cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחזקאל פלומין
ביוגרפיה
נפטר ב-16 באוקטובר 2019.
בדברים שנשא לזכרו ח"כ גדעון סער במליאת הכנסת אמר, בין היתר:
צלחות דוד
"צלחות דוד" (באנגלית: The David Plates) הוא כינוין של תשע צלחות עשויות כסף, בשלושה גדלים שונים, שהתגלו בקפריסין והמתוארכות למחצית הראשונה של המאה ה-7 לספירה. הצלחות מציגות תיאורים מחיי דוד המלך וסגנונן מהוות דוגמה לשילוב שבין התרבות הנוצרית לפאגאנית באמנות הביזנטית. הצלחות נמצאות באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק ובמוזיאון קפריסין, בניקוסיה.
קבוצת הצלחות התגלתה בעיר קרוואס (Karavás) שבצפון קפריסין בשנת 1902. לצד קבוצת הצלחות, התגלו במקום זה, עד שנת 1917, קבוצה שלמה של כלים ותכשיטים ביזנטיים עשויים כסף וזהב. הצלחות נושאות חותמות המתארכות את יצירתן בין השנים 613-630, בתקופת שלטונו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית. הקומפוזיציות של התיאורים עושות שימוש ברגיסטרים לשם הדגשת הנראטיב והדגשת חשיבות הדמויות המרכזיות. בייחוד הדבר בולט בתיאור הקרב בין דוד לגוליית. התיאורים מצטיינים באפיון מדוקדק של תווי פנים, שאיננו שכיח בתקופה הביזנטית. בייחוד בולט הדבר בתיאור דמותו של דוד. חוקרים כגון סוזן ספין אלכסנדר (Suzanne Spain Alexander) העלו במחקרם את הטענה כי מקור הצלחות הוא בשנים 628-629 בקונסטנטינופול והן הוזמנו לציון ניצחונו של הקיסר על האימפריה הסאסאנית. לפיכך מקורן של הצלחות עשוי להיות בסדנה הקשורה לקיסרות בקונסטנטינופול באופן ישיר.
מערך נראטיבי בן תשעה פריטים מכסף הוא ייחודי לתקופה הביזנטית. קורט ויצמן (Kurt Weitzmann) העלה את ההשערה כי מקור המודל של מערך כזה הוא בהשפעה מאמנות עיטורי כתבי יד, על אף הייחודיות של התיאורים. יש להניח כי הצלחות נבנו כמערך שלם שמרכזו הוא הצלחת הגדולה ביותר המציגה את הקרב בין דוד לגוליית, וסביבה מאורגנות שאר הצלחות בהתאם לסיפור המקראי. ייתכן אף שסידור הצלחות תוכנן ליצור את האות היוונית X, המסמלת את ישו. חוקרים שהתמקדו באיקונוגרפיה של דימויים אלו הצביעו על האופן שבו שולבו דימויים מן המקרא עם סמלים וצורות ביטוי הלקוחים מן המסורת היוונית-רומית הפגנית. בתיאור הצגתו של דוד בפני שאול, לדוגמה, מתוארות הדמויות על רקע מבנה העשוי משני צמדי עמודים בסגנון קורינטי, הנושאים אפריז וקשת. למרות השטיחות של התיאור מבנה זה מופיע בשתי צלחות נוספות כחלק מקונבנצייה של תיאור קדושה ומלוכה. ארנסט קיצינגר, לדוגמה, השווה את תיאור זה לתיאור הקיסר תאודוסיוס הראשון על גבי צלחת כסף מן האקדמיה להיסטוריה במדריד. השוואה זו, טוען קירצגר, מאירה את הצד החילוני בתיאור שהוא דתי מעיקרו.
הבריכה של לונדון
הבריכה של לונדון (באנגלית: Pool of London); במקורו היה זה הכינוי של חלק מנהר התמזה הנמצא דרומית לסיטי. מאוחר יותר הפך הכינוי לשמו של חלק מנהר התמזה המצוי בין גשר לונדון לרות'רהית', שהיה האזור המרוחק ביותר במעלה התמזה אליו יכלו להגיע ספינות מפרשים, בשל תרניהם הגבוהים. אזור זה היה למעשה חלקו המרכזי של נמל לונדון.
על מנת לא להפריע למעבר האוניות ולגישתן לחלק זה של התמזה לא נבנו במשך שנים רבות גשרים מעל אזור זה, ועל מנת לאפשר מעבר להולכי רגל נחצבה מנהרת התמזה מתחת לנהר.
הבריכה של לונדון מוחלקת לשני חלקים - הבריכה העליונה הנמצאת בין גשר לונדון וגשר מצודת לונדון והברכה התחתונה נמצאת בין גשר מצודת לונדון ורציף צ'ארי גארדן ברות'רהית'.
משני צדי הנהר, לאורך הבריכה, שכנו רציפי נמל לונדון החל מהמאה השביעית ועד סוף המאה ה-19, כאשר שיא פעילותו של אזור זה של הנמל הייתה במאות ה-18 וה-19.
שקיעתו של נמל לונדון החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם התחלת השימוש במכולות, וספינות מסע בעלות שוקע גדול היכולות להגיע רק לנמלי מים עמוקים.
החל משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 החלו בהקמת בתי מגורים ובנייני מסחר באזורים הנטושים של המבדוקים והרציפים לגדות הבריכה.
אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה
אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה היא אתר ההנצחה המרכזי לזכר מתנדבי היישוב העברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי שהתנדבו לשרת בצבא הבריטי, וחלקם לחמו במסגרת הבריגדה היהודית (החי"ל), נפלו בחוץ לארץ ולא נקברו בארץ. האנדרטה ניצבת בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
האנדרטה ממוקמת סביב רחבה גדולה שאותה תוחמים קירות מאבן ירושלמית שהובאו ממחצבות הקסטל. בצִדה האחד מצוי לוח שיש לבן ועליו חקוקה הכתובת: "גלעֵד למתנדבי היישוב העברי במלחמת העולם השנייה, שנפלו בנכר ולא נקברו בישראל", לידו חקוקות מילותיו של הנביא ישעיהו:. בצִדה השני של האנדרטה מצוי לוח שיש שחור שעליו חקוקים שמותיהם של 572 החללים לפי יחידותיהם בצבא הבריטי "כולל סמלי היחידות הצבאיות": "החטיבה היהודית הלוחמת (החי"ל), הרגימנט הארץ ישראלי, חיל ההנדסה הבריטי, חיל התובלה הבריטי, חיל החפרים הבריטי, חיל התותחנים הבריטי, חיל האוויר הבריטי, חיל הים הבריטי, חיל החימוש הבריטי, חיל הציוד הבריטי, חילה קשר הבריטי, חיל הנשים הבריטי, חיל הרפואה הבריטי, חיל המודיעין הבריטי, חיל הצנחנים הבריטי, ויחידות פשיטה (קומנדו) בריטיות. מעל האנדרטה ומעל לוחות השיש מצויה אבן גדולה ובתוכה מצוי פתח בצורת מגן דוד. בכניסה אל האנדרטה מצויה אבן ועליה מצוירת יד האוחזת חרב ולצידה מגן דוד ומעליו חקוקה המילה "נזכור".
באנדרטה מונצחים גם חללים מעטים, ששירתו בצבאות אחרים של בעלות הברית.
האנדרטה הוקמה בשנת 1973. היא תוכננה על ידי האדריכל ד"ר אשר חירם, מתכנן הר הרצל ואנדרטאות נוספות. בשנת 1980 נוספו לה לוחות הזיכרון ועליהם שמות הנופלים.
אליהו לנדא (ראש ישיבה)
הרב חיים אברהם אליהו לנדא (נולד בכ"ו בתמוז ה'תרצ"ח) הוא מראשי ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל בכפר חב"ד.
ביוגרפיה
נולד בבני ברק, לחיה מינא ולרב העיר הרב יעקב לנדא. למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, בישיבת פוניבז' ולאחר מכן בישיבת תומכי תמימים בלוד. עוד לפני נישואיו מונה לשמש כר"מ בישיבות אחי תמימים בראשון לציון ותומכי תמימים המרכזית בלוד וכפר חב"ד. גם לאחר פטירת אביו, עזר לאחיו בניהול מערכת הכשרות עד לפטירת אחיו.
הרב לנדא אב לשישה. אחיו הוא הרב משה יהודא ליב לנדא. בעבר היה חבר במערכת הכשרות של הכשר הרב לנדא.
הרב לנדא הוא מראשי המתנגדים בחב"ד להסדר הגיוס שחתמו רבנים חב"דיים עם צה"ל, שלפיו יותר לתלמידי חב"ד ללמוד שנה במרכז חב"ד בניו יורק תמורת התחייבות על גיוסם עד גיל 24.
אקלוגיט
צבעו של הסלע נובע ממרכיביו העיקריים, כלומר ירוק ואדמדם.
הסלע נחשב למאפיין לסלעים מותמרים בתנאים גבוהים של טמפרטורה ולחץ ולכן שם הסלע "אקלוגיט" משמש כמונח שמאפיין סלעים כאלו כפציאס.
בגלל תכולת הפירוקסן הגבוהה בסלע, יש לו משקל סגולי גדול יחסית לסלעים מותמרים אחרים.
