cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים
ממלחמת העצמאות עד ששת הימים
ב־7 ביולי 1948, יום אחד לפני סיומה של ההפוגה הראשונה, נכנס לתוקפו הסכם בין המפקדים הצבאיים של ישראל והמפקדים של הלגיון הערבי על פירוזו של הר הצופים. ההסכם הושג בתיווכו של האו"ם. ההר חולק לשלושה אזורים: המובלעת הישראלית, שכללה את מתחמי האוניברסיטה בקמפוס הר הצופים, בית החולים הדסה הר הצופים, בית הקברות הצבאי הבריטי, והכפר הערבי עיסאוויה כאזור מפורז ישראלי. מדרום לשטח הישראלי נקבע שטח הפקר, ומדרום לו שטח מפורז ירדני, שכלל את מתחם אוגוסטה ויקטוריה (מפה). בהסכם נקבע שישראל תחזיק בהר 85 שוטרים, החמושים בנשק קל בלבד, ו־35 אנשי סגל עובדים אזרחים. במקביל הוגבל גם מספר השוטרים בשטח המפורז הירדני ל-46 שוטרים. הסכם זה נשאר בתוקפו עד לסופה של מלחמת העצמאות ואושר מחדש בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות שנחתמו עם ירדן ב־3 באפריל 1949. בהסכם נקבע כי מדי שבועיים תועלה להר שיירה לאספקה ולהחלפת אנשי ההר. השיירה כללה שלושה כלי רכב: שני משוריינים ומשאית שהובילה להר אספקה, ובירידה מההר הובילה ספרים מבית הספרים הלאומי שבהר, אשר הועברו לספריות האוניברסיטה בירושלים העברית. שיירה זו הועמדה תחת פיקוח האו"ם, והייתה יוצאת ממעבר מנדלבאום.
הסכם הפירוז עם ירדן קויים באופן חלקי, הן מצד ישראל והן מצד ירדן. ישראל העלתה להר חיילים במדי שוטרים והצליחה להכניס נשק כבד ולבצר חלק מהמתחם ואילו הירדנים בנו מוצבים בשטחים מפורזים והשתלטו על שטחים באזור וביניהם הכפר עיסאוויה.
ב־1954 הוקמה יחידה צבאית ייעודית בשם "יחידת מצוף 247" לשם החזקת הר הצופים. תקריות אש אירעו לעיתים רחוקות במשך התקופה, אם כי הוראות הפתיחה באש הישראליות דרשו איפוק מרבי (מחשש שהירדנים יכבשו את ההר לפני שכוחות סיוע יצליחו לעבור דרך השטח הירדני). תקריות קשות אירעו בשנים 1957 וב־1958. ב-26 במאי 1958 נהרגו בהר ארבעה חיילים ישראלים שנתקלו במארב ירדני בגן הבוטני של מתחם האוניברסיטה. באותה תקרית נהרג גם היושב ראש הקנדי של ועדת שביתת הנשק, שבא לתווך בין הצדדים. בעקבות התקרית נקבעו הסדרים חדשים בחלק מהנושאים השנויים במחלוקת, כמו הסדרי שליטה בכפר עיסאוויה. בתקופת מובלעת הר הצופים נבנו בירושלים המערבית שמחוץ למובלעת מוסדות חלופיים למוסדות שעמדו בשממונם בהר הצופים. הבולטים בהם היו קמפוס האוניברסיטה בגבעת רם ומתחם בית החולים הדסה בעין כרם. השיירות שהביאו אספקה להר הצופים הוציאו ממנו בהדרגה, בדרכם חזרה, ציוד רפואי ואוניברסיטאי מן ההר. הירדנים שהתכוננו ליוזמה צבאית ישראלית ליצירת רצף טריטוריאלי בין הר הצופים לבין שאר ירושלים המערבית הקימו בין שטחים ישראליים אלה ביצורים בכל גבעה שלא הייתה מיושבת בשכונה ערבית. הם הקימו ביצורים מסיביים בגבעת התחמושת וביצרו לצד גבעת התחמושת גם את גבעת המבתר ואת הגבעה הצרפתית.
אחרי מלחמת ששת הימים
עם איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים הוחל בשחזור ובהרחבה של קמפוס הר הצופים, שזכה לתנופת בנייה רחבה. כל המבנים המקוריים השתמרו, למעט מבנה המכון לכימיה שהוסר כולו בשל מצבו הרעוע. מלאכת תכנון הקמפוס הופקדה בידי צוות האדריכלים דוד רזניק, שמואל שקד, רם כרמי וחיים קצף. בקצהו המזרחי של הקמפוס הוקם מערך בניינים שיועד בתחילה למחלקה למדעי הטבע (כיום אולמות הרצאות טבע ואגף בבניין בית ספר בצלאל) ולמגדל מים בתכנונם של האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור. בסופו של דבר הושארו מחלקות מדעי הטבע בקמפוס בגבעת רם, ואילו האחרות הועתקו להר הצופים. הפקולטות למדעי הרוח ומדעי החברה, ובתי הספר לחינוך ולעבודה סוציאלית, עברו בשנת 1981 להר הצופים.
ב-31 ביולי 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, אירע פיגוע בקפיטריית "אטלס" שבהר הצופים (הקפיטריה מכונה בפי הסטודנטים גם "פרנק סינטרה", על שם המבנה בו היא נמצאת). בפיגוע נרצחו תשעה סטודנטים ועובדים ונפצעו כ-100 אנשים.
ספריות
במתחם הקמפוס פועלות הספריות הבאות:
מעונות הסטודנטים
באזור הר הצופים פועלים שלושה מעונות סטודנטים:
ב-2006 החלו לבנות את פרויקט כפר הסטודנטים כמענה למצוקת הדיור לסטודנטים בעיר. במהלך השנים עלו תלונות חוזרות ונשנות של סטודנטים על צפיפות, רעש וחוסר פרטיות. בנוסף התלוננו סטודנטים על ביקורות פתע שעורכים עובדי המעונות ללא התראה מראש. שלל הבעיות ביחד עם שכר הדירה הגבוה במעונות גורם לסטודנטים רבים לעזוב את המעונות ולחפש מגורים בשכירות בעיר.
Telepathy
Telepathy (בעברית: טלפתיה) הוא שיר של הזמרת כריסטינה אגילרה אשר יצא כסינגל מתוך הפסקול של הסדרה The Get Down בשיתוף עם הגיטריסט נייל רוג'רס בתאריך ה-23 באוגוסט 2016 על ידי תקליטי RCA. הוא נכתב על ידי סיה וסטארגייט והופק על ידי אליוט ווילר ובאז לורמן. בנוסף לשיר המקורי פורסמו גם מספר רמיקסים שלו בחודש שלאחר מכן אשר אוגדו לכדי EP אחד.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית השיר השיג את ההצלחה הגדולה ביותר שלו כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס האמריקאי כאשר הגיע שם למקום הראשון ובכך הפך לשיר התשיעי של אגילרה לעשות זאת ולשיר הרביעי של רוג'רס לעשות זאת ובכך רוג'רס שבר שיא כאשר הפך לאמן (גברים בלבד) שהכניס הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד במהלך אותה שנה (יוני 2015-יוני 2016). אם כי במצעד האמריקאי הרשמי השיר לא הופיע ולמעשה הוא הצליח להתברג במצעדים רשמיים של שלוש מדינות בלבד וגם שם לא בהכרח זכה להצלחה.
קרחון פודואנה
קרחון פודואנה או קרחון פודואין (באנגלית: Poduene Glacier; בבולגרית: ледник Подуене) הוא קרחון בחצי האי פפור, בחוף דנקו, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3.3 קילומטרים; רוחבו 2.4 קילומטרים.
הקרחון ממוקם ממערב לקרחון אגאלינה.
הקרחון מנקז את המורדות הצפוניים של הר צפלין, וזורם לכיוון צפון-מערב; הקרחון נשפך אל מצר ז'רלאש ממזרח לנקודת אקנר.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם היישוב פודואנה במערב בולגריה; כיום חלק מהעיר סופיה.
Minecraft: Story Mode
מיינקראפט: סטורי מוד (באנגלית: Minecraft: Story Mode) היה משחק וידאו סיפורתי שפותח ופורסם על ידי Telltale Games, אשר מבוסס על משחק המחשב של Mojang, מיינקראפט. מוג'אנג סייעו בפיתוח המשחק. חמשת הפרקים הראשונים של המשחק שוחררו בין אוקטובר 2015 עד מרץ 2016, ושלושה פרקים נוספים שוחררו כתוכן להורדה באמצע 2016. עונה שנייה המורכבת מחמישה פרקים שוחררה מיולי עד דצמבר 2017.
המשחק עוקב אחר אותו פורמט סיפורי כמו כותרים אחרים של משחקי Telltale, כגון המתים המהלכים, הזאב שביננו ומשחקי הכס. הסיפור סובב סביב דמות שנוצרה על ידי שחקן בשם ג'סי, במקור כל אדם, שלימים הופך לגיבור יחד עם חבריהם. במהלך ארבעת הפרקים הראשונים, ג'סי וחבריהם מנסים להרכיב מחדש קבוצה ותיקה של גיבורים הידועה בשם "מסדר האבן" על מנת להציל את העולם מסופת ווידרים ההרסנית. שאר העונה הראשונה עוקבת אחר ג'סי וחבריהם, כיום מסדר האבן החדש, להרפתקה חדשה לאחר שגילו חפץ רב עוצמה. בעונה השנייה, ג'סי מתמודד עם המנהל האדיר.
