cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטיאן לייטנר
מכללות ונבחרת ארצות הברית
לייטנר הצטרף לאוניברסיטת דיוק ב-1988. כבר בעונתו הראשונה היה שותף להגעת הקבוצה לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל שהתקיים במרץ 1989. דיוק הפסידה בחצי הגמר למכללת סיטון הול. שנה לאחר מכן במשחק על הזכות להעפיל לפיינל פור בין דיוק לקונטיקט שבשורותיה שיחק נדב הנפלד, שתי שניות לסיום המשחק, בפיגור נקודה, קלע לייטנר סל ניצחון. דיוק הגיעה למשחק הגמר אך הפסידה לאוניברסיטת לאס וגאס. בקיץ 1990 נמנה לייטנר עם הסגל של נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם בכדורסל בבואנוס איירס, וזכה עמה במדליית הארד. בשנת 1991 הוביל לייטנר את דיוק לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות ה-NCAA, הוא קלע 125 נקודות לאורך הטורניר ונבחר ל-MVP. ב-1992 התמודדו לייטנר ודיוק מול נבחרת אוניברסיטת קנטקי על הזכות להעפיל לפיינל פור. משחק זה נחשב לאחד ממשחקי כדורסל המכללות הגדולים ביותר. לייטנר היה בשיאו במשחק זה, הוא קלע באופן מושלם מהשדה (10 מ-10) ומקו העונשין (10 מ-10). שתי שניות לסיום המשחק כשדיוק הייתה בפיגור נקודה, גרנט היל מסר מסירה לאורך המגרש ללייטנר והוא קלע סל ניצחון תוך כדי סיבוב. המשחק והסל של לייטנר נחשבים לטובים והזכורים ביותר בתולדות טורניר האליפות. דיוק המשיכה לנצח והגיעה למשחק הגמר בו ניצחה את נבחרת אוניברסיטת מישיגן וזכתה באליפות השנייה ברציפות.
בעקבות הצלחתו הרבה במכללות, צורף לייטנר לנבחרת ה"דרים טים" לקראת אולימפיאדת ברצלונה (1992). לייטנר היה השחקן היחיד בנבחרת שלא הגיע משורות ה-NBA. עם הדרים טים זכה לייטנר במדליית זהב באולימפיאדה.
קריירת NBA
לייטנר נבחר על ידי מינסוטה טימברוולבס בבחירה השלישית של דראפט 1992, אחרי שאקיל אוניל ואלונזו מורנינג. בסיום עונת הרוקי שלו נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. שש עונותיו הראשונות ב-NBA היו הטובות בקריירה של לייטנר, במהלכן רשם 16.6 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים בממוצע למשחק במדי הטימברוולבס ואטלנטה הוקס. עונת השיא שלו הייתה בעונת, בה העמיד ממוצעים של 18.1 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק ונבחר להשתתף, בפעם היחידה בקריירה, במשחק האולסטאר של ה-NBA. בינואר 1999 נשלח בטרייד מאטלנטה לדטרויט פיסטונס. הוא עבר פציעה קשה בגיד האכילס ובהמשך נכשל בבדיקות סמים ונטל על כך אחריות. הוא הושעה לחמישה משחקים. מאז ועד סוף הקריירה שלו נחלשה תפוקתו באופן הדרגתי עד שפרש ממשחק בסוף עונת. לאורך 13 העונות שלו ב-NBA שיחק 913 משחקים בשש קבוצות שונות, קלע 12.8 נקודות ולקח 6.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
מחוץ למגרש
לייטנר הוא אחד השותפים בחברת ההשקעות ה"שדים הכחולים" הקרויה על שם הכינוי של נבחרות הספורט של אוניברסיטת דיוק. החברה הייתה מעורבת ב-2006 בניסיון הרכישה הכושל של קבוצת הממפיס גריזליס, וב-2007 הייתה שותפה לרכישת קבוצת הכדורגל די.סי. יונייטד מליגת ה-MLS.
לייטנר ידוע בתרומותיו לקהילה ממנה צמח. הוא תרם מיליון דולר לבית ספר התיכון בו למד וסכום דומה לקרן של אוניברסיטת דיוק.
בסקר שערכו בESPN עלה כי לייטנר הוא הכדורסלן השנוא ביותר בכדורסל המכללות למרות שעברו שנים מאז פרישתו. במסגרת פרויקט 30 על 30 צולם סרט הנקרא "אני שונא את כריסטיאן לייטנר" בו תוארו ראשית חייו והקריירה המצליחה של לייטנר. בסרט מנו חמש סיבות עיקריות שלייטנר גורם לרגשות כה עזים, ואלו הן: "פריביליגיות" - אנשים החושבים כי בגלל שהוא לבן יפה תואר שלמד בבית ספר פרטי, בוודאי גדל עם כפית כסף בפה. "גזע" - היותו לבן בספורט המורכב ברובו משחורים. "בריונות" - משחקו הקשוח והפיזי שגלש לעיתים לבריונות. "גדולה" - יכולתו הספורטיבית המשובחת ובמיוחד התעלותו ברגעי המאני טיים. "מראה" - דמותו המצודדת שגרמה לקנאה שגררה הפצת שמועות שגויות אודותיו על היותו הומוסקסואל.
מנחת מרחשת
מנחת מרחשת היא מנחת נדבה, שהוקרבה על המזבח בזמן שבית המקדש היה קיים.
המקור בתורה
המקור בתורה למנחה זו, כתוב בפרשת ויקרא. בפרשה העוסקת בדיני קרבן מנחה, נוסף ציווי פרטי בנוגע לדיני המרחשת:. התורה מסבירה כי קרבן המרחשת, נעשה בשונה מקרבן מנחה הרגיל שבמצוות הבאתו כלולה הבאת סולת משמן ולבונה - קרבן המרחשת הוא ללא לבונה, והוא כולל, מלבד הסולת, רק שמן שמוצק על הסולת. הכוהן מגיש את המנחה אל המזבח, וקומץ ממנה בשלוש אצבעותיו האמצעיות, ומקריבה על המזבח.
החלק הנותר מהקורבן, נקרא בתלמוד "שיריים", יש עליו קדושה, עד כדי כך שלפי שיטת ריש לקיש, אם חסר מהשירים לפני הקטרה, המנחה כולה פסולה השיריים נאכלים על ידי הכוהנים העובדים באותה משמרת:.
ההבדל בין מנחת מחבת למנחת מרחשת
נחלקו רבי יוסי הגלילי ורבי חנינא בן גמליאל בהבדל בין מנחת מרחשת למנחת מחבת, שהרי מבואר בפסוק ששניהם נעשים באופן שווה.
לפי שיטת רבי יוסי הגלילי, ההבדל בין מחבת למרחשת הוא שמרחשת הוא סיר מכוסה, ואילו המחבת אינה מכוסה. לפי הסבר התלמוד, מקובל היה בידי רבי יוסי הגלילי מרבותיו, שמנחת מחבת באה על דיבורים אסורים, כמו רכילות ולשון הרע, שהם נעשים באופן גלוי, ולכן הקרבן הבא לכפר על חטאים אלו, צריך להיות בכלי מגולה, כדוגמת החטא, בעוד שמנחת מרחשת באה על רחשי הלב האסורים - מחשבות אסורות הבאים בסתר, ולכן יש להביא את הקרבן הבאה לכפר על החטא ולרצות בין האדם החוטא לאלוקים, בכלי מכוסה, כדוגמת העבירה.
לעומת זאת, סבור רבי חנינא בן גמליאל, כי ההבדל בין מרחשת למחבת, היא אופן הטיגון או הבישול. במנחת מחבת, השמן צף על הסיר השטוח (בדומה למחבת שבימינו), ולכן הלחם שנעשה מהסולת המטוגן, יוצא בצורה קשה, לעומת זאת המרחשת נעשית על כלי עמוק מלא בשמן, ולכן הלחם שמבושל בו יוצא רך וספוג בשמן, זאת לפי פירוש רש"י.
לעומת זאת, הרמב"ם מפרש:, כלומר את מעשה המרחשת בללו בבלילה רכה מאוד - שכן אין חשש שתשפך מהסיר, ואילו את העיסה שאותה טיגנו במחבת, לשו בבלילה קשה, שכן כדי שלא תפול מהכלי - העשוי באופן שטוח ואין לו דופן כלל, יש צורך לעשותה קשה.
טיגון ואפייה
לפי שיטת התוספות, ציווי מנחת מחבת, מרחשת ומאפה תנור, אינו על עצם העשייה, הטיגון הבישול או האפייה, אלא רק על הבאת הקורבן, ומכיוון שכן אין חיוב כלל לאפות אותם דווקא בתנור המתכת היחיד שהיה בבית המקדש, אלא ניתן לאפות בכלי פרטי בבית. לעומת זאת, הרמב"ם חלוק על כך, והוא פוסק, שרק ההכנות לאפייה, הטיגון והבישול היו בחוץ, אבל האפייה והטיגון עצמם היו בבית המקדש על כלי מיוחד שיוחד לכך: . בדומה כותב גם רש"י, שכלי המחבת והמרחשת, היו כלי שרת.
שם הקורבן
ראשוני התנאים נחלקו בקשר למילה "מרחשת", האם היא שמו של הכלי שרת שבו אפו את הקרבן מנחה, או שמא זהו שמו של הקרבן עצמו. בית שמאי מסופקים בעניין, ולכן הם פוסקים, שאדם שאמר "הרי עלי מרחשת", לא יביא לא מנחה ולא כלי עד שיבוא אליהו הנביא ויברר את ההלכה. לעומת זאת, פוסקים בית הלל כי מרחשת היא כינוי לכלי, ולכן על אדם כזה לנדב במקרה כזה לבית המקדש את כלי השרת ששמו "מרחשת".
