cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צחר כחלחל
שימושים עיקריים בצחר כחלחל
כמו כן, צחר כחלחל משמש כעץ בחקלאות יערנית: 1. נוי; 2. שימור הקרקע; 3. מניעת סחף; 4. ייצוב חולות; 5. שבירת רוחות; 6. מתן צל לגידולים מסחריים רבים כולל קפה, קקאו, כינין ווניל וגם כגדר חיה לגידול פסיפלורה; 7. מחסה.
צחר כחלחל מוערך במספר ארצות כאחד העצים המתאימים ביותר להזנת בעלי חיים ממספר סיבות: אפשרות לרעייה ישירה של צאן ובקר החל מהשנה השנייה לשתילתו; הכנת מספוא אמצעים מכניים היא קלה והיבול מתחדש כל מספר חודשים; 3 העלים מכילים רמות גבוהות של חלבון (23%). צחר כחלחל ידוע כצמח רעיל לסוסים, חמורים, פרדות וחזירים, אפילו לבקר, כבשים ועיזים הניזונים ממנו בכמות גדולה מאבדים את שער. הצמח רעיל בגלל חומצת אמינו מימוזין, שהיא רעילה לבעלי חיים בכמויות גדולות של למעלה מ-30% מהתזונה). ניתן לבטל רעילותו של הצמח על ידי שטיפה וייבוש או על ידי הוספת החיידק Synergistes jonesii לקיבת הפרה. שיטה זו הוכנסה משנות 1980 בכל המדינות שמשתמשים בעץ זה כמזון לבעלי חיים במשק החקלאי באוסטרליה, הודו וסין.
לבני אדם אסור לאכול את התרמילים והזרעים הטריים. אבל, עלים צעירים, תרמילים וזרעים מבושלים נאכלים ללא חשש, זרעים בוגרים קלויים יכולים לשמש כתחליף קפה או זיוף.
גורמי הסיכון והשפעת פלישתו
מספר רב של תכונות הפכו את צחר כחלחל לצמח פולש בפועל או בכוח ואלו הם: הוא מתפשט מאוד באזורים הטבעיים שלו ואף הפך לצמח פולש באזורים הללו וגם מחוץ להם באופן מוכח. הוא מגלה הסתגלות ועמידות לסביבות שונות. הוא אינו נאמן לבית גידול מיוחד ובלעדי. נזקים, שריפה וכדומה בבית הגדול ממריצים את התפשטותו. לאחר שלב התבססות, ההדברה שלו מאוד קשה, היות שהוא מתחדש בקלות לאחר כריתה ויש הכרח להשתמש בחומרים כימיים על מנת למנוע התחדשות. הוא מהווה עץ חלוץ באזורים מופרעים. הוא סובלני לצל. גדילתו מהירה. הוא מיצר כמויות עצומות של זרעים בני קיימא במשך יותר משנה אחת, ויש אומרים שבנק הזרעים שלו נשאר חיוני באדמה במשך לפחות 10עד 20 שנים לאחר פיזור הזרעים (לא ברור האם יש בישראל חרקים המזיקים לצחר כחלחל, למשל אוכלים את זרעיו). צחר כחלחל מתרבה גם באופן וגטטיבי, ובעל שונות גנטית גבוהה שעלולה ליצור בני-כלאיים שמותאמים לאזורים נוספים שבהן הקרה אינה נפוצה.
הוא יוצר סבך צפוף שדוחק את הצומח המקומי, במיוחד מינים אנדמיים ואף נדירים. והופך שטחים נרחבים לבלתי נגישים, בלתי ניתנים לעיבוד ולדלים מבחינת מגוון הצומח.
צחר כחלחל בישראל והחשש ממנו
בישראל נחשב צחר כחלחל לעץ נוי ללא ערך כלכלי, ומאידך הוא נחשב לעץ פולש, שעלול להזיק, ועל כן הוחלט למנוע את התפשטותו על ידי גורמי ממשל וחברות כמו חברת מקורות ונתיבי ישראל.
צחר כחלחל הובא לארץ במסגרת ניסיונות אקלום של עצים אקזוטיים בארץ ישראל על ידי הממשל הבריטי והקרן הקיימת לישראל לצורך ייצוב החולות ושבירת רוחות באזורים הסמוכים לחוף הים בתקופת השלטון הבריטי. העץ נקלט בהצלחה באזור החולות והחוף. בהמשך צחר כחלחל ניטע בגינות פרטיות ובגנים ציבוריים והוא משמש בעיקר כצמח נוי בגינות ללא ערך חקלאי וכלכלי. אף על פי שנחשב כאחד מהמינים הפולשים ביותר בעולם, עד ל הוא לא התאפיין כצמח פולש בישראל.
בשנות 2010 התקבלו דיווחים לא מעטים על התפשטות טבעית בכל אזורי ישראל, בגינות במחצבות, בצדי כבישים, בשטחים פתוחים ובקרקעות שונים. חלק מהפרטים שנצפו התבססו בבתי גידול שאינם לחים. הוא דווח כפולש בגינות (מזכרת בתיה, מושב יפית) במחצבות (מחצבת מודיעין), באזור ירושלים ומודיעין, בקריית שמונה (פארק הזהב, נחל הטחנות ובגינות פרטיות, כנראה הזן הוא 'גלברטה'), בפארק רמת הנדיב ובנחלי אגן הכנרת. דיווחים אלו ואחרים על סימני התפשטות מובהקים בישראל העלו את המוטיבציה לעצור את ההתפשטות.
צחר כחל הוכנס בפברואר 2013 לרשימת צמחי הנוי הזרים הלא-רצויים בישראל: צמחים בעלי פוטנציאל פלישה במערכות אקולוגיות טבעיות בישראל. כמו כן, הוא נוסף לרשימת הצמחים הפולשים במהדורת 2019 (הראשונה 2010) של הספר "הצמחים הפולשים בישראל", המרכז את המידע על מיני צמחים פולשים. הוא נכנס צחר כחלחל לרשימת המינים שאינם מומלצים לגינון שפרסמו משרד להגנת הסביבה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, רשות הטבע והגנים וגורמים נוספים. גורמים אלה מעריכים שהרוב המכריע של המוקדים עדיין קטנים, ועל כן, יש סיכוי סביר לצמצם את היקף המוקדים ואף לבער חלק גדול מהם באמצעות יישום נכון של הוראות וטיפולים מקצועיים עשוי לעצור את התפשטותו.
מכון התקנים הישראלי במפרט ירוק למשתלות דורש: "יש לוודא כי החומר הצמחי במשתלה נקי ממיני הצמחים הפולשים הבאים:...צחר כחלחל..." . צחר כחלחל הוא אחד ממיני העצים הפולשים, שלאחר בחינה מקצועית הוחלט שיש לפטור מן ההגנה ומן החובה לרישיון כריתה או העתקה שלהם.
דרכי הדברה מומלצות
עקרון ההדברה כולל גילוי מוקדם של הנבטים ותלישתם לפני התבססותם. הדברת העץ הבוגר באמצעות עקירה או טיפול בחומרי הדברה על ידי חתך והזרקה לגזע או קידוח ומילוי בחומר הדברה או כריתה או מריחה על הגדם. אין מידע על השיטה הביולוגית כנגד צחר כחלחל.
כרמל לוטן
כרמל לוטן (נולדה ב-3 במרץ 1994) היא שחקנית ישראלית. ידועה בשל תפקידה בתור דפי כרמון בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" של ערוץ דיסני (2013-2012), ובתור דניאלה בן גד בסדרת הנוער "נעלמים" של ניקלודיאון (2021-2016).
ביוגרפיה
לוטן נולדה בשוהם, היא הבת הבכורה מבין חמישה אחים. משפחתה מתגוררת במושב שדה ורבורג.
למדה בבית ספר תיכון בשוהם במגמות תיאטרון וקולנוע, והשתתפה במספר חוגים וסדנאות תיאטרון, בהמשף עברה ללימודי משחק במכללת האנטר בניו יורק.
קריירה
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "מעצר בית" בערוץ 2, ו"אחרי הצלצול" בערוץ דיסני, המבוססת על הסדרה האמריקאית "As the Bell Rings".
בשנת 2012 החלה לשחק את אחת הדמויות הראשיות של דפי כרמון בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני למנויי yes ובשנת 2013 שבה לשחק בעונתה השנייה.
ב-2016 החלה לשחק בסדרת המתח לנוער "נעלמים" בניקלודיאון, בתור דניאלה בן גד, במשך שלוש עונות עד לסיומה ב-2021.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד אורח כמוקדנית בחנות פרחים בעונתה השלישית של הקומדיה "לה פמיליה" בערוץ רשת 13.
אלפרד אייזנשטאדט
קורות חיים
אייזנשטאדט נולד ב-1898 בפרוסיה המערבית שבגרמניה במשפחה יהודית. ב-1906 עבר עם משפחתו לבירה ברלין. צילום עניין את אייזנשטאדט כבר מילדותו, והוא החל לצלם בגיל 12 במצלמה שקיבל בהשאלה, ובגיל 14 קיבל את מצלמתו הראשונה, "קופסה" של קודאק. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני ונפצע בשנת 1918. ב-1920, בימי רפובליקת ויימאר, בעת שעבד כמוכר חגורות וכפתורים, החל לצלם כפרילנסר בסוכנות צילום בברלין; הסוכנות נרכשה בשנת 1931 על ידי Associated Press.
