cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרייס הרטיגן
רעיונות מרכזיים
הרטיגן דגלה בכך שציור חייב להיות "בעל תוכן ורגש" במשך הקריירה שלה. אף על פי שלרוב קישרו את יצירותיה לאמנות הפופ, הרטיגן לא אהבה את הייצור ההמוני שזרם זה מייצג. היא העדיפה את הרגש הטבוע ביצירה, שמבוטא על ידי האמן.
יצירותיה המוכרות ביותר שילבו את ההפשטה של יצירותיה המוקדמות עם תמונות מוכרות מחיי היום-יום או מוטיבים מאמנות היסטורית, בפרט מתקופות הרנסאנס או הבארוק. ההבחנה בין המופשט לצורניות לעיתים קרובות הייתה מטושטשת, בשל משיכות המכחול של הרטיגן והחוסר שלה בהצללות.
שמואל ביקסון
חייו המוקדמים
בשנת 1930 הלך שמואל לגן הילדים בבית הוועד בבית הכרם ובשנת 1932 עלה לכתה א' בבית הספר בבית הכרם. במהלך לימודיו פגש במחנכים ומורים מאושיות החינוך והתרבות הישראלי: המחנכים בלהה יפה ודוד בנבנישתי, המורה לחשבון אברהם אבן-שושן והמורה לכימיה וביולוגיה ישעיהו ליבוביץ.
תנועת הנוער וגיוס
בשנת 1937 הצטרף לתנועת מחנות העולים ובשנת 1940 הפך חבר בהגנה. ביקסון וחבריו התאמנו בירי באקדחים ובשימוש במכשירי קשר במרתף שמתחת לסמינר בית הכרם.
בשנת 1944 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בבית הכרם ויצא עם חבריו ממחנות העולים להכשרה מגויסת בקיבוץ דפנה בגליל, ועזרה ליישוב חולתה בדייג באגם החולה.
לאחר תקופת ההכשרה, התגייס ביקסון עם יתר המחלקה לפלמ"ח, לפלוגה ח' (אשר כונתה "חיות הערבה"). מחצית החודש עסקו בעבודה בקיבוץ בית הערבה בצפון ים המלח ומחצית החודש באימוני שדה.
אחרי שנה, עברה ההכשרה לקיבוץ חפציבה, והתפלגה במפלגה ובהכשרה. המיעוט הירושלמי הצטרף להכשרת אפיקים.
לימודים בתקופת מלחמת העצמאות
בשנים 46–1945 עזב את ההכשרה והתקבל ללימודי אומנות בבצלאל. בנוסף ללימודיו בבצלאל, למד פיסול בסטודיו של הפסל זאב בן-צבי ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1947 התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה.
כשלשה חודשים לאחר תחילת הלימודים פרצה מלחמת העצמאות. ביקסון גויס למערכה בגיוס הרזרבה של הפלמ"ח בטכניון והעברתם למעלה החמישה. פלגתו גויסה לשורות הגדוד השישי, שלחם בהגנה על השיירות לירושלים. כעבור זמן קצר, עבר קורס מכ"ים בג'וערה וחזר למלחמה בירושלים. ב-3 במאי 1948 נפצע בפיצוץ הדווידקה בהר הצופים. לאחר החלמה חזר לגדוד. ב-1949 שוחרר ביקסון מהצבא וחזר ללימודים בטכניון.
שותפות במשרד אדריכלים
ב-1951 סיים ביקסון את לימודיו והחל לעבוד במשרדם של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר בתל אביב. בעקבות מעורבותו הגדולה בפרויקט בו זכה המשרד בתחרות במקום הראשון לתכנון תיאטרון ירושלים, הפך לשותף במשרד (1958). ב-1970 זכה בפרס רוקח יחד עם שותפיו למשרד על תכנון בניין ספריית סוראסקי באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המשרד היה ביקסון מעורב בתכנונם של עשרות פרויקטים, בעיקר מבני ציבור שהתאפיינו במונומנטליות ובעיצוב פלסטי. מבנה בולט נוסף בו מורגשת גישתו האדריכלית הוא בניין עיריית באר שבע.
בשנת 2002 פרש מהמשרד ומתחום התכנון.
מורשתו האדריכלית
ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946–2010. שנתיים לאחר מכן נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ב-2016 יצא לאור ספר מקיף המסכם את יצירתו של משרד האדריכלים "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל" בעריכת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון. ב-2018 אצר יעקובסון את התערוכה "אסם הידע" שהוצגה באולם המבואה של ספריית סוראסקי והתמקדה באדריכלות הבניין ביובל להקמתה. את התערוכה ליווה פרסומו של ספר שגם אותו כתב יעקובסון.
בשנת 1953 נישא לאביגיל (לבית גורביץ) ונולדו להם שלוש בנות ובן. ביקסון ניפטר ב-28 בספטמבר 2018.
הקרב על המיוערת
הקרב על המיוערת הוא קרב שבו לחם צה"ל מול הצבא הסורי במהלך מלחמת לבנון הראשונה בגזרה המזרחית ב-9 ביוני 1982, על "הגבעה המיוערת", בצמוד לקצהו הצפוני של רכס שאראת כריסטופני. הגבעה ממוקמת כ-12 קילומטרים מצפון לחרמון הישראלי ולמרגלות החרמון הסורי, וחולשת על "ציר ערפאת", המגיע עד כביש ביירות-דמשק מצפון. לפיכך סומנה הגבעה כנקודת מפתח בגזרה המזרחית, והוגדרה כיעד מרכזי לכיבוש.
הכנות לקרב
את האחריות לגזרה המזרחית קיבלה אוגדה 252, בפיקודו של תא"ל עמנואל סקל. המשימה בגבעה הוטלה על סיירת מטכ"ל ומפקדה, סא"ל שי אביטל. כוח של כמה עשרות חיילים היה אמור להיכנס לגבעה רגלית ולהשתלט עליה, כהכנה לכניסת הכוחות המשוריינים בדרכם צפונה להשתלט על הגזרה.
עוד בטרם הכניסה ללבנון, התכנסו הכוחות בשטח היערכות בצומת ווסט ברמת הגולן. מפקד האגד הארטילרי של האוגדה, אל"ם דורון קדמיאל (לימים קצין תותחנים ראשי), החליט לערוך משחק מלחמה, כדי לדמות תרחישים מבצעיים שונים. משחק המלחמה נערך בסוף השבוע. קדמיאל כינס את מפקדי הסוללות וקציני התצפית והשיתוף הארטילרי (קש"א). והציג תרחיש שהיה נראה בלתי מציאותי, אך במציאות התממש כמעט במדויק: סיירת מטכ"ל נתקלת בגבעה המיוערת בכוח של חטיבה סורית ממוכנת; ובתגובה לכך גדוד 404, הגדוד הסדיר של האגד, בפיקודו של סא"ל צחי גנור, מתפרס בעמדות ירי ויורה פצצות מצרר שחור (פגז נגד טנקים ורק"ם).
מהלך הקרב
בלילה שבין 8 ביוני ל-9 ביוני גדוד של חיל ההנדסה הקרבית, בפיקודו של סא"ל אברהם בכר, סרק ציר תנועה באזור ואדי שבעא, בפעולה הידועה כפתיחת ציר. את כוח ההנדסה איבטח צוות מפלגת האימונים של סיירת מטכ"ל. חיילי הצוות, בפיקודו של אילן דביר, נסעו בנגמ"שים ובהמשך נעו ברגל. זה היה אחד משלושת הצוותים הצעירים ביותר ביחידה – צוותי גיוס נובמבר 1981. לכוח הצטרף מפקד פלגת האימונים, מוטי וגנברג (לימים ח"כ מוטי יוגב). חייליו של דביר נשלחו לדרום לבנון אחרי שעברו טירונות מזורזת ביחידה, מפאת קוצר הזמן לקראת המלחמה.
במהלך ליווי כוח ההנדסה, פקדה מפקדת האוגדה על כוח הסיירת שלא להמשיך לנוע לכיוון מזרח, מחשש להיתקלות עם כוחות סוריים. הכוח המתין לפקודת ההמשך במטע דובדבנים שלמרגלות הגבעה המיוערת. כעבוד זמן מה הגיח מסוק סורי וחג מעל הכוחות. אחד מלוחמי ההנדסה פתח באש לעבר המסוק, וזה נסוג מהאזור. בעקבות כך מפקדי הכוח דביר ויוגב קיבלו אישור להמשיך לנוע רגלית לעבר רכס המיוערת, ולהתמקם בנקודה שולטת.
חיילי הסיירת נעו בהליכה מזורזת בתנאי שטח קשים וסלעיים, כשהם נושאים את אמצעי הלחימה הבסיסיים של הצוות. הם הגיעו עם עלות השחר לקו הרכס של גבעת המיוערת. שם פיצל דביר את הכוח, שישה חיילים בפיקודו התמקמו במורד הצפוני של הרכס, בעמדות תצפית ובמחסות ששלטו על דרכי העפר שלרגלי הגבעה. שאר חיילי הצוות תפסו עמדות במעלה הגבעה. יוגב והקשר שלו חזרו אל קו הרכס.