בנוגע לצורת הכלי ששמו מרחשת, מתארים בית הלל את צורת הכלי: חתיכת מתכת עגולה, שעשויה מחורים עגולים העומדים זה ליד זה בשורה עגולה המקיפה את הכלי, שגרמו לבצק להטגן על השמן שבתחתית הכלי, כשהוא נחקק בצורות עגולות המותאמות לדופן הכלי.
חורד
חורד (במונגולית: Хурд) היא להקת רוק מונגולית. הוקמה בשנת 1987 על ידי המתופף דמבין גאנבייר, חורד נחשבת ללהקה הראשונה שהציגה את ז'אנר הבי מטאל בנוף המוזיקלי המונגולי. וכן נחשבים "הוותיקים" של סצנת הפופ של מונגוליה, וככאלה, הם תרמו רבות לגיוון שלה ועודדו את הופעתם של מופעי רוק חדשים רבים.
חורד פרסמה שמונה אלבומי אולפן, אלבום אחד חי, אלבום קומפילציה אחד ושני אלבומי וידאו. הלהקה זכתה במספר רב של פרסים במונגוליה.
משה גנטשוף
משה גֳנְטְשוֹף (1904–1997 ט' באב ה'תשנ"ז) היה חזן ומלחין מוזיקה ליטורגית יהודית.
קורות חיים
משה גנטשוף נולד באודסה, אוקראינה. אביו היה חבר מפלגת הבונד. בנערותו היגרה משפחתו לארצות הברית, המשפחה השתקעה לראשונה בטולדו, אוהיו, שם החל לקבל שיעורים במוזיקה וסולפג' מחזן מקומי בשם אירוינג קורבין. הוא שר במקהלת בית הכנסת עם החזן שלום צבי צמחזון.
לאחר מכן עבר לניו יורק שם המשיך בלימודי חזנות ומוזיקה אצל החזן יהושע לינד. הוא שר במגוון מקהלות בניו יורק, תחת שרביטם של המנצחים הידועים ליאו לוב ומאיר מכטנברג. את משרתו הראשונה קיבל בשנת 1928, בבית כנסת ברובע הברונקס. בשנת 1944 לאחר פטירתו של החזן הדגול דוד רויטמן, קיבל את משרתו בבית הכנסת שערי צדק במנהטן. בשנות הארבעים, החלה קריירת החזן שלו לפרוח, כיהן בכמה בתי כנסיות בניו יורק, יצא למסעות קונצרטים ברחבי אמריקה, אירופה וישראל, ואף הקליט תקליטים. בשנים אלה תפס מקום של כבוד בחזנות, כאשר הוא פעיל באגודות החזנים למיניהן, מלמד חזנים צעירים. במשך כ- 25 שנה, שידר במסגרת שידורי הרדיו היהודי בניו יורק - WEVD תוכנית חזנות, בה שר בעצמו, לרוב יצירות שלו, ואף ארח חזנים אחרים.
החזן גנטשוף התאפיין ב"אמירה" מיוחדת, ברצ'יטטיבים הייחודיים לו, בלחניו הרבים, ובאינטרפרטציה שהעניק ללחנים אחרים.
נודע בשיתוף הפעולה המיוחד שהיה לו עם החזן ישראל אלטר, שאף הלחין עבורו יצירות רבות. דבר זה גרם לאמרה שנפוצה אז, שיצירות אלו הן "כדת משה וישראל" (משה גנטשוף וישראל אלטר).
חלב (מחוז)
מחוז חלב (בערבית: مُحافظة حَلَب, בתעתיק מדויק: מֻחַאפַטַ'ת חַלַבּ) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה והוא משתרע בצפון-מערבה של המדינה. שטחו של המחוז הוא 16,142 קמ"ר ואוכלוסייתו הוערכה בשנת 2011 בכ-4,868,000 תושבים, רובם ערבים וכורדים. המחוז מחולק לעשר נפות ובירתו היא העיר חלב.
נפות
המחוז מחולק לעשר נפות:
שמואל שמעלקא טויבש
רבי שמואל שמעלקא טויבש (ה'תקס"ח – ח' באב ה'תרכ"ה, 1865) היה רבה של יאס ומחבר ספר חיי עולם.
ביוגרפיה
נולד בלבוב בשנת תקס"ח לרבי אהרן משה טויבש, רבה של יאס, וללאה, בגיל חמש עשרה התארס עם גיטל, בת רבי יחיאל איכל הלוי רוזנפלד מראווא. לאחר נישואיו נתקבל לרב בקהילת אברטין, ולאחר מכן כיהן גם כרב ואב בית דין בשינאווה, עם פטירת אביו בי"א בתמוז תרי"ב נקרא למלא את מקומו ביאס שם כיהן כרב העיר מתחילת שנת תרי"ג ועד לפטירתו.
נפטר בח' באב תרכ"ה, ונקבר ביאס לצד אביו.
ברכת גאולה
ברכת הגאולה היא הברכה השביעית בתפילת שמונה עשרה, לאחר ברכת סליחה ולפני ברכת רפואה. הברכה משתייכת לקבוצת שלוש עשרה ברכות הבקשה שבתפילה בימי חול. עניינה הוא בקשה מבורא עולם שיגאל את המתפלל ואת כלל עם ישראל. ברכת "הגאולה" עוסקת בצרכים רוחניים ואישיים יחד עם ברכת תשובה וברכת סליחה. בחזרת הש"ץ בתענית ציבור אומר החזן לאחר ברכה זו את תפילת עננו.
נוסח הברכה
נוסח אשכנז: רְאֵה בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּגְאָלֵנוּ מְהֵרָה לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי גּוֹאֵל חָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
נוסח הספרדים: רְאֵה נָא בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּמַהֵר לְגָאֳלֵנוּ גְּאֻלָּה שְׁלֵמָה לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי אֵל גּוֹאֵל חָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
נוסח ספרד: רְאֵה נָא בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּגְאָלֵנוּ מְהֵרָה (גְּאֻלָּה שְׁלֵמָה) לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי אֵל גּוֹאֵל חָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
נוסח איטליה: רְאֵה נָא בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּגְאָלֵנוּ מַלְכֵּנוּ מְהֵרָה לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי (אֵל) גּוֹאֵל חָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
נוסח רומניא: רְאֵה בְעָנְיֵינוּ ה' אֱלהֵינוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּגְאָלֵנוּ מְהֵרָה לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי אֵל מֶלֶךְ גּוֹאֵל וְחָזָק אַתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח פרובאנס: רְאֵה נָא בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּמַהֵר לְגָאֳלֵנו גְּאוּלָּה שְׁלֵמָה לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי אֵל גּוֹאֵל חָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
נוסח קטלוניה: רְאֵה (נָא) בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּמַהֵר לְגָאֳלֵנו גְּאוּלָּה שְׁלֵמָה לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי (אֵל מֶלֶךְ) גּוֹאֵל וְחָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
תימן בלדי: רְאֵה בְעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ וּמַהֵר לְגָאֳלֵנוּ כִּי אֵל מֶלֶךְ גּוֹאֵל חָזָק אָתָּה. בָּרוּךְ אַתָּה ה', גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
נוסח ארץ ישראל: רְאֵה בְּעָנְיֵנוּ וְרִיבָה רִיבֵנוּ, וּגְאָלֵנוּ לְמַעַן שְׁמֶךָ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' גּוֹאֵל יִשְׂרָאֵל.
מיקום הברכה
ברכה זו היא הברכה השביעית בתפילה בשל חשיבות המספר שבע ביהדות. כיוון שעל פי הגמרא, הגאולה צפויה להיות בשנת השביעית, הוצבה ברכת גאולה במקום השביעי, לאחר ברכת הסליחה. הסבר נוסף למיקום הברכה היא האמונה שהגאולה היא תולדתה של הסליחה, ומבלי סליחה של האל על החטאים לא תבוא הגאולה.
הסבר נוסף למיקום הברכה מתבסס על ספר תהילים:
על פי פסוק זה סדר הדברים הוא: סליחה, רפואה וגאולה, אולם הגמרא מבארת, כי הרפואה המדוברת היא רפואת העונות. הסבר נוסף ייתכן, שהסדר שונה בשל הרצון שברכת גאולה תהא שביעית, הוחלפו הסדר בין הברכות גאולה וברכת רפואה שהיא הברכה השמינית.
מבוא ביתר
מבוא ביתר הוא מושב שיתופי בפרוזדור ירושלים בהרי יהודה, כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לירושלים. המושב נמצא על כביש 375, העובר בין צומת האלה לבין ביתר עילית, כקילומטר ממערב לקו הירוק. גובה המושב הוא כ-750 מ' מעל פני הים והוא שייך למועצה אזורית מטה יהודה.
המושב הוקם ב-24 באפריל 1950 בידי יהודים ילידי הארץ ועולים מארגנטינה, אנשי תנועת בית"ר, במסגרת התנועה המיישבת משקי חרות בית"ר. בתחילה הוא נכלל במועצה אזורית האלה, שהתמזגה בשנת 1964 לתוך מועצת מטה יהודה. עד למלחמת ששת הימים היה זה יישוב ספר הקרוב לגבול עם ירדן. במקום היו תקריות גבול עם מסתננים ובהן שישה מחברי המושב נהרגו. במושב קיימת מצבת זיכרון לנופלים בפעולת התגמול מבצע לולב, נגד מצודת המשטרה הירדנית (בניין מסוג מצודות טגארט שנהרס כליל). בניין המשטרה היה ליד הכפר הערבי הסמוך חוסאן.
