cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיפודים אמיתיים
מאפיינים
לקיפודים אלה מעטה מגן של שיער קשה עשוי קרטין המקיף אותם ועוזר להם להתגונן מטורפים באמצעות התגלגלות לכדור. דבר זה הם עושים גם במורדות כדי לרכך את הנפילה. בשל כך זנבם קטן מאוד וכמעט לא נראה מלמעלה והם בעלי רגליים קצרות מאוד. החוש העיקרי המשמש את הקיפודים הוא חוש הריח אך הם גם בעלי אוזניים גדולות במינים רבים, בעיקר של שוכני מדבר. הקיפודים הם פעילי לילה ובחורף בכמה אזורים הם נכנסים לתרדמת חורף עד האביב.
הקיפודים הם אוכלי כל טיפוסיים הניזונים בעיקר מחרקים ועוד חסרי חוליות, זוחלים לרבות נחשים, צפרדעים, ביצים, עופות ויונקים קטנים מהם. בנוסף הם אוכלים פטריות, פירות, פירות יער וכמה מיני עשבים. למרות הגנתם המרשימה מספר טורפים למדו לטרוף אותם, למשל האוח אשר חוטף בטפריו פרטים צעירים בהפתעה ומקלקל את יכולתם להתכדר.
החבורה הדיהדרלית האינסופית
בתורת החבורות, החבורה הדיהדרלית האינסופית הנה חבורה אינסופית, המכלילה את החבורה הדיהדרלית.
מבוא והגדרה
חבורה דיהדרלית סופית D_n נוצרת על ידי סיבוב r של ושיקוף s; כאשר סדר החבורה סופי, הסיבוב גם הוא בעל סדר סופי: r^n=1. בנוסף, בין השיקוף לסיבוב מתקיים היחס.
בניגוד לכך, בחבורה הדיהדרלית האינסופית, הסדר של הסיבוב איננו סופי: זוהי החבורה הנוצרת על ידי שני איברים r,s, המקיימים s^2=1 ו-. זוהי חבורה אינסופית, המסומנת או.
אריה (ספינה)
אריה הוא כלי שיט קטן, דמוי טורפדו, שהיה בשלבי פיתוח בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיה אמור להציג תפיסה מקורית.
פיתוח ה"אריה"
יוחאי בן-נון, בהיותו מפקד חיל הים, יזם פיתוח של כלי שיט מודרני קטן, דמוי טורפדו, שיהיה מונהג על ידי לוחם בודד. ה"אריה" תוכנן להיות בעל טווח שיט גדול, ומסוגל לפעול גם בתנאי ים קשים. ה"אריה" היה מבוסס על עיקרי ה"חזירים" וסירות הנפץ, שהיו בשימוש בשייטת 13, אולם נועד להיות משופר בהרבה. החידוש ב"אריה" היה שיוטו במצב של חצי צלילה: הגוף שקוע במים אולם המפעיל יושב בתא חיצוני מעל פני הים. היתרון הברור הוא שהכלי נמוך וקשה לגילוי בעוד שהוא מופעל על ידי מנוע שרפה פנימית, מה שמגדיל במידה רבה את טווח פעולתו. אבי הרעיון היה פרופ' מרטין אבקוביץ, מהמחלקה להנדסה ימית במכון הטכנולוגי במסצ'וסטס (MIT) – שם השתלם בזמנו בן-נון.
דייב די, דוזי, ביקי, מיק וטיץ'
דייב דִי, דוֹזי, ביקי, מִיק וטיץ' (באנגלית: Dave Dee, Dozy, Beaky, Mick and Tich) - להקת רוק בריטית מהעיירה סולסברי מסוף שנות ה-60.
אריה (ספינה)
פיתוח ה"אריה"
עבודת התכנון החלה בשנת 1962, במסגרת פנימית. לאחר בניית אבטיפוס וניסויי ים מוצלחים, הוצג דגם ניסיוני ב-1965 לפני ראשי מערכת הביטחון. הוחלט בפורום זה להעביר את המיזם להמשך פיתוח ותכנון לתעשייה האווירית. עם פרישתו של בן-נון, שהיה היוזם והכוח המניע, מפיקוד על חיל הים, נעצר המיזם.
דייב די, דוזי, ביקי, מיק וטיץ'
היסטוריה
הלהקה התחילה את דרכה תחת השם דייב די והבוסטונס, והורכבה מדייב די הרמן הסולן, טרבור "דוזי" דייוויס הבסיסט, ג'ון "ביקי" דיימונד הגיטריסט, מיק וילסון המתופף ויאן "טיץ'" אמי הגיטריסט המוביל. בשנת 1964 פגשו חברי הלהקה את צמד מחברי הלהיטים קן הווארד ואלן בלייקלי שבשנים הבאות חיברו את להיטי הלהקה. לאחר שני שירים שלא הצליחו להיכנס למצעד ושיר שלישי שבקושי המריא, הקליטו חברי הלהקה את Hold tight שהגיע למקום הרביעי במצעד והיה הראשון בשרשרת להיטים שהגיעו לעשרת הראשונים.
אריה (ספינה)
פיתוח ה"אריה"
בשנת 1979 נכנס לשימוש דגם מתקדם של "חזיר" שנקרא "רם", ושימש להובלת לוחמים. שימוש מבצעי ראשון בדגם זה נעשה לשם טיבוע אוניית מחבלים בשם "טארק" במעגן צור, ב-26 באפריל 1979. לא נמסר עד כמה מבוסס ה"רם" על תכנון ה"אריה".
יוסף יצחק אופן
הרב יוסף יצחק אופן (נולד בכ"ד בשבט ה'תש"י, פברואר 1950) הוא משפיע בישיבת תורת אמת, ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת ובקהילת חב"ד ברמת שלמה שבירושלים. עומד בראש מרכז חמ"ש - רשת כוללי-ערב ללימוד חסידות.
ביוגרפיה
נולד ברמת גן לרב אהרן אופן, שבועות ספורים לאחר פטירתו של רבי יוסף יצחק שניאורסון, והיה מהראשונים שנקראו על שמו.
למד בישיבת תומכי תמימים לוד אצל הרב שלמה חיים קסלמן. בשנת תשכ"ו נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770. בשנת ה'תשל"א חזר לישראל ומסר שיעורים בספר התניא בתומכי תמימים כפר חב"ד במשך כשנה.
לאחר נישואיו לדבורה (בת אלימלך פרוינוביץ מבני ברק) התיישב בירושלים והתמנה למשפיע בישיבת תורת אמת בעיר. כעבור עשר שנים החל לשמש גם כמשפיע בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת ובכולל שבבית הכנסת צמח צדק, וכמורה ב'מכון אלטע'.
בשנים ה'תשס"ז-ה'תשס"ח הוציא על ידי מכון 'קול מבשר' דיסקים של שיעורים שמסר בתורת החסידות: בספר המאמרים עת"ר, בשער הייחוד והאמונה, בספר המאמרים תרס"ה, בספר המאמרים תער"ב חלק א' ובחינוך קטן שבתניא.
מוסר שיעור שבועי בישיבת חב"ד ברמת אביב בספר דרך מצותיך. כמו כן מוסר מדי שבוע שיעור ב"קונטרס העבודה" של רבי שלום דובער שניאורסון בקרית הבעל שם טוב שבפתח תקווה.
בשנת ה'תשע"ד נכנס כמשפיע במוקד "עשה לך רב" של ארגון התאחדות החסידים המאגד בתוכו 63 רבנים שעונים לשאלות הציבור במשך כל השבוע.
עם פתיחת מוסדות אור ליובאוויטש בכפר חב"ד מונה הרב אופן לחבר הנהלה במוסדות.
מרכז חמ"ש
בשנת תשמ"ח, לאחר פטירת הרבנית חיה מושקא שניאורסון (אשתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון), החל בפעילות לזכרה ופתח את 'מרכז חמ"ש להפצת המעיינות' – כולל ללימוד תורת חסידות חב"ד.
בשנת תשע"ה החלה פתיחה מחודשת של רשת כוללים הנושאת שם זה. ברשת לומדים כ-1000 אברכים ב-50 כוללי ערב והרב אופן מכהן כיו"ר. בכולל מתקיימים גם מבצעי לימוד בזמנים מיוחדים וכן ישיבת בין הזמנים בחופשת הקיץ.
פעילותו
מדגיש גם את עבודת השמחה. בעל ידע בניגוני חב"ד, כולל דיוק בגרסאות הניגונים וקצב שירתם הנכון.
חתם עם עוד מאות רבנים על פסק-דין שהרבי מלובביץ' הוא נביא ומלך המשיח.
פורט פואד
פורט פואד (בערבית: بور فؤاد) היא עיר במצרים, בפתחת תעלת סואץ על גדות הים התיכון. פורט סעיד, הממוקמת בצדה השני של התעלה, היא העיר התאומה שלה.
היסטוריה
בעת מבצע קדש הופגזה העיר ונפגעה קשות מירי של הצי הצרפתי והצי המלכותי האנגלי. ב"מוזיאון המלחמה" מתועדים הקרבות הקשים שאירעו באזור במהלך ההיסטוריה ובין השאר הקרבות עם הצבא הישראלי בשנת 1967 ובשנת 1973. בקרבות מלחמת יום הכיפורים, ב-22 באוקטובר, פיקד מתן וילנאי על כוח משימה מיוחד שפעל בחזית המצרית, אשר כלל את סיירת חרוב וכוח של שייטת 13. הכוח עמד לבצע פשיטה על פורט פואד, אולם זו בוטלה בשל כניסת הפסקת האש הראשונה לתוקפה. כיום מצוי בפורט פואד בסיס הגנה אווירית של הצבא המצרי.
