסימפונית של ברן, שם נשאר למשך אחת-עשרה שנים. בתקופה שעמד בראש תזמורת ברן, גם ניצח על התזמורת הלאומית של מקסיקו משנת 1973 עד 1975 ועל התזמורת הסימפונית של גטבורג, שוודיה משנת 1975 עד 1978.
בעקבות מאורות גדולים כמו אוטו קלמפרר וזובין מהטה, התמנה שארל דיטואה בשנת 1977 למנהל האמנותי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול. במהלך 25 שנותיו עם תזמורת מונטריאול הפך אותה לתזמורת המעולה ביותר בקנדה ואחת הטובות בעולם. הוא קיבל יותר מ-40 פרסים ואותות כבוד בינלאומיים יוקרתיים, בהם שני פרסי גראמי (ארצות הברית), כמה פרסי ג'ונו (קנדה), פרס נשיא הרפובליקה (צרפת) ועוד.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
הילולת רבי שמעון בר יוחאי נערכת מדי שנה בל"ג בעומר בציון קברו של רבי שמעון בר יוחאי על הר מירון. באירוע שמחה ועלייה לקבר מסורתי רב-משתתפים המכונה 'הילולה' (או 'זיארה') משתתפים מאות אלפי אנשים. שיאו בהדלקת מדורה מסורתית בליל ל"ג בעומר על גג הקבר, ולאחריו מתחילים במקום ריקודים המוניים. האירוע נערך מאות שנים ומיוחס לאר"י ותלמידיו, ושורשיו קדומים אף יותר.
שארל דיטואה
ביוגרפיה
מאז 1990 הוא מכהן כמנהל אמנותי ומנצח ראשי בפסטיבל הקיץ של תזמורת פילדלפיה בסרטוגה ספרינגס, מדינת ניו יורק, ושל פסטיבל המוזיקה של האוקיינוס השקט ביפן. בשנת 1991 קיבל אזרחות כבוד של העיר פילדלפיה.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
אירוע שנתי זה הוא האירוע ההמוני השנתי הגדול בישראל, וגופי שלטון שונים (כדוגמת משרד הדתות ומשטרת ישראל) נערכים לקראתו תוך השקעת כספים, כוח אדם לשמירת הסדר באירוע והבטחת דרכי התנועה למקום. לצורך הגעת המבקרים למקום, נעשה שימוש בלמעלה מ־1,000 אוטובוסים מרחבי המדינה, והופכים אותו לאירוע התחבורה הציבורית השנתי הגדול ביותר בישראל.
בהילולה של שנת ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021, התרחש אסון במקום בו נהרגו 45 אנשים עקב תדחוקת קהל, ונפצעו למעלה ממאה וחמישים איש. היה זה אירוע רב-נפגעים האזרחי הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל.
שארל דיטואה
ביוגרפיה
משנת 1991 עד 2001 היה דיטואה מנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של צרפת, שעמה ערך מספר רב של הקלטות, שזכו לשבחי הביקורת, ומסעות קונצרטים ממושכים בחמש היבשות. בשנת 1996 התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית NHK ביפן.
שארל דיטואה, המתרחק מן הפרסומת ומגן על חייו הפרטיים מעיני התקשורת, היה נשוי שלוש פעמים, בין השאר לפסנתרנית מרתה ארחריץ'.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
מקורותיה והתפתחותה של ההילולה
מקור שם ההילולא הוא מהאדרא זוטא, מאמר שעוסק ביום פטירתו של רשב"י, ואחד ממשפטיו האחרונים הוא: "שמעו קלא: עולו ואתו, ואתכנשו להילולא דרבי שמעון".
שארל דיטואה
ביוגרפיה
הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו למוזיקה צרפתית ורוסית מן המאה ה-20, בייחוד יצירותיו של איגור סטרווינסקי.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
מקורותיה והתפתחותה של ההילולה
מקורו של ל"ג בעומר, כמו גם הקשר למירון, לרשב"י וטעמם של מנהגי ההילולה לוטים בערפל, ואינם ידועים בוודאות. על בסיס מספר מקורות היסטוריים עלו השערות שונות בקשר אליהם:
מנהג העלייה לקברי הלל ושמאי
על פי ההשערה, המנהג של עלייה לקבר הרשב"י התפתח בהדרגה מתוך מנהגי עלייה לקברים אחרים סמוכים. עדויות לעלייה לקברי צדיקים במירון קיימות מסוף המאה ה-11. החל מהמאות ה-12 וה-13 הדיווחים, חלקם בידי יהודים וחלקם בידי ערבים, ממוקדים ומוסרים אודות עלייה לקברי הלל ושמאי, וכן מתארים נס הופעת מים מתוך סלע.
שארל דיטואה
ביוגרפיה
בין השנים 2009 - 2018 שימש דיטואה כמנצחה הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית.
עדנאן ח'אשוקג'י
עדנאן ח'אשוקג'י (בערבית: عدنان خاشقجي; תעתיק מדויק מערבית: עדנאן ח'אשקג'י; לעיתים גם: עדנאן חאשוגי; 25 ביולי 1935 – 6 ביוני 2017) היה סוחר נשק ואיש עסקים סעודי. נודע במעורבותו ב"פרשת איראן-קונטראס" ובהיותו האיש העשיר בעולם בשנות ה-80.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
מנהג העלייה לקברי הלל ושמאי
במאה ה-14 יש עדויות על עלייה לרגל למירון של יהודים שהגיעו מעבר לים. תיעוד על עלייה לרגל בפסח שני לקברי הלל ושמאי ממשיך גם במאה ה־15.
אזכורים ראשוניים של קבר הרשב"י ועלייה לקברו
בסוף המאה ה-13 ישנו דיווח יחיד על חגיגה של יומיים בקברי הצדיקים במירון בפסח שני, ומוזכרים קברי הרשב"י ובנו ולא הלל ושמאי. נס המים לא מוזכר, אך מוזכר מעיין. עם זאת, זהו דיווח חריג ויוצא דופן בהשוואה לדיווחים האחרים מאותה תקופה.
עדנאן ח'אשוקג'י
ביוגרפיה
נולד במכה כבן הבכור למוחמד ח'אשוקג'י, שהיה רופאו האישי של המלך אבן סעוד. אביו היה טורקי שהשתקע בסעודיה ושימש תקופת מה כסגן שר הבריאות. עד שנת 1952 למד בקולג' ויקטוריה היוקרתי באלכסנדריה, שם גם הכיר את מלך ירדן, חוסיין. משנת 1953 למד באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת המדינה של קליפורניה. הוא הפסיק את לימודיו ונכנס לעסקים.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
אזכורים ראשוניים של קבר הרשב"י ועלייה לקברו
עדות מהימנה לעלייה לקבר הרשב"י יש רק מהמאה ה-15, לפיה בתקופה זו היו עולים למירון לא ביום קבוע, בל"ג בעומר, אלא בשלוש רגלים:
עם זאת, באותה תקופה עדיין מתוארת עלייה למירון לצורך הורדת גשמים בעת בצורת בקברי הלל ושמאי. למעשה, עד שלהי המאה ה-15, מרבית הדיווחים קבעו כי העלייה היא לקברי הלל ושמאי, והזכירו את קברי הרשב"י ובנו כבעלי חשיבות משנית, ולא כיעד עצמאי לעלייה, וכן אין תיעוד על עלייה דווקא בל"ג בעומר.
