cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה
מחאת 1996
חשיפת פרשת הדם ותגובות שרותי הדם של מד"א הובילו ביום ראשון ה-28 בינואר 1996 להפגנה של בין שמונת אלפים לעשרת אלפים עולים מאתיופיה מול משרד ראש הממשלה בירושלים הם נשאו שלטים כגון "לא ניתן דמנו הפקר", "עם אחד, דם אחד", "אנחנו שחורים אבל הדם שלנו אדום", "אנחנו יהודים כמוך: עצרו את האפרטהייד הגזעני" המשטרה, שהעניקה רישיון להפגנה של 850 איש, לא תגברה את כוחותיה למול המפגינים הרבים, לאור ניסיונה בהפגנות השקטות של עולי אתיופיה בשנות השמונים והתשעים השוטרים במקום ניסו לפזר את אלפי המפגינים בעזרת אלות וזרנוקי מים, אך משמקצת המפגינים יידו לעברם אבנים עברו לירי כדורי גומי ורימוני גז מדמיע. 41 שוטרים ולמעלה מעשרים מפגינים נפצעו בהפגנה, בה ניזוקו כמעט כל המכוניות בסביבת משרד ראש הממשלה הן המפגינים והן השוטרים השוו בין אלימות המפגינים והשוטרים לבין פיזור הפגנות אלימות בימי האינתיפאדה החוקר אורי בן אליעזר טען כי השמדת מנות הדם הייתה עבור ישראלים אתיופים צעירים רגע הפכו לקבוצה המובדלת על בסיס גזע בחברה הישראלית. ח"כ פרופ' יורם לס, מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר וחבר כנסת בעת חשיפת הפרשה, טען כי מדיניות ההשמדה היא "גזענית וחסרת הצדקה מדעית". לדבריו, שיעור ההידבקות באיידס גבוה בהרבה בארצות הברית מאשר בישראל ובכל זאת איש מעולם לא שקל למנוע מיהודים אמריקאים לתרום דם. פרופ' לס הוסיף וטען כי "אי אפשר להעליב אנשים ולהונות אותם על ידי לקיחת דם מוורידיהם והשלכתו לאשפה". גלי הביקורת אודות מדיניות מד"א חדלו כעבור חודש, בעקבות סדרת פיגועי התאבדות שפקדו את ערי ישראל בחודשים פברואר-מרץ 1996.
בעיצומה של ההפגנה זומן מארגנה אדיסו מאסלה ללשכת ראש הממשלה שמעון פרס, שהבטיח לו להקים ועדת חקירה ממלכתית שתבחן את פרשת הדם לצד שאר היבטי היחס המפלה כלפי יהודי אתיופיה "השגנו ביום אחד מה שלקח לתימנים ארבעים שנה להשיג!" זעק מאסלה בפני המפגינים בצאתו מן הפגישה, כשהוא מתייחס לוועדת החקירה הממלכתית שהוקמה בשנת 1995 לחקירת פרשת ילדי תימן. בפועל הוקמה ועדת בירור ציבורית בעלת סמכויות מוגבלות יותר, בראשות הנשיא לשעבר יצחק נבון.
מחאת 2006
בתחקיר עיתונאי שפרסמה חברת החדשות של ערוץ 2 בתאריך 31 באוקטובר 2006 נחשף כי לא נעשה שימוש בתרומות הדם של עולים מאתיופיה. בעקבות התחקיר התחדשו ההפגנות אודות פרשת הדם, הפעם בהובלת צעירים שהוריהם עלו מאתיופיה. בעקבות המחאה הבטיח שר הבריאות יעקב בן יזרי להקים ועדה מקצועית שתבחן כיצד ניתן לפתור את הסוגיה, אולם זו לא הוקמה בפועל. עם זאת הביאה המחאה לעדכון הנחיות מד"א ב-15 באפריל 2007, כך שילידי ישראל שהוריהם עלו מאתיופיה יוכלו לתרום דם, בדומה לשאר ילידי ישראל. על אף טענות מד"א משנת 2007 כי "מעולם לא נאסר על אתיופים ילידי ישראל לתת תרומת דם", עמדה ועדת נבון עוד בשנת 1996 על האבסורד שבפסילת דמם של ילידי הארץ רק בשל מוצא הוריהם והמליצה פה אחד לבטל הנחיה זו, אולם המלצותיה לא יושמו.
מחאת 2013
בדצמבר 2013 סירב צוות מד"א להתרים דם מחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שעלתה מאתיופיה בגיל 3, בתואנה כי לבני העדה האתיופית יש "סוג דם מיוחד". בעקבות זאת סילק יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין את צוות מד"א מהכנסת והושמעו גינויים חריפים מצד נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ונבחרי ציבורי נוספים. מנהלת שרותי הדם של מד"א טענה כי צוות המתרימים נהג על פי נוהלי משרד הבריאות, אשר פוסלים לקיחת דם ממי ששהה שנה או יותר במדינה שבה שכיחות האיידס גבוהה. בעקבות המחאה הציבורית, שהקיפה הפעם גם מגזרים נוספים מלבד ציבור העולים מאתיופיה, מינתה שרת הבריאות יעל גרמן ועדה מקצועית במשרדה לצורך "בחינת תרומות דם מאוכלוסיות המוגדרות כיום כאוכלוסיות בסיכון", בראשות פרופסור מנפרד גרין.
קבלת ההחלטות אודות השמדת מנות הדם
ועדת נבון דנה באריכות בתהליכי קבלת ההחלטות במשרד הבריאות ובמד"א, ומצאה בהם ליקויים רבים. על מכתבו של ד"ר משה משיח משנת 1984 נאמר כי "אינו ברור וחד-משמעי ועל כן כל אחד היה יכול לייחס לו משמעות אחרת". הוועדה לא פסלה את האפשרות כי הוראות ההשמדה ניתנו בעל פה, במנותק ממכתבו של ד"ר משיח. זאת אף כי ד"ר משיח העיד כי למיטב ידיעתו מעולם לא דנו בדמם של העולים מאתיופיה, וד"ר בר-שני העידה כי אינה זוכרת כל דיון שהתקיים בנושא או הוראות בעל-פה שניתנו לה. ד"ר בר-שני אף לא יכלה לקבוע בוודאות אם אמנם לא נעשה שימוש במנות הדם המסומנות במגן דוד אדום. בתזכיר שהגיש לוועדת נבון במאי 1996, הודה היועץ המשפטי של מד"א כי לבנקי הדם לא ניתנו מעולם הנחיות מסודרות בנושא תרומות הדם של עולי אתיופיה, למעט ההנחיה של ד"ר משיח מינואר 1984 לסמן את מנות הדם של עולי אתיופיה. הוועדה לא הצליחה לקבוע מי נתן את ההוראה להשמיד את מנות הדם ומה היו שיקוליו, אולם עלה בידה לקבוע כי ההוראה ניתנה שש שנים לפני שאותר נשא ה-HIV הראשון בקרב עולי אתיופיה, וממילא לא היה לה כל קשר למחלת האיידס. זאת בניגוד לטענות שהפיצו שרותי הדם של מד"א בתקשורת לאחר חשיפת פרשת הדם.
המלצות לשינוי התבחינים לתרומות דם
הוועדה המליצה פה אחד להחליף את האיסור הגורף על קבלת תרומות דם מעולים מאתיופיה בדחייה זמנית, שתשמור על בטיחות מקבלי הדם ומאידך תנקוט "אמת מידה שווה בנושא תרומות הדם":
יישום המלצות ועדת נבון
ביולי 1996 הוגשו המלצות ועדת נבון לראש הממשלה בנימין נתניהו, אך הן לא יושמו בפועל. בפרט, נותר על כנו האיסור לצמיתות על קבלת דם מילידי אתיופיה, עד יישומן החלקי של המלצות ועדת גרין ביולי 2017. כמו כן נותר על כנו האיסור לצמיתות על קבלת דם מילידי ישראל ממוצא ביתא ישראלי, עד ביטולו באפריל 2007.
ועדת גרין
עם כניסתה של יעל גרמן לתפקיד שרת הבריאות בחודש מרץ 2013, הורתה השרה לבחון מחדש את הסעיף האוסר על גברים המקיימים יחסי מין עם גברים לתרום דם. המחאה שהתעוררה בדצמבר 2013 בעקבות סירוב צוות מד"א לקחת דם מח"כ פנינה תמנו-שטה, שעלתה לישראל מאתיופיה בגיל 3, הובילה למינוי "הוועדה לתרומות דם לאוכלוסיות הנמצאות כיום בהגדרת אוכלוסיות בסיכון" במשרד הבריאות. הוועדה הורכבה ממומחים לבריאות הציבור מישראל ומארצות הברית, מנהלי בנקי דם מישראל ומבריטניה, מומחים למחלות זיהומיות, פרופסור לפילוסופיה של המוסר (פרופ' אסא כשר), יו"ר ארגון רופאים יוצאי אתיופיה (ד"ר דניאל רדאי) ופעיל חברתי שהוריו עלו מאתיופיה (אשר אליאס). יו"ר הוועדה היה פרופסור מנפרד גרין, ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה ובכיר לשעבר במשרד הבריאות.