המשחק זמין עבור אפל טיוי, iOS, אנדרואיד, Xbox One, Xbox 360, נינטנדו סוויץ', Wii U, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 3, macOS, ווינדוס ונטפליקס. גרסה קמעונאית שוחררה בדצמבר 2016. עם זאת, העונה הראשונה והשנייה כבר אינן זמינות להורדה עקב סגירת משחקי Telltale בסוף 2018.
משחקיות
מיינקראפט: סטורי מוד הוא משחק וידאו הרפתקאות גרפי אינטראקטיבי וסיפורי. הוא שוחרר בפרקים נפרדים, קונספט דומה למשחקים אחרים של Telltale Games. שחקנים יכולים לאסוף פריטים, לפתור חידות ולדבר עם דמויות שאינן שחקניות דרך עצי שיחה כדי ללמוד על הסיפור ולקבוע מה לעשות הלאה. החלטות שהשחקן מקבל משפיעות על אירועים הן בפרק הנוכחי והן בפרקים מאוחרים יותר. עם זאת, מיינקראפט: סטורי מוד נועד להיות משחק וידאו לכל המשפחה, בניגוד למשחקים קודמים של Tellate, הנוטים לשאת סממנים בוגרים יותר או רגשיים יותר (כולל מותם של דמויות מרכזיות) ככותרתם. אלמנטים של יצירה ובנייה נכללו במשחק שהם מרכזיים גם במשחק המקורי "מיינקראפט". המשחק כולל קטעי לחימה ופעולות אחרות, המתבצעות הן באמצעות אירועי זמן מהירים והן באמצעות פקדים דמויי ארקייד.
רקע
מיינקראפט: סטורי מוד מתרחש בעולם המיינקראפט הרגיל, המכונה "אוברוורלד", בזמן שהמשחק סובב סביב הדמויות, והדמויות אינן מודעות לכך שהן נמצאות במשחק. הדמות הראשית, ג'סי, היא תושבת חסרת ניסיון ביקום המיינקראפט אשר יוצאת למסע עם חבריהם סביב העולם כדי למצוא את מסדר האבן (גבריאל הלוחם, אללגארד, מהנדס הרדסטון, מגנוס הרוכל, סורן האדריכל, איבור מבשל השיקוי והעוגן), חמישה הרפתקנים אגדיים שהצילו את עולם מיינקראפט. המשחק כולל ממדים שבדרך כלל קשה לגשת אליהן בתוך המשחק המקורי של מיינקראפט, כגון הגיהנום והאנד.
דמויות
השחקן יכול להתאים אישית את מראתה של ג'סי, כולל בחירת מין וצבע העור שלה. ג'סי מדובבת על ידי פאטון אוסוולט כאשר היא מוגדרת כ-זכר ועל ידי קתרין טבר אם היא נקבה. דמויות ראשיות נוספות בעולם המיינקראפט: סטורי מוד כוללות את חבריה של ג'סי פטרה (בהשמעת אשלי ג'ונסון), אקסל (בריאן פוז'ן), אוליביה (מרתה פלימפטון), לוקאס (סקוט פורטר) וחזיר המחמד של ג'סי, ראובן (די בראדלי בייקר). העונה הראשונה כוללת מספר דמויות בתפקידי משנה, ביניהן הדמויות במסדר האבן - גבריאל (דייב פנוי), מגנוס (קורי פלדמן), אלגארד (גריי גריפין), סורן (ג'ון הודגמן) ואיבור (פול ראובנס), האחרון של שהופך לדמות ראשית מפרק חמישי ואילך - חבר אוסלו לשעבר ומנהיג בליינג מוטס איידן (מתיו מרסר); שליט עיריית סקיי סיטי, המייסדת (מליסה האצ'יסון); מילו (ג'ים מסקין), מנהיג מועדון בניין תת-קרקעי; CaptainSparklez, DanTDM, LDShadowLady, Stampy Cat ו- Stacy Plays (כולם שיחקו בעצמם); מומנט דאג (אדם הרינגטון); קאסי רוז/הדלעת הלבנה (אשלי ברץ'); מחשב העל PAMA (ג'ייסון 'ג'טופ' טופולסקי); יוצרה ובונה הזקן לשעבר הארפר (איווט ניקול בראון); הלוחמת אמילי (אודרי וסילבסקי); והבונים הישנים - אדריאן (ג'ים קאמינגס), מביה (קארי וולגרן) ואוטוטו (ג'יימי אלקרופט).
יש גם כמה דמויות רקע, כמו מאיה, אייבי ופנגירל (GK Bowes); אוון (אוון היל); גיל (פיל למאר); איש אנדרקון בשם ראובן (גם ג'ייסון 'ג'טופ' טופולסקי); פאנבוי (בילי וסט); לידיה (לידיה וינטרס); וקריין תחרות הבנייה של EnderCon (ארין איווט). שטאופר אמר כי הדמויות האנושיות בכללותן מייצגות את סוגי השחקנים השונים שמשחקים מיינקראפט. בילי וסט מדובב את ארבעת הפרקים הראשונים של הסיפור.
קרקובסקי
קרָקובסקי (בפולנית: Krakowski; ביידיש: קראַקאָווסקי) הוא שם משפחה טופונימי סלאבי המצביע על מוצא מהעיר קרקוב שבפולין.
משה בן ששת
רבי משה בן ששת היה פרשן מקרא. מעט מאוד ידוע על רבי משה. כיום ידוע על פירושיו לספר ירמיה ויחזקאל (כולל פרק מ-מג על צורת מקדש יחזקאל) וגם לספר ישעיה.
הרב שמואל פוזננסקי, בהערותיו לפירושו של רבי אליעזר מבלגנצי לספר יחזקאל, מרבה להביא מפירושו של רבי משה.
טבלת מתודות וירטואלית
טבלת מתודות וירטואלית (virtual method table, virtual function table, virtual call table או vtable) היא מנגנון הממומש בשפות תכנות רבות שמאפשר הקצאה דינמית של שגרות (מתודות) בזמן הריצה, ולא בשלב ההידור. הודות לכך ניתן לקרוא למתודה של מחלקת האם, כשבפועל אין יודעים את המופע המדויק של האובייקט אלא בזמן הריצה, ורק בזמן הריצה ניתן לקבוע את המתודה המדויקת שתופעל.
מימוש
לכל אובייקט יש מצביע לטבלת הצבעות וירטואלית בה נשמרות כתובות של מתודות דינמיות. קריאה למתודות מתבצעת על ידי קריאת הכתובת של המתודה מתוך הטבלה והרצתה. עבור אובייקטים מאותה המחלקה יהיה מימוש אחד של הטבלה והם יחלקו בה. לאובייקטים היורשים מאותה מחלקה תהיה טבלה דומה, הכתובת של מתודות דומות יהיו במיקום זהה בטבלה, אך הכתובות יכולות להיות שונות (עבור מימושים שונים של המתודות).
בדרך כלל, המהדר יוצר טבלה זמנית מופרדת עבור כל מחלקה, כאשר נוצר אובייקט, מצביע לטבלה הווירטואלית (שנקרא VPTR או VPointer) נוצר ומתוסף לחבר נסתר במחלקה. המהדר יוצר בנוסף קוד "חבוי" בבנאי של כל מחלקה כדי לאתחל את המצביע לטבלה הנכונה.
דוגמה
נניח שתוכנית מכילה מספר מחלקות היורשות אחת מן השנייה. מחלקה על  ושתי מחלקות יורשות,   ו. המחלקה  מגדירה מתודה וירטואלית. שתי המחלקות היורשות יספקו מימוש שונה למתודה. כאשר התוכנית קוראת למתודה  מתוך מצביע מסוג   (שיכול להצביע למחלקה מסוג   או לשתי המחלקות שיורשות ממנה), ההחלטה לאיזה מימוש לקרוא נעשית בהתאם לטיפוס המחלקה האמיתי שהיא משויכת אליו. כיוון שטיפוס המצביע לא נקבע בזמן הקומפילציה, ההחלטה לא יכולה להתבצע בזמן זה, והיא נעשית רק בזמן הריצה.
ישנן דרכים שונות ליישום המנגנון אולם פתרון הטבלה הווירטואלית נפוץ בעיקר בסביבת C++ ושפות קשורות נוספות (כמו C#). שפות אשר מפרידות את תכנון הממשק (interface) מיישומו כמו Visual Basic ו-delphi משתמשות אף הן במנגנון הטבלה הזמנית מכיוון שהיא מאפשרת לאובייקטים להשתמש במתודות שונות באמצעות סט של מצביעים.
גשר מעבורת
גשר מעבורת הוא טיפוס של גשר נע. פלטפורמה אופקית (גונדולה) נעה הלוך ושוב לרוחב נתיב המים שעליו נטוי הגשר מתחת למסילה הנטויה בין שתי גדות נתיב המים, כשהיא מחוברת אליה בכבלים או במסגרת מתכת. השימוש בטיפוס זה של גשר בעולם הוא מועט ורק עשרות בודדות של גשרים כמוהו נבנו.
טיפוס גשר זה נבנה לרוחב נתיבי מים שבהם קיימת תנועה רבה של כלי שיט, באתרים שבהם לא היה מרחב לבניית דרכי גישה ארוכות לקצותיו של גשר גבוה ושבהם לא היו תנאים נוחים לפעולת מעבורות. הוא לא הפך לפופולרי בשל הקיבולת הנמוכה של הגונדולה התלויה החוצה את נתיב המים.