עדנאן ח'אשוקג'י
ביוגרפיה
ח'אשוקג'י תיווך בעסקאות נשק בין חברות אמריקניות לסעודיה בשנות השישים והשבעים, ועבד בצמוד לתאגיד לוקהיד, כיום לוקהיד מרטין בהמשך ייצג את צרפת במרוץ מול בריטניה במטרה להשיג עסקה בסך 20 מיליארד דולר של נשק תמורת נפט עם הסעודים. ב-1987 תמונתו פורסמה בשער מגזין "טיים", תחת הכותרת: "עסקאות הנשק האפלות - חיי החברה הגבוהה והעסקאות הנוצצות של עדנאן ח'אשוקג'י"..
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
אזכורים ראשוניים של קבר הרשב"י ועלייה לקברו
החל משלהי המאה ה־15 נעלמת בהדרגה ההתייחסות לקברי הלל ושמאי. על פי ההשערה, המעבר מקברי הלל ושמאי לקבר הרשב"י נעוץ במסורת ספר הזהר (המיוחס לרשב"י), שהובאה על ידי יהודי ספרד שעלו לארץ ישראל בתקופה זו והתיישבו בצפת הסמוכה. יש המסבירים את המעבר בהעתקת המשמעות מדגש פולחני על קדושת ההר, לדגש פולחני על קדושת הצדיק הקבור בו.
עדנאן ח'אשוקג'י
ביוגרפיה
בשנת 1988 הוא נעצר בשווייץ והואשם בהסתרת כספים של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס ואשתו אימלדה, ולאחר שלושה חודשים הוסגר לארצות הברית. הוא שוחרר בערבות ובסופו של דבר זוכה מהאישומים נגדו. שנה לפני כן בית משפט בפריז חייב אותו לשלם 1.6 מיליון דולר על הברחת 37 ציורים לפריז, ציורים שאותם קנה בארצות הברית עבור מטוסו הפרטי.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
אזכורים ראשוניים של קבר הרשב"י ועלייה לקברו
בעוד המנהגים הקודמים היו בעיקר תפילה על המים, עולי ספרד הביאו מנהגים עשירים יותר, והפכו את מירון למקום התעלות רוחנית. שלושת סוגי הביקורים במירון היו: ביקור לשם תפילה בעתות משבר, ותפילה להורדת גשם בסוכות, ביקורי מקובלים וחבורותיהם לצורכי התייחדות ועיון בזהר בשלוש הרגלים (כתחליף לעלייה לירושלים), בהשראת האר"י, וקביעות של לימוד תורה וקבלה לצורך תפילה ותיקון על הגלות. אירועי התייחדות במירון בהקשר קבלי המשיכו, בתאריכים שונים, גם במאות הבאות. המשמעות הרוחנית של העלייה למירון הייתה חלק בלתי נפרד מהתפיסה החדשה, הקבלית, של חיבור לנפש הצדיק המת ולאלוהות, באמצעות מקום קבורתו, לצורך התעלות. קבר הרשב"י היה היעד המרכזי, אך נוספה אליו גם ההשתטחות על קברי הלל, שמאי ורבי יוחנן הסנדלר הסמוכים. בדורות האחרונים נשכח המנהג לעלות למירון למטרות עיון והשגה, ונתייחד הביקור בעיקר לצורך תפילה, שמחה והתעלות רוחנית.
עדנאן ח'אשוקג'י
ביוגרפיה
בשיא גדולתו, הונו של ח'אשוקג'י נאמד ב-2.4 מיליארד דולר, והוא נחשב לאיש העשיר בעולם. בניגוד לסוחרי נשק אחרים ששמרו על חשאיות, במסיבות שלו הופיעו סלבריטאים רבים, נשים יפהפיות, וטייקונים אחרים. אחת המפורסמות שביניהן הייתה זו שערך באיסטנבול אחרי ניתוח של ליז טיילור, שחלתה בסרטן; לאחרת הזמין את להקת קווין. להערכת העיתון הגרמני "דר שפיגל", ח'אשוקג'י החזיק רק כ-50 מיליון דולר ב-1990.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
אזכורים ראשוניים של קבר הרשב"י ועלייה לקברו
מקור משנת 1765 מספר כי "הדליקה ביום פטירתו בל"ג בעומר, הנקרא הילולא דר"ש". אולם מקור משנת 1769 מספר כי למירון היו באים בראש חודש סיוון (מ"ה בעומר): "כל א"י ממש באה למירון ועושים שם עד אסרו חג של שבועות ולומדים שם את כל הזהר הקדוש עד גמירא ומשתעשעים שם מאד, והקערות על שלושת המגדלים דולקות בימים ההם יומם ולילה. וגם בחדר דולקות באותו הזמן מנורות ובקערות על המגדלים נמצאים עד שלשים וארבעים וחמישים פתילים ומדליקים אותם בבת אחת. הימים ההם נקראים הילולא דר' שמעון בר יוחאי. ובכיפה על הרצפה פרושים שטיחי משי לישב עליהם, כי המנהג שם לישב על הארץ. מלבד זה מבקרים שם אנשי צפת בכל ערב ראש חודש ומתפללים ולומדים שם כל היום ובערב הם חוזרים לביתם".
עדנאן ח'אשוקג'י
ביוגרפיה
ח'אשוקג'י החזיק בעבר באחת היאכטות הגדולות בעולם, "נבילה", שנקראה על שם בתו. היאכטה, שאורכה 86 מטרים, הכילה חניה לרולס-רויס פנטום 5, מסוק, וצוות בן 40 איש. היאכטה הופיעה בסרט של ג'יימס בונד "לעולם אל תאמר לעולם לא". כשהאימפריה שלו נקלעה לקשיים כספיים, הוא מסר את היאכטה לסולטן של ברוניי, שמכר אותה אחר כך לדונלד טראמפ תמורת 29 מיליון דולר - כ-30 שנה לפני שטראמפ נבחר לנשיא ארצות הברית (כיום בידי המשקיע הסעודי אל-וליד בן טלאל).
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
עלייה לקבר הרשב"י בל"ג בעומר בכתבי האר"י
המקור הראשון לעלייה לקבר הרשב"י כיעד עיקרי ביום ל"ג בעומר, הוא מהמאה ה-16. בספרו של רבי חיים ויטאל, תלמיד האר"י, ניתן דיווח על ישיבה של שלושה ימים של האר"י ואנשי ביתו בל"ג בעומר, וכן על גילוח שערות בנו, כמנהג שכבר היה נהוג עוד קודם לכן על ידי רבים:
עדנאן ח'אשוקג'י
ביוגרפיה
החזיק במספר מעונות בעולם, ביניהם וילה "מוחמדיה" בריביירה הצרפתית, "לה בראקה" במרבייה שבספרד, וכן שתי קומות במגדל אולימפיק בשדרה החמישית בניו יורק.
פרשת איראן-קונטראס
ח'אשקג'י היה מעורב בפרשת איראן-קונטראס כמתווך מרכזי בחילופי הנשק לבני ערובה יחד עם סוחר הנשק האיראני מנוכר גורבניפר. בסדרת אירועים מורכבת נמצא כי לווה כסף בגין רכישות נשק אלה מהבנק לאשראי ומסחר בינלאומי (Bank of Credit and Commerce International) בגיבוי ערב הסעודית וארצות הברית. פקידו בפרשה יצר מחלוקת קשורה כאשר חשוגי תרם מיליונים לאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון הבירה כדי לבנות אולם ספורט שנשא את שמו. ח'אשוקג'י היה חבר בוועד הנאמנים של האוניברסיטה החל משנת 1983 ועד שהוגש נגדו כתב אישום בגין הונאה ואישומים אחרים במאי 1989. חשוגגי היה "הסוכן הזר ראשי" של ארצות הברית וסייע בהקמת השותפות המודיעינית המכונה "מועדון ספארי". זו הייתה ברית סמויה של שירותי מודיעין שהוקמה בשנת 1976, וניהלה פעולות חשאיות ברחבי אפריקה בתקופה בה הקונגרס בארצות הברית הגביל את כוחו של ה-CIA.