מטרות הוועדה
בניגוד לוועדת נבון, שהוסמכה לבחון את השמדת תרומות הדם של העולים מאתיופיה וצאצאיהם, הוסמכה ועדת גרין לבחון מחדש את כל התבחינים לקבלת תורם דם, לחומרא ולקולא. בנוסף התבקשה הוועדה "לפתח תוכנית לאומית יעילה לסינון דם, במסגרת השואפת לאפס אחוזי סיכון להידבקות במחלה נגיפית דרך תרומת דם". בעקבות קול קורא שפרסמה הוועדה פנו אליה ארבע אוכלוסיות בבקשה לבחון מחדש את התבחינים: ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, טרנסג'נדרים שעברו ניתוח לשינוי מין ותורמים שגילם עולה על 65. כמו כן בחנה הוועדה את הסיכון הנשקף למטופלים מקבלת מוצרי דם נגועים בנגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, לאור נתונים אפידמיולוגיים שהוצגו בפניה אודות תפוצת נגיפים אלה בישראל.
מערך המידע בנושא מחלות נגיפיות בישראל
הוועדה מצאה כי בישראל קיימים פערי מידע משמעותיים בנוגע להימצאות נגיפים המועברים בעירוי דם, בעיקר נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, אף כי שכיחות הנגיפים הללו בישראל גבוהה בהרבה מזו של נגיף HIV, מחולל מחלת האיידס. כך למשל, על פי נתוני שרותי בריאות כללית עמדה הימצאות נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C בסוף שנת 2010 על 1.75% ו-1.96%, בהתאמה, כשלמעלה מ-80% מנשאי הנגיפים הללו בישראל היו בלתי מאותרים. על פי הערכות משרד הבריאות עמדה הימצאות נגיף HIV באותה השנה על 0.10%, כש-32% מנשאי הנגיף בישראל היו בלתי מאותרים. הנתונים באיכות הנמוכה ביותר שעמדו לרשות הוועדה נגעו להימצאות נגיף הפטיטיס C, עבורו לא קיים כיום חיסון. המחסור בנתונים פגע ביכולתה של הוועדה לאמוד כמותית את הסיכון הנשקף ממנו למטופלים.
מודל הסיכון
לצורך אומדן כמותי של השינויים בסיכון הנשקף למטופלים כתוצאה של שינוי התבחינים הקיימים, נעזרה הוועדה במודל מתמטי שפיתחו ד"ר גרי גינסברג, ד"ר עמית הופרט, ד"ר דניאל שם טוב ופרופ' אד קפלן. המודל הביא בחשבון טעויות אנוש, "תקופת חלון" בה מנת הדם מידבקת אך ריכוז נגיף ה-HIV בה נמוך מסף הגילוי, תוצאה שלילית כוזבת (שגיאה מסוג II), נשאים בלתי מאותרים והפקה של מספר מוצרי דם מזוהמים מאותה תרומת דם. לשם חומרה הניח המודל כי נשאים ידועים של נגיפים קטלניים תורמים דם בהסתברות זהה למי שאינו נשא ידוע. המודל העלה כי במקרה הגרוע ביותר, ביטול התבחינים הנדונים כליל צפוי להוסיף 6.6 הדבקות בעשור: 4.34 הדבקות בעשור מתרומות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג) ו-2.26 הדבקות בעשור מתרומות של ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV, בנוסף ל-1.37 הדבקות בעשור הצפויות ממילא מתרומות של מועמדים אחרים. מודל הסיכון חזה כי דחייה זמנית למשך שנה ממועד קיום יחסי המין האחרונים עם גברים תגדיל את הסיכון הנשקף להדבקה בנגיף HIV ב-0.1 הדבקות בעשור (כלומר, הדבקה אחת נוספת במאה שנה), בעוד שדחייה זמנית למשך חמש שנים תגדיל את הסיכון ב-0.05 הדבקות בעשור (כלומר הדבקה אחת נוספת במאתיים שנה). הוועדה החליטה כי אינה יכולה להמליץ על מדיניות הפוגעת ולו במעט בבטיחות המטופלים.
בדיקה השוואתית של התבחינים לדחיית תורמים
הוועדה פנתה לגופים מקבילים במדינות מפותחות אחרות במטרה לברר מה מדיניות ההתרמה הקיימת בהן, וכיצד היו ממליצים לישראל לנהוג לאור התפוצה הידועה של גורמים מחוללי מחלות במגזרים הנדונים. הסתבר כי ישראל היא המדינה המפותחת היחידה הפוסלת מועמדים לתרומה על סמך ארץ הלידה שלהם. במדינות אחרות נהוגה דחייה של מועמדים ששהו בארצות אנדמיות לפתוגנים נבחרים, או קיימו יחסי מין עם אנשים מארצות אלה, אולם דחייה זמנית זו קשורה להתנהגות המועמד ולא לארץ בה נולד. חברי הוועדה החליטו פה אחד להמליץ על הסרת התבחין הייחודי לישראל, הפוסל לצמיתות מועמדים לתרומה שנולדו או גרו מעל שנה בארצות אנדמיות לנגיף HIV. זאת לאחר שנוכחו לדעת כי תבחין זה אינו מועיל להפחתת הסיכון, בהינתן התבחין הקיים ממילא והמקובל בעולם, בדבר דחייה זמנית של מועמדים ששהו במדינות אנדמיות לנגיף. הוועדה המליצה כי מועמדים שגרו מעל שנה במדינות אנדמיות לנגיף HIV יורשו לתרום דם בחלוף עשר שנים ממועד הגעתם לישראל. תקופת המתנה ממושכת זו נועדה להבטיח כי:
על אף תקופת ההמתנה הממושכת, אפשרו הנחיות אלה לכ-98% מן העולים מאתיופיה לתרום דם (בכפוף לעמידה ביתר התבחינים) מאחר שרוב העולים מאתיופיה עלו לישראל בשלהי המאה העשרים.
יישום המלצות ועדת גרין
בסוף אפריל 2015 הוגשו המלצות הוועדה למנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' ארנון אפק. בנובמבר 2016 חשף העיתונאי עידו אפרתי בעיתון הארץ כי משרד הבריאות אינו מפרסם את המלצות הוועדה, דן בהן או מאשר אותן, אף כי התקבלו על דעת כל חבריה. חברי הוועדה טענו כי אין סיבה רפואית לא לקבל את ההמלצות, שרת הבריאות לשעבר יעל גרמן טענה כי הן לא מאומצות עקב הסעיף הנוגע ללהט"ב ועמותת רופאים לזכויות אדם טענה כי ההמלצות לא מיושמות כתוצאה מגזענות ודעות קדומות של בכירים במשרד הבריאות. בעקבות החשיפה נקבע דיון דחוף במשרד הבריאות, בו אושרו המלצות הוועדה. בתחילת יולי 2017 בוטלה בפועל הדחייה לצמיתות של תורמי דם ילידי אתיופיה ושל גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, על פי המלצות הוועדה. כמו כן הוסרה המגבלה על גיל התורם, בהתאם להמלצות הוועדה. בשנה שחלפה מאז עדכון ההנחיות נוספו למעגל התורמים עוד 550 תורמי דם ילידי אתיופיה, מלבד כ-500 התורמים ילידי הארץ שהוריהם נולדו באתיופיה.
המלצות אחרות של הוועדה לא יושמו עד כה (נכון לאוקטובר 2019):
מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים
מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים הוא מצעד גאווה המתקיים בעיר ירושלים החל משנת 2002, במתכונת של מצעד ברחובות העיר. המצעדים נערכים ביוזמת ובארגון "הבית הפתוח".
המצעד בירושלים נושא אופי של צעדת מחאה, ונעדר את האלמנטים ההופכים את מצעד הגאווה בתל אביב לקרנבל. אין בו משאיות עם רקדנים ואף לא מושמעת בו מוזיקה קצבית. אף על פי שלא מונהג קוד לבוש רשמי במצעד, מרבית הצועדים לאורך השנים נמנעים מלבוש חשוף או מיני. כמות המשתתפים במצעדים גדלה וקטנה חליפות, בהתאם לנסיבות ולמתח סביב המצעד והוא נע בין 3,000 ל-6,000 משתתפים. בשנים 2016–2019, לאחר רצח שירה בנקי, אף הגיע מספרם ל-25,000 אלף איש. בשנת 2023 השתתפו במצעד 30 אלף איש.
2002–2004
החל משנת 2002 ובמשך שלוש שנים ברציפות הוביל הבית הפתוח את מצעד הגאווה בירושלים שצעד במרכז העיר. במצעדים השתתפו אלפים אחדים של צועדים, והם עברו בשקט יחסי.
בשנת 2002 הפיק את הפנינג הגאווה מושיקו משה. מיכל אמדורסקי הייתה האומנית המוכרת היחידה שהסכימה לבוא ולהתנדב להופיע. כמו כן הופיעו מלכות הדראג הירושלמיות דיווה די, טלולה בונט, ליידי די, קיארה דופלה.
