cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפרצון מנדלסון
מפרצון מנדלסון (באנגלית: Mendelssohn Inlet) הוא מפרצון מכוסה קרח, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו (אורך פתחו) של המפרצון 46 קילומטרים; ורוחבו (כניסתו לתוך היבשת) 17 קילומטרים.
המפרצון ממוקם בין חצי האי דרושר וחצי האי אירואיקה בצידו הצפוני של חצי האי בטהובן.
גילוי ומיפוי המפרצון
הקרחון מופה בשנית בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני פליקס מנדלסון; וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, שקיבלו שמות של מלחינים או של יצירות מוזיקליות.
לקריאה נוספת
• Ted A. Scambos, Christina Hulbe, Mark Fahnestock, Jennifer Bohlander, The link between climate warming and break-up of ice shelves in the Antarctic Peninsula, Journal of Glaciology, Volume 46, Issue 154, 2000, pp. 516–530, DOI: https://doi.org/10.3189/172756500781833043
מרים ברטוב
מַרְיָם ברטוב (גוטמן) (25 ביולי 1914 – 30 ביוני 2012) הייתה סופרת ילדים, ציירת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
ברטוב נולדה בקיץ 1914 בעיר המבורג שבצפון גרמניה. בילדותה מתה עליה אמה, והיא התחנכה בבית סביה בבירה בברלין. ברטוב הצטיינה בציור מגיל צעיר, ולמדה בגימנסיה ריאלית ולאחר מכן באקדמיה לאמנות. עוד בילדותה הגיעה להכרה ציונית והייתה פעילה בתנועת "החלוץ". בשנת 1935, על רקע עליית הנאצים לשלטון, היגרה משפחתה לארגנטינה, אך היא החליטה לעלות לארץ ישראל, ועלתה בשנת 1936. בארץ הצטרפה לגרעין של הקיבוץ המאוחד בשם "קיבוץ מחר" ששכן ברמתיים, ובשנת 1942 התיישב בגברעם. ברטוב הייתה חברת הקיבוץ במשך עשרות שנים. בהמשך עברה לבאר שבע, ולבסוף התיישבה בנתניה. בקיבוץ עסקה, בין היתר, בייצור צעצועים שעיצבה בעצמה.
בשנת 1949 החליטה לכתוב סיפור לילדים, על פי סיפור שסיפרה לילדיה, לאחר שעיצבה בובות בד בדמויות הסיפור. היא פנתה אל שחקן תיאטרון "האהל" יהודה גבאי, שכתב על פי הנחייתה את הסיפור "עֲליקָמָא הקטן", העוסק בכושי באפריקה. את הסיפור איירה ברטוב במגזרות נייר בצבעים אדום, לבן ושחור. הצלחת הספר הביאה לכתיבת ספרים רבים נוספים, ולאיור ספרים של כותבים אחרים. כן איירה לעיתונים "דבר" ו"משמר לילדים". גם בספרים שאיירה, כתבה לעיתים קרובות את הסיפורים, והגישה אותם כשהם מאוירים למספרים ולחורזי החרוזים, כך שחלקה ביצירה היה גדול מאיור גרידא. בשנת 1986 זכתה מידי נשיא המדינה חיים הרצוג על מפעל חייה באיור ספרי ילדים בפרס בן-יצחק, המוענק על ידי מוזיאון ישראל למאייר המצטיין לספרי ילדים.
ברטוב עבדה בקיבוץ במשך שישה ימים, וציירה, כתחביב, ביום השביעי. ציוריה הוצגו בתערוכות, וזכו להכרה אמנותית. ברטוב ציירה בטכניקות שונות, לרבות ציור על זכוכית וחיתוך עץ. בשנת 1949 הציגה ציור זכוכית בתערוכה "הקיבוץ במאבק ובמערכה" של הקיבוץ המאוחד בבית סרני שבגבעת ברנר, וב-1951 הציגה ב"תערוכת אמני ישראל" במוזיאון תל אביב. בשנת 1955 הציגה בתערוכת אמני ההתיישבות העובדת במשכן לאמנות בעין חרוד, ב-1958 בתערוכת אמני הקיבוץ בנען, וב-1960 הציגה בבית האמנים בירושלים תערוכה שזכתה לביקורות מחמיאות. בשנת 1961 הציגה בגלריה "אטליי" בתל אביב תערוכה מציוריה, שכללה גם ציורים על זכוכית, וגם איורי מגזרות נייר לספרי ילדים. בשנת 1968 זכתה בפרס ראשון ב"תערוכת יום העצמאות של ציירי הנגב". ב-1970 הציגה בגלריה "אנגל" תערוכת ציורי שמן. ב-1972 הציגה במוזיאון הנגב לאמנות בבאר שבע.
ברטוב הייתה אם לשלושה: פרופ' אלישע ברטוב (אופתלמולוג, מנהל מחלקת עיניים במרכז הרפואי וולפסון ופרופסור חבר קליני לאופתלמולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, חבר נשיאות המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל), חנה כץ ושולי כץ (מוותיקי קיבוץ גברעם; נהרגה מפגיעת קסאם ב-2008), וסבתא לנכדים.
בשנותיה האחרונות המשיכה להתגורר בביתה בנתניה עד לאשפוז בו נפטרה. נפטרה בקיץ 2012, בסמוך למלאת לה 98.
עליקמא הקטן
אחד האהובים שבספריה של ברטוב הוא הספר "עֲליקָמָא הקטן". הספר מספר את סיפורו של הילד עליקמא שהוא כושי מאפריקה, ואמו שמה סמבינה. הספר פותח במילים: "ראו ילדים כאן עומד עליקמא / עליז ושמח יודעים אתם למה? / ראשית הוא כושון / ושנית שחרחרון / ושלישית הוא יודע לרכב על פילון."
בשנת 1999 החליט אגף הנוער במוזיאון ישראל להוציא מהדורה מחודשת לספר, וברטוב החליטה לשנות את מילות הפתיחה של הספר כך שלא יכללו את המילים "כושון" ו"שחרחרון", וכתבה כי "ראשית, יש לו אבא / שנית, יש לו אמא / ושלישית יש לו פיל שקוראים לו במבימא". ברטוב עצמה הסבירה כי לדעתה ספרה אך קירב את הילדים לדמותו של עליקמא השחרחר, ולא הייתה לה כל כוונה גזענית.
פצפונת ואנטון (סרט, 1999)
פצפונת ואנטון (בגרמנית: Pünktchen und Anton) הוא סרט גרמני לכל המשפחה מסוגת קומדיה ודרמה המבוסס על הספר "פצפונת ואנטון" מאת אריך קסטנר. הסרט בוים ונכתב על ידי קרולינה לינק והופק על ידי פיטר זנק ואוצ'י רייך.
הסרט הוקרן לראשונה בגרמניה ב-21 בפברואר 1999 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-8 ביולי 2000. אורך הסרט הוא כ-104 דקות ושפת המקור שלו היא גרמנית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית).
תקציר העלילה
פצפונת ואנטון בני ה-10 הם החברים הכי טובים. הם תמיד עוזרים אחד לשני, נכנסים יחד לצרות וגם נחלצים מהן. הוריה של פצפונת עשירים ומסתובבים בחברה הגבוהה, בזמן שאימו החולה של אנטון מתפרנסת כמלצרית בגלידרייה מקומית. אימו של אנטון חולה, ולכן היא אינה יכולה להמשיך לעבוד. בשביל שאמו של אנטון לא תאבד את עבודתה, אנטון ממלא בחשאי את מקומה ועובד בגלידרייה ימים ולילות. החלום של אנטון הוא לקחת את אימו לחוף הים, שם היא תוכל להבריא ממחלתה. בשביל להגשים את חלום זה אנטון זקוק להרבה כסף. לשמחת אנטון, יש לו חברה טובה בשם פצפונת שתעשה הכל בשביל לעזור לו לגייס את הכסף. במהלך הסרט פצפונת ואנטון עוברים הרפתקאות רבות, מצחיקות ומעניינות.
הדמויות, השחקנים והמדבבים
במאית ומפיקת הדיבוב של הסרט בעברית הייתה שפרירה זכאי.
השיטה האימפריאלית בארצות הברית
השיטה האימפריאלית בארצות הברית היא מערכת של יחידות מידה לא תקניות שגובשה בבריטניה, אך כיום עודנה בשימוש בארצות הברית, בליבריה, במיקרונזיה, באיי מרשל ובעוד טריטוריות מסוימות בהן אין שימוש במערכת היחידות הבינלאומית (SI) ובשיטה המטרית. בבריטניה, שבה גובשה מערכת יחידות זו, היא נמצאת כיום בשימוש מוגבל עקב מעברה של הממלכה לשיטה המטרית ולשיטת ההצגה העשרונית.
מערכת היחידות האימפריאלית לא נוצרה כמקשה אחת. היא מהווה תוצאה של תהליך התפתחות ארוך שנים ועברה מספר שינויי תקנים עם הזמן. ראשיתה של המערכת בשנת 1066, שנת הכיבוש הנורמני של אנגליה, בעקבותיו הביאו הפולשים הנורמניים לאנגליה את מערכת המידות הרומית ואיחדו אותה עם המערכת האנגלו-סקסונית הקדומה. לאחר מכן שונתה המערכת ועודכנה בשנים 1215, 1496, 1588 ו-1758. לבסוף, בשנת 1959 הוחלט להביא לאחידות מסוימת בין היחידות הבריטיות לאמריקאיות, ולצורך כך הוגדרה מחדש יחידת הבסיס, היארד, ונגזרותיה.