גשר המעבורת נהגה בשנת 1873 על ידי האנגלי צ'ארלס סמית', אך הוא לא הצליח להביא לבניית גשרים שכאלו בארצו. גשר המעבורת הראשון בעולם היה גשר ביסקאיה בעיצובו של אלברטו פלאסיו (Alberto Palacio), שנבנה בקרבת בילבאו שבספרד ב-1893. גשר זה הוכרז בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית.
מספר גשרי מעבורת נוספים ניבנו באירופה. אחד הידועים שבהם המצוי עדיין בשימוש הוא גשר המעבורת בניופורט שבדרום מזרח ויילס. בארצות הברית ניבנו רק שני גשרים מטיפוס זה.
בלונדון בירת בריטניה נפתח ב-1998 גשר רציף ויקטוריה המלכותי, אשר נבנה באופן שיוכל לשמש כגשר מעבורת. רעיון זה לא מומש בסופו של דבר והוא משמש כיום רק כגשר להולכי רגל, הנטוי בגובה של 15 מטרים מעל פני נהר התמזה.
סטפני הולנשטיין
סטפני הולנשטיין (בגרמנית: Stephanie Hollenstein; 18 ביולי 1886 – 24 במאי 1944) הייתה ציירת נוף אקספרסיוניסטית וציירת טבע דומם אוסטרית. אף על פי שהייתה חברה ב, היא ניסתה להגן על אמנים עמיתים נגד האשמות כי אמנותם הייתה "אמנות מנוונת", אם כי בדרך כלל ללא הצלחה.
ביוגרפיה
נולדה למשפחה של איכרים ועבדה בתחילה כרועה. הציורים הראשונים שלה נעשו באותה תקופה, ובהם ציירת בעלי חיים ורועים, עם מכחולים שעשויים משיער בעלי חיים וצבעים של פירות יער. בשנת 1904 היא התקבלה לאקדמיה לציור במינכן, גרמניה בזכות הרישומים שהציגה כדוגמאות. לאחר שסיימה את הקורסים שם בשנת 1908, היא פתחה בית ספר קטן לציור בשוואבינג, שפעל במשך שנתיים. בשנת 1913, על פי המלצתו של פרנץ פון דפרגר, הוענקה לה מלגה שאיפשרה לה ללמוד במשך שנה באיטליה.
במלחמת העולם הראשונה
בראשית מלחמת העולם הראשונה היא עברה קורס הכשרה רפואית, ובשנת 1915 נסעה לוורלברג, שם הצטרפה לכוחות הלוחמים, והתחזתה לאדם בשם "סטפן הולנשטיין". אף שחבריה לנשק היו מודעים להתחזות שלה, הממונים עליה לא גילו זאת במשך מספר חודשים. שהתגלתה - היא נשלחה הביתה.
אולם אירוע זה משך תשומת לב ציבורית, והיא הוצבה כציירת מלחמה עבור לשכת העיתונות המלחמתית. בתפקיד זה היא נשלחה לחזית בשלוש הזדמנויות, ובשנת 1916 הייתה בין המקבלים הראשונים של אות כבוד צבאי. מאוחר יותר קיבלה עבודות רבות מהמוזיאון להיסטוריה צבאית.
לאחר המלחמה היא התגוררה בווינה עם בת זוגה פרנציסקה גרוס (1900–1973), שלימים הפכה לרופאה, והשתתפה במספר תערוכות בווינה. פעילותה הופרעה לזמן מה בשנת 1928, בעקבות תאונה שהביאה לשבר כפול בקרסול, אך הצליחה לקבל טיפול טוב, התאוששה לחלוטין, ועשתה מסעות נרחבים דרך גרמניה ואיטליה.
התקופה הנאצית
בשנות השלושים הולנשטיין נמשכה לאידיאלים הצבאיים שקידמו הפשיסטים. היא הפכה לחברה סודית במפלגה הנאצית באוסטריה (כשעוד נאסרה רשמית באוסטריה), ואז הצטרפה בגלוי לאחר האנשלוס. מאותה תקופה ועד 1943 הייתה יושבת ראש "אגודת האמניות של רייכסגאו באוסטריה". במהלך כהונתה, היא הגנה על הפסל אלברט בכטולד ואחרים נגד האשמות כי אמנותם הייתה "אמנות מנוונת", הגנה ללא הצלחה מרובה.
בקשתה לתואר "פרופסור" נדחתה בטענה שהיא אמנית מקומית שעבודתה לעיתים קרובות לא הייתה דוגמה טובה. היא התפטרה מתפקידה מטעמי בריאות.
ב-1944 לקתה בהתקף לב ומתה זמן קצר לאחר מכן.
גלריה עירונית לאמנות שנקראה לכבודה נפתחה בשנת 1971.
עונת 1947/1948 בליגה ב'
עונת 1947/1948 בליגה ב הייתה מיועדת להיות עונת הכדורגל של ליגה ב' בארץ ישראל לקראת סוף תקופת המנדט.
הליגה הייתה מיועדת להיות ליגת המשנה לקבוצות אזוריות.
העונה החלה באוקטובר 1947 והופסקה לאחר המחזור החמישי ב-3 בינואר 1948.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בליגה שיחקו 25 קבוצות: 13 במחוז צפון ו-12 במחוז דרום.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ב-30 בנובמבר 1947 החלו הגבלות תנועה על שחקני הקבוצות במשחקם נגד קבוצות ממחוז אחר, והפרעות לוגיסטיות שלא אפשרו משחקים ראויים. כמו כן השלטון הבריטי בארץ הוציא את תנועת בית"ר אל מחוץ לחוק מה שהוציא את קבוצות בית"ר מהליגה (בית"ר נתניה, בית"ר ירושלים ששיחקה בליגה ב' - ליגת המשנה) למרות זאת קבוצות אלו שינו את שמם (ל"נורדיה תל אביב / ירושלים") וניסו להמשיך לשחק ככל שיתאפשר.
הליגה שוחקה רק כ-3 עד 5 מחזורים (כל קבוצה הספיקה מס' שונה של משחקים) והופסקה מיד לאחר מכן.
מפאת אי קיום סדיר של הליגה, לא הוכרזו העולות מעולם לעונה זו.
המשך קיום משחקי כדורגל תחת המדינה החדשה, בוצע רק כשנה לאחר מכן במאי 1949 כחלק מעונת 1949/1950 שהייתה הליגה הראשונה שהגיע לסיומה לאחר הקמת מדינת ישראל.
אמריק פרסבורגר
אימרה פרסבורגר או אמריק פרסבורגר (בהונגרית: Pressburger Imre; מישקולץ, 5 בדצמבר 1902 – סאקססטד, סאפוק, אנגליה, 5 בפברואר 1988) היה תסריטאי זוכה פרס אוסקר, במאי קולנוע ומפיק ממוצא יהודי-הונגרי בבריטניה שעשה את עבודותיו המשמעותיות ביותר עם הבמאי השותף שלו מייקל פאוול, איתו הקים חברת הפקות משותפת בשנת 1943.
ביוגרפיה
אימרה פרסבורגר נולד במשפחה יהודית בשנת 1902 במישקולץ. אביו היה קלמן פרסבורגר, סוכן נדל"ן, ואמו הייתה קתרינה וויכס. לאביו כבר נולדה בת מנישואיו הראשונים ואימרה נולד כבן יחיד מהנישואים השניים. את לימודיו החל במכללת טימישוארה, שם הצטיין בעיקר במתמטיקה, ספרות ומוזיקה. בהמשך למד מתמטיקה והנדסה באוניברסיטאות פראג ושטוטגרט, רק מות אביו אילץ אותו לעזוב את האוניברסיטה.
הוא החל לבנות את הקריירה שלו כעיתונאי. החל לכתוב תסריטים בשנות העשרים של המאה העשרים. בשנת 1926 החל לעבוד באולפן UFA בברלין כמחזאי וכתסריטאי. בשל כוחם הגובר של הנאצים החליט לנסוע לפריז, שם המשיך בעבודתו כתסריטאי.
הוא דרך לראשונה על אדמת אנגליה בשנת 1935, שם החליט להתיישב בשל הרדיפות אחר היהודים בגרמניה וגם בהונגריה ובשנת 1938 שינה את שמו מאימרה לאמריק. באנגליה הוא מצא קהילה קולנועית הונגרית קטנה שגם נסעה לאנגליה כדי לברוח מהרדיפות של היהודים. ביניהם היה אלכסנדר קורדה, הבעלים של "סרטי לונדון" שהעסיק את פרסבורגר כתסריטאי. הוא פגש גם את מייקל פאוול באנגליה, איתו עבד על הסרט "The Spy in Black" ב -1939. הציוות ביניהם יצר את המיטב מהסרטים הבריטיים באותה תקופה. בשנת 1943 ייסדו חברת הפקות משותפת, Archers Film. פרסבורגר קיבל אזרחות בריטית בשנת 1946. ב-1965 השתתף בכתיבת התסריט לסרט המלחמה "מבצע חץ מקשת".
עבודותיו המוקדמות
הוא עשה את הסרטים האלה בעיקר בצרפת ובגרמניה.
התקופה האמצעית
יחד עם מייקל פאוול יצרו 20 סרטים שלא מופיעים כאן. אך בנוסף לאלו היו לו גם יצירות עצמאיות:
לאחר מלחמת העולם השנייה
תוך שמירת החברות הקודמת שלו, הוא ביטא את רעיונותיו העצמאיים.
