cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דואט בביירות
עלילת הספר
במוסד מנסים הרמס"ד "בופור" וראש אגף מבצעים דורון לבחון את האפשרויות העומדות בפניהם נוכח ההסתבכות הקשה שעלולה להתרחש בגבול הצפון. דורון, מפקד האגף שאליו כפופה "החוליה", ועל כן מפקדו של גדי, השקיע מאמצים רבים בשנה האחרונה על מנת לגרום לגדי לפרוש. עכשיו הוא מבין כי התנערות המערכת מרונן והחתירה תחת גדי, גרמו ללוחם שלו ולמפקד בכיר לחוש כי אין להם אמון במערכת ושמי שיעשה את העבודה בסוף זה רק הם לבדם. בין אם מדובר ברונן שרוצה במותו של אבו חאלד ובין אם בגדי שלא מאמין שהמוסד ירתם לחילוצו של רונן, ויוצא להצילו בעצמו ללא אישור. הרמס"ד מנחה את דורון להכין מבצע בזק לחילוץ השניים מביירות תוך מניעת ההתנקשות שרונן מתכנן. הכוח שנבחר לכך הוא חולית "המסתערבים" של המוסד בפיקוד יואב. הכוח מתכונן למבצע מתוך הנחה שגדי לא יפריע להם להשתלט על רונן ואף יעזור בכך.
בביירות גדי מצליח למצוא את רונן כשזה מבצע סיור למטרת מודיעין על ביתו של אבו חאלד. מתפתחת תגרה בין השניים וגדי, בעל דאן 4 בנינג'יצו, מתגבר על רונן. גדי מצליח לשכנע את רונן לצאת מהשכונה השיעית וללכת לשתות קפה בשפת הים. בשיחה שמתפתחת ביניהם מעלה רונן טענות קשות כנגד חשיבות ביטחונם של חפים מפשע הנוכחים במקרים שבהם "החוליה" פועלת, והעובדה שהם חשובים לעיתים אף יותר מלוחמי "החוליה" עצמם. גדי מנסה לדבר על לבו אולם רונן בורח ונעלם. כשהוא לבדו מגלה רונן, דרך הרדיו, על כינוס של חזבאללה בהרצאה דתית בבית מלון. הוא מבין שאבו חאלד ישים פעמיו לשם ועל כן מטמין ברכב של אבו חאלד מטען נפץ מיוחד. כאשר חוזר רונן לחדרו לאחר מכן, כבר מחכה לו גדי על הספה.
גדי מנסה שוב לשכנע את רונן לוותר על העניין. אולם רונן נותר איתן ברצונו להרוג את אבו חאלד ולהוכיח שהוא יכול לעשות זאת לבדו, בלי המוסד כגיבוי ואפילו טוב יותר מגדי. בשיחה ביניהם מבין גדי כי רונן בחר לחסל את אבו חאלד באמצעות מטען. הוא מעלף את רונן במכה חזקה ומותיר אותו קשור וחסר הכרה בחדרו. במהירות רבה מצליח גדי לאתר את רכבו של אבו חאלד ולהתגנב מתחתיו. המטען מסתבר מסובך וגדי מצליח רק לנתק את הכבל המקשר בין המטען לשלט ההפעלה שבידי רונן. רונן עצמו משתחרר מכבליו ממהר בעקבות גדי. הוא מזהה את גדי מתחת לרכב ולא משתמש בשלט שבידו עד שהוא מוודא שגדי מחוץ לטווח הסכנה של המטען. עד אז כבר מאוחר מדי והמטען כבר לא יכול להיות מופעל באמצעות השלט.
בארץ באותו הזמן מתקבל האישור מראש הממשלה למבצע של חולית "המסתערבים". יואב מפקד הצוות שנבחר ועוד שלושה לוחמים יוצאים ללבנון באמצעות מסוק יסעור. עם הגיעם ללבנון פורקים המסתערבים מן המסוק רכב מרצדס ונוסעים לכיוון ביירות. בבירות באותו זמן מספר גדי לרונן מדוע המטען לא עבד. רונן המום ומסביר לגדי איזה מן מטען הוא הרכיב. עכשיו זהו תורו של גדי להיות מופתע, משום שבמידה ומנתקים את הכבל המקשר בין המטען לשלט ההפעלה מופעל אוטומטית קוצב זמן שעם תום הזמן הקצוב בו יפעיל את המטען. גדי, מבין שלמעשה הבעיה רק הסתבכה, משכנע את רונן להתגנב איתו ביחד ללב השכונה השיעית על מנת שיוכל לנטרל את המטען.
השניים מגיעים לביתו של אבו חאלד ומזהים את רכבו הממולכד. יחדיו הם מכריעים שומר של חזבאללה ומותירים אותו חסר הכרה. גדי מתגנב בשנית מתחת לרכב הממולכד ורונן משגיח. בעוד רונן משגיח, גדי מצליח לפרק את מטען מן הרכב אך לא לנטרלו. לפני שגדי מספיק לצאת מתחת לרכב מגיעה חוליית המסתערבים ובמבצע אלים תוך שימוש בקרב מגע חוטפת את רונן. גדי חמוש במטען ובאקדח שלקח מן השומר המעולף דולק אחריהם. הוא אינו מבין שמדובר בחוליה של המוסד וחושב שרונן נחטף על ידי חזבאללה. המרדף לא נמשך זמן רב שכן גדי מזהה את המסתערבים מפעולות עבר משותפות. גדי ורונן חוברים לארבעת הלוחמים ומסבירים להם את המצב. המרדף משך תשומת לב ובעוד גדי מנסה לפרק את המטען מתקרב לעבר השישה ג'יפ וממנו יוצאים שני שומרי חזבאללה. רונן מעלף את הראשון ויואב יורה בשני בראשו. את הגופה והשומר המעולף מניחים הלוחמים בג'יפ ואיתם גם את המטען.
כל השישה נמלטים בשני כלי הרכב, המרצדס של "המסתערבים" ורכבם של גדי ורונן, לעבר נקודת החילוץ אליה יגיע המסוק. המסוק מגיע והשישה נחלצים מתוך לבנון לשטח ישראל. בדרך חזרה נותן גדי לרונן את התדריך שלא הספיק לתת לו לפני המבצע הכושל בביירות לפני שנה. בתדריך מסביר גדי לרונן כי בעצם הוא פעל כשורה.
פרשנות
הספר ביקורתי מאוד כלפי החברה הישראלית וערכיה המשתנים, בפרט כלפי תופעת ההשתמטות. כמו כן הספר טוען שהציבור הישראלי לא מעריך את אלו הפועלים למען ביטחונו: "עם שלא יודע לכבד את הגיבורים שלו, לא יהיו לו גיבורים". המחבר, מישקה בן דוד, מבכירי "המוסד" בעברו, סיפר שאת דמותו של "אבו חאלד" הוא עיצב על פי דמותם של שניים: בכיר חמאס ח'אלד משעל (שאותו ניסה "המוסד" לחסל אך נכשל) ובכיר חזבאללה עימאד מורנייה, שחוסל בשנת 2008, שש שנים לאחר פרסום הספר.
יעקב ויידנפלד
קורותיו
נולד בסטניסלב שבגליציה לרב אליעזר ויידנפלד, תלמידו של הרב יעקב לורברבוים מליסא ומחסידי החוזה מלובלין ורבי משה יהודה לייב מסאסוב. בצעירותו למד בישיבה המקומית בסטניסלב, בראשות רב העיר הרב משולם יששכר הורוביץ. נישא לרחל, בת הרב שבתי רפופורט, אב"ד דומברובה, צאצאו של רבי שבתי כהן, הש"ך.
במשך עשרות שנים כיהן כרבה של הרימאיליב. היה מחסידי הוסיאטין. נפטר בשנת תרנ"ד, בגיל 54. התכתב בהלכה עם רבני דורו, בין השאר עם דוד אשתו הרב ישראל הכהן רפפורט.
בנו הרב דוב בריש, שכיהן כרבה של טשיבין, הקים בעירו את ישיבת כוכב מיעקב, על שם אביו. הישיבה חרבה בשואה. לאחר עלותו ארצה הקים הרב מטשיבין את ישיבת כוכב מיעקב בירושלים.
משפחתו
אחת מבנותיו, לאה, נישאה לרב שרגא פייבל טירקל. נכדם הוא השופט יעקב טירקל.
דיקמבה מוטומבו
דיקמבה מוטומבו מפולונדו מוקאמבה ז'אן-ז'אק ווטומבו (באנגלית: Dikembe Mutombo Mpolondo Mukamba Jean-Jacques Wamutombo; נולד ב-25 ביוני 1966) הידוע בקיצור כדיקמבה מוטומבו, הוא כדורסלן עבר אמריקאי יליד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת הסנטר.
מוטומבו, שמתנשא לגובה 2.18 מטרים, נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים בתולדות ה-NBA ולאחד החוסמים הטובים ביותר בהיסטוריה — הוא מדורג שני ברשימת החוסמים המובילים בתולדות ה-NBA, אחרי האקים אולאג'ואן. הוא זכה ארבע פעמים בתואר שחקן ההגנה של העונה; זהו שיא שהוא חולק עם בן וולאס. באפריל 2014 נבחר מוטומבו לחבר בהיכל התהילה של הליגה.
תחילת הקריירה
דיקמבה מוטומבו הגיע לאוניברסיטת ג'ורג'טאון מתוך כוונה להפוך לרופא, וקיבל לשם כך מלגה מטעם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. מאמן קבוצת הכדורסל של המכללה, ג'ון תומפסון, גייס אותו לטובת הקבוצה, בה הפך לסנטר מצטיין, ואף קבע את שיא המכללה עם 12 חסימות במשחק בודד. ביחד עם חברו לקבוצה אלונזו מורנינג, הפכה המכללה לקבוצה בעלת משחק פנים מצוין, המקשה על הזריקות של היריבה מתוך הצבע.
