cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חבישה
עצירת שטף דם
ישנם סוגי חבישות שונות, כגון חבישת בטן, חבישת עין ועוד. אך גם מי שאינו מיומן או שאין ברשותו ציוד חבישה, ניתן לאלתר וכל חבישה שתעצור את הדם תחשב חבישה יעילה.
תחבושת המוסטטית היא תחבושת המכילה משפעל לזירוז קרישת דם. בישראל קיימים שני סוגים, האחד היא תחבושת המכילה משפעל אשר מונחת בתוך הפצע או על גביו בלחץ ישיר, והשני הוא מזרק המכיל משפעל המוזרק לתוך הפצע.
חסימת עורקים
ישנם מקרים בהם לא ניתן לעצור את הדימום על ידי לחץ ישיר ולכן יש לבצע חסימת עורקים, הנקראת לחץ עקיף. מטרת פעולה זו היא לחסום את כל זרימת הדם אל האזור הפגוע. אך בפעולה זו שכאשר זרימת דם לאיבר כלשהו נחסמה למשך זמן, הגוף מייצר רעלים ונוצרים קרישי דם באיבר החסום, שחרור החסימה עלול להציף את הגוף ברעלים וקרישי הדם, חסימה זו חמורה, עד שלעיתים יש לכרות את האיבר הפגוע. אך פעולה זה הכרחית כאשר יש חשש לאיבוד דם מאסיבי. משום כך יש להעדיף לחץ ישיר על פני לחץ עקיף.
חסימת עורקים ניתנת להמרה בחבישת לחץ ישיר. ברפואה הדחופה בישראל, מקובל כי ניתן לבצע המרה זו בתנאי שטח עד כעשרים דקות מעת החבישה, ובתנאי שאת ההמרה יבצע החובש עצמו או בעל דרגה בכירה ממנו.
חסימת עורקים תתבצע כאשר שטף הדם לא נעצר באמצעות לחץ ישיר או באחד התנאים הבאים חלקן סיבתיות וחלקן נסיבתיות: מקובל להשתמש בסימן קבר רחל – קטיעה, בהחייאה, רסיס, ריבוי, חשיכה, לחץ.
ישנם מספר סוגי חבישה שביכולתם לבצע חסימת עורקים:
לאחר הנחת חסם עורקים יש לכתוב באופן בולט את השעה בה הונח החסם, המסוכמה בכוחות ההצלה בעולם היא לכתוב באופן בולט על מצחו של הפצוע את שעת החסימה בארבע ספרות (00:00) ואת שם מבצע החסימה ודרגתו.
חבישה לצורך מניעת זיהום
כאשר ישנו פצע פתוח בעור, הוא יכול להוות סכנה אף אם איננו מדמם. וזאת מפני שחיידקים רבים יכולים לחדור אל הגוף וליצור זיהום. כדי למנוע זאת, יש לחטא את הפצע ולבצע חבישה אוטמת (packing). החיטוי נעשה באמצעות תמיסה המכילה כלורהקסידין, אלכוהול ולעיתים גם סטרמיד. חבישה זו מתבצעת באמצעות תחבושת ייחודית, בתנאי שטח ניתן להשתמש בגאזה או תחבושת אישית ולאטום בשכבה נוספת.
פעמים רבות, מקובל לחבוש פצע עם תחבושת הספוגה בחומר חיטוי כגון יוד. כאשר אין חומר חיטוי בנמצא, המינימום שניתן לעשות הוא לשטוף באמצעות כמות גדולה של מים, על מנת לנקות מלכלוך שחדר פנימה. אטימה מוחלטת של הפצע אינה מקובלת ויש הטוענים שהיא אף מזיקה.
חבישת כווייה
בחבישה כווייה משתמשים בדרך כלל בתחבושת ייעודית המכילות חומרים מרגיעים ואינם נדבקים לעור, בצה"ל משתמשים בתחבושות מטלין, כאשר אין תחבושת ייעודית ניתן להשתמש בניילון נצמד או בתחבושת אחרת שאינן נדבקות לעור ובמקביל אין אידוי רב דרכה.
כוויות באזור הפנים/העיניים ניתן לחבוש באמצעות פדי גזה ספוגים בסיילין. כווייה נרחבת עלולה לגרום להתייבשות.
חבישה לזירוז ריפוי הפצע
בפצעים עמוקים או מוגלתיים מקובל להשתמש בחבישה על מנת לזרז את תהליך הריפוי. כדי לרפא את הפצע, הגוף זקוק לסביבה לחה ואטומה. על כן חבישת הפצע מסייעת לריפוי העצמי של הפצע על ידי יצירת סביבה כזו.
חבישה כזו היא בדרך כלל לטווח ארוך יותר מהחבישות שהוזכרו לעיל, לכן, רצוי להתאים בקפידה את סוג התחבושת לסוג הפצע ומיקומו. באופן כללי חשוב שהתחבושת תהיה יעילה בספיגת הפרשות ותיצור סביבה לחה לפצע, יש להקפיד גם שתהיה נוחה להסרה.
יש להחליף את התחבושת מידי תקופת זמן על פי הוראת רופא, בהתאם לסוג התחבושת והפצע. בזמן החלפת תחבושת יש לדאוג לניקוי יסודי של הפצע.
חבישה משולבת בתרופות
בפציעות קשות, או בפצעים מוגלתיים וקשיי טיפול מקובל להשתמש בחבישות המכילות תרופות שונות שמטרתם לזרז את הטיפול.
ישנם מספר חומרים שמקובל לחבוש איתם על מנת לסייע לטיפול:
חבישה לצורך קיבוע
במקרה של שבר באחת מן העצמות, מתבצעת חבישה שעיקר מטרתה היא לקבע את האיבר על מנת למנוע תזוזה של העצם העלולה להחמיר את הפגיעה.
הקיבוע נעשה בדרכים שונות ותלוי במבנה האיבר אותו מקבעים.
קיימים מספר קיבועים, קיבוע זמני הנעשה בשטח (שמטרתו למנוע תזוזה ונזק עד הגעתו למרכז רפואי), וקיבוע ארוך טווח (שמטרתו איחוי העצמות).
בקיבוע לטווח ארוך משתמשים בדרך כלל בגבס שמטרתו למנוע תזוזה של האיבר ובכך לסייע לאיחוי המהיר של העצם. כאשר מדובר בנקע או בסדק, יש המשתמשים לפי עקרונות RICE בתחבושת אלסטית על מנת ליצור לחץ על האזור, פעולה המסייעת להפחתת נפיחות וכאב.
התקנים מורכבים יותר המותקנים על הגוף נועדו לשפר את פעולת מערכת התנועה ואת יציבות האיבר החבוש עד להחלמתו או באופן קבוע כשלא צפויה החלמה נקראים מישרים (או אורטזות). בעל המקצוע הפרא רפואי המספק אותם מספק גם גפיים תותבות והוא נחשב לספק טכנולוגיה מסייעת. דוגמאות למיישרים: "מחוך" המסייע לאדם עם דיסק פרוץ להניע את גבו באופן בריא והתקן "רגל-עקב-שוק" - התקן המחליף את פעולתה של רצועה קרועה בייצוב הקרסול.
חבישת נקז ריאות
דוגמה לחבישה כזו היא שסתום אשרמן וגזה וזלין. כאשר יש פציעה חודרת בחזה אשר חדרה אל הקרום שבין בית החזה לבין הריאות, וחדר אוויר לרווח הזה, נוצר קושי בנשימה. לצורך טיפול במצב כזה נהגו בעבר להצמיד פד גאזה ספוגה בוזלין אל הפצע, ולהדביקו משלושה כיוונים סביב שסתום חד כיווני שהוחדר באמצעות ניתוח בזק. שסתום זה מאפשר לאוויר להתנקז מן הקרומים אך לא להיכנס חזרה. כחלק מציוד עזרה ראשונה של אמבולנסים קיים שסתום אשרמן - מדבקה עליה מותקן שסתום חד כיווני מגומי. את המדבקה מדביקים על החתך ובכך יוצרים את הפעולה הרצויה.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטביליסי (בגאורגית: თბილისის საერთაშორისო კინოფეატივალი) הוא פסטיבל הסרטים החשוב ביותר בגאורגיה, והוא מתקיים באוקטובר מדי שנה בטביליסי.
היסטוריה
שני הפסטיבלים הראשונים, בשנים 2000 ו-2001, התקיימו במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לאמנויות שהתקיים בטביליסי; ומשנת 2002, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי.
מארגן הפסטיבל הוא "המרכז לאמנות הקולנוע פרומתאוס"; ובין השותפים העיקריים נמנה פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. המימון לפסטיבל ניתן על ידי "המרכז הלאומי לסינמטוגרפיה", "איגוד יוצרי הסרטים", עיריית טביליסי, משרד התרבות הגאורגי ומכון גתה.
הפסטיבל
מטרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטביליסי הוא לקדם את תעשיית הסרטים הגאורגית ולעודד קשרים בתחום עם מדינות אחרות.
הפסטיבל מציג כ-50 סרטים באורך מלא, סרטים דוקומנטריים וסרטים קצרים; וניתנים בו פרסים על פי הקטגוריות הבאות: "תחרות סרטים בינלאומית", "הבמה לקולנוע האירופאי", "פנורמה גאורגית", "דוקומנטריים", "סרטי רטרו" ו"ביצוע מיוחד".
לכבוד התחרות נבחרים עשרה שופטים. השופטים נחלקים לשלוש צוותות המחליטות על הסרטים הזוכים בפרסים: "פרומתאוס הזהב" עבור הסרט הטוב ביותר ו"פרומתאוס הכסף" עבור הבימוי הטוב ביותר.
