cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צליפה
המאה העשרים
אחרי מלחמת העולם השנייה חל שיפור ניכר בציוד הצליפה. רובים אמינים ומדויקים יותר ואופטיקה איכותית, בשילוב כוונות טלסקופיות ואמצעי ראיית לילה אפשרו פגיעה במטרות בטווחים שעד אז נראו דמיוניים. כבר ב-1967 הצליח קרלוס הת'קוק לפגוע במטרה ממרחק של למעלה מ-2 קילומטר. שיא זה נשבר פעמיים בעשור הראשון של המאה ה-21.
צלפים הפכו לחלק חשוב גם ביחידות המיוחדות (קומנדו) והסיירות, שכן בנוסף לירי מדויק מרחוק הצלפים גם סיפקו מודיעין קרבי איכותי על זירת הפעולה, שכן בנוסף לרובה היו מצוידים גם בכוונת טלסקופית ומשקפת בעלת הגדלה גבוהה.
המאה ה-21
במאה ה-21 החל תחום הצליפה לשים דגש מיוחד על ירי לטווחים ארוכים במיוחד. תרמו לכך מספר גורמים: מחד מלחמת אפגניסטן (2001-2014) שבה נאלצו הצלפים להילחם בשטחים פתוחים והרריים בגובה של למעלה מ-2 ק"מ בהם האוויר דליל יותר ולכן טווחי הירי מתארכים באופן ניכר (ואכן, צלפים של כוחות הקואליציה שברו באפגניסטן מספר פעמים את שיא הצליפה הרחוקה ביותר) ומאידך פיתוח וייצור רובי צלפים מתקדמים ומדויקים וכן תחמושת מיוחדת לטווחים ארוכים במיוחד. בעשור השני של המאה ה-21 הפכה תחמושת ה-0.338 לפואה מגנום לנפוצה יותר בתחום הצליפה עקב ביצועיה המעולים - דיוק רב וטווח של - ושימשה כתחמושת צליפה המגשרת בין תחמושת ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו, שיעילה לטווחים של עד  ותחמושת ה-12.7x99 מ"מ נאט"ו, שיעילה לטווחים של כ- אך נועדה במקור למקלעים כבדים.
במאי 2017 דווח כי צלף SAS, יחידת העילית הבריטית, ירה למוות במחבל של המדינה האסלאמית מטווח, באמצעות רובה הצלפים Chey Tac Intervention M200 המיועד לירי לטווחים ארוכים במיוחד.
ביוני 2017 הרג צלף מהכוחות המיוחדים של צבא קנדה מחבל של המדינה האסלאמית בעיראק בירי ממרחק של 3,450 מטר באמצעות רובה הצלפים הכבד מקמילן TAC-50.
כיום חברות רבות, בעיקר בארצות הברית ואירופה, מייצרות ומוכרות רובי צלפים. בארצות הברית רובי צלפים רבים הם נגזרות או הסבות של רובי צליפה לציד, שכן הציד בארצות הברית נחשב לספורט מפותח מאוד. המכלול (מנגנון הפעולה) של רובה הרמינגטון מודל 700 נחשב לאמין ומדויק ביותר, עד כדי כך שהוא משמש בסיס לרובי צלפים רבים בהם ה-M24 SWS (רובה צלפים צבאי) והטנגו 51 (רובה ליחידות מיוחדות בעל דיוק של רבע דקת קשת, הרובה המדויק ביותר בעולם). עוד בולטים הרובים של האחים מקמילן (בהם המקמילן TAC-338 והמקמילן TAC-50 הידועים בביצועים שלהם: טווח ירי גדול ודיוק של 0.5 דקת קשת) והרובים הכבדים של חברת הנשק בארט (הדגם הידוע והנפוץ ביותר שלה הוא ה-M82A1 בארט בקליבר 0.5 אינץ', והדגם השני הידוע שלה הוא הבארט MRAD המודולרי התומך במספר קליברים, בהם 0.338 לפואה מגנום). באירופה בולטת במיוחד משפחת רובי ארקטיק וורפר של אקורסי אינטרנשיונל (Accuracy International Arctic Warfare) הבריטית שרוביה הם בין הטובים בעולם מבחינת ביצועים (פועלים גם בקור גדול, מגיעים לטווחים ארוכים (תלוי בקליבר ובתחמושת) ובעלי דיוק של 0.5 דקת קשת). עוד בולטים משפחת PGM Précision מצרפת (שכוללת את ה-PGM Ultima Ratio, אחד הרובים המדויקים ביותר בעולם עם דיוק של 0.5–0.25 דקת קשת) והרובים של מאוזר, שטייר והקלר וקוך. בין רובי הצלפים הישראליים נמנים גליל צלפים, M89SR ו-IWI DAN.
צלפים מפורסמים
אחד הצלפים הידועים של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה היה וסילי זייצב, אך הצלף הקטלני ביותר של המלחמה, ובעל מספר ההריגות הגבוה ביותר אי פעם, היה סימו האוהא הפיני, שלזכותו 505 הריגות מאושרות של חיילים סובייטים בשלב מלחמת החורף (מלבד 200 הריגות נוספות עם תת-מקלע) שבוצעו בפרק זמן של 100 ימים בלבד, עד לפציעתו מפגיעת כדור בלסת. הישג זה מדהים בפני עצמו גם משום שבממוצע היו לו 5 הרוגים ליום, עם מגבלת האור שקיימת באזור הקוטב הצפוני (בסביבות 5 שעות אור ביום חורפי), בטמפרטורות נמוכות מאוד (בין מינוס 20 למינוס 40 מעלות צלזיוס) וכן העובדה שהאוהא בחר לעבוד ללא טלסקופ אלא עם כוונות ברזל. בחירתו זו נומקה בהחזר האור מהטלסקופ והצורך בהרמת הראש גבוה יותר, שני גורמים שמגדילים את הסיכוי שהיורה ייחשף. עם זאת, ההישג אינו מפתיע, משום שהרוסים לחמו במדים כהים שהבליטו אותם בשלג, לעומת הפינים שלבשו בגדי הסוואה לבנים. הפינים נהגו לנצל את הקור הרב שהקשה על הצבא האדום להפעיל את הטנקים, וירו בחיילים סובייטים שהתאספו סביב מדורות או במטבחי שדה. הצלפים הרוסים שנשלחו לפינלנד כדי לחסל את הצלפים הפינים נפלו בעצמם למלכודת - הפינים נהגו להציב בובות דמה כדי לפתות את הצלפים הרוסים וברגע שזוהתה ירייה, פתחו באש מרובה נגד טנקים לעבר מקור הירי. קיימות שמועות כי היה צלף בשם מיכאיל סורקוב שהרג 702 חיילים גרמנים, אך המספר מעולם לא אומת ומעט מאוד ידוע על צלף זה.
הצלף המוצלח ביותר של גרמניה הנאצית היה מתהאוס הצנהאור. הצנהאור היה צלף אוסטרי שהצטרף לקרבות רק מחציה השנייה של המלחמה והצליח להרוג 345 חיילים וקצינים של בעלות הברית, בעיקרם חיילים של ברית המועצות. מנגד, הצלף המוצלח ביותר של ברית המועצות היה קצין גאורגי בשם וסילי קווחנטירזדה, הוא זכה לעיטור גיבור ברית המועצות והצליח לקטול את חייהם של 534 לוחמים גרמנים בשטח בלארוס.
ב-1967, במהלך מלחמת וייטנאם, קרלוס הת'קוק האמריקאי, (שזכה במספר תחרויות קליעה לטווחים ארוכים, עוד לפני שירותו במלחמה) קבע שיא לצליפה לטווח מרבי של 2,286 מטרים, כאשר השתמש במקלע M2 בראונינג עם כוונת טלסקופית (אחד מהבודדים שעשה זאת). הישג זה הוביל להבנה כי ניתן להשתמש בתחמושת 0.5 אינץ' BMG לצליפה. להת'קוק יש 93 הריגות מאושרות (מספרן קטן משום הנוהל שיש לוודא את ההריגה באמצעות גורם שלישי, תהליך שקשה לקיים בתנאי קרב), אך יש המאמינים כי לזכותו נשקפות למעלה מ-400 הריגות. צפון וייטנאם הוציאה עליו חוזה של 50 אלף דולר, ומחלקת צלפים שלמה הוקדשה לחיסולו. פרסומו הרב וסימן ההיכר שלו, הנוצה הלבנה ששיבץ בכובעו, הובילו לכך שחיילי מארינס התנדבו לשים על ראשם כובע עם נוצה לבנה כדי לבלבל את הצלפים הווייטנאמים. תקרית מפורסמת מאוד ששמו נקשר בה, התרחשה כאשר צלף וייטנאמי הרג מספר חיילי מארינס במחנה לסיוע ארטילרי. הת'קוק, שיצא לסיור ביחד עם הצופה שלו בג'ונגלים בסביבת המחנה, האמין כי הצלף נשלח לחסל אותו. ברגע מסוים, הת'קוק זיהה החזר אור וירה לכיוונו. הקליע פגע בכוונת הטלסקופית של הצלף הווייטנאמי, חדר אותה, המשיך לעינו של הצלף והרג אותו. הת'קוק, שבחן את הכוונת והפגיעה בצלף, הבין כי מה שהתרחש יכל להתקיים רק בעת ששני הרובים מכוונים בו זמנית בדיוק אחד לכיוונו של האחר, וכך הת'קוק הקדים את הצלף הווייטנאמי ברגעים בודדים. התקרית היוותה מקור השראה עבור מספר יוצרי סרטים, בהם הצלפים מוצאים את מותם בדרך דומה.
