cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלי א-רידא
תקופתו כאימאם
בפגישה ביניהם, מינה אל-מאמון את עלי ליורשו כח'ליף, לאחר מותו. אולם לאחר מכן, חזר אל-מאמון מהבטחתו לא-רידא למנותו כיורש השלטון אחריו בשל לחץ בית עבאס עליו. מותו הפתאומי של א-רידא הפך את מאמון לנאשם העיקרי במותו, ומכאן נובעות המסורות השיעיות הרבות על הרעלתו של עלי. הגישות השיעיות נחלקות בשאלת המינוי - האם מאמון באמת היה מעוניין כי עלי יירש אותו, או שהצעד היה תחבולה של מאמון, בשביל לזכות בתמיכת השיעים לח'ליפותו, בעת המאבק הפוליטי מול אחיו. הגישה הראשונה גורסת כי מאמון אכן רצה כי עלי יהיה יורשו, כהוכחות הם מביאים טענה כי מאמון היה מעוניין כי עלי יהיה הח'ליף (ולא הוא), אך עלי סרב, על כן מאמון מינה אז את עלי ליורשו, אם כי עלי אמר לו "אעשה זאת רק כי אתה רוצה זאת, אך זה (הירושה) מעולם לא יתרחש, שכן אני אעזוב את העולם לפניך". הם גם מספרים כי מאמון החליף את דגל האימפריה העבאסית משחור לירוק - צבע סיעת עלי, והנפיק מטבעות זהב וכסף שכיתובם היה "מאמון, אמירם וח'ליפם של המאמינים, ואל-ריזה, האימאם של המוסלמים". השיא את בתו, אום חביב, לבנו של עלי (האימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי), ושימש כפטרונו במידה מסוימת, לאחר מות אביו עלי. אולם מסורות שיעיות אחרות טוענות כי המהלך היה סמלי בעיקרו, שכן מרבית האנשים הבינו כי עלי זקן מכדי לרשת את מאמון. כהוכחות הם מביאים חדית'ים המתארים מספר מקרים בהם מאמון חשש מכוחו של אימאם עלי. למשל, חדית' המתאר כי לבקשת מאמון עלי הסכים לנהל את התפילות בעיד אל-פיטר, אם כי התנה שיעשה זאת רק אם יורשה לו לעשות זאת כרצונו, על פי מסורותיו העתיקות של הנביא מוחמד. ביום החג, יצא עלי בבגדים לבנים פשוטים ויחף לרחובות העיר מרב מלווה בתומכיו, שעשו כמוהו. הוא יצא מחוץ לתחומי העיר והחל לקרוא בקול רם את התַכביר ("אַללָהֻ אַכְּבַּר"), המוני אנשים החלו ללכת בעקבותיו ולקרוא כמוהו, ומספרם המשיך לגדול. כששמע מאמון כי קהל ענק של אנשים צועדים יחפים, וקוראים בקול בעקבות עלי, הוא נבהל וביקש ממנו להפסיק את התהלוכה, בשל חששו מכוחו של עלי שעלול להוות איום על שלטונו. מספר רב של מסורות שיעיות טוענות כי מלכתחילה מאמון תמך בעלי, אך עם התגברות כוחו והשפעתו, החליט לחסלו.
מאמירותיו
השיעים מייחסים מספר אמירות לאימאם א-רידא, בהן:
מותו
עלי א-רידא מת לפני אל-מאמון ב-26 במאי 818 (מאמון נפטר ב-833), בפרס בזמן שליווה את מאמון בטוּס (כיום העיר משהד שבצפון-מזרח איראן). מספר מקורות שיעיים מספרים כי עלי הורעל על ידי ערבוב רעל בענבים שאכל, ושלושה ימים לאחר הפשע נפח את נשמתו. אולם טענה זו עומדת בסתירה ליחסו בעבר לעלי, ולעובדה כי הוא מאמון השיא את ביתו לבנו של עלי, מוחמד א-תקי לאחר מותו של עלי. א-רידא נקבר במשהד. מותו של עלי, והעובדה כי לא ירש את מאמון, גרמה להתגברות הניכור בין השיעים לעבאסים.
הארוּן אל-ראשיד, נפטר באחת ממסעותיו בעיר טוס, ושם הוא נטמן. קברו הפך למקום עלייה לרגל, גם בשל הכיפה המוזהבת היפה שבנה אל-מאמון מעל קברו. כאשר מת א-רידא הוא נקבר מתחת לכיפה של מאמון, כלומר סמוך לקברו של הארון אל-ראשיד. השיעים טענו שאל-מאמון הכריח את בני משפחתו של עלי לקבור אותו עם אל-ראשיד, כדי לא לאפשר לשיעים להרוס את קברו של הארון ראשיד בעתיד (בעבר נהרסו קברים בשל שנאה לאדם הקבור או כאות מחאה). אולם בפועל, קבירת עלי א-רידא ליד קברו של אל-רשיד נובעת מקשריו הקודמים של אל-מאמון עם א-רידא, והיא נועדה לשקם את מעמדו של מאמון, לאור מותו הפתאומי של עלי שהחשיד אותו, הוא ניסה לשכך את החשדות סביבו ולכן קבר אותו ליד אביו. קבורת א-רידא ליד אביו הציגה את א-רידא כאדם בעל מעמד גבוה, שכן בתקופה ההיא, אדם שנקבר ליד השליט נחשב לחשוב מאוד. בכך ניסה אל-מאמון לומר, כי הוא אכן התכוון לממש את הבטחתו למנות את עלי ליורשו לאחר מותו.
מקום הקבר עוצב כמקום קדוש עיקרי באיראן, בעיקר במהלך שלטונה של האימפריה הספווית באיראן במאה ה-16, אשר לחמה נגד העות'מאנים שמנעו מהשיעים לבצע את העלייה לרגל למקומות הקדושים בעיראק. כמו כן היה קל יותר לתושבי איראן לבצע עלייה לרגל למקום קרוב יותר, מאשר להסתכן ללכת למקומות רחוקים.
איוויה (מחוז משנה)
מחוז משנה איוויה (בבלארוסית: Іўеўскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר איוויה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה איוויה 28,891 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 79.63% בלארוסים, 15.4% פולנים, 2.42% רוסים ו-1.84 טטרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (93.66%) ורוסית (5.67%).
יאסונרי קאוובטה
יָאסוּנָארִי קַאווָבָּאטָה, (ביפנית: 川端 康成, Kawabata Yasunari; 14 ביוני 1899 – 16 באפריל 1972) היה סופר יפני וזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1968.
קאוובטה הוא היפני הראשון והאסיאתי השלישי (אחרי רבינדרנת טאגור וש"י עגנון) שזכה בפרס נובל לספרות.
קאוובטה נולד באוסקה, יפן וידע יתמות ושכול. בגיל שנתיים התייתם מאביו, גדל עם הסבים ועם אחותו, כשבגיל 7 נפטרה גם סבתו. בגיל 9 נפטרה אחותו ובגיל 14 איבד גם את סבו. בשלב זה עבר קאוובטה לעיר הולדתה של אימו. הוא למד באוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו (כיום אוניברסיטת טוקיו) וסיים בשנת 1924.
בנוסף לכתיבתו הספרותית, קאוובטה היה גם כתב של העיתון היומי "מאיניצ'י שימבון" (毎日新聞, Mainichi Shinbun) באוסקה ובטוקיו. מלחמת העולם השנייה ואובדן יקיריו בילדותו, השפיעו מאוד עליו ועל יצירתו.
יהודה לייב אורליאן
הרב יהודה לייב אורליאן (כ"ב באדר א' תר"ס, 21 בפברואר 1900 – סוף תשרי תש"ד, סוף אוקטובר 1943) היה מחנך ונשיא פועלי אגודת ישראל בפולין.
עד השואה
נולד ליחזקאל ורחל ממשפחת חסידי גור ובילדותו למד בשטיבל של גור ונעשה לחסיד נאמן של ר' אברהם מרדכי אלתר. לאחר נישואיו עסק במסחר, אך קבע עתים לתורה והרבה לעסוק בספרי המחשבה של הרמב"ם וספרי מנהיגי היהדות החרדית בגרמניה, הרש"ר הירש והרב ד"ר יצחק ברויאר.
במהרה התפרסם כנואם מעולה בכנסים של "שלומי אמוני ישראל" שהפכה בהמשך לאגודת ישראל. גם פרסם חוברות ומאמרים ביידיש. היה ממייסדי "פועלי אגודת ישראל" וכיהן כנשיאה הראשון בשנים תרפ"ב-תרצ"ב (1922-1932). בנוסף שימש זמן מה מנהל בית ספר בית יעקב בוורשה. הוא החליט להקדיש את כל זמנו לחינוך. בתרצ"ה (1935) מונה למנהל סמינר "בית יעקב" בקרקוב לאחר פטירת שרה שנירר, מייסדת רשת בתי הספר "בית יעקב". היה עבור תלמידותיו גם מורה דרך לחיים והן התייעצו עמו גם בענייניהן הפרטיים. תלמידותיו שימשו כמורות בכל רחבי פולין והשפעתן החינוכית הייתה גדולה בכל הקהילות שבהן חינכו ולימדו עד השואה.
בשואה
בפרוץ המלחמה היו שערי בית הספר נעולים בגלל חופשת הקיץ, והם לא נפתחו יותר. ר' משה פרידמן מבויאן-קראקא הקים קרן מיוחדת שסייעה לרב אורליאן להמשיך בפעילות החינוכית. הרב אורליאן המשיך ללמד תנ"ך ושאר מקצועות היהדות בסיוע הקרן וגם בסיוע הרב יוסף ביגון, וחידש את הקשר עם מורות "בית יעקב" בכל רחבי פולין. הרב אורליאן הדריך את תלמידותיו ואף שלח להן שיעורים בכתב שסייעו בעבודתן.
