cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הר אוטה
ימי הביניים
העיר מילאה תפקיד מרכזי במאה ה-13 והייתה בירתם של שליטי יוון העצמאיים של תסליה, ג'ון הראשון דאוקאס, קונסטנטין דאוקאס וג'ון השני דאוקאס. החברה הקטלאנית תפסה את נויופטרס וחלק גדול מפטוטיוס ודרום תסליה ב-1319, ויצרה את דוכסות ניופטרס החדשה, ואסליות של דוכסות אתונה. זה היה אחד הנכסים הקטלנים האחרונים שנותרו ביוון, והוא נפל לידי הטורקים העות'מאניים בשנת 1394. במאות ה-13 וה-14 שכנה עיירת המצודה סידרוקסטרון במורדות המזרחיים של אוטה. מנזר אגאתונוס, המתוארך למאה ה-15, שוכן על מורדותיו הצפוניים של ההר ליד יפתי.
מלחמת העולם השנייה
ב־25 בנובמבר 1942 במבצע הרלינג, השמידו הבריטים בשיתוף ההתנגדות היוונית את ויאדוקט גורגופוטמוס. פעולה זו מוגדרת כאחת מפשיטות החבלה המוצלחות באירופה הכבושה.
מני עוזרי
מני עוזרי (נולד ב-22 בדצמבר 1982) הוא קומיקאי וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה
עוזרי נולד וגדל בחולון לאביבה ולבועז, הבן השלישי מבין ארבעה אחים. עוד בילדותו היה מבדר את חבריו בחיקויים של מורים ושחקני כדורגל.
בשנת 2006, לאחר שחרור מצה"ל נרשם ללימודי ראיית חשבון, וכתחביב החל להופיע במועדון ה"קאמל קומדי קלאב". לאחר מכן, החל להופיע כמופע החימום של אורי חזקיה.
בשנת 2010 אסף סביבו קהל עוקבים בעקבות סרטון יוטיוב בשם "במבוליאו", ליפ סינק לשיר Bamboléo של להקת Gipsy Kings. אף על פי שצולם באיכות גרועה במצלמת הטלפון הנייד שלו, הוא זכה למיליוני צפיות. בהמשך השנה העלה סרטון נוסף לשיר "אנשים" שביצע עידן יניב. בקליפ השתתף יניב בעצמו, שאף ביצע את השיר "במבוליאו".
בשנת 2011 החל להופיע בטלוויזיה בערוץ 2 בתוכנית "קבלו אותם" בהנחייתם של אורי חזקיה ורועי לוי. הוא הוצג על ידי השחקן יעקב כהן כהבטחה בסטנד אפ הישראלי. עוזרי הופיע עם קטע הסטנד אפ "שלום שמי פנינה" אשר הגיע למיליוני צפיות ביוטיוב. עוזרי המשיך להפיץ חלק מקטעי הסנדאפ שלו ביוטיוב. בין השנים 2012 עד 2016 הפיץ את הקטעים: "אבל מה הקשר", "יופי! יופייי!", ו"זה אתה!" שזכו למיליוני צפיות.
בשנת 2021 עוזרי היה חבר בפאנל התוכנית "סטנד-אפ NATION" ברשת 13, לצד שלום אסייג, ליטל שוורץ, שלומי קוריאט וקובי מימון.
ג'ובר
ג'וֹבָּר (בערבית: جوبر) או ג'ובאר, היא אחת מ-15 הרשויות המקומיות ('בלאדיה') המסונפות לעיר הבירה, דמשק. בעבר הרחוק ג'ובר היה כפר בפאתי דמשק, כיום הוא פרבר של עיר הבירה. הנמצא כ־2 ק"מ צפונית-מזרחית מחומות העיר העתיקה. בפרבר נמצא אתר חשוב ביותר עבור יהודי סוריה, בית כנסת קדום בן אלפיים שנה בשם בית כנסת אליהו הנביא לזכרו של הנביא המקראי אליהו. המקום היה מקום עלייה לרגל יהודי במשך מאות שנים. כיום 93% מפרבר ג'ובר הפך לחורבות בגלל הקרבות ממושכים שנערכו בו בין צבא סוריה לבין קבוצות מורדים שונות החל מפברואר 2013 עד 23 במרץ 2018. ג'ובר היה מקום לחימה קשה ועקשנית במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, כולל מתקפת ג'ובר בשנת 2017.
מייק אנזי
מייקל בראדלי "מייק" אנזי (באנגלית: Mike Enzi; 1 בפברואר 1944 – 26 ביולי 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. בין השנים 1997–2021 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ויומינג, עד שהודיע על פרישתו לקראת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2020. בין היתר ישב בראשות ועדת התקציב של הסנאט. בנובמבר 2020 נבחרה סינתיה לומיס להחליפו.
ג'ובר
השם ג'וֹבָּר
השם ג'וֹבָּר נובע משיח הדפנה (ער אציל) בה הסתתר נביא האלוהים אליאס. השיח גדל ליד תעלה קטנה ובאר מים ומסביב כל האזור היה שומם. המקום נקרא (ג'בר) השם התפתח לג'ובר. הבאר הזאת נמצאת בתוך בית הכנסת היהודי העתיק שבפרבר. יהודים, מבקרים סורים ומבקרים דיפלומטיים נהגו לפקוד את המקום.
מייק אנזי
ביוגרפיה
אנזי נולד בברמרטון שבמדינת וושינגטון וגדל בויומינג. ב-1966 סיים לימודי חשבונאות באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וב-1968 סיים לימודי מנהל עסקים עם התמחות בשיווק קמעונאי באוניברסיטת דנוור. בתום לימודי התואר השני נישא וחזר לוויומינג, בה הקים עם רעייתו את רשת חנויות ההנעלה NZ Shoes. במקביל שירת במשמר הלאומי של חיל האוויר בוויומינג עד 1973.
ג'ובר
מאז ומקדם
אחד המקורות הראשונים שהזכירו את קיומו של הכפר הוא התלמוד, הקובע כי הכפר היה אחד מעשרה כפרים שמסביב לדמשק, המאוכלס על ידי יהודים. הרב רפרם בר פאפא מוזכר כמי שהתפלל בבית הכנסת אליהו הנביא בג'ובר.
מייק אנזי
ביוגרפיה
בשנים 1975 עד 1982 כיהן במשך שתי קדנציות רצופות כראש עיריית ג'ילט, בתקופת כהונתו יותר מהוכפלה אוכלוסיית העיר. בשנתיים האחרונות של כהונתו שימש במקביל גם כיו"ר ראשי המועצות המוניציפליות של ויומינג. בשנים 1987 עד 1991 שימש חבר בבית הנבחרים של ויומינג ולאחר מכן שימש עד 1996 כחבר בסנאט של מדינת ויומינג.
ג'ובר
מאז ומקדם
ג'ובר, היה למעשה הריכוז השני בגודלו של יהודים בעולם אחרי חייבר בימי הנביא מוחמד ובמהלך הכיבושים האסלאמיים של הלבנט, במיוחד בתקופת שלטונו של הח'ליף עומר בן אלח'טאב.
מייק אנזי
ביוגרפיה
בנובמבר 1996 נבחר לראשונה לסנאט של ארצות הברית. מאז נבחר עוד שלוש פעמים, ב-2002, ב-2008 וב-2014. בבחירות ב-2014 ניצח ברוב של מעל 71%. הוא כיהן בסנאט כיו"ר ועדת הבריאות בשנים 2005 עד 2007. מינואר 2015 הוא כיהן כיו"ר ועדת התקציב. כמו כן כיהן כחבר בוועדת הכספים, חבר בוועדת הבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה, חבר בוועדת העסקים הקטנים והיזמות וחבר בוועדה לביטחון לאומי ולענייני הממשל.
ג'ובר
מאז ומקדם
בתקופת ימי הביניים הייתה בג'ובר קהילה יהודית חשובה ביותר שהתקיימה שנים רבות מחוץ לחומות העיר העתיקה של דמשק. מטייל יהודי אנונימי שהגיע כמה שנים לאחר גירוש ספרד בשנת 1522 מצא 60 משפחות יהודיות המתגוררות בכפר ג'ובר, שהיה להן "בית כנסת יפה מאוד". איבן טולון (נפטר 1546) מזכיר כי "ג'ובר הוא כפר יהודי עם נוכחות מוסלמית." ב"כרוניקה "דברי יוסף" של ר' יוסף סמברי שנפטר בשנת 1672 נכתב כי הקהילה היהודית בדמשק התגוררה בעיקר בג'ובר ובשנת 1735 אוכלס הכפר אך ורק ביהודים.
מייק אנזי
ביוגרפיה
ב-4 במאי 2019 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט בבחירות 2020. כהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית בראשית ינואר 2021.
ג'ובר
מאז ומקדם
מסמכים מתחילת המאה ה-19 מתארים נכסים בכפר שהיו שייכים לקהילה היהודית הוחכרו לבני קהילות אחרות. בשנת 1839 תואר הכפר כ"ממוקם במקום יפה, פורה וירוק", שהיווה חלק מהגן שמקיף את דמשק. התושבים דווחו כי הם מונים 1,000 נפש ושהם "במצב משגשג נסבל". באותה תקופה אוכלוסיית הכפר הייתה "עברית לחלוטין" ונשלטה על ידי מוסדות יהודיים מקומיים עם "היררכיה מועטה של שליטים ונתינים". בשנת 1840 התחוללה עלילת דם (עלילת דמשק) כנגד היהודים בדמשק וסביבותיה כולל בג'ובר. במהלך ההתפרעויות התנפל המון רב על בית הכנסת בזז אותו והשמיד ספרי תורה שהיו בארון הקודש ותשמישי קדושה. בעקבותיה החלה הגירת היהודים מהכפר ומסוריה בכלל. עם זאת במחצית השנייה של המאה ה-19 תנאי החיים בעיר השתפרו, הוקמו בתי ספר חדשים והייתה סובלנות דתית רבה יותר. בשנת 1860 חיו בעיר דמשק וסביבותיה כ-4,000 יהודים.
