cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוחמה נגד צוללות
אמצעי גילוי ומודיעין
כמו במלחמת העולם הראשונה, גם במלחמת העולם השנייה היה למודיעין הבריטי חלק חשוב בניצחון, וזאת על ידי פיצוח הצופן הגרמני של מכונת האניגמה כחלק מהמאמץ המודיעני שכונה אולטרה. פיצוח הצופן היה תלוי בטעויות שתיעשנה על ידי המפעילים. מפעילים מנוסים, כמו בפיקוד הלופטוואפה כמעט ולא טעו, והצופן שלהם כמעט ולא נפרץ; הצופן שבו השתמשו אנשי הגסטפו לא נפרץ אף פעם. לעומת זאת, האחראים על השידור בצוללות היו בדרך כלל קצינים צעירים, פחות מנוסים, ששידרו תחת עומס פיזי ונפשי רב. פיקוד הצוללות היה מודע לבעיה, והצוללות צוידו בדרך כלל במכונות האניגמה המשוכללות ביותר, ובקודים מתוחכמים יותר. עם זאת, על אף שהפיצוח לא היה אחיד, הרי שבמהלך 1943 כבר התקבל מידע רב, שסייע מאוד במערכה.
אבדות צוללות גרמניות במלחמת העולם השנייה
בסך הכל הוטבעו 785 צוללות גרמניות במהלך מלחמת העולם השנייה, שהן כשני שלישים מסך כל הצוללות שהושקו במהלך המלחמה. להלן פירוט הגורמים השונים להטבעתן:
השינוי ביכולותיהן ובתפקידיהן של הצוללות
בחודשי המלחמה האחרונים החל הצי הגרמני לקלוט צוללות חדישות, מדגמי XXI, שנועדו ללוחמה בים הפתוח, ודגמי XXIII הקטנות יותר, שנועדו ללחימה בים התיכון, בים השחור ובים הבלטי, שבהם הים פחות עמוק. אלו היו הצוללות האמיתיות הראשונות, שהיו יכולות לצלול לפרק זמן ממושך ולתקוף גם כאשר הן מתחת למים, בניגוד לקודמותיהן שהיו יכולות לצלול רק לפרקי זמן מוגבלים, כדי לחמוק ממעקב. למזלן של בעלות הברית, הצוללות הללו נכנסו לשירות מאוחר מכדי שיוכלו לשנות את גורל המערכה; הצוללות מדגם XXIII פגעו בחמש אוניות (חלקן הוטבעו וחלקן ניזוקו), ואילו הצוללות מדגם XXI לא הטביעו אף אונייה. החידושים הטכנולוגיים שיושמו בצוללות אלו אומצו מיד לאחר המלחמה על ידי הציים הגדולים: צי ארצות הברית, הצי המלכותי הבריטי והצי הסובייטי. ארצות הברית ובריטניה עשו בהם שימוש כדי לשדרג את צי הצוללות הקיים ולהשיק צוללות חדשות, וברית המועצות השיקה צוללות חדשות שבהן הוטמעו חידושים אלו.
כניסתן של צוללות אלו לשירות הפכה חלק גדול מאמצעי הלוחמה נגד צוללות למיושנים. הצוללות החדשות היו מהירות הרבה יותר וכאמור, היו יכולות לשהות זמן רב הרבה יותר מתחת לפני המים: המצברים של הצוללות החדשות היו יעילים ובעלי קיבולת גבוהה יותר, ולפיכך אפשרו שימוש ממושך יותר במנוע החשמלי של הצוללת, שבעזרתו משייטות הצוללות מתחת למים. הצורך בציפה כדי להפעיל את מנועי הדיזל (שבאמצעותם נטענים המצברים) הצטמצם, גם בגלל המצברים היעילים יותר וגם מכיוון שכעת ניתן היה להניע אותם בצלילה באמצעות שנורקל. כך היו הצוללות החדשות יכולות, תאורטית, לבצע משימה שלמה בצלילה וללא צורך בעלייה על פני המים והתגלות. הופעתן של צוללות גרעיניות הגדילה עוד יותר את הקושי: צוללת גרעינית אינה זקוקה לשנורקל, ומהירותה גדולה עוד יותר.
במלחמות העולם התמקדו הצוללות בלחימה כנגד קווי האספקה של בעלות הברית. ואולם, במהלך המלחמה הקרה נוספו לצוללת תפקידים חדשים. צוללות החלו לשאת טילים בליסטיים הנושאים ראש נפץ גרעיני, ובכך היו לאמצעי בעל חשיבות אסטרטגית. צוללות נושאות גם טילי שיוט, ויכולתן לשגר אמצעי זה נתנו להן משקל רב מאוד בחשיבה אסטרטגית בינלאומית. כדי הגן על הצוללות נעשה מאמץ רב להקנות להן יכול חמקנות: מנועי הצוללות שופרו מאוד כדי שיפלטו פחות רעש, על חלק מהצוללות הותקנו חיפויים סופגי קול, ועוד. דבר זה הכביד עוד יותר על הלוחמה בצוללות.
התפתחות הכוח האווירי
במקביל להתפתחות הצוללות, התפתח מאוד הכוח האווירי, שחשיבותו המכרעת הוכחה במהלך מלחמת העולם. נושאות מטוסים הוסבו לתפקידי לוחמה נגד צוללות ואחרות נבנו באופן ייעודי לכך. נבנו מטוסי סיור בעלי טווח ארוך שנשאו מגוון גדל והולך של אמצעי גילוי (ראו להלן) וחימוש נגד צוללות. מטוסים אלה התאפיינו בטווח הארוך, כאמור, וגם במהירות נמוכה יחסית, שאיפשרה להם לעקוב אחרי צוללת ולתקוף אותה.
כניסת מסוקים לשירות מבצעי הוסיפה מימד חשוב ללחימה האווירית נגד צוללות. יכולתו של המסוק להמריא ממשטחים קטנים מאפשרת גם לאוניות קטנות כמו משחתות ופריגטות לשאת את כלי הטיס. המסוק מרחיב מאוד את טווח הגילוי של האונייה, ויכולתו לטוס במהירות נמוכה ואף לרחף במקום הפכה אותו לכלי חשוב בנשיאת אמצעי גילוי וחימוש נגד צוללות.
אמצעי גילוי
גם אמצעי הגילוי, כמו המכ"ם והסונאר, עברו שינויים ושכלולים. נעשה שימוש גדל והולך בסונאר פסיבי, הפועל בעיקר על ידי האזנה לצלילים ולא על ידי שיגור פולסים, כמו בסונאר אקטיבי. צוללות גרעיניות פלטו רעש רב, ושימוש בסונאר פסיבי היה יעיל מאוד לגילוין מבלי להסגיר את כלי השיט המחפש. כדי להתגבר על הרעש שיוצר גוף האונייה, המפריע להאזנה בסונאר, פותח סונאר נגרר, המרוחק מהאונייה. מסוקים צוידו בפיתוח דומה, סונאר טובל, המורד מהמסוק ושוקע במים לעומק מוגדר מראש, ואז מעביר אותות למסוק בכבל.
כיוון אחר לגילוי צוללות מתבסס על הגאוגרפיה של האוקיינוסים. בנקודות בהן ישנם מכשולים טבעיים, כמו מצרי ים, ניתן להניח מספר רב של מצופי האזנה, וכך לעקוב אחרי תנועות ימיות במשך פרק זמן ארוך. נעשה שימוש גם בהידרופונים קבועים המונחים בקרקע הים, שנתוניהם מועברים למוקד ביבשה. במהלך המלחמה הקרה הניחה ארצות הברית מתקני האזנה כאלה במסגרת מבצע SOSUS (ראשי תיבות של sound surveillance system, מערכת מעקב קולות).מתקני ההאזנה הונחו במצר דנמרק, בין גרינלנד לאיסלנד, ובין איסלנד לבריטניה, ובנקודות אסטרטגיות נוספות באוקיינוס השקט.
כפי שהוזכר לעיל, אמצעי גילוי שנכנס לשימוש במלחמת העולם השנייה היה מגלה אנומליה מגנטית (Magnetic Anomaly Detector, ובקיצור MAD). אמצעי זה משתמש במגנטוספירה של כדור הארץ כבסיס, ומגלה אנומליות הנגרמות על ידי גופים מתכתיים גדולים, כמו צוללות. התקני גילוי אנומליה מגנטית הותאמו לכלי טיס, ומותקנים כך שיהיו מרוחקים מגוף המטוס או המסוק - בזנבו או בהתקן נגרר.
במלחמת העולם השנייה נשען גילוי הצוללות במידה רבה על איכון תשדורות הרדיו שלהן, ואולם עם התפתחותן של הצוללות מיעטו אלה לעשות שימוש במכשירי אלחוט באזורים מסוכנים מבחינתן. צוללות מודרניות מסתמכות על שידור בגלים קצרים מאוד, המאפשרים שידור קצר מאוד, וניתנים לקליטה גם מתחת למים.
חימוש נגד צוללות
הלוחמה נגד הצוללות בשתי מלחמות העולם הוכיחה שכדי לפגוע בצוללת על פצצת העומק להתפוצץ במרחק מטרים ספורים ממנה: רוב הצוללות שהוטבעו בפצצות עומק נפגעו ממספר רב של פצצות שהוטלו עליהן. מהירותן הרבה של הצוללות החדשות הורידה עוד יותר את יעילותן של פצצות העומק. כדי להגביר את יעילותן של פצצות העומק נעשו ניסויים בפצצות עומק גרעיניות.
