cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רווחה
רווחה הוא מצב שבו יש לאדם כסף די צורכו, בעלות על רכוש, בריאות טובה, אושר, או חלק ממרכיבים אלה. שכר העבודה של האדם מהווה כלי חשוב להשגת מטרות אלו. ברוב המדינות המפותחות, מסופקים חלק מצרכים אלו על ידי הממשלה, ארגוני צדקה, קבוצות דתיות או ארגונים אחרים כגון האו"ם.
בארצות הברית ובקנדה מקבלת הרווחה קונוטציה של עזרה כלכלית לנזקק ולעני בשל חוסר יכולתו לדאוג לכך. באירופה, לעומת זאת, מקבלת מילה זו משמעות רחבה יותר, במובנים של ערבות אוניברסלית, וסולידריות חברתית. היא קיימת למען העני והעשיר כאחד, ופועלת להבטחת רמת חיים סבירה ותמיכה סוציאלית עבור כל האזרחים, בלי סטיגמה של צדקה.
עושר מול רווחה
בעוד המילה "עושר" מתייחסת אך ורק למצב כלכלי נתון, מתייחס המונח "רווחה" למכלול רחב יותר של מרכיבים. האדם הפרטי, החברה או הקהילה הנתונים ברווחה, נמצאים במצב שבו המשאבים (מקורות) שברשותם מרובים יותר מהצרכים, או שווים להם, במצב שבו סך הרווח גדול מסך ההשקעה. משאבים, לעניין זה, אינם בהכרח כסף או שווי כסף. את איכות החיים ורווחתו של האדם או הקבוצה ניתן להעריך גם במשאבים אחרים, כדוגמת יופי, יצירות אמנות, מעמד חברתי, השכלה גבוהה ובריאות. אדם יכול להיות עשיר אך לא לחיות ברווחה. ככל שרבים המשאבים העומדים לרשותו של האדם ביחס לצרכיו, כך גדלה רמת הרווחה שבה יהיה נתון.
סוקובוס
לפי אגדות מימי הביניים, הסוקובוס (ברבים: סוקובי; succubi, מלטינית: succuba - "יצאנית") היא שדה שמפתה גברים (בעיקר נזירים) בחלומות לביצוע יחסי מין. כדי להחזיק את עצמן, הסוקובי שואבות אנרגיה מהגברים, לעיתים קרובות עד לתשישות או למוות.
לסוקובוס קיים מקביל ממין זכר הקרוי אינקובוס (incubus).
לפי פטיש המכשפות (Malleus Maleficarum), הסוקובי אוספות את הזרע מהגברים איתם הן שוכבות, והאינקובי משתמשים בו להפריית נשים. ילדים שנולדו כתוצאה מכך אמורים להיות יותר רגישים להשפעת שדים.
אונורה דה בלזק כתב סיפור קצר – הסוקובוס (The Succubus) המדבר על משפטה של סוקובוס שטנית בתחפושת אישה, שבין השאר יכלה להשתמש בשערה כדי ללכוד גברים.
תגליף של סוקובוס מהמאה ה-16, הנמצא כיום מחוץ לפונדק בקיימברידג', אנגליה, מצביע על כך שהמוסד פעל בעבר כבית בושת.
מראה
בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראן של הסוקובי. למרות זאת, הן כמעט תמיד מתוארות כנשים מפתות בעלות יופי על-טבעי, לעיתים קרובות עם כנפיים שדיות המזכירות כנפי עטלף; לעיתים, ניתנים להן מאפיינים חיצוניים אחרים של שדים (קרניים, עיני נחש, טלפיים וכדומה).
ארמון הארכיבישוף בקרומייז'יז'
ארמון קרומייז'יז' (צ'כית: Zámek Kroměříž או Arcibiskupský zámek, גרמנית: Schloss Kremsier), השוכן בצפון-מערב המרכז ההיסטורי של העיירה הצ'כית קרומייז'יז', היה מקום המגורים הראשי של הבישופים ושל הארכיבישופים (החל מ-1777) של אולומוץ.
היסטוריה
יורשיו של תורזו כמעט ולא שינו את מבנה הטירה. בשנת 1643 פשט הצבא השוודי על העיירה כחלק ממלחמת שלושים השנים, ושנתיים לאחר מכן פרצה במקום מגפה. מצבה של העיירה החל להשתפר לאחר מינויו של הרוזן קארל ליכטנשטיין-קסלקורן לתפקיד הבישוף של אולומוץ ב-1664. ליכטנשטיין-קסלקורן שאף להפוך את מראה העיר ליותר מפואר, ולפיכך החל במספר פרויקטי בנייה וקביעת חוקי עזר שלפיהם יש לשפץ את חזיתות הבתים. כמו כן, הוא שכר את שירותיו של המהנדס האזרחי והאדריכל פיליברטו לוצ'ס, שעיצב מחדש את "גן התענוגות" (Pleasure Garden, לוסטגארטן) ושיפץ את הטירה שנפגעה קשות במלחמה כך שניתן יהיה לגור בה. האדריכל ג'ובאני פייטרו טנקאלה המשיך את העבודות בטירה לאחר מותו של לוצ'ס ב-1666, והן הסתיימו ב-1675.
לאחר שסיים לעבוד על הגן טנקאלה החל לעצב ולבנות מחדש את הטירה. עבודה זו הייתה אמורה להיות אחת מיצירות המופת שלו, ולהתבצע לפי מסורת הבארוק של ג'נובה וטורינו. אולם, טנקאלה שילב מספר אלמנטים גותיים בתהליך הבנייה. במקביל לשיפוצים הבישוף החל להקים גלריית ציורים שהכילה יצירות אמנות רבות. בין היצירות ניתן למנות את הציור The Flaying of Marsyas, שהיה הציור המיתולוגי האחרון של טיציאן.
קרומייז'יז' והארמון נפגעו בשריפה שהתרחשה במרץ 1752. הבישוף לאופולד בדריץ' אגהק פיקח על השיפוצים, וגייס את שירותיהם של מספר אמנים ובעלי מלאכה.
ב-1777 הפכה הבישופות לארכיבישופות, והארכיבישוף קולורדו-ואלדזי (הראשון בתפקיד) הורה לעצב מחדש את "גן הטירה" (Castle Garden) בהתאם לגישה הרומנטית של שלהי המאה ה-18, אך ללא שינוי במתאר הגאומטרי בסגנון הבארוק. העבודות בגן נמשכו גם במהלך המאה ה-19, ובמהלכן נבנו ארקדות, גשרים, וחווה חקלאית קטנה.
תיאור
הבניין הראשי מתנשא לגובה שלוש קומות, והוא מורכב מארבעה אגפים המקיפים חצר מרכזית בצורת טרפז. קומת הקרקע מוגבהת מפני השטח שעליהם נבנה הבניין, כיוון שהם אינם מישוריים. הבניין היה מוקף בעבר בחפיר, אך ב-1832 הוחלט למלא אותו. בחזית הראשית משובצים 11 מסגרות של חלונות, המוארכות על ידי פילסטרים שכותרותיהם מעוטרות בקרניזים. כל חזיתות הבניין מקושטות. בתוך הבניין קיים מגדל המתוארך לימי הביניים, ובראשו ניצב צריח מחודד.
הקומה הראשונה בתוך הטירה מכונה פיאנו נובילה (piano nobile), ובה נמצאים מספר חדרים חשובים: חדר הכס שבו יושב הארכיבישוף, אולם כנסים, ושני רפקטוריום. הקומה השנייה מורכבת מחדרי אורחים, האולם הפאודלי או וסאלי, והקפלה. הספרייה הנמצאת בקומה זו מכילה כ-33,000 כתבי יד, אינקונבולות, ספרים והדפסים. כמו כן, בטירה שוכן הארכיון המוזיקלי של קרומייז'יז' כל החדרים העיקריים מקושטים במגוון יצירות אמנות. בספרייה נמצא בין השאר הארכיון המוזיקלי של קרומייז'יז'.
בחזית הגן של הטירה נמצאת טראסת גן בארוקית המכונה ג'יארדינו סגרטו. אל הטראסה ניתן להגיע באמצעות מסדרון מקומר עם שני גרמי מדרגות המכונה אכסדרת קולורדו (Colloredo), שנבנה ב-1795. הטירה מחוברת אל גן הטירה באמצעות מערכת של חדרי קרקע גדולים. הגן משתרע על פני שטח של 47 הקטאר, והוא בית גידול עבור מספר מיני עצים אקזוטיים הכוללים מחטניים ועצים נשירים, המקובצים ביחד או מפוזרים. בתוך הגן שוכנים מספר מבנים וביניהם האכסדרה הפומפיאנית החצי-מעגלית שנבנתה ב-1846 כדי לשמש כמקום התצוגה של מספר פסלים מפומפיי, ואת החווה המערבית שהיא מבנה מפואר בסגנון האימפריה הצרפתית הכולל אכסדרה ומספר אגפים.
גן התענוגות משתרע על פני שטח של 10 הקטאר, והוא שוכן בחלק הדרום-מערבי של המרכז ההיסטורי בקרומייז'יז'. הגן נבנה בסגנון איטלקי, והגישה אליו היא דרך גלריה קשתית באורך 244 מטרים. בסמוך ליציאה מהגלריה אל הגן נמצאת רוטונדה מתומנת עם גלריה בקומת הקרקע ומספר מזרקות. בראש הרוטונדה ניצב תוף שמעליו כיפה ומגדל תאורה. בתוך הרוטונדה יש קישוטים רבים הקשורים לאירועים מיתולוגיים.
