cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלוריאן זלר
ביוגרפיה
זלר נולד ב-28 ביוני 1979, ברובע החמישה עשר של פריז. מצד אביו זלר הוא ממוצא אוסטרי וכמו כן יש לו אזרחות שווייצרית. כתב את ספרו הראשון "שלג מלאכותי" כשהיה בן עשרים ושתיים. זמן קצר לאחר מכן התבקש ללמד ספרות באותה אוניברסיטה בה למד בעצמו - המכון למדע המדינה פריז. ספרו השני, "אוהבים או משהו-כזה" התקבל בציבור באופן חיובי, אך היה זה ספרו השלישי, "קסם הרשע" שהפך אותו למפורסם בצרפת. הספר, שחוקר את היחסים בין המערב לבין האסלאם, עורר מחלוקות רבות.
זלר היה במהירות לאחד המחזאים הצרפתיים העכשוויים המוכרים ביותר. מחזהו הראשון, "האחר", זכה למספר הרצות; מחזהו "האם" ב-2011 זכה בפרס מולייר ומחזהו "האמת" זכה להצלחה רבה.
מחזהו "האב" זכה ב-2014 בפרס מולייר למחזה הטוב ביותר. ב-2020 יצא לאור סרט הביכורים שלו, "האב" (המבוסס על המחזה), כשאת תסריטו כתב זלר. הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-93, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, ו-6 פרסים נוספים בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-74, הבאפט"א. זלר זכה ביחד עם כריסטופר המפטון בפרס אוסקר ופרס באפט"א עבור התסריט המעובד הטוב ביותר, וגם כוכב הסרט אנתוני הופקינס זכה בפרס אוסקר ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. בנוסף היה הסרט מועמד לפרס בארבע קטגוריות, בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-78.
בספטמבר 2022 יסד זלר את חברת ההפקות "סרטי בלו מורנינג" ( באנגלית: Blue Morning Films) בשותפות עם המפיקה פדריקה סנט-רוז, בתמיכה פיננסית ומקצועית של תאגיד התקשורת הצרפתי "Mediawan".
חיים אישיים
זלר חי בפריז. הוא נשוי לדוגמנית-לשעבר, שחקנית ופסלת מרין דלטרם, אשר שיחקה באחד התפקידים הראשיים בהפקה הפריזאית של מחזהו "הנשקייה". בנם, רומן, נולד בדצמבר 2008.
מגדל השחרור
מגדל השחרור (בערבית: برج التحرير) הוא מגדל תקשורת המתנשא לגובה 372 מטרים בעיר כווית, המבנה השני בגובהו בכווית, ומגדל התקשורת החמישי בגובהו בעולם.
היסטוריה
בניית המגדל החלה בשנת 1987 לפני הפלישה העיראקית לכווית במלחמת המפרץ, והוא היה אמור להיקרא "מגדל התקשורת הכוויתי". כשהכוחות העיראקיים פלשו לכווית הבנייה (שהייתה כמעט בחצי הדרך) הופסקה זמנית. עם זאת, הבניין לא נפגע במהלך המלחמה, ובנייתו הושלמה בשנת 1993, ושמו שונה ל"מגדל השחרור" כסמל לחירות מהכיבוש העיראקי. המגדל נחנך באופן רשמי על ידי אמיר כווית ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ב-10 במרץ 1996.
המגדל
המגדל בנוי מבטון ופלדה ומחופה באריחי קרמיקה. יש בו 3 חלקים ייעודיים: מסעדה מסתובבת ומרפסת תצפית המשקיפה אל נוף העיר כווית סיטי בגובה 150 מטרים, 6 קומות של משרדים בגובה 210 מטרים לשימוש משרד התחבורה ומשרד התקשורת, וקומפלקס ציוד התקשורת הטכני. במגדל 18 מעליות, והן בין המהירות בעולם.
ממשלת כווית פתחה באחרונה סניפים הנגישים לציבור של הרבה ממשרדי הממשלה, ביניהם:
המגדל היה המבנה הגבוה ביותר במדינה עד שנת 2011. אז נטל ממנו מגדל אל-חמרא את התואר.
אלקטרון נובגורוד
מועדון הכדורגל אלקטרון נובגורוד (ברוסית: Футбольный клуб «Электрон» Великий Новгород) הוא שמו של מועדון כדורגל רוסי מהעיר נובגורוד. בשנים 1969—1977 התמודד בליגה השנייה בברית המועצות שהייתה הליגה המקצוענית השלישית בחשיבותה בברית המועצות. הישג השיא של המועדון הוא מקום שני בליגה זו.
לאחר התפרקות ברית המועצות התמודד בעיקר בטורנירים אזוריים. בעונת 2017 נרשם לליגה החובבנית, התמודד בטורניר הכדורגל של מחוז צפון-מערב רוסיה ובמסגרת הגביע הרוסי בכדורגל אך לא העפילה לשלבים המתקדמים.
אצטדיון הקבוצה
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון אלקטרון הממוקם בפארק 30 שנה לאוקטובר בעיר נובגורוד ומכיל 3,223 מושבים. האצטדיון נבנה ב-1958 ושימש את קבוצת אלקטרון ואת טוסנו בשנים שלפני העפלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל.
לאחר התפרקות ברית המועצות עבר האצטדיון לבעלות העירייה שהשכירה אותו למועדוני כדורגל חובבניים מקומיים. בעונת 2010 האצטדיון שימש גם את קבוצת וריאג, מליגת המשנה הרוסית ברוגבי. באוגוסט 2013 הועבר המתקן לבעלות ממשלת מחוז נובגורוד שערכה בו שיפוץ והחליפה את משטח הדשא לדשא מלאכותי.
ב-24 בספטמבר 2017 האצטדיון אירח את גמר גביע רוסיה בכדורגל נשים, שבו גברה צסק"א מוסקבה על צ'רטנובו בתוצאה 0:1.
פול בנאסרף
פול בֶּנאַסרָף (צרפתית: Paul Benacerraf; נולד ב-26 במרץ 1931) הוא פילוסוף של המתמטיקה, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת פרינסטון, חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים; יהודי אמריקאי.
קורות חיים
פול בנאסרף הוא בן להורים יהודים ילידי צפון אפריקה (אביו נולד במרוקו ואמו הייתה ילידת אלג'יריה). אחיו הוא חתן פרס נובל לרפואה ברוך בנאסרף.
בנאסרף מלמד בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת פרינסטון החל מ-1960. הוא חיבר מספר רב של ספרים וחיבורים בתחום הפילוסופיה של המתמטיקה; שני החיבורים שהוא ידוע בזכותם ביותר הם "מה מספרים לא יוכלו להיות?" (What Numbers Could Not Be?; 1965) ו"אמת מתמטית" (Mathematical Truth; 1973), וכן האנתולוגיה על פילוסופיה של המתמטיקה שערך ביחד עם הילרי פטנאם.
בשנת 1998 הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לאיוש מדיאר
לאיוש מדיאר (במקור מילהופר עד 1908 ובשמותיו הבדויים, Nemo, Hunor; בהונגרית: Magyar Lajos; אישטוואנדי, 25 בנובמבר 1891 – אתר ההוצאה להורג במוסקבה, מחנה בוטובו, 17 ביולי 1940) היה עיתונאי יהודי-הונגרי קומוניסטי, כלכלן ופוליטיקאי, בעלה של השחקנית היהודייה-הונגרייה בלנקה פצ'י.
ביוגרפיה
לאיוש מדיאר נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ' מילהופר ושל לואיזה בק. בשנים 1910–1911 עבד ב"עיתון פץ'" (Pécsi Hírlap) ולאחר מכן במשך שבע שנים עבור כתב העת ה"עולם" (Világ). בשנת 1919 היה ראש ועדת העיתונות של המועצה הלאומית לקניין רוחני. הוא נתבע ונשפט ביוני 1919 בשל "הוצאת לשון הרע באמצעות העיתונות" בגין מאמרו בכתב העת "אדם" בשם "אישטוואן סבו הפוליציסט של מהפיכת הנגד". לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נידון לעשר שנות מאסר על תפקידו ברפובליקה, אך בשנת 1922 עזב לברית המועצות במסגרת חילופי שבויים ואסירים הסובייטי-הונגרי. בברית המועצות הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנים 1922–1926 היה העובד של טאס"ס ושל פראבדה. בשנים 1926–1927 עבד בסין כדיפלומט. הוא פיקד על ההגנה במהלך ההתקפה החמושה על הקונסוליה הכללית הסובייטית בשנגחאי ב-7 בנובמבר 1927.
כשחזר למוסקבה, קיבל משרה כחוקר וכמרצה באוניברסיטה. מדיאר עסק בבעיות החברתיות-כלכליות של מדינות אסיה. מדיאר נעצר בשנת 1935 בתחילת הטיהורים הגדולים באשמת השתתפות בהתנקשות נגד סרגיי קירוב מקורבו של סטלין וראש העיר לנינגרד. ב-2 בנובמבר 1937 נמצא אשם ונידון למוות על ידי הלשכה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות, הוא הוצא להורג ב-17 ביולי 1940. שמו טוהר והוא זוכה מכל אשמה ב-30 ביוני 1956.