מוטומבו בילה חופשת קיץ כמתמחה בקונגרס של ארצות-הברית, וקיץ נוסף בבנק הבינלאומי. בשנת 1991 סיים את חוק לימודיו באוניברסיטה, הוסמך כבוגר אוניברסיטה עם תואר ראשון דו-תחומי בדיפלומטיה ובלשנות.
קריירת ה-NBA
מוטומבו נבחר על ידי דנוור נאגטס בבחירה הרביעית של דראפט 1991, והיווה פקטור משמעותי בקבוצה ובליגה כבר בעונתו הראשונה. כבר בעונת הרוקי שלו נבחר מוטומבו למשחק האולסטאר, והעמיד של 16.6 נקודות 12.3 ריבאונדים ו-3.0 חסימות למשחק. בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה וסיים במקום השני בהצבעה לתואר רוקי השנה.
בסיום עונת תם חוזהו של מוטומבו בדנוור, והוא עבר לקבוצת אטלנטה הוקס כ. באטלנטה המשיך מוטומבו להציג יכולת הגנתית מצוינת, אשר זיכתה אותו בתואר שחקן ההגנה של העונה פעמיים נוספות, בנוסף לשלוש בחירות לחמישיית ההגנה הראשונה, ובחירה נוספת לחמישיית ההגנה השנייה. הוא התפרסם גם בזכות סימן היכר, כאשר לאחר כל חסימת זריקה היה פונה לשחקן אותו הוא חסם ומחווה לעברו מעין תנועת "לא" על ידי נענוע של האצבע ימינה ושמאלה.
בפברואר 2001 עבר מוטומבו ב לפילדלפיה 76' תמורת תיאו רטליף הפצוע. פילדלפיה רצו שחקן חזק מתחת לסלים שיוכל להתמודד עם שחקנים כמו טים דאנקן או שאקיל אוניל, במקרה ויעפילו לגמר ה-NBA. בסיום אותה העונה נבחר לשחקן ההגנה המצטיין בפעם הרביעית, והיה בשיא פריחתו. מוטומבו העפיל עם פילדלפיה עד לגמר ה-NBA שם הפסיד ללוס אנג'לס לייקרס.
בסיום עונת עבר מוטומבו לקבוצת ניו ג'רזי נטס. בניו ג'רזי בילה מוטומבו עונה בודדת, במהלכה נאבק בפציעה טורדנית ושותף רק ב-24 משחקים, ו-21.4 דקות משחק בלבד לערב. באוקטובר 2003 חתם מוטומבו על חוזה לשנתיים בקבוצת הניו יורק ניקס, אך בסיום העונה העבירו אותו הניקס בטרייד לשיקגו בולס תמורת ג'מאל קרופורד. בשיקגו לא שיחק מוטומבו כלל, מכיוון שהועבר עוד באותו הקיץ ליוסטון רוקטס בתמורה לאריק פיאטקאוסקי, אדריאן גריפין ומייק ווילקס.
ב-2009, הצטרף לקבוצה גם רון ארטסט, מטובי שחקני ההגנה בליגה, וביחד עם מוטמבו ומינג יצרו שלישייה הגנתית חזקה. במשחק מספר 2 בסדרת הפלייאוף של הסיבוב הראשון מול פורטלנד טרייל בלייזרס נחת מוטומבו בצורה לא טובה על רגלו לאחר מאבק על הריבאונד מול גרג אודן, נפצע בברכו, ובכך סיים את קריירת המשחק.
חיים אישיים
מוטמבו נולד ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הוא דובר אנגלית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית ועוד חמש שפות אפריקאיות. נשוי לרוז, להם שישה ילדים, ארבעה מהם מאומצים. אחיינו של מוטומבו, הרונה מוטומבו, גם הוא כדורסלן ומשחק עבור אוניברסיטת מערב קרולינה, היה הקלע המצטיין של האוניברסיטה בשנת 2009 ואף נבחר ל"" הטוב ביותר בבית הדרומי של המכללות.
באוקטובר 2022 עבר מוטמבו ניתוח להוצאת גידול ממוחו
פעילות הומניטרית
מוטמבו ידוע בשל פעילותו ההומניטרית. בשנת 1997 הקים מוטומבו את "הקרן על-שם דיקמבה מוטומבו", ששמה לה למטרה לשפר את תנאי המחיה במולדתו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, פעילותו זו העניקה לו את "אות ההוקרה על שם וולטר קנדי" בשנים 2001 ו-2009. מגזין ה-Sporting News בחר בו לאחד מה"חבר'ה הטובים בספורט" בשנים 1999 ו-2000. בשנת 1999 נבחר מוטומבו גם כאחד מ-20 הזוכים בהוקרה מטעם הנשיא על פועלם ההתנדבותי. בשנת 2004 הוא השתתף בתוכנית "כדורסל ללא גבולות", בה נשלחו כוכבים כשון בראדלי ומאליק רוז לסייר ברחבי אפריקה, להפיץ את הכדורסל ולשפר את התשתיות.
בית החולים על שם ביאמבה מארי מוטומבו
בשנת 1997 החל מוטומבו, בשיתוף פעולה עם הקרן על שמו, בתוכניות להקמת בית חולים עם 300 מיטות, בעלות של 29 מיליון דולר בפרברי קינשאסה. הבניה החלה רק בשנת 2004 בשל קשיים בגיוס הכספים, על אף שמוטומבו תרם 3.5 מיליון דולר מכיסו הפרטי. הצרות המשיכו כאשר כמעט והופקעה הקרקע בידי הממשלה בשל העיכובים בבניה, וכאשר נאלץ להרגיע כי אין לו מניעים נסתרים או פוליטיים בפרויקט. ב-14 באוגוסט 2006 תרם מוטומבו 15 מיליון דולר נוספים להשלמת העבודה לקראת הפתיחה החגיגית ב-2 בספטמבר 2006. בית החולים נקרא על שם אימו של מוטומבו, ביאמבה מארי, שנפטרה משבץ בשנת 1997.
תארים והישגים
בחירה לחמישיית ההגנה של העונה ב-NBA:
זכויות המדינות בארצות הברית
זכויות המדינות בארצות הברית הוא נושא שנוי במחלוקת במשפט החוקתי ובפוליטיקה הפנימית של ארצות הברית.
הזכויות של המדינות מעוגנות בתיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, המהווה חלק ממגילת הזכויות. עם זאת, שאר החוקה מתייחסת לחלוקת הסמכויות בין הממשל הפדרלי למדינות באופן תמציתי ולעיתים לא ברור, מה שמוביל למחלוקות שונות בעניין זה ובצורך של בית המשפט העליון, כפרשן החוקה, לפתור מדי פעם מחלוקות אלו.
מחלוקות בעניין זכויותיהן של מדינות מתעוררות כאשר השלטון הפדרלי מנסה לבטל חוק מקומי של מדינה.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, פעלה התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, במטרה למנוע הפרדה גזעית ולבטל את חוקי ג'ים קרו.
כיום ישנן מחלוקות בדבר זכויותיהן של המדינה לאפשר או לאסור בחוקים את עונש המוות במדינות השונות. נושאים נוספים שבמחלוקת הם המתת חסד, הפלה מלאכותית, נישואים חד-מיניים, והפיכת מריחואנה לחוקית.
מנחם מנדל מוויטבסק
רבי מנחם מנדל מוִויטֵבְּסְק (ה'ת"צ – א' באייר ה'תקמ"ח; 1730 – 8 במאי 1788) היה מגדולי אדמו"רי החסידות בדור השלישי לבעל שם טוב. עלייתו לארץ ישראל בראשות 300 איש מכונה "עליית תלמידי הבעל שם טוב", והיא נחשבת לעלייה משמעותית באותה העת.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'ת"צ (1730) בוויטבסק שבאזור רוסיה הלבנה, בדוכסות ליטא שבאיחוד הפולני-ליטאי. אביו משה היה ממקורבי הבעש"ט, והביא אליו את בנו כבר בגיל תשע. לאחר שגדל התגורר במינסק, והיה מגדולי תלמידיו של המגיד ממזריטש והפיץ חסידות בשליחותו ברוסיה הלבנה ("רייסין") ובליטא (בליטא יחד עם רבי אהרן הגדול מקרלין). לאחר פטירת המגיד חזר לוויטבסק ולאחר מכן עבר להורודוקי הסמוכה. לאחר פטירת המגיד הוכתר למנהיג החסידים ברוסיה הלבנה על פי צוואת המגיד. משפט מפורסם מיוחס אליו: "ברייסין מצאתי לבבות שלמים ובגדים קרועים, הפכתי אותם ללבבות קרועים ובגדים שלמים". יחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ניסה להפגש עם הגאון מווילנה, כדי להניאו מהתנגדותו לחסידות, אך הפגישה לא יצאה לפועל, כיוון שהגר"א מיהר לעזוב את העיר לפני הגעתם. לאחר עלייתו לארץ מילאו את מקומו בהנהגת חסידי רוסיה הלבנה תלמידיו, רבי ישכר בער מליובאוויטש ורבי שניאור זלמן מלאדי.
העלייה לארץ ישראל
באדר ה'תקל"ז (1777) עלה לארץ ישראל בלווית שלוש מאות איש, שרובם הצטרפו באמצע הדרך, ובתוכם שני תלמידיו - רבי אברהם מקליסק ורבי ישראל מפולוצק. גם רבי שניאור זלמן מלאדי הצטרף אך חזר בו באמצע המסע ונשאר בחו"ל בהוראתם של רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק כדי שינהיג את חסידי רוסיה הלבנה.