מותק, הילד השתגע
מותק, הילד השתגע (באנגלית: Problem Child) הוא סרט קומדיה משנת 1990, בו מככבים ג'ון ריטר, מייקל ריצ'רדס, ג'ק וורדן ומייקל אוליבר.
תקציר העלילה
בן הילי (מגולם על ידי ג'ון ריטר) הוא בחור סימפתי צעיר ומצליח אשר עובד עבור אביו בחנות לציוד ספורט. בן מעוניין מאוד לגדל ילד אף על פי שאשתו התמהונית פלו איננה מצליחה להיכנס להריון. בעקבות כך, בן מאמץ דרך סוכנות אימוץ ילד ג'ינג'י יתום וחמוד בן 7 המכונה "ג'וניור" (מגולם על ידי מייקל אוליבר).
במהרה בן מגלה שג'וניור רחוק מלהיות הילד האידיאלי וכי הוא שובב חסר תקנה אשר מותיר אחריו שובל של הרס בכל מקום בו הוא נמצא. כמו כן, ג'וניור מתכתב בסתר עם רוצח סדרתי ידוע לשימצה בשם מרטין בק (מגולם על ידי מייקל ריצ'רדס). בן ופלו מתייחסים לג'וניור בסלחנות בתחילה אבל לאחר שג'וניור מאשפז את החתול של המשפחה, גורם לאביו של בן ליפול במדרגות, וגורם לשריפה בביתם, בן מתחיל לחשוב ברצינות להחזיר את ג'וניור לסוכנות האימוץ. לאחר שבק נמלט מבית הסוהר וחוטף את ג'וניור ואת פלו, בן נאלץ לצאת בעקבותיהם על מנת להצילם.
בסוף הסרט בן מציל את ג'וניור, השוטרים תפסו את בק, ופלו נמצאה במשאית עם חזירים כאשר היא תקועה במזוודה.
סדרת אנימציה
בשנת 1993 עלתה לשידור סדרת אנימציה אשר התבססה על עלילת הסרט. מבין צוות השחקנים המקורי של הסרט, רק גילברט גוטפריד השתתף בדיבוב דמותו בסדרה המצוירת.
תוכנית-האב למזרח
תוכנית-האב למזרח או תוכנית כללית מזרח (בגרמנית: Generalplan Ost) הייתה סדרת מסמכים סודיים של גרמניה הנאצית לביצוע רצח עם, טיהור אתני וכיבוש קולוניאליסטי בשטחי מזרח אירופה שנכבשו בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. המסמך הראשון חובר על ידי אקדמאיים המקורבים לאס אס ובראשם קונראד מייר, מנציבות הרייך לחיזוק האומה הגרמנית (RKFDV). הוא נכתב באביב 1940, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, עסק בשטחי פולין בלבד ופורט לאחר מכן בשורת התכתבויות בין ראש האס אס היינריך הימלר ובין קונראד מייר. ביולי 1941 הוקם משרד הרייך לשטחי המזרח הכבושים, בראשות אלפרד רוזנברג, שהיה אחראי למימוש התוכנית.
1726
נפטרו
חגת
תוכנית-האב למזרח
המסמכים הבאים עסקו בכל שטחי מזרח אירופה ולכן נקראו "התכנית הגדולה". עד 1941, המשרד הראשי לביטחון הרייך של האס אס כתב את המסמך השני, למסמך זה נכתב מסמך תגובה באפריל 1942, ואז, לבקשתו של הימלר, מייר כתב את הנוסח הסופי לתוכנית שהוא גם היחידי ששרד.
התוכנית נועדה לספח לגרמניה את שטחי פולין, בלארוס, לטביה, אסטוניה, אוקראינה וחלקים מרוסיה, ולהגשים את החזון הגרמני העתיק הקרוי "דראנג נאך אוסטן" – "המשיכה מזרחה", הסיסמה הקדומה של הכובשים הגרמנים, שבדרך כלל כבשו שטחים ממזרח לגרמניה. התוכנית דנה בדרכים לבצע טיהור אתני של האוכלוסייה המקומית בשטחים הכבושים — עשרות מיליוני בני אדם. מתוכם את מי שנחשבו לפי תורת הגזע לגרמנים תכננו לקלוט אל הרייך, את השאר תכננו להשמיד, לשעבד או לגרש אל מעבר להרי אורל. בשטחים שיתפנו יוקמו קולוניות והן יאוכלסו בגרמנים, וגרמניה הנאצית תשתלט עליהם מבחינה כלכלית ותרבותית.
תכנון תוכנית-האב למזרח
תוכנית-האב למזרח הייתה למעשה פרויקט גדול של טיהור אתני שחולק לשני חלקים. השלב הראשון כונה "התוכנית הקטנה", ובו נכללו פעולות שהיו אמורות להתבצע במהלך המלחמה, ולאחריו תבוא "התוכנית הגדולה", שהייתה אמורה להימשך 25–30 שנה, לאחר תבוסת ברית המועצות. עם סיום התוכנית שטח הרייך של גרמניה הנאצית היה אמור לכלול את שטחי גרמניה, פולין, לטביה, ליטא, אסטוניה, בלארוס, אוקראינה, שטחה האירופי של רוסיה, הרי הקווקז וחלקה המערבי של קזחסטן, עד להרי אורל (בהתאם למשא ומתן על חלוקת אסיה בין גרמניה לחברתה לצירה, האימפריה היפנית).
התוכנית כללה גרמניזציה של כל השטחים הכבושים על ידי הכחדת האוכלוסייה המקומית, שנאמדה ב-45 מיליון בני אדם: חלקם יוצאו להורג וחלקם יגורשו אל מעבר להרי אורל. בשטחים הכבושים יושמדו סממני התרבות המקומית ובמקומם תבוא שליטה כלכלית ותרבותית של גרמניה הנאצית.
על פי התוכנית, מתוך 45 מיליון התושבים בשטחי מזרח אירופה יש להשמיד 31 מיליון איש שהוגדרו "נחותים מבחינה גזעית", בהם 100% מהיהודים, 100% מהצוענים, 85% מתושבי ליטא, 80-85% מתושבי פולין, 65-75% מתושבי רוסיה (50-60% יחוסלו ו-15% יגורשו לסיביר), 65% מתושבי אוקראינה ו -50% מתושבי צ'כוסלובקיה, לטביה ואסטוניה.
לפולין הוקדש פרק מיוחד בתוכנית. על פי התחזית, בשנת 1952 יישארו בחיים בפולין רק 3 עד 4 מיליון תושבים, והם ישמשו ככוח עבודה עבור הקולוניות הגרמניות. הפולנים הוגדרו כ"תת-אדם", וככאלה ייאסר עליהם להתחתן או לקבל כל טיפול רפואי, והם יושמדו לחלוטין באופן טבעי בתוך דור.
טיהור אתני
במהלך המלחמה החלו הנאצים ליישם את התוכנית על ידי גירוש תושבי פולין, בתחילה לגנרלגוברנמן ולאחר מכן למחנות ריכוז בשלזיה. בשטחי פולין שנכבשו הוקמו קולוניות גרמניות והתיישבו בהן גרמנים נאצים.
בשנת 1943 הוקמו יישובים גרמניים רבים במחוז זמושץ' בפולין, בשל אדמתו הפורייה. החוות החקלאיות הופקעו מבעליהן הפולנים, והאוכלוסייה המקומית סבלה רבות מהאלימות של המתיישבים הגרמנים, דבר שגרם לפולנים לוותר על בתיהם ועל רכושם.
גם באוקראינה בוצעו חלקים מהתוכנית באופן דומה - גירוש התושבים המקומיים והקמת יישובים שאוכלסו באזרחי גרמניה הנאצית על שטחי אדמה חקלאית.
גרמניזציה
בפולין חיו תושבים רבים ממוצא גרמני, מלא או חלקי. תושבים אלה נדרשו להישבע אמונים לרייך, והאחרים נרצחו או גורשו. מספר רב של ילדים פולנים ממוצא גרמני הופרדו ממשפחותיהם ונשלחו לגרמניה לאימוץ. רק ילדים בודדים מאלה שנחטפו הוחזרו להוריהם. תופעה דומה התרחשה גם בצ'כוסלובקיה.
רצח עם
לאחר מבצע ברברוסה (1941) נהגתה "תוכנית הרעב" – רצח המוני באמצעות רעב המוני מכוון, כחלק מתוכנית-האב למזרח. מטרת התוכנית הייתה השמדה של מיליוני סלאבים שנחשבו "נחותים מבחינה גזעית" על ידי מניעת מזון מתושבי ברית המועצות והעברתו לחיילים ואזרחים של גרמניה הנאצית.
לחיילים הגרמנים נאמר: "הקשו את לבכם למראה נשים וילדים מורעבים בשטחים הכבושים, משום שכל מוצר מזון שיש להם נגנב מן העם הגרמני, ובכך סיכן את קיומו".
הרעב בברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מעשה ידי אנוש, שתוכנן ויושם כחלק מהמדיניות של גרמניה הנאצית. צבא הוורמאכט החרים מוצרי מזון מאוקראינה, מרכז רוסיה וצפון רוסיה, והעביר אותם לחיילי הצבא הפולש ולאוכלוסיית גרמניה. התוכנית תוארה במספר מסמכים שנאספו על ידי הרמן גרינג, ונכלל בה אומדן של כ-20 ל-30 מיליון מקרי מוות הצפויים "כתוצאה מפעולות צבאיות ומשברים באספקת מזון".