מוניקה שנארה
מוניקה שנארה (באנגלית: Monika Schnarre; נולדה ב-27 במאי 1971) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה קנדית.
ביוגרפיה
שנארה השתתפה כשחקנית ביותר מ-50 הפקות בטלוויזיה ובקולנוע ובין היתר היא גילמה אחות בסרט ג'וניור לצד אמה תומפסון וארנולד שוורצנגר. היא השתתפה במספר פרקים בתוכניות הטלוויזיה היפים והאמיצים, בוורלי הילס 90210, מכושפות ומלך השכונה.
החלה ללמד עיתונאות טלוויזיונית באוניברסיטת קליפורניה ושימשה כמנחה משנית בתוכנית חדשות בידור קנדית.
מחנות פליטים סהראווים
מחנות הפליטים הסהרהיים בטינדוף, אלג'יריה, הם אוסף של מחנות פליטים שהוקמו במחוז טינדוף, אלג'יריה בשנים 1975–1976 עבור פליטים סהרהים שנמלטו מפני הכוחות המזוינים של מרוקו, שהתקדמו דרך סהרה המערבית במהלך מלחמת סהרה המערבית. כיום רוב הפליטים המקוריים עדיין חיים במחנות.
ההזדמנויות המוגבלות לביטחון עצמי בסביבה המדברית הקשה אילצו את הפליטים להסתמך על סיוע הומניטרי בינלאומי להישרדותם. עם זאת, מחנות טינדוף שונים מרוב מחנות הפליטים ברמת הארגון העצמי. רוב העניינים וארגון חיי המחנה מנוהלים על ידי הפליטים עצמם, עם מעט התערבות חיצונית.
מוסדות מינהל ושירות ציבורי
מחנות הפליטים מנוהלים על ידי חזית פוליסריו, שהיא החלק המינהלי של רפובליקה סהרה הערבית הדמוקרטית (SADR). הממשלה הגולה והממשל של SADR ממוקמים במחנה רבוני. מחנות טינדוף מחולקים ליחידות משנה מנהליות הבוחרות בעצמן את הפקידים שייצגו את השכונות בקבלת החלטות פוליטית. כל אחת מארבעת ה "וילאטיים" (מחוזות) מחולקת לשש או שבע "דאיירות" (כפרים), אשר בתורן מחולקות ל"בריוס" (שכונות).
ועדות מקומיות מחלקות מוצרים בסיסיים, מים ומזון, בעוד שרשויות "דאירה" המורכבות על ידי נציגי ה"בריוס" אחראיות על בתי הספר, פעילויות תרבות ושירותי רפואה. יש הטוענים כי הדבר מביא לצורה של דמוקרטיה בסיסית ברמת ניהול המחנה, וכי הדבר שיפר את יעילות חלוקת הסיוע.
נשים פעילות בכמה רמות של מינהל בעיקר באמצעות האיחוד הלאומי של נשים סהרוואיות, ונציבות האו"ם לפליטים העריך את חשיבותן בניהול המחנה והמבנים החברתיים.
לפי חזית פוליסריו, אלג'יריה אינה מתערבת בארגון שלה, ומתייחסת לאזור כאזור תחת שלטון עצמי של סהרה, אם כי הצהרות של האחראים לשעבר של פוליסריו סותרות זאת. בעוד שלצבא האלג'יראי יש נוכחות משמעותית בעיר הסמוכה טינדוף, אלג'יריה מתעקשת שהאחריות לזכויות האדם במחנות היא של הפוליסריו.
חזית פוליסריו נתנה חשיבות לחינוך מיום הקמה. הרשויות המקומיות הקימו 29 גני ילדים, 31 בתי ספר יסודיים ושבעה בתי ספר תיכוניים, המוסדות האקדמיים של '27 בפברואר' ו'12 באוקטובר' וכן מרכזי הכשרה טכניים שונים (מבלי לשכוח שמחנות טינדוף מונים 90,000 פליטים). בעוד חומרי ההוראה עדיין נדירים, שיעור האוריינות עלה מכ-5% בהקמת המחנות ל-90% ב-1995 חינוך ילדים הוא חובה, וכמה אלפים קיבלו השכלה אוניברסיטאית באלג'יריה, קובה ובספרד כחלק מחבילות סיוע.
במחנות ישנן 27 מרפאות, בית חולים מרכזי וארבעה בתי חולים אזוריים.
גברים ממלאים שירות צבאי בכוחות המזוינים של הרפבובליקה. בשנות המלחמה, לפחות חלק מהנשים נרשמו ליחידות עזר ששמרו על מחנות הפליטים.
אוכלוסייה
מספר הפליטים הסהראווים במחנות טינדוף שנוי במחלוקת ורגיש מבחינה פוליטית. מרוקו טוענת שחזית פוליסריו ואלג'יריה מעריכות יתר על המידה את המספרים כדי למשוך תשומת לב פוליטית וסיוע חוץ, בעוד שחזית פוליסריו מאשימה את מרוקו בניסיון להגביל סיוע אנושי כאמצעי לחץ על אוכלוסיות פליטים אזרחיות. מספר הפליטים יהיה חשוב גם בקביעת משקלם הפוליטי במקרה אפשרי של משאל עם לקביעת מעמדה העתידי של סהרה המערבית.
השלטונות האלג'יריים העריכו את מספר הפליטים הסהראווים באלג'יריה ב-165,000. נתון זה נתמך על ידי חזית פוליסריו, אם כי התנועה מכירה בכך שחלק מהפליטים חזרו למאוריטניה, מדינה המאכלסת כ-26,000 פליטים מהסהרה. נציבות האו"ם לפליטים התבססה על הנתון של אלג'יריה במשך שנים רבות, אך ב-2005 החשש מפני התנפחותו הוביל את הארגון לצמצם את המספר ל-90,000 בהתבסס על ניתוח תמונות לוויין. נציבות האו"ם מנהלת דיאלוג עם ממשלת אלג'יריה והנהגת הפליטים, ומבקשת לערוך מפקד אוכלוסין כדי לקבוע את המספר המדויק של הפליטים במחנות.
בשנת 1998, משלחת מינורסו של האו"ם זיהתה 42,378 מבוגרים בגילאי הצבעה במחנות, נספרו רק אלו שיצרו קשר עם משרדי הרישום של הנציגות ולאחר מכן הצליחו להוכיח כי מוצאם מסהרה המערבית שלפני 1975. לא נעשה ניסיון להעריך את מספר האוכלוסייה הכולל במחנות.
תנאי חיים
אזור טינדוף ממוקם על ה"חמאדה", מישור מדברי רחב ידיים של מדבר סהרה. הטמפרטורות בקיץ בחלק זה של החמאדה, שנקרא גם "גן השטן", הן לרוב מעל 50 מעלות צלזיוס וסופות חול תכופות משבשות את החיים הרגילים. יש מעט או אין צמחייה, ויש לאסוף עצי הסקה ברכב במרחק עשרות קילומטרים. רק למעטים מהמחנות יש גישה למים, ומקורות השתייה אינם נקיים ואינם מספקים לכלל אוכלוסיית הפליטים. לא ניתן לקיים חיים בסיסיים בסביבה זו, והמחנות תלויים לחלוטין בסיוע חוץ.
מזון, מי שתייה, חומרי בניין וביגוד מובאים ברכב על ידי סוכנויות סיוע בינלאומיות. מזון בסיסי מובא מנמל אוראן לראבוני על ידי תוכנית המזון העולמית (WFP) בשיתוף הסהר האדום האלג'יראי (ARC) וממשלת אלג'יריה, בעוד שחלוקת המזון מראבוני מאורגנת על ידי חזית פוליסריו בשיתוף הסהר האדום המערבי של סהרה (WSRC). עם עלייתה של כלכלת שוק בסיסית, חלק מהפליטים הצליחו לרכוש מכשירי טלוויזיה ולהשתמש במכוניות; כמה מאות צלחות לוויין צצו בשנים האחרונות.
גשמים עזים ושיטפונות הרסו חלק ניכר מהמחנות בפברואר 2006, מה שגרם לתגובת משבר של UNHCR ותוכנית המזון העולמית (WFP), להחלפת דיור שנהרס באוהלים ולספק מזון לכיסוי מחסנים שאבדו.
באוקטובר 2015, גשמים כבדים הציפו שוב את מחנות הפליטים, והרסו בתים (עשויים מלבני חול), אוהלים וציוד מזון. יותר מ-11,000 משפחות נפגעו.
הנציבות האירופית מתייחסת לפליטים הסהרהיים כאל "הפליטים הנשכחים".
מעמד הנשים
חזית פוליסריו ניסתה לקדם את המחנות באמצעות דגש על חינוך, מיגור השבטיות ומתן זכויות לנשים. ב-1974 הוקם האיחוד הלאומי של נשים סהרוואיות. תפקידן של הנשים הסהרוואיות היה מרכזי כבר בחיים הפרה-קולוניאליים והקולוניאליים, אך התחזק עוד בשנות המלחמה (1975–1991), כאשר נשים סהרוואיות ניהלו את רוב הממשל של המחנות, בעוד הגברים נלחמו בחזית. זה, יחד עם שיעורי אוריינות וחינוך מקצועי, יצר התקדמות גדולה בתפקידן של נשים בחברה הסהרה. החזרתם של מספר רב של גברים סהרוואים מאז הפסקת האש ב-1991 האטה את ההתפתחות הזו לפי, אך נטען כי נשים עדיין מנהלות את רוב הממשל של המחנות, ואיגוד הנשים בסהרה UNMS פעיל בקידום מעמדן.
