cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרסלו ביילסה
לאציו
כעבור יומיים התפטר מתפקידו במפתיע.
ליל
ב-24 במאי 2017 התמנה ביילסה למאמן ליל מהליגה הצרפתית. ב-15 בדצמבר 2017 פוטר מתפקידו לאחר השעיה של חודש ורצף כישלונות של ליל.
לידס יונייטד
ב-15 ביוני 2018 מונה למאמן לידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ והעפיל עמה בחזרה לפרמייר ליג לאחר היעדרות של 16 שנה.
ב-27 בפברואר 2022 פוטר מהקבוצה לאחר רצף תוצאות שלילי עם מספר רב של ספיגות שערים.
חיים אישיים
פעמים רבות סיפר ביילסה שהוא בעל אוסף של מעל 25,000 קלטות וידאו של משחקי כדורגל אותן ניתח לפרטי פרטים, מהן למד 28 דרכים להציב שחקנים על המגרש, 11 דרכים להגיע אל השער ו-17 מהלכים התקפיים אפשריים.
אחיו רפאל הוא פוליטיקאי בעוד שאחותו מריה אאוחניה מכהנת בתור מושלת חבל סנטה פה.
חואקין פיקרס
חואקין פיקרס מוריירה (בספרדית: Joaquín Piquerez Moreira; נולד ב-24 באוגוסט 1998 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פלמיירס מליגת העל הברזילאית ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים
פיקרס גדל במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג מליגת העל האורוגוואית. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך 26 הופעות ליגה.
בשנת 2019 חתם פיקרס בריבר פלייט מונטווידאו מליגת העל האורוגוואית. הוא ערך 21 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-14 בינואר 2020 חתם פיקרס בפניארול מליגת העל האורוגוואית, במדיה ערך 37 הופעות ליגה.
ב-31 ביולי 2021 חתם פיקרס בפלמיירס מליגת העל הברזילאית.
קריירה בינלאומית
ב-2 בספטמבר 2021 ערך פיקרס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ציונות רוויזיוניסטית
ציונות רוויזיוניסטית הייתה אחד מן הזרמים בתנועה הציונית. זרם זה נוצר בשל דרישה ל"רוויזיה", בחינה מחדש, של דרכי הפעולה של ההסתדרות הציונית העולמית בשנות ה-20 של המאה ה-20. מייסד הציונות הרוויזיוניסטית, הוגה הדעות המרכזי שלה והעומד בראשה, היה המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
האידאולוגיה והמעש הרוויזיוניסטים
כאמור היה זה ז'בוטינסקי שהתווה את הרוח הרעיונית מאחורי התנועה הרוויזיוניסטית, בנוסף לכך גם עמד בראש חלק מארגוניה.
הישגיה וכשלונותיה
מספר גורמים משמעותיים עמדו לתנועה הרוויזיוניסטית לרועץ:
הישגים בולטים:
סטמבוליסקי
סְטָמְבּוֹלִיסְקִי (בבולגרית Стамболийски) היא עיר בדרום בולגריה, במחוז פלובדיב, המנציחה בשמה את ראש ממשלת ממלכת בולגריה אלכסנדר סטמבוליסקי, שנרצח באכזריות בהפיכה צבאית ב-1923. העיר שוכנת 117 ק"מ מהבירה סופיה, במישור תראקיה העילי הסמוך לתוואי הנהר מריצה.
היסטוריה
היישוב נוסד ב-1873 כמחנה פועלים שעסקו בהקמת מסילת הרכבת מאיסטנבול לבלובו אשר מצויה בימינו במחוז פאזארדז'יק. בולגריה נתונה הייתה לשליטת האימפריה העות'מאנית אשר הייתה בתהליך הטנזימאט שהביא לרפורמות ובכלל זה בניית תשתיות תחבורתיות מודרניות. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעו לכפר הקטן, שעד אז מנה כ-200 נפשות, פליטים בולגרים אשר נטשו את חבלי תראקיה ומקדוניה בעקבות חוזה ניי, וב-1934 גדלה אוכלוסייתו לכדי 554 נפשות. בעת ההיא שמו של הכפר היה גארה קריצ'ים ובהמשך כונה נובי קריצ'ים. ב-1964 זכה היישוב למעמד של העיר. ב-1979 שונה שמה של העיר על ידי השלטון הקומוניסטי בבולגריה לשם סטמבוליסקי, לזכרו של מנהיג מפלגת האיכרים של בולגריה וראש הממשלה הבולגרי אלכסנדר סטמבוליסקי, שנרצח בהפיכה צבאית.