מבצעי החיסול ומדיניות ההרעבה של הנאצים בשטחים הכבושים גרמו להשמדה של רוב יהדות אירופה, צוענים רבים, כ-6 מיליון מתושבי פולין, ומספר רב של תושבי רוסיה, בלארוס ואוקראינה. במקרים רבים הצבא הנאצי שרף כפרים על תושביהם, ומאות אלפים נוספים מתו במחנות ריכוז ובמחנות השמדה.
תבוסת גרמניה הנאצית
גרמניה הנאצית התקשתה לממש את תוכנית-האב למזרח ככל שמלחמת העולם השנייה התמשכה והנאצים ספגו תבוסות בשדה הקרב. עם זאת, "תוכנית הרעב" מומשה במחנות הריכוז של שבויים סובייטים. מתוך כ-4 מיליון שבויים סובייטים, 2.6 מיליון מתו מרעב.
הרמן גרינג מונה להיות האחראי על "תוכנית הרעב" אולם במהלך המלחמה הוא לא הצליח להעביר לארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד מספיק מזון וציוד להחזיקה במצב תקין תחת מצור. סמכויותיו של גרינג נשללו והוא הוחלף על ידי אלברט שפר, שזנח את התוכנית.
משתה בלשאצר (וולטון)
משתה בלשאצר (באנגלית: Belshazzar's Feast) היא אורטוריה מאת המלחין הבריטי ויליאם וולטון. הופעת הבכורה הייתה בפסטיבל רדינג ולידס ב-8 באוקטובר 1931. היצירה נותרה עד היום כאחת מיצירותיו המבוצעות ביותר של וולטון וכיצירה חשובה ברפרטואר המקהלתי. אוסברט סיטוול בחר את המלל מתוך התנ"ך, בעיקר מספר דניאל.
תקציר העלילה
במהלך משתה בלשאצר, היהודים נתונים בגלות שנכפתה עליהם על ידי ממלכת בבל. לאחר המשתה בו בלשאצר מבצע חילול קודש כאשר הוא מכפיש את היהודים, וכן משתמש בכלי הקודש שלהם על מנת לעבוד את אליליו, הוא נהרג באורח נס, הממלכה נופלת, והיהודים זוכים לחופש ולגאולה.
אינסטרומנטציה
היצירה נכתבה לתזמורת גדולה במיוחד (הכוללת גם סקסופון, תפקיד אפשרי של עוגב, שתי סקציות כלי נשיפה ממתכת וסקצייה מורחבת של כלי הקשה), מקהלה בעלת שמונה קולות, מקהלה משנית, ובריטון סולו. המקהלה מייצגת את העם העברי במהלך היצירה, למרות שהיא מאמצת את תפקיד העם הבבלי במשך סיפור המעשה של המשתה עצמו. קבוצת המבצעים כוללת את התפקידים הבאים:
תזמורת הכוללת:
עלילה
האורטוריה מורכב מעשרה חלקים נפרדים המנוגנים בזה אחר זה. לאחר דקלום הקדמה, זמר הבריטון והמקהלה שרים על מולדתם של היהודים - ציון, במסגרת קטע הלקוח מספר תהילים, ומבטאים את רגשותיהם המרירים כלפי שוביהם. סיפור העלילה מתחיל, ובמערכה ארוכה אנו שומעים את כעסם, עלבונם וחלחלתם של היהודים כאשר המלך ואנשי חצרו עובדים את אלוהיהם ומבזים את היהודים בזדון. החלק הזה ביצירה מפורסם בעיקר בזכות השימוש בחזרה על מוטיב ארבעה צלילים יורדים המנוגנים בזה אחר זה על ידי כל התזמורת ובכך נוצר מיד אפקט הדומה לג'אז כאשר מוסיפים את הסינקופה האופיינית לז'אנר.
הדבר מתגלגל לתיאור של "הכתובת על הקיר" המוצג על ידי התזמורת בשימוש מועט בכלים. מיד לאחר מכן מתרחשת סצנת מותו של בלשאצר. היהודים חוגגים את החופש שניתן להם באמצעות שיר עליז של תהילה אשר הופסק על ידי קינונם של הבבלים על מות המלך וחורבן הממלכה. (מתוך ספר תהילים וחזון יוחנן).
ניתן לשמוע כי וולטון מוסיף אלמנטים רבים ממוזיקת הג'אז והמוזיקה הפופולרית שהיו מאוד אהודים בתקופתו. הוא מקבץ אותם כדי לספר מעשייה דתית.
היסטוריה ופרשנות
וולטון הלחין את היצירה במשך שנים מספר, בהם שינה את הלחן כמעט לחלוטין כאשר הוסיף כלים נוספים לתזמורת וניפח את היצירה לצורתה הסופית אשר הייתה שונה לחלוטין מקביעת ה-BBC אשר הזמינה את הקומפוזיציה. בזמנו של וולטון היו קיימים מוסדות רבים אשר השקיעו במוזיקה חדשה ככל שיכלו- והיה זה פסטיבל רדינג ולידס בה הוצגה היצירה לראשונה.
בתחילה, הלחן נראה אוונגרדי בשל הכתיבה המוחצנת והמוזיקה המורכבת, אף על פי שהיצירה הייתה טונאלית ברובה. הוספת שתי הקבוצות של כלי הנשיפה ממתכת הוצעו על ידי מנהל הפסטיבל, המנצח סר תומאס ביצ'ם. אף על פי כן, תחת שרביטו של המנצח המקהלתי המפורסם מלקולם סרג'נט, היצירה הפכה להצלחה מיידית.
הופעת הבכורה בלונדון נערכה בשנת- 1931 בניצוחו של אדריאן בולט. היצירה הוצגה באמסטרדם בשנת- 1933. מלקולם סרג'נט אימץ את היצירה של וולטון והופיע איתה בהמשך הקריירה שלו- הוא הביא אותה למקומות מחוץ לבריטניה כמו אוסטרליה, בריסל, וינה ובוסטון. מנצחים רבים הקליטו את היצירה מלבד סרג'נט, בהם- סיימון ראטל, יוג'ין אורמנדי, מוריס אברבנאל, אנדרה פרווין, רוברט שו, ליאונרד סלטקין ו-אנדרו ליטון.
הכנסייה האנגליקנית לא קיבלה בתחילה את היצירה, והיצירה הוחרמה על ידיה עד שנת- 1957. בעיתון הטיימס התעוררו מריבות בקשר ליצירה; אמנם נאמר על יצירה: "יצירה כנה ואנרגתית ביותר", אך נאמר בעיתון כי היצירה: "יהודית מההתחלה עד הסוף" והוסף - "שמחה לאיד על אויבנו המובס, שלילה מוחלטת של הנצרות... האורטוריה לא יותר קדושה מהזו של הנדל בנושא." אחדים טענו כי וולטון לא ראה הבדל מוסרי גדול בין היהודים והבבלים משום שהמוזיקה המסמלת כל אחד מהם בצורה דומה ומלאת מרץ. בכל אופן, את הניגוד ניתן למצוא במילים. למרות שבתחילת היצירה היהודים נודרים לנקום במונחים אלימים במיוחד, ניצחונם בסופו של דבר מתקבל על ידם באמצעות הלל והודיה, במילים: "על חורבנה של בבל, הללויה". עם זאת, אושרם מעורב בחרטה: "בזמן שמלכי הארץ בוכים, קונן"- על העיר החרבה.
רמי דיצני
דיצני היה מהנדס אלקטרוניקה, בוגר בית הספר לקולנוע בלונדון ומדריך תיירים מוסמך. הוא פרסם שירים בעיתונים ובכתבי עת. נפטר ב-15 ביולי 2012 לאחר מחלה ממושכת.
שירתו כוללת סוגים שונים וקשת רחבה של נושאים: שירי ילדים, שירי אהבה ליריים וגם שירי מחאה בוטים. בשירתו ניכר שילוב בין היסוד הסיפורי ובין כתיבה לירית רגישה. על שירת המחאה של דיצני כתב המבקר חנן חבר: "הוא פרץ באלימות פיוטית, בהופכו את הדוחה, הצורם, המזעזע, ואפילו את המגעיל - לכלים לשוניים שיריים בעלי ייחוד".
פרסים
רמי דיצני זכה בפרסים ספרותיים רבים: פרס קרן תל אביב, פרס ירושלים לשירה על שם אורי צבי גרינברג, פרס אקו"ם וחתן פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשנ"ה. שיריו תורגמו לשפות זרות, כולל ערבית, אנגלית, צרפתית, פולנית, רוסית, סרבו-קרואטית וספרדית.
הנצחה
בשנת 2013 חולק לראשונה פרס רמי דיצני, למשוררים בתחילת דרכם.
שיגרו מיזוקי
ילדות ונעורים
מיזוקי נולד ב-19 במרץ 1922 באוסקה, יפן, וגדל בעיירה סַקָאימִינָאטוֹ שבמחוז טוטורי. בילדותו כונה גֶּה-גֶּה-גֶּה, מה שמאוחר יותר שימש כהשראה לשמה של סדרת הקומיקס המפורסמת שלו.
מגיל צעיר גילה כשרון לאמנות. יצירותיו הוצגו בתערוכה והוא אף הוצג כילד פלא בעיתון "מָאינִיצִ'י שִׁימְבּוּן". לעומת זאת, בלימודים הפורמליים לא נחל הצלחה, משום שנטה לאחר והתקשה לעמוד במטלות. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי ניסה להתקבל לתיכון באזור מגוריו, אך נכשל. לבסוף התקבל לתיכון אחר, שהיה מרוחק ממקום מגוריו. גם בתיכון התפרסם בכישרון הציור שלו ויצירותיו פורסמו בעיתון.