מייק אנזי
ביוגרפיה
נפטר ב-26 ביולי 2021. הותיר אחריו אישה, דיאנה, שתי בנות ובן. היה חבר בכנסייה הפרסביטריאנית.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
האראלד "כחול השן" גורמסון (בנורדית עתיקה:  Haraldr blátǫnn Gormsson; בדנית: Harald Blåtand Gormsen; 935 לערך – 985 או 986) היה מלך דנמרק (משנת 958) ונורווגיה (בשנים 970-974). השליט הראשון של דנמרק שהוטבל לנצרות וגרם להתנצרות ממלכתו.
ג'ובר
מאז ומקדם
ישנם דיווחים סותרים מאמצע המאה ה -19 ואילך על אופן ההתפלגות האתנית דתית של הכפר. בשנת 1839 דווח כי הכפר "מאוכלס כולו על ידי יהודים." מאידך כמה שנים מאוחר יותר בשנת 1847 דווח כי בכפר מתגוררים שלושה עד ארבעת אלפים מוסלמים, למעט משפחה יהודית אחת שדאגה לבית הכנסת, לדברי התייר מר גרהם, "הכפר, האנשים, בית הכנסת והמשפחה המאכלסת אותו, עלובים ואומללים באופן קיצוני." בשנת 1869, אורח שביקר בכפר ובבית הכנסת הישן שאל, בעודו מכיר בקיומו של בית הכנסת הישן, האם הייתה אי פעם נוכחות יהודית קבועה בכפר? בהמשך אותו אורח מדווח שהכפר היה, "אתר נופש מועדף על יהודים עשירים... זה הפארק ובית הקפה שלהם. שם הם מבלים את שעות אחר הצהריים בימים הארוכים של הקיץ שלהם, לעיתים קרובות כל הלילה, תחת גפן ויסמין." פרסום משנת 1874 טוען להפך כי הכפר הוא "בעיקר מושבה של יהודים". סביר להניח כי האוכלוסייה היהודית וודאי התדלדלה, מכיוון שעד 1893 כותב ריצ'רד פרנסיס ברטון "זהו כפר מוסלמי עם בית כנסת המוקדש לאליהו והוא מקום עלייה לרגל ליהודי דמשק". מהדורת 1907 של קוק במדריך לפלסטינה וסוריה נכתב כי "ג'ובר הוא רק כפר מוסלמי." עם זאת, בשנים אלה נמשכו ביקורי היהודים בכפר, ובימי מועדי ישראל התאספו רבים מיהודי דמשק בבית הכנסת כדי להתפלל.
קבר רבי שמואל אלבז אבוחצירא
רבי שמואל אלבז בן המאה ה -16, אבי שושלת הרבנים אבוחצירא, נקבר בחצר בית הכנסת ג'ובר.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
שלטונו
תקופתו הייתה תקופה של שלום יחסי בדנמרק. ב-960 הוטבל לנצרות על ידי נזיר ממוצא קלטי בשם פופו. בשנים 945 ו-963 סייע האראלד לרישאר הראשון, דוכס נורמנדיה במלחמותיו בסאמלאנד (אזור מחוז קלינינגרד של ימינו). עם הירצחו של מלך נורווגיה האראלד אפור-הגלימה, בשנת 970 לערך, השתלט האראלד גם על הכתר הנורווגי. בשנת 974 הפסיד לאימפריה הרומית הקדושה בקרב דנווירגה (Danevirke, בשלזוויג-הולשטיין של היום) והכתר הנורווגי הועבר לשליטת אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ג'ובר
קבר רבי שמואל אלבז אבוחצירא
צמוד לבית הכנסת נמצא קברו של רבי שמואל אלבז (רבי שמואל אבוחצירא) אבי משפחת הרבנים אבוחצירא, שנחשב מקום קדוש אף הוא. עד שנת 2012 לא הייתה מצבה במקום, כדי שלא להחשיב את מקום קבורתו יותר מבית הכנסת ושני המקומות עם המסורת הקשורה לאליהו הנביא (משיחת אלישע, והסתתרותו במערה). בביקורו המתוקשר במקום, הרב מאיר גבאי הציב על הקבר מצבה זמנית.
בין השנים 1948–2011
לאחר הקמת מדינת ישראל, יהודי סוריה התמודדו עם רדיפה ואפליה רבה ביותר כאשר ממשלת סוריה אוכפת עליהם מגבלות מחמירות. לא ניתן היה למכור רכוש יהודי והוא שננטש והוחרם. ערבים פלסטינים השתלטו על הרכוש היהודי ובית הכנסת הישן הוסב לבית ספר לערבים עקורים.
יום היציאה מהארון הבין-לאומי
יום היציאה מהארון הבין-לאומי (באנגלית: National Coming Out Day, בקצרה NCOD) הוא יום מודעות שנתי של הקהילה הלהטבפא"קית אשר מצוין ב-11 באוקטובר. התאריך נקבע ב-1988, מתוך אמונה כי הצורה הבסיסית ביותר של אקטיביזם למען מתן שיוון זכויות לקהילה הגאה היא יציאה מהארון בפני משפחה, חברים ומכרים, לחיות בתור להטבפא"ק מוצהר - מתוך התפיסה שהיסוד של להט"בפוביה היא עננת טאבו, התעלמות ושתיקה, כי ברגע שאנשים ידעו כי הקרובים אליהם להטבפא"קים, הסבירות שהם יטפחו עמדות להט"בפוביות נמוכה. המונח "יציאה מהארון" מתייחס לחשיפה של נטייה מינית או זהות מגדרית החורגת מההטרונורמטיבית.
ג'ובר
בין השנים 1948–2011
בשנת 2011 הכריז הנשיא בשאר אל-אסד על תוכניות לשיפוץ בית הכנסת בג'ובר. הדבר לא יצא לפועל בגלל מלחמת האזרחים שפרצה בסוריה.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
שלטונו
הסאגות הנורדיות מתייחסות להאראלד בדרך כלל בשלילה, כשליט חלש שנכנע לטוען-לכתר שוודיה סטיירביורן פעמיים. פעם אחת כאשר אולץ לתת לו צי ספינות ואת בתו ת'ירה ופעם שנייה כאשר מסר את עצמו למלך שוודיה כבן ערובה, יחד עם צי נוסף עליו פיקד ואז הפנה לו עורף ושבר את ההסכם איתו ערב קרב מכריע באופסלה.
ג'ובר
בין השנים 1948–2011
ב־28 ביולי 2010, הכריזה עיריית דמשק על פרויקט שימור במקום ואז הוסרו מספר צלחות לווין של הטלוויזיה על ידי עובדי העירייה שאכפו את פרויקט השימור ברובע.
יום היציאה מהארון הבין-לאומי
היסטוריה
היום נקבע ב-1988 על ידי רוברט איצ'ברג, פסיכולוג מניו מקסיקו, וג'ין אולירי, פעילה לסבית למען זכויות להט"ב. התאריך 11 באוקטובר נקבע על יום השנה להפגנה גדולה למען זכויות להט"ב שנערכה ב-1987 בוושינגטון.
ג'ובר
מלחמת האזרחים
בתחילת מלחמת האזרחים נפל רובע ג'ובר לידי המורדים, במיוחד לידי לגיון אל-רחמן. בין התאריכים 14 עד 18 ביוני 2017 הפציץ חיל האוויר הסורי את הרובע.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
שלטונו
האראלד הקים מבצרי-טבעת בטרלבוג (Trelleborg) ובורינג (Borrering) באי שלן, נונבקן (Nonnebakken) באי פין, פירקט (Fyrkat) בצפון יוטלנד ואגרסבורג (Aggersborg) ייתכן שגם מבצר טרלבורג בסקונה (דרום שוודיה) הוקם על ידיו. כולם בעלי מבנה מעגלי מושלם ומחולקים לארבעה רבעים למגורים ומחסנים. עוד מיוחסת לו הקמת הגשר העתיק ביותר בסקנדינביה והצבת האבן הגדולה ביילין.
ג'ובר
מלחמת האזרחים
יומיים לאחר מכן, ב־20 ביוני, רובע ג'ובר הותקף על ידי כוחות יבשה ומהאוויר על ידי כוחות חיל האוויר הרוסי. ההתקפות בין שני הצדדים נמשכו עד סוף ספטמבר, אז המתקפה הופסקה, מכיוון שלא היה מנצח ברור. אף על פי שהמורדים המשיכו להגן על ג'ובר, הם למעשה הגנו על שדה חורבות, שכן השכונה הייתה שוממה כי כל האזרחים שנותרו בחיים ברחו מהמקום.
יום היציאה מהארון הבין-לאומי
היסטוריה
הציטוט מלמד על אסטרטגיה פסיכולוגית המבקשת ליצור הזדהות מתוך היכרות.
ג'ובר
מלחמת האזרחים
גורלו של בית הכנסת וכל תכולתו המפוארת נותר במחלוקת. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה יש המדווחים שבית הכנסת חרב עד היסוד. מאידך מניתוח צילומים שהגיעו בשנת 2014 נראה שלא כל בית הכנסת חרב אלה רק אגף אחד בלבד.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
שלטונו
האראלד נהרג במרד שהובל על ידי בנו ויורשו סוון הראשון, מלך דנמרק ונקבר בקתדרלת רוסקילדה.