הרוטונדה מוקפת במבנים גאומטריים המכילים מבוכים וגני פרחים, המופרדים אחד מהשני באמצעות פרגולות חיות. החלק הבא של הגן ידוע בזכות התילים הנמוכים שבראשם סוכות, וכן זוג בריכות נוי מלבניות המסודרות באופן סימטרי סביב ציר הגן. החלק הבא של הגן הוא כלוב עופות שנבנה על אי קטן בתוך אגם, חממות ודרך המובילה בחזרה אל החלק הראשון של הגן והאכסדרה הסמוכה אליו.
פרואינסולין
פרואינסולין (אנגלית: Proinsulin) הוא חומר המוצא של ההורמון אינסולין, המיוצר בתאי בטא שבאיי לנגרהנס (חלק מהלבלב).
אתר הייצור של הפרואינסולין הוא הרשתית התוך-פלזמית. יצירתו של הפרואינסולין מתחילה בקיפול של הפוליפפטיד ובחמצון של הקשרים הדיסולפידיים. פרואינסולין עובר ביקוע פרוטאוליטי במערכת גולג'י על ידי שני אנזימים הנקראים PC2 ו-PC3. האנזימים הללו חותכים את השרשרת בשני המקומות שבהם יש ארגינין (בין שרשרת B ופפטיד, בין שרשרת A לפפטיד C). לאחר מכן מתקבל אינסולין כמעט בוגר עם שתי חומצות אמינו מיותרות. בשלב הבא מוסרות שתי מולקולות של ארגינין על ידי האנזים קרבוקסיפפטידאז, והמוקלקולה המתקבלת היא אינסולין פעיל.
מבנה ותהליך השפעול
פרואינסולין הוא פוליפפטיד המורכב מ-85 חומצות אמינו. הפיכתו לאינסולין תלויה בביקוע המתרחש בשני הקצוות של השרשרת, כך שמתקבל אינסולין הבנוי משתי שרשאות (A ו-B) ושרשרת נפרדת (C). בשלב הראשון נמצאות בפרואינסולין שרשראות B ו-C, כאשר שרשרת A נמצאת בקצה (טרמינל) הקרבוקיסלי.
החומצה האמינית ארגינין מחבר בין שרשרת A ל-C, ושרשרת B מחוברת ל-C באמצעות שני שיירים נוספים של ארגינין. שרשראות A ו-B מקבילות זו לזו, והן מחוברות באמצעות שני קשרים דיסולפידיים בין מולקולות ציסטאין. כמו כן, שרשרת A מתקפלת בגלל שני קשרים דיסולפידיים פנימיים.
נאנצ'אנג Q-5
נאנצ'אנג Q-5 (נקרא גם Q-5 פאנטאן) (באנגלית: Nanchang Q-5, בסינית: 航空機 Q-5), הוא מטוס תקיפה למטרות אוויר-קרקע. המטוס פותח בשנות ה-60 ונכנס לשירות בשנת 1970 ונמצא בשימוש עד היום בכמה צבאות בעולם.
מייק אלדר
מיכאל "מייק" אלדר (נולד ב-26 במרץ 1946) הוא אלוף-משנה לשעבר בחיל הים, היסטוריון וסופר. ספריו, בהם גם ספרי ילדים, עוסקים בעיקר בחיל הים ובצה"ל.
קורות חיים
מיכאל אדלר (לימים – אלדר) נולד ב-26 במרץ 1946 בחיפה. אביו, סול (שלמה) אדלר, יליד בריטניה, היה בין מקימי ענף הספנות בישראל. אמו פיי (ציפורה, לבית קהאן), עלתה ארצה מדרום אפריקה. סבו של אלדר, נחום יצחק אדלר, הגיע לארץ ישראל עם הביל"ויים, סיים את בית הספר מקוה ישראל, ונשלח לקחת חלק בניסיון להקמת התיישבות יהודית בקפריסין. לימים הגיע לאנגליה והיה חבר בקונגרס הציוני. דודו של אלדר היה העורך הראשי של העיתון ג'ואיש כרוניקל.
אלדר למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר לקציני ים עכו, ועם השלמתם ב-1964 התגייס עם כל בני מחזורו לחיל הים והתנדב לקורס חובלים.
שנותיו הראשונות בחיל הים
תפקידיו הראשונים של אלדר כקצין היו סגן מפקד נחתת טנקים (נט"ק) בפלגה 922 וסגן מפקד הנחתת פ-61. במלחמת ששת הימים פיקד על נחתת מכוניות (נמ"כ) בכנרת, ובסיומה מונה למפקד בסיס חיל הים בשארם א-שייח'. במלחמת ההתשה פיקד על נחתת 36 מטר, ולאחריה על אח"י בת שבע, אז הנחתת הגדולה ביותר בחיל.
תפקידו הבא בזירת ים-סוף היה מפל"ג נמל ומפקד אוניית הסוחר החמושה "אח"י בת ים (ת-83)". בתחילת מלחמת יום כיפור, בעודה עוגנת במפרץ שלמה (שארם-א-שייח), הותקפה האונייה על ידי מטוסים מצריים. אחד המיגים התוקפים נפגע מאש שנורתה לעברו מתותחי "בת ים" ונחתת נוספת שעגנה בסמוך. בליל הלחימה הראשון נשלחה האונייה אל מצרי טיראן, ובמהלך המלחמה עסקה בגרירת ספינות דבור שנפגעו בקרבות להספנה באילת. "בת ים" שימשה כאוניית אם לדבורים באזור ראס סודר, וסייעה להעברת אספקה לכוחות צה"ל שכבשו את נמל עדביה בצפון מפרץ סואץ.
לאחר המלחמה הועלה אלדר לדרגת רס"ן ומונה למפקד פלגה 924, שכללה 3 נחתות 60 מ' והוצבה בבסיס אשדוד. ב-1975 נמסר לו הפיקוד על בסיס ראס סודר בצפון מפרץ סואץ, ושנה אחר כך – בעקבות העברת הבסיס לידי המצרים במסגרת הסכם הפרדת הכוחות - מונה למפקד פלגת הדבּוּרים 915 של זירת ים סוף. ב-1977 הועלה לדרגת סגן-אלוף. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה למפקד פלגת השליטה בבסיס חיפה, האחראית על תחנות המכ"ם בגזרת החוף הצפוני.
מפקד פלגת הנחתות
ב-1980 מונה אלדר למפקד פלגת הנחתות. היחידה בפיקודו נטלה חלק באספקת ציוד בדרך הים לכוחות הנוצרים בלבנון בהנהגתו של בשיר ג'ומאייל. בחודשים אפריל ומאי 1981 ביצעה הפלגה 8 מבצעי הובלה והנחתה של רכב קרבי ותחמושת בחוף ג'וניה בצפון לבנון.
במבצע שלום הגליל (1982) פיקד אלדר על פלגת הנט"קים 921, אשר נטלה חלק בלחימה בלבנון. כוח של שלוש נחתות בפיקודו הנחית את חיילי אוגדה 96 בשפך נהר האוולי בלבנון. במהלך הלחימה העבירו הנחתות גם טנקים, נגמש"ים, תותחים מתנייעים, מובילי תחמושת אלפא, משאיות תחמושת ודלק, דחפורים, סוללות טילי קרקע אוויר, מלגזות וכן כאלף חיילים מחטיבות הצנחנים והשריון.
באוקטובר 1982 הועלה אלדר לדרגת אלוף-משנה. באותה שנה הגה תוכנית להקמת מפקדת נח"ת (נחיתה, החפה ותובלה), שתכלול נחתות חדישות שיותאמו במיוחד לצרכים המבצעיים של חיל הים. התוכנית לא יצאה בסופו של דבר לפועל, בעיקר משיקולים תקציביים.
ב-1983 יצא אלדר ללימודים במכללה לביטחון לאומי, וב-1986 השתחרר משירותו הסדיר. את שירות המילואים שלו עשה בהתנדבות ביחידת דובר צה"ל.
הקרב על הצל"ש
עם סיומו של מבצע שלום הגליל הגישו מפקד בסיס אשדוד אברהם אשור ומחליפו תא"ל עמי אילון למפקד החיל המלצה להעניק ציון לשבח לפלגת הנחתות על חלקה בלחימה. ועדה שמינה מפקד החיל זאב אלמוג בראשות תא"ל חיים שקד, אז ראש מספן כוח האדם, קיבלה את ההמלצה. מפקד החיל, בנוהל שנראה לאלדר בלתי תקין, החליט שלא להעניק את הציון לשבח, וזאת למרות השבחים שזכתה היחידה לקבל על פעילותה הן משר הביטחון הן מקצינים בכירים בחילות היבשה.
אלדר, בצעד חסר תקדים, פנה לנציב קבילות החיילים, אלוף דני מט, כדי שיבחן את ההיבט החוקי של מעשי מפקד חיל הים בעניין הציון לשבח. בסיכומו של דבר קבע נציב קבילות החיילים כי טענת אלוף אלמוג, לפיה "לא הייתה המלצה", לא הייתה נכונה. בכך קיבל את טענת אלדר שהנוהל לא היה נכון וכי "הייתה המלצה אך לא התקבלה החלטה". ההמלצה נדונה שנית אצל מפקד חיל הים באותה עת, אברהם בן-שושן, והוא החליט לדחותה.
המאבק להכרה רשמית בתרומתה של פלגת הנחתות הגיע לסיומו בחודש אוגוסט 1993, כאשר פלגת הנחתות פורקה, ומפקד חיל הים האלוף עמי אילון העניק ציון לשבח מטעמו ל"לוחמי פלגות הנחיתה, על גילוי דבקות, נחישות תושייה ואומץ לב". הצל"ש ניתן, למעשה, לפעולות היחידה משך כל תולדותיה.