רק בשנת 2002 נשבר באפגניסטן שיאו של הת'קוק, על ידי צלף קנדי בשם רוב פרלונג, שהשתמש ברובה מקמילן TAC-50 תוצרת חברת האחים מקמילן, ופגע בלוחם טליבאן ממרחק של 2,430 מטרים. הישג זה חורג מיכולות הרובה, אלא שבמקום שבו התרחש הירי, האוויר היה מאוד דליל מה שהגדיל את הטווח היעיל של הרובה במאות מטרים ספורים.
ב-2010 צלף בריטי בשם קרייג הריסון שבר את שיא הצליפה מטווח רחוק של פרלונג כאשר הרג שני מקלענים של הטאליבאן מטווח 2,475 מטר (8,120 רגל) ברובה "אקורסי אינטרנשיונל" AWM L115A3 בקליבר 0.338 לפואה מגנום.
בסוף 2012 נשבר שיא זה שוב, כאשר שני צלפים מרגימנט הקומנדו השני של צבא אוסטרליה הרגו מפקד בטאליבאן כאשר פגעו בו מטווח 2,815 מטר. הירי בוצע על ידי רובה צלפים כבד בארט M82A1 בקליבר 0.5 אינץ'.
בישראל, מפורסמים הצלפים אלכס אלירז, אבי תורת הקליעה והצליפה בצה"ל, ופסקל אברהמי, לוחם וצלף הימ"מ בעל עיטור האומץ ועיטור המופת של משטרת ישראל, שנהרג במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011).
צליפה בישראל
כיום הגופים בישראל שמפעילים צלפים הם צה"ל, משטרת ישראל (הימ"מ), משמר הגבול (הימ"מ וימ"ס) ויחידת מצדה של שירות בתי הסוהר. לצידם קיימת גם אגודת רובאי ישראל שמטפחת את תחום הצליפה הספורטיבית האזרחית. בישראל קיימים מטווחי צליפה ספורים, בהם עושים שימוש צלפי צה"ל, משטרת ישראל והמשמר האזרחי. בניגוד למדינות כמו קנדה וארצות הברית בהן קיימת פעילות צליפה אזרחית, לאחר סגירת יחידת הצלפים של המשמר האזרחי בשנת 2007, פעילות הצליפה בישראל נותרה, לזמן מה, נחלתם של כוחות הביטחון בלבד. לאחר סגירת יחידות צלפי המשא"ז הוקמה אגודת רובאי ישראל הפועלת על פי מתכונת ה-BDMP מגרמניה ומקיימת אימונים ותחרויות בתורות הירי השונות לטווחים רחוקים ומהווה המסגרת האזרחית היחידה בישראל העוסקת בשימור ופיתוח אומנות הירי לטווחים רחוקים בישראל. עם זאת, לאור מגבלות רישוי בישראל צפויה האגודה להיסגר בעתיד עקב אי חלוקת רישיונות חדשים.
הצליפה בישראל התפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 וראשיתה בבריגדה היהודית ובמתנדבים מהיישוב היהודי שהוכשרו כצלפים בצבא הבריטי. מתנדבים אלה הקימו את כיתות הצליפה במחתרות העבריות בארץ ישראל ובפרוץ מלחמת העצמאות ב-1948 את מערך הצליפה והדרכת הצליפה בצה"ל. בית הספר הראשון לצלפים הוקם בכפר שמריהו על ידי יצחק בר-און ואלכס אלירז והכשיר צלפים ומדריכי צליפה. עם זאת, במהלך השנים סבל תחום הצליפה בישראל מעליות ומורדות, כולל תקופות ארוכות של הזנחה. בעשורים האחרונים גדלה ההכרה בחשיבות הצלפים במלחמה ובלוחמה בטרור ונערכו מספר רפורמות בתחום הצליפה במטרה לשקם ולפתח אותו, כולל כתיבה מחדש של תורת הקליעה והצליפה, שינוי ניכר בתהליך הכשרת הצלפים ורכישת רובי צלפים בריחיים ייעודיים, כוונות טלסקופיות, חליפות הסוואה וציוד עזר טקטי נוסף.
הצליפה בצה"ל
צה"ל הפעיל צלפים עוד ממלחמת העצמאות אך תחום הצליפה סבל מהזנחה שנים רבות, עד שבוצעו בו שתי מהפכות ורפורמות גדולות: אחת בשנות ה-90 של המאה ה-20 ואחת בעשור הראשון של המאה ה-21. במהפכות אלה מוסד בית הספר לקליעה וצליפה צבאית כמרכז ידע לאומי בנושא הצליפה, הכשרת הצלפים שופרה באופן ניכר, נרכשו רובי צלפים ייעודיים אחידים ומדויקים וכן נרכש ציוד צליפה הכולל כוונות טלסקופיות, עזרים טקטיים וחליפות הסוואה. כיום מפעיל צה"ל צלפי חי"ר, ביחידות חיל הרגלים, וצלפי קומנדו ולוט"ר (ביחידות המיוחדות).
צלפי החי"ר חמושים ברובי צלפים מדגמי רמינגטון M24 הבריחי והמדויק, בארט REC10 החצי-אוטומטי וברק (338) לטווח ארוך. צלפי החי"ר בצה"ל נחשבים למקצועיים יותר יחסית לעבר, אך סובלים מחוסר ניסיון מבצעי (שכן הם משרתים רק 3 שנים שירות סדיר, בניגוד לצלפים אחרים בעולם שמשרתים בתפקיד בקבע שנים רבות). עם זאת, נמתחה ביקורת על חוסר ידע בהפעלת צלפים יעילה על ידי המג"דים של גדודי חיל הרגלים וכן על מחסור באימוני צליפה סדירים בתדירות גבוהה.
צלפי יחידות מובחרות ומיוחדות בצה"ל השתמשו גם ברובי צלפים נוספים בהם PGM Ultima Ratio מושתק, מאוזר 86SR, SR-25 Mk 11, מקמילן TAC-338 ומקמילן TAC-50 ובארט MRAD. רובים אלה נחשבים לרובים איכותיים ומדויקים ביותר ובעלי ניסיון מבצעי מוכח. כיום רובי הצלפים העיקריים של היחידות הם הרמינגטון M24, הברק 338, הבארט MRAD והבארט REC10. כמעט כל יחידה מיוחדת בצה"ל כוללת גם צלפים, לרבות סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג, יהל"ם, יחידת מגלן, יחידת אגוז ויחידת דובדבן. צלפי היחידות המיוחדות נחשבים כיום לצלפים מקצועיים וטובים מאוד, עם שם ומוניטין בינלאומי, אך עדיין בעקבות שירות קצר יחסית בצבא שרוב החיילים עושים (בערך 3–4 שנים) יש חוסר בכח אדם מקצועי. למרות זאת יש משרתי קבע ביחידות מובחרות במשרתים כצלפים עם שירות ארוך ומקצועי מאד.
בשנים האחרונות מארגן בית הספר לקליעה וצליפה צבאית תחרות צליפה שנתית בין כלל היחידות הקרביות של צה"ל, משמר הגבול ומשטרת ישראל. בתחרות מתבצע ירי במתארים שונים, והיחידות מחולקות לבתים (גדודי חיל הרגלים, גדודי סיור, יחידות מובחרות ויחידות עילית).
הצליפה במשטרת ישראל
משטרת ישראל מפעילה גם היא צלפים. צלפי המשטרה חמושים ברובי רמינגטון 700P ורובי M-16 שהותאמו לצליפה. במשך עשרות שנים הפעיל המשמר האזרחי יחידה של צלפים מתנדבים. הללו השתמשו ברובים שונים, החל מ-M1 קרבין עם כוונת טלסקופית עבור במאוזר K98 משופצר וכלה ברמינגטון 700P ורמינגטון 700 BDL. ב-20 באוגוסט 2007 נסגרה יחידת צלפי המשא"ז האחרונה בחיפה. במהלך אירועי אוקטובר 2000 הפעילה המשטרה צלפים, שירו גם אש חיה לעבר מתפרעים ערביים. ירי זה היה שנוי במחלוקת. כיום משרתים צלפים במשטרה רק ביחידות המיוחדות ימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור) וימ"ס (יחידות המסתערבים).
הימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל ומשמר הגבול) מפעילה יחידת צלפים הנחשבת, בעיני רבים מאנשי המקצוע, לאחת היחידות הטובות בעולם. צלפי הימ"מ מאומנים בכל סוגי הצליפה ונחשבים לצלפים מצוינים ומנוסים. הם חמושים ברובים מדויקים ביותר בהם ה-SR-25 Mk 11 (רובה צלפים חצי-אוטומטי שיכול לקבץ בדיוק של 0.75–0.5 דקת קשת), המקמילן ALIAS CS5 (רובה צלפים קומפקטי מושתק שיכול לקבץ בדיוק של 0.5 דקת קשת) והבארט MRAD (רובה צלפים שיכול לקבץ בדיוק של 0.5–0.35 דקת קשת בטווחים של עד 1500 מטר). צלפי הימ"מ פעלו במספר רב של מקרים בשנות ה-90 של המאה ה-20 והרגו בירי מדויק חמושים מסוכנים רבים. בתקופת האינתיפאדה השנייה הפעיל הימ"מ צלפים גם כנגד מחבלים שהתבצרו בבתים והרגו גם כאן מספר לא מבוטל של מחבלים. ב-2005 הרג צלף ימ"מ את סעיד ציאם, בכיר בחמאס, בירי מרחוק שלטענת הפלסטינים בוצע ממגדל שמירה בנווה דקלים. גם אחרי דעיכת האינתיפאדה פעלו צלפי הימ"מ נגד מחבלים פלסטינים ונטרלו מחבלים שתקפו את לוחמי יחידת הפריצה בעת ניסיונות מעצר. ב-20 באוקטובר 2015 סיכלו צלפי הימ"מ בירי רחוק ממארב חוליית צלפי טרור של חמאס, שהייתה חמושה ברובה צלפים כבד מדגם שטייר HS .50. עם זאת, רוב פעילות הצלפים חסויה ולא מתפרסמת. אחד מצלפי הימ"מ המפורסמים ביותר הוא רב-נגד פסקל אברהמי, בעל עיטור האומץ ושני עיטור המופת, שנהרג במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011).