לאחר שסיים את חוק לימודיו החל מיזוקי בחיפוש עבודה, אך התקשה לעמוד בזמנים ובמשימות ופוטר לעיתים קרובות. לבסוף החליט לממש את כישרונו ולפנות ללימודי ציור. לאחר כמה ניסיונות כושלים התקבל לאקדמיה לאמנות של קיוטו, אך חש שהלימודים אינם מתאימים ליכולותיו, ונטה להיעדר מהאקדמיה ולבלות במקום זאת בשיטוט ביערות הסמוכים.
בשנת 1940 החליט מיזוקי לעזוב את האקדמיה והתקבל למקום לימודים אחר, אך הושעה לאחר כחצי שנה בגלל ציונים נמוכים והיעדרויות רבות, והתחיל לעבוד בחלוקת עיתונים.
שירות צבאי, פציעה ושחרור
לאחר שובו ליפן והחלמתו עבד מיזוקי במגוון עבודות, כולל מוכר דגים ומפעיל תיאטרון נייר. בשנת 1948 ניסה להתקבל לאוניברסיטת מוסאשינו לאמנות, אך נתקל בקשיים כאשר האוניברסיטה דרשה תעודת סיום של בית ספר תיכון. למרות זאת, הוזמן מיזוקי לראיון ולבסוף התקבל לאוניברסיטה באופן חריג, בזכות כישרונו יוצא הדופן.
קריירה
בשנת 1957 פרסם מיזוקי את חוברת הקומיקס הראשונה שלו, "Rocketmen". בשנת 1967 החל לפרסם בעיתון 週刊少年マガジン (המגזין השבועי שוֹנֵן) את סדרת הקומיקס המפורסמת ביותר שלו, "גֶּה-גֶּה-גֶּה-נוֹ-קִיטַארוֹ" (ゲ ゲ ゲ の 鬼 太郎), שעוסקת בנער צעיר שנלחם במפלצות יוקאי. סדרה זו זכתה להצלחה רבה במיוחד. בשנת 1971 פרסם ביוגרפיה מצוירת של אדולף היטלר.
בשנת 1977 פרסם רומן גרפי בשם "NonNonBa", שתיאר את ילדותו ואת סיפורי המעשיות שאומנתו נהגה לספר לו. משנת 1989 ועד 1998 כתב את הסדרה ההיסטורית "תקופת שׁוֹוָּה בקומיקס" (コ ミ ッ ク 昭和), שתיארה את תקופת שווה בשילוב אנקדוטות אישיות מחייו. בשנת 1991 פרסם סדרה היסטורית קצרה במגזין לנוער "The Sixth Grader", בה תיאר את פשעי המלחמה שביצע הצבא היפני במהלך קרבות עם סין וקוריאה.
זיקנה ומוות
בשנת 2005 הופיע מיזוקי בסרט 妖怪大戦争 (מלחמת היוקאי הגדולה), סרט שבוים בהשראת יצירותיו. בשנת 2010 שידרה NHK סדרת טלוויזיה קצרה בשם "אשתו של גֶּה-גֶּה-גֶּה" (ゲゲゲの女房), על חייו וחיי אשתו. יצירותיו היוו בסיס ל-12 משחקי ווידאו.
ב-30 בנובמבר 2015 לקה מיזוקי בהתקף לב, ונפטר בבית חולים בטוקיו.
פרסים והוקרה
בעיר הולדתו של מיזוקי יש רחוב המוקדש להנצחתו, בדמות 120 פסלי ארד הממחישים את הדמויות שיצר, ומוזיאון המציג את יצירותיו ותולדות חייו.
בשנת 2016 זכה בפרס אייזנר על הסדרה "תקופת שווה".
המונרכיה של יולי
המונרכיה של יולי הוא כינוי לתקופת שלטונו של המלך לואי פיליפ בצרפת, בין חודש יולי 1830 (בעקבות "מהפכת יולי 1830") ובין 24 בפברואר 1848, מועד ייסודה של הרפובליקה השנייה.
רקע היסטורי
בעקבות המהפכה הצרפתית, ומשטר נפוליאון, שב בית בורבון לשלוט בצרפת, כתגובת נגד הן של העם הצרפתי, והן של העולם, לאירועים החריפים של שתי תקופות שלטוניות אלו. הבורבונים, טען שארל-מוריס דה טליראן, "לא למדו דבר ולא שכחו דבר". שארל עלה לשלטון בשנת 1824, והחל במדיניות קיצונית - החזיר את השליטה במערכת החינוך אל הכנסייה, והחל במתן פיצוי לגולים מקרב האריסטוקרטיה שאיבדו את האחוזות שהיו שייכות למשפחותיהם באירועי השנים האחרונות.
בית בורבון, והריאקציה השמרנית הקיצונית שייצג, לא היו מסוגלים להנהיג את העם הצרפתי בתקופת הקדמה וההתפתחות (הטכנולוגית והקולוניאלית) שייצגה המאה ה-19. הופעת הרכבת, ספינת הקיטור ומכונת האריגה, בישרו על נתיב חדש שהבורבונים לא היו מוכנים, ולא היו יכולים ללכת בו.
מהפכת יולי 1830
שארל העשירי לא היה אדם העשוי לקבלת ביקורת פרלמנטרית. כאשר במרץ 1830 הגדילו הבחירות את כוחה של האופוזיציה, פיזר את בית הנבחרים, והקטין ב-75% את רשימת הבוחרים. צעדים אלו (בנוסף לצעדים אחרים שהיו למורת רוחה של הבורגנות, בשנים שקדמו לכך), הביאו המונים לרחובות פריז. תחת דגל הטריקולור, שייצג את המהפכה, שלטו המורדים בעיר, לאחר התקוממות שארכה שלושה ימים, המכונים בהיסטוריה הצרפתית "שלושת ימי התהילה" "Les Trois glorieuses" (בין ה-27 ביולי וה-29 ביולי 1830). משראה כי אינו מסוגל להתמודד עם ההתקוממות, הודיע שארל על פרישה לטובת נכדו, אנרי, רוזן שאמבור, שהיה אז כבן עשר, אך ההמונים לא הסכימו לקבל את הילד כמלכם. שארל ונכדו נמלטו לאנגליה.
אל התמונה נכנס הדוכס מאורליאן, צאצא לאחיו הצעיר של לואי הארבעה עשר, פיליפ, אשר עוד בעת המהפכה הצרפתית הביע תמיכה במהפכנים. הוא הציע כעת את עצמו כמלכה הבא של צרפת, ולאחר ימים מספר אכן הומלך תחת השם לואי פיליפ.
המשטר החדש
הבורגנים שעמדו מאחורי מהפכת יולי 1830 לא היו קיצוניים כקודמיהם, אנשי "שלטון הטרור" של מקסימיליאן רובספייר. הם רצו מלוכה חוקתית, המרוסנת על ידי פרלמנט פעיל ובעל סמכויות. המלך שראו ההמונים אל מול עיניהם היה סמכותי ופעיל, אך לא קיצוני וקלריקלי. נפוליאון הבאיש בעיניהם את הרפובליקניות, והדמוקרטיה הייתה אך ניסוי שיש לנסותו במנות קטנות. לואי פיליפ התאים לרצונם ולשאיפותיהם של אנשים אלו. מלכתחילה עמדו כנגד משטר זה גורמים רבי עוצמה - הרפובליקנים, הבונפרטיסטים והכנסייה. המעמד הבינוני היה חזק מספיק לכפות את "המונרכיה של יולי". לא ברור עד כמה היה חזק ברצונו להמשיך בשיטת ממשל זו.
המלך החדש היה באופן מוצהר שונה מקודמיו הבורבונים. הוא לא שאף למלוכה אבסולוטית, ואף לא קרא לעצמו "מלך צרפת" כי אם "לואי פיליפ, מלכם של הצרפתים, בחסדו של האל, וברצון העם". לא היה זה שינוי סמאנטי, כי אם צעד קדימה בדרך מן המלוכה האבסולוטית של בית בורבון (אף בגרסתה המרוככת בתקופת הרסטורציה), אל עבר משטר מתקדם, המבוסס על הסכמה עממית. עם זאת, לא היו חסרים בצרפת גורמים שדרשו לצעוד את הצעדים הנוספים, ולקבל את החירות, האחווה והשוויון, מהם טעמו בתקופת המהפכה ובתקופת נפוליאון.
הממשלה החדשה עמדה כנגד גורמים מהפכניים, רפובליקניים ואף סוציאליסטים. ראויות לציון התקוממות פועלי תעשיית המשי בעיר ליון ב-1831 אשר דוכאה ביד רמה, וניפצה את התקוות כי הממשל החדש יהיה אף מתקדם מבחינה סוציאלית, המרד הרפובליקני בפאריס של יוני 1832, והתקוממות שיזם המהפכן לואי אוגוסט בלאנקי ב-1839, אשר דוכאה לאחר שכבר נכבש בית העירייה על ידי ההמון, ורפובליקה הוכרזה.
מהפכת 1848
כאשר ביטלה הממשלה נשף שנועד לחגוג את הישגיה של האופוזיציה בבחירות ב-22 בפברואר 1848, יצאו התושבים והפגינו ברחובות. אירוע זה הידרדר לכדי התקוממות עממית. עד מהרה איבדה הממשלה שליטה בהמון, והחלה יורה על המפגינים. כאשר פנה המשמר הלאומי כנגד המלך, נאלץ המלך להודיע על ויתור על כיסאו, ולהעביר את השלטון לידי קבוצה של פרלמנטרים רפובליקנים מתונים, אשר הכריזו על דיפון דה ל'אור כנשיא. ב-24 בפברואר הכריזה הממשלה החדשה כי תפנה אל העם להכרזה על רפובליקה בבחירות כלליות, שתערכנה בחודש אפריל. היה זה סופה של "המונרכיה של יולי" ותחילת הרפובליקה השנייה.
