cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נובאיה גאזטה
היסטוריה
ב-26 בנובמבר 2001, נובאיה גאזטה פרסם מאמר מאת אולג לוריא, לפיו הנהלת הבנק התעשייה הבינלאומי (אחד הבנקים הרוסיים הגדולים שנוסד בשנת 1992), בראשות סרגיי פוגאצ'יוב, הייתה מעורבת בהלבנת הון בבנק אוף ניו יורק מלון.הבנק של פוגאצ'יוב הגיש תביעת לשון הרע נגד העיתון, בנימוק של הפסדים כספיים, שכן מספר לקוחות שלו שינו לכאורה את תנאי חשבונותיהם באופן שגרם לבנק להפסיד כספים בשל הפרסום. ב-28 בפברואר 2002, הבנק זכה בתיק בבית המשפט העירוני בבסמני במוסקבה וזוכה להפסד הכנסות בסך 15 מיליון רובל (כ-500,000 דולר), סכום חסר תקדים לעיתונים רוסיים שעלול לערער את עצם קיומה של נובאיה גאזטה. נובאיה גאזטה חויב על ידי אותו בית משפט בסמני לשלם כמיליון דולר בגין האשמת שחיתות נגד השופט העליון של מחוז קרסנודר. באפריל אושרה מחדש ההחלטה בעניין הבנק הבינלאומי לתעשייה על ידי בית משפט. עם זאת, במאמר מ-27 במאי 2002. חשפה יוליה לטינינה, עיתונאית נובאיה גאזטה, כי שלושת הלקוחות של הבנק הנזכרים בתביעה היו חברות בת שלו או בשליטת הדירקטוריון שלו בדרך אחרת, וטענה כי נובאיה גאזטה ביקש פתיחת חקירת הונאה פלילית בפעילות הבנק. כתוצאה מכך, ביוני 2002 התנער בנק התעשייה הבינלאומי מתביעתו לפיצויים. ב-2004 הדפיס העיתון שבעה מאמרים מאת בעל הטור ג'ורג'י רוז'נוב, שהאשים את סרגיי קיריינקו במעילה בכספי קרן המטבע הבינלאומית ב-4.8 מיליארד דולר ב-1998 כשהיה ראש ממשלת רוסיה. העיתון ביסס את ההאשמות על מכתב שנכתב לכאורה לקולין פאוול וחתום על ידי חברי הקונגרס האמריקני מטעם המפלגה הרפובליקנית: פיליפ קריין, מייק פנס, צ'רלי נורווד, דן ברטון והנרי בונילה אותם פרסם באתר האינטרנט של מועצת ההגנה האמריקאית. העיתון טען כי קיריינקו השתמש בחלק מהכספים שנגרמו לרכישת נדל"ן בארצות הברית. מאוחר יותר התברר שהמכתב היה מתיחה שנרקחה על ידי הצהובון הרוסי הגלות. בתגובה, קיריינקו תבע את נובאיה גאזטה ורוז'נוב בגין הוצאת דיבה, ובמתן פסק דין לטובת קיריינקו הורה בית המשפט לנובאיה גאזטה לחזור בו מכל הפרסומים הנוגעים להאשמות והוסיפו כי על העיתון "חובה לפרסם רק מידע מוכח רשמית הקושר את מר קיריינקו עם מעילה".
ב-13 באפריל 2009, העיתון זכה לראיון מודפס ראשון אי פעם בפרסום רוסי עם נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, שדן בנושאים בהם החברה האזרחית והאמנה החברתית, שקיפות פקידי ציבור ופיתוח אינטרנט.
ב-25 ביולי 2014, העיתון נפתח במאמרו במשפט "Vergeef ons, Nederland" ("סלחי לנו, הולנד", בהולנדית וגם ברוסית), בתגובה לאסון טיסה 17 של מלזיה איירליינס. בתחילת 2016 פרסם העיתון מאמר שטען לקיומו של המשחק "לווייתן כחול", כמי שמבקש לגרום לצעירים רוסים להתאבד. הפרסום גרם לבהלה מוסרית ששטפה את רוסיה.
לאחר שנוביה גאזטה פרסם תחקיר של העיתונאי דניס קורוטקוב על איש העסקים הרוסי יבגני פריגוז'ין, באוקטובר 2018, קורוטקוב והעורך הראשי של נובאיה גאזטה (דמיטרי מוראטוב) היו יעד לאיום של משלוחים אשר כללו ראש איל כרות ופרחי הלוויה למשרדי העיתון. סגנון האיום דמה לאחרים של יבגני פריגוז'ין, אשר נקשרו לקרמלין.
בשנת 2017 פרסמה העיתונאית ילנה מילאשינה מטעם נובאיה גאזטה דיווחים על "טיהורים" אשר כללו ציד מכשפות ועינויים נגד תושבי להט"ב ברפובליקה האסלאמית של צ'צ'ניה, בה למעלה מ-100 גברים תושבי הרפובליקה אשר הרשויות סברו כי הם הומוסקסואלים או ביסקסואלים, רוכזו, עונו ונרצחו על ידי הרשויות בשל נטייתם המינית. לאחר הפרסום, נערכו ברחבי העולם הפגנות רחבות נגד רוסיה והרפובליקה אשר דרשו להעמיד לדין את החשודים ולערוך חקירה מקיפה של האירועים נוסף לממשלות שונות בהן משרד האוצר של ארצות הברית, האיחוד האירופי, בית הדין האירופי לזכויות אדם וארגוני זכויות אדם אשר הטילו סנקציות שונות נגד רוסיה וצ'צ'ניה כתוצאה מהרדיפות ואי טיפולה היעיל של הפדרציה הרוסית במניעתן. ממשלת צ'צ'ניה הכחישה בתגובה את קיומן של רדיפות ברפובליקה בעוד מנהיגה רמזן קדירוב הכחיש את קיומם של הומוסקסואלים ברפובליקה.
אנשי מפתח
על פי העורך הראשי של נובאיה גאזטה, דמיטרי מוראטוב, לארגונו של העיתון היו 76% מניות, אלכסנדר לבדב החזיק ב-14% מהמניות ומיכאיל גורבצ'וב כ-10%.
נכון לשנים 2018–2019, לארגון של נובאיה גזטה יש שני כותרות ברשימות החברות המקוונות הרוסיות,
בחירות לעורך הראשי נערכות בעיתון מאז 2009. בנובמבר 2017 הודיע ​​מוראטוב כי הוא עוזב את תפקיד העורך הראשי, אך ימשיך לעבוד בעיתון. הוא הוחלף על ידי סרגיי קוז'ירוב, המנהל הכללי של העיתון. עם זאת, נבחר מוראטוב שוב לתפקיד בנובמבר 2019.
רצח עיתונאים
איגור דומניקוב היה ידוע בנובאיה גאזטה בקרב עמיתיו בשל חיבוריו השנונים והטון החריף שלו. הוא הותקף בדרכו לדירתו במוסקבה, ליד פתחה, ב-12 במאי 2000. במהלך התקיפה, נפגע על ידי חפץ קשה, ככל הנראה פטיש על ידי תוקף אלמוני ושכב מחוסר הכרה בבריכת דמו עד שמצא אותו שכנו. דומניקוב נמסר לבית חולים עם פציעות גולגולת ומוח עבורה העברת ניתוח, אך נותר בתרדמת. ב-16 ביולי 2000, נפטר מפציעותיו. 5 חברי כנופיה נעצרו באוגוסט 2007 בחשד לרצחו ונידונו לעונשי מאסר שנעו בין 18 שנים למאסר לכל החיים בגין הרצח כמו גם פשעים אחרים. ב-11 במרץ 2015, סגן מושל מחוז ליפצק לשעבר, סרגיי דורובסקוי, הואשם על ידי ועדת החקירות של רוסיה בהסתה לרצח, אך דורובסקוי מעולם לא נענש בשל תקופת ההתיישנות. חקירות בנושא מצאו כי דומניקוב כתב שורה של דיווחים על החיים המחוז ליפצק בשנים 1999-2000, שם מתח העיתונאי ביקורת על הממשל המקומי בנוגע לשחיתות, שהייתה המניע של דורובסקוי להסית אחרים לרציחתו.
ויקטור פופקוב, תורם פעיל בעיתון, נורה למוות בצ'צ'ניה ב-2001.
יורי שצ'קוצ'יקין, עיתונאי וסגן בדומא הממלכתית, עבד גם בעיתון כעיתונאי חוקר והיה סגן העורך הראשי עד שמת מאלרגיה מסתורית וקשה ב-3 ביולי 2003. חלק מתרומתו שפורסמה בעיתון הייתה קשורה לחקירת שערוריית השחיתות של שלושת הלווייתנים (שערוריית שחיתות גדולה ברוסיה המערבת מספר חברות רהיטים וגופים ממשלתיים פדרליים שהתחוללה מאז שנת 2000).
העיתונאית אנה פוליטקובסקיה, שהייתה ביקורתית באופן רחב בנוגע לפעולות רוסיה בצ'צ'ניה, בהם על מנהיג הרפובליקה רמזן קדירוב ונשיא רוסיה וולדימיר פוטין, כתבה עבור נובאיה גאזטה עד לרציחתה בכניסה לדירתה במוסקבה ב-7 באוקטובר 2006. פוליטקובסקיה כתבה במאמר שקיבלו העורכים: "מבקרים מדי יום במערכת שלנו שאין להם לאן להביא את שלהם. צרות, כי הקרמלין מוציא את הסיפורים שלהם מחוץ למסר, כך שהמקום היחיד שהם יכולים להיות משודרים הוא בעיתון שלנו, נובאיה גאזטה". בעקבות מותה כתב העיתונאי גאי צ'ייזן מאמר נרחב על העיתון בוול סטריט ג'ורנל "רוסיה היא אחד המקומות המסוכנים בעולם עבור עיתונאים. המקום המסוכן ביותר להיות עיתונאי ברוסיה הוא 'נובאיה גזטה'". 15 שנים לאחר הירצחה, פרסם נובאיה גאזטה סרט קצר שחוקר את מותה, המתעד כשלים בכל רמה של החקירה שלאחר מכן.
