cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיארה קאס
מחלוקת
ב־12 בינואר 2012 פורסמה ביקורת של כוכב אחד על ספרה של קאס, "המועמדת", באתר סקירת הספרים Goodreads, ובבלוג של המבקר. בהמשך אותו יום פרסמה הסוכנת הספרותית של קאירה קאס, אלנה רוט, שורה של ציוצי גינוי באתר הרשת החברתית טוויטר. בשיחה שקאס ורוט האמינו שהיא פרטית - אך למעשה הייתה פומבית - רוט כנתה את המבקרים בשמות גנאי ושתיהן רוט וקאס דנו כיצד להפיל את הסקירה השלילית ולהגביר את הביקורות החיוביות על ידי מניפולציות שלהן על מערכת הדירוג. המחלוקת עוררה מאמר של שבועון המוציאים לאור (Publisher Weekly) שהתבטא כנגד מנהג זה והעלה זעקה של מבקרים רבים, בלוגרים ופרסומים נגד בריונות ברשת של מבקרים שאינם מקצועיים על ידי סופרים וסוכנים.
הפיגוע בגלידריה בכיכר ציון
הפיגוע בגלידריה בכיכר ציון אירע ב-13 בנובמבר 1975, כאשר התפוצץ מטען חבלה בכיכר מרכזית בעיר ירושלים.
המטען הונח בעגלת מזוודות על ידי חמושים ערבים והתפוצץ מחוץ לגלידריה בכיכר ציון בסביבות השעה 19:00. חלונות ראווה רבים בסמוך למקום הפיגוע ניזוקו כתוצאה מעוצמת הפיצוץ. שישה בני נוער נרצחו בפיגוע, בהם שלושה בנים ושלוש בנות. 42 בני אדם נפצעו בפיגוע, בהם שני תיירים מארצות הברית והולנד. כל הפצועים טופלו במרכז הרפואי שערי צדק.
שתי ארגונים פלסטינים, שהיו מבוססים באותה העת בלבנון - הפת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, נשאו באחריות לביצוע הפיגוע, אשר אותו הם בחרו להוציא לפועל שלושה ימים לאחר קבלת החלטת 3379 של העצרת הכללית של האו"ם וביום השנה של הנאום אותו נשא יאסר ערפאת בפני האו"ם. לטענת ההיסטוריון ריצ'רד חסדי הפיגוע בוצע על ידי הפת"ח והכוונה הייתה שהוא יתקיים ביום השנה לנאום.
קורה טה איפסום
קוּרָה טֶה אִיפּסוּם (בלטינית: Cura te ipsum) הוא ביטוי לטיני שמשמעותו "רפא עצמך" או "טפל בעצמך" ונמצא בשימוש אצל אנשי צוות רפואיים (רופאים בעיקר) כחלק מהאתיקה הרפואית.
מקור הביטוי בתרגום הלטיני לבשורה על-פי לוקאס, שם בפרק 4 פסוק 23 אמר ישו בבית הכנסת בנצרת, ובתרגום פרנץ דליטש: (על פי המסופר בכתבי הקודש הנוצריים, לוקאס, שנולד באנטיוכיה היה רופא במקצועו).
ארמון האמיר פעור
ארמון האמיר פאעור (קצר אלאמיר פאעור قصر الأمير فاعور בערבית) הוא מבנה חרב גדול הנמצא ברמת הגולן בצומת ואסט (צומת האמיר), על כביש 959.
הארמון היה שייך לאמיר מחמוד אל פעור, ראש שבט אל-פאדל (ערב אלפצ'ל عرب الفضل בערבית) שהתיישב ברמת הגולן ובעמק החולה במאה ה-19.
האמיר בנה ברמת הגולן ארמון קיץ גדול במקום שהיה מרכז התיישבות השבט (ואסט בערבית - מרכז). בארמון היה חלק לקבלת אורחים, חלק למגוריו של האמיר וחלק למגורי נשיו. המקום נכבש במלחמת ששת הימים וכל אנשי השבט נמלטו לסוריה.
היה לו שטח גדול בעמק החולה, שם הקים ארמון חורף. בנו שמעון, הסתבך בכספים ומכר את אדמותיו לקרן הקיימת לישראל ב-1940 ועליהם הוקמו מצודות אוסישקין - דן, דפנה, בית הלל והמושב הדתי נחלים (שנאלץ להתפנות ובמקומו עלה קיבוץ הגושרים). ארמון החורף של האמיר משולב כיום בחדר האוכל של בית המלון הגושרים.
ארמון הקיץ משולב היום ב"פארק עורבים". מהגן נשארה בריכת שכשוך קטנה. צמוד אליו גן פסלים מבזלת. בצומת ואסט הסמוך הוקם ב-2011 מרכז תיירות.
שועל-רקון
שועל-רקון (שם מדעי: Nyctereutes) הוא סוג של כלביים קטנים החיים בצפון ומזרח אסיה ונפוצו גם לאירופה. בסוג פרימיטיבי זה נכללים 2 מינים, לאחר שמינים נוספים נכחדו. מאפייני בסיס גולגלתו ומבנה שיניו הביאו לשיוכו לשבט הטקסונומי שועל. כינויו "רקון" נובע מדמיונו לבעל החיים דביבון ("רקון"). באנגלית, לשם השוואה, הוא נקרא Raccoon dog, כלומר "כלב רקון".
שועלים אלה הם בין הכלביים היחידים המטפסים על עצים (לצד שועל אפור) והם אוכלי כל קטנים האוגרים שומן לחורף בו הם נחים במאורות.
מינים
מינים נכחדים:
צמאה לך נפשי
במאה ה-21 היוו שירי הכותרת של סדרת אלבומים מוזיקליים הקרויים "צמאה".
אודות הניגון
את הניגון לימד הרבי מלובביץ' את חסידיו בשבת מברכים של חודש אייר ה'תשי"ד. הניגון מיוחס לפי מספר דעות לרבי שניאור זלמן מליאדי, האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד אך לא ברור האם הוא עצמו חיבר את הניגון, לכן הניגון אינו נמנה עם עשרת ניגוניו המכונים "הניגונים המכוונים". יש הטוענים כי הרבי מלובביץ' הוא מלחין הניגון. הניגון היה מושר בתכיפות בהתוועדויות בחצרו.
מילות הניגון הם מן התהילים, פסוק המתפרש כמבטא כמיהה דתית:
מלבד בחסידות חב"ד הושר הניגון בפי רבנים וחסידויות שונות, ביניהם האדמו"ר מסאטמר, הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב אליעזר שלמה שיק, ראשי ישיבת פוניבז' ועוד.
עיבודים מוזיקליים
בשנת 1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד" 1 של ניח"ח, ב־1996 הופיע השיר באלבום "האפ קאזאק" של אברהם פריד ובאלבום "ניגוני בית אבא" של מרדכי בן-דוד ברצועת השיר "התוועדות", ב-2011 הופיע השיר באלבומו של ברי סחרוף, "אתה נמצא כאן". ב-2013 הופיע באלבום "ניגון ומזמור" של גד אלבז. ב-2015 הופיע באלבום "צמאה 1" בביצועו של אביתר בנאי והאלבום כולו נקרא בשמו של השיר. ב-2019 יצא באלבום של יעקב שוואקי במחרוזת חב"ד.
השיר בוצע במהלך השנים על ידי חנן בן ארי, שולי רנד, יצחק מאיר הלפגוט, אוהד מושקוביץ, רונה קינן, ישראל ורדיגר, שלום למר, דניאל זמיר, יונתן רזאל, אמיר דדון, עמיר בניון ב-2016 עם ברי סחרוף, ב-2018 ללא מילים מעובד על ידי דורון טויסטר וכן ב-2020 עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב ואחרים. ב-2023 בגרסת כיסוי של גד אלבז
צמאה השני – שיר נוסף באותו שם
ישנו ניגון נוסף בשם זהה, שגם אותו לימד הרבי מלובביץ', רובו מילים שונות, באוקראינית. הניגון מופיע בספר הניגונים - חב"ד מספר ק"א (101) וכן מספר קצ"ו (196).
הניגון מושר גם בחצרות חסידיות שונות כגון ויזניץ, תולדות אהרן, סאטמר, צאנז, סאסוב ונדבורנה. הופיע באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, ב־1998 הופיע השיר באלבום ניגון הבעש"ט של אברהם פריד, ב־2015 באלבום "צמאה 1" בביצוע ברי סחרוף והתזמורת העממית ועוד.
כגרסת כיסוי הופיע בשנת 2014 באלבום 'אהבה רבה' של ברי סחרוף והתזמורת העממית
בוצע גם על ידי ליפא שמלצר, שולי רנד עם אביתר בנאי וחיליק פרנק, התזמורת העממית ועוד.
חולין על טהרת הקודש
בהלכות טומאה וטהרה, חולין על טהרת הקודש הוא כינוי הלכתי לאוכל שאין עליו קדושת תרומה או קודש, אבל בעליו החליט להתייחס אליו כאוכל קדוש, שאסור לטמאו ואסור לאכלו בטומאה, כדי להרגיל את עצמו לשמור את אוכלי הקדשים בטהרה, כך שגם אוכלי הקדשים שברשותו, יישארו בטהרה.
באופן דומה, חולין על טהרת תרומה הם חולין שההתייחסות אליהם הם כמו אל תרומה, שקדושתה פחותה מקדשים, למשל בכך שאין בה את דרגת רביעי לטומאה. קדושה זו החילו הכוהנים רק על פירות, שכן תרומה מופרשת רק מפירות הצומחים מהקרקע, ולא מהחי.
