cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרטגל
טרטגל (בספרדית: Tartagal) היא עיר בפרובינציית סלטה בארגנטינה. את טרטגל חוצה נהר טרטגל. העיר נמצאת במרחק של 365 קילומטרים מסלטה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 1,736 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-20 נחנכה במקום תחנת רכבת ששירתה אנשים מהכפרים באזור. תחילה התחנה נקראה על שם מנואלה פדרסה, גיבורה לאומית שנלחמה בכוחות שניסו להשתלט על בואנוס איירס בתחילת המאה ה-19, אולם כעבור זמן קצר השם שונה לטרטגל על שם הצמח טרטגו, מין של חלבלוב הגדל באזור.
כעבור זמן קצר התגלו במקום מצבורי נפט וגז גדולים. עקב כך החלה התיישבות גדולה באזור והעיירה טרטגל נוסדה באופן רשמי ב-1924. ב-22 בספטמבר 1949 טרטגל קיבלה מעמד של עיר.
כלכלה
כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הפקת נפט וגז מהמצבורים באזור.
חינוך
בטרטגל נמצאות שלוחות של האוניברסיטה הלאומית של סלטה ושל האוניברסיטה הקתולית של סלטה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה טרטגל, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים דרומית לעיר.
טרטגל נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 34, המקשר בין הגבול עם בוליביה בצפון הפרובינציה ובין העיר רוסאריו בפרובינציית סנטה פה.
מתח (פסל)
מתח (1966) הוא פסל מאת האמן הישראלי מנשה קדישמן.
היצירה
הפסל הוא עיבוד לפסל מוקדם של קדישמן, משנת 1964 העשוי מאבן ועץ. פסל זה עשוי מגושי אבן חצובים המונחים זה על זה כמעין מזבח. הפסל המאוחר הוזמן על ידי מוזיאון ישראל עבור גן האמנות ע"ש בילי רוז. הוא עשוי מתכת צבועה בצהוב והוא גבוה יותר מן הפסל המוקדם. המבנה של הפסל משקף את ענינו של קדישמן בפיסול מינימליסטי, אליו נחשף בעת תקופת לימודיו בלונדון. קדישמן יצר איזון בין הצורות השונות, הנראות שעונות זו על גבי זו.
קדישמן טען כי הצבע הצהוב נבחר בשל הזרות של הצבע בנוף. הוא נתפש בעיניו "כמו טרקטור בטבע".
בשנת 2010, עם פתיחתו המחודשת של המוזיאון הועבר הפסל מגן הפסלים והוצב ברחבת הכניסה של המוזיאון, ניצב במרכזה של בריכת השתקפות.
גזע 8472
גזע 8472 (באנגלית: Species 8472) הם גזע חייזרי בסדרת הטלוויזיה מסע בין הכוכבים: וויאג'ר. הגזע חי בממד אחר הנקרא חלל נוזלי (Fluidic Space).
מאפיינים ביולוגיים
לגזע 8472 - אשר שמו הוענק לו על ידי הבורג, בעוד ההירוג'נים מכנים אותם "הנוזליים" - יש מבנה גנטי צפוף, כאשר כל תא מכיל כמות של יותר מפי מאה של חומר גנטי מאשר של תא אנושי, וזאת בשל מבנה ה-DNA הסלילי-המשולש שלהם. עקב כך, ברמה התאית, הם חסינים לחלוטין מפני הטמעה בקולקטיב הבורג.
גזע 8472 הם טלפתיים ובמסע בין כוכבים: וויאג'ר הם מתקשרים עם קס ועם טובוק באמצעות מסרים טלפתיים.
פיזיולוגיה
האנטומיה של גזע 8472 ייחודית בכך שיש להם 3 גפיים, כל אחת עם חמישה מפרקים, ורגליים פרסתניות. יש להם אישונים בצורת צלב, והם מסוגלים לתקשר, גם, באמצעות טלפתיה. יש להם שלד של גוף גבוה ורזה, והם בעלי רקמות רכות מעט מאוד, וגפיים, הנתמכים על ידי שרירים. המראה החיצוני שלהם מורכב בעיקר מחזה גרום ומראש גדול באופן לא פרופורציונלי, המעניק להם מראה רזה וגבוה באופן כללי. יש להם לא פחות מחמישה מגדרים. גזע 8472 יכולים לשרוד, גם, בסביבה רגילה. זהו אחד מהמינים הגשמיים המתקדמים ביותר מבחינה אבולוציונית אשר נתקלו בהם ביקום "מסע בין כוכבים". עם זאת, בעוד שמינים כמו הבורג הגיעו לפסגת הישגים טכנולוגיים באמצעות הטמעת יצירותיהם, של גזעים אחרים, בטכנולוגיה שלהם, גזע 8472, השיג דומיננטיות, בהתבסס על עליונותו הביולוגית. הביולוגיה החזקה שלהם הופכת אותם לעמידים, כנגד הטמעה בידי הבורג.
לגזע 8472 יש כוח וסיבולת מדהימים, כפי שמודגם בפרק "Prey", כאשר חבר אחד מגזע 8472 הותקף על ידי חבורת ציידים הירוג'נים בכלי נשק כבד. בהניחם כי הוא מת, הם לקחו אותו חזרה לספינה שלהם, רק כדי לגלות אחרת, לאחר שהחייזר תוקף את מפקד צוות ההירוג'נים ואת פקודיו. כאשר החייזר עושה את דרכו, על פני מעטפת הגוף החיצונית של וויאג'ר, הוא קורע את מחיצות הספינה כדי לפלס לעצמו דרך גישה אל תוך הספינה. אף שהחייזר נפצע קשה, בסוף של דבר הוא מרפא את עצמו, בשרו הפצוע מתחדש ונראה, כי הוא מסוגל לשרוד ולהתאושש, מפציעה משמעותית. בני גזע 8472 תוקפים תוך שימוש בטפריהם ובכוחם הפיזי, ולעולם לא ישתמשו בנשק, המוחזק ביד; תחת זאת, ישתמשו במערכת החיסונית המעולה שלהם, בתפקיד התקפי.
סביבת המגורים הטבעית
גזע 8472 מתגוררים ב-"מרחב הנוזלי" (Fluidic Space) - שנמצא, אולי, מחוץ ליקום שלנו, אף שמוצהר כי ניתן לקבוע בוודאות רק שהוא נמצא מחוץ לגלקסיה שלנו. המרחב הנוזלי הוא רצף מלא בנוזל אורגני. במרחב הנוזלי אין כוכבים, כוכבי לכת או ערפיליות. עם זאת, ב-Star Trek: Armada II, למרחב הנוזלי יש מספר ערפיליות, המכונות ערפיליות-נוזליות. בפרק 1 בעונה ה-7 מתגלה כי ל"מרחב הנוזלי" יש גבול גם עם רביע בטא. אחת מחלליות הבורג נמצאת באזור במשימת תצפית טקטית על ה"מרחב הנוזל".
טכנולוגיה
גזע 8472 משתמש בסוג של חללית אורגנית, הידוע רק בכינוי "Bioship", המורכבת מאותו חומר אורגני כשל טייסיה ובדרך כלל נשלטת על ידי טייס יחיד. למרות שגזע 8472 מתקשרים באמצעות טלפתיה, אין זה ברור אם ה-Bioships עצמן נשלטות באופן טלפתי, מאחר שטייס מגזע 8472 נראה כמי שמפעיל מסוף על מנת להטיס Bioship. חללית ה-Bioship, שחקרו אנשי צוות הוויאג'ר, הכילה אוויר, המתאים לנשימה על ידי בני-אדם.
כל Bioship כוללת מערכת דם נוזלי אלטרו-דינאמי, ככל הנראה לצורך חלוקת חשמל, ליבת מחשב נוירולוגית, מערכת נשק אנרגיה רבת עצמה, ויכולת עיוות. גוף החללית יכול לשנות את צורתו ולהידמות לספינות אחרות, וכן לתקן בעצמו נזקים. החללית יכולה לתפקד ביעילות, הן במרחב רגיל והן במרחב נוזלי. הנשק העיקרי של ה-Bioship חזק דיו, על-מנת להרוס, קוביית בורג אחת, באמצעות יריות מעטות בלבד. כמו כן, כאשר קוביית בורג נגחה ב-Bioship על מנת להרוס אותה, שתי החלליות הושמדו, למרות המסה הקטנה יחסית של ה-Bioship. מערכת נשק משותפת, של 8–9 ספינות חלל, יכולות להרוס כוכב לכת שלם בתוך שניות.
היסטוריה
פרקים רלוונטיים של מסע בין כוכבים: וויאג'ר, בהם מופיע גזע 8472, כוללים את:
גזע 8472 התגלה על ידי הבורג בשנת 2373, כאשר פלשו אל המרחב הנוזלי (כפי שנחשף בפרק "Scorpion, Part II"), לשם הגיעו באמצעות פתיחת קרע בחלל באמצעות צלחת הטיה. הבורג מצאו את גזע 8472 ברביע דלתא וניסו להטמיע את הביוטכנולוגיה שלהם, שהיא מתקדמת יותר מכל דבר שראה הבורג קודם לכן. הבורג מבין מהר שגזע 8472 חסין מפני הטמעה, ושהטכנולוגיה העכשווית של הבורג לא יכולה להשתוות לה. למעשה, גזע 8472 הוא אחד מכמה מינים כל כך מתקדמים שהספינות שלו מסוגלות להשמיד קובית בורג אחת תוך מספר שניות. בתגובה לתוקפנות הבורג, פולש, גזע 8472, לרביע דלתא ומתחיל בהשמדה שיטתית של הבורג, כמו גם של מינים אחרים, חפים מפשע.