הטבלאות שלהלן מראות את כל היחידות הבריטיות שהיו קיימות, כולל אלה שבוטלו או שאינן בשימוש.
יחידות אנגליות
למערכת היחידות המשמשות כיום באנגליה, ראה השיטה האנגלית.
מערכת אווארדופואה
מערכת זו היא המערכת המשמשת כיום.
מערכת טרוי
מערכת זו שומשה בעיקר לשקילת מתכות ואבנים יקרות. תת-מערכת הטאוור בוטלה עוד בשנת 1527, ובשנת 1879 בוטלה מערכת הטרוי כולה, למעט אונקיית הטרוי, המשמשת גם כיום לשקילת מתכות ואבני חן.
יחידות אמריקאיות
למערכת היחידות האמריקאית התקנית, ראה השיטה האמריקאית.
עיקר ההבדל בין השיטה הבריטית לאמריקאית הוא ביחידות הנפח. ההבדל נובע בעיקר מכך, שארצות הברית נפרדה מבריטניה לפני שזו האחרונה ערכה את הרפורמה של שנת 1824, שבה נקבעה סופית המערכת האימפריאלית ושעיקרה היה שינוי והגדרה מחדש של יחידות הנפח. האמריקאים השתמשו לרוב בגלון היין הבריטי, שהיה שווה 231 אינץ' מעוקב, ואילו הבריטים השתמשו בנוסף לו גם בגלון השיכר, ששווה 282 אינץ' מעוקב. בשנת 1824 הבריטים איחדו את שני הגלונים שלהם לאחד, שהוגדר כ-277.42 אינץ' מעוקב, וגלון זה קרוב הרבה יותר לגלון השיכר מאשר לגלון היין (גלון אמריקאי). באותה שנה שונתה גם הגדרת הבושל הבריטי, שהפך להיות שווה ל-8 גלונים בריטיים, בעוד הבושל האמריקאי נשאר כמו שהיה. בנוסף לכך, היחידות הבריטיות למוצק ולנוזל הן זהות בעיקרן (רק שהיחידות הגדולות, כמו הבושל, אינן משמשות למדידת נוזלים), ואילו היחידות האמריקאיות למוצק ולנוזל, אף שלהן שמות וערכים דומים, אינן זהות אחת לשנייה.
כעיקרון, כל יחידה בריטית לנוזל גדולה כיום בכ-20% מהיחידה האמריקאית המקבילה, וכל יחידה בריטית למוצק גדולה בכ-3% מהיחידה האמריקאית התואמת. יוצאת הדופן היא אונקיית הנוזלים, וזה משום שהגלון הבריטי מתחלק ל-160 אונקיות, וזה האמריקאי - ל-128. לכן אונקיית הנוזל הבריטית מהווה כ-96% מאונקיית הנוזל האמריקאית.
הבדלים אחרים בין השיטה הבריטית לשיטה האמריקאית הם בכך, שהאמריקאים לא ביטלו את שיטת הטרוי למדידת משקל (אם כי בחיי היומיום היא אינה בשימוש לרוב), בכך שהאמריקאים כמעט ואינם משתמשים ביחידת הסטון, ובכך שהמאה והטון האמריקאיים קטנים ב-10.7% מאלה הבריטיים.
מועדון ספורט אינטרנסיונל
מועדון ספורט אינטרנסיונל (במקור: Sport Club Internacional), הידוע גם בשם אינטר או קולורדו, הוא מועדון כדורגל ברזילאי מפורטו אלגרה, שנוסד ב-4 באפריל 1909. קבוצת הכדורגל משחקת בחולצות אדומות, ומכנסיים וגרביים לבנים. שמה הדומה לשם קבוצת אינטר מילאנו ומדיה האדומים העניקו לה את הכינוי "אינטר האדומים".
לקבוצה יריבות מסורתית עם המועדון השני מפורטו אלגרה, גרמיו, והמפגש בין שתי הקבוצות מכונה בשם "Gre-Nal".
אצטדיונה הביתי של אינטרנסיונל הוא באירה ריו, המכונה "הענק מגדת הנחל". האצטדיון ממוקם ליד נחל "Guaíba" ומכיל 56,000 מושבים, מה שהופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר בדרום ברזיל.
השנה המוצלחת ביותר של אינטרנסיונל הייתה, במהלכה זכתה הקבוצה בגביע ליברטדורס, ואף באליפות העולם לקבוצות 2006 לאחר ניצחון בגמר הטורניר על ברצלונה ביוקוהמה שביפן. הקבוצה גם זכתה ב- ברקופה סודאמריקאנה, טורניר הסופר קאפ של דרום אמריקה וב-2008 בגביע סודאמריקנה שהוא הגביע השני בחשיבותו בדרום אמריקה.
ב-2009 זכה המועדון בגביע סורוגה בנק, ובכך הפך לראשון בדרום אמריקה שזכה בארבעת התארים שמארגנת כיום CONMEBOL (אך לא בגביעי עבר, בהם זכו קבוצות אחרות), מאז 2015 גם מועדון ריבר פלייט חולק עם אינטרנסיונל הישג זה.
היסטוריה
אינטרנסיונל הוקמה בשנת 1909 על ידי קבוצת אנשים שהגיעו לפורטו אלגרה מסאו פאולו ורצו לשחק כדורגל, אך גרמיו, הקבוצה שכבר שכנה בעיר, סירבה לשלבם בקבוצה. עקב כך, הם החליטו להקים את מועדון ספורט אינטרנסיונל.
בשנות המועדון הראשונות נבנתה בו קבוצה התקפית שכונתה "The Compressor Roll", וזכתה באליפות מדינת ריו גראנדה דו סול ("קמפאונטו גאושו") 9 פעמים רצופות, מ-1940 עד 1948.
במהלך מונדיאל 1950 זכתה הקבוצה לגאווה כאשר באצטדיונה דאז, האקליפטוס, נערכו המשחקים בין נבחרות ו ובין מקסיקו ל. בשנות ה-50 התפתח המועדון - מה שבא לידי ביטוי בניצחון המפתיע על נבחרת צ'ילה בתוצאה 1-2. מאוחר יותר היא הפתיעה שנית, לאחר שניצחה בתוצאה הגבוהה 1-7 את.
בשנת 1957 נכתב המנון הקבוצה על ידי נלסון סילבה, ונקרא "Celeiro de Ases".
עונתה הגדולה ביותר של הקבוצה בליגה הברזילאית הייתה 1978/79, במהלכה היא זכתה באליפות ללא אף הפסד. היא השיגה בעונה זו 15 ניצחונות ו-7 תוצאות תיקו. בשנת 1992 זכתה אינטרנסיונל בפעם הראשונה והיחידה שלה עד כה בגביע הברזילאי.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע העולם לקבוצות 2006 שנערך בעיר יוקוהמה שביפן. בחצי גמר הטורניר גברה הקבוצה על אל-אהלי המצרית בתוצאה 1-2, ובגמר ניצחה את זוכת ליגת האלופות ברצלונה 0-1.
לאורך השנים שלטה אינטרנסיונל בקמפנטו גאוצ'ו וזכתה בטורניר 45 פעמים, כאשר האחרונה הייתה בשנת 2016. הקבוצה נחשבת לחזקה ביותר באזורה.
קבלולי (ריקוד)
הריקוד מתבצע מיד לאחר החופה, על ידי אם החתן, אחותו או גיסה, היא רוקדת מול בני הזוג כשהיא מניפה את לחם הכלולות, שהוא בעצם עוגת שמרים מיוחדת, הנקראת אף היא קבלולי, ומונחים עליה מסביב נרות דולקים. בעקבותיה יוצאת בריקוד נציגה ממשפחת הכלה ובידיה עוגה אחרת שנאפתה בבית הכלה. לריקוד מצטרפים הכלה והחתן ובני משפחה נוספים. החוגגים מניחים על העוגה שטרות כסף כמתנה לרוקדת. את נרות ה"קבלולי" שנשארו, נהגו לטמון, כדי שלא ייעשה בהם כישוף שיפגע בבני הזוג.
ספיידרמן
ספיידרמן (באנגלית: Spider-Man, בתרגום חופשי לעברית: איש העכביש, נכתב גם ספיידר-מן) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת #15 Amazing Fantasy מאוגוסט 1962, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
ספיידרמן הוא האלטר אגו של פיטר פארקר, צלם במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" אשר ננשך על ידי עכביש רדיואקטיבי (ובגרסאות מאוחרות יותר, גם מהונדס גנטית) והופך לגיבור-על. הוא משתמש בכישוריו כדי להגן על העיר, ולהילחם במגוון רחב של אויבים שרוצים לפגוע בספיידרמן או אפילו בפיטר פארקר עצמו. מאז הופעתו הראשונה, ספיידרמן הפך לאחד מגיבורי-העל המפורסמים בעולם והמצליח ביותר מבחינה מסחרית. כדמות הדגל וכמותג של חברת מארוול קומיקס, ספיידרמן הופיע בשלל מדיות נוספות, בהן סדרות אנימציה, סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
דמותו של ספיידרמן מדורגת במקום החמישי ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין "אמפייר" ובמקום השלישי ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של ספיידרמן בסרטי הלייב אקשן הקולנועיים גילמו שלושה שחקנים - בסרטים "ספיידרמן", "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3" מגלם אותו השחקן טובי מגווייר; בסרטים "ספיידרמן המופלא" ו"ספיידרמן המופלא 2" מגלם אותו השחקן אנדרו גארפילד; ובסרטי היקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "ספיידרמן: השיבה הביתה", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" מגלם אותו השחקן טום הולנד.