בטבת ת"ש (ינואר 1940) הוכה קשות בידי הגרמנים תוך כדי חיפוש בביתו. בעקבות זאת החליט לעזוב את העיר ועזב לוורשה כשרוב משפחתו עברה לעיירה ונגרוב במחוז לובלין.
הרב אורליאן ארגן עם חבריו חמישה בתי ספר של "בית יעקב" כשהוא מפקח עליהם ומשמש כמנהל של שניים. כן ארגן שיעורים לתלמידותיו לשעבר שעבדו כמורות. הוא ענה לשאלות אמוניות ושאלות אחרות בענייני השעה שהופנו אליו על ידיהן.
בחצי הראשון של חודש אב תש"ב (החצי השני של חודש יולי 1942) החלו הנאצים בגירוש יהודי וורשה להשמדה. לדירות הנטושות נכנסו יהודים שזלזלו בספרי הקודש, ואף זרקו ושרפו חלק מהם. יצחק גוטרמן הזדעזע ממעשים אלו וביוזמתו ארגן היודנראט אנשי רוח שיאספו את הספרים הזרוקים ובראשם עמד פרופ' מאיר בלבן. גם הרב אורליאן השתתף באיסוף הספרים.
עובדת היותו פקיד הארכיון של הקהילה עזרה לו להיות מאלו שבינתיים ניצלו מהשמדה, אך רעייתו וחמישה מששת ילדיו נרצחו בוונגרוב. בת אחת הייתה איתו בוורשה.
בשמחת תורה תש"ג (3 באוקטובר 1942) התאספו מעט מן היהודים שנותרו בגטו ורשה לתפילות החג בביתו של הרב זמבה, כשהרב אורליאן בין המתפללים. בריקודים עם ספרי התורה הבחין הרב אורליאן בילד בן 12. הרב אורליאן התרגש מאוד לראות את הילד, כיוון שאז היה נדיר לראות ילדים בגטו, והוא תפס בידי הילד לריקוד עם ספר התורה שבידו וקרא: "יהודי צעיר עם התורה הקדושה!"
היה ניסיון להצלתו באדר א' תש"ג (פברואר 1943): תלמידה שלו לשעבר שהתגוררה בשווייץ שלחה בעבורו אשרת הגירה של פרגוואי. בד' בסיוון תש"ג (7 ביוני 1943), אכן נשלח כנתין חוץ לברגן-בלזן. גם במחנה זה המשיך ללמוד וללמד תנ"ך ויהדות, והביע חרטה על כך שלא פעל מספיק לעלייה לארץ ישראל. במשך זמן מה הייתה תקווה שהוא יינצל כנתין פראגוואי עם כל בעלי האשרות הנוספים, אך פרגוואי הודיעה כי היא אינה מכירה בבעלי הדרכונים כנתינים שלה. משום כך נשלח הרב בשמחת תורה תש"ד (21 באוקטובר 1943) עם כל שאר בעלי הדרכונים למחנה ברגנוי ומאז לא נודע מה עלה בגורלו.
רובי די
רובי אן וולאס (באנגלית: Ruby Ann Wallace; 27 באוקטובר 1922 – 11 ביוני 2014) הייתה שחקנית קולנוע, משוררת, מחזאית, תסריטאית, עיתונאית ופעילה חברתית אמריקאית, זוכת פרס אמי, פרס גראמי ופרס אובי, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 2007 על משחקה בסרט "אמריקן גנגסטר".
קורות חייה
די נולדה בקליבלנד, אוהיו, לגלדיס הייטאוור ולאדוארד מארשל נתניאל וולאס, לאחר שאמה הביולוגית של די עזבה את הבית אביה התחתן עם אמה אמיליה בנסון.
די גדלה בשכונת הארלם בניו יורק ולמדה בתיכון האנטר, לאחר מכן התקבלה די למכללת הנטר - האוניברסיטה העירונית של ניו-יורק שם סיימה את לימודיה בהצלחה עם תואר בשפה הצרפתית והספרדית.
קריירת משחק
את קריירת המשחק שלה החלה די על בימות ברודוויי לפני שקיבלה הכרה בינלאומית בתחום הקולנוע כשהשתתפה לצד סידני פואטייה בדרמה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב "צימוק בשמש" בשנת 1961.
בשנת 1971 לאחר למעלה מ-30 שנה על בימות ברודוויי קיבלה די את ההערכה לה הגיעה, כשזכתה בפרס אובי על תפקידה במחזה "הבוס ולנה".
עוזי חיטמן
עוזי חיטמן (9 ביוני 1952, ט"ז בסיוון ה'תשי"ב – 17 באוקטובר 2004, ב' בחשוון ה'תשס"ה) היה זמר, יוצר, מלחין, פזמונאי ומנחה טלוויזיה ישראלי. מהיוצרים הבולטים בזמר העברי שכתב במגוון סגנונות. בין היתר כתב מילים ולחנים לשירי ילדים, מוזיקה מזרחית, מוזיקת פופ, מוזיקה חסידית, ושירי ארץ ישראל.
רובי די
קריירת משחק
לאחר מכן התפרסמה די בעיקר בהופעותיה בסרטים "אנשי החתול" ובדרמה הקומית מועמדת שני פרסי אוסקר של ספייק לי "עשה את הדבר הנכון".
עוזי חיטמן
ביוגרפיה
עוזי חיטמן נולד בגבעת שמואל לאברהם וחנה חיטמן ניצולי השואה, ניצולי מחנה ברגן בלזן, ואח צעיר לחיים. כשהיה חיטמן בן 6 עבר עם משפחתו לשכונת החרוזים ברמת גן. שמו עוזי ניתן לו על שם סבא-רבא שלו עזריאל. אביו של חיטמן היה חזן שומר מצוות ואמו הייתה חילונית. חיטמן גדל בבית דתי-מסורתי שראה בפלורליזם ערך חשוב. הוא למד בבית ספר לא-דתי והיה חבר בשבט הצופים "ירקון", ובבגרותו בחר באורח חיים לא דתי.
רובי די
קריירת משחק
בשנת 1991 זכתה די בפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה הדרמטי "יום הדקורציה" אשר מבוסס על רומן הנושא את אותו השם.
בשנת 2007 קיבלה די את פרס גראמי על עבודתה באלבום המשותף לה ולבעלה המנוח אוסיי שנקרא "עם אוסיי ועם רובי: בחיים האלה ביחד". באותה שנה הספיקה די גם להשתתף בדרמת הפשע מועמדת 2 פרסי אוסקר של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר", ולקבל מועמדות ראשונה בקריירה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בסרט גילמה די את אימו של סוחר הסמים פרנק לוקאס (דנזל וושינגטון). די, שהייתה אז בת 83, הייתה השחקנית השנייה הכי מבוגרת בהיסטוריה שקיבלה מועמדות לפרס זה אחרי גלוריה סטוארט שקיבלה מועמדות בגיל 87.
עוזי חיטמן
ביוגרפיה
סגנונו המוזיקלי של חיטמן הושפע גם הוא מהפלורליזם שבבית הוריו. בילדותו שמע בקביעות את לחני התפילות בבית הכנסת, תקליטי החזנות, ובמקביל תקליטי פופ ורוק שרכש, כמו אלה של להקות הביטלס והרולינג סטונז וזמרי רוק כגון אלביס פרסלי ותקליטים מסגנונות מוזיקה שונים בשפות אירופאיות שונות. בגיל 11 החל לנגן בגיטרה שביקש כמתנה אחרי טיפול רפואי שעבר בבית חולים.
רובי די
חייה האישיים
די התחתנה בתחילת שנות ה-40 עם הזמר פרנקי די אך לאחר מספר שנים הזוג התגרש ודי התחתנה בשנית עם השחקן אוסיי דייוויס. לאוסיי ולדי נולדו שלושה ילדים, בן גאי דייוויס ושתי בנות נורה דיי וחסנה מוחמד.
עוזי חיטמן
שירותו הצבאי ושיריו הראשונים
בשנת 1970 התגייס חיטמן לקורס טיס אך הודח מהקורס לאחר שנה. הוא הצטרף לצוות הווי חטיבת הצנחנים ועבר אל להקת פיקוד המרכז. בין השנים 1971–1973 הלחין את שיריו הראשונים. שירים אלה הושרו בידי הלהקה הצבאית, למעט שני הבולטים שבהם: השיר "ניגונה של השכונה" שנכתב והולחן בעת שירותו בצנחנים והשיר "מי ידע שכך יהיה", שנכתב ביום שחרורו מהשירות הסדיר ובוצע על ידו ועל ידי בועז שרעבי חודשים ספורים מאוחר יותר, כאשר השניים גויסו למלחמת יום הכיפורים כצוות הווי במילואים. שרעבי הקליט את השיר לאחר המלחמה במילים שהיו שונות מהמקור. שיר זה נחשב לאחד המזוהים עם המלחמה, ותרם רבות לפרסומו של חיטמן ככותב וכמלחין.
רובי די
חייה האישיים
די התגברה על מחלת סרטן השד שהתגלתה אצלה לפני כ-30 שנה.
