cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שידור מוצפן
Subset Difference
מבנה subset difference מגדיר אוסף של תת-קבוצות של משתמשים S_1,...,S_w כאשר. לכל תת-קבוצה מקצים מפתח הצפנה L_j, לכל משתמש u משייכים מידע סודי I_u איתו הוא יכול לחלץ את המפתחות של תת-הקבוצות אליהן הוא משויך. בהינתן הקבוצה \mathcal{R} של משתמשים מבוטלים, יתר המשתמשים מחולקים לקבוצות זרות מהאוסף אשר 'מכסות' לגמרי את כל המשתמשים, כלומר כל משתמש חבר בלפחות קבוצה אחת כזו. מפתח שיחה K מוצפן m פעמים עם והתוכן מוצפן עם K. כל המשתמשים משויכים לעלים בעץ בינארי מאוזן בגובה  אוסף הקבוצות S_1,...,S_w בהגדרה הוא מהצורה "קבוצה G_1 פחות הקבוצה G_2" כאשר. שתי הקבוצות מתאימות לעלים של שני תת-עצים בינאריים בהתאמה. לכן תת-קבוצה S כלשהי מיוצגת על ידי שני צמתים בעץ הראשי v_i,v_j כך ש-v_i הוא אב קדום של v_j מסמנים זאת על ידי S_{i,j} (כמתואר בתרשים). העלה u הוא בתת-קבוצה S_{i,j} אם ורק אם הוא בתת-העץ שהשורש שלו הוא v_j. במילים אחרות אם v_i הוא אב קדום שלו אך לא v_j. הרעיון הוא שעבור כל תת-קבוצה \mathcal{R} של משתמשים מבוטלים אפשר למצוא קבוצה של לכל היותר s2-1 תת-קבוצות מהאוסף אשר מכסה את כל המשתמשים ב-.
אם יוקצה עבור כל משתמש מפתחות קבועים עבור אוסף כל הקבוצות מספר המפתחות עבור כל משתמש יהיה N. במקום זאת אפשר לצמצם את המידע הזה באופן כזה שרק מפתחות יאוחסנו, את המפתח הנכון המשתמש מחלץ באמצעות מבנה עץ דמוי GGM. לכל צומת מקצים שלושה מספרים אקראיים באמצעות מחולל פסאודו-אקראי בטוח, לכל צומת מצמידים תוויות המכילות את המספרים האקראיים G_L תווית עבור צד שמאל, G_R תווית עבור צד ימין ו-G_M תווית המייצגת את המפתח הסודי המשויך לעלה (כמתואר בתרשים). שימו לב שלא ניתן לשחזר את המפתח של צומת נתון ללא ידיעת צומת האב.
בעת הפענוח המשתמש u מקבל את המחרוזת הבאה: תחילה מוצא את תת-הקבוצה S_{i,j} אליה הוא משויך ומחשב את המפתח המתאים L_{i,j} באמצעות הפעלת הפונקציה הפסאודו רנדומלית על צומתי האב פעמים. באמצעות טבלת גיבוב אפשר לצמצם את פעולת החיפוש של המשתמש ל-. לאחר מכן כל מה שנדרש הוא פעולת פענוח אחת כדי לחלץ את התוכן המוצפן.
הפונקציות F_K ו-E_L מייצגות אלגוריתמים להצפנה כאשר הראשון מומלץ שיהיה צופן זרם והאחרון צופן בלוקים כמו AES.
האלניום
האלניום היא סדרת ספרי פנטזיה שנכתבה על ידי דייוויד אדינגס. הסדרה מונה שלושה ספרים: The diamond throne, The Ruby Knight, The Sappire Rose, שנכון ל-2022 טרם תורגמו לעברית. הספרים יצאו בהוצאת בדל ריי בוקס ב-1989. אדינגס כתב לסדרה, סדרת המשך שכן תורגמה לעברית הנקראת הטאמולי. הסדרה זכתה לדירוג של 3.5 באתר goodread ולדירוג של 4.5 באתר של אמזון.
אריה לייב ליפשיץ
רבי אריה לייב ליפשיץ (מכונה: ר' אריה דבי עילאי על שם ספרו; תקכ"ז, 1767 - י"ז בטבת תר"ו, 1846) היה רב ואדמו"ר חסידי, מגדולי הרבנים בגליציה, אבי חסידות וישניצא.
האלניום
עלילה
נץ הוא אביר עיט החוזר הביתה אחרי גלות ארוכה. עם חזרתו הוא מגלה כי אלנה, מלכת אלניה, אשר גידל מינקות הורעלה וכי חייה נשמרים על ידי קסם. נץ יודע כי האיש מאחורי ההרעלה הוא החשמן, אניאס. אניאס רוצה להיות הארכיבישוף הבא של הכנסייה, ולכך הוא זקוק לכספים רבים. אניאס ניצל את אביה של אלנה, השתמש בכספו, וזכה בהשפעה רבה. אחרי שאלנה עלתה לכס המלכות היא מנעה מאניאס את הגישה לאוצר המלכותי. הוא בתמורה הרעיל אותה. משמר אבירי העיט ניסה למנוע מאניאס שליטה בעיר, ולכן אניאס מפליל אותם, בתקווה שהכס הקדוש יוכל לפזר אותם, ואז דרכו לכס תהיה פנויה. אבירי העיט ונץ מצליחים להגן על המסדר מפני אניאס, אבל מבינים כי עליהם לפעול כנגדו. הפעולה המשמעותית ביותר שיוכלו לעשות היא למצוא תרופה לאלנה. ברגע שהיא תרפא, היא תוכל למנוע מאניאס גישה לכסף. נץ וחבריו מגלים כי התרופה היחידה שיש לרעל זה, היא הבליום, אבן עם כוח קסם עצום ומסוכנת מאוד שאבדה לפני שנים רבות. על החבורה למצוא את האבן, לפני שהקסם שמגן על אלנה מפני הרעל יפוג ואיתו ימותו כל שנים עשר האבירים שייצרו את הקסם. אחרי שהתייעצו עם נציגי המסדרים האחרים נץ מוביל משלחת המורכבת מנציגים מכל אחד המסדרים בחיפוש אחרי תרופה לאלנה. החבורה מונה את נץ, חברו קאלטן ובריט, חניך ממסדר אבירי העיט. את אלת' בייר, וטיניאן מהמסדרים האחרים, את ספרניה, המדריכה של אבירי העיט בסודות הקסם, קוריק, נושא כליו של נץ, טאלן, בנו של קוריק, וילדה מסתורית שנץ קורא לה חליל. אחרי החבורה רודף יצור אימים הנקרא "מחפש". המחפש הוא יצור דמוי חרק, בעל יכולת שליטה באנשים. המחפש נשלח על ידי אזאש, האל הקדמון של זמוך. עם התקדמות מסע החיפושים יש יותר ויותר סימנים לכך שאניאס כרת הסכם עם אות'ה ואזאש בתמורה לעזרתם. החבורה נעזרת במספרי סיפורים שעוזרים להם לעקוב אחרי האבן. במהלך המסע מתגלה כי הילדה הקטנה והמסתורית בעלת כוחות קסם חזקים, והיא עוזרת להם להביס את המחפש. לבסוף כאשר הם מאתרים את האבן, היא נלקחת מהם על ידי יוצרה, הטרול הגיבן גרוויג. החבורה יוצאת אחריו, נלחמת בו, וכאשר הוא נופל מהצוק מתברר כי הילדה הקטנה היא לא אחרת מהאלה הילדה אפראל. אפראל לוקחת את בליום מגרוויג שנייה לפני שנעלם, ונותנת אותה לנץ.
החבורה מצליחה לחזור לאלניה ומרפאת את אלנה. הם יוצאים מיד לשירילוס שם הארכיבישוף המכהן מת, ואניאס מנסה לקנות את הבחירות. אניאס מגייס לשורותיו אביר עיט שסרח שנקרא מארטל. מארטל שוכר צבא של שכירי חרב והם צרים על העיר ומאיימים על תהליך הבחירה. נץ מצליח להוכיח לאספה כי אניאס כרת ברית עם אות'ה. אניאס ומארטל בורחים לזמוך בתקווה שאזאש יגן עליהם. אלנה, ונץ מתחתנים, לפני שנץ מוביל את המשלחת בעקבותיהם. מטרתו היא להגיע לעיר הבירה של זמוך ולהשתמש בבליום כדי להרוג את אות'ה ואת אזאש. המסע רצוף בקשיים, ואזאש תוקף אותם פיזית ונפשית, אך בעזרתה של אפראל הם מצליחים להגיע ליעדם. מארטל ונץ מנהלים קרב ונץ מנצח את יריבו הוותיק. אזאש עצמו הורג את אניאס ומשפחתו. לבסוף נץ משתמש בבליום והורג את אזאש. אחרי האירועים האלה אלנה יולדת את בתה ונץ מגלה כי בתו היא לא אחרת מאפראל עצמה.