דאני היגינבות'אם
דניאל ג'ון "דני" היגינבות'אם (נולד ב־29 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן.
קריירת מועדנים
היגינבות'אם החל את הקריירה שלו במנצ'סטר יונייטד. בשנת הושאל לאנטוורפן ובשנת  עבר לדרבי קאונטי, שם שיחק שלוש שנים. כאשר המועדון ירד לליגת המשנה. עבר לסאות'המפטון תמורת מיליון וחצי פאונד, איתם הגיע לגמר הגביע האנגלי בשנת. כאשר סאות'המפטון ירדה ליגה ב־ עזה את המועדון.
באוגוסט עבר לסטוק סיטי תמורת 225 אלף פאונד. בינואר 2007 הפך לקפטן הקבוצה. בסוף העונה עזב לסנדרלנד וחזר לאחר עונה לסטוק. הוא הבקיע את שער הניצחון ברבע גמר הגביע האנגלי מול ווסטהאם יונייטד אך בעקבות פציעה החמיץ את חצי הגמר ואת הגמר. לאחר שהחלים הושלא לנוטינגהאם פורסט ואיפסוויץ' טאון לפני שעבר לשפילד יונייטד בהעברה חופשית בינואר. אחרי שמונה חודשים הוא עזב כדי לצ'סטר לפני סיום הקריירה שלו עבר לאלטרינצ'ם. ב־8 בינואר 2014 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בין־לאומית
למרות שנולד באנגליה, בנובמבר ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת גיברלטר במשחק ידידות נגד  כאשר הוא בן 34.
הלוח הגנוז
הלוח הגנוז (בערבית: اللوح المحفوظ), לפי האמונה המוסלמית והדרוזית, הוא משטח כתיבה שנשמר אצל אללה ומלאכיו. הוא נקרא גם הספר השמיימי, ועל פי האמונה המוסלמית ממנו נלקחו כל ספרי הקודש: התורה, הברית החדשה והקוראן, שהוא הספר המשלים והמושלם.
המוסלמים והדרוזים מתפללים באחת התפילות ומבקשים מאללה לשמור על הלוח טוב מפני מי שהם מאמינים שהוא האויב הכי גדול של האסלאם - "אל קריאידה" - שהוא, בהקבלה לשאר הדתות, השטן.
כמו כן, אומרים גם כי הלוח, שאף אחד לא ראה, היה עשוי בעצם מאש, אך אללה שרצה שהלוח ישמר והפך אותו ללוח אבן ואז לעץ, כך שיהיה קל להעבירו ממקום למקום. הלוח מאוד חשוב לאנשי דת האסלאם, והמוסלמים לעיתים שומרים "תמונה" שלו במקום קרוב ללבם.
כיום אין תמונה של הלוח, אך יש אנשים רבים אשר יצרו מעין צורת מרובע עליה כתוב: "אשמור עלייך בליבי, גם כי לא אנשום".
מקס סטוק
מקס סטוק בע"מ, המוכרת במותג MAX, היא רשת חנויות כולבו ישראלית. ברשת נמכרים, ליחידים ובסיטונאות, מוצרי צריכה מוזלים ממגוון קטגוריות, כגון צעצועים ומשחקים, כלי כתיבה, כלי עבודה, כלי בית וכלי מטבח, טקסטיל לבית ומוצרים לימי הולדת ומסיבות.
היסטוריה
הרשת הוקמה בשנת 2004 עם פתיחת הסניף הראשון בשכונת קריית אליעזר בחיפה. אורי מקס, הבעלים והמייסד של הרשת, ביקר בשווקים של סין, אינדונזיה, טורקיה, גרמניה ומדינות נוספות, וייבא מהן מוצרים מוזלים. את הרשת הקים עם דני אסטרוג, בעל החברה היבואנית דן-אס. ב-2014 הצטרף לבעלות על הרשת אוון ניומן, בעליה של רשת קמעונאית באוסטרליה. ביוני 2017 רכשה קרן אייפקס פרטנרס 55% מרשת "MAX", לפי שווי חברה של כ-300 מיליון ש"ח. בספטמבר 2020 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 1.7 מיליארד ש"ח.
במהלך השנים נפתחו סניפים נוספים, ונכון לדצמבר 2020, הרשת מונה 50 סניפים, הפזורים בכל רחבי הארץ, ממעלות וקריית שמונה בצפון עד אילת בדרום.
תת-רשתות
בשנת 2013 הקימה החברה תת-רשת בשם "MAX 10", ובשנת 2014 הקימה רשת נוספת בשם "MAX 20". בשונה מרשת האם, "MAX", אשר סניפיה ממוקמים לרוב באזורי תעשייה ומתאפיינת בחנויות רחבות ידיים, חנויות "MAX 10" ו"MAX 20" מתאפיינות בגודל חסכוני ומצומצם של עד 300 מ"ר, וממוקמות במרכזי הערים על מנת להיות נגישות יותר ללקוחות.
Flyff
פליי אף אף (באנגלית: Flyff; קיצור של Fly For Fun) הוא משחק תפקידים מרובה משתתפים שיצא בשנת 2005 על ידי Gala Net הדרום קוריאנית.
מקס סטוק
תת-רשתות
נוסף על חנויות הרשת, מפעילה הרשת אתר אינטרנט. האתר משמש קטלוג למוצרים הנמכרים בסניפי הרשת.
Flyff
זהו משחק חינמי, שאינו מצריך תשלום חודשי - בניגוד ל-World Of Warcraft ודומיו - אך ניתן לקנות דרכו בכסף אמיתי פריטים המחזקים את השחקן בתוך המשחק.
המשחק נרכש על ידי חברת gPotato ותורגם לאנגלית, ומאז משווק בבעלותה המלאה. בשנת 2013 נרכשה gPotato על ידי WEBZEN. ב-22 בספטמבר 2020, המשחק הועבר לבעלות החברה Bora Island. למשחק מעל 4 גרסאות שונות, כל אחת מותאמת לאזור שונה בעולם. הגרסה הגלובאלית (שמנוהלת בצפון אמריקה) מותאמת גם לשחקנים מישראל. למשחק יותר מ-15 מיליון חשבונות רשומים מכל רחבי העולם.
המשחק
ברמה 15, השחקן בוחר בין מספר מקצועות שיקבעו את שיטת המשחק שלו. לכל מקצוע יתרונות, חסרונות ומאפיינים שונים. ברמה 60 ניתן להתקדם לקידום העבודה השני. כל עבודה ראשונה מתפצלת ל-2 עבודות שניות. ברמה 120 ניתן להפוך ל-Master - פעולה שתחזיר את השחקן לרמה 60 אך תחזק אותו מאוד. אחרי הגעת השחקן לרמה 120 בפעם השנייה וביצוע משימות מסוימות, השחקן יכול להפוך ל-Hero (גיבור), קידום מיוחד שמחזק את השחקן מאוד ומגביר את יכולותיו.
ברמה 120, לאחר הקידום ל-Hero, ניתן לעשות את קידום העבודה השלישי ברמה 130, שבו שוב כל עבודה שנייה אחת מובלת הישר לעבודה השלישית המתאימה לה, בשלב הזה במשחק אין אפשרות בחירה אך ישנם שדרוגים רבים לשחקן, שמעצימים אותו ואת יכולותיו. הרמה המקסימלית במשחק היא 170.
נחמן מהורדנקא
רבי נחמן מהורדנקא (ה'ת"מ (1680) בקירוב, זולקובה - ב' בתמוז ה'תקכ"ה, (1765), טבריה) היה דמות חשובה בדור הראשון של תנועת החסידות והתפתחותה. היה חסיד במובן הוותיק של המילה עוד בטרם נוסדה תנועת החסידות. נמנה על חשובי תלמידיו הקרובים וחברו של הבעל שם טוב, עד כדי כך שהבעש"ט כינהו כ"נאמן ביתו". מקשרי חיתון של צאצאיהם מפורסם הנכד רבי נחמן מברסלב. היה דמות נודעת בקרב יהדות רוסיה בשל צדיקותו ולפיכך עליותיו לארץ ישראל עשו בקרבם רושם גדול. נודע גם בשל מסירותו לקיום מצוות פדיון שבויים. האגדה החסידית מייחסת לר' נחמן מעלות ומעשי נפלאות רבים.
Flyff
המשחק
בנוסף, במשחק קיימת מערכת ה'פארטי'. מערכת זו מאפשרת למספר שחקנים לשתף יחד פריטים המתקבלים כתוצאה מהבסת מפלצות, פניה, ו-EXP (נקודות הניסיון הדרושות כדי להתקדם ברמות).
נחמן מהורדנקא
קורות חיים
נולד בסביבות שנת ה'ת"מ בעיר זולקובה שבגליציה לפי אחת המסורות, לר' יצחק, שהיה ממשפחה המיוחסת כשישה דורות למהר"ל מפראג. כשהתבגר פנה ללמוד ב"קלויז" בעיר ברודי והתיידד עם רבי נחמן מקוסוב ורבי מנחם מנדל מבאר. עסק בתורה בפרישות ובסיגופים. אחרי נישואיו התקרב לבעל שם טוב בהשפעת גיסו רבי חיים מהורדנקא. דרכיו בעבודת השם עברו מפנה עקב תורת הבעש"ט. לאחר פטירת אשתו הראשונה התחתן בנישואים שניים עם אחות ר' יצחק מדרובהיטש. מספרים שהשידוך שנעשה בעצתו ויוזמתו של הבעש"ט כלל סיכום בינו לר' נחמן, שהבן של רבי נחמן יתחתן עם בתה של אדל בת הבעש"ט לכשיוולדו. ולימים כך נעשה שמחה בן נחמן נישא לפיגה בת אדל ומהם נולד רבי נחמן מברסלב על שם סבו. מספרים בקרב החסידים כי אשתו השנייה של ר' נחמן מהורדנקא נפטרה חודש לאחר הלידה. גם סביב מאורע זה התפרסמו כמה סיפורים המלמדים על מעלתם של ר' נחמן ואשתו.