עוזי חיטמן
שנות השבעים
לאחר שחרורו השתתף חיטמן במופעי בידור שונים (כמו ערב שירי מיקיס תאודוראקיס בשנת 1974, שבו ביצע עם נגה שלם את "ציפור קטנה"), כתב וביצע פרסומות והחל לכתוב שירים לאמנים שונים. המיזם האזרחי הראשון שחיטמן השתתף בו היה להקת הפופולים (חיטמן, יהודה תמיר, איזי גדאל, שמוליק קובלסקי וקובי קלמנוביץ'). הלהקה הוציאה תקליט אחד, שהכיל שירים פרי עטו של חיטמן. בפסטיבל הזמר תשל"ד (1974) ליווה, יחד עם יגאל חרד, בשירה ובגיטרה, את אילנית בשירו של יאיר רוזנבלום "אם ייפול הכוכב שלי". השיר זכה במקום השני.
רובי די
חייה האישיים
דייוויס ובעלה היו פעילים שנים ארוכות למען זכויות השחורים בארצות הברית ואף היו חברים קרובים של מרתין לותר קינג ומלקולם אקס.
עוזי חיטמן
שנות השבעים
מאמצע שנות השבעים עד תחילת שנות השמונים, היה חיטמן אחד האמנים היחידים שגם עבדו עם זמרים המוכרים והמושמעים באותה תקופה כמו אבי טולדנו ("מה חשוב היום"), עוזי פוקס ("אבי") ודודו זכאי (שיר הילדים "למה הגדולים לא לומדים מהקטנים"), וגם עם שורה של זמרים ים תיכוניים בתקופה בה הרדיו לא נטה להשמיע את הזמר המזרחי, כמו זוהר ארגוב ("מרלן", "כמו שיכור"), חיים משה ("תודה"), מרגלית צנעני ("כמו שאתה יודע"), איציק קלה ("אני העבד") ורבים נוספים. הבולט בזמרים המזרחיים שחיטמן עבד אתם הוא שימי תבורי ("עוד סיפור אחד של אהבה", "לילה בלי כוכב" ושירים רבים אחרים). חיטמן כתב לתבורי שני תקליטים שלמים בשנים 1976 ו-1977 ונלחם על השמעתו של תבורי ברדיו.
לפסטיבל הזמר החסידי ב-1976 הלחין וביצע יחד עם עודד בן חור את "אדון עולם". את השיר "נולדתי לשלום" כתב לרגל הולדת בנו הבכור בתקופה המסעירה של מהלכי השלום עם מצרים ב-1977. השיר בוצע במקור על ידי להקת סקסטה.
אוגוסט בבל
ביוגרפיה
אוגוסט בבל נולד בעיר דויץ (Deutz), כיום שכונה של קלן. בשנת 1867 הוא ייסד יחד עם וילהלם ליבקנכט את מפלגת העם הסקסונית (Sächsische Volkspartei). ב-1869 התאחדה המפלגה עם מפלגת ADAV (אגודת הפועלים הגרמנים הכללית, Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein) וב-1875 עם מפלגת ה-SAPD (מפלגת הפועלים הסוציאליסטית של גרמניה, Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands), ששמה שונה ב-1890 לשמה הנוכחי, SPD.
עוזי חיטמן
כיוצר לילדים
במקביל ליצירות למבוגרים חיטמן היה מזוהה גם כזמר ויוצר לילדים. הוא כתב והלחין שירי ילדים רבים, בעיקר לתחרויות פסטיבל שירי הילדים והפסטיגל, כמו "רציתי שתדע", "שירי ילדות", "אדוני ראש העיר" ו"ארץ הצבר". זיהויו של חיטמן עם קהל הילדים בלט גם בהופעותיו בפניהם ובתוכניות הטלוויזיה שהגיש. בתחילת שנות השמונים הוא נמנה עם מגישי תוכנית הילדים "פרפר נחמד" ובהמשך אותו עשור היה חבר בשלישיית "כמו צועני" עם יגאל בשן ויונתן מילר. הם זכו להצלחה גדולה עם השירים שכתב חיטמן, "כמו צועני" (שיר שהגיע למקום השני בקדם האירוויזיון של 1985) ו"אנחנו נשארים בארץ" (שנכתב בעקבות ההפסד באותו הקדם ליזהר כהן עם "עולה עולה"). השלושה גם הוציאו אלבומים והופיעו בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית לילדים "הופה היי". בשנים 1993–1998 הגיש חיטמן בערוץ 2 את התוכנית "חלום עליכם" ובה הגשים חלומות של ילדים. בשנות ה-90 הוא השתתף בקלטות הווידאו לילדים "שירים קטנים", שהייתה לקלטת הילדים הראשונה בישראל, ו"ילדיש".
אוגוסט בבל
ביוגרפיה
בשנת 1872 הורשע בבל במשפט פוליטי ונידון למאסר בן שנתיים במבצר קניגשטיין. מאסר במבצר היה נהוג באותה תקופה והיה נחשב פחות מבזה. לאחר תום מאסרו הוא התמנה למנהיג ה-SPD ולחבר הרייכסטאג. כתב ספרים רבים, ביניהם "נשים תחת הסוציאליזם" (1879).
עוזי חיטמן
כיוצר לילדים
בשנת 1998 הוציא משחק מחשב בכיכובו בשם "השירים המשחקים" על ידי חברת "סידי קלאסיק". במהלך המשחק עוזי חיטמן נוטל חלק פעיל כמנחה ומלווה של השחקן בשלל הפעילויות. המשחק מתמקד בשירי הילדים שלו, ובפעילויות של צביעה ופאזלים (עותקים של דיסק משחק זה היו נפוצים מאוד עד כנראה סוף העשור הראשון של המאה העשרים ואחת - ונכון ל-2023 עותקים ששרדו של משחק זה נחשבים נדירים).
אוגוסט בבל
ביוגרפיה
הוא עבר לברלין וגר בשכונת שנברג (Schöneberg), ברחוב האופטשטראסה (Hauptstraße) מספר 97. הוא מת ב-1913 בעת ביקור בסנטוריום בשווייץ והוא קבור בציריך.
עוזי חיטמן
כיוצר לילדים
בנובמבר 2004, חודש לאחר מותו הפתאומי- יצא לאור ספרו "שתיים פרות ואחד סוסים" שהוא אוסף של שיבושי לשון של ילדים אותם ליקט חיטמן.
כיוצר למבוגרים
החל משנות השמונים הוציא חיטמן אלבומים למבוגרים כזמר סולן והוסיף לתרום משיריו לאומנים אחרים.
ב-1980 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו למבוגרים - "ליצן חצר", בו התפרסמו שיר הנושא שעסק בדחייה חברתית וכן "אני יודע שאת יודעת". עוד באותה שנה ניהול מוזיקלית, עיבד וניגן באלבומו השני של בני אלבז "אהבה ראשונה".
ב-1985 כתב שלושה שירים לאלבומו של חיים משה "להיות זמר", בו בלט במיוחד שיר הנושא.
ב-1986 כתב את כל הגרסאות בעברית ללחנים יווניים לאלבומו של חיים משה "תודה". עוד באותה שנה כתב את השיר "אחת ויחידה" לאלבומו השני של ישי לוי "הנה בא היום" ללחן יווני.
ב-1988 כתב שלושה שירים לאלבומו של איציק קלה "אדם ועולמו" בו בלט במיוחד "אני העבד".
ב-1989 הוציא את אלבום הסולו השני למבוגרים - "אורח" בו בלט השיר "בארץ הזאת", שמחה כנגד הטוענים למונופול על הקביעה כיצד המדינה צריכה להתנהל. חיטמן כתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום (למעט השיר "לילה זר", שעובד על ידי עדי רנרט). בהקלטות האלבום השתתפו שמוליק בודגוב בגיטרה, איקי לוי בתופים ומיכה מיכאלי בבס.
אורנה ומשה דץ הגיעו למקום השלישי בתחרות האירוויזיון בשנת 1991 עם שירו של חיטמן "כאן", המבטא רגשות אהבה לארץ.
חיטמן כתב והלחין שניים משירי האליפות של קבוצת הכדורגל מכבי חיפה: "ירוק בעיניים" (1994) ששר חיים משה ו"הנה היא עולה" (2001), ששר חיטמן עם שחקני הקבוצה.
לאלבומו של אריק איינשטיין "לאן פרחו הפרפרים" שיצא ב-1997 כתב והלחין את "עכשיו התור לאהבה".
לאלבומו של חיים משה "התמונות שבאלבום" שיצא ב-1998 כתב את מילות השיר "אהבנו" ללחן יווני.
אחד מלהיטיו הגדולים ביותר היה "לכל אחד יש" שאת מילותיו כתב לשלומי שבת ולליאור נרקיס. השיר זכה לתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ס (2000), הושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו והטלוויזיה, והפך ללהיט ענק. עוד שיר שאת מילותיו כתב חיטמן עבור שלומי שבת הוא "הרי את מקודשת", לזכר בני הזוג מוטי בוטיל וויקי כהן שנהרג באסון אולמי ורסאי ב-2001.
בשנת 2001 כתב והלחין את "עד נשימתי האחרונה" שביטא רגשות אהבה למדינה, שיר הנושא לאלבומו של חיים משה. באותה שנה כתב ללחנו של יאיר קלינגר את "לקום ליום הבא" לאלבומו של הזמר טל סונדק. בנוסף, הוציא באותה שנה אלבום משירי מירון ח. איזקסון בשם "שני מקומות" בו שילב ז'אנרים שונים.
בשנת 2003 החל להגיש את תוכנית הטלוויזיה "אדם ומלואו" בערוץ 33, שלא הספיק להשלימה.