חיים אישיים
ח'אשוקג'י התחתן בשנת 1961 עם סנדרה דיילי, בריטית בת 20 שהתאסלמה ושינתה את שמה לסוראיה. השניים היו נשואים עד שנת 1974, נולדו להם ארבעה בנים ובת. ב-1982 קיבלה גרושתו 870 מיליון דולר במסגרת הסכם הגירושין. בשנת 1978 נישא בשנית עם האיטלקייה לאורה ביאנקוליני, שהייתה אז בת 17, התאסלמה והפכה ללאמיה ח'אשוקג'י. לשניים בן משותף. מאוחר יותר נישא בשלישית לאיראנית בשם לשאהברי עזם זנכנה. הוא הודה בפומבי על חיבתו ליצאניות ואמר כי יש לו 11 "נשות שעשועים" - שעינגו אותו ביאכטות ובבתי הקיט שלו. אחותו של ח'אשוקג'י, סמירה, היא אימו של דודי אלפאיד, שהיה ידידה של הנסיכה דיאנה.
בסוף ימיו סבל ממחלת פרקינסון ומת בבית חולים בלונדון.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
עלייה לקבר הרשב"י בל"ג בעומר בכתבי האר"י
עלייה זו נחשבת על ידי רבים למקורה של הילולת בר יוחאי.
מנהגי ההילולה השונים, לרבות מועדה, נהגו בעיקר על ידי המוסתערבים, ועד המאה ה-17 עוד היו המקובלים מקיימים את פולחן הרשב"י במועדים אחרים. על פי יערי, עולי ספרד אימצו מנהג מקומי שנוי במחלוקת, ובמאבק התחרותי שהתפתח ידם הייתה על העליונה.
הקשר בין ל"ג בעומר לרשב"י
אצל תלמידי האר"י מופיעה לראשונה מסורת המציינת את ל"ג בעומר כיום פטירתו של רשב"י. לפי החיד"א, מסורת זו מקורה בשיבוש בכתבי תלמידו של האר"י, רבי חיים ויטאל: המילה יום "שמחת" רשב"י, הוחלפה בטעות ליום "שמת".
המסורת קבעה, כאמור, את יום ההילולה כיום פטירתו של הרשב"י, שבו, לפי ספר הזוהר, גילה לתלמידיו את סודות ה"קבלה" טרם הסתלקותו. לשמחת ההילולה הצטרפה הדלקת המדורה כזכר לאש שאפפה, על פי המסורת, את ביתו של רשב"י ביום פטירתו. במאה ה-16 ידוע גם על ייחוס ל"ג בעומר לתאריך הסמכתו של הרשב"י על ידי רבי עקיבא.
מסורת אחרת מייחסת את ל"ג בעומר לתאריך חתונתו של הרשב"י (למעשה, מקור המילה "הילולה" הוא במילה הארמית ל"כלולות"). בתחילת המאה ה-19, יוחסה לתאריך זה גם הולדתו של הרשב"י.
מעבר אפשרי בין פסח שני לל"ג בעומר
בתקופה זו עבר תאריך העלייה לרגל למירון מפסח שני (י"ד באייר) לל"ג בעומר (י"ח אייר), החל כעבור 4 ימים. ל"ג בעומר נקשר עוד בתקופה מוקדמת יותר עם הפסקת מנהגי האבלות של ימי ספירת העומר. חלק מההשערות לגבי מקורו של מועד זה שימשו להצעת קשרים נוספים בינו ובין הילולת רשב"י. אחת מהן גורסת שדמותו של הרשב"י היוותה תחליף מיתי לדמותו של יהושע בן נון, שהר מירון יוחס גם לו, ותאריך פטירתו מיוחס לל"ג בעומר (תאריך צום יהושע שנהג בארץ ישראל לזכר מותו). בנוסף לזהות התאריך, קיימת עדות מהמאה ה-14 המזהה את קברו של יהושע בהר מירון - לימים מוקד העלייה לרגל בל"ג בעומר. הר מירון זוהה באותה תקופה כמי מרום, אתר הלחימה של יהושע במלכי צפון ארץ כנען. בנוסף, ייתכן שחצור, אותה החריב יהושע, זוהתה עם מירון והייתה בעלת משמעות סמלית רבה. לשילוב בין השניים ניתן להוסיף את מותו של יהושע, המוזכר בהקשרים של רעידת אדמה, בדומה לתכונת הרעדת האדמה של הרשב"י. השערה אחרת גורסת שההילולות שהחלו בפסח שני נמשכו שלושה ימים, עד ערב ל"ג בעומר, שבהמשך האירוע המרכזי עבר אליו. השערה זו מתבססת גם על מנהג תוניסיה בה נהוג גם בעידן המודרני לערוך סעודה לרבי מאיר בעל הנס או לרשב"י בפסח שני, דבר העשוי להעיד על התאריך המקורי של הילולת הרשב"י.
העתקת מנהגי העלייה לקבר שמואל הנביא
מנהגי ההילולה הידועים היום התפתחו במאה ה-16. ייתכן כי מנהגים אלו הובאו מירושלים, שם הייתה נהוגה הילולת שמואל הנביא שבקבר שמואל הנביא. אין עדויות מימי הביניים על עלייה לקבר שמואל הנביא, אך ידוע כי קדושת ההר שליד ירושלים ("רמה", "מצפה" או "נבי סמויל") כמקום קבורת שמואל הנביא החלה בתקופה הצלבנים. יש עדות מהמאה ה-12 לשבועה נהוגה בלשון "באדוננו שמואל הנביא". הדיווח המוקדם ביותר על עלייה לקבר שמואל הנביא הוא מהמאה ה-15. העלייה הייתה בכ"ח באייר, יום פטירתו של שמואל, ועד חג השבועות. בדיווחים מתוארות הגעה מרחבי המזרח התיכון להשתחוות על הקבר, הדלקת מדורות, נרות והבערת שמן, תפילה, בכי, לימוד מספר שמואל ומהזהר, סעודה, שתייה ושירה, גילוח ראשי ילדים, הבאת ספר תורה מירושלים, גיוס תרומות, והילולה שנמשכת מספר ימים. רעיון ההדלקה לציון פטירתו של צדיק, וכן של שריפת שמן וחפצי ערך, מקורה ככל הנראה במנהג קדום של שריפת גופות מלכים וחפציהם שהיה נהוג עוד בתקופת התלמוד.
במאה ה-16 נאסר על היהודים לקיים את פולחן שמואל הנביא. ככל הנראה, הועבר הפולחן למירון בי"ח באייר, שהיה יום בעל משמעות, כאמור. משם מנהגי ההילולה, וכן הייחוס של פטירת הקדוש ליום. החל מהמאה ה-16 כבר לא קיימות עדויות על מנהגי מים.