העלייה הראשונה והשנייה לארץ ישראל
בהשפעתו של הבעל שם טוב, עלה לארץ ישראל בשנים שלפני שנת ה'ת"ק (1740), יחד עם בנו שמשון חיים, אך חזרו לחו"ל בהשפעת חלום שפירשו כרמז לעדיפות דרכו של הבעל שם טוב בעבודת ה' שלא על ידי סגפנות.
Flyff
המשחק
ברמה 20 ניתנת לשחקן האופציה לעוף במשחק. ניתן לקנות מטאטאים, גלשנים, כנפיים וכלים שונים כדי לעשות זאת.
נחמן מהורדנקא
העלייה הראשונה והשנייה לארץ ישראל
כמו כן קיימת מסורת לפיה עלה בשנית לא"י אך חזר בטרם הספיק ר' אלעזר רוקח שעלה בעקבותיו כדי לפוגשו בארץ ישראל על מנת להביא  את הגאולה, אך לא עלתה בידו מפני ששוב יצא ר' נחמן אל הגולה. יש מעט מידע על ר' נחמן בתקופותיו אלה בא"י.
Flyff
פרק 1: לידה
היה היו 5 ישויות של כוח בלתי מוגבל וכאשר נפגעו ממצב רוח מוזר, החליטו ליצור עולם מלא קסם ואנרגיה בלתי נדלית. הם נפגשו והניחו את היסודות שיגדירו את העולם שהחליטו לבנות.
לאחר מכן הם יצרו את הארץ הזאת, וכינו אותה בשם רויקה.
נחמן מהורדנקא
העלייה השלישית לארץ ישראל
תיאור מפורט של עלייתם נשתמר בחיבור בשם "גלילות ארץ ישראל" על ידי חכם יהודי מגליציה, רבי שמחה מזאלוזיץ, שפגש אותם על שפך הדנובה והפליג יחד אתם באונייה לקושטא ומשם לארץ ישראל. סיפור מסעותיו הודפס על ידי חתנו, רבי שלמה מדובנא וכונה בשם "אהבת ציון".
בכ"ז בתמוז הגיעו אנשי השיירה לחופי קושטא, וכעבור חודשיים בי"ח באלול עלו על האונייה לארץ ישראל. יחד איתם היו באונייה גם עולים ועולי רגל רבים מיהודי טורקיה וארצות הבלקן. בערב ראש השנה תקכ"ה הגיעו לנמל יפו. עולי הרגל הספרדים עזבו את האונייה בדרכם לירושלים בעוד אנשי השיירה החסידים נשארו באונייה במשך החג, ורק בצום גדליה הפליגו לכיוון עכו. בשל הסערה שפקדה את הים הם הגיעו ליעדם רק כעבור תשעה ימים בי"ב בתשרי. בי"ג בתשרי עזבו את עכו ובעזרת חמורים ופרדות הגיעו לטבריה.
על הרושם שהייתה לעליית שיירתו עוד בצאתם מהגולה ניתן ללמוד גם מהיחס המתואר כלפי ר' מנחם מנדל מפרמישלן ש. כנראה מתוך כבוד לאישיותו ולעלייתו הקרובה לארץ הקודש.
לימים יתארח נכדו רבי נחמן מברסלב בחג הסוכות, בעת שהותו בארץ ישראל בשנת תקנ"ט 1798, אצל נכד אחר של רבי נחמן מהורדנקא בשם רבי בנימין, שעל קברו בטבריה מצוין הכיתוב "נכד רבי נחמן מהורודנקא".
גם מתקופה זו לא ידוע הרבה על ר' נחמן מהורדנקא אם כי נשתמר סיפור על התנהגותו ועל אודותיו בפי תושבי טבריה, אשר פורסם על ידי הרב משה קליערס בספרו "טבור הארץ":
בספר "עובד אורח", פולנאה תקמ"ח, תואר רבי נחמן כ. רבי נחמן נפטר בב' בתמוז ה'תקכ"ה בקירוב, שנת עלייתו השנייה/שלישית לארץ, או בסמוך לה ונטמן בחלקת תלמידי הבעש"ט בבית העלמין העתיק בטבריה.
מנפרד הונק
מנפרד הונק (בגרמנית: Manfred Honeck; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא מנצח אוסטרי.
נחמן מהורדנקא
העלייה השלישית לארץ ישראל
כיאה לדמות בעלת חשיבות בקרב החסידות ישנם תיאורים על עת פטירתו בשבת:.
מתורותיו הנהגותיו ודברי מעלה שיוחסו לו
דברי תורה בשמו הובאו בספרים "תולדות יעקב יוסף" ו"דגל מחנה אפרים". ר' מנחם מנדל ויז'ניצר ריכז את כל דברי תורתו בקונטרס "מילי דאבות" בראש הספר "תורת חסידים ראשונים". בני ברק תשמ"א.
מנפרד הונק
בנעוריו למד הונק נגינה בכינור באקדמיה למוזיקה של וינה ובהמשך ניגן בוויולה בפילהרמונית של וינה ובאופרה של וינה. את עבודתו כמנצח החל בתזמורת הצעירה בווינה וכעוזר לקלאודיו אבאדו עם תזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר.
משנת 1991 עד 1996 ניצח הונק בקביעות בבית האופרה של ציריך. מעונת 1997-1998 היה מנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של נורווגיה באוסלו. כמו כן עבד בקביעות בשנים 1996 עד 1999 עם התזמורת הסימפונית MDR בלייפציג. בשנת 1998 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו. משנת 2000 עד 2006 היה הונק מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. בעונת 2007-2008 התחיל הונק את תפקידו כמנהל מוזיקלי באופרה של שטוטגרט, בחוזה לארבע שנים.
הונק מתגורר בכפר אלטאך, פורארלברג, אוסטריה עם אשתו כריסטינה וששת ילדיהם. כמו כן הוא הוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. התפקיד ניתן בסופו של דבר ללהב שני.
Flyff
פרק 2: ריסיס
במשך זמן, עם זאת, בני האדם גדלו בודדים והתחננו ליוצריהם לתת להם חברים. הם ייחלו לחברים שיוכלו לתמוך בהם בזמנים של קושי. נדיבים כמו תמיד, היוצרים הפיחו חיים בדוורפטס (Dwarpets), יצורים דמויי-אדם נמוכים, מלאים ומיומנים אשר מחזיקים בסודות שימושיים רבים.
כל הדברים מושלמים לכאורה, אבל היוצרים עייפו מלהשגיח על החיים שהם יצרו. הם התכוננו לעזוב את רויקה לנצח במטרה לחזור הביתה. הדוורפטס ובני האדם התחננו ליוצרים שלא יעזבו אותם. היוצרים אמרו, "אנחנו לא יכולים. אבל נשאיר מישהו שישגיח עליכם. "היוצרים אז יצרו את ריסיס - ישות רבת עוצמה בדמותם. לאחר מכ הוטלה עליה המשימה להגן על החיים ברויקה. ריסיס שמרה על העולם במשך אלפי שנים, אבל בכל שנה היא החלה לחוש יותר ויותר בודדה. ההרגשה שהשאירו אותה מאחור, ללא ליווי של אח ורע, החלה להדהד בראשה.
פרק 3: מלחמת האלים
יום אחד, ריסיס שאבה אנרגיה משלושה היבטים של עצמה ויצרה את שלושת אלי הליצן.
היא יצרה את באבל (בועה), שייצג את השמחה והטוהר.
היא יצרה את שייד (צל), שתייצג את הפחד והזעם שלה.
היא יצרה את איבליס, שייצג לא יותר מאשר האדישות ונייטרליות שלה.
שייד, שהוזנה מההיבט שנוצרה ממנו, הכעס של ריסיס, התכוננה להשמיד את רויקה ואת כל מי שחי שם. היא ניפצה בזעם את רויקה ושלחה חלק מהאדמה שניפצה לאבדון. היא קיוותה שהאנשים שחיו בחלקת האדמה זאת ימותו. אבל, פיסת האדמה הזאת נקראה לאחר מכן מדריגל, ובעזרת כושר ההמצאה והעזרה של הדוורפטס, בני האדם שרדו, בנו מחדש את הערים שלהם והתחילו להאמין ולשאוף שוב.
שייד, זועמת על כך שנכשלה, יצרה גזע של יצורים מרושעים בשם מסקרפטס (Masquerpets). היא שלחה אותם להשמיד את תושבי מדריגל.
כששמע את תוכניתה של שייד, באבל התנגד לתוכנית וידע שהוא חייב להתערב. הוא הכה במסקרפטס בכזאת עוצמה, שהוא פיצל את מדריגל ל-3 יבשות מרכזיות, ופיצל אותם ברחבי היבשות.
לא הרבה זכור מאותה תקופה, אבל סיפורים עתיקים מספרים על 8 גיבורים אמיצים, שעמדו נגד שייד וצבא המסקרפטס שלה. נאמר שהם הקריבו את חייהם כדי להגן על אזרחי מדריגל, הצליחו במשימתם, ותושבי מדריגל ניצחו בקרב.