2005
לקראת המצעד הרביעי בשנת 2005 התעצמה מחאת הציבור החרדי על קיום המצעד בירושלים. בעיצומו של המצעד, פרץ לתוך קהל הצועדים ישי שליסל. שליסל, ישראלי חרדי, ניסה לרצוח צועדים בדקירות סכין. הוא פצע בדקירות סכין שלושה מהצועדים, ונעצר בכח על ידי מספר שוטרים שאבטחו את המצעד. שליסל הורשע בפברואר 2006 בפגיעה בשלושת הקורבנות, בניסיון לרצח אחד מהם, בפציעה בנסיבות מחמירות של השנייה ובחבלה בכוונה מחמירה של השלישי, ונידון ל-12 שנות מאסר, ולתשלום פיצוי כספי בסכום כולל של 280,000 ש"ח.
בגזר דינו כתבו השופטים כי:
לאחר מכן בערעור לבית המשפט העליון הומר הסעיף של פציעה בנסיבות מחמירות לעבירה של רשלנות ובעקבות זאת שונה גזר הדין ל-10 שנות מאסר. בחקירה טען המפגע כי "בא לרצוח בשליחות ה'". זמן קצר לאחר מעצרו התגרש שליסל, לבקשת אשתו. במהלך מאסרו אושפז בשנת 2009 למשך כחודש וחצי לאחר שאובחן כסובל ממצב פסיכוטי פרנואידי.
באירועי הגאווה בשנים העוקבות, בעקבות איומים של גורמים קיצוניים, ובעקבות ניסיון הרצח בשנת 2005, הקצתה המשטרה אלפי שוטרים על מנת להגן על המשתתפים באירועי הגאווה.
2006
בשנת 2006, שנה לאחר דקירת הצועדים, התקיימו בירושלים "אירועי הגאווה העולמיים", ובמסגרתם תוכנן מצעד גדול במיוחד. עקב מלחמת לבנון השנייה נדחה המצעד, ולאחר כמה דחיות נוספות נקבע ל-10 בנובמבר. בשבועות שלפני התאריך המיועד הלכו והתגברו מהומות של חרדים ברחובות ירושלים. מאות חרדים יצאו להפגנות אלימות בשכונות החרדיות בבירה, במחאה על מצעד הגאווה שהיה עתיד להתקיים. ההפגנות כללו יידוי אבנים וחפצים שונים, הבערת מיכלי אשפה, זריקת בקבוק תבערה והתעמתות פיזית עם כוחות המשטרה.
במהלך האירוע פרץ אדם חמוש בסכין שהצליח להסתנן למקום וכמעט פצע את המנחות אך נבלם על ידי כוחות המשטרה.
2008 - אהבת חינם
בשנת 2008 קיים הבית הפתוח מגעים מוקדמים עם נציגי רבנים חרדיים משפיעים, מתוך הבנה משותפת ששני הצדדים יצאו נשכרים מרגיעה. לקראת המצעד, החרדים הסתפקו במחאה שקטה בלבד, והבית הפתוח הודיע על מצעד רגוע, תחת הכותרת "אהבת חינם".
המצעד, שנערך בחודש יוני של אותה השנה, עבר בשקט יחסי וללא הפרעות בתוואי של המסלול משנת 2007, אך היציאה הוקדמה לגן העצמאות שברחוב אגרון. האירוע הסתיים בעצרת קצרה בגן פעמון הדרור. לאור השקט היחסי כמות הצועדים הייתה קטנה מהשנה הקודמת, כ-3,500 איש. בשנה זו לא התקיימו אירועי מחאה גדולים כנגד המצעד, אולם הפגנות מחאה בכל זאת התקיימו בירושלים בכיכר השבת ובכיכר פריז (שסמוכה לגן העצמאות ממנו יצא המצעד), על ידי עשרות בודדות של פעילי הימין הקיצוני, אך לא היה מגע בין הקבוצות.
2009 - 40 שנה לסטונוול
ביוני 2009 התקיים מצעד רגוע נוסף, במסלול דומה לקודמיו אך בכיוון הפוך - מגן פעמון הדרור לגן העצמאות. המצעד התקיים תחת הכותרת "40 שנה לסטונוול", והאירועים סביבו עסקו בהתקדמות הקהילה הלהט"בית מאז אירועי סטונוול בעיר ניו יורק ב-1969, ובהמשך המאבק לשוויון זכויות חברתי ומשפטי. בסיום המצעד התקיים הפנינג בגן העצמאות, בו נישאו נאומים והופיעו אמנים. באירוע השתתפו כ-4,000 בני אדם.
2010 - צועדים לשוויון
כותרתו של המצעד ב-2010 נבחרה להיות "צועדים לשוויון", כותרת המאגדת בתוכה שני נושאים - הראשון הוא הצעידה לכנסת, באקט מחאתי ודרישת שוויון זכויות לקהילה הגאה, והשני הוא עצרת זיכרון שהוקדשה לנרצחים בברנוער. המצעד צעד ב ב-31 ביולי 2010 במסלול שהתחיל בגן העצמאות, עבר דרך שכונת רחביה והסתיים בגן הוורדים, בסמוך לכנסת. באירוע השתתפו למעלה מ-6,000 בני אדם.
מספר ארגוני הלהט"ב שלקחו חלק במצעד באותה שנה היה הגדול ביותר עד אז. כמעט כל ארגוני הלהט"ב הבולטים בארץ לקחו חלק פעיל בצעידה. חלק מהארגונים שצעדו היו: אגודת הלהט"ב, חוש"ן - חינוך ושינוי, איגי - ארגון נוער גאה, תהל"ה, בית דרור, העשירון האחר, הפורום החיפאי, משפחות הקשת ועוד. במצעד בלטה הנוכחות של הארגונים הדתיים - בת קול, חברותא והמניין הגאה.
בשבועות שלפני המצעד, עלה לאתר הבית הפתוח מסמך שנוסח בידי משפטנים מטעם הבית הפתוח, הנקרא "מסמך הזכויות". המסמך מפרט חמש זכויות בסיסיות עיקריות עליהן הקהילה הגאה נאבקת. חמש הזכויות הן - הזכות למשפחה, הזכות להגנה מפני שנאה, הזכות לזהות, הזכות לשירותי בריאות והזכות לשוויון במשאבי המדינה. לקראת המצעד הופץ קמפיין תחת הכותרת "כמה זה שווה?".
2011 - דרכים שלובות
החלטת ועד הבית הפתוח קבעה ב-2011 כי המצעד בירושלים של אותה שנה, יצעד בסמיכות ליום השנה לרצח בברנוער, ב-28 ביולי 2011. המצעד השנה נבחר להיות תחת הכותרת "דרכים שלובות", בדגש על שילוב מאבקים חברתיים.
בעמוד הפייסבוק של המצעד, מפורטת משמעות הכותרת "דרכים שלובות",
המצעד צעד במסלול זהה לזה של 2010, מגן העצמאות עד גן הוורדים בסמוך לכנסת. הצעידה עברה בשקט מוחלט מלבד אירוע אחד, בו משטרת ירושלים עצרה גבר חרדי שניסה להשליך שקיות ובהן פצצות סירחון לעבר הצועדים.
את עצרת הסיום הנחו מלכות דראג ירושלמיות. בעצרת נאמו בין השאר נועם גל, דב חנין, רחל אלגבסי (שבת זוגה נספתה באסון השרפה בכרמל), איריס אברמוביץ, מירי בן סימון, נציגת מאהל גן העצמאות של מחאת האוהלים, והוקרא מכתב שכתבה איילה כץ, אמו של ניר כץ שנרצח בפיגוע בברנוער. בסיום העצרת, הופיעו הזמרות שירלי קונס, רילי ווילו ואיה שוויד.
לאורך כל שתי הבמות (במת ההתכנסות והבמה המרכזית) המצעד לווה במתורגמן לשפת הסימנים, בפעם הראשונה במצעד גאווה בישראל. במצעד השתתפו למעלה מ-3,000 בני אדם. בהתאם לכותרתו, היה זה המצעד הראשון שקיבל רישיון מהמשטרה כהפגנה, ולא כאירוע תרבותי-חברתי.
2012 - עשור לצעידה בירושלים
במצעד שנערך בשנת 2012 צעדו כ-5000 משתתפים, לציון עשור למצעד הגאווה והסובלנות בירושלים. אחרי מספר שנים בהן צעד המצעד במסלול צדדי בקרבת הכנסת וקריית הממשלה, חזר המצעד למרכז העיר, למסלול בו התרחש אירוע הדקירה בשנת 2005, החל מגן העצמאות דרך קרן היסוד והסתיים בגן פעמון הדרור. למצעד קדם אירוע יוצא דופן, כאשר שלט "ברוכים הבאים" בכניסה לעיר, המוצב בסמוך לגינות סחרוב, נצבע בצבעי דגל הגאווה לזמן קצר על ידי אלמונים. אף על פי שצביעת השלט לא נעשתה כחוק, נעשה שימוש בתמונת השלט באתר הפייסבוק באנגלית של משרד החוץ הישראלי, כמאפיין לפתיחות וליברליות, מהלך אשר גרר ביקורת בדבר דו-פרצופיות, לכאורה, של מדינת ישראל וגופיה.
במקביל למצעד התקיים "מצעד החמורים" או "מצעד הבהמות" אותו ערכו מספר מועט של אנשי הימין הקיצוני בכיכר השבת, במחאה על קיום המצעד. אחד ממארגני הצעדה היה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', שהתנצל בהמשך על פעולה זאת באומרו: "ארגנתי את זה כשהייתי צעיר וטיפש. כעת אני מתחרט על כך".