העיר נמצאת על האי פורט פואד, כשמצפונה הים התיכון וממערבה תעלת סואץ. ניתן להגיע אליה באמצעות מעבורת מפורט סעיד. בשנת 2016 נפתח גשר צף המאפשר להגיע אליה.
במעלה מדרגות היכל המשפט
נושא היצירה
היצירה שמצוירת כקריקטורה עוסקת בבית המשפט. ביצירה מתואר שופט מנופח ומלא חשיבות עצמית היורד במדרגות היכל המשפט. הוא אוחז ערמת ניירות המעידה על עבודתו הרבה. עורך דין או שופט נוסף עולה במדרגות ומפנה מבטו לאחור. מטרת היצירה לשים ללעג את מערכת המשפט העמוסה בבירוקרטיה ועורכי דין ושופטים המנופחים מחשיבות עצמית.
קומפוזיציה
הקומפוזיציה מרכזית, היא מתמקדת בדמות השופט היורד במדרגות וניצב במרכז היצירה. הוא תופס כשליש מהציור. מימינו השופט השני שנוכחותו ומשקלו דומים למשקל הקהל הרב שמצידו השמאלי ברחבה שבראש המדרגות, מה שיוצר קומפוזיציה די מאוזנת. המרכיבים המרכזיים ביצירה הם אנכים: הדמויות, הקירות והמסדרונות בחלק האחורי בתמונה. המודגשים על ידי צורתה המלבנית של מסגרת היצירה. לעומתם ישנם קווים אופקיים רבים: המדרגות. אך אין להם משקל רב ביחס לקווים האנכיים. נקודת המגוז נמצאת מימין לשופט ואליה מוביל מעקה המדרגות – הוא הקו האלכסוני היחיד ביצירה.
אור וצל ותאורה
היצירה מוארת באור טבעי, המגיע מצד שמאל למעלה. האור נופל על פני הדמות כך שצידן הימני מוצל וצידה השמאלי מואר. האור והצל יוצרים קונטרסטיות על פניו המדגישה את פניו המעוגלות וסנטרו המורם. האור והצל יוצרים נפחיות בתוך הדמות ומדגישים את עודף הבד בגלימות בית המשפט המרשימות. פניה של הדמות השנייה מוארים לחלוטין וכמוהן גם הקיר מאחור, לא נראה כי יש מקור אור כלשהו בצידו האחר של המסדרון לכן הוא הולך ומחשיך.
יהודה עדר
יהודה עֵדֶר (נולד ב-10 ביולי 1951) הוא מוזיקאי, גיטריסט, מפיק מוזיקלי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
יהודה עדר נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא. עדר החליף את דני סנדרסון בלהקת הנח"ל, וכן היה גיטריסט בלהקות תמוז, דודה וקאריזמא. עדר הוא בוגר מכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, והקים את בית הספר למוזיקה "רימון". עדר השתתף ב"מסע הבחירות של מאיר אריאל", וכן היה מנהל המחלקה הישראלית של חברת התקליטים "הד ארצי".
עדר היה חבר בלהקות תמוז ודודה, והיה שותף כגיטריסט באלבומים סוף עונת התפוזים ודודה, ובסבב ההופעות של להקות אלו.
עדר השתתף בתוכנית "יוצרים גדולים יוצרים קטנים" אשר התקיימה בחסות מפעל הפיס. במסגרת התוכנית הוא לימד בחצור הגלילית שבצפון וברמלה קבוצה של ילדים כישרוניים עם יכולות מוזיקליות ואת להקת "לוחמי הגרוטאות".
בספטמבר 2007 יצא אלבומו הראשון, "מר גרוסבארד היקר", בשיתוף עם המוזיקאים חמי רודנר ויוני בלוך. בחודש מאי יצא הסינגל הראשון מתוכו, "כוכב שביט" - גרסה עברית לשירו של בוב דילן "Shooting Star" שתרגם עדר. אחריו יצאו השירים "יש ביצה" ו"מר גרוסבארד היקר".
בשנת 2011 הצטרף עדר לתוכנית "The Voice ישראל" בתור מנהל אמנותי.
בין ינואר 2014 לאפריל 2015 הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה", לצד אשתו.
במרץ 2016 השיק אלבום חדש, "עולה ירח", בהופעה, שבה התאחדו חברי להקת תמוז.
יהודה עדר הוא יוזם הקמת בית ספר למוסיקה רימון ב-1985 ומנהלו הראשון, ועומד בראש המסלול להלחנה ולכתיבת שירים בבית הספר מראשית דרכו. כיום הוא משמש נשיא בית הספר.
זוכה פרס דירקטוריון אקו"ם לשנת 2022 על תרומה ייחודית לזמר העברי ולתרבות הישראלית.
חיים אישיים
עדר נשוי לשחקנית מיקי קם ואב למוזיקאי אלון עדר ולשחקן נדב עדר.
רוני הארל
רוני הארל ג'וניור (באנגלית: Ronnie Harrell Jr.; נולד ב-11 במרץ 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בעירוני נס ציונה.
קריירה
הארל נולד בדנוור, קולורדו, ושיחק כדורסל עבור אוניברסיטת קרייטון ולאחר מכן עבור אוניברסיטת דנוור.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2019 ב-NBA, חתם הארל בסטיאווה בוקרשט הרומנית, ובהמשך העונה עבר לאצלה הלוקסמבורגית. בעונת 2020/2021 שיחק בסאן אגוסטין מהליגה הספרדית השנייה, והעמיד ממוצעים של 16.1 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
ב-6 באוגוסט 2021 חתם בהפועל גלבוע גליל, שם העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.6 חטיפות ב-29.8 דקות למשחק ב-26 משחקים בהם שיחק. ב-11 באוגוסט 2022 חתם בריזן לודוויגסבורג מהבונדסליגה, אך שוחרר מהקבוצה ב-12 בספטמבר.
ב-11 באוקטובר 2022 חתם בעירוני נס ציונה.
לודביק סבובודה
לודביק סבובודה (בצ'כית: Ludvík Svoboda; 25 בנובמבר 1895 – 20 בספטמבר 1979) היה גנרל, מפקד יחידות צ'כוסלובקיות בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה, נשיא צ'כוסלובקיה בין השנים 1968–1975. פרוש השם סבובודה ברוסית על פי מילון אבניון הוא חופש, חירות.
במלחמת העולם הראשונה
לודביק סבובודה נולד ב-25 בנובמבר 1895 בכפר רוזנטין Hroznatin שבדרום מזרח צ'כיה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית) למשפחת איכרים. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, ונשלח להילחם בחזית המזרחית. בשנת 1915 נפל סבובודה בשבי הצבא הרוסי. בשנת 1916, בעודו בשבי, התנדב לשרת בלגיון הצ'כוסלובקי, אשר אורגן על ידי הרוסים משבויי מלחמה צ'כים וסלובקים. במסגרת הכשרתו בלגיון עבר קורס קצינים והוענקה לו דרגת סגן משנה. במסגרת הלגיון לחם במערב אוקראינה נגד הצבא הגרמני והצבא האוסטרו-הונגרי.
ב-28 באוקטובר 1918 הצהירה הוועדה הלאומית בפראג על הקמת מדינה צ'כוסלובקית עצמאית - הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה.
בשנת 1918, לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק ויציאת רוסיה מהמלחמה, עזב הלגיון את החזית והחל במסע ארוך (בן כמעט שנתיים) חזרה לאירופה. בשנת 1920 חזר סבובודה בדרגת סרו (יחד עם שאר חיילי הלגיון) לצ'כוסלובקיה, כאשר בדרך הוא עבר את סיביר, המזרח הרחוק ויפן.
בין המלחמות
לאחר החזרה למולדת עבד סבובודה כשנתיים במשק של אביו, אך בשנת 1922 שב לשירות צבאי. שירת בתפקידים פיקודיים ברגימנט חי"ר, שהוצב באזור תתקרפטיה בגבול עם הונגריה והתגורר בעיר אושהורוד. בשנים 1931–1934 שימש מדריך באקדמיה צבאית בהרניצה. בשנת 1938 הועלה לדרגת קולונל (אלוף-משנה), והתמנה לתפקיד מפקד רגימנט חי"ר.
במלחמת העולם השנייה
בשנת 1939, לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה בידי הנאצים, נמלט סגן אלוף סבובודה לפולין יחד עם קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים ועם חיילים וקצינים מצ'כוסלובקיה שחששו מפני רדיפות בשל פעילותם האנטי-גרמנית. בפולין פיקד על הלגיון הצ'כוסלובקי במסגרת הצבא הפולני החל מה 12.6.39 ואחרי המפקדים הקודמים של היחידה - הסגן קאלטה, סרן קראל וסרן וסלי.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין הסתבר שצבא פולין, מפקדיו ואף הציבור הרחב לא היו מוכנים למלחמה. לאחר שחיילי הלגיון הצ'כוסלובקי סייעו בקרבות בטרנופול ולאחר שהרוסים חתמו הסכם עם הגרמנים לחלוקת פולין ביניהן, הוא קיבל פקודה לסגת צפון מערבה. המשמעות הייתה ליפול לידי הגרמנים, אך סבובודה לא ציית להוראות הפולנים ונסוג עם יחידתו למזרח פולין, שם הם נפלו בשבי הסובייטים, אשר פלשו לפולין מהמזרח. ב-21.9.39 הוסעו כל אנשי הלגיון הצ'כוסלובקי לקסרקטינים בעיר קמניץ-פודולסק והיו תחת כיבוש סובייטי.