מרתה'ס ויניארד
אייזנשטאדט נהג לצאת לחופשה שנתית במהלך אוגוסט באיי מרתה'ס ויניארד במשך כ-50 שנה. במהלך הקיץ שם, הוא היה עושה מגוון ניסויים בצילום, כשהוא ניסה מגוון עדשות ופילטרים שונים. אייזנשטאדט חיבב מאוד את המגדלורים של המקום.
שנתיים לפני מותו, אייזנשטאדט צילם במרתה'ס ויניארד את נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ואשתו הילרי קלינטון עם בתם צ'לסי קלינטון. צילום זה נחשב כצילום האחרון שהוא צילם בחייו.
אייזנשטאדט נפטר בגיל 96 במסצ'וסטס.
שנות ה-30 של המאה ה-8
שנות ה-30 של המאה ה-8 היו העשור הרביעי של המאה ה-8, החלו ב-1 בינואר 730 והסתיימו ב-31 בדצמבר 739.
תחיית ישראל
"תחיית ישראל" הייתה חברה שנוסדה באייר תרמ"ב (1882) על ידי אליעזר בן-יהודה, נסים בכר והרב יחיאל מיכל פינס ומטרתה הייתה פיתוח הלשון העברית כשפה מדוברת, חינוך עברי-לאומי וגאולת אדמות ארץ ישראל.
החברה ביקשה להגדיל את היישוב היהודי ולהפכו לרוב בארץ, פעלה לרכישת אדמות ולדאוג לכלכלתם של יושבי הארץ היהודים ולהחייאת השפה העברית, תוך הכרה וחקר עברה של הארץ.
בחודש אדר א' תרמ"ג (1883) פרסמה החברה את "ספר הזכרונות לחברת תחיית ישראל" הכלל את "ספר הברית", "קריאה לאחינו אשר בגולה", "משנת ארץ ישראל" ו"סוף דבר".
בין פינס ובן יהודה נוצרה ידידות קרובה, אולם היו להם השקפות שונות באשר ללאומיות. פינס התייחס להפרחת השממה והשבת כבוד הארץ ולצורך במעין ישועה לאחים הזקוקים לתמיכה. בן יהודה התייחס לשלושה מרכיבים: ארץ, שפה לאומית והשכלה לאומית. להשקפתו, יישוב הארץ הוא הכרחי וכך גם הרוב היהודי ורכישת האדמות, אך גם שירוש הלשון העברית לבאי הארצות השונות, והדגשת חשיבותה של שפה אחת המחברת בין כל היהודים.
בספר הברית נקבע תקנון החברה, ובו ההכרזה כי כל אדם יוכל להצטרף אליה, בלי קשר לעולמו הדתי, אולם הנוסח הראשוני של בן יהודה לא התקבל על ידי פינס והוא סייע בכתיבת מסמך מורחב ומקובל על הצדדים.
מטרת החברה הייתה לסייע לנוער יהודי ולחקור את תנאי האקלים, האדמה, המחצבים, והאוכלוסייה בארץ, והיא העדיפה שמקום מושבה יהיה ירושלים אליה יהיו קשורים סניפים בארצות שונות.
בן יהודה ופינס מימשו הלכה למעשה את העקרונות. פינס חקר את תכונותיה של הארץ במטרה להשיב לשאלותיהם של יהודי רוסיה והוציא את "משנת ארץ ישראל" שנכלל בספר הזכרונות. בן יהודה חקר את הארץ ושילב במאמריו ב"חבצלת" את עקרונות תחיית ישראל ובמדורו "מדע הארץ" רשימות על אוצרותיה ותנאי המחיה בה, המידע נדפס ב"ספר ארץ ישראל", בו גם שיבץ מילים שאימץ מהשפה הערבית, היות שטען כי בעזרתה ניתן יהיה להחיות את השפה ולתקן בה מילים שאין להם צורה עברית.
בעקבות הפרעות באביב 1882 ובמיוחד פוגרום בַּאלטָה, החליטו יהודים רבים לעזוב את רוסיה ולצאת לישראל, האגודה סייעה לחלקם להגיע. אולם בעקבות עליה של יהודים רבים השלטון העות'מאני פרסם צו כנגד כניסת יהודים לארץ ישראל, ואסר על פעילות לאומית, כל אלה היוו איום על גורל האגודה.
ב-9 באוגוסט 1882 יצאו פינס ובן יהודה בקול קורא לאחים בגולה בו הם הציעו להקים חברה בינלאומית שהוועד הפועל שלה ממוקם בירושלים ומטרתו לקשר בין קהילות יהודיות בעולם ולרכז את הכספים שיופקדו בבנקים בגרמניה ואנגליה, כן הדגישו שמועמדים יוכשרו לעבודת אדמה.
ב-11 בינואר 1884 הוציאו בן יהודה ופינס את הירחון "מבשרת ציון", כשבן יהודה הוא עורכו, הירחון היה המשך לחבצלת והוא נועד להיות ביטאונה של תחיית ישראל. הוא היה חדשני בשימוש בכתבות של סופרים מהמושבות, אולם הוא שרד ארבעה גיליונות שהאחרון שבהם יצא ב-12 בספטמבר 1884.
האגודה טיפלה בחברי "שיבת החרש והמסגר" והכשירה אותם, היא קנתה לכל אחד מהם "כלי מלאכת ברזל במחיר חמש מאות פרנק". והם נשלחו בתור שוליות לבעלי מלאכה, וכן החברה שכרה עבורם דירה, אולם התרומות שנתנו לה להגשים מטרה זו היו קטנים מדי והיא התקשתה בפעילות זו.
במהלך שנת תרמ"ד מרבית חברי קבוצת שיבת החרש והמסגר עזבו את ירושלים, הקבוצה פעלה למשך שנתיים נוספות ועם פירוק שיבת החרש הסתיימה פעילותה של תחיית ישראל.
האגודה נסגרה בשנת 1886 גם מכיוון שעם ייסוד המושבות הראשונות: ראשון לציון, ראש פינה ויסוד המעלה. האגודות השונות נדחפו לשולי העשייה ההתיישבותית.
תיקון רציפות
בתורת ההסתברות, תיקון רציפות היא טרנספורמציה המופעלת על משתנה מקרי בעל התפלגות בדידה, כשמנסים לקרב אותה באמצעות התפלגות רציפה, על מנת לשפר את הקירוב.
לפני שתוכנות סטטיסטיות בעלות יכולת חישוב חזקה היו זמינות, לתיקוני רציפות היה תפקיד חשוב ביישומים של מבחנים סטטיסטיים בהם המשתנה הנבדק היה בעל התפלגות בדידה, כמו התפלגות בינומית או פואסונית; בפרט הייתה להן חשיבות רבה עבור חישובים שנעשו באופן ידני.
כשרמת דיוק גבוהה במיוחד אינה נדרשת, חישובים הנעשים במחשב עבור פרמטרים מסוימים יכולים להסתמך גם היום על תיקון הרציפות, וכך לשפר את הדיוק (לעומת אי-שימוש בתיקון רציפות) תוך שמירה על פשטות התוכנה ועל מהירות הריצה שלה.
התפלגות בינומית
נניח כי (X מתפלג בינומית עם פרמטרים n ו-p). אז לכל מתקיים:
אם np ו-np(1-p) גדולים מספיק (נהוג להחשיב 5 ומעלה כגדולים מספיק), אז ההסתברות לעיל ניתנת לקירוב טוב על ידי:
תיקון רציפות פירושו לקחת את הערך האמצעי בין x לבין x+1, כלומר לקחת את x+0.5, וכך נקבל קירוב שהוא יותר מוצלח: ההחסרה של \frac{1}{2} מ-x+1 או ההוספה של \frac{1}{2}  ל-x היא למעשה תיקון הרציפות.
באופן דומה, אם נרצה לקבל קירוב עבור: נשתמש ב:
התפלגות פואסון
נניח כי. (X מתפלג פואסונית עם פרמטר λ) תוצאת הקירוב הנורמלי היא: עבור.
ג'ורדן בל
ג'ורדן טרני בל (באנגלית: Jordan Trennie Bell; נולד ב-7 בינואר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
קריירת מכללות
בל נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, וגדל בלונג ביץ' הסמוכה. בין השנים 2013–2017 למד באוניברסיטת אורגון, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 7.8 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-2.2 חסימות למשחק. בעונת 2016/2017 הוביל את הקבוצה למעמד פיינל פור טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדותיה, לצדם של שחקני ה-NBA לעתיד דילון ברוקס, טיילר דורסי וכריס בושיי. במשחק רבע הגמר הצטיין בל במיוחד, כאשר קלע 11 נקודות (ב-83% מהשדה), אסף 13 ריבאונדים, חסם 8 פעמים ומסר 4 אסיסטים בניצחון קבוצתו מול אוניברסיטת קנזס. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית הציג בל עוד משחק טוב, עם 13 נקודות (ב-71%), 16 ריבאונדים ו-4 חסימות, אך אורגון הפסידה בתוצאה 76–77. בסיום אותה עונה זכה בל בתואר שחקן ההגנה של מחוז Pac-12, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר בל בבחירה ה-38 על ידי שיקגו בולס, ומיד הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס. ב-22 בדצמבר 2017 קלע שיא קריירה של 20 נקודות, בניצחון קבוצתו מול לוס אנג'לס לייקרס. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 4.6 נקודות בממוצע למשחק, ובשלב הפלייאוף שותף ב-17 מתוך 21 משחקי קבוצתו, כמחליפם מהספסל של ג'בייל מגי ודריימונד גרין, וסייע לווריורס לזכות באליפות ה-NBA. בארבעת משחקי הגמר מול קליבלנד קאבלירס, אשר בכולם ניצחה גולדן סטייט, רשם בל ממוצעים של 5.8 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק. בעונה העוקבת העפיל עם הווריורס לגמר ה-NBA פעם נוספת, אולם הפעם הפסידה הקבוצה בתוצאה 2–4, מול טורונטו ראפטורס.