כמו כן, חולין על טהרת פרה הם חולין שנשמרו אף מטומאת חמישי לטומאה, הקיימת רק בדיני פרה אדומה.
ההלכה
בחולין על טהרת הקודש עצמם, נחלקו התנאים, האם דינם ממש כשל קודש, ובעוד שרבי אליעזר בן צדוק סבור שדינם כשל תרומה ויש בה אף את שלישי לטומאה, סבורים שאר החכמים שדינם פחות מעט משל קודש, ואין בה את דיני שלישי ורביעי לטומאה. לפי רבי אליעזר, קיים בה אף רביעי לטומאה, ממש כשל קודש.
כאשר אדם מחמיר על עצמו שמאכליו יהיו "חולין על טהרת הקודש" או על טהרת תרומה, חל איסור מדרבנן על האוכל ועליו, שעליו לקיים את מנהגו ואינו יכול לטמא את האוכל. דין זה נגזר מדיני נדר וקונם, בהם ניתנה רשות וסמכות הלכתית לאדם לאסור על עצמו את המותר לו. לפי דעה אחת, אין כוח לאדם להתפיס (=להחיל) קדושת קודש על חולין, ורק קדושת תרומה הוא יכול להתפיס.
פוארו (סדרת טלוויזיה)
פוארו (באנגלית: Agatha Christie's Poirot) היא סדרת טלוויזיה בריטית שהחלה ב-1989. הסדרה מבוססת על עלילותיו של הבלש הרקול פוארו כפי שתוארו ונכתבו בידי אגתה כריסטי. שחקנה הראשי של הסדרה הוא דייוויד סושה (הרקול פוארו). שאר השחקנים מתחלפים מפרק לפרק. מהתחלתה של הסדרה נקבע שכל פרק מייצג ספר, ואילו הספר האחרון, "מסך המוות" מ-1974, עובד לתסריט לפרק שסיים את הסדרה סופית. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת והייתה מועמדת לפרסים רבים.
מיקו ג'מאל
מיכאל (מיקו) ג'מאל (נולד בכ"ד באייר תשל"ט, 21 במאי 1979) הוא קומיקאי חקיין ומדבב ישראלי.
פוארו (סדרת טלוויזיה)
עונות 1–8 הופקו בידי קלייב אקסטון ובריאן איסטמן. הם עזבו את תפקידם בשנת 2003, בשל רצונם להתרכז בפרויקטים אחרים, והוחלפו במישל באק ודמיאן טימרמן, שמשכו את הסדרה לכיוון יותר אפל, דתי ומיסטי, השמיטו כמה דמויות מרכזיות ומיעטו להשתמש בהומור. אף הסגנון החזותי שונה מהותית: בעוד שבעונות הקודמות עיצוב הבית של פוארו היה מודרני, בעונות החדשות הוא הפך ליותר עתיק ומפואר.
מיקו ג'מאל
ביוגרפיה
ג'מאל הוא בוגר קורס דיבוב אצל יפה גבאי.
עד לשנת 2004 הופיע ג'מאל בעיקר באירועים סגורים ברחבי ישראל, שאליהם הוזמן דרך המלצות והפניות אישיות.
פוארו (סדרת טלוויזיה)
שחקנים נוספים שהופיעו בקביעות בסדרה הם יו פרייזר בתפקיד קפטן ארתור הייסטינגנס, פיליפ ג'קסון בתפקיד פקד ג'יימס ג'אפ ופולין מוראן בתפקיד מזכירתו של פוארו, מיס פליסיטי למון. זואי ואנאמייקר השתתפה בסדרה החל מהעונה העשירית בתפקיד אריאנדה אוליבר.
מיקו ג'מאל
ביוגרפיה
את הקריירה הציבורית בתחום הבידור החל ג'מאל בשנת 2004 כמשתתף בתוכנית הרדיו דידי לוקאלי של השדרן דידי הררי. במסגרת התוכנית ביצע חיקויים של כוכבים מעולם הכדורגל בישראל.
בשנת 2005 השתתף ג'מאל בתוכנית הכדורגל "דאבל פס" ששודרה בערוץ 10 בהנחיית מאיר איינשטיין ועמנואל רוזן. בתוכנית כיכב ג'מאל בפינה קומית בה גילם דמויות מעולם הספורט הישראלי.
בשנים 2006–2007 השתתף ג'מאל בתוכנית "יציע הכבוד" בהנחיית אבי נוסבאום אשר שודרה בפורטל ללקוחות חברת פלאפון תקשורת בלבד. בתוכנית היה מגיע ג'מאל למגרשי הכדורגל שם היה מצלם קטע שהיה משודר בפורטל, בשיתוף יונתן ריגר ששימש גם כצלם ועורך תוכן.
בשנים 2008–2009 הגיש ג'מאל פינה שבועית בתוכנית הרדיו של אופירה אסייג ברדיו אקו 99 FM לצד חיים רביבו ואייל ברקוביץ'. בתוכנית הגיש ג'מאל פינה שבועית קומית אקטואלית קומית על המתרחש בעולם הספורט. במקביל השתתף באולפן המיוחד של ערוץ 10 לטורניר יורו 2008.
ג'מאל משמש כמדבב ראשי בתוכנית "בובה של לילה", תוכנית ספורט סאטירית ישראלית המשודרת בערוץ הספורט משנת 2011. התוכנית החלה בפיילוט בו שולבו דמותו של אלי בן דוד ("שוקו") עם בובות בדמותם של אלי אוחנה, אבי לוזון, שלמה שרף ושייע פייגנבוים, אשר דובבו על ידי ג'מאל בתוכנית. בנוסף משמש כמדבב בתוכנית העולם כולו נגדנו.
בשנת 2012 דיבב את מרבית הבובות בתוכנית הסאטירה הישראלית "בובה של מדינה" ששודרה בערוץ 10 ובה דמויות בולטות שונות מעולם הפוליטיקה בישראל.
בשנת 2016 הגיש פינה קומית בתוכנית "שולחן החכמים" העוסקת בענייני היום בספורט המשודרת בתוכנית הרדיו "חמש באוויר" של ערוץ הספורט. החל מ-2018 בנוסף התארח בתוכניות "מגרש פתוח" ו"ליגת החלומות" בערוץ הספורט.
בשנת 2019 השתתף בתוכנית "העולם כולו נגדנו" בערוץ הספורט.
רוני שריג
קורות חייה
רוני שריג נולדה וגדלה בקיבוץ מלכיה. את שירותה הצבאי עשתה כמש"קית ת"ש בחיל התובלה ובנח"ל. למדה קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה על שם רובין באוניברסיטת תל אביב. מאוחר יותר השלימה לימודי תואר ראשון נוסף בלימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב. השלימה תואר שני באוניברסיטת לונדון, בבית הספר ללימודי אסיה ואפריקה, ועבודת התזה שלה הייתה בנושא ספרות סינית מודרנית בשאנגחאי הקולוניאליסטית, בהנחייתו של פרופסור מישל הוקס. כמו כן הקדישה מספר שנים ללימוד השפות גרמנית וסינית.
בין השנים 2000–2005, למדה לקראת תואר שלישי ביפן. עבודת המחקר שלה עסקה בהשוואה בין ספרות הילדים ביפן שעניינה פצצות אטום, מול ספרות הילדים בישראל בנושא השואה, בהנחייתו של פרופסור קימיאקי טקהאשי. את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 2006.
מיקו ג'מאל
ביוגרפיה
דיבב את ספי ריבלין בקמפיין של האגודה למלחמה בסרטן.
רוני שריג
קורות חייה
עם חזרתה לישראל החלה ללמד לימודי בחוגים ללימודי אסיה במוסדות אקדמיים שונים ובהם האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן והמכללה האקדמית תל-חי. במכללת תל-חי הייתה ממקימי החוג ללימודי מזרח אסיה, ובנתה את תוכנית הלימודים יחד עם ד"ר נילי הלפרין. מאז פתיחת החוג בשנת 2012 היא משמשת כחברת סגל ומרצה.
שריג חיה במלכיה עם משפחתה ושני ילדיה.
מיקו ג'מאל
ביוגרפיה
ג'מאל נשוי ומתגורר בירושלים.
רוני שריג
ספריה
לצד עבודתה האקדמית שריג פרסמה מספר ספרי פרוזה:
לקט פרסומים אקדמיים
מאמר בתוך ספר של אסופת מאמרים: "קולנוע ביפן על יחס החברה ל'אחר': בחינה של סרט האנימציה 'קבר הגחליליות'".
סאסקס (תרנגול)
סאסקס (באנגלית: sussex) הוא גזע תרנגול שמוצאו בבריטניה, ונקרא על שם מחוז סאסקס בדרום אנגליה. תרנגולי הסאסקס פותחו כבר לפני כאלפיים שנה בעת כיבוש בריטניה על ידי האימפריה הרומית. משמעות הדבר היא שהסאסקס הוא אחד מגזעי התרנגולים המבויתים העתיקים בעולם. הגזע פותח הן למטרת בשר והן למטרת הפקת ביצים, ובשל כך הוא נפוץ במדינות רבות בעולם בקרב מגדלים פרטיים, בעיקר באזורים כפריים. בנוסף, עוף זה נפוץ בעולם כעוף נוי - המשמש כחיית מחמד נאה המספקת גם ביצים. בישראל לא נהוג לגדל גזע זה בתעשיות הבשר והביצים, ועיקר שימושו בארץ הוא כעוף נוי במשקים פרטיים.