מאבקו עם מחלקת ביטחון מידע
מאבקו של אלדר זכה לתמיכה בכלי התקשורת וארגונים העוסקים בחופש הביטוי. כך גם בוועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת, בראשותו של ח"כ מיכאל איתן, ובמסגרת זו אף שונו שני החוקים שאיפשרו את המאבק באלדר (תיקון 65 לחוק העונשין). כמו כן פעל ח"כ איתן פעל נמרצות להסרת כל איסורי הפרסום בפרשה, ובכלל זה העילות לאיסור המשך הפצת הספרים.
בשנת 2013 הגיש אלדר תביעת נזיקין נגד המדינה, הצנזור הראשי, ראש מחלקת ביטחון מידע ויו"ר ועדת השרים לפרסומים. תביעתו נדחתה במלואה, והוא חויב לשלם לנתבעים הוצאות משפט בסך 20 אלף שקל. בפסק הדין קבעה השופטת, כי אלדר לא הוכיח את טענתו שאיסור פרסום הספרים נבע משיקולים אישיים, זרים או התחשבנות אישית של מי מהנתבעים או מי מהגורמים שהיו מעורבים באיסור הפרסום וכל הגורמים המעורבים פעלו מכוח תפקידם, בצורה אובייקטיבית, שקולה ומקצועית, למניעת חשיפת סודות ביטחוניים.
Smooth Criminal
Smooth Criminal (בעברית: פושע חלקלק) הוא הסינגל השביעי מתוך אלבום האולפן השביעי Bad, של הזמר-יוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא ב-5 באוקטובר 1988. מילות השיר מדברות על אישה בשם אנני, שהותקפה בדירתה על ידי פושע חלקלק.
רקע וכתיבה
Smooth Criminal הוא שיר שכמעט ולא נכלל באלבום Bad, וג'קסון נדרש לשכנע את המפיק קווינסי ג'ונס שהוא ראוי להיכלל באלבום. השיר שימש גם בפסקול הסרט "סהרורי" שג'קסון הוציא ב-1988, בכיכובם של ג'ו פשי וג'קסון עצמו.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ מצולם בתוך מועדון לילה בסגנון שנות השלושים. בווידאו קליפ נעשה שימוש בפטנט שנרשם בארצות הברית לשם כך, המעניק יכולת הישענות ללא כבלים, הנוגדת את כוח הכבידה. פטנט זה יושם עבור מכשיר משיכה מובנה בתוך רצפת הבמה הכולל יתדות שעולים מהבמה ברגע המתאים ונעליים מיוחדות עם תומך קרסול וגזרות בעקבים, אשר יכולות להחליק על היתדות ולהצטרף לבמה באופן זמני. כל אלו מאפשרים למבצעים להישען קדימה על רגליהם, ללא צורך לשמור על מרכזי המסה שלהם.
השם "אנני" (ANNIE) מהביטוי "Annie are you o.k?" מגיע מבובת החייאה "אנני", הבובה של קורסי ההחייאה שכאשר ניגשים אליה לבדיקת הכרה קוראים לה בשמה, אנני.
אקמר
אַקָמָר או θ בארידנוס, הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים ארידנוס עם בהירות נראית מדרגה 2.9. בעבר היווה הכוכב את קצה הנהר ושמו בערבית היה "קצה הנהר" (آخر النهر - אחיר א-נהר) שהשתבש והפך לאקמר. עם הרחבת הקבוצה לכיוון דרום, ניתן אותו השם, בצורה קצת שונה, לכוכב שמייצג כיום את קצה הנהר, אכרנר.
תכונות
אקמר הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים במרחק זוויתי של 8.3 שניות קשת, שממרחק של כ-160 שנות אור ממערכת השמש, שקול למרחק של לפחות 410 יחידות אסטרונומיות.
θ1 בארידנוס
θ1 בארידנוס הוא תת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A3 IV (לפעמים מסווג גם ככוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A3 V, כתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 IV, או כענק לבן מסוג ספקטרלי A4 III), מסתו כ-2.6 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 8,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 110 מעוצמת ההארה של השמש. מדידות ספקטרוסקופיות של קרינת הכוכב מעלות אפשרות ש-θ1 בארידנוס הוא עצמו כוכב כפול, אך אם כן, לא ידוע דבר על תכונות בן הזוג. נראה שהכוכב נמצא בשלבי סיום של שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא התחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.
θ2 בארידנוס
θ2 בארידנוס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A1 V, מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 9,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45 מעוצמת ההארה של השמש. מכיוון שמסתו מעט קטנה מזו של בן הזוג, התפתחותו מעט איטית יותר והוא עדיין נמצא בשלב היתוך המימן שבליבתו להליום, אך גם הוא צפוי להתחיל בתהליך של התקררות והתנפחות כאשר יאזל המימן בליבתו וגם הוא יהפוך לענק אדום.
אורן אבמן
אורן אבמן (נולד ב-1968) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים, בעברו שימש כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, כמפקד עוצבת עידן, כראש חטיבת היבשה בזרוע היבשה וכמפקד חטיבת כפיר.
קורות חייו
אבמן התגייס לצה"ל ב-1987, ושירת בפלחה"ן גולני. לאחר קורס קצינים, חזר לפלוגת החבלה כמפקד צוות. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון). בהמשך מונה לפקד על פלחה"ן גולני בין השנים 1993–1995. ולאחר מכן יצא להשתלמות לוחמת חי"ר בצבא האמריקאי. ב-1995 מונה אבמן לסגן מפקד יחידת אגוז, ושימש בתפקידו במהלך השנה הראשונה לפעילותה בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון, כולל במבצע ענבי זעם. לאחר מכן שימש פרויקטור ביטחון שוטף במפקדת קחצ"ר.
בספטמבר 1999 הועלה אבמן לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רכס הבופור ומילא תפקיד זה עד נסיגת צה"ל מלבנון במאי 2000. בשנים 2000–2001 עמד בראש ענף תורה ולחימה (תו"ל) במפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי. בתפקידו הבא מונה למפקד גדוד 12 (ברק) של חטיבת גולני בין השנים 2001–2002, ולחם בראש הגדוד בין היתר במבצע חומת מגן, בכיבוש מחנה הפליטים ג'נין וטול כרם, הקסבה של שכם ו"המוקטעה" ברמאללה. בשנים 2002–2003 שימש סגן מפקד חטיבת גולני.
ב-2003 הועלה לדרגת אל"ם, ומונה למפקד חטיבת מנשה באוגדת אזור יהודה ושומרון. זאת, בתקופה סוערת של לחימה בטרור בגזרת ג'נין. בתפקיד זה שימש, גם, בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי היישובים חומש ושא-נור בגזרה תחת פיקודו, בתפקידו שימש עד שנת 2005. ב-2006 מונה לראש מחלקת תורת לחימה (תו"ל) בזרוע היבשה, ולאחר מלחמת לבנון השנייה עסק בהפקת הלקחים ממנה ויישומם, במקביל מונה ב-2007 למפקד חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת חיל רגלים במילואים, בנוסף, שימש כמפקד בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2009. באוגוסט 2009 מונה למפקד חטיבת כפיר, בתקופתו כמפקד, החטיבה פעלה בתחום הביטחון השוטף והלחימה בטרור בגזרת יהודה ושומרון ובפעם הראשונה גם בגבול הצפון. בנוסף, החטיבה ביצעה את התרגיל החטיבתי הראשון בתולדותיה והתאמנה לפעילות במתאר לחימה בצפון. במהלך כהונתו התרחשו בחטיבה מספר מקרים של מחאות חיילים על רקע סירוב לפנות יישובים ביהודה ושומרון, שני חיילי גדוד שמשון, שהניפו שלט בטקס השבעת הלוחמים בכותל המערבי, נשלחו על ידי אבמן ל-30 ימי מחבוש, הורדו בדרגה והודחו מהחטיבה וחיילים אחרים מגדוד נחשון שהניפו שלטים בתקרית מאוחרת יותר, נשלחו אף הם למחבוש והודחו מתפקידי לוחמה. כך נהג גם כלפי חייל תושב חוות גלעד שנפקד מהשירות על רקע פינוי ביתו. ביוני 2011 סיים את תפקידו כמפקד החטיבה, והוחלף על ידי אל"ם אודי בן-מוחה.
ביוני 2016, לפני כניסתו לתפקיד מפקד מל"י, הודיע תא"ל אבמן לרמטכ"ל כי הוא מבקש להשתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו הקים עם חגי מרדכי חברה בתחום הייעוץ. בנוסף, הוא הקים ביחד עם טל טיניקיג'יו, חברת סטרט אפ בתחום הירי והקליעה שבמסגרתה פיתחו אפליקציה ייחודית, בעלת פטנט רשום, שמטרתה שיפור יכולות הירי וייעול השיטה הידנית לאיפוס כלי נשק, שנהוגה כיום בצה״ל ובעולם.
אבמן נשוי ואב לארבעה. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי, קורס חי"ר מתקדם בצבא ארצות הברית, בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדעי המדינה ולימודי המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
Question (שיר של המודי בלוז)
"Question" (בעברית: "שאלה") הוא סינגל משנת 1970 של להקת הרוק המתקדם המודי בלוז. את השיר כתב הגיטריסט ג'סטין הייוורד, ששר את השיר כסולן. "Question" יצא לאור לראשונה כסינגל באפריל 1970. הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים, ושהה במצעד 12 שבועות. השיר נכלל באלבום "A Question of Balance" משנת 1970. הסינגל כלל כצד ב' את השיר "Candle of Life", שנכלל באלבום הקודם של המודי בלוז "To Our Children's Children's Children".