כלכלה ודמוגרפיה
אוכלוסיית העיר מונה כ-12,000 נפשות, במגמת קיטון (ילודה לעומת תמותה) ובמגמת הגירה מאוזנת. 83.5% הם ממוצא בולגרי, 3.9% הם בני רומה ו-2.3% הם טורקים.95% מהאוכלוסייה הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית. 22% מכוח העבודה מועסק במגזר השירותים. באזור העיר קיים מפעל לייצור נייר ובשטח השיפוט של העיר מגדלים פירות וירקות. בעיר קיימת תחנת רכבת המשמשת גם לצורכי הובלת מטענים.
הילה מצקר-הלוי
הילה מצקר-הלוי (נולדה ב-7 במרץ 1981) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
הוריה, שי ומריסה מצקר הם ילידי ארגנטינה. אביה חשב ומנהל כספים ואמה מוזיקאית. לה שני אחים גדולים ממנה. הילה מצקר נולדה וגדלה בשכונת אחוזה חיפה, למדה בחטיבת הביניים "רעות" ובחטיבה לאומנויות בתיכון ויצו, חיפה. למדה בלט במשך למעלה מעשר שנים, בחיפה החל מהילדות ועד הצבא הצבאי אצל אילנה קליף ובתום שירותה הצבאי בביכורי העתים. בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל.
היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב 2006, מחזור מ"א. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל למשחק. בתום לימודיה שיחקה בהצגה "הר אדוני" שהציגה בתיאטרון חיפה בשנת 2006. ההצגה היא על פי הספר בשם זה פרי עטו של ארי דה לוקה, בבימויו של דניאל הורוביץ, בה גילמה את מריה, חברתו הטובה של הדמות הראשית בן ה-13. הם הופיעו עם ההצגה באיטלקית בתיאטרון סאן פרדיננדו בנאפולי, שם מתרחשת העלילה, בנוכחותו של דה לוקה. ההצגה זכתה לביקורות משבחות ומצקר צוינה לשבח בשניים מהעיתונים הגדולים באיטליה.
למדה אימפרוביזציה בבית תמי בהנחיית אלונה פרץ, שגם הייתה מורתה בניסן נתיב. היא הופיעה ביחד עם להקת אלונה פרץ - "רק רגע" במופעי אימפרוביזציה בבית תמי וברחבי הארץ (2008-2006).
היא שיחקה בדרמת הטלוויזיה "פרשת רות" (2008), שהוצגה בערוץ הראשון ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. היא גילמה את דמותה של רננה, מתנחלת וחברתה הטובה של רות (לוסי דובינצ'יק), הגיבורה הראשית, בזמן פינוי יישובים בשטחים. רות רוצה למרוד, אולם נכנעת ורננה נאבקת נגד הפינוי. בדרמה שיחקו גם לירון לבו ודני שטג.
מצקר יצרה וביימה במסגרת פסטיבל ניסוי כלים את המיצג "בשתיקה" – תערוכה בתנועה, שהוצג בבכורה בפסטיבל עכו 2008.
מצקר-הלוי שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע העצמאי "מי אתה בשבילי", בבימויו של דרור רשף (2011). היא גילמה את דמותה של אניה, בחורה מוגבלת, שעובדת כמנקה בבניין משרדים ונוצר קשר בינה לבין עובד לשעבר בבניין (ליאור דורון) שלוקה בנפשו. הקשר הזה מאוד אינטרסנטי מבחינתו, אולם היא בתמימותה אינה מבינה זאת ומפתחת כלפיו רגשות. היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס "השחקנית הטובה ביותר" – פסטיבל הסרטים הבינלאומי מילאנו באותה קטגוריה עם רנה זלווגר, שזכתה לבסוף בפרס, בנוסף הסרט השתתף בפסטיבל שנחאי .official selected, הוזמנה לפסטיבלים ברוסיה : סוצ'י, סנקט פטרבורג, "ציון לשבח" על המשחק. הוקרן ברחבי הארץ ובמשך ארבעה חודשים בסינמטק תל אביב.