מאפיינים פיזיים ומראה
משקלו של זכר בוגר הוא כ-4.1 קילוגרם, ומשקל נקבה כ-3.2 קילוגרם (פירוט בטבלה מטה). נקבה צפויה להטיל בין 240 ל-260 ביצים בשנה. תרנגולים אלה נפוצים במופע בהיר (Light), מנוקד (Speckled), חום-צהבהב (Buff) ועוד. להבדיל מגזעי תרנגולים אחרים, שצבע רגליהם צהבהב - לתרנגולי סאסקס רגליים בגוון ורוד. זוהי תכונה ייחודית לגזע זה, המהווה קריטריון חשוב בשיפוט מראה העוף בתערוכות עופות. לעוף זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיהם כרבע מממדי הגזע המקורי.
סי פאן דון
סי פאן דון (בלאית: ສີ່ພັນດອນ; בתרגום לעברית: 4,000 איים) הוא ארכיפלג שנמצא בנהר מקונג במחוז צ'אמפסאק, דרום לאוס, על הגבול עם קמבודיה. האיים העיקריים של סי פאן דון הם דון קונג (הגדול ביותר), דון סום (השני בגודלו), דון דט ודון קון. כריתת עצים אינה חוקית על שטח הארכיפלג.
בארכיפלג סי פאן דון נמצאים:
בעוד שהכלכלות המקומיות מבוססות בעיקר על חקלאות, הארכיפלג סי פאן דון מבוסס על תיירות, בעיקר בדון קונג, דון דט ודון קון.
רוגובה (ליטא)
רוגובה (בליטאית: Raguva; ביידיש: ראגאווא, ראָגעווע (רוֹגֶבֶה); ברוסית: Рогово (Rogovo); בפולנית: Rogów) היא עיירה קטנה במחוז פוניבז' בצפון ליטא. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2001 התגוררו בעיירה 610 תושבים.
עד מלחמת העולם השנייה התקיימה במקום קהילה יהודית שמנתה ערב השואה כ-600 נפשות. אחד מרבניה הידועים של העיירה היה הרב משה מישל שמואל שפירא מחבר הספר "תבואות שמש". על פי נתוני "איגוד יוצאי ליטא בישראל" נרצחו רבים מבני הקהילה בפיוסט באלול תש"א, אוגוסט 1941.
Dale Mami
Dale Mami הוא סינגל של הזמר הישראלי עומר אדם והזמר הפוארטו ריקני ניקי ג'אם, שיצא לאור ב-19 באוגוסט 2021, על ידי חברות התקליטים P.A.I וסוני מיוזיק לטין.
רקע
בינואר 2021 פורסם לראשונה כי אדם נפגש עם ניקי ג'אם באולפן במיאמי על מנת להקליט שיר משותף, כחלק מפיתוח הקריירה הבינלאומית של אדם. בהמשך החודש דלף השיר לאינטרנט. השיר נכתב על ידי אדם וניקי ג'אם יחד עם צמד היוצרים הישראלי דולי ופן, שגם הפיק את השיר יחד עם המפיק הקולומביאני סלואומייק. השיר משלב בתוכו את שפות האם של השניים בהתאמה, עברית וספרדית.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם לצד הסינגל. הקליפ צולם במיאמי ובוים על ידי הבמאי הקולומביאני "Gusfilm". בקליפ נראים אדם וניקי ג'אם שרים את השיר ברחבת ריקודים כשלצידם רקדניות.
ביקורות
בפרוגי נכתבה ביקורת חיובית על השיר, בה נכתב כי "השיר לגמרי ממכר ועושה לנו חשק לקפוץ ולרקוד. שיתוף הפעולה שלהם משתלב בצורה מעולה והוא ללא ספק עומד להפוך לאחד הלהיטים הגדולים שכולנו הולכים לשמוע".
אדם מאהר
אדם מאהר (בערבית: أدم ماهر; נולד ב-20 ביולי 1993 בעיט יזו, מרוקו) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אוטרכט.
נבחרת הולנד
במאי 2012, מאהר זומן להיות בטורניר יורו 2012 על ידי המאמן בארט ואן מרוויק, אך לא שיחק. הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הייתה במשחק ידידות נגד באיירן מינכן. באוגוסט 2012, מאהר זכה בסרט הקפטן על ידי לואי ואן חאל במשחק ההפסד 4-2 לנבחרת בלגיה.
אימרחווי
אִימֵרחֶווִי (בגאורגית: იმერხევი, בטורקית: İmerhev) הוא עמק בצפון שוושתי שבנפת ארטווין שבטורקיה, המשתרע לאורך הגבול עם גאורגיה. ההתיישבות בעמק כוללת 15 כפרים המאוכלסים בתושבים שמוצאים האתני הוא גאורגי הדוברים דיאלקט מקומי של השפה גאורגית.
היסטוריה
אימרחווי הייתה היסטורית אחת מתת המחוזות של שוושתי, פייף גאורגי מימי הביניים בחלקו העליון אימרחווי או נהר הברטה, מזרחית לעמק ניגאלי ממערב לרכס ארסיאני שגבל באג'ריה מצפון. לאחר שאזורים אלה נכבשו על ידי האימפריה העות'מאנית במאה ה-16, הפכה אימרחווי (אימרחוו בטורקית עות'מאנית) לסנג'ק ואוכלוסייתה התאסלמה בהדרגה. בשנת 1878, בהסכם שנחתם בברלין בעקבות קונגרס ברלין, קיבלה האימפריה הרוסית את השליטה באזור. שוושתי ואימרחווי הפכו לאזור מנהלי-טריטוריאלי (Участок) באובלסט בתומי. בשנת 1886 מנתה אוכלוסיית האזור 18,319 איש שמתוכם היו 42% גאורגים, 51% טורקים ו-7% ארמנים. בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) ותקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה (1918-1921), הפכה אימרחווי לחלק מטורקיה על פי השינויים הטריטוריאליים כפי שהוסכם עליהם בהסכם מוסקבה והסכם קארס.
אוכלוסייה
אוכלוסיית העמק מורכבת בעיקר מגאורגים הגרים ב-14 כפרירים הממוקמים סביב הכפר מיידנסיק (Meydancık, לשעבר דִיוֹבַּאנִי). לכפרירים יש שמות טורקיים רשמיים ושמות גאורגיים בלתי רשמיים.
האימרחווים הם מוסלמים סונים ושלובים באופן הדוק בחברה הטורקית. כמעט כל תושבי העמק הם דו-לשוניים דוברי גאורגית וטורקית. הדיאלקט הגאורגי המדובר בעמק נקרא הדיאלקט האימרחווי (אִימֵרחֶאוּלִי), המכיל תכונות משותפות רבות לשפתם של שכניהם האג'רים. האימרחווים עצמם, בדומה לקבוצות אתניות אחרות של גאורגים בטורקיה, דבקים בגרסה שונה של מוצאם האתני. על פי גרסה זו האימרחווים שונים במוצאם מתושבי אזור בורשקה (Borçka) שאימצו זהות אג'רית.
החוקר הראשון שערך מחקר על התרבות המקומית היה ניקולאס מאר. בשנת 1910 הוא עמד בראש משלחת לחקר תרבות אזור שוושתי. הוא אסף מידע על הספרות העממית והאתנוגרפית במספר כפרים לאורך נהר האימרחווי.
צ'אנגג'נג 4C
צ'אנגג'נג-4C (בסינית: 长征四号丙, בפין-יין: Chángzhēng sì hào bǐng) או CZ-4C או צעדה ארוכה 4C הוא משגר מסלולי תלת-שלבי מתוצרת סין מסדרת צ'אנגג'נג. ישוגר ממרכז השיגור ג'יוצ'ואן ומרכז השיגור טאיואן.
המשגר הוא שינוי של רקטה צ'אנג ג'נג 4B (נפח יריעת הראש הוגדל ונוספה היכולת להפעיל מחדש את מנוע השלב השלישי) ושימש לשיגור לוויינים מסדרת יאוגאן (מספרים 3; 8; 9A ,9B ו-9C; 10; 15; 16A, 16B ו-16C; 17A, 17B ו-17C; 19; 20A, 20B ו-20C; 22; 25A, 25B ו-25C; 27) וכן לוויינים מסדרות פניון-3 3C למסלול קוטבי.
תקריות
ב-27 באוגוסט 2015 נפל חלק ממנוע רקטי על בניין מגורים ופילח את הגג. לא היו נפגעים.
1955 בארצות הברית
1955 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 179 שנה מיום היווסדה.
יחסי הממלכה המאוחדת–נמיביה
יחסי הממלכה המאוחדת–נמיביה הם היחסים הדו-צדדיים בין נמיביה לבריטניה.
יחסים כלכליים
קבוצת, חברת כרייה שממוקמת בבריטניה ובאוסטרליה, מחזיקה 69% ממכרה האורניום Rössing בנמיביה. ב-2008 ייבאה בריטניה סחורות בשווי של יותר מ-700 מיליון דולר מנמיביה, מה שהפך אותה ליבואנית הסחורה השנייה בגודלה אחרי דרום אפריקה השכנה.
גרט שראם
גרט שראם (בגרמנית: Gert Schramm; 28 בנובמבר 1928 - 18 באפריל 2016) היה ניצול מחנה הריכוז בוכנוולד, הצעיר מבין שישה אסירים שחורים שנכלאו במחנה. הוא היה בן לאישה גרמנייה ואב אפרו-אמריקאי ונעצר תוך הפרה של חוקי חוקי טוהר הגזע הנאצי.
ביוגרפיה
שראם נולד למריאן שרם וג'ק ברנקסון, מהנדס מחברת פלדה אמריקאית ששהה בתורינגיה לצורך עבודתו. שראם גדל בוויטרדה ובאד לנגנסאלצה. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר העממי, הוא עבד כעוזר במוסך. על פי חוקי נירנברג, נשללה ממנו הזכות להכשרה מקצועית כלשהי. הוא גם היה עדות חיה ל"גילוי עריות" בין-גזעי בלתי חוקי שגרר עונש מוות על אביו ועל עצמו.