אחד מחייזרי גזע 8472 נותר ברביע דלתא במהלך הנסיגה ובמשך מספר חודשים הפך לניצוד על ידי קבוצה חסרת רחמים של הירוג'נים.
מודאגים מהאיום מצד האנושות, גזע 8472 בונה 13 טרה-ספירות ברביע דלתא, ומשחזר בתוכן את מבנה האקדמיה של צי הכוכבים כקרקע להיערכות למשימת איסוף מודיעין על כדור הארץ. התוכנית נחשפה על ידי וויאג'ר ובעקבות כך החלו שיחות שלום. וויאג'ר משכנעת את גזע 8472 - בראשותו של חייזר, המתחזה לבות'בי - שלפדרציה אין סכסוך איתם והצדדים נפרדים באחווה.
משחקי וידאו
גזע 8472 מופיעים כנבלים במשחקי המחשב Star Trek: Voyager – Elite Force ו-Star Trek: Armada II. כמו כן, הם מופיעים ב-Star Trek Online.
צלו של רוזנדורף
צלו של רוזנדורף הוא ספרו של נתן שחם משנת 2001, שנכתב כהמשך לספר רביעיית רוזנדורף.
תקציר העלילה
הספר מתחיל בלוויה של קורט רוזנדורף, שנפטר בגיל 73 מהתקף לב. הזמן הוא סוף יולי 1973. בראש המלווים הולכים אשתו רות ושני בניו, הבכור ארנון והצעיר מאיר, שניהם בוגרים ובעלי משפחות משלהם. אחרי הלוויה, בין שאר מבקרים ומנחמים, שרובם מנגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שקורט רוזנדורף היה בין חבריה מיומה הראשון בשנת 1936 ועד יומו האחרון, רואה ארנון פנים זרים לו, המושכים את עינו. האיש ניגש אליו ואל אחיו וכיון שארנון הוא היחיד במשפחה, לאחר מות אביו, הדובר גרמנית, הוא קושר עמו שיחה קצרה אך אינו מזדהה וכעבור זמן קצר פורש והולך לדרכו.
אחרי שכל המנחמים הולכים לדרכם, חוקר ארנון את אמו לזהות האיש, ושומע ממנה כי האיש, שאינה נוטה לו חיבה, בלשון המעטה, הוא אגון לוונטל, חברו הטוב של אביו מאז נפגשו על האוניה בדרכם ארצה, בשנת 1936. ארנון, היסטוריון שהתמחותו בגרמניה הנאצית, מיצר על שלא ידע זאת קודם, משום שהוא מחפש את לוונטל, סופר גרמני ששהה שנים אחדות בארץ ולאחר טלטולים שונים חזר לבסוף לגרמניה, מתוך עניין בפרק מסוים בתולדותיו. הוא פותח בחיפושים אחריו, מוצא אותו לבסוף בדרך מקרה, והיכרותו עם אגון לוונטל מביאה אותו אל מקומות, שאת קיומם לא שיער. הספר כולו מסופר בגוף שלישי, אך מנקודת מבטו הבלעדית של ארנון ולא זו של מספר כל יודע.
בדרך מקרה, עקב תאונת דרכים קלה, מתוודע ארנון אל גדעון אשלבכר, מוציא לאור, המטפל, לפי בקשת אביו הזקן, בהוצאת ספריו של אגון לוונטל בעברית. גדעון מארגן מפגש בין ארנון לסופר הגרמני מר הנפש והעוקצני, השמח להזדמנות להכיר את בנו של חברו הטוב ולספר לו על אביו בשנים שלפני הולדתו ובילדותו הרכה. קורט רוזנדורף נשא לאישה את תלמידתו לכינור, נערה הצעירה ממנו ביותר מעשרים שנה, לאחר שנודע לו על מות אשתו ובתו בגרמניה. רות הייתה אז בהריון וקורט דחה את התנגדותו הנמרצת של חברו הטוב לוונטל, שטען לאי התאמה ביניהם. התנגדותו של לוונטל לרות נודעה לארנון עוד לפני פגישתם ממכתבים ישנים, שמצא שמורים בכספת והעלים את תוכנם מאמו. היא לא ידעה על המכתבים, אך חשה היטב בעוינותו של לוונטל והגיבה עליה בהתאם לטבעה.
לוונטל מזהיר את ארנון, שאנה עלולה לדחות אותו ומפציר בו במפגיע שלא יתקשר אליה אלא ישאיר את מלאכת ההכנה ללוונטל עצמו. רק כעבור זמן, כשארנון מגיע ליריד הספרים בפרנקפורט, יוצאת הפגישה לפועל וארנון מתוודע אל אחותו ופוגש לרגע, לאחר קונצרט, את אחייניתו. ארנון מקווה להמשיך את ההיכרות, אך אינו רואה סיכוי רב לכך, משום שנפשה המסובכת והמופרעת של אחותו כנראה לא תאפשר זאת.
באחת משיחותיו עם אנה, מזכיר ארנון את הסיפור על אחיו התאום של אגון לוונטל וחשדותיו באשר לתפקיד שמילאו שני האחים בשירות הגרמנים, על סמך התכתבות בשמות צופן עם גורם בתל אביב בשנות המלחמה, אך אנה ממהרת לסתור את דבריו ומבהירה לו, שלאגון לוונטל לא היה מעולם אח, לא תאום ולא אחר, וכי היה זה הוא עצמו שישב בדכאו ושוחרר משם, במחיר בגידה בחבריו למפלגה הקומוניסטית, וגם האישה והבן, שייחס לאחיו האובד, כביכול, היו אשתו ובנו שלו, שאכן נמלטו אל ברית המועצות ונעלמו שם. לבקשתה הנמרצת, הוא מבטיח לה לשמור עובדה זו בסוד, לא לספר על כך לאיש ולא לגלות את ידיעתו ללוונטל עצמו, אך הדברים נודעים שלא מדעתו של ארנון וללא מעורבותו ואגון לוונטל, איש בודד, שבור וחולה, אכול פחדים וחרטות, מאשים את ארנון שלא בצדק, מסרב לקבל את הכחשותיו ולבסוף שם קץ לחייו, מוות שאנה, שהצהירה על סלידתה מן האיש, מאשימה בו את ארנון על אף הכחשותיו.
קישורים חיצוניים
דוד ויצטום, ביקורת על "צלו של רוזנדורף"
נחמן טל
נחמן טל (2 בפברואר 1931 – 9 בינואר 2021) היה ראש האגף הערבי בשירות הביטחון הכללי והמשנה לראש השירות, ולאחר מכן היה עמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים ומרצה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
נחמן טל (טלישבסקי) נולד בכפר גנים, פתח תקווה. הוריו של טל עלו לארץ ישראל כחלוצים ב, נישאו והתיישבו בכפר גנים. בנעוריו היה פעיל בתנועת "הנוער העובד". התגייס לפלמ"ח, עבר קורס חבלה והתמחה בהכנת פצצות מאולתרות. עבר הכשרה בקיבוץ גבע. עקב פרוץ מלחמת העצמאות לא סיים את לימודיו בתיכון והתגייס לנח"ל. השתתף במלחמה כחבלן, בין השאר במבצע דני. לאחר שחרורו נמנה עם מייסדי קיבוץ אבוקה בבקעת בית שאן. משם נשלח כרכז תנועת הנוער העובד לשנת הדרכה בהרצליה. שם הכיר את משה אורי, שגייס אותו בשנת 1955 לשב"כ.
הוא שירת בשירות הביטחון הכללי במשך 40 שנה, והתמחה בעניינים ערביים. כיהן כמפקד מרחב עזה וסיני, ובהמשך כראש האגף לעניינים ערביים וכמשנה לראש השירות.
בזמן שירותו כראש האגף לענייני ערבים בשירות הביטחון הכללי התרחשה פרשת קו 300. טל לא היה מעורב בפרשת הריגת המחבלים ואף טען כי הם לא היוו סיכון ועדותו בנושא נחשפה בסרט "א. תחסל אותם" ששודר בערוץ 10.
בשנת 1991 השתתף בוועידת מדריד, והיה חבר משלחות ישראל למשא ומתן לשלום עם הפלסטינים ועם ירדן.
בשנת 1995 פרש מהשב"כ, אך ראשי השב"כ מאז הוסיפו להיעזר בו כבמעין יועץ לענייני הערבים בישראל. ראש השירות לשעבר, עמי אילון, אישר לו לאחר פרישתו לערוך מחקר על ערביי ישראל תחת הממשל הצבאי, על סמך מסמכים סודיים של השב"כ ומארכיונים אחרים; מהמחקר הבשילה עבודת דוקטורט שהוגשה לאוניברסיטת חיפה, אך זו חסויה עד היום.
בשנת 1999 פרסם את ספרו "עימות מבית", שבו דן בהתמודדות מצרים וירדן עם האסלאם הקיצוני, ובו הוא ראיין דמויות כדוגמת השייח אחמד יאסין (הספר תורגם לשפה האנגלית). כן השתתף בכתיבת ספר על חמאס.