היתקלות עם הסורים
בשעה שהחיילים התשושים ישנו, זיהה הצופה התורן כ-30 חיילי קומנדו סורים יורדים מהשלוחה שממול, כפי הנראה בדרכם להציב מארב. הצופה העיר את מפקד הצוות דביר, שניסה ליצור קשר עם הכוח העיקרי שנותר מאחור, אך מכשיר הקשר לא פעל. דביר שלח חייל מהצוות להזהיר את הכוח העיקרי, והתקדם לעבר הכוח הסורי כדי לתפוס עמדה שולטת מעל הוואדי. כאשר הגיעו הסורים, הדליק דביר מקלט רדיו שהיה ברשותו והשמיע מוזיקה קלאסית כדי להרגיע את החיילים הצעירים, ואז פקד "אש".
ממכת האש הזו נפגעו רבים מחיילי הקומנדו הסורים, אולם הנותרים השיבו באש, בעיקר לעבר הכוח העיקרי שמדרום לגבעה. מפקד הסיירת, שי אביטל, שמע את קולות הקרב אך לא יכול היה לתקשר עם דביר בגלל התקלה במכשיר הקשר. אביטל קרא לצוותים האחרים של הסיירת שהיו באזור לנוע לכיוון המיוערת. התיאור שהתקבל הטריד במיוחד: עשרות רבות של חיילים מהקומנדו הסורי, כולל כוחות תגבור, טיפסו על הגבעה והתקרבו לצוות הצעיר, המונה פחות מעשרים לוחמים. סגן יאיר יושע, קצין תותחנים שסופח לסיירת מטכ"ל בתפקיד קצין שיתוף ארטילרי (קש"א) כחודשיים לפני המלחמה, היה בין הבודדים שנשאו את ציוד הקשר. כשהבחין יושע בהסתבכות הכוח, הוא טיפס על הגבעה, משם היה יכול לקיים קשר רדיו ולהפעיל את הסיוע הארטילרי לסיירת.
הגעת התגבורת
על אחד הכוחות ש"הוקפצו" לאזור פיקד רס"ן משה יעלון (בוגי). יעלון, שנטל לעצמו שנת שבתון מצה"ל לאחר הולדת בתו השלישית, נקרא חזרה לשירות זמן קצר לפני פרוץ המלחמה, ומונה כסגן נוסף של אביטל. יעלון וחייליו נמצאו בדרכם למיוערת כדי לחבור לכוח הקדמי של צוות אילן, אחרי שסיימו לטהר את הכפרים שלמרגלות הר דב.
הנגמ"שים הישראליים, שנעו בוואדי מאחורי הכוח, התגלו לסורים בשעה שחצו את האוכף. הסורים ירו טיל נ"ט שפגע באחד הנגמ"שים ופצע את סמל (שנפטר לאחר שלושה ימים).
אחד החיילים ירה טיל לאו לעבר משאית סורית שהגיעה לתגבור, והשמיד אותה. במכת אש נוספת שירה צוות אילן, נפגע כבר מרבית הכוח הסורי. בינתיים הצטרף לקרב הכוח בפיקוד אביטל ויעלון, והם הבחינו בנגמ"ש סורי שהתקרב למקום. יעלון הציע לקצר טווח ולהסתער על הנגמ"ש, אולם אביטל לא אישר זאת בגלל המרחק הגדול אליו, ובמקום זאת ביקש סיוע ארטילרי מהקש"א, יאיר יושע.
כוח הפלגה הייעודית של הסיירת, בפיקודו של נחום לב (שגויס למילואים), סיים לטהר ללא קרב כפר אחר מדרום למיוערת. בעקבות קריאתו של שי אביטל פנתה הפלגה לחבור לצוות אילן. חיילים מצוות אמנון, מצוות שחר ומצוותים נוספים חברו לכוח ששב והתמקם במורדות קו הרכס. מאחר שרוב הכוח הסורי הושמד, נותרה עוד אש צלפים דלילה יחסית. מאש זו נפצע אחד הלוחמים מצוות אמנון. צוות אילן המותש קיבל פקודה לשוב למרכז הגבעה, ונשא עמו את הפצוע בתנאי השטח הקשים במעלה ההר. בשלב זה החלו התותחנים להפגיז באופן מסיבי את הכוח הסורי הנותר.
הסיוע הארטילרי
בשעה 09:30 התברר כי לא רק צה"ל תיגבר את כוחותיו בגבעה המיוערת, אלא גם הצבא הסורי, אשר שלח דרומה כוח משוריין עם נגמ"שי BMP-1, המותאמים לתנאי השטח הסלעי והמסוגלים לגרום נזק ממש כמו טנקים קלים. הכוחות נאלצו לרדת למדרון קדמי במורד הגבעה כדי לצמצם טווחים בניסיון לפגוע בנגמ"שים, על אף שבכך ויתרו על יתרון הגובה. הקש"א יאיר יושע, שהגיע בינתיים אל כיפת המיוערת, צפה על שדה הקרב. מפאת הטווח הקצר בין כוחות הסיירת לכח הסורי לא ניתן היה לירות מטח טיווח, והוא החליט להורות על ירי פגזי מצרר.
היה מדובר בצעד תקדימי, משום שצה"ל לא השתמש בפגזים הללו בשדה הקרב קודם לכן. גם למעלה מ-30 שנים מאוחר יותר עדיין נחשב המצרר לנשק בעייתי בגלל רדיוס הפיזור הנרחב של קליעיו: כל פגז מורכב מ-88 רימונים קטנים חודרי שריון, המתפזרים לכל עבר בעת הירי, והסכנה בירי קרוב לכוחות היא גדולה מאוד. אולם במקרה הזה התגלו פגזי המצרר כיעילים כנגד תגבורת הנגמ"שים של הסורים. חיילי הקומנדו הסורים הנותרים הסורי החלו לנוס צפונה, והשאירו את כלי הרכב המשוריינים שלהם מאחור. שמונה מהנגמ"שים הסורים נפגעו. בשעה 10:30, זמן קצר לאחר ירי פגזי המצרר, לא נותרו עוד נגמ"שי BMP סוריים כשירים, אולם בשטח נותרו כוחות חי"ר וקומנדו סוריים, ועד רדת החשיכה - במשך שעות ארוכות - נורו פצצות מרגמה לעבר חיילי צה"ל שנמצאו על המיוערת ובוואדי.
תוצאות הקרב
הקרב על המיוערת היה הישג לצד הישראלי אך לא נוצל על ידו. היה ניתן לטפל בשני מוצבי קומנדו סוריים נוספים ולהמשיך להתקדם רגלית. אולם מפקדת האוגדה החליטה להפנות את המאמץ לפעולה משוריינת, ובשל כך ניתנה הוראה לכוחות הסיירת לעצור עד שיגיעו בבוקר הכוחות המשוריינים. בדיעבד, הכוחות הללו שהגיעו למחרת היו חשופים, וספגו טילי נ"ט, עלו על שדה מוקשים שהסורים הניחו במהלך הלילה, והקרב הפך לקרב חילוץ.
בעקבות קבלת ההחלטה התקדימית על ירי פגזי מצרר, והיוזמה שגילה, קיבל סגן יאיר יושע מכתב הצטיינות מהרמטכ"ל רפאל איתן, והועלה לדרגת סרן.
חרטומית בנגלית
חרטומית בנגלית (שם מדעי: Rostratula benghalensis) היא מין של עוף מים ממשפחת המקוריתיים שבסדרת החופמאים. החרטומית מצוי בביצות לאורך אפריקה, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. לעיתים היא חולפת בישראל.
החרטומית היא עוף קטן באורך 25 עד 28 סנטימטרים, והיא דומה לבני הסוג חרטומית ממשפחת החרטומניים. היא בעלת מקור ארוך, עיניים גדולות מוקפות בטבעת שחורה שסביבה כתמים לבנים מוקפים פסים שחורים. שאר הפנים והצוואר בעלי גוון חום ערמוני, הבטן לבנה והגב והכנפיים אפורים בהירים עם סרטוטים מעליהם. בניגוד לזכר הנקבה גדולה יותר אך גם חיוורת יותר בצבעיה הבהירים שצבעם אפור-בהיר, צבעים העוזרים להסוואתה בינות לצמחייה והבוץ.
החרטומית נוהגת לדשדש במים רדודים בבוץ ובהם לחפש חרקים, סרטנים קטנים, תולעים ורכיכות וגם מזרעים והמקור הארוך והדק מותאם לשלוף יצורים במהירות מהבוץ. היא חיה בבדידות או בזוגות ולעיתים בקבוצות קטנות של עד 12 פרטים.
החרטומית מקננת על גבי צמחייה ליד גדת נהר או בריכה כשתקופת הרבייה היא בין אפריל ליולי. בניגוד למרבית העופות, הנקבה היא זו שמזדווגת עם זכרים רבים, אשר מטפלים בצאצאים במקומה. הצעירים מתחילים לגדל פלומה כהה ומאבדים אותה בבגרותם. אבותיהם מטפלים ומזינים אותם ואף מעופפים איתם, צמודים מתחת לכנפיהם.
STS-106
STS-106, היא המשימה ה-99 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א והמשימה ה-22 של מעבורת החלל אטלנטיס. מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה המשך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית וביצוע ניסויים.
המשימה
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה להכין מודול "זבזדה" לשימוש ומתן אפשרות לנוכחות קבועה של צוותים בתחנת החלל הבין-לאומית.