עבודה וכלכלה
בעוד שמספר ארגונים בינלאומיים ( ECHO, WFP, אוקספם, UNHCR ועוד) פעילים במחנות, חזית הפוליסריו מתעקשת להשתמש בעיקר בצוות מקומי לבנייה, הוראה וכו'. היא טוענת שזה יעזור להפעיל את אוכלוסיית הפליטים, כדי למנוע תחושת קיפאון וחוסר תקווה לאחר 30 שנות גלות. עם זאת, מקומות העבודה נותרו נדירים ואלו הסהראווים שהתחנכו באוניברסיטאות בחו"ל יכולים למצוא רק לעיתים רחוקות אם בכלל הזדמנויות להשתמש בכישוריהם. כמה סהראווים עובדים בעיר טינדוף הסמוכה.
כלכלה מוניטרית פשוטה החלה להתפתח במחנות במהלך שנות ה-90, לאחר שספרד החליטה לשלם פנסיה לסהראווים שגויסו בכפייה כחיילים "בטרופאס נומאדס" בתקופה הקולוניאלית. הכסף הגיע גם מסהראווים שעבדו באלג'יריה או מחוצה לה, ומפליטים שמנהלים אורח חיים מסורתי של בדואים וטוארג ים, הרועים בקר באלג'יריה, מאוריטניה ובאזורים שבידי פוליסריו של מערב סהרה. עם זאת, הכלכלה הפרטית נותרה מוגבלת מאוד, והמחנות ממשיכים לשרוד בעיקר באמצעות סיוע חוץ וסיוע אלג'ירי.
הפרדה משפחתית וזכויות אדם
מכיוון שחזית פוליסריו ומרוקו עדיין נמצאות במלחמה, ביקורים בין המחנות והחלקים שבשליטת מרוקו של סהרה המערבית הם כמעט בלתי אפשריים, כאשר החומה המרוקאית מעכבת את התנועה דרך סהרה המערבית, וגבול אלג'יריה-מרוקו סגור. בנוסף אלפי משפחות הופרדו למשך 30 שנה, מצב כואב לאוכלוסייה הן בסהרה המערבית והן במחנות הפליטים. בשנת 2004, ניהלה נציבות האו"ם לפליטים תוכנית חילופי ביקורי משפחות לביקורים של חמישה ימים למספר מצומצם של אנשים, המגיעים מהמחנות לשטחים שבשליטת מרוקו ולהפך. האו"ם גם הקים שירותי טלפון ודואר בין המחנות לסהרה המערבית שבידי מרוקו.
בעוד שפוליסריו מתלוננת על דיכוי של פעילי זכויות אדם סהראווים בחלקים שבשליטת מרוקו של סהרה המערבית; ממשלת מרוקו, קבוצות מתנגדים בתוך פוליסריו, כמו גם חברים לשעבר בפוליסריו, טענו כי מחנות הפליטים הם מדי פעם זירת הפרת זכויות אדם נגד אוכלוסיית הפליטים על ידי פוליסריו.
חזית פוליסריו הכירה בדיווחים על התעללות בשנות השבעים והשמונים, אך מכחישה את ההאשמות בהתעללות מתמשכת. דיווחים על מכות ועינויים, במקרים רבים שהובילו למוות, של שבויי מלחמה מרוקאים שהוחזקו בעבר במחנות זכו לגיבוי של כמה ארגוני זכויות אדם, מה שנראה כי תרמו לשחרורם של אחרוני האסירים הללו עד הקיץ. של 2005. ישנן תלונות על הגבלות על התנועה בין המחנות, כאשר מרוקו מתארת אותן כמנותקות לחלוטין מהעולם החיצון, אך רשויות המחנות טוענות שזה לא נכון, וכי הן פשוט עוסקות ברישום תנועות למטרות הקצאת סיוע. ארגוני זכויות אדם המבקרים הגיעו למסקנה כי התנאים בעייתיים בכל הקשור לקיום בסיסי, אך מצב זכויות האדם משביע רצון. ביקור של OHCHR (משגיחי זכויות האדם של האומות המאוחדות) בסהרה המערבית שבשליטת מרוקו ובמחנות הפליטים טינדוף בשנת 2006 לא תיעד שום תלונות על הפרת זכויות אדם במחנות, אך הדגיש את הצורך במידע נוסף. עם זאת, הדו"ח, שמתח ביקורת קשה על התנהלות מרוקו בסהרה המערבית, זכה לטענות כמוטה ומפלגתי על ידי ממשלת מרוקו. באפריל 2010 קראה ממשלת סהרה לאו"ם לפקח על זכויות האדם בשטחים המשוחררים ובמחנות הפליטים, והצהירה כי "אנו מוכנים לשתף פעולה באופן מלא עם שומרי זכויות האדם של האו"ם בשטח שבשליטתנו. על האו"ם להתייחס להצעה זו ברצינות, ולבקש ממרוקו לעשות כמוהו".
2011 חטיפת עובדים זרים לא ממשלתיים
ב-23 באוקטובר 2011, שלושה עובדי סיוע הומניטרי אירופאים נחטפו בראבוני, המרכז המנהלי של מחנות הפליטים. שלושת בני הערובה היו שני אזרחים ספרדים (אנריק גוניאלון ואיינהואה פרננדס דה רינקון) ואישה איטלקייה (רוסלה אורו); כולם חברים בארגונים לא ממשלתיים הומניטריים. במהלך החטיפה, אנריק גוניאלון ושומר סהרה נפצעו על ידי התוקפים, שלפי מקורות פוליסריו הגיעו ממאלי.
החטיפה זכתה לגינוי נרחב בינלאומי, למשל על ידי הוועדה האפריקאית לזכויות אדם וזכויות העמים והאיחוד האירופי.
החטופים שוחררו לחופשי על ידי התנועה לאחדות וג'יהאד במערב אפריקה (MOJWA) בגאו, מאלי ב-18 ביולי 2012, והועברו לבורקינה פאסו ומאוחר יותר לספרד.
השפעה ספרותית
המשוררים הדג'טו עליאת סוולם וחוסין מולוד כתבו על החיים במחנה המחאה גדיים איזיק.
רעפנוניים
רַעַפְנוּנִיִּים (שם מדעי: Malacanthidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים החיים בימים הטרופיים. מחולקים לשתי תת-משפחות: Malacanthinae ו-Latilinae הנבדלות במראה, בהתנהגות ובאקולוגיה. תת-המשפחה הראשונה נמצאת בדרך כלל מעל לעומק 50 מטר ואילו השנייה תימצא מתחתיו.
חלק ממיני הרעפנוניים הם דגי מאכל חשובים, אם כי אצל חלקם יש זיהומי כספית. דגים אחרים הם צבעוניים ויפים ונמצאים במספר אקווריומים וגני חיות לראווה.
מאפיינים
דגים אלה חיים בימים רדודים באזורים חוליים, סלעיים וכן בשוניות אלמוגים למעט המינים החיים בעומק. הם מגיעים לאורך 17-125 ס"מ ויכולים להגיע למשקל של 30 ק"ג. לחלק מדגים אלה ראש מוארך וחוטם צר וארוך והם רזים מאוד, לעומת אחרים בעלי פה קצר עם זיפים מסביב לפה והם שמנים יותר. הסנפירים קצרים אך הם בעלי רעמה קוצנית מהגב ועד לזנב.
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין
קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין מתרחשת מתחילת המאה העשרים ואחת. תופעה זאת כוללת הוצאה להורג של אסירים פוליטיים, אסירי מצפון ובעיקר מתרגלים של פאלון גונג, כדי לספק איברים לניתוחי השתלות. על פי אומדנים שונים מדובר בתופעה שהובילה למותם של מאות אלפי בני אדם במהלך השנים. היותם נרדפים על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין הפכה את מתרגלי הפאלון גונג לקהל יעד מועדף לרצח לשם גמול כספי בתעשיית ההשתלות בסין.
רקע
פאלון גונג (או פאלון דאפא) היא שיטת צ'י גונג סינית הכוללת תרגול מדיטטיבי ומושתתת על הגות פילוסופית-מוסרית שמקורה במסורת הבודהיסטית. המתרגלים מבצעים 5 תרגילים הכוללים תנועה עדינה בעמידה ובישיבה (מדיטציה) ומתחייבים לנהל את חייהם על פי שלושה עקרונות אוניברסליים: אמת, חמלה וסובלנות. המתרגלים לא מתערבים בענייני המדינה ולא עוסקים בפוליטיקה. מטרתם להיות אזרחים נאמנים ושומרי חוק, דוברי אמת ואנשים מוסריים וטובי לב. מאז שהופצה בציבור בשנת 1992, השיטה תפסה תאוצה והחלה להיות פופולרית בסין. בשנת 1998 מקורות בממשלה הסינית העריכו שכ-70 מיליון אנשים אימצו אותה כדרך חיים.