יהודי ישראלי שהיה עגלונו במהלך המלחמה העיד על סבובודה שהיה בעל יחס טוב ליהודים ויחס טוב לחייליו. כאשר ביקש מקציניו היהודים לשנות את שמם משמות גרמניים לשמות צ'כיים בחר אחד מחייליו בשם סבובודה כאות הערכה אליו.
לאחר המלחמה
לאחר שחרור צ'כוסלובקיה מהשלטון הגרמני, מונה סבובודה לשר ההגנה של צ'כוסלובקיה על תקן של אישיות בלתי מפלגתית ב-4 באפריל 1945. בפברואר 1948, בעת תכנון ההפיכה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה, סירב סבובודה, שנודע כאיש שמאל ובעל קשרים עם המודיעין הסובייטי, לקחת חלק פעיל בהפיכה, אך מנגד נמנע מלהפעיל את הצבא נגד הקושרים וב-23 בפברואר 1948 התייצב בכנס של הקומוניסטים. בשלב זה גם הצטרף למפלגה הקומוניסטית.
באפריל 1950 הוא הוצא ממשרד ההגנה כדי לפנות מקום לחתנו של קלמנט גוטוולד ומונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ויושב ראש מועצת הספורט הלאומית. לקראת סוף שנת 1951 במסגרת הטיהורים שערך הנשיא גוטוולד במפלגה הוא הודח גם מתפקידים אלו ולקראת סוף שנת 1952, הוא נעצר לתקופה קצרה. במשך כשלוש שנים עבד כמנהל חשבונות בקולחוז. בשנת 1954, ניקיטה חרושצ'וב ועמיתיו בהנהגת ברית המועצות לא שבעו נחת ממחליפו של סבובודה בתפקיד שר ההגנה, ובקשו להחזיר את סבובודה להנהגה. חרושצ'וב אמר למנהיגי צ'כוסלובקיה שברצונו לבקר את סבובודה כמי שלחם איתו יחד כנגד הנאצים והביקור התקיים למרות התנגדותם. זמן מה לאחר הביקור עזב סבובודה את הקולחוז והצטרף לארגון צבאי של מתנדבים. בשנים 1954–1964 היה סבובודה חבר באספה הלאומית ובמשך שנים רבות היה סגן יושב ראש איגוד הלוחמים האנטי-פשיסטיים. בשנים 1955–1958 היה מנהל האקדמיה הצבאית בפראג ולאחר מכן היה מנהל המכון להיסטוריה צבאית ובתקופה זאת כתב את ספרו "מבולזוק לפראג" על חלקו במלחמת העולם השנייה.
בעת האביב של פראג, ב-30 במרץ 1968, נבחר סבובודה (אשר נהנה מפופולריות רבה בשל היותו גיבור מלחמה) לנשיא צ'כוסלובקיה ברוב של 282 כנגד 6 באספה הלאומית של צ'כוסלובקיה. דו"ח של ה-CIA ציין שהיה לו מעט ניסיון פוליטי והוא נבחר כמועמד ביניים ללא התלהבות ציבורית שהיה אמור לשמש חותמת גומי. ההערכה הייתה שהוא נבחר כמועמד שיהיה מקובל גם על שלטונות מוסקבה וגם על דעת הליברלים בצ'כוסלובקיה.
סבובודה לא נעצר עם המנהיגים האחרים במהלך הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, אלא ניסה להגיע עם ברית המועצות להסדר תוך הצגת עמדה פטריוטית ונטען שהוא הצליח להגיע לפשרות עם ברית המועצות. סבובודה סירב לקבל ממשלת בובות של ברית המועצות ודרש מליאוניד ברז'נייב שישחרר את חברי הממשלה שנעצרו וינהל שיחות עם אלכסנדר דובצ'ק וחברי ממשלתו.
לודביק סבובודה המשיך לכהן בתפקיד נשיא צ'כוסלובקיה עד לשנת 1975, כאשר אולץ לפרוש בשל בעיות בריאותיות. הוא נפטר ב-20 בספטמבר 1979 בביתו בפראג.
קתדרלת ריימס
קתדרלת נוטרדאם דה ריימס (בצרפתית: Notre-Dame de Reims) היא קתדרלה קתולית בריימס שבצרפת. הקתדרלה ידועה בכך ששימשה כמקום ההכתרה של מלכי צרפת.
הקתדרלה נבנתה בשנים 1211–1427 והיא אחת הדוגמאות החשובות לאדריכלות הגותית בשיאה ולסגנון גותי קורן (Rayonnant). ב-1991 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
היסטוריה
קתדרלת נוטרדאם דה ריימס נבנתה בעיר ריימס, בירת שבט רמס, שהייתה אחת מהערים הגאלו-רומיות החשובות במחזות שמפניה. הקהילה הנוצרית הראשונה באזור מתוארכת למאה ה-3, ובראשה עמד הבישוף סיקסטוס. במאה ה-5 עברו לעיר הבישוף ניקסיוס וקהילתו, והיא הפכה למרכז נוצרי חשוב.
הקתדרלה בריימס שימשה להכתרת מלכי צרפת החל מהמאה ה-7 ועד המאה ה-19. במאה ה-9 נבנתה הקתדרלה מחדש ונהפכה למרכז העיר (יחד עם המבצר שבו כנסיית סן רמי הגותית). הקתדרלה בריימס נהפכה למרכז לימודי חשוב ובו העתיקו כתבי יד עתיקים.
הקתדרלה הנוכחית החליפה כנסייה עתיקה יותר, שנהרסה ב-6 במאי 1210 בשרפה ונבנתה באתר שבו שכנה הבזיליקה שבה כלוביס הראשון הוטבל בידי רמי הקדוש (בלטינית: רמיגיוס הקדוש), הבישוף של ריימס ב-496.
בנייתה התמשכה מה-6 במאי 1211 (את אבן הפינה הניח הבישוף אוברי דה הומבר (Aubry de Humbert)) עד 1427. רוב הקתדרלה הושלמה במאה ה-13, למעט החזית המערבית שהוקמה רק במאה ה-14, אחרי שהספינה הראשית הוארכה מהתכנון המקורי כדי ליצור מקום שיאפשר לקהל הרב לצפות בהכתרות. אדריכלי הקתדרלה היו Jean d'Orbais, Jean de Loup, Gautier de Rheims ו-Bernard de Soisson.
ב-1825 נערכה ההכתרה האחרונה בקתדרלה, שכן המהפכות השונות בצרפת ביטלו את שלטון המלוכה.
ב-1875 החליטה האספה הלאומית הצרפתית להשקיע 80,000 ליש"ט בשיפוץ החזית המערבית והמעקות והטילה את עבודת השיפוץ על אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק, ממנהיגי התחייה הגותית. החזית המערבית היא החלק האיכותי ביותר של המבנה, ואחד מיצירות המופת של ימי הביניים. בזמן מלחמת העולם הראשונה הארטילריה הגרמנית הרסה חלקים חשובים מהקתדרלה, אך כולם שוחזרו לאחר המלחמה באמצעות מענקים ממשפחת רוקפלר.
קתדרלת נוטרדאם דה ריימס, כנסיית סן רמי והארמון של טו נוספו לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
יופ וסטרוויל
יוהאן חרארד "יופ" וסטרוויל (בהולנדית: Johan Gerard "Joop" Westerweel; 25 בינואר 1899 – 11 באוגוסט 1944) היה איש חינוך הולנדי, פציפיסט, ופעיל המחתרת ההולנדית האנטי-נאצית המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל, שלאחר מותו הוכר כחסיד אומות העולם.
קתדרלת ריימס
חוץ
החלק האיכותי ואולי המרשים ביותר בקתדרלת ריימס היא החזית המערבית, שנבנתה במאה ה-14. בולטים בה חלון הרוזטה הגדול (בסגנון גותי קורן - Rayonnant), כ-13.1 מטר קוטרו, חלון הרוזטה שבמקום הטימפנון ו-2 המגדלים המערביים ובהם חלונות עם קשתות מחודדות.
יופ וסטרוויל
וסטרוויל הנוצרי, שמבית ספרו הדמוקרטי בבילטהובן דאג לשלומם של בני נוער פליטים מגרמניה הנאצית בשנות השלישים, ייסד קבוצת מחתרת "חלוצי-ציוני" בזמן כיבוש הולנד, בה חבריה היהודיים והלא-יהודיים הסתירו והבריחו יהודים מעבר לגבולות הולנד בדרכם לארץ ישראל. הקבוצה כונתה על שמו לאחר רציחתו בידי הגסטפו.
קתדרלת ריימס
חוץ
גובה המגדלים כיום הוא 81 מטר, אך הם תוכננו במקור להיות בגובה 120 מטר. המגדל הדרומי מכיל שני פעמונים גדולים: אחד מהם נקרא "שרלוט" על ידי הקרדינל של לורן ב-1570 ומשקלו כ-11 טון. שרפה הרסה את הגג ואת הצריחים ב-1481: מארבעת המגדלים שאגפו את בית הרוחב לא נותר כלום מעל גובה הגג. מעל בית המקהלה התנשא מגדל פעמונים אלגנטי מעץ ועופרת שגובהו 18 מטר, ואשר נבנה מחדש במאה ה-15 וב-1920.
יופ וסטרוויל
ביוגרפיה
נולד ב-25 בינואר 1899 בעיר ההולנדית זוטפן בשם יוהאן חרארד וסטרוויל והיה אחד מארבעת הילדים של משפחה דתית. הוריו היו חסידי כת דתית קטנה ששאבה השראה מהתנ"ך ומהברית החדשה. כת זו דגלה בקיום של אורח חיים פוריטני. אביו של יופ שהיה קנאי בדתו הקדיש את כל זמנו למען הקהילה, מה שגרם להזנחת עסקי המשפחה לה היה בית דפוס קטן ולשקיעה בחיי עוני. כבר בהיותו ילד בלט אופיו המרדני של יופ שהתקומם נגד כפייה זו וכנגד הזנחת חיי המשפחה.