פרק 4: לידה מחדש
כעבור כמה דורות, האנשים של מדריגל החלו להתחזק ולשגשג שוב. לרוע המזל, שלום אף פעם לא הושכן והמפלצות הרעות של שייד עדיין מהווים איום על התושבים. אך כשהם שואבים השראה מהסיפורים על הגיבורים האמיצים, וביודעם שמדריגל רחוקה מלהיות בטוחה, תושביה מאמנים את עצמם לעימות הבלתי נמנע עם המפלצות של שייד וליום שבו שייד בעצמה תחזור להשמיד אותם.
מאיה חושן
מאיה חושן (נולדה ב-1955) היא גאוגרפית ומתכננת ערים, לשעבר חוקרת בכירה במכון ירושלים למחקרי מדיניות ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
מאיה חושן גדלה במושב שדה משה בחבל לכיש.
בשנת 1978 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בגאוגרפיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ובשנת 1981 סיימה בהצטיינות תואר שני בגאוגרפיה עם התמחות בלימודים עירוניים ואזוריים, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת התזה של חושן עסקה בהגירה לירושלים וממנה בשנות ה-70. על עבודה זו זכתה בפרס מחקר ומדע של מרכז השלטון המקומי.
בשנת 1989 קיבלה תואר דוקטור בגאוגרפיה מהאוניברסיטה העברית על עבודתה בנושא "הגירה לשוליים לאומיים – ערי פיתוח ויישובי יהודה ושומרון".
פעילות מקצועית
בשנת 1988 החלה לעבוד כחוקרת בכירה במכון ירושלים למחקרי מדיניות, ופרסמה במסגרת זו למעלה מ-100 ספרים ומאמרים.
לצד פעילותה המחקרית, הייתה חברה בעשרות מועצות וועדות בירושלים ומחוצה לה, ביניהן המועצה הציבורית לסטטיסטיקה בלמ"ס, הוועד המנהל של האגודה לקידום החינוך, ועדת פיתוח כלכלי ותעסוקה בעיריית ירושלים , ועדת פרס מנהל חינוך ירושלים (מנח"י) , הוועדה לעדכון קריטריונים לתמיכות במוסדות תרבות בעיריית ירושלים וועדת קסיר - הוועדה המייעצת למל"ל במאבק בקורונה.
חיים אישיים
חושן מתגוררת בשכונת רחביה בירושלים, נשואה לד"ר אהוד חשן, ולהם שלושה ילדים - פרופ' שהם חשן-הלל, ד"ר ספיר חושן וד"ר לשם חשן.
מרטין לותר קינג השלישי
בשנת 2006 הוא נישא לבת זוגו ולהם ילדה אחת.
בשנת 1997 נבחר מרטין לותר קינג השלישי לעמוד בראש התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית שהוא ארגון לזכויות אדם שנוסד על ידי אביו. זמן קצר לאחר בחירתו לתפקיד הוא נכנס לסדרת עימותים קשים עם שאר חברי הארגון, ביוני 2001 הודח מרטין לותר קינג השלישי מתפקידו על רקע שיתוק שאחז בארגון והוחזר לתפקיד שבוע לאחר מכן. הוא פרש מתפקידו בשנת 2004. באפריל 2006 נבחר מרטין לותר קינג השלישי לתפקיד יו"ר ונשיא מרכז קינג.
טייסת 7 בחיל האוויר הדרום אפריקאי
טייסת 7 הייתה יחידה של חיל האוויר הדרום אפריקאי ששירתה במלחמת העולם השנייה ובדרום אפריקה בין השנים 1951–1992. במהלך המלחמה לחמה במדבר המערבי ובים האגאי, איטליה וציילון. הטייסת לא הייתה פעילה מסוף המלחמה ועד 1951. הוקמה מחדש לשתי תקופות של שירות פעיל עד 1992 ואז פורקה בפעם האחרונה.
היסטוריה
טייסת 7 הוקמה כיחידה של חיל האוויר הדרום אפריקאי ב־12 בינואר 1942 בתחנת האוויר זווארטקופ. צוידה במטוסי הרווארד ומוהוק ומפקדה היה דאגלס לופטוס. באפריל 1942 צוידה מחדש בהוריקן Mk Is ואז הועברה למצרים. מיולי 1943 ועד לסיום המלחמה באפריקה הטייסת צוידה בספיטפייר Mk Vs והוטלה עליה משימת ליווי שיירות ומשימות יירוט מטוסי קרב.
ב-10 בספטמבר 1943 הוזמנו לקפריסין שישה טייסים ודקוטה DC-3 עם צוות קרקע להקים בסיס מתקדם שיספק כיסוי אווירי לפלישה המתוכננת לאיי הדודקנס. התברר כי הכוונה הראשונית הייתה כי הטייסת, המורכבת משישה מטוסי ספיטפייר, תהווה כיסוי אווירי לקראת הפלישה המתוכננת. ב-13 בספטמבר הצטרפו לטייסת שני ספיטפיירס נוספים וכולם פעלו מהאי קוס. מאוחר יותר הצטרפו אליהם טייסת 74 מחיל האוויר המלכותי, אך התקפות הלופטוואפה על קוס פגעו קשות בשדות התעופה הפרימיטיביים ולאחר לחימה אווירית אינטנסיבית נותר בטייסת ב-1 באוקטובר רק ספיטפייר אחד שמיש. ב-3 באוקטובר החלו נחיתות גרמניות ואנשי ה-SAAF נאלצו לברוח בכל דרך אפשרית - חלקם עברו לטורקיה בסירות קטנות ואחרים פונו חזרה למצרים עם כוחות היבשה הנסוגים של בעלות הברית. עד לכינוס מחדש במצרים איבדה הטייסת שישה קצינים שנהרגו או נעדרו ו-15 בעלי דרגות מש"ק, במחיר של 12 מטוסי אויב שהופלו. הטייסת נשארה במצרים כמה חודשים, ובאפריל 1944, כשהיא מצוידת בספיטפייר Mk lXs, הצטרפה שוב לגף מספר 7 באיטליה.
לאחר כניעת הכוחות הגרמניים באיטליה נשלחה הטייסת למזרח הרחוק, אך המלחמה במזרח הסתיימה לפני שניתן היה לפעיל את הטייסת. לאחר מכן חזרה לציילון ומשם לדרום אפריקה. הטיסות פורקה ב-10 בספטמבר 1945.
הטייסת עברה רפורמה בתחנת האוויר יסטאפלט באוגוסט 1951 והייתה מצוידת במטוסי הרווארד. פוזרה שוב ב-1959. הוקמה פעם נוספת ביאנגספילד ב-1 באוגוסט 1961 ומאוחר יותר עברה ליסטאפלט ב-1969. הטייסת קיבלה את Impala Mk Is. בשנת 1977 הועברה לשדה התעופה הבינלאומי של קייפטאון וב-1978 הוא הועברה שוב ל-AFB לנגבנוונג ול-AFB פיטסבורג. הטייסת פורקה בדצמבר 1992.
אסתי לאודר
אסתי לאודר (Estée Lauder, באנגלית נהגה "אֵסטֵיי לוֹדר"; 1 ביולי 1908 - 24 באפריל 2004) הייתה אשת עסקים יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
אסתי לאודר נולדה ב-1908, בשם אסתר ג'וספין מנצר, בקווינס, בעיר ניו יורק, להורים יהודים ממוצא הונגרי. בשנת 1930 נישאה לבן מהגרים ממוצא יהודי בשם ג'וזף לאודר, ונולדו להם שני בנים, לאונרד ורונאלד. לאודר התגרשה בשנת 1939, וחזרה ונישאה לבעלה לשעבר בשנת 1942. בני הזוג נותרו נשואים עד פטירתו של ג'וזף לאודר בשנת 1982.
עוד בשנות ה-30 שינתה משפחת לאוטר את שמה לשם "לאודר", ייתכן שעקב הצליל האמריקאי יותר שבו.
בשנת 1946 ייסדה את חברת הקוסמטיקה האמריקאית המובילה, הקרויה על שמה, והייתה בין חלוצות הקוסמטיקה האמריקאית והעולמית.
לאודר הייתה האשה היחידה ברשימת "20 גאוני העסקים המובילים בעולם במאה ה-20" של ה-Time בשנת 1988.
לאודר היא זוכת מדליית החירות הנשיאותית.
בנה הבכור, לאונרד, הצטרף בשנת 1958 לניהול חברת הקוסמטיקה "אסתי לאודר", ובהמשך הפך למנכ"ל החברה וליו"ר הדירקטוריון שלה.
בנה הצעיר, רון לאודר, נשיא הקונגרס היהודי העולמי (מאז 2007), פוליטיקאי במפלגה הרפובליקנית, והיה אחד מאנשי צוותו של רונלד רייגן, נשיא ארצות הברית לשעבר. בעבר נחשב מקורב לבנימין נתניהו ואף שימש כשליחו, בעת כהונתו הראשונה של נתניהו כראש ממשלה, להעברת מסרים חשאיים לסוריה. לאודר אף סייע לפעילותו הפוליטית של נתניהו בעזרת תרומות. בהמשך הצטננו היחסים ביניהם ולאודר הביע התנגדות פומבית למדיניות ממשלת ישראל.
חברת אסתי לאודר
חברת אסתי לאודר הוקמה בשנת 1946, ובתחילת דרכה הציעה מגוון מצומצם של מוצרים. בתוך 15 שנים התרחבה החברה באופן משמעותי בארצות הברית ובשנת 1960 נפתח סניף בלונדון, בחנות הרודס.
מניות החברה הוצעו לציבור לראשונה בחודש נובמבר 1995, בבורסת ניו יורק, בשער של 26 דולר למניה, ומניותיה נמנות עם מדד S&P 500.