צלפי הימ"ס חמושים במאוזר 86SR, SR-25 Mk 11, רמינגטון מודל 700 משופר, בארט REC10 ורוגר 10/22, ונחשבים אף הם לצלפים מצוינים ומנוסים.
צלפים מחוץ למלחמה
בנוסף, מקצוע הצליפה קיים גם כספורט של קליעה למטרה וציד של חיות, בעיקר בארצות הברית, בה קיימת תרבות נשק מפותחת.
קבוצת שלמה
איי.טי.או שמלצר החזקות בע"מ, המוכרת בשם "קבוצת שלמה", היא חברת החזקות ישראלית פרטית העוסקת, באמצעות חברות בנות בשירותי הרכב, עסקי נדל"ן, תקשורת, ביטוח, מספנות ולוגיסטיקה ועוד. בשליטת הקבוצה נמצאות, בין השאר, החברה הבורסאית אפקון החזקות והתאגידים המדווחים ש. שלמה החזקות וש.י.ר. שלמה נדל"ן, והיא בעלת עניין בחברה הבורסאית תעשיות מספנות ישראל.
המאה ה-20
חברת ש. שלמה החזקות בע"מ הוקמה בשנת 1969 כחברה להשכרת רכב ומתן שירותי רכב. בשנת 1983 נרשמו מניותיה של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בדצמבר 2010 הפכה החברה לחברה פרטית שהיא תאגיד מדווח.
ב־1990 הצטרפה לקבוצה חברת "גולד בונד-קונטרם", המתמחה בתחום אחסנה ושינוע של מכולות ובמתן פתרונות לוגיסטיים למטענים.
בשנת 1991 הוקם "שלמה השכרת רכב", המרכז הלוגיסטי הראשון של הקבוצה, בקריית אריה בפתח תקווה. באותה שנה הקבוצה קיבלה את הזיכיון למכירת רכבי סקודה בישראל.
ב־1995 השתתפה הקבוצה ברכישת מספנות ישראל, לאחר שבממשלה החליטו להפריט את החברה.
בשנת 1996 קבוצת שלמה רכשה את חברת "קופל נהיגה עצמית" ושינתה את שמה ל"חברת ניו קופל", שקיבלה את ניהול צי הרכב של לקוחות קבוצת שלמה.
העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2002 קיבלה החברה את הזיכיון לפעילות בישראל של חברת השכרת הרכב העולמית "Sixt".
ב־2003 נרכשה חברת "פויכטונגר", שהפכה לקבוצת ההחזקות "אפקון". החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ומתמחה בתחומי תשתיות, מערכות אלקטרומכניות, בקרה ואוטומציה וכן בתחום התקשורת.
ב־2005 הרחיבה הקבוצה את פעולתה אל מחוץ לגבולות ישראל עם הקמתה של הזרוע שזכתה לכינוי "שלמה רומניה", אשר מספקת שירותי ליסינג, השכרה ומכירה של רכבים.
ב־2007 נוספה חברת "שלמה נדל"ן" וב־2008 הוקמה "ש. שלמה חברה לביטוח".
בשנת 2008 עמד מחזור הקבוצה על 4.3 מיליארד ש"ח.
העשור השני של המאה ה-21
ב־2010 עמד מחזור הקבוצה על 5.3 מיליארד ש"ח, בשנת 2016 על 6.85 מיליארד ש"ח וב-2019 עמד עבר את ה-7 מיליארד ש"ח.
ב־2011 קיבלה הקבוצה זיכיון ליבוא מותג הרכב הגרמני "אופל" בישראל מידי יבואנית הרכב UMI, וגם באזור בוקרשט, רומניה. ב-2011 הקבוצה הקימה את "קריית שלמה", מרכז שירות ולוגיסטיקה הממוקם סמוך לצריפין באמצעות חברת הנדל"ן שלה. במתחם, המתפרש על יותר מ-60 דונמים, מציעה הקבוצה שירותי ליסינג תפעולי, השכרת רכב, מכירות מכוניות משומשות ומוסך. בנוסף, משמש המרכז כמתחם הלוגיסטי והניהולי עבור הקבוצה.
בשנת 2014 החברה הייתה אמורה לרכוש את חברת הדלק סונול מידי קבוצת עזריאלי, אך עסקה זו נקטעה בעקבות מותו הפתאומי של שלמה שמלצר, ויממה לאחר מכן גם עם פטירתו של דוד עזריאלי. בעקבות כך, מונה בנו אסי שמלצר ליו"ר הקבוצה ואלמנתו עתליה שמלצר לבעלת השליטה בקבוצה.
בשנת 2015 זכתה קבוצת שלמה במכרז על חסות בהיכל קבוצת שלמה ומיתוג הקבוצה באולם, אשר משמש בין היתר כאולם הביתי של קבוצת הפועל תל אביב (כדורסל), למשך 8 שנים.
באוגוסט 2017 הוקמה חברת איי.טי.או שמלצר החזקות בע"מ, כחברה אם לחברות שבקבוצת שלמה.
ב-2017 רכשה קבוצת שלמה את הזיכיון ליבוא תוצרת החברה הסינית BYD Auto והחלה בייבוא רכבים ואוטובוסים חשמליים. במסגרת הזיכיון יובאו 10 אוטובוסים חשמליים ראשונים בשנת 2019, אשר השתלבו במערכת התחבורה הציבורית של חברת אגד בירושלים.
בנוסף, יזמה החברה את הקמתו של מכון שלמה לתחבורה חכמה באוניברסיטת תל אביב להנצחת פעילותו של שלמה שמלצר. המכון מתמקד במחקר ופיתוח יישומים מתקדמים בתחום התחבורה החכמה.
בשנת 2019 העבירה קבוצת שלמה את זיכיון "אופל ישראל" לידי קבוצת לובינסקי, וזאת במטרה להתמקד בשירותים ולא במוצרים.
מבנה הקבוצה
חברת איי.טי.או שמלצר החזקות בע"מ, המוכרת בשם "קבוצת שלמה", כוללת מספר חברות, ובהן:
ש. שלמה החזקות
ש. שלמה החזקות מספקת שירותי רכב ללקוחות ממשלתיים, ציבוריים, פרטיים ועסקיים. החברה מחזיקה בצי של כ-80,000 כלי רכב. החברה פועלת באמצעות מספר חברות-בת. חטיבת הליסינג התפעולי של "ש. שלמה החזקות" היא חברת הליסינג הגדולה ביותר בישראל. היא מחזיקה בכ־25% מנתח שוק הליסינג בישראל עם צי כלי רכב המונה כ־54,000 כלי רכב לחכירה לתקופה ארוכה. לחברה 3,500 לקוחות עסקיים ממגזרים שונים. בתחום הליסינג הפרטי לחברה כ-20,000 לקוחות מאז שנת 2009, כ־32% מנתח השוק, עם 27 נקודות מכירה פרוסים ברחבי הארץ. בתחום השכרת הרכב מחזיקה קבוצת שלמה כ־25% מהשוק הישראלי עם צי של 13,000 כלי רכב להשכרה ו-29 תחנות השכרת רכב ברחבי הארץ. קבוצת שלמה מחזיקה בזיכיון בלעדי בישראל של חברת ההשכרה הבינלאומית Sixt שלה נציגות ב־105 מדינות ברחבי העולם עם כ-4,000 נקודות השכרה.
בשנת 2019 השיקה קבוצת שלמה כחלק מפעילות החטיבה שירות השכרת רכב שיתופי דרך אפליקציה בשם שלמה Share. השירות התחיל כפיילוט בעיר מודיעין-מכבים-רעות אך בהמשך התפרס לערים נוספות, וכיום הוא ניתן בכ-40 ערים ברחבי הארץ. חטיבת הרכב של "קבוצת שלמה" היא זרוע המכירה של רכבי ההשכרה והליסינג התפעולי של הקבוצה. החטיבה מפעילה 37 נקודות מכירה ברחבי הארץ ומדווחת על כ־25,000 מכירות בשנה המהוות כ־25% מנתח השוק לתחום זה. הרכבים הנמכרים על ידי חטיבת המכירות הם רכבי יד ראשונה שגילם עד ארבע שנים, בהם נעשה שימוש על ידי לקוחות חטיבות הליסינג וההשכרה. רכבים אלו עוברים השבחה ולאחר מכן מוצעים למכירה. קבוצת שלמה קיבלה בנובמבר 2007 רישיון מהמפקח על הביטוח. בתחילת 2008 הוקמה "שלמה חברה לביטוח" המספקת ביטוח רכב, ביטוח דירה, ביטוח בתי עסק וביטוח תאונות אישיות.
לקבוצה 700,000 לקוחות עם 1,500 סוכני ביטוח פעילים. לפי פרסומי החברה שווי תיק ההשקעות של החברה עומד על סך של 1.7 מיליארד ש"ח.
בשנת 2019 זכתה החברה במכרז חסות מסחרית על אצטדיון המושבה בפתח תקווה. במסגרת החסות שונה שם האצטדיון ל"אצטדיון שלמה ביטוח" לארבע שנים, עם אופציה להארכה לארבע שנים נוספות.
בשנת 2019 השיקה החברה את שירות AppToYou: שירות ביטוח דיגיטלי אשר עוקב באמצעות איתוראן המותקן ברכב אחר מספר הקילומטרים שנסע הנהג ואיכות הנהיגה שלו, ומתאים לפי פרמטרים אלו את פוליסת הביטוח.