טל היה בעל תואר דוקטור מהחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, שימש כעמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב, ולימד באוניברסיטת תל אביב. בנוסף, היה פעיל במסגרת המפקד הלאומי וחבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון. את רעייתו עפרה, גננת במקצועה, הכיר במושב מעונה, בעת פעילותו כרכז המרחב הצפוני. לשניים נולדו שלושה ילדים. טל השתקע בעיר רעננה והתגורר בה משנת 1982.
נפטר ב-9 בינואר 2021. נטמן בבית העלמין ברעננה. הותיר אחריו את רעייתו, עפרה, ילדים ונכדים.
חיים מאיר יחיאל שפירא (נארול)
רבי חיים מאיר יחיאל שפירא (כ' באלול ה'תרס"ז, 30 באוגוסט 1907 - י"ח בתמוז ה'תשס"ז, 4 ביולי 2007) היה רב ואב"ד בקהילת נארול (יידיש: נאראל) בגליציה. לאחר השואה שימש רב בניו יורק ולאחר מכן בבני ברק.
שימש גם כאדמו"ר ובשנותיו האחרונות כונה "זקן האדמו"רים".
תולדותיו
נולד בעיירה נארול שבגליציה. אביו, דוב בעריש ריינמן, היה בנו של רבי שלום ריינמן, רב העיירה וחתנו של הרב שמואל אהרן רובין מקארטשין, מחבר הספר "בית אהרן" על הלכות גיטין ועוד ספרים. אמו הייתה נינת רבי שלום רוקח (שר שלום) ראשון שושלת חסידות בלז. נקרא על שם אבי אמו, רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מרדיכוב.
בשנת ה'תרפ"ג נסע לראשונה לעיירה בעלז אל קרובו האדמו"ר ר' ישכר דב רוקח (הזקן) מבעלז. שנים ספורות לאחר מכן, כשנפטר סבו, הוכתר תחתיו רבי חיים מאיר יחיאל לרבנות העיירה. הוא קיבל סמיכה מהרב מנחם זמבה ועוד.
בשנת ה'תרצ"ב נישא לפערל רבקה, בתו של האדמו"ר רבי משולם זלמן יוסף מטופורוב, שהיה חתנו של האדמו"ר אהרן פרלוב מקוידנוב. בנארול נולדו להם ארבעה ילדים. אחד נפטר בצעירותו, שניים נרצחו בשואה ורק אחד נותר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח הרב שפירא לטופורוב. בקיץ 1940 גורש על ידי הרוסים לסיביר יחד עם אשתו ובנו הגדול. כאשר שוחרר משם עבר לסמרקנד, שם פעל להקמת מקווה טהרה, תפילות בציבור ולימוד תורה בסתר.
בשנת ה'תש"ו עזב את ברית המועצות. שהה בפראג וטיפל שם בהקמת מטבח כשר עבור פליטי השואה. לאחר מכן עבר לאנטוורפן שבבלגיה, וגם שם פעל בעזרה לפליטי השואה. בשנת ה'תש"י היגר לארצות הברית, והתגורר בתחילה בבורו פארק ולאחר מכן באיסט סייד של מנהטן. נתמנה לרב בית הכנסת של חסידי בעלז. ארגן משלוח חבילות מזון לישראל, שהייתה נתונה תחת משטר הצנע.
בשנת ה'תשל"ב עלה לישראל והתיישב בבני ברק, שבה הקים בית מדרש. עסק רבות בתורתו של ה"מנחת חינוך" ומסר שיעורים קבועים בספר זה. היה מקורב לאדמו"ר מבעלז - הרב ישכר דב רוקח, שנהג להושיבו על ידו בעת שערך את שולחנו, ולהאזין לתיאוריו אודות האדמו"רים הקודמים.
נפטר בשנת תשס"ז, בגיל 100.
לאחר פטירתו הוציאה [חסידות נאראל] את הספר הוד קדומים לזכרו, ובו בעיקר דברי תורה של רבי שמואל אהרן רובין מקארטשין על הכנסת ספר תורה, וכן חידושי תורה של הרבי מנארול ותולדות חייו. בספר גם תמונות ותעודות שונות מחייו.
משפחתו
נכדיו, בני הרב בעריש: חתניו של הרב בעריש:
זמיובסקאיה באלקה
זמיובסקאיה באלקה (ברוסית: Змиёвская балка) הוא אתר הוצאות להורג בתחומי העיר רוסטוב על הדון, ששימש את הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע
במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים גרמנים כבשו את רוסטוב פעמיים.
הכיבוש הראשון היה קצר (17 עד 28 בנובמבר 1941) והם לא הספיקו לארגן השמדה המונית של יהודים (למרות זאת, הוצאו להורג כ-1,000 יהודים באותה עת). בפעם השנייה רוסטוב נכבשה ב-24 ביולי 1942, וזמן קצר לאחר מכן כבר הוצא צו שחייב רישום של כל היהודים מגיל 14 ולבישת סימני זיהוי מיוחדים.
הוצאות להורג המוניות
יחידת איינזצגרופן D שבפיקודו של ולטר בירקאמפ הייתה אחראית לביצוע ולניהול מבצע השמדת היהודים באזור, בהוראתו הישירה של מפקד עוצבות המבצע SS–10a אוברשטורמבאנפיהרר קורט כריסטמאן.
ב-5 וב-6 באוגוסט 1942 שבויי מלחמה סובייטים אולצו לחפור בורות גדולים, ולאחר מכן נורו שם למוות. ב-9 באוגוסט פורסם צו של מפקד עוצבות המבצע SS–10a, ד"ר הרץ, לפיו על האוכלוסייה היהודית של רוסטוב להגיע להירשם ולהתאסף לקראת 8 בערב של יום ה-11 באוגוסט בנקודות מפגש לצורך "יישוב מחדש" על מנת להגן עליהם מפני אלימות האוכלוסייה הלא-יהודית. יהודים שהגיעו לנקודות האיסוף הובלו אל אזור זמיובסקאיה 2, שם נאלצו התושבים לעזוב את בתיהם בקבוצות של 200–300 איש אל אתר ההוצאה להורג, היכן שהמבוגרים נורו למוות (חלקם נרצחו במשאיות גז), הילדים נרצחו באמצעות מריחת רעל על השפתיים. באותו היום הוצאו להורג יותר מ-15 אלף יהודים. אך ההוצאות להורג נמשכו גם בלילות ובימים הבאים. יחד עם היהודים בזמיובסקה נהרגו גם מספר בני לאומים אחרים — בעיקר חברי המשפחות היהודיות. בנוסף, נורו שם גם אנשי מחתרת, חולי רוח, שבויי מלחמה ושאר אזרחי ברית המועצות שהתנגדו לכיבוש הנאצי.
חומרים אודות הוצאות להורג המוניות באתר זמיובסקאיה באלקה נאספו בנובמבר 1943 ונכללו בחומרי הוועדה הממלכתית לחישוב הנזק שנגרם על ידי הנאצים (Чрезвычайная государственная комиссия по установлению и расследованию злодеяний немецко-фашистских захватчиков). חברי הוועדה גם סימנו את מיקומם של קברי האחים. מחקר מודרני קבע שמספרם הכולל של הקורבנות הסתכם ביותר מ-27 אלף הרוגים, רובם יהודים.
בין ההרוגים הייתה גם הפסיכואנליטיקאית הידועה סבינה שפילריין ושתי בנותיה.
זיכרון
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוצב אובליסק ופסל "שבועת החברים" לזכר ההרוגים. אם כי עובדת היותם של מרבית ההרוגים יהודים טושטשה.
בתחילת שנות השבעים, לפי התוכנית הכללית לפיתוח העיר, תוכנן לסלול כביש מהיר שהיה עובר בשטח אתר הירי ההמוני משנת 1942. ב-1973 נסלל רק חלק מהכביש החדש, כאשר באזור חציית הכביש והמפגש עם מסילת ברזל הוצע להקים אנדרטה לזכר קורבנות הפאשיזם. אלא שבתהליך הבנייה פסל "שבועת החברים" והאובליסק פורקו ללא השלמת בנייתה של אנדרטה אחרת.
מתחם הזיכרון המודרני, שכולל גם את מוזיאון ההנצחה, נבנה ביוזמת הפסל ניקולאי אוודיקוב בסיוע האדריכל הראשי של העיר, נוראד נרססיאנץ, והמימון לפרויקט הגיע מעסקים שונים בעיר.
פארק הזיכרון כולל מדרונות תלולים מכוסים עשבים. על המדרון הצפוני, סמוך לכביש ישנו מעבר כניסה ובו היכל אבל עשוי מבטון. סמוך לכניסה זו ישנו מסדרון המוביל אל "סמטת הצער", שם דולקת אש תמיד. מספר עמודים המזכירים עמודי דגלים, מסמלים מצבות. חלקו התחתון של אתר הזיכרון כולל מבנה זיכרון ענק, המתנשא מעל לקברם הלא מסומן של עשרות אלפי הקורבנות.
ב-9 במאי 1975 נחנך אתר הזיכרון המוקדש לקורבנות הנאציזם. בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 הידרדר מאוד מצבו של האתר: המוזיאון חדל לתפקד, שבילי האספלט התפוררו, הגז במבער של אש התמיד אזל ולא חודש ורק ב-2009 החלו עבודות שחזור ושיקום ביוזמת הקהילה היהודית המקומית ולבסוף אתר הזיכרון שוחזר עד סוף נובמבר אותה שנה.