בחמש השנים האחרונות הניבה החברה תשואה של כ-200%, ושוויה בשוק ההון עומד על כ-35 מיליארד דולר.
החברה נוהגת במדיניות של חלוקת דיבידנד חד שנתית, בתשואה של 1.1%.
פעילות אסתי לאודר בישראל
המותג נכנס לפעילות רשמית בישראל רק בתחילת שנות ה-90 המוקדמות בזמן שמרבית חברות הקוסמטיקה הבינלאומיות (לוריאל, הלנה רובינשטיין ורבלון) קיימו פעילות יצוא וסחר לישראל כבר בשנות ה-70. חברת אסתי לאודר הייתה חלק מקבוצת החברות שנמנעו מקשר מסחרי פומבי עם ישראל ולמעשה הייתה בין החברות שלקחו חלק פעיל בחרם הסחר הכלכלי על ישראל באותה תקופה. למרות הקשר היהודי של החברה, פעילות היצוא לישראל הייתה בסתר ובשנת 1991 ניתן הזיכיון ליבואן רשמי לחברת "אדי תמרוקים". באותה השנה, מוצרי החברה נמכרו תחילה בסניפי שקם ובהדרגה נכנסו גם לסניפי סופר פארם.
בשנת 1999, הקים רון לאודר בישראל את קבוצת "אלקליל בע"מ" והיא למעשה היבואן והנציגות הרשמית של מותגי אסתי לאודר בישראל.
אס"א
אס"א (ראשי תיבות: איגוד ספורט אקדמי) הוא איגוד ספורט שהוקם בשנת 1952 עבור סטודנטים ועל ידי סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים - עדין טלבר (טיילהבר), עמיאל ריקליס, מהטכניון בחיפה - שלמה חן ומביה"ס למשפט וכלכלה בת"א - עמרם רזיאל. זאת במטרה ליצור אצל סטודנטים ואנשי אקדמיה מודעות לספורט ולפעילות גופנית ואתגר לעשייה ופעילות.
הארגון מקיים פעילות ביותר מ-20 מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, יוזם מפעלי ספורט ואף מתמודד בתחרויות בינלאומיות. הארגון מאגד 13 סניפים בכל רחבי הארץ. אס"א היה שותף למספר רגעים חשובים בספורט הישראלי והשיג הישגים בתחרויות בינלאומיות. מסיבה לא ברורה, רשאים ליטול חלק בתחרויות אך ורק סטודנטים בפועל בעלי כרטיס סטודנט לשנת הלימודים של אותה השנה. ואילו מרצים וחברי סגל הוראה במוסדות להשכלה גבוהה ממודרים מתחרויות אלו.
כיום, יו"ר אס"א הוא ויקו חדד המכהן משנת 2013.
עקרונות ויעדים (מתוך אתר אס"א)
מייסדי אס"א הציבו מערכת עקרונות, המהווה עד היום את אבן היסוד של פעילות האיגוד: החברות באס"א פתוחה בפני כל הסטודנטים, הבוגרים וחברי הסגל במוסדות להשכלה גבוהה ובמכללות. הארגון מקיים פעילות רחבה לכל אורך השנה בענפים רבים. גם בעלי התפקידים השונים במוסדות אס"א ונציגי האיגוד במוסדות ספורטיביים אחרים מתחלפים לעיתים קרובות על בסיס עקרון הרוטציה.
התחומים בהם פועל אס"א:
הפרסים לזוכים: כל ספורטאי שידורג בקבוצה שתזכה במקום הראשון יקבל מדליית זהב ותעודה. ובמקום השני-תעודה ומדליית כסף.
תל מגידו
תל מגידו (בערבית: تل المتسلم, תל אל-מֻתַסַלִם – "תל המושלים") הוא מהאתרים הארכאולוגיים הראשונים שנחפרו בארץ ישראל.
האתר פתוח לקהל משנות ה-50 של המאה ה־20. בתקופה בו נחפר האתר לא היו מודעים לבעיות השימור. לאורך השנים לא נעשו באתר פעולות שימור מקיפות. בשנת 2005 הוכר האתר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, ובשנת 2006, לאחר ההכרה, הוכנה תוכנית שימור מקיפה לאתר.
מיקום האתר
מגידו יושבת על תל אשר שטחו כ-60 דונם ופסגתו גבוהה בכ-40–60 מטרים ממישור העמק אשר למרגלותיו. מקום התל בשוליים המערביים של עמק יזרעאל בכניסה הצפונית לוואדי עארה, כקילומטר וחצי מצפון לשער המוצא מעמק עירון לעמק יזרעאל. האתר ממוקם בין שני מקורות מים. עיר הממלכה הקדומה נבנתה בנקודה אסטרטגית חשובה – פרשת דרכים החולשת על צומת דרכים ראשי של שני נתיבי סחר בינלאומיים חשובים ביותר באותם זמנים: מיקום העיר הוא שקבע מלכתחילה את חשיבותה המסחרית והאסטרטגית. שם התל בשעת גילויו היה תל אל-מותסלם (תל המושל), אחרי שהשם הקדום, מגידו, אבד ברבות השנים. רק באמצע המאה ה־14, זיהה אשתורי הפרחי, אשר התגורר מספר שנים בבית שאן, את תל אל מותסלם, בתור מגידו הקדומה. זיהוי נוסף נעשה במאה ה-19 על ידי אדוארד רובינסון אשר היה חוקר ארץ ישראל.
היסטוריה קדומה
ראשית ההתיישבות במגידו בתקופה הנאוליתית באלף השביעי לפנה"ס, תקופה שבה מתחיל האדם להתיישב ביישובי קבע. נמצאו שרידים מעטים בתוך מערה באזור המדרון המזרחי קרוב לעין אל קובי. במקום זה נמצאו גם שרידי ההתיישבות מהתקופה הכלכוליתית (אלף רביעי לפנה"ס); מתקופה זאת נחשפו שרידי מבנים אפסידליים ומקדש כלכוליתי.
בראשית האלף השלישי לפנה"ס (תקופת הברונזה הקדומה) הייתה מגידו עיר שהוקפה בחומה אדירה.
תקופת הברונזה בתל
היישוב החל לקבל אופי עירוני בתקופת הברונזה הקדומה IIb במאה ה-29 לפנה"ס ועד המאה ה־27 לפנה"ס. בתקופה זאת נבנתה מצודה על שטח של כ-20 דונם. המצודה היא הביצור הראשון של מגידו אשר היווה גרעין להתפתחות העיר העתידית. רוב האוכלוסייה המשיך להתגורר במדרון המזרחי, במקום בו החלה ההתיישבות באתר, ורק בעת סכנה נמלט לתוך המצודה.
בשכבה XVII המתוארכת למאות ה-27–26 תקופת הברונזה הקדומה III העיר החלה לגדול. נבנו ארמון מקדשים וכן המזבח העגול מקדש דמוי מגרון 4040. זהו המקדש הגדול והמפואר מסוגו במזרח הקדום של אותה תקופה, שנמצא עד היום. בסוף תקופת הברונזה הקדומה קרסה התרבות העירונית של העיר. על עיי החורבות של השכבות הקדומות התיישבה אוכלוסייה נוודית למחצה. בשכבה XIVb נמצאו שרידי מבנים ארעיים. השכבה מתוארכת לתקופת הברונזה הביניימית מאות 22–21 לפנה"ס.
שכבה XI המתוארכת למאה ה-18 לפנה"ס והמאה ה־17 לפנה"ס (תקופת הברונזה התיכונה IIb) מציינת את תחילתה של תקופה חדשה: העיר מקבלת מעמד של עיר-מדינה. נבנו ביצורים חדשים מסוג סוללת אדמה ובראשה הוקמה חומה. התווסף ארמון חדש – ארמון 5059, ובאזור השערים אזור A-A נבנה שער חדש. תקופה זאת מסתיימת בתל בשכבה X אשר הסתיים בחורבן.תקופת הברונזה המאוחרת מתחילה בשכבה IX המתוארכת למאה ה-16 לפנה"ס. בשכבה זאת נמצא מכלול עשיר של כלים דו גוניים. התכנון העירוני של השכבה הקודמת נמשך גם בשכבה זאת עם שינויים אדריכליים מועטים. נבנה אגף בארמון שממזרח לשער באזור D-D. משכבה זאת ואילך עד לסופה של שכבה VII המאה ה־13 לפנה"ס משתרעים משני עברי השער מכלולים מלכותיים – מושבה של השושלת המקומית במגידו. אחד הממצאים החשובים היו שנהבים שנמצאו בבית האוצר. אוסף ממצאים זה נקרא "שנהבי מגידו" והוא כלל 380 חפצים ושברי חפצים ובהם גם לוחיות ארוכות של שנהב הנושאות תמונות. אחד החפצים החשובים שנמצאו הייתה קופסה רבועה שעל דפנותיה גולפו דמויות של אריות וספינקסים ברמת גילוף שהגיעה כמעט לרמת פיסול תלת-ממדי.
שבר קטן מהלוח השביעי של עלילות גילגמש נמצא בתל מגידו בשפכי המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו שחפר בתל. לדעת אהרון קמפינסקי שבר זה יכול לרמז על קיומו של ארכיון בחלקי הארמון שעדיין לא נחפר.
משערים שבאלף השני לפנה"ס הייתה מגידו אחד מן המרכזים השלטוניים המצריים החשובים בארץ ישראל. מגידו נהנתה מיחסים קרובים עם מלכי השושלת ה-12 אשר שלטה במצרים במאות ה-20-19 לפנה"ס, ולכן כנראה אינה מוזכרת בכתבי המארות המכילים קללות שיועדו לערים רבות אחרות באזור.