קתדרלת ריימס
חוץ
הקתדרלה מוקפת בתמיכות דואות בנות שתי קומות, וכל קומה כוללת שתי קשתות, המופרדות זו מזו על ידי עמוד תמיכה שבראשו צריחון. על הקשתות הדואות נמצא פיסול רב.
יופ וסטרוויל
ביוגרפיה
יופ נטש את הסמינר הדתי אליו נשלח על ידי הוריו לפני תום הלימודים והוסמך להוראה. בהיותו בן עשרים נישא לראשונה אך הנישואין לא עלו יפה. לאחר מכן נסע לאינדונזיה שהייתה מושבה הולנדית שם קיבל צו גיוס לצבא אך סרב בשל השקפת עולמו הפציפיסטית, נאסר וגורש. פעילות כנגד חוקים שלא היו לפי רוחו המשיכה גם בהולנד שם סירב לשאת תעודת זהות.
בשובו לאמסטרדם הקדיש את מרצו לעבודתו החינוכית, תוך יישום שיטות לימוד מתקדמות כשיטת מונטסורי. בשנת 1932 הצטרף לבית הספר וורקפלץ יחד עם אשתו השנייה וילי. לפני שהגיעו לשם הוחרם כל רכושם מאחר שיופ סירב לשלם מיסים. שכרם היו הארוחות שהיו סועדים עם מנהל בית הספר קייס בוקה [Kees Boeke] הקוויקר. יופ לימד בבית הספר ספרות מתמטיקה וביולוגיה.
קתדרלת ריימס
פיסול
הפיסול הגותי בריימס מייצג את הפיסול הגותי בשיאו. כשכזה, פיסול זה מציג מחשבה תאולוגית מורכבת ומסודרת בנוסף לשירות צורכי הפולחן הייחודים לריימס (הכתרת המלכים). פיסול זה הוא פרי עבודתן של מספר סדנאות שעבדו על הקתדרלה והושפע מזה שבקתדרלת שארטר, קתדרלת נוטרדאם דה פרי וקתדרלת אמיין. העיר ריימס הייתה מרכז גאלו-רומי חשוב וכשכזה נותרו בה שרידים רבים לאדריכלות הרומית ולפיסול הקלאסי. הפסלים בריימס הושפעו מאוד מפיסול זה והתכתבו עמו במהלך עבודתם, בה יצרו סוג חדש של פיסול השואב מהקלאסי והגותי גם יחד.
יופ וסטרוויל
פעולות ההצלה
השקפת עולמו של יופ וסטרוויל עמדה בסתירה גמורה לפעולות הנאצים בגרמניה. פעילותו למען הפליטים וצירופם לבית הספר הייתה חלק מההתנהגות הטבעית כך גם התגייסותו למען הסתרתם והעברתם של חניכי קבוצת לוסטרכט מהולנד לספרד.
קתדרלת ריימס
פיסול
שלושת השערים של החזית המערבית מלאים בפסלים ופסלונים. השערים המערביים ייחודיים בכך שבמקום טימפנון, יש מעליהם חלונות ויטראז' וחלון רוזטה מעל השער המרכזי, בנוסף לחלון הרוזטה הגדול מעל לגמלון. "גלריית המלכים" מעליה מראה את הטבילה של כלוביס הראשון במרכז ואת פסלי יורשיו. בין פסלי העמוד מוצגת סצנת הפגישה בין מריה הקדושה לאליזבט: מריה מתוארת כאשה צעירה ויפה עם תווי פנים מעוגלים ואילו אליזבט מתוארת כאשה זקנה עם קמטי הבעה. פסלים אלו נחשבים לייחודיים ביותר, וזכו למעמד נכבד בפיסול האירופאי. היו חוקרים שטענו שפסלים אלו שאלו מן הפיסול הרומי (יחד עם ראשו של פטרוס הקדוש, שכן בריימס היו הפסלים עדים לפסלים גאלו-רומיים ששרדו את ימי החשיכה). עוד פסל ידוע ביותר בריימס הוא המלאך המחייך שהיה חלוצי בתחום ההבעות של היצורים השמימיים. עד אז, רוב הפסלים של הקדושים, המלאכים והאנשים בגן עדן היו נטולי הבעה או בעלי הבעה סטואית או שלווה. בנוסף לפיסול בשערים נוסף גם פיסול של פסלים גדולים בקומות הגבוהות ועל הקשתות. בין הפסלים המפורסמים הוא פסל גוליית בגובה 5 מטר שנמצא היום במוזיאון הקתדרלה. על הקשתות הדואות הוצבו גם כן פסלים.
החזיתות של בית הרוחב מקושטות גם הן בפסלים. החזית הצפונית בת שלושת השערים ממנה נכנסו המלכים מקושטת בפסלי הבישופים המרכזיים של ריימס וניסיו של סן רמי (השער המרכזי), יום הדין האחרון ודמות של ישו (le Beau Dieu) (בשער המזרחי) וזאת במטרה להראות למלכים שהם בני תמותה ולתת לגיטימציה להכתרתם בידי הבישופים של ריימס. מתחת לטרימו בשער המרכזי ישנו תיאור של סוחרים החוזרים בתשובה ומתפללים לפסל של המדונה וישו, זהו מופע חדשני ונדיר של אמנות המתייחסת לאמנות ולא רק למציאות או לתיאורים שמימיים. בשער יום הדין מוצגת גם תחיית המתים בצורה שלא הוצגה עד כה: תיאור הסרקופאגים וארונות הקבורה הוא פרטני ומציג מספר סוגי ארונות (לרבות כדי חרס בהם נטמנו העניים), פרספקטיבה תלת־ממדית וזוויות, ותיאור פרטני של דמויות בתנוחות שונות עם מגוון רב של מחוות ותנוחות. התיאור מתאר בית קברות אמיתי ולא תיאור סמלי כמו בקתדרלת שארטר. הפיסול בשערי החזית הצפונית הציג פסלי עמוד נפחיים וטבעיים יותר ממה שהיה נהוג עד כה (כולל קפלי קערה בגלימותיהם) לצד פסלי עמוד ארכאיים יותר החוזרים על הנהוג בשארטר. החזית הדרומית בת השער היחיד ממנה נכנסו הבישופים מקושטת בחלון רוזטה בקוטר 12.5 מטר עם הנביאים ושנים-עשר השליחים.
לצד הפיסול הדתי היה בריימס פיסול עיטורי בעל מטרות שונות. על פינות החלונות שבמבנה החיצוני פוסלו סדרת ראשים, שנקראה המסכות של ריימס, וראשים אלה כללו מגוון רב של הבעות. לצד ראשים אלה, על התמיכות הדואות שמקיפות את האפסיס מפוסלים גרוטסקים ויצורים דמיוניים. כמו כן, הופיעו פסלים ותבליטים המתארים פטרונים, עיסוקים ומשלחי יד.
יופ וסטרוויל
הנצחת יופ וסטרוויל בישראל ובהולנד
במרץ 1947 הוחל בנטיעת יער על שם יופ וסטרוויל בין קיבוץ דליה לקיבוץ גלעד. במקום - חניון לפיקניק וטבלות הנצחה ליופ וסטרוויל ולשאר חברי המחתרת ההולנדית שנספו במלחמת העולם השנייה. באמסטרדם הולנד פועל בית ספר יסודי הקרוי על שמו. המלחין דדי צור כתב יצירה סימפונית לזכרו.
מרתה, בתו של וסטרוויל, הגיעה לישראל, נישאה לישראלי וקבעה את חייה בישראל. שם היא הקימה משפחה בעלת 3 בנות עם 6 נכדים.
קתדרלת ריימס
פנים
אחד החידושים החשובים שהציגה קתדרלת ריימס הוא המצאת תחרת חלונות מסוג Bar Tracery. עד אז, הזכוכית הצבעונית הוצבה בתוך פתחים שנוקבו בין הקירות ויצרו את החלונות, דבר שנקרא Plate Tracery. בריימס, שיטת התמיכה בזכוכית שונתה. במקום לנקב חורים בקיר, הזכוכית הצבעונית נתמכה בידי רשת של קורות אבן דקות, ואפשרו פיתוחי אבן עדינים בחלקים העליונים של החלונות. באמצעות שיטת תמיכה זו התאפשרה הגדלת שטח החלונות, והושבת הזכוכית בצורה שטוחה יותר. שיטת ה-Bar Tracery הומצאה בריימס ב-1230 והפכה לאחד המבשרים החשובים של הגותיקה הקורנת (סגנון ה-Rayonnant הגותי) ששלטה בצרפת ומרכז אירופה עד אמצע המאה ה-14 ושמה דגש על אור ופרטים עדינים.
בפנים הקתדרלה יש שפע פסלים כמו בחוץ, וחלונות ויטראז' מהמאה ה-13. בצד האחורי של החזית המערבית, משני צידי השער המרכזי, נמצא פיסול רב של דמויות וסצינות בעלות מסר תאולוגי, המסודרות בשורות. חלון הרוזטה מעל השער הראשי והגלריה מתחת נדירים בהדרם. על ריצפת הקתדרלה נמצא לבירינת ובו חקוקים שמות האדריכלים שבנו את הקתדרלה. הלבירינת מהווה חותמת אישית של אותם אדריכלים ומציג אמירה יומרנית שלהם לגבי מעשה הבנייה: הקתדרלה היא עולם ומלואו ומורכבת כמו המבוך האגדי שבנה דדלוס ובשביל להתמצא בה יש צורך בהדרכה חיצונית, "פקעת חוטים".