העיתונאי ועורך הדין לזכויות אדם סטניסלב מרקלוב נורה למוות במוסקבה ב-19 בינואר 2009 בזמן שעזב מסיבת עיתונאים על ערעורו ברגע האחרון נגד שחרורו המוקדם של יורי בודאנוב, קצין צבא רוסי לשעבר שהורשע בחטיפה ורצח בנסיבות מחמירות של צעיר צ'צ'ני. אנסטסיה בבורובה, עיתונאית עצמאית של נובאיה גאזטה הייתה עם מרקלוב באותה עת ונרצחה גם כן.
נטליה אסטמירובה, חוקרת זכויות אדם ועורכת דין שהתגוררה בצ'צ'ניה, פגשה לפעמים את העיתונאית הידועה פוליטקובסקיה ועורך הדין סטניסלב מרקלוב, מכיוון שכולם חקרו פשעים בצ'צ'ניה והגנו על זכויות הקורבנות, היא גם כתבה דוחות על נושאים אלה בנובאיה גאזטה. אסטמירובה נחטפה ב-22 ביולי 2009 בבירת צ'צ'ניה, גרוזני, וכעבור שעתיים נהרגה ברפובליקת אינגושטיה השכנה.
מוספים
"Svobodnoe Prostranstvo" (עברית: "חלל פנוי", רוסית: Свободное Пространство), שהיה מוסף צבעוני לנובאיה גאזטה, נכלל בגיליון שישי.
נובאיה גאזטה מכילה באופן קבוע תוספות חינם של פרויקטים צדדיים שלה או עיתונים אחרים שהושקו לאחרונה. החזית האזרחית המאוחדת (על ידי התנועה המקבילה) ועיתונה של מפלגת יאבלוקו פורסמו בעבר בצורת תוספות. התוספות הנוכחיות כוללות את פרויקט הצד של Shofyor (בעברית: "נהג", ברוסית: Шофёр) ואת המדע הפופולרי Kentavr (בעברית: "קנטאור", רוסית: Кентавр).
הגרסה הרוסית של העיתון החודשי הצרפתי "Le Monde diplomatique" קודמה על ידי הוצאה כתוספות מסוגים אלה למשך שנה. נובאיה גאזטה גם מפרסם את הניו יורק טיימס הבינלאומי השבועי בימי שישי מאז 2009. מוסף זה בן שמונה העמודים כולל מבחר מאמרים מהניו יורק טיימס שתורגמו לרוסית.
קומפלקס הכלא-תעשייתי
קומפלקס הכלא-תעשייתי (Prison–industrial complex) או תעשיית הכליאה הוא מונח המשמש חוקרים ופעילים כדי לתאר את היחסים בין ממשלה לעסקים השונים הנהנים ממוסדות הכליאה (כגון בתי כלא, מתקני מעצר ובתי חולים פסיכיאטריים). המונח דומה למונח "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" של שנות ה-50.
המונח משמש לרוב בהקשר של ארצות הברית בעשורים האחרונים, עקב הרחבה מהירה של אוכלוסיית האסירים בארצות הברית. דבר זה הוביל להשפעה פוליטית ורווחים כלכליים עבור חברות בתי סוהר פרטיות ועסקים אחרים המספקים סחורות ושירותים לסוכנויות בתי הסוהר הממשלתיות.
על פי תפיסה זו, הכליאה מועילה לא רק למערכת המשפט, אלא גם לחברות בנייה, ספקי טכנולוגיות מעקב ותיקונים, חברות המפעילות שירותי מזון לכלא ומתקנים רפואיים, תאגידים שמקבלים כוח אדם זול בכלא, איגודי שוטרים, חברות מבחן פרטיות, עורכי דין וקבוצות הלובי פוליטי המייצגות אותן. המונח מתייחס גם באופן כללי יותר לקבוצות אינטרסים שבאינטראקציות שלהן עם מערכת הכלא, מעדיפות רווח כספי על פני שיקום עבריינים.
תומכי תפיסה זו, לרבות ארגוני זכויות אזרח כמו מכון רתרפורד והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU), מאמינים שהתמריצים הכלכליים של בניית בתי סוהר, הפרטת בתי סוהר, עבודה בכלא וחוזי שירות בתי סוהר הפכו את המאסר לתעשייה צומחת, ותרמו לגידול הכולל של אנשים כלואים, תופעה המכונה "כליאה המונית". ארגונים אלה מציינים כי כליאה משפיעה על אנשים שחורים והיספאנים בשיעורים גבוהים באופן לא פרופורציונלי.
פרשנים רבים משתמשים במונח "קומפלקס כלא-תעשייתי" כדי להתייחס אך ורק לבתי כלא פרטיים בארצות הברית, תעשייה שמייצרת רווח של כ-4 מיליארד דולר בשנה. אחרים מציינים שפחות מ-10% מהאסירים בארצות הברית כלואים במתקנים למטרות רווח, ומשתמשים במונח כדי לאבחן מפגש אינטרסים גדול יותר בין ממשלת ארצות הברית, ברמה הפדרלית והמדינה, לבין עסקים פרטיים המרוויחים מכך שיש גידול במעקב, השיטור והכליאה של הציבור האמריקאי מאז תחילת העשור של 1980.
וילהו פטר ננונן
וילהו פטר ננונן (בפינית: Vilho Petter Nenonen; 6 במרץ 1883 – 17 בפברואר 1960) היה גנרל פיני שהשתתף במלחמת האזרחים הפינית, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך. כיהן למשך תקופה קצרה כשר ההגנה של פינלנד, ולמשך כשנה כמפקד העליון של הצבא הפיני.
ביוגרפיה
ננונן נולד ב-6 במרץ 1883, בקואופיו שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. ב-1901 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולמד בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי. הוא נשלח למנצ'וריה להשתתף במלחמת רוסיה-יפן, אולם בפועל לא לקח חלק בקרבות. לאחר המלחמה הוצב בבריגדת התותחנים המזרח-סיבירית ה-4. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פיקד על גדוד ארטילריה שהוצב במבצר פיוטר הגדול באולנד. הוא סיים את המלחמה בדרגת פודפולקובניק. לקראת סיום המלחמה הכריזה פינלנד על עצמאות, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים בין הצבא האדום שנתמך בידי ברית המועצות לצבא הלבן שנתמך בידי הקיסרות הגרמנית. ננונן הצטרף לצבא הלבן, ולאחר המלחמה הפך לחייל בצבא הפיני הסדיר והועלה לדרגת אברסטי. הוא סייע בהקמת חיל הארטילריה של הצבא הפיני החדש.
ב-1920 הוא מונה למפקד חיל הארטילריה הפיני. ב-1923 הוא הועלה לדרגת גנרל מאיור. ב-16 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה לשר ההגנה. הוא כיהן בתפקיד עד 18 בינואר 1924. ב-7 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד הצבא. הוא כיהן בתפקיד עד 16 באפריל 1925. ב-1930 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. בין 1937–1940 הוא כיהן כראש מועצת החימוש של משרד ההגנה. במהלך מלחמת החורף הוא היה חבר במועצה הצבאית העליונה. כמו כן הוא נשלח לארצות הברית במטרה לשאת ולתת על מכירת נשק לצבא הפיני.
ב-1941 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד חיל הארטילריה. הוא כיהן בתפקיד במהלך מלחמת ההמשך כנגד ברית המועצות. הוא המשיך לכהן בתפקיד גם לאחר סיום המלחמה. ב-1947 הוא פרש מהצבא. הוא נפטר בהלסינקי ב-17 בפברואר 1960.
מכסחי השדים 4
מכסחי השדים 4 (באנגלית: Untitled Ghostbusters: Afterlife sequel) הוא סרט קומדיה על-טבעי אמריקאי שבוים על ידי גיל קינן על פי תסריט שכתב יחד עם ג'ייסון רייטמן. סרט זה הוא סרט המשך לאירועי "מכסחי השדים: החיים שאחרי" (2021), והחמישי בזיכיון "מכסחי השדים; ומככבים בו מקנה גרייס, פין וולפהארד, לוגאן קים, סלסט אוקונור, קארי קון ופול ראד השבים לגלם את דמויותיהם מהסרט "החיים שאחרי", וביל מארי, דן אקרויד, ארני הדסון, אנני פוטס וויליאם את'רטון השבים לגלם את דמויותיהם משני הסרטים המקוריים, ולצדם מככבים קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר ואמילי אלין לינד.
באפריל 2022, נמסר לראשונה על פיתוחו של סרט המשך נוסף לאור הצלחתו הקופתית של הסרט הקודם, וכי את הסרט ישוב לביים רייטמן. בדצמבר 2022, נמסר כי את רייטמן יחליף קינן, ובמרץ 2023, נמסר על תחילת הצילומים. זהו הסרט הראשון בזיכיון שהופק ללא מעורבותו של איוון רייטמן, שביים את שני הסרטים הראשונים והפיק את שאר סרטים עד לפטירתו בפברואר 2022.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-29 במרץ 2024.
ג'ודי מיקס
אורסטס ג'ודי מיקס השני (באנגלית: Orestes Jodie Meeks II; נולד ב-21 באוגוסט 1987) הוא שחקן כדורסל אמריקאי המשחק בעמדת הקלע.