בדרך כלל מקורו של האקלוגיט בסלעים בזלתיים קבורים שמגיעים לטמפרטורות וללחצים בהם הפלגיוקלז מפסיק להיות יציב.
בד בבד עם היותו של אקלוגיט סלע מותמר, חוקרים רבים משערים כי הוא יכול להיווצר בצורה ספונטנית בשכבות העליונות של קרום כדור הארץ, בתנאים שהיו מצויים בתקופת הפרקמבריון ולכן ניתן להגדיר אותו גם כסלע פלוטוני.
עץ kd
במדעי המחשב, עץ kd הוא עץ חיפוש שמיועד לאחסון יעיל של נקודות במרחב k ממדי (ומכאן שמו). עצי kd הם מקרה פרטי של עצי BSP.
עצי kd מבוססים על רעיון שנדגים במקרה ה-2 ממדי הקל יותר להבנה. בשורש העץ מחולקת קבוצות הנקודות שמאוכסנות בו לשתיים על פי קוארדינטת ה-x שלהן, כאילו העברנו ישר אנכי במישור וחילקנו את הנקודות על פי מיקומן ביחס לישר - אם הן משמאל או מימין לו. נקודות שמימין יאוחסנו בתת-העץ הימני, ונקודות שמשמאל - בתת-העץ השמאלי.
לאחר מכן, בשורש כל אחד מתת העצים, מחולקות הנקודות ששייכות לאותו תת-עץ על ידי העברת ישר אופקי. בתתי העץ הבאים החלוקה היא שוב על ידי ישר אנכי וכן הלאה. בצורה זו הנקודות ממויינות לסירוגין על פי קואורדינטות x ו-y שלהן.
בעץ kd כללי הרעיון דומה. החלוקה מתבצעת על ידי מישור k-1 ממדי, כשבכל אחד מתתי העצים החלוקה היא לפי קוארדינטה שונה, ואחרי שעוברים על כל הקוארדינטות מתחילים את החלוקה מההתחלה.
שם העץ מבוסס על כך שבתחילת השימוש בעצים מסוג זה הם נקראו על פי מספר הממדים שלהם. למשל, עץ kd בשני ממדים נקרא "2d tree" ועץ כללי על k ממדים נקרא "kd tree". כיום משתמשים בשם "kd tree" עבור כל עץ מסוג זה ללא קשר למספר הממדים שלו, וכך עץ kd 2 ממדי נקרא "2d kd tree".
שימוש נפוץ של עצי kd הוא בחיפוש תחום אורתוגונלי: אם נתון לנו מרחב k ממדי ואנחנו רוצים למצוא את כל הנקודות שנמצאות בתוך תחום מסוים שהוא קופסה k ממדית (ב-2 ממדים ריבוע הוא קופסה כזו), עצי kd מאפשרים לעשות זאת במהירות יחסית ותוך שימוש בסיבוכיות מקום נמוכה.
כדי לבנות עץ kd עם \ n נקודות יש צורך בזמן של ומקום של \ O(n). לאחר שנבנה, ניתן למצוא בו נקודות בחיפוש טווח אורתוגונלי בסיבוכיות כאשר \ k הוא ממד המרחב שבו נמצאות הנקודות ו-\ r הוא מספר הנקודות בפלט.
וליד שדירה
וליד שדירה (בערבית: وليد شديرة; נולד ב-22 בינואר 1998 בלורטו שבאיטליה) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בארי מהסרייה ב' ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
שדירה החל את הקריירה שלו בקבוצות לורטו וסנגיוסטזה מהליגות הלא מקצועניות באיטליה.
ב-10 ביולי 2019 חתם שדירה בפארמה מהסרייה א'. הוא הושאל מהמועדון לארצו, לקו, מנטובה ובארי מהסרייה ג'.
ב-30 ביוני 2022 חתם על חוזה קבוע לשלוש שנים בבארי, שהעפילה לסרייה ב'. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 2-2 נגד פארמה במסגרת המחזור הראשון לעונת. ב-19 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד פלרמו במסגרת המחזור השני בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-23 בספטמבר 2022 ערך שדירה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 0–2 על נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.
עליה (אוניית מעפילים)
עליה (גם פטר ג) הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
"פיאטרו" – אוניית משא
"פיאטרו" (Pietro) ואחר כך "אלברטה" (Alberta), נבנתה בשנת 1945, כאוניית משא בעלת תורן אחד עשויה עץ, עם שתי קבינות משני צדי הסיפון, צבועה ירוק לבן, מספר 2921 על הדופן. בעלת מנוע פיאט איטלקי של 150 כוח סוס, ו-300 סיבובים לדקה.
רכש והכנה
אנריקו לוי רכש את האונייה מבעליה איטלקי בשם אריצ'ה, שאהד את המפעל הציוני, בריביירה האיטלקית בין לה ספציה לג'נובה. האונייה הפליגה מספר פעמים במסגרת תנועת ההעפלה, בתחילה תחת השם "פטר" (פטר א' ופטר ב').
היהודי זיס: סרט ללא מצפון
היהודי זיס: סרט ללא מצפון (בגרמנית: Jud Süss - Film ohne Gewissen) הוא סרט דרמה-היסטורי גרמני משנת 2010, שמספר על הפקת סרט התעמולה האנטישמי, היהודי זיס, שיצא בגרמניה הנאצית. הסרט מספר את תולדות ההפקה של הסרט ואת עלייתו ונפילתו של השחקן הראשי פרדיננד מריאן אשר נטל סיכון בגלמו את "היהודי זיס".
עליה (אוניית מעפילים)
רכש והכנה
רב החובל ולצדו צוות ימאים היו כולם איטלקים. מפקד האונייה היה איש הפלי"ם יאיר ברקר והגדעונים היו בתיה ומאיר ריינס.
היהודי זיס: סרט ללא מצפון
הסרט בוים על ידי הבמאי הגרמני רוהלר אוסקר אשר בחר לבחון את הסיפור מאחורי אחד הסרטים הידועים ביותר לשמצה בתולדות הרייך השלישי. הסרט היה מועמד לפרס הדב המוזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-60 של ברלין, וזכה לביקורות מעורבות בגרמניה עצמה בשל חוסר התאמות למקרים אמיתיים והסתמכות על קלישאות וסטריאופטיפיים. ב-2011 הצלם קארל-פרידריך קושניק קיבל את פרס רומי האוסטרי על מלאכת הצילום בסרט.
עליה (אוניית מעפילים)
המעפילים
המעפילים, חלקם היו חברי תנועות נוער – בגילים 25–27, וכן 7 ילדים בגילים 4–12, וקשיש אחד. בטרם הפלגה, הם נאספו במחנות בבנדול ובסן ז'רום (St. Jerome). אל האונייה הגיעו ברגל, תוך עקיפות וסיבובים; שכן אנשי המוסד לעלייה ב' רצו להסתיר מהמעפילים את העובדה שהאונייה עוגנת סמוך למחנה.
עם ההפלגה הם חולקו למחלקות בנות 30 איש כל אחת. היו מחלקות נפרדות של חברי תנועות הנוער. המעפילים, רובם ניצולי השואה, באו מפולין, ליטא, לטביה, רומניה, הונגריה, גרמניה וצפון אפריקה.
לפני העלאת המעפילים עגנה האונייה במפרץ במרחק 6 ק"מ מערבית לבנדול, צרפת. לקראת העמסת המעפילים התקרבה האונייה למרחק כ-200 מטר מהחוף הסלעי. רב החובל חשש להתקרב יותר. המעפילים הועלו בסירות גומי שנגררו בעזרת חבל שנמתח מהספינה לחוף, 30 בני אדם בכל סירה. נשבה רוח ערה והים היה רוגש, ההעמסה נמשכה כ-3.5 שעות.
ההפלגה
האונייה הפליגה ב-5 בנובמבר 1947 בשעה 04:00 לפנות בוקר, מבנדול בצרפת כשעל סיפונה כ-180 (על פי גרסה אחרת 172) מעפילים. נתיב ההפלגה מבנדול כלל את מיצר בוניפציו, האי פונצה (Ponza), לאורך החוף למצר מסינה, כף מטפן, צפונית לכרתים, חוף טורקיה עד אלכסנדרטה, חוף ביירות ונהריה. בדרכה התחוללו סופות שהכבידו.
בדרך התקבלה הוראה ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל, לחבור עם האונייה "קדימה", להעביר אליה את העולים, ולחזור לאירופה. ההוראה בוטלה משום ש"קדימה" נתפסה. רוב זמן ההפלגה מכשיר הקשר היה מקולקל, והתאפשרה תקשורת חד-צדדית עד יומיים לפני ההגעה.
עימות עם הבריטים
גילוי בריטי ראשון אירע בשבת בשעה 07:00, במרחק 30 מייל צפונית לביירות, חג מטוס "ליברטור" בריטי כמה פעמים. המעפילים הסתתרו מתחת לסיפון, הונף דגל טורקי והמטוס התרחק; כנראה סברו הבריטים שהיא ספינת דיג.
ב-15:00 הגיעה משחתת בריטית שהמשיכה בדרכה. ב-15:30 בהיות הספינה 5 מייל מבירות, שוב חג מטוס בריטי מעליה.