יום היציאה מהארון הבין-לאומי
היסטוריה
תחילה יום היציאה מהארון הבינלאומי מנוהל על ידי המשרד לזכיות משפטיות של הקהילה גאה במערב הוליווד, ובפעם הראשונה לציונו הוא מקבל הכרה משמונה עשרה מדינות ארצות הברית. בשנה השנייה לציון יום זה, המטה של יום היציאה מהארון הבינלאומי עבר לסנטה פה והוא מקבל הכרה מעשרים ואחת מדינות בארצות הברית. אחרי אזכורים במדיה של יום זה ב-1990, הוא מוכר בכל חמישים המדינות בארצות הברית באותה התקופה (כיום חמישים ואחת) ואף בעוד שבע מדינות אחרות. החל מ-1990 המטה החל לשתף פעולה יחד עם הקמפיין לזכויות אדם להכרה ומודעות.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
שלטונו
על האבן הגדולה ביילין כתב:
ג'ובר
רחובות, מסגדים ושווקים
רחוב חראר מתחיל מכיכר הפרלמנט בצפון ומסתיים מאחורי המוסכים העבאסיים ובאמצעו נמצא "בית הספר היסודי עאישה אל-באוני". הוא נקרא רחוב אל-חראר בהתייחס לנהר חראר, ממנו מתחיל הרחוב בצפון. לאורך הרחוב ישנן חנויות רבות (חנויות מכולת, בשרים וכו').
יום היציאה מהארון הבין-לאומי
ציון
יום היציאה מהארון הבינלאומי מצוין אחת לשנה על מנת לחגוג יציאה מהארון, העלאת מודעות לקהילה הגאה ולזכויות הלהט"ב. בעשורים הראשונים לציון יום זה, יום היציאה מהארון הבין לאומי צוין על ידי אנשים פרטיים או ציבוריים, לרוב באמצעות המדיה. בשנים האחרונות בהן נושאים העוסקים בקהילה הגאה עולים יותר על סדר היום הציבורי ומקבלים יותר מודעות, יום היציאה מהארון הבינלאומי מצוין כיום חג של הקהילה הלהט"בית, החוגגים את היום מציינים אותו לרוב באמצעות סמלי להט"ב כגון דגל גאווה או משולש ורוד.
ג'ובר
רחובות, מסגדים ושווקים
בג'ובר ישנם מסגדים ומקדשים רבים, והמפורסם שבהם הוא המסגד הגדול של ג'ובאר (אל-אסמעאי), לידו נמצא ההיכל הקדוש והמפורסם אל-עסמאי והמסגד הגדול של איבן אל-וואליד הרמלאת. איבן אל-וואליד, היה בן דודו של הנביא מוחמד. מסגד אמאדיה, שהוא אחד המסגדים העתיקים עם הצריחים הרבים שלו. יש בו שווקים רבים, והחשוב שבהם הוא שוק המנטו, שהוא אחד משווקי המנטו ואו הג'ילבאב (הג'ילבאב היא גלימת בד ארוכה המהווה חלק מלבוש מסורתי של נשים מוסלמיות) החשובים ביותר בדמשק, שמובילות אותו נשים מכל האזורים. בשוק מספר רב של מפעלים המייצרים מנטוסים וסוחרים ותעשיינים בשוק מייצאים את המנטוסים למדינות ערב ולכמה מדינות אירופה. בשוק יש הרבה חנויות, מותגי-על וחנויות של מכשירי חשמל ביתיים וכדומה.
יום היציאה מהארון הבין-לאומי
ציון
בארצות הברית הקמפיין לזכויות אדם תומך ביום היציאה מהארון הבינלאומי דרך ה"פרויקט ליציאה מהארון" בחסותם המציע משאבים לזוגות, משפחות להט"ביות ולמכריהם, על מנת לקדם מודעות למשפחות להט"ביות החיות אורח חיים כנה, פתוח ונורמטיבי.
האראלד הראשון, מלך דנמרק
הכינוי "כחול-השן"
הכינוי "כחול השן" (ממנו נגזר שם תקן התקשורת הניידת בלוטות') מוזכר לראשונה בכרוניקה של רוסקילדה משנת 1140. כאשר ההסבר המקובל הוא שפירוש המילה "כחול" בהקשר זה פירושה "כהה", כלומר להאראלד הייתה עששת בשן שגרמה לה להיות כהה. פירוש אחר נועץ את ההסבר בחיבתו של המלך לאוכמניות שצבעו את שיניו בכחול. השערה אחרת היא שהפירוש אינו קשור לשן אלא ללבוש הכחול, היקר באותה עת, שנהג האראלד ללבוש ומכאן הכינוי.
ג'ובר
אוכלוסייה
בשנת 2008 חיו בג'ובר 300,000 תושבים מרביתם מוסלמים מעט נוצרים אבל אף לא יהודי אחד נשאר בג'ובר.
דיסקוגרפיה של מרגי
הדיסקוגרפיה של הזמר הישראלי מרגי מורכבת משני אלבומי הופעה, שלושה מיני אלבומים, 19 סינגלים ו־20 וידאו קליפים.
ממלכת אלבניה
ממלכת אלבניה (באלבנית: Mbretëria Shqiptare) הייתה מלוכה חוקתית בחצי האי הבלקני, בטריטוריה בו התקיימה אלבניה, בין השנים 1928–1939.
ב-1912, לאחר מלחמת הבלקן הראשונה הוכרזה אלבניה כמדינה עצמאית ומשטרה היה רפובליקני. ב-1925 נבחר לנשיא אהמט זוגו, שהכריז על עצמו, ב-1928, כזוגו הראשון, מלך אלבניה ועל ארצו כממלכה חוקתית. ההכרזה אושרה בבית הנבחרים האלבני.
יחסי ממלכת אלבניה עם איטליה הפשיסטית היו טובים מאוד והיו גם שראו באלבניה מין ארץ חסות של איטליה. למרות יחסים טובים אלה, ב-1939 החליט בניטו מוסוליני לפלוש ולכבוש את אלבניה כצעד נוסף בתוכניתו לבניית לאימפריה איטלקית. כיבוש זה שם קץ לעצמאות אלבניה, המלך הודח וויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה הוכרז גם כמלך ממלכת אלבניה החדשה (שהייתה בפועל מדינת בובות של האיטלקים).
היסטוריה
ב-21 בינואר 1925 בחרה האספה המכוננת של אלבניה באהמט זוגו לנשיאה הראשון של המדינה, וב-1 בפברואר הוא נכנס לתפקידו. באותה העת היה המבנה הכלכלי-חברתי במדינה דומה למצב הנוהג בעת שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, כאשר הביים במדינה פועלים כפיאודלים. זוגו שאף להפוך את המדינה למודרנית יותר, בדומה למדינות אירופה. איטליה הייתה לבת בריתו העיקרית, ובתמורה נהנתה זו מהשפעה הולכת וגוברת על כלכלת המדינה. בנוסף, אסר על לבישת רעלות ויזם חוקים נגד התעללות בבעלי חיים.
ב-1 בספטמבר 1928 הכריז על עצמו זוגו כמלך האלבנים (Mbret i Shqiptarëve) וכפילדמרשל בצבא אלבניה. במקביל, הכריז על כינונה של מונרכיה חוקתית במבנה דומה למבנה הנהוג באיטליה באותה העת. אמו הוכתרה כ"מלכה האם" של אלבניה, וגם אחיו קיבלו תוארי אצולה. כן ניצל את ייחוסו המשפחתי כדי להכריז על עצמו כממשיכו של סקנדרבג.
משטרו של מוסוליני תמך בתחילה בזוגו הראשון, והיחסים בין המדינות היו הדוקים. בשנת 1926, נחתמה אמנת טירנה הראשונה, ובשנת 1927 נחתמה אמנת טירנה השנייה, לפיה איטליה ואלבניה נכנסו לברית הגנה. הממשלה והכלכלה אלבנית היו הונעו בעזרת הלוואות איטלקיות, הצבא האלבני הוכשר על ידי מדריכים צבאיים איטלקים, והגירה איטלקית לאלבניה זכתה לעידוד שתי הממשלות. אולם למרות ההשפעה האיטלקית הרבה, זוגו הראשון, מלך אלבניה סירב להיכנע לחלוטין ללחץ האיטלקי. המשבר הכלכלי הגדול בשנות ה-30 פגע קשות בכלכלת אלבניה, והיא הפכה תלויה במידה רבה באיטליה. אלבנים רבים עזבו את המדינה, ובמקביל הותר לאיטלקים רבים להתיישב במדינה. ב-1932, כשאלבניה לא הייתה מסוגלת לשלם את הריבית על הלוואות שנטלה, ניצלה זאת איטליה כדי להגביר את מעורבותה במדינה. היא דרשה לשלב איטלקים בפיקוד על הז'נדרמריה, לאחד מכסים בין המדינות, להעניק לאיטליה את כל הזכויות על הסוכר הגדל באלבניה ועל שירותי הטלגרף והחשמל, ולחייב לימוד איטלקית בבתי הספר. זוגו הראשון התנגד נחרצות לדרישותיה של איטליה, ובתגובה גירש מהמדינה את היועצים הצבאיים האיטלקיים והלאים בתי ספר קתוליים בניהול איטלקי. כדי להתמודד עם הקשיים הכלכליים, קיצץ 30% מתקציב המדינה. זוגו החל ליצור קשרים עם מדינות בלקניות שונות כמו יוגוסלביה ויוון בתגובה מוסוליני הזועם שיגר צי איטלקי לחופי אלבניה, אולם הצי הוחזר כאשר מוסוליני הבין שהמלך לא מתרשם.