מכסחי השדים 4
צוות השחקנים
בנוסף, נמסר על ליהוקם של קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר, מיקו יוז ואמילי אלין לינד לתפקידים שטרם פורסמו.
ג'ודי מיקס
בית ספר תיכון
מיקס למד בתיכון נורקרוס (Norcross), שאותו הוא הוביל לאליפות מדינת ג'ורג'יה הראשונה בתולדותיו ב-2006 תחת המאמן אדי מרטין. במהלך שנת לימודיו האחרונה בתיכון, מיקס קלע בממוצע 23.6 נקודות למשחק במהלך העונה הרגילה ו-28.3 נקודות למשחק במהלך הפלייאוף. הוא נבחר לשחקן העונה של "Atlanta Journal-Constitution", של "Gwinnett Daily Post" ושל "Atlanta Tipoff Club Metro" בשנת 2006. השתתף במשחק האולסטאר של תיכוני ג'ורג'יה והוביל את קבוצת הצפון לניצחון הראשון שלה למעלה משלוש שנים. כמו כן, הוא נבחר למשחק האולסטאר של דרבי קלאסיק 2006, שבו שיחק ב-15 באפריל 2006 לצד רבים מחבריו לקבוצה לעתיד בקנטקי, מול שחקני לואיוויל לעתיד.
באץ'
בָּאץ' (בסרבית קירילית:  Бач) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
ג'ודי מיקס
עונת הפרשמן
מיקס הופיע לראשונה במדי קנטקי ב-2 בנובמבר 2006 במשחק ראווה נגד לינדסי וילסון קולג' ברופ ארנה כשהוא עולה מהספסל. הוא סיים את המשחק עם 17 נקודות, 4 ריבאונדים ו-5 אסיסטים. בניצחון קנטקי מול לואיוויל ב-16 בדצמבר 2006 קלע 18 נקודות, ובסופו אף נבחר לשחקן המשחק של CBS/שברולט. הוא נבחר לפרשמן השבוע של ה-SEC שלוש פעמים במהלך עונתו הראשונה כשחקן מכללות, ונבחר פה-אחד לחבר נבחרת הפרשמנים של העונה ב-SEC. כמו כן היה אחד הפרשמנים הטובים ביותר בארצות הברית, ונבחר על ידי בוחרי Collegeinsider.com (מאמני מכללות וסקאוטים) לקבוצת הפרשמנים של העונה מכל מכללות המדינה.
מכסחי השדים 4
פיתוח
לאחר עלייתו לאקרנים של "מכסחי השדים: החיים שאחרי" בדצמבר 2021, הביע דן אקרויד רצונו לשוב לשלושה סרטי המשך נוספים לצד צוות השחקנים המקורי של הזיכיון.
ג'ודי מיקס
עונת הסופומור
הציפיות היו רבות כאשר מיקס החל את עונתו השנייה, ונראה היה כי הוא הולך לשחק בהתאם לציפיות אלו לאחר שקלע 34 נקודות במשחק ראווה נגד מכללת פיקוויל (Pikeville). עם זאת, פציעה הגבילה אותו ל-11 משחקים באותה עונה. ב-2 באפריל, הוכרז מיקס כסובל מבקע ספורטאים (Athletic pubalgia).
עונת הג'וניור
ב-15 בנובמבר 2008, במהלך משחק פתיחת העונה נגד המכון הצבאי של וירג'יניה, קלע מיקס 39 נקודות, אבל הוויילדקאטס הפסידו 111-103. ב-28 בנובמבר, קלע מיקס 37 נקודות בטורניר פינדלי בלאס וגאס נגד אוניברסיטת המדינה של קנזס. קנטקי זכתה בסופו של דבר באליפות הטורניר. מיקס קלע במחצית הראשונה של משחק זה יותר נקודות מאשר כל קנזס. ב-20 בדצמבר, קלע שיא קריירה של 46 נקודות נגד אוניברסיטת המדינה האפלאצ'ית. במשחק זה השווה מיקס שיא של שחקן קנטקי לשעבר, טוני דלק, בשיא השלשות במשחק, עם 9. הוא קבע שיא למספר הנקודות הגבוה ביותר שקלע שחקן אוניברסיטת קנטקי בפרידום הול עם 46. יומיים לאחר מכן קלע 32 נקודות ב-28 דקות בלבד נגד אוניברסיטת המדינה של טנסי.
שרירי הלעיסה
שרירי הלעיסה (באנגלית: Muscles of mastication) הם קבוצה של ארבעה זוגות שרירים משורטטים, אחד מכל צד של הראש, אשר אחראיים על הזזת המפרק הלסתי רקתי לצורך פועלות הדיבור והלעיסה. קבוצת שרירים אלה כוללת את שריר המלעס (Masseter Muscle), שריר הכנפה הצידי (Lateral Pterygoid Muscle), שריר הכנפה התיכון (Medial Pterygoid Muscle) ושריר הצדע (Temporalis Muscle).
ג'ודי מיקס
עונת הג'וניור
ב-13 בינואר 2009 שבר מיקס את שיא הנקודות למשחק בודד של קנטקי (שבו החזיק לפני כן דן איסל) כשקלע 54 נקודות בניצחון 90-72 נגד טנסי. באותו משחק הוא גם שבר את שיאו המשותף עם טוני דלק לשלשות במשחק, לאחר שקלע 10 מתוך 15 ניסיונות מקו השלוש והוסיף 14 מ-14 מקו העונשין.
באץ'
היסטוריה
תיעוד ליישוב במקום קיים החל מראשית המאה ה-6 עת נשלט על ידי האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-9 נכבש האזור על ידי האווארים שהקימו במקום את מבצר באץ'. במהלך המאה ה-10 נכבש היישוב על ידי ממלכת הונגריה.
מכסחי השדים 4
פיתוח
באפריל 2022, הוכרז רשמית מטעם "סרטי סוני" על תחילת פיתוחו של סרט המשך ל"החיים שאחרי".
ביוני 2022, אושרה רשמית הפקתו של הסרט על ידי הבמאי ג'ייסון רייטמן. בנוסף, אושר כי עלילת הסרט תשוב להתרחש בניו יורק. ב-28 ביוני 2022, נמסר מטעם "הוליווד ריפורטר" כי הסרט יעלה לאקרנים ב-20 בדצמבר 2023. ב-5 באוקטובר 2022, הודיעה מקנה גרייס על שובה לגילום דמותה של פיבי ספנגלר מהסרט הקודם, ובנובמבר 2022, חשף ארני הדסון שהוא כבר קיבל וקרא את התסריט עבור הסרט.
בדצמבר 2022, נחשף כי הבמאי גיל קינן יחליף בתפקיד את רייטמן, שנשאר על תקן תסריטאי ומפיק. כמו כן, נמסר שפול ראד, פין וולפהארד וקארי קון ישובו לגלם את דמויותיהם מהסרט הקודם. במרץ 2023, נמסר על ליהוקם של קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר ואמילי אלין לינד לצוות השחקנים.
אף על פי שעד אז טרם אושר רשמית שובם של חברי צוות השחקנים המקורי, בריאיון שהתקיים ב-25 באפריל 2023 ל-"The Film Collective", אישר הדסון לכאורה כי אקרויד, ביל מארי ואנני פוטס יופיעו בסרט.
ב-3 ביוני 2023, אישר אקרויד שהוא נמצא בעיצומם של צילומי סרט ההמשך במהלך הופעתו בתוכנית "Saturday Kitchen" המשודרת על ידי "BBC One".
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-20 במרץ 2023, בלונדון, ועליהם הופקד צלם הקולנוע אריק סטילברג.
צילומים נוספים התקיימו בניו יורק, שם תועדה סצנת פעלולים על ידי היוטיובר קייסי נייסטאט ב-7 ביוני 2023 בזמן שתיעד לתוצמו את השפעות השרפות שאירעו בקנדה במהלך שנת 2023 על ניו יורק. צילומי הסרט הסתיימו ב-23 ביוני 2023.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-29 במרץ 2024, תחת הפצתם של "סרטי סוני". במקור הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-20 בדצמבר 2023, אולם נדחה עקב שביתת התסריטאים.
באפריל 2021, נמסר כי "סרטי סוני" חתמו על עסקה מול "נטפליקס" וחברת וולט דיסני על הזכויות עבור לוח זמני הפצת סרטיהם לשנים 2022–2026, לאחר הפצתם בבתי הקולנוע ושירותי הזרמת המדיה. "נטפליקס" חתמה על זכויות הפצה בלעדיות ל"חלון זמן שלם" עבור כל סרטי הזיכיון; "דיסני", לעומתה, חתמה על זכויות הפצה של "שני חלונות זמן שלמים" עבור הסרטים, שישודרו בשירותי הזרמת המדיה של"דיסני+" ו"הולו", וכן ברשתות הטלוויזיה הליניאריות שבבעלות "דיסני".
באץ'
היסטוריה
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באץ' נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה באץ' בשטחי סרביה.
הקהילה היהודית
יהודים הגיעו לבאץ' ככל הנראה בראשית המאה ה-18. ב-1750 הוקם בית הכנסת אשר נבנה בסגנון אדריכלות הבארוק. בהמשך הוקם בית עלמין. ב-1880 התגוררו בבאץ' 47 יהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעו לבאץ' פליטים יהודים ואוכלוסיית הקהילה גדלה לכדי 164 נפשות ב-1921. במהלך שנות ה-30 חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בבאץ' עשר משפחות יהודיות.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, סופח האזור להונגריה. מרבית יהודי העיירה הובלו למחנות ההשמדה במקביל להשמדת יהדות הונגריה. ב-1961 התגוררו בבאץ' 2 יהודים. ב-1980 נהרס מבנה בית הכנסת.