מצקר שיחקה בהצגה "בטולות שידוך" מאת: חנה אזולאי הספרי ומיכל ורד. בימוי: אפרת נתניאל, שהציגה במשך שש שנים בתיאטרון הסימטה (2012-2006). המחזה מבוסס על סיפור אמיתי ומגולל את סיפורן של שתי אחיות ממאה שערים שיום אחד נמצאו בדירתן ללא רוח חיים.
היא כיכבה בהצגת היחיד "בגדי חורף אבא", פרי עטו של משה פרסטר, ובבימויה של הדס גלבוע ועליה זכתה בצל"ש בתיאטרונטו 2012. אחר כך ההצגה הועלתה במסגרת קפה תיאטרון הקאמרי.
מצקר-הלוי שיחקה ב"חלום קוסטוריצה" (2012), דוקו-סוריאליסטי שהופק בשיתוף עם ערוץ 8. הסרט עוקב אחרי איל סיבי, במאי הסרט, שהכיר את הילה ובמשך 3 שנים ניסה להבין איך להגיד לה שהיא מוצאת חן בעיניו. לבסוף הוא מחליט לנסוע לכפרים הנידחים של סרביה במטרה לחפש את הבמאי הבלקני הנודע אמיר קוסטוריצה ולשכנע אותו לבוא לישראל, להצטלם לדרמה עלילתית ולעזור לו להתחיל עם הילה. במהלך הסרט קוסטוריצה משחק את אביה של הילה והם מדברים בעברית ובסרבית. הסרט הוקרן בערוץ 8 ובסינמטקים ברחבי הארץ.
ב 2013 שיחקה מצקר-הלוי בהצגה "המלט" בתיאטרון תמונע. היא גילמה כמה תפקידים, ביניהם אופליה, בהפקה שמביים נועם פלג. בהצגה משתתפים גם דורי אנגל, עירית נתן בנדק ויואב בר-לב.
היא הצטלמה לסדרה "בית המשאלות" בבימויו של חיים בוזגלו, שמשודרת בערוץ הראשון. שיחקה בוידאו קליפ ללהקת "הדורבנים" ובפרסומת לבנק דיסקונט. לימדה פילאטיס.
היא מלמדת בבימת הנוער סטודיו למשחק לילדים ונוער בכפר סבא והוד השרון.
הילה מצקר-הלוי נשואה מ-2011 לאורי הלוי, תסריטאי לקולנוע ולטלוויזיה.
הרולס רויס הצהובה
הרולס רויס הצהובה (באנגלית: The Yellow Rolls-Royce) הוא סרט אנתולוגיה בריטי משנת 1965 בבימויו של אנתוני אסקווית' ובכיכובם של רקס הריסון, ז'אן מורו, ג'ורג' סי סקוט, שירלי מקלין, אינגריד ברגמן ועומר שריף.
אולף השלישי, מלך נורווגיה
אולף האראלדסון (בנורדית עתיקה: Óláfr Haraldsson, בנורווגית: Olav Haraldsson) ידוע גם בכינוי אולף שירה (בנורדית עתיקה: kyrri, בנורווגית: Kyrre) "השלו" (1050 – 22 בספטמבר 1093) היה מלך נורווגיה, תחת השם אולף השלישי, מ-1067 ועד מותו. ב-1066 השתתף בקרב גשר סטמפורד באנגליה, בו הובס ונהרג אביו, האראלד השלישי, אירוע שבעקבותיו הוא עלה לכס המלוכה. במהלך תקופת מלכותו השכין אולף יחסי שלום עם הכנסייה, שבדורות קודמים היו עימותים בינה לבין המלוכה. חיזק את הסמכות המלכותית, ומקובל שהוא זה שייסד את העיר ברגן ב-1070.