ב-2011 במתחם האנדרטה הוחלף שלט ההנצחה. על השלט הקודם, שהוצב בשנת 2004, היה כתוב:.
בדצמבר 2013 עיריית רוסטוב, בהתבסס על החלטת ועדה פנימית למתן שמות לאתרים ציבוריים, החליטה לשנות את נוסח הכיתוב. בשלט החדש נכתב כך:.
ביולי 2020 דווח כי חלק מהמדרון התמוטט על שטח מתחם הזיכרון "לזכר קורבנות הפשיזם ב'זמייבסקאיה בלקה'". הסיבה לקריסה הייתה המשקעים הכבדים שירדו באזור, כאשר כ-80 קוב של אדמה ועשב נשטפו בגשמים ומילאו את אתר ההנצחה ואזור הולכי הרגל "דרך האבל".
לוטרה חסרת-טופר קונגולזית
לוטרה חסרת-טופר קונגולזית (שם מדעי: Aonyx congicus) היא מין של לוטרה גדולה החיה באזור אגן הקונגו באפריקה שמדרום לסהרה. בעבר נחשבה לתת-מין של לוטרה חסרת-טופר אפריקאית ובהרבה מיונים היא עדין מופיעה כך.
לוטרה זו דומה לקרובתה האפריקאית וקשה להבדיל ביניהן. היא חומה עם גרון בצבע קרם וכפות רגליים ורדרדות עם קרומי שחייה. הראש מוארך כדי ליצור זרימה ויש לה שפמים העוזרים לחוש את המים. האוזניים קטנות והזנב רחב ומשוטח ועוזר ללוטרה לפנות במהירות במים. אורכה 600-1,000 ס"מ ומשקלה 14-34 ק"ג.
הלוטרה נפוצה סביב אגן הקונגו בקמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גאבון ומדינות נוספות באזור. תפוצתה באגמים ונהרות טרופיים וכן סביב ביצות טרופיות, יערות טרופיים ויערות הרריים.
הלוטרה היא טורפת שבניגוד למצופה מעדיפה טרף יבשתי על דגים. היא ניזונה מחולייתנים יבשתיים כמו צפרדעים, זוחלים, עכברים ועופות וכן מביצים.
אתבסקה (משפחת שפות)
אתבסקה (אנגלית Athabascan) היא משפחת שפות בצפון אמריקה השייכת לשפות נה-דנה, שבעבר הייתה מדוברת ברוב אזורי מערב קנדה. כיום ישנם כ-180,000 דוברי אתבסקה, והיא הקבוצה השנייה בגודלה אחרי היוטו-אצטקים, בעיקר בצפון מערב קנדה, אלסקה וכן בדרום-מערב ארצות הברית.
נהוג לחלק משפחה זו לשלוש קבוצות:
קונסקיה
תולדות היישוב
קונסקיה הייתה מיושבת מהמאה ה-11, ונזכרת לראשונה במסמך משנת 1124. בתחילת המאה ה-13 נבנתה ביישוב כנסייה. בשנת 1748 הוענקו לקונסקיה זכויות עיר. באזור קונסקיה התפתחה מראשיתה של העיר תעשיית כריית עפרות ברזל והתכת ברזל.
יהודי קונסקיה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקונסקיה הוא מהמאה ה-16, ואלו תרמו חלק משמעותי לפיתוחה התעשייתי של העיר בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-6,500 יהודים, מתוך כ-8,300 תושבים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, וכן פעילות של בתי ספר עבריים. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, רצחו בו אלו עשרות יהודים, העלו באש בתי כנסת בה, ולקחו כבני ערובה כמה מנכבדי הקהילה בעיר להבטחת תשלום סכומי כופר. באביב 1940 רוכזו כ-7,500 יהודי העיר והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו בן שני חלקים שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה בהרוביישוב.
עם הבאת יהודים נוספים מהסביבה לגטו שבעיר, בסתיו 1942 הגיע מספר יושביו לכ-10,000 יהודים. ב-3 בנובמבר 1942 שולחו כ-6,000 מהם למחנה ההשמדה טרבלינקה, וב-7 בנובמבר 1942 שולחו לטרבלינקה כ-3,000 יהודים נוספים מהגטו. כ-600 יהודים נרצחו בגטו במהלך אקציות אלה, ומספר יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים.
מספר יהודים מהגטו שהצליחו לחמוק מהאקציות, וכן יהודים נוספים מהסביבה, כ-800 איש, רוכזו לאחר מכן בצפיפות קשה ביותר במשק חקלאי בסביבת העיר, בו הועסקו בין היתר בפירוק בית העלמין היהודי בעיר. עד 7 בינואר 1943 גורשו כולם למחנות ולגטאות הסביבה, ומשם הועברו לאתרי ההשמדה.
מוטי וייס
מֹרְדְכָי (מוֹטִי) וַייס (נולד ב-1992) הוא זמר-יוצר חרדי-חסידי ישראלי.
וייס הוציא סינגלים שזכו לדירוגים גבוהים בתחנות הרדיו החרדיות ולהצלחה רבה באתר יוטיוב.
ביוגרפיה
וייס נולד באשדוד למשפחה של חסידי ויז'ניץ. ולמד בתלמוד תורה של חסידי ויז'ניץ בעיר, לאחר מכן למד בישיבה קטנה וגדולה של החסידות, ולאחר מכן למד בישיבת חוג חתם סופר.
קריירה מוזיקלית
בגיל 9 התחיל לנגן על אורגן אך הפסיק בהוראת רבותיו בגיל הבר מצווה. בגיל 19 התחיל לנגן באירועים ובאוקטובר 2017 הוציא את סינגל הבכורה שלו - "יבנה המקדש", אותו הלחין בפדובה בדרך לקברו של הרב משה דוד ואלי.
בינואר 2021 הוציא את הסינגל "חי חי חי". הסינגל צבר 1.5 מיליון צפיות באתר יוטיוב, דורג במקום ה-12 בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול חי מיוזיק", ובמקום ה-13 במצעד של רדיו "קול פליי". במצעד של "קול חי מיוזיק" זכה וייס בתואר "פריצת השנה".
בפברואר 2021 הוציא את הלהיט "מחשבות טובות". הסינגל צבר 4.5 מיליון צפיות באתר יוטיוב, ודורג במקום ה-15 במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול ברמה". מבקר המוזיקה נתנאל לייפר העניק ביקורת חיובית לשיר,
בחנוכה תשפ"ב השתתף כפרשן מוזיקלי בשלב חצי הגמר והגמר של תוכנית הריאלטי "כוכב המג'יק קאס" ששודרה בכיכר השבת.
בינואר 2022 הוציא את הסינגל "לכבוד שבת קודש". השיר דורג במקום השני בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול חי מיוזיק", במקום השלישי במצעד של רדיו "קול פליי", ובמקום ה-11 במצעד של רדיו "קול ברמה". קליפ השיר הצליח אף הוא: הוא צבר 2.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב, ודורג במקום השני בקטגוריית "קליפ השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת". סינגל זה זכה לביקורת חיובית.
חיים אישיים
וייס הוא רווק. באוקטובר 2022 הוציא את השיר "אני לא יודע" העוסק בביטחונו בהשם על אף אי הצלחתו למצוא את זיווגו.
יחסי צ'ילה–צ'כיה
יחסי צ'ילה–צ'כיה הם היחסים הבינלאומיים בין צ'ילה וצ'כיה.
היסטוריה
העיירה נואבה בראונאו הוקמה בשנת 1875 על ידי מהגרים בוהמיים דוברי גרמנית מהעיר ברומוב בצ'כיה, כאשר השטחים היו שייכים ל.
בשנת 2011 גנב נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס עט פרוטוקול במהלך ביקורו הרשמי בצ'ילה. זה קרה במהלך מסיבת העיתונאים עם נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירה, וההקלטה שודרה ברשתות החברתיות, ומשכה תשומת לב רבה ברחבי העולם.
יחסים כלכליים
צ'ילה וצ'כיה חתמו על הסכמים רבים והסכמי שיתוף פעולה בתחומים שונים. שתי המדינות חברות ב (OECD). יחסי הסחר צ'ילה–צ'כיה נשלטים בעיקר על ידי הסכם ההתאגדות כלכלי EPA) עם האיחוד האירופי שנכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2003. בעבר חתמו צ'ילה וצ'כיה על הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות שהוכרז בשנת 1996.
במונחי מקרו-כלכליים, צ'ילה מייצאת לצ'כיה בעיקר יין צ'יליאני מזנים שונים, שזיפים ופירות אחרים, כמו גם אלכוהול וצמר כבשים, דבש, מקרל וסלמון; ואילו צ'כיה מייצאת לצ'ילה בעיקר מכוניות נוסעים וכלי רכב יבשתיים אחרים וציוד בנייה אחר), כמו גם מכונות ומכשירים אחרים לביצוע תעשייתי ספציפי (פריטי אינסטלציה, להב, מחרטות אופקיות, יציקה, מיכלים לגז או נוזלים וכו').
מאז שצ'כיה הצטרפה לאזור שנגן, אזרחים צ'יליאנים וצ'כים יכולים להיכנס ממדינה אחת לאחרת ללא צורך לויזה עבור שהייה של עד 90 ימים בתוך 180 ימים, מסיבות תיירות, עסקים וביקורים. בשנת 2015 ממשלות שתי המדינות חתמו על תוכנית אשרת עבודה וחופשה, במטרה להקל על החלפת צעירים לשהיות של שנה אחת.