ג'ודי מיקס
עונת הג'וניור
ב-11 בפברואר 2009 קלע מיקס שלשת ניצחון עם 4.7 שניות לסיום נגד אוניברסיטת פלורידה. מיקס קלע 45 נקודות ב-14 בפברואר, מול קבוצתה של אוניברסיטת ארקנסו; זהו מספר הנקודות הרב ביותר שנקלע אי-פעם במשחק בבאד וולטון ארנה. מיקס גם שבר את שיא השלשות בעונה עבור אוניברסיטת קנטקי, עם 117 שלשות שקלע במהלכה של עונה זו.
מיקס וחברו לקבוצה פטריק פטרסון היו בין הזוגות המצליחים ביותר במדי אוניברסיטת קנטקי מאז ימיהם של דן איסל ומייק פראט בתחילת שנות ה-70.
מיקס נבחר פה אחד לחמישייה הראשונה של ה-SEC במהלך העונה וכן לשחקן השנה במחוז הרביעי (District IV) של אגודת כתבי הכדורסל (USBWA). ברמה הארצית, נבחר מיקס לחמישיית העונה השנייה על ידי Associated Press, על ידי USBWA, על ידי האיגוד הלאומי של מאמני כדורסל (NABC), ועל ידי Sporting News.
קבלת תואר
ב-10 במאי 2014 חזר מיקס לרופ ארנה בלקסינגטון שבקנטקי, על מנת לקבל תואר בשיווק עסקי. מאז נבחר בדראפט על ידי מילווקי באקס בשנת 2009, למד מיקס במהלך הפגרה קורסים באוניברסיטת קנטקי. כשקיבל את הדיפלומה שלו אמר מיקס: "אינך יכול לדעת כמה זמן תימשך הקריירה שלך. מרגע שיש לך תואר, הוא שלך לתמיד".
מילווקי באקס (2009–2010)
ב-7 באפריל 2009 הכריז מיקס שהוא מתמודד בדראפט ה-NBA לשנת 2009 וכי בכוונתו שלא לשכור סוכן. בכך השאיר על השולחן את אפשרות החזרה לקנטקי לעונה הבאה. ב-28 במאי התייחס מיקס לרצון שלו להיבחר בסיבובו הראשון של הדראפט, ואמר כי "אם אני לא בסיבוב הראשון, אז אני חוזר לבית הספר". ב-15 ביוני 2009 החליט מיקס להישאר בדראפט ולוותר על השנה האחרונה שלה היה זכאי בקנטקי. במהלך הדראפט עצמו ב-25 ביוני, נבחר מיקס במקום ה-41 בסך הכל על ידי מילווקי באקס. מיקס, שלפניו ברוטציה היו גארדים רבים, נאבק על זמן המשחק שלו במילווקי.
פילדלפיה 76' (2010–2012)
מיקס, כשהוא מתחיל את השנה השנייה שלו, היה צפוי לשחק תפקיד מוגבל מאחורי אוון טרנר, הבחירה השנייה בדראפט, ומאחורי לו ויליאמס, שחקן החמישייה של הקבוצה בעונה הקודמת. עם זאת, במהלך העונה בחר בו המאמן דאג קולינס לקלע הפותח, ולו ויליאמס החל לשחק בתוך השחקן השישי של הקבוצה, העולה מן הספסל. במשחק השני בלבד שבו פתח עבור הסיקסרס, קלע מיקס 26 נקודות (20 מתוכן ברבע הראשון), קלע 9–16 מהשדה, מתוכם 7–10 מטווח השלוש (6–7 במהלכו של הרבע הראשון של המשחק).
מיקס המשיך להיות הקלע הפותח של פילדלפיה גם בעונת 2011/2012, אבל איבד דקות לאוון טרנר ככל שהוא השתפר. ב-27 במרץ 2012 קלע מיקס 31 נקודות, שיא קריירה חדש.
לוס אנג'לס לייקרס (2012–2014)
ב-13 באוגוסט 2012, חתם מיקס על חוזה לשנתיים בלוס אנג'לס לייקרס. ב-30 בנובמבר, הוא קלע 21 נקודות, מתוכן שבע שלשות (שיא קריירה עד אז) בניצחון 122-103 מול דנבר נאגטס.
ב-9 במרץ 2014 קלע מיקס שיא קריירה חדש לנקודות במשחק של 42 נקודות, כאשר לוס אנג'לס ניצחה את אוקלהומה סיטי ת'אנדר 114-110.
דטרויט פיסטונס (2014–2016)
ב-14 ביולי 2014 חתם מיקס על חוזה לשלוש שנים, $19.5 מיליון עם דטרויט פיסטונס. לאחר שפספס את 22 המשחקים שפתחו את עונת 2014-15 עם פציעה בגב התחתון, שיחק מיקס לראשונה במדי הפיסטונס ב-12 בדצמבר 2014, קלע 12 נקודות מהספסל ב-22 דקות ועזר לדטרויט לסיים רצף של 13 הפסדים עם ניצחון 105-103 על פיניקס סאנס.
ב-30 בדצמבר קלע 34 נקודות, מתוכן תשע שלשות (שיא אישי) בניצחון 109-86 מול אורלנדו. שלשה אחת הפרידה בינו ל-10 שלשות, שיא המועדון של ג'ו דיומרס לשלשות במשחק בודד.
ב-30 באוקטובר 2015 הושבת מיקס למשך 12 עד 16 שבועות לאחר שעבר הליך כירורגי כדי לתקן שבר בעצם המסרק החמישית שלו ברגל ימין. ב-13 באפריל 2016 חזר מיקס לשחק, במשחק סוף העונה נגד קליבלנד; הוא קלע 20 נקודות ב-26 דקות.
אורלנדו מג'יק (2016–2017)
ב-29 ביוני 2016 הועבר מיקס בטרייד לאורלנדו מג'יק בתמורה לבחירת סיבוב שני מוגנת עתידית. ב-19 ביולי 2016, הוא עבר ניתוח כדי לייצב את עצם המסרק החמישית ברגלו הימנית. ב-19 בספטמבר 2016 הייתה ההערכה כי הוא ישוב לשחק בנובמבר. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו כשחקן המג'יק ב-2 בדצמבר 2016, לאחר שהפציעה ברגל מנעה ממנו את המשחק ב-19 המשחקים הראשונים של העונה. הוא סיים עם 10 נקודות ושלוש חטיפות ב-17 דקות נגד פילדלפיה 76'. ב-2 בינואר 2017 קלע שיא עונתי של 23 נקודות בניצחון 115-103 על ניו-יורק ניקס. ב-19 בינואר 2017, הושבת למשך ארבעה עד שישה שבועות לאחר שהתגלה נקע באגודל ידו החזקה. בבדיקת MRI נחשפו למיקס שתי רצועות נקועות באגודל הימני. הוא עבר ניתוח באגודל חמישה ימים מאוחר יותר. הוא חזר למשחק ב-20 במרץ 2017, במשחק נגד פילדלפיה 76' לאחר שנעדר מ-26 משחקים.
וושינגטון ויזארדס (2017–2018)
ב-12 ביולי 2017 חתם מיקס על חוזה בוושינגטון ויזארדס. ב-13 באפריל 2018 הושעה ללא שכר למשך 25 משחקים על הפרת את תנאי תוכנית האנטי-סמים של ה-NBA ושל אגודת השחקנים שלה.
ב-15 באוקטובר 2018 הועבר מיקס בטרייד, לצד בחירת דראפט עתידית בסיבוב השני וסכום כספי, ולמילווקי באקס, תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב השני. השעייתו של מיקס הסתיימה ב-24 בנובמבר, והבאקס ניפו אותו מסגלם ביום שלאחר מכן.
טורונטו ראפטורס (2019–הווה)
בפברואר 2019 חתם על חוזה ל-10 ימים בטורונטו ראפטורס. ב-26 במרץ חתם בקבוצה על חוזה עד לסיום העונה. בסיום עונת זכה עם טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה על גולדן סטייט ווריורס בסדרת הגמר בתוצאה 4–2.
פרופיל כשחקן
מיקס הוא מומחה התקפי המצטיין בקליעת שלשות, במיוחד במהלכן של התקפות מעבר (transition). הוא מעט קטן מידות לשחקן בעמדת הקלע, אך נחשב לשחקן הגנה סולידי.
שרירי הלעיסה
מבנה
שרירי הלעיסה מורכבים בעיקר מארבעה שרירים משורטטים שמתחברים אל הלסת התחתונה. שרירי הלעיסה כוללים: קבוצת שרירים זו גורמת לתנועת הלסת התחתונה על גבי המפרק לסתי-רקתי. זהו מפרק מורכב אשר מאפשר את תנועת הלסת התחתונה לכל המישורים, אפשרות זו עוזרת בפעולת הלעיסה והפונטיקה.
עצבוב
בשונה משרירי ההבעה, שמעוצבבים על ידי עצב הפנים (Facial nerve, עצב VII), שרירי הלעיסה מעוצבבים על ידי עצב הלסת התחתנה של העצב המשולש (Mandibular branch of Trigeminal nerve, עצב V). שוני זה נובע ממקור התפתחותי שונה של עצבים אלה. בעוד שרירי הלעיסה התפתחו מקשת הלוע הראשונה (1st Pharyngeal arch), שרירי ההבעה התפתחו מקשת הלוע השנייה (2nd Pharyngeal arch).