בנוסף לפצצות העומק, נעשה שימוש גם כלי נשק יורים לפנים: מרגמות משוכללות היורות פצצות נגד צוללות קדימה, אל המים שלפני אוניית המלחמה, ולטווח ארוך יותר. טילי הטורפדו מונחים שוכללו והשימוש בהם הורחב. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלו להיכנס לשירות טילים נגד צוללות, כמו ASROC (ראשי תיבות: Anti-Submarine ROCket). כל טיל נושא טורפדו, וכך שילב למעשה בין אמצעי ירי אל לפני האונייה וטורפדו מונחה. השימוש במוקשים ימיים נותר אמצעי חשוב נגד צוללות.
צוללות נגד צוללות
עוד במלחמת העולם הראשונה הצליחה צוללת בריטית להטביע צוללת גרמנית, וגם במלחמת העולם השנייה היו מקרים בודדים כאלה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו להופיע צוללות שנבנו במיוחד למטרה זו, וכונו צוללות תקיפה. מטרתן העיקרית הייתה בדרך כלל צוללות טילים בליסטיים והן הונעו בתחילה על ידי מנועי דיזל שקטים, אם כי בהמשך הפכו לצוללות גרעיניות.
לוחמה נגד צוללות במאה ה-21
גם במאה ה-21 צוללות ממשיכות למלא תפקיד מרכזי בלוחמה הימית. אף על פי שהתפרקות ברית המועצות סיימה לכאורה את האיום ההדדי בין צוללות הטילים הבליסטיים של שתי המדינות, עדיין ממשיכות המדינות השונות בפיתוח צוללות על סוגיהן השונים, כולל צוללות טילים בליסטיים וצוללות טילי שיוט, צוללות תקיפה, ועוד. לצוללות יכולות רבות, ובהן שיגור טילים, איום על אוניות השטח של ציי אויב, איסוף מודיעין, ועוד. בשל כך נותרה לוחמה נגד צוללות חלק חשוב בין תפקידי ציים מלחמתיים.
לוחמה נגד צוללות נעזרת כיום באמצעים מסורתיים ששימשו עוד במלחמת העולם הראשונה, וגם באמצעים חדשניים, פרי פיתוחים טכנולוגיים עדכניים.
פלטפורמות
לחימה נגד צוללות נעשית בכמה ממדים, תוך ניצול פלטפורמות ימיות, אוויריות ואף לווייניות.
נטען כי ניתן לזהות צוללות באמצעות לוויינים המיועדים לחקר האוקיינוסים, העושים שימוש בטכנולוגיות חדישות, אופטיות ועל ידי מכ"ם. מטוסי סיור ייחודיים פותחו לצורך גילוי וציד צוללות, כמו לוקהיד P-3 אוריון וטופולב TU-142 הנושאים גלאים ואמצעי חימוש (ראו להלן). פותחו גם מסוקים ייעודיים למטרה זו, כמו סיקורסקי SH-60 סיהוק. מסוקים אלה יכולים להטיל לים מצופי האזנה ולהפעיל סונאר טובל, המורד למים מן המסוק ומחובר אליו בכבל. חלק מן המסוקים המיועדים ללוחמה נגד צוללות מיעודים למשימת הגילוי בלבד, ולאחרים יכולת גם לשאת ולהטיל חימוש, בעיקר טורפדו.
הפלטפורמה העיקרית ללוחמה נגד צוללות נותרה כלי השיט המלחמתי - משחתות, פריגטות וקורבטות, ואחד מיתרונותיהן הגדולים הן משך הזמן הארוך בו הן יכולות לשהות בשטח הלחימה. נושאות מטוסים ייעודיות יכולת לשאת כוח אווירי משמעותי לציד צוללות. גם צוללות מהוות כלי שיט חשוב ללוחמה נגד צוללות אחרות, בזכות תכונות החשאיות והחמקנות שלהן. ציים שונים בעולם בודקים שימוש בכלים לא מאוישים למטרת לוחמה נגד צוללות.
אמצעי גילוי
ספינות וכלי טיס העורכים חיפוש אחר צוללות נעזרים במגוון עזרים. אלה כוללים את הבאים, בין השאר:
גם לצוללות יש אמצעי נגד, שנועדו לסכל את גילוין ולהטעות את המחפשים. אמצעים אלה כוללים, בין השאר, מתקנים היוצרים בועת אוויר בתוך המים; בועה זו יכולה להטעות את מכשירי הסונאר שיזהו אותה כצוללת. מכשירים אחרים יוצרים רעש מדומה המטעה את אמצעי הגילוי. מתכנני הצוללות משקיעים מאמץ רב בהקטנת החתימה האקוסטית שלהן, בין השאר על ידי ציפויין בחומרים בולעי רעש ובשיפור מערכות הצוללות כך שתהיינה שקטות יותר.
חימוש נגד צוללות
בין אמצעי החימוש נגד צוללות יש למנות את הבאים:
סמל טסמניה
הסמל הוענק למדינה במאי 1917 על ידי המלך ג'ורג' החמישי. כיום השימוש בסמל מועט, ולמעט בהצגתו במבני ממשל ובבתי המשפט המדינתיים, מעדיפה ממשלת המדינה להשתמש בלוגו החדש שלה הכולל זאב טסמני המציץ מבעד לעשב גבוה.
תיאור הסמל
במרכז הסמל מופיע שלט אצולה המחולק לחמשה חלקים ומציג את ענפי החקלאות העיקריים המהווים את הענף הכלכלי המרכזי של המדינה: בחלק השמאלי העליון של הסמל מופיעה אלומת שיבולים, במרכז הסמל מופיע אייל ובחלקו התחתון תפוחים.
ציצת הסמל היא אריה אדום המסמל את המלוכה האוסטרלית. משני צידי מגן האבירים שני תומכים - זאבים טסמנים (Thylacinus cynocephalus) - מין נכחד.
מתחת שלט האצולה מופיע על קלף מוטו המדינה בלטינית: Ubertas et Fidelitas (פריון ואמונה).
Miss Thang
Miss Thang (בעברית: גברת ת'אנג) הוא אלבום הבכורה של הזמרת מוניקה, אשר יצא לאור ב-18 ביולי 1995 על ידי רוודי רקורדס ואריסטה רקרודס בארצות הברית. האלבום הוקלט עוד שמוניקה הייתה נערה בהדרכתו וליויו של המפיק דאלס אוסטין ששימש עבורה כמנטור וגם כאחד המפיקים של האלבום. האלבום מכיל מגוון של ז'אנרים ביניהם היפ-הופ-נשמה, R&B עכשווי, פופ ומוזיקה עכשווית לבוגרים. באלבום היו מעורבים מספר מפיקים אותם גייס אוסטין בעצמו ביניהם צמד המפיקים טים ובוב, דארלי סימונס, צמד המפיקים סולשוק וקרלין וכו'...
אפיטסיו פסואה
לפני הנשיאות
בשנת 1919 מונה על ידי הנשיא ונססלאו בראז כנציג במשלחת ברזיל לועידת השלום בפריז לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בזמן שאפיטסיו פסואה שהה בפריז, מת הנשיא הנבחר רודריגס אלווס לפני שהושבע ועלה לשילטן במקומו באופן זמני סגנו, דלפים מוריירה. באותה תקופה, חוקת ברזיל לא איפשרה לסגן הנשיא לרשת את תפקיד הנשיא לפני שמלאו לו שנתיים בשלטון. על כן, נקבע מיד מועד לבחירות מחודשות. ראשי האוליגרכיות הברזילאיות החליטו לקדם את מועמדותו של פסואה והוא נבחר בלי שנכח בבחירות. עם חזרתו של פסואה לברזיל, הועבר לו תפקיד הנשיא מידי דלפים מוריירה ב-28 ביולי 1919.
Miss Thang
עם שחרורו האלבום קיבל ביקורות שנעו בין מעורבות לחיוביות אשר החמיאו לרב-גוניות של מוניקה, לסאונד הבוגר של האלבום ולמספר השירים האקלקטי של האלבום. בנוסף לביקורות החיוביות האלבום גם זכה להצלחה מסחרית כאשר מכר 3 מיליון עותקים בארצות הברית ובכך היה זכאי למעמד פלטינה משולשת. אם כי הצלחת האלבום בהתחלה הייתה פושרת כאשר האלבום הגיע למקום ה-36 במדינה אך הוא הצליח להגיע לעשירייה הפותחת במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ. בנוסף האלבום הגיע גם למעמד זהב בקנדה שם מכר 50 אלף עותקים והגיע למקום ה-20 במדינה. בניו זילנד האלבום הגיע למקום הכי גבוה כאשר הגיע למקום ה-9 והיה לאלבום שלה שהגיע למיקום הכי גבוה במדינה עד 2018.
אפיטסיו פסואה
עשייה
עם תום מלחמת העולם הראשונה, דאג פסואה לאינטרסים של יצרני הקפה הברזילאים והצליח לשמר את מחיר הקפה ברמות כדאיות באירופה. לשם כך היה צריך גם לקחת הלוואה כדי להחזיק חלק מתוצר הקפה בנמלי ברזיל. עם ההבנה שהצלחת מסחר הקפה הייתה רעועה, ביקש פסואה לחזק את הכלכלה עם מדיניות פיננסית מחמירה. אולם, התלות בתמיכה הפוליטית של מושלי המדינות הקשה על פסואה להתמיד במדיניות.
פסואה בנה אלפי קילומטרים של מסילות ברזל בדרום ברזיל ובאזור צפון המזרח העני. אזור זה גם סובל מבצורת קשה ולכן בנה פסואה מאות בארות, אך העשייה באזור הייתה מעטה מדי ולא תרמה הרבה להורדת המצוקה והעוני (הקיימים עד היום) באזור. בקדנציה שלו גם ייסד את אוניברסיטת ריו דה ז'ניירו, השנייה בברזיל.