2013 - רוצים שינוי
המצעד התקיים ב-1 באוגוסט, יום השנה לרצח בברנוער, תחת הכותרת "רוצים/ות שינוי!", בסימן הכנסת ה-19 כהזדמנות לשינוי חקיקתי/חברתי במעמד קהילת הלהט״ב בישראל. המצעד לווה בקמפיין נראות-ציבורית רחב בירושלים וברשתות החברתיות, הכלל שילוט חוצות בלוח המודעות העירוניים, אלפי סטיקרים ושורת סרטונים, ״יוצרים שינוי בכנסת״, בהשתתפות חברי הכנסת עפר שלח, מרב מיכאלי וזהבה גלאון. במצעד נאמו שרת הבריאות יעל גרמן, יו״ר האופוזיציה שלי יחימוביץ' וחברי הכנסת דב חנין וזהבה גלאון, כמו גם נטשה צימבלובה, פעילת זכויות להט״ב מרוסיה.
במצעד צעדו כ-6,000 אנשים, מגן העצמאות לגן הוורדים, והוא אופיין בשקט עירוני ומקרי אלימות בודדים ונקודתיים, בדומה לשנים הקודמות.
2015 - ירושלים יוצאת מגדרה
במצעד שנערך ב-30 ביולי 2015, כחודש לאחר שחרורו של ישי שליסל מהכלא, הוא שוב דקר 6 צועדים. אחת הפצועות, שירה בנקי בת 16, מתה מפצעיה. ב-24 באוגוסט 2015 הוגש נגדו בבית המשפט המחוזי בירושלים כתב אישום באשמת רצח, שישה ניסיונות רצח ופציעה בנסיבות מחמירות. הוא סירב להיות מיוצג על ידי עו"ד ולא שיתף פעולה עם הסניגוריה הציבורית בטענה כי לבית המשפט אין כל סמכות עליו על פי "דיני התורה".
מעשהו של שליסל ספג גינויים מכל קצות הקשת, מחרדים ומחילונים, אך נמצאו לו גם תומכים. בשכונות החרדיות בירושלים ובבית שמש נתלו פשקווילים המשבחים את שליסל, ובעקבותיהם נתלו גם פשקווילים המגנים את מעשהו. גלעד קליינר, בנו של ח"כ לשעבר מיכאל קליינר הועמד לדין בשל הבעת תמיכה בפיגוע הדקירה וכן בסיפוקו ממותה של בנקי. לאחר מכן הוא נידון לקנס של 180 ש"ח והביע התנצלות וסלידה ממעשיו של שליסל וטען כי לא חשב פעמיים לפני שכתב פוסט תמיכה במעשה הרצח. מעשיו ופסק דינו עוררו סערה ציבורית.
הוריה של שירה בנקי הקימו בשנת 2016 את החל"צ 'דרך שירה בנקי', המקדמת פעילויות לקידום המתינות במרחב הציבורי, החברה משתפת פעולה עם מספר גופים, כגוון תמיכה בקליניקה למאבק בשנאה בשיתוף עם המרכז הבינתחומי הרצליה, תוכנית אשר נקראת חדר מורים המעבירה השתלמות שנתית למורים יהודים וערבים וכן הפקת "סיפור אחר" - סדרת הסכתים (פודקאסטים) בת 15 פרקים על אנשים שבחרו לסייע לאחרים על אף שהדבר כרוך בסיכון עצמי ניכר.
2016 - כאן כדי להישאר
המצעד נערך ב-21 ביולי תחת הכותרת "כאן כדי להישאר!", בסימן שנה לרצח של שירה בנקי בת ה-16, אשר נרצחה בדקירות סכין במצעד שנה שעברה. המצעד יצא מגן פעמון, עבר בכיכר פריז והסתיים בגן העצמאות כאשר בדרך הצועדים הניחו פרחים לזכר שירה בנקי, בסמוך למקום הירצחה. המצעד נפתח כאשר יוחאי ורמן ויותם כהן ביצעו טקס נישואים בגן פעמון הדרור. גילה אלמגור הנחתה את עצרת הסיום בגן העצמאות, הוריה של שירה בנקי נשאו דברים ודיקלה ואביב גפן הופיעו.
המצעד נערך תחת אבטחה כבדה של כ–2,000 שוטרים. בבית הפתוח העריכו שכ–10,000 יצעדו, פי שניים ממספר משתתפי המצעד הקודם ב-2015, אך לבסוף צעדו כ-25,000 אנשים ובכך הפכו אותו למצעד הגאווה הגדול ביותר שנערך בירושלים. האירוע מתקיים לאחר ביטול מצעד הגאווה בבאר שבע שבוע לפני מועדו ובשבוע בו נשמעו קריאות הומופוביות מצד יגאל לוינשטיין, ראש המכינה הקדם-צבאית הדתית בני דוד שבעלי, אשר זכה לתמיכה מצד 300 רבנים נוספים. לקראת המצעד, תלתה האוניברסיטה העברית בירושלים דגלי גאווה בשלושת הקמפוסים שלה אשר בירושלים. ניר ברקת, ראש עיריית ירושלים, התראיין לידיעות אחרונות ואמר כי לא יגיע למצעד הגאווה, כיוון שזו פגיעה בציבור הדתי. לעומתו, השתתפו במצעד כ-30 חברי כנסת ממגוון רחב של מפלגות. בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, פרסם ביום המצעד סרטון המביע תמיכה עקרונית בצעידה באומרו "נצעד באחדות לאור זכרה של שירה, נזכור אותה באהבה ובגעגוע, לא ניתן לאחרים לזרוע פירוד בתוכנו". ביום המצעד, פורסם כי ישי שליסל שוחח עם אחיו וניסה לשדלו לפגוע במשתתפי המצעד. כמו כן, המשטרה עצרה 48 חשודים אשר חלקם תכננו לשבש את מהלך המצעד, כאשר על שניים מהם נמצא סכין.
2017 - עת לאהוב
המצעד התקיים ב-3 באוגוסט 2017 והוקדש לקשר שבין הדת לקהילת הלהט"ב, תחת הסלוגן "עת לאהוב". המצעד התקיים שעות ספורות לאחר פרסום הכרעת בג"ץ בעתירה לאפשר אימוץ ילדים בידי זוגות הומואים ולסביות. את המצעד הנחו לירון ויצמן ודרור רפאל, שתפס את מקומו של אמיר פרישר גוטמן, שאמור היה להנחות את המצעד אך נפטר כשבוע לפני כן.
על הבמה הופיעו להקת פאות קדושות ומיכל אמדורסקי שהקדישו את הופעתם לזכרו של פרישר גוטמן.
2018 - גאווה בזהב
המצעד התקיים ב-2 באוגוסט תחת הסלוגן "גאווה בזהב" כאות הוקרה לחברי הקהילה הלהט"בית בישראל בני ובנות גיל הזהב על מאבקם למען זכויות להט"ב בישראל. את האירוע המרכזי הנחו קרן מור, יניב ביטון ויובל שרף, ובין המשתתפים בו הייתה דנה אינטרנשיונל בביצוע מחודש לתפילה "בקש שלום ורדפהו".
במצעד לקחו חלק כ-22 אלף משתתפים והוא נערך תחת אבטחה כבדה, על רקע אירועי מחאת הלהט"ב באותו השנה.
2020 - המהפכה לא הושלמה
בשנת 2020, לא התקיים מצעד גאווה בעיר ירושלים בשל מגפת הקורונה שמנעה את האפשרות להתקהל, אף באוויר הפתוח. במקום, נערכה ב-28 ביוני עצרת תחת הכותרת "המהפכה לא הושלמה" בערים הגדולות בישראל, ובין השאר בגן העצמאות בירושלים, בה השתתפו שרים וחברי כנסת. טרם העצרת נעצרו מספר פעילי ארגון להב"ה בחשד לפגיעה בעצרת.
מלבד זאת, על רקע העובדה שלא התקיים מצעד, ערכו פעילי להט"ב מקומיים את "המדרחוב הגאה" ברחוב עזה בהפקת ליין המסיבות הירושלמי הגאה "טיפולי הרמה" ובשיתוף פעולה עם העסקים ברחוב. למרות התנגדות העירייה לקיום האירוע, שהביאה לפתיחת רחוב עזה לתנועת מכוניות בניגוד לנוהל הקבוע באותו קיץ בימי שישי, הגיעו מאות חוגגים גאים לאירוע למחות כנגד התנהלות העירייה. מאז אותה שנה, "המדרחוב הגאה" מתקיים באופן מסורתי בסוף חודש הגאווה ברחובותיה המרכזיים של ירושלים, כאירוע משלים למצעד הגאווה שמתקיים בתחילת החודש.
2023
ב-2023 הצעדה התקיימה בראשון ליוני כאירוע פתיחה לחודש הגאווה המעדה יצאה מגן הפעמון דרך מרכז העיר עד גן העצמאות ובין הנואמים בתחילת המסלול היו יו"ר העבודה מירב מיכאלי, יו"ר יש עתיד יאיר לפיד, ויו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ.