חיזוק לכך ניתן למצוא בשיבושים שונים לאורך הדורות, שהפכו את אחד הדיווחים על ההילולה בירושלים לדיווח על הילולת הרשב"י בל"ג בעומר. מדובר במקור שנוטים לראות בו באופן שגוי כמקור קדום יותר לקיומה של הילולה בקבר רשב"י, והוא מכתב מהמאה ה-15 ששלח רבי עובדיה מברטנורה. במכתב הוא מספר לכאורה על ההילולה, אך למעשה מדובר בשיבוש שהוכנס במכתב מסוף המאה ה-19. במכתב כלל לא הוזכר התאריך ל"ג בעומר וקברו של רשב"י, אלא קברו של שמואל הנביא. הציטוט המשובש הוא:
אך הנוסח המקורי הוא:
עיצוב ההילולה בצורתה הנוכחית
המונח "הילולא דרבי שמעון" הוזכר לראשונה במאה ה-17, אז גם תועדה הזיארה ההמונית לראשונה בהקשר זה. במאה ה-18 כבר יש עדות לחיבור בין מנהגי האבלות לזכר תלמידי רבי עקיבא וסיומם בל"ג בעומר, לבין רשב"י. ההילולה היוותה השראה לקיום מנהגים שונים בל"ג בעומר, הקשורים באש, בקריאה בזהר, בדמותו של הרשב"י ובעלייה לקברי צדיקים אחרים.
במדינת ישראל
מירון שוכנת באזור הררי ומובילים אליה כבישים צרים יחסית, המתקשים לשאת את כמות המבקרים הגדולה. בשל עומסי תנועה ניכרים שאירעו באחת השנים, הוחלט כי הגישה להילולה תהיה באמצעות תחבורה ציבורית בלבד, בעוד כלי רכב פרטיים יחנו בחניונים קרובים מהם יופעלו הסעות. ב־2014 הוחלט להרחיק עוד את הרכבים הפרטיים ואת האוטובוסים של המסיעים הפרטיים לחניונים מרוחקים, בשל עומסי תנועה ניכרים שנגרמו שנה קודם לכן באזור. להילולה מופעלים קווי תחבורה ציבורית מיוחדים, שמוצאם (נכון ל־2016) הוא בריכוזי אוכלוסייה חרדים. במשך ההילולה מופעלות אלפי נסיעות על ידי יותר מ־1,500 אוטובוסים המגויסים למבצע מכל רחבי הארץ ומחברות תחבורה ציבורית ומסיעים פרטיים שונים, והופכות אותו לאירוע התחבורה הציבורית השנתי הגדול בישראל. כמות זו מחייבת התארגנות מיוחדת של מפעילי תחבורה ציבורית, שכוללת אף דילול של נסיעות רגילות ברחבי הארץ. בשעות השיא של האירוע נחסמים כל הכבישים מסביב, למעט לתושבי האזור, ולאח"מים ובעלי תפקיד מיוחדים בעלי אישור. על מנת להפריד בין תנועת הולכי הרגל לתנועת האוטובוסים נחפרה בשנת 2009 מנהרה מיוחדת להולכי רגל מתחת לכביש 866, המקשרת בין הכניסה למירון ובין חניון האוטובוסים ותחנות ההעלאה. מנהרה זו נמצאת בשימוש בלעדי בל"ג בעומר (ובאירועים מצומצמים וקצרים במהלך השנה), בעוד במשך השנה כמעט ואין נעשה בה שימוש בשל כמות הולכי רגל זעומה במקום. להסדרת כל האירועים הוקמה עמותת אור הרשב"י.
במשך השנים גבר חלקו של הציבור החרדי בקרב העולים להילולה (ביחוד הציבור החרדי-חסידי), ונכון ל־2016 הוא מהווה חלק דומיננטי מציבור העולים להילולה.
בשנת 2020, בשל התפרצות מגפת הקורונה בישראל, הגבילה המשטרה את מספר המשתתפים בהילולת רבי שמעון בר יוחאי ל־150 אנשים בלבד, והתקיימו שלוש הדלקות בלבד. בדצמבר 2021 בעקבות האסון שהתרחש באותה שנה, מונה ניצב בדימוס צבי טסלר לממונה מירון על ידי השר לשירותי דת מתן כהנא. תפקידו של הממונה לתכלל ולנהל את קיום ההילולה אל מול כלל הגורמים הרלוונטיים, ובכפוף לשר לשירותי דת.
החלטות המדינה שהתקבלו לקראת ל"ג בעומר תשפ"ב:
מנהגי ההילולה
מנהגי ההילולה בימינו כוללים, מלבד ההדלקה: הדלקת נרות, השלכת נרות, שמן וחפצים יקרים לאש, הדלקת אבוקות, תפילות אישיות, בקשות מהצדיק (כאשר בקשות עבור הכלל נאמרות לפני הבקשות עבור הפרט), קריאות בקול, חלוקת חי רוטל, אמירת תהילים במירון, מתנות לצדיק, התבודדות, אכילה ושתייה, מתן צדקה לכבוד הצדיק, קבלת ברכה אישית או משפחתית, חלאקה, משיחת שמן על הגוף, צפייה באש, הבאת ספר תורה מצפת לחלקת הקבר וספר תורה נוסף, על ידי יהודים ספרדים, מפקיעין סדר ההילולה הוא מעמד ההדלקה על גג הקבר בליל ההדלקה; ההילולה בחצר רחבת הקבר באותו הערב; ההילולה בחצר למחרת ערב ההדלקה; טקס החלאקה.
ההדלקה המרכזית בקבר רבי שמעון
בשנים קדמוניות ההדלקה במירון הייתה שייכת להקדש הספרדי במירון והספרדים היו מדליקים את ה"הדלקה" הגדולה על גג ציון הקבר בל"ג בעומר, לפני כמאתיים שנה, לאחר שהציבור הספרדי נזקק לכסף על מנת לשפץ את בית הכנסת וההר, נאלצו הגבאים למכור לרבי ישראל פרידמן, האדמו"ר מרוז'ין, את הזכות להדליק את ה"הדלקה" הגדולה על גג ציון קברו של רשב"י בל"ג בעומר. הוא עצמו לא זכה להגיע ארצה, אך צאצאיו, אדמו"רי בויאן (או באיאן, בכתיבה מסורתית) שירשו ממנו את זכות ההדלקה, הגיעו מדי פעם למירון וזכו לקיים את שירשו מאבותיהם.
עם זאת, במשך רוב השנים הייתה ההדלקה מתקיימת על ידי רבני העיר צפת בתורת "שליח" של האדמו"ר מבויאן, החל מרבי שמואל הלר ואחריו צאצאיו הרבנים לבית זילברמן. בדור האחרון היה מדליק הרב שמחה קפלן רבה של צפת, ואף כשהחל האדמו"ר הנוכחי מבויאן להדליק, היה עושה זאת יחד עם הרב קפלן כשהם מחזיקים את הלפיד יחדיו. מאז פטירת הרב קפלן, מדי שנה בשנה, מדליק את ה"הדלקה" האדמו"ר מבויאן, רבי נחום דב ברייאר, נין-נכדו של האדמו"ר מרוז'ין.
במקביל להדלקה המרכזית על גג הציון, החלו בשנים האחרונות רבנים ואדמורי"ם נוספים לערוך הדלקות, וזאת בשטחים שהוכשרו סביב לציון הרשב"י, במעלה ההר. הוותיקים שבהם הם הדלקת הציבור הספרדי על ידי הראשון לציון והאדמורי"ם מקרלין וזוויהל. מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 גם חסידות תולדות אהרן החלה לערוך אירוע גדול במירון, במוצאי ל"ג בעומר. הדלקה זו למעשה מסכמת את סדרת אירועי החג ונועלת באופן סופי את הילולת הרשב"י.
"חלאקה"
בבוקר שלאחר ה"הדלקה" בחצר שליד מקום ציון קברו של רשב"י, נוהגים לערוך את טקס החלאקה, בו נוהגים לספר לראשונה, בטקס חגיגי, את שערות ראשם של הילדים שהגיעו לגיל שלוש, את הטקס מלווה בדרך כלל נגינה של כליזמרים.