שיתוף פעולה עם זהר ארגוב
בשנת 1984 החל עוזי חיטמן לכתוב שירים לאלבומו של זהר ארגוב "כך עוברים חיי" ביניהם שיר הנושא. עוד הוא כתב באלבום את "מרלן" ללחן ספרדי, "עד מתי אלוהיי" ללחן טורקי ו"כמו שיכור" ללחן יווני שזכו להצלחה רבה. לאחר שחזר ארגוב מסיבוב הופעות באמריקה שנה קודם ליציאת האלבום (ינואר 1983), התראיין ארגוב בתוכנית האירוח של הערוץ הראשון "שעה טובה" ביום שישי בערב אצל המנחה דניאל פאר. דניאל אז אמר לו שזמרים שיצאו לסיבוב הופעות באמריקה החליטו ששם טוב להם. בתגובה זהר ענה לו: "איך שנחת המטוס בניו יורק וירדתי ממנו, הרגשתי פה לא שלי. אני חושב שבשבילי ישראל זו אמריקה". חיטמן שצפה בתוכנית זו, לקח השראה וכתב והלחין את השיר "אמריקה שלי" שנכס לאלבום שנה לאחר מכן. בשנת 1985 לאלבום "ים של דמעות" כתב את השירים "בלילה" ו"בואי הלנה" ללחנים יווניים. בשנת 1986 לאלבומו "להיות אדם" של זהר, כתב והלחין חיטמן את השיר "אל תשגעי אותי" ועוד כתב את השיר "כשאת לידי" ללחן יווני.
חיטמן גם כתב והלחין את השיר "הדברים היפים בעולם". הרבה ביצועים לשיר הזה אך המוכר ביניהם הוא של זהר ארגוב שהוציא אותו כסינגל.
מותו
במהלך שנת 2004 עוזי חיטמן החל לבצע דיאטת הרזיה בשילוב תוכנית כושר גופני. במהלכה הוריד כ-15 קילוגרם ממשקלו. אשתו, איה חיטמן, אמרה בראיון מ-2005: "הוא נכנס למשטר דיאטטי מטורף ומשטר כושר נוקשה מדי, והגוף לא עמד בזה." חיטמן נפטר ב-17 באוקטובר 2004 (ב' בחשוון תשס"ה) כתוצאה מהתקף לב פתאומי, בגיל 52, והובא למנוחות בבית העלמין ירקון.
בשנה האחרונה לחייו עבד על אלבום חדש, "עכשיו התור לאהבה", ששיר הנושא שלו יצא לרדיו ביום פטירתו. התקליט הושלם לאחר מותו.
משפחתו
חיטמן הותיר אחריו את אשתו איה, לה נישא בשנת 1976, ושלושה בנים.
אחיו של עוזי חיטמן הוא חיים חיטמן, אביהם של הזמרים-יוצרים אוהד, תמיר, וענת אסתר חיטמן.
לאחר מותו
ב-2005 הוציאה משפחת חיטמן את האלבום "עכשיו התור לאהבה" עליו עבד חיטמן לפני מותו הפתאומי. באותה שנה יצא גם אלבומו של ליאור נרקיס "חתול רחוב", לו כתב והלחין חיטמן את שיר הנושא.
ב 2008 יצא האלבום "קרוב ללב" של חיים משה, שכלל את אחד השירים האחרונים שכתב חיטמן - "מהשנייה הראשונה". באותה השנה ביצעה הזמרת גליקריה את השיר "ילד גן העדן" שכתב יואב גינאי והלחין ארקדי דוכין לזכרו.
בשנת 2009, ארבע שנים וחצי לאחר מותו, יצא לאור האלבום "אשא עיני", אותו הקליט בטרם מותו. האלבום הורכב משירי תפילה מן המקורות היהודיים. חלק מהשירים הולחנו בידי חיטמן עצמו, וחלקם גרסאות מחודשות ללחנים עממיים המושרים בבתי הכנסת, וכן ללחנים של הרב שלמה קרליבך.
במסגרת מיזם "עבודה עברית", בשנת 2011 יצא האלבום "שרים עוזי חיטמן", ובו ביצועים של שיריו בפי זמרים מהז'אנר המוזיקה הים תיכונית. הדיסק הצליח מאוד והגיע למעמד אלבום זהב.
ביולי 2012 זמן קצר אחרי מה שהיה אמור להיות יום הולדתו השישים של חיטמן, הוציאה משפחת חיטמן שני סינגלים חדשים בקולו של עוזי, "קרן אור", ו"לפני ואחרי", שנכתב לרון שובל.
במאי 2016 הוכרז במצעד הזמרים הכי ישראליים של אתר האינטרנט "וואלה!" כי חיטמן הוא המוזיקאי החמישי "הכי ישראלי".
הערכת פועלו
חיטמן היה יוצר פורה בעל מנעד רחב: שירי ארץ ישראל, מוזיקה מזרחית, מוזיקת פופ, שירי ילדים, בלדות, שירים מתורגמים מיוונית, מוזיקה חסידית ושירים פוליטיים העוסקים בשלום ובמחאה. חיטמן גם שיתף פעולה עם אמנים מסגנונות רבים. חיטמן השתתף בכתיבה של למעלה משש מאות וארבעים שירים עבריים. אחדים מהשירים המוכרים ביותר כמעט בכל סגנון המושר בעברית הם מפרי עטו, לכן אפשר לכנות את סגנונו בשם "סגנון ישראלי". חיטמן דגל בסובלנות ושיתף פעולה עם כל המגזרים בישראל.
בשנת 2001 קיבל את פרס "נוצת הזהב" של אקו"ם לשנת תשס"א על מפעל חיים - מלחין בזמר העברי. ועדת הפרס נימקה את החלטתה בעובדה שחיטמן הלחין למעלה מ־600 שירים, וסגנונו הייחודי מגשר בין מזרח למערב, בין דתיים לחילוניים ובין ילדים למבוגרים.
בנוסף על אף שהצהיר על היותו איש שמאל-מרכז, הופיע בהתנחלויות.
נקודת פרליק
נקודת פרליק או פרליק פוינט או הוק פרליק (באנגלית: Perelik Point; בבולגרית: нос Перелик) היא לשון יבשה, בחוף המזרחי של האי רוברט, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
נקודת פרליק ממוקמת 1.4 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת קיצ'ן;
נקודת פרליק ממוקמת 1.2 קילומטרים דרומית-מזרחית מנקודת סמירננסקי;
מיפוי אזור הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה בשנת 2009 על ידי סוקרים בולגריים.
מקור השם
הנקודה נקראת על שם פסגת גוליאם פרליק, שברכס הרי רודופי, שבדרום בולגריה.
רוברט פאריש
רוברט לי פאריש (אנגלית: Robert Lee Parish, נולד ב-30 באוגוסט 1953 בלואיזיאנה שבארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA. פאריש מחזיק בשיא NBA למספר המשחקים הרב ביותר (1,611) ושני רק לוינס קרטר במספר העונות כשחקן פעיל ב NBA (21 לעומת 22 של קרטר).
קריירת משחק
רוברט פאריש שיחק בזמן לימודיו העל-תיכוניים במסגרת מכללת סנטנרי. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת גולדן סטייט ווריורס בשנת 1976, ובשנת 1980 עבר לבוסטון סלטיקס. הוא שיחק 12 עונות רצופות לצד קווין מקהייל ולארי בירד, שיחד היוו את מה שנחשב עד היום ל הטוב בתולדות הכדורסל. יחד זכו בשלוש אליפויות.
לאחר פרישת שני חבריו, שיחק פאריש בשארלוט הורנטס ובשיקגו בולס, איתה זכה באליפות נוספת ב-1997 כשחקן ספסל. לאחר עונה זאת פרש מכדורסל.
פאריש זכה לכינוי "הצ'יף", על שמה של דמות סטואית בסרט זוכה פרס האוסקר "קן הקוקייה". הוא נבחר תשע פעמים להשתתף במשחק האולסטאר.
ב-1996, לרגל ציון 50 שנה להקמת הליגה, נבחר פאריש לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ג'ואנה פקולה
ג'ואנה פקולה (בפולנית: Joanna Pacuła; נולדה ב-2 בינואר 1957) היא שחקנית קולנוע פולנייה.
ביוגרפיה
פקולה נולדה בעיירה טומשוב לובלסקי שבדרום מזרח פולין. בשנת 1979 השלימה את לימודי המשחק שלה באקדמיית התיאטרון שבוורשה. ואחר כך שיחקה בתיאטרון הדרמטי של ורשה. אחרי הכרזת משטר צבאי בפולין בתחילת שנות ה-80 עברה פקולה לפריז, שם הכירה את הבמאי הפולני-צרפתי רומן פולנסקי, עמו ניהלה קשר רומנטי. בהמלצתו של פולנסקי לוהקה לתפקיד משנה בסרט "גורקי פארק״ (1983), לצדם של לי מרווין וויליאם הארט, עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. זו הייתה הצלחתה הראשונית וגם המשמעותית ביותר.
תפקידה הבולט האחרון היה בעיבוד קולנועי לרומן "כשניטשה בכה" (2007). וב-2014 התארחה בסדרת הטלוויזיה "בונז".
שומרת אחותי
עלילה
הספר מספר את סיפורה של אנה פיצג'רלד, נערה מתבגרת בת 13, אחות לקייט וג'סי, שהוריה הביאו אותה לעולם באמצעות הפריה מלאכותית כדי שתהיה תורמת אידיאלית לאחותה קייט, החולה בלוקמיה. מאז שנולדה, אנה עוברת הליכים רפואיים לטובת קייט: לקיחת דם טבורי מחבל הטבור מיד לאחר הלידה, ובהמשך חייהן תרומת מח עצם ועירויי דם באופן תכוף. יום אחד, מערכות גופה של קייט קורסות, והיא זקוקה להשתלת כליה מגופה של אנה. אנה מתנגדת ופונה לעורך הדין אלכסנדר קמבל, בכוונה לתבוע את הוריה כדי לקבל את הזכות לעשות בגופה כרצונה.