תחילה התגורר בפקיעין, לאחר מכן עבר לצפת אך בשל רדיפות הטורקים והערבים, ועלילה שהעלילו עליו, עבר לטבריה, וייסד בה את היישוב החסידי. יש אומרים שהתיישב בדירתו של ר' שלמה מחלם לאחר שזה עזבה. בהמשך בנה רבי מנחם מנדל מבנה בן שלש קומות שהיה למרכז החבורה החסידית, ובו שהו החסידים בימי מגפת הדבר של שנת 1786. (כיום ישנו במקום כולל אברכים של חסידות קרלין סטולין). הוא כילה את כל כספו על יישוב ארץ ישראל והחזקת עדתו, עד שנפטר עני מרוד. היה בין מקימי קופת מעות ארץ הקודש בנשיאותו של רבי שניאור זלמן מלאדי ולאחריו רבי מרדכי מלעכוויטש שדאגה להעביר כספים מחו"ל עבור היישוב החסידי בארץ ישראל. הוא נפטר בא' באייר ה'תקמ"ח (1788) בטבריה, ונקבר בבית העלמין הישן בטבריה, בחלקת תלמידי הבעש"ט. השאיר בן ובת, רבי משה שנישא ליוכבד בת למשפחה ספרדית ידועה וחשובה, וזיסל אשת רבי דב בער. בשנת התשע"ג שופץ קברו.
אישיותו
אישיותו התאפיינה בצניעות רבה. נהג לחתום את איגרותיו בתואר "השפל באמת", גם על מצבתו לא הסכים שיכתבו דברי הלל ושבח, אלא רק את שמו. הרמ"מ ראה לנכון את הצורך לאיחוד הקהילות בעם ישראל בין ספרדים ואשכנזים ואף השיא את בנו לבתו של הרב אבולעפיה מטבריה.
ספריו
רבי מנחם מנדל חיבר מספר ספרים, הידוע ביניהם הוא הספר "פרי הארץ", בספר פירושי פרד"ס על חמשה חומשי תורה על דרך החסידות ובסופו מכתבים (שחלקם כתב רבי אברהם מקאליסק, תלמידו המובהק ויד ימינו) אשר נשלחו אל חסידיו במזרח אירופה. תוכנם של המכתבים כלל דברי שבח וחיזוק חידוש ההתיישבות בארץ ישראל ובטבריה בפרט, בקשות לעזרה ולתמיכה כלכלית, וכן הוראות להנהגת החסידים שהשאיר מאחוריו.
ספריו הנוספים הם "פרי העץ" ו"ליקוטי אמרים".
משפחתו
החוקרת מור אלטושלר בספרה "הסוד המשיחי של החסידות" בעמוד 306 אודות משפחתו וצאצאיו של ר' מנחם מנדל מויטבסק טוענת, שלפי המכתבים שנמצאו, היו לר' מנחם מנדל מויטבסק 2 חתנים. אך נפתלי אהרן וקשטיין חוקר אילנות היוחסין טוען כנגד בפורום 'אוצר החכמה', שאין הדבר נכון.
קישורים חיצוניים
ספריו
יחסי סין–קוריאה הצפונית
יחסי סין–קוריאה הצפונית הם היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לבין קוריאה הצפונית.
שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטים מלאים, כאשר לסין יש שגרירות רשמית בפיונגיאנג ולקוריאה הצפונית ישנה שגרירות רשמית בבייג'ינג.
סין וקוריאה הצפונית נהנו בעבר מקשרים דיפלומטיים הדוקים, אך במשך השנים היחסים ביניהם ירדו במידה ניכרת בעקבות דאגה הולכת וגוברת של סין מתוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית.
עד מלחמת קוריאה
ב-6 באוקטובר 1949 החליפו המדינות הכרה דיפלומטית.
במאי 1950 ביקר קים איל-סונג בחשאי בבייג'ינג במטרה להפיץ להנהגה הסינית את תוכנית הלוחמה שלו.
בעקבות חציית קו הרוחב 38, על ידי כוחות האומות המאוחדות בעת מלחמת קוריאה, באוקטובר 1950, נכנסה סין למלחמה בתמיכתה בקוריאה הצפונית. בנוסף להתערבותה הצבאית של סין במלחמת קוריאה, קיבלה סין גם פליטים וסטודנטים מקוריאה הצפונית בעת המלחמה וסיפקה סיוע כלכלי לקוריאה הצפונית.
בעקבות חתימת הסכם שביתת הנשק במלחמת קוריאה ב-1953, סין ביחד עם חברות הגוש המזרחי בראשות ברית המועצות סיפקה סיוע כלכלי נרחב לקוריאה הצפונית על מנת לתמוך בשיקומה ובפיתוחה הכלכלי.
שנות השישים
שנות השישים של המאה העשרים התאפיינו בעיקר בהרעה ביחסי סין וקוריאה הצפונית, בעיקר עקב ביקורת מצד צפון קריאה על המהפכה התרבותית בסין, כאשר סין תיארה את קוריאה הצפונית כ"רוויזיוניסטית".
הסכם שיתוף הפעולה בין סין לקוריאה הצפונית
ב-1961 חתמו שתי המדינות על "הסכם הידידות הסינית" לשיתוף פעולה בין סין לקוריאה הצפונית, אשר תוקפו פג בשנת 2021.
במסגרת ההסכם התחייבה סין להגיש מיד סיוע צבאי לקוריאה הצפונית במסגרת כל התקפה חיצונית עליה.
אחרי המלחמה הקרה
ב-1 בינואר 2009 הכריזו שתי המדינות על שנת 2009, כעל "שנת הידידות בין סין לקוריאה הצפונית", לציון 60 שנות יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-5 במאי 2013 תפסה קוריאה הצפונית סירת דיג סינית ועליה 16 אנשי צוות. על מנת להחזיר את הסירה ואת אנשי הצוות עמה לסין, דרשה קוריאה הצפונית 600 אלף יואן.
לפי מאמר בניו יורק טיימס, היחסים בדצמבר 2014, הגיעו לנקודה נמוכה ביותר.
בשנת 2018 נשיא סין שי ג'ינפינג פגש את מנהיג קוריאה הצפונית במרץ ושנית במאי - שני הביקורים נערכו בסין.
סין היא בפועל שותפת המסחר היחידה של קוריאה הצפונית, כאשר כ-90% מהיבוא ו-86% מהיצוא של קוריאה הצפונית הם מסין.
מיתרני ראש
מיתרני ראש (שם מדעי: Cephalochordata) היא תת-מערכה של מיתרניים הכוללת שתי משפחות.
מאפיינים
מיתרני הראש, מבין המיתרנים הירודים (קבוצה לא טקסונמית בה נכללים גם מיתרני זנב), קרובים במיוחד לתת-מערכת בעלי גולגולת ממנה התפתחו החולייתנים, עיקר הקרבה מתבטאת בסגמנטציה ייחודית של השרירים והסומיטים. מאפיינים נוספים הם סגמנטציה של הגונדות, התפרסות מיתר הגב עד קרוב לקצה "הראש", כ-50 כיסי זימים בצורת הבוגר והימצאות אטריום המכסה אותם (אשר לא קיים במיתרני הזנב). כל המינים בתת-מערכת זו מאופיינים גם בזנב חסר מערכות אחרי פי הטבעת, התפתחות זו ניכרה כבר אצל מיתרני הזנב בצורת הפגית השוחה (לא בצורת הבוגר הישיבה), אך כאן היא נמצאת בסוף תעלת ההזנה המתמשכת לאורכו של הייצור, ולא מתעקלת כלפי מעלה.
בשרטוט מפורטים חלקי גופו של האזמלון:
הרמס (מכונת כתיבה)
מכונת הכתיבה הרמס היא מן המותגים הנודעים והפופולריים ביותר של מכונת כתיבה שנוצרו. "הרמס" הוא מותג של חברת פליארד (Paillard S.A) שמושבה בשווייץ. החברה, שנוצרה כחברה לייצור שעונים ב-1814 החלה לייצר מכונות כתיבה ב-1921.
הרמס בייבי
בין היתר הייתה חביבה על הסופרים ארנסט המינגוויי, ג'ון סטיינבק ומקס פריש (שאף מזכיר אותה בספרו הומו פאבר).
חלק מתתי-הדגם של הרמס בייבי והרמס 3000 הוקשחו לצורך שימוש בשדה הקרב ושווקו לצבאות ולכתבים צבאיים והונצחו בעיתונות מלחמת העולם השנייה.
בכור
הבכור הוא הצאצא הראשון של אדם, בעל חיים, ואף צמח. בימי קדם היה זוכה הבן הבכור למעמד מיוחד, לדוגמה בתור היורש העיקרי של נחלת האב של רכושו ושל מעמדו כראש המשפחה. זכותו של הבן הבכור לרשת את כל נכסיו ותאריו של אביו מכונה בלטינית פרימוֹגֵנטוּרה. נוהג זה השתרש בקרב בתי מלוכה, שבהם נהוג להעביר השלטון, במות המונרך, לבנו או לבתו הבכורים. ביהדות מכונה לעיתים הבכור, בעיקר בהקשר של בכור האדם או הבהמה, בשם "פטר רחם", כלומר הראשון שיצא מרחמה של אישה או נקבת בעל חיים.