רדיפת הפאלון גונג
בשנת 1999 מנהיג המפלגה הקומוניסטית, ג'יאנג דזה-מין, התייחס אל הפאלון גונג כאל איום פוטנציאלי לסמכות ולאידאולוגיה של המפלגה, וביולי 1999 פתח במערכה כלל ארצית כדי להכחיד את השיטה ואת המתרגלים בה. הוא הקים גוף על-חוקתי הנקרא "משרד 6-10" כדי להוביל את מסע הרדיפה של הפאלון גונג. הרשויות גייסו את המנגנון הממשלתי ואת כלי התקשורת שבחסות הממשלה, את בתי המשפט, את כוחות המשטרה, הצבא, מערכת החינוך, המשפחות ומקומות העבודה כדי להיאבק ולהשמיד את הקבוצה. מאז 1999 הפכו מתרגלי הפאלון גונג למטרות והמשטר הפעיל עליהם עינויים, מעצרים המוניים, עבודת כפייה, "חינוך מחדש" והתעללות פסיכיאטרית, שנועדו כולם לאלץ אותם להתכחש לאמונתם. ב-2009 דיווח "הניו יורק טיימס" שלפחות 2,000 מתרגלים נהרגו במהלך הרדיפה; מקורות של פאלון גונג תיעדו שמית 3,700 מקרי מוות נכון ל-2013. בגלל הקושי להשיג מידע בסין ולהעבירו, ייתכן שמספר זה מייצג רק חלק מועט ממספר מקרי המוות שהתרחשו בפועל.
תחילת התופעה
דיווח מקיף על קצירת איברים שיטתית מאסירי פאלון גונג חיים הופיע לראשונה ב-2006 בשם דו"ח קילגור מטאס. החוקרים בדו"ח, דייוויד קילגור ודייוויד מטאס, העריכו שהפרקטיקה הזאת החלה ב-1999. כמה חוקרים, ובהם עורך הדין הקנדי לזכויות אדם דייוויד מטאס, תת-שר החוץ הקנדי לנושאי אסיה והאוקיינוס השקט, חבר הפרלמנט הקנדי לשעבר דייוויד קילגור, והעיתונאי החוקר איתן גוטמן, העריכו שמאות אלפי אסירי מצפון מקרב מתרגלי הפאלון גונג הומתו כדי לספק את הסחר הרווחי באיברים אנושיים ובגופות אנושיות. בדו"ח מעודכן משנת 2018 הם קובעים שהעוולות האלה ממשיכות להתרחש. המסקנות האלה מבוססות על שילוב של ניתוח סטטיסטי, ראיונות עם אנשים שהיו אסירים בעבר, ראיונות עם רופאים המנהלים מרכזי השתלה בסין, עם רשויות רפואיות ועם סוכנים של המשרד לביטחון הציבור; וכן ראיות נסיבתיות, למשל המספר הגדול של מתרגלי הפאלון גונג העצורים בסין מחוץ לסדרי המשפט החוקי, שנערכו להם בדיקות רפואיות מקיפות, מספרם העולה של מרכזים רפואיים המיועדים לניתוחי השתלות בסין והרווחיות של מכירת איברים. הממשלה הסינית מכחישה באופן עקבי את ההאשמות. אך לא מספקת הסבר למקור האיברים להשתלות. ממשלת סין גם לא מאפשרת לחוקרים להיכנס לסין.
הנושא משך תשומת לב וקיבל גינוי פומבי מממשלות, ארגונים בין-לאומיים ואיגודים רפואיים. הפרלמנט של קנדה והפרלמנט האירופי, וכן ועדת המשנה ליחסי חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, אימצו החלטות המגנות את קצירת האיברים מאסירי מצפון של הפאלון גונג. השליחים המיוחדים של האו"ם קראו לממשלה הסינית לתת דין וחשבון על מקורות האיברים שמשתמשים בהם בהשתלות, ו"ההסתדרות הרפואית העולמית", "האגודה האמריקנית להשתלות", ו"אגודת ההשתלות" קראו להטיל סנקציות על רשויות הרפואה הסיניות. מספר מדינות גם נקטו באמצעים, או שקלו לנקוט באמצעים, כדי להרתיע את אזרחיהן מלנסוע לסין כדי לקבל איברים (כמו חוק ההשתלות שהתקבל בשנת 2008 בכנסת ישראל). סרט דוקומנטרי "קציר אנושי" על קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג קיבל את פרס פיבודי לשנת 2014 למצוינות בעיתונות המשודרת.
השתלות איברים בסין
היקף השתלות האיברים בסין הוא אחד מהגדולים בעולם, כאשר בשנת 2004 דווחו יותר מ-13,000 השתלות ובשנת 2006 דווחו 20,000. עם זאת, שיעור תרומות האיברים מרצון במדינה הוא נמוך ביותר, הן משום שלא הייתה בסין כל מערכת מאורגנת לתרומת איברים מרצון מהמת, והן מסיבות תרבותיות. לדוגמה, בין 2003 ל-2009, רק 130 אנשים התנדבו להיות תורמי איברים. ב-2010, הצלב האדום הסיני השיק יוזמה לאומית למשוך תורמי איברים מרצון, אבל רק 37 אנשים נרשמו. בשל השיעור הנמוך של תרומת האיברים מרצון, רוב האיברים המשמשים בהשתלות מקורם באסירים, או שמקורם אינו ידוע. הממשלה הסינית אישרה ב-1984 תקנה המאפשרת הסרת איברים מפושעים שהוצאו להורג, בתנאי שהם נתנו מראש את הסכמתם, או במקרה שאף אחד לא דרש לקבל את הגופה.
למרות היעדר מערכת מאורגנת של תרומת איברים מרצון או של הקצאת איברים, זמני ההמתנה לקבלת איברים חיוניים בסין הם מהקצרים בעולם – לרוב מדובר במספר ימים או שבועות עבור איברים כמו כליות, כבד ולב. זה הפך את סין ליעד של תיירות השתלות בין-לאומית ולמקום מרכזי לניסויים בתרופות נוגדות דחייה. הרווח מסחר באיברים אנושיים מהווה מקור הכנסה רווחי עבור הממסד הרפואי הסיני, הממסד הצבאי והמשרד לביטחון הציבור. היות שאין מערכת לאומית אפקטיבית של תרומת איברים מרצון או של הקצאת איברים, בתי החולים משיגים את האיברים מאנשים חיים, באמצעות הקשרים שלהם בבתי משפט, במרכזי מעצר, במחנות לעבודת כפייה ובבתי כלא.
ככלל, לא נמסרת למושתלי האיברים בסין זהותם של תורמי האיברים, וגם לא מספקים להם ראיות להסכמתו בכתב. במקרים מסוימים ייתכן שמונעים מהמושתלים לדעת אפילו את זהות הצוות הרפואי והמנתחים. בעיית חוסר השקיפות מצטרפת לחוסר המוחלט של כללי אתיקה למקצוע ההשתלות, וחוסר מוחלט של מערכת לטיפול משמעתי ואכיפה למנתחים המפרים את אמות-המידה האתיות.
בשנות התשעים של המאה ה-20 הלכה וגברה דאגה בקרב איגודים רפואיים וארגוני זכויות אדם לגבי ניצול לרעה הנגרם משחיתות ומכפייה של הסכמה לתרומת איברים, שהובילה אותם לגנות את סין על שימוש באיברי אסירים. הדאגות הללו עלו שוב לפני השטח ב-2001, כשרופא צבאי סיני העיד בפני הקונגרס האמריקני שהוא לקח חלק בניתוחים להוצאת איברים מאסירים שהוצאו להורג, כאשר חלקם עדיין לא היו מתים. בדצמבר 2005, סגן שר הבריאות הסיני, הואנג ג'יה-פו (Huang Jiefu), הודה שעד 95% מהאיברים להשתלה מקורם באסירים שהוצאו להורג, והבטיח לנקוט באמצעים כדי למנוע ניצול לרעה. הואנג חזר על הטענות האלה ב-2008 וב-2010 והצהיר שיותר מ-90 אחוז מהשתלות האיברים מתורמים שמתו מקורן באסירים שמתו. ב-2006 דרשה ההסתדרות הרפואית העולמית שסין תפסיק לקצור איברים מאסירים, כיוון שהם אינם נחשבים כמי שהסכמתם ניתנה כהלכה. ב-2014 אמר הואנג ג'יה-פו שהסתמכות על איברי אסירים מהנידונים למוות פוחתת, אך בה בעת הגן על הנוהג להשתמש באיברי אסירים עבור מערכת ההשתלות. בהצלבת הנתונים נמצא כי מספר ההשתלות עולה בעשרות מונים על מספר הנדונים למוות בסין. הממשלה הסינית לא נתנה צידוק לפער המספרי הזה.