התביעה גוררת את כל המשפחה לעימותים וחשבון נפש, והספר מדבר על חייהם. ג'סי, ממשיך להסתבך בצרות שביניהן גנבה, עישון סמים ואלכוהול. האם שרה, שעזבה את עבודתה כעורכת דין כדי להיות עקרת בית כשג'סי נולד, מקדישה את כל זמנה לטיפול בבתה החולה; והאב בריאן, כבאי שנשאר קרוע בין ילדיו. בנוסף לכך, מסופר על היחסים בין קמבל עורך הדין המייצג את אנה לבין לג'וליה רומנו, האפוטרופוסית לתביעה.
דוד אלטשולר
רבי דוד אַלְטְשוּלֶר מפראג ("בעל המצודות", על שם פירושו המפורסם; קרוי גם רד"א), (ה'תמ"ז, 1687 – ה'תק"ל, 1769), מחכמי יהדות אשכנז ופולין, היה מחשובי פרשני הנ"ך בכל הזמנים, וביאורו לנ"ך, ה"מצודות", הפך לאבן יסוד לכל הלומדים. פירוש זה נדפס תמיד עם הנ"ך מאז כתיבתו במאה השמונה עשרה, כמעט בכל דפוסי "מקראות גדולות".
שומרת אחותי
עלילה
אם המשפחה, שרה, מנסה בהתחלה להפעיל לחץ על אנה כדי שתבטל את התביעה, אך מאוחר יותר מייצגת את עצמה. המשפט מסתיים בכך שאנה זוכה ומוענקות לה הזכויות הבלעדיות על גופה. אבל, אנה וקמבל נקלעים לתאונת דרכים. קמבל מצליח להישאר בחיים, אך אנה במצב של מוות מוחי. הכליה נתרמת לקייט והספר מסתיים בכך שקייט מספרת מה קרה כמה שנים לאחר מכן. ג'וליה וקמבל התחתנו, קייט מלמדת ילדים לרקוד, ג'סי נהיה שוטר ומקבל צל"ש על חלקו במבצע מעצר של סוחרי סמים, בריאן מתמכר לאלכוהול ונגמל.
דוד אלטשולר
תולדות חייו
ר' דוד נולד בעיר הפולנית יאברוב (יבוריב, Jaworów) שבמערב גליציה, לר' אריה ליב אלטשולר, ממשפחת אלטשולר (Aletschueler, לעיתים אלטשול או בראשי תיבות א"ש) הנודעה, שעליה מסופר, כי -
שומרת אחותי
עלילה
הספר מעלה שאלות נוקבות: מהי האחריות שמוטלת על אחות והיכן היא עוברת את הגבול? מי קובע מהו הגבול וכמה ילד אחד יכול להקריב לילד אחר? האם האחריות היא גם הקרבה עצמית ופגיעה בבריאות האח התורם? האם יכול הורה להכריח את ילדיו לעשות משהו בניגוד לרצונו? מה פירוש להיות הורה טוב? הספר נכתב מנקודת מבטן של הדמויות בסיפור. כל פרק מתאר את מחשבותיה והרגשותיה של דמות אחרת מנקודת מבטה ומציג אותה כדוברת.
דוד אלטשולר
תולדות חייו
הכוונה, ככל הנראה, לבית הכנסת הישן הידוע בפראג (ה"אלטשול").
שומרת אחותי
הרעיון לספר
ג'ודי פיקו הסבירה שהרעיון לרומן "שומרת אחותי" עלה במהלך קריאת מאמר על המשפחה הראשונה בארצות הברית שהביאה לעולם תינוק כדי שיהיה תורם פוטנציאלי של מח עצם לאחותו החולה. האח תרם את מח העצם לאחותו אבל היא נשארה צמח. הסופרת המשיכה לחשוב מה היה קורה לו התעוררה האחות: האם האח היה חש אחריות כלפיה? איך היה מרגיש לו הוריו היו מזכירים לו שילדו אותו בשביל אחותו החולה? איזה מתבגר יהיה ילד כזה הנושא על כתפיו תפקיד כה כבד משקל? אירוע דומה אירע בישראל ב-2001 כאשר משפחה הביאה לעולם ילדה שתהיה תורמת מח עצם לאחיה החולה במחלה גנטית פנקוני אנמיה. לאחר מאמצים רבים המשפחה הצליחה גם לרפא את הבן וגם לגדל את הבת הבריאה. הסיפור מתואר בספרה של שרון הררי: שתזכה לשנה הבאה בהוצאת דביר, 2005.
עיבוד קולנועי
סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים בשנת 2009. את אם המשפחה מגלמת קמרון דיאז, אלק בולדווין בתפקיד עורך הדין, ג'ואן קיוזאק בתפקיד השופטת, אביגייל ברסלין בתפקיד אנה וסופיה וסילייבה בתפקיד קייט. במאי הסרט הוא ניק קסווטס.
דוד אלטשולר
תולדות חייו
אביו של ר' דוד, ר' אריה ליב אלטשולר בנו של ר' פתחיה מפראג, היה מחשובי העיר יאברוב, וככל הנראה היה אחיו של ר' יחיאל מיכל אלטשולר, בעל ספר "משנת לחם". גם ר' דוד שימש בתפקיד נכבד ביאברוב, וכבר בשנת תפ"ו (כשהוא פחות מבן ארבעים) הוא נזכר כדיין או רב בעיר. נראה שלאחר מכן המשיך במסורת המשפחתית וכיהן גם כרבה של פראג.
ר' דוד ראה שלימוד התנ"ך נחלש מאוד בקרב יהודי אירופה, אף בקרב תלמידי החכמים, וסבר שהסיבה לכך היא העדר פירוש קל ובהיר מספיק, שיהיה מובן גם להמון העם; למטרה זו, וכדי להנגיש את המקרא אף למלמדי תינוקות וילדים, כתב את פירושו הגדול, "מצודת דוד", על הנ"ך כולו (חוץ ממגילות רות, איכה ואסתר), בו ליקט בסגנון פשוט ובהיר מספרי ופירושי הראשונים על הנ"ך, והדפיסו בזאלקווא (ז'ולקוב, ז'ובקבה) שבפולין בשנת תקי"ג (1753), כשהוא כבר ישיש בא בימים. נראה שנותר לגור ביאברוב, אם כי מסתבר ששהה בזמן ההדפסה בזאלקווא. הוא עוד ראה גם את המהדורה השנייה לספרו, שיצאה כעשר שנים אחר כך, ונפטר בשנת תק"ל.
בנו הרב יחיאל הילל אלטשולר כיהן גם הוא כרבה של יאברוב, והיה דיין ופוסק הלכה בפולין; הוא השלים את ספרו הגדול של אביו, ונדד רבות ברחבי אירופה כדי להדפיסו ולהפיצו.
פירוש ה"מצודות"
הרב דוד אלטשולר חיבר ביאור בדרך הפשט על כל הנ"ך (מלבד המגילות רות, איכה ואסתר), המבוסס בעיקרו על פירושו של הרד"ק, אך כולל את רוב ככל ספרות פרשני המקרא; כפי שכותב עליו החיד"א ב"שם הגדולים": "ה'מצודות דוד' כלול בו תוכן הפירושים בלשון צח וקל, מאוסף ומלוקט מרבותינו מפרשי הנביאים: רש"י ואבן עזרא, רלב"ג ורד"ק ומהורי"א, ומוהר"ם אלשיך ומכלל יופי, ומלבד מהפירושים אשר פירשו נביא לבד, כמו רס"ג והרמב"ן, וכלי פז ומאיר איוב ודומיהם." ברבות השנים הפך ביאורו לאחד מפירושי היסוד של הנ"ך. ר' דוד הדפיס את ספרו כפירוש אחד, אך כשהשלימו בנו לאחר מותו חילקו לשני חלקים – "מצודת דוד" המבאר את ענייני הפסוקים ופשטם, ו"מצודת ציון" המיועד לפרש מילים וביטויים בתנ"ך (כהגדרת החיד"א שם – "ב'מצודת ציון' יפלס מלות המקרא ושרשי המלות המסופקות, מלוקט משרשי הרד"ק ומכלל יופי; והמלה אשר לא ימצא לה חבר במקרא, יבקש דוגמתו בתלמוד.").
הפירוש חובר בעברית ולא ביידיש, כדי שיהיה בשימוש הן אצל תלמידי החכמים, מהם יחסוך זמן יקר של עיון בפירושי הראשונים, והן ליהודים הפשוטים, שרק באמצעותו יוכלו להבין את המקרא לאשורו בדרך פשוטה ובשפה צחה וברורה.
לפירוש קרא "מצודות דוד" (ולא מצודת דוד), על שמו, ו"על שם שצדתי פירושים מכמה ספרי אמרי בינה" - מלשון ציד, כנראה כפרפרזה על הפסוק "וַיִּלְכֹּד דָּוִד אֵת מְצֻדַת צִיּוֹן הִיא עִיר דָּוִד", שם המילה באה כביטוי למבצר.