אריה לייב ליפשיץ
ביוגרפיה
הרבה מצדיקי דורו נסעו אליו, ביניהם: רבי צבי הירש מרימנוב, רבי אשר ישעיה מרופשיץ, רבי מרדכי דוד מדומברובה, רבי חיים מצאנז, רבי שלום מקאמינקא, רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב.
סטיב סימס
ביוגרפיה
סימס נולד באפריל 1938 בנמפה, העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה באיידהו. הוא למד בבתי ספר הציבוריים של מחוז קניון, והשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון קלדוול בשנת 1956. באוניברסיטת איידהו למד גננות, שם היה בנוסף סנטר בקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה וחבר באחווה סיגמא נו. הוא סיים את לימודיו בשנת 1960 עם תואר ראשון בחקלאות, ואז שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית במשך שלוש שנים, ולאחר מכן עבד כטייס פרטי וכחקלאי המגדל פרדסי תפוחים. בין השנים 1969–1972 הוא היה עורך משותף של עיתון האוניברסיטה, "The Idaho Compass".
בבחירות 1972 התמודד סימס אל הקונגרס האמריקאי, והטעים את הקריירה שלו כחקלאי תפוחים באמצעות הסיסמה "תנגסו בממשלה הגדולה!". בגיל 34 נבחר אל מושב פתוח בבית הנבחרים של ארצות הברית, ומאז נבחר שלוש פעמים נוספות לייצוג מחוז הקונגרס הראשון. בשנת 1980 ניהל מסע בחירות אל הסנאט של ארצות הברית. בסיוע מימון לאומי, הוא הדיח את הסנאטור הוותיק פרנק צ'רץ', וזכה בפער זעום בן פחות מאחוז. סימס נבחר מחדש בשנת 1986, והביס את מושל איידהו הדמוקרטי ג'ון אוונס בבחירות עיקשות וצמודות נוספות. ב-1981 נמנה סימס בין הסנאטורים הרפובליקנים שהביעו בפני הבית הלבן של רונלד רייגן את אי-שביעות רצונם ממינויה של סנדרה דיי או'קונור אל בית המשפט העליון של ארצות הברית, בין היתר בשל אי-נכונתה לבטל את פסק דין רו נגד וייד.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, טען סימס בריאיון עיתונאי לתחנת רדיו כי היה ישנו תצלום משנות ה-60 בו נראיתה קיטי דוקאקיס, רעייתו של המועמד הדמוקרטי לנשיאות מייקל דוקאקיס, מבעירה את דגל ארצות הברית תוך מחאה נגד מלחמת וייטנאם. קיטי דוקאקיס הכחישה בזעם את הטענה של סימס וקבעה כי היא "שגויה לחלוטין ומתחת לבוז", וסימס הודה מאוחר יותר שהאין ביכולתו לבסס טענתו. אף על פי כן, הריאיון של סימס הסב תשומת לב לאומית, מכיוון שהעיתונות החלה לחפש את התצלו עליו סיפר סימס. פרשת שריפת הדגל לכאורה הייתה רק אחת מבין עשרות שמועות כוזבות שהופצו נגד דוקאקיס במהלך הבחירות ב-1988.
סימס היה אחד מששת הסנאטורים שהצביעו נגד "חוק האמריקאים עם מוגבלויות" בשנת 1990. במהלך כהונתו, החזיק במושב שולחן הממתקים של הסנאט. הוא בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית בסנאט בבחירות 1992, ואת מקומו תפס ראש עיריית בויסי דירק קמפת'ורן, לימים מושל איידהו ומזכיר הפנים של ארצות הברית. לאחר שעזב את הסנאט האמריקאי בראשית ינואר 1993, סימס הקים חברת ייעוץ עסקי בשם ".Symms, Lehn Associates, Inc". בינואר 1999 נעשה לשותף במשרד השדלנות "Symms & Haddow Associates", אליו הצטרפו בינואר 2001 אישים אחדים בהם הסנאטור לשעבר דניס דיקונסיני מאריזונה.
שמעון גרינפלד
רבי שמעון גרינפלד (מהרש"ג; 20 באוקטובר 1860, ד' בחשוון תרכ"א – 17 בפברואר 1930, י"ט בשבט ה'תר"ץ) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה הונגרי, דיין במונקאטש ורבה של סמיהאלי במשך עשרות שנים. נודע בכינויו המהרש"ג.
האפסה סולטאן
עאישה האפסה סולטאן (בטורקית עות'מאנית: حفصه سلطان; 1478 - מרץ 1534) הייתה אשתו של סלים הראשון והולידה סולטאן הראשונה של האימפריה העות'מאנית כאמו של סולימאן המפואר. במשך התקופה שבין המלכתו של בנה ב-1520 עד למותה ב-1534, היא הייתה אחת האישים המשפיעים ביותר באימפריה העות'מאנית.
מוצא
ההשקפה המסורתית היא שהאפסה סולטאן הייתה בתו של מנלי הראשון גיריי (1445–1515), החאן של הטטרים בקרים במשך רוב התקופה שבין 1466 ל-1515, הנשענת על עדויות סופרים מערביים של המאה השבע עשרה, תויכה לטובת מקורה כשפחה נוצרייה המבוסס על עדויות תיעודיות עות'מאניות. כמה היסטוריונים עדיין דוגלים בתפיסה המסורתית, כולל בריאן גלין ויליאמס. רשאט קסבה מזכיר את הנישואין בין סלים הראשון להאפסה סולטאן כ"נישואין האחרונים בין סולטאן עות'מאני לבין בת למשפחת מלוכה מוסלמית שכנה". עם זאת, אסין אטיל מציין כי בעוד שחלק מההיסטוריונים מצהירים שהיא בתו של גיריי, אחרים הזכירו כי הנסיכה הקרימאית בשם "עאישה" הייתה אחת מנשותיו של סלים הראשון וכי "האפסה" הייתה ממוצא עבדים. איליה זייצב טוען כי "עאישה (בתו של מנגלי-גיריי הראשון) התחתנה לראשונה עם שהזאדה מהמט, מושל קֵפֶה, וכי מאוחר יותר התחתנה עם אחיו סלים הראשון; כתוצאה מכך, נישואיה לשושלת העות'מאנית היו אחד משני המקרים הבולטים בין הנישואים לעות'מאניים (השני היה הנישואין של בתו של סלים הראשון לסעדת-גיריי)". אלן פישר, לסלי פירס ופרידון אמסן רואים כולם את האפסה ממוצא עבדים ולא כבתו של חאן קרים.
שמעון גרינפלד
ביוגרפיה
נישא לבתו של יהודי עשיר ממונקאטש ולאחר נישואיו עבר לגור בעיר זו. הוא התמנה לדיין ומורה הוראה במונקאטש וגם הקים בה ישיבה ועמד בראשה. לאחר פטירת אביו בתרס"ז התמנה תחתיו כרבה של סמיהאלי וראש הישיבה בה.
בישיבתו למדו את כל המסכת בתלמוד הבבלי לפי סדרה, סוגיה אחר סוגיה בלימוד שיטתי של הפשט, בניגוד למקובל באותם ימים ברבות מישיבות הונגריה להקיף בכל נושא את כל הסוגיות הקשורות אליו במישרין ובעקיפין ברחבי התלמוד. בישיבתו לא הוקדשו זמנים מיוחדים ללימוד ספרי חסידות או ספרי מוסר, הוא הסביר כי נהג להתפלל שתלמידים כאלו ש"הוויות דאביי ורבא" לא מספיקות כדי להבעיר בקרבם יראת שמים, לא יבואו אליו. הוא היה דייקן בזמנים. ב-1929 למדו בישיבתו כמאה בחורים, לאחר פטירתו הצטמצם מספר התלמידים והישיבה התקיימה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ושואת יהדות אירופה.
האפסה סולטאן
חייה
לאחר שהתגוררה בעיר מניסה שבמערב טורקיה עם בנה סולימאן, שניהל את האזור שמסביב בין השנים 1513 ל-1520 (העיירה תפקדה כאחד מהמעונות המסורתיים של נסיכי הכתר העות'מאניים (שהזאדה) כחניכה לשלטון העתידי), האפסה סולטאן יזמה את "פסטיבל מסיר" של מניסה, מסורת מקומית שנמשכת עד היום. היה לה גם מתחם גדול שנבנה בעיר המורכב ממסגד המכונה "מסגד הסולטאן", בית ספר יסודי, מכללה והוספיס.
פטירה
האפסה סולטאן נפטרה במרץ 1534 ונקברה ליד בעלה במאוזוליאום על שמו באיסטנבול.
Art Official Age
פרינס הוציא לאור בו זמנית את "Art Official Age" ואת "Plectrumelectrum".
הצלחה מסחרית
האלבום נכנס בהשקתו למקום החמישי במצעד בילבורד 200, תוך שהוא מוכר 51,000 עותקים בשבוע הראשון. בשבוע השני צנח האלבום למקום ה־22 במצעד, תוך שהוא מוכר 15,000 עותקים – סך הכל 66,000 עותקים נמכרו בשבועיים הראשונים להשקתו.