שיתוף פעולה
קיימים הסכמי שיתוף פעולה מרובים בתחום המדעי, התרבותי, האקדמי, הכלכלי וכו'. בשנת 2011, נחתם הסכם שיתוף הפעולה באנטארקטיקה של צ'ילה–צ'כיה. ממשלת צ'כיה משתתפת במצפה הכוכבים הדרומי של אירופה, הממוקם במדבר אטקמה.
ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן
ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק (בשפת דזונגקה: འཇིགས་མེད་སེང་གེ་དབང་ཕྱུག་, בכתב אנגלי Jigme Singye Wangchuck, נולד ב-11 בנובמבר 1955 ארמון דצ'נ'ולינג בתימפו) הוא מלך בהוטן (דרוק גיאלפו, מלך הדרקון) לשעבר. הוא כיהן בתפקידו בין השנים 1972–2006 והוא אביו של המלך הנוכחי, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק.
קיבל חינוך אצל מורים פרטיים ובבתי ספר בהודו ובאנגליה ואחרי שובו לבהוטן גם באקדמיה על שם אוגיין ואנגצ'וק בעיר פארו. הוא ירש את הכתר אחרי מות אביו מהתקף לב בשנת 1972 ונאלץ להפסיק את לימודיו. הוכתר בטהימפהו ב-2 ביוני 1974. באותו זמן היה המלך הצעיר בעולם - בן 18.
מלוכתו
שלטונו התנהל בהשפעת המסורת הדתית הבודהיסטית המושרשת בארצו. עם זאת, בהמשך הונהגו בימי מלוכתו מספר רפורמות ושינויים - למשל התאפשרה הגישה לטלוויזיה (1999) ולאינטרנט. בשנת 1998 הפחית את הסמכויות האבסולוטיות של המלך לטובת אלו של הממשלה. בשנת 2002 התקיימו לראשונה בחירות למנהיגי הכפרים (גופ) ומנהיגי קהילות (גווג gewog).
המלך הביע אי שביעות רצונו מהשימוש הבלעדי במדד הצמיחה הכלכלית המיוצג על ידי התמ"ג בדירוג התפתחות המדינות בעולם, כשבהוטן נמצאת מבחינה זו בתחתית הסולם. לפי דעתו איכות החיים של העמים צריכה לקחת בחשבון גם גורמים אחרים כמו "האושר" ולפיכך הציע יצירת מדד חדש הנקרא "אושר לאומי גולמי או "אל"ג" - (GNH) Gross National Happiness). אל"ג כולל ארבעה עמודים: עצמאות כלכלית, שמירה על סביבה, קידום תרבותי וניהול טוב, באינטראקציה, השלמה הדדית ושילוב. הם מגלמים בתוכם את הערכים הלאומיים והמקומיים, האסתטיים ואת המסורות הרוחניות.
מבחינת מדיניות החוץ, בזמנו, בשנת 1973 הצטרפה בהוטן לארגון המדינות הבלתי-מזדהות. משנות ה-1990 התחילה בהוטן להקים יחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות, כולל ארצות שכנות כמו הודו ונפאל. בתחום הדמוגרפי והתרבותי-לשוני העריכו ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק ויועציו כי העלייה במספר התושבים הנפאלים, בני הדת ההינדואיסטית, שלא מילאו את הקריטריונים להתאזרחות שנקבעו בחוק האזרחות משנת 1985, עלולה לערער את זהותה וצביונה האתני, התרבותי והדתי של המדינה. על כן בשנים 1988- 1989 העלה את הססמה "מדינה אחת, עם אחד". הונהג החוק שכפה את "דריגלם נאמז'ה" (Driglam namzha) ("כללי התנהגות ונימוסים טובים"), חובת כל תושבי הממלכה ללבוש בפומבי בגדים מסורתיים בהוטניים וללמוד בבתי הספר את השפה הרשמית - דז'ונגה, בלבד. הופסק לימוד השפה הנפאלית בבתי ספר. חוק זה התקבל כגזירות על חלק גדול מהאוכלוסייה ממוצא נפאלי - הקרויה "לוטצ'מפה" (לוטשאמפה) ("אנשי הגבול הדרומי").
בשנת 1996–1998 גירש כ-107,000 נפאלים מבהוטן, כחמישית מאוכלוסיית הממלכה. פליטים אלה הועברו לשבעה מחנות בהודו ואחרי שנת 2003 נקלטו במספר מדינות מפותחות מאירופה, אמריקה ואוסטרליה-אוקיאניה. בסוף שנת 2003 פיקד המלך על מסע צבאי ראשון שהתנהל בבהוטן אחרי מעל מאה שנים, על מנת לגרש את חברי הארגון הבדלני מאסאם שהיו נוהגים לתקוף מטרות בהודו משטח בהוטן. כמו כן סילק מן המדינה מיליטנטים בדלנים נפאליים מדרום בהוטן.
ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק נודע בסגנון חייו הצנוע. העדיף להתגורר בבית קטן השוכן בגובה מעל עיר הבירה תימפו, מאשר בארמון המבוצר ששימש מושב לאספה הלאומית ולמקום מגורים לארבע נשותיו.
התפטרותו
ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק נשוי בנישואים פוליגמיים לארבע נשים, שהן אחיות. מהן נולדו לו חמישה בנים וחמש בנות.
עזובה בת שלחי
מקור שמה
יש המפרשים את שמה כפירוש הפסוק "עָזֹב תַּעֲזֹב, עִמּוֹ" שמשמעותו עזרה. אחרים טוענים כי השם עזובה בלשון הערבית הוא מתוקה או נעימה. לדעת נחום אברהם השם עזובה שניתן לשתי נשים בתנ"ך מרמז על תופעה של נטישת תינוקות ואימוצם על ידי אחרים במקרא. השורש ע-ז-ב המקביל לשורש ש-ל-כ מרמזים על תופעה זו של נטישה ואילו השורש א-ס-פ המנוגד להם מרמז על אימוץ ככתוב בתהילים כ"ז :כִּי-אָבִי וְאִמִּי עֲזָבוּנִי: וַה' יַאַסְפֵנִי. ייתכן אם כן כי עזובה ננטשה בלידתה על ידי אמה ושלחי הוא זה שאספה ואימצה.
כנס מיתופיה
מִיתוֹפְּיָה הוא כנס ספרותי בנושא פנטזיה המאורגן על ידי עמותת טולקין הישראלית, קהילת הארי פוטר לבוגרים וקהילת הצב נוע ינוע - חובבי טרי פראצ'ט בישראל. במהלך הכנס, מתקיימות הרצאות בנושאים שונים בתוך עולם הפנטזיה, כגון מוסר, דת, מדע, שפות, תרבות ועוד. את ההרצאות מעבירים אנשים שונים העוסקים בתחום, כגון מתרגמים, ספרנים, כותבים, בלשנים ובוגרי תארים בספרות. בנוסף עליהם מרצים גם מתנדבים באגודה הישראלית למדע בדיוני ופנטזיה. הכנס מתמקד בספרי שר הטבעות, הארי פוטר, שיר של אש ושל קרח, וספרי פנטזיה פופולריים אחרים.
עזובה בת שלחי
מקור שמה
יש שסברו כי הנביא ישעיהו רמז לשמה בנבואת הגאולה, שתבוא לשתיים מאמהות מלכי יהודה עזובה וחפצי-בה: לֹא-יֵאָמֵר לָךְ עוֹד עֲזוּבָה, וּלְאַרְצֵךְ לֹא-יֵאָמֵר עוֹד שְׁמָמָה--כִּי לָךְ יִקָּרֵא חֶפְצִי-בָהּ, וּלְאַרְצֵךְ בְּעוּלָה. אחרים טוענים כי השם המופיע בפסוק ניתן לעיר ירושלים על ידי ישעיהו בתגובה לייאוש אשר אחז בעם לאחר החורבן והתחושה שה' אינו רוצה בעירו ירושלים עוד. בתגובה עונה הנביא כי שמה החדש של ירושלים הוא חפצי-בה כלומר ה' חפץ בעירו.
כנס מיתופיה
כנס מיתופיה בדרך כלל אינו סובב סביב רעיון מרכזי אחד. זאת בניגוד לכנסים אחרים בישראל העוסקים בפנטזיה, כגון כנס עולמות או פסטיבל אייקון, שבהם ישנו נושא מרכזי המתחלף בכל שנה. יוצא הדופן לכלל זה הוא כנס מיתופיה 2014, שבו הנושא המרכזי היה "מאה שנים למלחמת העולם הראשונה", ובו ערכו הקראה של טקסטים שונים מהתקופה, בנוסף להרצאות שעסקו בנושא. בנוסף לכך, בשונה משאר הכנסים העוסקים בפנטזיה, אך בדומה לכנס בדיון, כנס מיתופיה סובב אך ורק סביב הרצאות, פאנלים וסדנאות ואינו מקיים תחרות קוספליי. החל מכנס מיתופיה 2016 פועל בכנס יריד דוכנים ומרצ'נדייז ספרותיים.
הכנס מתקיים בקיץ מדי שנה מאז 2005. החל מ-2010 הכנס מתקיים בעיר מודיעין בספרייה המרכזית.