ב-2021 חצה מספר התושבים ביישוב את ה-1,000.
מיס איטליה
מיס איטליה (באיטלקית: Miss Italia) היא תחרות יופי באיטליה.
המהדורה הראשונה של התחרות נערכה בשנת 1939 ונקראה "Miss Sorriso" (מיס חיוך) ואורגנה בחסות מותג של משחת שיניים, בתחילה המתמודדות בתחרות נשפטו אך ורק על פי תצלומי דוגמנות ולא התקיים הקריטריון של הליכה על המסלול והופעה בימתית.
בין השנים 1942–1945 לא התקיימה התחרות.
בשנת 1946 לאחר מלחמת העולם השנייה החלה להיערך מחדש ואמצה את השם חדשני של "מיס איטליה", התחרות נערכה בשנים הראשונות בעיירה סטרזה, לאחר מכן גם נערכה במספר מקומות נוספות עד שב-1960 נקבע שהקומונה סלסומאג'ורה טרמה היא המארחת הקבועה של התחרות.
בשנת 1950 שודרה התחרות לראשונה ברדיו ומ-1987 היא משודרת בשידור חי בטלוויזיה.
מ-1951 ועד 1999 בדרך כלל הזוכה בתחרות הייתה ייצגה את איטליה בתחרות מיס תבל, בשנים מסוימות הסגנית הראשונה הייתה מייצגת את איטליה במיס עולם.
גן השלושה
גן השלושה או הסַחְ'נֶה (בערבית: الساخنة, בתרגום מערבית: "החמה") הוא גן לאומי בעמק המעיינות למרגלות הר הגלבוע, סמוך לקיבוץ ניר דוד. הגן זכה בתואר אחד מעשרים הגנים היפים בעולם של הטיים מגזין.
מקור השם
מקור שמו הערבי של הגן - הסח'נה ("החמה"), הוא בכך שהמים בבריכה הגדולה שבו עומדים על טמפרטורה כמעט קבועה תמיד (כ-23 מעלות כל השנה). שמו העברי של הגן - "גן השלושה", נקרא על שמם של חיים שטורמן, אהרון אטקין ו, שנהרגו ב-14 בספטמבר 1938 (י"ח באלול ה'תרצ"ח) בעת שעלו עם המכונית שבה נסעו על מוקש, כ-6 קילומטרים מדרום לבית שאן, כשיצאו לעמק בית שאן למצוא מקום מתאים להקמת קיבוץ חדש.
עין אל-עאצי
מקור המים, הנובעים במעיין עין אֶלעָאסִי (בערבית عين العاصي תעתיק מדויק: עין אלעאצי. בעברית גם עין עמל), הוא בשטח הצפוני של הרי השומרון ובמזרח הרי הגלבוע. במהלך זרימתם התת-קרקעית מתחממים המים ל-28 מעלות וצוברים את מליחותם הגבוהה יחסית שהיא 1100 מ"ג כלוריד לליטר. מי המעיין, הנובעים בספיקה ממוצעת של 1700 מ"ק בשעה, יוצרים את נחל עמל, הזורם ומתנקז בכיוון מזרח, אל עבר נהר הירדן.
מבנה הגן
הגן מורכב ממערכת של שתי בריכות מלאכותיות גדולות (עליונה ותחתונה), האוגרות בתוכן את מי המעיין. הבריכות מקושרות זו לזו, ונמצאות בגבהים שונים - מה שמאפשר את המשך זרימת המים לאפיק נחל עמל. אורך הנחל בתחום הגן מגיע לכ-500 מטרים.
המעבר בין גדות הבריכות מתאפשר על ידי מספר גשרים בשטח הגן.
צמחיית הגן הנטועה מושקית במלואה על ידי מי הנחל, אולם בשל היותם מליחים, יש להתאימם במיוחד להשקיה. לפיכך, מוהלים אותם במים מתוקים המגיעים מנחלים סמוכים. הבריכה, אליה נשפכים מי הנחל לפני מהילתם, נוחה לרחצה הודות לחמימות מימיה, ומפל המים שבה תורם להנאת הרוחצים. יחד עם הדשאים והצמחייה שסביבה, מהווה הבריכה מוקד משיכה למבקרים רבים, בכל עונות השנה.
לאורך גדות הנחל שפע של צמחיית נחלים טבעית, דוגמת קנה מצוי, טיון דביק, פטל קדוש, מלוח קיפח, כמו גם נטועה, דוגמת תאנה, חרוב מצוי, תמר וזית. במימי גן השלושה חיים גם כמה מיני דגים, ובהם אמנון, קרפיון, עגלסת הירדן וקיפון בורי, כמו גם מגוון מינים של חסרי חוליות, בהם סרטן הנחלים ושחריר הנחלים.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות באתר "גן השלושה" של ימינו מתועדת לתקופת הברונזה התיכונה, וניכר כי האתר נושב באופן רצוף לאורך התקופה הישראלית, עת עסקו מרבית תושביו באריגה ובצביעת בדים, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והערבית, בה נעזב. על כך מעידים שלל הממצאים הארכאולוגיים, אשר נחשפו בחפירות שנערכו בתל הקדום (הקרוי תל עמל, כשם הקיבוץ שהוקם לצידו). ממצאים אלו מוצגים כיום ב"מוזיאון לארכאולוגיה אזורית וים-תיכונית", הבנוי על ראש התל.
לפני הקמת המדינה היו האדמות באזור בבעלותם של ערבים אמידים, שהקימו טחנות קמח, הרחיבו והעמיקו את הבריכות ויצרו מפלי מים כדי להניע את אבני הריחיים. אחרי מלחמת השחרור נהרסו הטחנות וכעת נמצאים שרידיהן בשטח גן השלושה. אחת מהן שוקמה. מאבני הטחנות ההרוסות בנה בשנות ה-50 "עולה מתימן שהיה לו מושג בבנייה", כפי שכתוב בדפי ההסבר לתיירים בסחנה, "את הקיר שמעליו נופל המפל ותצלומו מופיע בכל ספר תמונות מישראל".
סביבות הבריכה היו שוממות. הגן הגדול, המקיף אותה היום, הוא תוצאה של טיפול וטיפוח מסור במשך שנים, פרי יוזמתו של צבי בהיר חבר קיבוץ ניר דוד. בהיר, בסיועם של אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור (לימים, חתני פרס ישראל באדריכלות), הפכו את הסחנה לאתר נופש גדול ומטופח. כיום מקורו של נחל עמל בנביעה תת-קרקעית, הנמצאת בתחום הגן והוא זורם בכיוון מזרח, אל הירדן. בדרכו הוא עובר דרך קיבוץ ניר דוד.
הגן נפתח באופן רשמי ביום העצמאות בשנת 1958.
מוזיאון לארכאולוגיה
המוזיאון לארכאולוגיה אזורית וים-תיכונית, אשר נוסד בשנת 1963 על התל הקדום במתחם הגן מציג את שלל הממצאים הארכאולוגיים, שנחשפו בחפירות התל, החל מתקופת הברונזה התיכונה ועד לתקופה הערבית וכן בחפירות שנערכו באתרים ארכאולוגיים בסביבה, דוגמת תל כיתן ותל רחוב. פרט לכך מוצגים במוזיאון ממצאים מאזורים שונים ברחבי אגן הים התיכון, לדוגמה, מתקופות: ממלכת פרס, ממלכת מצרים, התרבות האטרוסקית ויוון העתיקה (התרבות המיקנית, התרבות המינואית, התקופה הקלאסית והתקופה ההלניסטית).
בין הממצאים שהתגלו בתל הייתה אמפורה שעליה כתובת בעברית - "לנמשי" (שם אביו של יהוא).
תיאטרון המים
על גדתה הדרומית של הבריכה השנייה (הבריכה התחתונה) ניתן להבחין בבירור במושבים מדורגים, שנחצבו בדופן המצוק. לדעת החוקרים מדובר בתיאטרון מים (נאומכיה) מהתקופה הרומית. לממצא זה חשיבות רבה, מפני שזהו ממצא יחיד במינו בארץ ישראל.
טחנת הקמח המשוחזרת והעתיקה
במתחם הגן ניתן להבחין בשתי טחנות קמח, אשר הופעלו באמצעות מים. הראשונה היא טחנת הקמח המשוחזרת, אשר פעלה עד לתחילת המאה ה-20, ואילו השנייה, הבנויה בצורת "ארובה", פעלה עד שלהי המאה ה-19 עד שנזנחה. שתי הטחנות נמצאות בקצה הבריכה השנייה, במרחק מה זו מזו.
אתר שחזור חומה ומגדל
בסמוך לגן השלושה ממוקמת חוות חיות הכיס - גן גורו, שהוקמה על ידי חברי קיבוץ ניר דוד.
בתרבות הפופולרית
בשנת 2012 יצא סרטו הדקומנטרי של רן טל "גן עדן" העוסק בגן, במנהליו ובבאיו.