בשנת 1922 ציין מאה שנים לעצמאות ברזיל באירוע חגיגי שכלל גם אורחים מכובדים מחוץ לארץ. פסואה גם ביטל את צו הגירוש של משפחת המלוכה (בזמן הקמת הרפובליקה ב-1889), אשר איפשר את חזרתם לברזיל של הנסיכה איזבל ובעלה (אולם שניהם מתו לפני שהספיקו לחזור).
תהליכים חברתיים
מספר תהליכים חברתיים שהתרחשו בתקופת שלטונו של אפיטסיו פסואה (במיוחד בשנה האחרונה, 1922) החלו לערער את היסודות הפוליטיים בברזיל דאז.
תהליך אחד היה ייבואם לברזיל של הרעיונות הליברליים של תנועת המודרניזם האירופאית. בשנת 1922 נערך "שבוע האומנות המודרנית" בסאו פאולו, אירוע שקיבץ מספר רב של אינטלקטואלים ואומנים ברזילאיים ועורר שיח חברתי על זהותה של ברזיל והמודרניזציה שלה. שיח זה הווה ניגוד ברור לפוליטיקת הקפה בחלב הקיימת באותה תקופה, פוליטיקה שהייתה שמרנית, אליטיסטית ואשר העדיפה מגזרים מסוימים בחברה על פני כלל האוכלוסייה.
תהליך שני היה עלייתו של הקומוניזם. חדשות על תוצאות המהפכה הבולשביקית ברוסיה עודדו הפועלים הברזילאיים להתאגד ולדרוש שיפור בתנאי העסקתם. תגובות שמרניות של השלטון כנגד תהליך זה הביאו לייסוד בשנת 1922 של המפלגה הקומוניסטית הברזילאית.
התהליך השלישי היה התמרדותם של הקצינים הזוטרים בצבא כנגד הדיקטטורה בפועל של פוליטיקת הקפה בחלב, שהתאפשרה בזכות ההצבעה הלא חשאית בבחירות לנשיאות. אף על פי שבחירות אילו היו דמוקרטיות, בעלי האחוזות הגדולות באזורים הכפריים במדינות סאו פאולו ומינאס ז'ראיס כפו על כל עובדיהם להצביע במועמד הרשמי מטעמם. בכך הבטיחו האוליגרכיות של שתי מדינות אלו שליטה בפוליטיקה הברזילאית.
בחירות 1922 ו"מרד ה-18 מהמבצר"
הבחירות של שנת 1922 היו סוערות, בעיקר מפני שהאוליגרכיות הברזילאיות היו חלוקות בתמיכתן במועמד. מדינות מינאס ז'ראיס וסאו פאולו הסכימו על המועמד ארתור ברנרדס, בזמן שריו דה ז'ניירו, ריו גראנדה דו סול, באהיה ופרנמבוקו תמכו בנילו פסניה. פורסמו בעיתון מכתבים מיוחסים לארתור ברנרדס, עם התקפות אישיות על הנשיא לשעבר ארמס דה פונסקה, אשר עוררו בקורת קשה נגד המועמד. אולם הצליח ברנרדס להוכיח כי המכתבים היו מזויפים.
לבסוף ניצח ברנרדס בבחירות במרץ 1922.
ב-5 ביולי 1922, חברו קצינים זוטרים ב"מבצר קופקבנה", שבשכונת קופקבנה בבירה (ריו דה ז'ניירו), קשר עם המפלגה הקומוניסטית, וארגנו צעדת מחאה שמטרתה הייתה להפיל את אפיטסיו פסואה מהשלטון. הם רצו למנוע את הכתרתו בנובמבר של הנשיא הנבחר ארתור ברנרדס. ברגע האחרון, רוב הקצינים התחרטו, ורק 17 (ועוד אזרח) החלו לצעוד מהמבצר לכוון ארמון הנשיא. כוחות הביטחון הנאמנים לשלטון הרגו שישה עשר מהם ושמו קץ למרידה. שרדו (למרות שנורו) סיקיירה קמפוס (שעל שמו קרוי היום הרחוב בו נורה) ואדוארדו גומס (שנהיה שנים מאוחר יותר מועמד לנשיאות).
לאחר הנשיאות
שלטונו של אפיטסיו פסואה הסתיים כמתוכנן ב-15 בנובמבר 1922. בשנת 1924 הוא מונה לשופט בבית הדין הקבוע של חבר הלאומים.
עם השנים חלה במחלת פרקינסון ועזב את החיים בפוליטיים אחרי מהפכת 1930. פסואה מת ב-13 בפברואר 1942, בגיל 77, בחווה בקרבת העיירה פטרופוליס.
אבראהים אל-אוול
אִבְּראהים אל-אוול הייתה משחתת ששירתה בשלושה חילות ים באמצע המאה העשרים, תחת ארבעה שמות שונים. אבראהים אל-אוול הוא שמה השלישי של המשחתת, ששירתה בחיל הים הישראלי בשם אח"י חיפה (ק-38). אניית קרב זו הייתה במקורה משחתת בריטית, מדגם Hunt, אשר שירתה במלחמת העולם השנייה בצי המלכותי הבריטי ונקראה בו "(HMS Mendip (L60" (אנגלית: אה"מ מנדיפ, שם מקום באנגליה). בהמשך היא נמסרה לחיל הים המצרי ונקראה בו תחילה "מוחמד אל-כביר" (ערבית: מוחמד הגדול). מאוחר יותר, שונה שמה לאבראהים אל-אוול, על-שם אבראהים פאשא המפקד המצרי בנו של מוחמד עלי (שליט מצרים). במלחמת סיני נשלחה המשחתת להפגיז יעדים בחיפה ונכנעה לאחר שהותקפה על ידי חיל הים וחיל האוויר הישראלי. אבראהים אל-אוול הוכשרה לשימוש בחיל הים ונקראה אח"י חיפה על שם העיר אותה הפגיזה. כמו כן הונפק לה מספר הצי "ק-38".
האוניה השתתפה במלחמת ששת הימים ובה פגעה בצוללת מצרית וגירשה אותה ממבואות מפרץ חיפה.
בשנת 1968 הוצאה מהשירות, ומסרה את השם אח"י חיפה לספינת טילים חדשה מדגם סער 2, נושאת מספר צי ס-322. בס-322 הותקנה מערכת טילי הגבריאל הראשונה בצה"ל ואבראהים אל-אוול שימשה לה כאונית מטרה לירי אימון. ב-10 בנובמבר 1970 הוטבעה ק-38 בשני טילי הגבריאל שנורו מהספינה שירשה את שמה.
שנותיה הראשונות
כדי להתמודד מול הטרפדות הגרמניות המהירות היה צורך להעלות את המהירות ל-30 קשר. לכן הוצר כלי השייט ב-2.5 מטר אך עדיין נשא אותו חימוש. תוך כדי פעילות התברר כי מהירות המשחתות אמנם עלתה אבל היציבות אבדה. כדי לאזן את האנייה נדרשו המשחתות שכבר נבנו לשאת מטילי פלדה במשקל של 50 טון בתחתית. בהמשך הורחבה האוניה ב-90 ס"מ ובוטל הצורך בנשיאת ה.
ב-1948 תכננו הבריטים להשאיל מספר אוניות וביניהן HMS Mendip לסין הלאומנית. הסינים אף הכינו לה שם חדש, "לין פו", אך לאחר שצוות הסיירת HMS Aurora שכבר נמסרה לסינים קודם לכן ערק עם האוניה לקומוניסטים בוטלה ההשאלה והיא נשארה בבריטניה.
ב-1949 נמכרה המשחתת למצרים, יחד עם משחתת האנט נוספת בשם HMS Cottesmore. בתחילה נקראה בשם "מוחמד אל-כביר" ושם האנייה השנייה "אבראהים אל-אוול" (ابراهيم الاول, בתעתיק מדויק: אבראהים אלאול, מערבית: "אבראהים הראשון"), אולם ב-1951 החליפו המצרים את שמות האוניות בהצלבה.
קרב חיפה
בליל 30 - 31 באוקטובר 1956 נשלחה אבראהים אל אוול בפיקוד רס"ן רושדי טמזין להפגיז את נמל חיפה ללא תכנון מוקדם וללא מודיעין עדכני. התגובה המהירה של המשחתת הצרפתית קרסן (Escorteur d'Escadre Kersaint), שעגנה במפרץ, גרמה להפסקת הירי המצרי מבלי שנגרמו בחיפה נזקים. במפגש עם שתי המשחתות הישראליות ירתה אבראהים אל-אוול בתחילה אש מדויקת ונפילות הפגזים היו קרובות לאח"י יפו. פגיעה שספגה המשחתת המצרית בחדר הדוודים הביאה להאטה ואובדן יכולת נסיגה. תקיפת מטוסי אורגן של חיל האוויר הביאו את מפקדה להכריז על כניעה, לאחר שקיבל אישור לכך מהמפקדה המצרית. צוות המשחתת ניסה להטביעה באמצעות החדרת מים, אולם הניסיון לא צלח והיא נפלה בידי חיל הים הישראלי במצב ראוי לשימוש.
רקע - מלחמת סיני
בשנותיה הראשונות הייתה מדינת ישראל מוטרדת על ידי פעולות מסתננים שהלכו והתגברו. מצריים הפעילה את הפדאיון לפעולות טרור וחסמה את מיצרי טירן לשייט ישראלי. במטרה להסיר איומים אלה שיתפה ישראל פעולה עם צרפת ואנגליה שתכננו את מבצע מוסקטר לכיבוש תעלת סואץ.