חוקרים ומשקיפים בין-לאומיים הביעו דאגה נוספת: שבנוסף לאסירים שנידונו למוות, האיברים מגיעים מאסירי-מצפון – במיוחד ממתרגלים של השיטה הרוחנית פאלון גונג אבל ייתכן שגם מטיבטים, מאויגורים ומנוצְריים החיים במחתרת. אנשים אלה לא הורשעו בשל פשעים שדינם מוות, ובמקרים רבים נכלאו שלא על פי סדרי המשפט החוקי אלא רק בשל אמונותיהם הפוליטיות או הדתיות.
סו-ג'יאה-טון (Sujiatun)
ההאשמות הראשונות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בקנה-מידה גדול הועלו במארס 2006 על ידי שלושה אנשים שטענו שהם יודעים על הוצאת איברים בכפייה ב"בית החולים לטרומבוזיס" (Sujiatun Thrombosis Hospital) בסו-ג'יאָה-טוּן אשר בשָן-יאנג, בפרובינציית ליָאוֹ-נינג. אחת מחושפי המידע, אשתו של מנתח בבית החולים, טענה שבעלה ביצע ניתוחים רבים להסרת קרניות ממתרגלים של פאלון גונג בעודם בחיים, למטרות השתלה. נציגים של מחלקת המדינה של ארצות הברית נשלחו לבית החולים סו-ג'יאה-טון כדי לחקור את ההאשמות. הם קבעו שלא היו מספיק ראיות כדי להוכיח את ההאשמות, אבל אמרו שהם נותרו מודאגים לגבי היחס של סין כלפי הפאלון גונג ולגבי הדיווחים על קצירת איברים. זמן לא רב לאחר מכן, במאי 2006, ביקשה "הקואליציה לחקר הרדיפה של הפאלון גונג" מחבר הפרלמנט הקנדי לשעבר דייוויד קילגור (David Kilgour) ומעורך הדין לזכויות אדם דייוויד מטאס (David Matas) לחקור את ההאשמות הנרחבות יותר באשר לקצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג בסין. קילגור ומטאס הסכימו לערוך חקירה בהתנדבות.
הספר: איברים של המדינה - השתלות לא חוקיות בסין
ב-2012 פורסם הספר "State Organs: Transplant Abuse in China" (איברים של המדינה: השתלות לא חוקיות בסין). הספר הוא אסופת מאמרים שכתבו ד"ר דניאל דניוביץ', פרופסור לרפואה, ארתור קפלן, פרופסור לביו-אתיקה, פרופסור יעקב לביא, מנהל מערך השתלות הלב בבית החולים שיבא ומנתח לב, ד"ר גאזאלי אחמאד, פרופ' מאריה פיטארנה סינג, ד"ר טורסטון טריי, איתן גוטמן ודייוויד מטאס.
איתן גוטמן
גוטמן טען שב-1999 קצירת האיברים בשין-ג'יאנג פחתה בצורה תלולה ופתאומית בדיוק כאשר מספר השתלות האיברים ברחבי סין החל לעלות. שנה זו היא השנה בה הממשלה הסינית פתחה בדיכוי בהיקף ארצי נרחב של השיטה הרוחנית פאלון גונג. גוטמן סבור שאוכלוסיית האסירים החדשה של מתרגלי הפאלון גונג תפסה את מקום האויגורים כמקור העיקרי לאיברים להשתלה. הוא העריך שכ-65,000 מתרגלי פאלון גונג הוצאו להורג בעבור איבריהם בין השנים 2000 – 2008, והוא מציין שהמספר דומה לאומדן של קילגור ומטאס באותה תקופת זמן שהם התייחסו אליה.
ממצאים אלה פורסמו במספר עיתונים וכתבי-עת, ביניהם: World Affairs Journal, the Weekly Standard, Toronto Star וה-National Review. גוטמן גם העיד על ממצאיו בפני הקונגרס האמריקני ובפני הפרלמנט האירופי.
באוגוסט 2014 פרסם גוטמן את תוצאות מחקרו כספר הנושא את הכותרת: "The Slaughter: Mass Killings, Organ Harvesting and China’s Secret Solution to Its Dissident Problem" ("הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, והפתרון החשאי של סין לבעיית הדיסידנטים").
ראיות
כל סוגי הראיות שהוצגו בדוח, תומכות בהאשמות שמתרגלי הפאלון גונג אכן נרצחים בסין עבור איבריהם. חוקרים, מגני זכויות אדם וארגונים להגנת הרפואה התמקדו במיוחד בהיקף השתלות האיברים שבוצעו בסין; בפער בין מספר ההשתלות לבין המקורות הידועים להשגת איברים; בגידול המשמעותי בתעשיית ההשתלות החופפת לכליאות ההמוניות של מתרגלי פאלון גונג; בזמני המתנה הקצרים המצביעים על הוצאה להורג "לפי דרישה"; ועל דיווחים שאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג עוברים בדיקות רפואיות במתקני הכליאה כדי לבדוק האם הם יוכלו לשמש כמקור לאיברים.
עלייה במספר השתלות האיברים בכל המדינה אחרי 1999
מספר השתלות האיבר שבוצעו בסין גדל במהירות החל משנת 2000. העלייה הזאת תואמת את תחילת הרדיפה נגד הפאלון גונג, שבה עשרות אלפי מתרגלי פאלון גונג נשלחו למחנות עבודה בכפייה, מרכזי מעצר ובתי כלא בסין.
קילגור ומטאס כותבים שאת הגידול בהשתלות האיברים לא ניתן לייחס לגמרי לשיפורים בטכנולוגיית ההשתלות: "טכנולוגיית השתלת כליה כבר הייתה מפותחת במלואה בסין הרבה לפני שהחלה הרדיפה נגד הפאלון גונג, אבל מספר השתלות כליה זינק מעלה, ויותר מאשר הכפיל את עצמו, מרגע שהרדיפה נגד הפאלון גונג החלה. בשום מקום בעולם לא נרשמה קפיצה כה משמעותית במספרי ההשתלות עם אותו מאגר של תורמים רק משום שהיה שינוי בטכנולוגיה".
יתרה מכך, הם מציינים שבמהלך התקופה הזאת של ההתרחבות המהירה של תעשיית השתלות האיברים בסין, לא היו שום שיפורים משמעותיים בתרומת האיברים מרצון או במערכת הקצאת האיברים, וגם אספקת האיברים מאסירים נידונים למוות לא גדלה. אף שזה אינו מוכיח את ההאשמות, קיימת הקבלה בין הגידול המהיר במספר השתלות האיברים לבין המאסרים ההמוניים של מתרגלי הפאלון גונג ועובדה זאת תומכת בהשערה שאיברים נקצרו ממתרגלי פאלון גונג שהיו עצורים או כלואים.
אי-התאמה במקורות הידועים של איברים להשתלה
בכירים סינים דיווחו ב-2005 שעד 95% מהאיברים להשתלות מקורם באסירים. אבל סין אינה מבצעת מספיק הוצאות להורג חוקיות שיכולות להסביר את המספר הגדול של ההשתלות המבוצעות, ותרומות איברים מרצון הן נדירות ביותר (בכל רחבי המדינה נרשמו 130 איש בלבד בין השנים 2003 עד 2009 כמתנדבים לתרום איברים).
בכירים במערכת הרפואית הסינית דיווחו כי יותר מ-13,000 השתלות בוצעו בסין ב-2004. ב-2006 פרסם העיתון China Daily, הנמצא בבעלות ממשלתית, שמדי שנה מבוצעות בסין 20,000 השתלות איברים. באותה תקופת זמן, מספר האסירים שנידונו למוות והוצאו להורג היה קטן בהרבה ממספר ההשתלות. אמנסטי אינטרנשיונל תיעדה ב-2006, בהתבסס על דיווחים זמינים שפורסמו באופן גלוי, 1,770 הוצאות להורג; ההערכות הגבוהות ביותר לגבי מספר ההוצאות להורג מתקרבות ל-8,000. היות שבסין אין מערכת מסודרת של הקצאת איברים ומציאת התאמה, וכדי לעמוד בדרישה לזמן המתנה קצר, זה נדיר שיילקחו איברים שונים מאותו תורם. יתרה מכך, לרבים מהנידונים למוות יש בעיות בריאות כמו הפטיטיס B שמונע מהם להיות תורמי איברים. זה מצביע על קיומו של מקור נוסף של איברים. השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים, מנפרד נוואק, אומר ש"ההסבר שרוב האיברים האלה מגיעים מנידונים למוות אינו סוגר את הנושא... אם זה אכן כך, מספר העבריינים המוצאים להורג צריך להיות גבוה הרבה יותר מכפי ששיערנו עד כה".
בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית אמר ד"ר דיימון נוטו: "מספר האסירים שנידונו למוות אינו יכול להסביר לגמרי את כל ההשתלות המתבצעות בסין [...] אפילו אם הם הוציאו להורג 10,000 לשנה וביצעו 10,000 השתלות לשנה, עדיין תהיה קיימת אי התאמה גדולה. מדוע זה? זה פשוט בלתי אפשרי שאותם 10,000 אנשים שהוצאו להורג יתאימו בדיוק לאותם 10,000 אנשים שנזקקו לאיברים". כמוהו טוענים גם דייוויד קילגור ודייוויד מטאס שהמקורות המסורתיים של איברים להשתלות [בסין] כמו אסירים שהוצאו להורג, תורמים, או אנשים שמתו מוות מוחי "אפילו לא מתקרבים להסביר את המספר הכולל של ההשתלות ברחבי סין". בדומה לנוטו, הם מצביעים על המספר הגדול של מתרגלי פאלון גונג במערכת בתי הסוהר ומחנות העבודה כמקור הסביר לאיברים.