לקראת עונת חתם בל על חוזה לעונה אחת במינסוטה טימברוולבס. ב-27 משחקיו בקבוצה זכה לכ-9 דקות בממוצע למשחק בלבד, ותרם 3.1 נקודות למשחק.
ב-5 בפברואר 2020 נשלח בטרייד ליוסטון רוקטס, ויום לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לממפיס גריזליס, בתמורה לברונו קבוקלו ובחירת דראפט עתידית. כחודש לאחר מכן שוחרר בל מהקבוצה, על מנת לפנות מקום בסגל להחתמתו של אנתוני טוליבר.
ב-11 במרץ 2020 הצטרף לקבוצת קפיטל סיטי גו-גו מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ביוני 2020 חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס. לקראת עונת הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, ומיד שוחרר ממנה.
בינואר 2021 חתם בל על חוזה של עשרה ימים בוושינגטון ויזארדס.
במאי 2021 חתם בחזרה בגולדן סטייט ווריורס, הפעם במסגרת "חוזה כפול".
סשה ויידנר
סשה ויידנר (בגרמנית: Sascha Weidner; 1 באוגוסט 1974, גיאורגסמריינהוטה – 9 באפריל 2015, נורדן) היה צלם ואמן גרמני שגר ועבד בבלם וברלין. עבודתו של ויידנר מתעסקת ביצירת עולם חזותי רדיקלי וסובייקטיבי. צילומיו של ויידנר הוצגו ופורסמו בתערוכות בינלאומיות.
ביוגרפיה
ויידנר למד משנת 1996 עד 2004 אומנות ותקשורת חזותית באוניברסיטה לאומנות בבראונשווייג. את לימודיו סיים כדוקטור עם תואר כבוד. משנת 2010 עד 2012 לימד סשה ויידנר באקדמיה לאומנות בשטוטגרט את אומנות הצילום, ובשנת 2012 התבקש להצטרף כחבר לאקדמיה הגרמנית לצילום. בשנת 2013 הוא קיבל מגלת שהייה בכפר אמנים ביפן (באותו מחזור עם דוריס דיורי).
עבודת הצילום
יצירותיו הצילומיות של ויידנר מעוררים את תחושת החיים בקרב אנשים צעירים, שחוו את צעירותם בשנות ה-80, 90 וה-2000. בחלק ניכר מעבודותיו של סשה ויידנר ניתן לראות את הניסיון להכתיב תפיסה ארכאית ומלנכולית של העולם. דפוס בסיסי בעבודותיו שחוזר על עצמו זה הניגודיות בין חיים למוות, יופי ותמותה ושאלות על שורשים, זהות והגדרה עצמית. לכן, למרות שמקור עבודתו של סשה הוא סובייקטיבי, עצם ההתעסקות בשאלות כאלו גורם לעבודותיו להתעסק בחיים עצמם.
לה סונמבולה
האופרה בשתי מערכות לה סונמבולה, כלומר הסהרורית (באיטלקית: La Sonnambula) הולחנה על ידי וינצ'נזו בליני. הלברית נכתבה על ידי פליצ'ה רומאני. הבכורה נערכה ב-1831 בתיאטרון קרקנו ששוכן עד היום בקורסו די פורטה רומאנה 63 במילאנו.
אורך האופרה:
מקור האופרה
בעונת 1830–1831, תיאטרון קרקנו נשכר על ידי אריסטוקרטים ממילאנו. בדומה לתיאטרון לה סקאלה, הם רצו לספק מופע איכותי, אז ביקשו משני מלחינים בני התקופה, שכבר עשו לעצמם שם, להלחין יצירה אופראית חדשה. האחד היה גאטנו דוניצטי, שהגיש את אנה בולנה לפתיחת העונה והשני שהוזמן היה בליני. תחילה רצה לכתוב אופרה ביחד עם פליצ'ה רומאני מתוך הספר ארנאני של ויקטור הוגו, אך הצנזורה לא אפשרה את כתיבת היצירה המהפכנית (ורדי הצליח להעלות את הדרמה ארנאני ארבע עשרה שנים מאוחר יותר), אז הם בחרו בנושא הבימתי המוזיקלי הפופולרי של תחילת המאה ה-19, סהרוריות. באופן חריג בתקופת הבל קנטו, האופרה הרצינית הזו הוצבה בסביבה כפרית. בליני השתמש בפרטי האופרה ארנאני שתכנן וכן ביצירתו הלא מוצלחת הקודמת, זאירה, בעת ההלחנה. התפקידים הראשיים נכתבו עבור ג'ודיטה פסטה (Giuditta Pasta) ועבור ג'ובאני בטיסטה רוביני (Giovanni Battista Rubini).
מערכה ראשונה
אנשי הכפר חוגגים בעליזות את ארוסי אמינה, שמתארסת עם אלווינו. ליסה לבדה לא מאושרת כי היא רצתה להיות אשתו של הצעיר העשיר. הפקיד מגיע, חוזה הנישואים נחתם ואז מופיע ג'נטלמן אלמוני מהודר, שאיש עדיין לא יודע שהוא הרוזן רודולפו. תרזה מספרת סיפור על המפלצת של השכונה שנהגה להפריע בלילות לנשמות התמימות. הזר לא מאמין לאף מילה ואז עוזב עם ליסה לתוך הפונדק.
ליסה נורא שמחה כי היא הייתה הראשונה בכפר שידעה שהזר הוא לא אחר מאשר הרוזן רודולפו. הרוזן לא מוטרד מכך שהוא נחשף, למעשה, הוא מתחיל לחזר אחרי ליסה. לפתע נכנסת לחדר דמות בשמלה לבנה דרך החלון הפתוח. ליסה מתחבאת במהירות כשהיא מאבדת את הצעיף שלה. רודולפו מופתע לזהות את אמינה ששוכבת במיטתו בעיניים עצומות. הרוזן נמלט בשקט מהפיתוי ועוזב. בינתיים נודע לאנשי הכפר שהרוזן הוא בעצם הזר ויבוא לברך את האדון לארוסיו, אך להפתעתם הגדולה הם מוצאים את אמינה בחדרו של הרוזן. הידיעה מגיעה לאלווינו, שמקלל בכעס את הנערה הבלתי נאמנה ולא רוצה לשמוע עליה יותר.
מערכה שנייה
אנשי הכפר מתגודדים, כדי לבקש מהאדון הרוזן בטירתו שיוכיח את חפותה של הנערה המיואשת. אמינה עצמה מגיעה ורק הטיפול האימהי של תרזה שומר על נשמתה. לרוע מזלם, הם פוגשים באלווינו, שזורק בכעס את טבעת הנישואין שלו מול ארוסתו.
למחרת ליסה מתכוננת בשמחה לחתונה, הם עומדים לעזוב כאשר רודולפו עומד בדרכם. הוא מספר לה שאמינה נכנסה לחדרו כסהרורית. עם זאת, אלווינו לא מאמין לסיפור, וגם לא אנשי הכפר. תהלוכת החתונה מתחילה בפעם השנייה, אבל עכשיו תרזה עומדת בדרכם ומוציאה את הצעיף של ליסה, שמצאה במיטתו של הרוזן. ברגע זה, אמינה יוצאת מחלון הטחנה כסהרורית והולכת בבטחה על גלגלי הטחנה המסתובבים על קרש דק. כעת גם אלווינו מאמין בהסבר של הרוזן, כך שאין שום דבר שיעצור את אושרם של השניים.
דיסקוגרפיה
אווה לינד (אמינה), ויליאם מטאוצי (אלווינו), פטרי סלומה (הרוזן רודולפו), סוניה גנסי (תרזה) וכו'; מקהלת האופרה הנודדת הלאומית של הולנד, תזמורת מזרח הולנד, מנצח: גבריאלה בליני (1991) Arts 47291-2
פיטר מולאן
פיטר מולאן (באנגלית: Peter Mullan; נולד ב-2 בנובמבר 1959) הוא שחקן ובמאי קולנוע סקוטי. התפרסם בתור שחקן בסרטים "טריינספוטינג", "בוי A" ו"קוראים לי ג'ו". קיבל הערכה רבה על סרטו השני כבמאי "האחיות מגדלנה".
ביוגרפיה
מולאן נולד בעיירה פיטרהאד שבצפון סקוטלנד. בנם של פטרישיה וצ'ארלס מולאן. אביו של מולאן נפטר ממחלת סרטן הריאה ביום הראשון בו החל ללמוד ב"אוניברסיטת גלאזגו".
למולאן שלושה ילדים מאשתו אן סוון. מולאן הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הסקוטית סלטיק.
קריירה קולנועית
מולאן החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסרטים "לב אמיץ" ובשני סרטיו של דני בויל "חברים לרצח" בתור הגנגסטר הרצחני ו "טריינספוטינג" בתור סוחר הסמים סוונסי שמספק הרואין ל"רנט בוי" (יואן מקגרגור) "ספאד" (יואן ברמנר) ו"סיק בוי" (ג'וני לי מילר).