חיל הים השלים רכישת שתי משחתות מדגם Z שהגיעו לארץ ב-20 ביוני 1956. רכישת המשחתות חייבה צמצום רב בהוצאות חיל הים מבצע צימוק. המשחתות ערכו אימון היבנות באנגליה שכלל גם ירי בתותחים. מאז הגעתם לארץ לא ערכו אימונים הכוללים ירי. חלקו של חיל הים במבצע המתוכנן היה מזערי. הערכתו של הרמטכ"ל משה דיין הייתה שהצי המלכותי הבריטי עם הצי הצרפתי ירתקו את חיל הים המצרי בנמליו. לכן המשימות לחיל הים היו:
לקראת המבצע ניצלה ישראל הזדמנות וחיל האוויר הישראלי ביצע את "מבצע תרנגול", שבו הופל מטוס מצרי שהחזיר קבוצת קצינים מהמטכ"ל המצרי משיחות תיאום בסוריה על ידי הטייס יואש צידון. המצרים הוציאו כוח משימה לחיפוש ניצולים. כאשר נתקלו בכלי שיט של צרפת ובריטניה הם החזירו את כוח החיפוש לפורט סעיד. המשחתת "אבראהים אל אוול" בפיקוד רס"ן רושדי טמזין בן ה-27 שקיבל פקודה להתייצב מול מפרץ חיפה ולהפגיז עם שחר את הנמל, מתקני הדלק והבסיס של חיל הים ולסגת.
ביום השלישי של מלחמת סיני, ב-31 באוקטובר 1956 הופיעו במרכז השליטה של חיל הים, בשעה 2:45 לפנות בוקר, מטרות בכיוון °270 20 מייל מחיפה בנתוני תנועה מזרחיים ומהירות 20 קשר. קצין המשמרת שיער שאלו אוניות הצי האמריקני עליהן התקבלה הודעה מוקדמת שמתוכננות להגיע לחיפה, לפינוי אזרחי ארצות הברית מאזורי לחימה. במפרץ סיירה ספינת המשמר מח-14 שהייתה ללא מכ"ם. המטרה לא עוררה חשד כי נחשבה כאחת מאוניות הפינוי.
הנכס האסטרטגי העיקרי במפרץ חיפה הוא בתי הזיקוק והערכה הייתה כי הם היו המטרה להפגזה. אך ממפת התכנון של המפקד המצרי, שנמצאה באונייה לאחר הקרב, עולה שהם אינם מסומנים כלל כיעדים לתקיפה. גם נמל התעופה חיפה והמחנה הצבאי הצמוד לו לא היו בתוכנית.
הסיבות לכך עשויות להיות שכוונות המצרים היו לפעולת תגמול מוגבלת בהיקפה. או שההפגזה הוכנה בחיפזון, על מפה ימית בריטית של נמל חיפה שבה בתי הזיקוק ונמל התעופה חיפה לא הופיעו.
התגובה המיידית
ספינת משמר החופים מח-14 הייתה מגויסת תחת פיקוד חיל הים וסיירה במרכז מפרץ חיפה. לסמ"ר לא היה מכ"ם היא דיווחה למפקדת חיל הים על הכיוון להבזקי הירי מתותחי המשחתת המצרית.
במפרץ חיפה עגנה באותו הזמן המשחתת הצרפתית החדישה קרסן אשר הגיעה יחד עם אחיותיה סירקוף והסיירת בווה שלושה ימים קודם לכן. האוניות הגיעו לפי בקשת בן-גוריון בהסכם סוור להגנת ערי ישראל מפני מפציצים מצריים. על הקרסן הוצב קצין קישור מחיל הים, רמי לונץ, לימים תא"ל וראש מספן המודיעין בעת מלחמת יום הכיפורים. לאור הערכה שחיל האוויר המצרי לא יפעל עזבו הבווה והסורקוף ב-30 באוקטובר את חופי ישראל והצטרפו לכוח מבצע מוסקטר. קצין הקישור בסירקוף היה יצחק שושן שתיאר בספרו את האירועים.עם הירי, וזיהוי המטרה כאויב, קיבלה הקרסן הוראה מצבי קינן, ראש מחלקת מבצעים בחיל הים הישראלי לפתוח באש על המשחתת המצרית וכך עשתה.
לאור הורדת הסבירות האיום האווירי הייתה המשחתת הצרפתית בכוננות מופחתת. מטעמי הגנה עצמית החליט לחרוג ממשימת הגנת נ"מ, הרים עוגן ופנה צפונה לתת גזרת ירי לכיוון מערב. ופתח באש משני תותחים דו-קניים 127 מ"מ. קרסן ירתה 64 פגזים לעבר אבראהים אל-אוול.
המפקד המצרי רס"ן רושדי טמזין הופתע מהתגובה המהירה, לא היה לו מידע על הנוכחות הצרפתית והעריך בתחילה כי יורים עליו מתותחים בחוף. כשהנפילות סגרו כדי 10 – 15 מטר מאונייתו, נסוג בעקלתון מערבה. כשהבין שמדובר באוניה השיב בשני מטחים לכיוון ה"קרסן" שלא פגעו בה.
מפקדת חיל הים ציפתה שקרסן בעלת מערכת בקרת אש משוכללת המבוססת מכ"ם תמשיך בקרב ותפגע במשחתת המצרית, אך מפקדה סא"ל בוי הודיע באמצעות קצין הקישור, שאוניתו סובלת מתקלה באחד המנועים, מהירותה המקסימלית מוגבלת ל-15 קשר, ואינה יכולה לרדוף אחרי המשחתת המצרית הנסוגה. מאוחר יותר התברר כי אכן הייתה תקלה ובגללה אף חזרה לעגינה במפרץ חיפה כשאחיותיה עזבו. הצרפתים לא היו בטוחים בזהות האניה ובגמר הקרב, שיגר אדמירל בארז'ו ממטהו בקפריסין מברק לצרפת: מברק זה היווה בסיס למסקנה המצרית כי המשחתת שלהם נשבתה על ידי הצרפתים.
מפקדת חיל הים הזמינה מטוס סיור כדי לגלות את המתרחש ולאתר את הכוח המצרי באזור. במקביל הועברה הפקודה למפקד שייטת 1, אל"ם שמואל ינאי ("סמק") להשמיד את אבראהים אל אוול. שייטת 1, שכללה את המשחתות אח"י יפו (ק-42) בפיקודו של סא"ל יוחאי בן נון, אח"י אילת (ק-40) בפיקודו של סא"ל מנחם כהן "צ'רצ'יל", והפריגטה אח"י מזנק (ק-32) בפיקודו של סא"ל דוד מימון הייתה אותו לילה במשימת סיור אלים בין חיפה לעזה וחשה צפונה. שייטת הטרפדות שכללה ארבע טרפדות של חיל הים נמצאו בנמל חיפה בפיקוד נפתלי רוזן קיבלו הוראת יירוט, אך פתיחת רשת ההגנה נגד הצוללים עיכבה אותן בנמל והן לא לקחו חלק בקרב.
תקיפה ופתיחה באש
האוניות אח"י אילת ואח"י יפו היו משחתות מסדרת ייצור בריטית מטיפוס Z שנבנו בסוף מלחמת העולם השנייה, והיו עדיפות במהירות על המשחתת המצרית שהצליחה להפליג במהירות של 25 קשרים, בעוד שהמשחתות הישראליות הפליגו במהירות של 30 קשר. עם זאת המשחתות הגיעו לארץ בחודש יוני אותה שנה ומאז לא ביצעו אימוני ירי בתותחים הראשיים. הצוותים הושלמו באנשי מילואים שלא היו מאומנים באספקת תחמושת. מערכת בקרת האש שהותקנה בהן הייתה מדגם ישן ובלילה הייתה לא יעילה. הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) לא הצליחה לעמוד במהירות הגבוהה של המשחתות. מערכת הקיטור עבדה בדרך כלל על מהירויות נמוכות יותר. צינור קיטור התפוצץ מהלחץ, מכונאי אביגדור רביד שעבר לידו נכווה קשה ואח"י מזנק יצאה מהמערכה.
שתי המשחתות הישראליות סגרו טווח, ובשעה 05:07 הן גילו את "אבראהים אל-אוול" על מסך המכ"ם. שמונה דקות אחר כך התגלו על מסך המכ"ם, ארבע מטרות, במרחק של 20 מיל ממערב לאזור הקרב. מפקד השייטת חשש שמדובר במארב מתוכנן, שינה כיוון ופנה באיתות לאוניות, שהתברר שהן אוניות של הצי האמריקני, והועברה להן הודעה להתרחק.
המשחתות הישראליות התקרבו לספינה המצרית, אך המפקד לא היה בטוח בזיהויה, ולכן אותתו לספינה "What ship" באיתות אור, ונענו בשאלה חוזרת או בתשובות מתחמקות. מטרתו של טמזין הייתה לנסות ולדחות את ההכרעה עד אשר תהא שהות לכוחות אוויר או ים מצריים או סורים להתערב. בשעה 05:32 החליט שמואל ינאי לפתוח באש. בתגובה השיבה אבראהים אל-אוול בירי תותחים מכוון היטב. מקבץ הנפילות היה מרוכז וקרובות לירכתיים של אח"י יפו. הכיוון נראה מדויק אך הטווח היה קצר, והמשחתות הישראליות לא נפגעו. אש המשחתות לא הייתה מדויקת בכיוונה וחלפה לפני חרטום המטרה. לאור זאת שקל ינאי שלא לקצר טווח והורה להמשיך בירי תותחים מטווח גדול.
במפקדת חיל הים נמצאו באותה עת מפקד חיל הים שמואל טנקוס ורמ"ח הים צבי קינן שעקבו אחר המתרחש. באופן מפתיע הגיע מידע מהאזנת קשר של אגף המודיעין שהאוניה המצרית היא המשחתת אבראהים אל-אוול ומפקדה מתאר בהתרגשות ובאופן ציורי את המתרחש למפקדה המצרית בגלוי באלחוט דיבור. באישור מפקד חיל הים הועבר המידע בהתחלה המיקום ונתוני התנועה בתרגום מיידי בשיחת מפקדים בין קינן לינאי שעודכן באופן שוטף על תנועותיו וכוונותיו של טמזין. כאשר נשמעה הודעה למפקד המצרי שחיל האוויר הסורי יוצא לעזרתו, הזמין צבי קינן מטוסי קרב דרך קצין הקישור מחיל האוויר.