Do It Better
Do It Better הוא סינגל של התקליטן הגרמני, פליקס ין, בשיתוף פעולה עם זמרת הפופ הגרמנייה, זואי ויס. השיר יצא ב-27 במאי 2022 בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. השיר נכתב על ידי פליקס ין, זואי ויס, דניאל דימן, לואיז לינדברג, מואה פטרסון המר, וירוסלב פוליקרפוב ו-Junkx, והופק על ידי פליקס ין ו-Junkx.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-67 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-4 מיליון פעמים ביוטיוב.
ב-9 בדצמבר 2022, השיר זכה בקטוגריית "שיר הדאנס הטוב ביותר" של.
ג'ו ג'ו וייט
ג'וזף הנרי "ג'ו ג'ו" וייט (באנגלית: Joseph Henry "Jo Jo" White; 16 בנובמבר 1946 –  16 בינואר 2018) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. בספטמבר 2015 הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
ביוגרפיה והקריירה
ג'ו ג'ו וייט נולד בסנט לואיס, מיזורי. הוא שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קנזס, והוא נכנס עם מכללתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA שם הוא הפסיד לאחר שתי הארכות לטקסס המערבית, שכיום ידועה כאוניברסיטת טקסס באל פאסו.
לאחר הקולג', שיחק וייט באולימפיאדת מקסיקו בשנת 1968 עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל, שלא הפסידה במשחק אחד וניצחה את נבחרת יוגוסלביה 65-50 במשחק הגמר.
לאחר האולימפיאדה, נבחר וייט בדראפט ה-NBA בבחירה התשיעית על ידי בוסטון סלטיקס, שבדיוק זכו באליפות ה-11 שלהם ב-13 שנים. בשנה שבה הגיע וייט לבוסטון, הסנטר והשחקן-מאמן של הסלטיקס, ביל ראסל, הכריז על פרישתו. בעונתו הראשונה, הסלטיקס בנו מחדש את הקבוצה שלהם, כשבחרו בדראפט את דייב קאונס וקיבלו ב את פול סילאס. ביחד עם שני אלה ועם הפורוורד הוותיק ג'ון האבליצ'ק, הפך וייט לעמוד התווך בשתי אליפויות בוסטון בשנות השבעים (בעונת 1973-74 ובעונת 1975-76).
בשנת 1970 סיימו הסלטיקס עם המאזן השלילי הראשון מאז 1951. כשווייט מוביל את ההתקפה מעמדת הרכז, הקבוצה חזרה למאזן חיובי בשנת 1971. הוא שיחק במשחק האולסטאר במשך שבע שנים רצופות, משנת 1971 ועד 1977, כשהוא גם מסיים כאחד מעשרת המובילים בליגה באסיסטים משנת 1973 עד שנת 1977. ב-1974 וב-1976, הוביל וייט את הסלטיקס לאליפות והוא קיבל את תואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA בגמר 1976.
אחד משיאי הקריירה של וייט הוא משחק עם ההארכה המשולשת נגד פיניקס סאנס במשחק 5 בסדרת הגמר של 1976. וייט הוביל את הקלעים במשחק עם 33 נקודות, והיו לו גם 9 אסיסטים בניצחון בתוצאה 128-126. הוא שיחק במשחק 60 דקות, כשמשחק רגיל נמשך רק 48 דקות, והיחיד ששיחק יותר זמן ממנו הוא גארפילד הרד מהסאנס ששיחק 61 דקות מתוך 63 דקות המשחק. משחק זה נחשב בעיני רבים למשחק הטוב ביותר ששוחק אי פעם.
וייט הועבר לגולדן סטייט ווריורס ב-1979, והוא פרש ב-1981 כשהוא שיחק עם ה-קנזס סיטי קינגס. שנה לאחר מכן גופייתו עם מספר 10 נתלתה על תקרת הבוסטון גארדן, אולמם של הסלטיקס.
וייט המשיך להיות מעורב בכדורסל, ארגן פרויקטים עם בוסטון סלטיקס, והמשיך לבוא לרוב משחקי הבית שלהם.
ב-16 בינואר 2018 נפטר ממחלת הסרטן, בגיל 71.
AlSaudiah
השם הערבי السعودية, שפורסם בשם AlSaudiah, הוא תחום של קוד מדינה בינלאומי בערב הסעודית.
היסטוריה
הדומיין ברמה העליונה הותקן ב-DNS ב-5 במאי 2010. הוא היה בין התחומים הראשונים ברמה העליונה הלא-לטינית שיצאו לשידור חי אי פעם.
ארגונים ממשלתיים הצליחו לרשום את שם הדומיין לראשונה בין התאריכים 31 במאי 2010 עד 12 ביולי 2010, ואחריו השקה ציבורית כעבור כמה חודשים. עד שנת 2013 נרשמו 1,939 שמות דומיין של AlSaudiah.
תיאור
רק אנשים או גופים הקשורים לסעודיה יכולים להירשם לתחום. הדומיין ברמה העליונה מנוהל על ידי מרכז המידע לרשת הסעודית (SaudiNIC).
שם ה-ASCII של תחום זה במערכת שמות הדומיינים הוא xn - mgberp4a5d4ar, המתקבל על ידי יישום הכללים הבינלאומיים לשמות דומיין ביישומים (IDNA) לתרגום ייצוג היוניקוד.
לערב הסעודית מוקצית גם סיומת האינטרנט .sa.
רכבת הקרח (סדרת טלוויזיה)
רכבת הקרח (באנגלית: Snowpiercer) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה דיסטופית פוסט-אפוקליפטית שעלתה לשידור ברשת "TNT" ב-17 במאי 2020. הסדרה מבוססת על הסרט הדרום קוריאני-צ'כי משנת 2013 באותו השם, שבוים על ידי הבמאי בונג ג'ון-הו, ועל הרומן הגרפי הצרפתי גם כן באותו השם משנת 1982, שעליו התבסס הסרט, שנכתב על ידי ז'אק לוב, בנג'מין לגראן וז'אן מארק רושט.
הסדרה, שמאתחלת את אירועי הסרט, עוקבת אחר נוסעיה של "רכבת הקרח", רכבת ענקית הנעה בתנועה מתמדת ברחבי העולם הנושאת את שרידיה האחרונים של האנושות שבע שנים לאחר שהעולם הופך לשממה קפואה. בסדרה מככבים דויד דיגס וג'ניפר קונלי לצידם של מיקי סאמנר, אנליז באסו, סשה פרולובה, אליסון רייט, בנג'מין היי, רוברטו אורבינה, קייטי מקגינס, סוזן פארק, לנה הול, שילה וונד, סאם אוטו, עדו גולדברג וג'יילין פלטשר. השחקנים רוואן בלנצ'ארד, סטיבן אוג, ושון בין הצטרפו לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה.
הסדרה עמדה בהליכי פיתוח ברשת "TNT" במשך למעלה משלוש שנים, והתמודדה עם בעיות הפקה רבות ועיכובים שנבעו ממחלוקות יצירתיות בין מפיקי הסדרה לרשת. הסדרה נותרה בהליכי פיתוח עד מאי 2019, אז הוכרז כי הסדרה תשודר במקום זאת ברשת האחות של "TNT", "TBS". עם זאת, בספטמבר 2019, ההחלטה להחליף רשתות בוטלה. ביולי 2021, טרם עליית העונה השלישית לשידור, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה רביעית.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת שבע שנים לאחר שהעולם הפך לשממה קפואה ועוקבת אחר שרידיה האחרונים של האנושות, שכעת מאכלסים רכבת ענקית, המונה 1,001 קרונות, הנעה בתנועה מתמדת ללא הפסקה ומסתובבת ברחבי העולם. הסדרה מעלה שאלות פילוסופיות על מלחמת המעמדות, הגדרתו של חוסר צדק חברתי ועל מהלכים פוליטיים הנובעים מהצורך לשרוד.
ראשי
תפקיד מרכזי החל מעונה שנייה:
פיתוח
בנובמבר 2015, "Tomorrow Studios" רכשו את הזכויות לפיתוח סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט "רכבת הקרח" שיצא לאקרנים בשנת 2013, שבעצמו התבסס על הרומן הגרפי הצרפתי "רכבת הקרח" שיצא לאור בשנת 1982. במאי הסרט, בונג ג'ון-הו, הצטרף לצוות ההפקה כמפיק בפועל לצידם של מרטי אדלשטיין וג'וש פרידמן, שגם כתב את התסריט. שנה לאחר מכן, בנובמבר 2016, הוזמן לפרויקט פיילוט יחד עם תסריטי גיבוי על ידי רשת "TNT". במאי 2017, הוכרז כי הבמאי סקוט דריקסון יביים את הפיילוט שנכתב על ידי פרידמן. בינואר 2018, רשת "TNT" הזמינה סדרה מלאה. בהמשך אותו החודש, פרידמן הועף מהפרויקט על ידי רשת "TNT" בגלל מחלוקות יצירתיות. חודש לאחר מכן, גרים מנסון מונה להחליף את פרידמן כמפיק בפועל. ביוני, דריקסון סירב לחזור לביים את הפיילוט עקב סכסוכים יצירתיים עם מנסון, והסביר בטוויטר:
פחות משבועיים לאחר מכן, ג'יימס הווס הצטרף לסדרה כמפיק בפועל-שותף וכבמאי על מנת לפקח על הצילומים המחודשים לפיילוט. לדברי מנסון, ההפקה לא השתמשה בכמעט שום דבר מצילומי הפיילוט המקורי מחוץ מסצנה אחת בעלת אפקטים מיוחדים, ושהצילומים המחודשים היוו את הגורם העיקרי לעיכוב בעלייתה של הסדרה לשידור. בהמשך אותו חודש, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות לשידור הסדרה מחוץ לארצות הברית וסין. במאי 2019, הוכרז כי הסדרה תשודר ברשת "TBS" במקום ברשת "TNT" באביב 2020, וכי הרשת כבר הזמינה לסדרה עונה שנייה. באותו החודש הוכרז גם כי שירות המדיה "Huanxi Media Group" חתמה על זכויות השידור של שתי העונות הראשונות באופן בלעדי בסין. מנסון עתיד לחזור כמפיק בפועל של עונתה השנייה. בספטמבר 2019, הוכרז כי ההחלטה להחליף רשתות התבטלה והסדרה תשודר ברשת "TNT" כמתוכנן.