הצעדה בשנה זו הייתה בצל המאה נגד ממשלת ישראל ה-37 כאשר מארגני המצעד תענו כי ממשלת ישראל ה-37 תגרום נזק חמור לקהילה הגאה בנוסף ארגוני מחאה רבים כמו "מחאת ההייטקסטים", "אחים לנשק", "בונות אלטרנטיבה" ו-"החזית הורודה" הכריזו שיעמדו לצד הקהילה הגאה וישתתפו במצעד. הפוליטיות המוספת של המצעד ב-2023 גם גרמה למצעד להיות מצעד הגאווה הגדול ביותר בירושלים אי- פעם עם כ-30,000 צועדים.
תוך כדי המצעד התקיימה גם הפגנת- נגד למצעד של ארגון הימין הקיצוני להב"ה עליה הגיאו כמה עשרות. בגלל הפגנת הנגד ובכללי בגלל המתח הפוליטי הרב של התקופה גם האבטחה של הצעדה הייתה מוגברת וגם שם הגיעה המצעד לשיא של כל הזמנים עם כ- 3,000 שוטרים שאבטחו את המצעד, אבטחו את כל הכניסות לאיזור המצעד ומנעו עימותים בין הפגנת הנגד לצועדים.
עמדת מערכת המשפט
פעילי ימין וראשי ציבור חרדיים ניסו מדי שנה למנוע את המצעד על ידי מניעת אישורים עירוניים, ואף ערערו לבית המשפט העליון נגד החלטת המשטרה לאשר את קיומו. במהלך השנים 2006–2008 עתרו לבג"ץ הפוליטיקאים איתמר בן גביר וברוך מרזל בבקשה לבטל את ההיתר לערוך את מצעד הגאווה בעיר. עתירותיהם נדחו. היועץ המשפטי לממשלה ובתי המשפט המחוזי והעליון, פסקו באופן עקבי, כי יש להתיר את המצעד בשם עקרון השוויון וההגנה על חופש הביטוי.
בהתאם לכך בתי המשפט אף חייבו את עיריית ירושלים לתלות דגלי גאווה לאורך מסלול המצעד ולתמוך בו כספית, על פי אותם קריטריונים לפיהם היא תומכת בתהלוכות ומצעדים בנושאים אחרים.
ויליאם פוקנר
ויליאם פוקנר (באנגלית: William Faulkner; 25 בספטמבר 1897 - 6 ביולי 1962) היה סופר ומשורר אמריקאי זוכה פרס נובל.
תולדות חייו
פוקנר נולד בניו אולבני שבמדינת מיסיסיפי בארצות הברית, למשפחה ותיקה של מושלים ומדינאים. הוא למד באוניברסיטת מיסיסיפי. ב-1918 התנדב לחיל האוויר הקנדי, אך מלחמת העולם הראשונה הסתיימה לפני שסיים אימון בסיסי.
ביצירתו שאף ליצור מעין סאגה הנובעת מתולדות משפחתו ואזור מגוריו. הוא תיאר את ניוונה של החברה הדרומית בארצו, ואת ההתנגשות המתמדת בין לבנים ושחורים. שילב אגדות מקומיות בתוך סיפורי ארץ הדרום ומשפחתו שלו. מקום ההתרחשות העיקרי של ספריו הוא בעיר ג'פרסון במחוז הבדוי יוֹקְנָפָּטוֹפָה, צירוף של כמה ערים ועיירות במיסיסיפי.
כתיבתו של פוקנר היא בתחום הסיפור הפסיכולוגי, כמו הסופרים האירופים מרסל פרוסט, ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף, הוא משתמש בטכניקה הספרותית של זרם התודעה. סיפוריו הם פסיפס מורכב שנע בין נקודות תצפית של הדמויות השונות, ובאפיקי זמן שונים.
ב-1949 זכה פוקנר בפרס נובל לספרות, הוא תרם את הזכייה לקרן שמעניקה פרס על שמו לכותבי סיפורת (PEN/Faulkner Award for Fiction). מלבד רומנים כתב פוקנר גם שירים, ספרי מתח וסיפורים קצרים. הוא זכה בפרס פוליצר על ספרו "משל" (A Fable) שראה אור ב-1954.
לאורך רוב שנות עבודתו כסופר - כאשר רוב ספריו מוצאים בהוצאות קטנות ונמכרים בכמויות זעומות - נאלץ פוקנר לעבור לתקופות בהוליווד ועבד כתסריטאי, לרוב בהפקות לאו דווקא מכובדות, להוציא את קשריו המיוחדים עם הבמאי הגדול האוורד הוקס, עבורו כתב את "התרדמה הגדולה" (על פי ספרו של ריימונד צ'נדלר) ואת "להחזיק ולאבד" (על פי הרומן של ארנסט המינגוויי). פוקנר תיעב את הוליווד והתייחס אליה ואל הסרטים כמקור פרנסה בלבד. עם זאת בעיר הסרטים מצא את אהבת חייו - נערת-התסריט מטה קרפנטר, שהייתה משענתו עד סוף ימיו. הוא היה נשוי לאהובת נעוריו אסטל (לה חיכה עד שהתגרשה) והיה אב לבת אחת - ג'יל.
כיום נחשב פוקנר לאחד הסופרים האמריקאים הגדולים של המאה העשרים.
הוא נפטר ביולי 1962 בבית החולים באוקספורד, מיסיסיפי, בעקבות התקף לב.
קישורים חיצוניים
ביקורת על ספריו:
קישורים בשפות זרות:
מרצל ברייטפלד
ראשית דרכו
מרצל ברייטפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב ברייטפלד ושל חיה'לה ברוך. כבר בספטמבר 1911 (בגיל 23) זכה במדליית כסף בתערוכת האופנה של תעשיית הפרוות (שאורגנה על ידי האגודה הלאומית של אמני הפרוות ההונגרית) בוויגדו של פשט (ויגאדו פירושו מקום של שמחה והוא אולם הקונצרטים השני בגודלו בבודפשט, הממוקם על הגדה המזרחית של הדנובה). במחצית הראשונה של מאי 1912, הוא קיבל רישיון עסק לייצור ויחד עם פאל וייצנר פתח חנות חייטות לנשים ברחוב ואצי 21. ב-26 בפברואר 1914 נשא לאישה את טילי, בתם של אדולף בראק ושל עמליה זינגר.
כתובת העסק המשתנה
חנויותיו (אולי כמה) נשאו כתובות שונות בספרי הטלפונים של בודפשט אך כולן בקרבה ובמרכז היוקרתי של בודפשט:
בשנת 1917 בחרו חברי הנהלת אגודת תעשיית הפרוות בברייטפלד כחבר חליף ובשנת 1932 היה כבר נשיא האגודה של היצרנים. הוא תרם פעמים רבות לצדקה, ערך באופן קבוע תצוגות אופנה, קיים מבצעי הנחות עונתיות, ואת בגדיו פרסמו ולבשו במגזין האופנה רביו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנות ה-20 של המאה ה-20, הוא תבע מספר פעמים לקוחות, כנראה בשל אי תשלום חוב בתקופה הסוערת של המלחמה.
מלחמת העולם השנייה
בגלל מוצאו היהודי, הוא הושפע לרעה מהחוקים היהודיים משנת 1938 ואילך. ב-1943 היה חבר במועצה הנשיאותית של "פעולת הסיוע הלאומית ליהודי הונגריה". בשנת 1944, הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז ברגן בלזן, לאחר 7 חודשים שוחררו ב-7 בדצמבר 1944 בעזרתו של ישראל קסטנר. הם הצליחו להגיע לשווייץ בשיתוף וסיוע הג'וינט (American Jewish Joint Distribution Committee ), העיתון "עתיד הונגרי" (Hungarian Daily Journal) בגיליונו מ-28 בדצמבר 1944 פירט את היהודים שחולצו לשווייץ ברכבת קסטנר וברייטפלד ומשפחתו נמצאים ביניהם. הם נשארו בשווייץ עד 1945. בנובמבר 1945 הוא פרסם שוב את עסקיו בכותרת "שוב".
לאחר המלחמה ברייטפלד היגר לסטוקהולם, וב-1948 פורסם עליו מאמר בהונגריה בנימה סוציאליסטית, אך הוא עדיין היה רשום במדריך הטלפונים ההונגרי של 1948 ועדיין פרסם מודעות מכירה בדצמבר אותה השנה. בימים הראשונים של ינואר 1949 פרסם מודעה המכילה את כל המלאי שלו, אותו פרסם במבצע זול עוד יותר בסוף אותו החודש. המודעות האחרונות בעיתון הן ממאי 1949. ב-1949 עבר לניו יורק וב-1953 לבואנוס איירס, שם נפטר ב-1959.
החברה (ככל הנראה באותה תקופה רק שמו היה ברייטפלד, אבל כבר לא הייתה בבעלותו) הולאמה לאחר מרץ 1948, ותעשיית העורות והפרוות עברה לשליטת המדינה באביב 1948. מנהלת תעשיית העורות, או הנהלת תעשיית הפרוות הוקמה, באוגוסט 1948.