רשת מוסכים שירותי דרך וגרירה
קבוצת שלמה מפעילה את החברה המספקת שירותי דרך, גרירה ותיקוני רכב עבור למעלה מ־300,000 לקוחות מנויים. בבעלותה צי משאיות גרירה וניידות שירות, יחד עם רשת מוסכים ב-400 נקודות שירות המציעות שירותי מכונאות ותיקונים קוסמטיים.
אפקון החזקות
חברת "אפקון" הנמצאת בשליטה "קבוצת שלמה" (62%) מספקת מגוון של מוצרים ושירותים עבור תשתיות וטכנולוגיות למגוון חברות בשוק.
באפקון, שנוסדה ב־1945 עובדים היום 1,250 עובדים. קבוצת "אפקון" כוללת את חברות אפקון התקנות ושירותים, אפקון בקרה ואוטומציה, אפקון בנייה ותדיראן טלקום. משנת 2019 הקבוצה הקימה את "אפקון תחבורה חשמלית" לשם קידום ובנייה של תשתיות עבור רכבים חשמליים.
פעילותה של אפקון מתקיימת ברחבי תבל לרבות ברומניה, גרמניה, סין, הודו, ארצות הברית ורוסיה. לאפקון החזקות גם חטיבת בנייה השותפה בהקמת מרכז הפיתוח הבינלאומי של חברת אינטל בפתח תקווה. חברת "אפקון" נסחרת בבורסת תל אביב.
ש.י.ר שלמה נדל"ן
"שלמה נדל"ן" הוקמה בשנת 2007, כחברה העוסקת בתחום הנדל"ן המניב וייזום לנדל"ן מניב בישראל. החל משנת 2011 החלה גם לפעול במערב אירופה. הפעילות של החברה כוללת בעיקר ייזום והשבחת נכסים, כאשר היא רוכשת נכסים ומשביחה אותם על ידי שיפוץ, שינוי דיירים, הוספת שימושים, הגדלת זכויות וכיוצא בזה, לרבות בתי מלון ומבני מסחר ומשרדים. בתום תקופת ההשבחה, חלק מהנכסים מוצעים למכירה וחלקם משמש למטרת השכרה לצדדים שלישיים. שווי תיק הנכסים של "שלמה נדל"ן" נאמד ב־2 מיליארד ש"ח וההון העצמי מוערך בכ-700 מיליון ש"ח. לחברה נכסים בשטח להשכרה בהיקף כולל של כ-270 אלף מ"ר בישראל (בערים פתח תקווה – (בה מצויים מרבית נכסי החברה), גבעת שמואל, אור יהודה, תל אביב, חיפה, יקנעם, ראשון לציון ובני ברק) ו-90 אלף מ"ר באירופה. מטות החברה הן ב"קריית שלמה" בצריפין, ובפרנקפורט, גרמניה.
עסקאות בולטות שביצעה שלמה נדל"ן בשנים האחרונות הן: עסקת מכירה של 50% מהזכויות במתחם גדול בקריית אריה בפתח תקווה לקבוצת רוגובין בו יוזמת שלמה נדל"ן יחד עם קבוצת רוגובין הקמת פארק תעסוקה מודרני לחברות טכנולוגיה, וכן עסקה במסגרתה רכשה שלמה נדל"ן את זכויותיה של חברת ECI Telecom בשטח גדול בפתח תקווה וגבעת שמואל בו יוזמת שלמה נדל"ן מתחם עירוב שימושים. בנוסף, החברה הקימה בשנת 2011 את המרכז הלוגיסטי "קריית שלמה" בצריפין, אליו עברה הנהלת קבוצת שלמה. החברה מחזיקה בעתודות קרקע נוספות ומשמעותיות במרכז הארץ בעיקר בתחומי התעסוקה, התעשייה והלוגיסטיקה. התמחות החברה היא ייזום מבנים ייעודיים ומורכבים לשוכרים גדולים ובינלאומיים ובמסגרת זו ביצעה החברה את מרבית עסקאותיה בשנים האחרונות.
מאז שנת 2013 מקדמת החברה את תחום הההתדשות העירונית תחת "ייזום מגורים", המתמקד פינוי בינוי ומסלולי תמ"א 38/2. פרויקט הדגל של החברה הוא מתחם בגבעתיים אשר עתיד לכלול למעלה מ-1,000 דירות. החברה פועלת גם בערים חולון, תל אביב ואזור בתחום זה.
מספנות ישראל
"מספנות ישראל" היא המספנה הגדולה בישראל ואחת מהמספנות בבעלות פרטית הגדולות במזרח התיכון. בספטמבר 2020 החברה הונפקה בבורסה והפכה לחברה ציבורית.
החברה פועלת בתחום הצבאי בתכנון ובנייה של ספינות טילים עבור משרד הביטחון, בנייה ותחזוקה של כלי שיט וספינות עבור משמר החופים וכספקית שירותי תיקונים לספינות חיל הים הישראלי ולמדינות נוספות.
בתחום האזרחי החברה פועלת במתן שירותי לוגיסטיקה לתחומי היבוא והייצוא ושירותי תיקוני ספינות. מתקני החברה ומשרדיה ממוקמים בחלקו המזרחי של נמל הקישון בחיפה על שטח של 335 דונם שנחכר מרשות הנמלים והרכבות ומשמשים בתור נמל פרטי. לרשות החברה רציף באורך של 900 מטרים עם מים בעומק של 12 מטרים.
בנוסף, החברה מבצעת עבודות מתכת תעשייתיות ומבני פלדה גדולים, כמו ייצור עגורנים, מתקני התפלת מים, מתקני גז טבעי ועוד. בנוסף, המספנה מייבאת מלט עבור ענפי הבנייה והתשתיות.
קבוצת גולד בונד
"קבוצת גולד בונד בע"מ" היא חברה ציבורית ישראלית שבשליטת קבוצת שלמה, שלומי פוגל וחברת מסופי ספנות. עיקר פעילותה באזור אשדוד. פעילות זו כוללת את התחומים הבאים: ברשות "גולד בונד" תחנת רכבת בבעלות החברה המאפשרת שינוע מטענים וסחורות מאשדוד לשאר חלקי הארץ.
פעילות בינלאומית
בנוסף לישראל, מוקד פעולה משמעותי של קבוצת שלמה הוא ברומניה: "קבוצת שלמה" בעלת הזיכיון של חברת Sixt ברומניה, אשר פועלת תחת חברת שלמה החזקות, והיא אחת משתי חברות השכרת הרכב הגדולות היום ברומניה. הקבוצה מחזיקה בנתח השוק הגדול ברומניה בתחום ההשכרה והליסינג. נדבך מרכזי בפעילות הקבוצה ברומניה הוא במכירת רכבים מיד ראשונה, בזכות הפעילות של קבוצת שלמה בייבוא ושיווק רכבים למדינה.
דויד בראון מיני רימאסטר
דויד בראון מיני רימאֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶסטֶר (באנגלית: David Brown Mini Remastered) היא מכונית עירונית המוגדרת כמכונית קומפקטית סופרמיני בסגנון "מכוניות רטרו" מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה בסדרות מוגבלות David Brown Automotive הבריטית אשר מיוצרת משנת 2017 ועד היום בבריטניה.
ISO 10646
תקן ISO 10646 של ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO) הוא תקן למפת תווים אוניברסלית (UCS, ראשי תיבות של Universal Character Set) שנועד לאחד את כל מפות התווים שבשימוש כיום ולקודד את כל הכתבים הנוכחיים וההיסטוריים של האנושות. כיום תקן זה מאוחד עם תקן אחר למפת תווים אוניברסלית בשם יוניקוד. הוא עדיין נבדל ממנו בכמה תכונות, אך אין הוא שונה ממנו בפרטים כפי שהיה בעבר.
היסטוריה
ארגון ISO יזם את מפת התווים האוניברסלית ב־1989, והטיוטה של תקן ISO 10646 יצאה לאור ב־1990. תקן זה היה שונה מאוד מהתקן של היום. הוגדרו בו 128 קבוצות (groups) בעלות 256 משטחים (planes) בעלי 256 שורות (rows) בעלות 256 תאים (cells) - לכאורה מקום ל־2,147,483,648 תווים, אך למעשה אפשר היה לקודד רק 679,477,248 תווים, שכן המדיניות הייתה שלא יופיעו תווי בקרה (הבתים 0x00 עד 0x1F ו־0x80 עד 0x9F, בכתיב הקסדצימלי) בשום מקום. כך למשל האות הלטינית A הופיעה בקבוצה 32, משטח 32, שורה 32, תא 65.
את תווי תקן ISO 10646 הראשוני הזה ניתן היה לקודד בשלוש צורות: UCS-4, ארבעה בתים לכל תו, המאפשרת לקודד את כל התווים; UCS-2, שני בתים לכל תו, המאפשרת לקודד רק את המשטח הראשון, 32, המשטח הרב־לשוני הבסיסי, המכיל את 65,536 התווים הראשונים; ו־UTF-1, שבו מקודדים את כל התווים בקבוצות של בתים בעלות אורך משתנה (אחד עד חמישה בתים, שכולם מכילים תווים שאינם תווי בקרה - ראו לעיל).
הנה כי כן ב־1990 היו שתי יוזמות למפת תווים אוניברסלית: יוניקוד, בת 16 הסיביות לכל תו (65,536 תווים אפשריים) ו־ISO 10646. חברות התוכנה לא היו מוכנות לסבול את הסיבוכיות ואת המגבלות של תקן ISO והצביעו נגד התקן בהצבעה הכללית של מוסדות התקינה. אנשי ISO הבינו כי לא יוכלו להמשיך לתמוך בתקן בצורתו הנוכחית ונדברו עם אנשי יוניקוד על איחוד התקנים. הוחלט על שני שינויים: ההגבלה על התווים (האיסור על תווי הבקרה) תוסר, כך שתו בעל ערך כמו 0x0000101F (המכיל, לפי ערכי הבתים שלו, ארבעה תווי בקרה בזה אחר זה) יהיה מותר לשימוש; והאוצר של המשטח הרב־לשוני הבסיסי של ISO 10646 יהיה זהה לזה של תקן יוניקוד.