זמני המתנה להשתלת איבר
זמני המתנה להשתלות איבר בסין קצרים באופן משמעותי יותר מבכל מקום בעולם. בפרסום שהופיע ב-2006 באתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" נכתב: "זה יכול לקחת רק חודש לקבל השתלת כבד, וזמן ההמתנה המקסימלי הוא חודשיים. באשר להשתלת כליה, זה יכול לקחת שבוע אחד למצוא תורם מתאים, והזמן המקסימלי הוא חודש אחד... אם משהו לא טוב יקרה עם האיבר הנתרם, תוצע לפציינט האופציה לקבל איבר אחר מתורם, ולעבור שוב ניתוח תוך שבוע אחד". מרכזי השתלה אחרים פרסמו פרסומים דומים לגבי זמני המתנה של שבוע או שבועיים להשתלת כבד או כליה. פרסומים אלה תואמים עדויות של מושתלי איברים, שדיווחו כי קיבלו איברים תוך מספר ימים או שבועות. בהשוואה, זמני המתנה ממוצעים לכבד או כליה בארצות מפותחות כמו בארצות הברית, קנדה ובריטניה, נעים בדרך כלל בין שנתיים ליותר מארבע שנים, וזאת חרף העובדה שבארצות אלה רשומים מיליוני תורמים מרצון והן הקימו מערכות של התאמת והקצאת איברים.
חוקרים ואנשי מקצועות הרפואה הביעו דאגה לגבי מה שמשתמע מזמני ההמתנה הקצרים להשתלות שבתי החולים בסין הציעו. ספציפית הם אומרים שזמני המתנה אלה הם אינדיקציה לקיום מאגר של תורמים חיים שניתן לקחת את איבריהם על פי דרישה. זה משום שאיברים חייבים להיות מושתלים מיידית לאחר המוות, או להילקח מתורמים חיים (כליות צריכות להיות מושתלות תוך 24–48 שעות, כבדים תוך 12 שעות, ולבבות תוך 8 שעות.
ד"ר קירק אליסון, מנהל שותף ב"תוכנית לזכויות אדם ורפואה" באוניברסיטת מינסוטה, כתב ש"בשביל מסגרת זמן קצרה בשיטת 'לפי דרישה' [כמו בסין] נדרש מאגר גדול של תורמים שכבר נבדקו להתאמת קבוצת דם ו-HLA", וזה תואם לדיווחים על כך שממתרגלי פאלון גונג נלקחות דגימות דם ורקמות בהיותם במעצר. הוא כתב שזמני ההמתנה הקצרים של סין לא יכולים להתבסס בביטחון על "מוות מקרי", ושרופאים שהוא שאל על כך ציינו שהם בוחרים מבין אסירים חיים כדי להבטיח איכות ותאימות. ד"ר יעקב לביא, מנהל היחידה להשתלת לב במרכז הרפואי שיבא בישראל, סיפר כי אחד מהפציינטים שלו נסע לסין להשתלת לב. הפציינט המתין שבועיים וההשתלה נקבעה מראש – וזה אומר שלא ייתכן שהאיבר הושג על בסיס מוות מקרי. ד"ר פרנץ אימר, יו"ר הקרן הלאומית השווייצרית לתרומת איברים והשתלה, מדווח כי במהלך ביקורו בבייג'ינג ב-2007 הוא הוזמן על ידי מארחיו הסינים לצפות בניתוח השתלת לב: "המארגן שאל אותנו האם נרצה שניתוח ההשתלה יתבצע בבוקר או אחר הצהריים. זה אומר שהתורם ימות, או ייהרג, בזמן נתון ועל פי נוחות המבקרים. אני סירבתי להשתתף".
עורכי Journal of Clinical Investigation כותבים ש"הדרך היחידה להבטיח השתלה של כבד או לב תוך תקופת זמן קצרה יחסית כפי שזה מובטח לתיירי ההשתלות בסין, היא להשיג מהמושתלים העתידיים את המידע הרפואי הנדרש במהירות, למצוא התאמה, ואז להוציא להורג אדם שמתאים". גם ד"ר נוטו אומר שזמני ההמתנה להשתלת איבר בסין והיכולת לתכנן מראש השתלות יכולים להתקיים רק אם יש אספקה גדולה של "תורמים חיים הזמינים לפי דרישה". מספר האסירים הממתינים להוצאה להורג אינו גדול דיו כדי לספק את הדרישה, ועל פי החוק הסיני יש להוציא אותם להורג שבוע מיום גזר הדין.
הפגיעות של מתרגלי פאלון גונג
מאז 1999, מאות אלפי מתרגלים של פאלון גונג נעצרו במחנות עבודה לחינוך מחדש, בבתי סוהר, ובמתקני מעצר אחרים בסין, וזה הפך אותם לקבוצה הגדולה ביותר של אסירי מצפון בסין. ב-2008, מחלקת המדינה של ארצות הברית ציטטה הערכות שחצי מהאוכלוסייה הרשמית של מחנות העבודה – 250,000 אסירים – הם מתרגלים של פאלון גונג, וב-2013 דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל מצא שמתרגלים של פאלון גונג מהווים בין 30 ל-100 אחוז מהעצורים במחנות העבודה שנבדקו.
אסירים סינים לשעבר דיווחו גם הם שמתרגלי פאלון גונג קיבלו באופן עקבי את "עונשי המאסר הממושכים ביותר ואת היחס הגרוע ביותר" במחנות, ושעינויים והתעללויות מכוונים רק אליהם. ב-2006, מחקר של השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים ציין ש-66% מהמקרים בסין שדווחו נוגע לקורבנות שהם מתרגלי פאלון גונג. אלפי מתרגל פאלון גונג מתו או נהרגו בהיותם במעצר או כליאה, ולרוב בנסיבות השנויות במחלוקת. בני משפחה של מתרגלים שמותם שנוי במחלוקת דיווחו כי בקשתם לנתיחה שלאחר המוות נדחתה. היו מקרים שהגופות נשרפו ללא שהייה מבלי לקבל את הסכמת המשפחה. אנליסטים וקבוצות לזכויות אדם כבר הצביעו על מספר גורמים המניעים את היחס החמור במיוחד כלפי מתרגלי הפאלון גונג הכלואים. זה כולל הוראות שמנפק הממשל המרכזי או רשויות המפלגה הקומוניסטית; מתן תמריצים והצבת מִכְסות מחייבות המעודדים התעללות וניצול לרעה; ידיעה שבמקרי מוות במתקני כליאה האחראים יהיו פטורים מעונש; והשפעה של התעמולה הממשלתית שעושה דה-הומניזציה ומכפישה את מתרגלי הפאלון גונג
המספר הגדול של אסירים מקרב הפאלון גונג הוביל את החוקרים לזהות בהם מקור סביר לאיברים. על פי מחקרו של גוטמן, ייתכן שגם קבוצות אחרות שהורדו לשוליים מהוות מטרות, כולל טיבטים ואויגורים המתגוררים בעיקר באזורים המערביים של סין. אבל, בשל סיבות של קרבה גאוגרפית, מתרגלי הפאלון גונג הם מטרות סבירות יותר. בנוסף, היות שהשיטה הרוחנית [הפאלון גונג] אוסרת עישון וצריכת אלכוהול, המתרגלים בשיטה הם לרוב יותר בריאים.
בהקשר של קצירת האיברים, קילגור ומטאס מצביעים על סיבה נוספת שמתרגלי הפאלון גונג פגיעים, והיא רצונם להגן על בני משפחתם מהענשה מצד סוכני ביטחון. לכן כאשר עוצרים מתרגלי פאלון גונג, רבים מהם מסרבים לתת לשוטרים את שמותיהם או פרטים אחרים מזהים. "אמנם סירוב זה לזהות את עצמם נעשה מתוך רצון להגן, אבל ייתכן שהיה לו אפקט הפוך. קל יותר להפוך אדם כאשר בני משפחתו אינם יודעים את מקום הימצאו מאשר לעשות זאת לאדם שהמשפחה יודעת איפה הוא", אומר הדוח שלהם. קילגור ומטאס כתבו שהם עדיין לא שמעו על מתרגל פאלון גונג שיצא לחופשי לאחר שסירב להזדהות, אף על פי שהתופעה של סירוב להזדהות הייתה שכיחה בקרב המתרגלים שנעצרו. בדומה, איתן גוטמן מדווח שביותר ממאה ריאיונות שניהל עם אסירים לשעבר, הוא נתקל רק במקרה אחד ששמע על מתרגלת שלא מסרה את שמה ובכל זאת שרדה, ועליה נאמר ש"איבריה היו במצב גרוע יותר משלי".