חייו
אולף היה בנם של האראלד השלישי ושל תורה תורברגסדאטר. הוא הצטרף לאביו בפלישתו לאנגליה ב-1066. כשהתנהל קרב גשר סטמפורד היה אולף בן 16. הוא נשאר בספינות של צי הפלישה שעגנו על החוף ולא השתתף בלחימה. לאחר התבוסה הנורווגית, הוא הפליג עם שארית הצבא הנורווגי המוכה בחזרה לאורקני, שם הם העבירו את החורף. רק בקיץ 1067 הם שבו לנורווגיה.
הרולס רויס הצהובה
הסיפור הראשון מתאר את הרכישה הראשונה על ידי איש אצולה ופוליטיקאי בריטי עבור אשתו הצרפתייה והנואפת. הסיפור השני מתאר את התאהבותו של צלם רחוב איטלקי בנערת גנגסטר אמריקאי; בסיפור השלישי רוכשת את הרולס מיליונרית אמריקאית בטרייסט, בדרכה לבקר בני אצולה יוגוסלביים במהלך מלחמת העולם השנייה.
אולף השלישי, מלך נורווגיה
חייו
לאחר מותו של אביו חלק אולף את המלוכה עם אחיו מגנוס השני, שהוכתר כמלך שנה קודם לכן. ב-1069 מת מגנוס ואולף היה למלך היחיד של נורווגיה.
הרולס רויס הצהובה
השיר "שכח את המחר" ("Forget Domani") של ריז אורטולני הפך ללהיט וזכה לביצועים של פרנק סינטרה, קוני פרנסיס, פרי קומו ועוד. בסרט הוא מושר על ידי קטינה רניירי. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר. אורטולני היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר.
אולף השלישי, מלך נורווגיה
חייו
במהלך תקופת מלכותו התנסתה האומה הנורווגית בתקופה ממושכת ונדירה של שלום. הוא ויתר על כל גישה תוקפנית במדיניות החוץ והגן על שלומה של הממלכה באמצעות הסכמי שלום ונישואים פוליטיים. בתחום מדיניות הפנים הוא שם את הדגש על בניין מבנה הכנסייה ועל מודרניזציה של הממלכה. המודרניזציה התבטאה בין השאר בארגון מחדש של שומרי ראשו ובאמצעים שננקטו להפיכתם של ערי מפתח, במיוחד ברגן, למקום מגורים מלכותי ולמקום משכן הבישוף. מקובל לחשוב שאולף ייסד את ברגן ב-1070.
הרולס רויס הצהובה
הסרט היה מועמד גם לפרס באפט"א על הצילום והתלבושות.
סיפור ראשון
לורד צ'ארלס, המרקיז מפרינטון (רקס הריסון), מתבונן במכונית רולס-רויס פנטום 2 צהובה ונוצצת ורצה לרכוש אותה לכבוד יום הולדתה של אשתו הצרפתייה והיפה, לואיז (ז'אן מורו). צ'ארלס הוא גם חובב מרוצי סוסים וסוסו "העשרה ביוני" נקרא על שם תאריך חתונתם. צ'ארלס זכה כמה פעמים במרוץ הסוסים היוקרתי של אסקוט וקיבל גביעי זהב גדולים מהמלך.
צ'ארלס הוא אדם עשיר ועסוק מאוד. הוא תת-שר החוץ הבריטי. אחד מעוזריו הבכירים הוא ג'ון פיין (אדמונד פורדום). ג'ון הוא גבר צעיר ונאה. בסעודה חגיגית לשגריר אלבניה צ'ארלס מושיב אותו ליד לואיז והם מחליפים מבטים גנובים. ליידי אנג'לה הרכלנית (מוירה ליסטר) מבינה שיש כאן משהו ביניהם.
אולף השלישי, מלך נורווגיה
חייו
אולף שינה את מערכת היחסים של המלוכה עם הכנסייה בהשוואה לזו של אביו. האראלד השלישי קרא תיגר על הארכיבישופות של ברמן ועל סמכותה כלפי הכנסייה הנורווגית. אולף הכיר בסמכות זו במלואה. ניתן להסביר גישה פייסנית זו בשיקולים פוליטיים. אולף גם עסק בשינויים במבנה הארגוני של הכנסייה. עד לתקופתו היו הבישופים חלק מחצר המלכות והם נסעו עם המלך ברחבי הארץ כדי לדאוג לעניינים הכנסייתיים, הרוחניים, בעוד שהמלך דאג לנושאים הגשמיים. הבישופים ישבו באוסלו, נידארוס (טרונדהיים) ובברגן. אולף גם יזם את בנייתן של כנסיות, כולל כנסיית המשיח בברגן, וקתדרלת נידארוס בטרונדהיים.