ברנקסון ערך מספר ביקורים בתורינגיה לאחר סיום חוזהו. במהלך ביקור אחד בשנת 1941, הוא נעצר בגין הפרת חוקי הגזע הנאצי ונשלח לאושוויץ, שם ככל הנראה מת.
מעצר בגיל 15
במאי 1944, בגיל 15, נעצר שראם על ידי הגסטפו תחת חוקי ההפלייה נגד ראסנשאנדה, כינוי גנאי שהיה בשימוש בגרמניה הנאצית לצורך ציון נישואי תערובת בין בני הגזע הארי לבין מי שאינם ארים, בהם יהודים. המונח שימש כבסיס למדיניות הגזע של המשטר הנאצי בגרמניה. מדיניות זו יושמה בחקיקה, שבמסגרתה נדרשו ארים לשאת אישור ארי. לאחר מכן, ב-1935, עם חקיקת חוקי נירנברג, נאסר על ארים ולא ארים, בהם יהודים, לקיים יחסי מין וקשרי נישואין אלה עם אלה. הוא הוחזק ב"מעצר מגן " במספר בתי כלא של הגסטפו. הוא נחקר מספר פעמים, תוך מניעת אוכל ושתייה וחבלה בפניו. ב-20 ביולי 1944 גורש למחנה הריכוז בוכנוולד, שם קועקע המספר 49489 על זרועו השמאלית. עונשו לא נקצב, אך נקבע ללא פחות מחמש עשרה שנים.
שראם הוכנס עם האסירים הפוליטיים, החלטה שהתבררה כמצילה חיים. הוא נאלץ לעבוד במחצבת אבן שבה שיעור ההישרדות של האסירים היה נמוך מאוד. מדי יום מתו עשרה עד חמישה עשר גברים. הוא הועבר לעבודה קלה יותר על ידי הקאפו הקומוניסטי וילי בלייכר ואסיר קומוניסטי אחר, אוטו גרוס, ארגן אחרים להקיף אותו במהלך המסדר היומי, כאשר נספרו האסירים. האסירים הלא בריאים ואלה שבלטו הסתכנו בשליחתם למחנה השמדה או בהרג במקום. שראם ראה פעם אסיר, צעיר יהודי מלייפציג בשם וולפגנג קון, נדרס למוות על ידי שומר אס-אס, כיוון שזז במהלך המסדר. כאסיר השחור היחיד, הוא כבר בלט ואחרי שבועות במחצבת האבן, הוא היה במצב מוחלש. בכך שהקיפו אותו והעבירו אותו לעבודה קלה יותר, הוא היה מוגן.
שיחרורו מהמחנה
שראם היה אחד מהאסירים שנותרו במחנה, עם סיכוי טוב יותר לשרוד מאלה שנאלצו לעזוב בצעדות המוות. הוא היה שם כשאלף אזרחים מווימאר נאלצו לבקר בבוכנוולד כדי לראות מה התרחש שם.
לאחר המלחמה
לאחר שחרור בוכנוולד ותום מלחמת העולם השנייה חזר שראם לאמו בבאד לנגנסאלצה. לאחר מכן עבד במכרה האורניום ויסמוט באזור הכיבוש הסובייטי. בשנים 1956 עד 1964 עבד באסן במכרה פחם, ולאחר מכן בחר לעבור למזרח גרמניה, שלוש שנים לאחר בניית חומת ברלין. שם עבד בחברת האוטובוסים ברנימר (Barnim Busgesellschaft). באברסוולדה, ברנדנבורג, חידש את לימודיו, והפך למכונאי מוסמך.
שראם, אלמן, גר ליד בני משפחה. הוא ביקר בבתי ספר כדי לדבר על בוכנוולד והיה חבר בקרן הזיכרון לבוכנוולד. הוא נפטר בארפורט ב-18 באפריל 2016 לאחר מחלה ממושכת.
מתקן התפלה חדרה
מתקן התפלה חדרה הוא מפעל להתפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO), המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל.
המתקן הוקם לאורכו של נחל חדרה, בצידו הדרומי של מתחם תחנת הכוח אורות רבין בחדרה, והוא היה לגדול מסוגו בעולם לאחר שנישל את מתקן התפלה אשקלון מהתואר. הקמת המתקן החלה בשנת 2007 והוא נחנך ב-23 בדצמבר 2009. בשנת 2011 הגיע המתקן למלוא תפוקתו המתוכננת בהיקף של 127 מיליון מ"ק בשנה. המתקן הוקם בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT) למשך 25 שנה, בידי חברת H2ID המוחזקת בחלקים שווים בידי חברת הנדסת התפלה ושיכון ובינוי. הקמת התשתית הנדרשת לקליטת המים המותפלים ולשילובם במערכת המים הארצית נעשתה בידי מקורות, וכללה, בין היתר, הקמת מאגר בנפח של 90,000 מ"ק, בניית תחנת שאיבה וכן הנחת צנרת בקוטר 80 אינץ' לאורך 15.6 קילומטר.
במטרה לבחון את השפעת המתקן על הסביבה הימית והחופית, חברת H2ID הזמינה מודל נומרי לבחינת פיזור התמלחת מהמכון הישראלי לחקר הנדסה ימית בטכניון.
מרכז רדיקלי
מרכז רדיקלי הוא אידאולוגיה פוליטית, שהחלה להתפתח בסוף המאה ה-20. העמדה המרכזית של תומכי האידאולוגיה היא רצון לשינוי שורשי של מוסדות, ונכונות לאמץ רעיונות מכל מנעד הקשת הפוליטית. אידאולוגיה זו שואפת לשלב בין נאמנות לאידאולוגיה לבין מחשבה פרגמטית. כך, חסידי המרכז הרדיקלי ישלבו בין עמדות ימין ושמאל, וישאפו ברובם לפתור בעיות כלכליות על בסיס השוק, תחת פיקוח ממשלתי הדוק לשם שירות האינטרס הציבורי. יש פרשנים שרואים במרכז הרדיקלי תהליך של קידום דיאלוג בין קבוצות שסועות. לעומת זאת מבקרי הגישה משווים אותה למרכז פוליטי קונבנציונלי.
אידאולוגיות ומאפיינים של המרכז הרדיקלי
בתחילת המאה ה-21 הוגים אמריקאים מרקעים פוליטיים מגוונים פרסמו ארבעה ספרים, השואפים להגדיר את המרכז הרדיקלי כפילוסופיה פוליטית מסודרת. ספרים אלו חולקים מספר הנחות, ניתוחים והצעות מדיניות משותפות. רוחם המשותפת גורסת שיש צורך ברפורמות משמעותיות, הנשענות על הרעיונות הטובים והיצירתיים ביותר מכלל הקשת הפוליטית. עם זאת, רעיונות אלה צריכים להיות ראליים ולקחת בחשבון את טבע האדם.
לפי תפיסתם, האפשרויות הגלומות בעידן המידע אינן מנוצלות כראוי, מפני שהמפלגות הפוליטיות המרכזיות מחויבות לרעיונות שהתפתחו בעידן אחר. מצב זה נמשך אף על פי שההתפתחויות הובילו אנשים רבים לזנוח רעיונות כאלו לטובת רעיונות חלופיים שמותאמים לעידן החדש. מעבר לכך, מרבית האנשים רוצים למקסם את הבחירה וההזדמנויות שניתנות להם בעולם חדש זה. על בסיס כל אלו, הוגים אלה תומכים באחריות פיסקאלית, גם אם זו דורשת צמצום תוכניות רווחה על בסיס שימוש במבחני אמצעים. כמו כן הם תומכים במגוון רפורמות בחינוך הציבורי, מהקצאת משאבים שוויונית לזרמי חינוך אוטונומיים ועד השקעה נוספת בכוח האדם. הוגי המרכז הרדיקלי הללו תומכים בפתרונות מבוססי שוק לצורכי הציבור, כל עוד אלו נתונים לרגולציה קפדנית במטרה לשרת את הטוב הציבורי. כמו כן הם תומכים בהבטחת תעסוקה לכל המעוניינים לעבוד, דרך סבסוד משרות במגזר הפרטי, או יצירתן במגזר הציבורי. בנוסף לכך הם תומכים בהעדפה מתקנת על בסיס צורך ולא על בסיס גזע. מעבר לכך, ההוגים הללו תומכים בשיתוף פעולה בינלאומי מוסדי ומתן סעד משמעותי למדינות מתפתחות.
בריטניה
בנאום שנשא ב-2011, מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית של אז ניק קלג הכריז שהוא תופס את עצמו ואת המפלגה כחלק מהמרכז הקיצוני, לאחר כניסתם לקואליציה עם המפלגה השמרנית : "משמאל, אובססיה למדינה. מימין, האלהה של השוק. אבל כליברלים, אנחנו מאמינים באנשים. אנשים עם כוח והזדמנויות בידיהם. יריבינו מנסים להפריד בינינו עם תוויות "שמאל" ו"ימין" שעבר זמנן. אבל אנחנו לא שייכים לשמאל ואנחנו לא שייכים לימין. יש לנו תווית משלנו: ליברלים. אנחנו ליברלים ואנחנו מחזיקים במרחב הביניים בפוליטיקה הבריטית. האידאולוגיה שלנו היא זו של המרכז הרדיקלי."
ב-2012 יועצו האריך לתאר את ההבדלים בין תפיסתו לבין תפיסה סוציאל-דמוקרטית קלאסית.