הבדלים בין ISO 10646 לבין יוניקוד
ISO 10646 ויוניקוד זהים לחלוטין באוצר שלהם - אותם תווים בעלי אותם מספרים קיימים בדיוק בשני התקנים. ההבדל ביניהם הוא שתקן יוניקוד מוסיף כמה כללים ומפרטים שאינם קיימים ב־ISO 10646. התקן של ISO אינו אלא מפת תווים פשוטה, המשך של תקנים כמו ISO 8859. יוניקוד, לעומת זאת, מוסיף כללים לסידור האותיות לפי שפה, נורמליזציה של צורות זהות, ואת אלגוריתם הדו־כיווניות. לגבי המשתמש העברי זהו דבר חשוב ביותר והמשמעות היא שמכל תוכנה חדשה יש לדרוש תמיכה ביוניקוד ולא ב־ISO 10646 בלבד. תקן יוניקוד קובע כי העברית תקודד באופן משתמע (לוגי) בלבד, ואילו עברית חזותית (ויזואלית) אינה חוקית לפי יוניקוד.
יש כמה תוכנות שתומכות ב־ISO 10646 אך לא ביוניקוד. למשל, xterm של לינוקס (בגרסאות החדשות) תומך ב־ISO 10646, כלומר הוא מציג את כל התווים שבתקן, אך הוא אינו יכול להציג עברית משתמעת, ערבית או כתבים הודיים כמו אלפבית דוונאגרי, משום שהוא אינו תומך במנגנוני תצוגת הכתבים המורכבים (complex script) המוכתבים על ידי יוניקוד. לעומת זאת, הדפדפן מוזילה ומעבד התמלילים OpenOffice.org, גם על לינוקס, תומכים ביוניקוד על כל מנגנוני התצוגה הנדרשים.
A Nod and a Wink
A Nod and a Wink הוא האלבום הארבע-עשר של להקת הרוק המתקדם, קאמל. האלבום יצא לאור ביולי, 2002 בחברת התקליטים, Camel Productions. זהו האלבום האחרון שיצא בינתיים של הלהקה. האלבום הוקדש לקלידן המקורי של הלהקה, פיטר ברדנס שנפטר ב-2002.
אטלס-קנטאור
האטלס-קנטאור (באנגלית: Atlas-Centaur) היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששוגר 63 פעם למסלול סביב כדור הארץ בין 1962 ל-1983. האטלס קנטאור הוחלף בסופו של דבר על ידי האטלס G. האטלס-קנטאור היה הטיל הראשון שהשתמש בדלק קריוגני.
פרויקט משפחות
פרויקט משפחות היא סדרה דוקומנטרית ישראלית אשר עלתה לשידור בכאן 11 ב-15 באפריל 2021. הבמאי והתסריטאי של הסדרה הוא דוד דרעי-ברקאי, יוצריה הם: דוד דרעי-ברקאי, רוני מנור, שגית שלום ויניב רייז-שפי, והיא מבוססת על רעיון של דרעי-ברקאי.
רקע
הסדרה, בהשראת הפרויקט התיעודי הבריטי "", תעקוב, החל משנת 2020, אחר חייהן של עשר משפחות ישראליות ממגזרים ושבטים שונים של החברה הישראלית. דוד דרעי, יוצר הסדרה, יציג מעקב דוקומנטרי ייחודי אחר המשפחות, אשר בכל אחד מהן ילד/ה שעלה עם תחילת התיעוד לכיתה א', ויבחן שאלות יסוד הנוגעות לזהות המשפחתית, השבטית והקולקטיבית של המשפחות.
העונה הראשונה שעלתה לשידור ביום העצמאות 2021, ליוותה את התמודדותן של עשר המשפחות עם מגפת הקורונה. לאן יובילו המתחים והמאבקים בין השבטים השונים בחברה הישראלית את המשפחות הישראליות בעשורים הבאים של המדינה? איך נראים הדילמות, השינויים ותהליכי ההתבגרות האישיים והמשפחתיים?
הסדרה צפויה לחזור מדי כמה שנים אל המשפחות ולבדוק מה התחדש בחייהן.
המשפחות המשתתפות
בסדרה משתתפות עשר משפחות:
סקירת סדרה
הסדרה עלתה לשידור בכאן 11 ב-15 באפריל 2021, מוצאי יום העצמאות.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אטלס-קנטאור
בתחילה, שיפור של האטלס D שנקרא LV-3C שימש כשלב הראשון שהוחלף לאחר מכן ב-SLV-3C וב-SLV-3D שהיו נגזרות של טיל האטלס SLV-3. בשיגורי הגשושיות פיוניר 10 ופיוניר 11 הוסיפו עוד חצי שלב שנקרא Star-37E שהיווה את השלב האחרון של הטיל.
השיגורים בוצעו ב-LC-36 מנמל החלל קייפ קנוורל, השיגור החמישי של האטלס-קנטאור נכשל והטיל התפוצץ על כן השיגור וגרם לנזק רב. פיצוץ זה גרם לנאס"א ולחיל האוויר האמריקאי לחזור לבנייתו של ה-LC-36B שבנייתו ננטשה.
מספר טילים הם נגזרות של האטלס-קנטאור, האטלס G, אטלס 1, אטלס 2, אטלס 3 והאטלס 5, כשהאחרון עדיין בשימוש.
ארנסט אבה
ארנְסט קארל אבֶּה (בגרמנית: Ernst Karl Abbé; 23 בינואר 1840 - 14 בינואר 1905) היה פיזיקאי גרמני, מחדש וממציא בתחום האופטיקה. העניק לעיצוב המיקרוסקופ ביסוס מתמטי, שאיפשר שיפור משמעותי באיכותו.
חייו
אבה נולד בסקסה-ויימאר-אייזנך שבגרמניה, למשפחה דלת אמצעים. כישרונו המדעי ניכר בגיל צעיר ולכן, על אף הקשיים הכלכליים, נשלח ללמוד באוניברסיטאות יינה וגטינגן. בשנת 1861 קיבל תואר דוקטור בגטינגן. לאחר מכן, למשך תקופה קצרה עבד במצפה הכוכבים בעיר ובשנת 1863 התמנה למרצה באוניברסיטת יינה. ב-1870 התמנה לפרופסור לפיזיקה ומתמטיקה. בין השנים 1877 ל-1900 היה מנהל השרות האסטרונומי והמטאורולוגי ביינה. ב-1886 החל בשיתוף פעולה עם קרל צייס, יצרן עדשות אופטיות וציוד אופטי. בשנת 1889, לאחר מותו של צייס, הפך לבעלים של חברת צייס. הידע הנרחב של אבה באופטיקה תאורטית יצר את הבסיס למיקרוסקופיה בימינו.
המצאות ותגליות
אבה המציא מכשיר אופטי למדידת גורם שבירת הקרניים (מקדם שבירה) של חומר מסוים, במצבי צבירה שונים.
בנוסף, נקרא על שמו מספר אבה - אבה גילה את התלות בין מקדם השבירה לבין אורך הגל של הקרן העוברת בתווך, הוא מדד לנפיצה של אור בחומר.
הצורה המתמטית של התנאי היא:
כאשר \ u,\ U הם זוויות עזיבת האובייקט של שתי קרניים ו-\ v,\ V הם הזויות המגיעות למישור הדמות.
כאשר \lambda הוא אורך הגל, ו-NA הוא מפתח המערכת (numerical aperture). גבול זה ניתן לעקיפה על ידי שיטות מיוחדות של סופררזולוציה, שיטות אלו משתמשות בעקרונות אופטיים כך שייתכן לראות פרטים הקטנים מגבול זה.
בשנת 1886 המציא את העדשה אפוכרומטית - עדשה המתקנת את עיוות (אברציה כרומטית) הצבע בעדשות (העיוות הראשון וגם את השני). בשנת 1872 המציא מערך עדשות כך שירכזו את האור במיקרוסקופ על גבי הדגימה.
כרטיס חיוב
כַּרְטִיס חִיּוּב הוא סוג של אמצעי תשלום, המשמש חלופה למזומנים ולהמחאות. בעת תשלום באמצעות כרטיס חיוב, מציג המשלם את הכרטיס או מוסר את פרטיו. העסק מקבל התשלום מבצע תהליך סליקה (באמצעות שירות של חברת סליקה חיצונית לרוב) ובסופו מחויב הלקוח והעסק מקבל את התשלום המגיע לו.
לעיתים ניתן לעשות בכרטיסי חיוב שימוש גם למשיכת כספים באמצעות מכשירי בנקאות אוטומטיים ("כספומטים").
סוגי כרטיסי חיוב
ישנם מספר סוגים של כרטיסי חיוב. המשותף להם הוא צורתם החיצונית והאופן שבו נעשה בהם שימוש, והשונה ביניהם הוא דרך חיוב הלקוח. סוגי כרטיסי החיוב העיקריים הם:
השימוש בכרטיסי חיוב בישראל מוסדר בחוק שירותי תשלום, התשע"ט–2019.
שמרית אור
שמרית אור וירז'נסקי (נולדה ב-5 באוקטובר 1945) היא פזמונאית ואשת ציבור ישראלית; כלת פרס אקו"ם ופרס כינור דוד.
ביוגרפיה
אור היא בוגרת מחזור ד' (1966) של בית צבי, שם הכירה את שלום חנוך ואיתו כתבה את שירם המולחן הראשון, "סתיו", שהקליטו הצמד חדווה ודוד. עם סיום לימודיה שיחקה אור שנה אחת בתיאטרון הקאמרי והשתתפה בגרסאות המקוריות של מחזות הזמר "עוץ לי גוץ לי" ו"שלמה המלך ושלמי הסנדלר". לאחר מכן פרשה מעולם המשחק והתמקדה בכתיבה.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 כתבה את השיר "רק הירח" שזכה במקום הראשון. השיר הולחן על ידי דן עמיהוד, עובד על ידי אלכס וייס ובוצע על ידי אילנית.