הפירוש נדפס לראשונה בשני כרכים בזאלקווא בשנים תקי"ג (1753) – תקי"ד (1754), על ידי ר' דוד הישיש עצמו, אך רק על ספרי איוב, משלי ותהילים, לגביהם חש ר' דוד ככל הנראה שהם הקשים ביותר ללימוד; הפירוש לספרים אלו נתקבל היטב בקהל, ובזמן קצר יחסית אזלו העותקים מן השוק. מהדורה שנייה לפירוש זה נדפסה בזאלקווא בשנת תקכ"א. בנו ערך את הפירוש לשאר הספרים מתוך כתביו של אביו המנוח, והדפיסו בצורה מוגמרת בברלין, שנתיים לאחר פטירת אביו, בשנת תקל"ב. עליו באו הסכמות גדולי רבני אשכנז (ה"שאגת אריה" ממיץ, ה"פרדס דוד", רבי נפתלי הירש קצינלנבויגן רבה של פפאלץ ועוד). באותה השנה הדפיסו גם בהאג שבהולנד, עם הסכמות נוספות של רבני הולנד – ר' שלמה שלם רב קהילות הספרדים באמסטרדם, ר' שאול לווינשטאם רב יהודי אשכנז באמסטרדם, בעל ה"בנין אריאל", וגיסו ר' שאול הלוי סג"ל רבה של האג (שכתב בהסכמתו שפירושי המצודות כבר "נתפשטו בקרב כל ישראל, ... [ו]נתקבלו ברצון בקרב כל ישראל", עוד בזמנו); ולבסוף נדד אל ליוורנו, שלושים שנה לאחר הדפסתו הראשונית של הספר, והוציא לאור את הפירוש בצורה סופית, חלקה ומהודרת בשנים תק"מ – תקמ"ב, כשעליו נוספו גם הסכמות רבני ליוורנו, ביניהם הסכמתו של הרב והמשורר ר' ישראל בנימין באסאן, בן ר' ישעיהו באסאן רבו המובהק של הרמח"ל, וכן זו של הרב החיד"א.
הפירוש זכה לאהדה רבה עקב היותו ברור ומובן לכל, והתפרסם בכל תפוצות ישראל, כשהוא מודפס שוב ושוב ברוב מהדורות המקרא.
קבוצת רדיושק
קבוצת רדיושק (אנגלית: Team RadioShack) היא קבוצת אופניים אמריקאית, שהייתה קיימת בשנים 2009-2011 והשתתפה בשנים אלו בסבב ה-UCI ProTour.
היסטוריה
ההכרזה על הקמת הקבוצה פורסמה ב-23 ביולי 2009, לאחר הטור דה פראנס. חברת רדיושק, יצרנית אלקטרוניקה גדולה, הייתה נותנת החסות הרשמית והעיקרית לקבוצה, בראשות המנהל הספורטיבי יוהאן ברוינל והרוכב לאנס ארמסטרונג. נותני החסות הנוספים לקבוצה היו יצרנית האופניים טרק ויצרנית ציוד הספורט נייק. הקבוצה קידמה את קרן ארמסטרונג למלחמה בסרטן ואת צמיד Livestrong. בין הרוכבים המפורסמים בקבוצה בלטו: לאנס ארמסטרונג, לוי ליפהיימר, חיימר זובלדיה, יאנז ברייקוביץ', כריס הורנר, אנדראס קלודן וירוסלב פופוביץ'. ב-25 בנובמבר 2009 הודיע איגוד האופניים הבינלאומי כי הקבוצה עמדה בכל הדרישות ואושר לה להשתתף בסבב.
הקבוצה הוקמה על תשתיות קבוצת הרכיבה שהייתה תחת חסות קבוצת אסטנה. מנהלה ושמונה מתוך תשעת הרוכבים שזינקו לטור דה פראנס של 2009 היו בסגל הקבוצה ב-2010. מטרות הקבוצה, מעבר לניצחונות בסבב הפרו טור והטור דה פראנס היו קיום חממה לרוכבים צעירים, השתתפות בתחרויות ריצה וטריאתלון וקידום המלחמה בסרטן, בעזרת העמותה שהוקמה על ידי ארמסטרונג.
עונת 2010
הישגיה הבולטים של הקבוצה בעונה זו היו:
עונת 2011
הישגיה הבולטים של הקבוצה בעונה זו היו:
STS-98
STS-98, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א. המטרה העיקרית של המשימה הייתה להביא לתחנת החלל הבין-לאומית מודול Destiny ולחבר אותו למערכות של תחנת החלל.
המשימה
משימת STS-98 היא המשימה השביעית לתחנת החלל הבינלאומית. היא הייתה מתוכננת לשיגור ב-19 בינואר 2001 אך השיגור נדחה עקב בעיות טכניות. הוא בוצע בהצלחה ב-7 בפברואר מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי. ב-9 בפברואר המעבורת התחברה לתחנת החלל בה כבר שהה צוות קבוע מס' 1 שכלל ויליאם שפרד (ארצות הברית), יורי גידזנקו וסרגיי קריקאליוב (רוסיה). כשעתיים לאחר העגינה נפתחו המעברים בין המעבורת לבין תחנת החלל. המעבורת עגנה בתחנת החלל במשך 6 ימים.
במשימה זו המשיך הצוות בבניית תחנת החלל הבינלאומית על ידי הרכבת מודול המעבדה האמריקאית. בעזרת זרוע רובוטי מרשה אייווינס שחררה את המודול החדש מתא המטען של המעבורת והצמידה אותו למודול Unity. לצורך הרכבת המודול וחיבורו למערכות של תחנת החלל האסטרונאוטים ביצעו 3 הליכות חלל שנמשכו כ-20 שעות.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-16 בפברואר. בגלל תנאי מזג האוויר נחיתה נדחתה ביומיים ובוצע ב-20 בפברואר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
בישופסוורדה
אוטו פון ביסמרק קיבל מהעיר אזרחות של כבוד בשנת 1891.
משרד ההגנה (פינלנד)
משרד ההגנה (בפינית: puolustusministeriö או בראשי תיבות: PLM) הוא משרד בממשלה הפינית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של פינלנד. בראשו עומד השר, חבר הממשלה.
בניגוד למדיניות המקובלת ברוב מדינות אירופה, על פי שר ההגנה משמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים ומפקד הצבא כפוף לו, בפינלנד ראש ההגנה משמש כמפקד הבלעדי של הכוחות המזוינים וסמכויותיו כמעט ולא מוגבלות. תפקידו של שר ההגנה מתמצה בניהול התקציבים והמשאבים לטווח ארוך של הכוחות.
המשרד הוקם ב-27 במאי 1918, זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות של פינלנד. שר ההגנה הנוכחי הוא אנטי הקנן ממפלגת הקואליציה הלאומית שנכנס לתפקידו ב-20 ביוני 2023.
ברן-E
ברן-E (באנגלית: BURN-E) הוא סרט קצר קומי בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר מסוגת מדע בדיוני. הסרט הופץ בשנת 2008 ומבוסס על הסרט המלא "וול-E". הסרט הקצר מספר על רובוט תיקונים בשם ברן-E שמנסה לשפץ מנורה במקביל למאורעות הסרט "וול-E". הסרט בוים ונכתב על ידי אנגוס מקליין יחד עם אנדרו סטנטון ודרק תומפסון והופק על ידי גאלין זוסמן.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-18 בנובמבר 2008 יחד עם מהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט "וול-E". בשנת 2012 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2008 יחד עם ה-DVD של הסרט "וול-E". אורך הסרט כ-8 דקות.
יער צלב הקרס
שמאל|ממוזער|250px|תמונה אווירית שצולמה ב-14 בנובמבר 2000 (לאחר כריתת 43 מתוך 100 העצים ולפני כריתת 25 עצים נוספים) יער צלב הקרס הוא קבוצה של כמאה עצי ארזית שנשתלו ביער כדי ליצור צלב קרס ענק בתוכו. העצים כיסו כ-3.6 דונם, ביער אורנים ליד צרניקוב שבגרמניה. סיבת שתילתם של העצים אינה ברורה. קיימת השערה לפיה העצים נשתלו על ידי תושבי המקום בשנת 1937 כדי להראות את תמיכתם בשלטון הנאצי לאחר שאיש עסקים מקומי נלקח למחנה ריכוז אחרי שנתפס כשהוא מקשיב ל-BBC. תאוריה אחרת אומרת שהיערות נשתלו על ידי קבוצה של ילדי הנוער ההיטלראי כדי לחגוג את יום הולדתו של היטלר. במשך מספר שבועות באביב, צבעם של עלי הארזית משתנה לצהוב, ועומד בניגוד לירוק של עצי האורן. היער נראה בבירור רק מהאוויר, והתופעה נמשכת רק זמן קצר. מסיבה זו, ועקב היעדר טיסות מטוסים באזור, התופעה לא הורגשה במהלך כל התקופה שבה נשלטה גרמניה המזרחית על ידי ברית המועצות.
ברן-E
BURN-E (ראשי תיבות של Basic Utility Repair Nano Engineer) מופיע לזמן מה ב"וול-E" בסצנה שבה וול-E ואִיב חוזרים לאקסיום והדלת ננעלת מאוחריהם, ובכך ברן-E נשאר מחוץ לחללית. ניתן לראות אותו דופק בעצבנות על הדלת, אך בסופו של דבר מבין כי הוא תקוע בחוץ.
הדמויות והמדבבים
במאי הסרט בעברית היה שרון כהן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
יער צלב הקרס
היסטוריה
ממשלת האזור, שחששה מתדמית האזור ומאנשים ימנים קיצוניים שעלולים לרצות לשמר אותו, ניסתה להרוס את העיצוב על ידי כריתת 43 מתוך 100 העצים ב-1995. הצורה נשארה מטושטשת עם 57 העצים שנותרו, אך מובחנת. בשנת 2000, לאחר שצהובונים גרמניים פרסמו תמונות אוויריות של היער, אף על פי שהבעלות על השטח כבר התחלקה לשניים, הסכימו כל המעורבים בדבר לכרות 25 עצים נוספים. ב-1 בדצמבר 2000 נכרתו העצים והצורה נהפכה לבלתי ניתנת לזיהוי.