ב-1998 זכה מולאן בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על תפקידו בדרמת הספורט של קן לואץ' "קוראים לי ג'ו" בה גילם את ג'ו הקשיש והבודד שמאמן קבוצת כדורגל כושלת בגלאזגו. בשנת 2000 שיחק את המהגר האירי דניאל דילון בסרט "התמורה", שהוא עיבוד חופשי לרומן "ראש העיר קסטרברידג'", והופיע בקומדיית הפשע האירית "פושע הגון". ב-2001 שיחק בתפקיד ראשי במותחן האימה "אזור 9".
ב-2002 קיבל מולאן ביקורות מצוינות על סרט השני שלו בתור במאי "האחיות מגדלנה" אודות בתי המחסה מגדלנה שבאירלנד בתקופה השמרנית. לתפקידים הראשיים ליהק מולאן את השחקניות אן-מארי דף ונורה ג'יין-נון. מולאן שגם שיחק בתפקיד קטן היה מועמד לפרס באפט"א על התסריט שכתב לסרט. הסרט עצמו קטף את פרס אריה הזהב היוקרתי של פסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2003 הופיע מולאן בדרמה הסקוטית "הזר" ו-2004 בעיבוד האמריקאי בהפקתם של ג'ורג' קלוני וסטיבן סודרברג לסרט הפשע הארגנטינאי המצליח "תשע מלכות". ב-2006 התפרסם במותחן הפוסט אפוקליפטי של אלפונסו קוארון "הילדים של מחר" בתור סיד שומר מחנה הפליטים המודרני שעוזר לדמות הראשית ת'יו (קלייב אוון) להבריח את התינוק היחיד בעולם.
ב-2007 הופיע בדרמות "בוי A" בתור טרי קצין המבחן של ג'ק ברידג' (אנדרו גארפילד) ו"הלגיון האחרון" בתפקיד אודואקר מנהיג השבט הגרמאני. ב-2010 שיחק מולאן את אוכל המוות יאקסלי בשני חלקי הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
משנת 2017 משחק באחד התפקידים הראשיים בסדרה "אוזרק" (Ozark) המשודרת בנטפליקס.
תרופת מרשם
תרופת מרשם היא תרופה שאסורה למכירה ללא מרשם רפואי. על האריזה של תרופות מרשם מופיעה אזהרה שהתרופה חייבת מרשם מרופא (באנגלית: POM - Prescription Only Medicine).
מוזיאון פרנקל פרנל
מוזיאון פרנקל פרנל הוא מוזיאון לאמנות בעיר צפת שבצפון ישראל. המוזיאון נמצא בביתו לשעבר של האמן הבינלאומי הצרפתי-ישראלי יצחק פרנקל פרנל, המוכר בשמות יצחק פרנקל ואלכסנדר פרנל. המוזיאון נפתח ב-1973 על ידי פרנקל ואשתו הרביעית אילנה פרנל. המוזיאון מציג את יצירותיו של האמן. זהו המוזיאון היחיד המוקדש כולו לפרנקל פרנל.
הִיסטוֹרִיָה
הבית שבו יושב המוזיאון שיכן לזמן קצר אקדמיה לאמנות במהלך שנות החמישים המוקדמות. פרנקל לימד בבית הספר ואף כינה עצמו "דיקן" האקדמיה. אולם בשנת 1954 עזב את צפת לפריז (למשך 6 שנים).
בשנת 1973 נפתח המבנה לקהל כמוזיאון המציג את עבודותיו של פרנקל משנות ה-20 ועד שנות ה-70. המוזיאון המשיך וממשיך לאחר מותו של פרנקל פרנל ב-1981.
האומן
פרנקל פרנל היה נדבך חשוב בסצנת האמנות המקומית בישראל לפני ואחרי העצמאות. פרנקל שלמד באקול דה פריז, למד באודסה בשנות העשרה לחייו ולאחר מכן באקול דה לאמנויות יפות ובאקדמיה דה לה גרנד שומייר בשנות ה-20 לחייו. עם שובו לארץ ישראל בשנות ה-20, הביא עמו טכניקות ציור ואת השפעת אסקולת פריז והציור הצרפתי (שהובילו למהפכה של ממש בארץ שעד אז האמנות בה היית תחת ההשפעה המוחלטת של בצלאל ואמנות האורינטליסטית), אותם למד בסטודיו שלו (בסיוע ההסתדרות) בין 1925–1929. סטודיו זה הין בין הגורמים שהשפיעו על מעבר מרכז הכובד של האמנות בארץ מירושלים לתל אביב. פרנקל, התגורר בצפת והיה מראשוני האמנים שהתיישבו בעיר הקודש העתיקה. הוא היה ממייסדי מושבת האמנים בצפת.
המוזיאון מורכב מחצר גדולה. קירות החצר כוסו בעבר בציורי קיר (פרסקו) ובתבליטים של פרנקל. עם זאת, רק תבליט אחד שרד.
הבניין שבו נמצא האמנות מקיף את החלק המערבי והצפוני של החצר. הארכיטקטורה המקומית ניכרת בכל המתחם.
אמנות ואוסף
המוזיאון מארח מגוון יצירות אמנות של פרנקל פרנל. המוקדם ביותר משנות ה-20 ועד ימיו האחרונים של האמן ב-1981. אוסף המוזיאון מורכב ממגוון רחב של סגנונות. מאמנות מופשטת וקוביסטית משנות ה-20 ועד אקספרסיוניזם משנות ה-70.
יתר על כן, במוזיאון יצירות נוספות הקשורות לעיסוקו האמנותי של פרנקל. מסקיצות של תחפושות ותפאורה עבור מחזות בולטים (בעיקר במשנות ה-30 וה40) ועד כרזות של תערוכות.
החומה הגדולה (סרט)
החומה הגדולה (במנדרינית תקנית: 長城 באנגלית: The Great Wall) הוא סרט פנטזיה אמריקני-סיני בבימויו של ג'אנג יי-מו ובכיכובם של מאט דיימון, ג'ינג טיאן, פדרו פסקל ווילם דפו. זהו סרטו הראשון של ג'אנג בשפה האנגלית. הסרט הוקרן בסין בסוף 2016 ובארצות הברית בתחילת 2017. הסרט עוסק ביחידת עלית במאה ה-11 המגנה על סין מפני מפלצות מסתוריות. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ונחשב לאכזבה קופתית.
עלילה
במחצית הראשונה של המאה ה-11 קבוצת אירופאים נוסעים לסין במטרה להשיג אבק שרפה. הם מותקפים בידי שודדים אשר הורגים את מרבית הקבוצה. אלו שנמלטים מנסים למצוא מקלט במערה, אולם שם הם מותקפים בידי יצור מסתורי אשר הם מצליחים לראות רק את ידו. שני אלו ששרדו ויליאם גארין (מאט דיימון) ופיירו טובאר (פדרו פסקל) מגיעים אל החומה הגדולה של סין, ונופלים בשבי יחידה צבאית סודית אשר מונהגת בידי הגנרלית לין מיי (ג'ינג טיאן). הם מגלים שאנשי היחידה מתאמנים כל חייהם כדי להגן על סין מפני מפלצות מסתוריות אשר מכונות "טאו טאי", ותוקפות את סין אחת לשישים שנה.
תנועת התוכנה החופשית
תנועת התוכנה החופשית (באנגלית: The Free Software Movement - FSM) או תנועת תוכנת הקוד הפתוח החופשית (Free and Open Source Software Movement - 'FOSSM) היא תנועה חברתית, שמטרתה הבטחת חירויות עבור משתמשי תוכנה: החופש להריץ תוכנה, ללמוד אותה, לשנות אותה ולהפיץ עותקים שלה בהפצת-המשך.
מקור התנועה בשנות ה-70, בשילוב תרבות ההאקר והאקדמיה, אך קידום של ממש קיבלה כאשר המתכנת היהודי ריצ'רד סטולמן השיק בשנת 1983 את פרויקט גנו. שנתיים לאחר מכן הקים סטולמן את קרן התוכנה החופשית שתהווה ארגון המאגד את התנועה.
פילוסופיה
אבן הפינה בעקרונות התנועה היא קידום שיתוף פעולה בין אנשים באמצעות מחשבים. משמעות הדבר דחיית ה"תוכנה הקניינית", אשר מעצם טיבה שייכת למישהו מגבילה אפשרויות שיתוף פעולה, ותחת זאת, קידום התוכנה החופשית, במטרה לשחרר את כל משתמשי המחשב ברשת. סטולמן מציין כי פעולה זו תקדם את ההתקדמות של הטכנולוגיה, כיוון ש"משמעותה הימנעות מהשכפול הבזבזני של מערכת תכנות. במקום זאת המאמץ יכול לעבור לקידום התוכנה העדכנית ביותר".
בראיון שנתן עבור חוקר האינטרנט יובל דרור, סיכם סטולמן את ההבדלים שבין חברות התוכנה הקניינית לבין המסר של תנועת התוכנה החופשית:
אף על פי שסטולמן התבטא מספר פעמים נגד התוכנה הקניינית כ"מרושעת", המוסד לתוכנה חופשית מכיר בכך שיש משתמשים ומתכנתים התומכים בתנועת התוכנה החופשית ואינם פוסלים כול מאפיין בתוכנה הקניינית כלא מוסרי. גם לפי סטולמן, יתרונות התוכנה הקניינית בנוחות השימוש הטכנית בהן וברווח הכלכלי שהיא מניבה לעסקים.