ב-16 בנובמבר הצליחה האנייה להגיע לחוף נהריה מבלי להתגלות ועלתה על שרטון, מיד החלו בהורדת המעפילים ופיזורם בקיבוצים בגליל המערבי. המלווים אנשי הפלי"ם חמקו גם הם וכאשר הגיעו הבריטים מצאו אונייה נטושה.
בן-ציון רובין
בן-ציון רובין (נולד ב-6 בינואר 1939) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפד"ל ותמ"י בכנסת התשיעית ובכנסת העשירית. כיהן כסגן וממלא מקום ראש העיר נתניה בין השנים 1969-1978.
ביוגרפיה
רובין נולד בטריפולי שבלוב ועלה לישראל ב-1949 למעברת "שבות עם" ומשם עבר עם משפחתו לנתניה. למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית, לימודי עיתונות באוניברסיטת תל אביב ובעל תעודת הוראה מבית הספר לחינוך שליד האוניברסיטה העברית. הוא עבד כמורה בתיכון בר-אילן ובמדרשיית "נועם" בנתניה ובשנת 1961 הצטרף למפד"ל והחל בפעילות מפלגתית.
בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת העשירית, לאחר שפרש אל תמ"י והיה מראשיה. רובין פעל כחבר בוועדות הכנסת השונות בתחומי החינוך והחברה.
בממשלת ישראל התשע עשרה ובממשלת ישראל העשרים כיהן כסגנם של שרי העבודה והרווחה אהרן אבוחצירא ואהרן אוזן.
בנוסף, שימש כיו"ר ארגון יוצאי לוב וממשיך בפעילות למען הקהילה.
בשנת 2005 עיריית נתניה בחרה להעניק לרובין את תואר "יקיר העיר נתניה".
אסטרופיזיקה
אסטרופיזיקה (מיוונית: אסטרון – כוכב) היא ענף של האסטרונומיה העוסק בפיזיקה של היקום, ובפרט בתכונותיהם הפיזיות (בהירות נראית, צפיפות, טמפרטורה, הרכב כימי) של עצמים אסטרונומיים כגון כוכבים, גלקסיות, חורים שחורים והחומר הבין-כוכבי, ובפעולות הגומלין ביניהם.
אסטרופיזיקה היא תחום רחב מאוד ובמסגרתה נעשה שימוש בתורות פיזיקליות רבות, כגון מכניקה, אלקטרומגנטיות, מכניקה סטטיסטית, תרמודינמיקה, מכניקה קוונטית, יחסות, פיזיקה מולקולרית, פיזיקה גרעינית ופיזיקת חלקיקים.
היסטוריה
אריסטרכוס מסמוס (סביבות 250–310 לפני הספירה) היה הראשון לטעון שאת תנועת גרמי השמים ניתן להסביר על ידי מודל בו כוכבי הלכת במערכת השמש סובבים סביב השמש. בעולם הגאוצנטרי של אותם ימים, התאוריה ההליוצנטרית של אריסטרכוס נחשבה לכופרת במוסכמות, ולמשך מאות שנים ההשקפה לפיה כל גרמי השמיים סובבים סביב כדור הארץ, נותרה ללא עוררין. במאה ה-16 חידש את התאוריה האסטרונום ניקולאוס קופרניקוס, וב-1609 גילה גלילאו גליליי את ארבעת הירחים הבהירים ביותר של צדק ותיעד את מסלוליהם סביב כוכב הלכת, אשר סתרו את מערכת האמונות הגאוצנטרית של הכנסייה הקתולית באותם ימים. כדי להתחמק מעונש חמור נאלץ גלילאו להצהיר שעבודתו היא מתמטיקה מופשטת, ולא יכולה להיחשב כפילוסופיה של הטבע (שם נרדף לפיזיקה), כלומר, אינה מעשית.
הזמינות של מידע תצפיתי מדויק (בעיקר מתצפיותיו של טיכו ברהה) הובילה לניסיונות למצוא תאוריה שתסביר את התצפיות. בתחילה, נתגלו רק חוקים ניסיוניים, כגון חוקי קפלר של תנועת כוכבי הלכת שנוסחו בתחילת המאה ה-17. מאוחר יותר באותה מאה שילב אייזק ניוטון בין חוקי קפלר לחוקי הדינמיקה של גלילאו, כאשר גילה כי אותם חוקים השולטים בתנועה על פני כדור הארץ, שולטים גם בתנועתם של גרמי השמים - כוכבי הלכת והירח. המכניקה השמימית היא השימוש בחוקי הכבידה וחוקי ניוטון להסברת חוקי קפלר והייתה האיחוד הראשון של ענפי האסטרונומיה והפיזיקה.
פרסום ספרו של ניוטון, היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע, שינה את הניווט הימי מן הקצה אל הקצה. החל מ-1670, נמדד העולם כולו בציוד מדידה מודרני ובשעונים המדויקים ביותר שהיו בנמצא. הצורך בניווט מדויק הוביל לשיפור גדל והולך ברמת הדיוק של התצפיות האסטרונומיות מחד ושל כלי התצפית מאידך, ושיפור זה בתורו הניב כמות גדולה של מידע שהיה זמין למדענים.
בשלהי המאה ה-19 נתגלה שכאשר קרני אור מהשמש נשברות, ניתן להבחין במספר רב של קווי ספקטרום - אזורים בקשת הצבעים שבהם יש מעט אור או אין בכלל. ניסויים בגזים חמים הראו שאותם קווים מופיעים בספקטרום של גזים, וכל תבנית מתאימה ליסוד כימי ייחודי. בצורה זו הוכח שהיסודות הכימיים מהם מורכבת השמש (בעיקר מימן) הם כאלה שנמצאים גם על כדור הארץ. למעשה, היסוד הליום נתגלה לראשונה בספקטרום של השמש ורק לאחר מכן על כדור הארץ, ומכך נגזר שמו (הליו ביוונית - שמש). במהלך המאה ה-20, השתפר מדע הספקטרוסקופיה (חקירת קווי הספקטרום), בעיקר בעקבות התגבשותה של מכניקת הקוונטים, שהייתה נחוצה להבנת התצפיות האסטרונומיות והניסיוניות.
אסטרופיזיקה תצפיתית (ניסויית)
מרבית התצפיות נעשות באמצעות הספקטרום האלקטרומגנטי.
פרט לקרינה אלקטרומגנטית, קיים מספר מועט מאוד של תופעות שמקורן במרחקים גדולים ושניתן לצפות בהן מכדור הארץ. מספר מתקנים לגילוי גלי כבידה נבנו שהמפורסם מביניהם הוא מערך הגלאים האינטרפרומטריים, LIGO, באמצעות מתקן זה נמדדה בפברואר 2016 לראשונה באופן ישיר הימצאותם של גלי כבידה .בנוסף גם מתקנים לגילוי חלקיקי נייטרינו נבנו, בעיקר על מנת לחקור את השמש. לבסוף, ניתן לצפות בקרינה קוסמית המורכבת מחלקיקים בעלי אנרגיה גבוהה במיוחד, כאשר אלה פוגעים באטמוספירה של כדור הארץ. בין השאר, קיים מצפה כזה גם בישראל, על הר החרמון.
התצפיות משתנות גם בסדר הגודל של הזמן שבו הן מבוצעות. נתונים היסטוריים על תצפיות בתחומים מסוימים מקיפים מאות ואף אלפי שנים. רוב התצפיות האופטיות נמשכות ממספר דקות למספר שעות, ולכן קשה לצפות כך בתופעות המשתנות בתדירות גבוהה יותר. באמצעות תצפיות רדיו ניתן להבחין באירועים המשתנים בסדר גודל של מילי-שניות (למשל, על מנת להבחין בפולסארים בעלי מחזור סיבוב מהיר במיוחד) ומנגד גם לשלב נתונים שנאספו במשך שנים (למשל, על מנת לחקור את האטת מחזור הסיבוב של פולסארים).
המחקר הנוגע לשמש שלנו תופס מקום מיוחד באסטרופיזיקה תצפיתית, מאחר שהיא הכוכב הקרוב ביותר אלינו. בכוכבים אחרים לא ניתן לצפות באותה רמה של פירוט עקב המרחקים העצומים בהם הם נמצאים.
בנוסף, מתקיים מחקר ניסיוני בתחום הקרוי אסטרופיזיקה גרעינית. תחום זה עוסק בתהליכים הגרעיניים האחראים על התפתחותם והרכביהם הכימיים של גורמים שמימיים. בעזרת מאיצי חלקיקים ניתן לשחזר במעבדה תנאים רלוונטיים השוררים בכוכבים ולבצע ניסויים של תהליכים גרעיניים.
אסטרופיזיקה תאורטית (עיונית)
אסטרופיזיקאים תאורטיים משתמשים במגוון רחב של כלים, וביניהם:
המודלים התאורטיים שיוצרים התאורטיקנים מפיקים ניבויים הניתנים לאישוש או הפרכה באמצעות תצפיות. התצפיתנים מחפשים נתונים אשר יאששו או יפריכו את המודלים האלה, או יסייעו בבחירה בין מספר מודלים חלופיים המסבירים את אותה תופעה. לעיתים מתגלים בתצפיות נתונים חדשים אשר אינם תואמים את הניבויים הקיימים, ואז מוטל על התאורטיקנים לעשות שינויים בתאוריה הקיימת כדי להסביר גם את הנתונים החדשים. במקרים מסוימים, כמויות גדולות של נתונים הסותרים את ניבויי התאוריה עשויות לגרום לזניחה מוחלטת של מודלים קיימים (ראו גם: השיטה המדעית).