קוקייה חיוורת
קוקייה חיוורת (שם מדעי: Cacomantis pallidus) היא מין עוף ממשפחת הקוקייתיים החיה בטבע באוסטרליה וסביבותיה ולעיתים מצפינה לטימור וגינאה החדשה. המין תואר ב-1801 בידי החוקר ג'ון לאת'אם.
קוקייה זו מגיעה לאורך של 28 עד 33 ס"מ בקירוב והיא בעלת נוצות אפורות-ורדרדות עם מקור כהה וחזק, עיניים זהובות ופס כהה לאורך הלחיים. הצוואר, החזה והבטן לבנים, הכנפיים והזנב ארוכים וחומים עם נקודות מסורטטות לבנות לאורכם והרגליים שחורות ובדומה לנקרים הם בעלי פיצול של 2 אצבעות קדימה ו-2 הפונות אחורה. קוקייה זו דומה מאוד למין קוקייה מזרחית, אך שונה ממנה ואינה שייכת לסוג קוקייה.
הקוקייה מצויה לאורך צפון אוסטרליה, גינאה החדשה וטימור ביערות, סבכים ובין מנגרובים אך גם סביב שטחים חקלאיים ועף עירוניים, לרוב במקומות פתוחים בהם היא יכולה לשחר מזון ביעילות. היא פעילת יום המחפשת חרקים שונים ובמיוחד להוטה על זחלי פרפראים שונים, אפילו בעלי שערות צורבות.
בדומה לקוקיות רבות היא טפילה על עופות אחרים בעת הרבייה והיא מטילה את ביציה בין יולי לדצמבר כשהקוקייה מנסה להערים על הפונדקאי, להפיל את ביציו ולהטיל ביצה בקינו לפני שתתגלה, מה שיגרום לביצה להידחות ולהיזרק. הקוקייה ידועה בהיטפלות למעל 100 מיני ציפורי שיר שונות כשרובם הגדול שייכים למשפחת הדבשניים, אדומי-חזה אוסטרליים ולזנבני מניפה.
פטר פלדמייר
פטר פלדמייר (בהונגרית: Feldmájer Péter; נולד ב-14 ביולי 1953 בנאג'קרש) הוא עורך דין יהודי-הונגרי, בין 1991–1999, ואחר כך בין השנים 2005–2013 היה נשיא איגוד הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ). לפניו ואחריו כיהן בתפקיד זה אנדראש הייזלר.
קורות חיים
אביו היה דר' ג'רג' פלדמאייר ואמו אדית גולדשטיין. את לימודיו באוניברסיטה סיים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סגד על שם אטילה יוז'ף בין השנים 1972–1977. בתום לימודיו עבד כעורך דין במשרד עורכי הדין פלדמייר-שומודי.
בשנת 1982 נבחר לראש הקהילה היהודית בנאג'קרש ובשנת 1989 היה חבר בוועדת ההיגוי. הוא עזב בשנת 1991 כאשר נבחר לנשיא הלאומי של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה. הוא מילא את התפקיד עד שנת 1999, אז הפך ליו"ר הקבוצה של מרכז הונגריה בקהילה היהודית. בשנת 2003 נבחר לסגן נשיא הקהילה הארצית ושוב בשנת 2005 כנשיא. רצו שיתפטר באספה הכללית יוצאת הדופן באמצע כהונתו החמישית בשנת 2013, אך לבסוף קראו לו בחזרה באספה הכללית הרגילה שנערכה שבועיים לפני כן.
בין השנים 1990–1991 הוא היה חבר במועצת המנהלים של האגודה לתרבות יהודית הונגרית (Mazsike), ואז בין השנים 2000–2006 היה הנשיא שלה. בנוסף, בשנים 2000–2007, הוא היה יו"ר ועדת החינוך של לשכת עורכי הדין במחוז באץ'-קישקון.
חיים אישיים
הוא התחתן בשנת 1976, אשתו השופטת דר' ארז'בט בוטקה. יש להם ארבעה ילדים: לאה (1977), בנימין (1980), מתי (1984) ודן (1992).
1944 בקולנוע
פרסים
פרסי אוסקר
פרסי גלובוס הזהב:
משה איררה
הרב משה אירירה (סלוניקי, ה'תרל"ח, 1878 - תל אביב, כ"ז בסיוון ה'תשי"ח, יוני 1958), היה רב בסלוניקי ובסוף ימיו אב בית דין בבית הדין הרבני בתל אביב.
ביוגרפיה
לימד תורה בתלמוד תורה ובישיבת "אור החיים" בסלוניקי, מהיווסדה ועד עלייתו לארץ ישראל. עלה ארצה עם אשתו הרבנית פלטה ובניו יעקב ואלעזר בשנת תרצ"ב באמצעות סרטיפיקט של הרבנות הראשית ובתיווכו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, והתיישב בשכונת פלורנטין בתל אביב. בנו אברהם עלה לפניו והתגורר בתל אביב. בשנת ה'תרצ"ד נפטרה אשתו. מונה על ידי הרב עוזיאל לבית הדין הרבני בתל אביב, וכיהן בבית הדין עד גיל שבעים ושבע. שימש רב קהילת יוצאי סלוניקי בתל אביב.
משפחתו
נכדיו הם תא"ל מיל' אמנון הררי, והרב משה הררי (הקרוי על שמו).
כתביו
דבריו מובאים בכתבי חכמי דורו.
כנניזאורוס
כנניזאורוס (שם מדעי: Chenanisaurus; מילולית: "הלטאה של אזור סידי כנאן (Sidi Chennane)") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האבליזאוריים, שחי במשך סוף הקרטיקון לפני 68 עד 66 מיליון שנה מזמננו. הסוג נחשף ב-2005 באגן אולד אבדון שבמרוקו, ותואר בשנת 2017 בידי החוקר ניקולס לונגריך. סוג זה כלל מין אחד - Chenanisaurus barbaricus, הקרוי על שם העם הברברי.
דינוזאור זה הגיע בבגרותו לאורך של 7 עד 8 מטרים, והיה בעל לסתות קצרות, אך חזקות מאוד, עם רגליים אחוריות רחבות, אך רגליים קדמיות מנוונות. הוא היה קרובם של הקרנוטאורוס ושל הפיקנונמוזאורוס מאמריקה הדרומית. ממצאיו נודעים בעיקר משרידים של שיניים חזקות ושל לסת תחתונה, אשר התאימו לקריעת בשר. ככל הנראה בעליהם היה אוכל נבלות יותר מאשר טורף. עם זאת גילו שרידים של פרט טיטאנוזאור בעל סימני נשיכה מדינוזאור זה, כך שאולי גודלו ונשיכתו החזקה עזרו לו להפיל את הזאורופוד הגדול.
אילנית תדמור
אילנית תדמור (נולדה ב-5 במאי 1971, י' באייר ה'תשל"א) היא אמנית עצמאית, כוריאוגרפית, רקדנית, מרצה, יוצרת בקהילה ומורה לאימפרוביזציה בתנועה ישראלית.
קריירה
לאחר שחרורה מצה"ל החלה לרקוד באופן מקצועי, ובגיל 21 התקבלה ללא ניסיון קודם לאקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים, שם למדה בחוג לתנועה, במקביל ללימודים בחוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2005, חזרה לישראל והקימה את סטודיו PLAY, המיועד ללמד אימפרוביזציה בתוכניות רב שנתיות, הכוללות הכשרות למורים, מטפלים, אמנים, וגם לאלו שטרם צברו ניסיון קודם בתחום.
במרוצת השנים, העלתה כ-34 פרויקטים ומופעים בארץ ובחו"ל, בהם סולואים, דואטים וכ-7 יצירות ללהקות וקבוצות, אשר הועלו בפסטיבלים שונים כגון הרמת מסך, מחול לוהט, פסטיבל ישראל, אינטימדאנס, ריקודי חדר, פסטיבל נפגשות, פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, פסטיבל אישה, נקודת מגע במוזיאון ירושלים ועוד.
תדמור פעלה גם בשיתוף פעולה עם האמן סטיב באטס מאירלנד ויצרה עבור להקתו יצירה בשם "רזוננס", אשר הועלת בפסטיבלים מובילים באנגליה ואירלנד. הייתה שותפה כיוצרת ורקדנית בפרויקטים רבים של מופעי אימפרוביזציה בארץ ובחו"ל. לאורך כל השנים יצרה וליוותה אמנותית אנשים לא מקצועיים, יצירות שעלו בבית תמי ובהופעות שונות בחללים אלטרנטיביים. במקביל החלה ללמד תנועה לנשים במגזר החרדי, והייתה בין המורות הראשונות לפתוח קורסים לקהל רחב כתוכנית הכשרה בתל אביב.
יומרה קטלנית
יומרה קטלנית: מדוע סוציאליזם לא יכול לעבוד הוא ספר שנכתב על ידי הכלכלן והפילוסוף הפוליטי פרידריך האייק ונערך על ידי הפילוסוף ויליאם וורן בארטלי. הספר פורסם לראשונה בשנת 1988 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו.
אילנית תדמור
קריירה
תדמור הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים בעת הקמתה, בשנת 1993. כמו כן שותפה להקמה וחברה בוועד המנהל של עמותת הקונטקט מיום הקמתה ועד היום.