ביהדות
לבכורה יש מעמד מיוחד בתחומים רבים בהלכה, ודינים רבים הנוגעים בבכורות נידונים במשנה ובגמרא במסכת הנקראת בשם זה - מסכת בכורות. על פי הכתוב ב, "קדשׁ-לי כל-בכור פטר כל-רחם בבני ישׂראל באדם ובבהמה לי הוא", מובן שהבכור, בין אם אדם או בהמה, אמור להיות מוקדש לאלוהים. מצווה זו מנומקת במספר מקומות בתורה בהקשר של מכת בכורות: "כִּי לִי, כָּל בְּכוֹר - בְּיוֹם הַכֹּתִי כָל-בְּכוֹר בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם הִקְדַּשְׁתִּי לִי כָל-בְּכוֹר בְּיִשְׂרָאֵל, מֵאָדָם עַד-בְּהֵמָה: לִי יִהְיוּ, אֲנִי ה'". עם זאת, ב, מופיעה מצוות פדיון הבכור, אשר מאפשרת לפדות את הבכור בתשלום במקום להקריבו או להקדישו לאל: "כל-פטר רחם לכל-בשׂר אשׁר-יקריבו ל-ה' באדם ובבהמה יהיה-לך אך פדה תפדה את בכור האדם ואת בכור-הבהמה הטמאה תפדה."
על פי הכתוב ב, "רֵאשִׁ֗ית בִּכּוּרֵי֙ אַדְמָ֣תְךָ֔ תָּבִ֕יא בֵּ֖ית ה' אֱלֹהֶ֑יךָ", מובן שיש להקדיש לאל גם את היבול החקלאי הראשון בכל שנה. בחג השבועות הצטוו בני ישראל להביא את הביכורים - הפירות הראשונים שהבשילו על העצים, הדגנים הראשונים שנקצרו, ובכורי חיות המשק - כחלק מהעלייה לרגל למקדש בירושלים. מכאן נגזר גם שמו הנוסף של החג: חג הביכורים.
המעמד המיוחד של הבכור משתמע בין השאר מכך שמכת בכורות - הרג של כל בכורי מצרים - הייתה המכה האחרונה והחמורה ביותר מבין מכות מצרים:
משמעות הבכורה
ייחודו העיקרי של בכור הוא בזכויות הירושה. קיימים שלושה סוגי ירושה: ירושת רכוש, ירושה משרה וירושת ייחוס. כל סוגי הירושה יכולים להימסר ליורש יחיד או להתחלק בין יורשים שונים. הדבר תלוי בהחלטתו של המוריש: האם ההורשה נורמטיבית או שרירותית. אם היא נורמטיבית קשה למוריש להחליט לשביעות רצונו של היורש. אם ההורשה שרירותית, יכול המוריש לקבוע את היורשים ובכך הוא מוסיף עוצמה לתפקידו. מצד אחד עשויים היורשים לציית ולהתחנף לבעל הרכוש כדי לזכות בירושה. לעומת זאת, עשויים להתעורר מתיחויות בין היורשים הנאבקים על גילוי הנאמנות למוריש. לרוב בתנ"ך חלוקת הרכוש על פי סדר לידה (הבכור, הצעיר, כולם יורשים בשווה). אם ההכרעה היא לכיוון של חלוקת רכוש, יש לקבוע האם החלוקה תהיה שווה בין כל היורשים או חלוקה לא שווה. על פי התורה הבכור אמור לקבל פי שנים משאר אחיו. לבכור משמעות רבה במשפחה.
מעמד הבכור
הבכור מסייע לאביו בעיסוקיו העיקריים ומשמש כמשנה לו, הן בתוך הבית והן כנציגו מחוץ לבית. הוא ממלא תפקיד בהטלת משמעת על בני הבית. הבכור משמש כנציגו של בית האב באירועים ציבוריים וכיוצא בהם תפקידים הנותנים לו מעמד ציבורי. יש שהבן יורש הנחלה יורש גם את המשרה או המשרות של אביו. אך לא תמיד יורש הנחלה הוא גם יורש המשרה. כשמדובר בחברה החקלאית שבה הקרקע היא רכוש הציבור או רכוש המשפחה כולה, אין היחיד יורש כלל נחלה, אבל משרותיו של האב מתחלקות בין בניו. בחברה שמורישה קרקע והנחלה מועברת רק לבן אחד, מתחלקים הנותרים במשרות. כשיורש הוא בכור, מאציל לו אביו סמכויות על אחיו עוד בחייו. כשבן שאינו בכור יורש המשרה, הוא עשוי לקבל סמכויות מהמוריש ובתוכן כלולה גם אחריות על אחיו הצעירים.
מעמדו המועדף והמיוחד של הבכור מודגם בספר בראשית בסיפור מכירת הבכורה. יעקב מציע לאחיו הבכור עשו לרכוש ממנו את הבכורה במשפחת יצחק ורבקה תמורת נזיד עדשים.
ברכת הבכורה של יצחק ויעקב
פירוש: יעקב ניגש ליצחק לקבל את הברכה. יצחק מוודא שזהו בנו עשיו. הוא מבקש מהבן להגיש לו אוכל מהציד ויין ללגום. לאחר מכן יצחק מבקש מיעקב לגשת ולנשק לו, והוא מריח את ריח בגדיו, מברך אותו ואומר לו שנודף ממנו ריח שדה מבורך. כחלק מהברכה יצחק אומר - ה' ייתן לך שדות שהטל יורד עליהם מן השמים והם צומחים ופורים, תבואה שמנה היוצאת מן הארץ, דגן שממנו עושים לחם, ותירוש ויין. הוא מוסיף שיעקב ימשיך את העם היהודי וישלוט בו ויביא את צאצאיו. יצחק אומר ליעקב: מי שמקלל אותך - מקולל הוא, ומי שמברך אותך – יבורך.
מעמדה של הבכורה לפני מתן תורה
עם זאת, בסיפורי האבות בספר בראשית ניכרת גם המגמה שלא לתת בלעדיות לאח הבכור וכמעט בכל מקרה מועדף דווקא האח הצעיר על פני האח הבכור. כך ניתן לראות בבחירת הבל, יצחק ויעקב על פני אחיהם וכן במעמד המיוחד של יהודה (ולא ראובן) בתוך משפחת יעקב.
תיירות חקלאית
תיירות חקלאית כוללת כל סוג חקלאות שמבוסס על פעילות שנועדה להביא תיירים לחווה.
סוגים
מאמר משנת 2018 סיווג את פעילויות התיירות החקלאית למספר קטגוריות כשכל פעולה שייכת לקטגוריה אחת או יותר: מכירות, חינוך, מגורים, פנאי ובידור.
איטליה
מאז 1985 התיירות החקלאית באיטליה מוסדרת בחוק, תיקון לחוק עבר ב-2006.
החל משנת 2013 מופעלת באיטליה שיטת דירוג וסימון, לחוות שמציעות מקום לינה, בשם "Agriturismo Italia". את הסימון, שמראה חמנייה שבתוכה חווה, מקבלת כל חווה הפעולת בהתאם לחוקים ולתקנות הקיימים. הדירוג מ-1 עד 5 נקבע על פי: רמת הנוחות, מגוון האטרקציות והפעילויות, והסביבה בה נמצאת החווה. שיטת הדירוג הזו מופעלת על ידי משרד החקלאות של איטליה בשיתוף עם אגודות התיירות חקלאית האזוריות והארציות.
בריטניה
על פי מאמר משנת 2011, תיירות חקלאית הפכה חשובה לכלכלה של החקלאים בצפון-מערב אנגליה, בגלל הצורך במספר מקורות הכנסה.
תמר אשל
תמר אשל (ט' באב ה'תר"ף, 24 ביולי 1920, לונדון, אנגליה – כ"ה בתמוז ה'תשפ"ב, 24 ביולי 2022, ירושלים, ישראל) הייתה דיפלומטית, נציגת ישראל באו"ם, חברת הכנסת (מטעם "המערך"), חברת מועצת העיר ירושלים וסגנית ראש העירייה, מזכ"לית נעמת, ופעילה למען זכויות האדם וקידום מעמד האישה. זוכת אות יקירת ירושלים לשנת 1990.
שירות בהגנה ובצבא הבריטי
במהלך מאורעות 1936–1939 מילאה תפקידי קישור בהגנה ועסקה בהכנת רימונים ובפירוק אקדחים. בשנת 1937, כשלמדה באוניברסיטה העברית בירושלים, פעלה בשכונות בית ישראל, נווה יעקב וביישובים נוספים באזור ירושלים. בדצמבר 1938 נסעה ללמוד באוניברסיטת לונדון אנטומולוגיה של צמחים כדי לסייע לחקלאות, והייתה פעילה בהסתדרות הסטודנטים הארצישראליים. כילידת אנגליה לא הייתה תחת מעקב של השלטונות הבריטיים, ולכן גויסה על ידי "ההגנה" להקים תחנת אלחוט בלתי חוקית באנגליה. מכיוון שלימודי המדעים הועברו מחוץ ללונדון, נאלצה להחליף את תחום לימודיה ללימודי ערבית, אסלאם ומזרח תיכון. היא עשתה זאת אף על פי שלימודים אלה פחות עניינו אותה, וזאת תוך ההתגייסות לצורכי היישוב: "בתקופה שהעולם עולה בלהבות, אני לא אעשה לביתי ואעשה מה שאני רוצה, אלא אני אענה לבקשת מנהיגי היישוב", אמרה. תחילה הפעילה את תחנת האלחוט עם חבר ארגון נוסף, אך רוב הזמן פעלה לבדה, גם כאשר הופצצה לונדון על ידי הנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה. בתקופה זאת, 1939-1943, פעלה כ"גדעונית". שמה כגדעונית תועד בין שמות האנשים שבנו את תחנת הקשר הראשונה בארץ: "מאחר שלאמיתות היסטורית יש חשיבות רבה, הנני מציע לארכיון לרשום לעצמו את שמות ותפקידי האישים אשר בנו והפעילו לראשונה בתולדות ישראל תחנת קשר מחתרתית בין-ארצית. שם התחנה "שרה" [...] הגדעונית שפעלה בלונדון בקליטת מברקים - תמר אשל שוהם. בנוסף, התגייסה למשמר האזרחי נגד התקפות אוויר, והתנדבה בבית חרושת לייצור תאי מקלענים למטוסי קרב. היא שירתה כאחראית קו הייצור, והייתה אשה יחידה בתפקיד זה. בראשית 1943 הפסיקה את לימודיה והתנדבה לצבא הבריטי, בתפקיד נהגת בסקוטלנד. באוגוסט 1944 הועברה למצרים. תחילה שובצה במרכז המודיעין של הצבא הבריטי בקהיר, אך סולקה משם כאשר נודעו קשריה עם ארץ ישראל ואז מונתה לסמלת חינוך. בנוסף, עסקה בהוראת עברית לחברי תנועת החלוץ ועזרה לנציג ההגנה בקהיר. לפי בקשתה הועברה לירושלים.