שירה הידוע ביותר של אור הוא "הללויה", שזכה במקום הראשון בתחרות האירוויזיון בשנת 1979 בביצוע גלי עטרי ולהקת חלב ודבש. השיר תורגם לעשרות שפות ובוצע בגרסאות רבות.
במהלך שנות השמונים כתבה אור גרסאות עבריות לשירים לועזיים רבים אשר הפכו ללהיטים. בהם "כמו שאת" של ז'אן-ז'אק גולדמן הצרפתי, ו"אני חוזר הביתה" של טוטו קוטוניו האיטלקי. שיר זה הפך בביצועו של דורון מזר ל"המנון" החיילים ששבו ממלחמת לבנון הראשונה והושמע רבות.
אור כתבה גם מספר שירי ילדים מוכרים, בהם "אמת או חובה" (ריקי גל), "שכחת לכבות את האור, יערית" (רוחמה רז), "מילה קטנה" (ירדנה ארזי), "בוא אל החגיגה" (אילנה אביטל), "איזידור" (שולה חן) ו"בא אלי מלאך" (דפנה דקל).
לצד הפזמונים כתבה אור שירים אישיים ופוליטיים ונקטה עמדה. באלבום "שם", אשר נכתב כולו על ידה והולחן ובוצע על ידי יהודית רביץ, נכתבו שירי מחאה פוליטיים וחברתיים ("שם", "ללב אין מין" ו"נשים יושבות בחדרים" על אלמנות מלחמת לבנון מהעדה הדרוזית).
שיריה של אור זכו להערכה והצלחה כבר מתחילת דרכה. בין המוזיקאים שהלחינו את שיריה: קובי אשרת, משה וילנסקי, שלום חנוך, מתי כספי, נורית הירש, יהודית רביץ, בעז שרעבי, אלון אולארצ'יק, יצחק קלפטר ואחרים.
אור זכתה בפרסים ראשונים בפסטיבלי הזמר והפזמון, בפסטיבל לשירי ילדים, בתחרויות הפסטיגל, קדם אירוויזיון והאירוויזיון. בשנת 2001 זכה שירה של אור "אין דבר" ללחנו של יאיר קלינגר במקום הראשון בתחרות הקדם אירוויזיון ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון. את השיר ביצע הזמר טל סונדק והוא הגיע למקום ה-16 בתחרות. כמו כן נבחרה ל"פזמונאית השנה" של ידיעות אחרונות וזכתה בפרס "כינור דוד" היוקרתי. בשנת 2002 הוענק לה פרס אקו"ם על מפעל חיים.
בנוסף לפועלה המוזיקלי, פעילה אור גם בחיים הציבוריים משנת 1997, אז עברה להתגורר בפרדס חנה והייתה אחת ממובילות המאבק על "החופש לחיות כפי שאנו בוחרים", ונגד הכפייה הדתית בשכונת "נווה רותם", שכונת מגוריה. מאבק זה הפך לציון דרך במאבק הארצי בכפייה הדתית, ובהמשך נבחרה לשמש כחברה במועצת פרדס חנה–כרכור, בה כיהנה עשר שנים. כמו כן, התפרסמה פעילותה למען מושתלי הכליות, לאחר שהפכה בעצמה למושתלת כליה. בנוסף, הייתה פעמיים מועמדת לכנסת: בבחירות לכנסת ה-15 מטעם "מרצ" ובבחירות לכנסת ה-18 מטעם מפלגת "גיל".
מאז 2006 מופיעה אור ברחבי הארץ במופע משיריה ומשירי אביה, המשורר יעקב אורלנד, שנקרא "שני שושנים". לראשונה היא מבצעת את שיריה בעצמה לצד זמרים ונגנים. החל מ-2007 היא מלמדת פזמונאות ("מילים למנגינות") במגמת ההלחנה של בית הספר למוזיקה רימון, בבית הספר למשחק בית צבי ובמסגרות נוספות.
במרץ 2010, במסגרת "פסטיבל חולון", נערך עבור אור ערב מחווה לרגל 45 שנות יצירתה. במופע השתתפו אמנים נודעים ובהם מתי כספי, גלי עטרי, נתנאלה, הראל סקעת, אוהד חיטמן ובן ארצי. בקיץ 2010 ראה אור ספר שבו כינסה לראשונה את שיריה ופזמוניה, ציפור האש, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ביוני 2021, במסגרת הכנס האקדמי-מוזיקלי "מי אני? שיר ישראלי" שנערך באוניברסיטת בר-אילן, הוענק לשמרית אור אות הוקרה על מפעל חיים. האות הוענק לה במהלך ערב לכבודה שנשא את הכותרת "ושוב נצאה אל הדרך" שנערך בשיתוף עם גלי צה"ל. אור חיה ויצרה רוב שנותיה בתל אביב. הייתה נשואה לעיתונאי ורדי בן יעקב. בשנות ה-70 נישאה לשחקן יוסי וירז'נסקי והם היו נשואים עד למותו ב-2020. ילדיה הם הסופר ועורך הדין יותם וירז'נסקי-אורלנד ומתרגמת הספרים יערית בן יעקב.
בית הספר היסודי "שמרית אור" בנתניה קרוי על שמה.
פלינדרום
פָּלִינְדְרוֹם (מיוונית: πάλιν (פַּלִין - "שוב", "הפוך"), δρóμος (דרוֹמוֹס - "כיוון")) הוא מילה, מספר, משפט או כל רצף סמלים אחר, שקריאתו מימין לשמאל ומשמאל לימין היא זהה. האקדמיה ללשון העברית תבעה את המונח "מִלָּה מִתְהַפֶּכֶת" לפלינדרום (או "משפט מתהפך" וכו' בהתאם לסוג הפלינדרום).
בפלינדרום מילולי נהוג בהיבט הפלינדרומי להתעלם מרווחים, סימני ניקוד, סימני פיסוק, הבדלים בין אותיות קטנות לגדולות, בשפות הרלוונטיות, ובין אותיות רגילות לסופיות בשפות הרלוונטיות. הפלינדרום ומשמש, בין היתר, לשעשועי לשון ושימוש בתכונותיו נפוץ בהגדרות תשבצי היגיון.
סימטריה באותיות
סוג הפלינדרומים הנפוץ ביותר הוא הסימטרי באותיות כמו "מילים", "לבלבל" או "איש זריז זירז שיא".
סימטריה במילים
פלינדרומים שהסימטריה בהם מתבטאת בסדר המילים. כגון "נחסם המעבר דרך הרחוב: דרך המעבר - נחסם". ישנם סיפורים המשתמשים בפלינדרום מילים כאמצעי אמנותי, למשל הסיפור "פרופסור ג'ונס" מאת סופר המדע בדיוני פרדריק בראון.
סימטריה באותיות ומילים
דוגמאות:
סימטריה דו-ממדית
ריבועי קסם פלינדרומים כגון 'פרשנו רעבתן...' ו-'SATOR AREPO...' המוזכרים בהמשך. דוגמה נוספת: ה מ מ ש ל מ ת ע ק ש מ ע מ ע מ ש ק ע ת מ ל ש מ מ ה
פלינדרומים מספריים
מספרים שספרותיהם סימטריות. לדוגמה:
מספר חד-ספרתי הוא פלינדרום טריוויאלי. חידות בפלינדרומים מספריים: מספר ליישרל בנוי על בדיקת תכונה זו.
בשנת 2016 הוכח כי ניתן לכתוב כל מספר שלם חיובי כסכום של שלושה מספרים פלינדרומיים, וזאת בכל בסיס מלבד 2 ומלבד אולי 3 ו-4.
פלינדרומים תאריכיים
פלינדרום תאריכי הוא תאריך המהווה פלינדרום (נהוג להתייחס בעניין זה לתאריך בתצורה מלאה של שמונה ספרות במבנה dd.mm.yyyy, כאשר dd מסמלים יום בחודש, mm - חודש בשנה, ו-yyyy את השנה). דוגמאות:
מילים פלינדרומיות
"אבא", "אמא", "מים", "שמש", "סוס", "לול", "תות". נכון ל-2021, המילה הפלינדרומית הארוכה ביותר הידועה בשפה העברית (בכתיב המלא התקני) היא באורך 11 אותיות: "מכיתומותיכם" (התגלתה על ידי ד"ר איל גרוס ). שמות פלינדרומיים: שלושה דורות בתנ"ך הנושאים שמות פלינדרומיים: ישי, דוד ונתן (ישי היה אבי דוד ונתן אחד מבניו). מלך יהודה, אסא, אף הוא מצאצאי ישי.
המילה הפלינדרומית הארוכה ביותר בתנ"ך היא "לאיתיאל", המופיעה ב, ועל שמה קרא רבי יהודה אלחריזי לספרו "מחברות איתיאל". שם אחת המחברות הוא "מחברת האותיות המתהפכות", שמכילה מספר רב של פלינדרומים. צירוף המילים הפלינדרומי הארוך בתנ"ך הוא "לאיתיאל לאיתיאל", המופיע באותו פסוק במשלי.
צירוף של שם פרטי ושם משפחה היוצרים יחד פלינדרום, הוא "נועם שמעון", וכך גם שמו של מחבר תשבצי ההיגיון נדיב אבידן (שילוב השם הפרטי ושם המשפחה שלו פלינדרומי, בין היתר, גם באנגלית, ערבית, רוסית).