בריאן גרנט
בריאן וייד גרנט (באנגלית: Brian Wade Grant; נולד ב-5 במרץ 1972 בקולומבוס, אוהיו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 12 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. גרנט היה מוכר בשל משחק ההגנה הקשוח שלו ויכולות הריבאונד הגבוהות. ממוצעיו של גרנט לאורך הקריירה עומדים על 10.5 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
גרנט נבחר בבחירה השמינית בדראפט ה-NBA 1994 על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס, והציג יכולת מרשימה כבר בעונת הרוקי כשרשם ממוצעים של 13.2 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק. בסיום חוזהו עם הקינגס, לאחר שלוש עונות בקבוצה, חתם כשחקן חופשי בפורטלנד טרייל בלייזרס על חוזה ל-7 עונות עבור כ-56 מיליון דולר. בעונת עזר גרנט לקבוצתו להעפיל לגמר המערב בפלייאוף, בו הובסו הטרייל בלייזרס לאלופה שבדרך, סן אנטוניו ספרס, בתוצאה 4-0. גרנט שימש כפאוור פורוורד הפותח של פורטלנד בכל 13 משחקי פלייאוף 1999, והעמיד לאורכם ממוצעים של 13.2 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק. בעונת צירפה פורטלנד את הסמול פורוורד סקוטי פיפן, מהלך אשר העביר את ראשיד וולאס לעמדת הפאוור פורוורד ודחק את גרנט אל מחוץ לחמישייה הפותחת. בעונה זו חזרו הטרייל בלייזרס למעמד גמר המערב, אך הפסידו בו ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-3.
ב-30 באוגוסט 2000 נשלח למיאמי היט כחלק מטרייד משולש ששלח את שון קמפ לפורטלנד ואת כריס גטלינג, קלרנס ות'רספון וגארי גרנט לקליבלנד קאבלירס. במסגרת העסקה יצא גרנט מחוזהו בפורטלנד וחתם על חוזה חדש ל-7 עונות עבור כ-86 מיליון דולר. גרנט חזר לשמש במיאמי כשחקן חמישייה קבוע, ובמשך ארבע עונותיו בקבוצה רשם 11.0 נקודות ו-8.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בקיץ 2004 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, יחד עם קארון באטלר, למאר אודום ובחירת דראפט עתידית, בתמורה לכוכב העל שאקיל אוניל. בסיום עונתו היחידה בלייקרס, בה שימש כשחקן ספסל זניח, שוחרר גרנט מהקבוצה וחתם בשורות פיניקס סאנס. בעונת שותף ב-21 משחקים בלבד, ובסיומה נשלח לבוסטון סלטיקס אשר שחררה אותו בטרם שיחק במדיה.
ב-27 באוקטובר 2006 הודיע גרנט על פרישה מה-NBA, בגיל 34.
חיים אישיים
כינויו של גרנט, "הגנרל", הוענק לו מכיוון שגדל באותו הכפר - ג'ורג'טאון, אוהיו - בו גדל הגנרל יוליסס ס. גרנט.
בנובמבר 2005, בעודו שחקן הפיניקס סאנס, אובחן גרנט כסובל מתסמינים ראשונים למחלת הפרקינסון, וב-2009 פרסם הודעה על מחלתו.
שני זיתים
מבנה
הפיוט שקול במשקל הברות, בו מונים רק את ההברות ומתעלמים מחטפים ושוואים נעים. משקל זה שמש בספרד לפיוטים בלבד ולא לשירי החול, בניגוד למשקל "יתדות ותנועות" ששמש הן לשירי קודש הן לשירי חול, ובו מונים גם את החטפים והשוואים הנעים. בכל שורה בפיוט שלש צלעיות: שתים בנות שלש הברות כל אחת והשלישית כפולה ובה שש הברות. בכל שורה שתי הצלעיות הראשונות מתחרזות זו בזו, ואילו הצלעית האחרונה חורזת בחרוז משותף לכל השורות באותו הבית. השורה האחרונה בכל הבתים חורזת בחרוז משותף, שונה משל אותו הבית, ולאחריה בא רפרן החורז אף הוא באותו החרוז. מבנה זה נקרא "מעין אזורי". כמקובל, הבית הראשון הוא במבנה שונה - קצר יותר, וכל השורות בו חורזות בחרוז האזורי של סופי הבתים, שהוא בפיוט זה -רוּׂ.
רשב"ג הוא שפיתח מבנה זה והשתמש בו בפיוטים רבים (פיוט נוסף במבנה זהה הוא ה"אופן" שנאנים שאננים). פייטנים רבים אחריו אימצו מבנה זה וחיקו אותו.
הן בראשי השורות בבית הפתיחה והן בראשי הבתים, חתום שם המחבר "שלמה".
מנהגי אמירת הפיוט
בראשית ימי הפיוט האשכנזי לא נהגה אמירת מאורות, ופייטני אשכנז הראשונים לא כתבו במערכות היוצר שלהם פיוט כזה (כמו גם פיוטי "אהבה", "מי כמוך" ו"גאולה"). בדורות מאוחרים יותר, עקב השפעה של הפיוט הספרדי קלטו בני אשכנז מספר מאורות ספרדיות לתוך תפילתם, בהם מאורה זו. או אז גם החלו בכתיבת פיוטים מסוג זה, תוך שהם מאמצים בו את סגנון אבן גבירול וריה"ל. מאורה נוספת לשבת חנוכה, "אשר יצר", שכתב רבי אפרים בן יצחק מרגנשבורג נבנתה במבנה זהה לשל שני זיתים.
בנוסח רומניא, בדרך כלל אמרו פיוטי "יוצר", "אופן" "זולת" ו"מי כמוך" בלבד, ולא פיוטי מאורה (במחזור רומניא מופיעות מאורות רק לשבת פורים ושבת חול המועד סוכות). מסיבה זו, ככל הנראה, במחזור רומניא המודפס פיוטנו "שני זיתים" מופיע כפיוט "אופן" לשבת חנוכה, ולא כמאורה.
בוורמייזא היה מנהג שלא לומר את הפתיחה והבית הראשון של הפיוט ולהתחיל מ"ממלכה ממושכה". רבי יאיר בכרך, שהיה רבה של העיר, תמה על מנהג זה:
אליזבת פרילוגר
אליזבת ברכּס פרילוגר (באנגלית: Elizabeth Barchas Prelogar; נולדה ב-1980) היא עורכת דין המכהנת כפרקליטת המדינה של ארצות הברית. היא כיהנה בתפקיד בפועל החל מ-20 בינואר 2021, עם תחילת ממשל ג'ו ביידן, ומינויה אושר על ידי הסנאט ב-11 באוגוסט 2021.
ראשית חייה והשכלה
פרילוגר נולדה בבויסי שבאיידהו בשם אליזבת ברכּס. לאחר סיום לימודיה התיכוניים, למדה פרילוגר ספרות אנגלית וספרות רוסית באוניברסיטת אמורי. היא סיימה את לימודיה באמורי בהצטיינות ולאחר מכן למדה כתיבה יוצרת באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד. לאחר מכן למדה משפט בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם שימשה גם כעורכת במערכת של Harvard Law Review. היא זכתה במלגת לימודים לסטודנטים המעוניינים להיות עיתונאים וללמוד מחוץ לארצות הברית, על בסיס מאמר שכתבה על צנזורה ברוסיה. היא דוברת רוסית באופן שוטף. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות עם תואר JD בשנת 2008.
פרילוגר נבחרה בתחרויות יופי כ"מיס איידהו ארצות הברית" בשנת 2001 ו"מיס איידהו" בשנת 2004.
קריירה
לאחר לימודיה הייתה פרילוגר עוזרת משפטית של מריק גרלנד בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה (2008–2009) ושל שופטות בית המשפט העליון של ארצות הברית רות ביידר גינסבורג (2009–2010) ואלנה קגן (2010–2011). לאחר מכן עבדה פרילוגר במספר משרדי עורכי דין והתמקדה בליטיגציה בבית המשפט העליון. היא לימדה קורס בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ולקחה מספר תיקים פרו בונו.
בשנים 2014–2019 כיהנה פרילוגר כעוזרת פרקליט המדינה של ארצות הברית. במסגרת תפקיד זה היא טענה בבית המשפט העליון. בנוסף היא הייתה חלק מצוות החקירה של התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, שהוביל רוברט מולר.
עם כניסתו לתפקיד נשיא ארצות הברית, מינה ג'ו ביידן את פרילוגר כסגנית ראשית של פרקליט המדינה של ארצות הברית, והיא כיהנה בפועל בתפקיד פרקליטת המדינה. היא כיהנה בתפקיד ללא מינוי רשמי במשך כשבעה חודשים, תקופה שנחשבת לארוכה יחסית. ב-10 באוגוסט 2021 הכריז ביידן רשמית שפרילוגר היא מועמדתו לתפקיד, ובאותו היום הוצגה מועמדותה בפני הסנאט. ב-7 באוקטובר אישרה ועדת המשפט של הסנאט את מועמדותה ברוב של 13 תומכים מול 9 מתנגדים, וב-28 באוקטובר אישר הסנאט את המינוי, ברוב של 53 תומכים מול 36 מתנגדים. היא האישה השנייה שמכהנת בתפקיד (הראשונה הייתה אלנה קגן).
זאזי ביטס
זאזי אוליביה ביטס (באנגלית; Zazie Olivia Beetz; נולדה ב-25 במאי 1991) היא שחקנית אמריקאית-גרמנייה, הידועה ביותר בתפקיד ונסה בסדרת הטלוויזיה "אטלנטה", ובזכות תפקידה כדומינו בסרט "דדפול 2".
ביוגרפיה
זאזי ביטס נולדה בברלין, גרמניה. אביה הוא נגר גרמני שהיגר לארצות הברית בשנת 1990 לאחר נפילת חומת ברלין, ואמה היא עובדת סוציאלית אפרו-אמריקאית, במקור מניו יורק. ביטס התחנכה בפעוטון בברלין ולאחר מכן בגן ילדים בניו יורק, לפני שעברה עם משפחה לשם באופן קבוע בגיל שמונה. דיברה גרמנית ואנגלית עם משפחתה בבית. גדלה בשכונת וושינגטון הייטס שבמנהטן, ניו יורק. הוריה נפרדו כאשר הייתה צעירה. לביטס ישנה אזרחות כפולה, אמריקאית וגרמנית. ביטס השתתפה בהצגות תיאטרון מילדותה, היא למדה משחק בבית הספר לאמנויות של הארלם, ובתיכון לה גוארדיה לאמנויות אותם סיימה בשנת 2009. כמו כן, קיבלה תואר ראשון בצרפתית מסקידמור קולג', אותם סיימה ב-2013.