יומרה קטלנית
קיצור
בספר זה, האייק שואף להפריך את הסוציאליזם על ידי הוכחתו כי תיאוריות סוציאליסטיות אינן רק שגויות מבחינה לוגית, אלא שגם הנחות היסוד שלהן אינן נכונות. לדברי האייק, התרבויות גדלו משום שמסורות חברתיות ייחסו חשיבות לקניין פרטי, מה שהוביל להתרחבות, לסחר, ובסופו של דבר למערכת הקפיטליסטית המודרנית, אותה הוא מכנה הסדר המורחב. האייק אומר שהדבר מפגין פגם מרכזי במחשבה הסוציאליסטית, שרק שינויים שתוכננו בכוונה יכולים להיות היעילים ביותר. כמו כן, לדבריו כלכלות סטטיסטיות (למשל, "סוציאליסטיות") אינן יכולות להיות יעילות מכיוון שנדרש ידע מפוזר בכלכלה מודרנית. בנוסף, האייק טוען כי מכיוון שהציוויליזציה המודרנית וכל מנהגיה ומסורותיה הובילו באופן טבעי לסדר הנוכחי ונדרשים להמשך דרכו, שינויים מהותיים במערכת המנסים לשלוט בה נידונים להיכשל מכיוון שהם בלתי אפשריים או בלתי קיימים. בתרבות המודרנית. אותות מחירים הם האמצעי היחיד המאפשר לכל מקבל החלטות כלכלי להעביר ביניהם ידע שבשתיקה או ידע מפוזר כדי לפתור את בעיית החישוב הכלכלי.
צבי סוף
צבי סוף או ראדבוק (שם מדעי: Redunca; בעבר: Cervicapra) הוא סוג של אנטילופה בינונית דמוית-צבי או אייל בתת-משפחת צבאי סוף, הכוללת שלושה מינים החיים ביבשת אפריקה. בניגוד לשמו הוא אינו קשור כלל לסוג צבי או לתת-משפחת הצבאיים. צביי הסוף אינם נחשבים כמינים בסיכון ותפוצתם חופפת במרכז טנזניה. הפירוש בלטינית של השם המדעי "Redunca" הוא כפוף\מעוקל, ומתייחס למבנה הקרניים של המינים בסוג. בעבר השם המדעי של הסוג היה Cervicapra שנגזר משתי מילים בלטינית: "Cervus" = אייל, "capra" = עז; בהתייחסו לדמיון הרב שיש בין סוג זה לבין האיילים.
מאפיינים
צביי הסוף מאופיינים בקרניים המעוקלות שלהם, שמבנן משתנה בכל מין. כמו כן הם דומים מאוד לאיילים: אוזניהם גדולות ורחבות, זנבם עבה ומעוגל, ויש להם אף גדול ושחור. הרגליים, הגוף והצוואר שלהם ארוכים, והראש קטן למדי ומאורך. פרוותם שעירה ובהירה, ויש להם בדרך כלל מתחת לאוזניים עיגולים שחורים המשמשים כבלוטות ריח. כפי שמרמז שמם, בית גידולם של מינים אלה הוא בסבך העשבים הגבוהים, ובשעת סכנה הם נוטים לשכב בו ללא תזוזה כשפרוותם מספקת להם הסוואה מצוינת. הנטייה לחיות בסוואנות או בהרים משתנה בין המינים. יש להם חושי שמיעה וריח טובים, והם אינם אצנים לטווח רחוק.
מינים אלו פעילי יום ולילה, עם שיא של שעות פעילות בשעות הזריחה והשקיעה, ומנוחה בשעות החמות של היום. הם תלויים מאוד במקורות זמינים של מזון, מים וצמחייה עבותה למסתור. הנקבות שלהם פעילות בקבוצות קטנות, והזכרים טריטוריאליים ונוטים לבדידות. תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים. בניגוד לקורביהם הקובוסים, הם אינם אוהבים להשתכשך כל כך במים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם נעים בין 10 ל-30 מעלות במשך השנה. אויביהם העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה כדוגמת האריה הברדלס, הנמר ועוד.
גאווין מקאינס
גאווין מקאינס (באנגלית: Gavin Miles McInnes; נולד ב-17 ביולי 1970) הוא איש תקשורת, מחבר, קומיקאי, שחקן, פרשן פוליטי קנדי ודמות מרכזית בימין הרדיקלי האמריקאי. הוא מייסד ארגון "הנערים הגאים" אשר מוגדר כארגון טרור בקנדה ונחקר על ידי ה-FBI בגין קשריו לגורמי לאומנות לבנה בארצות הברית. מקאינס תואר על ידי גופי תקשורת רבים כמעודד אלימות פוליטית ונאו-פשיסט, האשמות שמקאינס מכחיש בתוקף.
מקאינס הקים בשותפות את המגזין וחברת התקשורת Vice. הוא כותב עבור "Taki's Magazine" ובעבר כתב גם ב"The Rebel Media". הוא התארח פעמים רבות ברשתות השידור של הימין האמריקאי כגון Fox ו-The Blaze.
מקאינס עצמו התבטא באופן אנטישמי מספר פעמים והוא מאשים את היהודים בהסכם ורסאי ובהולודומור, אך גם קורא לאיחוד של ישראל עם העולם הנוצרי במטרה להילחם יחד באסלאם.
קריירה
מקאינס ייסד בשנת 1994 את מגזין החדשות והתרבות Vice. בעקבות מאמרים פופולרים שפרסם, הוא תואר כ"סנדק ההיפסטריות", וכאחד ממעצביה המרכזיים של תת-תרבות זו. בהמשך יצר מקאינס את האתר StreetCarnage.com וכן ייסד סוכנות פרסום בשם Rooster. מקאינס אף כותב עבור מגזינים שונים, דוגמת Taki ו-TruthRevolt.
בשנת 2008 עזב מקאינס את Vice בגלל "חילוקי דעות". מאז הוא נודע בעיקר בשל דעותיו הימניות-קיצוניות.
בשנת 2013 התראיין מקאינס להפינגטון פוסט בפאנל בנושא גבריות, שם הביע את השקפתו הביקורתית על פמיניזם. מקאינס מכנה את עצמו "סקסיסט בנוסח ארצ'י בנקר". מקאינס הביע מספר פעמים תמיכה בתאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן המזוהה עם ארגונים נאו-נאצים וכאלו שדוגלים בלאומנות לבנה.
בשנת 2015 הודיע שדרן הרדיו האמריקאי אנטוני קומיה, כי מקאינס יגיש במסגרת הרשת שלו תוכנית שלמה, The Gavin McInnes Show.
בשנת 2016 הקים את ארגון הנערים הגאים, כשנתיים לאחר מכן עזב את הארגון. עזיבתו הייתה בעקבות תביעות שהוגשו כנגד מספר חברי הארגון בגין פשעי שנאה, וחקירות פליליות סביב קשריו של הארגון לקבוצות שדוגלות בלאומנות לבנה.
בשנת 2017 ביקר מקאינס בישראל, ובעקבות הביקור יצר סרטון נגד ישראל והיהודים בשם "10 הדברים שאני שונא ביהודים", שלאחר מכן שונה ל "10 הדברים שאני שונא בישראלים".
בשנת 2018 הושבתו חשבונות היוטיוב, פייסבוק, טוויטר ופייפאל של מקאינס.
חיים אישיים
בשנת 2005 התחתן מקאינס עם העיתונאית אמילי ג'נדריסאק. למקאינס שלושה ילדים, ולדבריו הביאה אותו האבהות לחיק האמונה והכנסייה הקתולית.
אנטישמיות בפקיסטן
אנטישמיות בפקיסטן מתייחסת לסלידה, פחד או גישה עוינת כלפי היהודים והדת היהודית בפקיסטן. סטריאוטיפים רבים נקשרים נגד יהודים בפקיסטן, שרובם חופפים וקשורים לתפיסות אנטישמיות הרווחות בעולם המוסלמי בכלל. בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני, גם לפקיסטן, כמו למדינות מוסלמיות רבות, אין יחסים דיפלומטיים עם ישראל והיא מסרבת להכיר בה כמדינה עצמאית וריבונית.
הדו"ח הראשון של משרד החוץ האמריקאי על האנטישמיות הכלל עולמית מצא כי קיימת עלייה באנטישמיות בפקיסטן. לדברי הדו"ח, בפקיסטן, מדינה ללא קהילות יהודיות, קיימים רגשות אנטישמיים המלובים על ידי מאמרים מסיתים בעיתונות הנפוצה. פקיסטן מסרבת להכיר בישראל כמדינה לגיטימית, על חשבון אהדה והזדהות מוחלטת עם הצד הערבי בסכסוך הישראלי-ערבי.
אירועים
נישואי הפוליטיקאי וסמל הקריקט הפקיסטני עימראן ח'אן עם העיתונאית ימימה גולדסמית, בריטית ממוצא יהודי, בשנת 1996, עוררו סערה בפקיסטן. ח'אן הואשם שפעל בשליחותו של הלובי היהודי. כתגובה הכחישה ימימה בפומבי כי הוריה הם יהודים. עיתונאי מצרי הפועל בפקיסטן טפל האשמות נוספות נגד ח'אן, כמו קבלת סכומי כסף גדולים עבור קמפיין הבחירות שלו מן "הלובי היהודי". בעקבות תלונתו של ח'אן, עורך המשנה של העיתון חזר בו מהסיפור ופרסם התנצלות.
החלטתה של הודו בראשית שנות ה-90 לנרמל את יחסיה עם ישראל, וכינון היחסים הדיפלומטיים עמה ה-1992 עוררה גל של אנטישמיות בתקשורת הפקיסטנית, בדרך כלל בשילוב עם רטוריקה אנטי-ציונית. התקשורת הפקיסטנית קראה שוב ושוב כי "האיום הציוני על גבולותינו".