כאשר סיפחה גרמניה הנאצית את אוסטריה מבלי לעדכן קודם את איטליה, חש מוסוליני שאיטליה הופכת לחברה משנית בברית הפלדה. מוסוליני קיווה שלאחר מותו של זוגו, אלבניה תיכנס לבעיית ירושה שתאפשר כיבוש איטלקי מהיר ונוח שלה. ולאחר מכן אף היו פתוחות אפשרויות לכיבוש יוגוסלביה. אולם אז התברר שמלכת אלבניה בהריון, פירוש הדבר היה ששושלת זוגו עלולה להימשך. ב-15 במרץ 1939, כבש הרודן הגרמני היטלר את צ'כוסלובקיה, פעולה שתגובותיה הסתכמו בקול ענות חלושה מצד צרפת ובריטניה. מוסוליני כעס על כך שהסיפוח נעשה ללא ידיעתו, אולם גם גילה שמעצמות המערב חפצות בשלום בכל מחיר ויפקירו את אלבניה לנפשה. מוסוליני סבר שכעת כשהעולם כולו עוסק בפרשת צ'כוסלובקיה, הגיעה שעת הכושר להפתיע את היטלר ביוזמה איטלקית נגד אלבניה. ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה מתח ביקורת על התוכנית וסבר שמדובר בסיכון מיותר, אולם זה זמן מה שהמלך היה בסך הכל שליט בובה בידי המועצה הפשיסטית העליונה. ב-25 במרץ 1939 הגיש שר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו, אולטימטום לטירנה. האולטימטום כלל דרישות שהיו מוגזמות אפילו לדעת צ'אנו עצמו. במקביל הורה מוסוליני על ריכוז כוח גדול בגבול אלבניה.
אף על פי ששגריר אלבניה באיטליה הוחזר לטירנה, הממשלה אלבנית ניסתה לשמור בסוד את החדשות על האולטימטום האיטלקי. בעוד הרדיו האלבני שידר בעקשנות ששום דבר לא קורה, אולם החדשות על האולטימטום האיטלקי התפשטו ברחב הממלכה התפשטו ממקורות לא רשמיים, מה שהפך את האזרחים לחשדנים. עד כדי כך היו גבוהים החשדנות והפחד עד שכאשר ב-5 באפריל כאשר חדשות לידת בנו של המלך בושרו בטירנה בידי תותחים, אנשים יצאו מבוהלים בהמונים לרחובות משוכנעים שמדובר כבהתקפה איטלקית. עוד באותו היום נערכה בטירנה הפגנה אנטי-איטלקית גדולה. ב-6 באפריל היו מספר הפגנות דומות בערים המרכזיות של אלבניה, בשעות הצהריים מטוס של חיל האוויר המלכותי האיטלקי הצניח מעל שמי ולורה כרוזים הקוראים לאזרחים לשתף פעולה עם הכובש האיטלקי. האזרחים האלבנים, זועמים על הפגנה זו של כוח, קראו לממשלה להתנגד, ולשחרר את האסירים הפוליטיים. המלך זוגו הורה לגייס את חיילי המילואים, אולם קצינים אלבנים רבים החלו נמלטים מהארץ בהמוניהם. הממשלה האלבנית גם היא החלה להתפרק, שר הפנים, מוסא יוקה, נמלט ליוגוסלביה באותו היום. בעוד המלך זוגו שידר לאומה שהוא יתנגד לכיבוש איטלקי. נערכה הפגנה מול השגרירות האיטלקית, במהלכה הצהירו ההמונים ש-"רק על גופותינו יעברו האיטלקים".
מספר הנפגעים בקרבות אלה שנויים במחלוקת. כוחות הצבא האיטלקים טענו כי בדורס 25 איטלקים נהרגו ונפצעו 97 ו-160 אלבנים נהרגו וכמה מאות נפצעו, ואילו מקורות אלבניים הצהירו כי כ-400 איטלקים נהרגו. כדי לחפות על ההפסדים שלהם, האיטלקים סילקו בזריזות גופות החיילים האיטלקים שנהרגו בדורס, וניקו את סימני הדם.
ב-12 באפריל, הפרלמנט האלבני הצביע להדיח את זוגו ולאחד את האומה האלבנית עם איטליה. כתר אלבניה הוצע לוויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה שגם החזיק בתואר "קיסר אתיופיה" וכעת הוסיף לו גם את התואר "מלך אלבניה". ב-15 באפריל 1939 פרשה אלבניה מחבר הלאומים ממנו פרשה איטליה עוד בשנת 1937. ב-3 ביוני 1939 מוזג משרד החוץ האלבני עם משרד החוץ האיטלקי. הצבא האלבני הוצב תחת פיקוד איטלקי, ומוזג באופן רשמי עם צבא איטליה ב-1940. כן גויסו אלבנים ליצירת גדודים אלבנים של החולצות השחורות, מתנדבים אלבנים גויסו לאס אס לדיוויזיה שכונתה דיוויזיית אס אס הררית ה-21 (סקנדרבג). במקביל, תנועה פרטיזנית עממית בראשות אנוור הודג'ה נלחמה כנגד הכובשים.
לאחר מכן
אלבניה הכריזה מלחמה על בריטניה וצרפת, ביום בו עשתה זאת איטליה, 10 ביוני 1940, ושימשה בסיס למתקפה על יוון במלחמת איטליה–יוון ב-1940. היוונים הדפו את המתקפה והחזיקו בחלקה הדרומי של אלבניה עד אפריל 1941 כאשר התערבות גרמנית הכריעה את הכף, והביאה לכניעת יוון. לאחר כיבושה ופירוקה של יוגוסלביה סופחה מונטנגרו לשטח אלבניה. ויטוריו אמנואלה הכריז מלחמה בשם אלבניה על ברית המועצות בשנת 1941 ועל ארצות הברית בשנת 1942.
ב-10 בספטמבר 1943 בעקבות הדחתו של מוסוליני וכריתת הסכם שביתת הנשק עם בעלות הברית הודיע ויטוריו אמנואלה כי הוא מוותר על כתר אלבניה. לאחר מכן פלשו הגרמנים לאלבניה, והחזיקו אותה כמדינה כבושה, אל מול התנגדות עממית עזה, עד לשחרורה על ידי הבריטים ב-29 בספטמבר 1944.
פאבל בורה
פאבל ולדימירוביץ' בורה (ברוסית: ;Па́вел Влади́мирович Буре́; נולד ב-31 במרץ 1971) הוא שחקן הוקי קרח רוסי לשעבר ששיחק בעמדת האגף הימני. כונה "הטיל הרוסי" על מהירותו. הוא שיחק 12 עונות בליגת NHL הצפון-אמריקאית במדי ונקובר קנאקס, פלורידה פנתרס וניו יורק ריינג'רס. התאמן בברית המועצות, שיחק שלוש עונות בצסק"א לפני הקריירה שלו ב-NHL.
בורה ייצג את ברית המועצות ורוסיה בטורנירים בינלאומיים. בנבחרת ברית המועצות, זכה בשתי מדליות כסף וזהב בשלוש אליפויות העולם לנוער ואחר כך זכה במדליית זהב ומדליית כסף באליפות העולם 1990 ו-1991, בהתאמה. לאחר שהתפרקה ברית המועצות ב-1991, התחרה בורה במדי נבחרת רוסיה בשתי אולימפיאדות חורף, במדיה השיג מדליית כסף במשחקים בנאגנו 1998 כקפטן הנבחרת, ובמדליית ארד במשחקי 2002 בסולט לייק סיטי. לאחר פרישתו של בורה בשנת 2005, הוא מונה למנכ"ל נבחרת רוסיה באולימפיאדת החורף 2006 בטורינו. הוא נבחר להיכל התהילה של הפדרציה הבינלאומית להוקי קרח בשנת 2012 והוא חבר הנהלת הפדרציה.
משפחה
בורה בא ממשפחה של ספורטאים; אביו ולדימיר, ממוצא שווייצרי (הצד שלו מקורו בפורנה שבשוויץ), היה שחיין אולימפי שהתחרה עבור ברית המועצות במשחקים האולימפיים 1968, 1972 ו-1976, שם זכה בארבע מדליות. בורה הסתייע באביו כמאמנו האישי עד לתחילת הקריירה המקצועית שלו, לפני שניתק איתו את הקשר בשנת 1997. סב אביו של בורה, ולרי בורה, שיחק שוער בנבחרת כדורמים. אחיו הצעיר של בורה, ולרי (שנקרא על שם הסב), היה גם שחקן הוקי, שבילה 10 שנים ב-NHL. שני האחים שיחקו אחד עם השני לזמן קצר כשחקני הפנתרס, לאחר שוולרי עבר משם בשנת 2001. הם שיחקו יחד באולימפיאדת החורף 1998 ו-2002.
משפחת בורה הכינה שעונים יקרים עבור הצארים הרוסים משנת 1815 עד 1917, ובורה נקרא על שם סבא רבא שלו, שהיה שען של הצאר אלכסנדר השלישי. כבעלי מלאכה למשפחה הקיסרית, הוענק לבורה מעמד כאציל. לאחר שבורה סבל מפציעה חמורה בברכו בשנת 1995, הוא ניסה את מזלו בעסקי השעונים במהלך תקופת השיקום שלו בניסיון להחיות את העסק המשפחתי. חמישים העתקים של אותם שעונים שיצרו אבותיו למשפחה הקיסרית הרוסית יוצרו ונמכרו ב-30 אלף דולר כל אחד. בורה הציג שלושה מהעתקי הזהב הללו בפני נשיא רוסיה בוריס ילצין, ראש הממשלה ויקטור צ'רנומירדין וראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב.