עבד א-רזאק חמדאללה
עבד א-רזאק חמדאללה (בערבית: عبد الرزاق حمد الله, בתעתיק: עבד אלרזאק חמדאללה; נולד ב-17 בדצמבר 1990 באספי שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-איתיחאד מליגת העל הסעודית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
חמדאללה החל את הקריירה המקצוענית שלו אולימפיק אספי מליגת העל המרוקאית. הוא ערך 55 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 30 שערים. בעונת סיים כמלך השערים של ליגת העל המרוקאית עם 15 שערים.
ב-14 בפברואר 2013 חתם חמדאללה על חוזה לשלוש שנים באלסונד מליגת העל הנורווגית. ב-1 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על סאנס אולף במסגרת המחזור השני בליגה לעונת. ב-14 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על סרפסבורג 08 במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 27 הופעות ליגה והבקיע 15 שערים, וסיים כסגן מלך השערים של ליגת העל הנורווגית.
בחודש פברואר 2014 חתם חמדאללה בגואנגג'ואו R&F מליגת העל הסינית. ב-9 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טיינג'ין טדה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-22 במרץ הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, שלושער בניצחון 3-0 על שאנגחאי שנג'ין במסגרת המחזור השלישי בליגה. הוא ערך 22 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע 22 שערים, וסיים כסגן מלך השערים של ליגת העל הסינית. ב-3 ביולי 2015 פורסם כי חמדאללה יעזוב את המועדון. בסך הכל ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 25 שערים.
ב-24 ביולי 2015 חתם חמדאללה על חוזה לשנתיים באל-ג'יש מליגת העל הקטרית. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אל-אהלי במסגרת המחזור הראשון בליגה. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 23 הופעות ליגה וסיים כמלך השערים של ליגת העל הקטרית (בצוותא עם רודריגו טבאטה), עם 21 שערים. קבוצתו סיימה במקום השני בליגה, והוא זכה עמה בגביע הקטרי.
ב-20 בינואר 2017 חתם חמדאללה על חוזה לשנתיים בא-ריאן מליגת העל הקטרית. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-2 על אל-ח'ור במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. הוא ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 18 שערים. כמו-כן, סיים כמלך השערים של הגביע הקטרי, עם שבעה שערים בחמישה משחקים.
ב-16 בדצמבר 2021 חתם חמדאללה באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית. ב-14 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על א-ראא'ד במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא ערך 13 הופעות ליגה במהלך עונה זו, בהן הבקיע 12 שערים.
ללא גבולות (סדרת טלוויזיה)
ללא גבולות (באנגלית: Limitless) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע בכיכובו של ג'ייק מק'דורמן שמגלם את בריאן פינץ', שמגלה את כוחו של סם מסתורי שנקרא NZT-48 אשר נותן לו זיכרון מושלם של כל מה שהוא אי פעם קרא, שמע או ראה. הסדרה ממשיכה את עלילת הסרט "ללא גבולות" (2011) המבוסס על הרומן "השדות האפלים".
הסדרה הוזמנה על ידי רשת CBS ב-8 במאי 2015, עלתה לאוויר ב-22 בספטמבר 2015, ובוטלה במאי 2016 לאחר עונה אחת.
עלילה
בריאן פינץ' הוא בחור בן 28 שלא עשה כלום עם חייו, עד שהוא נתקל ב-NZT-48, סם פלא שנותן לו גישה לכל תא עצב במוח שלו. למשך 12 שעות לאחר נטילת הגלולה, הוא הופך להיות האדם החכם בעולם, שמסוגל לזכור כל פרט בחייו בצורה מושלמת, ומשיג את היכולת להשתמש בכל נפלאות המוח האנושי ולנצל 100 אחוז ממנו. לאחר שהסנטור המסתורי אדי מורה מספק לבריאן זריקה כדי לנטרל את תופעות הלוואי הקטלניות של הסם, הוא משתמש ביכולות המשופרות שלו כדי לעזור לסוכנת ה-FBI רבקה האריס.
עבד א-רזאק חמדאללה
קריירה בינלאומית
ב-8 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת טנזניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
ב-11 בנובמבר 2019 הודיע חמדאללה על פרישתו מנבחרת מרוקו. ב-13 בפברואר 2022 הודיע חמדאללה על נכונותו לחזור ולייצג את נבחרת מרוקו.
ללא גבולות (סדרת טלוויזיה)
שידור
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Action וכן בנטפליקס.
עבד א-רזאק חמדאללה
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
קוסטאס ורוטסוס
קוסטאס ורוטסוס (ביוונית: Κώστας Βαρώτσος; נולד ב-25 בינואר 1955) הוא פרופסור באוניברסיטת אריסטו בסלוניקי ופסל יווני בינלאומי שעובד בעיקר בזכוכית ומתכת. ידוע בשל פסלו המפורסם הרץ.
סובארו 1500
סובארו 1500 (באנגלית: Subaru 1500) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, תוצרת יצרן הרכב היפני סובארו משנת 1954.
קוסטאס ורוטסוס
ביוגרפיה
ורוטסוס נולד וגדל באתונה. הוא למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות ברומא בשנים 1973–1976 למד אדריכלות באוניברסיטת ד'אנונציו בפסקארה  וקיבל שיעורים אצל ג'ורג'יו גרסי.
סובארו 1500
יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני ""פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社).
קוסטאס ורוטסוס
ביוגרפיה
ב-1989 מייסד עם קבוצת אמנים את Realismi. ב-1990 למד במלגה בניו יורק.
סובארו 1500
דגם "סובארו 1500" היה הדגם הראשון שיוצר על ידי סובארו.
קוסטאס ורוטסוס
ביוגרפיה
ב-1999 הוא נבחר לפרופסור באוניברסיטת אריסטו בסלוניקי, במחלקה לאדריכלות שבה מלמד אמנות חזותית. אותה שנה הוא נבחר על ידי מדינתו להציג באופן בלעדי ב.
סובארו 1500
סובארו 1500
דגם ה"סובארו 1500" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומיות בטוקיו בשנת 1953.
קוסטאס ורוטסוס
ביוגרפיה
החומרים מהם הוא מייצר את פסליו עשויים מזכוכית, מתכת ואבן.
סובארו 1500
סובארו 1500
קוד פיתוח דגמי "סובארו 1500" היה קרוי "P-1".
ג'יימס בורגו
ג'יימס בורגו (באנגלית: James Borrego; נולד ב-12 בנובמבר 1977) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, המשמש כמאמנה הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA.
ביוגרפיה
בורגו נולד וגדל בעיר אלבקרקי שבניו מקסיקו, וכתלמיד תיכון הוביל את קבוצת הכדורסל של "אקדמיית אלבקרקי" לשתי זכיות באליפות מדינת ניו מקסיקו. בין השנים 1998–2001 למד באוניברסיטת סן דייגו ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה, "סן דייגו טוררוס".
מיד עם סיום לימודיו האקדמיים החל לשמש כעוזר מאמן של הטוררוס, ובשנתו השנייה והאחרונה בתפקיד העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 16 שנים.
לקראת עונת מונה לאחראי הווידאו במחלקת האימון של סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, תפקיד אותו המשיך למלא עד סיום עונת. בתקופתו עם הספרס זכתה הקבוצה בשתי אליפויות NBA, בעונות ו-.
בשנת 2010 עבר בורגו לקבוצת ניו אורלינס הורנטס, בה שימש במשך שנתיים כעוזר מאמן תחת המאמן הנכנס מונטי ויליאמס. בתחילת עונת מונה לעוזר מאמן ראשי באורלנדו מג'יק, תחת ז'אק ווהן. לאחר שנתיים וחצי, בהן העמידה הקבוצה מאזן מצטבר של 58 ניצחונות ו-158 הפסדים (26.9%) פיטרה אורלנדו את ווהן ומינתה במקומו את בורגו כמאמן הראשי עד סיום עונת. מתוך 30 המשחקים בהם אימן את הקבוצה, ניצחו המג'יק בעשרה.
ביוני 2015 חזר לסן אנטוניו כשמונה לעוזר מאמן הספרס תחת גרג פופוביץ', לצד עוזרי המאמן אטורה מסינה ובקי האמון. בעונת היה שותף לעונה הסדירה המוצלחת ביותר בתולדות הקבוצה, בה רשמה מאזן ניצחונות 67–15 (81.7%).
במאי 2018 מונה למאמנה הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס.
סער דרורי
סער דרורי (נולד ב-11 באוקטובר 2001) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי. זוכה מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 10 בשנת 2011.
נכון ליוני 2021, מדורג במקום ה-70 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה
דרורי הוא תושב רמת-גן. למד בכיתת מחוננים בתיכון "אהל שם".
החל להתאמן בשחמט בגיל 5. בגיל 8 היה צעיר המתמודדים במשחק שחמט סימולטני של גארי קספרוב מול 30 שחקנים, שנערך בשנת 2010 באוניברסיטת תל אביב. דרורי זכה לראשונה באליפות ישראלית בשנת 2009, אז זכה במקום הראשון באליפות לילדים עד גיל 9. בשנים לאחר מכן המשיך להתמודד ולזכות במקומות הראשונים באליפויות לילדים ולנוער בישראל. בשנת 2011 זכה במדליית ארד באליפות אירופה לילדים עד גיל 10, שנערכה באלבנה, בולגריה.