יחס הביקורת
עם יציאתו לאור, קיבל "Art Official Age" ביקורת חיוביות באופן כללי ממבקרי המוזיקה. במדד מטקריטיק קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 70, בהתבסס על 24 ביקורות.
מבקרת "The A.V. Club", אביגיל קובינגטון, כותבת בביקורת נלהבת כי האלבום "כל כך חם ובלתי נשכח, שהוא חורך את האוזניים בשמיעה ראשונה". היא טוענת שהנושא המרכזי של האלבום הוא הצמצום בקשרים הבין־אישיים שנגרם כתוצאה מהשימוש המופרז בטכנולוגיה. היא מציינת לטובה גם את מילות האלבום (מתוך "Clouds"): "לעולם אל לך להמעיט/ בכוח של נשיקה על הצוואר/ כשהיא לא מצפה לכך – בחירה לירית חכמה שעושה את כל ההבדל בהפרדת פרינס מסבים אחרים ברוקנרול שנאבקים ללמוד טריקים חדשים". קובינגטון כותבת שלמרות מספר להיטי מועדונים, הבלדות הן אלה ש"זורחות באופן הבהיר ביותר באלבום" ומביאה כדוגמה את "This Could Be Us" ואת "Breakdown". היא מוסיפה ששירים כמו "U Know", "What It Feels Like" וה"בום־שבירה־מלכודת" של "Funknroll" יכלו בקלות להיראות כסינגלים שנכתבו והופקו על ידי אמנים שצעירים מפרינס ב־30 שנה. קובינגטון מסכמת כי באלבום פרינס "מחדש צליל שהוא הן מפותח הן נגיש לציניקנים ואוונגליסטים כאחד.
בן גרינמן, מבקר הניו יורקר, כינה את האלבום "אלבום פרינס קסום לגיטימי", וטען שלגבי רובו ככולו "ניתן בקלות לומר שהוא האלבום הקוהרנטי והמספק ביותר של פרינס מזה יותר מעשור". גרינמן, כקובינגטון, אף הוא טוען ש־"Clouds" (בעברית: "עננים") ו־"U Know" "מעלים את התמה של האלבום: הטכנולוגיה מפרידה אותנו ממי שאנחנו קרובים אליו, ואפילו מעצמנו", ו"החוסר באינטגרציה עלול לגרום לחוסר אינטגרציה. 'Clouds' מבקר את הפריקה של החוויה לשרתים מרוחקים (ה'עננים') ומעלה על נס את הרומנטיקה והקשרים הבין אישיים. השיר מעלה טיעון בנוי היטב על הדרך שבה עידן האינטרנט מעודד הצגה לראווה ריקה מתוכן. 'Clouds' הוא סוג של מנשר...". גרינמן אומר שדרכו של פרינס להתמודד עם האתגרים שהעידן החדש מציב היא "לעשות מה שתמיד עשה: לספוג כמעט כל סוג אפשרי של מוזיקה, ובקוסמות אלכימית להפוך את זה למשהו שמייצר מחשבות ורגשות". גרינמן מציין את "Funknroll", "שיר מסיבה מסעיר" (ומציין שקיימת גרסה לשיר גם ב־Plectrumelectrum, אך שזו שבאלבום הנוכחי "יותר מורכבת, עליזה ומצמררת בעת ובעונה אחת"). הוא מציין שהשירים "Affirmation III" / "Way Back Home" מציגים את פרינס, לראשונה מזה שנים, כ"משהו שניתן להבנה, ולגמרי אנושי". גרינמן מסכם: "...הוא בשנות החמישים לחייו, נאבק בבדידות, בהזדקנות, בהשראה יצירתית, בספק עצמי ובנוף תרבותי שמשתנה. ולמרבה המזל, הוא גם פרינס".
רשימת הרצועות
כל השירים נכתבו על ידי פרינס.
הערה
אויאנטאיטמבו
אויאנטאיטמבו (בספרדית: Ollantaytambo, בקצ'ואה: Ullantaytampu) היא עיירה ואתר ארכאולוגי של האינקה בדרום פרו, כ-72 קילומטרים בכביש צפונית-מערבית לעיר קוסקו. היא שוכנת בגובה של 2,792 מטרים מעל גובה פני הים ב שב, מחוז קוסקו. בתקופת אימפריית האינקה הייתה אויאנטאיטמבו אחוזתו המלכותית של הקיסר פאצ'אקוטי, שכבש את האזור, ובנה את העיירה ומרכז טקסי. בזמן הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה היא שימשה כמעוז למאנקו אינקה יופאנקי, מנהיג ההתנגדות של האינקה נגד הספרדים. היא שוכנת במה שמכונה העמק הקדוש של האינקה, ובימינו היא אטרקציה תיירותית חשובה בשל חורבות האינקה שבה ומיקומה בדרך לאחת מנקודות המוצא הנפוצות ביותר לטרק הידוע בשם שביל האינקה למאצ'ו פיצ'ו.
היסטוריה
בסביבות אמצע המאה ה-15 כבש קיסר האינקה פאצ'אקוטי את אויאנטאיטמבו והרס אותה כליל. העיירה והאזור הסמוך שולבו באחוזתו האישית. הקיסר בנה מחדש את העיירה בבנייה מפוארת, וביצע עבודות נרחבות של בניית טרסות ותעלות השקיה בעמק אורובמבה. בעיירה היו מקומות לינה לאצולת האינקה, בעוד שהטרסות טופלו על ידי, משרתי הקיסר. לאחר מותו של פאצ'קוטי, האחוזה עברה לניהולו של ה שלו, הקלאן של משפחתו.
במהלך הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה שימשה אויאנטאיטמבו כבירה זמנית של מאנקו אינקה יופאנקי, מנהיג התנגדות הילידים נגד הקונקיסטאדורים. הוא ביצר את העיירה ודרכי הגישה אליה לכיוון בירת האינקה לשעבר קוסקו, שנפלה לידי הספרדים. בשנת 1537 הביס מאנקו אינקה חיל משלוח ספרדי במישור מסקבמבה (Mascabamba), ליד אויאנטאיטמבו, חסם את התקדמותם ממערך של טרסות גבוהות והציף את המישור. למרות ניצחונו, הבין מאנקו אינקה שלא ניתן להגן על אויאנטאיטמבו לאורך זמן, ולכן שנה שלאחר מכן, הוא נסוג לאתר המיוער בצפיפות של וילקבמבה, שם הקים את מדינת נאו-אינקה.
בשנת 1540 הוקצתה האוכלוסייה המקומית של אויאנטאיטמבו לאנקומיינדה של.
חורבות האינקה באויאנטאיטמבו משכו את תשומת לבם של מספר חוקרים זרים במאה ה-19, בהם קלמנטס מרקהם,, וארנסט מידנדורף (Ernst Middendorf), שפרסמו דיווחים על ממצאיהם.
היירם בינגהאם השלישי עצר כאן בשנת 1911 במסעו במעלה הנהר אורובמבה בחיפוש אחר מאצ'ו פיצ'ו.
תיאור
העיירה אויאנטאיטמבו שוכנת לאורך הנהר פטקאנצ'ה (Patakancha), קרוב לנקודה בה הוא נשפך לנהר וילקאנוטה. היישוב הראשי ממוקם על הגדה השמאלית של הפטקאנצ'ה עם מתחם קטן יותר בשם 'אראקהמה (Araqhama') בגדה הימנית. המרכז הטקסי הראשי של האינקה ממוקם מעבר ל'אראקהמה על גבעה בשם סרו בנדוליסטה (Cerro Bandolista). כמה מבני אינקה נמצאים באזורים שמסביב, ולהלן תיאור קצר של האתרים העיקריים.
העיירה
ליישוב הראשי באויאנטאיטמבו יש תוכנית אורתוגונלית עם ארבעה רחובות אורכיים שחוצים שבעה רחובות רוחביים מקבילים. במרכז הרשת הזו בנו האינקה רחבה גדולה שאולי הייתה בגודל של עד ארבעה גושי בניינים. היא הייתה פתוחה ממזרח ומוקפת בהיכלות וגושי מבנים עירוניים אחרים בשלושת צדדיה האחרים. כל גושי הבניינים בחצי הדרומי של העיירה נבנו באותו עיצוב; כל אחד מהם כלל שני מתחמים מוקפים בחומה עם ארבעה בניינים בני חדר אחד סביב חצר מרכזית. המבנים בחצי הצפוני מגוונים יותר בעיצובם; עם זאת, רובם במצב כל כך גרוע שקשה לקבוע מה הייתה התוכנית המקורית שלהם.