"Question" הוא אחד השירים הפופולריים ביותר של המודי בלוז, והוא נכלל כמעט בכל אחד מאלבומי האוסף שלהם. בנוסף, הוקלט השיר מחדש (יחד עם השיר "Isn't Life Strange") באולפן בליווי התזמורת הסימפונית של לונדון לאלבום "Greatest Hits" משנת 1988. ב-1978 הקליטה התזמורת גרסת כיסוי תזמורתית של השיר.
הזמר Fish מלהקת Marillion הקליט גרסת כיסוי של השיר עבור אלבומו "Songs from the Mirror" שיצא לאור ב-1993. ב-2010 הקליטה להקת הרוק האלטרנטיבי Nada Surf את השיר לאלבומם "If I Had a Hi-Fi".
ג'סי כהן (שכונה)
ג'סי כהן היא שכונת מגורים בדרום-מערב חולון.
שכונת ג'סי כהן ממוקמת בגבולה הדרום מערבי של העיר חולון, ניצבת מזרחית לנתיבי איילון ומוקפת במערכת דרכים ראשיות בין מחלף יוספטל למחלף קוממיות לאורך נתיבי איילון, שני המחלפים מובילים לעיר חולון ולבת ים. השכונה תחומה בין רחוב יוספטל מצפון המתפצל ממחלף יוספטל, רחוב אילת ואהרונוביץ ממזרח, ומדרום שדרות משה דיין המתפצלות ממחלף קוממיות.
בסמוך למחלף קוממיות שוכנת תחנת הרכבת קוממיות, ובסמוך למחלף יוספטל שוכנת תחנת הרכבת יוסטפל. התחנות נושאות את שמה של העיר בת ים אך בפועל ממוקמות בגבול בין שתי הערים. שתיהן נחנכו בשנת 2011.
מבחינה עירונית, השכונה גובלת בשכונות קריית בן-גוריון מדרום מזרח, קריית רבין ממרח, נווה רמז מצפון מזרח, נאות רחל מצפון וקריית מיכה, המנותקת ממנה תחבורתית, ממערב.
מערכת הרחובות הפנימית בשכונה מאופיינת כמערכת רחובות מקומית, מרביתם רחובות ללא מוצא, רחובות צרים וחד סיטריים עם מדרכות צרות להולכי רגל. רחוב התנאים המצוי במרכזה של השכונה משמש ציר גישה מרכזי לפנים חלקה הדרומי של השכונה והוא מהווה "קו פרשת המים " בין האזור הצפוני לדרום השכונה.
שטח השכונה 512 דונם, על פי השנתון הסטטיסטי של עיריית חולון לשנת 2014, בשנת 2013 התגוררו 10,000 תושבים בשכונות ג'סי כהן וקריית מיכה, הסמוכה לה.
היסטוריה
השכונה הוקמה בשנת 1953 במטרה לספק שיכון לתושבי מעברת חולון שהייתה ממוקמת בסמוך. תושביה הראשונים היו עולים חדשים מפולין, מרוקו, תוניס, מצרים ורומניה. השכונה נקראת על שם ג'סי כהן. ג'סי ומקס כהן היו זוג נדבנים יהודים ממדינת דלאוור שבארצות הברית. לזוג לא נולדו ילדים ואת עיזבונם הורישו למדינת ישראל. בהמשך הועבר עזבונם לשם הקמת השכונה. בשנת 1958 השכונה חוברה לראשונה לרשת החשמל והוקמה בה מרפאה. פינוי המעברה נמשך שנים רבות וב-1975 עוד גרו מספר משפחות באסבסטונים ופחונים בשכונה.
בשנת 1962 נחנכה דרך חדשה המובילה לכביש החוף באזור ראשון לציון.
בשנת 1965 בוצעה בשכונה חפירה ארכאולוגית על ידי הארכאולוג יריב שפירא, ונמצאו בה ממצאים מחמש שכבות יישוב החל מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ועד תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל.
השכונה הייתה מהשכונות הראשונות בישראל שהוכנסו בשנת 1979 לפרויקט שיקום שכונות, למרות הפרויקט השכונה עדיין נחשבת שכונת מצוקה. בקיץ 2011, בתקופת המחאה החברתית בישראל הוקם בשכונה מאהל מחאה על ידי מחוסרי דיור. אחר כך הוקמו במקום גם צריפים מעץ. ב-7 בספטמבר 2011 פינתה העירייה והמשטרה את המתחם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התיישבו עולים רבים ממדינות חבר העמים בשכונה.
בשנת 2019 החלה עיריית חולון לקדם תוכנית התחדשות עירונית לשכונה.
אוכלוסייה
בשכונה מתגוררים 8155 תושבים, המהווים 4.2% מתושבי העיר חולון, נכון לשנת 2018. על פי נתוני הלמ"ס נראה ששכונת ג'סי כהן לא צמחה במהלך השנים האחרונות וממוצע הגידול שלה היה שלילי ועמד על 2.7%. בהשוואה בין שני האזורים, הצפוני והדרומי, ניתן לראות כי בחלקה הצפוני של השכונה המגמה השלילית גדולה במעט לעומת האזור הדרומי. זאת בהשוואה לממוצע גידול בעיר חולון שעמד על 1.1% בשנת 2016.
אוכלוסיית העולים
שיעור אוכלוסיית העולים בג'סי כהן וקריית מיכה הוא בין הגבוהים בעיר ועומד על 41.8%, לעומת ממוצע עירוני של 19%. שיעור ילדי העולים גם הוא הגבוה ביותר בעיר ועומד על 20.2%.
בשכונה מתגוררות שתי תת-קבוצות עיקריות של עולים: ילידי אתיופיה וילידי ברית המועצות לשעבר.
ילידי ברית המועצות לשעבר היא הקבוצה הגדולה ביותר בשכונה, ומהווה 73% מכלל העולים בשכונה ו-25.6% מכלל תושבי השכונה. שיעור העולים מאתיופיה הוא הגבוה ביותר בעיר. הקבוצה מהווה 22% מכלל העולים בשכונה ו-8% מכלל תושבי השכונה.
מדד כלכלי חברתי
השכונה מדורגת במדד החברתי-כלכלי הנמוך ביותר בעיר 3.5 מתוך 10. כאשר האזור הצפוני מדורג 4 ואילו האזור הדרומי מדורג 3. זאת לעומת העיר חולון כולה אשר מדורגת 7 במדד.
דיור ציבורי
מתוך 3,715 הדירות בג'סי כהן יש 220 דירות דיור ציבורי של עמידר, 6% מכלל הדירות השכונה, המהוות 27% מסה"כ דירות הדיור הציבורי בעיר.
מבחינת חלוקה לאזורים, באזור הצפוני מצוי מספר דירות נמוך יותר של הדיור הציבורי, 73 במספר, ואילו באזור הדרומי, המספר יותר מכפול - 147 דירות של הדיור הציבורי.
בית הספר הדמוקרטי יחד
ברחוב הערבה בשכונה, ממוקם בית ספר מיוחד לגילאי גן ועד כיתה ט' שנקרא "בית הספר הדמוקרטי יחד" ובו לומדים 260 תלמידים. בית הספר מורכב מאוכלוסייה מגוונת ועבר שינויים רבים במרוצת השנים עד הפיכתו לבית ספר דמוקרטי. בית הספר קיים קרוב ל-50 שנה ובתחילת דרכו נקרא בית ספר הערבה, לאחר מכן בית הספר הדמוקרטי, בו ניסו שיטות חינוך חדשניות ומשנת 2017 הוא נקרא בית ספר יחד ונהוג בו יום לימודים ארוך, עד השעה 15:30. מרבית הלומדים בו הם תושבי שכונת ג'סי כהן וילדי עולים חדשים ומהגרי עבודה. תלמידי בית הספר מכיתות א'-ט' השתלבו בכיתות רב־גילאיות, שחולקו לפי חטיבות (ב'-ג', ד'- ו' ו־ז' עד ט'). בשנת 2019 עזב מנהל בית הספר יריב יערי ותוך זמן קצר התברר כי רק מעט תלמידים משכבת ו' מתכננים להמשיך לחטיבה. עקב מיעוט נרשמים התקבלה החלטה במינהל החינוך לסגור את שכבת כיתת ז' בבית הספר. בית הספר היסודי המשיך לפעול במתכונת רגילה, וכך גם שכבות ח' - ט', המשמשות חטיבת ביניים לתלמידים עד שישתלבו בתיכונים אחרים בעיר.
בית ספר 'יחד' הוא בין בתי הספר הבודדים שבהם עדיין לומדים תלמידי יסודי וחטיבה יחד.
בית הספר מיתרים
בית הספר התיכון העמלני "מיתרים", לשעבר "חלץ" נוסד בשנת 1982 ממוקם ברחוב אילת 60 ופועל היום בהנהלת עדנה מרוז. לומדות בו 12 כיתות לימוד, לתלמידי ז - יב. בכל כיתה 8 תלמידים בממוצע ובסה"כ 95 תלמידים . בית הספר מיועד לתלמידים לקויי למידה. רוב, תלמידים מגיעים לבית הספר לאחר שנשרו ממסגרות חינוך רגילות בעקבות קשיים לימודיים או קשיי השתלבות ובעיות התנהגות. שיטת הלימוד בבית ספר ייחודית ומשלבת לימודים עיוניים עם מגמות מעשיות מגוונות כדוגמת טבחות, מכונאות רכב, ספרות ועוד.