רון בולוטין
רון (רוני) בולוטין (נולד ב-1956) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי, אלוף פאראלימפי בעל 11 מדליות פאראלימפיות, מהן 3 זהב ושיאן עולם לנכים. המנהל המקצועי של הוועד הפראלימפי הישראלי וההתאחדות לספורט נכים.
ביוגרפיה
בולוטין נולד ב-1956 בירושלים לגרפיקאי עמנואל בולוטין ולעדה שהייתה מורה. בולוטין הוא נכדה של הסופרת חנה לונץ בולוטין ונינו של אברהם משה לונץ. אחיו הם דנדן בולוטין ופרופסור גיל בולוטין.
בסמוך ללידתו עברה משפחתו לבאר שבע ובהיותו בן שנתיים אל תל אביב, בה הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון א' לאמנויות תל אביב. בנעוריו הוא עסק בשחייה תחרותית במסגרת הקאנטרי קלאב בתל אביב. בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושירת בסיירת שקד. במהלך תאונת אימונים בחצי האי סיני הוא נפצע ממוקש, אחת מרגליו נקטעה וחודשים ספורים הוא סבל מעיוורון.
לאחר תקופת שיקום שב בולוטין בשנת 1976 לביתו. במסגרת בית הלוחם בתל אביב הוא חזר לעסוק בשחייה וכעבור זמן היה חבר נבחרת ישראל לנכים. באותה שנה הוא זכה באליפות ישראל בשחיית פרפר ובשנת 1979 זכה באליפות אירופה, בה הוא גם שבר שיא עולם משחה 100 מטרים בסגנון פרפר. בין השנים 1980–2000 הוא לקח חלק בשש תחרויות המשחקים הפאראלימפיים וזכה ב-11 מדליות. משנת 1988 הוא מאמן נבחרת השחייה הפאראלימפית ומשנת 1989 הוא עומד בראש המחלקה לספורט ואורח חיים בריא בחברה למתנ"סים.
בשנת 2004 נבחר בולוטין לצד ספורטאים ישראלים בולטים נוספים להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל. בשנת 2022 צורף על ידי עירית תל אביב להיכל התהילה של העיר.
בולוטין הוא בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ומערכות מידע מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך בחינוך גופני ובריאות הציבור ובעל דוקטורט בחינוך גופני. כמו כן הוא מאמן שחייה מוסמך.
בולוטין נשוי למירי בולוטין, לשניים שני ילדים ושני נכדים.
ארנבת ים שחורה
ארנבת ים שחורה (שם מדעי: Aplysia vaccaria) הידועה גם בשם ארנבת הים השחורה של קליפורניה היא מין בסדרה של ארנבות ים, ומין חילזון הגדול ביותר שידוע.
תפוצה
ארנבת הים השחורה חיה בצפון מזרח האוקיינוס השקט של קליפורניה ובאחה קליפורניה ומקסיקו כולל מפרץ קליפורניה.
תיאור
ארנבת ים שחורה יכולה לגדול לגודל רב מאוד, והארנבת הים השחורה הגדולה ביותר שנודעה אי פעם הייתה באורך של 99 ס"מ כשהיא זחלה, ושקלה קרוב ל-14 ק"ג.
לא כמו מינים רבים אחרים במשפחה, ארנבת ים שחורה אינה יכולה לפלוט דיו.
תזונה
כמו כל המינים במשפחה גם ארנבת ים שחורה היא צמחונית. ארנבת ים שחורה אוכלת אצות חומות וקלפ, מה שנותן לארנבת ים הזאת את הצבע הכהה מאוד.
מסאקי פוקואוקה
מסאקי פוקואוקה (ביפנית: 福岡政章; נולד ב-12 ביולי 1984) הוא ג'ודוקא יפני. פוקואוקה מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות העולם (2013).
במאי 2008 פוקואוקה זכה בטורניר 'Super World Cup Moscow' לאחר שניצח בגמר את גל יקותיאל הישראלי. בדצמבר אותה השנה הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי. שנה לאחר מכן הוא זכה בזהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח בגמר את בן-ארצו הירואקי היראוקה היפני. בשנת 2010 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ובמדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו. בשנת 2011 פוקואוקה זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ובעוד שתי מדליות זהב בטורנירי גראנד פרי בדיסלדורף ואבו דאבי.
באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, זכה פוקואוקה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את לי ג'יאדי הסיני לאחר ריתוק מוצלח, בקרב השני הוא ניצח בווזארי את צ'ו ג'ון-הו הדרום קוריאני ובשמינית הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את ארמן נזריאן הארמני. ברבע הגמר הוא הפסיד באיפון לאזאמט מוקאנוב הקזחי ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון על ניג'אט שיחאליזדה האזרי, פוקואוקה עלה לקרב על הארד בו גבר באיפון על צ'ארלס צ'יבאנה הברזילאי. באותה השנה פוקואוקה זכה במדליית כסף באליפות אסיה.
פרשת ילדי ראוניון
פרשת ילדי ראוניון היא פרשה שהתפרסמה בתחילת שנות ה-2000 בתקשורת הצרפתית והעולמית, בעקבות תביעה שהגישו אזרחים צרפתים כנגד ממשלת צרפת על הזנחה והתעללות בהם בילדותם.
בשנות השישים והשבעים הובאו לצרפת אלפי ילדים, רובם ממוצא קריאולי, מהאי ראוניון, שהוא טריטוריה צרפתית. על פי ההסברה הצרפתית, הילדים הועברו לצרפת מסיבות הומניטריות ובתיאום עם שרותי הרווחה באי ראוניון, על מנת לספק לאותם ילידים, אשר לכאורה באו מחיי עזובה ומסביבת חיים נחשלת, תרבות וסביבה אירופאית, מודרנית ותומכת, ובכך לשפר את איכות חייהם ואת עתידם.
לא היה מדובר בחטיפה בהקשר פלילי, אלא בהעברה בהסכמה של ילדים שהוריהם חתמו על הסכמה בכתב, או שגדלו בראוניון ללא הורה אחראי. גורמים רשמיים שיקרו להורים כדי לשכנע אותם להיפרד מילדיהם. רבים בסופו של דבר עבדו כשכירי משק או כמשרתים עבור משפחות צרפתיות.
תוכנית היישוב מחדש הייתה פרי מוחו של מישל דברה, פוליטיקאי צרפתי בולט שמילא תפקיד מרכזי בכתיבת החוקה של הרפובליקה החמישית והפך לראש הממשלה הראשון שלה. הוא שימש כסגן מושל ראוניון בין השנים 1963–1988. דברה האמין כי צמיחתו המהירה של האי מהווה איום על עתידו. הפתרון שלו היה פשוט דיו: ליישב מחדש אנשים מהאי המרושש ביבשת.
התביעה עסקה בעוול שנגרם לילדים. הם נותקו מסביבתם הטבעית, הועסקו בעבודות כפיים ללא תמורה, ובניגוד להבטחות, הפכו בבגרותם לעובדי צווארון כחול. בשנת 2014 הצביעה האספה הלאומית בעד החלטה להעלאת המודעות לשערוריית היישוב מחדש ולעשות "כל שביכולתה כדי לסייע למחלקות לשעבר [של המדינה] לשחזר את ההיסטוריה האישית שלהם."
ג'קי סנדלר
ביוגרפיה
נולדה בשם ג'קלין סמנתה טיטון (Jacqueline Samantha Titone) בעיר קורל ספרינגס, פלורידה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי ובהמשך התגיירה לפני חתונתה עם אדם סנדלר. במהלך לימודיה בתיכון היא החלה לדגמן, בהתחלה עבור פרסומות ארציות בפלורידה ובהמשך גם בפרסומות גדולות יותר.
קריירה
בשנת 1999 פרצה טיטון לתודעה כאשר שיחקה את סאלי בסרט "הג'יגולו מת מצחוק", לצידו של רוב שניידר. שניידר התרשם ממנה והמליץ לחברו הטוב, אדם סנדלר, לתת לה תפקיד בסרט שסנדלר הצטלם אליו באותו הזמן, "ביג דדי". טיטון קיבלה בסרט תפקיד קטן כמלצרית והייתה גם עוזרת מוזיקה. בשנת 2000, היא שיחקה את ג'נה בסרט "שטן על הזמן", לצידם של אדם סנדלר, ריס וית'רספון, פטרישה ארקט וקוונטין טרנטינו.
שנתיים לאחר מכן, טיטון קיבלה תפקיד ראשי בסרט האנימציה, "8 לילות מטורפים", כשדיבבה את ג'ניפר. בסרט, לראשונה בקריירה שלה, טיטון קיבלה תפקיד משמעותי בסרט לצידו כוכב קולנוע גדול. בשנת 2003, דני דה ויטו הציע לסנדלר תפקיד כברמנית בסרט הקומדיה "דופלקס".
בשנת 2004, בעקבות השתדלותו של בעלה, אדם סנדלר, קיבלה סנדלר תפקיד קטן בסרט "50 דייטים ראשונים", לצידם של סנדלר עצמו ודרו ברימור. בשנת 2006 שיחקה בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן. בשנת 2007 הופיעה סנדלר בפרק אחד בסיטקום "מלך השכונה".
בשנת 2012 דיבבה סנדלר את מרתה בסרט "מפלצת של מלון". סנדלר גם גילמה את דמותה של ג'קי טרדיאו בשנת 2013, בסרט "מגודלים 2".
חיים אישיים
בשנת 2001 החלה טיטון לצאת עם אדם סנדלר, וב-22 ביוני 2003 השניים נישאו. טיטון שגדלה כנוצרייה, התגיירה לפני נישואיה לסנדלר. להם שתי בנות.