דרורי פעיל בעיקר במועדון מכבי-מב"ע-אטיוד רמת גן, בנוסף משחק בליגה הלאומית מטעם מועדון השחמט הפועל פתח תקווה א'. אחד ממאמניו בעבר היה אמן פיד"ה דן דרורי (ללא קשר משפחתי) ממועדון אטיוד - העמותה לקידום ענף השחמט בגוש דן.
ב-2019 נמנה עם מצטייני אולימפיאדת מדעי המחשב הישראלית ה-23 ואחד מחברי נבחרת ישראל במדעי המחשב.
אליפות סאו פאולו בכדורגל
סדרה א1 של אליפות סאו פאולו בכדורגל (בפורטוגזית: Série A1 do Campeonato Paulista de Futebol), מוכרת בישראל גם כקמפאונטו פאוליסטה, היא ליגת הכדורגל הבכירה של מדינת סאו פאולו שבברזיל. אליפות סאו פאולו נוסדה ב-1902 והיא תחרות הכדורגל הוותיקה בברזיל. היא מאורגנת על ידי פדרציית הכדורגל של סאו פאולו (Federação Paulista de Futebol), אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
ארבע הקבוצות החזקות במדינת סאו פאולו, הן מבחינת הישגית והן מבחינה פופולרית, הן קורינתיאנס, סאו פאולו, פלמיירס וסנטוס.
עשרים קבוצות משתתפות מדי שנה בסדרה א1 של אליפות סאו פאולו. לתחרות שני שלבים - בשלב הראשון משחקת כל קבוצה נגד שאר הקבוצות האחרות בפורמט ליגה. בשלב השני, שמונה הקבוצות המסיימות בשמונת המקומות הראשונים בשלב הליגה משחקות בשיטת גביע הכוללת שלושה שלבים.
בנוסף, ארבע הקבוצות המסיימות החל מהמקום התשיעי בשלב הליגה ושאינן קבוצות מבירת המדינה, סאו פאולו, ולמעט סנטוס, משחקות תחרות נוקאאוט הנקראת "אליפות פאוליסטה מפנים המדינה".
ארבע הקבוצות האחרונות בשלב הליגה יורדות לסדרה א2, ומתחלפות עם ארבע הקבוצות המובילות של סדרה א2.
סדרות נוספות של אליפות סאו פאולו הן סדרה א3 וסדרה ב.
עונת 2012
עונת 2012 של אליפות סאו פאולו (סדרה א1) נערכה בין 21 בינואר ל-13 במאי.
שלב הליגה
להלן רשימת המשתתפות בתחרות, לפי מקומן בשלב הבית (ליגה). שמונה הראשונות (מסומנות בירוק) משתתפות בשלב הנוקאאוט. ארבע האחרונות (המסומנות בוורוד) "יורדות" לסדרה א2 ב-2013.
תשעה באב
תשעה באב הוא יום תענית מדרבנן ושיא תקופת האבלות של ימי בין המצרים. תענית זאת היא החמורה מבין ארבע התעניות על חורבן בית המקדש, ומתאבלים בה על אסונות שונים שאירעו לעם היהודי לאורך הדורות, בדגש על אסונות שהתחוללו סמוך ליום ט' באב. האירועים שהתחוללו, לפי המסורת, ביום זה, גרמו לגלות עם ישראל בתקופות שונות ולבסוף הובילו לגלות בת כאלפיים שנה.
לפי המסורת, לאחר ביאת המשיח ובניית בית המקדש השלישי, יהפוך תשעה באב ליום של חג ושמחה, כשאר הצומות על החורבן. בתלמוד הירושלמי נאמר כי מלך המשיח נולד בתשעה באב.
בתנ"ך
המונח "צום החמישי" מתייחס לחודש החמישי במניין החודשים המתחיל מניסן, הוא חודש אב.
על פי חז"ל
הרקע לקביעת תענית בתשעה באב ודיני התענית מתוארים במשנה:
אירועים מאוחרים
לאורך ההיסטוריה היהודית התרחשו אירועים טרגיים נוספים בתשעה באב. בדומה לחורבן בתי המקדש, שהאירועים שהובילו אליהם החלו לפני תשעה באב עצמו ונמשכו לאחריו וכן בשל החשש מסכנה, מנהגי האבלות מתחילים בהדרגה לפני תשעה באב ונמשכים לתוך עשרה באב. לאורך השנים גם אירועים שקרו בסמוך ליום עצמו נתפסו כחלק מהצרות של תשעה באב. בין האירועים המאוחרים:
בקינות לתשעה באב
בכמה קינות לתשעה באב, לפי מנהגי העדות השונים, המקוננים מסבירים שרצוי שלא להוסיף "ימי צער", ולכן ביום זה בוכים על כל האסונות שקרו בעקבות החורבן והגלות, ובפרט על אסונות שהתחוללו בסביבת זמן זה.
לפי נוסחי מנהג האשכנזים צורפו קינות על הריגת יהודי שפירא ורמיזא ומגנצא במסעי הצלב, על שריפת התלמוד, ומאוחר יותר על פרעות ת"ח ות"ט.
סיפור חנה ושבעת בניה מופיע בקינות של יהודי ספרד והמזרח וסיפור עשרת הרוגי מלכות בקינות של יהדות אשכנז. בנוסחי עדות המזרח מופיעות קינות המזכירות את גירוש ספרד, וכן יש מיהודי ארצות האסלאם המוסיפים קינות על פרעות שאירעו במקומם.
כיום מקובל בקהילות רבות לומר קינות על השואה בתשעה באב ובשאר התעניות, ובעיקר בעשרה בטבת שבו מציינים את "יום הקדיש הכללי".
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, שהחל במוצאי תשעה באב, חוברו קינות מתאימות, בין השאר על-ידי הרב משה ביגל, הרב שלום דב וולפא, הרב יהושע בוך, הרב גבריאל קדוש, הרב יואל אליצור, נעם ארנון ועוד. לעומתם, הרב חיים נבון והרב יובל שרלו התבטאו נגד מנהג זה.
התענית בתקופת גלות בבל
בית המקדש הראשון חרב בשנת 586 לפנה"ס, ולפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית בשנת ג'של"ח, שהיא 422 לפנה"ס.
קיומו של צום בחודש אב שנקבע לאחר חורבן בית המקדש הראשון מוזכר כבר בספר זכריה (שזמנו מתוארך לסוף תקופת גלות בבל ותחילת ימי בית המקדש השני), אך ללא פירוט באיזה יום בחודש חל הצום. בספר מתוארת משלחת מבבל שנשלחה אל כהנים ונביאים בארץ ישראל עם שאלה לגבי עצם התענית בחודש אב, וזאת לאור התהליך ההפוך: שיבת ציון ובניית בית המקדש השני:
התשובה למשלחת היא סדרת נבואות ארוכה הכוללת דברי מוסר על חשיבות תיקון המעשים הרעים העולה בהרבה על חשיבות הצום, ונבואות נחמה על בניין ירושלים ויהודה. בסיום מופיעה נבואה על הפיכת הצומות לימי שמחה:
ההנחה היא שהצום המוזכר בספר זכריה התקיים בתשעה באב או בסמוך לו, בהתאם לכך שיום חורבן בית המקדש הראשון מתוארך לז' באב בספר מלכים, ולי' באב בספר ירמיהו. הגמרא במסכת תענית שדנה בסתירה זו בתאריך, מייחסת את החורבן לתקופה שבין שני תאריכים אלו, ואת עיקרו של החורבן ליום ט' באב.
התענית בתקופת בית שני
הדעות חלוקות בשאלה האם צום תשעה באב התקיים במהלך תקופת בית שני.
יש שהסבירו כי גם לשיטת הרמב"ם לא היה צום קבוע ביום תשעה באב בתקופת בית שני, אלא קיום הצום היה תלוי בנסיבות המדיניות: כאשר הייתה עצמאות לישראל לא נהג הצום, וכאשר אבדה העצמאות נהג הצום.
במשנה במסכת תענית (שנערכה בתקופה שלאחר מרד בר כוכבא וחורבן בית המקדש השני), מוזכר לראשונה התאריך "תשעה באב" כיום צום על חורבן בתי המקדש הראשון והשני. התלמוד הבבלי מביא ברייתא המסבירה כיצד הוחלט על תאריך תשעה באב כיום חורבן בית המקדש הראשון, לאור המקורות הסותרים המציינים את יום החורבן כז' באב וכי' באב:
בניגוד להלכה שנקבעה, דעת רבי יוחנן הייתה שראוי היה לקבוע את התענית בעשרה באב, "מפני שרובו של היכל בו נשרף", אולם חכמים שחלקו עליו העדיפו את קביעת הצום ביום שבו נעשתה הפעולה שהחריבה את בית המקדש, ולא ביום שבו המקדש נחרב בפועל. עם זאת, מנהגי אבלות מצומצמים נקבעו ליום י' באב.
יום הצום בלוח העברי
על פי סדרו של הלוח העברי הקבוע, ט' באב חל תמיד באותו יום בשבוע שבו חל יום ראשון של פסח שלפניו, ועל כן הוא יחול רק בימים ראשון, שלישי, חמישי או שבת (כאשר חל תשעה באב בשבת, הוא נדחה ליום ראשון). צום תשעה באב נמשך משקיעת החמה של היום שלפניו ועד צאת הכוכבים בסופו, כלומר כ־24 שעות וחצי. מאחר שצום זה הוא מדרבנן ולא מהתורה, אין בו חובת תוספת לעיקר היום, בניגוד לשבת ויום כיפור הקבועים מהתורה, ולהם תוספת שבת ותוספת יום כיפור עוד טרם שקיעת החמה.