גרציה קאסין
גרציה קאסין (או גראסיה קאסין; בערבית: جراسيا قاصين, בתעתיק מדויק: גראסיא קאצין; 12 ביוני 1900, קהיר – 2 בדצמבר 1977, חיפה) הייתה שחקנית קולנוע יהודייה-מצרית. נכנסה לתחום המשחק בהשראת אחותה הגדולה, השחקנית סאלחה קאסין, ונחשבה לשחקנית היהודיה הראשונה במצריים שעלתה לישראל, ועל כך התכחשה לה אחותה.
קורות חיים
נולדה בקהיר למשפחה יהודית. אחותה הייתה השחקנית סאלחה קאסין. היא חייתה וגדלה במצרים, וכך גם אבות אבותיה. היא נכנסה לתחום הקולנוע המצרי בשנות העשרים של המאה העשרים והשתתפה ביותר מסוג אחד של עשייה אומנותית.
היא החלה את דרכה המשמעותית בשנת 1936, כשהשתתפה בסרט הז'נדרם, בו כיכבו עלי אלכּסאר, זוזו לביב וזכייה אבראהים. את הסרט ביים אחמד אל-משרקי. היא שיתפה פעולה עם אחותה, סאלחה קאסין, במספר סרטים מצריים. כמו כן השתתפה בסרטים רבים עם כמה מהכוכבים הגדולים ביותר במצרים עד שנת 1953. הסרט האחרון שהשתתפה בו היה בשנת 1953 "האהובים עשקו אותי", בו שיחקה בתפקיד של גברת ענאיאת. לאחר מכן עלתה לישראל באותה השנה.
לאחר עלייתה לישראל, הוקרן הסרט שלה עם האמן אחמד רמזי, בשם "קול מהעבר", בשנת 1956. לא ידוע על חייה האישיים או על נישואיה. היא נפטרה בשנת 1977 ונקברה בישראל קרוב לגיל 77, לאחר שסבלה ממחלות זקנה רבות.
==פילמוגרפיה==
קלמנטין, נסיכת אורליאן
קלמנטין, נסיכת אורליאן (בצרפתית:3Marie Clémentine Léopoldine Caroline Clotilde d'Orléans; 6 במרץ 1817 – 16 בפברואר 1907) הייתה בתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואמו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה.
ביוגרפיה
קלמנטין נולדה ב- 3 יוני 1817 בשאטו דה נייאיל, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. קלמנטין הייתה נערה יפה, וקיבלה חינוך מעולה כראוי לנסיכה הקרובה למשפחת המלוכה.
במהלך מהפכת יולי 1830 הוכתר אביה כלואי פיליפ, מלך הצרפתים, וקלמנטין קיבלה את התואר "נסיכת אורליאן". ב-20 באפריל 1843 התחתנה קלמנטין עם אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בנישואים שארגן לאופולד הראשון, מלך בלגיה. אוגוסט פרש מהשירות בצבא האוסטרי, והשתקע יחד עם קלמנטין בצרפת, ונולדו להם חמישה ילדים.
בשנת 1848 פרצו בצרפת הפגנות נגד אביה לואי פיליפ, מלך הצרפתים, כחלק ממהפכות אביב העמים, וכתוצאה מכך התפטר אביה מהשלטון, וקלמנטין ומשפחתה ברחו לקובורג ומשם לווינה, שם חזר אוגוסט למשרתו בצבא האוסטרי. בשנת 1881 מת בעלה, וקלמנטין נשארה באלמנותה עד מותה.
בשנת 1887 נבחר בנה פרדיננד לנסיך בולגריה, וקלמנטין עברה להתגורר עמו, ובשנת 1893 חיתנה אותו עם מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה. בשנת 1896 הטביל פרדיננד את בנו בוריס לכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, וכתוצאה מכך ניתקה עמו קלמנטין את היחסים, אולם מאוחר יותר הם השלימו, וקלמנטין זכתה לראותו מתקבל בביקור רשמי בפריז, שממנה גורש אביה בשנת 1848. בשנת 1899 מתה כלתה מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה, וקלמנטין נטלה על עצמה את הטיפול בילדים.
בשנת 1903 פרץ מרד איילינדן-פרוברז'ני, וכתוצאה מכך נוצרו המוני פליטים. קלמנטין ניהלה את איסוף התרומות, ואף השיגה תרומה מקיסר גרמניה, וילהלם השני, של 2,000 פרנקים. באוקטובר אותה שנה נסעה קלמנטין עם נכדה בוריס, נסיך בולגריה ברכבת אוריינט אקספרס, והרכבת נתקלה ברכבת משא על יד גבול סרביה, אולם קלמנטין ובוריס לא נפגעו.
משפחתה
ב-20 באפריל 1843 התחתנה קלמנטין עם אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, ממנו נולדו לה חמישה ילדים:
דני רהב וולף
דני רהב וולף (21 ביוני 1937 – 19 באפריל 2004) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, מוותיקי חטיבת הצנחנים ומפקד סיירת שקד. מעוטר עיטור המופת.
חייו
וולף נולד במושב באר טוביה בשנת 1937 בשם דני וולף, בנם השני של עליזה וד"ר יהודה וולף (1899–1960), רופא שעלה מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, התיישב בבאר טוביה ותוך זמן קצר נודע בדרום כולו.
במאי 1955 התגייס וולף לצה"ל והתנדב לצנחנים. הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ב'. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת. בסוף שנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר. כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה. במבצע קדש צנח במיתלה. לאחר המלחמה, סיים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכקצין חבלה חטיבתי בצנחנים.
וולף, שקרא את הספר "מפקד הרפאים", העריץ את דייוויד סטירלינג, מייסדה ומפקדה של יחידת הקומנדו הבריטית SAS שלחמה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה ותקפה שדות תעופה ובסיסים בעומק המערך הגרמני. לפני מותו, סיפר לידיד כי שאף להידמות לו. הוא נחשב למומחה ללוחמה זעירה ולקומנדו. במלחמת ששת הימים הוביל וולף, יחד עם דן שומרון, את חוד החנית של חטיבת הצנחנים לתעלת סואץ. על אומץ לבו, תעוזתו וכושר המנהיגות שהפגין הוענק לו עיטור המופת. אחרי מלחמת ששת הימים הוצב וולף במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ותכנן מבצעים מעבר לקווי האויב. הוא היה מהבולטים ומהראשונים ביוזמי מבצעים מיוחדים, בעלי אופי אסטרטגי, במסגרות גדולות של עוצבות מוטסות. כן השתתף במבצע תשורה כמפקד אחד מכוחות המשנה של הצנחנים, ובכך זכה להידמות לגיבורו, סטירלינג, ולפשוט על שדה תעופה. מאוחר יותר פיקד על קורס קומנדו ולאחר מכן למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
ב-1970, בשיאה של מלחמת ההתשה, קיבל וולף את הפיקוד על סיירת שקד. תחת פיקודו פעלה הסיירת בשתי זירות עיקריות: מבצעים ברצועת עזה, שכללו בין השאר הפעלת מסתערבים נגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ומבצעים בתעלת סואץ נגד מצרים, ובהם מבצע סרג'נט ולמבצע ויקטוריה מעבר לתעלה, מבצעים שנחשבו למסובכים ופורצי דרך בתחומם. כן פעלה הסיירת לאורך הגבול הירדני. לקראת סיום תפקידו חלה בסרטן והוחלף על ידי סגנו אמציה חן (פצי).
במלחמת יום הכיפורים שימש וולף כמדריך בפו"ם. הוא מיהר לחזית הדרום והתמנה למפקד כוח סיור מיוחד באוגדת שרון. הכוח כלל קצינים ולוחמים במילואים ובקבע, רובם יוצאי סיירת שקד והצנחנים, שלא היה להם תפקיד מוגדר בתחילת המלחמה. בין אנשי הכוח היו מאיר דגן, שלחם יחד עם וולף בעזה כמפקד סיירת רימון, ואמציה חן (פצי), שפיקד על כוח בשם "כוח פצי". לתקופה קצרה פעל עם כוח הסיור של וולף גם כוח מסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עוזי דיין. הכוח עסק בעיקר בלחימה בחיילי קומנדו מצריים ובהריגת קציני תצפית קדמיים של הצבא המצרי. לאחר המלחמה מונה וולף למפקד חטיבת צנחנים במילואים בדרגת אלוף-משנה.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1978 עבר עם משפחתו למושב אורות, שם עסק בחקלאות ייחודית ובבניית בתי עץ. הוא עסק בכך עד למותו.
השקפותיו
עד שחלה נחשב וולף לאחד מהבולטים במפקדי היחידות המיוחדות וזכה להערכה רבה בצה"ל. בין ידידיו ומוקיריו מאז ועד ליום מותו ניתן למנות את האלופים אריאל שרון, ישראל טל וראשי המטה הכללי דן שומרון ורפאל איתן. כן זכה וולף להערכה רבה מצד פקודיו בסיירת שקד.
המצור על ברצלונה (1651)
המצור על ברצלונה התרחש בין יולי 1651 לאוקטובר 1652 במהלך המרד הקטאלוני כאשר צבא ספרדי גדול הגיע אל ברצלונה וצר על חיל המצב שהורכב מחיילים קטאלונים וצרפתים בפיקודו של פיליפ דה לה מוטה-הודנקור.
המצור בן 15 החודשים הסתיים בסופו של דבר בניצחון ספרדי, ובתבוסה של המרד הקטלוני שנמשך מאז 1640. למרות שהחיילים הצרפתיים נשארו בחלקים של קטלוניה במשך שבע שנים נוספות, לא התרחשו קרבות גדולים בתקופה זו. בשנת 1659 נחתם הסכם הפירנאים במטרה להביא לסיום רשמי של הסכסוך.