פוליטיקה
בורה גם משחק לעיתים קרובות הוקי קרח עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, אך הכחיש שיש לו שאיפות פוליטיות בעצמו בראיון לעיתון שוודי בשנת 2019.
דבורה מורג
דבורה מורג (קובלסקי נולדה ב-1949) היא אמנית רב תחומית היוצרת בתחומי המיצב, הפיסול והציור.
ביוגרפיה
דבורה מורג נולדה בנחלת יהודה, להורים ניצולי השואה. בוגרת תואר שני בביולוגיה בהצטיינות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, לאחר מכן למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון.
ב-1996 הציגה תערוכת יחיד ראשונה בשם "דיוקן עצמי" (של אמנית נחמדה), בגלריה קונסטנט, רמת-גן. בתערוכה זו הדיוקן הנשי נבחן לאור ייצוגים שונים של הדימוי הנשי בחברה האזרחית ובתרבות, באמצעות יציקות פוליאסטר של ראש האמנית.
בשנים שלאחר מכן התמקדה מורג בנושאים שבין מבט לנראות, האור כחומר וכמטפורה וביחס שבין האור והחשיכה כפי שבא לידי ביטוי בתערוכה ב-1997 – "קודם רואים חושך – עבודות אור", מוזיאון אשדוד.
בין השנים 1993 ל-1999, מורג ניהלה דיאלוג אמנותי עם האמנית החוזרת בתשובה נחמה גולן. דיאלוג זה כלל מפגשי עבודה משותפים תוך בחינת היחסים בין האני והאחר, תוך התייחסות לנושאים שקשורים בזהות: פמיניזם, דת ודור שני לשואה בחברה הישראלית בכלל ובאמנות הישראלית בפרט. תוצאת המפגשים הייתה הקמת קבוצת דיון בנושאים פמיניסטיים. כמו כן נערכה אוצרות משותפת של נושאים שהופיעו בעבודותיהן בנפרד. "מאוזן" 1996, "מאוזן 1", מיטות באמנות הישראלית, בית האמנים ת"א. "מאוזן 2", מוזיאון ערד.
בין השנים 2000–2007 יצרה מספר מיצבים בסדרה "אריזה משפחתית". העבודות נוצרו כתגובה לביקור בתערוכה הרטרוספקטיבית של ג'וזף בויס (Joseph Beuys) באירופה ובתשובה לבויס. העבודות בסדרה זו כוללות אובייקטים שנעטפו בבדי יוטה ופשתן גס ונתפרו ידנית, במהודק על גבי האובייקט. העבודות עוסקות בהשפעת השואה על החיים בישראל. הסדרה כללה מיצבים, ביניהם: "תמונת נוף", גלריה נחשון 2002, קיבוץ נחשון. ו "שולחן ערוך", 2005 בגלריה קלישר, תל אביב. עבודה שמתייחסת לנוכחות ולהיעדר שולחן האוכל במרחב המשפחתי. המיצב 2007, "דברי הימים", גלריה עירונית כפר-סבא.
סדרת "פליטת פה" בעיקר עבודות קטנות ממדים, אסמבלאז'ים בנויים מפרגמנטים של אובייקטים בנליים עתירי אסוציאציות. הסדרה עוסקת באופן בו הזיכרון – על האמת והבדיה שבו – משפיע עלינו על ידי צבירת העבר בתוך ההווה באמצעות חפצים יום יומיים כגון: רהיטים, סמלים תרבותיים וצילומים.
ציוריה של מורג צומחים מתוך צילום של מרחבי ביתה. המקום הפיזי אשר מורג מציירת בעבודותיה מוגדר על ידי שקט, חוסר התרחשות, מרחבים ריקים מנוכחות אדם. מוטיב האור הוא הכוח המניע של העבודה, מוקד האור, בשתי הסדרות, הוא גם המנגנון החושף את תחושת הריק, מקומו של הבודד במערך הביתי. הציור לא מסביר את החיים, לא מפרש אותם, רק סופג אותם.
בסדרת הציורים- "קו לקו", מורג מתייחסת למנגנון הראיה המסנן את הנראה במציאות. בעזרת ציור הפסים הרציף מורג מייצרת הפרעה למתבונן. הסדרה הוצגה בתערוכת יחיד בבית האמנים ב-2010. אוצרת התערוכה- מלי דה-קאלו.
סדרת "אחרי חצות", היא סדרה של ציורי ארכיטקטורה ביתית, בשחור לבן. ציורים של דלתות ופתחים, המבוססים על צילומי לילה, מציעים לנו להיכנס באופן שונה למרחב הפרטי.
בסדרה "שברים" 2014, מציגה ציורים בהם הקומפוזיציה הציורית המפורקת מייצגת מספר נקודות מבט בו זמנית של חפצי הבית מפורקים ומושלכים במרחב הציבורי. הדימויים בציורים מפורקים ונמצאים במרחב הציבורי. תערוכת היחיד "ללא מנוח" נערכה ב-2015 בחמישה חללים בבית האמנים בתל אביב.
ב-2016 קיבלה את פרס עידוד היצירה, תערוכת הזוכים הוצגה במוזיאון בת ים. ב-2017 הוזמנה לרזידנסי בפורטוגל והציגה תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות עכשווית.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1993
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1993, הייתה האליפות האזורית ה-24 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה באיטליה בין ה-8 ביוני ל-13 ביוני 1993.
מספר נבחרות חזקות של יבשת לא השתתפו באליפות:
ספרד ניצחה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
משחקי הגמר
למשחקי הגמר העפילו נבחרות שמעולם לא הגיעו לשלב כה גבוה בתחרות.
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית א'. המשחקים נערכו בהשתתפות 6 קבוצות. הנבחרת הפסדה בכל המשחקים ולא העפילה.
משחק סגור
משחק סגור או פתיחת חייל המלכה הכפול היא פתיחת אב בשחמט שמאופיינת ברצף המהלכים הבאים:
למהלך '''1. ד4 יש את אותן יתרונות בפיתוח הכלים ובשליטה על המרכז כמו 1. ה4 אבל בניגוד לפתיחות המתחילות ברגלי המלך (1. ה4) שבהן הרגלי איננו מוגן לאחר המהלך הראשון, בפתיחות המתחילות ברגלי המלכה (1. ד4''') - הרגלי מוגן על ידי המלכה הלבנה.
להבדל קטן זה יש השפעה עצומה על הפתיחה:
רון ג'ונסון (פוליטיקאי)
רונלד הרולד "רון" ג'ונסון (באנגלית: Ron Johnson; נולד ב-8 באפריל 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. מכהן כסנאטור מטעם מדינת ויסקונסין, ובעבר היה יו"ר הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
בינואר 2011 החל לכהן לסנאט של ארצות הברית לאחר שניצח בבחירות בשנת 2010 את הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית ראס פיינגולד ברוב של 52%. בבחירות ב-2016 נבחר לכהונה נוספת. בשנים 2021-2015 ישב בראשות הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים. כמו כן הוא חבר בוועדת התקציב, בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, חבר בוועדת החוץ ומכהן כיו"ר ועדת המשנה שלה לענייני אירופה, ברית נאט"ו ושיתוף פעולה ביטחוני אזורי.
ג'ונסון נשוי ואב לשלושה.
אוניברסיטט יוגרה סורגוט
אוניברסיטט יוגרה סורגוט (ברוסית: Университе́т-Югра́) הוא מועדון כדורסל רוסי, המייצג את העיר סורגוט בסופרליגה 1 ובגביע רוסיה.
הישגי השיא הן אליפות הליגה בעונת 2016/2017
היסטוריה
ההיסטוריה של קבוצת "אוניברסיטט-יוגרה" החלה בשנת 1974, כאשר קבוצת כדורסל בשם "סטרויטל" אורגנה תחת "Surguttruboprovodstroy". ההצלחה הראשונה של "סטרויטל" הייתה ב-1977, כאשר זכתה בגביע האיגודים המקצועיים. בשנת 1978 סטרויטל סיימה במקום השלעשי בגביע ברית המועצות בקרב קבוצות מסיביר והמזרח הרחוק. יתר על כן, בהצלחה משתנה, המועדון הופיע בקביעות בליגה השנייה בברית המועצות וברוסיה. בשנת 1993 סטרויטל השתתפה בליגה הראשונה באליפות רוסיה ונתמכה על ידי עיריית סורגוט ואוניברסיטת סורגוט והמועדון שינה את שמו ל"אוניברסיטט".
במהלך 3 השנים הבאות, "אוניברסיטט" התבססה כאחת הקבוצות הטובות בליגה, ובשנת 2001, העפילה לסופרליגה "B". בעונות 2001/2002 ו-2002/2003, הקבוצה סיימה פעמיים במקום השלישי באליפות סופרליגה ב'. בתום עונת 2001/2002, במאי 2002, הוחלט לבחור את סגן ראש העיר הראשון לתפקיד נשיא המועדון באותה תקופה, ויאצ'סלב נוביצקי. לתפקיד סגן הנשיא מונה ויקטור ניקולאייביץ' ננאק. עונת 2003/2004 יכולה להיקרא נקודת מפנה בהיסטוריה של הקבוצה, כאשר זכתה באליפות סופרליגה "B" והעפילה לליגת העל הרוסית בכדורסל גברים.
קבוצת סורגוט שיחקה את העונה הראשונה שלה בליגה העליונה בכבוד והעניקה מאבק עיקש מול קבוצות בולטות כמו דינמו (מחוז מוסקבה), אוניקס קאזאן, ספרטק ואחרות וסיימה במקום ה-12 באליפות. ממש בתחילת העונה השנייה בליגת העל, קבוצת סורגוט זכתה למימון מלא מידי ממשלת חאנטי-מנסיסק והקבוצה שינתה את שמה ל"אוניברסיטט-יוגרה". הקבוצה סיימה את עונת 2005/2006 במקום ה-11 מתוך 14 קבוצות. נשיא המועדון ויאצ'סלב נוביצקי תיאר את סיום העונה כמוצלח, המשקף את הדינמיקה של התפתחות, צמיחה הדרגתית ושיפור משמעותי ביכולות הקבוצה.