שמה "זאזי" ניתן לה על שם הדמות הראשית ברומן "זאזי במטרו" של הסופר הצרפתי רמון קנו.
קריירה
בשנת 2017 גילמה את דנה בסרט האסונות "הסערה" בכיכובו של ג'רארד באטלר.
בשנת 2019 שיחקה לצדה ארמי האמר בסרט האימה הפסיכולוגי "פצעים", סרט מקורי של הולו שעלה יותר מאוחר גם לשירות הסטרימינג של נטפליקס ברחבי העולם. שיחקה גם בסרט הספורט שביים סטיבן סודרברג; "ציפור בשחקים" של נטפליקס, וכן בסרט המותחן הפסיכולוגי "ג'וקר", זוכה שני פרסי אוסקר שביים טוד פיליפס וגם הפיק אותו לצד בראדלי קופר. בסוף שנה זו עלה הסרט "לוסי בשמיים", בו כיכבה ביטס לצד נטלי פורטמן, וגם הסרט "סיברג", מותחן פוליטי בו כיכבה לצדה של קריסטן סטיוארט, וכן ושיחקה בתפקיד אורח בסדרת האנתולוגיה "אזור הדמדומים" של רשת CBS, המהווה גרסה מחודשת לסדרה "אזור הדמדומים".
בשנת 2020 שיחק במותחן העל טבעי "תשעה ימים".
בשנת 2021 החלה לדבב את דמותה של אמבר בנט בסדרת האנימציה "בלתי מנוצח" מבית פריים וידאו.
בשנת 2022 דיבבה את דיאן פוקסינגטון בסרט "לא רעים בכלל".
פלאשוב
פְּלַאשוֹב (בגרמנית: KZ Plaszow; בפולנית: Płaszów) היה מחנה ריכוז ליד העיר קרקוב שבפולין, שפעל החל מקיץ 1942 כמחנה לעבודות כפייה (בגרמנית: Zwangsarbeitslager Plaszow des SS– und Polizeiführers im Distrikt Krakau). ב-10 בינואר 1944 הוסב רשמית למחנה ריכוז. האסיר האחרון במחנה גורש לאושוויץ ב-14 בינואר 1945, יום לפני שחרור העיר קרקוב מן הכיבוש הנאצי.
היסטוריה
תוכניות להקמת המחנה היו קיימות מאז קיץ 1942, והוא נפתח ב-28 באוקטובר 1942 במקביל לפינוי הגטו בקרקוב. הוא הוקם בשטח של מחצבות גיר ושני בתי קברות יהודיים (הישן ברחוב ירוזלימסקה והחדש ברחוב אברהם) על ידי עובדי כפייה פולנים, ויועד לכליאתם של אסירים "כשירים לעבודה" מגטו קרקוב. שטחו הורחב פעמים אחדות והגיע ב-1944 לכ-880 דונם.
יום לפני חיסול גטו קרקוב הועברו למחנה כ-8,000 יהודים מהעיר והמספר הכולל של האסירים הגיע ל-10,000. בספטמבר 1943 הגיע מספר האסירים במחנה ל-12,000, כמחציתם פולנים. כ-8,000 אנשים מצאו בו את מותם.
מפקד המחנה היה אונטר-שטורמפיהרר (סג"ם) אמון גת, מפקד אס אס מווינה. ב-13 במרץ 1943 פיקח גת באופן אישי על חיסול גטו קרקוב והעברת כל תושביו למחנה פלאשוב. תחתיו שירתו מספר גברים ונשים מהאס אס, כולל מתנדבי אס אס אוקראינים. בנוסף, שירתו במחנה כ-600 מאנשי יחידות גולגולת המת בהם גרטרוד הַיְיזֶה (Heise), לואיס דַאנְץ (Danz), אליס אוֹרְלוֹבְסקי (Orlowski) ואנה גֶרְוִוינג (Gerwing). באוגוסט ובספטמבר 1943 חוסל גם גטו בוכניה, והאסירים נשלחו למחנה פלאשוב.
מספר חברות העבידו את האסירים במחנה. בתוך מחנה פלאשוב, ברחוב ליפובה, הקים אוסקר שינדלר מעין "מחנה חיצוני", בו שיכן את עובדיו היהודים, בהם עובדים שקיבל מיוליוס מדריץ'.
המחנה היה ידוע כמחנה עבודה שסיפק כוח עבודה לתעשייה הצבאית ולחציבת אבנים.
שיעור התמותה במחנה היה גבוה מאוד. אסירים רבים, כולל ילדים ונשים, מתו מטיפוס, רעב והוצאות להורג. פלאשוב ידוע לשמצה בשל מטווחי הירי שנערכו בו בעיקר באזור הויובה גורקה, הן על יחידים והן על קבוצות.
את מפת המחנה הכין הגרפיקאי יוסף באו, מאסירי המחנה, לדרישתו של גת. כל המסמכים שנגעו לרצח ההמוני בפלאשוב הופקדו על ידי אמון גת בידי אשת האס אס אורלובסקי. היא החזיקה בהם עד לסיום המלחמה, ואז השמידה אותם במסגרת תוכנית 1005 להעלמת ראיות. אורלובסקי תוארה על ידי האסירים לאחר המלחמה כאשת אס אס בלונדינית, יפת תואר וסאדיסטית, שאהבה להצליף באסירים, ובין היתר הצליפה על נשים צעירות מסביב לעיניהן.
בינואר 1945 עזבו אחרון האסירים ועובדי המחנה את פלאשוב בצעדת מוות לאושוויץ, בלווית מספר נשות אס אס. רבים מאלו ששרדו את הצעדה נרצחו עם הגעתם לאושוויץ.
הצבא האדום שחרר את המחנה, שהיה כבר ריק מאדם ונעדרו ממנו ראיות רבות לרצח ההמוני שהתרחש בו, ב-20 בינואר 1945.
הנצחה
כיום, במקום שבו היה המחנה נמצא שדה ריק - שטח שבו מקומיים מטיילים בלי שניתן יהיה לדעת מה היה בו בזמן המלחמה. הוקמה אנדרטה בודדת, המנציחה את העובדה כי באתר שכן מחנה ריכוז. בשנת 2018 החלו בקביעת לוחות מתכת בהם תיעוד כתוב וצילומים ליד חורבות בית הטהרה של בית הקברות הישן (ששימש כמכלאה לחזירים עד שפוצץ כדי לפנות מקום בכניסה למחנה) וחצר המסדרים בה קוימו הוצאות להורג. עדיין יש בסיסים של קברים ללא המצבות וכן מצבה שהוקמה מחדש במקום קבורתה של שרה שנירר, מיסדת בתי ספר "בית יעקב".
בשנת 2010, ריססו אלמונים צלבי קרס וכתובות גרפיטי על האנדרטה באתר מחנה הריכוז פלאשוב.
בתרבות
שחזור של המחנה נעשה עבור הסרט "רשימת שינדלר", בתיאור חייו של אוסקר שינדלר. בפועל צולם המחנה ב-Liban Quarry, מאות מטרים ממיקום המחנה המקורי.
שביט הייל-בופ
שביט הייל-בופ, המסומל באופן רשמי כ-C/1995 O1, הוא שביט ארוך מחזור מפורסם שנחשב לשביט שנראה על ידי מספר האנשים הרב ביותר במאה ה-20 ואולי אף בהיסטוריה כולה. ניתן היה לצפות בשביט ללא משקפת או טלסקופ במשך כ-18 חודשים. הוא כונה השביט הגדול של 1997.
השביט נקרא על שמם של מגליו אלן הייל ותומאס בופ חובבי אסטרונומיה מארצות הברית, אשר גילו אותו בנפרד זה מזה. מסלולו של השביט מאוד אליפטי ובמרחקו המקסימלי הוא מגיע למרחק הגדול פי 9.25 מהמרחק הממוצע של פלוטו מהשמש. זמן ההקפה המשוער שלו תלוי אם כן במידה רבה בהשפעות גופים בחגורת קויפר ועננת אורט. השביט צפוי לחזור לקרבת השמש בשנת 4385.
39 חברים בכת שער גן עדן, בהם מנהיג הכת, מרשל אפלוויט, התאבדו במרץ 1997 בכוונה לבצע טלפורטציה לחללית שלטענתם טסה מאחורי השביט.
גילוי השביט
השביט נתגלה במרחק של למעלה משבע יחידות אסטרונומיות מן השמש. זהו המרחק הגדול ביותר בו חובבים גילו שביט. כבר בשלב זה נצפתה הילת השביט אשר לרוב מופיעה רק במרחק של חמש יחידות אסטרונומיות, או פחות. הייל חיפש שביטים זמן רב לפני כן וכאשר צפה בכתם מטושטש באזור בו צפה, וידא תחילה שלא היה בסביבה זו גרם שמים מוכר. לאחר שהבחין שמיקומו של העצם משתנה הבין שמדובר בשביט. בופ צפה בשמי הלילה מבעד לטלסקופ של חבר בגלקסיות וגרמי שמים אחרים כשהבחין בכתם במקום שבו לא סומן גרם שמים במפות אסטרונומיות.
ייתכן שהשביט נצפה על ידי המצרים בתקופת פפי הראשון.
לנתניד
קבוצת הלנתנידים היא קבוצה של 15 מתכות מעבר, עם מספרים אטומיים של 57–71, מלנתן ועד לוטציום.