Playlist: The Very Best of Toni Braxton
Playlist: The Very Best of Toni Braxton (רשימת שירים: הטוב ביותר של טוני ברקסטון) הוא אלבום הלהיטים הרביעי של זמרת ה-R&B האמריקאית טוני ברקסטון אשר יצא כחלק מסדרת אלבומים של חברת סוני BMG והופץ על ידי חברות הבת שלהם לגסי רקורדס ולה-פייס רקורדס.
אלבום הלהיטים יצא לאור בארצות הברית ב-28 באוקטובר 2008.
יחסי אתיופיה–דרום אפריקה
יחסי אתיופיה–דרום אפריקה מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אתיופיה לדרום אפריקה. אתיופיה התנגדה לאפרטהייד בדרום אפריקה, אך לאחר הבחירות הדמוקרטיות ב-1994, שתי המדינות כוננו יחסים דו–צדדיים רשמיים. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי וב-G77.
בשנת 1962 נלסון מנדלה נשא את נאומו הבינלאומי הראשון בפני מנהיגים אפריקאים שהתאספו באדיס אבבה. מנהיגי צבא אתיופיה סיפקו גם הכשרה חיונית למנדלה, שסייעה להשיק את הכוח הצבאי למחצה של הקונגרס הלאומי האפריקני.
לאתיופיה יש שגרירות בפרטוריה, ולדרום אפריקה יש שגרירות באדיס אבבה.
יחסים כלכליים
במרץ 1998 חתמו המדינות על הצהרת כוונות בנוגע לסחר. בין 1998 ל-2017, אתיופיה העניקה רישיון ל-58 חברות מדרום אפריקה להשקיע במדינה. בשנת 2018 הודיעו המדינות על תוכניות להגביר עוד יותר את היחסים הכלכליים. בינואר 2020 הסכימו מנהיגי המדינות לחזק יחסים אלה.
כלל הברזל של האוליגרכיה
"כלל הברזל של האוליגרכיה" נוסח על ידי הסוציולוג הגרמני רוברט מיכלס בספרו "מפלגות פוליטיות". לפי כלל זה, היווצרות אוליגרכיה בארגונים המתנהלים באופן דמוקרטי היא בלתי נמנעת, והיא תוצאה של סיבות טכניות. מיכלס ניסח כלל זה לאחר מחקר שערך בארגונים סוציאליסטים ואיגודים מקצועיים באירופה שלפני מלחמת העולם הראשונה.
מרכיבי כלל הברזל של האוליגרכיה
הכלל נוצר עקב סיבות רבות:
מיכלס טוען כי לאוליגרכיה אינטרסים משלה הנוגעים בעיקר לשימור והגדלת כוחה היחסי, אינטרסים שאינם תואמים במקרים רבים את מטרות הארגון ואת תועלת החברה הדמוקרטית בהם פועלים הארגונים. דוגמה עיקרית לאינטרס כזה הוא שמרנות הארגון, בשלה נוטים ארגונים עם הזמן לשמרנות-יתר (לעיתים על חשבון מטרות הארגון).
על-פי מיכלס, כלל הברזל של האוליגרכיה טבוע בקיום האנושי ואינו ניתן לביטול, אך ניתן לצמצום.
תהליכים להפחתת היכולת של אוליגרכיות להשתלט
מיכלס טוען, כי קיימים בחברה תהליכי נגד, אותם יש לחזק על מנת לצמצם תהליך זה. מיכלס ממעט לציין מהם המנגנונים הללו. אך ניסיונות חקיקה ברחבי העולם ותהליכים ארגוניים שונים, הראו יכולת לשמר ארגונים יותר דמוקרטיים.
התנוונות המאבק הסוציאליסטי
לבד מחשיבותו של כלל הברזל של האוליגרכיה עבור התארגנות דמוקרטית, טוען מיכלס כי קיימת השלכה נוספת שלו על מה שמכונה "המאבק הסוציאליסטי". לפי מיכלס, היווצרות אוליגרכיה שכזו תלויה גם באופיו של מאבק זה: הצורך באיחוד כוחות יוצר יתרונות עבור התנהלות ריכוזית של הארגונים הסוציאליסטים. לאור זאת, היווצרות אוליגרכיה חזקה משרתת את המאבק. תהליך זה מתעצם ככל שהאוליגרכיה הולכת ומתקבעת: כל התנגדות אליה, הופכת להתנגדות למאבק עצמו.
הצורך בהרחבת השורות והצורך בעמידה מול כוחות חיצוניים חזקים ועוינים, מביא את הארגון הסוציאליסטי להתנהלות מתונה. הארגון מנסה לשמר את הישגיו על ידי מיסוד המצב הקיים, מתוך ידיעה כי הקצנת המאבק תגרום להתנגדות חיצונית ופנימית, שעלולה לפגוע בארגון. נטייתם של הארגונים לשמרנות מסיבה זו, קשורה קשר הדוק עם התבססות האוליגרכיה: אוליגרכיה זו מתבססת על מיסוד המצב הקיים ומכיוון שכוחה בנוי על מצב זה, שואפת לשמר אותו. כל אוליגרכיה ושמרנות משרתים זו את זו.
מיכלס מרחיב וטוען כי הארגון הסוציאליסטי יוצר בתוך עצמו מבנה חברתי הדומה למבנה שאותו הוא מבקר: הנהגה אוליגרכית ומעמד נמוך רחב, חסר מעורבות בשלטון. מיכלס טוען כי דווקא הצלחת המאבק הסוציאליסטי (בקנה מידה מספרי), מביאה לכך ששינוי סוציאליסטי אמיתי בחברה, לא יתרחש.
קישורים חיצוניים
Robert Michels, Political Parties: A Sociological Study of the Oligarchical Tendencies of Modern Democracy
צייר החמניות
ביצירה ניתן לראות את השינוי בסגנונו של גוגן. בשנה זו נפגש גוגן עם הצייר אמיל ברנאר (Bernardt) והושפע ממנו. ביצירה זו חורג גוגן מסגנונו האימפרסיוניסטי-נטורליסטי הקודם. הוא משתמש בצבעים עזים ולא טבעיים (בעיקר הצבע האדום של החמניות), וכמעט ואינו משתמש בגווני צבע. חלקי היצירה עברו אבסטרקטיזצייה מסוימת - כפי שניתן לראות בצורת החמניות, שביצירה זו הן עגולות. הנוף אף הוא מתואר בהפשטה, תוך הסרת פרטים תפלים על מנת למקד את הצופה בעיקר התמונה - היחס בין ואן גוך ליצירתו.
שרגא ווייל
שרגא וַויְיל (לעיתים וייל; 24 בספטמבר 1918 – 20 בפברואר 2009) היה אמן ישראלי.
ווייל, מן החשובים שבאמני הקיבוץ, עסק בתחומי אמנות מגוונים בהם ציור, רישום, הדפס, (תחריט, חיתוך לינול, ליתוגרפיה, הדפס רשת, ועוד), גרפיקה, עיצוב עטיפות ספרים, איור ספרים, פיסול, תבליט וקולאז'.
ביוגרפיה
שרגא ווייל נולד בעיר ניטרה שבצ'כוסלובקיה. בצעירותו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1931 עברה משפחתו לבראטיסלבה. ב-1937 החל ללמוד אמנות בפראג. בזמן מלחמת העולם השנייה שהה בבודפשט והצטרף למחתרת החלוצית, בה עסק בזיוף מסמכים. בתום המלחמה עבד כמאייר בהוצאת ספרים בבודפשט ובאיור פרסומים של תנועות נוער "החלוץ" ו"השומר הצעיר". בשנת 1947 עלה לארץ ישראל והוגלה למחנה מעצר בקפריסין. שם עסק בציור הווי המחנה ובחינוך נוער דרך סדנאות ליצירה. בסוף 1947 הגיע ווייל לארץ, והצטרף לקיבוץ העוגן.
ב-1951 אייר הגדה של פסח אשר שימשה את חברי הקיבוץ הארצי עד 1957. ב-1953 השתלם בטכניקות גרפיות ומונומנטליות באקדמיה לאמנויות בפריז. ב-1959 זכה בפרס דיזנגוף לציור. ב-1960 הוציא מהדורות רבות של אלבומי הדפסים. באותה שנה הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנות ה-60 וה-70 יצר עבודות ארכיטקטוניות, בהן דלתות הכניסה לכנסת (1966), קיר הקרמיקה בבית הכנסת הגדול בתל אביב ודלתות בית הנשיא בירושלים (1970), ציור התקרה באולם הישראלי במרכז קנדי בוושינגטון (1971).
החל משנת 1967 הציג בקביעות בגלריות "ספראי" בירושלים, תל אביב ובוסטון. ב-1973 הציג במוזיאון היהודי בניו יורק. בשנים 1986-1997 הציג בגלריה גלאסהוז בצוג בשווייץ, ובין השנים 1977–1995 הציג בגלריות שונות בעשר ערים בסלובקיה. בשנת 1974 זכה בפרס נורדאו על תרומתו בתחום האמנות.
בשנת 2000 יצא לאור ספר על הדפסיו – "שרגא ווייל - 60 שנות הדפס", בליווי הקדמה מאת ד"ר גדעון עפרת.
בשנת 2006 הוצגה בבית מורשת בגבעת חביבה תערוכת ציורים של ווייל, העוסקים בנושא השואה, שאצר יובל דניאלי.
ב-2007, במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ העוגן, הציג ווייל בסטודיו שלו סדרת של ציורים חדשה לכבוד האירוע.