לפי ג'ואל ווסט מאוניברסיטת סן חוזה,  "כיוון ששינוי חברתי יכול להתרחש כתוצר נלווה בלתי מתכונן של שינוי טכנולוגי, לעיתים קרובות תומכי הטכנולוגיות החדשות מקדמים אותן כאמצעים לשינוי חברתי חיובי." אמירה זו מתמצתת רבות מהבסיס הרעיוני שביסוד התנועה לתוכנה חופשית. אם שינוי חברתי יכול להיות תוצאה של התקדמות טכנולוגית, כיצד זה מוסרי למנוע זאת מאנשים? באמצעות השימוש במחשב לדוגמה יש לאדם אפשרויות מגוונות בהרבה לגשת למידע מאשר לפניו, ואסור שטכנולוגיה זו תהיה חופש מותנה, בחזקת פריווילגיה סלקטיבית. התנועה מכוונת לכול הפחות לעורר מודעות לרעיונות אלה.
כתיבה והפצת תוכנה חופשית
ליבת העבודה של תנועת התוכנה החופשית בפיתוח תוכנה. גם בעת הפיתוח, התנועה נמנעת משימוש בתוכנה קניינית. לפי סטולמן, "הדבר היחיד בתחום התוכנה שיותר גרוע מעותק לא מורשה של תוכנה קניינית, זה עותק מורשה תוכנה קניינית, כיוון שזה עושה אותו נזק לקהילת המשתמשים, אך בנוסף יוזם המפלצת מפיק רווח מזה."
קידום מודעות
משתמשי תוכנה רבים הנתקלים בתוכנה חופשית אינם מודעים למאפייניה ועלולים להסכים להחליפה בתוכנה לא חופשית, או להוסיף עליה תוכנה לא חופשית. לכן ישנם חברים בתנועת התוכנה החופשית שמקדישים זמן לקידום מודעות לעקרונותיה על ידי מתן הרצאות ואירוח כנסים.
לפי חוקרים נוספים התומכים בתנועת התוכנה החופשית, אם השאיפה היא לחיות בעולם המאפשר דו-קיום הנהנה מעזרה הדדית ותקשורת בינלאומית, תוכנה חופשית היא מטרה ראשונה במעלה. רעיונות אלה הם ניסיון לקדם "סביבה שיתופית" בה קיימת הבנה של יתרונות הקהילה הקרובה והרחוקה כאחד.
שתדלנות
התנועה לחופש התוכנה מתנגדת לרישום פטנטים והרחבת חוק זכויות היוצרים במיוחד בהקשר של תוכנה, ומבצעת שתדלנות בבתי מחוקקים בנושא. במקביל התנועה מעודדת משרדי ממשלה ועבודות יזמות ממשלתית להשתמש בתוכנה חופשית.
בישראל עמותת המקור עובדת מול ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, ולשם כך מרכזת את היוזמות הממשלתיות השונות ברחבי העולם, בדף קוד פתוח בסגנון ויקי.
מעקב עצמי
החל מראשית המאה ה-21, הוקמו ארגונים בתוך תנועת הקוד החופשי, שעיקר פעילותם במעקב אחר תפוצת התוכנה החופשית. בשנת 2004 הוקם אתר open hub, שעיקר פועלו מעקב אחר כמות הפעילות והשינויים הטכניים הנעשים בתוכנות קוד חופשי. האתר מנתח את הנתונים ובכך מספק זווית כמותית על פעילות התנועה ומידת צמיחתה לאורך זמן. מפעילת האתר היא החברה הפרטית Black Duck Software התומכת בפעילות התנועה.
חקיקה
בעקבות פעילות התנועה החל משנות ה-80, ממשלות רבות בוחנות את השימוש בתוכנה חופשית כחלופה יעילה וזולה לתוכנות קנייניות. בארצות הברית נעשו מאמצים כבר מראשית המאה להעביר חקיקה ברמת המדינות, שתעודד את השימוש בתוכנה חופשית על ידי משרדי המדינה ורשויותיה. החל מ-2009 הממשלה הבריטית מפעילה מספר תוכניות על בסיס תוכנות קוד חופשי. מגמה זו זכתה לתגובה אוהדת מצד תנועת התוכנה החופשית במדינה. בשנת 2006 ממשלת ונצואלה הייתה הראשונה להוציא צו המחייב את כול זרועות הממשלה לעבור לשימוש בתוכנה חופשית, תוך שנתיים מיום הוצאת הצו.
בישראל העבודה המשותפת של תנועת התוכנה החופשית ומשרד האוצר הניבה בשנת 2003 תרגום עברי לתוכנת "Open Office", שהיה מיועדת להפצה לאזרחי המדינה להוזלת עלויות המשתמש. יוזמה זו לא זכתה לתהודה ומאז לא נערכו ניסיונות חוזרים רשמיים מצד משרדי הממשלה לעבור לשימוש בתוכנה חופשית. אוהדי התנועה בישראל מציינים כי מגמת העלייה בשימוש בתוכנה חופשית נרשמה מאז בעיקר במגזר הפרטי ובפרט בתעשייה הישראלית, לרבות תעשיית הביטחון.
קבוצות משנה וקבוצות דומות
כמו רבות מהתנועות החברתיות, בתנועת התוכנה החופשית יש דיון פנימי מתמשך בין מספר ארגונים. עם השנים פותחו מספר תוכנות חופשיות מובילות, חלקן צברו בסיסי אוהדים בקרב מתכנתים, הקימו קרנות וגייסו תומכים נוספים. (לדוגמה קרן מוזילה, קרן התוכנה אפאצ'י, קהילת דביאן ויוזמת הקוד הפתוח) לצד הארגון הוותיק המוסד לתוכנה חופשית, המחלוקות בין הארגונים בדרך כלל נעשות על בסיס חלוקה ארגונית זו. דיון ער במיוחד נערך על הצורך לשתף פעולה עם גורמים כלכליים חזקים במשק, מול הצורך לשמור על הנאמנות העקרונית לערכי התנועה. בדרך כלל על בסיס התוכנות החופשיות המובילות השונות.
תנועת הקוד הפתוח
המושג "קוד פתוח" נטבע ואומץ בשנת 1998 על ידי קבוצת משנה בתנועת התוכנה החופשית, בתגובה למה שנתפס על ידם כ"התמקדות יתירה בפילוסופיה ובפוליטיקה" של התנועה. בפברואר אותה שנה הוקמה יוזמת הקוד הפתוח, המסכימה עם כול עקרונותיה של תנועת התוכנה החופשית, אך אמורה להוות ארגון פרגמטי, המתרכז ביוזמות חינוכיות וקידום החקיקה בנושא.
מבחינה טכנית, המושג קוד פתוח מחדד את שאיפת התנועה שלא רק התוכנה צריכה להיות חופשית, גם הקוד שלה אמור להיות נגיש לכול אחד לשנות אותו ולהשתמש בו. מנגד, מייסד פרויקט GNU ריצ'רד סטולמן מסרב לוותר על המילה "חופש" בשם התנועה, משום לטענתו זה "מפספס את הנקודה העיקרית". אף על פי שהארגונים נותרו נפרדים וישנם ארגונים המשתמשים במונח "תוכנת קוד פתוח" בעוד אחרים משתמשים במונח "תוכנה חופשית", ההבדלים בפועל נותרו סמנטיים בעיקרם. לכן לעיתים קרובות נהוג לקבץ את שני המושגים יחד ולכנות את התוכנה "תוכנה חופשית בעלת קוד פתוח" (באנגלית: Free and open-source software ובקיצור FOSS).
ביקורת
במהלך השנים החלו להישמע ביקורות מסוגים שונים על תנועת התוכנה החופשית. רוב הביקורות עולות מצד אנשי מקצוע, מתכנתים ומדעני מחשב, שלרוב אינם מתנגדים לעצם הרעיון של תוכנה חופשית אך אינם מסכימים עם דרכה של התנועה. חלק מהביקורות, כמו זו של יוזמת הקוד הפתוח, מתמקדות בדגש הפוליטי הבלתי מתפשר של התנועה. לפי אנתרופולוג תרבות ההאקר אריק ס. ריימונד, על התנועה למצוא דרכים להתפשר באופן זמני עבור הישגים ארוכי טווח בתחום החקיקה. גם מפתח ליבת מערכת ההפעלה של לינוקס, לינוס טורבאלדס, השותף לרעיונות היסוד של תנועת התוכנה החופשית, התבטא ברוח ביקורתית על הצורך בפרגמטיות בתנועה.
עם התעצמות התנועה בראשית המאה ה-21, החלו להישמע הסתייגויות מתוצאות התפתחותה המהירה. אחד מעקרונות התנועה לתוכנה לחופשית הוא פתיחת התוכנה לעריכה ותיקון על ידי מתכנתים הפועלים ללא יד מכוונת. במאמרו "מאואיזם דיגיטלי", העוסק בבעייתיות הקיימת בחכמת ההמונים מזהיר מדען המחשב ג'רון לנייר גם מפני ההשלכות של שיטת תכנות זו. הוא מבחין בדמיון הקיים לטענתו בינה לבין שיטת העריכה בוויקיפדיה (שאמנם נשענת על מנוע קוד פתוח), ומוצא ש"מחסור בקול אחיד והיעדר רגישות לאסתטיקה" הופכים תוכנות חופשיות ל"חסרות אונים בהגיעם ליצור ממשק משתמש אלגנטי או חוויית משתמש בכלל".