משפטים פלינדרומיים
תור הזהב של יהדות ספרד הצטיין במשוררים ובאשפי כתיבה, שחיברו, בין היתר, משפטים פלינדרומים. להלן דוגמאות של פלינדרומים מאת רבי אברהם אבן עזרא:
בברכת הלבנה (תפילה הנאמרת פעם בחודש תחת כיפת השמים) אומרים פסוק מהמקרא בצורה רגילה ובצורה פלינדרומית לפי מילים.
המשפט הבא יסודו בפסק הלכה של אברהם אבן עזרא על שאלה בקשר לזבוב שנכנס לתוך חבית דבש: האם הדבש כשר למאכל? התשובה הפלינדרומית: "פרשנו רעבתן שבדבש נתבער ונשרף". הפירוש: למדנו, זבוב הנופל לדבש מתאכל ונעלם (ולכן כשר). משפט זה הוא גם רקורסיה לשונית וגם אקרוסטיכון, ואפשר לסדר אותו כ-"ריבוע קסם" בגודל 5x5 ולקוראו מימין-מעלה לשמאל-מטה או להפך, כדלהלן:
בשנת 2021 יצא לאור ספרו של שמעון אדף בעל השם הפלינדרומי "הלשון נושלה".
פלינדרום לפי מילים
משפט כזה מסודר כך שסדר המילים מהסוף להתחלה, ומההתחלה לסוף, נקרא בצורה זהה, אם כי הפיסוק יכול להיות שונה. קטע מספרו של סופר המדע הבדיוני פרדריק בראון בתרגומו של עדי צמח. שם הסיפור המתורגם הוא פלינדרום לפי אותיות: "עגיל זמן; מזל יגע". עבודת התרגום הייתה אתגר של ממש, והמתרגם נדרש בה לשמר את הפלינדרום בעברית:
פלינדרומים ארוכים בעברית
הפלינדרום הארוך ביותר בעברית (הכולל 2002 מילים ו־6116 אותיות) שנקרא "גישה אל שיא איש לא השיג" נוצר על ידי הפלינדרומאי נעם דובב ופורסם במאי 2023.
דובב יצר גם את הפלידרום השני באורכו (הכולל 1,881 מילים ו-7,557 אותיות) ששמו הוא "שונא דּחיַּת יחד אנוש" (ובאנגלית: "!Names reverse, man"), בנובמבר 2022, ואת השלישי באורכו, "...Did & did & did" (הכולל 1,331 מילים ו-3,883 אותיות)
הרב יהודה (יוליוס) הירש כתב הספד פלינדרומי על אביו, רש"ר הירש, שמתחיל במילים: ומסתיים, בהתאמה, במילים: פלינדרום זה, שפורסם בסוף המאה ה-19, היה ככל הידוע הפלינדרום הארוך ביותר בעברית במשך כ-120 שנה עד אשר השיא נשבר על ידי דובב.
פלינדרומים בשפות אחרות
באימפריה הביזנטית נהוג היה לחרות על אגן טבילה (למשל בכנסיית איה סופיה) את הפלינדרום ביוונית ΝΙΨΟΝ ΑΝΟΜΗΜΑΤΑ ΜΗ ΜΟΝΑΝ ΟΨΙΝ שפירושו: "רחץ חטאיך, לא רק פניך"
אנגלית:
גרמנית:
בלטינית נכתב פלינדרום בעל אופי דומה לזה של "פרשנו רעבתן...": Sator Arepo tenet opera rotas. פלינדרום זה נמצא כגרפיטי שנרשם על קיר בפומפיי בשנת 79 והוא ככל הנראה הפלינדרום העתיק בעולם הידוע כיום. S A T O R A R E P O T E N E T O P E R A R O T A S
ברוסית כתבו פלינדרומים משוררים פוטוריסטים כמו חלבניקוב (הפואמה "ראזין") ומאיאקוסקי ואחריהם אי. סלווינסקי וסביילי גרינברג. דוגמה לפלינדרום מאת סביילי גרינברג:
הפלינדרום בן 19 האותיות בפינית "Saippuakivikauppias", שפירושו "מוכר סבון", נכנס לספר השיאים של גינס כמילה הפלינדרומית הארוכה ביותר.
פלינדרומים במוזיקה
באופרה "לולו" של אלבן ברג יש אינטרלוד פלינדרומי.
תורת החישוביות
בתורת החישוביות, בהיררכיה של חומסקי, פלינדרומים הם דוגמה ידועה לשפה שהיא חסרת הקשר אך לא שפה רגולרית בכל אלפבית (פרט לאונרי). דהיינו אין אוטומט סופי (מכונה עם זיכרון קבוע) שיכולה לזהות פלינדרומים. יתרה מזאת, אין גם אוטומט מחסנית דטרמיניסטי שיכול לזהות פלינדרומים. מאידך, ידועים אלגוריתמים עם סיבוכיות זמן ריצה ליניארית שיכולים לזהות את תת-המחרוזת הפלינדרומית הארוכה ביותר של מחרוזת נתונה.
פריאנדרוס
פּרִיאַנְדְרוֹס (ביוונית: Περίανδρος) היה הטיראן השני של העיר קורינתוס במאה ה-7 לפנה"ס, ובנו של הטיראן הראשון, קיפְּסֶלוֹס.
פריאנדרוס ירש את אביו ב-627 לפנה"ס ושלט בה עד שנת 587 לפנה"ס. הוא שיפר את נמל קורינתוס וסלל את הדיולקוס (דרך סלולה) החוצה את מצר היבשה (האיסתמוס הקורינתי), עליו גררו אוניות מן הים האייגאי אל הים האיוני כדי להימנע מהשיט סביב הפלופונסוס. הרווחים שהתקבלו מהדיולקוס איפשרו לפריאנדרוס לבטל את המיסים בקורינתוס.
עם הזמן הפך פריאנדרוס לדמות הטיראן הטיפוסי, זו המשלבת חוכמת מעשה עם עריצות (כך למשל בעיני אריסטו). הרודוטוס מספר, כי את אכזריותו למד מתראסיבולוס, טיראן מילטוס, שיעץ לו כיצד להיפטר מכל מי שעלול לאיים על שלטונו. בין היתר הוא שלח 300 ילדים של נכבדי האי קרקירה, בו שלט, אל סארדיס לשם סירוסם כמעשה נקם, אך בסופו של דבר הצילו אותם אנשי סאמוס. הוא אף רצח את אשתו מליסה ושכב עם גופתה, ומשגילה בנו הצעיר, ליקופרון, מי עשה את הנבלה, גירש אותו פריאנדרוס אל קרקירה. מאוחר יותר ניסה פריאנדרוס להתפייס עם ליקופרון, אך הלה סירב לשוב לקורינתוס. רק כשהציע פריאנדרוס לליקופרון כי ירש את הטיראניה בקורינתוס בעוד הוא עצמו יעבור לקרקירה, ניאות לבסוף הבן. אלא שאנשי קרקירה הקדימו והרגו את ליקופרון, כדי למנוע את הגעת פריאנדרוס לעירם.
פריאנדרוס נחשב על ידי חלק מן הסופרים הקדמונים כאחד משבעת חכמי יוון, אשר ניסח בין השאר את מטבע הלשון "אימון זה הכל". לדברי הרודוטוס, פריאנדרוס ערך גם תחרות שירה ונגינה, בה זכה המשורר אריון.
גרליץ
גרליץ (בגרמנית: Görlitz, בפולנית: Zgorzelec, בסורבית עילית: Zhorjelc, בסורבית תחתית: Zgórjelc, בצ'כית: Zhořelec) היא בירת מחוז גרליץ שבמדינת סקסוניה שבגרמניה. זוהי העיר המזרחית ביותר בגרמניה השוכנת על נהר הנייסה, מול העיר הפולנית זגוז'לץ (Zgorzelec), שעד ל-1945 הייתה חלק מגרליץ.
מבחינה היסטורית הייתה גרליץ חלק מהאזור של (Oberlausitz) והשתייכה לנסיכות של סקסוניה מאז 1635. עם זאת, ב-1815, עקב חלוקתה של סקסוניה, חלקים מסוימים של לוזטיה סופחו למחוז שלזיה ומאוחר יותר למחוז שלזיה התחתית של פרוסיה. גרליץ היא העיר הגדולה ביותר במחוז לשעבר של שלזיה התחתית השוכנת ממערב לקו אודר-נייסה, ולפיכך נותרה בתוך גבולות גרמניה של היום. העיר משלבת מסורות שלזיות ולוזטיות יחד עם מאפיינים תרבותיים גרמנים וסורבים. מאז שנת 1950 הושפעו העיר ואוכלוסייתה על ידי הקרבה לגבול פולין.
היסטוריה
ככפר סורבי קטן בשם Gorelic באזור של לוזטיה העילית, אזור הספר של האימפריה הרומית הקדושה, נכבש היישוב והוחזק באופן זמני על ידי בולסלב הראשון, דוכס פולין במהלך פלישתו ללוזטיה בין השנים 1002–1031, שלאחריה חזר האזור להיות תחת שליטת המרגרייב של מייסן. בערך בשנת 1072 הועבר הכפר לידי דוכסות בוהמיה. מועד ייסודה המדויק של גרליץ לא ידוע. יחד עם זאת, היא מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1071 בחתימת היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מסמך זה העניק את גרליץ לדיוקסיה של מייסן. כיום ניתן לראות את המסמך הזה בארכיון של מדינת סקסוניה בדרזדן. השם גרליץ לקוח מהמילה בשפה הסלאבית שפרושה, "אדמה חרוכה", בהתייחס לשיטה שהייתה אז בשימוש לצורך הכשרת הקרקע להתיישבות. במהלך המאה ה-13 הפך הכפר בהדרגה לעיירה. הודות למיקומה על דרך הסחר העתיקה מימי הביניים, ויה רגיה (Via Regia), שגשגה גרליץ.