בפברואר 2010 נערכה תערוכה לציון שנה לפטירתו בגלריה שורשים בתל אביב.
במאי 2015 יצא לאור הספר "שרגא ווייל: אמן בחברה, 1952-1947" מאת רון ברטוֹש, המתמקד ביצירתו של ווייל מחמש שנותיו הראשונות בקיבוץ ובישראל - תקופה מכרעת ביצירתו. בעקבות הספר נערכה באפריל-מאי 2016 התערוכה "שרגא ווייל: אמן בחברה, 1952-1947" שאצר רון ברטוֹש בבית האמנים תל אביב.
ביוני 2016 נמכר הציור חדר אוכל בקיבוץ (1950) בבית המכירות תירוש ב-55,200 דולר, מחיר שיא לאמן.
במרץ 2022 נפתח בקיבוץ העוגן האטלייה של שרגא, גלריה לאומנות, המשלבת פינת זיכרון לשרגא ותערוכות מתחלפות, מעבודותיו הרבות והמגוונות.
חיים אישיים
שרגא וייל השאיר אחריו אישה, שרה; בת, אפרת וייל-עמית, ונכדים. בנו נהרג בתאונת טרקטור לפני הגיוס.
רבקה לוביץ
רבקה לוביץ (נולדה ב-13 בספטמבר 1960) היא פעילה פמיניסטית - דתייה, ממייסדות בית המדרש ניגון נשים. היא טוענת רבנית, שפעלה שנים רבות בארגוני סיוע לנשים מסורבות גט ועגונות, עבדה ב"יד לאישה" וכיום עובדת "במרכז צדק לנשים". פרסמה מאמרים ומדרשים רבים. עתה פעילותה הציבורית מתמקדת בבעיית הממזרות בישראל.
ביוגרפיה
לוביץ נולדה בארצות הברית לפרופסור ישעיהו ליבמן, חתן פרס ישראל למדעי המדינה ולד"ר שרה ליבמן שלימדה באוניברסיטה הפתוחה.
בהיותה בת תשע, משפחתה עלתה לארץ, ולוביץ התחנכה במסגרות אורתודוקסיות ציוניות והייתה מדריכה בבני עקיבא. לוביץ נשואה לרב רונן לוביץ, רב המושב ניר עציון. לזוג שלושה ילדים.
היא התמחתה בהוראת יהדות במכללה ירושלים, ואת תוארה השני קיבלה באוניברסיטה העברית בהיסטוריה של עם ישראל.
לוביץ הושפעה רבות מבלו גרינברג בעקבות ספרה "על נשים ויהדות: מבט מהמסורת" ואף השתתפה בשנת 1997 בכנס הראשון של ארגון Jewish Orthodox Feminist Alliance (JOFA).
הקימה בחיפה את קבוצת "ראש החודש" בה עסקו בשאלת מקומן של נשים ביהדות, למדו טקסטים הלכתיים והחלו לקיים טקסים חדשניים לנשים כגון קריאת מגילה לנשים ו"ליל סדר" פמיניסטי בראש חודש ניסן. סדר זה מתקיים עד היום במדרשת ניגון נשים.
בנוסף, היא השתתפה בארגונים פמיניסטיים נשיים: אישה לאישה בחיפה וקולך. לוביץ היא האישה הראשונה שפרסמה מאמר הלכתי בכתב העת תחומין. במאמר טענה שההלכה אינה אוסרת על הנשים להתעטף בטלית ולאחוז בספר תורה. כמו כן החלה לפרסם פרשנות לפסוקי התורה בסגנון מדרשי בזיקה פמיניסטית נשית.
בשנת 2000 לקחה חלק בייסוד בית המדרש 'ניגון נשים' במכללת אורנים. בשנת 2001 סיימה קורס לטוענות רבניות באוניברסיטת בר-אילן וקיבלה רישיון טוען רבני. עבדה בארגון יד לאישה ובמרכז צדק לנשים.
היא לימדה במת"ן חיפה ובבית מדרש לנשים במכללת שאנן.
בעבודתה במרכז צדק לנשים הקימה לוביץ את הפורום "דמעות העשוקים - פתרון לבעיית הממזרות", וכן את ההסכת (פודקאסט) "מבקרות ברבנות" אותו היא מגישה יחד עם עו"ד ניצן כספי שילוני.
באפריל 2020, במסגרת הרצאות בחסות "מרכז צדק לנשים", נתנה לוביץ שיעור שכותרתו: "האם משה רבנו היה ממזר?" הרצאה זו עוררה סערה רבה בציונות הדתית. הסערה לא שככה ובעלה הרב רונן לוביץ פרסם תגובה משלו כנגד המבקרים.
מפרסומיה
ספרים מאמרים
מבצע היפופוטם
מבצע היפופוטם (באנגלית: Operation Hippopotamus) היה השם שנתנו שלטונות המנדט הבריטי להטלתו של מצב צבאי על הערים המרכזיות של היישוב היהודי בארץ ישראל בחודש מרץ 1947.
המצב שקדם למבצע
שנת 1947 החלה בארץ ישראל בסימן של הגברת פעולות האצ"ל והלח"י נגד יעדים בריטיים ברחבי הארץ - מחנות צבא, מתחמים, צירים וכלי רכב. בהתקפות:
הטלת המצב הצבאי
עקב גל הפיגועים שהיו בתחילת שנת 1947, והקודמים להם שאירעו בשנת 1946, אשר הגדולים בהם היו תקיפת שדות התעופה הבריטיים ב-25 בפברואר 1946 בה פוצצו אנשי האצ"ל והלח"י עשרות מטוסים של הצבא הבריטי בשדות התעופה בלוד, קסטינה ומחנה סירקין ופיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946, בו נהרס כל האגף הדרומי של המלון ונהרגו בו 91 איש ועשרות נפצעו, הכריזו שלטונות המנדט בהודעה דרמטית ששודרה בקול ירושלים במוצאי שבת 1 במרץ 1947 על הטלת מצב צבאי החל מיום א' 2 במרץ. הממשלה נימקה בהודעתה את הטלת המצב הצבאי בכך שהמוסדות הלאומיים סירבו לסייע בביעור פעולות הטרור של האצ"ל והלח"י. ההודעה אמרה:
ההודעה באה לאחר ששעות אחדות קודם לכן פרסמו השלטונות הודעה מקדימה המפרטת את הבסיס החוקי להטלת המצב הצבאי:
הבריטים החילו את המצב הצבאי, שניתן לו השם "מבצע היפופוטם", על מרחב תל אביב רבתי הכולל את העיר תל אביב ואת רמת גן, גבעתיים ובני ברק, שבהן חיו כ-213,000 תושבים. כן הוטל המצב הצבאי על שכונות צפון ירושלים, שכונת הבוכרים, סנהדריה, גאולה, בית ישראל, מאה שערים ושמואל הנביא שבהן חיו כ-25,000 תושבים. את המצב הצבאי שהוטל בירושלים כינו הבריטים בשם "מבצע אלפנט".
המבצע תוכנן בקפידה עוד מספר חודשים לפני כן והנציב העליון אלן גורדון קנינגהם קיבל אישור להפעילו לפי שיקול דעתו. בראש מבצע היפופוטם עמד מייג'ור ג'נרל ריצ'רד גייל שמקום מפקדתו היה בבסיס בתל ליטוינסקי (לימים מחנה דורי בתל השומר). במבצע השתתפו למעלה מ-20,000 חיילים.
תגובת היישוב
המצב הצבאי לא השיג את מטרותיו. היישוב הסתגל למצב ושגרת החיים נמשכה פחות או יותר. פעולות העזרה ההדדית בקרב תושבי האזורים שנכללו במסגרת המבצע גברו והתושבים גילו קור רוח. עם הכרזת המצב נורו למוות מירי אקראי שני תושבים מירושלים, אחת מהן ילדה, אך במהלכו לא נפלו קורבנות נוספים. פעולת ההתיישבות גם היא לא נפסקה. ב-11 במרץ עלו על הקרקע שני קיבוצים - מעין ברוך בצפון עמק החולה ויקום בשרון. גם ההעפלה נמשכה וב-12 במרץ פרצה אוניית המעפילים שבתאי לוז'ינסקי את המצור והעלתה על חוף הארץ 823 מעפילים.
גם הפעילות הבריטית נגד האצ"ל והלח"י בזמן המצב הצבאי לא צלחה. אמנם נעצרו 78 חשודים בהשתייכות לארגונים אלה, אך פעולות הארגונים נמשכו. הבריטים עצמם הודו כי בתקופת המצב הצבאי בוצעו 68 פעולות של הארגונים אשר החשובה בהן הייתה ההתקפה על מחנה שנלר שארעה ב-12 במרץ, כאשר האצ"ל תקף המחנה הצבאי הבריטי ששכן במתחם. אנשי האצל חדרו למחנה והניחו מוקשים שתפוצצו. בהתפוצצות נהרס אחד ממבני המחנה, חיל בריטי אחד נהרג ושמונה נפצעו. ימים אחדים לאחר מכן, ב-17 במרץ הודיעו הבריטים על ביטולו של המצב הצבאי.
את תגובת היישוב למצב הצבאי תיאר באורח סאטירי ב-14 במרץ, שלושה ימים לפני ביטולו, המשורר נתן אלתרמן במדורו הטור השביעי בעיתון "דבר". כותרת השיר הייתה "הודעות אישיות דחופות".