עם זאת, בבית הספר נלמדים כל המקצועות העיוניים כנדרש בבתי ספר רגילים. במסגרת ההכנה לחיים עצמאיים ומועילים לחברה, מפעילים בביה”ס מיתרים סדנאות מקצועיות, כגון: נגרות, מסגרות, אופנה, טבחות ואירוח, ספרות, כוח עזר בגנים וצילום. בסוף כיתה י”ב נגשים, רוב התלמידי בית הספר, לבחינות גמר של משרד החינוך וחלק מהם נבחן ב 2–7 יחידות לימוד של החינוך הטכנולוגי וזוכה לתעודת גמר.
קריית חינוך "בני עקיבא" הראל
קריית החינוך הראל שייכת לזרם הציונות הדתית הממלכתי-דתי ושוכנת ברחוב עין גדי 16, הוקמה בשנת תש"ס (1999) ולומדים בה כ-380 תלמידים.
הקריה כוללת חטיבה ותיכון ומנוהלת על ידי איתמר רוזנפלד. ראש הישיבה הוא הרב שאול פיינה.
קריית החינוך ישנם שלושה מסלולים אשר מאפשרים לתת מענה לכל תלמיד:
1. אמ"ת: מיועד לתלמידים מצייטנים בדגש על המדעים המדויקים: מדעי המחשב, פיזיקה וביולוגיה. תיגבורים במקצועות מתמטיקה ופיזיקה.
3. מט"ע: מיועד לתלמידים המעוניינים ללמוד במסלול הטכנולוגי.
למרות הימצאות הקריה בשטח השכונה ג'סי כהן אזור הרישום אליה כולל בעיקר את שכונת נאות רחל. מאחר שבחולון אין מסגרת על תיכונית ברוח דומה בית הספר קולט תלמידים מבית הספר ישורון שהוא בית ספר ממלכתי דתי בו לומדים בנים ובנות יחד. ממשיכים בוגרי בית הספר לאולפנת 'יבנה' לבנות או לישיבה התיכונית 'הראל' לבנים הנחשבות למסגרות מחמירות יותר מבחינה דתית.
תלמוד תורה מפי עוללים
ת"ת מפי עוללים בחולון שוכן ברחוב שיבת ציון 1 ומשתייך למגזר החרדי, נוסד בשנת 1993 ופועל היום בהנהלת שמעון צדיק. לומדות בו 7 כיתות לימוד, לתלמידי א - ח. בכל כיתה 15 תלמידים בממוצע. מספר תלמידים : 104. תלמוד התורה בבעלות מעיין החינוך התורני.
מתנ"סים
בשכונה שלושה גני סיפור.
את השכונה מייצגת קבוצת הכדורגל "א.ס לזרוס מור חולון", המשחקת (נכון ל-2020) בליגה ג'. הקבוצה הוקמה בסוף שנות ה-60 בשם "לזרוס חולון" (על שם המרכזי הקהילתי לזרוס בו נמצא המגרש שלה). בעונת 9–1978 העפילה הקבוצה לליגה א'. בעונה שאחר כך נאבקה על העלייה לליגה הארצית (אז הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל). בסיום עונת 99/2000 התפרקה הקבוצה עקב חובות כבדים, למרות שבאותה עונה סיימה במקום הרביעי בליגה א. יושב ראש ושחקן הקבוצה דדה אלגרבלי, יזם ניסיון שלא צלח לאיחוד כל קבוצות הכדורגל בחולון. עונה לאחר מכן ייסד את "א.ס. חולון". מגרש לזרוס שימש את הקבוצה החדשה ובהמשך שונה שם הקבוצה ל"א.ס לזרוס חולון". בשנת 2010 נרצח בנו של דדה אלגרבלי, מור אלגרבלי, שגם היה שחקן הקבוצה, ומאז הקבוצה קרויה על שמו "א.ס לזרוס מור חולון".
בשנת 2012 הועבר אל השכונה המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית. בשנת 2016 הוקם במרכז "מוזיאון ג'סי כהן השלם", העוסק בהיסטוריה ובהווה השכונה ובו יוצגו עבודות אמנות, חומרים תיעודיים שנתרמו על ידי התושבים, מסמכים ארכיוניים, צילומים וקטעי וידאו.
פרשת רצח יוסף זוהר
בשנת 2014 צפה שוב בעיית האלימות בשכונה ובעיית האלימות בין בני נוער בפרט, עם התרחשות מקרה רצח של ילד בן 14 בשם יוסף זוהר בסמוך למרכז המסחרי בשכונה, ברחוב התנאים, ככל הנראה עקב ויכוח על אופניים. נער כבן 17 נעצר כיומיים וחצי לאחר המקרה והוגש נגדו כתב אישום כחודש לאחר מכן .חצי שנה לאחר מכן הורשע על פי הודאתו בהריגה באמצעות סכין, במסגרת הסדר טיעון שבו הופחתה העבירה מרצח להריגה. סנגורו של הקטין, עורך הדין קובי בן שעיה, שכנע את בית המשפט המחוזי בתל אביב, בשבתו כבית משפט לנוער, כי קיימים קשיים ראייתיים להוכיח שהייתה כוונה לגרום למותו של זוהר. הפרקליטות הודיעה כי תדרוש עונש של עשר וחצי שנות מאסר, ופיצוי כספי גבוה למשפחה.
בלווה דייוויס
בלווה דייוויס (באנגלית: Belva Davis, נולדה בשם Belvagene Melton; ב-13 באוקטובר 1932) היא עיתונאית טלוויזיה ורדיו אפריקאית-אמריקאית. היא האישה השחורה הראשונה ששימשה ככתבת טלוויזיה בחוף המערבי של ארצות הברית. היא זכתה עבור עבודתה בשמונה פרסי אמי, ולהכרה מאת "ארגון נשים אמרקאיות ברדיו ובטלוויזיה" ומן "האיגוד הלאומי של עיתונאים שחורים".
בתור עיתונאית דייוויס סיקרה אירועים מרכזיים באקטואליה האמריקאית, ועסקה בסוגיות של גזע, מגדר ופוליטיקה. היא עבדה גם כמגישת חדשות, וארחה תוכנית משלה, לפני שפרשה ב-2012.
תחילת דרכה
בלווג'ין מלטון (בלווה דייוויס) נולדה ב-13 באוקטובר 1932, ב מונרו, לואיזיאנה, לג'ון ופלורנס מלטון. היא הבכורה מבין ארבעה ילדים. אמה הייתה בת 14 בעת לידתה, ובלווה העבירה את שנות ילדותה אצל קרובי משפחה שונים. כשהיא הייתה בת שמונה, בלווה וכל משפחתה, כולל דודות ובני דודים, עברו לגור בדירת שלושה חדרים בשכונת מערב אוקלנד באוקלנד, קליפורניה. בסך הכל התגוררו בדירה עשרה אנשים. דייוויס אמרה מאוחר יותר על נעוריה, "למדתי לשרוד. וככל שעברתי ממקום למקום, למדתי להסתגל. כאשר התבגרתי, היה נראה לי שאני יכולה להיות כל מה שאני צריכה להיות."
בסוף שנות ה-1940 היה להוריה מספיק כסף לעבור לבית בברקלי, קליפורניה. דייוויס סיימה את לימודי התיכון שם בשנת 1951, הראשונה במשפחתה לעשות כן. היא התקבלה לאוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט, אבל לא היה לה כסף לשכר הלימוד. היא הלכה לעבוד בתור כתבנית במחסני חיל הים באוקלנד, שם הרוויחה $2,000 לשנה.
קריירה עיתונאית
דייוויס קיבלה משימת פרילנס ב-1957 מ-Jet, מגזין המתמקד בנושאים שחורים ועבור קוראים שחורים, והפכה לתורמת קבועה של כתב העת. היא קיבלה 5 דולר לכתבה, ללא קרדיט. במהלך השנים הבאות, היא החלה לכתוב עבור פרסומים אפריקאים-אמריקאיים נוספים, כולל העיתונים Sun Reporter ו-Bay Area Independent. דייוויס אף ערכה את Sun Reporter מ-1961 ועד 1968. ב-1961, דייוויס הייתה למראיינת ברדיו KSAN, תחנת AM בסן פרנסיסקו. בכורתה הטלוויזיונית הייתה בשנת 1963 בתחנת KTVU באזור מפרץ סן פרנסיסקו, בסיקור תחרות יופי שחורה. היא עבדה בתור די ג'יי בתחנת רדיו הגוספל KDIA המבוססת באוקלנד, קליפורניה, וכשהוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1964 התקיימה בקרבת מקום, הייתה לה ההשראה לסקר אותה כעיתונאית. דייוויס סיפרה על חוויה זו שהיא ועמיתה לואיס פרימן גורשו על ידי משתתפי הוועידה, שגם זרקו עליהם אוכל וקראו לעברם מילות גנאי גזעניות. לא הייתה זו הפעם האחרונה שפגשה דייוויס גזענות במסגרת העבודה: ב-1987 היא סקרה צעדה של התנועה לזכויות האזרח במחוז פורסיית במדינת ג'ורג'יה, וכשניסתה לראיין אישה לבנה, זו ירקה בפניה.