במאות השנים הבאות הייתה גרליץ לחברה עשירה בברית לוזטיה, שכללה את באוצן, גרליץ, קמנץ (Kamenz), לובן, לבאו (Löbau) ווציטאו (Zittau). ב-1352, במהלך תקופת שלטונו של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, ייסדו מתיישבים גרמנים מגרליץ את העיר גורליצה ליד קרקוב שבפולין.
הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לגרליץ בראשית שנות העשרים של המאה ה-16 ועד לסוף המאה הפכה כמעט כל אוכלוסיית האזור סביב לעיר ללותרנית.
לאחר הסבל הרב שסבלה לוזטיה העילית, כולל גרליץ, במלחמת שלושים השנים, עבר האזור לידי נסיכות סקסוניה בשנת 1635. עם תום המלחמות הנפוליאוניות העביר קונגרס וינה ב-1815 את העיר מידי ממלכת סקסוניה לידי ממלכת פרוסיה. בהמשך הייתה גרליץ לחלק ממחוז שלזיה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה היה הייתה חלק ממחוז שלזיה התחתית, עד 1945.
לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה, הרסו כוחות גרמנים את כל הגשרים שחצו את נהר הנייסה. השרטוט מחדש של הגבולות לאחר המלחמה, במיוחד מיקומו מחדש של גבול גרמניה-פולין לאורך קו אודר-נייסה, חצה את העיר לשני חלקים. האזור שמעברו המזרחי של הנהר הפך לשטח פולני ושמו שונה על ידי ממשלת פולין הקומוניסטית ב-1948 לזגוז'לץ (Zgorzelec) בעוד שהחלק העיקרי של העיר שממערב לנהר נשאר חלק מגרמניה, כיום בתחומי מדינת סקסוניה. ב-1952 הפכה גרליץ לחלק ממחוז דרזדן.
ב-27 ביוני 1994 הפכה גרליץ להיות מקום מושבה של הדיוקסיה הקתולית של גרליץ, אך העיר נותרה עדיין מעוז פרוטסטנטי.
בשנת 2002 החל אגם ברצדורף (Berzdorfer See), שמדרום לגרליץ, לעלות על גדותיו. הגשר העתיק (Altstadtbrücke), המחבר בין גרליץ לבין זגוז'לץ, נבנה מחדש בין השנים 2003–2004. בדצמבר 2007 כאשר חתמה פולין על אמנת שנגן, החלה תנועת האנשים בין שני חלקי הנהר להיות שוב בלתי מוגבלת. ואכן, העוברים בגשר כיום מתקשים להבחין כי הם עוברים מגרמניה לפולין.
בעוד שהעיר השתמרה בצורה יפה, היא נותרה אפורה וחסרת צבע תחת השלטון הקומוניסטי של גרמניה המזרחית. מאז איחוד גרמניה, שופרה חזותם של בניינים רבים. גרליץ נחשבת לעיר החביבה על תושביה המבוגרים של גרמניה כמקום פרישה, בשל היותה עיר שקטה ועלות המחיה בה זולה יחסית. הפוטנציאל התיירותי שלה מתפתח במהירות.
תרבות
כיום חיות גרליץ וזגוז'לץ בדו-קיום. שני גשרים חדשים נבנו, קו אוטובוס מחבר בין שתי הערים וקיים ניהול עירוני משותף, כולל ישיבות שנתיות משותפות של שתי מועצות הערים.
לגרליץ יש מורשת אדריכלית עשירה בסגנונות גותים, רנסאנס, בארוק, היסטוריציזם ואר נובו, שבניגוד לערים גרמניות היסטוריות רבות, לא נהרסה באופן משמעותי במהלך מלחמת העולם השנייה, למעט פיצוץ הגשרים ונזקים מזעריים. דוגמה אחת למורשת אדריכלית עשירה הוא בניין השונהוף (Schönhof), ששימש כבית הארחה מלכותי והוא אחד המבנים החילוניים העתיקים ביותר בגרמניה הבנויים בסגנון הרנסאנס. דוגמה נוספת למורשת המדיאוולית הוא דגם של כנסיית הקבר בירושלים שנבנה בגרליץ בסוף המאה ה-15.
בשנת 2010 הגישו גרליץ וזגוז'לץ מועמדות להיות בירת התרבות של אירופה לאותה שנה, מתוך תקווה ששיתוף הפעולה הגרמני-פולני ישכנע את חבר השופטים, אך בסופו של דבר נבחרה העיר אסן וגרליץ זכתה במקום השני. הקמפיין לבחירתה של גרליץ עורר התעניינות עולמית וחיזק את המשיכה התיירותית לעיר.
בהיותה של גרליץ חלק משלזיה משנת 1815 ואילך, היא משמשת כמקום משכנו של המוזיאון השלזי (Schlesisches Museum zu Görlitz) וכן נערך בה פסטיבל המוזיקה השלזי (Schlesisches Musikfest). בנוסף, גרליץ היא מקום מושבה של תנועת הנוער השלזית (Schlesische Jugend).
בתרבות הפופולרית
הודות לחלקים ההיסטוריים של העיר שימשה גרליץ כאתר הסרטה ליוצרי סרטים רבים. העיר שימשה כאתר ההסרטה לסרט ממזרים חסרי כבוד. בשנת 1995 צולם בעיר חלק מהסרט נער קריאה ובשנת 2013 צולם בעיר הסרט שנעשה על פי הספר גנבת הספרים. כמו כן שימשו נופי העיר כאתר העיקרי לצילומי הסרט מלון גרנד בודפשט.
ערים תאומות
בהיותה העיר המזרחית ביותר בגרמניה, הפכה גרליץ להיות חברה ב"ברית המצפן" (Zipfelbund) יחד עם ליסט (List), העיר הצפונית ביותר, זלפקנט (Selfkant), העיר המערבית ביותר ואוברסטדורף (Oberstdorf), העיר הדרומית ביותר. ארבע הערים לוקחות חלק פעיל בחגיגות יום האחדות הגרמנית כמייצגות את גבולותיה המודרניים של גרמניה.
לנה הידי
לינה קת'רן הידי (באנגלית: Lena Kathren Headey; נולדה ב-3 באוקטובר 1973) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידה כסרסיי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO המבוססת על סדרת הספרים של ג'ורג' ר. ר. מרטין, "שיר של אש ושל קרח". על תפקידה בסדרה, הייתה מועמדת חמש פעמים לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה ואף לפרס גלובוס הזהב.
רקע
היא התחתנה עם המוזיקאי פיטר לאורן ב-2007 והתגרשה ממנו ב-2013. יש לה בן שנולד ב-2010. ב-2015, הכריזה על הריונה השני וב-10 ביולי אותה שנה ילדה את בתה.
תפקידים מוקדמים
את פריצתה הראשונית בתחום עשתה הידי בגיל 17 אחרי שגילה אותה סוכן ליהוק בעת הופעתה בתיאטרון המלכותי הלאומי של בריטניה, לקח את תמונתה והציע לה להיבחן. מאוחר יותר, היא קבלה תפקיד משני בסרט הדרמה "ארץ המים", בו היא קיבלה את ההזדמנות לשחק ליד שחקנים וותיקים בתעשייה. שנה לאחר מכן הופיעה בדרמה הרומנטית "שארית היום" בכיכובם של אנתוני הופקינס ואמה תומפסון, שהייתה מועמדת ל-8 פרסי אוסקר.
היא שחקה את קת'רין בסרט "ספר הג'ונגל" של דיסני, שיצא בשנת 1994. הסרט קיבל ביקורות חיוביות והרוויח כמעט 44 מיליון דולר בארצות הברית. בסט של הסרט פגשה את ג'ייסון פלמינג, איתו ניהלה מערכת יחסים במשך 9 שנים לאחר מכן. לאחר מספר תפקידים בסרטים, הוא הופיע לצד ונסה רדגרייב בשנת 1997 בסרט הדרמה הרומנטית "גברת דאלוויי", שבוסס על ספרה של וירג'יניה וולף. ב-1998 השתתפה במיני סדרה "מרלין" המבוססת על סיפורו של המכשף מרלין, שהייתה מועמדת ל-4 פרסי גלובוס הזהב. הידי שחקה בשנת 1999 בתפקיד המשני בסרט "אונגין", בו כיכבו רייף פיינס וליב טיילר. שנה לאחר מכן, שיחקה לצד ג'יימס מרסדן בדרמת המותחן "משחק השמועות", ובשנה העוקבת בסרט "השוטר המשוחרר".
הפריצה
ב-2002 שיחקה בהפקה הביוגרפית המשותפת ל-BBC ול-HBO, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי, "הסופה המגובשת". כמו כן שיחקה בדרמה הרומנטית "מכתבי אהבה" בכיכובם של גווינת' פלטרו ואהרון אקהרט.
ב-2005 כיכבה לצדם של הית' לדגר ומאט דיימון בקומדיית המתח של טרי גיליאם "האחים גרים". לנה סיפרה בריאיון על הדמות שלה בסרט: "אהבתי את העובדה שהיא הייתה טומבוי. זה מה שמשך אותי אליה, שהיא לא הייתה הדמות הנשית הצפויה הזאת בסרט הגדול הזה. אתה פוגש אותה והיא מסווה את מי שהיא. אהבתי את זה שהסביבה שלה העידה על מי שהיא. היא חיה וגדלה ושורדת ביער. טרי ואני דיברנו על האינסטינקטים שלה, שהם כמעט חייתיים, והיא יכולה לראות 360 מעלות מסביבה. היא מודעת למה שמתרחש סביבה. כך היא מעוגנת. היא באה מהאדמה".
באותה שנה היא הופיעה לצד השחקנית פייפר פראבו בסרט האימה הבדיוני "המערה", שלא הצליח כלכלית או ביקורתית, ובקומדיה הדרמטית "קליק", שזכתה לביקורות חיוביות. על תפקידה כאישה לסבית בסרט "קליק" היא זכתה להערכה רבה.