תור הכסף
ספיידרמן הוא יצירתו המוכרת ביותר של סטן לי, שעם הצלחתו של הקומיקס "ארבעת המופלאים" חיפש רעיון לגיבור-על חדש. לי ציין שהדרישה לגיבור הייתה בעקבות גל בקשות של צעירים לחוברות קומיקס. הוא ציין גם שההשראה הגדולה ביותר ליצירת הדמות הייתה זו של גיבור הספרות הזולה "העכביש", שאמנם היה לוחם צדק, אך לא היו לו כוחות-על. נוסף על כך, הרעיון בא לו בהשראת זבוב שטיפס על חלונו, ולי החליט לקרוא לדמותו ספיידרמן, כיוון שהאמין שהשם יישמע מאיים.
אחד הדברים החשובים בעיניו של לי היה לחדש בכל דמות/סיפור שהוא יוצר. בסיפורו של ספיידרמן החידוש הוא בעצם היותו בחור רגיל, עם קשיים יומיומיים בעבודה ובחברה. המוציא לאור של חוברות הקומיקס בזמנו, מרטין גודמן, דחה את הרעיון בטענה שאיש לא יתעניין בקריאת סיפור שכותרתו היא "איש העכביש", אך הסכים לנסות את הגיבור בהרצה האחרונה של גיליון Amazing Fantasy, החמש עשרה במספר, שיצא באוגוסט 1962. ואכן, ספיידרמן הופיע לראשונה בגיליון זה וגרם לנסיקה במכירות החוברת. בעקבות ההצלחה החליטה מארוול להשיק את עלילות ספיידרמן כחוברת נפרדת, "The Amazing Spider-Man #1".
עד מהרה, הדמות הפכה לאייקון תרבותי. סקר שנערך בשנת 1965 במגזין "אסקווייר" בין קמפוסים במכללות הראה שספיידרמן והענק הירוק נכללו בין גיבורי התרבות המשפיעים ביותר בתקופה זו, לצד בוב דילן וארנסטו צ'ה גווארה. בעקבות עזיבתו של דיטקו בחוברת מספר 38, ג'ון רומיטה האב נטל את מושכות עבודת האיור למשך השנים הבאות. בשנת 1968, רומיטה אייר גם את הרומן הגרפי The Spectacular Spider-Man, שנועד לקהל קוראים בוגר יותר אך החזיק מעמד כשני גיליונות בלבד. ללא כל קשר, הרומן הגרפי היה לסדרת הספין אוף הראשונה בתולדות כותרי הקומיקס של ספיידרמן, נוסף לחוברות שנתיות שהחלו בפרסום בשנת 1964.
תור הארד והעידן המודרני
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, קשת סיפור בכותרי ספיידרמן הובילה לשינוי קוד הקומיקס, שעד אותה עת אסר על הצגתם של סיפורים העוסקים בשימוש בסמים. אולם בשנת 1970, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בתקופת כהונתו של ריצ'רד ניקסון ביקשה מסטן לי לפרסם מסר נגד השימוש בסמים באחד מכותרי החברה המצליחים. לי בחר את חוברות The Amazing Spider-Man #96-98 (מאי-יולי 1971) בסיפור "הגובלין הירוק נולד מחדש", שבו חברו של פארקר הארי אוסבורן נעשה תלותי בכדורי מרץ. כאשר ספיידרמן נלחם בגובלין הירוק (נורמן אוסבורן, אביו של הארי), ספיידרמן מביס את הגובלין הירוק בכך שהוא מגלה לו על בעיית הסמים של הארי. למרות המסר החברתי שבסיפור, הרשות לקוד הקומיקס סירבה לתת את אישורה לפרסום החוברת, אך הסיפור פורסם בכל זאת וזכה להצלחה מסחרית שהובילה לשינוי של קוד הקומיקס.
בשנת 1972, סדרה שנייה של חוברות החלה בכותרי ספיידרמן - Marvel Team-Up, שבה ספיידרמן צוות לגיבורי-על ולנבלי-על שונים. בשנת 1976, סדרת The Spectacular Spider-Man החלה לרוץ במקביל לסדרה הראשית. סדרה שלישית החלה בהרצה בשנת 1985, Web of Spider-Man והחליפה את Marvel Team-Up. בשנת 1990 החלה הרצה רביעית של סדרת חוברות בכתיבתו של טוד מקפרלן, שמכרה למעלה משלושה מיליון עותקים - סכום שיא לתקופה זו. במשך שנות ה-90 החלו בהרצה גם מספר סדרות ספין אוף של ספיידרמן, והכותר הראשי (The Amazing Spider-Man) סיים את הרצתו הראשונה בנובמבר 1998 עם חוברת מספר 441, והחל בכרך שני בינואר 1999, כאשר בדצמבר 2003 סדרת הכותרים חזרה למיספורה המקורי (חוברת מספר 500).
עד סוף 2007, ספיידרמן הופיע בחוברות "האוונג'רס החדשים", "משפחת ספיידרמן", וכן במיני-סדרות שונות בהמשכיות המרכזית של יקום מארוול, וגם בסדרת יקום מקביל בשם The Amazing Spider-Girl, וסדרת חוברות אולטימייט מארוול Ultimate Spider-Man. כאשר הסדרה הראשית הגיעה לחוברת מספר 545 (דצמבר 2007), חברת מארוול ביטלה את סדרות הספין-אוף ובמקום זאת פרסמה את הסדרה הראשית כשלוש פעמים בחודש, החל מחוברות מספר 546–549 (ינואר 2008) ועד לנובמבר 2010. או אז, דפי הקומיקס הורחבו מ-27 עמודים ל-30 ופורסמו פעמיים בחודש החל מחוברות מספר 648–649. בשנה שלאחר מכן, מארוול החלה בפרסומו של הכותר Avenging Spider-Man כסדרת בת בנוסף לסדרת הדגל הראשית.
נכון לדצמבר 2012 וכחלק מהאתחול המחודש של חברת מארוול, סדרת הדגל The Amazing Spider-Man הסתיימה בחוברת מספר 700, שבה תואר כיצד אויבו המושבע של ספיידרמן דוקטור אוקטופוס החליף בין גופותיהם והשאיר את פיטר פארקר למות בגופו הגוסס. החל מינואר 2013 החלה להתפרסם סדרת דגל חדשה בשם The Superior Spider-Man בכיכובו של דוקטור אוקטופוס כספיידרמן החדש. סדרה זו נחלה הצלחה מסחרית ונמשכה כ-31 חוברות בטרם הסתיימה באפריל 2014, והוחלט להחזיר לחיים את פיטר פארקר האמיתי בסדרת הדגל The Amazing Spider-Man, שהמשיכה בהרצה מחודשת.
ב-2018 הוחלט לפתוח בהרצה חדשה של סדרת 'The Amazing Spider-Man', והסדרה החלה מגיליון #1. היא עדיין מתרחשת באותו קו זמן עם אירועי הסדרה הקודמים.
ביוגרפיה בדיונית
פיטר פארקר נולד לריצ'רד ומרי פארקר, סוכני CIA שגויסו לסוכנות S.H.I.E.L.D (סוכנות ביון בדיונית ביקום מארוול שמטפלת בעניינים על-טבעיים). משימתם האחרונה הייתה חדירה כסוכנים כפולים לארגון של אלברט מליק, שלקח על עצמו את זהות הגולגולת האדומה בהיעדרו של הנבל המקורי. מליק גילה את תוכניתם, ויזם תוכנית חירום שתוצאותיה הובילו למותם של הזוג פארקר.
באחד מן הימים, כאשר פיטר נכח בתערוכת מדע, הוא ננשך על ידי עכביש רדיואקטיבי. נשיכה זו העניקה לפיטר כוחות-על, מהירות, זריזות וזמישות, כמו גם תפישה על-חושית ואפשרות לזחול על קירות כעכביש. בנוסף לכוחות הפיזיים, פיטר בנה מגוון פטנטים המאפשרים לו לירות "קורי עכביש" דביקים מפרק כף ידו.
או אז, פיטר עיצב לעצמו תלבושת ואימץ את הזהות של ספיידרמן כדי להרוויח כסף כבדרן. כבר בהופעת הבכורה שלו כמתאבק מקצועי, פיטר רכש לעצמו סוכן והחל לעשות הופעות טלוויזיה רווחיות רבות. לילה אחד, אחרי מופע, ספיידרמן סירב לעזור לעצור גנב, מכיוון שהעדיף לתת למשטרה לטפל בו מאשר הוא עצמו. מאוחר יותר נהרג דודו האהוב בן על ידי אותו פושע. כשהבין שהייתה לו הזדמנות למנוע את רצח דודו, ספיידרמן החל להקדיש את חייו ללחימה באי הצדק, כשמאחוריו עומד המוטו של דודו -.