דן ליפינסקי
דניאל ויליאם ליפינסקי (באנגלית: Daniel William Lipinski; נולד ב-15 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת אילינוי, בשנים 2005–2021. אביו, ביל ליפינסקי, היה נציג מחוז זה בבית הנבחרים לפניו בשנים 1983–2005. במחוז תחומים פרווריה הדרום-מערביים של שיקגו.
ביוגרפיה
ליפינסקי נולד בשיקגו, בנם של רוז מארי (לבית לפינסקי) וחבר הקונגרס לשעבר ביל ליפינסקי. הוא למד בבית הספר התיכון "מכללת סנט איגנטיוס" שבשיקגו, שם סיים את לימודיו ב-1984. ב-1988 השלים באוניברסיטת נורת'ווסטרן לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות ושנה לאחר מכן, ב-1989, קיבל תואר שני מאוניברסיטת סטנפורד בהנדסת מערכות כלכליות. ב-1998 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת דיוק. בקיץ 1992 החל ליפינסקי לעבוד במחלקת העבודה של ארצות הברית, ובשנים 1993–1995 התמחה אצל חבר בית הנבחרים ג'ורג' א. סנגמייסטר. בשנים 1995–1996 היה ליפינסקי חבר בסגל החקיקתי של חבר בית הנבחרים ג'רי קוסטלו, ובאותה התקופה עבד במטה הבחירות של ריצ'רד א. דיוויין, שהתמודד ונבחר לתפקיד תובע מחוז קוק. לתקופה קצרה עבד בסגל של רוד בלאגוייביץ'.
בין השנים 2000–2001 לימד ליפינסקי באוניברסיטת נוטרדאם. ב-2001 הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת טנסי, שם הנשאר עד היבחרו לקונגרס ב-2004. בשנת 2004 אביו של ליפינסקי התמודד מחדש למועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של אילינוי בבית הנבחרים. לאחר שזכה בקלות במועמדות הודיע ​​ליפינסקי הישיש על פרישתו, ואחר כך הצליח לשכנע את המפלגה הדמוקרטית של אילינוי לבחור בבנו כמי שיתמודד במקומו לבית הנבחרים. המהלך היה שנוי במחלוקת במקצת מכיוון שליפינסקי הצעיר לא התגורר בקביעות באילינוי מאז 1989 או התמודד למשרה ציבורית טרם הבחירות, אך מהלך זה לו לעקוף את הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית. ביום הבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית ונבחר לקונגרס.
לליפינסקי מוניטין של אחד הדמוקרטים השמרניים ביותר בקונגרס. ליפינסקי לא תמך בנשיא ברק אובמה במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012. הוא מתנגד לחקיקות המאפשרות הפלות מלאכותיות ומחקר בתאי גזע, והיה הדמוקרט היחיד מאילינוי בבית הנבחרים שהצביע נגד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. הוא תמך באישור מחדש של חוק הפטריוט משנת 2006, וב"חוק הגנת הנישואים" המאפשר למדינות ארצות הברית לסרב להכיר בנישואים חד מיניים. ב-2020 חתם ליפינסקי וביחד עם עמיתו הדמוקרטי קולין פיטרסון בצוותא עם 166 רפובליקנים בבית הנבחרים ו-39 סנאטורים רפובליקנים על מסמך ידידי בית המשפט שקרא לבית המשפט העליון של ארצות הברית לשקול מחדש ואף לשקול את ביטולם של "פסק דין רו נגד וייד" ו"פסק דין הורות מתוכננת נגד קייסי", אשר הגנו על הזכות להפיל.
בבחירות 2018 התמודד ליפינקי בפעם השביעית לבית הנבחרים, וניצב בפני המועמד הרפובליקני ארתור ג'ונס, מכחיש שואה ידוע. ג'ונס היה פעיל בתנועה הנאצית באריזונה, ותיאר את השואה כ"דבר מנופח ולא חשוב". בתום מערכת הבחירות גבר עליו ליפינסקי כצפוי, אך ג'ונס זכה בכ-26% מקולות הבוחרים שהם 57,885 קולות. חרף עמדותיו השמרניות, הצביע ליפינסקי בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשלהי 2019.
בבחירות המקדימות ב-2020 ניצב בפני מרי ניומן, אותה אחת שהתמודדה מולו ב-2018. חרף התמיכה לה זכה ליפינסקי מאישים בולטים במפלגה הדמוקרטית — בהם ג'ו מנצ'ין, ננסי פלוסי, סטני הוייר וגם העיתון שיקגו טריביון — הפסיד ליפינסקי את המועמדות לניומן ב-17 במרץ 2020 בפער זעום בן כ-3,000 קולות בלבד. כהונתו נחתמה בינואר 2021 עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
קווטיאפין
קווטיאפין (Quetiapine) היא תרופה אנטי-פסיכוטית לא-טיפוסית מהנפוצות בעולם, המשמשת לטיפול במגוון של הפרעות ותופעות פסיכיאטריות, בעיקר סכיזופרניה ומצבים פסיכוטיים, הפרעה דו-קוטבית, הפרעת אישיות גבולית וכמו כן בדיכאון קליני כאוגמנטטיב. לעיתים במינונים קטנים נעזרים בה נגד אי שקט. התרופה משווקת בישראל תחת השמות סרוקוול וקווטיאפין (תרופה גנרית).
פרמקולוגיה
מבחינה כימית התרופה שייכת לקבוצת הדיבנזותיאזפינים ודומה במבנה הפרמקולוגי שלה לתרופות קלוזאפין ואולנזפין, אולם היא שונה מאוד בהיבטים הביוכימיים שלה. היא יכולה להיות מוגדרת גם כסוג של N-אריל-פיפרזין.
פרמקוקינטיקה
תרופה זו נספגת במהירות במערכת העיכול, ורמותיה בפלסמה מגיעות לשיא בתוך שעה עד שעתיים. לתרופה זמן מחצית החיים של 7 שעות, ומינונה האופטימלי הוא פעמיים עד שלוש ביום. תרופה זו ממעטת לגרום תופעות-לוואי אקסטרה פירמידליות.
פרמקודינמיקה
קווטיאפין פועלת בעיקר כאנטגוניסט של הקולטנים הדופאמנרגים D1 ו- D2, של הקולטנים הסרוטונרגים 5HT1Aו- 5HT2A, של הקולטנים האדרנרגים α1 ו α2, של הקולטנים ההיסטמינרגים H 1 ושל הקולטנים mACh (מוסקרינים).
התוויות ברפואה
קווטיאפין פומראט משמש לטיפול בסכיזופרניה וכן בהפרעה הדו-קוטבית בעיקר בשלב המאני אבל גם בשלב הדיכאוני שלה. הוא נמצא בשימוש ללא התוויה רשמית (off-label) גם בטיפול אחזקתי-מונע של ההפרעה הדו-קוטבית, בחוסר שינה, כחיזוק לתרופות נוגדות דיכאון בהפרעות דיכאוניות, כמו כן הפרעות חרדה, בתוקפנות, שליטה על זעם, שטיון, הפרעת דחק פוסט טראומתית, וכו'.
סכיזופרניה
כתרופה אנטיפסיכוטית אטיפית יש לקווטיאפין יתרון חשוב בנוגע למיעוט תופעות הלוואי האקסטרה-פירמידליות לעומת תרופות אנטיפסיכוטיות אחרות.
הפרעה דו-קוטבית
משמשת כטיפול בהתלקחויות מאניות חריפות, כמונותרפיה או כטיפול נוסף לליתיום, חומצה ולפרואית, קארבאמזפין או למוטריג'ין וכטיפול אחזקתי-מונע בהפרעה דו־קוטבית, בדרך כלל יחד עם ליתיום , חומצה ולפרואית וכו'.
שימושים אחרים
הקווטיאפין בשימוש לפעמים, בדרך כלל כתכשיר אוגמנטטיבי, בטיפול בהפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעת דחק פוסט טראומתית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעה דיכאונית, הפרעות שינה,, אלכוהוליזם.
תופעות לוואי
ב של של סרוקואל, נרשם כי תרופות נוגדות דיכאון וחרדה מעלות את הסיכון להתנהגות ומחשבות אובדניות בילדים, מתבגרים ומבוגרים צעירים עד גיל 25. עם תחילת הטיפול בתרופה, על המטופלים בכל הגילאים וקרוביהם, לעקוב אחר שינויים התנהגותיים כגון: החמרת הדיכאון, מחשבות אובדניות, תוקפנות וכדומה ובמידה וחלים שינויים כגון אלה, יש לפנות מיד לרופא. מטופלים קשישים הסובלים מפסיכוזה הקשורה בדמנציה והמטופלים בתרופות אנטי -פסיכוטיות נמצאים בסיכון מוגבר למוות. כעיקרון קוואטיפין נחשבת לתרופה בטוחה מאוד לשימוש, עם מעט תופעות לוואי יחסית לתרופות אנטי פסיכוטיות אחרות.
שלוש תופעות הלוואי העיקריות בשימוש בתרופה זו הן:
תופעות לוואי אלו לרוב חולפות, והן פחות קשות אם העלייה במינון של בתרופה היא הדרגתית. לתרופה זו קישור נמוך לתופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות, הקיימות בשימוש בתרופות אנטי-פסיכוטיות. עובדה זו מביאה לכך שניתן לטפל באמצעותה בחולי פרקינסון שפיתחו פסיכוזה כתוצאה משימוש בתרופות דופמינרגיות. העלאת רמות הפרולקטין בשימוש בתרופה נדירה, ואם מתרחשת אזי היא חולפת מעצמה.