אצל כל הלנתנידים חוץ מלוטציום, ענן האלקטרונים שמתמלא הוא ענן האלקטרונים f. הקבוצה קרויה על שמו של היסוד הראשון בקבוצה, לנתן. כל הלנתנידים דומים מאוד ללנתן. הם מבריקים וצבעם כסוף-לבן, והם מתכהים בחשיפה לאוויר. רבים מהם משמשים להכנת פלדה, ויש להם נקודות היתוך ורתיחה גבוהות. הם רכים באופן יחסי, אולם ככל שהמספר האטומי גדל כך גם הם פחות רכים.
הלנתנידים ממוקמים מתחת לגוף המרכזי של הטבלה המחזורית. הם משמשים ברובם בהיקף נרחב בלייזרים.
מדי קרב (ארצות הברית)
מדי קומבאט (הידועים גם כמדי פיקסל או המדים האוניברסליים, באנגלית: Army Combat Uniform ובקיצור ACU) הם המדים הקרביים העכשוויים של חיל הנחתים וצבא ארצות הברית. המדים נחשפו לראשונה בשנת 2004 והחליפו את המדים הקודמים ששימשו את ארצות הברית בשנות ה-80 וה90 ובתחילת המאה ה-21. למדים אלו מספר שינויים מהמדים הקודמים כגון סוג ההסוואה ("דיגיטלי" במדים החדשים לעומת "מנומר" במדים הקודמים). מדי הקומבאט הרשמיים מיוצרים מ-50% ניילון ו50% כותנה, שאר התערובות אינן רשמיות.
דפוס
צבא ארצות הברית משתמש בתבנית האוניברסלית הכוללת את הצבעים חאקי מדברי, אפור אורבני וירוק עלים על מנת לפעול עם מדים אלו באזורים רבים הכוללים ערים, מדבריות ויערות. עם זאת, עיצוב זה אינו אפקטיבי כמו מדים ספציפיים לגזרה כלשהי (לדוגמה, מדי הקומבאט יהיו פחות אפקטיביים במדבר לעומת המדים המדבריים אשר צבועים בחאקי בלבד) וככל הנראה יושם בשל אילוצים תקציביים.
ז'קט
ז'קט קומבאט (החולצה העליונה) משתמש בוו מגובה לולאה על מנת לשמור על פריטים כגון תג שם, דרגות, טלאי כתף וכרטיסיות. טכנולוגיית אינפרא אדום תפקידה לסייע למזער את הצללית האינפרא אדום. כמו כן, ריבועי IR IFF קבועים נתפרים לכל כתף כדי לסייע בזיהוי אנשים ידידותיים כאשר משתמשים במכשירי ראיית לילה והם מוגנים על ידי כרטיסיות כשהם לא בשימוש.
על המדים מותר להשתמש בשלושה סוגים של דגלים: בצבע מלא, IR (אינפרא אדום) בצבע מלא, IR בצבע מאופק. תג דגל ארצות הברית (בצבע המלא או מאופק) לבוש על דש כיס כתף ימין של הז'קט. את הגרסה המאופקת לובשים רק בתנאים טקטיים או בשטח. את הדגל של ארצות הברית שמים בצורה הפוכה (כך שהצד של הכוכבים הוא בצד ימין) וזאת כדי לתת רושם שהדגל נע קדימה עם הלובש; תגי הכתף (על השרוול) תמיד לבושים.
הצווארון המנדריני של הז'קט משמש להתאמה עם אפוד השריון החיצוני. הסגירה הקדמית היא בעזרת רוכסן, הכיסים הקדמיים וכיסי השרוולים סגורים גם הם בעזרת וו ולולאה. בכיס השמאלי ישנם שלושה חריצים לעטים.
בשטח, הז'קט עשוי להתחלף על ידי חולצת קומבאט כאשר לבושה מתחת לאפוד.
מכנסיים
מכנסי קומבאט לבושים עם חגורת רשת מניילון ברוחב 2 אינץ', וכוללים כיסים לסכינים וכלים נוספים; שני כיסי אחסון על הירך עם שרוך אלסטי וצמדן לסגירה בזמן תנועה, ושני כיסי אחסון - אחד על כל רגל עם סגירת צמדן. כמו כן, מכנסי קומבאט עם חומרים עמידים בפני להבות אש מונפקים לחיילים המוצבים באפגניסטן (ובעבר גם בעיראק).
כיסוי ראש
בדרך כלל, מדי הקומבאט לבושים ביחד עם קסדות קומבאט מתקדמות, כובעי פטרול או כובע boonie ו/או כובע צמר המתאים לתקופת החורף. כובע הפטרול הוא בסגנון כובע מצחיה עם גג שטוח ורך וכיס פנימי. כאשר נמצאים בחיל מצב, כומתות בצבעים חום, שחום וירוק עשויות להלבש על ידי צנחנים, לוחמי יחידות מובחרות ויחידות העלית. כובע הפליז הירוק מיועד לפעילות בשטח וחיל המצב מחוץ ליחידה, לפיקוד מקומי. כובע הפליז עשוי להיות מקופל בדרך 1-2 משום שלא יכול להיות מגולגל. תג השם נלבש בגב כובע הפטרול. מומלץ לתפור על דרגה, אך ענידת סיכת הדרגה על כובע פטרול וכובע Boonie מאושרת גם כן.
חולצה
מדי הקומבאט נלבשים עם חולצה בצבע חול. חולצה בצבע עלווה-ירוק שעשויה מ-100% כותנה, אושרה ללבישה על ידי חיילים ועבור כמה סביבות הכשרה או חיילים פרוסים; סביבות מורשות ללבישת חולצה זו כוללות את עיראק, אפגניסטן וקוריאה על פי תקנון שנקבע ב-2011. האישור חל גם אלו אשר נמצאים בסיורים באזורים רלוונטיים. חולצות שחורות מאושרות ללבישה על ידי מדריכים מסוימים על הודעות צבא (בית הספר לריינג'ר, חבלנים, צנחנים, מוטסים, צלפים ויחידות עלית).
נעליים
את מדי הקומבאט לובשים עם נעלי קומבאט בצבע חאקי וגרביים בצבע ירוק-זית מכותנה. גרסאות מסחריות של נעליים אלו מאושרות ללא הגבלה כל עוד עומדות בתקנות הללו: להיות לפחות 6 ס"מ לגובה, להיות עשויות מבקר בצד המחוספס ולהיות ללא רוכסנים, סוליות מתכת או לשוניות צדדיות. נעלי הרים זמינים עבור שטח קשה, קור קיצוני וכוחות הפועלים בהרים (אלפיניסטים).
סינגר
{{פירושונים|
ראו גם
שמות נוספים במשמעות דומה: }}
אן, נסיכת דנמרק
אן, נסיכת דנמרק (12 בדצמבר 1574 - 2 במרץ 1619, באנגלית: Anne of Denmark) הייתה בתו השנייה של פרדריק השני, מלך דנמרק ואשתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. אן נישאה לג'יימס הראשון בשנת 1589, בגיל ארבע-עשרה, וילדה לו שלושה ילדים שהגיעו לבגרות, ביניהם המלך לעתיד צ'ארלס הראשון. אן אהבה ככל הנראה את בעלה בתחילת נישואיהם, אך במהלך השנים התרחקו בני הזוג זה מזה, ולבסוף החלו חיים בנפרד.
אן הייתה פעילה בפוליטיקה האנגלית והסקוטית וכן הייתה פטרונית של האמנויות. הסלון התרבותי שלה נחשב לאחד הנחשבים של התקופה באירופה והיא הקיפה את עצמה בחצר מלוכה מפואר. לאחר שנת 1612 בריאותה החלה להתרופף והיא פרשה מחיי חצר פעילים.
היסטוריונים רבים נטו להחשיב את אן כמלכה חסרת חשיבות, קלת דעת ונהנתנית, אולם הערכות מחודשות בתקופה האחרונה הביאו להכרה בעצמאות האסרטיבית של אן ובמיוחד בחשיבותה כפטרונית האמנות באיים הבריטיים במהלך העידן היעקוביני.
שנותיה הראשונות
אן נולדה ב-12 בדצמבר 1574 בטירת סקאנדרבורג שבממלכת דנמרק. אביה, פרדריק השני, מלך דנמרק, היה מאוכזב מלידתה שכן זו הייתה לו הבת השנייה והוא קיווה להולדת בן יורש. אמה של אן, סופיה ממקלנבורג-גיסטרוב, הייתה רק בת 17 כאשר ילדה אותה, ושלוש שנים לאחר מכן אכן הולידה יורש לכתר הדני, המלך לעתיד כריסטיאן הרביעי. אן נשלחה בגיל צעיר יחד עם אחותה הגדולה אליזבת להתחנך אצל סבה מצד אימה במקלנבורג אשר בגרמניה. בניגוד לחצר המלוכה הדנית, שהייתה ידועה כסוערת במיוחד, מקלנבורג הייתה רגועה יחסית וסיפקה לשתי הבנות ילדות יציבה ושקטה.
עם חזרתה לדנמרק אן נהנתה מחיי משפחה מאושרים, במיוחד הודות לאימה, שטיפלה בילדיה בעצמה. אן ואחותה אליזבת חוזרו על ידי נסיכים מרחבי אירופה, וביניהם ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד (ויורש אפשרי לכתר האנגלי), שביקש למצוא כלה דווקא בדנמרק על מנת לחזק את קשרי המסחר בין המדינות, וכן בשל העובדה שבית המלוכה הדני היה פרוטסטנטי, כמוהו. השגרירים הסקוטים בדנמרק ביקשו להכריז על אירוסי המלך לבת הבכורה של מלך דנמרק, אליזבת, אולם פרדריק כבר הבטיח אותה להיינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג, וביקש מג'יימס "להסתפק" בבתו השנייה, אן.