לקיחת האחריות הגדולה
עם מותו של בן, פיטר ודודתו נואשים למצוא פרנסה. פארקר מקבל עבודה כצלם במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" (השופר היומי), ומוכר את תמונותיו כספיידרמן לעורך העיתון ג'יי ג'ונה ג'יימסון, אשר שונא מאוד את ספיידרמן, ומנסה להכפיש אותו בכל דרך אפשרית. פיטר מנסה בכל פעם לעשות את הדבר הנכון, אך נתפס כחשוד וכעבריין בעיני גורמים רבים, ביניהם ג'יימסון. על אף שהציל את ג'ון ג'יימסון, ג'יימסון עדיין הכפיש את שמו. בניסיון להשיג כסף, פיטר פרץ לבניין בקסטר של ארבעת המופלאים, ביקש להצטרף לקבוצתם ונתקל בסירוב. באותו היום, פיטר נתקל בזיקית, אשר התחזה לספיידרמן וגנב תוכניות הגנה נגד טילים. פיטר הביס את הנבל, והשיג כסף דרך צילום תמונותיו של הנשר תוך כדי שהתקבל לדיילי ביוגל. בשלביו המוקדמים הוא נאבק באויבים רבים: קרייבן הצייד, אשר ניסה לצוד אותו להנאתו בלבד; סאנדמן, פושע בעל יכולת להפוך לחול; הלטאה, מדען מבריק שהפך לזוחל ענקי; ודוקטור אוקטופוס בעל זרועות המתכת.
בדיילי ביוגל, פיטר פגש את בטי בראנט ונעשה אהוב על ידי ליז אלן. במקביל, שכנתם של פיטר ושל דודה מיי ניסתה לשדך לפיטר את אחייניתה, מרי ג'יין ווטסון. הוא חלק שיתוף פעולה זמני עם קבוצת האוונג'רס כדי להביס את קאנג הכובש.
גיבור האוניברסיטה
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, פארקר נרשם והתקבל לאוניברסיטת האמפייר סטייט. שם הוא פגש את גוון סטייסי והארי אוסבורן. אף על פי שבהתחלה יחסיו איתם היו רעים, פיטר התיידד איתם ועם פלאש תומפסון. כאשר הגובלין הירוק התגלה כנורמן אוסבורן, אביו של הארי, פיטר נאלץ להיאבק איתו. במהלך הקרב, הגובלין לקה במעין אמנזיה ואיבד את זיכרונותיו כנבל-על. במהלך זמן זה, פיטר נתקל באויבים חדשים, ביניהם ריינו ושוקר. לאחר שסייע לדוקטור סטריינג', פיטר ויתר לקצרה על זהותו הסודית. עם זאת, כאשר קינגפין הגיע לניו-יורק, פיטר חזר לזהותו כגיבור.
מות משפחת סטייסי
הגובלין הירוק חטף את גוון סטייסי, ונוצר עימות בין פארקר לגובלין בגשר ברוקלין. גוון נפלה מהגשר, וכאשר ניסה להציל אותה, פיטר פגע במפרקתה בקורי העכביש שלו והיא נהרגה. הגובלין הירוק ברח, ובקרב החוזר, הגובלין שיפד את עצמו על הגלשן שלו ונהרג. פיטר היה נסער על מותה אפילו יותר אחרי מותו של דוד בן, ולאחר שניסתה לנחמו, מרי ג'יין ווטסון החלה להתקרב אליו. מואשם במותם של משפחת סטייסי, פיטר התעמת עם לוק קייג' והמעניש. הארי, בניסיון לנקום בספיידרמן על מות אביו, מאמץ את זהות הגובלין הירוק. הוא חוטף את פלאש, דודה מיי ומרי ג'יין בניסיון לפתות את פיטר להגיע למקום. פיטר חילץ את חבריו, הביס את הארי והשאיר את הטיפול בו לרשויות.
דמויות משנה
לספיידרמן מספר רב של דמויות משנה אשר מככבות ביחד עמו בקומיקסים השונים, והן מהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים בכיכובו במרוצת השנים. בני בריתו של פיטר פארקר כוללים את דודתו מיי, אלמנתו של בן פרקר, המשמשת רבות כבת ערובה לאויביו של ספיידרמן היודעים את זהותו; מרי ג'יין ווטסון, מושא אהבתו של פיטר בעבר ואף אשתו בנקודה מסוימת; הארי אוסבורן, חבר עבר של פיטר ויורשה של חברת אוסקורפ העוסקת בטכנולוגיה צבאית; חברתו המיתולוגית גוון סטייסי, שנרצחה על ידי הגובלין הירוק; ליז אלן, תלמידה בכיתתו ומושא אהבתו לעיתים, שמשמשת כחברתה טובה של מרי ג'יין בסדרות במארוול אייג' ובליין האולטימייט; פלאש תומפסון, שחקן פוטבול והבריון של התיכון; ד"ר קורט קונורס, מדען קטוע־יד העוסק במחקר גנטי; פלישיה הארדי, החתולה השחורה; בן ריילי וקיין, כפילים של פארקר; סטיל ספיידר (עכביש הברזל), ספיידרמן מסוג אחר היכול לירות קורים מברזל.
מבין אויביו הנודעים ביותר נמנים הגובלין הירוק, דוקטור אוקטופוס, הלטאה, איש החול, ונום, מיסטריו, אלקטרו, וקרנג'.
כוחות ויכולות
עקב נשיכתו על ידי עכביש רדיואקטיבי, פיטר פארקר ניחן בכוחות-על רבים הכוללים:
ספיידרמן מסוגל לטוות קורי עכביש גמישים ודביקים שחזקים פי עשרה מפלדה, וכן לעצב צורות שונות באמצעות הקורים (חוט להתנדנדות, רשתות, כדורי קורים וכיוצא בזה). בהתחלה ספיידרמן היה מפיק את הקורים באופן מלאכותי על ידי התקנת משגר קורים סינתטי על ידו שנטען בכימיקל שבמגע עם אוויר היה מתקשה לקורים חזקים. בהמשך (בעקבות שכתוב ההיסטוריה בסרט הראשון) פיתח ספיידרמן יכולת לטוות קורים טבעיים מבלוטות שגדלו בשורש כף ידו. כמו כן, ספיידרמן מנצל את ידיעותיו בכימיה כדי ליצור קורים סינתטיים שמאבנים אויבים, קורי אש ששורפים אויבים, קורים עם שום נגד ערפדים ועוד.
בהמשך סיפורי הקומיקס, עברו על כוחותיו של ספיידרמן שינויים רבים, כאשר ביניהם נמנים:
סדרות אנימציה וטלוויזיה
לאורך השנים הופיע ספיידרמן במספר סדרות, ביניהן:
סרטי קולנוע
בשנת 2000 החלו לצאת חוברות חדשות של ספיידרמן המבוססות בחלקן על החוברות הישנות, והן שימשו כבסיס לסרט הקולנוע שיצא בשנת 2002 מטעם אולפני קולומביה, בבימויו של סם ריימי ובכיכובם של טובי מגווייר כפיטר פארקר/ספיידרמן, קירסטן דנסט כמרי ג'יין ווטסון, וילם דפו כנורמן אוסבורן/הגובלין הירוק, ג'יימס פרנקו כהארי אוסבורן, רוזמרי האריס כדודה מיי וקליף רוברטסון כבן פארקר. הסרט נחל הצלחה אדירה וגרף יותר מ־400 מיליון דולרים בארצות הברית ויותר מ־800 מיליון דולרים ברחבי העולם. בעקבות הצלחת הסרט, הוחלט להפיק שני סרטים נוספים: "ספיידרמן 2" שיצא ב־30 ביוני 2004 בארצות הברית, ובו הופיע אלפרד מולינה כדוקטור אוקטופוס, ו"ספיידרמן 3" שיצא ב־3 במאי 2007, ובו הופיעו תומאס היידן צ'רץ כפלינט מרקו/סאנדמן, טופר גרייס כאדי ברוק/ונום וברייס דאלאס האוורד כגוון סטייסי.
ב-3 ביולי 2012 יצא לאקרנים אתחול מחודש של סרטי ספיידרמן, שנקרא "ספיידרמן המופלא". את דמותו של פיטר פארקר/ספיידרמן גילם אנדרו גארפילד, ועמו כיכבו אמה סטון כגוון סטייסי, מרטין שין כבן פארקר, סאלי פילד כמיי פארקר, דניס לירי כקפטן ג'ורג' סטייסי וריס איוואנס כד"ר קורט קונורס (הלטאה). ב-17 באפריל 2014 יצא לאקרנים סרט המשך, "ספיידרמן המופלא 2", אשר מספר על עלייתו של אלקטרו, אחד מאויביו הידועים.
ב-9 בפברואר 2015 מארוול וסוני הכריזו שספיידרמן יצטרף ליקום הקולנועי של מארוול כאשר ב-2016 הוא יופיע בסרט קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים וב-28 ביולי 2017 בסרט סולו משלו, כאשר יגלם אותו שחקן צעיר יותר מקודמיו. ב-23 ביוני 2015 נודע כי השחקן הבריטי הצעיר טום הולנד נבחר לגלם את דמותו של ספיידרמן ביקום הקולנועי של מארוול, והוא הופיע לראשונה בקפטן אמריקה: מלחמת אזרחים. ביוני 2017, אושר כי דמותו הצעירה של פארקר הופיעה בהופעת אורח ב"איירון מן 2" בגילומו של מקס פאברו, כילד המחופש לאיירון מן ביריד סטארק.