אויאנטאיטמבו מתוארכת לסוף המאה ה-15 ויש בה כמה ממבני המגורים העתיקים ביותר באמריקה הדרומית. הפריסה והמבנים שלה שונו בדרגות שונות על ידי בנייה מאוחרת יותר; למשל, בקצה הדרומי של העיירה, טיילת אינקה עם הכניסה המקורית לעיירה נבנתה מחדש כ מוקפת בבניינים קולוניאליים ורפובליקניים. הרחבה שבמרכז העיירה נעלמה אף היא, שכן בתקופה הקולוניאלית נבנו מעליה כמה מבנים.
'אראקהמה היא הרחבה מערבית של היישוב הראשי, מעבר לנהר פטקאנצ'ה; היא כוללת רחבה גדולה, הנקראת מניארקי (Manyaraki), מוקפת במבנים העשויים לבני בוץ ואבנים מסותתות למחצה. שטחם של בניינים אלו גדול בהרבה מאשר מקביליהם ביישוב הראשי; יש להם גם קירות גבוהים מאוד ודלתות גדולות יתר על המידה. מדרום מבנים נוספים, אך קטנים יותר ובנויים מאבני גוויל. 'ארקהמה מיושבת ברציפות מאז ימי האינקה, כפי שמעידה הכנסייה הקתולית בצד המזרחי של הכיכר. מצפון למניארקי יש כמה מקומות קדושים עם אבנים מסותתות, פני סלע מפוסלים ומפעלי מים משוכללים; הם כוללים את טמפלו דה אגווה (Templo de Agua, "מקדש המים"), ואת באניו דה לה ניוסטה (Baño de la Ñusta, שילוב של ספרדית וקצ'ואה: "מרחץ הנסיכה").
גבעת המקדש
'אראקהמה גובלת במערב בסרו בנדוליסטה (Cerro Bandolista), גבעה תלולה שעליה בנו בני האינקה מרכז טקסי. כל החלק של הגבעה הפונה לעיירה תפוס על ידי הטרסות של פומטייס (Pumatallis), ממוסגרות משני אגפיהן על ידי מחשופי סלע. בשל האופי המרשים של טרסות אלו, גבעת המקדש ידועה כ"המבצר", אך זהו כינוי שגוי, שכן תפקידיו העיקריים של אתר זה היו דתיים. הגישה העיקרית למרכז הטקסים היא סדרה של מדרגות המטפסות לראש מתחם הטרסות. בשלב זה, האתר מחולק לשלושה אזורים עיקריים: המגזר התיכון, ישירות מול הטרסות; מגזר המקדש, מדרום; ומגזר הקברים, מצפון.
המבנים הבלתי גמורים בגבעת המקדש וגושי האבן הרבים המפוזרים באתר מעידים על כך שהוא עדיין היה בבנייה בזמן נטישתו. חלק מגושי האבן מראים עדות לכך שהם הוסרו מקירות גמורים, מה שמספק עדות לכך שגם מאמץ שיפוץ גדול היה בעיצומו. איזה אירוע עצר את הבנייה בגבעת המקדש לא ידוע; מועמדים סבירים כוללים את מלחמת הירושה בין ואסקאר לאטוואלפה, הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה, והנסיגה של מאנקו אינקה מאויאנטאיטמבו לווילקבמבה. עם זאת, יש גם תאוריה שהם פרי יצירתה של תרבות טיוונאקו המוקדמת יותר.
טרסות
העמקים של נהרות אורובמבה ופטקאנצ'ה לאורך אויאנטאיטמבו מכוסים על ידי מערך נרחב של טרסות חקלאיות, או ליתר דיוק, המתחילים בתחתית העמקים ומטפסים במעלה הגבעות שמסביב. האנדנים אפשרו ליישם חקלאות בשטח שלא אפשר זאת במצב הטבעי. הם גם אפשרו לאינקה לנצל את האזורים האקולוגיים השונים שנוצרו על ידי שינויים בגובה. טרסות באויאנטאיטמבו נבנו בסטנדרט גבוה יותר מאשר טרסות חקלאיות נפוצות באינקה; למשל, יש להם קירות גבוהים יותר מאבנים מסותתות במקום אבני גוויל גסות. סוג זה של טרסות יוקרתיות נמצא גם באחוזות מלכותיות אחרות של האינקה כמו צ'ינצ'רו (Chinchero), ויוקאי (Yucay).
קבוצה של טרסות שקועות מתחילות מדרום לפלאסה דה ארמאס של אויאנטאיטמבו, המשתרעת כל הדרך עד לנהר אורובמבה. אורכן כ-700 מטרים, רוחבן 60 מטרים ועד 15 מטרים מתחת למפלס הטרסות שמסביב; בשל צורתן, הם נקראים קאייחון (Callejón), המילה הספרדית לסמטה. אדמה בתוך קאייחון מוגנת מהרוח על ידי קירות רוחביים שגם סופגים קרינת שמש במהלך היום ומשחררים אותה במהלך הלילה; זה יוצר אזור מיקרו אקלים חם ב-2 עד 3 מעלות צלזיוס מהאדמה שמעליו. תנאים אלו אפשרו לאינקה לגדל מינים של צמחים שגדלים בגבהים נמוכים יותר שאחרת לא היו יכולים להתפתח באתר זה.
בקצה הדרומי של קאייחון, המשקיף על הנהר אורובמבה, נמצא אתר אינקה בשם קאייו ראקי (Q'ellu Raqay). הבניינים והכיכרות המחוברים זה לזה יוצרים עיצוב יוצא דופן לגמרי בשונה מהמבנים של חדרים בודדים הנפוצים באדריכלות האינקה. מכיוון שהאתר מבודד משאר אויאנטאיטמבו ומוקף בטרסות משוכללות, משערים כי הוא ארמון שנבנה עבור הקיסר פאצ'אקוטי.
מחסנים
בני האינקה בנו כמה מחסנים (קולקה בקצ'ואה) מאבני גוויל על הגבעות המקיפות את אויאנטאיטמבו. מיקומם בגבהים גבוהים, שבהם יש רוחות עזות וטמפרטורות נמוכות יותר, הגן על תכולתם מפני ריקבון. כדי לשפר את אפקט זה, כוללים מבני הקולקה של אויאנטאיטמבו מערכות אוורור. משערים שהם שימשו לאחסון הייצור של הטרסות החקלאיות שנבנו סביב האתר. כדי לצבור תבואה היו שופכים את הדגנים דרך החלונות בצד של מעלה הגבעה של כל בניין, ומרוקנים אותם דרך החלון בצד של מורד הגבעה.
מחצבות
המחצבות העיקריות של אויאנטאיטמבו היו ממוקמות בקאצ'יקאטה (Kachiqhata), בנקיק מעבר לנהר אורובמבה כ-5 קילומטרים מהעיירה. האתר כולל שלושה אזורי חציבה עיקריים: מויופורקו (Mullup'urku), קנטיראיוק (Kantirayoq) וסירקוסירקויוק (Sirkusirkuyoq); כולם סיפקו בלוקים של ריוליט ורוד למבנים המפוארים של גבעת המקדש. רשת משוכללת של דרכים, רמפות ומגלשות חיברה אותם עם אזורי הבניין הראשיים. במחצבות מספר, מגדלי אבן קטנים ששימשו כאתרי קבורה בתקופה הקדם-היספנית.
הגנות
מכיוון שאויאנטאיטמבו מוקפת הרים, ודרכי הגישה העיקריות עוברים לאורך עמק אורובמבה; סללו בני האינקה דרכים שחיברו את האתר עם מאצ'ו פיצ'ו ממערב ו ממזרח. במהלך הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה ביצר הקיסר מאנקו אינקה יופאנקי את הגישות המזרחיות כדי להדוף התקפות ספרדיות מקוסקו במהלך קרב אויאנטאיטמבו. קו ההגנה הראשון היה גדה תלולה של טרסות בפאצ'אר (Pachar), ליד מפגש הנהרות אנטה ואורובמבה. מאחוריו תעלו בני האינקה את האורובמבה כדי לגרום לו לחצות את העמק מימין לשמאל ובחזרה, וכך נוצרו שני קווים נוספים, שגובו על ידי הביצורים של צ'וקאנה (Choqana) בגדה השמאלית ו'אינקאפינטאי (Inkapintay') בגדה הימנית. לפניהם, במישור מסקבמבה (Mascabamba), חסמו 11 טרסות גבוהות את העמק בין ההרים לקניון עמוק שנוצר על ידי האורובמבה. הדרך היחידה להמשיך הייתה דרך השער של ט'יופונקו (T'iyupunku), חומת הגנה עבה עם שני פתחים צרים. ממערב לאויאנטאיטמבו, המבצר הקטן של צ'וקאקייקה (Choquequillca) הגן על הדרך למאצ'ו פיצ'ו. במקרה של כיבוש ביצורים אלה, היוותה גבעת המקדש עצמה עם הטרסות הגבוהות שעליה קו הגנה אחרון מפני פולשים.