דייוויס עבדה בתור שדרניתך רדיו בתחנת KNEW ב-1966, והפכה לאישה השחורה הראשונה לעבוד כעיתונאית טלוויזיה בחוף המערבי, כאשר היא גויסה על ידי KPIX-TV באותה השנה. היא המשיכה לעבוד ב-KPIX, למשך שלושת העשורים הבאים, והייתה למגישת חדשות ב-1970. היא עבדה גם בתחנת KRON-TV. בין הסיפורים שהיא סקרה היו המהומות בברקלי מהומות של התנועה למען חופש הביטוי, הפנתרים השחורים, ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון, ההתנקשות בחייו של הארווי מילק, מגפות האיידס והקרא, וההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה ב-1998.
דייוויס זכתה להכרה חיובית רבה עבור סיקורה הפוליטי וסוגיות של גזע ומגדר, כמו גם על התנהלותה הרגועה והמקצועית. ריטה ויליאמס, כתבת ב-KTVU, אמרה עליה: "בלווה ידעתה באופן אינסטינקטיבי איך לשמור על רוגע במצבים טעונים. בין כל הפרימדונות, הייתה לה כל כך הרבה קלאסה, כל כך הרבה נוכחות, וכל כך הרבה אינטואיציה. בלווה תמיד הייתה הגבירה שבשליטה".
האוטוביוגרפיה שלה, Never in My Wildest Dreams: A Black Woman's Life in Journalism, פורסמה בשנת 2010. את הקדמה כתב ביל קוסבי, בה הדגיש את הערך הסמלי שלה עבור הקהילה האפריקאית-אמריקאית.
דיווייס אירחה תוכנית משלה, "This Week in Northern California" בערוץ KQED, החל משנת 1990. היא פרשה בנובמבר 2012. השידור האחרון שלה כלל ריאיון עם מאיה אנג'לו, שהייתה חברה אישית שלה, שכן נושא הפרק היה חברות.
חיים אישיים
בלווה נישאה לפרנק דייוויס ב-1 בינואר 1952. לזוג היו שני ילדים, ונכדה. דייוויס פגשה את בעלה השני, ביל מור, ב-1967 בעת עבודתה KPIX-TV. דייוויס הייתה אדם פרטי, ובמשך רוב חייה המקצועיים הפרידה בין עבודתה לחייה האישיים. אך בשנת 1975, דייוויס התירה לחברתה, האנתרופולוגית ואשת התקשורת קתלין ה. ארנולד (לימים קתלין ראנד ריד), להפיק את תוכנית הטלוויזיה Belva Davis – This is Your Life. דייוויס הייתה מנטורית של ארנולד במשך עשרות שנים.
דייוויס מכהנת במועצות המנהלים של מוזיאון התפוצה האפריקאית, המכון להזדקנות, ומוזיאון האמנות של סן פרנסיסקו.
הכרה
דייוויס זכתה בשמונה פרסי אמי של סן פרנסיסקו / צפון קליפורניה. היא חברת כבוד באחוות קאפה אלפא אלפא. היא זכתה בפרס מפעל חיים מארגון הנשים האמריקאיות ברדיו ובטלוויזיה וכן מהאיגוד הלאומי של עיתונאים שחורים.
קריפטה
במונחים מתקופת ימי הביניים קריפטה (אנגלית: Crypt מהמילה הלטינית crypta והמילה היוונית kryptē - "חבוי") היא חדר אבן או חלל כלשהו הבנוי בדרך כלל מתחת לרצפה של כנסייה או טירה, ובדרך כלל היא משמשת כאתר קבורה המכיל סרקופג, ארון מתים או שרידים של אישים כגון קדושים או בעלי תפקידים בכירים בכנסייה.
היסטוריה
חלק מהכנסיות נבנו מעל פני הקרקע על מנת שהקריפטה תיבנה בקומת הקרקע. הקריפטות נבנו בדרך כלל מתחת לאפסיס, אך לעיתים הן נבנו מתחת לכנפות הכנסייה והספינות. בין הקריפטות הקדומות ביותר בתולדות הנצרות הן אלה שבא-שלף (الشلف) ובג'ימילה שבאלג'יריה. בתקופת שלטונו של קרל הגדול השימוש בקריפטות נעשה נפוץ גם במערב אירופה. לאחר המאה ה-10 הצורך בקריפטות פחת כאשר הנהגת הכנסייה התירה לקבור שרידים קדושים בקומה הראשית של הכנסייה. בתקופה שבה הבנייה נעשתה בעיקר בסגנון גותי נבנו מעט מאוד קריפטות.
בתקופות יותר מודרניות הקריפטות שימשו בדרך כלל כחלל קבורה שבו נשמרו גופות הנפטרים. קריפטות נמצאות בדרך כלל בבתי קברות ותחת מבני דת ציבוריים כגון כנסיות או קתדרלות, ולעיתים הן נמצאות מתחת למאוזוליאומים וקפלות פרטיים. משפחות מלוכה רבות, לדוגמה, החזיקו בבעלותן קריפטות גדולות מאוד המכילות את גופותיהם של עשרות בני משפחה. באזורים מסוימים הכינוי הנפוץ של קריפטה הנמצאת מעל הקרקע הוא מאוזוליאום, מונח המתאר גם בניין גדול המשמש כמקום קבורה עבור אדם יחיד או כמה אנשים.
במאה ה-19 הייתה תופעה נפוצה של בניית קריפטות באחוזות משפחתיות בינוניות או גדולות, בדרך כלל בקצה גבול אדמות האחוזה או כחלק מהמרתף. במקרה שבו האחוזה נמכרה הקריפטה נאטמה ואחד התנאים בשטר המכירה היה שאזור הקריפטה יוותר כפי שהוא.
פאנצר סימן 2
פאנצר סימן 2 היה טנק גרמני קל שנדרש לצוות של שלושה אנשים.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 היה טנק "ביניים" בצבא הגרמני, עד לכניסה לשירות של הטנקים העיקריים - פאנצר סימן 3 ופאנצר סימן 4. טנקי פאנצר סימן 2 השתתפו בפלישה לפולין, מערכה בנורווגיה, פלישה לצרפת, ובשלבים ראשונים של הפלישה לברית המועצות. טנקים אלו גם היו בשימוש בלחימה בצפון אפריקה.
בסוף 1940 ותחילת 1941 הוחלפו רוב טנקי פאנצר סימן 2 ביחידות השריון של הורמאכט בטנקים מתקדמים יותר, כמו הפאנצר סימן 3 והפאנצר סימן 4. טנקי הפאנצר סימן 2 הועברו ליחידות סיור וליחידות עורפיות. החל משנת 1943 הופסק באופן מוחלט יצורו של הטנק והטנקים הנותרים שימשו כבסיס לייצור כלי רכב משוריינים שונים.
אישקה
אישקה גולמה על ידי אנדריאה מרטין פעם אחת ועל ידי ססילי אדמס ארבע פעמים. אדמס אהבה את הדמות, והייתה המומה מתגובת המעריצים החיובית לאישקה.
וניאמין קגן
וניָאמין (בנימין) פדורוביץ' קגן (ברוסית: Вениамин Фёдорович Каган; 10 במרץ 1869, שאולאי – 8 במאי 1953, מוסקבה) היה מתמטיקאי רוסי-סובייטי יהודי מומחה לגאומטריה. הוא סבו מצד אמו של המתמטיקאי יעקב סיני.
אישקה
מאפייני הדמות
אישקה נתפסה כפרנגית "משחררת הנשים", שרוברט יואיט וולף, כותב בסדרה, תיאר כמי שמתעלה על טיפוס המפגין הרגיל. אישקה לא רצתה לשים קץ לדרך החיים רודפת הבצע של הפרנגים, אלא רצתה שגם נקבות פרנגיות יוכלו לקחת בה חלק. מיד לאחר הצגתה של אישקה בפרק "Family Business" עלה הרעיון להפגיש אותה עם הנגוס הגדול זק, מנהיג האיחוד הפרנגי. רנה אוברז'ונואה (המשחק את אודו) אפילו צפה את מערכת היחסים ביניהם בראיון למגזין Starlog בגיליון ינואר 1996 שלהם.
וניאמין קגן
תולדות חייו
קגן נולד בשאולאי באימפריה הרוסית (כיום בליטא) למשפחה יהודית ענייה. משפחתו עברה ב-1871 ליקטרינוסלב (דניפרו כיום), שם גדל. בשנת 1887 החל קגן ללמוד באוניברסיטה האימפריאלית "נובורוסיה" באודסה, אך גורש משם שנתיים לאחר מכן בשל פעילות מהפכנית. הוא הושם במעצר בית ביקטרינוסלב, שם למד מתמטיקה בכוחות עצמו וב-1892 עבר את מבחני התואר של אוניברסיטת קייב.
אישקה
ליהוק
הבמאי דייוויד ליווינגסטון סיפר שהיה להם קשה למצוא מישהי לגלם את אישקה; בשלב מסוים, הוא אפילו העלה את ההצעה הפחות מקובלץ שוואלאס שון (שמשחק את הנגוס הגדול זק) יופיע בדראג בתור אישקה. אנדריאה מרטין לוהקה לפי הצעתו של במאי הפרק רנה אוברז'ונואה (אודו), שהרגיש שהשחקנית יכולה לאזן בצורה טובה בין קומדיה לבין משחק טוב - דבר שהיה חסר בשאר המועמדים. המפיק אירה סטיבן בהר הסכים עם אוברז'ונואה על הליהוק, ומאוחר יותר אמר שהוא אוהב אותו בתוכנית Second City Television. גם שאר מפיקי וכותבי הסדרה הסכימו ואהבו את הליהוק. כאשר התברר, ברגע האחרון, שמרטין לא יכולה לחזור לפרק "Ferengi Love Songs", התוכנית ערכה אודישנים לתפקיד וראתה "הרבה אנשים". לפני האודישן, ססילי אדמס הכירה רק באופן כללי את היקום של מסע בין כוכבים, לאחר שראתה רק כמה פרקים של מסע בין כוכבים: הדור הבא ושל מסע בין כוכבים: וויאג'ר. אדמס הייתה מיודד עם השחקנית קיטי סווינק (ששיחקה מספר פעמים בסדרה כאורחת), ונבחנה בעזרת בעלה של סווינק - ארמין שימרמן (קווארק); שימרמן השאיל לה קלטת של הפרק הראשון בו אישקה מופיעה - ממנו היא למדה "עד כמה הדמות רחבה". אדמס ייחסה את האודישן המוצלח שלה לקווי הדמיון הרבים בינה לבין מרטין: לא רק שהתחפושת של מרטין התאימה ללא צורך בשינוי, אלא גם איפור הפנים התותב.