המעבורת שוגרה ב-8 בספטמבר 2000 וב-10 בספטמבר התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית. באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מחוברת חללית אספקה פרוגרס М1-3 שהמתינה לפירוק הציוד.
ב-11 בספטמבר לו ומלנצ'קנו ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-6 שעות. בפעילות זו הם חיברו כבלים שונים בין מודול "זבזדה" לבין מודול "זאריה". למחרת החלו עבודות בהעברת מטענים שונים ממעבורת לתחנת החלל. בסך הכול הועברו 2,722 ק"ג של ציוד ומצרכים שונים. בנוסף לכך הועבר ציוד שסופק בחללית אספקה רוסית. בסך הכול הועבר כ-5 טונות ציוד ומצרכים.
ביום חמישי של המשימה במודול "זבזדה" הותקנו סוללות מצברים נוספות. בהמשך בוצעו פעולות נוספות הקשורות לתחזוקת תחנת החלל.
המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי במסלול נחיתה מס' 15 ב-20 בספטמבר.
אגם מידג' (איי שטלנד הדרומיים)
אגם מידג' (באנגלית: Midge Lake) הוא אגם מים מתוקים, בחצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אגם מידג' הוא הגדול מבין האגמים המתוקים הרבים המצויים בחצי האי ביירז (שאינו מכוסה קרח).
לאגם צורת קשת;
אורכו של האגם 575 מטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של האגם 125 מטרים (בכיוון דרום-מזרח - צפון-מערב).
אגם מידג' ממוקם 1.19 קילומטרים דרומית-מזרחית מגבעת פרזידנט.
נחל מים מתוקים מנקז את אגם מידג'. הנחל זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח. אורכו של הנחל 2 קילומטרים, והוא נשפך אל מפרצון באבה טונקה.
מקור השם
שמו של האגם נובע מימשוש מסוג מידג' (Belgica antarctica) חרק נדיר ומקומי לאיי שטלנד הדרומיים, שניתן למצוא את האימאגו (גולם) שלהם מתחת לסלעים המקיפים את האגם במהלך הקיץ האנטארקטי.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד
האגם ממוקם באזור האנטארקטי המוגן במיוחד "חצי האי ביירז" - אזור מוגן מיוחד מספר 126 (ASPA 126).
פיתון מקסיקני
פיתון מקסיקני (שם מדעי: Loxocemus bicolor) הוא מין של נחש יחידי בסוגו ובמשפחתו, הלוקסוסמיים (Loxocemidae). נחש זה מכונה פיתון, אף שאיננו שייך למשפחת הפיתוניים. עם זאת הוא נחשב לקרובם הרחוק. הוא חי בטבע במרכז אמריקה ובמקסיקו.
מאפיינים
נחש זה מגיע לאורך מרבי של 1.57 מטר, אך בדרך כלל אורכו רק 90 ס"מ. כמו קרובו הוא בעל שרירים גדולים, עיניים קטנות ולסת ארוכה בעלת שיניים מחודדות. הוא אינו ארסי והורג את קרבנותיו בלפיתת מוות על ידי שריריו. צבע הקשקשים כהה מלמעלה ולבן למטה, אך לעיתים הפיגמנטים למעלה נעלמים ויש נחשים שראשם לבן לגמרי.
הנחש נפוץ ביערות טרופיים, יערות יבשים ובהונדורס וגואטמלה הם נצפו בעמקים יבשים הנשפכים לים הקריבי.
מזונם העיקרי מורכב מלטאות וממכרסמים. הם נצפו גם אוכלי ביצי איגואנה.
רוסטרטולה
רוסטרטולה (שם מדעי: Rostratula) היא סוג של עופות מים ממשפחת המקוריתיים שבסדרת החופמאים הכולל 2 מינים בעלי מקור דמוי-חרטום ארוך. הם חיים בביצות ברחבי אפריקה, דרום אסיה ואוסטרליה. זהו הסוג הגדול במשפחה, לצד המין היחידי בסוגו מקורית אמריקנית.
המינים של סוג זה מזכירים את החרטומית ממשפחת החרטומניים, אך הם בעלי טבעות שחורות סביב העיניים, צבעים ראוותניים, והם בעלי דו-צורתיות זוויגית בולטת. הנקבות גדולות מהזכרים, אך גם בהירות מהם והן מזדווגות עם זכרים רבים, המטפלים לבד בקן ובצאצאים המוסווים בצמחייה.
סוג זה מצוי לאורך ביצות, בריכות ומקווי מים רדודים בהם הם מדשדשים ושולפים עם מקורם חרקים, רכיכות, תולעים וזרעים. לרוב הם חיים בגפם או בזוג ולעיתים בקבוצות קטנות.
Dreamlover
השיר מסמפל את הפזמון של השיר "Blind Alley" של להקת The Emotions. השיר אשר מכיל מוזיקת פופ עזר לקארי לעשות את המעבר שלה למוזיקת פופ, זאת בעקבות הביקורות המעורבות שקיבלה על אלבומה הקודם, אשר היה מושפע ממוזיקת נשמה וגוספל. מבחינה לירית מתאר השיר את בן זוגה כ"המאהב המושלם", לבן הזוג לו ציפתה וחלמה כל הזמן.
ביקורת והצלחה
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, שרבים מהם שבחו את הסימפולים שבשיר ואת קולה של קארי. הסימפולים היה מוטיב בשיריה של קארי, אשר ליווה אותה בלהיטים אחרים שלה כמו "Fantasy" ,"Honey" ,"Heartbreaker" ועוד.
השיר זכה להצלחה גדולה בעולם כאשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית, שם שהה 8 שבועות ובכך הפך לשיר השביעי שלה לעשות זאת. בנוסף הוא גם הגיע למקום הראשון בקנדה ולעשירייה הפותחת באוסטרליה, הולנד, ניו זילנד ובריטניה.
קידום והופעה
במשך השנים נהגה גם לבצע אותה במספר סיבובי הופעות שלה ביניהם "", "", Daydream World Tour" וכולי. בנוסף הוא נכלל גם באלבומי אוסף שלה לאורך השנים כמו Number 1's, Greatest Hits ו-.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם במהלך אוגוסט 1993 בניו יורק ובו נראית קארי רוקדת בערוגות פרחים, עפה בכדור פורח ושוחה בבריכת שחייה. גם הכלב שלה באותה תקופה ג'ק מופיע בקליפ. בשל הביקורות החיוביות על הקליפ הוא שודר לעיתים קרובות בערוצי הטלוויזיה לאורך הקיץ.
יחסי יוון–נפאל
סקירה כללית
יוון ונפאל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בפברואר 1960. היחסים בין שתי המדינות הם ידידותיים ולבביים. אך עם זאת, המגעים והאינטראקציה בין שתי המדינות נותרו די זניחים עם השנים. בדרג המדיני, שגריר נפאל בווינה מוסמך לפעול בעניינים הקשורים ליוון, בעוד שגריר יוון בניו דלהי, מוסמך לפעול בעניינים הקשורים לנפאל.
ביקורים
בשנת 1989 ביקרו בירנדרה, מלך נפאל ואיישווארה, מלכת נפאל ביקור פרטי באי רודוס.
בדצמבר 1993 ביקר ראש ממשלת יוון ויו"ר האופוזיציה בפרלמנט היווני לשעבר, קונסטנטינוס מיצוטקיס, בנפאל, ונוכח עם ראש ממשלת נפאל.
מ-17 בדצמבר ועד 19 בדצמבר, בהזמנת שר החוץ הנפאלי דאז, צ'אקרה פראסאד באסטולה, ביקר שר החוץ היווני המכהן אז, יורגוס פפנדראו בנפאל. זהו הביקור הרשמי הראשון של שר חוץ יווני בנפאל.
רעידת האדמה
יוון שלחה משלחות חילוץ לנפאל לאחר רעידת האדמה ההרסנית של שנת 2015.
ג'ולי וינטר הנסן
ג'ולי מארי וינטר הנסן (בדנית: Julie Vinter Hansen; 20 ביולי 1890 - 27 ביולי 1960) הייתה אסטרונומית דנית. האישה הראשונה שקיבלה תפקיד כלשהו באוניברסיטת קופנהגן.
ביוגרפיה
בשנת 1915, בעודה לומד באוניברסיטת קופנהגן, מונתה להיות מחשבת במצפה הכוכבים של האוניברסיטה (בעידן טרום אלקטרוני, מחשב היה בן אדם שערך חישובים עבור אסטרונומים). מאוחר יותר היא מונתה להיות עוזרת מצפה, ובשנת 1922 מונתה למשקיפה.
בנוסף לעבודתה הרגילה, ג'ולי ערכה את כתב העת הנורדי לאסטרונומיה (Nordisk Astronomisk Tidsskrift). מאוחר יותר, הייתה למנהלת לשכת הטלגרם של התאגיד האסטרונומי הבינלאומי. ב-1939, הייתה לאסטרונומית הראשית במצפה הכוכבים של קופנהגן, ונודעה בחישוביה המדויקים של מסלולי כוכבי לכת ושביטים.