בין ההודעות נכללו ההודעות הבאות:
כבר ב-15 בפברואר 1947 הודיע שר החוץ הבריטי ארנסט בווין כי ממשלתו החליטה להעביר את ההכרעה על גורל ארץ ישראל לידי האו"ם, ובעצרת האו"ם נקבע המועד לדיון בנושא לחודש ספטמבר 1947. לאחר הניסיון קצר הימים שלא צלח לבלום את פעולות האצ"ל והלח"י על ידי הטלת מצב צבאי, החליטה ממשלת בריטניה לזרז את המהלך ועל פי בקשתה הוקדם מועד הדיון באו"ם ונקבעה לשם כך ישיבה מיוחדת של עצרת האו"ם ל-28 באפריל 1947. הנהגת היישוב, הוועד הלאומי והמחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, החלו בפעולות בין לאומית נמרצות, מדיניות והסברתיות לקראת הדיון. הציבור בארץ גם הוא הכיר בכך כי הוא עומד בפני הכרעה גורלית לעתידו.
איריס
במיתולוגיה הרומית נקראת מקבילתה של איריס ארקה (הרומאים קראו לה ארקה או בשמה האחר של ארקה, אקרוס).
איריס הייתה בתם של הטיטאן תאומס ושל האוקיינידית אלקטרה, ואחותן של ההרפיות, בעלה היה האל זפירוס.
בנוסף הייתה לה אחות תאומה ששמה אקרה (שאין לה מקבילה במיתולוגיה רומית כמו אחותה בגלל שהייתה ידועה פחות) והיא בגדה באלים אולימפיים ותמכה בטיטאנים, הייתה שליחת הטיטאנים ובעוד שאחותה איריס תמכה באולימפיים, גורלה של אקרה היה שהיא נזרקה על ידי זאוס לטרטרוס עם הטיטאנים והיא התפוגגה.
באמנות היא תוארה, על פי רוב, כאישה צעירה בעלת כנפי זהב, המחזיקה בידיה מטה שליחים וכד מים. ייצוגה האמנותי לא רב, והיא מופיעה בעיקר על כדים יוונים.
אסטרואיד איריס 7, שנתגלה ב-13 באוגוסט 1847, נקרא על שמה. אסטרואיד זה זכה בשמה בשל קרבתו הרבה לאסטרואיד יונו, שהוא עצמו קרוי על שמה של יונו, מקבילתה הרומאית של הרה.
משמה של האלה נגזר המונח "איריס" בלטינית, וממנה באנגלית ובשפות נוספות, שפרושו "קשת בענן". ממונח זה נגזרו מונחים נוספים: קשתית העין - החלק הצבעוני של העין, שמה של המתכת אירידיום ושמו של הפרח אירוס בעל מגוון הצבעים.
פשע מלחמה
פשע מלחמה (או בשם הרשמי יותר:"הפרה של חוקי ו/או מנהגי המלחמה") הוא הפרה חמורה של דיני הלחימה של המשפט הבין-לאומי על ידי אדם או קבוצת אנשים, אנשי צבא או אזרחים. בשל חומרת ההפרה, מוטלת אחריות פלילית על מבצעי הפשעים וניתן להעמידם לדין.
פשעי מלחמה לסוגיהם
בקטגוריה של פשעי מלחמה נמנות פעולות מהסוגים הבאים (בתנאי שהן מהוות הפרה של חוקי הלחימה ויוצרות פגיעה חמורה באנשים):
פשעי מלחמה יכולים להיכנס תחת ההגדרה של פשעים נגד האנושות, אם יוכח שבוצעו בקנה מידה גדול, בצורה שיטתית, וכחלק ממדיניות רווחת (מפורשת או מרומזת) של סמכות שלטונית.
היסטוריה של פשעי מלחמה
במלחמת העולם הראשונה בוצעו פשעי מלחמה רבים, וכך גם במלחמת העולם השנייה אחריה. שיאם של פשעי המלחמה במלחמת העולם השנייה, שהגיע לכלל פשע נגד האנושות, היה בהשמדת מיליוני אזרחים יהודיים ומיליוני בני מיעוטים אחרים במחנות ההשמדה. ההיקף, הארגון והכוונה שבהשמדת היהודים גרמה זעזוע רב בעולם. מטרתן העיקרית של אמנות ז'נבה, שמדינות רבות מחויבות להן בעידן המודרני, היא מניעת פשעי מלחמה.
העמדה לדין של "פושעי מלחמה"
"פושע מלחמה" הוא כינוי רווח לאדם אשר ביצע והורשע בפשעי מלחמה. הכינוי עצמו איננו משפטי אך רווח בין השאר בתקשורת.
בנוסף עשויים פושעי מלחמה להיות מועמדים לדין בארצותיהם, במדינות שבהם ביצעו את הפשעים או במדינות אשר מקיימות סמכות שיפוט אוניברסלית על פשעים כאלה.
האיסור על ביצוע פשעי מלחמה במשפט הישראלי
מדינת ישראל, החל משנותיה הראשונות, חתמה ואשררה את כל אחת מארבע אמנות ז'נבה משנת 1949, הכוללות סעיף הנוגע לחובה לחקור ולהעמיד לדין את מי שביצעו "הפרות חמורות" של האמנה. יתרה מכך, סעיף 146 באמנת ז'נבה הרביעית קובע את חובתן של כל המדינות החתומות על האמנה וחברות בה, כולל ישראל, לחוקק חקיקה הולמת שתאפשר חקירה, העמדה לדין ואף ענישה של מי שאחראי על ביצוען של הפרות חמורות אלה.
פקודת מטכ"ל 33.0133
את ההתייחסות לחובתם של חיילי צה"ל לפעול על פי הוראות אמנות ז'נבה ניתן למצוא בפקודת מטכ"ל 33.0133 שנקבעה בשנות השמונים, ושכותרתה ”התנהגות בהתאם לאמנות בינלאומיות שמדינת ישראל צד להן". הפקודה קובעת את חובת חיילי צה"ל לנהוג בהתאם להוראות ארבע אמנות ז'נבה משנת 1949 וכן בהתאם להוראות אמנת האג בדבר הגנה על נכסי תרבות בעת סכסוך מזוין. סעיף 10 לפקודה, קובע כי בכל פקודת מבצע לקראת הפעלת כוח צבאי בנסיבות שרלוונטיות לאמנות השונות, ישוננו לחיילים הוראותיהן של האמנות. פקודת מטכ"ל, שהיא הוראה צבאית פנימית ואינה מקור ישיר לקביעתן של עבירות פליליות, אינה מהווה בסיס להעמדה לדין של מי שנחשד בביצוע פשעי מלחמה. החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י-1950, מהווה חקיקה רלוונטית לפשעי מלחמה, והוא כן היווה בסיס להעמדה לדין של נאצים אשר ביצעו פשעי מלחמה במהלך השואה.
היעדר עקרון אחריות המפקדים בדין הישראלי
בניגוד למה שנהוג במשפט הבינלאומי, בדין הפלילי הישראלי, לא מתקיים עקרון "אחריות המפקדים" בגין מעשים העולים לכדי פשעי מלחמה. בזירה הבינלאומית חלה על מפקדים בצבא, האחריות והחובה לוודא שפקודיהם פועלים בהתאם לדין המקובל, אולם כאמור, הדין הפלילי בישראל אינו מכיל אחריות על מפקדים בגין פעולות פקודיהם.
שלמה הירשל
רבי שלמה הירשל ברלינר (באנגלית: Solomon Hirschell; י"ט בשבט ה'תקכ"ב, 12 בפברואר 1762 - כ"ז בחשוון ה'תר"ג, 31 באוקטובר 1842) היה הרב הראשי הרשמי הראשון של בריטניה הגדולה.
ביוגרפיה
נולד לרב צבי הירש לוין שכיהן כרבה של לונדון וערים אחרות. בצעירותו כיהן כרבה של פרנצלאו ובשנת ה'תקס"ב (1802) התמנה כרבה של בריטניה הגדולה, משרה בה כיהן במשך ארבעים שנה עד פטירתו בכ"ז בחשוון ה'תר"ג, 31 באוקטובר 1842. הוא כיהן גם כרבה של הקהילה האשכנזית בלונדון וקשר קשרי ידידות עמוקים עם רבה של הקהילה הספרדית ופורטוגזית בעיר - רפאל מילדולה. רבי שלמה היה מראשי הלוחמים ברפורמים בבריטניה; חרם שהטיל בקיץ 1841, שנה לפני פטירתו, על ראשי ההנהגה הרפורמית במטרה לבלום את התנועה, נכשל, לאחר שיורשו הרב נתן מרקוס אדלר לא הצליח לאכוף אותו בשנים שלאחר פטירתו.
ספרייתו שהייתה עשירה בכתבי יד, נקנתה לאחר פטירתו מיורשיו בידי הקהילה בלונדון.
ג'יימס קלאוול
ג'יימס קלאוול (באנגלית: James Clavell; 10 באוקטובר 1924 – 7 בספטמבר 1994) היה תסריטאי וסופר שכתב סדרת ספרים, שנקראה מאוחר יותר "הסאגה האסייתית", שהתפרסה על פני אזורים רבים בעולם ומאות שונות; הספר המוכר ביותר בסדרה הוא שוגון.
ביוגרפיה
ג'יימס קלאוול נולד בסידני שבאוסטרליה ב-10 באוקטובר 1924. אביו שירת בצי המלכותי ולכן בילה את רוב ילדותו בחלקים שונים של האימפריה הבריטית. ב-1940 הצטרף לארטילריה הבריטית המלכותית ונשלח למלזיה להילחם נגד היפנים. הוא נפצע מאש מכונת ירייה ובסופו של דבר נשבה ונלקח למחנה שבויים יפני בג'אווה. זמן מה לאחר מכן הועבר לכלא צ'אנגי שנמצא ליד סינגפור. ניסיונותיו וחוויותיו שם הפכו מאוחר יותר לבסיס לספרו הראשון, מלך עכברוש, שפורסם ב-1962.