וניאמין קגן
תולדות חייו
ב-1894 עבר קגן לבירה סנקט פטרבורג, שם המשיך בלימודיו המתמטיקה מפי אנדריי מרקוב וקונסטנטין פוסה. הם ניסו לסייע לו לקבל משרה באקדמיה אך מוצאו היהודי היה לו לרועץ. רק בשנת 1897 קיבל קגן משרת דוצנט באוניברסיטת נובורוסיה, ועבד שם עד 1923. בשנים 1921–1922 הוא לימד את תורת היחסות, ובין תלמידיו היו ניקולאי פפלסקי, אלכסנדר פרומקין ואיגור תם. קגן גם לימד גאומטריה באוניברסיטת מוסקבה בשנים 1923–1952. בשנותיו האחרונות חש בגילויי אנטישמיות שיחד עם גילו המתקדם הביאו אותו לפרישה מהאקדמיה. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
אישקה
איפור ותלבושות
מאחר שמעולם לא לבשה איפור תותב, ססילי אדמס תיארה את האיפור של אישקה כ"די מרתיע". במקור המפיקים ציירו קווים על ידיה של אדמס כדי לגרום להם להיראות מבוגרות יותר, אבל מאוחר יותר החליטו שהן לא נראות מספיק מבוגרות והשתמשו בכפפות תותבות. לאחר סיום האיפור, נראו רק כפות ידיה של אדמס ושפתה העליונה. לאחר שהתחננה לצוות ההפקה לראות את הצילומים הראשוניים, אדמס הבינה כמה היא צריכה להביע יתר על המידה כדי שהבעות הפנים שלה יראו דרך האיפור. כשהיא התבקשה לחזור לעונה השישית של התכנית, לפרק "The Magnificent Ferengi", אדמס הסכימה בתנאי שהיא תקבל את תותב הפנים המותאם אישית לה. מכיוון שאישקה מזלזלת בחוק הפרנגי בכך שהיא לובשת בגדים, הוחלט שהיא תגזים, ולכן אדמס הייתה מעוטרת בהרבה "כדורים, צמידים וחרוזים" שעשו כל כך הרבה רעש על הסט עד שאדמס העריכה שהיא הייתה צריכה לדבב חצי מהשורות שלה. מכיוון שאישקה היא מבוגרת, הצוות ריפד את התחפושת של אדמס עם של איפור, כולל שדיים מזויפים שאדמס ניחשה ששקלו ; לאחר צפייה בצילומים הראשוניים, הן אדמס והן סטיבן בהר הסכימו שיש להקטין את השדיים מכיוון שהם מסיחים מדי. מאוחר יותר אדמס הודתה לבמאי רנה אוברז'ונואה ולשחקן השותף ארמין שימרמן על שעזרו לה להבין שמשחק יתר הוא שם המשחק כשעובדים תחת תותבות כאלה.
וניאמין קגן
עבודתו המתמטית
קגן פרסם למעלה מ-100 עבודות בתחומים שונים של הגאומטריה, ובפרט גאומטריות לובצ'בסקי ורימן. הוא קיבל את פרס המדינה של ברית המועצות ב-1943 וייסד את בית ההוצאה לאור המדעי Mathesis באודסה. באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה ערך קגן את תחומי המתמטיקה ומדעי הטבע. קגן גם כתב ביוגרפיה מקיפה של ניקולאי לובצ'בסקי וערך את כל עבודותיו בחמישה כרכים (1946–1951)
אישקה
היסטוריית הדמות
בפרק "Family Business", אישקה מוצגת כפרנגית אלמנה שמקבלת קצבה חודשית מבנה הבכור קווארק (ארמין שימרמן). לפי החוק הפרנגי, אסור לנשים בחברה הפרנגית להרוויח או ללבוש בגדים, ובכל זאת היא החלה לעשות את שניהם והתגלתה על ידי רשות הסחר הפרנגית (FCA). ה-FCA מאשים את קווארק בעבירות על החוק של אמו, שעליהן היא לא מתחרטת, בנימוק שלנשים צריכות להיות אותן זכויות והרשאות כמו לגברים. לאחר ויכוחים רבים עם קווארק, אישקה מסכימה לחתום על וידוי ולהפקיע את נכסיה למען בנה, אף על פי שהיא מגלה לבנה רום (מקס גרודנצ'יק) שהיא ויתרה רק על שליש ממה שהרוויחה.
הפרק "Ferengi Love Songs" של העונה החמישית חושף את מערכת היחסים הרומנטית בין אישקה לנגוס הגדול זק, מנהיג הברית הפרנגית. כאשר קווארק מגלה על מערכת היחסים, הוא משתף פעולה עם כונס הנכסים בראנט (ג'פרי קומבס) כדי להפריד ביניהם. עם זאת, קווארק מבין במהרה שאישקה היא הכוח האמיתי מאחורי זק, ושהיא נותנת לזק עצות פיננסיות והצעות ששומרות על הכלכלה הפרנגית. קווארק מתוודה על חלקו במזימה להפריד ביניהם, ועוזר לאחד מחדש את אישקה וזק.
בפרק "The Magnificent Ferengi" של העונה שישית, אישקה נחטפת על ידי הדומיניון. בעודה בשבי בידי הוורטה ילגרון (איגי פופ), אישקה מציעה עצות פיננסיות ומנסה להזדהות עם שובהּ בקשר למשפחתו. באותה עונה, בפרק "Profit and Lace", אישקה עוזבת את פרנגינר בפעם הראשונה כדי לנסוע לחלל עמוק 9 יחד עם זק. היא משכנעת את זק לתקן את הצעת "חוק ההזדמנויות" הפרנגי כדי לאפשר לנשים ללבוש בגדים, והתוצאה הייתה מהומה כלכלית ברחבי הברית הפרנגית. כשאישקה סובלת מהתקף לב, קווארק עובר ניתוח זמני לשינוי מין כדי לתפוס את מקומו לצדו של זק על מנת להוכיח למספר פרנגים משפיעים שגם נשים מסוגלות לתרום לכלכלה. דוקטור באשיר (אלכסנדר סידיג) מסוגל לבצע בהצלחה השתלת לב לאישקה, והיא מתאוששת עד סוף הפרק.
בפרק הלפני אחרון של הסדרה, "The Dogs of War", קווארק מגלה שאישקה השפיעה על זק כך שהוא קידם זכויות עובדים, אכף הגנה על הסביבה והוציא מונופולים מחוץ לחוק. זק מתפטר מתפקידו, מוריש אותו לרום, והוא ואישקה עוברים לגור בכוכב הלכת ריזה.
הופעות לא קאנוניות
אישקה מופיעה גם במספר רומנים בעלי רישיון רשמי אך לא קאנוניים של "מסע בין כוכבים", כמו גם בספרים אלקטרוניים ובסיפורים קצרים :
מסע בין כוכבים: יקום המראה
האישקה של יקום המראה עשירה, היא הבעלים של מספר עבדים טראניים, והיא סיפקה מקלט בטוח לגרסאות המראה של ב'אלנה טורס ושל קרל מוסט (מתוך הפרק של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" "Nothing Human").
קבלה
בזכות אנדריאה מרטין שגילמה את אישקה בפעם הראשונה בצורה רחבה ובטוחה, אדמס העירה כמה קל היה לגלם דמות כל כך מסודרת. אדמס גם הערתה בדמותה של אישקה כמה מהסיפורים שארמין שימרמן סיפר על אמו שלו. בראיון ל"מסע בין כוכבים: המגזין" אמרה אדמס על אישקה: "אני אוהבת ומעריצה אותה. איך אפשר שלא? פשוט לא אכפת לה מה אחרים חושבים; היא כל כך מחויבת למה שהיא מוצאת לנכון, וכל השאר יהיו ארורים. אבל יש לה לב זהב, והיא מאוד חזקה. להיות נקבה חזקה כמו שהיא, בסוג העולם שממנו היא באה, היה נפלא, אני חושבת."
יואכים, נסיך דנמרק
יואכים הולגר ולדמאר כריסטיאן (בדנית: Joachim Holger Waldemar Christian; נולד ב-7 ביוני 1969) הוא נסיך דנמרק. בנם השני של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק והנריק, נסיך דנמרק.
חיים
יואכים נולד ב-7 ביוני 1969 בבית החולים של אוניברסיטת קופנהגן. הוא הוטבל ב-15 ביולי בקתדרלת ארהוס. הוא, לפיכך, החבר הראשון במשפחת המלוכה הדנית שהוטבל מחוץ לקופנהגן. סנדקיו היו דודתו מצד האם בנדיקטה, נסיכת דנמרק, דודו מצד האב ז'אן בטיסט דה לאבורדה דה מונפזאט, וכן האראלד החמישי, מלך נורווגיה וכריסטינה, נסיכת שוודיה. הוא התחנך בבית ספר פרטי בארמון אמליינבורג, ובבתי ספר יוקרתיים בצרפת ובבריטניה.