לאחר השחרור מהצבא הבריטי
בשנת 1946 השתחררה מהצבא הבריטי, שירתה כקצינת מודיעין בשירות הידיעות, של ההגנה, (ש"י), כממונה על הש"י המדיני בירושלים, תפקיד שבמסגרתו ריכזה גם את עבודת המעקב אחרי דיוניה הפנימיים והתקשורת בין אנשיה של ועדת אונסקו"פ, הוועדה המיוחדת שהחליטה על חלוקת הארץ, בזמן שהותה בארץ. "היה לי סיפוק גדול שהייתה לי תרומה בנושא הזה", אמרה.
בדצמבר 1947 נסעה למרסיי שבצרפת על מנת להיות אחראית על עליה ד'. אגף שהעביר ארצה עולים בניירות מזויפים כדי שלא יועברו לקפריסין. בין היתר הנפיקו דרכונים ויצרו משפחות למראית עין והדריכו אותם בסיפור כיסוי: צירפו בחור לבחורה ולשניהם ילד או ילדה יתומים. בראיון שנתנה בשנת 2010 סיפרה על איחוד משפחתי בלתי צפוי, אז מבלי דעת איחדו בין זוג הורים לבנם, אותו הפקידו בזמן המלחמה אצל איכר פולני ונעלמו עקבותיו.
בשנת 1948 חזרה ארצה ועבדה בוועדה הציבורית לבדיקת כשירותם של עובדי ממשלת המנדט היהודים בממשלת ישראל. בינואר 1951 הצטרפה למשרד החוץ.
פעילותה במשרד החוץ וכנציגה באו"ם
בתחילת דרכה במשרד החוץ מונתה לאחראית על תפוצת החומר הסודי במחלקת החקר, שבה רוכז המודיעין המדיני טרם הקמת המוסד למודיעין. לאחר מכן שימשה כמנהלת ללשכת המנהל הכללי עד שנת 1955. בשנת 1955 מונתה כחברה בנציגות הקבועה של ישראל באו"ם בין השנים 1955-1958. מקום מושבה היה בתחילה בין הנציג הלבנוני לבין עיראק במהלך "מבצע קדש" ריכזה את החומר הנוגע להלאמת תעלת סואץ בעבור דיוני המשלחת הישראלית במועצת הביטחון. בין הנושאים הקבועים שטיפלה בהם באו"ם היו זכויות אדם והסיוע הטכני. במשך 30 שנה המשיכה לייצג את ישראל בגופים שונים של האו"ם לאחר שסיימה את עבודה בנציגות הקבועה. היא ייצגה את ישראל בשבע עצרות כלליות ובגופים שונים של האו"ם. בשנת 1968 הוענק לה תואר שגרירה. בשנת 1958 שבה לישראל כדי לנהל את הלשכה לסיוע טכני, שעיקר עיסוקה היה הסיוע האמריקאי, במשרד ראש הממשלה.
בשנת 1960 נישאה בשנית, לעובד משרד החוץ אריה אשל (1912–1968), שהיה קונסול ישראל בארגנטינה, קונסול כללי בווינה, שגריר ישראל באורוגוואי, סגן נציג משלחת ישראל באו"ם, קונסול כללי בניו יורק, שגריר בברזיל ולבסוף שגריר ישראל בקנדה. אריה הביא את בתו מנישואיו הראשונים, והיא הפכה לבתה השנייה של תמר.
בשנת 1960, כשהתלוותה לבעלה, הקימה מטעם ממשלת ישראל את הלשכה לאקדמאים ישראלים בארצות הברית וקנדה. מטרת הלשכה הייתה גיוס סטודנטים להסברה וכן לסייע למבקשים לחזור לישראל. בין השנים 1962–1964, כשבעלה היה שגריר בברזיל, מונתה כאחראית למשלחת הסיוע הטכני של ישראל בברזיל. בשנת 1964 כשחזרו לישראל, מונתה למזכירת המועצה למחקר ופיתוח במשרד ראש הממשלה. בתפקיד זה כיהנה עד מינוי בעלה כשגריר בקנדה בשנת 1967. לאחר פטירת אריה אשל בקנדה, חזרה לישראל.
פעילותה בעיריית ירושלים
בשנת 1969, לבקשת ראש עיריית ירושלים טדי קולק, מונתה ליועצת ראש העירייה לנושאים מדיניים וכנסייתיים הקשורים למעמד העיר. בתפקידה עסקה ביחסי הציבור, הייתה מקשרת בוועדת השרים לענייני ירושלים ופעלה בוועדת המשנה לתכנון העיר. כמו כן הייתה ממונה על שימור אתרים היסטוריים בירושלים. בין 1973 ל-1983 כיהנה כחברת מועצת העיר. חברותה במועצת העיר נמשכה במקביל לתפקידיה כמזכ"לית מועצת הפועלות וכחברת כנסת. בשנים 1973–1978 שימשה כיו"ר ועדת התרבות של מועצת העיר ובשנים 1978–1983 הייתה ממונה על תיק החינוך במעמד סגנית ראש העיר. את תפקידה כממונה על החינוך עשתה תחילה כמינוי זמני והמשיכה למלא אותו בהתנדבות במשך חמש שנים נוספות. באותה עת בנתה העירייה מוסדות חינוך רבים במיוחד ובעידודה של אשל הוקמו מוסדות שונים ביניהם מסגרת מיוחדת לילדים חרדים חריגים, ארגון גג לתלמידי תורה על פלגיהם השונים ובית ספר לערכי תנועת העבודה. בנוסף פעלה לקידום האינטגרציה ושיקמה תשתיות מבניות רעועות במגזר הערבי בעיר.
פועלה לקידום מעמד האישה
תמר אשל פעלה רבות לקידום מעמד האישה. במשך שש שנים הייתה חברה בוועדה למעמד האישה באו"ם ובשנת 1961 נבחרה ליו"ר, תפקיד ראשון של ישראלי כיו"ר ועדה. תפקיד זה העלה בה מודעות למצוקותיהן של נשים בחברה, ומכאן למצוקותיהן של נשים במדינת ישראל. בראיון סיפרה:
בראשית שנות השבעים כיהנה כיושבת ראש מועצת ארגוני נשים בישראל. כיהנה כסגנית יושבת ראש מועצת ארגוני הנשים הבינלאומית, סגנית נשיאה של מועצת הנשים היהודיות הבינלאומית, חברת צוות "הייצוג בחיים הציבוריים" בוועדה הממלכתית למעמד האישה, חברת מועצת הנשים ליד ראש העיר ירושלים, חברת שדולת הנשים בישראל והייתה בין מייסדות השדולה.
כחברת הכנסת
בכהונתה כחברת כנסת התבטאו ניסיונה וקשריה מימיה בשירות החוץ כשהשתתפה בכנסים בינלאומיים שונים. גם אחרי שפרשה מהכנסת המשיכה בפעילות במסגרת המפלגה ובמסגרת נעמת.
בראיון בשנת 2011 התייחסה לנושא מעמד האישה ואפליית נשים:
תפקידים ציבוריים כגמלאית
אחרי שפרשה ממועצת העיר בשנת 1983 ומהכנסת בשנת 1984 התנדבה למלא מגוון תפקידים ציבוריים והייתה חברה בוועדה ליד נציבות שירות המדינה לשיפור השירות הציבורי, הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, חברה בהנהלת תנועת העבודה הציונית העולמית, חברה בוועד המנהל ובחבר הנאמנים שלהאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, יושבת ראש אגודת הידידים באקדמיה לאמנות בצלאל, חברה במועצה הציבורית של יד בן צבי, בהנהלת הקרן למחקרים מדעיים בשטח האנרגיה הסולרית, בהנהלת ליל"ך - העמותה למען הזכות לחיות ולמות בכבוד ונציגתה בוועדות הכנסת, בוועד המנהל של מקלט הנשים "בית ציפורה" (שהיא הקימה), בוועדת ההיגוי בארגון הבינלאומי "נשים למען פיתוח וסביבה", במועצה הירושלמית לילדים ונוער, בוועדה הציבורית המייעצת של בית חולים הדסה, במזכירות הארצית של איגוד חברי ההגנה ובמזכירות איגוד החיילים המשוחררים. בשנת 1990 זכתה בתואר יקירת העיר ירושלים. על כך אמרה: "הרבה דברים פוליטיים, בירושלים את לא יכולה לפתור במישור הממשלתי, אבל בעירייה יכולנו לפתור אותם". במשך 12 שנים הייתה דירקטורית בחברת הפחם הלאומית, יו"ר ועדת ספנות ושינוע. בנוסף, הייתה יו"ר המועצה הלאומית ליהודי אתיופיה. היא המשיכה לייצג את ישראל בגופים בינלאומיים, לקדם שיתופי פעולה עם ארגונים זרים ולשאת הרצאות בנושאים מגוונים.