מלבד ל"ג בעומר נוהגים לעשות חלאקה במירון במשך כל השנה כולה.
תהלוכת ספר התורה
הרב שמואל עבו, אבי משפחת עבו, רכש בכסף מלא את חלקת הקבר של הרשב"י במירון במחצית הראשונה של המאה ה-19, שנים ספורות לאחר עלייתו. הוא גידר את חלקת הקבר והקים שם את מבנה בית הכנסת ההיסטורי הקיים עד עצם היום הזה.
בערב ל"ג בעומר 1833 הובל ספר תורה על שמו בחגיגיות מביתם של משפחת עבו בצפת אל קבר הרשב"י במירון, ומאז נהוגה תהלוכה זו.
ריקודים
ההילולה מאופיינת בנגינה ובריקודים רבים. במאה ה-19 היו הריקודים מזרחיים, ומילותיהם בעיקר בערבית. בתקופה זו נכנסו לראשונה ריקודי חרבות, שהועתקו ככל הנראה ממנהגי הערבים. כמו כן הריקודים תוארו כמעורבים. ההילולה נחגגה אז בעיקר על ידי ספרדים. עם הזמן, גם החסידים (האשכנזים) אימצו את הריקודים המזרחיים, אך עם פזמוני בר יוחאי עבריים. הריקודים בוצעו במעגל, ובמרכזו רקד "המנצח על המחולות", שתפקידו להוביל את הריקוד ולהלהיב את הרוקדים.
על פי דיווח מסוף המאה ה-20, במעמד ההדלקה, הריקודים החסידיים נעשים סביב עמוד ההדלקה, וקיים בהם תפקיד "המנצח על המחולות והזמרה". תפקיד זה עשוי להתחלף באופן ספונטני. הריקודים הם תוך אקסטאזה גדולה. בליל ההדלקה, לאחר מכן, הריקודים הם ריקודי מעגל המוניים בחבורות חסידיות. בהמשך, נוספים ניגוני כליזמרים, ותוך כדי מתבצעים "ריקודי הופעה" ספונטניים של רקדנים מצטיינים. ריקודי מעגל נוספים, קטנים יותר, מתבצעים בבוקר שלמחרת ליל ההדלקה. בהמשך היום סובבים מעגלי הריקוד סביב אבות ובנים המשתתפים בחלאקה.
במהלך המאה ה-20 נוסדו ניגונים מסוימים שהובאו מהתפוצות השונות, שיוחדו למירון, באופן עממי. ריקודי החסידים פרחו, והפכו לדומיננטיים.
גם ביום שלמחרת ההדלקה, בו נעשתה החלאקה, התקיימו ריקודים נוספים עם אבוקות, והליכה לקבר ר' יוחנן הסנדלר. באותה התקופה, זו הייתה הדלקה משנית אותה ביצעו האשכנזים.
הריקודים והשמחה הותירו רושם רב על המבקרים במקום, כדוגמת תיאורו של ש"י עגנון על ההילולה:
ההדלקה בקבר רבי יוחנן הסנדלר
לאחר ההדלקה על גג ציון קברו של רשב"י, נהוג לקיים הדלקה שנייה, בשעה 2 בלילה, סמוך לקברו של רבי יוחנן הסנדלר. לאחריה, הכליזמרים מנגנים עד תפילת הנץ החמה. מנהג ההדלקה קדום, והוא חודש על ידי יצחק צבי (הערשל) הרץ שקיימו החל משנת תרמ"ה. לאחר פטירתו בשנת תשכ"ג מילא את מקומו חתנו אברהם (אברום) שפר עד תשע"ג (כמה ימים לפני ל"ג בעומר תשע"ד הוא נפטר). חגיגה זו שקטה באופיה, אין רוקדים בה, אלא יושבים ומאזינים לנגני הכליזמר המנגנים את ניגוני מירון המסורתיים.
אסונות במהלך ההילולה
בשנת 1911, התמוטט מעקה מרפסת, תוך כדי ההילולה ושבעה אנשים נהרגו. בשנת 2021, אירע, תוך כדי ההילולה, אירוע רב נפגעים כתוצאה מעומס החוגגים והדוחק במקום. 45 אנשים נהרגו, ו-103 נפצעו.
ביקורת על מנהגי ההילולה
מנהגי שמחה בל"ג בעומר שכללו השחתת רכוש בהשלכתו לאש, למול מנהגי האבלות הקשורים בספירת העומר (במהלכו חל האירוע), עוררו ביקורת מאז תחילתה ועד ימינו. בין השאר מיוחסת התנגדות להילולה לרב יוסף קארו, התנגדות שנבלמה על ידי האר"י. לאחר שהחל היום להתפשט בעם, התנגדו רבים מחכמי ישראל להפיכת ל"ג בעומר ליום טוב, והחת"ם סופר כותב: לדעת החת"ם סופר אין לעלות כלל למירון בל"ג בעומר, משום שלא ייתכן עוד מקום שיעשו אליו עלייה לרגל חוץ מירושלים. גם המנהג לשרוף בגדים היה שנוי במחלוקת, משום איסור "בל תשחית".
ביקורת על האירוע ומנהגיו הובעה גם על ידי תיירים מחו"ל, על ידי יחיאל מיכל פינס, וכן בתקופה המודרנית על ידי תושבי מירון ועיתונאים לנוכח נזקים שנגרמו למקום בהילולה, ומאפיינים בעייתיים שונים כדוגמת שחיטה ללא פיקוח, שתיית אלכוהול רבה, שמצאו מקומם בשולי ההילולה.
אמוץ עשהאל מציע את הדעה שהיא עבודה זרה ודרישה אל המתים.
המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
המרכז הרפואי תל אביב (מרת"א) על שם סוראסקי (בית החולים איכילוב) הוא המרכז הרפואי השני בגודלו בישראל אחרי בית החולים שיבא. המרכז הרפואי שמשתרע על שטח של כ-257 דונם נמצא בין הרחובות ויצמן, דפנה והנרייטה סולד בתל אביב. המרכז הרפואי תל אביב כולל ארבעה בתי חולים: בית החולים הכללי איכילוב, בית החולים השיקומי על שם אידה סוראסקי, בית החולים ליס לנשים וליולדות ובית החולים דנה-דואק לילדים. בנוסף להיותו בית חולים, הוא משמש מרכז הוראה ומחקר המסונף לפקולטה לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב ובית הספר לסיעוד על שם שיינבורן.
מנהל המרכז מאז שנת 2015 הוא פרופ' רוני גמזו.
היסטוריה
בית החולים נוסד בשנת 1914 על ידי ארגון נשות הדסה במבנה קטן בנחלת בנימין. עם התרחבות העיר עבר למבנה ברחוב בלפור, שהיה מוכר כבית החולים הדסה-בלפור. בשלהי שנות העשרים של המאה ה-20, כאשר גדלה אוכלוסיית תל אביב וסביבתה, ובעקבות מאורעות תרפ"ט, נוצר צורך רב בבית חולים נוסף לבית החולים הדסה ברחוב בלפור. בשנת 1934 הקצתה עיריית תל אביב שטח שנרכש בפרדס פורטליס, כיום בניין העירייה, ושלחה משלחת עירונית ובה אדריכל, מהנדס העיר ומנהל בית החולים העירוני למצרים, ללמוד ולתכנן בית חולים מודרני. אירועי מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות השהו את התכנון והביצוע. ורק לאחר מלחמת העצמאות הקצתה העירייה שטח חדש באזור המושבה שרונה, בין שדרות דוד המלך לדרך פתח תקווה. התכנון הופקד בידי האדריכלים אריה שרון וב. אידלסון, בהתייעצות עם מנהל בית החולים העירוני (הדסה) ד"ר אברמוביץ, והרופא הראשי של בית החולים תל השומר (ולשעבר מנהל בית החולים בילינסון) פרופ' הרי הלר. אבן הפינה הונחה בשנת 1951, בעת כהונתו של ראש העירייה ישראל רוקח, אולם הבנייה הושלמה רק כעבור 10 שנים ובית החולים נפתח לציבור ב-1 בפברואר 1961, כאשר ראש העיר היה מרדכי נמיר.