ספיידרמן הופיע בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף". בסיום הסרט הוא מת לאחר שהתאדה על ידי כפפת האינסוף של תאנוס, אך הוחזר לחיים על ידי הענק הירוק באמצעות כפפת האינסוף בסרט "הנוקמים: סוף המשחק". סרט המשך ל"ספיידרמן: השיבה הביתה" יצא לאקרנים ב-3 ביולי 2019 ונקרא "ספיידרמן: הרחק מהבית". סרט שלישי, "ספיידרמן: אין דרך הביתה", יצא לאקרנים ב-16 בדצמבר 2021 והפך לשובר קופות.
ספדיירמן הוא מהדמויות הראשיות בסרט המונפש עטור הפרסים "ספיידרמן: ממד העכביש" שיצא ב-13 בדצמבר 2018,שעדיין אינו חלק מהיקום הקולנועי של מארוול, וב-2022 הופיע ספיידרמן ב"מה אם" בפרקים אחדים. סרט ההמשך "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש", יצא לאקרנים ב-1 ביוני 2023.
אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל
אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל (Чемпионат Российской империи по футболу) היה טורניר כדורגל לאומי באימפריה הרוסית שיצא לדרך לראשונה בשנת 1912 והיה האליפות הראשונה בתולדות רוסיה בכדורגל, אלא שלא כמקבילותיה במדינות מערב אירופה, האליפות הקיסרית הונהגה בשיטת גביע וכל משתתפות האליפות לא היו קבוצות כדורגל עירוניות, אלא איחודן של קבוצות כדורגל לנבחרות עירוניות שייצגו את הערים כדוגמת נבחרת סנקט פטרבורג, שזכתה באליפות הראשונה ונבחרת אודסה שזכתה באליפות השנייה והאחרונה בתולדות האימפריה הרוסית. האליפות נערכה במשך שתי עונות רצופות בלבד ודעכה בשל חוסר התעניינות ועד 1936 לא התקיימה אליפות ארצית לכדורגל ברוסיה אלא ליגות עירוניות על תואר אלופת העיר, בכל אחת מהערים הגדולות בתחומי האימפריה הרוסית ואחר כך רוסיה הסובייטית. האליפות על שתי עונותיה, נוהלה על ידי איגוד הכדורגל הרוסי.
אליפות 1912
אליפות האימפריה הרוסית הראשונה בכדורגל נערכה בשלושה שלבי הכרעה של: רבע גמר, חצי גמר וגמר הקובע מי אלופת המדינה, כאשר בתחרות השתתפו נבחרות הערים. אין תיעוד של משחקי שלב רבע הגמר.
אליפות 1913
אליפות האימפריה הרוסית השנייה בכדורגל נערכה בין ה-16 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1913 ובדומה לעונה הקודמת נערכה בשיטת פלייאוף החל מרבע גמר וקיבצה את כל נבחרות הערים הטובות במדינה, שהורכבו ממיטב שחקני הכדורגל הרוסי של אותם ימים.
לקראת האליפות, נבחרת מוסקבה שהפסידה בגמר 1912 בפורמט המקוצר של העונה, ביקשה להעפיל שוב לגמר והפעם לזכות ולכן מינתה את גסקל האנגלי, שאימן את קבוצת אוניון סנקט פטרבורג, למאמן הנבחרת.
בתחילה הליגה חולקה לשתי חטיבות - חטיבת צפון וחטיבת דרום כשאלופת כל חטיבה מעפילה לגמר האליפות. בטורניר השתתפו אז בוגורודסק, מוסקבה, סנקט פטרבורג, לודז', יוזובקה, רוסטוב על הדון, חרקוב, קייב, חרסון, סבסטופול, אודסה ומיקולאייב.
באותה עונה איגוד הכדורגל הרוסי הטיל איסור על כל הנבחרות להעלות למגרש יותר משלושה שחקנים זרים.
חטיבת הצפון
סנקט פטרבורג הייתה לאלופת הצפון.
חטיבת הדרום
חטיבת הדרום אורגנה על ידי איגוד הכדורגל הרוסי בשיתוף עם ליגת הכדורגל של חרקוב.
גמר אליפות 1913
סנקט פטרבורג יצאה במחאה נגד נבחרת אודסה על ששיתפה שחקנים זרים מעבר למותר - היא שיתפה ארבעה זרים במשחק הגמר ואיגוד הכדורגל הרוסי, שוב בהחלטה לא ספורטיבית, לא הכיר באליפות של אודסה.
ביקורת
הביקורת העיקרית שהופנתה כלפי האליפות הקיסרית היא כי זו הייתה אליפות בלתי ספורטיבית לחלוטין בשל החלטות שונות של איגוד הכדורגל הרוסי, שאפשרו לנבחרת הכדורגל מהבירה סנקט פטרבורג להעפיל לגמר 1912 חרף אי-משחקה בחצי הגמר ובמשחקי ההכרעה של חטיבת הצפון, כשהנבחרת זכתה באליפות הצפון אחרי שהעפילה לגמר, אף שסירבה לשחק מול לודז' והנבחרת הפולנית היא שהוכרזה כמפסידה.
גם ההכרזה בתום אליפות 1913, כשאיגוד הכדורגל הרוסי סירב להכיר באליפות של אודסה בשל שיתוף ארבעה זרים, בשל מחאת אנשי נבחרת סנקט פטרבורג, הובעה כהחלטה לא ספורטיבית בעליל שבאה להיטיב עם נבחרת הכדורגל מעיר הבירה, אף שלא הייתה מוצלחת במיוחד.
יחסי מונגוליה–צרפת
יחסי צרפת-מונגוליה הם היחסים הדו-צדדיים של צרפת ומונגוליה.
היסטוריה
מבחינה היסטורית, האימפריה המונגולית וממלכת צרפת היו חלק מהברית הפרנקו-מונגולית שנחתמה ב כנגד האימפריה המוסלמית.
היחסים המודרניים בין המדינות החלו בשנת 1965.
נציגויות דיפלומטיות
צרפת מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור, ומונגוליה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
אולגה צ'כובה
אולגה קונסטנטינובנה צ'כובה (ברוסית: Ольга Константиновна Чехова; בגרמנית: Olga Konstantinowna Tschechowa; 14 באפריל 1897 – 9 במרץ 1980) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה-גרמנייה, אחייניתה של אולגה קניפר, מי שהייתה אשתו של אנטון צ'כוב. נודעה בגלל קשריה עם צמרת השלטון הנאצי בגרמניה ועם המודיעין הסובייטי.
קורות חיים
היא נולדה כאולגה קניפר בעיר אלכסנדרופול ברוסיה (היום גיומרי בארמניה) להורים ממוצא גרמני. אביה - קונסטנטין קניפר היה אחיה של אנה קניפר צ'כוב, אשתו של אנטון צ'כוב. אחיה היה המלחין הרוסי לב קניפר (1898–1974).
היא הכירה את בעלה לעתיד השחקן הרוסי-יהודי, מיחאיל "מייקל" צ'כוב (אחיינו של אנטון). הזוג נישא, נולדה להם בת שהוטבלה כנוצרייה אך הנישואים התפוררו תוך זמן קצר בגלל בגידותיו של מיכאל.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים ברוסיה, התדרדר מצבה של השכבה הבורגנית ורבים ברחו או הוצאו להורג. אולגה סבלה מקור ומרעב ורבים מחברותיה השחקניות התדרדרו לזנות. למזלה הצליחה לקבל אשרת יציאה לגרמניה לשישה שבועות תמורת הסכמתה לשמש כסוכנת סמויה. האשרה הוארכה לאחר מכן והיא הורשתה להביא את בתה ואמה.
הקשר לצמרת הנאצית
אדולף היטלר ויוזף גבלס היו חובבי קולנוע גדולים. גבלס שהיה שר התעמולה שלט בחברת UFA והקיף את עצמו בשחקניות קולנוע. צ'כובה הוזמנה לאירועים רשמיים עם הצמרת הנאצית ובתמונה מפורסמת נראתה לצד היטלר במסיבה שארגנה אשתו של יואכים פון ריבנטרופ במאי 1939. צ'כובה הופיעה במלחמה בסרטים המשבחים את מדיניותה של גרמניה. בעת הקרב על בריטניה היא ביקרה את טייסי הלופטוואפה שיצאו להפציץ את בריטניה והתאהבה באחד מהם אך הוא נהרג כשמטוסו הופל.
הקשר עם הנ.ק.וו.ד.
צ'כובה הייתה סוכנת סמויה של הסובייטים כבר מעת הגעתה לברלין. היא הופעלה על ידי אחיה לב קניפר והעבירה ידיעות על רוסים לבנים בברלין, על גרמנים המתנגדים למלחמה, על היחסים בצמרת הנאצית ועוד. הפירוט המדויק של הפרטים שסיפקה נמצא בארכיונים ברוסיה וספק אם יפורסם אי פעם. ברור שהסובייטים העריכו את פעילותה ועובדה, היא זכתה מהם ליחס מיוחד. גם ההיסטוריון אנטוני ביוור שחקר זאת לא הצליח למצוא מסמכים נוספים וסיכם זאת כ"תעלומה".
לאחר המלחמה
היא התיישבה בחלק המזרחי של ברלין שהייתה בשליטת הסובייטים והמשיכה בהופעה בסרטים שלא זכו להצלחה. ב-1950 עברה למינכן ופתחה שם מפעל קוסמטיקה. היא מתה ב-1980 מלוקמיה וביקשה להיקבר בטקס רוסי - פרבוסלבי.