בהתייחס במיוחד לוויקיפדיה, לנייר גם מביע דאגה לניצול עבודתם של רבים ללא מתן קרדיט. לדעתו בעיה זו אינה מתרחשת בהקשר לתוכנה חופשית, בה מתכנתים אינם פועלים באנונימיות ושואפים להטביע חותם אישי על עבודתם. אולם ביקורת חוזרת שעולה בהקשר להתפתחות התוכנה החופשית היא התגמול ההולם למתכנתים. ריצ'רד סטולמן בעצמו הודה בראיון רדיו כי בעיה זו מקשה על מימון פרויקטים שבמרכזם תוכנה חופשית. אולם לטענתו ישנם מספר מודלים המאפשרים למתכנתים להתפרנס גם ללא שימוש בתוכנה קניינית כלל.
רישיונות לתוכנה חופשית
תנועת התוכנה החופשית תומכת בתוכנית הפצת הרישיונות של Copyleft (הנקראת לעיתים בשם הביקורתי "רישיון ויראלי"). בצורתה הטהורה, רישיון Copyleft קובע כי כל עבודה נגזרת מתוכנה חייבת להיות אף היא נתונה לרישון הפצה זה. תנאי רישיון אלה יכולים להיאכף רק באמצעות הצהרת זכויות יוצרים. המבקרים של רישיון זה רואים בכך הגבלה של היכולת לשנות תוכנות, שאינה עולה בקנה אחד עם הדגש המושם בתנועת התוכנה החופשית על "חירויות" מסוימות, במיוחד בהשוואה לרישיונות תוכנה חופשית חלופיים ומתירניים יותר, כמו רישיון BSD, רישיון MIT ורישיון אפאצ'י. המצדדים ברישיון זה טוענים כי הוא אינו תקף לכול שימוש אך מצד שני מבטיח שעבודתם לא תתמזג לתוך תוכנות קנייניות.
כיום המוסד לתוכנה חופשית ויוזמת הקוד הפתוח מחזיקות ברשימה של עשרות רישיונות להפצת תוכנה חופשית ובעלת קוד פתוח. ריבוי הרישיונות בתחום התוכנה החופשית הוא בעצמו מקור לדאגה בקרב אוהדי ומבקרי התנועה. המורכבות הגוברת של הרישיונות השונים והפיצול הקיים בהעדפותיהם של מתכנתים, מקשה על שיתוף פעולה בין תוכנות המופצות תחת רישיונות שונים. ככלל ישנה הסכמה בקרב רוב תומכי התנועה כי רצוי להקטין את כמות הרישיונות החדשים וכי כתיבתם צריכה להתאים לרישיונות המרכזיים הקיימים. הגרסה השלישית של הרישיון הציבורי הכללי של גנו עוררה בשל כך מחלוקת רבה, כיוון שחלקים בה אינם תואמים את הגרסאות הקודמות של הרישיון. מספר יוזמות תוכנה חופשית, ובפרט לינוקס, החליטו שלא לעדכן רישיונן.
שנות ה-20 של המאה ה-8
שנות ה-20 של המאה ה-8 היו העשור השלישי של המאה ה-8, החלו ב-1 בינואר 720 והסתיימו ב-31 בדצמבר 729.
יחסי מלזיה–נורווגיה
היחסים שבין מלזיה לבין ממלכת נורווגיה הם יחסים טובים המתבטאים בתחומים רבים. מלזיה מחזיקה קונסוליה המייצגת אותה באוסלו בירת נורווגיה כאשר לנורווגיה יש שגרירות המייצגת אותה בקואלה לומפור.
יחסים כלכליים
שתי המדינות הן מדינות אשר קיימים בהן מרבצי נפט. עקב כך, תעשיית הנפט הפכה לנושא הכי חשוב ביחסים בין שתי המדינות. שתי המדינות גם משתפות פעולה בתעשיית החקלאות. נכון ל-2013 ישנן 50 חברות נורווגיות הרשומות במלזיה. בשנת 2006 הייצוא למלזיה מנורווגיה היה שווה 150 מיליון רינגיט מלזי כאשר הייבוא ממלזיה לנורווגיה היה שווה 338.7 מיליון רינגיט מלזי.
יחסים ביטחוניים
נורווגיה מרבה לספק למלזיה אמצעי ביטחון, נשק ושירותים צבאיים.
בנק למלאכה
בנק למלאכה בע"מ (נקרא גם פ.י.ב.י. למלאכה בע"מ) היה בנק בישראל. הבנק נוסד בשנת 1954 ביוזמת השר פנחס ספיר והתאחדות המלאכה והתעשייה בישראל ותוך שותפות של ממשלת ישראל, בנק הפועלים, ובנק "הלוואה וחסכון". לקוחות הבנק היו בעיקר בעלי מלאכה קטנים ובינוניים. הבנק התקיים באופן עצמאי עד שנרכש על ידי קבוצת הבנק הבינלאומי ב-1978.
אין להתבלבל עם "בנק למלאכה" שנוסד לראשונה ב-1923 על ידי מרכז בעלי מלאכה בתל אביב בראשות יהודה מינינברג והתקיים לאורך שנות ה-20 וה-30..
הבנק סייע לבעלי המלאכה והחרושת בעיקר במתן אשראי נוח להקמת מקומות תעסוקה חדשים, לפיתוח מפעלים קיימים, לרכישת ציוד ונדל"ן לבתי מלאכה. הקצבת אשראי בריבית נמוכה למימון עבודות, לתעסוקה, לרכישת חומרי גלם וציוד מכני, להקמת סדנאות ומימון עסקות יצוא.
עם ייסודו הנפיק הבנק מניות יסוד. 51% מהן נרכשו על ידי ממשלת ישראל והיתר על ידי אזרחים מהשורה. מאז 1979 המניות אינן נסחרות בבורסה לניירות ערך וליורשיהן לא ברור אם ניתן לפדותן ומה ערכן.
דידמאיה השנייה, מלכת אפירוס
דידמאיה (ביוונית: Δηϊδάμεια), הנזכרת לעיתים גם בשם לאודמיה (Λαοδάμεια; המאה ה-3 לפנה"ס), הייתה המלכה האחרונה של אפירוס, בתו של פירוס השני. לאחר רציחתה הפכה אפירוס לרפובליקה.
ביוגרפיה
במקורות מכונה דידמאיה "בת פירוס" ולא ברור באיזה פירוס מדובר. ההערכה הרווחת היא שמדובר בפירוס השני. ייתכן שהייתה לה אחות בשם נראיס, שנישאה לבנו של היירון השני טיראן סירקוסאי (מקובל להאמין שנראיס הייתה למעשה בתו של פירוס הראשון). דידמאיה נולדה בתקופה קשה עבור ממלכת אפירוס. מסעות המלחמה של אבותיה פירוס הראשון ואלכסנדר השני, רוששו את האוצר והקימו לאפירוס אויבים רבים. אביה שלט למשך תקופה קצרה, עד שמת בנסיבות לא וודאיות, ולאחר מכן עלה לשלטון דודה תלמי, שגם הוא לא שלט לאורך זמן (מת ממחלה או נרצח). סבתה אולימפיאס מתה מרוב צער, לפיכך הייתה דידמאיה הנציגה האחרונה של בית המלוכה האייאקדי.
מיד עם עלותה לשלטון בממלכה המפוררת, היא הצליחה להשתלט שוב על עיר הבירה אמבראקיה, שהייתה נתונה בידי המורדים הרפובליקניים, והסכימה לחוס על חיי המורדים בתנאי שהם "יכירו בזכויות התורשתיות שלה". על פי פוליאינוס, מנהיגי המורדים הסכימו "בלי להתבונן כלל בהסכמתם". דידמאיה שלטה למעשה באמבראקיה בלבד, בעוד הרפובליקנים מנהלים את שאר הארץ. היא קיוותה לסיוע מצד מלך מוקדון, שהיה נשוי לדודתה, אך עם זאת הסיוע שקיבלה היה מועט.
היא לא הייתה פופולרית בעיני ההמונים, ומתנגדיה מיד החלו לתכנן תוכניות כדי לרוצחה. הם שיחדו את אחד משומרי ראשה כדי שירצח אותה. עם זאת, ברגע האחרון הוא נרתע מפניה ונסוג בלי להשיג את מטרתו. דידמאיה הבינה שכלתה אליה הרעה, ונמלטה אל מקדש ארטמיס. אולם אדם בשם מילון, שהואשם ברצח אמו שלו, התנפל עליה שם והרג אותה. ההמונים חגגו את הרצח בהוצאת גופתו של סבה פירוס אל מחוץ לקברו, ופיזור עצמותיו ברחבי העיר. על פי יוסטינוס, מילון איבד את שפיות דעתו וקרע את בשרו לגזרים 12 יום לאחר הרצח.
תאריך הרצח אינו ידוע, אולם הוא התרחש בתקופת שלטונו של דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון בין השנים 239-229 לפנה"ס. מנגד, פאוסניאס מספר שדידמאיה מתה ללא ילדים, "ומסרה את השלטון לעם כשהייתה על סף המוות". הן הוא והן יוסטינוס, מציינים שלאחר מותה הפכה אפירוס לרפובליקה, אולם הידרדרה לאנרכיה ומהומות.
היכל האדמירלים
היכל האדמירלים (גרמנית: Admiralspalast אנגלית: Admiral Palace) הוא תיאטרון בן 1,756 מושבים בפרידריכשטראסה ברובע מיטה בברלין, גרמניה. נפתח בשנת 1910, זהו אחד המקומות הבודדים שהשתמרו בעיר מהעידן שלפני מלחמת העולם השנייה.
הבניין היה מקום בילוי וכלל במקור משטח החלקה, בית מרחץ ציבורי, מסלולי באולינג, בית קפה ובית קולנוע הפתוח יומם ולילה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לתיאטרון רביו (החל במופע Drunter und drüber מאת וולטר קולו ובהמשך בהצגת אופרטות).