תלאות הכלה הטרייה
עשרה ימים לאחר טקס הנישואין אן הפליגה לסקוטלנד, אולם הצי עמו יצאה למסע נתקל במזג אוויר קשה ונאלץ לנחות על חופי נורווגיה, ואן נאלצה להמתין מספר חודשים באוסלו. ג'יימס, ששמע על הסערה וחשש לחייה של כלתו הטרייה, ציווה על צום לאומי ותפילות פומביות לשלומה ברחבי סקוטלנד, וכן שלח משלחת חיפוש לים הצפוני. כשגילה המלך כי הדנים החליטו להפליג לסקוטלנד רק לאחר החורף, הוא החליט לצאת בראש משלחת של 300 איש כדי להביא את כלתו לארצו בעצמו, והגיע לאוסלו ב-19 בנובמבר.
אן וג'יימס נישאו רשמית בטקס מפואר בארמון הבישוף הישן שבאוסלו ב-23 בנובמבר 1589. כדי שהטקס יהיה מובן גם על ידי החתן וגם על ידי הכלה, הכומר הסקוטי שהשיא אותה ניהל את הטקס בצרפתית. לאחר חודש של חגיגות הזוג הטרי הפליג לדנמרק וג'יימס הכיר לראשונה בטירת קרונבורג את קרוביו החדשים, משפחת המלוכה הדנית. הזוג נסע לקופנהגן ב-7 במרץ על מנת להשתתף בחתונתה של אליזבת, אחותה של אן, ויומיים לאחר מכן הפליגו לכיוון סקוטלנד. הם הגיעו לחוף הסקוטי ב-1 במאי, וחמישה ימים לאחר מכן המלכה אן נכנסה לראשונה לאדינבורו בכרכרה עשויה כסף טהור שהובאה מדנמרק.
טקס ההכתרה
אן הוכתרה ב-17 במאי 1590 בכנסייה של ארמון הולירוד, במה שהיה טקס ההכתרה הפרוטסטנטי הראשון בסקוטלנד. במהלך הטקס, שנמשך כשבע שעות, נמשח שמן על גופה של אן כדי להכתירה כמלכה, למרות שאנשי דת סקוטים רבים התנגדו למנהג זה, בטענה שזהו מנהג פגני ויהודי. כתר המלכה הושם על ראשה של אן והיא נשבעה להגן על "הדת האמיתית של האל" ולהתנגד לכל ה"אמונות הטפלות הקתוליות שבאות בניגוד לדבר האל".
יחסיה עם המלך ג'יימס
לכל הדעות של בני התקופה, המלך היה "מהופנט" על ידי אשתו בתחילת נישואיהם, אולם ההתאהבות התפוגגה במהירות והזוג החל לריב לעיתים קרובות. למרות זאת, במהלך השנים הראשונות לנישואיהם ג'יימס תמיד נראה מתייחס לאשתו בסובלנות וחמימות. כבר מתחילת הנישואים היה על אן לחץ אדיר להביא לממלכה יורש זכר, אולם לאחר שנתיים של נישואים ללא הריון הביאו לשמועות כי המלך היה מעוניין יותר בגברים וכי אן הייתה עקרה. לבסוף האומה נשמה לרווחה כאשר ב-19 בפברואר 1594 אן ילדה את בנה הראשון, הנרי פרדריק.
המאבק על הנסיך הנרי
בשנת 1603, לאחר מותה של המלכה אליזבת, המלך ג'יימס ירש אותה כג'יימס הראשון, מלך אנגליה ונסע ללונדון יחד עם הרוזן מאר, האפוטרופוס של הנרי פרדריק. אן, שהייתה בהריון באותו הזמן, ראתה בכך הזדמנות להשיב אליה את בנה ונסעה לסטירלינג בליווי כוח של אצילים תומכים על מנת לקחת את הילד בן התשע, אותו לא ראתה כמעט במשך חמש שנים. אולם אימו ואחיו של הרוזן מאר לא הרשו למלכה להיכנס לטירה בליווי יותר משני מלווים, והעקשנות של האפוטרופוסים גרמה לאן להתמוטטות עצבים שגרמה לה להפלה שנייה.
כאשר הרוזן מאר חזר לסקוטלנד עם הוראות מג'יימס שאן תצטרף אליו בלונדון, היא כתבה למלך כי היא לא תעשה זאת אלא אם תקבל משמורת על בנה. המלך ג'יימס נכנע סוף סוף ולאחר התאוששות קצרה מההפלה שעברה נסעה המלכה דרומה יחד עם הנסיך הנרי, במסע שגרם להתרגשות רבה בדרכי אנגליה שכן כל האצולה האנגלית רצתה לפגוש לראשונה במלכה החדשה שלהם.
חייהם הנפרדים של הזוג המלכותי
המלכה אן אימצה בלונדון אורח חיים קוסמופוליטי, בעוד שג'יימס העדיף לצאת מהבירה ולבלות את רוב זמנו בבקתת הציד שלו בהרטפורדשייר. אן עברה להתגורר בארמון גריניץ' ולאחר מכן בבית סומרסט, לו היא שינתה את השם ל"בית דנמרק". לאחר 1607 הזוג כמעט ולא התגורר עוד יחדיו. אן הספיקה להוליד עד אז שבעה ילדים ולעבור לפחות שלוש הפלות. לאחר ששרדה בקושי את לידתה ומותה של בתה האחרונה, סופיה, ב-1607, החלטתה של אן שלא להביא עוד ילדים לעולם העמיקה את הקרע בינה לבין בעלה.
מותו של הנסיך הנרי בשנת 1612 בגיל 18, ככל הנראה ממחלת הטיפוס, ועזיבתה של הנסיכה אליזבת להיידלברג ב-1613 החלישו עוד יותר את הקשר בין אן וג'יימס. מותו של הנסיך הנרי פגע במלכה קשות, ובריאותה הדרדרה החל מאותה התקופה. היא החלה לסגת מהחיים הפומביים והחל משנת 1614 לא החזיקה כבר בחצר אצולה.
דת ופוליטיקה
נושא אחר למחלוקת בין אן לג'יימס היה נושא הדת. אן אמנם חונכה כלותרנית בדנמרק, אולם יכול להיות שהיא המירה את דתה בסודיות לקתוליות. המלכה אליזבת חששה מאוד מהאפשרות שאן תמיר את דתה ושלחה לה מכתבים בהם הזהירה אותה שלא להקשיב ליועציה הקתולים שניסו להמיר את דתה.
בעוד שהותה בסקוטלנד, אן ניצלה לעיתים את הפוליטיקה של החצר על מנת להשיג את מטרותיה. כתוצאה מכך, ג'יימס לא בטח בה עם סודות המדינה. כשהגיעה לאנגליה, אן עברה מפעילות פוליטית לפעילויות חברתיות ואמנותיות. למרות שהיא החזיקה בחצר מלוכה נפרדת משל בעלה בה קיבלה רבים שלא התקבלו בחצר המלך, היא כמעט ולא תמכה בצדדים פוליטיים שנגדו לאלו של בעלה. למרות הקשיים בחיי הנישואים של הזוג, היא הוכיחה עצמה כנכס דיפלומטי באנגליה, שכן היא תמיד התנהגה בתבונה ובטוב לב בפומבי.
פטרונית האמנות
אן הזמינה את בנייתם של מספר מבנים וגנים בארמונותיה, מבנים שהיו המבנים הפלדיאנים הראשונים באנגליה. היא גם אהבה מאוד מוזיקה והייתה הפטרונית של המלחין ג'ון דאולנד ושל מוזיקאים צרפתיים רבים. תחת שרביטה של המלכה אן האוסף המלכותי של משפחת המלוכה הבריטית גדל בצורה משמעותית.
ילדים
המלכה אן ילדה שבעה ילדים, מתוכם ארבעה מתו בילדותם, ועברה לפחות שלוש הפלות טבעיות. בנה השני ירש את אביו כמלך צ'ארלס הראשון ובתה אליזבת הייתה סבתו לעתיד של המלך ג'ורג' הראשון.
חברה ממשלתית
חברה ממשלתית היא חברה בבעלות או בשליטת הממשלה, ומטרתה היא לקדם אינטרסים ציבוריים, כמו אספקת שירותים חיוניים או הגדלת הכנסות הממשלה.
חברות ממשלתיות נמצאות בלב ויכוח בין אידאולוגיות כלכליות-חברתיות שונות. סוציאל-דמוקרטים טוענים כי חברות ממשלתיות ראויות בשווקים שבהם גודל ההשקעה לא מאפשרת תחרות מלאה ובנוסף מתן השירותים חשוב לחברה, לדוגמה במתן שירותי רכבת, מים וחשמל. בתחומים אלה, גם אם חברה פרטית תספק את השירות, יהיה צורך בפיקוח ממשלתי הדוק כדי למנוע מצד אחד ניצול הציבור על ידי מונופול, ומצד שני פשיטת רגל החברה והפסקת מתן השירות. מתן השירות על ידי חברה ממשלתית יכול להיות תחליף מועיל למנגנון הפיקוח. ליברלים מאמינים כי ההתערבות של הממשלה בשוק פוגעת בתחרות ומונעות קיום של שוק חופשי, עקרון חשוב כאמצעי לעצמאות הפרט.
תהליך שבו המדינה הופכת חברה ממשלתית לחברה פרטית נקרא הפרטה, ואילו תהליך שבו המדינה הופכת חברה פרטית לממשלתית נקרא הלאמה.