בקרב נורו על ידי אח"י יפו (ק-42) 242 פגזים ומאח"י אילת – 194 פגזים של 4.5 אינץ'. אף על פי שהושגו פגיעות מעטות הן היו קריטיות למהלך הקרב באבראהים אל אוול. מהירי הישראלי נפגע אחד הדוודים, נכנסו מי ים למכלי הדלק ומהירותה ירדה ל-15 קשר. ההגה נפגע ולא הייתה שליטה על תמרון האוניה. פגיעה במחסן צבע קדמי גרמה לשריפה. בפגיעה בתותח הקדמי נהרג חלק מהצוות ונבצר מהתותח להמשיך בירי. בפגיעה בסיפון המרכזי שותק תותח הנ"מ. כמו כן נפגעו בה החרטום וחדר אוכל הקצינים.
הטרפדות
ארבעה טרפדות שייטת 5 נמצאו בכוננות מיידית קשורות למצופים במקומם הקבוע בנמל המזרחי. כאשר החלה ההפגזה נפלו הפגזים בין הספינות. המפקדים ניתקו חבלים ויצאו, אך רשת האבטחה מפני צוללים שחסמה את הפתח עיכבה אותם. הם לא הצליחו להבין את התמונה ויצאו לכיוון הקרב, אולם עד שהגיעו הקרב כבר נגמר. הטרפדת ט-208 פגשה את הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) בדרכה לנמל והזיהוי ברגע האחרון מנע קרב. הטרפדת קיבלה את הפצוע מהפריגטה והעבירה אותו לבית החולים בחיפה.
תקיפות המטוסים
למפקד השייטת נודע על הגעת מטוסי התקיפה משאלת מטוס הדקוטה אם הוא רוצה את עזרתם והשיב בשלילה. הטייסים יעקב אגסי ודוד קישון כבר עברו יום קרב כשהפציצו את המצרים בקרב המיתלה בערב הקודם. בשעה 06:37 הם הגיעו לאזור הקרב. המטוסים, הוכוונו בסיוע של מטוס הדקוטה, זיהו את "אבראהים אל-אוול" ותקפו אותה, כאשר המשחתות הישראליות סמנו את עצמן ברקטות אדומות.
הטייס המוביל, אגסי, תקף בתותחים ובכל 16 הרקטות, ומיד אחריו קישון, שלא השתמש בתותחים כדי שלא לסכן את המוביל, וירה את כל 16 הרקטות. הטייסים דיווחו על פגיעות ופיצוצים וחזרו לבסיסם. חיל האוויר שלח זוג מטוסים נוסף שהטיסו אותו עזר ויצמן ומוטי הוד, אך עד שהגיעו המשחתת כבר נכנעה.
לאור צורת התקיפה של המטוסים לא נפגעה המעטפת החיצונית. הרקטות לא חדרו את הסיפונים לפיכך, לא נגרמו נזקים שהיו עשויים להביא לטביעת האונייה, אך מהפגיעות חוסלה מערכת החשמל ומעליות אספקת התחמושת הפסיקו לתפקד. שבירת מורל הצוות המצרי הייתה מוחלטת.
כניעה
"אבראהים אל אוול" איבדה מהירות, והחלה לנטות על צדה. בשעה 07:00 נעצרה לגמרי. סירת הצלה אחת הורדה ממנה למים, ומכיוון שסירת ההצלה השנייה הייתה תקועה, זינקו חלק מהמלחים המצרים למים כשהם לבושים בחגורות הצלה.
בשעה 07:25 דיווח רושדי טמזין למפקדתו כי האונייה אינה יכולה להילחם, ובכוונתו להורות לצוות לנטוש את האונייה. התשובה התקבלה ב-07:37
הטבעת האוניה הייתה עלולה לגרום אבדות רבות בצוות האונייה. טמזין העלה דגל לבן להודיע על כניעה, ובמקביל הורה על פתיחת שסתומי התחתית לחדירת מים. השסתומים בירכתיים נפתחו ומים החלו להיכנס ואילו השסתומים בחרטום נתקעו. גם מידע זה הועבר בקשר ונמסר למפקד השייטת שהחליט להעלות לאוניה צוות השתלטות מהר ככל האפשר.
בשעה 07:30 החלה אח"י "יפו" באיסוף הניצולים מהים ומהרפסודות שהתפזרו על שטח נרחב. תוך פחות משעה נאספו יותר מ-50 איש, ביניהם פצועים. לשבויים הוגש מזון ומשקה ולפצועים טיפול.
צוות השתלטות מאח"י אילת בפיקודו של רס"ן אברהם בוצר, ירד בסירת המנוע ועלה על סיפון האוניה המצרית. הצוות כלל כתריסר אנשים ובו מכונאי, חובש ואלחוטאי וכן מספר לוחמים. שביצעו פעולות רבות במהירות: סגירת שסתומי ההצפה בחרטום ובירכתיים, ריכוז הצוות המצרי לסיפון החרטום והירכתיים. תיקון ההגה התקוע על ידי סמ"ר (מיל') בן עמי זמיר, הכנת החרטום להגררות, הוקם קשר אלחוט עם אח"י "אילת" ומחסני התחמושת הוצפו במים כדי למנוע נזק אפשרי מהדליקה בחרטום.
החובל יוחנן יוסף (לימים אל"ם) מפקד תותח מס' 1 באח"י אילת היה בצוות ההשתלטות. תפקידו היה לקיים השגחה צמודה על המפקד טמזין והוא נשאר איתו בגשר האניה. יוחנן דובר ערבית אך שיחתם התקיימה באנגלית לאחר שהסתבר שטמזין שלט בה היטב. יוחנן מספר כי לא היה כעס על המצרים היות שאף ישראלי לא נפגע מכל הירי. למצרים היו שני הרוגים ושמונה פצועים. הטיפול היה מסור והיחס כלל חמלה וכמעט הזדהות. בשום אופן לא הייתה דרישה לפשוט מדים והצוות המצרי נשאר כל אחד במה שלבש. באוניות לא מקובל לשאת נשק אישי לכן גם לא נערכו חיפושים גופניים על המצרים. לפחות עד למסירת הצוות המצרי לידי המשטרה הצבאית בנמל.
מנועי המשחתת החזקים אינם מיועדים לגרירה אך סא"ל מנחם כהן מפקד אח"י אילת תמרן במיומנות. האילת נקשרה למשחתת המצרית החבולה והחלה לגרור אותה לכיוון נמל חיפה לאחר כמעט 4 שעות, ב-13:45 הגיעה גוררת הנמל לקבל אותה. ההגה שהיה תקוע בזווית גדולה לימין הקשה על הגרירה עד שצוות ההשתלטות הצליח להחזירו למרכז. צוות ההשתלטות הגיש עזרה ראשונה לפצועים. היחס לצוות המצרי היה אנושי תוך שמירה על כבודם. גילויי אלימות היו חריגים וגררו תגובה משמעתית מיידית.
צוות השתלטות נשאר על "אבראהים" עד לאחר כניסתה לנמל. אנשי המשטרה הצבאית עלו לאוניה וקיבלו את 150 אנשי הצוות המצרי. כעבור מספר חודשים הוחזרו למצרים, במסגרת הסכמי חילופי השבויים.
לאחר הקרב
במבחן התוצאה היה זה קרב מוצלח ביותר לישראל. כלי שיט מלחמתי של האויב נפל לידי חיל הים במצב ראוי לשימוש ולא היו אבדות ישראליות. מעט מאוד אבדות למצרים. אחדות המטרה יצרה שיתוף הפעולה בין גורמים שלא הייתה ביניהם היכרות מוקדמת וכמעט לא תקשרו. אך לאחר בדיקת התפקוד שהייתה הצטברות של תקלות, שגיאות וטעויות, שגרמו לכך שהאבראהים אל אוול נשארה שלמה.
התייחסות המצרים
רושדי טמזין המפקד המצרי, בחר נתיב התקרבות נכון והצליח להגיע למטחווי פגיעה מחיפה מבלי להתגלות. בידיו היה המודיעין חלקי והוא לא ידע על מיקום בתי הזיקוק ומחנות צה"ל בחיפה. ודאי לא על קיום האוניה הצרפתית במפרץ. לפי דיווחו למפקדתו חשב שיורים עליו מתותחי החוף. על כן כאשר החליט לסגת פנה לצפון מערב ולא צפון מזרח לכיוון לבנון וכך בזבז את היתרון שהיה לו ונקלע למפגש עם המשחתות הישראליות. תפקוד הראשוני של מערכת הנשק באוניה היה טוב. לפי הדיווח שלו נורו 160 פגזים. מהמפקדה המצרית נאמר לו כי הסיוע מחיל האוויר הסורי כבר באוויר. החלטתו להיכנע הייתה מוצדקת ובזמן נכון. עיכוב היה גורם להרג נוסף בין אנשי צוותו מבלי לתת לו כל יתרון.
טמזין התקבל במצרים בכבוד המשיך בשירות בחיל הים המצרי ואף התקדם בדרגות. ניתן להבין זאת על רקע העובדה שכל כלי השייט המצריים הסתגרו בנמל אלכסנדריה וטמזין עם האבראהים אל-אוול נקט ביזמה התקפית ונלחם נגד כוחות עדיפים.