בשנת 1960, בזמן ששהתה בכפר ההררי השווייצרי מורן בחופשה וימים ספורים לפני פרישתה, נפטרה מכשל לבבי, ונקברה בקופנהגן. כוכב הלכת המינורי 1544 וינטרהנסניה, שהתגלה על ידי האסטרונומית הפינית ליסי אותרמה , נקרא על שמה.
יחסי הולנד–מאלי
יחסי הולנד–מאלי הם היחסים הדיפלומטיים והצבאיים בין הולנד למאלי.
שגרירויות
שגרירות הולנד במאלי ממקומת בבירת מאלי, במקו, ראשה הוא מרטין אדריאן ברוואר. מאלי מחזיקה בקונסוליית כבוד ברוטרדם.
משימת האו"ם בצפון מאלי
הולנד תרמה 450 איש של כוחות מיוחדים ואיסוף מודיעין כדי לשרת במשימת הייצוב הרב-ממדית המשולבת של האו"ם במאלי. ההודעה נמסרה על ידי שר החוץ פרנס טימרמנס ביולי 2014.
בראש יחידת הצבא ההולנדי עמד הגנרל טום מידנדורפ עד 2017. ארבעה חיילים הולנדים נהרגו ומסוק אפאצ'י אבד ב-2015.
התפטרות שרת ההגנה ההולנדית
ב-4 באוקטובר 2017, שרת ההגנה של הולנד, ז'נין הניס-פלאסחארט, התפטרה בשל מותם של 2 חיילים הולנדים ופציעה קשה של אחר בתאונת אימונים במאלי ביולי 2016. מועצת הביטחון ההולנדית קבעה כי הצבא השתמש בציוד ישן, רימונים פגומים שלא נבדקו או אוחסנו בצורה נכונה. גם הגנרל מידנדורפ התפטר מתפקידו עקב כישלונות אלו.
סרטי קולנוע ישראליים
להלן רשימה של סרטי קולנוע ישראליים, שהופקו בארץ ישראל ובמדינת ישראל והוקרנו מסחרית בבתי הקולנוע.
בליי (פירושונים)
אישים:
ראו גם
}}
בית ילין (מוצא)
בית יהושע ילין, המוכר בקיצור כבית ילין, הוא הבית הראשון שנבנה על ידי יהודים בעמק מוצא ולימים קמה לצידו המושבה מוצא הסמוכה לירושלים. כיום הוא משמש כמרכז מבקרים וסיורים לתולדות ההתיישבות במוצא וסביבתה.
תולדות הבית
בית ילין ניצב בלב נחלה חקלאית על הדרך מירושלים מערבה לכיוון השפלה ומישור החוף, סמוך למקום בו שכן הכפר הערבי קאלוניה. הקרקע נרכשה בשנת 1860 מערביי הכפר על ידי דוד טביא ילין (אביו של יהושע ילין), שעלה לארץ מלומז'ה שבפולין ב-1834, ושאול יהודה, בנו של הרב הגביר שלמה יחזקאל יהודה, שעלה לארץ ב-1857 מבגדאד שבעיראק. זו הייתה רכישת קרקע בארץ ישראל שנבעה מהחזון והתשוקה לחדש את ההתיישבות היהודית בה לאחר שנות גלות ארוכות. קניית קרקע זו הייתה הרכישה הפרטית הראשונה שנעשתה בארץ ישראל בתקופת השלטון העות'מאני והייתה המשך למהלך "היציאה מהחומות" שיצר מהפכה בתולדות היישוב בארץ. המעשה התאפשר לאחר נישואי יהושע בן ה-13, בנו של דוד טביא, לשרח בת ה-12, בתו של שלמה יחזקאל יהודה, שהיה באותן שנים עשיר מאוד. נישואים אלו היוו מעשה פורץ-דרך באותם ימים, בשל העובדה שהיו נישואים בין אשכנזים וספרדים בירושלים של היישוב הישן.
בשטח הנחלה מצא ילין שרידי מבנה ביזנטי עתיק ובתרל"א - 1871 הוא בנה עליו קומה נוספת ושיפץ אותו לשימוש כחאן דרכים לעוברים בדרך יפו–ירושלים. זה היה המבנה היהודי הראשון בעת החדשה באזור זה. הבית (בית הכנסת העתיק מוצא) משמש כבית כנסת לתושבי האזור הפועל בימי שישי ושבת ובשאר ימות השבוע משמש כחלק ממרכז המבקרים.
שיפוץ ושימור
יהושע ילין התגורר בבית במוצא עד שלהי מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן ננטש הבית, נזנח והפך חורבה.
בשנת 2006, לאחר שנים בהן עמד הבית נטוש וחרב, שיפצה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל את המבנה ההיסטורי בתמיכת משפחת ילין וארגון הקקל ובתרומת כסף נכבדה של מר לאונרד כאהן מארצות הברית.
המבנה הכיל בבניתו שלושה חדרים, חדר נוסף על הגג וחלל תת-קרקעי גדול ששימש כרפת. ליד המבנה באר מים. במקום התבצעה בקיץ 2013 חפירה ארכאולוגית בה נחשף אולם רחב ממדים מהתקופה הצלבנית שאינו חשוף כיום לעין הציבור.
כיום משמש בית ילין כמרכז מבקרים- בית היסטורי, הפתוח לקבוצות וליחידים לביקורים וסיורים. במקום מוצגת תערוכת קבע הכוללת סרטון קצר על תולדותיו, ומתקיימות פעילויות שונות.
רעידת האדמה בים האגאי (2020)
ביום שישי, 30 באוקטובר 2020, התרחשה בים האגאי רעידת אדמה בעוצמה של Mw 7.0, כ-14 ק"מ צפונית-מזרחית לאי סאמוס שביוון.
בטורקיה נהרגו 113 בני אדם, כולל מוות אחד בגלל צונאמי ו-1,036 נוספים נפצעו. ביוון נהרגו שני בני אדם ו-19 נוספים נפצעו קל.
איזמיר שבטורקיה, נפגעה קשות מרעידת האדמה. עשרות מבנים בעיר נפגעו או התמוטטו לחלוטין. כנסיית הבתולה מרי בקרלובאסי, יוון, קרסה חלקית.
לאונרדו ז'רדים
חוזה לאונרדו נונס אלבס סוזה ז'רדים (בפורטוגזית: José Leonardo Nunes Alves Sousa Jardim; נולד ב-1 באוגוסט 1974) הוא מאמן כדורגל פורטוגלי.
ביוגרפיה
לאונרדו ז'רדים נולד בברצלונה בירתו של המחוז אנסואטגי בוונצואלה להורים פורטוגזים שהיגרו לוונצואלה לצורכי עבודה. בהיותו בגיל צעיר עזבו הוריו את ונצואלה והשתקעו באי מדיירה. ז'רדים שיחק כדורגל וכדוריד אך לא הצטיין וייעד את עצמו להיות מאמן כבר מגיל צעיר. מגיל 19 החל לאמן באופן חובבני קבוצות ילדים ונערים נשים ונערות בכדורגל ובכדוריד.
קריירת אימון
בגיל 27 החל בקריירת האימון הרשמית שלו כשמונה לעוזר מאמן קאמאצ'ה - קבוצה מקומית באי מדיירה, למשך שנתיים. לאחר מכן החל לאמן בליגות הנמוכות בפורטוגל העלה את שאבאש לליגה השנייה, פוטר, ומונה למאמן ביירה-מאר מהליגה השנייה והעלה אותה לליגה הראשונה ופוטר גם משם בשל חילוקי דעות עם ההנהלה.
במאי 2011 מונה כמאמנה של בראגה, הוא הוביל אותה למקום השלישי כשהיא שוברת שיאי מועדון אך בסוף 2012 עזב את תפקידו בשל חילוקי דעות עם נשיא המועדון.
במאי 2012 מונה למאמנה של אולימפיאקוס היוונית הוא הוביל אותה לעונה ללא הפסדים ופער של 10 נקודות בטבלה, אך פוטר על רקע אי שביעות רצון מסגנונה ההגנתי של הקבוצה.
בקיץ 2014 מונה למאמנה של מונקו, לאחר שנפרדה ממספר שחקנים מובילים. הוא הטמיע בקבוצה את שיטתו ופיתח שחקנים צעירים, בעונת 2015 סיים במקום השלישי בליגת העל הצרפתית. בעונת 17–2016 מונקו הפכה לקבוצה התקפית, היא הובילה לאורך רוב העונה את הליגה הצרפתית, בליגת האלופות העפילה עד לחצי הגמר תוך שהיא גוברת על מנצ'סטר סיטי בתוצאה 3-1 אך הודחה נגד יובנטוס בחצי הגמר. ב-11 באוקטובר 2018 פוטר מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה. ב-25 בינואר 2019 שב לאמן את מונקו. ב-29 בדצמבר 2019 סיים את תפקידו.
סרגיי מיכאילוב
סרגיי מיכאילוב (ברוסית: Сергей Анатольевич Михайлов; נולד ב-7 בפברואר 1958) הוא איש עסקים רוסי, מנהיג ארגון הפשע סולנצבסקאיה, שנחשב לאחד הנציגים המשפיעים ביותר של העולם התחתון בשם מיכאס. מעולם לא הורשע על פי אישומים הקשורים לפשע מאורגן.
בשנת 1999 נכלל ברשימת המועמדים לפרלמנט הרוסי מהמפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה בבחירות לדומה הממלכתית ב-1999, אך רישומו כמועמד בוטל בשל אזרחותו היוונית.