ארגון הטרור האסלאמיסטי לשקאר-א-טייבה בפקיסטן מביע אף הוא דעות אנטישמיות לעיתים קרובות. הארגון עוין בצורה רשמית הן את היהודים והן את מדינת ישראל ומפיץ חומרי תעמולה כנגדה. בפרסומים הם מכנים את היהודים בשם "אויבי האסלאם" ו"בני הקופים והחזירים". אנטישמיות זו הגיעה לשיאה במהלך מתקפת הטרור במומבאי בנובמבר 2008, כשאחד ממוקדי הפיגוע היה יעד יהודי וישראלי מובהק - בית חב"ד המקומי, שנוהל על ידי גבריאל ורבקה הולצברג. במתקפה זו נהרגו שישה ישראלים ביניהם הזוג הולצברג.
כחלק מן האנטישמיות המובנית בחברה הפקיסטנית, פקיסטנים רבים מאמינים כי פיגועי 11 בספטמבר, ההתקפות על מרכז הסחר העולמי בניו יורק, היו מזימה יהודית סודית שארגנה ישראל והמוסד, כמו גם הפיגועים ברכבת התחתית בלונדון ב-7 ביולי 2005, והן בוצעו לכאורה על ידי היהודים במטרה להכפיש את המוסלמים ולהפנות את הזעם האמריקאי נגדה. טענות כאלה הן תאוריות אנטישמיות מסורתיות.
ג'ורג' צ'ינרי
ג'ורג' צ'ינרי (באנגלית: George Chinnery : 5 בינואר 1774 – 30 במאי 1852) היה צייר אנגלי, שבילה את רוב חייו באסיה, במיוחד בהודו ובדרום סין.
ביוגרפיה
צ'ינרי נולד בלונדון, שם למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. אחיו הבכור ויליאם צ'ינרי היה הבעלים של פארק גילוול ביער אפינג באסקס, לפני שהתגלה כי ביצע הונאה בקנה מידה גדול, וברח לשוודיה. ג'ורג' צ'ינרי עבר ב-1796 לאירלנד, שם זכה להצלחה מסוימת כאמן, והתחתן עם מריאן (לבית ויגנה) ב-19 באפריל 1799 בדבלין.
קריירה
צ'ינרי חזר ללונדון ב-1801 ללא אשתו ושני ילדיו התינוקות. בשנת 1802 הפליג באניה למדרס (צ'נאי). הוא התבסס שם כצייר ולאחר מכן בכלכותה (קולקטה), שם הפך לאמן מוביל של הקהילה הבריטית בהודו.
עד 1813 היה צ'ינרי בונה חופשי, רשום כחבר בלשכת הבונים החופשיים האמידים של כלכותה. זו הייתה אחת משלוש לשכות הבונים החופשיים באותה עיר שהשתתפו בקבלת הפנים הרשמית של לורד מוירה (1754–1826), גם הוא בונה חופשי, עם הגעתו לשם (1813) כמושל הכללי החדש של הודו.
כמה מהציורים המפורסמים ביותר שלו הם של משפחתו ההודית של קולונל ג'יימס אכילס קירקפטריק. בהיותו בכלכותה הוא התחבר לצייר בריטי צ'ארלס ד'אוילי שפעל בעיר. ב-1825 הוא עבר לדרום סין, בתקווה לפרנסה טובה יותר.
מ-1825 ועד מותו ב-1852 התבסס צ'ינרי במקאו, אך עד 1832 ערך ביקורים קבועים בקנטון (גואנגג'ואו). הוא צייר דיוקנאות של סוחרים סינים ומערביים, מבקרים, קברניטי ים ומשפחותיהם המתגוררות במקאו. עבודתו בצבעי שמן זכתה לחיקוי על ידי האמן הקנטונזי לאם קוה, שהפך בעצמו לצייר דיוקנאות נודע. צ'ינרי גם צייר נופים (בשמן ובצבעי מים), וצייר רישומים רבים של תושבי מקאו העוסקים בפעילויות היומיומיות שלהם.
ב-1846 ערך ביקור בן שישה חודשים בהונג קונג, שם סבל מבריאות לקויה אך ערך מחקרים מפורטים על המושבה שנוסדה באותה העת.
הוא מת במקאו ב-30 במאי 1852 ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי הישן שם.
יצירה
מלבד ערך אמנותי, לציוריו יש ערך היסטורי מכיוון שהוא היה הצייר המערבי היחיד תושב דרום סין במחצית הראשונה של המאה ה-19. הוא תיאר בצורה חיה את החיים של אנשים רגילים ואת הנוף של הדלתה באותה תקופה. בין נושאי הדיוקנאות שלו ניתן למנות את סוחרי האופיום הסקוטים ויליאם ג'רדין וג'יימס מתסון וכן את העיתונאי הארייט לואו.
מורשת
אוספים משמעותיים של רישומי צ'ינרי נמצאים בלונדון במוזיאון ויקטוריה ואלברט ובמוזיאון הבריטי, ובסאלם, מסצ'וסטס, במוזיאון פיבודי אסקס. קבוצות בולטות אחרות של רישומים, קיימים במוזיאון ובגלריה לאמנות ברמינגהם, בריטניה, מוזיאון הונג קונג לאמנות; מוזיאון מקאו; ומוזיאון מקאו לאמנות.
תערוכות של תמונותיו התקיימו בליסבון (1995), מוזיאון מטרופוליטן טיין לאמנות, טוקיו (1996), מוזיאון הונג קונג להיסטוריה, הונג קונג (2005); ומוזיאון מקאו (2010).
I'm in Love with a Monster
I'm in Love with a Monster הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני, עבור סרט הפנטזיה-קומדיה המונפש הממוחשב משנת 2015, "מפלצת של מלון 2". הוא נכתב על ידי הרמוני סמואלס, כרמן ריס, שרה מנקוסו, אדגר אטיין ואריקה קולטר והופק על ידי סמואלס.
מבחינה לירית, השיר עוסק במישהו שמאוהב באדם "שובב", תוך שימוש במילה "מפלצת" כהפרזה כדי לתאר את אישיותו.
רקע וכתיבה
קטע מתוך "I'm in Love with a Monster" הושמע בטריילר לסרט "מפלצת של מלון 2" שיצא לאקרנים ב-17 ביוני 2015. השיר הופץ בפורמט של הורדה דיגיטלית ב-14 באוגוסט. בהמשך, נשלח לרדיו להיטים עכשוויים ארבעה ימים מאוחר יותר, ב-18 באוגוסט. עם זאת, לא זכה להצלחה רבה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-65 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הוצג לראשונה בכיכר טיימס בניו יורק ב-27 באוגוסט 2015. מאוחר יותר, הוא הוקרן בבכורה עולמית ב-Vevo באותו היום. הקונספט של השיר עסק בכך שכל חברת להקה הוצגה כאחת מהדמויות ב"מפלצת של מלון 2", תוך הענקית אווירת ליל כל הקדושים.
פיט מייקל
פנטון פיט מייקל (באנגלית: Fenton Pete Mickeal; נולד ב-22 בפברואר 1978 ברוק איסלנד שבאילינוי) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת ביוקנרוס דה לה גואירה הקולומביאנית. במהלך הקריירה נבחר מייקל על ידי דאלאס מאבריקס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בשנת 2000, וזכה למספר הצלחות כאשר שיחק באירופה ובעולם.
ראשית הקריירה
מייקל למד בצעירותו בבית ספר תיכון רוק איסלנד בעיר הולדתו. במשך שנתיים בהן שיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר הוא שבר את שיא קליעת הנקודות בתולדותיו. לאחר סיום לימודיו בתיכון שיחק במשך שנתיים כסמול פורוורד בקבוצת הכדורסל של מכללת אינדיאן הילס קומוניטי והוביל אותה פעמיים ברציפות לזכייה באליפות המכללות של ארצות הברית. בשנתו השנייה הוא נבחר לשחקן המכללות המצטיין ברחבי המדינה. לאחר מכן עבר מייקל לאוניברסיטת סינסינטי, בה שיחק במשך שנתיים בהצטיינות - הוא נכלל בנבחרת ה"אול-אמריקן" מטעם Associated Press בעונתו האחרונה,.
בשנת 2000 הציע מייקל את מועמדותו לדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-58 בסיבוב השני על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס. הוא השתתף במחנה האימונים של דאלאס בקיץ, אך לבסוף שוחרר מהקבוצה ולא שיחק במדיה מעולם בפועל. זמן קצר לאחר מכן הוא חתם בניו יורק ניקס, אך פציעה מנעה ממנו לשחק עבור הקבוצה והוא שוחרר ממנה במהלך עונת.
קריירה מקצוענית
לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה ב-NBA, הצטרף מייקל לקבוצת טמפה ביי ת'אנדרדוגס ששיחקה בליגת ה-ABA. הוא שיחק בטמפה ביי עד לסיום העונה, ובעונת עבר לקנזס סיטי נייטס, בה נחל הצלחה גדולה. הוא הוביל את קבוצתו למאזן של 32 ניצחונות וחמישה הפסדים באותה עונה ולזכייה באליפות ה-ABA. הוא אף נבחר, בעקבות יכולתו הטובה, לתואר ה-MVP של הליגה.