הבניין ניזוק רק נזק קל מהפצצות במלחמת העולם השנייה, לכן הוא שימש כמשכנה של האופרה הממלכתית של ברלין עד לשחזור בית האופרה הממלכתי של ברלין ב-1955. ב-21-22 באפריל 1946 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה והמפלגה הקומוניסטית של גרמניה באזור הכיבוש הסובייטי קיימו כינוס ב-Admiralspalast ובו הן התאחדו למפלגת האחדות הסוציאליסטית של גרמניה.
לאיגוד העיתונאים של גרמניה המזרחית (או הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית GDR=German Democratic Republic) היו משרדים ב-Admiralspalast.
מופעי הרביו והאופרטות נמשכו תחת השם Metropol Theater עד להפסקתם ב-1997.
ב-11 באוגוסט 2006 הוא נפתח מחדש עם האופרה שלושת האגורות, בבימויו של קלאוס מריה ברנדאואר.
יחסי לוקסמבורג–לטביה
יחסי לטביה–לוקסמבורג הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת לטביה לדוכסות הגדולה של לוקסמבורג. שתי המדינות שוכנות באירופה והן שניים מהמדינות הכי קטנות באירופה. שתיהן חברות באיחוד האירופי ובברית נאט"ו.
דורון רבינזון
דורון רבינזון (נולד ב-2 באפריל 1960) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני שמאלי. רבינזון מזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי פתח תקווה, בה שיחק רוב הקריירה שלו, ונחשב לאחד השחקנים הבולטים בתולדות המועדון מבחינת הבקעת שערים וכמות הופעות.
קריירה
בגיל 16 ערך רבינזון את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי פתח תקווה בליגה הלאומית. רבינזון החל להופיע פעמים רבות בהרכב הקבוצה אחרי שנתיים במועדון. בעונת 1985/1986 זכה במשותף עם אורי מלמיליאן בתואר מלך שערי הליגה כשכבש 14 שערים לזכות פתח תקווה בעונה אחת. שתי עונות לאחר מכן ב-1987 עזב רבינזון את מכבי פתח תקווה ועבר ליריבה העירונית הפועל פתח תקווה שם שיחק עונה אחת וכבש 11 שערים (9 בליגה ו-2 בגביע). עונה אחת לאחר מכן חזר לקבוצתו המקורית. את הקריירה סיים רבינזון בהפועל ראשון לציון. רבינזון נחשב לחלוץ עם משחק ראש קטלני במיוחד ושימש אף כקיצוני באגף השמאלי.
במקביל להיותו כדורגלן עבד רבינזון כנהג אוטובוס בקאופורטיב "דן". לאחר פרישתו ממשחק כתב שני ספרים על המועדון ועל הקריירה שלו. כיום משמש רבינזון בין היתר כפרשן במשחקי כדורגל בליגת העל.
דרור הוא נצר למשפחת כדורגלנים במכבי פתח תקווה כאשר גם אביו - דרור רבינזון, וסבו - שמואל רבינזון שיחקו במכבי פתח תקווה.
קריפטו AG
קריפטו AG (Crypto AG) הייתה חברה שווייצרית שעסקה באבטחת מידע. החברה פיתחה וייצרה מכונות הצפנה ופעלה החל מ-1952 בשווייץ.
ב-1970 נרכשה החברה באופן חשאי על ידי ה-CIA ושירות הביון הפדרלי של גרמניה המערבית ומשנת 1993 עד סגירת החברה ב-2018 הייתה בבעלות מלאה של ה-CIA. סוכנויות הריגול האמריקאית והגרמנית עשו שימוש בחברה על מנת להפיץ פתרונות אבטחה בעלי "דלת אחורית" שיאפשרו להם ניטור אחר המידע המועבר דרכן, במבצע שזכה לכינוי "תזאורוס" ולאחר מכן "רוביקון". בתקופה זו מוערך כי כ-40% מפעילות התקשורת הדיפלומטית המוצפנת של ממשלות זרות נעשתה תוך שימוש במכונות החברה. לאחר ששירות המודיעין האסטרטגי השווייצרי התוודע למבצע הוא הוכנס כשותף סוד. הפרשה נחשפה בתקשורת העולמית ב-2020.
היסטוריה
החברה נוסדה על ידי בוריס הגלין, יזם וממציא רוסי שנמלט לשוודיה בעקבות המהפכה הבולשביקית. הגלין עבר לארצות הברית ב-1940 בעקבות כיבוש נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית. הוא הביא עימו לאמריקה מכונת ההצפנה דגם M-209 שיתרונה בזכות היותה ניידת וניתנת לשימוש בשטח. במהלך מלחמת העולם השנייה יוצרו במפעל סמית'-קורונה כ-140,000 מכונות הצפנה לשימוש כוחות בעלות הברית. בתום המלחמה שב הגלין לשוודיה ופיתח מכונת הצפנה משוכללת יותר, דגם CX-52. ב-1952 עבר לשווייץ בה ייסד את חברת Crypto AG. האמריקאים שחששו מיכולות ההצפנה החדשות, סיכמו עם הגלין על שיתוף פעולה, שכלל זכות סירוב שלהם למכירת מכונות ללקוחות מסוימים, בתמורה לפיצוי כספי. ב-1967 פנתה אל הגלין סוכנות הביון הצרפתית בבקשה לרכוש את פעילות החברה יחד עם סוכנות הביון המערב גרמנית. הגלין דחה את ההצעה ודיווח על כך לאמריקאים. ב-1970 נמכרה החברה ל-CIA ולסוכנות הביון הגרמנית תמורת 5.75 מיליון דולר. הבעלות החדשה על החברה הוסתרה על ידי שימוש בחברות קש בליכטנשטיין. לצורך הגדלת פעילות החברה גויסו חברות סימנס ומוטורולה. תוך חמש שנים קפצו מכירות החברה מ-15 מיליון פרנק שווייצרי לכ-50 מיליון פרנק, ומספר עובדיה גדל לכ-250.
תשדורות דיפלומטיות שהועברו תוך שימוש במכונה נוטרו על ידי ה-NSA, וכללו בין השאר את הקשר בין המשלחת המצרית בראשות אנואר סאדאת לקהיר במהלך פסגת קמפ דייוויד, תשדורות בין איראן לאלג'יריה במהלך משבר בני הערובה באיראן בו שימשה אלג'יריה כמתווכת, העברת מידע לבריטניה מתשדורות מוצפנות של ארגנטינה במהלך מלחמת פוקלנד, תשדורות של המשטר הלובי שחשפו את מעורבותו בפיגוע במועדון לה בל בברלין, תשדורות של הוותיקן שחשפו את מקום מסתורו של מנואל נורייגה שביקש מקלט מדיני בשגרירות הוותיקן בפנמה.
בשנת 1992 נעצר באיראן באשמת ריגול, האנס בולר, סוכן מכירות של החברה, שלא היה מודע לקשרי החברה עם סוכנויות המודיעין הגרמני והאמריקאי. בולר שוחרר לאחר תשעה חודשי חקירה ממושכת על ידי הרשויות האיראניות, לאחר החברה שילמה כופר של מיליון דולר.
בתום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה, הופסקה המעורבת הגרמנית בחברה, מחשש שפעילותה תתגלה ותעורר זעם בקרב בעלות בריתה האירופאיות, שגם תשדורות שלהן נוטרו. חלקה של גרמניה נמכר תמורת 17 מיליון דולר ל-CIA. ב-2018 פורקה החברה ונכסיה נמכרו, בעיקר לשתי חברות: CyOne Security שמוכרת מערכות אבטחת מידע באופן בלעדי לממשל השווייצרי וחברת Crypto International שירשה את פעילותה הבינלאומית ומותג החברה. שתי החברות מכחישות כי יש להן קשר לפעילות ריגול.
הפרשה נחשפה ב-2020 על ידי כלי התקשורת וושינגטון טיימס, ZDF ו-SRG SSR.
קולין טרוורו
'''קולין ט. טרוורו (באנגלית: Colin T. Trevorrow'''; נולד ב-13 בספטמבר 1976, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית) הוא תסריטאי, במאי ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה
טרוורו גדל באוקלנד. ב-1999, סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות על-שם באוניברסיטת ניו יורק. ב-2002 ביים את סרטו הקצר הראשון, "Home Base", שזכה ליותר מעשרים מיליון צפיות באינטרנט. הוא המשיך לעבוד כתסריטאי, וב-2006 מכר את תסריטו הספקולטיבי הראשון "Tester" לחברת "דרימוורקס". ב-2008 החל לשתף פעולה עם דרק קונולי, שאותו הכיר כסטודנט באוניברסיטת ניו יורק עשר שנים לפני כן. ב-2012 ביים טרוורו את הסרט "על אחריותכם בלבד", שכתב קונולי כשהוא מייעד לטרוורו את תפקיד הבמאי. הסרט זכה לשבחים שונים והועמד לפרס ה"אינדפנדנט ספיריט".