דו"ח צרפתי
מהנדס צי צרפתי הוזמן להכין, עבור חיל הים הצרפתי וחיל הים הישראלי, דו"ח פגיעות באניה המצרית. המהנדס איתר חמש פגיעות של פגזי 114 מ"מ מתותחי "אילת" ו"יפו" - מתוך 436 שנורו. פגז אחד פער חור של 60 ס"מ משמאל לחרטום. פגז אחר פגע בתותח מספר אחד ואחר בתותח בופור. רסיסים של שני פגזים חדרו למגורים, לחדר המכונות ולדוודים. רקטת חודר שריון אווירית אחת - מתוך 32 שנורו, פגעה בסיפון, חדרה לחדר אוכל קצינים ולחדר המכונאי. לא אותרה כל פגיעה של 127 מ"מ מתותחי ה"קרסן" - מתוך 64 שנורו. ממצאים אלה תאמו גם את המידע משיחות ותחקירים של השבויים המצריים.
המשחתת הצרפתית קרסן הגיעה למפרץ חיפה כחלק מכוח שמשימתו הגנה אווירית. הכוח קיבל הוראה להצטרף למבצע מוסקטר. אך בגלל תקלה במנוע חזרה המשחתת 'קרסן' ועגנה במפרץ. הייתה זו משחתת חדישה עם צוות מאומן. אף על פי שלא הייתה מוכנה לקבל פני אויב התעשת הצוות במהירות והגיב בירי תותחים. ואכן תגובתה המיידית, אף כי בתותחי הנ"מ, שיבשה את ההפגזה המצרית. לו הייתה מפעילה את מערכת הנשק המודרנית שלה - ארבעה תותחי 130 מ"מ מבוססי מכ"ם - ניתן היה לצפות לפגיעות טובות יותר. וגוף "אבראהים אל-אוול" לא היה נשאר בשלמותו. היא לא יכלה לצאת למרדף כפי שהתבקשה. בגלל אותה התקלה באחד המדחפים.
משלחת חוקרת של הצי הצרפתי באה במיוחד לבדוק את האוניה ומסקנתה שאף אחד מהנזקים לא נגרם מפגיעה של פגז צרפתי. העיר חיפה הכירה לו תודה על עצירת ההפגזה המצרית בעודה באיבה. ביזמת קצין הקישור, אף קיבל למזכרת את אחד מדגלי "אבראהים אל-אוול". כאשר חזרה הקרסן לבסיסה בטולון לתיקון המנוע שלה, היא נתקבלה בתרועות ניצחון. בשנת 1957 בעת ביקור אח"י אילת בטולון הוענק למפקד בוי (capitaine de fregate Boy) אות הצטיינות על ידי אדמירל ברג'ו . הדבר היה במסיבה בה נכחו גם מפקד אח"י אילת מנחם כהן, מפקד שייטת המשחתות צבי קינן ומנשה ריבלין ממשרד החוץ. ובנוסף הוענק אות הצטיינות קולקטיבי לכל אנשי צוות ה'קרסן' שהשתתפו בקרב. המצרים מצידם הפיצו סיפור שהקרב כולו נעשה על ידי המשחתת הצרפתית.
לקחי חיל הים
למפקדת חיל הים באותם ימים והרבה זמן אחר כך לא היה כיסוי מכם של חופי ישראל. שליטת מפקדה בכוחות מול נוכחות אניות זרות הייתה טובה. בשלב מוקדם החלו לזרום דיווחי המודיעין שהיו למעשה תרגום הודעות מפקד האוניה המצרית וסייעו מאוד להבנת התמונה. מפקד חיל הים החליט להעביר את המידע למפקד השייטת בצורה מיידית וגלויה. הזמנת מטוס הסיור נעשתה לפני איתור האוניה וכאשר עוד לא היה ברור שהיא בודדה. הזמנת מטוסי הקרב נעשתה כנגד חיל האוויר הסורי וכאשר הגיעו שולבו בקרב בצורה שהוצגה כעובדה למפקד הכוח בים. הופעת המטוסים היוותה זרז למפקד המצרי להיכנע.
הארגון המוטעה בתוך חיל הים גרם לכך שהטרפדות מצאו את עצמן סגורות בתוך נמל חיפה על ידי הרשת למניעת כניסת צוללים. לא הייתה כוננות לפתיחת הרשת ליציאה. הטרפדות לא השתתפו בקרב שהיה במסגרת יעודן העיקרי לא ירו טורפדו והאוניה נשארה שלימה. כך גם לא התעמתו הטרפדות עם התותחים והסוללה המשנית של אבראהים אל אוול ולא ספגו נפגעים.
תפקוד המשחתות לא היה מתואם דיו. השגת הפגיעה הראשונה נותנת יתרון מכריע. משחתת היא מטרה צפופה ויש בה דלק ותחמושת. ירי של שתי אוניות על מטרה אחת צריך להיות מתואם. זהו ביצוע המחייב רמת אימון גבוהה. המשחתות פתחו באש בלא תיאום ביניהן. מערכות הנשק במשחתות היו מדגם שלא איפשר ירי מדויק בלילה. וגם כשהאיר היום קרו ליקויים שנבעו מחוסר אימון. לא הוכנו פגזי תאורה וגם לא פגזי צבע המשמשים לטיווח. מספר ניכר של פגזים לא הורעמו נכון ולכן לא התפוצצו. הצוותים רכשו מיומנות תוך כדי הקרב. קצב האש גבר והושגו פגיעות שמנעו את יכולת האויב להילחם. בעקבות הירי הרב ללא פגיעות הגיע יוחאי בן נון למסקנה שאין תוחלת לחיל הים בהפעלת המשחתות נוכח חיל הים המצרי המתעצם. בדעתו נזרע הזרע שנבט בשנת 1960 בהיותו מפקד חיל הים כשיזם את תוכנית בנין הכח ספינות סער.
פיקוד המשחתות  בקרב היה מיוצאי הפלי"ם. רבים מהמשתתפים המשיכו תקופה ארוכה והגיעו לתפקידים בכירים בחייל. מפקד השייטת שמואל ינאי השיג את כל אשר ניתן היה לצפות. למעשה שיקוליו שהזמן פועל לטובתו היו נכונים. מפקדיו שמואל טנקוס וצבי קינן היו מרוצים. היות שהתוצאות הן כאלה שפיקוד חיל הים יכול להתברך בהם לשנים המסקנה היא שפעל נכון. מה שלא מנע ביקורת שהחלה בחוגי הצבא על היעדר רוח ההסתערות לכאורה.
הפצוע היחידי מהכח הישראלי, היה המכונאי אביגדור רביד שנכווה מהתפוצצות צינור קיטור באח"י מזנק. כוויותיו היו קשות והטיפול ארך זמן רב. רביד, בוגר בית הספר לקציני ים עכו חזר לאחר החלמתו לשרת באח"י נגה. לאחר תום שירות החובה החל ללמוד משפטים. רביד עלה לדרגת אל"ם בפרקליטות הצבאית ובאזרחות נעשה נציב קבילות הציבור במשרד מבקר המדינה.
דו"ח סיכום הקרב
בוצע על ידי אדמונד וילהלם ברילנט שהיה מפקד תורן בסטלה מאריס בליל התקרית ועמיתו סא"ל יוסף בן שמואל. הדו"ח נכתב בעברית ובאנגלית והוגש לרמטכ"ל משה דיין, ולמפקדת הצי הצרפתי שאישרה אותו ואיששה את המסקנות שלו בבדיקה מטעמה. במהלך התחקיר בוצעו צילומי פגיעות במשחתת על ידי צלם חיל הים שנלווה אליהם, נערכו ראיונות עם המפקד הצרפתי ועם הלוחמים.
ציונים לשבח
לאחר הקרב שררה בחיל הים הרגשת שביעות הרצון כללית. מפקד השייטת שמואל ינאי הביע את הערכתו לצוותות המשחתות בפקודה לקראת יום העצמאות 1957. ציונו לשבח על פעולה מקצועית ודביקות במילוי תפקיד: משה סגל, אברהם כספי, יהודה אשכנזי, בן עמי זמיר, אריה פיכמן, יצחק נעים ואמציה רון.
אח"י חיפה (ק-38)
האונייה, אבראהים אל-אוול לשעבר, תוקנה והותאמה לשירות בחיל הים. שמה החדש, החמישי במספר והאחרון, היה "אח"י חיפה" והיא קיבלה את מספר הצי ק-38. האונייה שירתה בחיל הים כ-12 שנים בהן ערכה הפלגות אימונים וביקורים בנמלים זרים. צוות הספינה אויש רק בחלקו והמקומות הפנויים שימשו למתאמנים שבאו מבית הספר לקציני ים עכו ומקורס חובלים.
ביקור במלטה
הביקור הראשון בינואר 1961 נעשה בוולטה שבמלטה שהייתה עדיין בשליטה בריטית. האוניה המצרית הייתה במחצית הראשונה של 1956 בשיפוץ במלטה וסיפור שבייתה במלחמת סיני, היה ידוע. אח"י חיפה התקבלה בחמימות על ידי אנשי הצי המלכותי הבריטי והאדמירל הבריטי שהגיע לביקור באוניה, חתם ב"ספר האורחים" בו חתם קודמו עוד מהתקופה המצרית. אחד מקציני האוניה חטף שטף דם פנימי בבטנו, נותח בבית החולים של הצי המלכותי הבריטי ולאחר שהבריא, הוטס במטוס צבאי לקפריסין ומשם חזר לארץ בטיסה אזרחית.
הביקור קיבל כותרות בעיתונות המקומית. הייתה אז ידיעה שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, הכריז שהמשחתת טבעה לאחר שהפגיזה את נמל חיפה, והנה היא שטה ואף נראית עוד יותר טוב. באותה עת הבריטים כבר החלו לחזר מחדש אחרי הערבים. נראה שהתקבלה הוראה מלונדון להצניע את הביקור. בניגוד לנוהג הבינלאומי והסולידריות בין ימאים, דרשו הבריטים מאח"י חיפה לקצר את הביקור ולצאת לים בעיצומה של סערה עזה.