כיום מיכאילוב הוא נשיא חברת המניות המשותפת "בית תיירות מרכזי".
מקורית אמריקנית
מקורית אמריקנית (שם מדעי: Nycticryphes semicollaris) היא מין של עוף מים ממשפחת המקוריתיים החיה באמריקה הדרומית, והיא העוף היחיד בסוגו והמין היחיד במשפחה שאינו שייך לסוג רוסטרטולה.
תיאור
המקורית מגיעה לאורך 19 עד 23 סנטימטרים ולמשקל 65 עד 86 גרם בממוצע. בניגוד לקרובי משפחתה היא חסרת דו-צורתיות זוויגית, והזכרים והנקבות בעלי גוני ראש וחזה בצבע חום-כהה, מקור כתום דק וארוך והגב אפור-חום כהה כשהבטן והצידיים לבנים. הרגליים ארוכות ובהירות ובעלות קרומי שחייה. היא קוראת בקריאות חרישיות יחסית בינות לצמחיית הביצות.
המקורית חיה לאורך גדות מים וביצות, גדות נהר או באחו מוצף מדרום ברזיל, פרגוואי, אורוגוואי ועד לצ'ילה וארגנטינה. לרוב היא פעילה לבדה או בזוגות אך גם בקבוצות קטנות. היא מדשדשת בביצות בעזרת מקורה ומחפשת חרקים, רכיכות, תולעים וזרעים במים וחוטפת אותם בעזרת המקור הדק והארוך.
מין זה הוא מונוגמי וזוג הורים מטפלים יחד באפרוחיהם. הם מקננים על קרקע רדודה בקרבת המים מקן עשוי צמחייה והנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים. המקורית נוהגת להתרבות בקבוצה קולוניאלית, מה שתורם להרחקת טורפים מהביצים.
ורה רוז'ה
ורה רוז'ה (בהונגרית: Rózsa Vera; בודפשט, 16 במאי 1917 – לונדון, 15 באוקטובר 2010) הייתה זמרת אופרה (קונטרה אלט), יהודייה-הונגרייה-בריטית מורה לשירה, מורה למוזיקה של זמרות וזמרים מפורסמים, חלקם בעלי שם עולמי.
אדמה (סרט)
אדמה (הופץ בארצות הברית תחת השם Tomorrow's a Wonderful Day) הוא סרט קולנוע ארצישראלי, בבימויו של הלמר לרסקי, אשר צולם בשנים 1947–1948, זמן קצר לפני הקמת מדינת ישראל. עלילת הסרט מתמקדת בחייו של נער יהודי ניצול השואה, המנסה להשתקם מהטראומות שעבר באמצעות עבודת האדמה והקשרים החברתיים שהוא יוצר בכפר הנוער בן שמן. היוזמה להפקתו של הסרט הייתה של מייסד כפר הנוער, ד"ר זיגפריד להמן, מתוך רצון להציג לעולם את השיטה החינוכית הנהוגה במקום, ולשמש כאמצעי לגיוס כספים. את התפקיד הראשי ואת תפקידי המשנה גילמו תלמידי המוסד, ואנשי הצוות החינוכי נטלו אף הם חלק בהפקתו.
ורה רוז'ה
ביוגרפיה
הופעותיה הראשונות כללו את תפקידה של אחת הנשים היהודיות בביצוע האורטוריה יהודה המכבי של הנדל כחלק מהפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בתיאטרון גולדמארק, כי בשל יהדותה היא לא יכלה להופיע בתקופת מלחמת העולם השנייה בפני קהל לא יהודי. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה תחילה כקרובינו בשנת 1943 באופרה של מוצרט נישואי פיגארו במסגרת אומיקה כמובן.
אדמה (סרט)
עלילה
בנימין, נער מתבגר ניצול השואה, מגיע באוטובוס המביא לכפר הנוער נערים חדשים, ויחד עמם הוא מוצג בפני הכיתה. הוא עדיין נתון בטראומה, ולכן מוסיף לאגור לחם מהמחסן, על אף שבכפר אין כל מחסור. הוא צופה בעבודתם של התלמידים האחרים, אולם אינו יכול לחוש דבר פרט לזרות וניכור. היתקלות מקרית בגדר תיל התוחמת עדר של פרות מטילה אותו בפתאומיות לפלאשבק ממחנה הריכוז. הוא מתנפל על הגדר, הורס אותה ומשחרר את הפרות. אלה יוצאות ומזיקות לגינת ירקות. האירוע מלמד את בנימין כי בסביבתו החדשה מצוי ערך רב שאותו עליו לגלות. המורים מחליטים לסייע בשילובו בכפר ומטילים עליו את תפקיד נושא הלפיד בטקס חגיגות החנוכה, המודלק בקברות המכבים ומובל לחדר האוכל של כפר הנוער, להדלקה חגיגית של החנוכיה. הדבר מחולל שינוי בנפשו של בנימין, ושנתיים לאחר מכן הוא מנהיג חבורה העוזבת את הכפר כדי להקים יישוב חדש. הקשר שלו לאדמת אבותיו מגיעה לשלמות באמצעות העבודה המפרכת של סיקול הקרקע והכשרתה לזריעה.
ורה רוז'ה
ביוגרפיה
בעלה הראשון, המנצח, המלחין והמבקר המצוין לאסלו ויינר, ניספה בשואת יהודי הונגריה. לאחר גירוש בעלה, ורה רוז'ה הסתתרה לזמן מה ולאחר מכן עבדה בשגרירות שוודיה, שם ארגן ראול ולנברג את פעולות הבריחה ובעיקר ההצלה של יהודים נרדפי הנאציזם.
בעונת 1945–1946 הייתה חברה בית האופרה הממלכתי של הונגריה, ובשנים 1946–1949 באופרה של וינה, שם רשמה את הופעת הבכורה שלה כרוזינה בספר מסביליה של רוסיני ב-1 ביוני 1946. היא הופיעה שם תשעים וחמש פעמים במהלך חברותה בבית האופרה. הקריירה הבימתית המבטיחה שלה נקטעה בגלל מחלתה. הוא הוכרה כזמרת מעולה, עם ביצועים של יצירות מודרניות רבות. לאחר מותו של לאסלו ויינר, הוא נישא בשנית לראלף נורדל הבריטי, שאותו הכירה בבודפשט, אך נישאו ברומא. הם עברו ללונדון ב-1955 שם ורה רוז'ה עסקה כמורה לשירה.
אדמה (סרט)
הרקע להפקה
ד"ר להמן, מנהל כפר הנוער, חשב על הרעיון להפקת סרט שיציג את כפר הנוער כבר בעלייתו ארצה. ואכן, יוצר הסרטים יעקב בן דוב הפיק סרט קצר על ימיו הראשונים של כפר הנוער בן שמן בשנת 1926. הצלחתו של הסרט הניעה בראשית שנות השלושים את הרעיון להפקה באורך מלא. באופן מעשי החלה ההפקה רק לאחר מלחמת העולם השנייה. להמן חשב כי סיוע לילדים הנזקקים בארץ ישראל יקדם את קליטתם של הילדים הפליטים שהובאו ארצה מאירופה לאחר השואה בידי עליית הנוער. על פי הסכם שנחתם בין כפר הנוער בן שמן לארגון הנשים הציוניות באמריקה, הדסה, אשר ייצג את עליית הנוער בארצות הברית, יכסה ארגון הדסה את גירעונותיו של הכפר ויסייע כספית בהפקת סרט על החיים בו. זאת בתמורה לזכויות הבלעדיות על השימוש בו בארצות הברית. הכוונה הייתה להפיק סרט עלילתי באורך מלא, אשר ירגש את הצופים ויציג את הישגיו החינוכיים של כפר הנוער.
ורה רוז'ה
ביוגרפיה
היא דרשה רמה גבוהה ביותר מתלמידיה. היא עצמה הייתה "בוטה עד אכזריות", אך בניגוד למורים רבים אחרים לזמרה, היא הייתה מעוניינת באמת ובתמים למקסם את כישרונות תלמידיה, לנצל ולפתח את קולות השירה הייחודיים שלהם.
אדמה (סרט)
תהליך ההפקה בארץ
קשה להגדיר את צילומי הסרט אדמה כנורמליים או כחריגים, משום שלא הייתה אז תעשיית סרטים של ממש בארץ ישראל שניתן להשוות אליה. חידוש משמעותי בעבודה ביחס למקובל באותה תקופה היה העובדה שכל הצילומים התקיימו מחוץ לאולפן, במיקום האמיתי של התרחשות העלילה. גם הרעיון של תלמידי בן שמן המשחקים את עצמם היה מקורי למדי. את התפקיד הראשי בסרט שיחק בנימין הילדסהיים, אשר סיפורו שלו היה חופף במידה ניכרת לזה של הדמות שאותה גילם, למעט הבדל אחד - השתלבותו בארץ הושגה בקלות רבה מיד עם עלייתו לאחר המלחמה. בכך הושג ריאליזם מעניין במשחק, כפי שהגדירו לעצמם להמן ולרסקי. עוזר הבמאי בסרט היה ג'וזף סלצברגר, והצלמים היו סאשה אלכסנדר, רוברט זילר ונפתלי רובינשטיין - כולם כישרונות בני התקופה בתחום הקולנוע.