כתיבה
הסדרה נועדה להוות אתחול מחודש לסרט המקורי משנת 2013. עלילת הסדרה מתרחשת שבע שנים לאחר שאסון אקלימי הפך את העולם החיצון לבלתי-ניתן למגורים, מה שאילץ את שארית האנושות לחיות כלואים בתוך רכבת ענקית הנעה בתנועה בלתי-פוסקת סביב העולם. הסדרה חוקרת את מאבקי הפערים בין המעמדות השונות, שכן נוסעי הרכבת מופרדים על בסיס מעמד כלכלי. באשר לאופן בו העיבוד הטלוויזיוני יבדל את עצמו מהעיבוד הקולנועי שנעשה בשנת 2013, כוכב הסדרה, דויד דיגס, אמר כי הסדרה תרחיב באופן אקספוננציאלי את העולם שנוצר בסרט וברומן הגרפי משנת 1982. "זה אחד היתרונות של טלוויזיה, יש לך זמן," אמר דיגס, "אז הפוליטיקה שמרומזת בסרט נחקרת הרבה יותר לעומק, והמנגנון של הרכבת [נחקר לעומק] - רק הדברים הקטנים שיוצרים עולם..." במהלך מסיבת העיתונאים של איגוד המבקרים בטלוויזיה לשנת 2017, נשיא "TNT" ו-"TBS", קווין ריילי חשף כי הסדרה תהיה דומה ל"הצגה של ספינת חלל "בגלל התפאורה המוצגת בה ושהיא תציג תעלומה שתתפרש לאורכה של העונה הראשונה.
ליהוק
במאי 2017, דווח על ליהוקו של השחקן דויד דיגס לדמותו של לייטון וול. בחודש שלאחר מכן, ג'ניפר קונלי ומיקי סאמנר לוהקו לדמויותיהם של מלאני קאוויל ובס טיל, בהתאמה. הליכי הליהוק נמשכו לכל אורכו של חודש יוני; בו לוהקו אנליז באסו, סשה פרולובה, אליסון רייט, בנג'מין היי, רוברטו אורבינה וקייטי מקגינס. באותו אוגוסט, הוכרז כי סוזן פארק לוהקה לדמותה של ג'ינג'ו. בספטמבר, לינה הול לוהקה לדמותה של סאיורי. ההכרזה על הזמנת הסדרה בינואר 2018 חשפה כי שילה וונד וסאם אוטו לוהקו בתפקידים לא ידועים, אך על פי הדיווחים, וונד לוהקה לדמותה של זארה, בעוד אוטו לוהק לדמותו של ג'ון "אוז" אוסווילר. באוגוסט, עדו גולדברג וג'יילין פלטשר לוהקו לדמויותיהם של בנט ומיילס, בהתאמה.
במהלך חודש אוגוסט הוכרז גם על ליהוקים לתפקידים משניים, בהם סטיבן אוג שלוהק לדמותו של פייק, טימותי וי. מרפי שלוהק לדמותו של המפקד גריי, האפי אנדרסון שלוהק לדמותו של קלימפט, ג'ונתן לויד ווקר שלוהק לדמותו של ביג ג'ון, ואלכס פאונוביץ' שלוהק לדמותו של בויאן בוסקוביץ'. בחודש שלאחר מכן, שון טוב וקרי אומאלי לוהקו לדמויותיהם של טרנס וליילה פולגר, בהתאמה. באוקטובר, אהרון גלניין לוהק לדמותו של האוסטרלי האחרון לצידה של פיונה ורום כמיס ג'יליס. במרץ 2019, רוואן בלנצ'ארד לוהקה לדמותה של אלכסנדרה בתפקיד אורח עם אפשרות לקבל תפקיד ראשי אם הסדרה תחודש לעונה שנייה. קידומה של רוואן בלנצ'ארד לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה אושר עם חידוש הסדרה באותו מאי. ביוני, גם אוג קודם לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה. באוקטובר נודע שצ'לסי האריס לוהק לדמותו של סייקס. בהמשך אותו חודש הוכרז גם ששון בין לוהק לתפקיד ראשי בעונה השנייה. בנובמבר, טום ליפינסקי לוהק לדמותו של קווין בעונה השנייה. בדצמבר, דמיאן יאנג וסקינה ג'פרי לוהקו לדמויותיהם של מר וגברת הידווד, בהתאמה.
צילומים
בינואר 2017, דווח כי צילומי הסדרה אמורים להתחיל באמצע מרץ של אותה שנה. עד 25 בספטמבר, במאי הפיילוט, סקוט דריקסון, ציין כי הפקת הסדרה החלה רשמית. צילומים מחדש לפיילוט, יחד עם שאר העונה הראשונה, שעליהן פיקח הבמאי החדש, ג'יימס הווס, החלו ב-20 באוגוסט 2018 בוונקובר, קולומביה הבריטית והסתיימו ב-24 בינואר 2019. צילומי העונה השנייה החלו ב-21 באוקטובר 2019 בלנגלי, קולומביה הבריטית, והיו עתידים להסתיים ב-20 במרץ 2020. במרץ 2020, הצילומים הופסקו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
שידור
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ברשת "TNT" בארצות הברית ב-7 במאי 2020, ואילו שירות הזרמת המדיה נטפליקס משדרת את הסדרה ברחבי העולם מחוץ לארצות הברית וסין. שירות המדיה של Huanxi אמורה לשדר את שתי העונות הראשונות באופן בלעדי בסין.
שיווק
חברי צוות השחקנים, קונלי, דיגס, רייט, סאמנר, הול ואוג, השתתפו הגיעו לסן דייגו במטרה להשתתף בכנס הקומיק-קון 2019, יחד עם המפיקים הבכירים מנסון, אדלשטיין וקלמנטס על מנת לקדם את הסדרה ולהציג לראשונה את טריילר הרשמי הראשון שלה. במסגרת הקידום לסדרה, חולקו בפאנל חטיפי חלבון המחקים את אלו מהסרט.
תגובות וביקורות
לעונה השנייה, אתר Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אהדה של 88% על סמך 16 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.1/10. על פי קונצנזוס המבקרים של האתר: Metacritic העניקה לעונה השנייה ציון ממוצע משוקלל של 59 מתוך 100 על סמך 5 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
נעמי כץ
נעמי כץ היא חוקרת ריפוי בעיסוק ופרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז רפואי הדסה ירושלים, מלמדת בבית הספר לריפוי בעיסוק בקריה האקדמית אונו. היא יו"ר העמותה הישראלית לרפוי בעיסוק (ISOT), והמייסדת והעורכת הראשונה של כתב העת הישראלי לריפוי בעיסוק (IJOT).
ביוגרפיה
את לימודי התיכון עשתה כץ במגמה ריאלית-פיזיקלית.
בשנת 1960 החלה ללמוד ריפוי בעיסוק בהדסה זיו. הלימודים נמשכו שלוש שנים, שמתוכם שנתיים לימודים עיוניים ושנה סטאז'. שנת הסטאז' כללה פסיכיאטריה וטיפול ישיר, פיזי בנפגעי תאונות, במרכז לבריאות הנפש טלביה. את הסטאז' היא עשתה בבית החולים הפסיכיאטרי ממשלתי לחולי נפש, בית החולים כפר שאול הממוקם בהר נוף שבירושלים. בסיום הסטאז', כץ המשיכה לעבוד בבית החולים בטלביה וניהלה את מחלקת הריפוי בעיסוק בבית החולים, בין השנים 1965 ל-1967.
בתום הלימודים, נסעה לשווייץ עם משפחתה, מאחר שבעלה הוזמן לעשות את הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה בעיר ברן. במשך ארבע השנים שהמשפחה הייתה בשווייץ, כץ עבדה כמרפאה בעיסוק בבית החולים הפסיכיאטרי בברן.
לאחר שחזרה לישראל בשנת 1963, היא קיבלה את ההסמכה לריפוי בעיסוק, מטעם בית הספר לריפוי בעיסוק בירושלים שבמרכז רפואי הדסה, ובמקביל המשיכה לעבוד וללמד במקום. בשנת 1969 נשלחה מטעם בית הספר לריפוי בעיסוק בירושלים להמשך לימודיה, במסגרת מלגה שקבלה מארגון הדסה, באוניברסיטת דרום קליפורניה, שבלוס אנג'לס, ארצות הברית. בשנת 1977 היא השלימה את לימודי התואר הראשון. בשלב זה, בית הספר לריפוי בעיסוק בירושלים הציע לה להמשיך בלימודים להשלמת הדוקטורט באותה אוניברסיטה. בשנת 1979 היא השלימה את התואר השני ובשנת 1981 היא השלימה את לימודי הדוקטורט בריפוי בעיסוק. הדוקטורט שלה עסק בהשפעות האינטראקטיביות בסגנונות למידה של סטודנטים, הרצאה לעומת דיון קבוצתי, על מיומנויות בפתרון בעיות, הישגים, זמן לימוד וגישה (ATI - Aptitude-Treatment Interaction).
בשנת 2000 כיהנה כפרופסור אורח במחלקה לריפוי בעיסוק באוניברסיטת קווינסלנד, בריסביין, אוסטרליה וכפרופסור אורח במחלקה לריפוי בעיסוק באוניברסיטת אוקלנד לטכנולוגיה, אוקלנד, ניו זילנד.