בין הנושאים הנחקרים על ידי אסטרופיזיקאים תאורטיים: דינמיקה כוכבית ואבולוציה כוכבית; היווצרות גלקסיות; המבנה בקנה-מידה גדול של החומר ביקום; מקורות הקרינה הקוסמית; יחסות כללית; וקוסמולוגיה פיזיקלית, הכוללת קוסמולוגיית מיתרים וכן מסקנות קוסמולוגיות של פיזיקת החלקיקים. תורת היחסות הכללית משמשת ככלי להערכת תכונותיהם של מבנים בקנה-מידה גדול, בהם הכבידה מהווה מרכיב מרכזי, וכן כבסיס לפיזיקה של חורים שחורים וגלי כבידה.
מספר דוגמאות לשילוב בין מודלים תאורטיים וכלים תצפיתיים:
חומר אפל ואנרגיה אפלה הם תחומי המחקר המובילים כיום באסטרופיזיקה.
אסטרופיזיקה בישראל
קבוצות מחקר ישראליות חוקרות בכל תחומי האסטרופיזיקה, הן התצפיתיים והן העיוניים. רוב המחקר התצפיתי בארץ מתקיים במצפה הכוכבים על שם וייז של אוניברסיטת תל אביב, הממוקם במצפה רמון ובו נמצא הטלסקופ הגדול בארץ. קיימים גם מספר מצפים קטנים יותר, אשר משמשים בעיקר לצורכי חינוך (ראו גם: מצפי כוכבים בישראל). אסטרופיזיקאים מאוניברסיטאות בארץ משתמשים גם בשירותיהם של מצפים אחרים ברחבי העולם ובטלסקופי חלל כגון האבל. במרכז למחקר גרעיני בשורק פועל מאיץ חלקיקים המשמש, בין השאר, כמקור נייטרונים לצורך מדידת חתכי פעולה של תהליכים גרעיניים המתרחשים בכוכבים.
Singularity (תוכנה)
Singularity היא תוכנה חוצה פלטפורמות מחשוב, המבוססת קוד פתוח ומאפשרת וירטואליזציה וכמיסת קוד (Software container) ברמת מערכת ההפעלה.
אחד השימושים העיקריים של תוכנת Singularity הוא בהנגשת אריזת קוד ויבילות קוד (Portable application) לעולמות המחשוב המדעי ומחשוב עתיר ביצועים. הצורך ביבילות קוד, המאפשר מעבר מהמחשב האישי לשרת מרוחק ולסביבה מרובת משאבי מחשוב ועד הענן הציבורי, יחד עם הצורך בריבוי מופעי הרצה (reproducibility), הם בין הצרכים העיקריים במחשוב מדעי עתיר ביצועים לטובת הרצת סימולציות מורכבות לאימון, למידה עמוקה ועוד. צרכים אלו מקבלים מענה דרך שימוש בפתרון Singularity.
השימוש בקוד ארוז מבוסס Singularity מאפשר למפתחי תוכנה ואלגוריתמים לנייד קוד בצורה פשוטה מפלטפורמה אחת לאחרת בשקיפות ובקלות ובאופן כזה לנצל בקלות משאבי מחשוב רבים ומגוונים לטובת פתרון בעיות שמצריכות משאבים רבים. פתרון זה מאפשר שסביבות שלמות ניתנות להעתקה ולביצוע בפלטפורמות אחרות.
היסטוריה
Singularity החלה כפרויקט בקוד פתוח בשנת 2015, כאשר צוות חוקרים במעבדה הלאומית של לורנס ברקלי, בראשות גרגורי קורצ'ר, פיתחו ושחררו את הגרסה הראשונית תחת BSD License.
בסוף 2016, מפתחים רבים ממתקני מחקר שונים איחדו כוחות עם הצוות במעבדה הלאומית של לורנס ברקלי כדי לקדם את פיתוח פתרון ה-singularity.
Singularity משכה במהירות את תשומת הלב של מוסדות מדעיים הצורכות כח מחשוב רב ברחבי העולם:
במשך שנתיים ברציפות, בשנים 2016 ו-2017, הוכרה Singularity על ידי עורכי HPCwire כ"אחת מחמש טכנולוגיות חדשות". בשנת 2017 Singularity זכתה גם במקום הראשון בקטגוריה: הכלי הטוב ביותר לתכנות HPC או טכנולוגיה ″
נכון לשנת 2018, על סמך הנתונים שהוזנו במרשם ציבורי, מעריכים כי בסיס המשתמשים ביחידניות גדול מ־25,000 התקנות וכולל משתמשים במוסדות אקדמיים כמו אוניברסיטת אוהיו ואוניברסיטת מישיגן, כמו גם מרכזי HPC המובילים כמו מרכז המחשוב המתקדם בטקסס, מרכז מחשבי העל של סן דייגו ומעבדה לאומית של אוקרידג'.
יכולות
השימוש ב-Singularity מאפשר תמיכה מלאה ומובנית בתשתיות תקשורת מהירות וממשקים מורכבים תחת סטנדרטיזציה בעולם המחשוב עתיר הביצועים כדוגמת InfiniBand של חברת מלנוקס כמו גם תשתיות תקשורת מהירות אחרות כגון Omni Path Architecture) OPA) של אינטל.
באופן דומה, מתקיימת תמיכה מלאה ומובנית גם בהתקנים מבוססי PCIe כדוגמת מאיצים גרפיים רבים המשמשים כיום לתהליכי אימון ולמידה עמוקה בעולם הבינה המלאכותית.
בנוסף, Singularity תומך באופן מלא בספריות תוכנה לטובת תקשורת מקבילית כדוגמת OpenMPI הן ברמת תקשורת פנימית בתוך הקוד העטוף והן בין חבילות תוכנה עטופות (Containerized).
כל היכולות המוזכרות לעיל הופכות את Singularity לתשתית פופולרית מאוד בתרחישים שבהם נדרשים חישובים המצריכים תקשורת מהירה ורחבת פס כדוגמת תהליכי אימון, למידה עמוקה והרצת חקר ביצועים למול אתגרי מחקר משמעותיים.
אינטגרציה
פתרון מבוסס Singularity הוא אינטגרטיבי למערכות ניהול משאבים ותזמון עבודות במחשוב עתיר ביצועים (High Performance Computing Schedulers) והוא מאפשר השתלבות פשוטה שאינה מצריכה התאמות מרחיקות לכת במערכים הקיימים וזאת בניגוד לשימוש בתשתית כדוגמת Docker שמצריכה התקנות ושינויים במערך ההרשאות בכלל מערכי העיבוד המיועדים לטובת תהליכי החישוב.
פתרון Singularity משתלב היטב עם המערכות הפופולריות הבאות:
חלון
חלון הוא פתח מתוכנן בקיר או בתקרה של מבנה. הפתח נועד על מנת לאפשר לאור, קול או לאוויר להיכנס דרכו, אך מונע חדירת מים ואבק. על פי רוב, פתח החלון יכול להיסגר ולהיפתח. המושג "חלון" מיוחס לפתח, למכסה וגם למסגרת.
מרכיבי החלון
מרכיבי החלון האפשריים: מרכיבי החלון עשויים ממתכת, עץ, אבן או פולימר.
היסטוריה
הצורך בחלון החל בגלל הצורך הבסיסי להיות בקשר עם החוץ לטובת כניסת אור ואוויר.
תחילה היו החלונות פתח בלבד, במבני עץ ומבנים העשויים בוץ וחומר, לפני עיבוד הזכוכית השטוחה. לפעמים היה החלון סגור במספר עצים המשמשים כסורגים או כמכסה.
לאחר שלמד האדם לעבד זכוכית שטוחה, הופיעו חלונות עץ וברזל עם זכוכית. חלונות אלו היו בנויים ממשקוף עץ או ברזל, כנף העשויה עץ או ברזל ובתוכה תושבת לזכוכית.
חסרונות הברזל: כבד, קשה לעיבוד, מחליד, דורש תחזוקה לאחר התקנה.
כדי להתגבר על הדרישה לחלונות גדולים אך עם מגבלת גודל משטח הזכוכית, כנפי החלון חולקו למספר חלקים ושובצו בהם משטחי זכוכית קטנים. כך התפחה אומנות הוויטראז' תוך ניצול המגבלה של גודל משטחי הזכוכית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם כניסת טכנולוגיות מתקדמות לעיבוד אלומיניום הוחלפו חלונות העץ והברזל לחלונות האלומיניום. האלומיניום עמיד למזג האוויר שבחוץ, זמין וזול יחסית לעץ. תעשיית האלומיניום אפשרה פיתוח של חלונות הניתנים להרכבה במהירות ובמגוון עיצובים בהשוואה לחלונות עשויים עץ או ברזל. פרופיל האלומיניום מבודד פחות מעץ ומוליך חום וקור.