עד 1946 עלה קלאוול, ששוחרר בינתיים ממחנה השבויים, לדרגת קפטן, אך תאונת אופנוע סיימה את שירותו הצבאי. הוא החל ללמוד באוניברסיטת בירמינגהם, שם פגש את אפריל סטרייד, שחקנית, שנישאה לו ב-1951. דרכה, קלאוול גילה את תעשיית הסרטים. הוא עזב עם משפחתו לניו־יורק ב-1953, שם עבד בטלוויזיה, ולאחר מכן הם עברו להוליווד. בסופו של דבר זכה קלאוול להצלחה כתסריטאי עם The Fly ו-Watusi. הוא גם עיבד לתסריט את הסרט הקלאסי The Great Escape מספר של פול בריקהיל. הדבר עזר לבסס את מעמדו בהוליווד, ועד 1959 הוא הפיק וביים סרטים רבים.
ב-1963 הפך קלאוול לאזרח של ארצות הברית. בשנות השישים הוא חי בהונג קונג ושם כתב גם את טאי פאן שפורסם ב-1966.
הוא מת משבץ, לאחר סרטן, בשווייץ בשנת 1994.
הקריירה הקולנועית
קלאוול החל לכתוב להוליווד ב-1953, בזמן ששהה בה ובניו יורק. את התסריט של 'הזבוב' הוא כתב ב-1958 יחד עם ג'ורג' לנגילן. הסרט זכה לפופולריות רבה ואף לגרסה מחודשת בשנת 1986. הסרט מספר על מדען שחווה תאונה מחרידה בזמן שניסה את מכונת הטלפורטציה החדשה שלו; זבוב נכנס למכונה יחד איתו וכך הוא הפך למפלצת – חצי־זבוב וחצי־אדם.
את Watusi עיבד קלאוול מספר של ה. ריידר הגארד ב-1959, ומיד לאחר מכן פנה לכתוב ולביים את Five Gates to Hell – סרט דרמה מלחמתית שמתרחש במהלך מלחמת וייטנאם. Walk Like a Dragon הוא יצירה משותפת של קלאוול (שגם ביים) ודניאל מיינווארינג. הסרט היה מערבון רגיל למדי, אך ניכרו בו ידיו של קלאוול שהכניס מאפיינים ודמויות מהמזרח־הרחוק.
מיד לאחר "הבריחה הגדולה", ב-1964, השתתף בכתיבת התסריט של הסרט טייסת 633 המבוסס על ספר מאת פרדריק סמית'. הסרט, דרמה מלחמתית, מספר את סיפורה של טייסת 633 שמקבלת עליה את המשימה להפציץ מפעל דלק גרמני בנורווגיה ונתקלת בדרך בתלאות ובעיות רבות.
The Satan Bug היה הסרט הבא שבהפקתו השתתף קלאוול, ב-1965. גם את הסרט הזה עיבד קלאוול מספר ביחד עם אדם אחר. הפעם הספר היה The Satan Bug מאת איאן סטיוארט (שם העט של אליסטר מקלין), והעיבוד התבצע ביחד עם אדוארד אנהלט.
פילמוגרפיה
טאי־פאן ומלך עכברוש, שניהם עובדו לקולנוע גם כן, אך קלאוול כלל לא השתתף בתהליך, ככותב או כבמאי.
ספריו
הסאגה האסיאתית:
ספריו האחרים:
קי מטקומבה התחתון
קי מטקומבה התחתון (באנגלית: Lower Matecumbe Key) הוא אי מסוג קי באיי הקיז העליונים שבשרשרת איי הפלורידה קיז במדינת פלורידה שבארצות הברית.
דרך US1 ("הכביש המהיר שמעל הים") חוצה את האי בין סמני מיל 75 ו-78 של הכביש. על האי מצויות שכונות העיירה איילמורדה.
האי נמצא דרומית מערבית לקי מטקומבה העליון וצפונית מזרחית לקרייג קי.
היסטוריה
השם "מטקומבה" מקורו בכינוי שניתן על ידי הספרדים לכל איי הקיז. שם זה מופיע על מפות ספרדיות ובתיאורים ספרדיים של הנצלת הספינות אטוצ'ה ומרגריטה שטבעו בשנת 1622.
הממפה הספרדי דון חואן מאלודונלדו מציין בכתביו (משנת 1595) כי קי מטקומבה נמצא בין קי לאגו וקי בהאיה הונדה - ומציין ששם טבעה האטוצ'ה. ככל הנראה כוונתו לאי אחר והשם מתייחס לקבוצת האיים ולא לקי מטקומבה העליון או התחתון. כתבים אלו הטעו מחפשי אוצרות רבים אשר חיפשו את האטוצ'ה (זו התגלתה לבסוף על ידי מל פישר, ושרידה מוצגים במוזיאון מל פישר בקי וסט).
קי מטקומבה התחתון הופיע במפות הספרדיות בשם "מטקומבה וייחו" (Matecumbe Viejo - בספרדית: "מטקומבה הישן") בעוד שקי מטקומבה העליון נקרא במפות הספרדיות "מטקומבה נואבו" (Matecumbe Nuevo - מטקומבה החדש). במפות שונות מופיע השם בצורות כתיבה שונות: Matacombe, Matacumbe, Mateconbe, Mattecumbe, ו-Maticombe, ומדובר באחד השמות הראשונים שניתנו על ידי מגלים אירופאים לאיים, ככל הנראה על שם האינדיאנים האלימים שחיו בהם. צורת הכתיב "Matacombe" מקורה בתיאור מתקפה של אינדיאנים בה נהרגו תשעה חיילים ספרדיים בשנת 1571. ככל הנראה מקור השם בביטוי "להרוג אנשים" - "matar hombre" בספרדית, ומדובר בתיאור המקרה, אולם ישנם מלומדים הסברים שמדובר בעיוות של שם אינדיאני "גורגונבה". מלומדים אחרים סבורים שהשם האינדיאני הוא למעשה עיוות של השם הספרדי.
האי מופה על ידי צ'ארלס סמית' ב-20 בנובמבר 1872, ואדמותיו החלו להחכר למתיישבים בשנת 1884. היישוב שהוקם על האי כונה "נמל הוריקן" (Hurricane Harbor)
הכביש המהיר מעל הים קישר את האי לאיים הסמוכים לו בשנת 1928 (כאשר בטרם הוקמו חלק מהגשרים, התנועה בין האיים בוצעה במעבורות). בעקבות הקמת הכביש, נפתח באי בית קפה ליתן שירותים לנוסעים שנתקעו באי בשל תקלות מעבורות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כפרויקט של תעשוקה יזומה לחיילים המשוחררים, נשלחו חיילים לאי להקים גשר בינו לבין פייסטה קי ובאי הוקמו שלושה מחנות מגורים עבור העובדים, כאשר בכל מחנה התגוררו כ-250 פועלים. על מנת לספק מים לכל הפועלים הוקם באי מתקן התפלת מי ים, אולם מתקן זה, יחד עם יתר המבנים שעל האי, נהרסו ב-2 בספטמבר 1935 על ידי הוריקן יום העבודה, בטרם החל לפעול.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל הביקוש הרב לשמן דגים, הוקמו באי מתקני גידול דגים, ומתקן התפלת המים נבנה מחדש.
סיאט 1200/1430 ספורט
סיאט 1200/1430 ספורט
דגמי "סיאט 1200 ספורט" ו-"סיאט 1430 ספורט" הוצגו לראשונה בדצמבר 1975. המכירות החלו בפברואר 1976.
יוצרו 19,322 יחידות.
מקדם הגרר של הדגם: 0.37
תאוצת דגם "סיאט 1200 ספורט" בין 0-100 קמ"ש היא 14.5 שניות.
תאוצת דגם "סיאט 1430 ספורט" בין 0-100 קמ"ש היא 13.7 שניות.
גוף הרכב "סיאט 1200 ספורט" זהה לגוף הרכב "סיאט 1430 ספורט".
VIZE
VIZE (מוכר גם בשם Vize Music) הוא צמד מוזיקלי גרמני.
קריירה
הצמד נוסד ב-2018 על ידי מריו פייביגר וויטלי זסטובסקי. שם הצמד מורכב מראשי התיבות של 2 האותיות הראשונות של השם הפרטי ושל שם המשפחה של זסטובסקי.
ב-15 ביוני 2018, הצמד הוציא גרסת כיסוי לסינגל "Glad You Came" של הוונטד. גרסת הכיסוי הגיעה בשיאה למקום ה-44 בגרמניה ולמקום ה-52 באוסטריה.
ב-3 במאי 2019, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמרת הגרמנייה לנייה את הסינגל "Stars". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-18 בגרמניה ולמקום ה-24 באוסטריה.
בנובמבר 2019, יוהנס וימלבונג החליף את מריו פיביגר בתפקידו. ב-22 בנובמבר 2019, הם הוציאו, בשיתוף פעולה עם פליקס ין ומיס לי את הסינגל "Close Your Eyes". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-21 בגרמניה, למקום ה-24 באוסטריה ולמקום ה-63 בשוודיה.
ב-31 בינואר 2020, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם Capital Bra את הסינגל "Baby". הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון בגרמניה, למקום הראשון באוסטריה ולמקום השלישי בשווייץ.
ב-7 בפברואר 2020, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם פליקס ין גרסת כיסוי לסינגל "Thank You" של דיידו, בשם "Thank You [Not So Bad]". גרסת הכיסוי הגיעה בשיאה למקום ה-71 בגרמניה ולמקום ה-62 באוסטריה.