יש לך שתי פרות
"יש לך שתי פרות" הוא משפט פתיחה עבור אוסף בדיחות שנוצרו כפרודיה על דוגמאות טיפוסיות של הקורס "מבוא לכלכלה", שבהן חוואי בחברה חסרת כסף משתמש בבקר שלו כדי לסחור עם שכניו. הדוגמאות נועדו להראות את המגבלות בשיטת סחר חליפין, ולהוביל להצגה של המטבע והכסף. ה"שתי פרות", לעומת זאת, מציב את בעל הפרות בשיטות כלכליות בוגרות, שבהן הפרות הן מטפורה לכל המטבעות, הון, אמצעי ייצור ועוד. הכוונה היא בדרך כלל להראות את הפגמים והאבסורד בשיטות אלה.
דיון
בדיחת "שתי הפרות" הראשונה נועדה להשוות שיטות כלכליות נגדיות, כמו קפיטליזם וקומוניזם, בדרך כלל באמצעות אנלוגיה בה הממשלה והביורוקרטיה מתערבות ביחסים בין האדם הפשוט לבין הפרות שלו. הבדיחות מאז התפתחו לסאטירה על שיטות ותאוריות פוליטיות, תרבותיות, חברתיות ופילוסופיות מגוונות. בסופו של דבר, הבדיחות צוחקות כמעט על כל דבר. אירועים חדשותיים שכוללים פרות (כמו התפרצות מחלת הפרה המשוגעת), מהווים אף הם חומר לבדיחות.
הגדרות אלה הן דוגמאות לבדיחות הראשונות שהופצו בימיו המוקדמים של האינטרנט. עם זאת, בדיחות אלה הופצו בגרסה מודפסת לפני האינטרנט, בתחילת שנות השמונים. מכיוון שהיו מקור מיידי להומור בתרבויות רבות, בדיחות ה"שתי פרות" הפכו להיות חלק בהתפתחות האינטרנט. הבדיחות האלו עדיין מופצות היום, והן מתורגמות ומצוטטות באתרי אינטרנט רבים, בגרסאות רבות, עם "הגדרות" חדשות יותר שמתווספות כל שנה.
בשל החופשיות והאוניברסליות של נושאיהן, בדיחות "שתי פרות" נחשבות לפעמים לדוגמה טובה של "הומור בין-תרבותי". ככאלה, הן יכולות להוות דוגמאות תמציתיות (לא בהכרח מדעיות) לדרך שבה תרבויות שונות מבטאות חזונות שונים, של אותה תפיסה פוליטית (אך למעשה, רוב הבדיחות משקפות את הדעות הביקורתיות של אנשים מחוץ למערכת). בניסיון למצוא מכנה משותף בינלאומי, יש הרואים בהן סימנים הומוריסטיים של תרשים כללי ובסיסי של מדעי המדינה, שמשווה בין תפיסות פוליטיות (כמו הזכות לקניין ומידת ההתערבות של הממשלה בכלכלה) בתרבויות שונות בעולם.
דוגמאות מוכרות
לרשימת הבדיחות להלן אין, כמובן, ערך מדעי, אך ייתכן שהבדיחות בה משקפות נקודות מבט מסוימות.
אפקט קואנדה
אפקט קואנדה הוא תופעה בה סילון של זורם (נוזל או גז) נע, המתקדם בצמידות למשטח קמור קלות יתעקל עם המשטח במקום להתקדם ישר בכיוון התקדמותו.
התופעה מוסברת בכך שכאשר הזורם נע לאורך המשטח נוצר כח חיכוך בין הזורם לבין המשטח. כח זה מאט את מהירות הזרימה ומצמיד את הזורם למשטח. הזורם הנע עוקב אחרי העקמומיות של המשטח אפילו מעבר לנקודת הקצה כל עוד הזווית איננה חדה מדי.
יש חוקרים הטוענים שנדרש להשתמש באפקט קואנדה כדי להסביר את היווצרות כח עילוי מפרופיל אווירודינמי. הם טוענים שהיצמדות הזרימה אל "עקמומיות הפרופיל" האווירודינמי בחלק שמעל לפרופיל נובעת ברמה המיקרוסקופית על ידי אפקט קואנדה ושבלעדיו היה נוצר מצב קבוע של הזדקרות. לעומתם, רוב החוקרים מסתפקים בהסברים בלי לראות צורך בשימוש באפקט קואנדה. תומכי השימוש באפקט מצדיקים את השימוש בו כדי לנתח את העילוי שנוצר כתוצאה מגופים אווירודינמיים ייחודיים, כגון מדפים ואמצעי הגברת עילוי נוספים.
היסטוריה
בשנת 1934 הוציא קואנדה פטנט בצרפת על שימוש בתופעה להסטת סילון נוזל שנכנס לזורם אחר בסמיכות לקיר קמור. מחקרים נוספים נעשו על ידי ג'ון פוסט והובילו לתכנון ולבניה של רחפות השטות על גבי "כרית" של אוויר.
אואשנג האנר
אואשנג האנר (באנגלית: Oushang Honor) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית (חברה ממשלתית) Changan Automobile (שם רשמי: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd, שם בסינית: 重庆长安汽车股份有限公司) אשר מיוצר משנת 2011 ועד היום בסין.
PLoS
PLOS (ראשי תיבות באנגלית של Public Library of Science – "הספרייה הציבורית למדע" בעבר קוצר כ-PLoS) הוא מיזם תוכן חופשי העוסק בהוצאה לאור של מספר כתבי עת מדעיים בביולוגיה וברפואה.
היסטוריה ופעילות
הרקע ליוזמה היה הטענה כי עלות הגישה (בין אם פיזית או באופן מקוון) לכתבי עת מדעיים, אותה קבעו מוציאים לאור פרטיים כדוגמת הוצאת אלסוויר, היא גבוהה. התחושה הייתה כי הציבור משלם פעמיים: פעם עבור מימון המחקר ופעם עבור הגישה לתוצאות המחקר. לאור התפתחות האינטרנט ואמצעי ההפצה השונים נראה היה שאין הצדקה למחירים אותם גבו המוציאים לאור. תחילתו של מיזם PLOS בשנת 2001 בעצומת אינטרנט אשר הותנעה על ידי שני ביולוגים אמריקנים: פטריק בראון מאוניברסיטת סטנפורד ומייקל אייזן מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. העצומה קראה למדענים להצהיר כי יסרבו בעתיד לפרסם מאמרים מדעיים בכתבי עת הדורשים תשלום מהקוראים. בשיתוף עם הרולד א. ורמוס, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1989, הוציאו השניים לאור את כתב העת הראשון בקבוצת PLOS ב-13 באוקטובר 2003. המיזם נתמך בראשיתו על ידי מענק מקרן מיסודם של גורדון ובטי מור שאף תמכה בו בהמשך.
ארגון PLOS מוציא לאור שבעה כתבי עת מדעיים (נכון לינואר 2013):
כתבי העת של PLOS יוצאים אחת לחודש, באינטרנט ובגרסה מודפסת, והמאמרים שבהם מתקבלים בהליך של ביקורת עמיתים, כמקובל ברובם המוחלט של כתבי העת המדעיים. בכתבי עת מסחריים מכסים כספי המינוי שמשלמים הקוראים חלק ניכר מהוצאות התפעול; ב-PLOS נדרשים מחברי המאמרים לשלם אגרת פרסום. מוסדות וקרנות מחקר רבים מקדישים סכומים מסוימים למדעניהם לפרסום מאמרים ב-PLOS, זאת בשל ההכרה בחשיבות התוכן החופשי במדע.
כל המידע המופיע ב-PLOS, טקסט ותמונות כאחד, מתפרסם תחת רישיון Creative Commons, המאפשר העתקה והפצה חופשיים, ללא קבלת רשות, בתנאי שנזכר המקור.
מאז השקתו של מיזם PLOS זכו כתבי העת שלו, ובמיוחד PLOS Biology, למקום של כבוד בקרב כתבי העת הביולוגיים ולמדד השפעה גבוה.
מופלטה
מופלטה היא סוג של לחם דק ומתוק מהמטבח היהודי-צפון אפריקאי, המאפיין בעיקר את חגיגות המימונה.
המופלטה עשויה מבצק שאותו מכינים במהירות במוצאי חג הפסח. תהליך הכנתה כולל מתיחת הבצק על פני משטח משומן באמצעות ידיים משומנות. את המופלטה המתוחה מניחים על מחבת ייעודית, ולאחר שטוגנה משני צדדיה, מניחים מופלטה אחרת תחתיה. עד שבמחבת נוצרת ערימה של מספר מופלטות, אשר שומרות על חום המופלטה התחתונה מחד, וממשיכות להיעשות מאידך.
בצק המופלטה מכיל מים, קמח, שמן ומעט סוכר, מלח ושמרים. בתהליך ההכנה יש המוספים מעט שמן למופלטות, לאחר חצי שעה של תפיחת הבצק מחלקים אתו לכדורים, אותם מותחים ביד או באמצעות מערוך ומניחים על המחבת. היעדר הצורך בהתפחה ארוכה, וזמן ההכנה הקצר הם שמאפשרים את הכנת המופלטות מיד עם צאת חג הפסח, ללא צורך בעיסוק בחמץ במהלך החג, ולכן מתאים מאכל זה לחג המימונה.
צבעה של המופלטה הוא בדרך כלל צהבהב-בהיר, ונוטה לחום בהיר.