תאוריית היקום של פיקסאר
תאוריית היקום של פיקסאר היא היפותזת מעריצים בדיונית, שיוצרת מכל הסרטים באורך מלא שהופקו על ידי אולפני פיקסאר סיפור אחד המתרחש באותו יקום. התאוריה כוללת אלמנטים של פנטזיה, היסטוריה אלטרנטיבית ותאוריות בעתידנות ומספקת עלילת מסגרת גדולה יותר, שהסרטים הם חלק ממנה. התאוריה פותחה לראשונה על ידי ג'ון נגרוני באתר אינטרנט אותו ניהל, לאחר שהוצעה מוקדם יותר על ידי היוטיובר דניאל אוברייאן. התאוריה אינה נתמכת על ידי חברת פיקסאר.
על אף הלוגיקה החזקה של התאוריה והרצף שלה, היא נדחתה על ידי בכירים ויוצרים בפיקסאר. כל סרט של אולפני פיקסאר נעשה בנפרד, על ידי צוות אחר, והשיתוף בסיפורים וההתאמה הרבה ביניהם לא נוצרו בכוונה תחילה.
עיקר התאוריה
התאוריה נהגתה במנותק מהרצף בו הסרטים יצאו לאקרנים, או זמן הפקתם. כל סרט מתרחש בחלק מקרי אחר ברצף ההיסטוריה המקביל לזה של עולמנו. הסרטים שלהלן מובאים לפיכך בסדר שנקבע על פי זמן התרחשותם ולא על פי סדר ההפקה:
ביקורת על התאוריה
מהתאוריה עולות מספר סתירות ושאלות ללא פתרון. נמתחה עליהן ביקורת, ואלה הנקודות העיקריות שבה:
מיזמי תחבורה ציבורית הפועלת בשבתות
מיזמי תחבורה שיתופית הפועלת בשבתות הם מיזמים הפועלים במספר ערים בישראל, כדי לאפשר תחבורה ציבורית בישראל בשבת, תוך עקיפת האיסור בתקנות התעבורה על הפעלת תחבורה ציבורית בשבת, על רקע הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת.
רקע
כחלק מהסדר הסטטוס קוו נאסרת הפעלת תחבורה ציבורית בשבת, למעט בחיפה, הקריות, אילת ונוף הגליל, ופרט לאוטובוסים הנעים בתוך ובין יישובי המיעוטים בישראל, ואוטובוסים היוצאים כמה שעות לפני יציאת השבת מיישובים מרוחקים ממרכז הארץ.
משנות ה-60 ועד העשור הראשון של המאה ה-21 פעל בימי שבת קו אוטובוס של יונייטד טורס בנתיב מנמל התעופה בן-גוריון עד לרצועת חוף תל אביב-יפו, שהיה מיועד לתיירים אך גם תושבי גוש דן השתמשו בו, בעיקר לנסיעות לחוף הים ובחזרה.
בעבר הפעילה מפלגת מרצ אוטובוסים בשבת בערים שונות בישראל, אך הם נשאו בעיקר אופי מחאתי למען עידוד תחבורה ציבורית בשבת, ולא היוו מענה משמעותי לציבור הנוסעים.
כיום
כדי להתגבר על איסור הפעלת התחבורה הציבורית בשבת, וכדי לתת מענה לדורשי השירות נוסדו החל משנת 2015 מיזמי תחבורה שיתופית הפועלים בשבת במסגרת אגודה שיתופית ופועלים ללא כוונת רווח. התאגדות במסגרת אגודה שיתופית שרק חבריה יכולים לנסוע באוטובוסים המופעלים על ידה, אינה מצריכה רישיון קו ממשרד התחבורה, וכך מאפשרת לאוטובוסים אלה לבצע נסיעות בשבת. חברי האגודה משלמים סכום סמלי כדי להצטרף אליה, וכן משלמים בעבור כל נסיעה.
קווי התחבורה הציבורית הפועלים בשבת
1.  ירושלים-צור באהר איחוד
2.  ירושלים-דרום איחוד
3.  ירושלים-אבו-תור-ענאתא איחוד
4.  ירושלים-רמאללה איחוד
חברה: ירושלים-צור באהר איחוד
מספר קו: 203
מוצא ויעד: מסוף הנביאים- אום טובא
מספר קו: 204
מספר קו: 213
מוצא ויעד: מונטאר- אום טובא
מספר קו: 214
מוצא ויעד: מונטאר- אום ליסון
חברה: ירושלים-דרום איחוד
מוצא ויעד: מסוף הנביאים- בית לחם
מספר קו: 232
מוצא ויעד: מסוף הנביאים- בית צפאפא
מספר קו: 234
מוצא ויעד: מסוף הנביאים- מעבר רחל בית לחם
חברה: ירושלים-אבו-תור-ענאתא איחוד
מספר קו: 254
מוצא ויעד: מסוף דרך שכם [מעגלי]
מספר קווים: 255, 256, 257, 276, 286
מוצא ויעד: מסוף סולטאן סולימאן [מעגלי]
חברה: ירושלים-רמאללה איחוד
מספר קו: 218א
מוצא ויעד: מסוף דרך שכם- מעבר קלנדיה
חברה:  ירושלים-רמאללה איחוד
מספר קווים: 246, 273, 274
מוצא ויעד: מחסום קלנדיה [מעגלי]
מספר קו: 271
מוצא ויעד: בית חנינא [מעגלי]
שבוס
בנובמבר 2019 הפסיקה שבוס את פעילות לצורך ארגון מחדש. בשל משבר הקורונה שפרץ בתחילת 2020 וצימצום התחבורה הציבורית בארץ עקב כך, פעילות האגודה בירושלים טרם שבה.
ב-28 במאי 2021 החל לפעול פיילוט תחבורה ציבורית בשבת בראשון לציון בהפעלת שבוס.
ב-4 בספטמבר 2021 נערכה נסיעת שבוס ראשונה בחריש. הפיילוט כולל יציאת מיניבוס מחריש בשעות הבוקר אל חוף הים בקיסריה, וחזרה אחר-הצהריים. עידית ינטוב, המשנה לראש העירייה הייתה מיוזמות המהלך.
נייטבוס
בינואר 2020 החלה עיריית מודיעין בשיתוף "שבוס" להפעיל אוטובוסים מהעיר לתל אביב בימי שישי בערב.
נוע תנוע
ביוני 2015 החלה לפעול האגודה השיתופית "ואף על פי כן" המכונה נוע תנוע ומופעל על ידי האגודה השיתופית "אף על פי כן", ביוזמתו של רועי שוורץ תיכון. מטרתה היא הפעלת תחבורה בשבת עד שמדינת ישראל תספק תחבורה ציבורית בשבת ולאחר מכן תיפסק פעולת האגודה.
הקו הראשון של האגודה היה שירות הסעות המקביל לקו 63 של חברת דן בימי שבת, במסגרת השירות מבוצעות נסיעות בערים רמת גן, גבעתיים ותל אביב בין מוקדי בילוי וחופי הים.
בהמשך האגודה הפעילה קווים מבת-ים לתל אביב על בסיס מסלול קו 18 של דן. האגודה מפעילה קווים נוספים בשבת, בין תל אביב לגבעתיים, ובין באר שבע לחוף הים תחת המותג ימבוס.
במהלך שנת 2019 החל הארגון בהפעלת קווים יחד עם רשויות מקומיות במודלים שונים. הקו הראשון החל בפברואר 2019 כאשר החליט ראש עיריית טבריה רון קובי להפעיל לראשונה תחבורה עירונית בעיר ביום שבת. פעילות הקו פסקה לאחר שבת אחת לאור חוסר ביקוש.
לאחר מכן הארגון החל להפעיל קווים יחד עם העיריות מודיעין, רמת השרון, רמת גן ("סבבוס"), אריאל, קריית אונו וגני תקווה. במקביל החל מ 2017 החל הארגון לקדם רשת תחבורה מטרופולית בהובלת עיריית תל אביב אשר הפכה למיזם נעים בסופ"ש.
ימבוס
ביולי 2016 החל לפעול שירות אוטובוסים עונתי מבאר שבע לחוף הים באשקלון כיוזמה של סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון ושל ארגון ישראל חופשית, בהמשך קו זה הצטרף לפעילותו של ארגון "נוע תנוע" כמותג עבור חלק מהנסיעות.
בשנת 2019 הארגון השתמש במותג גם עבור הפעילות במודיעין ובקריית אונו וגני תקווה אשר היו במימון ובשותפות הרשויות המקומיות.
נעים בסופ"ש
בנובמבר 2019 השיקו עיריות תל אביב, גבעתיים, רמת השרון וקריית אונו את "נעים בסופ"ש", רשת של קווים הנעים בין תל אביב לכל אחת מן הערים. המיזם כולל שישה קווים שונים הנוסעים בימים שישי בערב ועד הלילה וכן ביום שבת משעות הבוקר ועד אחר הצהריים, בשעות בהן לא מופעלת בערים אלה תחבורה ציבורית סדירה. השירות ניתן בחינם באמצעות מיניבוסים ועליהם שילוט של המיזם.