ב-1987 הוא התגייס כטירון לצבא המלכותי הדני והוצב ברגימנט "המלכה". שנה לאחר מכן הוא הועלה לדרגת סרג'נט, וכעבור שנה ללוטננט. בין 1989-1990 הוא פיקד על מחלקת טנקים, וב-1992 הועלה לדרגת האופטמן. ב-2005 הוא הועלה לדרגת מיור, ולאחר מכן פרש מהצבא. פרט לדנית, הוא דובר גם אנגלית, צרפתית וגרמנית.
תואר
בעת לידתו, קיבל יואכים את התואר. ב-29 באפריל 2008 הוסיפה אמו לתוארו ולתוארו של אחיו את התואר. תואר זה עובר בירושה לצאצאיהם. הוא אביר מסדר הפיל, ומחזיק בעוד תארים ועיטורים רבים ממדינות שונות באירופה ובעולם.
בספטמבר 2022, הודיעה המלכה שהחל מ-1 בינואר 2023, ישללו מילדיו של יואכים התארים 'הנסיך והנסיכה מדנמרק' כדי שיוכלו לחיות חיים עצמאיים ללא מחויבות לבית המלכות, והם יוכלו להשתמש רק בתארים 'הרוזן והרוזנת ממונפזאט'.
גביע הטוטו 2018/2019
גביע הטוטו 2018/2019 לליגת העל הייתה המהדורה ה-34 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.
השיטה
הקבוצה שבמקום הראשון בכל בית העפילה לחצי גמר גביע הטוטו.
הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר מבין שתי המעפילות (נקודות, ולאחר מכן הפרש שערים) נפגשה עם המנצחת במפגש המתמודדות הליגה האירופית. הקבוצה השנייה שתסיים במקום הראשון נפגשה עם המנצחת במשחק אלוף האלופים.
האחרות נפגשו בינן לבין עצמם במשחק הדירוג בתחרות לקביעת המענקים הכספיים.
מסלול קבוצות אירופה
החל מעונה זו ארבע הקבוצות המשתתפות בתחרויות של אופ"א מתחילות בשלב נפרד וזאת כדי להקל על הקבוצות בגלל מספר המשחקים. במשחק הראשון אלופת הליגה ומחזיקת הגביע של העונה שעברה מתמודדות בניהם (משחק זה הוא גם על תואר אלוף האלופים) ואילו במשחק השני משתתפות שתי נציגות הליגה אשר משתתפות בליגה האירופית שלא זכו בתואר ישראלי בכיר בעונה שעברה.
משחק האירופאיות
מכבי תל אביב העפילה לחצי גמר גביע הטוטו.
מקומות 5–6
הפועל באר שבע ניצחה וסיימה במקום החמישי. מכבי נתניה סיימה במקום השישי.
מקומות 7–8
מכבי פתח תקווה ניצחה וסיימה במקום השביעי. בית"ר ירושלים סיימה במקום השמיני.
מקומות 13–14
הפועל חדרה ניצחה וסיימה במקום ה-13. מועדון ספורט אשדוד סיימה במקום ה-14 והאחרון בתחרות.
חצי הגמר
מכבי חיפה ניצחה ועלתה לגמר הגביע.
מכבי תל אביב ניצחה ועלתה לגמר הגביע.
גמר
מכבי תל אביב ניצחה וזכתה בגביע הטוטו לליגה הבכירה לעונת 2018/2019.
אליסון דודי
אליסון דודי (באנגלית: Alison Doody, נולדה ב-9 במרץ 1966) היא שחקנית ודוגמנית אירית.
ביוגרפיה
דודי נולדה בדבלין. היא התגלתה על ידי צלם שהתרשם ממנה והחלה לעבוד כדוגמנית בפרסומות.
לאחר שמשכה את תשומת לבו של מלהקי סרטי "ג'יימס בונד" היא קיבלה תפקיד קטן בסרט "רצח בעיניים". בגיל שמונה עשרה היא הייתה לנערת בונד הצעירה אי פעם. היא נבחרה לאחת משתים עשרה השחקניות החדשות המבטיחות של 1986. לאחר מכן היא שיחקה גם תפקיד מינורי בסרט "עדות במבחן" לצד מיקי רורק.
ב-1987 הופיעה בתפקיד ללא דיבור בעיבוד של ערוץ הולמרק לספר "סוד הגן הנעלם".
ב-1988 שיחקה בפרק של סדרת הפנטזיה "סיפורי עמים" ובאותה שנה שיחקה בסרט "טאפין", לצד פירס ברוסנן.
ב-1989 שיחקה דודי בתפקיד הזכור ביותר שלה, הארכאולוגית האוסטרית הנאצית ד"ר אלזה שניידר, בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון".
ב-2003 שיחקה בסרט "השחקנים", לצד מייקל קיין.
בשנת 2022 גילמה את אשתו של ריי סטיבנסון בסרט הפעולה ההודי "RRR".
ב-1994 היא נישאה לגאווין או'ריילי, ולהם שתי בנות. היא נפרדה ממנו ב-2004, וב-2006 השניים התגרשו.
המשחק של אנדר
המשחק של אֶנְדֶר (באנגלית: Ender's Game) הוא ספר מסוגת המדע הבדיוני מאת אורסון סקוט קארד, שיצא לאור ב-20 במאי 1985. הספר מבוסס על סיפור קצר שהתפרסם בביטאון "אנלוג" בשנת 1977. נכון ל־2008, הוא אחד מן הספרים המוכרים ביותר של הסוגה, לאחר שזכה בפרסי הוגו ונבולה היוקרתיים. נוצרו שלוש סדרות של ספרי המשך, סיפורים קצרים שפורסמו מדי חודש באתר האינטרנט של קארד. באוקטובר 2013 יצא סרט קולנוע באורך מלא המבוסס על הספר.
עלילת הספר
הספר עוקב אחר שנות שהותו של אנדר (קיצור ל"אנדרו" וגם ender - מסיים, מחסל) וִיגִין בבית הספר ללחימה, המיועד להכשיר מפקדי ספינות וציי חלל במלחמה נגד גזע חייזרים תבוני ועוין לכאורה, המכונה באגים (בשפה המדעית: "פורמיקים").
אנדר נלקח ממשפחתו כשהוא בן שש, ומשוגר לבית הספר, הממוקם בתחנת חלל הנמצאת בחגורת האסטרואידים ושוהה בחברת ילדים אחרים, מגיל שש ועד גיל שתים עשרה בערך, הלומדים ומתאמנים לקראת העברתם לבתי ספר מתקדמים יותר, ובסופו של דבר לשירותם בצי. במרכז תוכנית הלימודים נמצא משחק המלחמה, שבו קבוצות תלמידים (המכונות "צבאות") נלחמות במשחק לייזר זו נגד זו בתנאי אפס כבידה.
בתחילת לימודיו, אנדר מתאמן לבדו, ככל התלמידים - אולם בשל יכולותיו יוצאות הדופן הוא מועבר לאחד ה"צבאות" מוקדם מהרגיל. גם כחייל פשוט ב"צבא" הוא מוכיח יכולות יוצאות דופן, אולם אלו גורמות גם לבעיות חברתיות, ולהתנגשות בינו לבין מפקדיו - ילדים גם הם - מה שגורם להעברתו מקבוצה לקבוצה.
הספר מסתיים במעקב אחר אנדר, שמתמוטט עם קבלת הידיעה שהוא השמיד גזע חייזרים תבוני. לאחר שנים הוא מוצא, בפלנטה שיושבה בעבר על ידי באגים, שריד אחרון מהגזע שנשמר עבורו - גולם שמור של מלכה, ממנה יכול להתפתח שוב הגזע. באופן טלפתי משדרת אליו המלכה את משימתו - למצוא פלנטה שבה היא תוכל להתקיים ולכונן שוב את תרבותה ואת הגזע שלה. אנדר יוצא, ביחד עם אחותו, למסע שמטרתו מציאת פלנטה שכזו.
עלילה משנית בספר עוסקת באחיו ואחותו של אנדר, פיטר וולנטיין. שניהם, כמו אנדר, מבריקים בצורה יוצאת דופן, אלא שבגלל הפרופיל הפסיכולוגי שלהם הם אינם מסוגלים לשרת בצבא - פיטר אכזרי מדי וולנטיין רחומה מדי. השניים משתפים פעולה, ומנצלים זה את כשרונותיו ותכונותיו של זה כדי לרכוש לעצמם, בשמות עט ("לוק" לפיטר ו"דמוסתנס" לוולנטיין) עמדה פוליטית בפורומים פוליטיים אמריקניים. את המוניטין שצברו הם מנצלים על מנת למנוע מלחמת עולם כשמסתיימת המלחמה נגד הבאגים. פיטר ממונה לאחר תום המלחמה להגמון - משרה אותה הוא הופך לשקולה כנגד "נשיא העולם", וולנטיין מצטרפת לאנדר במסעותיו וכותבת ספרי היסטוריה מדויקים ובעלי מסרים הומניסטיים ההופכים את שם העט שלה לאגדה. עלילותיו של פיטר לאחר תום "המשחק של אנדר" מפורטות בסאגת ההמשך "הצל של ההגמון", בעוד עלילותיהם של אנדר וולנטיין מפורטות בטרילוגיית ההמשך הנפתחת ב"קול למתים".