בשנים 2002–2004 כיהנה כפרופסור מן המניין לרפואה, בבית הספר למקצועות הפקולטה לרפואה, באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן, כפרופסור אמריטה שם.
בין השנים 2004–2009 עסקה בהוראה ובייעוץ לדוקטורנטים, במשרה חלקית, בבית הספר לריפוי בעיסוק, בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית ירושלים.
בשנת 2007 מונתה כמנהלת מכון המחקר למקצועות הבריאות והרפואה, במכללה האקדמית אונו והחלה ללמד שיקום קוגניטיבי, קוגניציה ותפקוד, תאוריות ומודלים קוגניטיביים בריפוי בעיסוק, אירוע מוחי ופגיעות ראש, בריאות הנפש, זקנה, אוכלוסיית אוטיסטים מתבגרים, שירות בצבא וחזרה לעבודה.
מחקריה של כץ עוסקים בנושאים קוגניטיביים באירוע מוחי ופגיעות ראש וחזרה לעבודה, בעיות קוגניטיביות בבריאות הנפש, זיקנה, אוכלוסיית אוטיסטים מתבגרים, וניתוח של תוכנית "רואים רחוק" ושרות בצבא.
נעמי כץ נשואה לפרופסור חיים כץ ולהם שלושה ילדים.
גיסקו
גיסקו היה איש צבא ודיפלומט קרתגי. נרצח במהלך מלחמת שכירי החרב.
ביוגרפיה
לאחר המלחמה הפונית הראשונה, מצאה את עצמה קרתגו מרוששת לחלוטין, ולא היה באפשרותה לשלם לשכירי החרב הרבים שלחמו בצבאה. גיסקו, שהיה אותו הזמן המפקד הזמני של השכירים, הציע למועצה להעביר את החיילים לאפריקה בקבוצות קטנות, כך שיהיה יותר קל לשלם להם. אולם המועצה סברה שיהיה קל יותר לבקש מהשכירים לוותר על חלק משכרם אם יקובצו יחד. ולכן כינסה את כולם בעיר קיסה, וחנו נשלח אליהם למשא ומתן. המשא ומתן לא עלה יפה, והשכירים איימו לעלות על קרתגו אם לא ישלמו להם תוספת. המועצה מיהרה לשלוח את גיסקו, שהיה מוכר לשכירים. הוא הגיע אליהם והצליח להגיע להסדר עמם.
אולם עבד קמפני בשם ספנדיוס, ולובי בשם מאתוס, חששו שכוונתם האמיתית של הקרתגים היא לפזר את השכירים, ואז להיפטר מהם ולקחת חזרה את הכסף. גיסקו הרגיש בכך ופעם כאשר תבעו הלובים את כספם, ענה להם גיסקו שיבקשו את שכרם ממאתוס. הלובים נעלבו והחלו בוזזים את המטען של גיסקו ואנשיו. ספנדיוס ומאתוס ניצלו את המהומה, ותפסו את הפיקוד על השכירים. הם השביעו אותם להילחם לנצח בקרתגו. את גיסקו ואנשיו כ-500 במספר, לקחו בשבי, אולם לפי דבריו של פוליביוס, זכו ליחס טוב מצד שוביהם.
אולם לאחר ניצחונו של חמלקרת ברקה, בקרב מקאר, ערקו 2,000 פרשים נומידיים תחת פיקודו של נארוואס, ממחנה המורדים אל מחנהו של חמלקרת. הם זכו ליחס טוב מצד הקרתגים, וחמלקרת אף העניק את בתו לאשה לנארוואס. ספנדיוס חשש שיחס כזה יגרור עריקות נוספות, ובעצתו של אוטאריטוס, הוחלט להוציא להורג את גיסקו. הוא ואנשיו הובלו אל מחוץ למחנה, ידיהם ורגליהם נכרתו, וכך גם אפם ואוזניהם. לאחר מכן הושלכו לתוך בור בעודם חיים. רצח אכזרי זה, גרם לקרתגים להשליך כל מורד שנלקח בשבי אל רגלי הפילים.
גיסקו בתרבות
גיסקו נזכר ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו".
כמעט 2000
כל גיליון של כתב העת הוקדש לנושא מסוים, כגון צעצועים או תעשיות, ובנוסף היו בו מדורים קבועים: סקירת ספרים, חדשות וחידושים, חידות ותשבץ היגיון.
ערכה את "כמעט 2000" מירה משולם, ועם חברי מועצת המערכת נמנו פרופ' נאוה בן-צבי, פרופ' רפאל איקן, פרופ' פיטר הילמן ועוד.
נוקלאז
נוקלאז (Nuclease) הוא אנזים המסוגל לבקע קשרים פוספודיאסטרים בין נוקלאוטידים. את הנוקלאזות מקובל לחלק לאנדונוקלאזות, החותכים קשרים בתוך שרשרת פולינוקלאוטיד, ולאקסונוקלאזות, המבקעים את הקשרים בקצה השרשרת.
בסוף שנות השישים של המאה ה-20 ורנר ארבר וסטיוארט לין בודדו דוגמאות של שני סוגים של אנזימים האחראיים על הגבלת גידול של פאג'ים בחיידק Escherichia coli. אחד מאנזימים אלו הוסיף קבוצת מתיל בסוף ה-DNA (מתילאז; Methylase), ואילו האחר ביקע DNA שלא עבר מתילציה במגוון מקומות לאורך המולקולה (אנזים הגבלה).
לנוקלאזות אתר הכרה ואתר חיתוך. האנזים מזהה רצף גנטי ספציפי (זה אתר ההכרה, למשל AATT באיור המצורף) ובהתאם אליו יחתוך את הרצף במיקום ספציפי (באיור המצורף, יחתוך בין שני הגדילים על גבולות אתר ההכרה). ברוב המקרים, אך לא תמיד, אתר החיתוך ימצא בתוך אתר ההכרה. אתר ההכרה יהיה לרוב בעל רצף במבנה של פלינדרום.
החיתוך יכול לייצר "קצוות דביקים" בהם לכל גדיל שנחתך יש שארית של רצף נוקלאוטידים חד גדילי, או "קצוות כהים" בו שני הקצוות מסתיימים ברצף דו-גדילי.
דוגמאות לנוקלאזות מוכרות הם RNase A (החותך RNA חד גדילי) ו-DNase I.
אדוארד מודריק
ביוגרפיה
מודריק בילדותו עסק באתלטיקה, בהתעקשותו של אביו. הוא התכונן בכוונה להפוך לאתלט בקרב עשר, אבל חלם להיות שחקן כדורגל.
ב-6 ביולי 1959, רשם מודריק את הופעת הבכורה שלו במדי הדינמו בהפסד 2-1 לטורפדו מוסקבה.
ב-10 בנובמבר 1963, רשם מודריק את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות נגד נבחרת איטליה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה 1964.
ב-19 במאי 1964, כבש מודריק את שערו היחיד במדי הנבחרת הסובייטית בניצחון 0-1 מול נבחרת אורוגוואי כאשר הבקיע מבעיטה רחוקה.
מודריק שיחק עם נבחרת ברית המועצות ביורו 1964, כאשר הוצב בעמדת המגן השמאלי. הוא היה חלק מהנבחרת עד הגמר, שם הפסידה 2-1 לנבחרת ספרד. משחק ההגנה שלו זכה לשבחים לאורך כל הטורניר, והוא היה חלק חשוב בהצלחת הקבוצה להגיע לגמר.
איפר
איפר (בצרפתית: Ypres, בהולנדית: Ieper) היא עיר במערב פלנדריה שבצפון בלגיה. העיר ופרווריה מונה כ-35,000 תושבים. פרסומה של איפר בא לה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, עת סבלו העיר וסביבותיה מקרבות עזים שניטשו בין הצבא הגרמני לבין צבאות מדינות ההסכמה.
העת העתיקה וימי הביניים
איפר נוסדה לפני ספירת הנוצרים על ידי שבטים גאלו-בלגיים שחיו בפלנדריה. היא נכבשה ונחרבה במאה הראשונה לפני הספירה על ידי הרומאים. בימי הביניים הגיעה העיר למעמד כלכלי ותרבותי חשוב. בזכות מיקומה הנוח במרחק של עשרות קילומטרים ספורים מחוף הים הצפוני, ובסמוך לרשת דרכים, נהרות ותעלות, הייתה העיר לעיר מסחר חשובה, השלישית בחשיבותה בפלנדריה, אחרי ברוז' וגנט. כלכלתה התבססה על סחר טקסטיל, צמר ופשתן, בעיקר עם אנגליה, הולנד וצרפת. על אף שרפה שכילתה חלק מהעיר העתיקה ב-1241, השתקמה העיר במהירות. במחצית המאה השלוש עשרה מנתה אוכלוסייתה כ-40,000 איש (יותר מפריז ולונדון גם יחד, באותה עת), והיא נחשבה לעיר-מדינה עצמאית. עוצמתה של העיר באה לידי ביטוי גם בכוחות צבאיים ששלחה לקרב הדרבנים המוזהבים (1302), לקרב פבלנברג (1304) ולקרב קאסל (1328).
לקראת סוף המאה הארבע עשרה החלה איפר בשקיעה כלכלית, שקיעה שנמשכה כמאתיים שנה. חברו לכך מספר סיבות: מחסור בצמר, ירידה בביקוש מוצרי הטקסטיל, מגפה שקטלה חלק ניכר מהאוכלוסייה (1316), גירוש חלק מיצרני הטקסטיל בעקבות קרב קאסל (1328), וחורבן שהמיטו האנגלים, בתמיכת העיר היריבה גנט, על סביבתה של איפר (1383), דבר שגרם לירידה נוספת בביקושים ובכוח העבודה של העיר. השקיעה הכלכלית התבטאה במניין האוכלוסייה, עד שב-1491 הגיע המניין לשיא שלילי - 7,600 תושבים בלבד.