בהמשך שנת 2002 עבר מייקל לשחק בקבוצת טוק אן' טקסט פון פאלס מהליגה הפיליפינית. בעונתו היחידה בקבוצה הוא הוביל את הליגה כולה מבחינת כמות הנקודות שהשיג וסייע לקבוצתו לזכות באליפות. לפני עונת ניסה מייקל פעם נוספת למשוך את תשומת לבן של קבוצות NBA, כאשר חתם על חוזה-אימונים ביוסטון רוקטס. הוא שוחרר מסגל הקבוצה שבוע מאוחר יותר.
בעונת עבר מייקל לליגת העל היוונית, בה שיחק בקבוצת פריסטרי ומאוחר יותר במקדוניקוס. הוא השתתף פעמיים ב"משחק האולסטאר" של הליגה ביוון. ב-2004 הוא שיחק למשך תקופה קצרה גם בדינמו מוסקבה מהליגה הרוסית. ב-2005 עבר לקבוצת ברוז'אן מליגת העל הספרדית. לאחר עונה אחת בקבוצה הוא עבר לקוריאה הדרומית שם שיחק בדאייגו אוריונס במשך שנה אחת.
ב-2007 חזר מייקל לספרד וחתם בקבוצת טאו ויטוריה. בעונתו הראשונה בקבוצה,, הוא סייע לה לזכות באליפות ספרד, ואף נבחר ל-MVP של סדרת הגמר בה ניצחה הקבוצה את ברצלונה. הוא קלע באותה עונה 15.8 נקודות בממוצע למשחק בליגה הספרדית, ובנוסף סייע לטאו להעפיל לפיינל פור היורוליג. בעונת הוא לא הצליח להעפיל עם הקבוצה פעם נוספת לפיינל פור, אך היה שותף לזכייתה בגביע המלך הספרדי.
Battlefield 2142
Battlefield 2142 הוא משחק וידאו מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח על ידי EA Digital Illusions CE ו-Stockholm והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Microsoft Windows וה-Mac OS. המשחק הוא העשירי בסדרת Battlefield.
משחקיות
Battlefield 2142 כולל שני מצבי משחק, הכיבוש וטיטאן, האחרון שבם ניתן לשחק באינטרנט רק במפות מרובות משתתפים. שני המצבים תומכים במספרים משתנים של שחקנים, עד 64, תלוי בשרת שבו השחקן בוחר להצטרף באינטרנט. מצב השחקן יחיד מורכב ממקסימום 16 שחקנים שכוללים 15 בוטים.
מצב כיבוש
מצב כיבוש, בדומה לקודמיו, כולל שני צוותים של שחקנים שנלחמים זה בזה תוך כדי עבודה ללכוד ולהגן על נקודה מסוימת במפה. הנקודות מיוצגות על ידי דגלים ומציגים את הצבע של הקבוצה ששולטת בדגל באותו הזמן. שתי הקבוצות מתחילות את המשחק עם מספר קבוע מראש של נקודות שליטה שנמצאים בשליטת אותה הקבוצה.
טיטאן
מצב טיטאן כרוך כשמטרתם של שחקנים מהקבוצה היריבה הוא להשמיד את הטיטאן של הקבוצה השנייה, בעת שהם צריכים גם להגן על עצמם. הטיטאן היא ספינת אוויר מסיבית, ספינות מלחמה עפות המשוריינות בכבדות, עם שדות כוח רבי עוצמה כדי להגן עליהם מהקבוצה השנייה מפני חדירת אויב או נשק כלשהו, השחקנים צריכים לעשות הכל כדי לנצח ולהרוג את כל הקבוצה האויבת. בטיטאן השחקנים לא יכולים ללכת סתם ככה בקרב, אלא רק באישור של מפקד הצוות. כל אויב יכול להגן על עצמו ולתרום למאבק על הקרקע עם ארבעה תותחים עם טילי קרקע-קרקע ועם עוד שני תותחים עם טילי קרקע-אוויר. תנועת החיילים יכולה לגרום לפעמים לבעיות, כאשר לפעמים יש שחקנים שלא משתפים פעולה ועושים מה שהם רוצים. שרתים מסוימים אפילו תורמים לזה ומשביתים את היכולת של המפקד ונוצר בלגן ענק בסרבר.
Northern Strike
Battlefield 2142: Northern Strike היא חבילת הרחבה למשחק Battlefield 2142 שיצאה בתאריך ה-8 במרץ 2007. המשחק פותח והופץ על ידי Electronic Arts.
במתקפה הצפונית, הקרב עובר לצפון ולמרכז אירופה ב-2142, כמעט חמש שנים לאחר תחילת המלחמה, PAC הקימה מעוזים באזורים עירוניים שנותרו נטושים בשל המלחמה. האיחוד האירופאי משיק את המתקפה כדי לקחת בחזרה את אדמתם מ-PAC. הפלישה הדמיונית הזאת, מאוד מזכירה את הפלישה לנורמנדי ב-1944.
מפות
Northern Strike מציעה שלוש מפות חדשות: Remagen, המפה Leipzig והמפה Port Bavaria. המפות רצות עם כלי רכב חדשים, ללא כל שינוי במצבי המשחק, וכוללות מספר גדול יחסית לטנקים, כלי רכב צבאיים וכו'.
אליסבטה ליפה
אליסבטה אולניוק-ליפה (ברומנית: Elisabeta Oleniuc-Lipă; נולדה ב-26 באוקטובר 1964) היא חותרת רומניה בעברה ושרה בממשלת רומניה. היא אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות, מהן 5 זהב ואלופת עולם בעלת 13 מדליות מהן 1 זהב.
ליפה היא החותרת המעוטרת ביותר בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים ומחזיקה בשיא הפרש השנים בין מדליית הזהב הראשונה שבה זכתה לבין מדליית הזהב האחרונה שבה זכתה, הפרש שעומד על עשרים שנה. היא האדם היחיד שזכה בשתי מדליות זהב בשני מקצי חתירה עיקריים: חתירה בסירה לחותר בודד ובחתירה בסירת שמונה חותרים.
ליפה מכהנת כשרת הנוער והספורט בראשותו של דאצ'יאן צ'ולוש משנת 2015.
קריירת ספורט
ליפה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים בגיל 19 באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וזכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בחתירה בסירת זוגות. את מדליית הזהב האחרונה שלה השיגה באולימפיאדת אתונה (2004) בחתירה בסירת שמיניית חותרים.
בשנת 2004, נהייתה לחותרת הראשונה בהיסטוריה שהתחרתה בשש אולימפיאדות. לפניה, היו רק חותרים גברים שהשתתפו בכמות כה נכבדת של תחרויות.
נבחרת גרמניה בכדורסל עד גיל 20
נבחרת גרמניה בכדורסל עד גיל 20 היא נבחרת כדורסל לאומית של גרמניה המנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל הגרמנית ומייצגת אותה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20.
אל תיתנו להם רובים
אל תיתנו להם רובים הוא שיר פציפיסטי בן 17 בתים, שחיבר נתן אלתרמן הצעיר בשנת 1934 (שהיה אז בן 23) ופורסם לראשונה בחוברת "טורים" ב-27 ביולי 1934, במלאת 17 שנים לשימוש בגז כלור במלחמת העולם הראשונה. השיר מושפע מחוויות מלחמת העולם הראשונה ובפרט לוחמת הגז במלחמה. לימים שינה אלתרמן את טעמו והתייחס לשיר כיצירה בוסרית ואף התנגד למסר הפציפיסטי שבו. לפיכך לא נכלל השיר באף קובץ שירים רשמי שיצא בחיי המשורר, ונדפס מתוך מחברותיו רק ב-1984 במסגרת הקובץ "שיריו הראשונים של אלתרמן" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. במהלך ההתנגדות להסכמי אוסלו שימש שם השיר ככותרת לסטיקר שביקש להתריע בפני ההיתר שניתן על ידי ממשלת יצחק רבין לאספקת נשק לרשות הפלסטינית.
נסיבות כתיבת השיר
לדברי אלישע פורת, האירוע שהשפיע על אלתרמן לכתיבת השיר היה הדיווח על מותו של אחרון נפגעי התקפות הגז בפריז (או ידיעה דומה כגון הידיעה ב"דבר" על אודות גורלם של נפגעי הגז המתעוורים ויוצאים מדעתם גם 16 שנים לאחר המלחמה). השיר השתלב במגמה הפציפיסטית בכתיבה העברית, שאותה הוביל אברהם שלונסקי והיו שותפים לה משוררים נוספים כרפאל אליעז, לאה גולדברג ואלכסנדר פן, שפרסם ביולי 1935 את שירו "נגד!".
תוכן השיר
השיר הוא מונולוג אותו נושא פצוע מן המלחמה באוזניה של אחות רחמניה. בדבריו הוא מספר חוויות חיילים וזוועות מתקופת שירותו ובעיקר חוזר על כך שהרג חיילי אויב שהיו בדיוק כמוהו והפכו לאויביו רק משום שניתנו להם רובים. אלתרמן כמובן לא חווה בעצמו את חוויות המלחמה (שכן היה עוד ילד אז), אך יכול היה ללמוד עליהן מספרי חוויות המלחמה שהתפרסמו בסמוך לכתיבת השיר. בשנת 1929 פרסם אביגדור המאירי את ספרו "השגעון הגדול", וב-1932 פרסם את המשכו "בגיהנום של מטה". ב-1929 גם ראה אור ספרו של אריך מריה רמרק "במערב אין כל חדש".