עיסוקה העיקרי, משנת 2005, הוא כ"שומרת המשפחה" המכונה שבט חנפ"ב (חנקין-בלקינד-פיינברג). במסגרת כך, היא התמסרה לגיוס כספים לשימור בית סבה וסבתה, ממייסדי חדרה ("בית פיינברג"), העתיקה את אנדרטת אבשלום פיינברג לפארק נחל חדרה, וכמו כן היא עסוקה בפרסום ספרים על תולדות המשפחות.
בשנת 2013 התראיינה לתוכנית "עובדה", בה התגלה שבן משפחת סבתה, ישי בלקינד, אומץ על ידי משפחה ערבית-נוצרית מנצרת.
בשנת 2020 העבירה אשל את ארכיונה הפרטי ל.
אשל התגוררה בדיור מוגן בירושלים שמנוהל על ידי דייריו והוא דיור ללא מטרות רווח. עם כניסתה לגור שם החלה לפעול בו כיושבת ראש חברת הניהול של המעון. היא המשיכה להיות פעילה בוותיקי ההגנה והחיילים המשוחררים.
חיים אישיים
בשהותה במרסיי הכירה את ליונל שוורץ (1912–1964) מתנדב לצה"ל מדרום אפריקה, שעלה בעלייה ד'. הזוג נישא ב-1948 ונולדה להם בת. ב-1952 התגרשו. ב-1960 נישאה לאריה אשל (ליאופולד שול), איש משרד החוץ שכיהן כשגריר במדינות שונות עד שנפטר ב-1968.
אשל נפטרה ביום הולדתה ה-102, ב-24 ביולי 2022.
שמואל חיים (רב)
ביוגרפיה
למד מפי רבי אליהו פאלומבו, רבי מנחם אשכנזי ורבי רפאל יעקב אסא. היה ראש ישיבה בבאלאט שבטורקיה. שימש כדיין ועסק בסידור גיטין החל משנת תקנ"ח. כאשר נבחר לחכם באשי (סוכות תקצ"ז, 1837) התברר שהוא נתין אוסטרי (למרות שלא היה באוסטריה, אלא קיבל נתינות מתוקף קשריו עם שגריר אוסטריה בטורקיה), ואז פוטר על ידי הממשלה ונשאר כאב בית דין. בבית דינו כיהן גם הרב אליעזר די טולדו.
ספרו 'שמן המשחה'
ספרו 'שמן המשחה' (נדפס בקושטא ת"ר; מצוי גם בפרויקט השו"ת) ערוך על פי סדר הרמב"ם, אולם פעמים רבות אינו עוסק בפרשנות הרמב"ם אלא זהו דיון עצמאי, כולל תשובות רבות בהלכה. הגיעו אליו שאלות מכל רחבי תורקיה ומחוצה לה, ואף מקרים ומלונדון.
המחבר מספר שסידר כך את ספרו מפני שבישיבה בה למד בימי שלישי למדו לפי סדר הרמב"ם, אולם את חידושיו בדיני עגונה סידר לפי סדר הטור, מאחר שעניין זה נלמד בישיבה אחרת, בה למדו בימי חמישי לפי סדר הטור אבן העזר.
הספר כולל גם דברי תורה מרבנים אחרים בקושטא ומסורות על מנהגי קושטא, כגון על איסור אכילת קטניות בפסח.
הספר מצוטט רבות בכתבי רבנים אחריו, כגון בשו"ת ציץ אליעזר (חכ"ב סי' י): "בזאת השאלה עצמה מצינו שכבר דן בזה בספר שמן המשחה (לאחד מגדולי קדמוני האחרונים)".
ספרים שהוציא לאור
רבי שמואל חיים עסק גם בהוצאה לאור של ספרי חכמי קושטא: ספר 'אם הדרך' מאת רבו, רבי מיכאל אשכנזי, בתוספת הערות משלו הפותחות במילים "א"ש [=אמר שמואל] חיים". ספר 'זכור לאברהם' מאת רבי אברהם ב"ר אביגדור, בתוספת הערות משלו. וספר 'ידיו של משה' מאת רבי משה פרישקו.
פטירתו
בערוב ימיו עלה לארץ ישראל, נפטר בירושלים ונטמן בהר הזיתים.
נוסח מצבתו: "מקום קבורת גדול הדור האחרון, הוא הרב המופלא שבסנהדרין בעיר ואם בישראל קושטא יע"א, כמה"ר שמואל חיים בן אסטרוגה זצוק"ל. פעל וחיבר ספר שמן המשחה. נלקח לשמיים מנוחתו עדן ו' חשוון שנת ה'תרב".
לקריאה נוספת
שלמה רוזניס, "קורות היהודים בתורקיה", חלק ו עמ 28 - 33.
לואי ג'ייקובס
לואי ג'ייקובס (באנגלית: Louis Jacobs, 17 ביולי 1920 מנצ'סטר - 1 ביולי 2006 לונדון) היה רב, תאולוג ומסאי יהודי-אנגלי. ג'ייקובס ניסה לפשר בין ביקורת המקרא לשמירה על ההלכה, ובמחצית הראשונה של שנות ה-60 הוא סולק מק"ק כנסת ישראל, הארגון האורתודוקסי המרכזי בארצו, והוקע על ידו בגלל דבריו שפורשו ככפירה. הוא הקים ארגון משלו, היהדות המסורתית (קונסרבטיבית) של בריטניה. מבחינת השקפתו התאולוגית השתייך לאגף הרדיקלי ביותר בתנועה הקונסרבטיבית, שאינו מקבל כלל את האמונה ברצון אלוהי מוכתב בתורה.
רקע משפחתי ושנות הלימודים
סבו מצד האב היגר לאנגליה בשנות ה-60 של המאה ה-19 מהעיירה טלז בליטא. הוא התיישב בהתחלה בעיר קנטרברי. ג'ייקובס נולד בשנת 1920 וגדל במשפחה יהודית לא דתית במיוחד, בשכונה ענייה של העיר מנצ'סטר. אחרי לימודים בבית ספר תיכון ובישיבת מנצ'סטר, שבה הצטיין כ"עילוי", נשלח להשתלם בכולל בגייטסהד. אחד ממוריו שם היה הרב אליהו דסלר. ג'ייקובס קיבל את סמיכתו כרב אורתודוקסי מישיבת מנצ'סטר. בהתחלה פעל בשנים 1944–1947 לצידו של הרב ד"ר אליהו מונק בקהילת בית המדרש גולדרס גרין בלונדון, הידוע גם כבית הכנסת "מונק'ס" (Golders Green Beth Hamidrash, Munk's Synagogue). מאוחר יותר למד בחוג ללימודי יהדות של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, בו סיים עבודת דוקטורט PhD בנושא "חיי העסקים של יהודי בבל בשנים 200–500 לפני הספירה". הלימודים האקדמיים והחשפותו לשיטות המחקר המדעיות ולביקורת המקרא השפיעו עמוקות על השקפתו האינטלקטואלית, בלי לערער את הזדהותו העמוקה עם הדת היהודית.
הקריירה כרב וכמורה
בשנת 1948 התמנה ד"ר ג'ייקובס לרב של בית הכנסת המרכזי של מנצ'סטר ברחוב הייווד. בשנת 1954 עבר להיות הרב של בית הכנסת ניו וסט אנד בלונדון. בשנת 1959 הוצעה לו משרה אקדמית בכירה בבית המדרש לרבנים של אמריקה JTS, המזוהה עם התנועה הקונסרבטיבית בניו יורק, אך הוא העדיף לבסוף להצטרף לסגל של המכללה היהודית ללימודים רבניים (Jews' College) של לונדון. הוא לימד בה תלמוד ודרשנות וכיהן כמורה רוחני של המוסד, שבראשו עמד אז עדיין הרב ד"ר יחזקאל (איזידור) אפשטיין.
בהתחלה, כפי שהתבטא ויליאם פרנקל, העורך לשעבר של העיתון ג'ואיש כרוניקל, ג'ייקובס נחשב לבן הטיפוחים של האורתודוקסיה היהודית באנגליה בזכות בקיאותו בתורה, רוחב הידע בתחומים רבים, יכולת הזיכרון וכושר הביטוי. רבים סברו שעתיד להיות הרב הראשי של אנגליה. בהמשך סטה ג'ייקובס מהגישה הקפדנית המקובלת במסורת של התאולוגיה היהודית שבה חונך בנעוריו. הוא השתדל למצוא סינתזה שתתאים את התאולוגיה האורתודוקסית היהודית לביקורת ההיסטורית המודרנית של המקרא, ובמיוחד לפשר בין האמונה היהודית האורתודוקסית ובין השערת התעודות של ולהאוזן ואחרים. את רעיונותיו בנושא פרסם בשנת 1957 בספר "We Have Reason to Believe" (יש יסוד להאמין") המרכז את דיוניו בהרצאות השבועיות שהעביר בבית הכנסת ניו וסט אנד. עד אז השקפותיו עוררו רק בקורת מתונה ולא נדרשו לצנזורה.
We Have Reason to Believe
רוב ספרו של ד"ר ג'ייקובס דן בנושאים כמו טיעונים לקיום אלוהים, הסבל, הנסים, החיים שלאחר המוות ורעיון העם הנבחר מבלי לעורר בכך מחלוקת. לעומת זאת מחלוקות הופיעו סביב הפרקים 6, 7, ו-8: "התורה והביקורת המודרנית, סינתזה של השקפות מסורתיות וביקורתיות" ו"קשיים בנוגע לתנ"ך". בפרקים הנ"ל דן ג'יקובס ב"ביקורת המודרנית של המקרא, ובמיוחד בניתוח של התורה הידוע כ"השערת התעודות", לפיה הטקסטים שבה נגזרים ממקורות מרובים, והיא לא ניתנה למשה בשלמותה על ידי אלהים, כפי שמאמינה המסורת הרבנית האורתודוקסית, בין מעמד הר סיני ובין מותו של משה.