עונת 2006/2007 הייתה השלישית עבור הקבוצה, בליגה הבכירה של הכדורסל הרוסי. המשימות והיעדים שהוצבו לקבוצה היו להפגין ביצועים טובים יותר מאשר בשתי העונות הקודמות. עם זאת, הקבוצה לא החזיקה להיצמד לצמרת הטבלה וחזרה לליגת המשנה בכדורסל.
בעונת 2016/2017 זכתה שוב באליפות ליגת המשנה בכדורסל, אך לא זומנה להתמודד ב, בהיעדר תקציב מתאים לליגה.
מצדה 2000
מצדה 2000 (עד 2001 נקרא "ציון 2000") היה אתר אינטרנט אמריקאי שתוחזק על ידי אנשים מישראל, ברזיל, שווייץ וארצות הברית, חלק ניכרים מכלי התקשורת בעולם טענו ש"האתר מקדם עמדות ימין רדיקלי ואנטי-פלסטיניות" וגם לעיתים ספג ביקורת על ידי גורמים שטענו שהוא מקדם את דעותיו של מנהיג תנועת "כך", מאיר כהנא.
סקירה
האתר נקרא על שם מבצר מצדה שבנמצא בנגב הישראלי, במבצר מצדה במהלך המרד היהודי הגדול נגד האימפריה הרומית, נלחמה קבוצה המכונה סייקרים ברומאים, קבוצה זו החליטה לא להיכנע לצבא הרומי ולבסוף כל יושבי מצדה התאבדו, לדברי מייסדי האתר הארגון נועד כדי להתמודד עם אתרים שמציגים דעות אנטי-ישראליות", הם הוסיפו ואמרו כי האתר "יחשוף יהודים פרוגרסיביים העוסקים בצדק חברתי לכל אוכלוסיית המדינה מלבד הזו היהודית וכן יהודים שמבזים את היהדות".
האתר התייחס לערביי ישראל וכן להפלסטינים כ"סרטן" והצהיר כי כותבי האתר תומכים בביצוע טיהור אתני וגירוש ערביי ישראל למדינות ערב, בנוסף לכך האתר היה ידוע בביקורתו כלפי אנשים שהם הגדירו כ"אוטואנטישמיים", בין אלו שהוצגו ככאלו היו הרב מיכאל לרנר, הבלשן האמריקאי נועם חומסקי , העיתונאית עמירה הס, מייסד ארגון השמאל הישראלי - בצלם, דדי צוקר, הכימאי ישראל שחק וכן אישים נוספים.
האתר עצמו לא פעיל מאז 2007, אך אתרים ודפים אחרים בהנחה שהשם תפסו מאז את מקומו, והידוע ביותר הוא עמוד הפייסבוק של מצדה 2000.
גרשם (אורגון)
גרשם (באנגלית: Gresham) היא עיר במחוז מולטנומה במדינת אורגון בארצות הברית. גרשם נמצאת ממזרח לעיר פורטלנד והיא חלק מהמטרופולין שלה. בעיר מתגוררים 105,594 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
האזור בו נמצאת העיר היה במאה ה-19 מקום חנייה לאנשים ברכם מערבה לפורטלנד, והוא נודע בשם קמפגראונד. עם הזמן התפתחה התיישבות קבע באזור. עם הזמן ההתיישבות התפתחה לעיירה ולצורך המסמכים הרשמיים על הקמתה הוצע לקרוא לה גרשם על שמו של וולטר גרשם, מדינאי, משפטן ואיש צבא אמריקאי. גרשם קיבלה מעמד של עיר ב-1905.
תחבורה
העיר נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 84, המקשר בין מדינת יוטה לפורטלנד.
רפפורט (שם משפחה)
רפָּפורט או רפּוֹפורט (נכתב גם: רפאפורט; באנגלית: Rap(p)aport, Rap(p)oport or Rapa Porto) הוא שם משפחה יהודי-כהני. מקור השם "רפפורט" הוא ככל הנראה במשפחת רפא מהעיר פורטו, שבמחוז מנטובה שבאיטליה. כל חברי הסתעפויותיו השונות של שם המשפחה, כגון רפא, רפא-כ"ץ, רפאפורט, רפפורט ורפופורט, טוענים למוצא כהני. בני המשפחה גרו ברחבי אירופה (גרמניה, פולין, איטליה, רוסיה), ולכן קיימים הסברים שונים למקור השם ולמוצאו.
אטימולוגיה
רוב החוקרים מסכימים שהמשפחה היגרה לאיטליה במאה ה-14 ומשם התפשטה למערב אירופה ולמזרחה. כמו כן, ישנה הסכמה בין חוקרים על כך שבעדות אשכנז נקרא השם גם "רפא". רווחים שני הסברים למקור השם: הסבר אחד טוען לנישואים בין שתי משפחות: "רפא" ו"פורטו"; הסבר שני טוען שמדובר בחיבור בין המילה "רב" לשם העיר הפורטוגלית "אופורטו", שם שדבק ברב המפורסם של הקהילה היהודית בפורטוגל. אף שהסברים אלו מעולם לא נבדקו באופן יסודי, הם הפכו לאמונה רווחת.
גרמניה (המאה ה-15)
השם רפא או רפא כהן-צדק (רפא כ"ץ) נזכר לראשונה בסביבות 1450. באותה תקופה חי בן המשפחה הקדום ביותר הידוע, משולם קותי (יקותיאל) רפא הכהן צדק, באזור הריין, ככל הנראה בעיר מיינץ (מגנצא). כמה עשורים לאחר מכן נפסקים אזכורים של המשפחה במרחב הגרמני, ככל הנראה בשל גירוש היהודים ממיינץ ב-29 באוקטובר 1462.
איטליה (המאות ה-15–16)
ב-1467 במסטרה הסמוכה לוונציה נזכר אדם בשם חיים רפא, שהיה מנדב תרומות למען עניי ארץ הקודש. בוונציה עצמה מוזכר הרופא רבי משה ראפ, שקיבל פטור מההכרח ללבוש טלאי צהוב ב-1475.
באמצע המאה ה-16, הופיעה באיטליה משפחה כהנית ששמה פורטו. ב-18 במרץ 1540 קיבל הרב יצחק פורטו הכהן רשות מדוכס מנטובה לבנות בית כנסת בעיר. שמה של המשפחה לא הגיע משמה של העיר הפורטוגלית פורטו, וגם לא משמה של העיר הבווארית פירט כפי שנטען לעיתים, אלא מהעיירה פורטו שליד מנטובה, בה התגורר הרב יצחק פורטו הכהן.
ברית בין משפחתו של רבי יצחק פורטו עם משפחת ראפ, מסבירה את השילוב "רפאפורט". ב-1565, נמצא ברשומות בית הכנסת של מנטובה, כי הרב המכהן הוא הרב סלומון בן מנחם הכהן רפא מוונציה, ובמקביל כיהן רבי אברהם פורטו הכהן (1576-41) כפרנס הקהילה. באותה תקופה, ענף נוסף של המשפחה התיישב במרכז אירופה בפראג, כפי שמלמדות עדויות מבתי קברות של האזור בעלות השם "פורטה".
מזרח אירופה (המאות ה-17–18)
הענף הפולני של המשפחה מסביר את מקור השם באמצעות האגדה הבאה: בחג הפסח, יהודי שניסה למנוע מאויביו להכניס גופה של נער נוצרי לתוך ביתו, סגר את כל הפתחים האפשריים בבית למעט הארובה. ואכן דרך הארובה נפלה הגופה של הילד לביתו, וכאשר הקהל הזועם החל להתאסף מחוץ לבית, נכנסו ולא מצאו דבר בארובה למעט עורב (בגרמנית עתיקה "Rephuhn" או "Raphuhn"). גם ללא האגדה, ככל הנראה הקרבה הלשונית בין ההגייה הגרמנית לעורב ("Rappe") ולמילה "רב" תרמו להפיכת שם המשפחה מ"אברהם מנחם כהן, הרב מפורטו" ל"רפפורטו" ולבסוף בצורה המוכרת יותר כיום "רפפורט". עד סוף המאה ה-16 התקבע השם כ"הכהן רפא". חלק מחברי הסניף הפולני שינו את השם ל"ורונה", שמשמעו בפולנית "עורב". כמובן שישנה אפשרות נוספת שבני משפחת "ורונה" הגיעו מהעיר ורונה שבאיטליה, הדבר אינו חד משמעי.
באמצע המאה ה-17 חיו סופרים המשתייכים למשפחת רפא-פורט בפולין וליטא. שם המשפחה עבר את הווריאציות הבאות: רפיפורט, רפופורט, רפרפורט ורפרט. המשפחה נפוצה בעיקר בקרקוב ולמברג (לבוב). בלמברג, נולד ב-1584 אברהם רפא וון פורט (שנקרא גם שרנצל). ב-1650 חיו רפפורטים בדובנו ובקרמניץ; במאה ה-18 נמצאו צאצאים של רבי יהודה רפופורט בסמירנה (איזמיר) ובירושלים.