ורה רוז'ה
ביוגרפיה
ורה רוז'ה כבר החלה ללמד גם במספר מדינות במקביל מטעם Guildhall School of Music and Drama בלונדון. מאוחר יותר המשיכה לעבוד כמורה פרטית. רבים מתלמידיה המפורסמים כוללים את
אדמה (סרט)
תהליך ההפקה בארץ
סיוע לאנשים אלה הגיע בדמותו של ריצ'רד לווינסון הצעיר, אחד התלמידים בכפר הנוער, אשר ביצע צילומי הכנה של האתרים השונים בכפר לקראת ההפקה, כדי שהצוות ידע להפיק את המירב מהמקום. כמו כן סייעו לצוות שמות נוספים מתחומי המשחק, ההפקה והסאונד - זלמן לוויוש, אוטו זוננפלד, שמואל רויס ועזריה רפפורט.
ורה רוז'ה
ביוגרפיה
היא פעלה רבות כדי להחיות, להופיע ולהוציא לאור את יצירתו של בעלה הראשון שניספה בשואה לאסלו ויינר.
אדמה (סרט)
תהליך ההפקה בארץ
המצב בארץ ישראל, למעלה משנה לפני הכרזת העצמאות, היה כבר מתוח למדי, והדבר השתקף בתזכיר לחברי צוות ההפקה, אשר קבע נהלים לגבי היעדרויות מאתר הצילומים. אנשי הצוות יכלו לבלות מחוץ לכפר הנוער שני לילות בשבוע וסופשבוע אחד פעם בשבועיים, בתנאי שלא הוטל עוצר או כל אמצעי חירום אחר שמנע את שובם לעבודה למחרת. חזרה שלא במועד עלתה באובדן המשכורת של אותו יום, שברוב המקרים עמד על לירה ארצישראלית אחת.
ורה רוז'ה
סרט תיעודי עליה
הטלוויזיה הפינית בשירות הציבורי (YLE) יצרה עליה סרט תיעודי ב-1997 בשם Vera Rozsa – Mother of Stars (ורה רוז'ה - אמא של כוכבים), בבימויה של Tiina-Maija Lehtonen. (משך הסרט 50 דקות)
אדמה (סרט)
פוסט פרודקשן: הוליווד
מלכתחילה היה ברור כי הפוסט פרודקשן (עריכתו של חומר הגלם לסרט מוגמר) יהיה בחו"ל, וד"ר להמן נסע להוליווד מיד בסיום הצילומים. עמיתיו בעליית הנוער ובארגון הדסה ניסו לסייע לו ביצירת קשרים עם גורמים בולטים בתעשיית הקולנוע. אחד מהם היה במאי הקולנוע אנדרו מורטון. כעורך נבחר פול דסאו, ואת הקריינות ביצע סאם באלטר, קריין רדיו אמריקני וכוכב ספורט לשעבר. לאור המצב בארץ ישראל, אשר הפך לנפיץ במיוחד מאז תום הצילומים, נעשו כמה שינויים, בעיקר השמטות של סצנות. תהליך הפוסט פרודקשן הושלם בפברואר 1948.
ביקורת על הסרט
הסרט הוצג בגרסתו המקורית בפסטיבל לוקרנו שבשווייץ ביולי 1948, וזכה לתשואות רבות כסרט הראשון שהופיע מטעם מדינת ישראל הצעירה. העיתונות בשווייץ כינתה אותו "מסמך של דיוק נדיר; פיסת ריאליזם מפעימה, המצטיינת בהגשמת כוונותיה האנושיות" וכן "יצירה רבת ערך מצדה הפדגוגי ומצדה האמנותי כאחד".
הבמאי לרסקי, שלא שותף בעריכה, צפה בסרט לראשונה בפסטיבל, ולמרות שבחי המבקרים התאכזב מהשינויים שנעשו בו, ובמיוחד מהשמטתן של סצנות חשובות לדעתו. כמו כן הייתה לו ביקורת על איכות הדפסת הפילם, אשר נטרלה חלק מהאפקטים של התאורה שעליהם עמל.
מבקרי העיתונים בישראל היו מסבירי פנים. כך כתב למשל, העיתון דבר השבוע: "אדמה הוא אחד מאותם סרטי תעודה אשר ייזכרו היטב בימים שיבואו על תרומתם לתעשיית הקולנוע הישראלית".
הגרסה האמריקנית לסרט
על פי ההסכם בין כפר הנוער בן שמן לארגון הדסה, הפקיד כפר הנוער את אדמה לשימושו הבלעדי של הארגון בארצות הברית. הייזל גרינוולד, ששימשה כאוטוריטה לענייני סרטים שם, החליטה כי הסרט יצטרך לעבור עיבוד מחדש. להמן עמד על כך שלא ייעשו עוד שינויים ביחס לתשליל המקורי, וכן שגרסת ארגון הדסה תוגבל להפצה תחומי ארצות הברית בלבד. הגרסה החדשה, אשר נשאה את השם Tomorrow's a Wonderful Day (מחר הוא יום נפלא), הייתה שונה מאדמה בכמה מובנים. היא קוצרה ביותר משליש, וסצנות מפתח רבות אורגנו מחדש. המשמעותית ביותר קשורה בסיום, שם הוחלף הסדר בין הדלקת המשואה בחנוכה, שהופיעה כעת בחתימת הסרט, לסצנת סיקול הסלעים, שהועברה לאמצע. התוצאה הנרטיבית העיקרית משינויים אלה הייתה העתקת הדגש מן השייכות אל האדמה לשייכות אל העם. כמו כן, שונתה הקריינות כך שסופרה מנקודת מבטו של בנימין הצעיר, בגוף ראשון. למרות הביקורת מצד חסידי הסרט "אדמה", זכה סרט זה בשבחי הקהל והביקורת בפסטיבל הסרטים של אדינבורו בשנת 1949.
גורלו של הסרט "אדמה"
רוב הסרטים מראשית המאה העשרים הודפסו על חומר דליק בשם ניטרט, שהיה מועד להתלקחות ספונטנית. מכאן שרבים מסרטים אלו אבדו. במקרה של אדמה הייתה מודעות מלאה לערכו והיו כוונות לשמר את גרסתו המקורית למען הדורות הבאים. כוונות אלו סוכלו בשל חוסר מזל. ממש לפני השלמת הגרסה של ארגון הדסה הופעל לחץ מכיוונו של אוטו זוננפלד, מייסד חברת פורום פילם ומשתתף פעיל בהפקת אדמה, להדפיס עותקי 16 מ"מ של הסרט, על חומר בלתי דליק. ברגע האחרון שונתה ההוראה להדפיס עותקים של מחר הוא יום נפלא. עותקי אדמה של כפר הנוער אוחסנו יחד עם כמות עצומה של חומר גלם שלא נעשה בו שימוש בסרט. כל אלה התלקחו בשנת 1960, והעלו באש גם את חדר האוכל של בן שמן. פנייה לארגון הדסה להשגת העותק המקורי לא העלתה דבר.
החיפוש אחר עותקים אחרים נמשך והוכתר בהצלחה, כאשר עותק של הסרט נמצא במשרדי קרן היסוד בצרפת. שגריר ישראל במדינה, וולטר איתן, סידר את שליחתו ארצה. לאור התקלה החמורה שהתרחשה בעבר, נמסר הסרט למעבדה הלאומית לסרטים בתל אביב, אשר בתור ניסוי העתיקה את חמש הדקות האחרונות לסרט של 16 מ"מ. האיכות הייתה ירודה ביותר, ובעיכוב הממושך עד לנקיטת פעולה נוספת פרצה שרפה במבנה הסמוך למעבדה. המים ששימשו לכיבוי הלהבות השמידו את העותק האחרון הידוע של אדמה. העותק הניסויי בן חמש הדקות אשר הועתק ל-16 מ"מ היה שנים רבות השריד היחיד מן הסרט בצורתו המקורית.
לפני שנים אחדות התגלתה באירופה גרסה נוספת לסרט אדמה. גרסה זו היא הקרובה ביותר לתסריט המצוי בידינו, אם כי אין אפשרות לדעת בוודאות האם היא חופפת לחלוטין לסרט הערוך המקורי, שכל עותקיו אבדו. הסרט שהתגלה הועבר לידי ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג באוניברסיטה העברית בירושלים, שם עבר תהליך של שיקום ושחזור. ניתן לצפות היום בגרסתו המשוחזרת.
דושאן מקבייב
דושאן מקבייב (בסרבית: Душан Макавејев; 13 באוקטובר 1932 – 25 בינואר 2019) היה במאי ותסריטאי קולנוע סרבי. מנהיג זרם "הגל השחור" בקולנוע היוגוסלבי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
מקבייב למד באוניברסיטה בבלגרד. במשך שלושה עשורים ביים 10 סרטים באורך מלא. סרטיו כוללים ביקורת חברתית נוקבת והומור שחור. סרטו המפורסם ביותר "מסתרי האורגניזם" (1971) הוחרם בארצו, בשל תכנים פוליטיים ומיניים בוטים, והוא נאלץ לעזוב את יוגוסלביה לגלות שנמשכה עד 1988. באותה תקופה המשיך לביים בארצות שונות כגון קנדה, הולנד, צרפת ואוסטרליה.