ברחבי העולם בתעשיית חלונות אלומיניום משתמשים עם פרופילי אלומיניום עם שבר תרמי - באירופה נפוצים חלונות פולימרים או בשמם האירופאי חלונות U-pvc. בארצות הברית מכונים חלונות הויניל. חלון U-pvc זול יותר מחלון אלומיניום עם שבר תרמי אך יקר יותר מחלון אלומיניום בלי שבר תרמי. בנוסף, לחלונות הU-pvc יש מגבלות לגודל הפתח ומגבלות עיצוב שאינם קיימים בחלונות אלומיניום.
בשל מגבלותיו לא נפוץ חלון ה-U-pvc בישראל. במדינת ישראל, בה הפרשי הטמפרטורות בין חוץ לפנים הבית ברוב אזורי הארץ קטנה מ-25°c, ההשפעה של איבוד אנרגיה באמצעות פרופילי האלומיניום היא כ-3% מכלל מרכיבי החלון בעוד הזכוכית מהווה את רוב התווך שמעביר אנרגיה. לכן בתנאי האקלים בישראל יש חשיבות גדולה על בחירת הזכוכית המתאימה להגדלת הבידוד האנרגטי. קיים מגוון רחב של זכוכיות בעלות מגוון ציפויים ועיבודים המשפיעים באופן דרמטי על הבידוד האנרגטי.
התפתחות חלון הזכוכית
יצורה של זכוכית שטוחה באופן תעשייתי היוותה זרז להתפתחות במגוון תחומים ובמיוחד בתחום הבניה, הזכוכית מתאימה לזיגוג חלונות מבחינות רבות:
בתחילה החיסרון העיקרי של הזכוכית היה באי עמידתה בפני מכות פתאומיות, דבר שגרם לניפוצה ולשבירתה. אך עם ההתפתחות הטכנולוגית נוספו תהליכים המשפרים את תכונות הזכוכית. כמו תהליך החיסום המגדיל באופן משמעותי את עמידתה בפני מכות.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלו להתפתח מערכות של חלונות המשלבות אלומיניום וזכוכית. שמאפשרים לבנות חלונות גדולים העמידים לאוויר ומים. מערכת החלון המתקדמת מסוגלת למנוע חדירת אוויר ומים ולנקז את עודפי המים המצטברים אל מחוץ לחלון.
ככל שתכונות הזכוכית והחומרים של מרכיבי המסגרת השתפרו כך זה השפיע באופן ישיר על גודלם של החלונות. איכות הזכוכית המשופרת ושימוש באלומיניום איפשר לבצע פתחים גדולים יותר ויותר. החלון המודרני חוסם את האוויר והמים שבאים מבחוץ ומכניס את האור, כך יש שליטה על כניסת כמות האור והאוויר למבנה.
מונחים, חלקים וחומרים בחלונות
חלון מורכב מהחלקים הבאים:
יעקב שפי (קצין)
יעקב שפי (24 במאי 1924 – 13 בפברואר 2000) היה קצין צה"ל בדרגת אל"ם שפיקד על מספנת חיל הים ועמד בראש מחלקת ציוד, בשנות ה-50 וה 60, בהן נבנה חיל-הים. אחרי השירות שימש בתפקידי הנדסה וניהול בצים ובתעשיות המזון והכימיה בישראל, והיה חבר ונשיא מועדון רוטרי חיפה.
משפחה וילדות
יעקב נולד בברלין בשנת 1924 בן שלישי למשפחת שיף, שעסקה בסחר סיטונאי בביצים. אביו חיים יונה שיף היגר בצעירותו משנדזישוב בגליציה לגרמניה, שרת כקצין בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ונישא ליטה גרסטן שנעשתה אימו של יעקב. האב, שהיה ציוני, רכש אדמה בחיפה. בשנת 1934, עם עלית הנאצים, העלה יונה את משפחתו דרך פולין, לארץ ישראל. יעקב שהחל ללמוד בברלין, המשיך בחיפה בבית הספר הדתי "יבנה" ובתיכון המקצועי בסמ"ת סיים בשנת 1942 במקצוע חרט. בתום לימודיו השתלב במספנת קירשטיין גרינשפון, והצטיין בחריטת בוכנות גדולות למנועי קיטור עבור הצי הבריטי שעגן בנמל חיפה.
שירות ביטחוני
ב-1946 הצטרף שפי לארגון ההגנה והתאמן בסתר עם נשק בכרמל. בפרוץ מלחמת העצמאות עסק שפי בבניית משורייני שיירות, עבור ההגנה, ונחשף לירי צלפים על גשר רושמיה. בערב פסח תש"ח, נכבש בית הנג'דה שחלש על גשר מעל נחל הגיבורים, הקרוי על שם המשחררים. עם סיום המנדט הבריטי והכרזת העצמאות ב-15 במאי 1948, הבריטים פינו את נמל חיפה ב-30 יוני. בתקופת הביניים הוקם השירות הימי ויחידת האחזקה הימית לימים מספנת חיל הים שהחלה להשתלט על מתקני הצי הבריטי כבסיס להקמת חיל-הים. שיף היה מראשוני היחידה שמפקדה הראשון היה ג'ו נוביק. היחידה החלה לפעול במבנים מפוזרים בסמוך לנמל חיפה והשמישה את ספינות צי הצללים אח"י אילת (א-16) (מדינת היהודים), אח"י ווג'ווד, ואח"י הגנה (ק-20), שהוכשרו להשתתף במלחמת העצמאות.
ב-50–1949 נרכשו הפריגטות אח"י מבטח (ק-28), אח"י משגב (ק-30), ואח"י מזנק (ק-32), וכן גם ספינות טורפדו. כלי השיט תוחזקו על ידי המספנה ושיף מונה לסגן המפקד של גו' נוביק.
הפיקוד על מספנת חיל הים
שיף מונה ב-1951 למפקד מספנת חיל הים שמוקמה במחסן 4 במזרח הנמל, אותו שיפצה המספנה לאחר הפצצה מצרית במלחמה. שיף הוביל את המספנה משך שבע שנים (1957-1951) בהן הונחו היסודות לפעולתה, נבנו ארגון, נהלים ויחסי עבודה טובים עם עובדי המספנה האזרחים הפועלים במסגרת צבאית בניהול קצינים ואנשי ההנדסה, ומיוצגים על ידי וועד עובדים. המספנה קלטה סירות טורפדו נוספות, קורבטות, ואת המשחתות אח"י אילת (ק-40), ואח"י יפו (ק-42). המספנה גדלה ואנשיה צברו ידע וניסיון בתהליכי עבודה ושיפוץ. הוקמו בתי מלאכה מקצועיים (גוף, נגריה וחשמליה במזרח הנמל, מכשור ואלקטרוניקה בבת גלים, וטורפדו בעתלית. כשהמספנה מנתה מאות עובדים ושפי הועלה בדרגה לסא"ל. המשחתת המצרית איבראהים אל-אוול, שתקפה את חיפה, ונתפסה על ידי המשחתות חיל הים, תוקנה על ידי המספנה ושרתה כאח"י חיפה (ק-38).
לימודי הנדסה בטכניון
באפריל 1957, בתום תקופת הפיקוד הממושכת על המספנה, נשלח יעקב שיף ללמוד בטכניון. ב-1961 סיים את לימודיו בהצלחה כמהנדס מכונות ויועד להתמנות לתפקיד הרמחצ"ד כמחליפו של אריה קפלן.
ראש מחלקת הציוד
בסתיו 1961 לקראת מינויו לראש מחלקת הציוד בתקופת ההערכות לבנית הסטי''לים ופיתוח מערכותיהם. כולל מערכת טילי הגבריאל, יצא לסייר במספנות ובמפעלים באירופה והשתתף בבחירת הטכנולוגיות. נכללו בסיור מספנות לורסן, ויצרני מכלולי מערכת הנשק באיטליה, צרפת והולנד (סלניה, אוטומלרה, תומפסון) ומפעל מנועי ה-MTU בגרמניה. לקראת הסיור עברת את שם משפחתו משיף לשפי. בשובו הוצב כסגן רמחצ''ד לצידו של אריה קפלן. ב־1 בינואר 1963 מונה לראש מחלקת הציוד - רמחצד, בדרגת אלמ.
בניה וקליטת הסטי"לים
בנית הכוח המבוסס על סטי''לים קטנים, רבים ומהירים המצוידים בטילים ומערכת נשק מתקדמת החל בתקופתו ובהשראתו של יוחאי בן-נון כמפקד חיל-הים והעיצוב המפורט של התפיסה והספינה נוהל על ידי שלמה אראל כרמחי"ם. הקשר עם המספנה הגרמנית Lurssen שתכננה את הספינה. ועם המספנה הצרפתית שבנתה את הספינות בשררבורג, היה מורכב ונבנה בסיוע של שמעון פרס ומרדכי לימון בהמשך עם מינויו של יעקב לרמחצ"ד, החלה מחלקת ציוד לקחת חלק מרכזי בתהליך הפיתוח ומהנדסי המחלקה השתלבו והובילו את התכנון המפורט ואת בניית הכלים - פרויקט "שלכת". לקראת מינויו של שלמה אראל למפקד חיל-הים הועבר גם צוות הפיתוח של מערכת הנשק למחצ"ד והפך לענף ציוד 8 - מענ"ש.