בדיקות רפואיות במתקני כליאה
איתן גוטמן ראיין עשרות אסירים סינים לשעבר, כולל 16 מתרגלי פאלון גונג, שמספרים על בדיקות רפואיות חריגות שהתקיימו בזמן המעצר. גוטמן אומר שסביר שכמה מהבדיקות היו שגרתיות, ושכמה מהן כוונו לבדוק את וירוס הסארס. אבל, במספר מקרים, הבדיקות הרפואיות שתוארו כוונו אך ורק לאמוד את בריאותם של האיברים הפנימיים.
אדם אחד, וואנג שיאו-הואה (Wang Xiaohua), היה כלוא במחנה עבודה בכפייה ביונאן ב-2001, ויחד עם 20 מתרגלי פאלון דאפא אחרים שהיו עצורים נלקח לבית חולים. לקחו מהם כמויות גדולות של דגימות דם, דגימות שתן, שיקוף רנטגן של אזור הבטן, וא.ק.ג. הצוות הרפואי בבית החולים כלל לא התייחס לפציעות הגופניות שנגרמו למתרגלים האלה בתקופת כליאתם. הדפוס הזה חזר במספר ראיונות אחרים.
צ'ו יָאנג-יָאו, פליטה מסין כבת 30 ומשהו, נלקחה שנת 2000 ממחנה עבודה בכפייה לבית חולים ביחד עם שני מתרגלי פאלון גונג אחרים. היא אומרת שצוות בית החולים הוציא מהם כמויות גדולות של דם, ערך שיקוף רנטגן של בית החזה ובדק את האיברים של האסירים. בעדותה אמרה: "לא נערכה בדיקת הקשה על הברך, לא מישוש של בלוטות לימפה, שום בדיקה של האוזניים, הפה או איברי המין – הרופא בדק רק איברים שניתן למכור", כותב גוטמן.
אישה אחרת, ג'וּנג טיאן, סיפרה בעדותה על בדיקות גופניות מקיפות ושאיבת כמויות גדולות של דם – מספיק גדולות כדי לבצע דיאגנוזה מתקדמת או התאמת רקמות – בזמן שהייתה עצורה במרכז מעצר בעיר שן-יאנג.
אסירה לשעבר מפרובינציית גואנג-דונג, אמרה שנעשו בדיקות רפואיות ל-180 מתרגלי פאלון גונג ב-2003, ושהבדיקות התרכזו אך ורק באיברים פנימיים.
עדה אחרת שהייתה עצורה במחנה העבודה מה-סאן-ג'יאָה ב-2005 אמרה שבדיקות רפואיות מקיפות נעשו אך ורק למתרגלים צעירים ובריאים ברגע שהגיעו למחנה; הזקנים והחלושים נבדקו באופן שטחי וחפוז.
החוקרת ג'איה גיבסון מצאה גם 3 אסירים טיבטיים שהבדיקות הרפואיות שלהם כללו "איברים בלבד", כולן נעשו מעט אחרי 2005.
ראיות שנאספו בשיחות טלפון
במארס 2006, מיד לאחר שהחלו לצוץ ההאשמות שאסירים מתרגלי פאלון גונג הם מטרה לקצירת איבריהם, החלו חוקרים מחוץ לסין להתקשר לבתי חולים ולמרכזי מעצר בסין. המתקשרים הציגו עצמם כזקוקים להשתלת איברים או כברוקרים של איברים, ושאלו לגבי זמינות של איברים מהפאלון גונג. במספר מקרים הם השיגו הודאות מוקלטות שניתן לרכוש איברים שמקורם באסירים מקרב מתרגלי הפאלון גונג. אוסף של שיחות כאלה הוצגו כראיה בדוח של דייוויד קילגור ודייוויד מטאס.
בשיחה כזאת עם מרכז מעצר משטרתי בעיר מי-שאן, אמר פקיד רשמי שיש להם בין חמישה לשמונה מתרגלי פאלון גונג מתחת לגיל 40 שיכולים לשמש כמספקי איברים. כשנשאל לפרטים על המתרגלים האלה, הוא ציין שהם גברים, אסירי פאלון גונג מאזורים כפריים.
רופא בבית החולים מִין-דְזוּ שבעיר נאן-ג'ינג אמר שבבית החולים שלו אין כרגע איברים זמינים ממתרגלי פאלון גונג, אבל שבעבר הוא בחר אסירי פאלון גונג לקצור מהם איברים. הרופא גם יעץ למטלפן ליצור קשר עם בית החולים האוניברסיטאי שבפרובינציה הסמוכה גואן-דונג, ואמר שלהם יש קשרים טובים יותר להשיג איברים של פאלון גונג. בבית החולים ג'ונג-שאן שבשנחאי, רופא אמר לחוקרים שכל האיברים המושתלים בבית החולים מקורם במתרגלי פאלון גונג. במהלך שיחה שנערכה באפריל 2006 עם בית חולים צבאי בגואנג-ג'ואו, רופא אמר לחוקרים שיש בידיו "מספר מצבורים" של איברים של פאלון גונג, אבל שייתכן האספקה תיפסק אחרי 20 במאי 2006. בשיחה אחרת, החוקרים התקשרו לבית המשפט העממי של העיר ג'ין-ג'ואו והציגו עצמם כמתווכי איברים. לשאלתם לגבי השגת איברים מאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג, פקיד רשמי של בית המשפט אמר "זה תלוי אם אתם מוסמכים לכך... אם יש לכם ההסמכה הנדרשת אולי נוכל עדיין לספק כמה [איברים].
קילגור ומטאס מודים שייתכן שלפחות במספר מקרים, צוות בית החולים אולי נתן תשובות שהמטלפן רצה לשמוע, כדי שתהיה עסקה. על התוצאות של שיחות טלפון אלו גם לא ניתן לחזור; ברגע שההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג תפסו את תשומת הלב הציבורית, בתי החולים לא רצו לדון באופן גלוי על ההתנהלות שלהם בלקיחת איברים.
טקטיקת החקירה הזאת שימשה שוב ב-2012, כאשר בכירים במפלגה הקומוניסטית החלו לחקור את חבר הפוליטבירו בו שילאי על מגוון פשעים. בּוֹ היה קודם לכן מושל פרובינציית ליאו-נינג, שהחוקרים מאמינים שהייתה מרכז עיקרי לקצירת איברים. "הארגון העולמי לחקירת הרדיפה של הפאלון גונג" ביצע שיחות טלפון לבכירים ברמות דרג גבוהות ובינוניות שהיו להם קשרים קודמים לבּוֹ שִי-לָאי, והציגו עצמם כחברי הקבוצה למשמעת ופיקוח פנימי במפלגה הקומוניסטית, שבנו את התיק נגדו. הם שאלו שאלות לגבי שרשרת הפיקוד המעורבת בסרסרות של איברים מאסירים, כולל אסירים מקרב הפאלון גונג. כאשר בכיר רם דרג מהפוליטבירו נשאל על מעורבותו של בּוֹ שִי-לָאי בקצירת האיברים, הוא אמר לחוקרים, כפי שדווח, שחבר הוועדה המתמדת של הפוליטבירו ג'וּאוֹ יוֹנְג-קָאנְג, המכונה הצאר של הביטחון "הוא האחראי על זאת באופן ספציפי. הוא יודע על זה".
סבב שיחות אוקטובר - דצמבר 2018
ג'ניפר זנג, עיתונאית, דיווחה ב"אפוק טיימס" על סבב שיחות נוסף שנערך עם 16 רופאים סיניים בכירים במרכזי השתלות איברים בסין. השיחות מאשרות שעדיין נקצרים איברים מאנשים חפים מפשע בסין ומושתלים בגופם של חולים. הדבר מבוצע בחסות הרשויות והממשל.
תמריצים מסחריים
חוקרים מתחום זכויות האדם ואנשים העוסקים במקצועות הרפואה טענו שהאופי המסחרי של הסחר באיברים בסין מקדם שחיתות וניצול לרעה.
בדו"ח של קילגור ומטאס על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג הם מתארים איך בתי חולים בסין העוסקים בהשתלות מספקים דרישות של זרים עשירים, המשלמים עד 100,000$ עבור כבד, ריאה או לב להשתלה. לדוגמה, אתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" פרסם ב-2006 את רשימת המחירים הבאה: כליה – 62,000$ ; כבד – 150,000-170,000$ ; כבד וכליה – 160,000-180,000$; כבד ולבלב – 150,000$; ריאה – 150,000-170,000$; לב – 130,000-160,000$; קרנית – 30,000$. בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית, אמר גבריאל דנוביץ' מהמרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס: "הקלות שבה ניתן להשיג איברים אלה, והאופן שהם מוקצים לזרים עשירים, יצר תרבות של שחיתות".