בינואר 2020 דווח כי היישובים יהוד-מונוסון, הוד השרון ושוהם מתכננות להצטרף למיזם, לבסוף רק יהוד-מונסון ושוהם הצטרפו. בחודש נובמבר 2021 הפסיקה עיריית יהוד את השתתפותה במיזם ובעקבות כך בוטלו תחנות הורדה והעלאת נוסעים בקרבת העיר.
כפר-סבוס
עיריית כפר סבא החלה להפעיל באפריל 2020 קו אוטובוס בין כפר סבא להרצליה תחת מספר קו 729. השירות הוקפא עקב מגבלות הקורונה, אך שב לפעולה באפריל 2021 עם חיבור לתל אביב. נכון לקיץ 2021, פועל בנוסף גם קו 749 לתל אביב.
ב-4 בנובמבר 2021 פרסם סגן ראש עיריית כפר סבא, עילאי הרסגור-הנדין, כי קו 729 שפעל בימי הקיץ, יוחלף לתקופת החורף בקו לילה לחיבור תושבי העיר עם מקומות הבילוי בתל אביב בימי שישי.
סבבוס
עיריית רמת גן החלה להפעיל באוגוסט 2019 קווי אוטובוס בסופי שבוע בין רמת גן לתל אביב. השירות הופסק לאחר כמה שבועות, אך שב לפעולה בינואר 2020.
קווי החוף
עיריית הרצליה הפעילה בעבר את "קווי החוף" ממרכז העיר לחוף הים בהרצליה בעונת הרחצה. בדצמבר 2019 החזירה עיריית הרצליה את קווי החוף, וכיום הם מגיעים לצפונה של תל אביב.
תגבור קווי לילה בשבת
בישראל פועלים 45 קווי אוטובוס בלילות כחלק ממיזם קווי הלילה ובשבתות מופעלים 8 קווי לילה נוספים לרווחת המשתמשים בשעות הלילה (רונן, 2012). המיזם החל בשנת 2007 וכמות האוטובוסים המוקצים הלך וגדל עם השנים כך למשל בשנת 2012 נסעו בקווי הלילה כ־700 אלף צעירים לעומת כ־600 אלף בשנה הקודמת לה. השירות מופעל בעיקר באזור הצפון והוא קיים גם ברשויות מקומיות מרוחקות יותר כמו: עפולה, כרמיאל, יקנעם, נצרת עילית ומגדל העמק.
הזלקורן (2012) מציין שמשרד התחבורה מפעיל קווי אוטובוס מיוחדים בלילות בסופי שבוע כדי לעודד צעירים רבים שרוצים לבלות ואין באפשרותם לנסוע ברכב פרטי. קווים אלו נוסעים בין אזורי הבילוי ומרכזי המגורים אך הם אינם קיימים בדרום הארץ ובמרכזה.
בשנים האחרונות התווספו קווי אוטובוס כחלק מקווי הלילה במסגרת מיזם "נעים בסופ"ש" בתל אביב ואזור גוש דן, קווים שפועלים גם בימי שישי עד השעות הקטנות של הלילה. ניתן להגיע באמצעותם אל מרכזי הערים ולנסוע בין השכונות השונות בשעות שבהן לא קיימת תחבורה ציבורית סדירה תוך התחשבות באנשים שומרי השבת הגרים באזורים אלו. הקווים פועלים בכל יום שישי משעה 17:00 עד 2:00 ובכל יום שבת מהשעה 9:30 עד 18:00. השירות פועל בתדירות ממוצעת של 20 דקות והאוטובוסים עוברים בתחנות "מסומנות". השירות נתמך באפליקציית נסיעות שבעזרתה ניתן להתעדכן בזמן אמת מתי מגיע כל קו.
קיים מערך של תחבורה ציבורית בשבת של קווי לילה במתכונת מצומצמת בעיקר לתיירים המעוניינים להגיע לאזורי הבילוי אחרי כניסת השבת. הקווים מופעלים גם בערים ובאזורים שיש בהם רוב של אכלוסיה לא יהודית כמו: נצרת וסביבותיה, אום אל פאחם וקיימת פעילות מסוימת של הקווים ביישובים לא יהודים רבים באזור הגליל.
ביקורת
היות שמהותם היא חילול שבת בפרהסיה והיות שלפחות חלקם מהווים גם מחאה נגד הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת, מיזמי התחבורה מקבלים ביקורת רבה מצד גורמים דתיים וחרדים. באפריל 2017 פנה חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי לשר התחבורה, ישראל כ"ץ, על מנת לשנות את החוק ולמנוע מאגודות ללא כוונת רווח את האפשרות להפעיל הסעות בשבת.
נסיכות הבוחר מבוואריה
נסיכות הבוחר מבוואריה, (מגרמנית: Kurfürstentum Bayern) הייתה אחת מנסיכויות הבוחר באימפריה הרומית הקדושה ששודרגה בשנת 1623 לנסיכות הבוחר, ובשנת 1806 קיבלה מעמד של ממלכה.
מלחמת שלושים השנים
במהלך מלחמת שלושים השנים לחם מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה לצד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובתמורה לכך קיבל ב-25 בפברואר 1623 את נסיכות הבוחר מפפאלץ, במקום פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ שהובס, ובנוסף, שודרגה דוכסות בוואריה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1632 כבש צבא שוודיה את מינכן, שנכבשה בחזרה רק לאחר שקיבל מקסימיליאן סיוע מאלברכט פון ולנשטיין.
בשלום וסטפליה בשנת 1648, הוחזרה נסיכות הבוחר מפפאלץ מלבד פפאלץ העילית לבנו של פרידריך החמישי קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אולם, מעמדה היה פחות משאר נסיכויות הבוחר.
המאות ה-17 וה-18
המאות ה-17 וה-18 היו תקופה סוערת ברחבי אירופה ובוואריה ידעה תהפוכות רבות. במהלך תקופה זאת היו חיכוכים ומתיחות רבה בין בוואריה לאוסטריה שהתבססו על האמביציות הנרחבות של נסיכי בוואריה.
ב-27 בספטמבר 1651 מת מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה, ופרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה ירש את השלטון, אולם, עד לשנת 1654 כיהנו אמו ודודו אלברכט השישי, דוכס בוואריה כעוצרים. לאחר מותו של דודו פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1657, נמנע פרדיננד מריה להציע את מועמדותו לכס הקיסרות של האימפריה הרומית הקדושה, על אף שהיה בברית עם ממלכת צרפת, משום שלא רצה להיאבק בבית הבסבורג. במהלך השנים 1664–1666 שלח פרדיננד מריה את צבאו לעזרת ממלכת הבסבורג, במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת הולנד שמר פרדיננד מריה על נייטרליות, ובשנת 1680 השיא את בתו מריה אנה ויקטוריה עם לואי, הדופן הגדול, על מנת לחזק את בריתו עם ממלכת צרפת.
ב-26 במאי 1679 מת פרדיננד מריה, ומקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ירש את השלטון, אולם, עד לשנת 1680 כיהן דודו מקסימיליאן פיליפ הירונימוס, דוכס בוואריה-לוכטנברג כעוצר.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם מקסימיליאן עמנואל לצד אוסטריה וספרד, ובשנת 1691 מונה למושל ארצות השפלה הספרדיות. במהלך מלחמת הירושה הספרדית תמך מקסימיליאן עמנואל בצרפת, ובשנת 1604 הובס בקרב בלנהיים. לאחר מכן הוחזקו מקסימיליאן עמנואל ומשפחתו בשבי באוסטריה, ובוואריה חולקה בין אוסטריה לנסיכות הבוחר מפפאלץ. בשנת 1706 הובס מקסימיליאן עמנואל שוב בקרב ראימיאי, וברח לצרפת. בשנת 1713 נחתם הסכם אוטרכט ובו הוסכם על החזרת נסיכות הבוחר מבוואריה למקסימיליאן עמנואל, ובשנת 1715 חזר יחד עם משפחתו למינכן.
לאחר המלחמה טיפח מקסימיליאן עמנואל את האדריכלות במדינה, ובשנת 1717 שלח את צבאו לעזרת אוסטריה במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718). בשנת 1724 כרת מקסימיליאן עמנואל ברית עם כל הנסיכים לבית ויטלסבאך, ובכך השיג ארבעה קולות מבין הנסיכים הבוחרים של האימפריה הרומית הקדושה; בנו קלמנס אוגוסט ארכיבישוף קלן, קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, פרנץ לודוויג מפפאלץ-נויבורג ארכיבישוף טריר, והוא עצמו.
לאחר מותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ובשנת 1741 כרת ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.
ב-20 בינואר 1742 נבחר קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, וקרל אלברכט ברח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, ונשאר עם תואר בלבד, ללא כוח ממשי.
ב-20 בינואר 1745 מת קרל אלברכט, ובנו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. ב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מקסימיליאן יוזף היה שליט נאור, ועשה הרבה על מנת לפתח את המדינה; הוא ביטל את הצנזורה על העיתונות, פיתח את התעשייה ועודד את החקלאות. כמו כן ייסד את האקדמיה למדעים של בוואריה, ויצא נגד הבזבזנות של הכנסייה בבוואריה.