ביקורות על המרכז הרדיקלי
מבקרים של המרכז הרדיקלי טוענים כי האידאולוגיה הזו אינה שונה משמעותית מהמרכז הקונבנציונלי. יש המאשימים אותה בקידום מדיניות לא אפקטיבית. מצד אחד של המפה הפוליטית, יש המאשימים ברוח דומה את המרכז הרדיקלי בהיותו ניסיון של הנאו-ליברליזם לשמר את הסטטוס קוו הכלכלי-חברתי מפני מדיניות שמאלית משמעותית יותר. בניגוד לכך, יש המאשימים את המרכז הרדיקלי באוטופיות. מבקר אחד מסווג הוגה כזה כ"בסופו של דבר שייך למסורת איתנה של רפורמטורים אמריקאים שחושבים שאנשים חכמים ועקרוניים שאינם מוגבלים פוליטית יכולים לשנות הכל." אחרים מאשימים את המרכז הרדיקלי בחוסר בהירות וחוסר עקביות, עד כדי שלילת האפשרות שניתן לבסס מסגרת פוליטית אחידה לקידום האידאולוגיה הזו.
פרלי מואט
פרלי מקגיל מואט (באנגלית: Farley McGill Mowat; 12 במאי 1921 – 6 במאי 2014) היה סופר קנדי ופעיל למען איכות הסביבה. יצירותיו תורגמו ל-52 שפות, והוא מכר יותר מ-17 מיליון ספרים. הוא זכה לתהילה עם פרסום ספריו על הצפון הקנדי, ביניהם "People of the Deer" (1952) ו-"Never Cry Wolf" (1963). בו סיפר על חוויותיו עם זאבים בקוטב הצפוני. הספר גם עובד לסרט באותו שם שיצא לאקרנים ב-1983. על מכלול יצירותיו בספרות זכה בפרס ויקי מטקאלף השנתי לספרות ילדים בשנת 1970.
פעולותיו של מואט למטרות סביבתיות זיכו אותו בשבחים, אך הודאתו, לאחר שחלק מהטענות שהעלה בספריו הופרכו, כי הוא "מעולם לא נתן לעובדות להפריע לאמת" ספגה ביקורת נוקבת.
ילדותו ותקופת לימודיו
מואט נולד ב-12 במאי 1921 בבלוויל, אונטריו וגדל בריצ'מונד היל, אונטריו. אביו, אנגוס מואט, היה ספרן שלחם בקרב רכס וימי. אמו הייתה הלן ליליאן תומסון מטרנטון, אונטריו. מואט החל לכתוב, במילותיו "בעיקר שורות [שיר]", כאשר משפחתו התגוררה בווינדזור מ-1930 עד 1933.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 עברה משפחת מואט לססקטון, שם, כנער, כתב מואט על ציפורים בטור של "ססקטון סטאר-פניקס". במהלך תקופה זו הוא גם כתב את עלון הטבע שלו, "Nature Lore". בשנות ה-30 מואט למד זואולוגיה באוניברסיטת טורונטו אך מעולם לא השלים את לימודיו לתואר. במשלחת האיסוף הראשונה שלו בקיץ 1939 לססקטון השתתף גם הסטודנט לזואולוגיה פרנק בנפילד, שאסף נתונים לגבי יונקים; מואט התמקד בציפורים. כדי לממן את הטיול שלהם, הם מכרו את הפריטים שאספו למוזיאון המלכותי של אונטריו. בנפילד פרסם את הערות השטח שלו ב-"Canadian Field-Naturalist" לפני שהתגייס לצבא. מואט פרסם את ממצאיו שלו כשחזר ממלחמת העולם השנייה.
שירות בזמן המלחמה
במהלך מלחמת העולם השנייה, מואט הצטרף לצבא הקנדי ושירת בגדוד השני, גדוד הייסטינגס והנסיך אדוארד ב-19 ביולי 1940. הוא יצא לחו"ל כקצין תגבור עבור הגדוד הזה, והצטרף לצבא הקנדי בבריטניה. ב-10 ביולי 1943, הוא היה מפקד משנה על כיתת רובים והשתתף בנחיתות הראשונות של מבצע האסקי, פלישת בעלות הברית לסיציליה.
מואט עבר עם האוגדה לצפון מערב אירופה בתחילת 1945. שם הוא עבד כסוכן מודיעין בהולנד ועבר את קווי האויב כדי להתחיל במשא ומתן לא רשמי על הנחתות מזון עם גנרל בלסקוביץ. הנחתות האוכל, בשם הקוד מבצע מן, הצילו את חייהם של אלפי הולנדים.
אחרי המלחמה
בשנת 1947 מואט עבד כטכנאי השטח של חוקר הטבע האמריקאי פרנסיס הארפר במחקר על קאריבו באזור אגם נואלטין (כעת מחוז קיווליק של נונאווט). תוצאות המחקר פורסמו בספרו של הרפר The Barren Ground Caribou of Keewatin.
בסוף שנות ה-40, מואט נשכר על ידי פרנק בנפילד - אז החוקר הראשי בתחום היונקים בשירות חיות הבר הקנדי - כעוזר שטח במחקר רב-שנתי על הקאריבו העקר, אשר הביא לפרסום רב ההשפעה של בנפילד משנת 1951 בשם "The barren-ground caribou". מואט, שהיה חלק מצוות של ארבעה חוקרים, פוטר על ידי ראש שירות חיות הבר הקנדי בגלל תלונות מהאוכלוסייה המקומית והיעדר אישור רשמי לפעילויות מסוימות.
קריירה ספרותית
לאחר שירותו במלחמת העולם השנייה, מואט למד באוניברסיטת טורונטו. ספרו הראשון של מואט, "People of the Deer" (1952), נכתב בהשראת מסע שטח לאזור הארקטי הקנדי שערך במהלך לימודיו. מואט זעם על התנאים שסבלו האינואיטים שחיו בצפון קנדה. הספר הפך את מואט לדמות פופולרית אך שנויה במחלוקת.
בשנת 1985החל מואט במסע קידום ספרים בארצות הברית כדי לקדם את ספרו "Sea of Slaughter". סוכני המכס מנעו את כניסתו בנמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון בטורונטו, באמצעות חוקים שאפשרו לפקידי מכס אמריקאים למנוע כניסת אנשים שחשבו שהם "אוהדים קומוניסטים". מואט האמין שמאחורי מניעת כניסתו עומדים שתדלני נשק, והוא פרסם בפומבי את חשדו. החוק בוטל ב-1990, ומואט כתב על הניסיון שלו ב-"My Discovery of America" (1985).
מואט התעניין מאוד בדיאן פוסי, האתולוגית האמריקאית שחקרה גורילות ונרצחה באכזריות ברואנדה ב-1985. הביוגרפיה שלו עליה פורסמה ב-1987, בקנדה תחת הכותרת "Virunga: The Passion of Dian Fossey", ובארצות הברית בשם "Woman in the Mists: The Story of Dian Fossey and the Mountain Gorillas of Africa" - רמז לאוטוביוגרפיה של פוסי עצמה "גורילות בערפל" (1983).
רבות מיצירותיו של מואט הן אוטוביוגרפיות, כמו "ינשופים במשפחה" (1962, על ילדותו), "הסירה שלא צפה" (1969, אחד משלושה ספרים על תקופתו מגוריו בניופאונדלנד), ו-"No Birds Sang" (1979), על חוויות המלחמה באיטליה במלחמת העולם השנייה).
ביקורת
בביקורת ספרים משנת 1964 שפורסמה ב-"Canadian Field-Naturalist", פרנק בנפילד מהמוזיאון הלאומי של קנדה פקפק באופי המדעי של חיבוריו של מואט, ואף השווה את ספריו לאגדת כיפה אדומה. מואט הגיב לביקורות של בנפילד במכתב לעורך ה-"Canadian Field-Naturalist", וחתם עליו "אלברט, הדוד הזאב של מואט". L. David Mech, מומחה לזאבים, ציין שאף מדען - למעט מואט - מעולם לא נתקל באוכלוסיית זאבים שמתקיימת בעיקר מטרף קטן, כפי שנטען בספרו של מואט. Mech קובע בנוסף, "...מואט אינו מדען, והספר שלו, אף על פי שהוא מוצג כאמת, הוא בדיה."
פרסים והוקרה
בשנת 1952 זכה מואט באוניברסיטת מערב אונטריו בקטגוריית הסיפור הקצר הטוב ביותר עבור "אביב אסקימו". בשנת 1953, הוענק זכה הספר "אנשי הצבי" בפרס אניספילד-וולף. בשנת 1956 זכה מואט בפרס המושל הכללי. ובשנת 1957, פרס ספר השנה, האגודה הקנדית של ספרני ילדים, עבור "אבודים בישימון הקרח". כמו כן, בשנת 1958 זכה מואט בפרס מועדוני הנשים הקנדיים על ספר הילדים "הכלב שלא היה" ובפרס הבינלאומי ע"ש הנס כריסטיאן אנדרסן. בשנת 1985, הוא קיבל את פרס המחבר מטעם הקרן לקידום ספרות קנדית עבור "Sea of Slaughter". בשנת 1988 הוכתרה "וירונגה" כספר השנה מטעם הקרן לקידום הספרות הקנדית. ב-1989 הוא זכה בפרס ג'מיני לתסריט התיעודי הטוב ביותר, עבור "הצפון החדש".
אנרגיה-100
אנרגיה-100 (ברוסית: Энергия-100) הוא לוויין תקשורת גיאוסטציונרי שנבנה על ידי החברה הרוסית אנרגיה עבור חברת הבת שלה "אנרגיה טלקום".
מערך הלוויינים הושכר לחברת RTKomm. RU, חברת בת של רוסטלקום.