כל תהליך התכנון ההנדסי ובניית הספינות ומערכות הלחימה היו מעתה באחריות מחצ"ד כולל ההערכות המיוחדת והמאוד מקיפה לקליטת הספינות והמערכות בארץ. בראש צוות שלכת בשרבורג עמד ביני תלם, והדר קמחי שהיה למש"ט שייטת-3, את הצוות הטכני באירופה הובילו קציני מחצ"ד ביניהם חיים שחל, שמוליק ינאי, אריה רינת, איציק חלפון, צבי רוזנר, זאב בר זאב, ישראל אביר ובישראל חרות צמח, אפרים טלמון ואחרים. הפיתוח פורץ הדרך של טיל הגבריאל ומערכת הנשק שלו היה מאתגר ונעשה בשיתוף פעולה הדוק עם מפעל ב' של התעשייה האווירית. פותחו הטיל, המשגר ודוכן הטילים המצטודד, מכ"ם בקרת האש, שני סוגי תותחים, המכוון האופטי וכן שידות ההפעלה ואופני ההפעלתם המשולבת.
הערכות לקליטת הסטיל"ים
ההערכות המקיפה לקליטת הסטי"לים החדשים בוצעה בהובלת מחלקת ציוד ובשיתוף פעולה רחב עם כל המטה ויחידות החיל כולל מחלקת ים, מחלקת מודיעין, בסיס ההדרכה, המספנה, יחידת האחסנה יחידת בחינה, שייטת ספינות הטילים ובסיס חיפה. ההערכות לקליטה כללה פעילויות רבות בהם תריסר פרויקטים מובילים:
הפרויקטים הללו אפשרו לקלוט את הסטי"לים החדשים ושינו אגב כך את חיל-הים מקצה לקצה. עיקר תשתית הבינוי הייתה מוכנה לקראת הגעת הספינה הראשונה, אח"י מבטח בדצמבר 1967. ההכנות המקיפות אפשרו להתקין את מערכות הנשק והל"א בארץ, לתחזק ולתפעל את הספינות, להתמודד עם מחלות הילדות הרבות, ולאמן את הצוותים בהפעלת הציוד ולהכינם למלחמה.
הוכחת היכולת הראשונה על בסיס היערכות זו הייתה במבצע נועה שחילץ את חמשת ספינות שרבורג האחרונות שעוכבו בשל האמברגו הצרפתי. המבצע המורכב והחשאי כלל תדלוק בים, והתמודדות עם סערות ואתגרים מדיניים, טכניים ומבצעיים רבים. הצלחת המבצע הייתה הישג טכנו לוגיסטי ומבצעי בולט.
ספינות ומערכות לחימה חדשות סובלות בדרך כלל משלל מחלות ילדות. הקשיים עם הסטי"לים ומערכותיהם טופלו על ידי מהנדסי מחצ"ד בסיוע התעשייה והאקדמיה בישראל. למשל מדחפי הסט"יל שתוכננו למהירות גבוהה גרמו לקוויטציה (מנעור) מזיקה, ולעומסי יתר ופיצוץ ראשי המנועים. הבעיה נפתרה כשקוטר המדחפים הוקטן במחיר ירידה קטנה במהירות השיא.
נחיתות הטווח של הגבריאל למול הסטיקס, הצריכה פיתוח פתרון מבוסס הגנת מקורית, אותה הובילו חרות צמח, פלג לפיד ואחרים, שהפך את האתגר ליתרון.
נושאים אחרים
הטיפול בשייטת הטרפדות תבע תשומת לב רבה משפי. התחזוקה והתיקונים של גופי העץ ומנועי הדיזל העסיקו את גורמי התחזוקה. במקביל לפיתוח וקליטת הסטי"לים המשיך החיל להיערך לקליטת הצוללות ה-T, ולהפעיל משחתות, צוללות סט"רים ונט"קים ונמ"כים בכנרת ואת לוחמי שייטת 13 וכל אלה דרשו שימת לב בפרט לאור הפריסה הרחבה.
צוללות ה – T נרכשו ושופצו באנגליה - פרויקט "מטר", בהובלת שייטת הצוללות ומחצ"ד בפיקוד יהושע להב. שפי היה מעורב בפרויקט כרמחצ"ד והיה הקצין הבכיר בקבלת הצוללת דקר מהצי הבריטי בפורטסמות בתום השיפוץ וטרם יציאתה האחרונה לים. שפי ניהל גם את רכש הנשק לצוללות. הטורפדו האקוסטי המתביית דגם 20, מהצי הניו זילנדי אשר שודרג בארץ בהמשך עם ראש ביות טרנזיסטורי משופר שפותח בטכניון על ידי פרופ' יצחק קדרון.
אחרי מלחמת ששת הימים בשנתו האחרונה של שפי כרמחצ"ד התפרס חיל-הים לחופי הים התיכון וים סוף בהיערכות לוגיסטית חסרת תקדים. שפי גם התניע את תכנון המבנה החדש של מפקדת חיל הים בקריה בתל אביב, שבנייתו הושלמה ב-1972.
תפקידים אזרחיים
במאי 1970, לאחר שחרורו מונה שפי למהנדס הראשי של חברת השיט הישראלית צים. בתקופתו בנתה החברה אוניות ענק בהיקף גדול, במזרח ובאירופה ונשענה על ניסיונו הרב בבניה, בתחזוקת ובתפעול היעיל של כלי שיט.
בהמשך מונה שפי למנהל ההנדסי של מפעלי דשנים וחומרים כימיים שעוסקים בכרייה ובהפקת מחצבים ודשנים. גם כאן אפשר ניסיונו ההנדסי והניהולי העשיר להרחיב את המפעלים, ולהקים פרויקטים רבים.
בתחילת שנות ה-80 ניהל שפי את מפעל שמן בחיפה, שהיה חלק מתאגיד כור מזון. שם שיפר את תהליכי היצור, המחשוב והמערך ההנדסי ושיפר את ניהול המפעל הוותיק. שפי יזם את הקמת המוזיאון לתולדות תעשיית השמן, שהדגיש כי המפעל שנוסד בשנת 1906, היה ממפעלי התעשייה הראשונים בישראל.
במהלך השנים שימש יעקב כדירקטור בחברת האחים עופר.
משפחה
אחיו הגדול צבי (הרברט) שיף היה מכונאי מוכשר ובעל מוסך בחיפה. מראשוני המומחים שטיפלו בתיבות הילוכים אוטומטיות בישראל. בשנות ה-50, היגר עם משפחתו לקליפורניה והקים מוסך גדול בפסדינה.
יעקב שיף נישא ב-13 במרץ 1946 לשושנה רכב (רייטר) בת למשפחה שעלתה מוינה, אוסטריה ב-1934, המשפחה התגוררה בחדר בדירת הוריה בהדר הכרמל.
באוגוסט 1949 היה מפקד המספנה גו' נוביק סנדק בברית המילה של אמנון, בנם של יעקב ושושנה. אמנון נעשה אל"ם בחיל-הים.
בשנת 1952 נולדה הבת דפנה ובשנת 1962 נולדה שפרה בת הזקונים של המשפחה. למשפחת שפי חמש נכדות וארבעה נכדים. הבת שפרה, וכמוה שנים מנכדיו ונכדתו של יעקב שרתו בחיל-הים.
שיכון סטלה מאריס
ב-1950 נבנה "שיכון צבא הקבע" בסטלה מאריס (כוכב הים) בשטח המחנה ממנו ניהלו הבריטים את המאבק בהעפלה. את הדירות בכרמל הצרפתי, רכשו קציני חיל-הים אנשי ההעפלה, ומשפחת שיף עברה לשם ב-1952 עם הולדת בתם דפנה. השכנות הקרובה של עשרות משפחות הקצינים תרמה למשפחתיות של החיל הקטן. בחגים התפללו בנוסח מעורב אשכנזי-ספרדי בדירת הרב של חיל-הים זעירא, ושפי שידע תפילה היה "בעל תקיעה".
בין בתי השיכון לאורך רחובות שאול טשרניחובסקי ודוד מרכוס נותרו בונקרים וקסרקטינים בהם שיחקו ילדי הקצינים ובחלקם שוכנו משפחות עולים ומעפילים שזה מקרוב באו, והם הוכרזו אתר מורשת. מפקדת חיל-הים שכנה במבנה של המסדר הכרמליתי בקצה הרחוב, ליד המגדלור וכנסיית המנזר, שאירח בעבר את נפוליאון וחייליו החולים. הכנסייה בנויה מעל מערת האורקל בו נועץ אספסיאנוס הרומי, בייצאו לדכא את המרד הגדול. הרחוב שעל רכס הכרמל "הבא בים", היה פסיפס אנושי והיסטורי עשיר, לאורכו גדלו ילדים "בתבנית נוף מולדתם" כדברי המשורר שאול טשרניחובסקי.
על משפחות הקצינים שגרו בשכונה נמנו יוחאי בן-נון, אברהם זכאי, אריה קפלן, מנחם כהן (צ'רציל), צבי קינן, יעקב שפי, נפתלי רוזן, אליהו אורן, בנימין (בוב) נתיב (שטרסברג), וולודיה לוין, שרטון (שטויר), שלמה קורן, מילה ברנר, יצחק דביר, אולי וצלר, נתן סופר, ראובן בראון, יהודה בנרון, אדם ענב (וינטרוב), אלכס שור, דב תורפ, דן הרשדורפר, דוד מימון, יחיאל שפירא, יהודה איגרא, שאול אבני, יעקב קראוס, אשר וולף, עזרא קדם (כריש), גד לוימינצי, פיני קפלן, רסר פופנהימר, יעקב מרום, עמוס הכט, רפי ורינה אטלינגר, הרב זעירא.