חקר-מקרה (Case study): פרובינציית ליאו-נינג
ב-2003, עמיתו הקרוב של בו, וואנג לי-ג'ון (Wang Lijun), מונה לראש משרד הביטחון הציבורי בגִ'ין-ג'וּאוֹ, ליאו-נינג. בתפקידו זה הוא ניהל מתקן להשתלות איברים ששם, על פי דיווחים, הוא פיקח על "כמה אלפי" השתלות איברים, מה שהעלה דאגה שהאיברים נלקחו מאסירים פוליטיים. במהלך טקס חלוקת פרס ב-2006, וואנג אמר לכתבים "עבור איש משטרה ותיק, לראות מישהו המוצא להורג ותוך דקות לראות שחייו של אותו אדם ממשיכים בתוך גופם של כמה אנשים אחרים – זה מרגש את הלב. גוטמן אומר שזה "כמעט לא ייתכן" שכל האיברים שהושתלו בניתוחים האלה נלקחו מאסירים שהוצאו להורג, שמספרם אינו מספיק לכסות אספקה של אלפי השתלות איברים. בכל מקרה, מציין גוטמן, בליאו-נינג עצרו המוני מתרגלי פאלון גונג במחנות עבודה בכפייה ובתי כלא. "וזה גם מתקשר לכך שבו [שי-לאי] וואנג [לי-ג'ון] בנו את כוחם הפוליטי במידה רבה על הדיכוי של הפאלון גונג", כותב גוטמן.
ד"ר הוי-ג'ה לי, דובר הארגון הרפואי "רופאים נגד קצירת איברים בכפייה" (Doctors Against Forced Organ Harvesting), חזר על נקודה זו בעדותו בפני הפרלמנט האירופי ב-2015. על פי חישוביו של ד"ר לי, מעיר שגודלה כגודל ג'ין-ג'ואו ניתן לצפות לבערך 14 הוצאות חוקיות להורג בתקופת הזמן שמדובר עליה, מה שאומר שמקור האיברים באלפי ניתוחי ההשתלות במתקן ההשתלות איננו מיושב באמצעות הסבר כזה. בנוסף להשתלות שנעשו בג'ין-ג'ואו, גוטמן מציין שסוכני ביטחון [רשמיים] בעיר דא-ליאן נהגו לספק גופות אנושיות לשני מפעלי פלסטינציה גדולים, שבהם מילאו את הגופות בחומר פלסטי ושלחו אותן לכל העולם כתערוכות של גופות. על פי מודיע שרואיין בתוכנית 20/20 [של הטלוויזיה האמריקנית ABC], הגופות ששומרו באמצעות פלסטינציה הגיעו מאסירים שהוצאו להורג. גם במקרה זה, מציין איתן גוטמן שיש פער לא מוסבר מבחינה מספרית: מפעלי הפלסטינציה הפועלים בדא-ליאן עיבדו אלפי גופות – יותר ממה שניתן לצפות שיגיע מהוצאות חוקיות להורג או מתרומות. הזמן בו הוקמו מפעלי הפלסטינציה חופף לזמן שבו החלה רדיפת הפאלון גונג.
טריבונל: בית דין אזרחי בינלאומי בלונדון
הטריבונל הבינלאומי בלונדון הוא בית דין אזרחי עצמאי שהוקם בשנת 2018 במטרה לבחון את נושא קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין. באב בית הדין היה פרופסור סר ג'פרי נייס, (Geoffrey Nice QC ) יועץ המלכה. סר ג'פרי נייס הוביל להעמדתו לדין של נשיא יוגוסלביה לשעבר, סלובודן מילושביץ' בבית משפט בינלאומי הדומה לנוכחי כעשרים שנה קודם לכן. חבר השופטים בטריבונל כלל גם שישה חברים ממדינות שונות.
במשך 12 חודשים עבד בית הדין כדי לזהות את מהות הפשעים, לבדוק האם בכלל התרחשו, האם הם עונים להגדרה של פשע נגד האנושות או להגדרה של רצח עם, האם הם קיבלו תמיכה מהמדינה, או מגופים פרטיים בסין שנאלצו להשתתף בקצירת איברים בכפייה. הטריבונל עבר על כל העדויות וערך 2 שימועים, בדצמבר 2018 ובאפריל 2019.
העדויות
כמו כן נטען כי תעשיית השתלת האיברים הניבה לכלכלה הסינית יותר ממיליארד דולר בשנה. למשל, על השתלת כבד גבו כ-160,000 דולר.
מספר ההשתלות העצום המתרחש בסין עורר את החשד שמקור האיברים לא מגיע מתרומות חוקיות או מנדונים למוות כפי שסין הצהירה באותה תקופה.
נטען כי ניתוחי קצירת האיברים מתבצעים בעוד הקורבנות עדיין בחיים, דבר המבטיח איכות טובה לאיבר המושתל.
מעל מיליון אנשים כלואים במחנות בסין. הניצולים העידו שעברו בדיקות רפואיות מקיפות כמו בדיקות דם, צילומי רנטגן ואולטרסאונד. ההסבר ההגיוני היחיד לבדיקות הללו באסירים הוא כדי ליצור מאגר מידע, להבטיח את איכות האיברים ואת התאמתם להשתלה. נטען כי עיקר הקורבנות שבאיבריהם נעשה שימוש בתעשיית ההשתלות הם מתרגלי פאלון-גונג שנכלאו בלא משפט בשל אמונתם במחנות אלו.
פסק הדין
מסקנות המשפט הציבורי שבפניו העידו עשרות עדים היא שקצירת האיברים בסין נמשכת ביתר שאת. אואן בוקוט (Owen Bowcott) כתב הגרדיאן מציין שמרבית העדויות עוסקות בתקופה שאחרי שנת 2000.
קריאה לפעולה
הדוח מאשר שקצירת איברים בכפייה מתרחשת בסין ומזים את כל הספקות לגביה. לפיכך טוען הדוח כי על הקהילה הבינלאומית לנקוט מספר צעדים במטרה לעצור את המתרחש בסין:
תגובת הממשלה הסינית
הממשלה הסינית הכחישה שוב ושוב ובאופן גורף שמתרגלי פאלון גונג נרצחו בעבור איבריהם, והיא מתעקשת שהיא דבקה בסטנדרטים של ארגון הבריאות העולמי. יחד עם זה, הממשלה לא הפריכה את הראיות והטענות הספציפיות שהחוקרים ציינו, ולא סיפקה כל הסבר חלופי למקור האיברים בניתוחי ההשתלות.
בתגובה להחלטה מ-2014 בבית הנבחרים של ארצות הברית, דובר השגרירות הסינית אמר שסין דורשת הסכמה בכתב מתורמי האיברים, והצהיר ש"קצירת האיברים כביכול מאסירים שנידונו למוות היא שקר גמור שהומצא על ידי הפאלון גונג". נציג השגרירות דחק אז במחוקקים האמריקנים להפסיק "לתמוך בפאלון גונג ולזמום ביחד איתם".
דייוויד קילגור ודייוויד מטאס אומרים שתגובת הממשלה הסינית למחקרם ב-2006 הכילה "גינוי חריף, אבל שום מידע עובדתי הסותר או מערער את מסקנותינו או את הניתוח שלנו". תגובת הממשלה הסינית התרכזה במיוחד בהאשמת הפאלון גונג בהיותם כת מסוכנת, בהטלת ספק במניעים או באי-תלות של החוקרים ובטעויות קטנות נוספות (דוגמת שגיאה בכתוביות שציינו את המיקום של שתי ערים בסין). התגובה הממשלתית גם הצהירה שסין אוסרת מכירה של איברים אנושיים ודורשת הסכמה כתובה של התורם – טענות שקילגור ומטאס טוענים שהראיות מפריכות אותן.
Heroes (שיר של שיינדאון)
"Heroes" (בעברית: גיבורים) הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום Us and Them, אלבומה השני של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הרוק המיינסטרימי ובמצעד הרוק הפעיל של מגזין הבילבורד, ולמקום ה-28 במצעד הרוק האלטרנטיבי של המגזין.
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין
תגובת הממשלה הסינית
הממשלה הסינית גם ניסתה למנוע דיון ציבורי על הסוגיה הזאת מחוץ לגבולותיה, והענישה אזרחים מסין על כך שדיברו על הנושא של קצירת האיברים. במאי 2006 נסע סגן נשיא הפרלמנט האירופי, אדוארד מק'מילן-סקוט, במשימה לרדת לחקר העובדות ולחקור הפרות של זכויות אדם. המדריך שלו, צָאוֹ דוֹנְג (Cao Dong), אמר שהוא יודע על קצירת האיברים וגם ראה גופה של חבר שלו שהוא מתרגל של פאלון גונג "בחדר המתים, עם חורים היכן שהוסרו איברי גוף". כתגובה על שיתוף פעולה זה נשפט צאו דונג ונאסר לחמש שנים.
Heroes (שיר של שיינדאון)
את השיר כתבו ברנט סמית וג'סין טוד, סולן וגיטריסט הלהקה, יחד עם המלחין והמפיק המוזיקלי, טוני בטאליה.
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין
תגובת הממשלה הסינית
ב-2007, שגרירות סין בקנדה התערבה במטרה לבטל שידור של סרט תיעודי על פאלון גונג וקצירת איברים, שידור שתוכנן לעלות ב-CBC, רשת השידור הלאומית. באותה שנה השגרירות הסינית בישראל ניסתה, ללא הצלחה, לבטל נאום של העו"ד החוקר דייוויד מטאס בנושא קצירת האיברים, ואיימה שלעדותו תהיה השפעה שלילית על יחסי סין-ישראל.