מתוכנן כי הלוויין ישוגר בשנת 2021 או 2022 על ידי סויוז-2.1 b או המשגר פרגאט-M, מאתגר השיגור 1C בנמל החלל ווסטוצ'ני.
ציוד
הלווין משתמש בפלטפורמת USP, המספקת תפוקה גבוהה בטווח K a (כ-100 ג'יגבייט לשנייה). נטען כי הוא מקביל ל-1,500 משיבים.
קייל אלכסנדר
קייל ג'ון סולומון אלכסנדר (באנגלית: Kyle John Solomon Alexander; נולד ב-21 באוקטובר 1996) הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
סו פולס סקייפורס (2019–2020)
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2019 הצטרף אלכסנדר למיאמי היט לליגת הקיץ של ה-NBA. ב-15 ביולי 2019 הוא חתם על חוזה מחנה אימונים עם הייט. לאחר מחנה האימונים צורף אלכסנדר לסגל קבוצת ליגת הפיתוח של ההיט, סו פולס סקייפורס.
מיאמי היט (2020)
ב-15 בינואר 2020 חתם אלכסנדר על חוזה דו כיווני עם מיאמי היט. למחרת פורסם שהוא הושבת בשל פציעה בברך. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב-6 באוגוסט 2020, אז שיחק דקה אחת מהספסל ורשם ריבאונד אחד בהפסד 116–130 למילווקי באקס. ההיט הגיעו לגמר ה-NBA ב"בועה", אך הפסידו בשישה משחקים ללוס אנג'לס לייקרס.
פואנלברדה (2020–2022)
ב-2 בדצמבר 2020 חתם אלכסנדר בפואנלברדה מליגת ה-ACB הספרדית, במדיה העמיד ממוצעים של 9 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק. ב-23 באוגוסט 2021 הוא חידש את חוזהו בקבוצה.
סקארבורו שוטינג סטארס (2022)
ב-16 במאי 2022 חתם אלכסנדר בסקארבורו שוטינג סטארס מליגת העל הקנדית בכדורסל.
ולנסיה (2022–2023)
ב-22 ביולי 2022 חתם אלכסנדר בוולנסיה מה-ACB והיורוליג. ב-26 ביוני 2023 הוא נפרד מהמועדון.
הפועל תל אביב (2023–הווה)
ב-26 ביולי 2023 חתם אלכסנדר בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
חיים אישיים
אלכסנדר הוא בנם של ג'וזף ואודרי אלכסנדר. אביו שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ניאגרה מ-1982 עד 1986. יש לו שתי אחיות בשם קיילה וקסיה. קיילה היא גם כדורסלנית מקצוענית, ששיחקה במדי נבחרת קנדה בכדורסל נשים, אותה ייצגה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת טוקיו (2020), וליגת ה-WNBA.
מצר צ'טהאם
מצר צ'טהאם (באנגלית: Chatham Strait) הוא מצר ים בארכיפלג אלכסנדר שבאלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין האיים צ'יצ'אגוף (Chichagof Island) ובראנוף (Baranof Island) ממערב, לבין האיים אדמירליות (Admiralty Island) וקויו (Kuiu Island), ממזרח. המצר מקשר את אייסי סטרייט (Icy Strait) ותעלת לין (Lynn Canal) מצפון-מערב ומצפון לו, בהתאמה, עם פרדריק סאונד והאוקיינוס השקט שממזרח ומדרום לו, בהתאמה.
רוחבו של המצר נע בין 5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 16 ק"מ. מימיו עמוקים, ואורכו כ-240 ק"מ (מנקודת המפגש בין אייסי סטרייט ותעלת לין בצפון, ועד לאוקיינוס השקט בדרום).
מפליגות בו מעבורות של שירות המעבורות של אלסקה (Alaska Marine Highway), ספינות תענוגות וכלי שיט אחרים (פוקדים את נמל אנגון, Angoon).
המצר נקרא ב-1794 על ידי ימאי אנגלי ומגלה ארצות ג'ורג' ונקובר על שמו של ויליאם פיט, הרוזן הראשון מצ'טהאם, שלעיתים נקרא בתואר האצולה שלו בלבד, צ'טהאם.
שיח סוד
היסטוריה
שיח סוד הוקם בשנת ה'תשל"א - 1971 על ידי הרב דב לוי, בעקבות לידת בנו בכורו שאובחן כלוקה בתסמונת דאון.
לוי נתקל בחוסר מענה בטיפול בתלמידים עם מוגבלות שכלית בחברה החרדית, ונוכח העובדה כי בני משפחותיהם נאלצים לשלוח אותם למסגרות חילוניות בהן לא הושם דגש על ערכי החינוך החרדי ושמירת מצוות התורה.
בשל כך החליט להקים מסגרת חרדית לחינוך מיוחד, שבה המטופלים והחניכים יקבלו חינוך וטיפול מקצועי, לצד תוספת ערכי שמירת התורה והמצוות.
הסניף הראשון הוקם כגן שיקומי ומעון יום בשכונת גאולה בירושלים. בהמשך הקים קמפוסים בשכונת רמות אלון וברוממה הכוללים כיתות לימוד, אולמות ספורט, מגרשי משחקים, בריכות טיפוליות, חדר סנוזלן ועוד.
פעילות
שיח סוד מספק מענה חינוכי, טיפולי ושיקומי, לבוגרים וילדים עם מוגבלות שכלית, אוטיזם ואוכלוסייה שיקומית וכן תמיכה, ייעוץ וסיוע למשפחות המטופלים.
לשיח סוד שירותי רווחה, חינוך ובריאות הניתנים במוסדות חינוך שונים; מעונות יום, בתי ספר, תלמודי תורה וישיבות. בנוסף, מפעיל הארגון מרכזי תעסוקה, מערכי דיור, מרכזי יום, נופשון, סביבה תומכת ועוד.
במסגרות שיח סוד נמנים כיום כ-1500 חניכים, 850 מטפלים ואנשי צוות, ו-6 קמפוסים פעילים בירושלים, בני ברק ובית שמש, וכן דירות מגורים נתמכים (הוסטלים) לחניכים בגירים, אשר מקיימים אורח חיים עצמאי באופן חלקי, ומשתלבים בענפי התעסוקה השונים.
במסגרת הפעילות, הקים הארגון את המקהלה המוזיקלית של חניכי שיח סוד, אשר מופיעה בבמות ובהזדמנויות שונות. בין היתר הופיעה המקהלה בפני נשיא המדינה יצחק הרצוג בכנס חניכת בריכה הידרותרפית בשיח סוד, ובאירוע סיום הש"ס העולמי שעל ידי ארגון דרשו וכן הפיקה קליפ וידאו יחד עם הזמר מנדי ג'רופי.
בפרוץ משבר הקורונה בשנת 2020, נוצר צורך גדול למלוניות בידוד עבור אנשים וילדים עם מוגבלות התפתחותית, והארגון נענה לאתגר ופתח מלונית קורונה לאנשים עם מוגבלות, אשר פעלה במשך עשרה חודשים וכללה צוותי רפואה, עו"סים ומדריכים, במלונית עברו כ-120 מטופלים. על פעילות זו זכה שיח סוד לפרס שר הרווחה לשנת 2020, שהוענק להם על ידי השר המכהן איציק שמולי.
בשנת 2021 חנך הארגון ניידת שינוע למטופלים במערך הדיור.
קביליה
קביליה (בקבילית: ⵜⴰⵎⵓⵔⵜ ⵏ ⵍⴻⵇⴱⴰⵢⴻⵍ – tamurt n leqbayel (ארץ הקבילים); בערבית: القبائل) הוא אזור בצפון אלג'יריה.
גאוגרפיה
במאה ה-19 היה אזור הקביליה נתון תחת שלטון קולוניאליסטי צרפתי, שנתקל בהתנגדות עזה מצד התושבים המקומיים. החל מעצמאות אלג'יריה פרצו לעיתים עימותים בין השלטון האלג'יראי, שנקט ביוזמות להפיץ את התרבות הערבית על חשבון התרבות הקבילית, לבין האוכלוסייה המקומית, המעוניינת לשמר את זהותה. על רקע זה הוקמה תנועה הקוראת לאוטונומיה לאזור הקביליה.
דמוגרפיה ופוליטיקה
תושבי אזור קביליה הברברים ידועים כחופשיים יותר מאשר תושבי אלג'יריה הערבים, ובהתאם לעתים ישנם עימותים בין השלטונות המנסים לכפות הלכות אסלאמיות לבין התושבים. כך למשל, במהלך חודש הרמדאן של 2013, קבוצה של כ-300 קבילים ערכו סעודה פומבית בצהרי היום, כמחאה על חוק המחייב את תושבי אלג'יריה לצום ברמדאן. כ־40% מכוחות הביטחון האלג'יראים מוצבים בקביליה, והממשלה נוקטת פעולות רבות להקשות על חיי הקבילים, כולל שריפת שדות בטענה של "מלחמה בטרור", בדיקות ארחים תכופות, ואף מרכזי מעצר חשאיים בהם אמנסטי אינטרנשיונל ו־Human Rights Watch תיעדו מאות מקרי עינויים.
ויליאם גארו
סר ויליאם גארו (באנגלית: William Garrow; 13 באפריל 1760 – 24 בספטמבר 1840) היה משפטן, בריסטר, שופט וחבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת.
ידוע בעיקר הודות לרפורמות שערך בשיטת המשפט הבריטית, והשפעתו על הליטיגציה ועל אופן ניהול המשפט של בעלי הדין במשפט הפלילי, וזאת, בין השאר, על ידי הכנסת טכניקות חדשות של חקירה נגדית של עדים.