כפי שג'ייקובס העיר, אף שסוגיית האמונה בהתגלות האלהית היא יסוד הדת היהודית, לא קיים פירוש "רשמי" לדרך שבה אלהים דיבר אל האדם. הוא ציין שלפי רבנים מסוימים התורה ניתנה למשה לפרקים במשך הישיבה במדבר. בנוסף, הוא ציין כי שום עבודה של אפולוגטים יהודים, מוגבלת ככל שתהיה בהיקפה, אינה יכולה להתחמק מהבעיות שמציבה ביקורת נוסח המקרא לעמדה האורתודוקסית. ג'ייקובס טען כי אין שום סיבה העשויה למנוע מיהודי מאמין מלהסכים עם עקרון הביקורת הטקסטואלית של המקרא. הוא היה ער לעובדה שלדבר על פשרה בין השקפתו של הרמב"ם ובין השערת התעודות הוא מעשה לא רציני, משום שלא ניתן לפשר בין שתי תאוריות מנוגדות. אבל אין זה מונע את האפשרות למצוא "סינתזה" בין הידע הישן ובין הידע החדש.
ג'ייקובס הביא דוגמאות רבות מן התלמוד ומכתבי חכמים המצביעים על הסכמה לרעיון התערבות האל בענייני בני אדם, כאשר הוא מגלה את רצונו לא רק "בפני" בני האדם, אלא גם "דרכם". לדבריו, "אפילו הייתה השערת התעודות נכונה חלקית או אף בשלמותה, אין בשיתוף הפעולה של אלהים עם בריאותיו ביצירת ספר הספרים משום פיחות בכוחו: "אנחנו שומעים את קולו האותנטי של אלהים מדבר אלינו מתוך דפי המקרא והמסר שלו אינו ניזוק מכך שאנחנו שומעים את הקול באמצעות מדיום אנושי".
"פרשת ג'ייקובס"
כשאפשטיין פרש לגמלאות מהתפקיד של מנהל המכללה היהודית של לונדון, ג'ייקובס עמד לרשת את מקומו. כשוועד הנאמנים של המכללה פנה אליו עם הצעה כזאת בשנת 1961, הרב הראשי של בריטניה, ישראל ברודי, בהשפעת חברי בית הדין הרבני של לונדון, ובעיקר הרב משה סוויפט, הטיל וטו על המינוי "בגלל ההשקפות הפומביות של ג'ייקובס", כפי שבאו לידי ביטוי בספר "יש יסוד להאמין". העיתון "ג'ואיש כרוניקל" העלה בדפיו את הפרשה שהתפרסמה גם בעיתונות הלאומית, כולל ב"טיימס". ג'ייקובס התפטר בעקבותיה וכשביקש לשוב לתפקידו הרבני בבית הכנסת ניו וסט אנד, הוא נתקל שוב בהתנגדותו של הרב ברודי. כמה מחברי הקהילה עזבו את בית הכנסת ניו וסט אנד, כדי להקים את בית הכנסת "ניו לונדון".
בית הכנסת ניו לונדון
בשנת 1962 רכשה קהילת הפורשים את הבניין הישן של בית הכנסת ב-Abbey Road בסנט ג'ון'ס ווד (St. John's Wood) ובחרה בג'ייקובס לרב שלה. הוא החזיק בתפקיד עד שנת 2000 ושב אליו ב-2005. קהילה זאת היוותה במהלך השנים הבסיס לתנועה הקונסרבטיבית או ה"מסורתית" הקטנה בקרב יהדות בריטניה, הכוללת בימינו כמה קהילות. בעת שכיהן כרב של בית כנסת ניו לונדון, לימד ד"ר ג'ייקובס תלמוד וזוהר במכללת לאו בק, מוסד חינוכי המכין את תלמידיו להסמכה כרבנים מסורתיים, רפורמים, וליברלים בבריטניה ואירופה.
הרב ג'ייקובס שימש יושב ראש הוועד האקדמי שלו במשך שנים אחדות.
מאז הקמת בית הכנסת ניו לונדון, ג'ייקובס והתנועה ליהדות "מסורתית" הבריטית היו יעד ליחס עוין מצד המוסדות היהודים-אורתודוקסים במדינה. כאשר בשנת 2003 נישאה נכדתו בבית הכנסת בורנמות' המשתייך לק"ק כנסת ישראל האורתודוקסי, לא נקרא ג'ייקובס לעלות לתורה, כפי שהיה מקובל בנסיבות כאלה. הדבר גרר ביקורת, וכתגובה, השיבו הרב הראשי סר יונתן זקס ואב בית הדין הרבני של לונדון, הדיין חנוך ארנטרוי, שנוכח השקפותיו הכופרות של ג'ייקובס, הם האמינו כי לו היה מברך "ברוך אתה ה' אלוהינו... שנתן לנו תורת אמת" - ברכתו הייתה שקרית.
המשך פעילותו האקדמית
בעשורים שעברו אחרי הרחקתו מארגון המיינסטרים של היהדות האורתודוקסית האנגלית "יונייטד סינאגוג", הייתה לרב ג'ייקובס עדנה בתחום כתיבת ספרי עיון וספרים פופולריים בנושאי יהדות. כתיבתו כוללת נגיעות בתחומי ידע רחבים כמו פילוסופיה של ימי הביניים, תאולוגיה, חקר התלמוד, השו"ת, הקבלה, המיסטיקה היהודית, והחסידות.
בשנת 1985 נקרא הרב ג'ייקובס על ידי חסידי חב"ד כעד מומחה בתורות החסידות במשפט הספרים, בסוגיה אם מתנות שמקבל אדמו"ר הן רכושו הפרטי או שייכות לכל החסידות. (ג'ייקובס אכן התמחה בתורת חב"ד, ופרסם בשנת 1966 ספר על חייו ותורתו של ר' אהרן מסטרשלה, תלמידו הגדול של בעל התניא).
לימד כמרצה אורח באוניברסיטת לסטר ובבית הספר ללימודי דת של אוניברסיטת הרווארד.
בדצמבר 2005, בסקר של העיתון "ג'ואיש כרוניקל" בקרב מנוייו, שבו השתתפו אלפיים קוראים, ד"ר גיי'קובס נבחר על ידיהם כ"יהודי הבריטי הגדול ביותר" ב-350 שנות ההיסטוריה של יהדות אנגליה. תגובתו של ג'ייקובס הייתה כי "זהו כבוד גדול בשבילו, אבל הוא מרגיש די מטופש".
זמן קצר לפני מותו בשנת 2006, הוא תרם את אוסף הספרים הגדול שלו לספריית לאופולד מולר שבמרכז אוקספורד ללימודים עבריים ויהודים.
נפטר בלונדון שבועיים לפני שמלאו לו 86 שנה.
גדעון דורון
קריירה אקדמית
דורון, יליד תל אביב, סיים את התואר הראשון והשני במדע המדינה באוניברסיטה העברית. את התואר השלישי קיבל מאוניברסיטת רוצ'סטר שבניו יורק בשנת 1978, כשאת עבודת הדוקטורט שלו כתב בהנחייתו של פרופסור, אבי תורות הקואליציות הפוליטיות והמניפולציה הפוליטית.
באמצע שנות השמונים היה ממקימי החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, והראשון שעמד בראשו. דורון לימד שנים רבות בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ובראשית שנות התשעים אף עמד במשך שנתיים בראש החוג. באותה עת היה ממקימי המגמה לתקשורת פוליטית בחוג למדע המדינה.
בשנים 2000–1997 כיהן דורון כראש החוג למדיניות ציבורית בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך השנים שימש כמרצה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק בבינגמטון, וכמרצה אורח באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטה של ניו יורק בקווינס ובישיבה יוניברסיטי.
דורון הוא מחברם של 17 ספרים בעברית ובאנגלית ושל עשרות מאמרים מקצועיים, בתחומים מגוונים כגון: אסטרטגיה וכלכלה פוליטית, מדיניות ציבורית, מינהל ציבורי, שיטות בחירה, תקשורת ומניפולציה פוליטית ותורת המשחקים. היה גם כיועץ האקדמאי של החוג למדע המדינה במכללת עמק יזרעאל
בעבר ערך את סדרת הספרים "מדע המדינה בן זמננו" עבור הוצאת רמות, ובשנים האחרונות לחייו ערך את סדרת ספרי "מצב האומה" עבור הוצאת כרמל.
פעילות ציבורית
דורון כיהן כיושב ראש האגודה הישראלית למדע המדינה והעמותה לחקר הפוליטיקה, המאגדת בתוכה חוקרים ומורים בתחומי מדע המדינה מאוניברסיטאות ומכללות בישראל. בשנים 1999–1993 היה חבר גם בהנהלת.
בשנים 1999–1995 כיהן כיושב ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
במהלך השנים עמד בראש מספר ועדות ציבוריות וכיהן כחבר בוועדות ציבוריות אחרות, כגון: הצוות לביטחון לאומי, הוועדה לבחינת נושא המינויים בשירות הציבורי ("ועדת הג'ובים"), ועדות לקביעת גבולות מוניציפליים, המועצה הישראלית לקולנוע ועוד.