נהוג לאכול את המופלטה עם חמאה וממרחים מתוקים כדוגמת דבש, ריבה או שוקולד למריחה.
יהודה גרדוס
יהודה גַרְדוּס (29 במאי 1942 – 8 במאי 2021) היה גאוגרף ישראלי, פרופסור במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. גרדוס היה חבר סגל המחלקה מאז 1971, נמנה עם מקימיה ועמד בראשה בין השנים 1973–1981. כיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנים 1985–1989, וכנשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית בשנים 1984–1986.
ביוגרפיה
יהודה גרדוס נולד במושבה כרכור לנחמה ודוד גרדוס, שעלו לארץ ישראל מפולין. הוא למד בבית הספר היסודי של כרכור, בתיכון "חדרה" ובפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. בצה"ל שימש כקצין בחטיבת גולני והשתחרר בדרגת סרן.
קריירה אקדמית
את לימודי התואר הראשון למד גרדוס באוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה לגאוגרפיה ובמחלקה למדעי המדינה, וסיימם בשנת 1966. הוא השלים את לימודי התואר השני ואת לימודי הדוקטורט באוניברסיטת פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית בשנת 1971. עם תום לימודיו בארצות הברית שב לארץ והצטרף ל"אוניברסיטת הנגב" (לימים אוניברסיטת בן-גוריון בנגב) כחבר סגל של המחלקה לגאוגרפיה המתהווה והיה בין מקימיה. הוא היה פרופ' אורח ב-UCLA, קליפורניה, ארצות הברית (1981), באוניברסיטת מקגיל, קנדה (1989), באוניברסיטת קיושו, יפן (1995), באוניברסיטת RMIT, אוסטרליה (2006) ובאוניברסיטאות נוספות.
פרופ' יהודה גרדוס ייסד את מרכז הנגב לפיתוח אזורי בשנת 1993 ועמד בראשו בשנים 1993–2014. הוא עמד בראש מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בין השנים 2005–2008. נוסף לכך, על תפקידיו האקדמיים, כיהן כחבר מועצת עיריית באר שבע בין השנים 1998–2002 ושימש יו"ר וועדת השופטים להענקת פרס ישראל בתחום הגאוגרפיה בשנת 1998.
פרסומים
יהודה גרדוס פרסם 19 ספרים באנגלית ובעברית, וכמאה מאמרים, 70 מהם בכתבי עת שפיטים בישראל ובעולם.
נפטר ב-8 במאי 2021.
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה הוא תחום החוקר את ההתפתחות העוברית של מערכת הנשימה.
התפתחות ראשונית
מערכת הנשימה מתפתחת מהמעי הקדמי (ממנו מתפתחות בין היתר הוושט והקיבה) בעובר. בשבוע הרביעי להתפתחות העובר מופיע ניצן הריאות כצמיחה בדופן המעי הקדמי, בצד הבטני העליון שלו (ונטרל). בתחילה, אין הפרדה בין ניצן הריאה והמעי הקדמי, והם פתוחים אחד אל השני. לקראת סוף השבוע הרביעי ממשיך ניצן הריאה להתפתח. הוא גדל כלפי מטה ומתפצל לשני ניצני סמפונות. במקביל לתהליך הצמיחה שלו מתחילה להתפתח מחיצה מהגבולות שבינו לבין המעי הקדמי, אשר בהמשך תפריד בין הוושט לקנה הנשימה. מערכת הנשימה אינה חלולה בתחילה ועוברת תהליך של תיעול בשבוע ה-12 להתפתחות. מערכת הנשימה בראשיתה מתקשרת עם אזור הלוע דרך פתח צר, אשר מתרחב בהמשך ההתפתחות של הלוע.
המשך ההתפתחות
בשבוע החמישי להתפתחות מתפתחים ניצני הסמפונות ויוצרים את הסמפונות הראשיים (ימין ושמאל), אשר ממשיכים להתפתח ויוצרים את הסמפונות המשניים (שניים בצד שמאל ושלושה בימין), מהם יתפתחו אונות הריאה. במהלך התפתחות הסמפונות, מתחלקות הסמפונות המשניים מספר רב של פעמים (בממוצע 17) על מנת ליצור את החלוקה למקטעים הקיימת בתוך הריאה. לאחר הלידה ימשיכו הסמפונות המשניים להתחלק עוד כ-6 פעמים.
הבשלת הריאה
התפתחות הסמפונות בשלב הטרום לידתי נמשכת עד לחודש ה-7 להתפתחות העובר. במקביל אליה מתפתחת גם אספקת הדם לריאה ומתפתחות נאדיות הריאה. בתחילת החודש השביעי משתנים תאי האפיתל בנאדיות הריאה מתאי קובייה לתאים שטוחים הנקראים גם type I alveolar epithelial cells, תהליך הממשיך גם לאחר הלידה. בנוסף לכך, מתפתחת אוכלוסייה נוספת של תאים הנקראת type II alveolar epithelial cells, המפרישים סורפקטנט (נוזל עשיר בפוספו-ליפידים המונע קריסה של נאדיות הריאה) ובכך מאפשרים מהלך נשימה תקין (לכן פגים הנולדים לפני החודש השביעי לא יוכלו לנשום, אלא אם יקבלו סורפקטנט ממקור חיצוני).
התפתחות הריאות לאחר הלידה
בזמן הלידה הריאות מלאות בנוזל אשר נספג ברובו על ידי נאדיות הריאה, או יוצא דרך קנה הנשימה אל הלוע. לאחר הלידה הריאות ממשיכות להתפתח במשך כ- 10 שנים, התפצלויות חדשות של סמפונות משניים וכן נאדיות ריאה חדשות נוצרות.
חלוקה לשלבי התפתחות לפי זמן
נהוג לחלק את התפתחות מערכת הנשימה לפי שבועות התפתחות.
1 התקופה הפסאודוגלנדולרית (שבועות 16-5)- יצירת הסמפונות.
2 התקופה הקנליקולרית (שבועות 26-16)- סוף תהליך יצירת הסמפונות.
3 תקופת הterminal sac (שבוע 26 עד לידה)- יצירת נאדיות הריאה.
4 תקופת נאדיות הריאה (8 חודשים עד ילדות)- הבשלת הריאות והמשך התפתחות לאחר הלידה.
קבלולי (לחם כלולות)
קַבַּלוּלי (בגאורגית יהודית: კაბალული) הוא לחם כלולות מסורתי של יהודי גאורגיה, שהיה נהוג לרקוד כשהוא מונף כלפי מעלה בריקוד קבלת הפנים, שנקרא אף הוא קבלולי, לאחר החופה. המנהג היה נפוץ בכארתלי שבמזרח גאורגיה. מקור המילה קבלולי הוא מהמילה "קבלה" בעברית.
על פי המנהג הייתה אם החתן, אחותו או גיסה, רוקדת מול בני הזוג כשהיא מניפה את לחם הכלולות כשנרות דולקים מונחים עליה מסביב. בעקבותיה יוצאת בריקוד נציגה ממשפחת הכלה ובידיה לחם אחר שנאפה בבית הכלה. לריקוד מצטרפים הכלה והחתן ובני משפחה נוספים. החוגגים מניחים על הלחם שטרות כסף כמתנה לרוקדת.
לחם הכלולות הוא בעצם עוגת שמרים העשויה ביצים וחלב ומקושטת בסוכר. הלחם או הבצק התופח מסמלים את הכלה והנר מסמל את החתן.
אנפורסר (הוקי קרח)
אנפורסר (מאנגלית: Enforcer) הוא תפקיד לא רשמי בהוקי קרח. תפקיד האנפורסר הוא להרתיע את שחקני הקבוצה היריבה ולהגיב על משחק מלוכלך או אלים שלהם כלפי שחקני קבוצתם. כאשר מתרחש מקרה כזה, האנפורסר מגיב באגרסיביות. אנפורסרים צפויים להגיב באופן חריף במיוחד לאלימות כלפי הכוכב או כלפי השוער של קבוצתם.
לצד האנפורסר, תפקיד הפֵּסְט הוא להתסיס את היריבים ולהסיח את דעתם מבלי להילחם בהם בהכרח. תפקידו העיקרי של הפסט הוא לגרום לשופט להעניש את היריבים, ובכך להרחיקם מהמשחק. האנפורסר והפסט משחקים לעיתים קרובות יחד על אותו קו, בדרך כלל על הקו הרביעי.
אנפורסרים בליגת ההוקי בארצות הברית (NHL)
כיום ב-NHL, הקבוצות בדרך כלל כוללות אנפורסר אחד. אנפורסרים יכולים לשחק גם בהגנה וגם בהתקפה אבל לרוב ישחקו כשחקני כנף בקו הרביעי. כתוצאה מיכולתם הגופנית האגרסיבית והתוקפנית, גודלם, חוזק אגרופם, אנפורסרים בדרך כלל פחות מוכשרים מחבריהם לקבוצה בתחומים בהם דרושים מיומנויות מיוחדות. הם בדרך כלל בין השחקנים עם אחוז השערים הנמוך ביותר בקבוצה וזוכים לקבל חלק קטן יותר של זמן משחק. גם שכרם נמוך יותר בהשוואה לשחקנים האחרים ונוטים להימכר בטריידים לעיתים קרובות.