בישראל
בהתאם ל, הגדרת חברה ממשלתית מתייחסת לחברה שיותר מ-50% מכוח ההצבעה באספה הכללית שלה או הזכות למנות יותר ממחצית הדירקטורים שלה הם בידי מדינת ישראל. חברה בעלת פחות מ-50% מכוח ההצבעה או מהכוח למנות דירקטורים, נקראת "חברה מעורבת".
הקמת חברה ממשלתית מחייבת החלטת ממשלה, על פי הצעה של אחד השרים. במקרה שהממשלה החליטה על הקמת חברה ממשלתית, מביא שר האוצר את ההחלטה לידיעת ועדת הכספים של הכנסת, בציון מקורות המימון ובצירוף חוות דעת רשות החברות הממשלתיות.
על פי חוק החברות הממשלתיות הוקמה רשות החברות הממשלתיות, יחידה במשרד האוצר אשר תפקידיה לייעץ לממשלה בעניינים הנוגעים לחברות הממשלתיות, לטפל בעניינים המשותפים לכלל החברות הממשלתיות, לעקוב אחר מילוי המלצות של מבקר המדינה, לייעץ ולסייע לחברות ממשלתיות בניהול עסקיהן, לעקוב ברציפות אחר פעילות החברות והגשמת מטרותיהן, ולבדוק את הדוחות המוגשים לה מטעם החברות הממשלתיות. בנוסף, משמשת הרשות כגורם המטפל ומסייע בביצוע פירוקים, מיזוגים, ארגון ומכירת מניות של חברות ממשלתיות וכן כגורם המייעץ לוועדת השרים בעניינים הנוגעים להפרטה.
הליכי הפרטה בישראל התקיימו מראשית קיום המדינה, והתעצמו החל משנת 1986 בעקבות גל כלל עולמי של הפרטה בהובלת בריטניה.
דרגה
דרגה מבטאת את מעמדו של אדם בארגון היררכי. ככל שהדרגה גבוהה יותר, כך האדם הוא בעל עמדה בכירה יותר. בארגונים רבים מתקיימים מסלולים אחדים של דרגות, הקרויים דירוגים. ההתקדמות בסולם הדרגות היא התקדמות טבעית, המושפעת מהוותק ומרמת ביצוע העבודה (ולעיתים מותנית בפז"ם), ואילו החלפת דירוג קורה רק בעקבות רכישת השכלה מסוימת בקורס ארוך (קורס קצינים או רכישת תואר אקדמי, למשל).
לדירוג ולדרגה יש השפעה ישירה על שכרו של העובד.
בצבא, משטרה, וגופי ביטחון אחרים, יש לדרגה חשיבות גדולה במיוחד, משום שהדרגה גלויה לעין - היא מוצגת על מדיו של האדם, ומתקיימת חובת ציות להוראותיו של בעל דרגה גבוהה יותר.
חוק יסוד: חופש העיסוק
חוק יסוד: חופש העיסוק הוא חוק יסוד שנועד להגן על חופש העיסוק, כלומר על זכותו של אדם לעסוק בכל עיסוק, מקצוע או משלח יד. על פי פרשנות בית המשפט ולפי ההחלטה שהתקבלה בועדת החוקה, חוק ומשפט, לחוק זה ולחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו העניקה הכנסת מעמד על-חוקי, שעל-פיו ניתנה לבתי המשפט הסמכות להכריז על בטלותו של חוק הפוגע בזכויות שלפי חוקי יסוד אלה.
היסטוריה חקיקתית
זכותו של אדם לחופש העיסוק נקבעה בראשית ימי המדינה בפסק דין של בג"ץ - בג"ץ בז'רנו, שבו נאמר:
החוק נחקק בגרסה ראשונה בשלהי ימי הכנסת השתים עשרה, 3 במרץ 1992. החוק עבר ברוב של 23 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים. יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט, אוריאל לין, אמר, בהביאו את חוק היסוד לאישור בקריאה שנייה ושלישית:
והן עומדות בסתירה להוראותיו, יעמדו בתקפן עד תום שנתיים מיום תחילתו של חוק ­יסוד זה;
החוק המקורי קבע תקופה של שמירת דינים של שנתיים, שבהן לא תתבטל חקיקה העומדת בסתירה לחוק יסוד: חופש העיסוק. לאחר חלוף כשנה מחקיקת החוק הביע שר החקלאות, יעקב צור, בפני שר המשפטים, דוד ליבאי, דאגה שהסדרים רבים של פיקוח והסדרה אינם עומדים בדרישות חוק היסוד ועל כן, ב-21 במרץ 1993, מינה ליבאי צוות של משפטנים ממשרד המשפטים, שכלל את שלמה גוברמן, יהודית קרפ, נילי ארד, עוזי פוגלמן ושלום ברלנד, לבדוק איך להיערך לקראת ביטול תוקפה של החקיקה הקיימת. ב-19 בספטמבר 1993 הגיש הצוות את מסקנותיו, שבהן המליצו לאפשר הגבלות על חופש העיסוק גם בחקיקת משנה, על בסיס הסמכה מפורשת בחוק, ולהרחיב את התנאים המאפשרים הגבלת חופש העיסוק, שכן רבים מדברי החקיקה לא עמדו בקריטריונים של חוק-יסוד: חופש העיסוק בנוסחו הראשון. בעקבות המלצות הוועדה גובשה הצעה לתיקון חוק היסוד שתסיר את הדרישה שההגבלה על חופש העיסוק תהיה "לטובת הכלל", אך תוסיף את הדרישה שהיא תהיה "במידה שאינה עולה על הנדרש". שינוי הנוסח נומק בדברי ההסבר להצעת החוק בכך שהוא מביא לאחידות עם הנוסח של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. כמו כן, ההצעה הסירה סעיף שעסק בעיסוקים המותנים בקבלת רישיון.
ב-22 באוקטובר 1993 פסק בג"ץ שההסדר שמנע יבוא בשר לא כשר אינו עומד במגבלות חוק היסוד. פסק הדין עורר משבר פוליטי, ודרישה מצידה של מפלגת ש"ס להשיב את הסטטוס קוו בנושא על כנו. כדי למנוע את המשבר יעץ המשנה לנשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, להוסיף לחוק היסוד פסקת התגברות. הממשלה אימצה את הצעתו.
במרץ 1994 חוקקה הכנסת גרסה חדשה של חוק יסוד: חופש העיסוק וביטלה את החוק הקודם. מבנהו של החוק החדש וניסוחי ההוראות בו הותאמו למבנה ולניסוחים בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו. לשני החוקים נוסף בתחילתם סעיף הצהרתי תחת הכותרת "עקרונות יסוד" והתייחסות לפגיעה בזכויות, המעוגנות בחוקי היסוד, באמצעות ̟חקיקת משנה. לחוק יסוד חופש העיסוק נוספה גם 'פסקת ההתגברות' - המאפשר לכנסת לחוקק חוק שעומד בסתירה לחוק היסוד, לזמן מוגבל, כל עוד הוא התקבל ברוב של חברי הכנסת:. כמודל לסעיף זה שימשה הוראה דומה בכתב הזכויות והחירויות הקנדי.
בהמשך 1994 נחקק חוק יבוא בשר קפוא, התשנ"ד–1994, שבסוף אותה שנה שונה שמו לחוק בשר ומוצריו, התשנ"ד–1994, הקובע שאין לייבא בשר לישראל, אלא אם ניתנה לו תעודת הכשר. סעיף 5 לחוק קובע במפורש "תוקפו של חוק זה הוא על אף האמור בחוק-יסוד: חופש העיסוק", כפי שנדרש בסעיף 8 לחוק יסוד: חופש העיסוק.
בשנת 1996 הוערכה תקופת שמירת הדינים משנתיים לארבע.
בשנת 1998 לקראת פקיעת תקופת שמירת הדינים, תוקן חוק היסוד באופן שהאריך את הפטור לחריגות ממנו, שהיו תקפות טרם חקיקתו, עד שנת 2002. פטור זה לא הוארך יותר. בנוסף, כדי למנוע את פקיעת תוקפו של חוק הבשר בתום ארבע שנים, נוסף סעיף שקבע, שחוק שחוקק בשנה הראשונה לאחר כניסת חוק היסוד לתוקפו לא יפקע..
המעמד העל-חוקי
בנוסח החוק ישנם מספר ביטויים שפורשו על ידי בית המשפט, במסגרת המהפכה החוקתית כמעניקים לו, מעמד על-חוקי.
קובע: "אין פוגעים בחופש העיסוק אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש, או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". סעיף זה זכה לכינוי "פסקת ההגבלה", שכן הוא מגביל וקובע סייגים לכנסת בבואה לחוקק חוק שעומד בסתירה לחוק.
קובע: "הוראת חוק הפוגעת בחופש העיסוק תהיה תקפה אף כשאינה בהתאם ל, אם נכללה בחוק שנתקבל ברוב של חברי הכנסת ונאמר בו במפורש, שהוא תקף על אף האמור בחוק-יסוד זה; תוקפו של חוק כאמור יפקע בתום ארבע שנים מיום תחילתו, זולת אם נקבע בו מועד מוקדם יותר." סעיף זה זכה לכינוי "פסקת ההתגברות" ותכליתו לאפשר לרשות המחוקקת "להתגבר" על ההגבלה שבסעיף 4 באמצעות חקיקה שמתייחסת לכך במפורש, אך עם זאת מגביל בזמן של 4 שנים את תוקפה של חקיקה כזו.
הזכות המוגנת בחוק יסוד: חופש העיסוק
ההגנה הניתנת בחוק יסוד: חופש העיסוק מופיעה : "כל אזרח או תושב של המדינה זכאי לעסוק בכל עיסוק, מקצוע או משלח יד".