התנדבות ותחביבים
יעקב היה חבר פעיל במועדון הרוטרי חיפה, והיה נשיא המועדון בשנים 8–1977. הוא קידם במועדון יוזמות רבות בהם הקמת גן הילד שהמועדון סייע למיכל ברנר להקימו וממשיך לתמוך בו עד היום. בשנות השבעים פיתח יעקב תחביב של תיקון שעונים ואורלוגינים בו ביטא את יכולתו הטכנית המיוחדת ואת "ידי הזהב" שהיו לו מתמיד. שעונים רבים מספור הגיעו אליו לתיקון מכל הארץ, והוא הוא החל לאסוף ולשקם אורלוגינים ושעוני קיר וקוקייה עתיקים שהצטברו לאוסף מוזיאוני מרשים ביותר של שעונים יקרי ערך.
לצד האוסף הקים ספריה מרשימה ומעבדת שענים משוכללת שצוידה במיטב המכונות והכלים, ובמחסן חלפים עשיר ומגוון. יעקב לא גבה תשלום עבור תיקון השעונים העתיקים, אבל השאיר את השעונים המשוקמים לשנת הרצה במוזיאון הביתי. כל אלה הפכו את בית משפחת שפי בכרמל הצרפתי למוזאון קטן שמשך מבקרים ועולים לרגל, שענים ובעלי אורלוגינים מכל הארץ.
שפי פעל גם כמתנדב באחזקת ציוד טכני בבית חולים כרמל בחיפה. גם שם נהנו מיכולותיו הטכניות וניסיונו הרב.
פטירה ושארים
יעקב שפי הלך לעולמו בחיפה, בינואר 2000, ורעייתו שושנה נפטרה בשנת 2016. הם קבורים בחלקת ההגנה בבית העלמין בחיפה. נותרו אחריהם בנו אמנון ובנותיו דפנה ושפרה, תשעה נכדות ונכדים, ונינים ונינות לרוב. בנו אמנון, בתו שיפרה, נכדתו נועה ושני נכדיו צח ותום, שרתו כולם בחיל-הים.
מקורות וקריאה נוספת
ראה גם: מספן הציוד, ספינות סער, מספנת חיל הים, שלכת (פרויקט).
נחל גמלא
נַחַל גַּמְלָא הוא יובל של נחל דליות ונמצא בשטח שמורת הטבע גמלא.
הנחל נובע ממעיינות פאחם ותנורייה. אזור ההיקוות של הנחל נמצא בגובה של 770 מטר מעל פני הים. מהמעיינות הוא זורם לכיוון דרום-מערב. זרימתו עוברת בתעלה רדודה עד שהוא מגיע לקניון עמוק, שם הוא מזין את מפל האיתן הגבוה ביותר בארץ ישראל - מפל גמלא, שגובהו 51 מטר. בנקודה זו זורם הנחל בגובה של 410 מטר מעל פני הים. מהמפל הנחל מתחתר לתוך קניון עמוק, מגדתו השמאלת הדרומית של הנחל מתנשא מצוק עליו שכנה בעבר העיר גמלא. בהמשך הנחל לאחר 300 מטר, נמצא מפל נוסף שגובהו 21 מטר. בהמשכו נשפך הנחל לנחל דליות. נקודת המפגש היא בגובה 90 מטר מעל פני הים.
החי והצומח בנחל
הצמחייה ליד המפל כוללת עצי ערבה מחודדת, הרדוף הנחלים, פטל קדוש, שנית גדולה, נענע משובלת וחלבלוב מגובשש.
תופעה מיוחדת בנחל גמלא היא קינון עופות דורסים גדולים במצוקי הנחל. נצפו למעלה מעשרה קיני קינון של נשרים.
נחל תנוריה
נחל תנוריה הוא נחל איתן שזורם במרכז רמת הגולן, ומהווה את אחד מיובליו של נחל גמלא. מקור הנחל ליד מושב קשת.
יוסף זימן
יוסף זימן (י"ח בניסן תרמ"ב, 28 באפריל 1882 – ו' באייר תשכ"ט, 24 באפריל 1969) היה מייסדה של שכונת נחלת יצחק בתל אביב, 'מוכתר' השכונה וראש ועד התושבים במשך יובל. זימן היה איש ציבור, ממנהיגי יהדות ליטא ויושב-ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל.
קורות חיים
זימן נולד בעיר פיליפובה שבפלך סובאלק שבצפון-מערב רוסיה (ליטא). סבו, חיים זימן, היה בעל אחוזות. אביו, זאב זימן, היה פרנס הקהילה וביתו שימש אכסניה לשד"רים שבאו בארץ ישראל. המשפחה הייתה בעלת זיקה עמוקה לארץ ישראל ולתנועה הציונית.
בבחרותו למד זימן בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. לאחר נישואיו לשושנה לבית רבינוביץ ממרטש (1882–1964), החל לעסוק במסחר יערות. במלחמת העולם הראשונה שהה בווילנה, וממנה עבר לברלין. לאחר המלחמה שב עם משפחתו לקובנה, והיה בעל חברה גדולה למסחר בפחם. במקביל עסק בפעילות ציונית ענפה.
בשנת תרפ"ג (1923) יזם רכישת קרקע בארץ ישראל והקמת יישוב עבור יהודי קובנה. הוא כינס אספה בבית רבה של קובנה, הרב אברהם דוב כהנא שפירא; היה זה הצעד הראשון שהוביל בסופו של דבר להקמת שכונת נחלת יצחק. בחודש ניסן תרפ"ג (1923) נסע במסגרת מסע שנערך מטעם העיתון "די אידישע שטימע", שם עבד, לארץ לישראל, כנציג האגודה שהקים, לשם רכישת הקרקע עבור חברי האגודה. הוא שב לקובנה, וכעבור שנה חזר ארצה להשלמת העסקה: בעזרת חברת "גאולה" ובעזרת מנהלה בצלאל יפה הסדיר את קניית השטח שמעבר לוואדי מוסררה, שעליו נבנתה השכונה. באדר תרפ"ה (1925) עלה סופית עם משפחתו לארץ ישראל, ועמד בראש מקימי השכונה, שנקראה על שם הרב יצחק אלחנן ספקטור, רבה הראשי של קובנה. זימן בנה את הבית הראשון בנחלת יצחק והיה מראשוני בעלי משק חלב באזור תל אביב. במשך שנים שימש ה'מוכתר' של השכונה וראש ועד התושבים שלה והיה ממקימי מוסדותיה הציבוריים.
זימן היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. ב-1925 היה ממייסדי איגוד יוצאי ליטא בישראל, וכיהן כיושב-ראש הארגון. היה ממייסדי "בנק קרדיט גומלין", וכמו כן היה פעיל בחברה קדישא בתל אביב.
בשנת תש"ז (1947) פרסם את תולדות הקמת נחלת יצחק – "עם נחלת יצחק בראשיתה".
בקיץ 1968 התאלמן מאשתו. זימן נפטר באפריל 1969, בגיל 87. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק.
שנתיים לאחר מותו, בשנת 1971, הנציחה עיריית תל אביב את זכרו בקריאת רחוב על שמו במרכז השכונה.
לזימן נולדו שני ילדים: יצחק ואביבה (ליובה). בנו יצחק זימן השתתף בפעולות הבריגדה היהודית באירופה, ולאחר הקמת המדינה התגייס לצה"ל, שימש בתפקידי פיקוד שונים והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
סורי (זמרת)
סוזנה מארי קורק (באנגלית: Susanna Marie Cork; הידועה בשם הבמה סוּרי, הנכתב לעיתים גם באיות "סו-רי" (באנגלית: SuRie), כסוג של הלחם בסיסים של שמה; נולדה ב-18 בפברואר 1989) היא זמרת אנגלייה. ייצגה את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון שבפורטוגל.
ביוגרפיה
קורק נולדה בהרלו, אסקס שבממלכה המאוחדת. בגיל 12 החלה לכתוב שירים. כילדה הופיעה כסולנית בפני הנסיך צ'ארלס. הופיעה במקומות נחשבים בממלכה המאוחדת, בהם אולם אלברט הול וקתדרלת סנט פול, ובעולם במקומות נוספים כגון בבזיליקת סן מרקו בוונציה.
שם הבמה שלה הוא הלחם של שני שמותיה הפרטיים, סוזנה ומארי. היא בוגרת האקדמיה המלכותית למוזיקה שבלונדון. כבוגרת חינוך קלאסי היא יודעת לנגן בפסנתר ובאבוב. בנוסף למדה ביצוע שירה. סורי עבדה בין השאר עם האמנים ויל יאנג וכריס מרטין.
בפברואר 2018 היא השתתפה בתוכנית לבחירת נציג הממלכה המאוחדת "Eurovision: You Decide" שהופקה על ידי רשת BBC. במסגרת התוכנית השתתפו שישה מתחרים, והזוכה נבחרת על פי ניקוד שקיבלו מאישים בתעשיית המוזיקה ומהציבור. היא ביצעה את השיר "Storm" (סערה) שנכתב על ידי ניקול בלייר, גיל לואיס ושון הארגריבס ונבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת עם השיר באירוויזיון 2018 בליסבון. כיוון שהממלכה המאוחדת היא אחת מחמש מדינות הזוכות למעמד קבוע בגמר האירוויזיון, עלתה סורי כנציגה הבריטית באופן אוטומטי לגמר.