ביקורים אחרים
הביקור השני באותה הפלגה נערך בנמל אז'אקסיו שבאי קורסיקה. ביוזמת הקונסול הישראלי במרסיי הניח מפקד המשחתת יהודה בן-צור זר על קבר החייל האלמוני וקורס חובלים ח' הווה את משמר הכבוד.
בהפלגה אחרת בפיקודו של יהודה בן-צור, נערך ביקור של מספר ימים בנמל נאפולי באיטליה יחד עם משחתות אחרות והצוללת אח"י רהב (צ-73).
בתקופת פיקודו של הדר קמחי ביקרה האוניה שוב בנמל נאפולי. בדרכה חזרה נערכה למשחתת קבלת פנים חגיגית על ידי הצי האיטלקי בנמל מסינה. בקבלת הפנים השתתף גם מפקד שייטת המשחתות אל"ם מנחם כהן. החגיגיות נבעה מכך שבדרך לנאפולי האוניה נכנסה למסינה לקבלת דלק והצי האיטלקי לא ידע על הגעתה הצפויה. ככלל הקשרים עם הצי האיטלקי שנבנו מביקורים אלה היו יותר מידידותיים. חיל הים נעזר בתעשייה האיטלקית בחימוש ספינות הסער.
מלחמת ששת הימים
כהכנה לקליטת ספינות הטילים הוכנסה אח"י חיפה בשנת 1966 למצב שימור. בחודש מאי 1967 הוחזרה לפעילות עם צוות מילואים בפיקודו של יהודה בן-צור, כדי להשתתף במלחמת ששת הימים. במהלך המלחמה גילתה אח"י חיפה צוללת מצרית שארבה בחופי ישראל ותקפה אותה. התקיפה גרמה לצוללת נזק שחייב אותה להפסיק את המארב ולשוב לנמל אלכסנדריה.
בשנת 1968 הוצאה "אח"י חיפה" (ק-38) מהשירות. ב-7 באפריל 1969 והוטבעה, כ-35 מיל מערבית לחיפה, באמצעות טיל גבריאל, שנורה ממערכת הטילים הראשונה שהותקנה על ספינת הטילים שקיבלה את שמה, אח"י חיפה (ס-322).
טימותי גרטון אש
טימותי גרטון אש (באנגלית: Timothy Garton Ash; נולד ב-12 ביולי 1955) הוא היסטוריון וסופר בריטי. מחקרו מתמקד בעיקר באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כתב שמונה ספרים, מפרסם טור שבועי בגארדיאן וטורים עיתונאיים בניו יורק טיימס, ב-Wall Street Journal ובוושינגטון פוסט.
אודות
למד היסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד. מחקרו על התנגדות הגרמנית לנאציזם הוביל אותו לברלין, שם התגורר במשך שבע שנים, הן בצד המזרחי והן בצד המערבי.
הוא קיבל תואר עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש הבריטי. בשנת 1984 קיבל את פרס סומרסט מוהם לכתיבה ספרותית. בשנת 2005 נכלל ברשימת 100 האינטלקטואלים הציבוריים המובילים של המגזינים Foreign Policy ו-Prospect. הוא נכלל ברשימת הטיים מגזין של 100 האנשים הכי משפיעים בעולם בשנת 2005. בשנת 2006 קיבל את פרס אורוול לפובליצסטיקה פוליטית. הוא קיבל אות מסדר ההצטיינות של פולין, גרמניה וצ'כיה.
גרטון אש נשוי לדנוטה, חוקרת תולדות האמנות המתמחה ברנסאנס, ואב לשני בנים, תומאס ואלק. הוא מתגורר באוקספורד.
מור קרבסי
מור קרבסי (נולדה ב-23 באפריל 1986) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
קרבסי נולדה בירושלים. אמה שושנה, משוררת וסופרת ילדים, נולדה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) למשפחה ממוצא מרוקאי, ואביה הירושלמי הוא ממוצא איראני. לשרשיה המגוונים ביטוי גם במוזיקה שלה. אחד הפרויקטים העיקריים של קרבסי הוא המוזיקה הספרדית ומוזיקה בלדינו, אך היא שרה גם פולק אמריקאי-לטיני ואירופי, מוזיקה אנדלוסית ופיוטים.
לצד ביצוע של שירים מסורתיים, עוסקת קרבסי גם בהלחנה. את סגנונה המוזיקלי ניתן להשוות לזו של מריצה ויסמין לוי, אך יש לה קול חזק וייחודי. כמו כן ניתן לזהות במוזיקה שלה השפעות מובהקות של פלמנקו ופאדו. הושפעה מאמנים כגון אום כולתום, עמליה רודריגז, מרסדס סוסה ומדרדאוש.
קרבסי מרבה להופיע בפסטיבלי מוזיקת עולם ובסיורי קונצרטים ברחבי אירופה וארצות הברית. בין היתר הופיעה באוויר הפתוח בכיכר טרפלגר בלונדון (2006 ו-2007), בפסטיבל Womad ובשידורי טלוויזיה ורדיו בצרפת וב-BBC. בסקירה לרגל צאת אלבום הבכורה שלה, "היפה והים" שהוקלט בלונדון שם התגוררה, הגדיר אותה מבקר הגרדיאן כ"אחת הדיוות הצעירות הגדולות בזירת המוזיקה העולמית".
מתגוררת בספרד (2012), נשואה לגיטריסט ג'ו טיילור.
דוד הכהן (רד"ך)
רבי דוד הכהן (מכונה רד"ך או מהרד"ך; אחרי ה'רכ"ה, 1465, קורפו, הרפובליקה של ונציה - ה'ר"צ, 1530, אדריאנופולי, האימפריה העות'מאנית), היה רב ופוסק הלכה, מחכמי ורבני יהדות טורקיה ויוון במפנה המאות ה-15 וה-16.
ביוגרפיה
נולד כנראה בקורפו, כנראה אחרי שנת ה'רכ"ה (1465). על אביו רבי חיים הכהן לא ידועים פרטים כלשהם מלבד היותו תלמיד חכם.
בתחילת דרכו למד בישיבה מקומית בקורפו שבראשה עמד הרב יוסף פיצ'ו; הוא למד גם אצל הרב שלמה ב"ר שמואל בארטה, חמיו של הרב בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; בתקופה מאוחרת יותר למד בפאדובה אצל רבי יהודה מינץ.
משרתו הרבנית העיקרית, על שמה התפרסם בעולם היהודי ("הרד"ך מקורפו"), הייתה רבנות עיר הולדתו קורפו, בה החזיק עשרות שנים. בקורפו, במקביל לרבנותו עמד בראש ישיבה. מיקומה של קורפו הציב אותו על פרשת דרכים בין הקהילות היהודיות הגדולות באיטליה, ובין אלו שבטורקיה, ובגלל קרבתו וידידותו עם גדולי רבני התקופה, נקרא לעיתים להכריע במחלוקות הלכתיות שעלו על הפרק. בתשובה ידועה שלו, שנדפסה ראשונה בספר השו"ת "תשובות רד"ך", הוא נדרש להכריע בנושא מסוים בהלכות סת"ם שהיה שנוי במחלוקת בין הרב אברהם מינץ מוונציה, בנו של רבו מהר"י מינץ; ורבני סלוניקי: רבי יעקב בן חביב ובנו רבי לוי בן חביב, והרב אברהם טריבש צרפתי.
אחרי קורפו, שימש ברבנות העיר היוונית פטרס בירת אכאיה, שהייתה נתונה אז תחת שלטון עות'מאני. בעיר זו נוצר קשר בינו לבין הרב משה אלשקר, עמו עמד בקשרי מכתבים כבר בתקופת קורפו. חילופי מכתבים אלו נמשכו גם כאשר עקר מהר"ם אלשקר בשנת 1522 מפטרס ועבר לגור בקהיר שבמצרים.
כאחד מגדולי פוסקי זמנו, הרבה רד"ך לפרסם תשובות הלכתיות בנושאים שעמדו על הפרק. בין מכותביו ניתן למנות אישים ידועי שם כמו: רבי בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; רבי יוסף טאיטאצאק; רבי אליהו מזרחי ואחרים. בין תלמידיו נודעו: רבי שמואל קלעי, ורבי דוד ויטאל, חתנו של רד"ך, ומחבר הספרים "כתר תורה" ו"מכתם לדוד". הרד"ך היה מיראי ההוראה, דבר שהתבטא בתשובותיו באריכותם ופלפולם והפיכת הסברות מצד לצד במהלך משאו ומתנו ההלכתי עד הגעתו למסקנה.
בשנת ה'רנ"ב (1492), עם גירוש ספרד, נזקק רד"ך לשאלות הלכתיות רבות שעלו בעקבות אירועי הגירוש. בחלק מתשובותיו הוא תוקף בחריפות חלק מהאנוסים שנשארו בספרד משיקולי ממון.
בערוב ימיו התגורר בעיר אדריאנופולי, ובה נפטר בשנת ה'ר"צ (1530).
בנו רבי חיים הכהן, וחתנו רבי דוד ויטאל, הכינו לדפוס את ספר השו"ת שלו, הכולל פסקי הלכה במגוון נושאים. הספר נדפס בקושטא רצ"ז-רצ"ח, וזכה למספר מהדורות. הוא מצוטט רבות בספרות הפוסקים.