ביוגרפיה
חינוכו של גארו נווט על ידי אביו שהיה כומר אנגליקני, ועמד בראש מוסד חינוכי כנסייתי; לאחר סיים את לימודי המשפטים, החל להופיע בבית המשפט הפלילי של לונדון, האולד ביילי, והפך במהרה לסנגור פלילי מוערך. בשנת 1793 קיבל מינוי של 'יועץ הממלכה' לענייני חקיקה.
בשנת 1805 נבחר לבית הנבחרים הבריטי, שם כיהן בשנים 1805–1807 ו-1812–1817. בסיום כהונתו מונה לשופט, תפקיד בו החזיק במשך 15 שנה.
בשנת 2009 הפיק ה-BBC סדרת טלוויזיה המבוססת על חייו גארו כסנגור פלילי, תחת השם המשפט של גארו. לאחר שידור העונה הראשונה, הופקו שתי עונות נוספות ששודרו בשנת 2010 ובשנת 2011.
הדודה שלי מרחוב הנביאים
הדודה שלי מרחוב הנביאים הוא ספר ילדים מאת יורם טהר-לב.
תקציר העלילה
הילדים, אשר לכל אחד מהם ניתן שם של נביא (שהרי מדובר ברחוב הנביאים), גרמו נזק רב בבית, כל ילד בדרכו: ירמיהו קרע ספרים. ישעיהו רחץ עם אחיו באמבט בחוסר-זהירות תוך כדי משחקים בעייתיים. שמואל נהג לייבב ללא הפסק. ליחזקאל היה תיאבון יתר. אלישע ואליהו חיבלו בתקליטים והשתעשעו עם הפטיפון. "הקש ששבר את גב הגמל" היה לאחר הנזקים שגרמה דבורה, הבת היחידה בין השבעה, שיחד עם אחיה חיבלו בבגדי האם למען התאמתם למידתה.
המשימה שהטילה האם על ילדיה הייתה תיקון הנזקים שגרמו. הם הסכימו לתקן בכוחות משותפים אולם למעשה הם רק החמירו את המצב. האם חשבה כי העבודה שעשו מוצלחת אולם הסתבר לה כי היא שגתה כאשר מצאה תחתונים במקרר בבואה לחלק גלידה לילדיה. היא לא ידעה כיצד להגיב עד החלטתה לנשקם וזאת מפני שניסו וזה העיקר. זוהי הוכחה נוספת כי ילדים הם הדבר האהוב ביותר על הדודה הזאת. בסוף הספר היא נותנת עצה: לתת לאם הכועסת לקרוא ספר זה ולהיווכח כי מה שעשה/עשו הילד/ילדים אינו נורא במיוחד. ובנוסף ניתנת עצה לבקש מן האם להביא אח נוסף.
חור בעלילה
חור בעלילה (באנגלית: Plot hole או plot error) הוא מונח המתאר אי-התאמה בעלילה ביחס לכיוון הראשוני שלה. למשל, אירוע שסותר מידע קודם שניתן בתחילת העלילה, התנהגות בלתי סבירה של הדמויות או בלתי מתאימה לסגנון בו הסופר יצר אותם, אירועים שקורים ללא סיבה נראית לעין או עלילה שקופצת לאירועים מאוחרים יותר בלי לתת הסבר כיצד הם התרחשו. לעיתים החור בעלילה מכוון להתפתחות העלילה בהמשך.
לעיתים מניחים בטעות שמצבים בהם ישנו מידע לא מכוסה המופיע בקטעי המשך (ואינו סותר אירועים קודמים) או הנחות שמנוגדות למציאות הם חורי עלילה.
ליגת העל של זימבבואה
ליגת העל של זימבבואה (באנגלית: Zimbabwe Premier Soccer League, מכונה גם Castle Lager Premier Soccer League מטעמים מסחריים), היא ליגת הכדורגל הבכירה בזימבבואה, שהוקמה רשמית בשנת 1980, ומשתתפות בה נכון לעונת 2021/2022, 18 קבוצות.
הליגה התחילה לפני עצמאות זימבבואה, בתקופה שהתקיימו המושבה הבריטית רודזיה הדרומית ולאחר מכן רפובליקת רודזיה - בשנת 1962, והאלופה הראשונה הייתה קבוצת בולוואיו רוברס. ליגה לא רשמית זו התקיימה עד 1979, ואז הוקמה רשמית זימבבואה תחתיה התחילו האליפויות הרשמיות בכדורגל בליגה ב-1980.
הליגה כיום מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של זימבבואה אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2021/2022, בליגה 18 קבוצות, המשחקות ביניהם 2 סיבובים בבית ובחוץ כאשר סך הכל ישנם 34 מחזורים. הליגה משוחקת מנובמבר ועד אוגוסט של העונה העוקבת. הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) מעפילה למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית, בעוד הקבוצות במקומות 15 ,16, 17 ו-18 יורדות לליגת המשנה של זימבבואה, ה"זימבבואה דיוויזיון וואן".
קבוצת דינאמוס היא הקבוצה המצליחה ביותר בזימבבואה, עם 21 זכיות באליפות הליגה (מאז 1962). שנייה בדירוג היא היילנדרס עם 7 אליפויות ושלישית בדירוג היא CAPS יונייטד עם 5 אליפויות, כאשר הן מייצגות את הערים הגדולות ביותר בזימבבואה, עיר הבירה הארארה, והעיר השנייה הכי גדולה בולוואיו.
הזוכות באליפות הליגה של רודזיה הדרומית ורודזיה לפני עצמאות זימבבואה (עד 1979)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע רודזיה בכדורגל באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
הזוכות באליפות הליגה מ-1980
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע זימבבואה בכדורגל באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אגדה מספר 17
אגדה מספר 17 (ברוסית: Легенда № 17) הוא סרט ספורט רוסי שיצא לאקרנים בשנת 2013. הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים ומתמקד בסיפורו של ולרי חרלמוב, שחקן הוקי קרח שהצליח להוביל את נבחרת ברית המועצות לניצחון על נבחרת קנדה במסגרת סדרת הפסגה. בסרט מככבים דנילה קוזלובסקי בתפקיד חרלאמוב, ואולג מנשיקוב בתפקיד מאמן הנבחרת, בה שיחק טראסוב. את הסרט ביים ניקולאי לבדב, שגם היה שותף לכתיבת התסריט.
עלילה
שנת 1956. ספרד. ולרי חרלמוב הילד מוצא עצמו בלב מרוץ שוורים ובסכנת הימחצות, אך ניצל ברגע האחרון. כשהוא מדבר עם דודו, חוסה, הוא חושש שלא יצליח להגיע להישגים בחייו והלה מעודד אותו שאין דבר העומד בפני הרצון.
שנת 1967. מוסקבה. ולרי חרלמוב הוא שחקן הוקי קרח מתחיל המנסה את מזלו ולהתקבל לקבוצת ההוקי קרח המוערכת צסק"א מוסקבה שבהדרכת המאמן אנטולי טראסוב. אך טראסוב לא רואה בצעיר שחקן הוקי קרח מספיק טוב ושולח אותו עם חברו אלכסנדר גוסב ("אווזון") להתאמן בקבוצת "זבזדה" בעיר צ'רבקול שבמחוז צ'ליאבינסק. גם קבוצה זו הופעלה על ידי הצבא האדום ושיחקה בליגה השנייה של ברית המועצות. מאמן הקבוצה, ולדימיר אלפר, ראה בו חלוץ מרכזי בקבוצה והגביר את אימוניו של חרלמוב שבלט מאוד ביכולתו בקבוצה, כבש 34 שערים ב-40 משחקים ובמרץ 1968 זימן אותו טראסוב בחזרה לצסק"א.
לאחר שהתאקלם בקבוצה, חרלמוב מקבל מקום של קבע בקו הראשון של התקפת צסק"א ולאחר מכן בנבחרת הסובייטית והחל לשתף פעולה עם ולדימיר פטרוב ובוריס מיכאילוב - שיתוף פעולה שיימשך מספר שנים הן בקבוצה והן בנבחרת ברית המועצות. במקביל טראסוב סופג לחץ מצד השלטונות ובעיקר מצד הממונה על ההוקי קרח מטעם מפלגה, אדוארד בוריסוביץ' בלאשוב, שטראסוב הביא לסילוק בנו מהקבוצה. בלאשוב מנסה לשכנע את חרלמוב לפעול נגד טראסוב בשל שיטות האימון הקשוחות שלו, אך חרלמוב מסרב לחתום על המסמכים ומאוחר יותר אף מתוודה על כך בפני טראסוב.
במקביל להתפתחות קריירת המשחק שלו, מנסה חרלמוב לתמרן ביחסיו עם חברתו אירינה סמירנובה. לאחר משחק תצוגה שערורייתי ושיפוט מוטה במשחק בין ספרטק מוסקבה לנבחרת ברית המועצות ובאקט מחאה טראסוב הורה לשחקניו לעזוב את ההיכל, חרלמוב העצבני יוצא לנהוג במכוניתו, במהלך הנסיעה הוא ניסה לעקוף משאית, אולם לא הבחין במשאית נוספת שנסעה מולו ובניסיון להתחמק ממנה הוריד את הרכב מהכביש והתנגש בעמוד חשמל. הוא שבר בתאונה את אחת מרגליו ושתיים מצלעותיו וספג גם זעזוע מוח. חרלמוב עבר סדרה של ניתוחים בעוד קריירת ההוקי שלו עומדת בספק. רק כעבור חודשיים היה יכול לרדת ממיטתו ולהתחיל ללכת. במהרה נכנס להליך מזורז של שיקום. חרלמוב חוזר להתאמן בנבחרת לקראת משחקי הפסגה המתוכננים ומאמן הנבחרת החדש וסבולוד בוברוב, שמונה במקום טראסוב, מציג את חרלמוב כשחקן מרכזי בנבחרת והם טסים לקנדה. בנמל התעופה לפני עזיבתם לקנדה, טראסוב מגיע להיפרד מהם ומזכיר לחרלמוב כי מדובר במשחק גורלי וכי המדינה כולה תצפה בו: "אתה מספר 17 וכל העולם יידע זאת".