בסביבות 1750 היו שני רפופורטים בבז'ג דולני ובשלזיה. האחד נקרא ישראל משה והשני רבי מאיר. ישראל משה הגיע מפינטשוב ואילו רבי מאיר מקרוטושין. שניהם מצאו תעסוקה בבית דפוס בבז'ג דולני. מלומד ראוי לציון מענף זה של המשפחה הוא רבי חיים הכהן רפופורט, שחי בלבוב ונפטר ב-1771. הוא היה אחד מהרבנים החשובים שהיו מעורבים בוויכוח עם הארכיבישוף דמבוסקי ב-1757.
חקר משפחת רפפורט
בשנת 1990 הוקם "המרכז העולמי לחקר משפחת רפפורט" על ידי חנן רפפורט, והוא משמש כמנהל הכללי בו.
הערות שוליים
Rappoport Раппопорт (фамилия)
אמנות במשחקים האולימפיים
תחרויות אמנות היוו חלק אינטגרלי ממשחקי הקיץ האולימפיים המודרניים בשנותיהם הראשונות, בין השנים 1912 עד 1948, כחלק מתוכניתו של מייסד המשחקים המודרניים, פייר דה קוברטן. בענפים אלו חולקו מדליות בדומה לענפי הספורט. בסך הכול היו חמש תחרויות אמנות במשחקים האולימפיים: ארכיטקטורה, מוזיקה, ספרות, פיסול וציור.
תחרויות האמנות, שבהן שפטו פאנלים של שופטים הופסקו בשנת 1954, משום שבעוד האמנים נדרשו להיות מקצוענים, הספורטאים ביתר התחרויות היו חובבנים. במקום זאת, משנת 1956 מתקיימת תוכנית האמנות האולימפית, שמחליפה את התחרויות הקודמות.
היסטוריה
עם ייסודו של הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 1894, ועריכת המשחקים האולימפיים המודרניים הראשונים באתונה (1896), הברון פייר דה קוברטן ראה בעיני רוחו את הגשמת חזונו – האדם יימדד הן ברוחו והן בגופו, ויתחרה בספורט ולא במלחמה. אחת המשאלות האחרות שלו הייתה לשלב בין אומנות וספורט, והוא שקל הוספת תחרויות אמנותיות במשחקים האולימפיים.
במאי 1906, הברון דה קוברטן ערך ועידה בפריז שכללה את חברי הוועד האולימפי ואת נציגיהם של ארגוני אמנות שונים. הוועידה נחתמה בהצעה שהוועד האולימפי יארגן תחרויות במהלך המשחקים האולימפיים בחמישה תחומים (ארכיטקטורה, מוזיקה, ספרות, פיסול וציור). עוד נקבע כי האמנות תשאב השראה מהספורט.
לאחר הוועידה החלו ההכנות לעריכת תחרויות אלו, אולם המארגנים של האולימפיאדה, שתוכננה להתקיים ברומא, נתקלו בבעיות כלכליות, כמו גם התפרצות הר הגעש וזוב והרס העיר נאפולי הביאו להעתקת המשחקים ללונדון בשנת 1907. בלונדון אכן תכננו לערוך תחרויות גם בתחומי האמנות, אולם בשל הזמן הקצר שנותר להם עד האולימפיאדה, הרעיון בוטל, בשל החשש שהאמנים לא יספיקו לשלוח את היצירות שלהם.
דה קוברטן לא אמר נואש, והחליט לדחות את קיום התחרויות לאולימפיאדת סטוקהולם (1912). על אף שהשוודים התנגדו לרעיון ולשילוב בין אומנות וספורט, הם נכנעו לבסוף והסכימו לערוך את התחרויות. עם זאת, מספר המתמודדים היה מאכזב: ידוע רק על 35 אמנים שהגישו עבודות לאולימפיאדה, ועל אף זאת הוענקו מדליות זהב בכל הקטגוריות.
כשהתקיימה האולימפיאדה הראשונה שלאחר מלחמת העולם הראשונה באנטוורפן (1920), תוכנן לערוך שוב תחרויות אמנות, אם כי הן היו שוליות. שינוי הורגש באולימפיאדת פריז (1924), כשהתחרויות נלקחו בפעם הראשונה ברצינות, ו-193 אמנים הגישו עבודות בכל חמשת הענפים. בין העבודות הוגשו גם שלוש עבודות סובייטיות, על אף שרשמית ברית המועצות החרימה את האולימפיאדה, אותה היא הגדירה "בורגנית". עליית קרנם של הענפים האמנותיים נמשכה גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), כשלמעלה מ-1,100 עבודות הוצגו במוזיאון סטיידלק, לא כולל הארכיטקטורה, המוזיקה והספרות. האמנים הורשו גם למכור את יצירותיהם עם תום התערוכה, החלטה שהייתה שנויה במחלוקת לאור מדיניות הוועד האולימפי באשר לספורטאים. באולימפיאדה זו גדל גם מספר האירועים שנערכו כשארבעה מתוך חמשת הענפים פוצלו לענפי משנה, מה שהביא לעריכת יותר אירועים.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), עקב הריחוק מאירופה והמשבר הכלכלי העולמי, חלה ירידה ביחס לאולימפיאדת אמסטרדם. ענפי האמנות לא הצליחו להתגבר על קשיים אלו, ומספר העבודות שנשלחו נותר יציב גם לאחר מכן. התערוכה משכה 384 אלף מבקרים במוזיאון הטבע של לוס אנג'לס. תחרויות אמנות נערכו גם באולימפיאדת ברלין (1936) ובאולימפיאדת לונדון (1948), עם הצלחה סבירה, אם כי מספר העבודות שהוגשו בלונדון היה נמוך משמעותית.
בשנת 1949 הוצג דו"ח בישיבת הוועד האולימפי ברומא ובו נכתב כי כמעט כל המתמודדים בתחרויות האמנות הם אנשי מקצוע, ועל כן יש לבטל אותן או להחליפן בתערוכה ללא פרסים או מדליות. הדו"ח עורר דיון סוער. בפגישה ב-1951 הוחלט להחזיר את התחרויות לקראת אולימפיאדת הלסינקי (1952), אך המארגנים הפינים הגיבו באומרם שאין מספיק זמן, ועל כן לא נערכה תחרות. במקום זאת הוצגה תערוכת אמנות.
הסוגיה המשיכה לעלות לדיונים בוועד האולימפי, ובוועידה ה-49 של הוועד האולימפי, הוחלט לאחר הצבעה להחליף את תחרויות האמנות בתערוכה בנושא עתיד האולימפיאדה. מאז נעשו כמה ניסיונות להחזיר את התחרויות, אך הן לא נחלו הצלחה.
שני אנשים בלבד זכו במהלך ההיסטוריה במדליה אולימפית בספורט ובמדליה אולימפית באומנות. הראשון היה ולטר ו. וינאנס מארצות הברית שזכה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון (1908) בירי ספורטיבי (ציד של איילים רצים) ובמדליית זהב בפיסול באולימפיאדת סטוקהולם (1912) והשני היה אלפרד האיוש יהודי מהונגריה, האלוף האולימפי הראשון בשחייה ל-100 מטר חפשי ול-1200 מטר חופשי באתונה 1896 ובמדליית כסף (לא היה זוכה במדליית זהב) באולימפיאדת פריז (1924) בארכיטקטורה.
ענפים
בין השנים 1912 עד 1948 כללי תחרויות האמנות השתנו, אך הליבה שלהם נותרה זהה. כל היצירות נדרשו לשאוב השראה מהספורט, והן היו צריכות להיות מקוריות (כלומר לא פורסמו לפני האולימפיאדה). בדומה לאירועי האתלטיקה באולימפיאדה, מדליות הזהב, הכסף והארד הוענקו לאמנים על פי הדירוג, אם כי לא כולן הוענקו בכל תחרות. מספר פעמים אף לא הוצגו מדליות כלל.
באופן כללי מותר היה לאומנים להגיש מספר עבודות במקביל, תוך הגבלה על מספר העבודות שניתן היה להגיש שהשתנתה מפעם לפעם. הדבר איפשר לאומן יחיד לזכות במספר פרסים במקצה יחיד.
ארכיטקטורה
עד המשחקים האולימפיים באמסטרדם שנערכו בשנת 1928, ענף הארכיטקטורה לא חולק לקטגוריות משנה. משחקי 1928 הביאו עמם שינוי, והוסיפו תחרות תכנון ערים. עם זאת, הקטגוריה לא הייתה ברורה ומובנת בחלק מהזמן, והיו עיצובים שזכו בשתי הקטגוריות במקביל.
המתחרים בקטגוריה זו הורשו להשתמש ביצירותיהם לפני האולימפיאדה. דוגמה מעניינת היא עבודתו של ג'ן וילס, שזכה במדליית זהב על תכנון אצטדיון האולימפיאדה שהיה בשימוש באותה שנה.
מוזיקה
עד שנת 1936 נערך אירוע מוזיקה יחיד, אך באותה שנה הוא חולק לשלוש קטגוריות משנה: אחת לתזמורות, השנייה לקטע כלי, והשלישית לסולו ומקהלות. בשנת 1948 שונתה החלוקה שוב, ונוצרו שתי קטגוריות שהחליפו את השלוש: האחת עסקה במקהלות, תזמורות, קטע כלי ומוזיקה קאמרית, והשנייה שיועדה למוזיקה ווקאלית.
לשופטים היו לעיתים בעיות מסוימות עם היצירות, שהוצגו על דף נייר. השופטים, שייתכן והיו קשורים לשיפוט לא תקין, החליטו לעיתים קרובות להעניק רק פרסים בודדים. בשתי הזדמנויות לא הוענקו פרסים כלל (בשנת 1924 ובקטגוריית קטעי כלים בשנת 1936).
אולימפיאדת 1936 הייתה היחידה אי פעם בה הקהל זכה לשמוע את יצירות הזוכות.