עם פתיחת בית החולים איכילוב, בניהולו של ד"ר יצחק קויש, אוכלסו בשש קומות המבנה, המחלקות והמכונים הבאים: פנימית א' בניהולו של ד"ר אליהו (אילקה) לוריא (42 מיטות), פנימית ב' בניהולו של פרופ' פריץ דרייפוס (60 מיטות), כירורגיות א'–ב' בניהולו של פרופ' מכס מרכוס (50 מיטות), כירורגית ג' בניהולו של ד"ר אריה אלוטין וסגניו ד"ר משה סולובייצ'יק וד"ר מנדל סטבורובסקי (25 מיטות), אורתופדיה, בניהולו של פרופ' ש.א. ויסמן, וסגניו ד"ר עובד חרמוש וד"ר רפאל סלמה, אורולוגיה בניהולו של ד"ר זאב שמשוני, אף-אוזן-גרון (15 מיטות), מחלקת עיניים בניהולו של ד"ר אפרים סיני, נוירולוגיה בניהולו של פרופ' מקס שטרייפלר (18 מיטות), מחלקה למחלות לב בניהולו של ד"ר ש. לב (10 מיטות), מחלקת הרדמה והתאוששות בניהולו של פרופ' מרדכי חן, (בקומה השישית), היחידה לכירורגיה מקסילופציאלית בניהולו של ד"ר שלום סלובס, בנק הדם, בניהולו של משה רבינוביץ, מכון רנטגן בניהולו של פרופ' שמואל שור (קומת קרקע), ומכון פתלוגי בניהולו של ד"ר מינארט לבנטאל (ברחוב דפנה). בשנת 1964 נפתחה מחלקה לנוירוכירורגיה בניהולו של פרופ' אלברט ברטל, בינואר 1965 נפתחה מחלקת כירורגיית ילדים בניהולו של הכירורג פרופ' משה סולובייצ'יק, אשר ניהל את כירורגית ב', בסוף 1965 נפתחה המחלקה לכירורגיית כלי דם בניהולו של הכירורג פרופ' מנדל סטבורובסקי אשר ניהל את כירורגיית ג'. בשנת 1975 נפתחה המחלקה הגריאטרית בניהולו של ד"ר רפאל שן. בשנת 1980 הקים הפרופ' ברנרדו וידנה את המחלקה לניתוחי חזה ולב.
ד"ר אריה הראל נתמנה למנהל שלושת בתי החולים העירוניים: איכילוב, בית היולדות הקריה והדסה.
בית החולים איכילוב עדיין לא היה בעל מינוי אקדמי (הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב עדיין לא נפתחה), וחמשת הפרופסורים הוסמכו ברובם באוניברסיטה העברית בירושלים.
בית החולים נקרא על שמו של משה איכילוב, סגן ראש העירייה ויו"ר הוועד המנהל של בית החולים העירוני, שנפטר בשנת 1957. בשנת 1973 נחתם חוזה בין אגודת ידידי בית החולים "איכילוב" לבין ממשלת ישראל ועיריית תל אביב-יפו, באשר לקריאת בית החולים על שם הנדבן המקסיקני אליאס סוראסקי, השם לא התקבל בקרב הציבור ובפי כל מכונה בית החולים בשם איכילוב. בשנת 1980 נפלה החלטה משותפת של שר האוצר ושר הבריאות לאחד את שלושת בתי החולים העירוניים, שפעלו בתל אביב באותו הזמן: בית החולים איכילוב, בית היולדות הקריה (נפתח ב-1951) והמוסד האשפוזי הוותיק ביותר של תל אביב – בית החולים הדסה (תל אביב).
בשנת 1980 נחנך בניין מרכז השיקום ע"ש אידה סוראסקי. בשנת 1986 הונחה אבן הפינה לבית החולים "דנה" לילדים, שנפתח באוקטובר 1991. בשנת 1992 נסגר סופית מתחם הדסה תל אביב וכל המחלקות הועברו למתחם המרכז הרפואי.
בשנת 2001 נחנך מגדל האשפוז ע"ש אריסון ובשנת 2011 הושק בניין הלב ע"ש סמי עופר.
בשנת 2014 קיבל המרכז הרפואי תל אביב, איכילוב, את תו התקן היוקרתי של ארגון "JCI) "Joint Commission International).
ב-2015 נתמנה פרופ' גמזו למנכ"ל בית החולים.
בנובמבר 2018 אושרה תוכנית להקמת בניין מיון נוסף. לפי התכנון הבניין יכיל כ-3 קומות וקומת מרתף, על מנת לקשר בין המבנה הקיים לזה המתוכנן הוחלט ליצור חיבור בין המבנים במפלס הקרקע של הבניינים.
בשנת 2018 נחנכו מחלקה פנימית גריאטרית, מרכז סגול לרפואה אונקולוגית מותאמת אישית ומחלקת אשפוז יום. כמו כן הושק מרכז מוריס קאהן למחקר ברפואה מותאמת אישית. הושק מרכז לטיפול חדשני בחולים בסרטן הדם (T Cells-(CART, נפתחו מרכז חדש לחקר המוח, מרכז לטיפול בהפרעות תנועה, I-Medata מרכז לחדשנות במדע הנתונים, מרכז לסימולציה רפואית – מ.ט.ס, מרכז למחקר, חברת "Ichilov Tech" – חברת החדשנות של בית החולים ליצירת שיתופי פעולה עם התעשייה ועוד. בנוסף, זכה איכילוב ברישיון לאומי להקמת המרכז הראשון בישראל לטיפול בחולי סרטן באמצעות קרינת פרוטונים. בשנת 2019 נחנכה המחלקה לקרדיולוגיה התערבותית והמרכז לתרפיה תאית.
מערך הטראומה של בית החולים נקרא על שם יצחק רבין, אשר הובא לבית החולים לאחר ההתנקשות בחייו בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, ונפטר שם עוד באותו הלילה.
בחודש מרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הקים בית החולים מיון ייעודי ומחלקות נפרדות לטיפול בחולי קורונה, המבודדות משאר מחלקות בית החולים.
ב-28 ביולי 2022 נחנך בנוכחות ראש הממשלה לפיד ונשיא המדינה הרצוג, מיון חדש שהוא בית חולים לרפואה דחופה הנקרא על שם התורם ואיש העסקים סילבן אדמס. המבנה בשטח כולל של כ-8,000 מ"ר, המתפרסים בארבע קומות, כולל 100 מיטות ועוד 32 מיטות לאשפוז קצר מועד. מיון איכילוב הוא הגדול בארץ, נכון לעת זו. המיון כולל רובוטי ניווט ואמצעים דיגיטליים לקבלה עצמית ולניטור מדדים באופן עצמאי.
סגל בית החולים
רב בית החולים כיום הרב אברהם רזניקוב.
דוד אבולעפיה
דוד אבולעפיה (י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893 – טבת ה'תשי"ג, 4 בינואר 1953) היה עורך דין ואיש ציבור ביישוב היהודי בארץ ישראל, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.