המילים "אל תיתנו להם רובים", המהוות את כותרת השיר, מופיעות בשורה האחרונה: "שְׁנֵי בָּנִים לִי. שְׁנַיִם... / אֲהַבְתִּים מְאוֹד. לִבּוֹתֵיהֶם טוֹבִים. / אַךְ בְּבוֹא הַיּוֹם... לְמַעַן הַשָּׁמַיִם, / אַל תִּתְּנוּ לָהֶם רוֹבִים!".
קבלת השיר
השיר התקבל בקרב בני הנוער ובתנועות הנוער, אך לא ההנהגה ואף לא אלתרמן עצמו בשנים שלאחר כתיבת השיר קיבלוהו. השיר הולחן על ידי סטפן וולפה, שהיה קומוניסט וסבר כי שיר אמור לצמוח "מלמטה", ולכן לא מסר אותו לביצוע אמן, והוא הושר רק במסגרת תנועות הנוער. לדברי האתר "זמרשת", הוא הוקלט בלחנו המקורי לראשונה בשנת 1951, מאז הוקלט מספר פעמים נוספות.
בשנת 1991 הולחן השיר מחדש והוקלט על ידי דויד ברוזה עבור אלבומו "נשיקה גנובה". בשנת 2008 הקליט גרסה נוספת לשיר, עבור התקליט "לשם שינוי - אוסף שירים לשינוי חברתי".
פרפרזה על מילות השיר בסטיקרים
במסגרת ההתנגדות להסכמי אוסלו הופץ סטיקר עם הכיתוב "אל תיתנו להם רובים", שמחה נגד אספקת נשק לפלסטינים והפך לססמה נגד כל העברת נשק לפלסטינים בנימוק שכל נשק שיועבר לפלסטינים ישמש לטרור נגד ישראל. הסטיקר הפופולרי נכלל ב"שירת הסטיקר" שחיבר דויד גרוסמן וביצעה להקת הדג נחש. הביטוי הופנה גם מהכיוון ההפוך - מחוגי השמאל נגד מתנחלים והשימוש החופשי מדי שהם עושים בנשקם לטענתם.
כאשר התחוללו בירושלים בשנת 2008 פיגועי דריסה שבהם השתמשו המפגעים בטרקטור, נתלו כרזות בלשון "אל תתנו להם טרקטורים".
בנק (כפר)
בנק (בהונגרית: Benk) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית בנק קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 519 תושבים ובשנת 2020 רק 449 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13.
יהודי בנק
יהודים חיו בבנק במאה ה-18 ובמאה ה-19. הכפר קיבל את שירותי הדת מקהילת מאנדוק ובשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה
מחול ג'אז
ריקוד ג'אז (אנגלית: Jazz dance) הוא שם משותף למגוון רחב של סגנונות ריקוד.
היסטוריה
"ג'אז" – המונח הוחל לראשונה כסגנון של מוזיקה בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ג'אז בצורת ריקוד, מקורו בריקוד עממי שאפריקנים נהגו לרקוד כאשר הם הובאו לאמריקה בספינות עבדים. צורת ריקוד זה התפתחה לצד מוזיקת הג'אז בניו אורלינס בתחילת 1900.
החל משנת 1930 ועד ל-1960, ריקוד ג'אז הפך מריקוד עממי מסורתי אפריקאי למחול העולה ומוצג על במות ברחבי ארצות הברית. המקום הראשון בו נלמד מחול הג'אז בארצות הברית, הוא ניו-אורלינס. מחול המבוסס על תיאטרון מחול, שנדרשו עבורו רקדנים מיומנים עד מאוד. במהלך תקופה זו, כוריאוגרפים מעולם המחול המודרני והבלט ערכו ניסויים עם סגנון הג'אז. על רשימה זו נמנים כוריאוגרפים כדוגמת, ג'ורג' בלנשין, אגנס דה מיל ג'ק קול, הניה הולם, הלן טמיריס, מייקל קיד, ג'רום רובינס ובוב פוסי. כוריאוגרפים אלו הושפעו מהסגנון התנועתי הראשוני שהכירו בניו-אורלינס, אך לאחר זמן מה שינו ופיתחו מחול זה.
לאורך ההיסטוריה שלו, מחול הג'אז התפתח במקביל למוזיקת פופ. דפוס זה של פיתוח הביא כמה אלמנטים של תנועות מפתח לסגנון הריקוד.
מלחמת הודו–פקיסטן השנייה
מלחמת הודו-פקיסטן השנייה, הידועה גם כמלחמת קשמיר השנייה הייתה סדרה של עימותים שהתרחשו בין אפריל 1965 לספטמבר 1965 בין פקיסטן להודו. הסכסוך החל במבצע גיברלטר של פקיסטן, בו נעשה ניסיון להחדיר כוחות פקיסטניים לג'אמו וקשמיר כדי לגרום התקוממות נגד השלטון ההודי. המלחמה נמשכה שבעה עשר שבועות וגרמה לאלפי אבדות משני הצדדים, והתרחשו בה קרבות הטנקים הגדולים ביותר מאז מלחמת העולם השנייה. פעולות האיבה בין שתי המדינות פסקו לאחר שהוכרזה הפסקת אש ב-20 בספטמבר על ידי החלטה 211 של מועצת הביטחון של האו"ם, שבאה בעקבות התערבות דיפלומטית של ברית המועצות וארצות הברית, ולאחר מכן באה הצהרת טשקנט, בה התחייבו שני הצדדים לשוב לקוויהם ערב המלחמה. עיקר המלחמה הייתה בין כוחות היבשה של שתי המדינות בקשמיר ולאורך הגבול בין הודו לפקיסטן.
מבחינה בינלאומית, המלחמה הביאה לשינוי גאופוליטי משמעותי בתת-היבשת. לפני המלחמה, ארצות הברית ובריטניה היו בעלות ברית הן של הודו והן של פקיסטן, כספקיות העיקריות של ציוד צבאי וסיוע. לאחר המלחמה, הודו ופקיסטן חשו נבגדות על ידי מה שנתפס על ידיהן כחוסר תמיכה בעמדותיהם, ובעקבות הטלת האמברגו האמריקאי והבריטי על שתי המדינות. כתוצאה מכך, הודו פיתחה קשרים קרובים יותר עם ברית המועצות ופקיסטן התקרבה לסין. העמדה השלילית על מעצמות המערב בעקבות המלחמה ומלחמת הודו-פקיסטן השלישית, המשיכה להשפיע על היחסים בין המערב ותת היבשת. למרות שיפור היחסים עם ארצות הברית ובריטניה מאז סוף המלחמה הקרה, חוסר האמון מצד שתי המדינות נמשך במידה מסוימת עד היום.
רקע
מאז חלוקת הודו הבריטית ב-1947, פקיסטן והודו נותרו במחלוקת על כמה נושאים. בנוסף לסכסוך על קשמיר, התקיימו סכסוכי גבול אחרים, בעיקר על הראן של קוץ', אזור צחיח במדינת גוג'ראט ההודית. הסוגיה התעוררה לראשונה בשנת 1956, והסתיימה בכך שהודו השתלטה על האזור.
פקיסטן חתמה ב-1954 על הסכם הגנה עם ארצות הברית, ובעקבות כך במהלך שנות ה-60 קיבלה 700 מיליון דולר של סיוע צבאי, ששדרג משמעותית את ציודו של צבא פקיסטן.
לאחר תבוסת הודו במלחמת הודו-סין ב-1962, הצבא ההודי עבר שינויים מסיביים הן בכוח אדם והן בציוד. במהלך תקופה זו, למרות נחיתותם המספרית החזיקו הכוחות המזוינים של פקיסטן יתרון באיכות הכוח האווירי והשריון על פני הודו, אשר פקיסטן ביקשה לנצל לפני שהודו השלימה את בניית כוחות ההגנה שלה.
המלחמה
חיילים פקיסטנים החלו לפטרל בשטח שנשלט על ידי הודו בראן של קוץ' בינואר 1965, שהובילו למתקפות הדדיות על עמדות גבול ב-8 באפריל 1965. בתחילה היו מעורבים במתקפות שוטרי הגבול משתי המדינות, אך עד מהרה הפכו האירועים להתנגשויות בין הכוחות המזוינים של המדינות. פקיסטן כבשה כמה עמדות הודיות ליד אזור הגבול של מבצר קנג'ארקוט. ביוני 1965, ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון הצליח לשכנע את שתי המדינות להפסיק את פעולות האיבה והקים בית דין כדי לפתור את המחלוקת. פסק הדין, שניתן ב-1968, העניק לפקיסטן שטח בן כ-900 קילומטר רבוע בראן של קוץ', לעומת תביעתה המקורית לכ-9,000 קילומטר רבוע.
לאחר הצלחתה בראן של קוץ', פקיסטן, בהנהגתו של איוב ח'אן, האמינה שהצבא ההודי לא יוכל להגן על עצמו מפני מערכה צבאית מהירה בקשמיר, שכן הצבא ההודי הפסיד לסין במלחמת הודו–סין. פקיסטן האמינה שאוכלוסיית קשמיר בעיקרה אינה מרוצה מהשלטון ההודי ושיהא אפשר להצית מרד באמצעות מסתננים ופעילות חבלה. ב-5 באוגוסט 1965, עברו כ-30,000 חיילים פקיסטנים את קו השליטה, בניסיון להביא לפריצת מרד נרחב. המסתננים הפקיסטניים התגלו עד מהרה, כשנוכחותם דווחה על ידי קשמירים מקומיים, והמבצע נכשל.