אנפורסרים לרוב פופולרים בקרב קבוצתם. "האנפורסר, מאופיין כבחור קשוח, הוא אולי האבטיפוס האהוב בהוקי", כתב ג'ון סניף של ה"ניו יורק טיימס". "אנפורסרים נחשבים כגיבורי-על של העם - הם טיפוסים המאופיינים באגו גדול שמוכן לעשות את העבודה הפיזית והמסוכנת ביותר של הספורט כדי להגן על אחרים". כישורי לחימה יכולים לעזור לאנפורסר פחות מוכשר או קטן יותר בליגות ההוקי כשכישרון המשחק שלו לוקה בחסר.
אנפורסרים לפעמים לוקחים שיעורי אגרוף כדי לשפר את הלחימה שלהם. יש שחקנים המשלבים היבטים של תפקיד האנפורסר עם משחק חזק בתחומים שונים של המשחק. טייגר ויליאמס, בוב פרוברט וכריס סיימון  הם דוגמאות של אנפורסרים שהיו גם סקוררים (שחקנים המבקיעים לעיתים קרובות). וויליאמס ופרובר אף שיחקו במשחק האולסטאר. טרי אוריילי הבקיע 90 נקודות בעונה, והיה לשחקן הראשון שסיים בעשרת הסקוררים בעונה הרגילה תוך צבירה של לפחות 200 דקות עונש, ולאחר מכן הפך להיות הקפטן של בוסטון ברוינס.
לפעמים האנפורסרים היו עושים את עבודתם רק מעצם מכוח המוניטין שלהם. קלארק גיליס היה בין הלוחמים הטובים ביותר ב-NHL בתקופתו, אך הוא לא נאלץ להילחם כמעט בכלל רק משום שהאנפורסרים של הקבוצה היריבה כיבדו אותו וחששו ממנו מאוד עד כדי כך שלא הלכו אחרי חבריו לקבוצה. כמה שחקנים מיומנים, כגון אגדות כמו גורדי הו וג'רום יגינלה שחקן NHL נוכחי, הם גם לוחמים דגולים וגם מסוגלים לתפקד ביעילות.
קיץ 2011: מקרי מוות של אנפורסרים
סיבה אפשרית לירידת מקרי הקרבות והשימוש בתפקיד האנפורסר היא מודעות גדולה יותר לסיכונים מפגיעות ראש וטראומה, כתוצאה מאנצפלופתיה טראומטית כרונית (CTE). במהלך קיץ 2011, שלושה אנפורסרים ב-NHL מתו. דרק בוגארד מת בגיל 28 בעקבות שימוש לסירוגין של משככי כאבים ואלכוהול. ריק ריפן מת בגיל 27 ממה שאושר מאוחר יותר כהתאבדות. וייד בלק נמצא מת בגיל 35 בחדר המלון שלו בטורונטו בנסיבות שגרמו למקורות משטרתיים של התקשורת לקטלג את מותו כהתאבדות.
ג'ורג' לארק, שחקן הוקי בעבר ופוליטיקאי ופרשן ספורט בהווה, הציע לאיגוד השחקנים של הליגה הלאומית של ההוקי לספק ייעוץ לאנפורסרים, אך עיתונאי הספורט והסופר רוי מקרגור טען בתוקף שלאור האירועים הטראגיים האחרונים יש לבטל את התפקיד לחלוטין. כתב הספורט של הניו יורק טיימס ג'ון סניף סבר כי יש לקשור בין מותו של בוגארד ומגפת ה-CTE, לבין טראומת הראש המתמשכת של האנפורסרים.
השאלה
השאלה היא העברת חפץ לשם שימוש זמני וללא תשלום מאדם אחד לאחר. השאלה יכולה להיות גם של בעלי חיים, כלי תחבורה ועוד.
בהשאלה הבעלות על החפץ נשארת של המשאיל והשואל - לוקח החפץ - מקבל רשות להשתמש ואחריות להחזיר. בשונה מהשכרה, שאף היא מסירת חפץ לשימוש זמני, בהשאלה אין תשלום על הזכות להשתמש כפיצוי על הוויתור הזמני על זכויות שימוש. בתום תקופת ההשאלה על השואל להחזיר את החפץ למשאיל. יש להבחין גם בין השאלה להלוואה - הלוואה היא מסירת דבר והחזרת דבר מקביל או שווה ערך, אם כסף ואם מוצר מתכלה - אדם שואל כלי מטבח משכנו ומשיב לו אותו כלי עצמו, אך הוא לווה ממנו כוס סוכר ומשיב לו כוס סוכר באותו גודל בדיוק, אך לא את הסוכר שבו השתמש.
השאלה מקובלת בין ידידים, כדרך לסיוע הדדי. השאלה נעשית לעיתים גם במסגרת פעילות עסקית (אם כי בה מקובלת יותר השכרה). ההשאלה עשויה גם לצמצם צריכה, ושימוש במשאבים וככך לתרום לאיכות הסביבה.
לעיתים, ובפרט בעולם המסחר בשוק ההון משתמשים במונח השאלה, אך למעשה מדובר בהלוואה בריבית אפס.
השאלה מקובלת גם כפעילות ציבורית. דוגמאות:
במשמעות שונה מעט משמש המושג בהתייחסות להשאלה של עובד, שהיא העברה זמנית של עובד לפעילות אצל מעביד אחר, לקידומו של מיזם משותף לשני המעבידים. השאלה דומה מקובלת בקבוצות ספורט, שבהן ספורטאי מושאל לעונה אחת לקבוצה אחרת, ולאחר מכן חוזר לקבוצתו המקורית.
כמו כן משתמשים במושג "משמעות מושאלת" לציון מילה או ביטוי המשמשים במובן שונה מהמובן המקורי שלהם.
בהלכה
שואל הוא אחד מארבעה שומרים האמורים בתורה, והוא החמור שבהם מבחינת אחריותו על החפץ, והוא מחויב להחזיר את החפץ בשלמותו בתום תקופת ההשאלה, וכמעט כל מאורע שאירע לחפץ, אף ללא אחריותו הישירה של השואל (כגון אונס), אינו עילה לפטרו מתשלום, אם אכן החפץ ניזוק או הושמד.
הלכות שבת
בהלכות שבת מודגש ההבדל בין הלוואה להשאלה. בעוד שאסור ללוות בשבת, כיוון שקיים כלל האומר כי, וקיים חשש שמא כיוון שההלוואה נעשית למשך זמן ממושך, ואין ברשות המלווה לתבוע אותה בתוך זמן ההשאלה, הוא ירשום על דף את פרטי ההלוואה כדי שלא ישכח. לעומת זאת, השאלה אינה לשלושים יום גם אם נעשית ללא קציבת זמן, ולכן מותר לשאול בשבת חפץ משכן, שכן החשש האמור אינו שייך במקרה כזה. בשולחן ערוך מצוין, כי בשפות בהן ההבדל בין הלוואה להשאלה אינו קיים (כמו למשל יידיש), יש לפרט ולומר שמבקשים את החפץ בהשאלה ולא בהלוואה.
בחוק הישראלי
בחוק הישראלי מוסדרת שאילה בחוק השכירות והשאילה, תשל"א-1971. שאילה מוגדרת בחוק זה: "זכות להחזיק בנכס ולהשתמש בו שלא לצמיתות, כשהזכות הוקנתה שלא בתמורה".
היא הולכת בדרכים
היא הולכת בדרכים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. את השיר הוציאה לאור בשנת 1985 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה באלבום הבכורה של הזמר, "אולארצ'יק".
רקע והשמעה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי אולארצ'יק. קרדיט נוסף להפקתו נזקף לאיתן גדרון, שעבד עם אולארצ'יק גם בשירו הקודם, "בא לשכונה בחור חדש". במקור הציע אולארצ'יק את השיר לעפרה חזה, אולם היא סירבה לקבל אותו בטענה שהוא לא מתאים למנעד הקולי שלה. לימים ביצעו אולארצ'יק וחזה את השיר בדואט במסגרת התוכנית בשידור חי עם דן שילון לכבוד יום העצמאות ה-47 למדינת ישראל.
השיר הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-29 בינואר 1985. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-21. ב-12 במרץ עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד בלבד. ב-9 באפריל יצא מהמצעד לאחר תשעה שבועות רצופים בהם צעד בו. במצעד הפזמונים של שנת ה'תשמ"ה הגיע השיר למקום ה-28.
ביניטריות
ביניטריות היא תפיסה תאולוגית הקובעת שיש שתי ישויות אלוהיות, אל ראשי ואל משני.
האמונה הביניטרית
בעת העתיקה המאוחרת רווחה אמונה ביניטרית שהאמינה באל עליון ובמשנהו שהוא בורא עולם, שנקרא דמיורגוס. אמונות כאלו נמצאו בקרב יהודים, יהודים-נוצרים, נוצרים, פאגנים, שומרונים, גנוסטיקאים, מנדעים, ומאניכאים.
פילון האלכסנדרוני בהשפעת אפלטון, מציג עמדה ביניטרית שמטרתה לנתק את האל העליון מהעיסוק בחומר. מרקיון מציג עמדה ביניטרית אחרת, "ביניטריות אנטגוניסטית", שבה האל העליון מנותק מהבריאה. על פי המרקיוניזם, הולנטיניזם ועוד תורות גנוסטיות, מזוהה בורא העולם עם האל היהודי, האל שציווה את התורה ליהודים. הם מתארים אותו כאל רודף צדק, קשוח ונקמן, ניגוד של האל הראשי, האל של הנצרות, אל חנון ורחום, אל שמהותו אהבה.