איפר, כחלק מפלנדריה, עברה תהפוכות מדיניות רבות בימי הביניים. עד 1384 הייתה העיר כפופה לשלטון רוזנות פלנדריה. בין 1384 ל-1477 הייתה פלנדריה חלק מארצות השפלה הבורגונדיות. מ-1477 עד 1556 הייתה פלנדריה חלק מארצות השפלה ההבסבורגיות, ובאותה שנה ירש אותה פליפה השני, מלך ספרד. פלנדריה ומחוזות אחרות מרדו ב-1581 בשלטון הספרדי, אך חזרו לשלטון ספרד על ידי אלכסנדר פרנזה, דוכס פארמה, שצר על אנטוורפן בשנים 1584–1585. פרנזה צר גם על איפר במשך 8 חודשים, ולאחר שנכנעה בזזו חייליו את העיר והרגו תושבים רבים. פלנדריה ושאר המחוזות המורדים נודעו מאז ואילך כארצות השפלה הספרדיות או ארצות השפלה הדרומיות.
מלחמת העולם הראשונה
איפר הייתה אחת הערים האירופאיות שנפגעו ביותר במלחמת העולם הראשונה. בין אוקטובר 1914 לאוקטובר 1918 התחוללו חמש סדרות של קרבות קשים בסמוך לעיר. בקרבות אלו נהרגו כמיליון בני אדם מיותר מ-15 מדינות שונות.
למיקומה האסטרטגי של איפר בין גרמניה לצפון צרפת נודעה משמעות רבה בעת המלחמה. הגרמנים, שפעלו לפי תוכנית שליפן וניסו לפרוץ לצרפת מצפונה, כבשו בסערה את פלנדריה והגיעו לסביבות איפר. הם התבססו בגבעות שמצפון, ממזרח ומדרום לעיר, וכיתרו את "מבלט איפר" - שטח בצורת חצי סהר ובמרכזו איפר. השטח הוחזק בידי מדינות ההסכמה, ובלט מזרחה לתוך השטח שהוחזק בידי הגרמנים. הבריטים, שהתערבו במלחמה עקב הפרת הגרמנים את הנייטרליות של בלגיה, יחד עם הצרפתים ולוחמים ממדינות ההסכמה האחרות, ניסו להדוף את הגרמנים מזרחה, אך קרב רדף קרב ללא תוצאות משמעותיות מלבד אבדות רבות לשני הצדדים. במהלך שנות המלחמה הפכה איפר לסמל חשוב בעיני העם הבלגי, בהיותה אחת הערים הבלגיות המעטות שלא נכבשו על ידי הגרמנים.
הקרב הראשון על איפר, בו ניסו שני הצדדים הלוחמים למנוע זה מזה לכבוש את העיר ולהחזיק בה, החל למעשה בכניסתה של פלוגה גרמנית קטנה לעיר, ב-3 באוקטובר 1914. הבריטים פרצו אל העיר ב-14 באוקטובר, והגרמנים נסוגו מיד לעבר הגבעות. הבריטים לא הסתפקו בסילוק הגרמנים מהעיר ופתחו תוך מספר ימים במתקפה כללית על הפלוגות שכיתרו את העיר. מטרת הקרבות נבעה, ככל הנראה, משאיפתם של הבריטים להגן על נמלי התעלה האנגלית ועל קווי ההספקה שלהם. איפר הייתה המכשול העיקרי האחרון בפני הגרמנים בדרכם אל בולון-סור-מר ואל קאלה היושבות לחוף התעלה. הצרפתים שאפו למנוע מהגרמנים לאגף את צבאות ההסכמה מצפון, איגוף שנחשד כמטרתם של הגרמנים בעקבות המפלות בקרב על האן ובקרב הראשון על המארן.
הקרבות נערכו בין 19 באוקטובר ל-22 בנובמבר 1914. מדינות ההסכמה איבדו בקרבות בין 180,000 ל-215,000 לוחמים, הרוגים, פצועים ונעדרים. לגרמנים נמנו כ-20,000 הרוגים, 84,000 פצועים ו-31,000 נעדרים.
הקרב השני על איפר היה למעשה סדרה של ארבעה קרבות, שהתנהלו בצפון המבלט: קרב רכס חראפנסטאפל (Gravenstafel) שהתחולל ב-22 וב-23 באפריל 1915, קרב סנט ז'וליין (St. Julien) מ-24 באפריל עד 4 במאי 1915, קרב רכס פרזנברג (Frezenberg) מ-8 במאי עד 13 במאי 1915, וקרב רכס בלווארדה (Bellewaarde) ב-24 וב-25 במאי 1915. בקרבות אלו נהרגו, נפצעו או נשבו כ-70,000 לוחמי מדינות ההסכמה, וכ-35,000 גרמנים. תוצאות הקרבות צמצמו את מבלט איפר וקרבו את קו הכיתור של הגרמנים לעיר עצמה.
בקרב איפר השני הופעל בהצלחה, לראשונה בהיסטוריה, נשק כימי כנשק להשמדה המונית. ב-22 באפריל 1915 הפציצו הגרמנים את כוחות ההסכמה שחנו ליד איפר בגז כלור, והרגו כ-6,000 חיילים צרפתים וצפון אפריקנים. רבים יותר התעוורו כתוצאה מהמתקפה. גם הלהביור הופיע לראשונה בקרבות איפר, ביולי 1915.
הקרב השלישי של איפר ידוע גם בשם "קרב פשנדל" (על שם מקום הקרבות האחרונים בסדרה). זו הייתה סדרה של שמונה קרבות, שהחלו ב-7 ביוני 1917 ונמשכו עד 10 בנובמבר אותה שנה. מטרת הקרבות הייתה השגת שליטה ברכס שליד העיירה הבלגית פשנדל (Passchendaele), כ-7 ק"מ צפונית-מזרחית לאיפר, כדי להבקיע אל מעבר לקווים הגרמניים, בין הנהר לייה לבין החוף הצפוני, ולכתר מצפון את הארמייה הרביעית הגרמנית. התמרון נועד גם לפגוע בפעולות הצוללות הגרמניות, שבסיסן היה בנמלי הים הצפוני. בקרבות שנמשכו חודשים נכבשו רק קילומטרים ספורים על ידי כוחות ההסכמה. מחיר הקרבות היה גדול מאוד: כ-400,000 הרוגים גרמנים, וכ-250,000-300,000 הרוגים ממדינות ההסכמה, רובם בריטים. בין הגרמנים שנפצעו בקרב פשנדל היה אדולף היטלר, לימים מנהיגה של גרמניה הנאצית.
בקרב איפר השלישי, ביולי 1917, הופעל לראשונה גז חרדל נגד הבריטים. על שם מתקפה זו מכונה גז החרדל גם בשם "איפריט" ("Yperite").
הקרב הרביעי של איפר ידוע גם בשם "הקרב על לייה". את הקרב יזמו הגרמנים כחלק ממתקפת האביב, במטרה לכבוש את איפר ולהדוף את הבריטים אל נמלי התעלה. סדרת הקרבות, שנערכו בין 9 ל-29 באפריל 1918, התחוללו בחמישה מוקדים עיקריים במבלט איפר. הגרמנים, שנהנו מעדיפות איכותית ומספרית, ריסקו בתחילה את שתי הדיוויזיות הפורטוגזיות שהגנו על קווי מדינות ההסכמה, אך למרות זאת הצליחו הדיוויזיות האוסטרליות, הצרפתיות והבריטיות לעצור את התקדמות הגרמנים.
הקרב החמישי של איפר, הידוע גם בשמות "התקדמות בפלנדריה" ו"הקרב על פסגות פלנדריה", התחולל בין 28 בספטמבר ל-2 באוקטובר 1918. היה זה לאחר כישלונה של מתקפת האביב הגרמנית. מדינות ההסכמה יזמו מתקפה משולבת בכל החזיתות, כדי למוטט את שארית ההתנגדות הגרמנית. אחד משדות הקרב האלו היה מבלט איפר. במהלך הקרב נכבשו הגבעות הסמוכות לעיר וכוחות ההסכמה התקדמו מזרחה לגנט. הרוגי הגרמנים הוערכו בכ-10,000, והרוגי מדינות ההסכמה הגיעו לכ-9,000.
בארבע שנות המלחמה הופגזה איפר פעמים אין-ספור, ונחרבה כמעט כליל. הגרמנים שישבו על הגבעות הסובבות את העיר המישורית, נהנו מתנאי ארטילריה משופרים, וטיווחו את תותחיהם לעבר העיר. בחודש מאי 1915 פונתה איפר בכפייה מאחרוני האזרחים שעדיין נותרו בה, ונותרה עיר רפאים עד סיום המלחמה ושיקום העיר. ראשוני החוזרים החלו לשוב אליה בתחילת 1919 אך לא מצאו בה דיור ראוי. הם התגוררו בבקתות עץ ועסקו בבנייה מחדש של העיר, שארכה כשנתיים. מבני התרבות ההיסטוריים העתיקים של העיר, כגון אולם הבד והקתדרלה, שוחזרו בקפדנות בעבודת נמלים במשך שנים ארוכות. ב-1919 וב-1920 הוקמו כמאה וחמישים בתי קברות צבאיים בעיר ובסביבותיה, והוקמה בה אף אנדרטת שער מנן לזכר נעדרי צבאות האימפריה הבריטית שמקום קבורתם לא נודע.