קורות חיים
אבולעפיה נולד לפורטונה לבית בן חביב (צאצאית הרב יעקב בן חביב מחבר הספר עין יעקב) ולאליהו אבולעפיה בגליפולי שבאימפריה העות'מאנית. למד בבית ספר אליאנס ובבית ספר תיכון ממשלתי, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והוסמך לעריכת דין. במהלך לימודיו היה סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים היהודים ומאוחר יותר המשיך לפעול כחבר הפדרציה הציונית בטורקיה וכסגן יושב ראש אגודה לגמילות חסדים באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האימפריה העות'מאנית, ושימש שליש, בין היתר תחת פיקודו של איסמט פאשה. בגין שירותו הצבאי הוענקו לו מדליות מלחמה מטעם טורקיה ואוסטריה וצלב הברזל מטעם גרמניה.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם רשימת "התושב". פעילותו הציבורית הקיפה עיסוקים רבים לאורך השנים, בהיותו חבר ועדת הביטחון היישובית, סגן נשיא הקהילה היהודית בירושלים ובין השנים 1938–1947 נשיא ועד העדה הספרדית בעיר. אבולעפיה נבחר בראשות רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח" לחבר אספת הנבחרים השלישית, ונבחר להנהלת הוועד הלאומי. בשנת 1938 לקח חלק במשא ומתן למניעת גירוש יהודים נתיני טורקיה תושבי האי רודוס על ידי השלטון האיטלקי. מלבד זאת שימש נשיא הנהלת בית החולים משגב לדך, חבר מועצת עיזבון בליליוס, גזבר האיחוד העולמי הספרדי ונשיא לשכת הבונים החופשיים "ירושלים".
פעילותו הפוליטית נמשכה כחבר מועצת העירייה בירושלים (משנת 1939). במלחמת העצמאות היה חבר ועדת המצב העירונית ואחראי החרמות. לאחר מכן עמד בראש ועדת הכספים העירונית ועמד בראש בית הדין של מחוז ירושלים לשכירות דירות ובתי עסק.
אבולעפיה נפטר בשנת ב-4 בינואר 1953 ונקבר בהר המנוחות.
משפחתו
אבולעפיה היה נשוי למתילדה, בתו של ישעיה בכר שמואל. רופא הנשים ד"ר ישעיה אבולעפיה הוא בנו. השחקנית רומי אבולעפיה היא נינתו.
לך (נהר)
לך (בגרמנית ובווארית: Lech) הוא נהר המשתרע לאורך של 264 ק"מ במדינות אוסטריה וגרמניה, ונשפך בסופו לדנובה.
מהלך הנהר
הנהר מתחיל את דרכו באגם פורמארין שבהרי האלפים במדינה האוסטרית פורארלברג. משם הוא זורם לכיוון צפון-מזרח וחוצה את גבול אוסטריה-גרמניה. לאחר הכניסה לגרמניה הנהר יוצר את מפל לך, הנופל מגובה של 12 מטרים. לאחר מכן הנהר זורם בערוץ צר מאוד. משם הנהר נכנס לתוך המדינה הגרמנית בוואריה, שם הוא מהווה את הגבול ההיסטורי בין בוואריה ושווביה. לאחר מכן הוא עובר דרך העיירה פיסן ואגם פורגן; מהטירה נוישוונשטיין הסמוכה לעיירה פיסן ניתן לצפות על הנהר.
משם הנהר ממשיך צפונה ועובר דרך הערים שונגאו, לאנדסברג ואאוגסבורג (שם נשפך אליו נהר הורטאך). לאחר מכן הוא נשפך אל הדנובה, למרגלות העיר דונאוורט. בקטע זה לא ניתן לשוט בנהר, מכיוון שהזרם שלו חזק מדי והוא מלא בחצץ שחונק את אפיקו.
היסטוריה
על גדות הנהר אירעו במהלך ההיסטוריה מספר אירועים חשובים. בשנת 278 הביס הקיסר הרומי פרובוס כוח פלישה גדול של בורגונדים וונדלים בפרוביניציה הרומית ראטיה שעל גדות הנהר לך. באוגוסט 955 התחולל קרב לכפלד באזור שבין נהר לך לנהר ורטאך, ליד העיר אאוגסבורג. בקרב זה הביס הקיסר אוטו הראשון את שבט המדיארים. בשנת 1632 הביס גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את צבא הליגה הקתולית בראשות יוהאן צרקלה בקרב ריין בסמוך לנהר, כחלק ממלחמת שלושים השנים.
טל קלאי
טל קלאי (נולד ב-8 באוגוסט 1984 בירושלים), שידוע כמלכת דראג בשם במה "טלולה בונט", הוא קומיקאי, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
קורות חייו
קלאי נולד בירושלים. נינה של הצ'לנית תלמה ילין ובן הנין של דוד ילין. משפחתו של קלאי מתגוררת בירושלים זה שבעה דורות.
בהיותו נער צעיר ובמקביל ללימודיו בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית', החל לשחק ולהופיע על בימות התיאטרון. הוא שיחק "במת עשרה" בתיאטרון הנוער הירושלמי, השתתף בהצגה "כנגן המנגן" בתיאטרון החאן וכתב את המחזה המקורי "פאני המשוגעת" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. בתום שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
קלאי שיחק על בימות התיאטרון, בין היתר בהצגות : "פרימה דונה" בתיאטרון גשר, "הכל אודות אמא" בתיאטרון תהל, "נולדו אשמים" של צוותא, "הג'יני של הקולה" של צוותא, "שופרא" בתיאטרון תמונע, "הרמן ודורותיאה" של צוותא, "אני לא רפפורט" בתיאטרון הבימה ועוד. היה חבר באנסמבל "you make remake" של רננה רז ואף החליף את מיקי קם בתפקיד אורסולה בהצגה "בת הים הקטנה" לצדם של גיא זוארץ ורינת גבאי.
בטלוויזיה שיחק בסדרות "2,3 הקשב" בטלוויזיה החינוכית ו"המשרד" ב"yes", "רמזור" בערוץ 2
בקולנוע שיחק בסרטים: "שושנה חלוץ מרכזי" בבימויו של שי כנות, "הצגה יומית" בבימויה של עינת פרנבך בן אהרון, ועוד.
שיחק בסרטו של אדם קלדרון "פרחים של מרציפן" בהפקתם של אודי ירושלמי ואורי הוד- בו גילם קלאי את דמותה של פטל לצידן של נולי עומר ואפרת אביב.
השתתף בהצגה "משפחה עליזה" בתיאטרון הלאומי הבימה בבימויו של נתן דטנר לצידם של נורמן עיסא, רובי פורת שובל ועוד. כמו כן גילם את ז'קלין (ותפקידים נוספים) במחזמר גבעת חלפון אינה עונה בבימויו של משה קפטן. כמו כן גילם את יאנוש במחזמר "קזבלן" של התיאטרון הלאומי הבימה ותיאטרון השעה הישראלי, ובבימויו של אלדר גוהר גרויסמן.
טלולה בונט
כאשר היה בן 16 הגה את דמות הדראג של טָלוּלָה בּוֹנֶט. תחת דמות הבמה הוא השתתף בהצגה "רומיאו ויוליה גרסת המועדונים" שהועלתה במסגרת פסטיבל ישראל והאנגר תיאטרון גשר (לצד מיכאל מושונוב, ליאל דניר, יוסף סוויד ואורי הוכמן), הגיש פינה קבועה בתוכניתה של מיכל אמדורסקי בערוץ 24, הנחה את שידורי אחורי הקלעים בקדם-אירוויזיון 2005 והתארח בסדרות הטלוויזיה "תמיד אותו חלום" שיצרו שירי ארצי ואיתן פוקס ל־HOT, "מתלהבת" של מיה דגן בערוץ 10 וכן בסרטו של דורון ערן "נמס בגשם".