ערב תשעה באב
ימי בין המצרים הם שלושת השבועות שמתחילים בתענית שבעה עשר בתמוז וממשיך בשבת חזון ומסתיימים בתשעה באב. במהלך תקופה זו נוהגים דיני אבלות שונים שחומרתם עולה ככל שקרב תשעה באב: החל מי"ז בתמוז, ראש חודש אב, השבוע שחל בו תשעה באב, ערב תשעה באב ולבסוף תשעה באב עצמו.
דיני סעודה מפסקת
בסעודה המפסקת אסור לאכול יותר מתבשיל אחד, וישנן דעות שונות להגדרת תבשיל בעניין זה. כמו כן יש להימנע מאכילה בקבוצה של שלושה אנשים ויותר ביחד, על מנת שלא להתחייב בזימון בברכת המזון. ישנם רבים הנוהגים לאכול ביצה קשה בסעודה זו, ולשים עליה אפר – כמנהג אבלים. הביצה נחשבת כתבשיל, לפיכך הנוהגים מנהג זה אינם אוכלים תבשיל נוסף בסעודה. אחרים נוהגים לאכול אורז עם עדשים, הן משום צורתם העגולה של העדשים המסמלת את מעגל החיים, והן משום שעדשים נחשבים למאכל אבלים. רבים נוהגים לאכול סעודה רגילה זמן מה לפני תחילת הצום, ומאוחר יותר, דקות לפני כניסת הצום, לאכול סעודה מפסקת סמלית לפי דיניה.
חמשת העינויים
חמשת האיסורים כוללים הימנעות מהדברים הבאים:
איסורים נוספים
מאחר שמהותו של תשעה באב היא האבלות על החורבן, חלים בו מנהגי אבלות נוספים:
איסור לימוד תורה
לימוד תורה נחשב ביהדות כפעילות משמחת במיוחד, כדברי תהלים:. לפיכך לימוד תורה אסור בתשעה באב, שהוא יום אבלות. למרות האיסור, ספרים רבים הקשורים בחורבן מותרים בלמידה כל עוד היא נערכת בצורה שטחית וללא עיון. במסגרת זו ניתן ללמוד כתובים העוסקים בפורענות עם ישראל, כגון:
רבים מהפוסקים מתירים ללמוד גם מוסר, אף על פי שיש בו פסוקים. בנוסף לכך נהגו רבים לקרוא בתשעה באב ספרים כלליים המתארים את צרותיו של עם ישראל בגלות. בין הספרים הללו מצויים בין היתר: ספר מלחמת היהודים שחובר בידי יוסף בן מתתיהו, חלקים מספר האגדה, ספרי היסטוריה של עם ישראל בזמן הגלות וספרות השואה.
עשיית מלאכה
הגדרת מלאכה לעניין זה היא עבודה או עיסוק ממושך בדבר המסיח דעת מן האבלות, ואינה זהה להגדרת מלאכה לעניין שבת.
עבודה בתשעה באב תלויה במנהג המקום: במקום בו נהגו שלא לעשות מלאכה – אסור לעבוד, ובמקום בו נהגו לעשות מלאכה – הדבר מותר. חז"ל המליצו להימנע מעשיית מלאכה, ואמרו שהעושה מלאכה ביום זה אינו רואה בה סימן ברכה, מכיוון שהדבר מסיח את הדעת מהאבלות. בימינו נהוג שלא לעשות מלאכה לפחות עד חצות היום; לאחר חצות היום הדבר מותר אבל ממעטים.
שאלת שלום
על פי התוספתא, ה"חברים" כלומר תלמידי חכמים אינם שואלים בשלום חבריהם בתשעה באב, אך הם משיבים שלום בשפה רפה ובכובד ראש ל"הדיוטות" שאינם יודעים הלכה זו.
תשעה באב שחל בשבת
עם זאת, נחלקו הפוסקים לגבי לימוד תורה: לדעת הקיצור שולחן ערוך אסור ללמוד בכל השבת דברים שאינם קשורים לחורבן הבית, ולדעת ה מותר ללמוד כל השבת דברים שאינם קשורים לחורבן הבית, ואסור רק מחצות יום השבת ואילך.
מחלוקת אחרת היא לגבי איסור תשמיש המיטה בליל שבת.
כאשר התענית נדחית ליום ראשון, יש בה קולות מסוימות: מעוברות ומניקות שהן חלשות מותרות לאכול ולשתות; 'בעל ברית', כלומר הורי התינוק הנימול, המוהל והסנדק – אינם משלימים תעניתם אלא אוכלים לאחר המנחה. ועושים הבדלה לפני שאוכלים כמו שכולם מבדילים על היין בצאת הצום.
אאוחניה סוארס
מָרִיָּה אֵאוּחֶנְיָה "צִ'ינָה" סוּאָרֶס רִיבֶּיְרוֹ (בספרדית: María Eugenia "China" Suárez Riveiro; נולדה ב-9 במרץ 1992), הידועה בשם צִ'ינָה סוּאָרֶס, היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית. סוארס ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה; "פינת אור", "פלוריסיינטה" ו"כמעט מלאכים".
תשעה באב
שינויים בסדרי ישיבה בבית הכנסת
בקהילות רבות נהוג שלא יושבים על הספסלים אלא יושבים על הארץ. בקהילות הספרדים במערב אירופה נהוג אמנם לשבת על ספסלים אך אין יושבים במקום הקבוע. נהוג להסיר את הפרוכות מן ההיכל או ארון הקודש וכן נוהגים לעמעם את התאורה בבית הכנסת ולהשאיר רק מעט אור או להדליק נרות.
אאוחניה סוארס
ביוגרפיה
סוארס נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה לגיז'רמו סוארס ומרסלה ריביירו מיצומורי. יש לה אח גדול ושמו אגוסטין. סבתה מצד אמה, מרתה מיצומורי, ילידת ארגנטינה והיא ממוצא יפני. במהלך ילדותה, עברה סוארס בין בתי ספר רבים. סוארס הודתה לאחר מכן כי סבלה מבריונות על ידי כמה מחבריה לבית הספר, מכיוון שהייתה מפורסמת והופיעה בטלוויזיה.
תשעה באב
תפילת ערבית ליל תשעה באב
לפני תפילת ערבית נהוג בקהילות ספרדיות מסוימות לקרוא מספר קינות (קינות אלו היו נאמרות בעבר בשבתות של בין המצרים אך מנהג זה התבטל בשל האיסור לומר קינה בשבת).
אאוחניה סוארס
ביוגרפיה
אביה של סוארס, גיז'רמו סוארס נפטר ב-17 באוקטובר 2012.
תשעה באב
תפילת ערבית ליל תשעה באב
בכל הקהילות הספרדיות, וגם אצל יהודי תימן אומרים את מזמור קל"ז ("על נהרות בבל"). יהודי תימן אף מוסיפים את מזמור ע"ט. בחלק מקהילות הספרדים קוראים לאחר מזמור קל"ז את הקינה "אוי כי ירד אש מן השמים לירושלים". לאחר מכן, בקהילות רבות אומרים את שירת האזינו, את "בצר לך", ואת "כי אל רחום". מנהג קדום אצל יהודי ארם צובא הוא לקרוא את מגילת איכה לאחר שירת האזינו ולפני תפילת ערבית (ולא אחרי תפלת העמידה כמו ברוב העדות). בקהילות אשכנז לא נהגו להוסיף כלל קטעים קודם תפילת ערבית.
אאוחניה סוארס
קריירה
סוארס התחילה את הקריירה שלה בתור דוגמנית בגיל שש. את הופעת הבכורה שלה כשחקנית ערכה בגיל 11 בסדרה "פינת אור" (2003), שנוצרה על ידי כריס מורנה. ב-2004 שיחקה בסדרה "פלוריסיינטה" את דמותה של פאס, שנה לאחר מכן שיחקה בטלנובלה "אהוב שלי" בתפקיד ויולטה וב-2006 השתתפה בתוכנית "עקרת בית", שם שיחקה את דמותה של קאטלינה.
תשעה באב
תפילת ערבית ליל תשעה באב
בתפילת שמונה עשרה של ערבית מוסיפים, על פי רוב נוסחי התפילה, את תפילת עננו (למעט האשכנזים שאומרים אותה רק במנחה), ובחלק מן הקהילות מוסיפים גם את תפילת נחם.
אאוחניה סוארס
קריירה
בין השנים 2007 -2010 גילמה את חסמין רומרו בסדרת הנוער של כריס מורנה, "כמעט מלאכים". הסדרה לוותה בלהקת נוער - טין אנג'לס, שבה סוארס לקחה חלק. בתחילת שנת 2011 עזבה סוארס את הלהקה, ובמקומה הלהקה צירפה אליה את רוסיו איגרסבל. על תפקידה בסדרה "כמעט מלאכים" קיבלה את פרס השחקנית בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון בארגנטינה.