נפטר בבלגרד ב-25 בינואר 2019.
עמי ברן
עמי ברן (נולד בשנת 1960) הוא אתלט ומאמן עבר ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בהטלת כידון. יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל המכהן.
ביוגרפיה
ברן נולד וגדל בשיקגו, ארצות הברית. הוא עלה לישראל בגפו בגיל 14 במסגרת עליית הנוער ולמד בפנימיית הדסים. הוא התאמן בקבוצת הפועל כפר סבא. סיים את לימודיו במכון וינגייט בשנת 1984. בזמן שלמד משפטים בשפילד, אנגליה הוא עסק באימון אתלטיקה באנגליה.
1981
בתחרויות האתלטיקה של המכביה האחת-עשרה שנערכו בהדר נוסף ביולי 1981 זכה ברן במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 55.30 מטר, אחרי מרדכי טל (68.34 מטר) ויצחק סיגורה (63.66 מטר), שניהם מישראל.
1984
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון שיא אישי חדש של 70.40 מטר ובכך היה לישראלי הרביעי שעבר 70 מטר, לפני רונן הוד (55.68 מטר) ויואב שרף (52.68 מטר)
1985
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 62.30 מטר לפני רונן הוד ויואב שרף. שבועיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בהדר יוסף ב-23 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 66.68 מטר, אחרי צ'ארלס גרין (69.60 מטר) ולפני קרייג גלפנד (64.72 מטר), שניהם מארצות הברית.
שיאן ישראל
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1986 זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש של 60.38 מטר. בתחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה המערבית ב-13 באוגוסט הוא זכה מבדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 61.60 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה ב-30 באוגוסט הוא קבע שיא ישראלי חדש נוסף של 62.04 מטר. במהלך התחרות הוא שיפר פעמיים נוספות את השיא הישראלי, בהתחלה העמיד אותו על 61.75 מטר ואחר כך על 61.80 מטר. שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בטרני, איטליה ב-6 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש של 63.10 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי ואדים בביקין (70.80 מטר).
1987
בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בקפפנברג שבאוסטריה בתחילת יוני 1987 זכה במדליית ארד בתוצאה של 60.76 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 58.16 מטר, לפני יוסי פיינברג (52.10 מטר).
1989
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש-עשרה שנערכו בהדר נוסף ביולי 1989 זכה ברן בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 61.06 מטר, אחרי קרייג גלפנד שקבע שיא מכביה חדש של 67.16 מטר ולפני יוסי פיינברג (54.50 מטר).
יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל
משנת 2016 מכהן ברן כיושב ראש איגוד האתלטיקה בישראל.
חיים אישיים
ברן היה נשוי לגבי רוזן אלופה ושיאנית ישראל בעבר בקפיצה לגובה ונשוי בשנית לדלית וידר, אלופת ישראל (1991) בהטלת כידון. התגייס למשטרה ועבד כתובע באגף החקירות במרחב השומרון.
ספר השיאים של פוז
סֵפֶר הַשִּׂיאִים שֶׁל פּוּז הוא ספר ילדים שנכתב על ידי דויד גרוסמן ואויר על ידי נועם נדב. הספר יצא בשנת 1994 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
על הספר ביססו פרק של הסדרה "בעקבות הסיפורים הקסומים", המשודרת בערוץ הילדים ובלוגי.
עלילה
פוז הוא ארנב צעיר בעל פרווה כתומה שלפתע חש צורך עז לשבור שיא.
לדאבונו אומר לו אחיו הבכור, עמיקוד, ארנב ממושקף בעל פרווה תכולה, כי כל השיאים נשברו ואף מונה בפניו מספר שיאים.
אולם פוז שולל את דבריו באומרו על השיא האחרון שעמיקוד הזכיר ("כבר ישבו 72 יום על קיפוד") כי מי שיישב על קיפוד 73 ימים ישבור את השיא.
לאורך הספר מנסה פוז את מזלו בשבירת-שיאים. כל פעם עמיקוד שולל את מעמדו של פוז כשובר-השיא באומרו לו, בצורת שיר, מי שבר את השיא הנ"ל.
עקב שלילת השיא שפוז ניסה לשבור ראשון: "להתעורר הכי לאט בעולם". עמיקוד לא הבין איך יצאו לו חרוזים במפתיע, ללא חשיבה, וחשב כי כדאי לו לעבוד על כישרונו. שבירת-השיאים על ידי פוז ושלילתם על ידי עמיקוד נמשכה לאורך הסיפור כולו עד לשיא האחרון שניסה פוז לקבוע בו גנח הכי הרבה מהתפעלות מתמונה. תמונה זו הייתה למעשה הפרה של עלית ותמונה ספציפית זו השתייכה לחפיסת-שוקולד כך שריח שוקולד נדף ממנה.
איסור ספייה
מקור האיסור
נאמר בתורה "לֹא תֹאכְלוּם כִּי שֶׁקֶץ הֵם" ודורשת הגמרא על כך:   כוונת הגמרא לומר שמוזהר הגדול מן התורה שלא יספה בידיו לקטן דבר שהוא אסור, כלומר שלא יאכילנו במו ידיו. ונקטו הפוסקים שדין זה של איסור ספייה לא נאמר רק באיסורי אכילה אלא גם בשאר איסורי תורה.
גדרי האיסור
אנשים המורים בטעות לילד קטן לעשות פעולת איסור בשבת כגון להדליק אור שכבה, או לאכול מאכל שכשרותו מפוקפקת בחשבם שאינו מחויב במצוות כי אינו בר מצווה, וממילא אין איסור בכך, עוברים איסור מהתורה.
בנוסף, אסור לומר לקטן לעשות בשבת מלאכה שאיסורה מדרבנן (כגון טלטול דבר מוקצה) כן פסק השולחן ערוך,.
גם הנותן דבר איסור לפיו של ילד קטן עובר איסור ספייה, וכן כאשר נותנו לידיו בלבד והקטן אכל את דבר האיסור בעצמו (עיין במגן אברהם על סימן שמ"ג ס"ק ג'). וכן הרומז לקטן לעבור איסור או שאומר לו שהדבר מותר גם זה בכלל איסור ספייה.
מקרים שבהם ניתן להקל
שיטת הרשב"א שמותר לספות לקטן איסור דרבנן, ובלבד שיהיה זה להנאת ולצורך הקטן. לכן, מותר יהיה להורות לקטן לפתוח דלת מקרר בשבת אף אם תידלק נורה בכך (שאסור רק מדרבנן כיוון שאין זו מלאכת מחשבת), אם עושה זאת להוצאת דבר מאכל עבור עצמו. אך אם אין עושה זאת לצורך עצמו אף הרשב"א אוסר. ואמנם, כתב הביאור הלכה ששיטת השו"ע שלא לפסוק כהרשב"א כלל.
מלכת המדבר (סרט)
מלכת המדבר (באנגלית: Queen of the Desert) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2015 אשר ביים וכתב ורנר הרצוג ומבוסס על סיפורה האמיתי של גרטרוד בל, שהייתה סופרת, ארכאולוגית, חוקרת, פוליטיקאית וקרטוגרפית. הוא מתאר את חייה בסדר כרונולוגי החל משנות העשרים שלה עד מותה.
צילומי הסרט התקיימו מדצמבר 2013 עד מרץ 2014 במרוקו, ירדן ואנגליה.
תקציר העלילה
הסרט מתאר את חייה של גרטרוד בל, צעירה משכילה במאה ה-19 של אנגליה. היא איננה מצליחה למצוא לעצמה שידוך ראוי למעמדה ולהשכלתה ולכן נוסעת אל טהראן כחלק ממסע למציאת אהבה ולהמשך מחקרה בתחום המזרח התיכון. במהלך שהותה באזור, מנהלת רומן טרגי עם דיפלומט בריטי מכור להימורים. לאחר אכזבתה וכישלון מערכת יחסים זו, היא מחליטה לזנוח את חייה האישיים ולהתמקד בחקר המזרח. על רקע התקופה המורכבת בה התנהלו אירועים היסטוריים חשובים ומשני מציאות, בל חווה התאהבות ומערכת יחסים נוספת, על רקע אירועים היסטוריים שונים ותהליכים פוליטיים וחברתיים רבים, להם הייתה שותפה. עלילת הסרט מתרחשת על רקע האימפריה העות'מאנית ונופיה המדבריים. בזמן מחקרה של בל באזור, פורצת מלחמת העולם הראשונה. בל נחשבת לאישיות מרכזית אשר השפיעה על המרד הערבי שהתרחש במהלך המלחמה והיא מוצאת את עצמה בשיאם של הליכי קביעת הגבולות של מדינות המזרח התיכון, שקבעו גם את ההיסטוריה של האזור מאז ועד היום.
הפצת הסרט
בכורת הסרט התקיימה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים מספר 65 של ברלין. לאחר מכן הוצג בתיאטרון בגרמניה ב-3 בספטמבר 2015. בנובמבר 2015 הוקרן בפסטיבל AFI. בסתיו 2015 חברת אטלס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, לאחר מכן באביב 2017 זכויות ההפצה היו שייכות לחברות IFC Films.
הטריילר הראשון הרשמי פורסם ב-13 ביוני 2015, השני יצא לאור חודש לאחר מכן.