בעת מופע גמר האירוויזיון כאשר שרה את השיר, פרץ אדם לבמה, לקח ממנה את המיקרופון וצעק: "הנאצים של התקשורת הבריטית, אנו דורשים חירות!" ("Nazis of the UK media, we demand freedom!"). לאחר הפסקה קצרה היא המשיכה בביצוע השיר. בתום השמעת כל השירים הוצע לה לבצע את השיר שוב, אך היא סירבה בנימוק שהיא גאה בהופעתה. בסיום חלוקת הניקוד, התברר שהשיר הגיע למקום ה-24.
כשנה לאחר התחרות הודתה הזמרת כי היא סובלת מהפרעה פוסט טראומטית בשל ההתפרצות לבמה בזמן ביצוע השיר.
ארתור קורנברג
ארתור קורנברג (באנגלית: Arthur Kornberg; 3 במרץ 1918 – 26 באוקטובר 2007) היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי שעבודתו העיקרית התמקדה בסינתזת DNA ובייחוד באנזימים המבצעים פעולה זו. ב-1959 זכה קורנברג בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם סברו אוצ'ואה, על גילוי מנגנון סינתזת החומר הגנטי העיקרי בתא, ה-DNA. בנוסף, הוא היה הראשון לבודד את אחד מאנזימי השכפול - DNA פולימראז I.
קורות חייו
נולד בעיר ניו יורק ליוסף ולנה קורנברג שהיגרו לארצות הברית מגליציה בשנת 1900, טרם נישואיהם. סבו שינה את שמו שהיה במקור קוולר כדי להימנע מגיוס לצבא תוך שהוא מאמץ את זהותו של אדם שכבר סיים את שרותו הצבאי. הוריו נישאו ב-1904. אביו עבד במשך 30 שנה כמפעיל של מכונת תפירה עד אשר בריאותו הידרדרה, לאחר מכן פתח חנות לכלי עבודה בברוקלין, ארתור שהיה אז רק בן 9 סייע לאביו בחנות ועזר ללקוחות.
ארתור למד בתיכון ע"ש אברהם לינקולן ולאחר מכן בסיטי קולג' של ניו יורק. את התואר הראשון קיבל ב-1937 ולאחריו תואר דוקטור לרפואה ב-1941 מאוניברסיטת רוצ'סטר בניו יורק. היו לו רמות גבוהות של בילירובין בדם, סוג של צהבת קלה המכונה תסמונת גילברט. כשהיה סטודנט בבית הספר לרפואה ערך סקר בין חבריו הסטודנטים כדי לבדוק את תפוצת המחלה, ואת התוצאות פרסם במאמרו הראשון שפורסם ב-1942.
מחקר
העבודה עם העכברים הייתה משעממת עבורו, וקורנברג שהתעניין מאוד באנזימים עבר לאוניברסיטת ניו יורק ב-1946 שם החל לחקור את הנושא. לאחר מכן שימש בין השנים 1947–1953 כראש המדור לחקר אנזימים ומטבוליזם בהמכונים הלאומיים לבריאות, שם חקר את ייצור ATP מ-NADH ו-NAD. מחקר זה סייע לו במחקריו בהמשך משום שה-DNA מורכב ממולקולות דומות.
ב-1953 התמנה לפרופסור ולראש המחלקה למיקרוביולוגיה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ושהה שם עד 1959. שם המשיך בחקר האנזימים היוצרים את ה-DNA, ב-1956 הצליח לבודד את האנזים האחראי ליצירת DNA הנקרא כיום DNA פולימראז I. על מחקר זה זכה בשנת 1959 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. ב-1959 עבר למחלקה לביוכימיה באוניברסיטת סטנפורד ונשאר שם עד פטירתו ב-2007.
משפחתו
ב-1943 קורנברג נשא לאשה את סילבי רות לוי, שהייתה ביוכימאית אף היא. לזוג נולדו שלושה ילדים: בנם הבכור, רוג'ר קורנברג, פרופסור לביולוגיה מבנית בסטנפורד, זכה ב-2006 בפרס נובל לכימיה על פענוח תהליך השעתוק ברמה המולקולרית. בנם השני, תומאס ביל קורנברג, גילה את DNA פולימראז II ו-III בשנת 1970 ומשמש היום כביוכימאי באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בנם השלישי, קנת' אנדרו קרונברג, הוא ארכיטקט המתמחה בתכנון מעבדות.
קורנברג התאלמן פעמיים: לאחר פטירת סילבי ב-1986 נשא קורנברג לאשה את שרלין לברינג ב-1988, ולאחר פטירתה ב-1996 נשא לאשה את קרולין דיקסון.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2000
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2000 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-28 באוגוסט והסתיימו ב-10 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-120 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה $15,011,000.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1999 אנדרה אגסי הודח בסיבוב השני. מאראט סאפין נפגש במשחק הגמר עם פיט סמפרס  וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1999 סרינה ויליאמס הודחה ברבע הגמר. ונוס ויליאמס נפגשה במשחק הגמר עם לינדזי דבנפורט  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1999 רק סבסטיאן לארו השתתף בתחרות. הזוג הלא מדורג לייטון יואיט ומקס מירני  נפגשו במשחק הגמר עם אליס פריירה  וריק ליץ'  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
מנצחות תחרות 1999 סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס לא זכו בדירג והודחו בחצי הגמר. ג'ולי אלר דקוז'י ואי סוגיאמה  נפגשו במשחק הגמר עם קארה בלק  וילנה ליחובצבה  וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1999 אי סוגיאמה ומאהש בהופאטי  הודחו בסיבוב הראשון. ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו וג'ארד פלמר  נפגשו במשחק הגמר עם אנה קורניקובה  ומקס מירני  וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל באליפות
אנדי רם השתתף בתחרות גוזות גברים לצד אלברטו מרטין מספרד. הם הודחו בסיבוב הראשון.
אנה סמשנובה השתתפה תחרות הנשים והודחה בסיבוב הראשון.
אורלי בן-גרטי
אורלי בן-גרטי (נולדה ב-29 במרץ 1977) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
בן-גרטי החלה לשחק בגיל חמש-עשרה, כשהופיעה בשנת 1992 בסרט הקולנוע של זאב רווח "טיפת מזל" לצד אריה מוסקונה וזהבה בן. ב־1994 השתתפה בתפקיד הראשי בסרטו של שמואל הספרי "שחור" לצד גילה אלמגור ורונית אלקבץ בדמותה הצעירה של רחל, דמותה של חנה אזולאי הספרי. הסרט זכה ב־6 פרסי אופיר והגיע למקום השני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בן-גרטי הייתה מועמדת לפרס אופיר על תפקידה. ב-1995 השתתפה בסרט "שחקנים" לצד שמואל סגל, אקי אבני ורמי הויברגר. ב־1997 השתתפה בסרטו של דורון צברי "הבחור של שולי" שזכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" לצד אריה אליאס ואורי גבריאל. באותה שנה החלה להשתתף בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין" לצד סמי הורי ואיילת זורר. ב-1999 שיחקה בתפקיד הראשי לצד אלברט אילוז ודפנה רכטר בסרט "צור הדסים". בן-גרטי הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית שחקנית השנה על התפקיד שביצעה. בשנת 2000 גילמה את "מונה ליזה אזולאי" בסרטו של אייל חלפון "אתה חייב לעשות מזה סרט" המבוסס על סיפורים אמיתיים. באותה שנה גם השתתפה בתפקיד הראשי בסרט של שמואל קלדרון "המפלס העליון" לצידו של שמואל קלדרון וריטה שוקרון.
בשנת 2002 הוציאה לרדיו ארבעה סינגלים "מטריד", "דוהה באוויר", "נסיכה" ו"ביני לביני".
בשנת 2005 השתתפה בפרסומת הטלוויזיה לווינר מטעם המועצה להסדר ההימורים בספורט ולאחר מכן עברה להתגורר בלונדון על מנת לפתח את קריירת המוזיקה שלה.
קצה המחר
קצה המחר (באנגלית: Edge of Tomorrow) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקני בכיכובם של טום קרוז ואמילי בלאנט. הסרט בוים על ידי דאג לימן והוא עיבוד לנובלה היפנית "צריך רק להרוג" (ביפנית: オール・ユー・ニード・イズ・キル) מאת הירושי סאקוראזאקה.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת בעתיד הלא רחוק כאשר גזע חייזרים עוין המכונה "מימיקס" (חקיינים) פולש לכדור הארץ, מצליח להשתלט על מרבית יבשת אירופה, ומנסה כעת להשמיד את המין האנושי. צבאות העולם מתקשים לעמוד במתקפת החוצנים. הסרט נפתח בסיקור תקשורתי ממנו למדים שהחייזרים תמיד חזו מראש את מהלכי צה"מ (צבא ההגנה המאוחד) עד לקרב בעיר ורדן שרק בו צה"מ הצליח לנצח בקרב, ומשם, הוא החל להתכונן לצליחה של תעלת למאנש בחושבו שיוכל לנצח במלחמה.