וולוו 480
בין השנים 1975–1992 הייתה VDL Nedcar חברת בת של וולוו.
סוקובאן
סוקובאן (באנגלית: Sokoban, ביפנית: 倉庫番) הוא משחק וידאו אשר נוצר במקור בשנת 1981 על ידי הירויוקי אימבייאשי והופץ לראשונה בשנת 1982 על ידי החברה היפנית Thinking Rabbit. לאורך השנים פותחו גרסאות רבות של המשחק עבור מערכות המחשב השונות.
המשחק שולב גם ב"Rocks'n'Diamonds" בו מספר השלבים גדל ל-700 לעומת 50 שלבים בגרסה המקורית.
תיאור המשחק
פירוש המילה סוקובאן ביפנית היא "מנהל מחסן". העיקרון בכל אחד משלבי המשחק הוא זהה - השחקן חייב לדחוף את כל האובייקטים במבוך (בדרך כלל ארגזים) ליעדים שונים במבוך תוך שימוש במספר מינימלי של תזוזות. השחקן יכול לנוע רק לארבעה כיוונים וישנו מספר אפשרויות מינימלי להזזת הארגזים. כמו כן, השחקן יכול לדחוף רק ארגז אחד בכל פעם ואיננו יכול למשוך אותם.
על בסיס רעיונות של סוקובן בשנת 1991 פורסם משחק "עולם הקופסה".
בשנת 1997 הוכח שדרגת הקושי של המשחק היא PSPACE. חלק משלבי המשחק ניתנים לפתרון תוך שימוש באלגוריתם של סוכן תבוני
המצור על ברצלונה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
וינצנץ קיפר
וינצנץ גאורג קיפר (בגרמנית: Vinzenz Georg Kiefer ; נולד ב-29 בינואר 1979) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני.
ביוגרפיה
וינצנץ נולד בויילבורג, הסן, גרמניה וגדל בבראונפלס וסיים את בית הספר התיכון ויילבורג בשנת 1999. אביו של קיפר הוא כומר קתולי לשעבר ואמו זמרת גוספל. לוינסנץ אחות גדולה יותר, דוראקא קיפר, שהיא גם שחקנית.
קריירה
קיפר החל את קריירת הטלוויזיה שלו בשנת 1997 ללא השכלה במשחק וכיכב בסדרת הטלוויזיה הגרמנית בינינו. בשנת 2002 סיים את יום העיון במכון לי סטרסברג לתיאטרון וקולנוע בניו יורק.
על תפקידו בסרט הטלוויזיה "בשם האל" הוענק לו פרס גונתר סטרק במועמדות לקטגוריית השחקן הצעיר הטוב ביותר. בשנת 2008 קיבל וינצנץ תפקיד בסרט הדרמה "כנופיית באדר מיינהוף" בבימויו של אולי אדל, המספר את סיפור הולדתה והיווצרותה של סיעת הצבא האדום. באותה שנה שיחק את התפקיד של ליץ' בעיבוד הקולנועי לרומן מאת ג'ק לונדון, "זאב הים" מערוץ הטלוויזיה ProSieben.
בשנים 2014–2015 שיחק בתפקיד מפכ"ל המשטרה אלכס ברנד בסדרת הטלוויזיה המשטרתית יחידת קוברה 11.
בשנת 2019 שיחק את תפקידו של קלאוס יאגר בסרט הרוסי "T-34" וממנו בא לו עיקר פרסומו. בשנת 2020 שיחק במיני סדרה מבית נטפליקס, "המשחרר: מבצע אוולאנש" גילם תפקיד קטן כחייל בגדוד הלוחמה ההררית של הורמאכט. קיפר לוהק לסרט הקולנוע הצ'כי "Medieval" אודות חיו של המצביא הצ'כי יאן ז'יז'קה. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
חיים אישיים
מסוף 2008 ועד סוף 2010 הוא נפגש עם השחקנית הגרמנית יוזפינה פרויס. בשנת 2011 נפגש ובספטמבר 2016 התחתן עם שחקנית הגרמנייה ממוצא רוסי מאשה טוקארבה.
דאנקן ווטס
דאנקן ווטס (באנגלית: Duncan J. Watts; נולד ב-1971) הוא פרופסור בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת פנסילבניה. מחברו של ספר המדע הפופולרי "Six Degrees: The Science of a Connected Age", שיצא בשנת 2003. יש לו תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה ודוקטורט במכניקה תאורטית שימושית מאוניברסיטת קורנל.
בשנת 1998 הציגו ווטס וסטיבן סטרוגאטס דגם מתמטי שבו נוצרים "עולמות קטנים", תוך כדי שמירה על רמה גבוהה של התקבצות לצבירים בין הצמתים בגרף. בנוסף, מאז שנת 2003 עורכת קבוצת הדינמיקה הקיבוצית מחקר לאישוש השערת העולם הקטן, שבו השתתפו עד כה מעל 60,000 איש.
מיסת פרפרזה
מיסת פרפרזה היא יצירה מוזיקלית הכתובה למיסה היום-יומית (Ordinary of the Mass) ומשתמשת לבסיסה בגרסה משוכללת של קנטוס פירמוס, הנבחרת על פי רוב מתוך קנטוס פלאנוס או מקור אחר של מוזיקת קודש. היה זה אמצעי שכיח לחיבור מיסה משלהי המאה ה-15 עד סוף המאה ה-16, במשך תקופת הרנסאנס בתולדות המוזיקה, ובתדירות הרבה ביותר שימשה מלחינים באותם חלקים של אירופה המערבית, שנשארו בשלטונה הישיר של הכנסייה הקתולית. היא נבדלת מן הטכניקות האחרות של חיבור מיסות, הכוללות מיסה מחזורית, פארודי, קאנון, סוגטו קאוואטו, הלחנה חופשית ותשלובת של טכניקות אלה.
היסטוריה
פרפרזה מוזיקלית, באופן כללי, הייתה בשימוש זמן רב לפני שיוחסה לראשונה למוזיקה של נוסח המיסה המקובל. בראשית המאה ה-15 ובאמצעיתה היה זה נוהג מקובל, שיצירה כגון מוטט תעשה שימוש במלודיה רבת-עיטורים של קנטוס פלאנוס כמקור, כשהמלודיה מופיעה על פי רוב בקול העליון. "גלוריה" של ג'ון דאנסטפל היא דוגמה לנוהל הזה, וכמוה גם שתי היצירות שכתב גיום דופאי לאנטיפון המריאני Alma redemptoris mater. יצירות רבות בפובורדון, טכניקה אופיינית לאסכולה הבורגונדית, משתמשות בגרסת פרפרזה של נעימת קנטוס פלאנוס בקול העליון. במקרים אלה, לא הוסווה המקור בפרפרזה; אפשר היה לזהותו בנקל מבעד לכל הקישוטים שנוספו אליו.
עד ראשית המאה ה-16 התפשט השימוש בנעימה שעברה פרפרזה בכל הקולות של מרקם פוליפוני. הדוגמה המפורסמת ביותר מראשית המאה ה-16, ואחת המפורסמות ביותר במיסות הפרפרזה מאז ומעולם, הייתה ה-Missa pange lingua מאת ז'וסקן דה פרה, פנטזיה מורחבת על ה-Pange Lingua, מזמור תפילה ל"קורפוס כריסטי" מאת תומאס אקווינס. מיסה זו חוברה, קרוב לוודאי, סמוך לסוף חייו של ז'וסקן, בסביבות 1520. ב-Missa pange lingua כל הקולות שרים נוסחים שונים של המזמור, כשהתחלות של פסוקים עוקבים מציינות נקודות אימיטאציה במיסה. לכל הקולות ניתן משקל שווה, והיצירה כולה משיגה אחדות מוטיבית, שהוותה תמורה משמעותית מן הנוהג הקודם.
עוד מלחין מן הדור של ז'וסקן, שמילא תפקיד חשוב בהתפתחות מיסת הפרפרזה היה פייר דה לה רי. כמו ז'וסקן, החל לעבוד בטכניקת הקנטוס פירמוס והמשיך להשתמש בה רוב חייו; אבל הוא החל לעבד ולשכלל את חומר המקור ובסופו של דבר מיזג אותו לרב-קוליות של המרקם הפוליפוני, הנותן משקל שווה לכל הקולות.
בהמשך המאה ה-16 נשארה הפרפרזה טכניקה לבניית מיסות, אף כי השימוש בה פחת בהשוואה לטכניקה הפארודית. פלסטרינה השתמש בטכניקת פרפרזה ב-31 מן המיסות שלו; רק טכניקת הפארודיה, בה השתמש ב-51 מיסות, עלתה עליה במספר..רוב המיסות שלו המבוססות על מזמורי תפילה הן מיסות פרפרזה. ביצירות אלה, מזמורי המקור מוצגים במקרים רבים בצורה תמציתית. כשועידת טרנטו אסרה ב-1562 את השימוש בשירים חילוניים כמקורות למיסות, נמנע מן המלחינים השימוש במצבור גדול של מוזיקה, שעד אז בזזו ממנו ככל העולה על רוחם לשם כתיבת פארודיות; אותם מלחינים שצייתו לתכתיבי המועצה חזרו במקרים רבים לשימוש במזמורים מונודיים ובקנטוס פלאנוס, מקורות שהזכירו את טכניקת הפרפרזה. למעשה, במהלך תקופה זו הייתה זאת השיטה העדיפה לשימוש במזמרים גרגוריאניים ליצירת מיסות.