ב-30 בדצמבר 1777 מת מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה, ובמקומו עלה לשלטון קרל תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ. ב-8 בינואר 1778 חתם קרל תאודור על הסכם עם יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החלפת בוואריה בארצות השפלה האוסטריות, אולם, מריה אנה סופיה מסקסוניה אלמנתו של מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה ובן דודו קרל השני אוגוסט, דוכס פפאלץ-צווייבריקן התנגדו לכך, בסיוע פרוסיה ורוב המדינות הגרמניות הקטנות, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הבווארית. בשנת 1779 נחתם הסכם טשן, שבו קיבלה אוסטריה שטחים מסוימים בבוואריה, אך מלבד זאת לא נעשו שום שינויים טריטוריאליים.
המלחמות הנפוליאוניות
בשנת 1796 התקדמו הצרפתים לעבר בוואריה, ובעקבות כך פנה קרל תאודור לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבקשת עזרה. ב-16 בפברואר 1799 מקסימיליאן יוזף, דוכס פפאלץ-צווייבריקן הפך לנסיך הבוחר מבוואריה ולדוכס ברג, לאחר מותו של קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה שהיה בן משפחתו, ללא ילדים. במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחם מקסימיליאן הרביעי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה עם נפוליאון, ובתמורה לכך קיבלה בוואריה מעמד של ממלכה.
Emotions (שיר)
Emotions (בעברית: רגשות) הוא שיר של הזמרת מריה קארי מתוך אלבומה השני Emotions. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום ב-13 באוגוסט 1991. הוא נכתב והופק על ידי קארי עצמה, רוברט קליווילס ודייוויד קול.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע
קארי נשלחה באותה תקופה לעבוד עם C+C Music Factory וביחד הם חיברו שיר בשם "You're So Cold" אשר נבחר באותה תקופה לסינגל הראשון מהאלבום. אך במפגש השני שלה עם צוות ההפקה הוחלט ש-"Emotions" בסופו של דבר יהיה הסינגל הראשון מהאלבום ואילו "You're So Cold" לא נכנס לאלבום.
מבחינה לירית קארי מתארת את קשת רגשותיה כלפי בן זוגה. מבחינה מוזיקלית השיר מושפע ממוזיקת דיסקו של שנות ה-70. בנוסף גם זה השיר הראשון שלה בו היא מגיעה למיצוי היכולות הווקאליות שלה ומשתמש "בשריקות" שלה שלימים הפכו לסימן ההיכר שלה.
הרכב מוזיקלי
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר דיסקו והוא נכתב בסולם מינור עם קצב של 115 ביטים בדקה. בדרך כלל בהופעות חיות קארי מעדיפה לשיר את השיר בסולם G מינור או G♯ מינור. אך בשנים האחרונות היא מבצעת את השיר בסולם F♯ מינור.
טווח הקולי של קארי מתפרש על פני 4 אוקטבות בשיר מ-C3 ל-E7 כאשר היא מגיעה לרגע השיא הווקאלי שלה בשיר לקראת סופו (האוקטבה החמישית).
פרויקט המקומות הציבוריים
פרויקט המקומות הציבוריים (באנגלית: Project for Public Spaces) הוא ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו היא לקדם תכנון קהילתי של המרחב הציבורי. בסיסו של הארגון בניו יורק והוא מוקדש ליצירה מקיימת במקומות ציבוריים שבהם עוסקים בבניית קהילות. עבודות התכנון מבוססות על טכניקות של ויליאם ה. וייט לפי תיעוד של פרויקט חיי רחוב. גישה זו כרוכה בהסתכלות, הקשבה ושאילת שאלות של אנשים בקהילה כדי לגלות את צורכיהם ושאיפותיהם לגבי חיי הרחוב.
אליפות אירופה באתלטיקה 2012
אליפות אירופה באתלטיקה ה-21 נערכה בפעם השלישית באצטדיון האולימפי שבהלסינקי, בירת פינלנד בין ה-27 ביוני ל-1 ביולי 2012, כחודש לפני המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון. הפעמים הקודמות בהן אירחה הלסינקי את אליפות אירופה היו בשנת 1971 ובשנת 1994.
פרויקט המקומות הציבוריים
הארגון נוסד בשנת 1975 על ידי פרד קנט ועובד עם למעלה מ-2500 קהילות ב-40 מדינות וממוקם בניו יורק, ארצות הברית. בפרויקט המקומות הציבוריים עובדים עם יחידים ועם קהילות כדי ליצור חזון מסביב למקומות בעלי חשיבות לחיי הקהילה ולחוויות היומיום שלהם. אחד המפתחות לתהליך זה הוא להגיע אל האנשים, כולל אלה שלא ניתן להם הזדמנות להשתתף במאמץ לשיפור חיי העבודה שבהם הם חיים. התהליך כולל תצפיות באתרים, צילומים, ראיונות אישיים וסקרים לאיסוף של אנשים ויצירת מסמך המנתח את פעילותם. מתוך התצפיות הללו מתקיים תכנון הצמיחה, כמו גם סדנאות פעילות ופורומים ציבוריים שבהם לאנשים יש הזדמנות לתרום רעיונות לגבי שיפורים ושינויים פיזיים בשכונותיהם.
אליפות אירופה באתלטיקה 2012
בשל הקרבה למשחקים האולימפיים לא נערכו תחרויות הליכה ולא נערכו ריצות המרתון.
פרויקט המקומות הציבוריים
צוות הארגון מונה כ-25 אנשים מרקע סביבתי-עירוני רחב: בין הצוות מונה אנשים העוסקים בתכנון סביבתי, אדריכלות, תכנון עירוני, גאוגרפיה עירונית, עיצוב עירוני, פסיכולוגיה סביבתית, תכנון נוף, מעצבי אומנות וניהול מידע.
אליפות אירופה באתלטיקה 2012
פסילה בשל אימרוץ
סך הכל נשללו 9 מדליות, אחת לגברים ו-8 לנשים.
פרויקט המקומות הציבוריים
פרויקט המקומות הציבוריים כיום הוא ארגון מרכזי בפיתוח הקונספט של יצירת מקומות ציבוריים, אשר אינו רק מוביל בניה, תיקון או שיפוץ של חלל ציבורי, אלא מכיל את כל תהליך המטפח את היצירה של יעדים ציבוריים חיוניים כגון: סוג של מקומות שבהם אנשים מרגישים אינטרס חזק של הקהילות ומחויבות לשיפור המצב. במילים פשוטות: "יצירת מקומות ציבוריים ראשיים". על נכסי קהילה מקומיים, השראה, פוטנציאל, ובסופו של דבר ליצירת מקומות ציבוריים טובים לקידום בריאות של אנשים, אושר, ורווחה.
יוזמות עיקריות
פעילות הארגון לפי חלוקה לתחומים:
דורשי חמורות
דורשי חמורות הוא מונח הלקוח מהתלמוד המתאר תנאים אשר היו בעלי דרשות מסוג מסוים. ישנם שפירשו שהם דרשו דברים סבוכים וסתומים הכתובים בתורה. אחרים הצביעו על כך שכל דרשותיהם מתייחסות למידה כנגד מידה.
משמעות
רש"י כותב בברכות ש"דורשי חמורות" ו"דורשי רשומות" הם מושגים בעלי משמעות זהה. את חמורות הוא מפרש בחולין ובברכות כ"סתומות".
פירוש נוסף למונח זה מצינו בראשונים, שהוא מלשון חומר בארמית, שפירושו הוא "מעשה", כלומר כמין המעשה כך הגמול, כמו מדה כנגד מדה, כגון, "רבי יוחנן בן זכאי היה דורש את המקרא הזה כמין חומר מה נשתנה אוזן מכל איברים שבגוף, אמר הקב"ה אוזן ששמעה על הר סיני (ויקרא כה נה) כִּי לִי בְנֵי יִשְׂרָאֵל עֲבָדִים ולא עבדים לעבדים והלך זה וקנה אדון לעצמו ירצע בפניהם לדעה זו, המונח חומר אינו מתייחס לגוף הפסוק שממנו נלמדת הדרשה, אלא לגוף הדרשה עצמה.
אפשרות נוספת לביאור המילה "חומר": מלשון צרור מרגליות ובושם, דהיינו חריפות הדברים ואמיתותם - הם כבושם.
הרב יהודה לייב צירלסון הצביע על כך שכל הדרשות של דורשי חמורות הם דרשות בהם הגמול הניתן על פי הדרישה בוא באותו אופן או מידה של החטא הגורר את העונש, במידה כנגד מידה. דניאל בויארין מוסיף שהגבלה זאת למתודה מסוימת היא בניגוד לדרשות של דורשי רשומות הכוללות דרשות במגוון של מתודות שונות.