מס משקאות ממותקים
מס משקאות ממותקים, מס משקאות או מס סוכר הוא מס שנועד להפחית את צריכת המשקאות הממותקים. משקאות הכלולים במס זה כוללים לרוב משקאות קלים ומשקאות אנרגיה. התערבות מדינתית זו נעשית בדרך כלל כמאמץ להפחית את ההשמנה בקרב האוכלוסייה ואת ההשפעות הבריאותיות הקשורות לעודף משקל. קיימות ראיות כלכליות ורפואיות תומכות ביתרונות של מס זה.
במדינות רבות מהווה מס משקאות עניין לדיון ציבורי. יצרני משקאות ותעשיינים מתנגדים לו לעיתים קרובות מחשש לפגיעה בהכנסותיהם, ואילו איגודי רפואה לאומיים וארגון הבריאות העולמי מקדמים את המס כדוגמה למיסוי פיגובאני, שמטרתו להרתיע מפני תזונה לא בריאה ולקזז הוצאות שהמדינה נוטלת על עצמה בעקבות השמנת יתר.
אופן המיסוי
מסי סוכר במדינות שונות כוללים מיסוי בשלב הייצור ובשלב הרכישה.
רוב המיסים על משקאות ממותקים נקבעים באופן נפחי (כלומר, בשיעור קבוע ליחידת נפח של המוצר), ורק שלושה מיסי סוכר ברחבי העולם הם פרופורציונליים לתכולת הסוכר.
השפעת המס
סקירה שיטתית ומטא-אנליזה שנערכה ב-2022 ובדקה מאמרים שבחנו את ההשפעה של מס על משקאות ממותקים העלתה כי הביקוש למשקאות ממותקים רגיש למחירם ונמצאה ירידה ממוצעת של 15% במכירות בעקבות הטלת המס. בסקירה ומטא-אנליזה שנערכה ב-2019 נמצא כי מס בשיעור 10% גרם לירידה בצריכת משקאות ממותקים בשיעור דומה. על פי ארגון הבריאות העולמי מיסוי המשקאות הממותקים הוכח כדרך יעילה לצמצום צריכת סוכר. מחקרים שונים הראו קשר בין מס על משקאות ממותקים וירידה במשקל הגוף.
בישראל
ב-1 בינואר 2022 נכנס לתוקפו בישראל מס משקאות ממותקים (באמצעות צו של שר האוצר להטלת מס קנייה). חברות המשקאות קיבלו פטור על המלאי המצוי ברשותן, אך רשתות השיווק העלו מחירי המשקאות הממותקים כבר בתחילתו. הטלת המס העלתה את מחירי בקבוקי המשקאות המשפחתיים עד לכ-9 שקלים ל-1.5 ליטר משקה ברשתות המסחר הגדולות. על פי מחקר של בנק ישראל הטלת המס על משקאות ממותקים הביאה לירידה כמותית בנפח הרכישות שלהם. ניתוח של התאחדות התעשיינים הראה ירידה במכירות של משקאות ממותקים של 8%.
בשנת 2023 דרשו מפלגות ש"ס ויהדות התורה בהסכמים הקואליציוניים  לבטל את המס, ושר האוצר, בצלאל סמוטריץ', נענה לדרישה וביטל את המס. מומחי בריאות הציבור מתחו ביקורת על החלטה זו וטענו שהיא תעלה בחיי אדם.
המס במדינות שונות
85 מדינות בעולם ובתוכן ישראל הטילו מיסוי על משקאות ממותקים.
אוסטרליה
מועצת המשקאות האוסטרלית הצהירה ביוני 2018 כי התעשייה האוסטרלית תפחית את תכולת הסוכר ב-10% עד 2020, ובעוד 10% עד 2025. הצהרה זו נתפסה כניסיון להדוף מס סוכר. לא היו תוכניות להפחית את תכולת הסוכר במשקאות עתירי הסוכר. התוכנית היא בעיקר להגביר את הצריכה של משקאות דלי סוכר או ללא סוכר. מכירות המשקאות התוססים של קוקה קולה אמטיל ירדו ב-8.1% משנת 2016 עד לשנת 2018. עם זאת האיגוד הרפואי האוסטרלי ממשיך להמליץ על מס סוכר.
בחריין
בבחריין יש מס משקאות ממותקים מאז 2017.
ברוניי
מס של 0.29 דולר אמריקאי לליטר מאז אפריל 2017.
קנדה
בשנת 2020, מחוז קולומביה הבריטית הפסיק לפטור משקאות מוגזים ממס מכירה פרובינציאלי של 7% עבור מוצרי מכולת. עדיין מיצי פירות ומשקאות מוגזים לא ממותקים פטורים מהמס. המדד הוצג על סמך המלצות בריאות לטיפול בהשמנת יתר של צעירים.
במאי 2021 הכריזו מחוז ניופאונדלנד ולברדור על מס של 20 סנט לליטר עבור משקאות ממותקים בסוכר. מס זה יושם ב-1 בספטמבר 2022.
צ'ילה
בשנת 2014 הוחלט על העלאת המס על משקאות ממותקים, והפחתת המס על משקאות דלי סוכר. שיעור המס הועלה מ-13 אחוזים ל-18 אחוזים עבור משקאות המכילים 6.25 גרם תוספת סוכר ל-100 מ"ל. לעומת זאת, שיעור המס על משקאות דלי סוכר ירד ל-10%. שינוי שהוביל לירידה של 21.6% בצריכת משקאות ממותקים.
קולומביה
בקולומביה הועלתה הצעה בשנת 2016 לקביעת מס של 20% על המשקאות הממותקים, ההצעה נדחתה על ידי בית המחוקקים הקולומביאני למרות התמיכה הפופולרית בה.
דנמרק
בדנמרק החלו מס על הסודה כבר בתחילת המאה ה-20, כנגד החלטה זו היו הפגנות ודיונים רבים. בשנת 2013 הצהירה הממשלה כי המס יבוטל על מנת ליצור עוד מקומות עבודה ולעזור לכלכלה המקומית.
מבקרי המס טענו שהמיסים לא יעילים במיוחד. כדי להימנע ממסי הסוכר, קמעונאים מקומיים התלוננו שהדנים פשוט נסעו לשוודיה ולגרמניה, שם המחירים היו נמוכים יותר. דנמרק ביטלה את המס על משקאות קלים ב-2014.
פינלנד
מס סוכר הונהג בפינלנד החל משנת 1940.
צרפת
צרפת הייתה הראשונה שהציגה מס ממוקד על משקאות ממותקים לא אלכוהוליים ברמה הלאומית כבר בשנת 2012. המס, שעומד על 0.0716 אירו לליטר, חל הן על משקאות קלים רגילים והן על משקאות דיאטטיים, מים מינרליים בטעמים ומיצי פירות בתוספת סוכר, אך אינו חל על מים מינרליים ומיצי פירות 100% (כאלה ללא תוספת סוכר).
מאמר משנת 2019 שפורסם בכתב העת "PLoS ONE" העריך את השפעות המחיר והצריכה של המס בצרפת. מסקנת המחקר: "העדויות לגבי תגובות הצרכנים הן מעורבות ולא חזקות. הנתונים מצביעים לכל היותר על הפחתה קטנה מאוד ברכישת משקאות קלים (כחצי ליטר לנפש לשנה), השפעה שתהיה עקבית עם שיעור המס הנמוך. אנו מוצאים עדויות מרמזות לתגובה גדולה יותר על ידי תת-המדגם של קונים כבדים. נראה שמיצי פירות ומים לא הושפעו מהמס."
הונגריה
המס בהונגריה נכנס לתוקף בספטמבר 2011, הוא מס של 4 אחוזים על מזון ומשקאות המכילים כמויות גדולות של סוכר ומלח, כגון משקאות קלים, ממתקים, חטיפים מלוחים, תבלינים וריבות פירות. על פי נתוני המדינה בשנת 2016, המס הביא להפחתה של 22% בצריכת משקאות אנרגיה ו-19% מהאנשים הפחיתו את צריכת המשקאות הקלים הממותקים.
הודו
בהודו יש מס של 40% על סודה ממותקת החל מ-1 ביולי 2017.
אירלנד
באירלנד מס סוכר הוכנס ב-1 במאי 2018. המס מוסיף 30 סנט לליטר למחיר של משקאות ממותקים פופולריים המכילים יותר מ-8 גרם סוכר ל-100 מ"ל.
איטליה
בשנת 2018 העבירו מספר נציגים רפואיים מכתב רשמי לשרת הבריאות ג'וליה גרילו ובו הצעה להעלות מס של 20% על משקאות ממותקים. בספטמבר 2019 הזכיר ראש הממשלה ג'וזפה קונטה בנאום פומבי את הרעיון להנהיג מס "על משקאות מוגזים" (ולא ציין אם הוא מתייחס רק למשקאות ממותקים), והתייחס אליו כ"מעשי".
בסוף 2019 אושרה רשמית הצעת מס על צריכת משקאות קלים ממותקים. תחילתו הרשמית נדחתה אז ל-1 בינואר 2022. התאחדות יצרני המשקאות והמשקאות הקלים חידשה את התנגדותה להצעה, והעריכה כי תהיה לכך השפעה של התכווצות השוק בשיעור של 16%.
מלזיה
במלזיה יש מס משקאות ממותקים שיושם ב-1 ביולי 2019.
מקסיקו
בספטמבר 2013, נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו, הציע מס של 10% על כל המשקאות הקלים, במיוחד משקאות מוגזים, מתוך כוונה לצמצם את מספר החולים בסוכרת, מחלות לב וכלי דם אחרות במקסיקו, בה יש את אחד מהשיעורים הגבוהים בעולם של השמנת יתר.
על פי נתוני ממשלת מקסיקו, בשנת 2011, הטיפול בכל חולה עם סוכרת עלה למערכת הבריאות הציבורית המקסיקנית בסביבות 708 דולר לשנה, עם עלות כוללת של 778,427,475 דולר בכל שנת 2010.