מיסות פרפרזה נכתבו לעיתים רחוקות יחסית באנגליה ובגרמניה, בייחוד לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית. מלחיני מיסות במחוזות אלה פיתחו סגנונות עצמאיים ושניהם נטו לשימוש בצורות שונות של טכניקת הקנטוס פירמוס.
סאלח אל-מאג'רי
סאלח אל-מאג'רי (בערבית: صالح الماجري; נולד ב-15 ביוני 1986 בג'נדובה, תוניסיה) הוא כדורסלן תוניסאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת אל-ג'הראא.
קריירה מקצועית
אל-מאג'רי שיחק ארבע שנים בקבוצה אטויל ספורטיב דו סאהל מליגת העל התוניסאית בכדורסל. בספטמבר 2010, הוא חתם על חוזה של שנתיים בקבוצה אנטוורפ ג'יינטס מליגת העל הבלגית בכדורסל. ב-2012 הוא עבר לליגת העל הספרדית בכדורסל לשחק בקבוצה אוברדוירו. במאי 2013, הוא זכה בפרס הכוכב העולה של ליגת העל הספרדית. בין השנים 2013–2015 שיחק בקבוצת ריאל מדריד.
ב-2015 חתם אל-מאג'רי בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA. בפברואר 2019 שוחרר מהקבוצה, אך כשבוע לאחר מכן חתם בקבוצה על חוזה חדש.
נבחרת תוניסיה
ב-2011, אל-מאג'רי נבחר ל-MVP באליפות אפריקה 2011, כאשר תוניסיה זכתה בטורניר. נבחרתו קיבלה הזמנה לטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון בלונדון, אנגליה. שם, סיימה הנבחרת במאזן של 0-5; אולם, אל-מאג'רי הוביל את טבלת החוסמים בטורניר, עם 17 חסימות בחמישה משחקים.
פדריקו סנטאנדר
פדריקו חאבייר סנטאנדר מרלס (נולד ב-4 ביוני 1991) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת פרגוואי.
קריירת מועדונים
סנטאנדר החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קלוב גוארני, שבה הצטיין. סנטאנדר משך את תשומת לבם של מועדונים רבים, ואף זכה למבחן במילאן. כבר בגיל 16 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גוארני, שם כבש שער בניצחון 2–5 על טוקארי. בסוף אוגוסט 2010, הושאל לעונה לטולוז הצרפתית, שבמדיה רשם 23 הופעות וחמישה שערים.
בפברואר 2012 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ראסינג קלוב הארגנטינאית, אך לאחר חצי שנה מצא את עצמו מושאל לעונה אחת לקבוצת טיגרה. סנטאנדר חזר לגוארני לעונת 2014/15 ובה רשם 40 הופעות מתוכן מנה 16 כיבושים.
ב-14 ביוני 2015 סנטאנדר חתם לחמש שנים בקבוצה הדנית, פ.צ. קופנהגן. הוא הצטרף לקבוצה לאחר שסיים את קמפיין גביע הליברטדורס עם גוארני. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-2 באוגוסט ורשם שני בישולים, האחד לתומאס דילייני והאחר לויליאם קויסט. שלושה ימים לאחר מכן כבש את שערו הראשון בהפסד 2–3 ליבלונץ הצ'כית, הפסד שמנע מהקבוצה להעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-16 במאי 2016 סנטאנדר כבש צמד נגד נורסאלנד, ניצחון שהכתיר את קופנהגן לאלופי הליגה. בעונה הראשונה שלו בקבוצה, סנטאנדר הפך לכובש השלישי בטיבו ביחד עם 14 שערים וארבעה בישולים.
ב-24 באוגוסט 2016 סנטאנדר כבש בניצחון על אפואל ניקוסיה הקפריסאית, במשחק שגרם לקבוצתו להבטיח את ההעפלה לליגת האלופות.
ב-21 ביוני 2018 חתם סנטאנדר לארבע שנים בבולוניה האיטלקית.
קריירה בינלאומית
סנטאנדר ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בהפסד 0–1 לנבחרת אוסטרליה ב-9 באוקטובר 2010.
אוניברסיטת ראטגרס
אוניברסיטת ראטגרס (באנגלית: Rutgers, The State University of New Jersey; בראשי תיבות: RU) היא אוניברסיטה ציבורית והמוסד הגדול ביותר להשכלה גבוהה במדינת ניו ג'רזי, ארצות הברית.
הקולג' נוסד על ידי ג'ון (יוהנס) פרלינגהויסן, נקרא בראשיתו Queen's College וקיבל הכרה ב-1766. זהו הקולג' השמיני בותיקותו בארצות הברית ואחד מתשעת שהוקמו לפני מלחמת העצמאות של ארצות הברית. במקור הייתה אוניברסיטה פרטית שקיבלה אליה גברים בלבד, אך עם הזמן שינתה זאת ומאז מאפשרת לשני המינים ללמוד בה. היא אחת משני הקולג'ים היחידים מאותה תקופה שהפכו להיות ציבוריים, והוכרזה כאוניברסיטת ניו ג'רזי ב-1945.
לראטגרס שלושה קמפוסים, הקמפוס המוביל והגדול ביותר ממוקם בעיר ניו ברונסוויק ושני הקמפוסים האחרים ממוקמים בניוארק ובקמדן. בעבר, הקמפוס שנמצא בניוארק היווה את "אוניברסיטת ניוארק", אך בשנת 1946 התמזג עם מערכת ראטגרס, ודבר דומה קרה גם עם הקמפוס בקמדן.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר וחברה ב.
בשנת 2019 דורגה אוניברסיטת ראטגרס בניו ברנסוויק כאחת מ-150 האוניברסיטאות הטובות בעולם על פי דירוג שנגחאי.
דימיטאר ראנגלוב
דימיטאר ראנגלוב (בבולגרית: Димитър Рангелов; נולד ב-7 במרץ 1983 בסופיה, בולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלביה סופיה. ערך 40 הופעות במדי נבחרת בולגריה במשך מעל לעשור.
קריירה
ראנגלוב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סלביה סופיה מעיר הולדתו. ב-3 ביוני 2000 בעודו בן 17 בלבד, שיחק במשחקו הרשמי הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק מול ברואה סטארה זאגורה.
בשנת 2006 נמכר ראנגלוב לקבוצה הצרפתית שטרסבורג תמורת סכום של כמיליון אירו. בשנת 2007 הושאל לחצי שנה לקבוצת ארצגבירגה אווה מליגת המשנה בגרמניה, שם שיחק 15 משחקים בהם הבקיע 5 שערים. לאחר מכן הושאל לאנרגי קוטבוס מהבונדסליגה, שם הוא התאקלם במהרה והפך לבורג מרכזי בקבוצה. לאחר ששיחק בקבוצה כמושאל, רכשה אנרגי קוטבוס את כרטיסו של ראנגלוב.
ב-16 ביוני 2009 חתם ראנגלוב בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה לארבע שנים תמורת סכום העברה של מיליון אירו. ב-20 במרץ 2010 הוא כבש את שערו הראשון בבונדסליגה, במשחק נגד באייר לברקוזן. ראנגלוב לא הרבה לשחק לאחר פציעה שעבר, ובהנהלת הקבוצה החליטו להשאילו לקבוצה אחרת. ב-4 בספטמבר 2010 הגיע ראנגלוב לישראל והושאל למכבי תל אביב לשנה אחת עם אופציה להעברה בסוף העונה. ב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בליגת העל, בניצחון 0-2 נגד הפועל אשקלון. ב-6 בפברואר 2011 הבקיע את שערו השני בקבוצה כשכבש את שער השוויון בדרבי התל אביבי באפריל 2011 שוחרר ראנגלוב ממכבי תל אביב.
לקראת עונת חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית.
ראוניון
ראוניון (בצרפתית: La Réunion) הוא אי צרפתי הממוקם באוקיינוס ההודי, כ־700 ק"מ מזרחית למדגסקר וכ־200 ק"מ דרום־מערבית למאוריציוס. האי הוא חלק אינטגרלי מצרפת מבחינה מנהלית (מחוז שמעבר לים), ובדומה לארבע מושבות עבר אחרות, נחשב לחבל מנהלי בצרפת (אחד מתוך 27 מחוזות), באופן זהה לכל חבל אחר בחלק האירופי של צרפת. כחלק מצרפת, ראוניון הוא הנקודה המזרחית ביותר באיחוד האירופי (בגלל אזור הזמן שבו נמצא האי, היה זה המקום הראשון בעולם שבו הפך האירו להילך חוקי).
היסטוריה
בערך באותה התקופה העבירו הצרפתים את האי לשליטתם אם כי הדגל הצרפתי הונף באי רק בשנת 1638 בידי פרנציוס קאוצ'ה. השטח נכבש רשמית על ידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית בשנת 1642 בידי ז'אק פרוניס, אשר הגלה לאי זה 12 מורדים צרפתים ממדגסקר, שהייתה אף היא בשליטה צרפתית. האסירים הוחזרו לצרפת מספר שנים מאוחר יותר, ובשנת 1649 קרא לאי מלך צרפת לואי השלושה עשר בשם לה בורבון, על שם ביתו המלכותי.