מופעים של המושג בחז"ל
המונח דורשי חמורות מופיע בתלמוד בבלי שלוש פעמים:
המונח מופיע גם במדרשים אחרים:
ויל
ויל (בגרמנית שווייצרית: Wil) היא בירת מחוז ויל בקנטון סנט גאלן בשווייץ.
ב-1984, הוענק לוויל פרס וואקר על כך שהיא פיתחה ושימרה את המורשת האדריכלית שלה.
גאוגרפיה
נכון לשנת 2022, השטח הכולל של העיר ויל משתרע על שטח של 20.82 קמ"ר. 50.1% מהשטח משמש למטרות חקלאיות בלבד, 18.9% מהשטח מיוער, 30.1% מיושב ו-0.9% לא בשימוש. במהלך שני העשורים האחרונים (1979/85-2004/09) הקרקעות המיושבות גדלו בכ-0.27 קמ"ר והקרקע החקלאית התרחבה אף היא בכ-0.28 קמ"ר.
סמל
שלט האצולה של העיר מכיל דוב שחור פרוע בצידו השמאלי, וקונכייה של חילזון והאות האנגלית W (משם העיר Wil) בצידו הימני.
דמוגרפיה
אוכלוסייתה של ויל (נכון לדצמבר 2020) כללה 24,132 נפש. נכון לשנת 2013, 27.3% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים. במהלך שלוש השנים האחרונות (2010–2013) גדלה האוכלוסייה בשיעור של 3.13%. בשנת 2000, מתוך האוכלוסייה הזרה, 272 הגיעו מגרמניה, 776 הגיעו מאיטליה, 1,876 יוצאי יוגוסלביה, 135 הגיעו מאוסטריה, 309 הגיעו מטורקיה ו-578 ממדינות אחרות. שיעור הילודה בעירייה בשנת 2013 עמד על 11.2% בעוד ששיעור התמותה עמד על 7.5 לאלף תושבים.
לפני המיזוג עם ויל, בשנת 2011, אוכלוסייתה של ברונשהופן כללה 4,654 נפש.
רוב האוכלוסייה (נכון לשנת 2000) דוברת גרמנית (85.1%), בעוד ש-4.5% דוברי אלבנית ו-3.0% דוברים איטלקית.
בירגיטה יונסדוטיר
בירגיטה יונסדוטיר (באיסלנדית: Birgitta Jónsdóttir; נולדה-17 באפריל 1967) היא פוליטיקאית ומשוררת איסלנדית. כיום היא חברת פרלמנט באלת'ינגי מטעם המחוז המערבי, ומייצגת את מפלגת הפיראטים, לאחר שנבחרה בבחירות 2013. היא הייתה בעבר חברת פרלמנט מטעם מחוז רייקיאוויק הדרומי מ-2009 ל-2013.
בשנת 2016 התפטר ראש הממשלה האיסלנדי סיגמונדור דויד גונלאוגסון. בעקבות כך התקיימו בחירות במדינה, ובהן קיבלה מפלגתה של יונסדוטיר מנדט להרכבת הממשלה החדשה, לאחר שהגיעה למקום השלישי באותן הבחירות.
פיל פורד
פיל ג'קסון פורד הבן (באנגלית: .Phil Jackson Ford Jr; נולד ב-9 בפברואר 1956) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1978–1985. בתחילת הקריירה הפגין יכולות קליעה ומסירה מצוינות אשר ביססו את מעמדו כאחד הרכזים המבטיחים ב-NBA, אך בשנת 1981 נפצע בעינו ומאז לא חזר להיות שחקן מוביל כשהיה. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 11.6 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-6.4 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
פורד נולד וגדל בעיר רוקי מאונט שבקרוליינה הצפונית. בין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 18.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השלישית באוניברסיטה הוביל את הקבוצה, יחד וולטר דייוויס, עד לגמר אליפות המכללות, אך במשחק הגמר עצמו הציג יכולת חלשה עקב פציעה במרפק, וקבוצתו הפסידה לאוניברסיטת מרקט בתוצאה 59–67.
בסיום קריירת המכללות שלו ניצב פורד כקלע המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה, עם 2,290 נקודות בסך הכול. פורד החזיק בשיא זה במשך 30 שנה, עד אשר עקף אותו טיילר האנסברו בדצמבר 2008. בעונת 1976 נבחר פורד לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות, ובשתי עונותיו האחרונות נבחר לחמישייה הראשונה. כמו כן זכה פורד בעונת 1978 בפרס ג'ון אר. וודן המוענק לשחקן המצטיין בליגת המכללות.
נבחרת ארצות הברית
בשנת 1976, בסיום עונתו השנייה במכללות, השתתף פורד באולימפיאדת מונטריאול כשחקן נבחרת ארצות הברית, בה שיחק תחת מאמנו מקרוליינה הצפונית דין סמית'. נבחרת ארצות הברית ניצחה את כל שבעת משחקיה בטורניר וזכתה במדליית הזהב. במהלך הטורניר קלע פורד 11.3 נקודות ומסר 9.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
קריירת משחק
פורד נבחר על ידי קנזס סיטי קינגס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1978. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA הציג פורד יכולת מצוינת כשהוביל את הקינגס למאזן השלישי בטיבו באזור המערבי (48–34) עם ממוצעים למשחק של 15.9 נקודות, 8.6 אסיסטים (מקום רביעי בליגה) ו-2.2 חטיפות (חמישי בליגה). לצד הקלע אוטיס בירדסונג והסמול פורוורד סקוט ודמן, היה פורד חלק מקו אחורי צעיר ומבטיח שהצעיד את הקבוצה לשלוש הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA, בהדרכת מאמן הקבוצה הנכנס קוטון פיטסימונס. בסיום עונת הרוקי זכה פורד בתואר רוקי השנה ב-NBA, ואף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. כמו כן סיים במקום השמיני בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
בשתי העונות הבאות המשיך פורד להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 16.8 נקודות ו-8.0 אסיסטים למשחק, אך בדיעבד היו אלו עונותיו האחרונות בליגה כשחקן מוביל; לקראת סוף עונתו השלישית, ב-22 בפברואר 1981, נפצע פורד בעינו השמאלית במהלך משחק מול גולדן סטייט ווריורס, כשנחבל מאצבעו של שחקן הווריורס וורלד בי. פרי. כחודשיים לאחר מכן חזר לשחק והצטרף לקבוצתו לקראת תחילת סדרת גמר המערב מול יוסטון רוקטס, אך פורד התקשה לתרום (7.8 נקודות למשחק), והקינגס הפסידו בתוצאה 1–4.
בעונה הבאה השתתף פורד ב-72 משחקים, אך הפציעה בעין המשיכה להפריע לו ותפוקתו ירדה ל-9.9 נקודות ו-6.3 נקודות בממוצע למשחק. את עונת התחיל כשחקן ניו ג'רזי נטס, שהעבירה אותו לאחר 7 משחקים למילווקי באקס, בה שיתף פעולה עם סידני מונקריף ומרקס ג'ונסון ועזר לה להעפיל לגמר המזרח. לקראת עונת חתם ביוסטון רוקטס, ובמהלך העונה העוקבת שוחרר מהקבוצה. בשנת 1986 ניסה לשוב ל-NBA כשחתם על חוזה בלתי-מובטח בגולדן סטייט ווריורס, אך הוא נופה מסגל הקבוצה לפני תחילת העונה, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
למעשה ניתן לחלק את קריירת המשחק של פורד לשתי תקופות מובחנות: ב-227 המשחקים בהם שותף לפני הפציעה בעינו תרם פורד 16.5 נקודות ו-8.2 אסיסטים בממוצע למשחק, ולעומת זאת ב-255 המשחקים שלאחר הפציעה ממוצעיו צנחו ל-7.3 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק בלבד.
קריירת אימון
בשנת 1988 חזר פורד לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית כשמונה לעוזר מאמן קבוצת הכדורסל, תחת מאמנו לשעבר דין סמית', ובשנת 1993 זכה עם הקבוצה באליפות המכללות. בהמשך שימש כעוזרו של ביל גת'רידג' באותו תפקיד, ובשנת 2000 פוטר יחד עם כל צוות האימון, ומונה לגזבר הקבוצה.
בעונת היה עוזר מאמן בדטרויט פיסטונס תחת לארי בראון, ובשתי העונות העוקבות בניו יורק ניקס, תחת אייזיאה תומאס. בעונות – חזר לעבוד עם בראון כעוזרו בקבוצת שארלוט בובקאטס.
המנון הטרנסוואל
פוׁלְקְסְלִיד וָאן טְרַנְסְוָואל (בהולנדית ובאפריקאנס: Volkslied van Transvaal, ההמנון הלאומי של הטרנסוואל) הוא ההמנון הרשמי של הרפובליקה הדרום אפריקאית, הידועה גם בכינויה רפובליקת הטרנסוואל.
קית' ואן הורן
קית' אדם ואן הורן (באנגלית: Keith Adam Van Horn; נולד ב-23 באוקטובר 1975 בפולרטון שבקליפורניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בליגת ה-NBA.