בשנת 2003 היה ממקימי "המרכז הישראלי להעצמת האזרח" שליד אוניברסיטת תל אביב, מרכז אל-מפלגתי שלא למטרות רווח, ששם לו למטרה לבצע מחקרים אודות שיטות ממשל ושיטות בחירות בעולם, בדיקת התאמתן לישראל והפצת הידע אודותן לציבור הרחב. דורון כיהן כסגן נשיא המרכז וכיועצו האקדמי.
ב-2005 היה חבר בוועדה הציבורית שמינה נשיא המדינה משה קצב לבחינת מבנה המשטר ושיטת הבחירות בישראל. הוועדה המליצה, בין השאר, על מעבר לשיטת בחירות אזוריות ועל סדרת שינויים נוספים, שיאפשרו לייצב את המערכת הפוליטית ולשפר את איכות ביצועיה. דורון עמד בראש עמותת "ייצוג שלם", שמטרתה להפיץ את דבר שיטת הבחירות האזורית החד-נציגית, המשלבת עיקרון של פיצוי עבור מתמודדים שלא זכו באזור הבחירה שלהם, אך אגרו מספיק קולות ברחבי הארץ כדי להיכנס לכנסת בשיטת הבחירות היחסיות. לפני כן עמד בראש תנועת "הישראלים לשינוי", שמטרתה הייתה לפעול ליישום המלצות הוועדה ולהפיץ בקרב הציבור את יתרונות שיטת הבחירות האזוריות.
דורון היה האחראי האקדמי ונמנה עם מפתחיו של "מדד החוסן החברתי", הכולל בתוכו את "מדד השחיתות", המתפרסם מדי שנה במסגרת הכנס החברתי של שדרות. הוא כיהן כחבר נשיאות בתנועה לאיכות השלטון, ופיתח עבורה את "מדד האתיקה הלאומי". כמו כן, הוא שימש כמעריך מקומי ואזורי קבוע של ארגון "Transparency International", המדרג את מדינות העולם על פי מידת השחיתות הציבורית שלהן.
פעילות פוליטית
בשנת 1992, לקראת הבחירות לכנסת ה-13, שימש דורון כאסטרטג פוליטי של יצחק רבין.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 ב-2006 הצטרף למפלגת קדימה והוצב במקום ה-52, הלא ריאלי, ברשימתה לכנסת.
ב-2009 היה ממקימי מפלגת הישראלים ועמד בראשה. המפלגה ביקשה להעלות לסדר היום הציבורי את סוגיית דחיפות הצורך ברפורמה במבנה המשטר ובשיטת הבחירות בישראל. רבים ממועמדי המפלגה היו תלמידיו לשעבר של דורון. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-18, אך זכתה ב-865 קולות בלבד ולא נכנסה לכנסת.
ב-2009 הצטרף דורון כנשיא התאחדות עובדי תעשיות העילית בישראל, מלכ"ר המאגד עובדי הייטק.
דורון נפטר בדצמבר 2011 בגיל 66, ונקבר בבית הקברות של קיבוץ שפיים. היה נשוי לד"ר בקי קוק (בתו של הלל קוק), מהמחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
ספריו
אנגלית:
שלשול
שלשול הוא מצב רפואי שבו הגוף מפריש נוזלים בכמות יתרה דרך פי הטבעת. בזמן שלשול, שיעור המים בצואה הוא גבוה, דבר הגורם לצואה להיות נוזלית, וברוב המקרים תדירות היציאות גבוהה מהרגיל וקשה יותר לשלוט בהן.
פתוגניות
גורם המחלה יכול להיות חיידק (למשל: Clostridium botulinum, הגורם למחלת הבוטוליזם), נגיף (למשל: רוטא-וירוסים, Rotavirus, הגורמים לגסטרואנטריטיס, דלקת במערכת העיכול; כמחצית ממקרי השלשול נגרמים על ידי נגיפים, כשבמקרים רבים הנגיף אינו מזוהה), פרוטיסט (אמבה; למשל: Entamoeba histolytica, הגורמת לדיזנטריה) או תולעת (תולעת הסיכה, למשל; זיהום עקב תולעת מלווה בדרך-כלל בגירוד באזור העכוז ובפריחה, ולעיתים גם באיבוד משקל).
שלשול זיהומי נגרם בדרך-כלל על ידי רעלנים, שאותם משחררים הפתוגנים. הרעלנים גורמים לשלשול בשתי דרכים עיקריות:
מקרים מסוימים של שלשול עלולים להיגרם מסיבות רפואיות שאינן זיהומיות: חשיפה לקרינה, טיפולים כימותרפיים, רגישות ללקטוז, ניתוח באזור המעי, התייבשות, סרטן המעי הגס, הפסקת נטילת כדורים לטיפול בתופעות פסיכיאטריות, סוגים מסוימים של אנמיה ותסמונת המעי הרגיז.
שלשולים חיידקיים
כל החיידקים הללו הם גראם-שליליים, כש-Salmonella, Shigella ו-Escherichia coli שייכים למשפחת חיידקי המעיים (Enterobacteriaceae); בני משפחה זו ידועים יותר בשם קוליפורמים.
שלשול יכול להיגרם גם ממחלות שגורמות לדלקת ברקמת המעי כמו גסטריטיס, קרוהן וקוליטיס כיבית.
אפידמיולוגיה
שלשול ממושך הוא סכנה ממשית לגוף, המאבד נוזלים רבים. דבר זה עלול להשפיע על סמיכות הדם ועל רמת החומציות (ה-pH) בגוף, אשר חיונית לפעילותם התקינה של האנזימים. בנוסף מאבד הגוף בשלשול מינרלים חיוניים ויונים חשובים. איבוד חמור של יוני אשלגן קרוי "היפּוֹקָלמיה", ונגרם לעיתים קרובות כתוצאה ממחלת הכולרה. מוות מכולרה נגרם בדרך-כלל מירידה חמורה בכמות הדם, עקב איבוד הנוזלים, וכתוצאה מכך, אי-ספיקת לב.
בכל העולם ישנם קרוב ל-2 מיליארד מקרים של מחלת שלשול בכל שנה. בעוד בארצות המפותחות השלשול הוא ברוב המקרים מטרד בלבד, במדינות העולם השלישי השלשול הוא אחד מגורמי התמותה העיקריים בעולם.
תמותת ילדים
בשנת 2017, 1.57 מיליון בני אדם מתו ממחלות הקשורות לשלשול ברחבי העולם, יותר ממקרי התאבדות, רצח, אלימות וטרור יחד. נכון ל-2017 שליש מכלל האנשים שמתים משלשול הם ילדים מתחת לגיל חמש, 533,768. כאשר לאורך מרבית ההיסטוריה הם היוו את מרבית מקרי המוות. ב-1990 השלשול הרג 1.7 מיליון ילדים, מתוך 2.58 מיליון מקרי מוות השאר האוכלוסייה. מחלת השלשול הייתה הגורם למותו של כל ילד עשירי בשנת 2017 - יותר מחצי מיליון מתוך 5.4 מיליון הילדים שנפטרו בשנת 2017 מתו ממחלת השלשול. תסמין השלשול הוא הגורם השלישי בהיקפו לתמותת ילדים בעולם, מעט מאחורי דלקת ריאות וסיבוכי לידה מוקדמים.
השוואה בין מדינות
שיעור התמותה מתסמין השלשול הוא הגבוה ביותר ברחבי המדינות העניות בעולם. שיעור התמותה ממחלות שלשול ברבות מהמדינות העניות הוא גבוה ממאה מקרי מוות שנתיים, לכל 100,000 ילדים. במדינות עם מערכות הבריאות הרעועות בעולם, כגון מדגסקר, צ'אד והרפובליקה המרכז אפריקאית - השיעור הוא גבוה מ-300 מקרי מוות ל-100,000 איש. במדינות בעלות הכנסה גבוהה שיעור המוות נמוך מאוד: במדינות רבות באירופה, אך גם בחלק מהמדינות העשירות באסיה, השיעור הוא מתחת ל-1 ל 100,000 בשנה. הסיבות העיקריות לתמותת ילדים משלשול הן השכיחות של גורמי סיכון הקשורים לשלשול, וחוסר הגישה לטיפול חיוני. גורמי הסיכון העיקריים המובילים למוות משלשול הם: מי שתייה לא בטוחים, תברואה לקויה ותת-תזונה. ברחבי העולם ל-780 מיליון אנשים חסרה גישה למי השתייה המשופרים ול-2.5 מיליארד חסרה תנאי תברואה בסיסיים. שלשול בגלל זיהום נפוץ בכל המדינות המתפתחות. מאז 1990 האנושות התקדמה רבות בהפחתת הסיכונים הללו; אך עדיין קיים צורך רב בהתערבויות אשר יכולות לגרום להפחתת החשיפה לגורמי סיכון: הבטחת מי שתייה בטוחים. העלאת רמת ההיגיינה, שטיפת ידיים עם סבון, מתן חיסונים נגד וירוס הרוטה וחצבת ושימוש בכדורים נגד תולעים.
טיפול
ברובם המוחלט של המקרים השלשול חולף תוך מספר ימים. בתקופה זו יש לשתות כמות יתרה של נוזלים כדי לפצות על הנוזלים האבודים. יש להימנע ממאכלים חריפים או פיקנטיים מדי, ויש לאכול באיטיות ובצורה סדירה. במקרה של חשש להתייבשות, במיוחד בילדים, יש צורך במתן נוזלים (המכילים בדרך-כלל גם סוכר ומלחים) דרך הווריד.
אולימפוס
אולימפוס הוא ההר הגבוה ביוון, גובהו 2,917 מטרים. הוא נמצא במחוז תסליה. במיתולוגיה היוונית האולימפוס הוא מקום משכנם של האלים האולימפיים.