שחקני הנבחרת נוחתים במונטריאול. הקנדים שאננים ובטוחים בניצחונם, עד כדי כך שבמסיבת עיתונאים אחד העיתונאים אומר כי במקרה של ניצחון הנבחרת הסובייטית הוא יאכל את עיתון מהדורת הערב של עיתונו ובריאיון לטלוויזיה הקנדית שחקני הנבחרת הקנדית בובי קלארק ופיל אספוסיטו מצהירים כי לנבחרת הסובייטית אין אפשרות לנצח.
המשחק מתחיל. הקנדים מובילים כבר לאחר 6 דקות, אך הסובייטים מצליחים להשוות את התוצאה וברבע השני אף להעלות ליתרון 3:2 משער של חרלמוב, שזוכה אגב כך לתשואות מהקהל, הקנדי ברובו. בהפסקה המאמן הקנדי מכריז בפני שחקניו כי לא מדובר במשחק גרידא אלא מלחמה של ממש ושעליהם לגמור את "מספר 17". במהלך המשחק בובי קלארק הכה במכוון בקרסולו הפגוע של חרלמוב באמצעות מקל ההוקי ופצע אותו אך חרלמוב מסרב לרדת מהקרח וחוזר לשחק. בסוף המשחק הוא מצליח להבקיע את שער הניצחון ובסוף המשחק אף זוכה להערכה רבה מצד השחקן פיל אספוסיטו. המשחק מסתיים בתוצאה 7:3 לברית המועצות.
מלחמת תורסטנסון
מלחמת תורסטנסון הידועה גם בשם מלחמת חניבעל, הייתה מלחמה בין דנמרק-נורווגיה לבין שוודיה, אשר נמשכה בין 1643 ל-1645. המלחמה מכונה על שמם של המצביא השוודי לנארט תורסטנסון, והמושל הדני חניבעל ססטד. המלחמה הסתיימה בניצחון שוודי, ובמסגרת הסכם ברומסברו נאלצה דנמרק לוותר ויתורים טריטוריאליים ענקיים לטובת שוודיה. דנמרק ניסתה להחזיר לעצמה את השטחים במהלך המלחמה הצפונית הקטנה, מלחמת סקונה והמלחמה הצפונית הגדולה, אולם נכשלה בכך.
רקע
בשנת 1611 פלש כריסטיאן הרביעי מלך דנמרק ונורווגיה לשוודיה, ופתח בכך את מלחמת קאלאמר. שוודיה הסתבכה עד מהרה במלחמות גם עם האיחוד הפולני-ליטאי ורוסיה הצארית, ולפיכך ב-20 בינואר 1613 נאלצה לחתום על הסכם קנרד, שבמסגרתו פינו השוודים את כל הנקודות האסטרטגיות שדרשו הדנים. למרות זאת, הישגי המלחמה מבחינת דנמרק לא היו מכריעים. עם זאת, בהנהגתם המוכשרת של המלך גוסטבוס אדולפוס וראש ממשלתו אקסל אוקסנסטירנה, הצליחה שוודיה עד מהרה להחזיר לעצמה את יוקרתה. היא התערבה במלחמת שלושים השנים בהצלחה ניכרת, וסיפחה שטחים בגרמניה. ב-1632 נהרג מלך שוודיה בקרב ליצן, ומכיוון שבתו כריסטינה הייתה עדיין צעירה, היה אוקסנסטירנה שליט הממלכה. אוקסנסטירנה היה מודע לעובדה ששוודיה מוקפת כמעט מכל כיוון בנחלותיה של דנמרק, ובנוסף לכך היו דמי השיט הגבוהים שגבו הדנים, מקור מתמיד לסכסוכים. באביב 1643 אישרה בחשאי מועצת הכתר מלחמה כנגד דנמרק. אוקסנסטירנה הכין תוכניות למלחמה, וריכז בחשאי כוחות על הגבול הדני. בדצמבר פתח הצבא השוודי במתקפת פתע רב-חזיתית כנגד הצבא הדני.
המלחמה
הצי הדני מנע מתורסטנסון לחצות את המיצר מיוטלנד לפין. ההולנדים, בני בריתם של השוודים, שלחו את ציים לעזרתם, אולם הדנים הביסו אותם בקרב ימי ב-16 במאי. ניסיון נוסף להעביר את תורסטנסון ואת צבאו אל האיים הדנים על ידי צי שוודי גדול, סוכל בידי צי דני בפיקודו של המלך כריסטיאן בעצמו בקרב קולברגר הייד.
נורווגיה, אשר נשלטה בידי הכתר הדני, הגיבה למלחמה בהתלהבות לא צפויה. האוכלוסייה בנורווגיה זעמה על הפלישה השוודית לדנמרק, והחלה להתארגן לפלישת נגד. מושל נורווגיה באותה תקופה היה חניבעל ססטד, חתנו של המלך, ולפיכך עד היום המלחמה ידועה בנורווגיה לעיתים כ"מלחמת חניבעל" (בנורווגית: Hannibalsfeiden). הצבא הדני-נורווגי פלש מנורווגיה לתוך שוודיה, אולם השוודים הדפו את המתקפה, חדרו לנורווגיה וכבשו את ימטלנד. הם חדרו לאוסרדאל לפני שנסוגו חזרה. ססטד חדר לשוודיה פעמים נוספות, והרס את העיר השוודית וארנסבורג. במקביל הצליח הצי הדני לסגור את הצי השוודי במפרץ קיל. עם זאת, השוודים הצליחו להימלט מההסגר ולחבור אל ההולנדים. בקרב פמרן הנחיל הצי השוודי-הולנדי תבוסה צורבת לצי הדני. תבוסת הצי הדני מיצתה את יכולותיה של דנמרק, והפכה את איי דנמרק לפתוחים לפלישה שוודית. ודנמרק פנתה לצרפת והולנד בבקשה שיתווכו בינה לבין שוודיה.
הסכם השלום
ב-8 בפברואר 1645 נאלצו הדנים לחתום על הסכם ברומסברו, אשר היווה אסון משפיל לדנמרק ונורווגיה. דנמרק איבדה את השליטה במחוזות גוטלנד, סארמאה והלנד, ונורווגיה נאלצה למסור את ימטלנד והריידלן. השטחים החדשים הפכו את שוודיה לשליטת הים הבלטי. כמו כן נקבע שהשוודים יהיו פטורים מלשלם את אגרת המעבר מהשטח הדני לים הבלטי. בעקבות הניצחון על הדנים, הורה אוקסנסטירנה לתורסטנסון לנוע מיוטלנד לבוהמיה, ולהביס את צבא האימפריה הרומית הקדושה אשר תמך בדנים. ב-6 במרץ הנחיל תורסטנסון תבוסה מוחצת לכוחות האימפריאליים בקרב ינקאו.
כחול ולבן (שיר)
כחול ולבן הוא פזמון עברי פטריוטי, שבשנות ה-70 היה לְהמנון "יהדות הדממה" (יהדות ברית המועצות) ואסירי ציון בפרט, וזכה לפופולריות גם בישראל. השיר מבטא רגשות ודימויים הקשורים בצבעים כחול (למעשה תכלת) ולבן, צבעיה הלאומיים של מדינת ישראל:
השיר ולחנו נכתבו בראשית שנות השבעים על ידי ישראל רשל, יהודי תושב מינסק שבברית המועצות, שהיה אז כבן 21. רשל כתב את השיר בעברית על מנת לבטא את זיקתו לישראל. הוא נאבק על זכותו לעלות לישראל עד אשר זכה לממש אותה במרץ 1971.
השיר בוצע סמוך לאחר כתיבתו על ידי חברי מקהלת הפולקלור היהודי בווילנה "אנחנו כאן", שעלו בעצמם לישראל ב-1971. הוא הפך לשיר מחאה ולאחד מסמלי מאבקם הממושך של יהודי ברית המועצות על זכותם לעלות לישראל. השיר זכה לביצועים נוספים, שמהם מוכר במיוחד זה של הזמרת נחמה ליפשיץ.
השיר זיכה את מחברו ב-1971 בפרס הוקרה מיוחד במסגרת פרס מילוא.
ענבל לבבי
ענבל לבבי (נולדה ב-12 בינואר 1984) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. היא אלופה ושיאנית המכביה, בעלת 4 מדליות מהן 3 זהב.
ביוגרפיה
לבבי גדלה בקיבוץ גבעת חיים איחוד. היא החלה להתאמן בגיל 11 והתאמנה בקבוצת הפועל עמק חפר. בגיל 13, התאמנה בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט ולאחר שסיימה את לימודי התיכון נסעה לארצות הברית ללמוד ולהתאמן במכללת מרילנד.
גמר אליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער, שנערכה בדנקרק, צרפת, ביולי 2000 סיימה לבבי במקום שמיני בשלב הגמר במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 5:02.28 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:58.09 דקות ביחד עם ורד בורוכובסקי, רותם פלד ומאיה פינקלר.
אלופה ושיאנית המכביה ה-16
בתחרויות השחייה של המכביה ה-16 שנערכו בווינגייט ביולי 2001 זכתה לבבי במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 2:22.92 דקות.
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2001 זכתה לבבי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:43.80 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 2:19.22 דקות, אחרי אניה גוסטומלסקי (2:18.71 דקות).