ביקורות
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות מהמבקרים. בביקורת של אתר ynet כינו את הסרט "שממון ושעמומון", הוסיפו לומר כי מדובר בדרמה מיושנת, דביקה, שגרתית ומשעממת.
לעומת הביקורות על הסרט, הופעותיהם של קידמן, פטינסון, פרנקו ולואיס שובחו על ידי המבקרים והגולשים.
הקורפוס השמיני (ורמאכט)
הקורפוס השמיני (בגרמנית: VIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
הקורפוס הוקם בברסלאו ב-1 באוקטובר 1934 בשם "הקורפוס השמיני", והועמד תחת פיקודו של אוואלד פון קלייסט, שהוחלף ב-4 בפברואר 1938 על ידי ארנסט בוש. במהלך ההשתלטות על צ'כוסלובקיה במרץ 1939 השתלט הקורפוס על אוסטרבה.
בפרוץ המלחמה היה בוש מפקד הקורפוס ה-8 שהיה חלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. ב-25 באוקטובר 1939 מונה ולטר הייץ למפקד הקורפוס ה-8, במקום ארנסט בוש שמונה למפקד הארמייה ה-16. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות A, והובילו באופן אישי בחציית נהר האואז ב-10 ביוני 1940. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה.
לאחר התרעננות בצרפת השתתף הקורפוס במתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942 כחלק מהארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. הייץ שהיה נאצי קנאי, הורה לירות בכל מי שינסה להיכנע לאויב. ב-31 בינואר נכנע הקורפוס יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד וחייליו נלקחו לשבי.
הקמה שנייה
במרץ 1943 הוקם קבוצת הקרב ההנה, בפיקודו של גוסטב ההנה, שהשתייכה לארמייה ה-16, וב-20 ביולי 1943 הפכה קבוצת הקרב לקורפוס השמיני החדש. ב-1 באפריל 1944 מונה יוהנס בלוק למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-15 באפריל 1944 מונה הנס שלמר למפקד הקורפוס, וב-12 במאי חזר ההנה לפקד על הקורפוס. באוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, וב-10 בספטמבר 1944 מונה ולטר הרטמן למפקד הקורפוס. בינואר 1945 לחם הקורפוס במהלך מבצע ויסלה-אודר, ובפברואר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחם עימה בקרב על שלזיה. ב-19 במרץ 1945 מונה פרידריך ויזה למפקד הקורפוס, וב-20 באפריל החליפו הורסט פון מלנתין, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
המערכה בפולין
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בצרפת
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב סטלינגרד
בקרב סטלינגרד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ויסלה-אודר
במבצע ויסלה-אודר כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס השישי (ארצות הברית)
הקורפוס השישי היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, ופורק בשנת 1962.
מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס הוקם בצרפת ב-1 באוגוסט 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל בחיל המשלוח של ארצות הברית ונשלח לחזית המערבית. הקורפוס השתתף בקרב לורן. עם סיום המלחמה הוצב הקורפוס ככוח כיבוש בגרמניה, ופורק ב-1919. הקורפוס הוקם מחדש ב-29 ביולי 1921, והוצב בשיקגו, אילינוי. הוא הוקצה בהתחלה ליחידות העתודה, אולם ב-1 באוקטובר 1933 הועבר ליחידות הפעילות.
החזית האיטלקית
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הועמד הקורפוס תחת מייג'ור גנרל ארנסט דאולי ונכלל במסגרת הארמייה החמישית של מארק קלארק. הקורפוס השתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה, במסגרתה נחת בסלרנו בחוף המערבי של איטליה, במסגרת מה שכונה "מבצע אוואלאנש" (מפולת שלגים). לצידו נחת הקורפוס הבריטי העשירי של ריצ'רד מקרירי. הנחיתה החלה ב-9 בספטמבר 1943. על מנת לנסות ולהפתיע את האויב לא בוצע ריכוך של חופי הנחיתה מן הים או מן האוויר. אולם הגרמנים לא הופתעו מהנחיתה, והגל הראשון שנחת על החופים נתקל באש מכוונת היטב וסבל אבדות כבדות. הגרמנים תפסו את עמדות המגננה שפונו קודם לכן בידי הכוחות האיטלקים, וטיווחו את הכוח הפולש באש ארטילרית מדויקת ובאש מקלעים. לאחר מאמץ הצליחו בעלות הברית לבסס ראשי גשר בחופי הנחיתה. התקפת נגד גרמנית גרמה לאבדות כבדות, אך אש מספינות מערכה של בעלות הברית הצליחה להביא להדיפתה. הבריטים והאמריקנים התקדמו באיטיות, ועדיין בסוף היום הראשון נותר פער של 16 קילומטרים בין שני הקורפוסים שנחתו באזור סלרנו, רק ביום השני לנחיתה הם הצליחו לחבור, ולבסס ראש גשר ברוחב כ-65 קילומטרים ובעומק של כעשרה קילומטרים. בין ה-12 בספטמבר וה-14 בספטמבר הגרמנים ערכו שורת התקפות נגד תוך שימוש בכל הכוחות שעמדו לרשותם, בתקווה להשליך את הנוחתים בסלרנו אל הים בטרם הארמייה השמינית תצליח לחבור אליהם מדרום. לשני הצדדים נגרמו אבדות כבדות. ההתקפות הגרמניות היו קרובות להשיג את מטרתן, אולם ב-18 בספטמבר הצליחה הארמייה השמינית לחבור אל האמריקנים ולסיים את הקרב בניצחון לבעלות הברית. בעקבות הקרב, הוחלף דאולי בג'ון לוקאס.
ב-1 באוקטובר כבש הקורפוס את נאפולי, אגב קרבות דמים כנגד הארמייה העשירית הגרמנית. ב-6 באוקטובר הגיעו בעלות הברית אל הנהר וולטורנו. הנהר היה מכשול טבעי, שהבטיח מפני מתקפת נגד בכיוון נאפולי. מאחוריו היה קו מגננה חזק של הגרמנים, שלא אפשר התקדמות ללא היערכות וקבלת אספקה ראויה. בחזית האיטלקית השתרר קיפאון, שאפשר לגרמנים לבצר את צפון איטליה. ב-22 בינואר 1944 פתחו בעלות הברית במתקפה על הגרמנים (קרב אנציו) בניסיון לשבור את הקיפאון. לוקאס היה ספקני מאוד באשר לסיכויי ההצלחה של התוכנית, והתקדמותו הייתה אטית והססנית מאוד, וכמעט הרסה את המבצע כולו. ג'ייקוב דיוורס הורה לקלארק לפטר את לוקאס, אולם קלארק לא מילא אחר ההוראה בדייקנות. הוא אמנם החליף את לוקאס בלוסיאן טראסקוט, אולם מינה את לוקאס לראש מטהו. הקורפוס השתתף בפריצת קו גוסטב, אולם לאחר מכן הפנה אותו קלארק אל רומא אשר הוכרזה כעיר פרזות בידי הגרמנים, ובכך החמיצו האמריקנים את ההזדמנות לכתר ולהשמיד את הארמייה הגרמנית העשירית. ב-4 ביוני, נכנסו בעלות הברית אל רומא ללא קרב.
גונריל
גונֶריל (באנגלית: Goneril) היא דמות במחזה הטראגי "המלך ליר" (1605), מאת ויליאם שייקספיר. היא הבכורה מבין שלושת בנותיו של המלך ליר. גונריל, יחד עם אחותה, ריגן, נחשבת לדמות מרושעת הרודפת אחר כוח, ומנסה להפיל את אביה הזקן מכס המלכות של בריטניה.
הקורפוס השישי (ארצות הברית)
החזית המערבית
לאחר כיבוש רומא, הובא הקורפוס הרביעי של ויליס קריטנברגר לחזית האיטלקית, והקורפוס השישי הוצא ממנה והועבר לחזית המערבית. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה השביעית של אלכסנדר פאץ', אשר הייתה חלק מקבוצת הארמיות השישית של ג'ייקוב דיוורס. הקורפוס השתתף בנחיתה בדרום צרפת (מבצע דרגון) ב-15 באוגוסט 1944. הגרמנים לא התנגדו בלהט רב, וביום הראשון למתקפה אבדות בעלות הברית נאמדו ב-95 הרוגים ו-385 פצועים. הכוחות הגרמניים, לעומת זאת, איבדו יותר מ-2,000 חיילים, רובם שבויים. הגרמנים הסיגו את כוחותיהם צפונה מחשש שיכותרו בידי כוחות בעלות הברית שפרצו מנורמנדי. בעלות הברית ניצלו זאת היטב, פתחו במרדף נמרץ ועד מהרה שחררו את רוב דרום צרפת. בספטמבר הגיעו האמריקנים להרי הווז' שם הפך המרדף המהיר לקרב שחיקה כנגד כוחות גרמניים עיקשים.
גונריל
שייקספיר ביסס את דמותה על גונורילה, פרסונה שתוארה בכרוניקה הפסאודו-היסטורית, "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (סביבות שנת 1136) מאת ג'פרי ממונמות', בתור הבכורה מבין שלושת בנותיו של המלך הבריטי ליר, לצד ריגן וקורדיליה (מקורה של הדמות קורדליה) ובתור אימו של מארגאנוס.