לאור הצלחתו של הסרט, נשכרו טרוורו וקונולי על ידי חברת וולט דיסני לכתוב את הרימייק לסרט "נווט מכוכב אחר" מ-1986. הודעה זו באה לאחר שמועות שווא כי טרוורו יביים את הפרק השביעי בסאגת "מלחמת הכוכבים". כיום טרוורו עובד עם קונולי על תסריט בשם "Intelligent Life". ב-13 במרץ 2013 אישר כי יהיה שותף בכתיבה ובבימוי של "עולם היורה", סרט נוסף בסדרת סרטי "פארק היורה". בהמשך הושכר לתפקיד במאי הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר", אך בספטמבר 2017 פרסמה חברת לוקאס פילם הצהרה כי קולין עזב את הפרויקט עקב חילוקי דעות קריאטיביים.
ב-2018 יצא סרט ההמשך של עולם היורה, עולם היורה: נפילת הממלכה. טרוורו לא ביים את הסרט (במקומו ביים חואן אנטוניו ביונה) אך הוא שימש כתסריטאי הסרט. שנה לאחר מכן ביים את הסרט הקצר "הקרב בביג רוק".
הפקת סרטי פארק היורה הודיעה שהוא יהיה הבמאי של הסרט הבא בסדרה - עולם היורה 3, שייצא בשנת 2022.
חיים אישיים
טרוורו מתגורר באנגליה, עם אשתו ושני ילדיו.
פרוטוקלפסידרופס
פרוטוקלפסידרופס (שם מדעי: Protoclepsydrops) הוא סוג של סינאפסיד קדום, אשר חי באמריקה הצפונית במשך הקרבון הפנסילבני שלפני 315–318 מיליון שנה מזמננו.
הסוג כולל מין יחיד - Protoclepsydrops haplous, והוא התגלה בממצאי צוקי מאובני ג'וגינס שבנובה סקוטיה בקנדה ותואר בידי החוקר רוברט ל. קרול, כשמשמעות שמו היא: "לפני קלפסידרופס ". זאת עקב דמיונו לסוג זה וחיותו במשך הקרבון, אז הסינאפסידים היו נדירים יחסית.
יצור זה ידוע משרידים מאובנים שבורים, אשר כוללים רק מספר חוליות, עצם ירך ועצם זרוע חלקיים לצד שרידים של חוליות צוואר, גולגולת ולסת שבורים וכפות רגליים. לפי ההערכות אורכו הגיע ל-4 מטרים וייתכן שהיה טורף בעל לסתות חזקות, בהם נגס בטרפו בדומה לדימטרודון.
החוקרים כיום לא בטוחים אך ייתכן שהיה זה ראשון הסינאפסידים, אשר היה מראשוני בני הקבוצה בעלי שפיר עוברי שהיה קרוב יותר ליונקים מאשר לארכוזאורים, לאחר שאולי התפתח מדמויי-זוחלים. חוקרים אחרים לא מצאו הוכחות לכך שהיה סינאפסיד אמיתי, כך שהארכאותיריס מסוף הקרבון נחשב להערכתם לראשון שבהם, מלפני 306 מיליון שנה מזמננו.
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון
הקריירה הפוליטית
פאג'ט כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז ליצ'פילד ב-1529 ומטעם מחוז מידלסקס ב-1545.
פאג'ט תמך תחילה נמרצות בלורד פרוטקטור סומרסט בעודו יועץ לנהוג במתינות שסומרסט לא תמיד הבחין בה. ב-1547 נעשה מפקח על משק ביתו של המלך, צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, אביר נבחר של מחוז סטפורדשייר (חבר פרלמנט) ונתכבד בתואר אביר מסדר הבירית. ב-1549 נקרא בצו להצטרף אל בית הלורדים כברון פאג'ט דה בודזרט (Baron Paget de Beaudesert). באותו זמן לערך הוענקו לו נחלות קרקע גדולות, ובהן קנוק צ'ייס וברטון אבי בסטפורדשייר, וכן את מעונם של הבישופים של אקסטר בלונדון, שנודע לימים בשם "לינקולן האוז" ואחר כך "אסקס האוז", במקום בו נמצא כיום ה-Outer Temple. כמו כן קיבל את אחוזת בודזרט בסטפורדשייר, שנותרה מקום מושבה העיקרי של משפחת פאג'ט.
ב-1551, בעקבות נפילת סומרסט, נכלא פאג'ט במצודת לונדון. שנה אחר כך נשלל ממנו תואר אביר מסדר הבירית, ובנוסף לכך הטילה עליו לשכת הכוכבים קנס כבד על שבעודו מנהל את דוכסות לנקסטר שלשל רווחים לכיסו על חשבון הכתר. ב-1553 שב חינו בעיני המלך, וביוני אותה שנה הוא היה אחד מעשרים ושישה הפירים שחתמו על צוואתו של אדוארד הגוסס המורישה את המלוכה לליידי ג'יין גריי. הוא השלים עם המלכה מרי הראשונה, אשר השיבה לו ב-1553 את תואר אביר מסדר הבירית ואת מקומו במועצת המלכה, וב-1556 מינתה אותו שומר חותם המלכה. ב-1558, עם עלותה לכס של אליזבת הראשונה, פרש פאג'ט מן החיים הציבוריים.
ברונו אורטלנו
ברונו דומיניקס אורטלנו רוץ' (בספרדית-קטלאנית: Bruno Dominix Hortelano Roig; נולד ב-18 בספטמבר 1991) הוא אתלט ספרדי, הוא אלוף אירופה (אמסטרדם 2016) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
אורטלנו נולד בוולונגונג שבאוסטרליה, שם עבדו הוריו כביולוגים מולקולריים. בהמשך, עבר עמם לקנדה, וסיים את לימודיו התיכוניים בברלינגטון. הוא המשיך ללימודי הנדסת ביוטכנולוגיה באוניברסיטת קורנל, והיה חבר בנבחרת האתלטיקה שלה.
הוא החל להשתתף בתחרויות אתלטיקה בינלאומיות בשנת 2010, ורשם הישגים משמעותיים ראשונית בשנת 2013, אז סיים במקום החמישי בריצת 200 מטר באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטמפרה. באותה אליפות זכה גם במדליית ארד עם נבחרת השליחים הספרדית ל-100X4 מטר, וסיים במקום החמישי עם נבחרת השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם שנערכה באותה שנה במוסקבה העפיל לשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר, וסיים במקום ה-16, בשיא ספרד חדש של 20.47 שניות. נוסף לכך, הוא העפיל לחצי הגמר בריצת שליחים 100X4 מטר, וסיים עמה במקום התשיעי בתוצאה של 38.46 שניות.
בשנת 2016 רשם אורטלנו עליית מדרגה נוספת. באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורגון במרץ סיים אורטלנו במקום 15 בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש ל 6.63 שניות. באליפות האיברו-אמריקאית באתלטיקה שנערכה בריו דה ז'ניירו במאי הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.48 שניות וסיים במקום רביעי בריצת שליחים 100X4 מטר ובתחרות שנערכה במדריד ביוני הוא קבע בריצת 100 מטר שיא ספרד חדש של 10.06 שניות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי אותה שנה קבע את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.45 שניות, לפני רמיל גולייב מטורקיה (20.51 שניות) ודניאל טלבוט מבריטניה (20.56 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ספרדי חדש של 20.39 שניות. בשלב הגמר הגיע אמנם שני, אחרי ההולנדי צ'ונדרי מרטינה, אך מרטינה נפסל, ומדליית הזהב הוענקה לאורטלנו. אורטלנו עצמו גילה את דבר זכייתו רק במהלך ריאיון שנערך עמו לאחר המירוץ. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.12 שניות.
ביוני 2018 קבע שיא ספרד בריצת 400 מטר של 44.69 שניות. ביולי 2018 שיפר את שיא ספרד בריצת 200 מטר כשקבע תוצאה של 20.04 שניות במהלך מוקדמות אליפות ספרד.
בלילות (שיר של נאור אורמיה ושרית אביטן)
"בלילות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית אביטן בהשתתפות הזמר נאור אורמיה. את השיר הוציאה ב-8 בפברואר 2012 לאור חברת התקליטים Mobile1 Music, והוא נכלל כרצועה החמישית באלבום הבכורה של הזמרת, סטייל מיוחד.
על השיר
"בלילות" נכתב על ידי נתי דבח, והופק על ידי אריק זנטי. הוכן לו וידאו קליפ רשמי, שפורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של אביטן ביום צאת השיר. בחלקו הראשון הוא מציג את אורמיה מתהלך ברחובות בלילה, ואחר כך את אביטן יושבת בביתה. נכון ליולי 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.5 מיליון צפיות.
ישראל אוזן
ישראל אוזן (נולד ב-8 בפברואר 1986) הוא מנכ"ל משרד העבודה.
ביוגרפיה
אוזן נולד בירושלים וגדל בשכונת רמות ורמת שלמה. למד בישיבת עטרת ישראל. עשה מכינה קדם אקדמית בקרית אונו ושירות אזרחי במרכז תעסוקתי "עלי שיח". במקביל ללימודיו לתואר ראשון, שימש כמנכ"ל אגודת הסטודנטים בקריה האקדמית אונו. לאחר הלימודים עבד ברשות המיסים כראש צוות מע"מ במרכז מידע טלפוני בירושלים. שימש כמנהל תוכניות לשילוב חרדים באקדמיה ובשוק התעסוקה בקרן קמח ובג'וינט ישראל.
בשנים 2016-2018 שימש כיועץ למנכ"ל משרד הפנים.
בשנים 2021-2022 שימש כראש מטה מפלגת ש"ס.
בשנים 2023-2020 שימש חבר ועד הפועל הציוני, המוסד העליון של ההסתדרות הציונית; חבר ועדת כספים בוועד הפועל הציוני העולמי, וכציר בקונגרס היהודי הציוני העולמי.