ספרות
עד שנת 1924 ושוב בשנת 1932 הייתה רק קטגוריית ספרות אחת. מעבר לכך, בכל יתר האולימפיאדות, חולקה הקטגוריה למגוון קטגוריות משנה. באולימפיאדת 1928 הוצגו קטגוריות משנה לספרות דרמטית, אפית ולירית. בשנת 1936 הושמטה קטגוריית הספרות הדרמטית. שתי הקטגוריות האחרות המשיכו להתקיים עד 1948.
פיסול
עד שנת 1928 נערכה קטגוריית פיסול אחת. באותה שנה הוחלט לחלק אותה לשניים: אחת לפסלים והשנייה לתבליטים ולמדליות. בשנת 1936 היא חולקה שוב: קטגוריית התבליטים והמדליות חולקה לשתי קטגוריות נפרדות.
ציור
בדומה ליתר קטגוריות האמנות, גם בציור הייתה קטגוריה אחת עד שנת 1928, כשהיא פוצלה לשלוש תת-קטגוריות: רישומים, אמנות גרפית וציורים. לאחר מכן הקטגוריות התחלפו מדי אולימפיאדה. בשנת 1932 היו שלוש: ציורים, הדפסים וכן צבעי מים/רישומים. ב-1936 נערך שינוי נוסף ונעלמה קטגוריית ההדפסים שהוחלפה באמנות גרפית ואמנות גרפית מסחרית. בפעם האחרונה בה נערכה תחרות אמנות ב-1948, שלוש הקטגוריות היו אמנות ומלאכה יישומית, תחריטים וצבעי מים/שמנים.
הרחבה של משחק לאסטרטגיות מעורבות
בתורת המשחקים, הרחבה של משחק לאסטרטגיות מעורבות היא משחק בצורה אסטרטגית שבו קבוצת האסטרטגיות של כל שחקן היא קבוצת האסטרטגיות המעורבות שלו במשחק המקורי (התפלגות על קבוצת האסטרטגיות הטהורות) ופונקציית התשלומים היא תוחלת התועלת של האסטרטגיות הטהורות.
הגדרה
יהי משחק בצורה אסטרטגית שבו: ההרחבה של \ G לאסטרטגיות מעורבות היא המשחק בצורה אסטרטגית
שבו:
שיווי משקל במשחק עם אסטרטגיות מעורבות
משפט נאש קובע כי לכל משחק בצורה אסטרטגית שבו מספר סופי של שחקנים ולכל שחקן יש מספר סופי של אסטרטגיות טהורות, קיים שיווי משקל באסטרטגיות מעורבות.
דוגמה
במשחק בעיטות העונשין בכדורגל, האסטרטגיות הטהורות של הבועט הן לבעוט לצד ימין של השער (R) או לבעוט לשמאלו (L). האסטרטגיות הטהורות של השוער הן לקפוץ לצד ימין (R) או לזנק לצד שמאל של השער (L). כאשר השוער קופץ לכיוון הנגדי, הבועט מצליח להכניס את הכדור לשער ומרוויח נקודה (השוער מפסיד נקודה). כאשר השוער קופץ לכיוון הבעיטה הוא מצליח לבלום את הכדור ומרוויח נקודה (הבועט מפסיד נקודה).
משחק זה יכול להיות מתואר על ידי מטריצת התשלומים הבאה:
אם הבועט ישתמש תמיד באותה אסטרטגיה טהורה השוער ידע זאת ויוכל לעצור את הכדור. כאשר כל אחד מהשחקנים ישחק באסטרטגיות מעורבות, השחקן יבעט לימין בסיכוי \ \alpha ויבעט לשמאל בסיכוי \ 1-\alpha   והשוער יקפוץ לימין בסיכוי \ \beta  ולשמאל בסיכוי \ 1-\beta. פונקציית התשלום של הבועט: ובדומה פונקציית התשלום של השוער:
שיווי המשקל היחידי במשחק זה הוא אסטרטגיה מעורבת כאשר השוער והבועט בוחרים כל אחת מהפעולות שלהם בהסתברות כלומר,  ותוחלת התשלום של כל שחקן היא 0.
רן לוי (קצין)
רן לוי (נולד ב-18 בדצמבר 1962) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק הציוד במטה חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
לוי הוא בנם של רותי ושמעיה לוי ואחיו הבכור של זיו לוי, שגם הוא שירת כקצין בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר. למד הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. ב-1985 התגייס לחיל האוויר ומונה לקצין אחזקת מכ"ם ביחידת הבקרה הדרומית של החיל. לאחר מכן שירת בענף גילוי וזיהוי במחלקת מערכות ובענף בקרת ירי. ב-1998 מונה לראש ענף קשר אווירי וניווט. ב-2002 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד יחידת מערכות מבצעיות הנדסיות (ממד"ס). ב-2006 מונה לראש מחלקת חימוש ואוויוניקה. בנובמבר 2009 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק הציוד, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2013.
לאחר סיום שירותו הצבאי ייסד עם אחיו את חברת "SkyRails", העוסקת במערכות לניהול אוטומטי של מרחב אווירי בו פועלים כלי טיס בלתי מאוישים.
לוי בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת תל אביב (מ-2001) ובנוסף, מוסמך אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וממשל משנת 2009.
השניים הורים לשתי בנות ושני בנים ומתגוררים ברעות.
שומע תפילה (אלבום)
שומע תפילה הוא אלבום מוזיקה של יענקי דסקל האלבום יצא בשנת 2010 והוא מכיל 28 רצועות, בעיקר של קטעי חזנות הלקוחים מן התפילות. את האלבום הפיק יוסף משה כהנא והוא שייך לחברת התקליטים לחיים הפקות. את העיבוד המוזיקלי ביצע חיים מנחם הרטמן.
השתתפו בהקלטות
מקהלה: יעקב רוטבלט, סיני ברמץ, יצחק שפריי, מרדכי רוטלר, מיכאל ויינברגר, משה יוסף וולדמן, חיים מאיר רוט מקהלת הילדים פרחי לחיים: משה ברויער, יוסף משה געלבמאן, מרדכי פנחס דאנציגער, שרגי ליכטער, אברהם דוד לונגער, יעקב יוסף שפיצער, שמואל נפתלי שפירא
שחטאר דונצק (כדורגל נשים)
מועדון כדורגל נשים "שחטאר" הוא מועדון כדורגל נשים אוקראיני המייצג את העיר דונצק, שנוסד ביוני 2021. מאז עונת 2021/22 הוא משחק בליגה הראשונה באוקראינה, הנחשבת לשנייה בחשיבותה בליגות האוקראיניות בכדורגל נשים. הוא מארח את משחקי בית באצטדיון ארסנל-ארנה בכפר סצ'אסטליבויה בפרברי קייב.
ב-15 ביוני 2021 מועדון הכדורגל שחטאר הודיע על הקמת מחלקת כדורגל נשים. בהתאם לתוכנית האסטרטגית לפיתוח כדורגל נשים באוקראינה לשנים 2020-2024, שאושרה על ידי הוועד הפועל של התאחדות הכדורגל האוקראינית, כל המועדונים החברים במנהלת ליגת העל צריכים לכלול קבוצות נשים. ב-19 ביוני 2021 מונה רומן זאייב לתפקיד המאמן הראשי של קבוצת הנשים החדשה, שיכין אותה להשתתפות בעונת הבכורה 2021/22 בליגה הראשונה באליפות אוקראינה. ב-20 ביוני 2021 החלה העבודה על החתמת שחקניות, כולל השוערת מריה דנישיץ' והבלמית ולריה אולחובסקיה. ב-1 ביולי 2021, צוות של 16 שחקניות ושתי שוערות התכנסו לראשונה במחנה אימונים של שחטאר דונצק בכפר סצ'אטליבויה, במחוז קייב. ב-6 ביולי 2021, בשטח מתחם הספורט סוויאטושין, ערכה קבוצת הנשים של שחטאר את האימון הראשון הפתוח לנציגי תקשורת.
ב-14 באוגוסט 2021, במשחק חוץ נגד בגירה מהעיר קרופיבניצקי, ערכה הקבוצה את הופעת הבכורה בליגה הראשונה באליפות אוקראינה בעונת 2021/21, לאחר שניצחה במשחק הרשמי הראשון בתוצאה 5:0.
אצטדיון הקבוצה
לאחר ששחטאר התקבלה לליגה הראשונה באליפות אוקראינה, הן מארחות את משחקי הבית שלהן באצטדיון ארסנל-ארנה בכפר סצ'אסטליבויה במחוז קייב, שיכול להכיל 1,000 צופים.
פביאן טרווינג
פביאן טרווינג (Fabienne Terwinghe; נולדה ב-1968) היא דוגמנית בלגית.
ביוגרפיה
היא צעדה במסלולי תצוגות אופנה של מעצבים רבים, ובהם ראלף לורן ומקס מארה, והופיעה בפרסומים של ארמני וכריסטיאן דיור.
היא שימשה כדוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה רבלון ואחד הצילומים הידועים שלה היה בפרסום של רבלון לצד מיכאלה ברקו ושתי דוגמניות נוספות.
היא דיגמנה לחברות הלנה רובינשטיין וויקטוריה סיקרט והופיעה בגרסאות האמריקאיות והאיטלקיות של מגזין אל, במהדורה האיטלקית של מגזין מארי קלייר ובמהדורה הספרדית של מגזין ווג.
ב-1989 היא הופיעה בווידאו קליפ של להקת ניו אורדר לשיר Round & Round. ב-1994 היא הופיעה בעירום במהלך פרסום נגד תעשיית הפרוות של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים והצהירה שבמהלך הקריירה שלה סירבה לדגמן בגדים עם פרווה.