קלאי מופיע עם דמותה של טלולה באופן קבוע ברחבי הארץ ואף ייצגה את העיר תל אביב ואת מדינת ישראל במצעדי הגאווה המרכזיים של קלן, ברלין, אמסטרדם, לונדון ואתונה. בנוסף הוביל לצד חברו ללהקת "פאות קדושות" שורה של ערבי מחווה לדיוות הישראליות ובהן שלומית אהרון, לאה לופטין, חני נחמיאס, ציפי שביט, מיכל ינאי, מיכל אמדורסקי, מאיה בוסקילה, שולה חן, שמרית אור, אילנית, סי היימן ואחרות. כולן לקחו חלק פעיל במופע לצד דמותה של טלולה.
העלה מופע יחיד, כטלולה בונט, בשם "מלכת הכמעט" מאת הדס בשן ובבימויו של עידן עמית.
בשנת 2011 גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה.[5] בין המשתתפים היו: טלולה בונט, שמעון שירזי, אליוט, קיי-לונג ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה.
בשנת 2011 השתתפה בפרק 11 של העונה הרביעית של השעשועון מונית הכסף ביחד עם מלכות הדראג קיי לונג ועושרי.
ב-2013 טלולה השתתפה בתוכנית פרויקט הלהקה בתור אמן אורח.
הופיע יחד עם חבריו לפאות קדושות במופע בידור בבימיו של אמיר פרישר גוטמן ובהפקתם של ציפי מייזלר ויואב חיימובסקי.
17 בפברואר
17 בפברואר הוא היום ה-48 בשנה, בשבוע ה-7 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 317 ימים (318 בשנה מעוברת).
יחסי אזרבייג'ן–הונדורס
יחסי אזרבייג'ן–הונדורס הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת הונדורס. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-22 בדצמבר 1994.
סקירה כללית
ב-27 בספטמבר 2013, במהלך הישיבה ה-68 של האו"ם, שר החוץ האזרבייג'ני, אלמר ממדיארוב, פגש את שרת החוץ ושיתוף הפעולה הבינלאומי של הונדורס מירייה אגוארו דה קורלס.
ב-22 בנובמבר 2013, שגריר אזרבייג'ן במקסיקו, אילגר מוכטרוב, הציג את כתב האמנתו לנשיא הונדורס, פורפיריו לובו סוסה. השגריר האזרבייג'ני העביר את ברכתו של נשיא אזרבייג'ן לנשיא הונדורס. כמו כן, השגריר ציין שהוא מקווה כי שיתוף הפעולה בין המדינות יתפתח בהצלחה.
ב-6 במאי 2014, משלחת פולטיקאים, ובה שרת החוץ אגוארו דה קורלס, ביקרה רשמית באזרבייג'ן. במהלך הביקור, נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, ציין כי ממשלת אזרבייג'ן שבעת רצון מהיחסים בין המדינות. אגוארו דה קורלס העבירה את ברכתו של נשיא הונדורס לנשיא אזרבייג'ן. הנשיא האזרבייג'ני הביע את הערכתו וביקש ממנה להעביר את ברכתו לנשיא הונדורס.
שר הכלכלה והתעשייה האזרבייג'ני ציין כי ממשלת אזרבייג'ן מעוניינת בהגברת שיתוף הפעולה הדו צדדי, בעיקר בתחומי הסחר והאנרגיה בין המדינות וכן חיזוק היחסים שביניהן. בעת ביקור המשלחת חתמו נציגי המדינות על טיוטת הסכם לפיו יספקו המדינות הגנה הדדית על השקעות בין שתי המדינות.
נכון לשנת 2018 נשמרים קשרי ידידות בין המדינות, אשר מגובים במפגני תמיכה פומביים. ב-27 בינואר 2018, אילהם אלייב בירך את חואן אורלנדו ארננדס לכבוד בחירתו מחדש לנשיא הונדורס. כמו כן, אלייב ציין כי הוא מקווה ששתי הממשלות ימשיכו לחזק את שיתוף הפעולה בין המדינות.
יחסים כלכליים
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מהונדורס לאזרבייג'ן הגיעה לסך 2,440 דולר אמריקאי והיא כללה חולצות. בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מהונדורס לאזרבייג'ן הגיעה לסך 17,200 דולר אמריקאי, והיא כללה מוצרי הלבשה תחתונה לגברים.
הצדקת המאמץ
הצדקת המאמץ או הצדקת ההשקעה (Effort justification) הוא רעיון ופרדיגמה בתחום הפסיכולוגיה החברתית שצמח במסגרת תיאורית הדיסוננס הקוגניטיבי של פסטינגר. הצדקת המאמץ היא הנטייה של אנשים לייחס ערך מוגזם לתוצאות או מטרות שהיו צריכים להשקיע מאמץ להשגתם.
תאוריה ומחקר
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי מסבירה את השינויים בעמדות או אמונות של אנשים כתוצאה מהניסיון להפחית בדיסוננס (אי-הלימה) שנוצר בין תפיסות או קוגניציות סותרות. במקרה של הצדקת המאמץ הדיסוננס הוא בין רמת המאמץ הגבוהה המושקעת בהשגת מטרה או ביצוע משימה (מאמץ רב – "מחיר" גבוה), והרווח הסובייקטיבי מאותו המאמץ (נמוך מהמצופה עבור מאמץ שכזה). בעזרת התאמת העמדה והעלאת הערך הסובייקטיבי של המטרה הדיסוננס הזה נפתר.
יישום
התאוריה מיושמת בצורה ברורה באופן שבו טקסי חניכה תובעניים משפיעים על הסולידריות והנאמנות לקבוצה. טקסי חניכה המקובלים ביחידות צבאיות, קבוצות ספורט ובאחוות הקולג'ים בארצות הברית, כוללים בדרך כלל ביצוע מטלות תובעניות ו/או משפילות ובכך מצריכים (על פי תאוריית דיסוננס קוגניטיבי) את המצטרף החדש להעלות את ערכה הסובייקטיבי של הקבוצה, פעולה אשר תורמת לנאמנות של המצטרף וללכידות של הקבוצה כולה.
תאוריות מתחרות
ביקורות התאוריה טוענות שהיא תלויה בהקשרים חברתיים מורכבים (שרק בעקבותיהם נוצר הדיסוננס), אולם מחקרים מצאו התנהגות דומה של העדפת תוצאה שקדם לה מאמץ רב יותר גם בילדים (שפחות מבינים ופועלים לפי הקשר חברתי) ואפילו ביונים. לטענת החוקרים, ההסבר לתופעה הן בחיות והן בבני אדם הוא אפקט הקונטרסט. הטענה היא שההעדפה נובעת מהבדלים בפער שבין החיזוק והמצב שקדם לו. כאשר המצב המקדים הוא לא נעים או מאמץ, הפער בינו לבין החיזוק החיובי שאחריו גדול. כאשר המצב המקדים אינו כל כך נורא או המאמץ בו מופחת, גם הפער בינו לבין החיזוק החיובי פחות גדול. החיזוק שיצר פער גדול יותר עם המצב הקודם לו יקבל העדפה כי הוא נחווה כחיובי יותר.
עמשא בן יתר
עֲמָשָׂא בֶּן יֶתֶר הוא דמות מקראית אשר היה שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ומאוחר יותר שר צבא דוד המלך.