הרולס רויס הצהובה
סיפור ראשון
בתום הסעודה מציג צ'ארלס את המכונית החדשה לעיניהם המשתאות של לואיזה והאורחים. למחרת הם נוסעים למירוץ וג'ון מתלווה אליהם. לואיזה מתלוננת על "כאב ראש" ופורשת מהיציע וכן ג'ון. צ'ארלס פוגש בליידי אנג'לה שמעלה בפניו את חששותיה. הוא עוזב את המרוץ מגיע למכונית שחלונותיה מכוסים, פותח את הדלת ומוצא את אשתו וג'ון מחובקים.
אולף השלישי, מלך נורווגיה
חייו
אולף גם חיזק את מעמד המלוכה והקים מערכת של גילדות בנורווגיה. ישנן עדויות על כך שממשלתו של אולף חוקקה חוקים בהיקף נרחב והעלתה אותם על הכתב.
הרולס רויס הצהובה
סיפור ראשון
הוא זוכה במירוץ אך הוא עצוב וכועס. לואיז מבקשת להתגרש אך הוא דוחה זאת כי לא רוצה לפגוע ביוקרתו. במקום זה הוא מורה להחזיר את המכונית למוכרים.
סיפור שני
המכונית נמצאת כעת בג'נובה, לאחר 20,023 מילים. היא הייתה ברשותו של מהרג'ה שהפסיד אותה בקזינו בסן רמו. לעיר מגיע המאפיונר פאולו מלטזה (ג'ורג' סי סקוט) ביחד עם ארוסתו מיי ג'נקינס (שירלי מקלין) ועוזרו ג'ואי (ארט קרני). מלטזה רוצה לבדר את מיי. הוא רוכש בהנחה גדולה את הרולס רויס הצהוב לאחר שהמוכר "נכנע" לדרישותיו. ג'ואי מסיע אותם לפיזה ופירנצה אך מיי לא מתרשמת מהמראות. בפירנצה הם נתקלים בצלם רחוב נאה בשם סטפנו (אלן דלון) שמצלם את מיי ומחמיא לה על יופייה.
מלטזה מקבל הודעה כי עליו לחזור מיד לארצות הברית כדי לחסל מישהו. הוא משאיר את מיי בידיו של ג'ואי ומצווה עליו לשמור עליה. ג'ואי ומיי יוצאים לטיול וסטפנו מצטרף אליהם. יחסיו עם מיי מתהדקים והם מקיימים יחסים במושב האחורי של הרולס רויס הצהובה. ג'ואי מעלים עין בגלל חשש לשלומו. סטפנו לוקח את מיי למועדון והם רוקדים צמוד לצליל השיר "שכח את המחר" ("Forget Domani"). סטפנו מתאהב בה אך היא יודעת שעליה לחזור למלטזה עם שובו וכך אכן זה קורה.
אולף השלישי, מלך נורווגיה
חייו
בשנת 1225 לערך, כתב סנורי סטורלוסון סאגה על אולף במחזור העולם, החיבור ההיסטורי על מלכי נורווגיה.
הרולס רויס הצהובה
סיפור שלישי
טריאסט, אפריל 1941, גרדה מילט (אינגריד ברגמן) היא אלמנה אמריקאית עשירה שמגיעה לטריאסט עם מזכירתה הורטנס (ג'ויס גרנפל). היא רוכשת את הרולס רויס הצהובה והמשומשת במחיר מציאה. מטרתן היא להיפגש עם המלכה האם של יוגוסלביה. סגן הקונסול, פרגוסון (ואלי קוקס) מזהיר אותה לא להיכנס ליוגוסלביה כי הגרמנים עומדים לפלוש אליה. מילט מסרבת ובאותו רגע מגיע בחור שמציג את עצמו בשם דאביץ' ומבקש כי תבריח אותו ליוגוסלביה כי ייעצר אם ייתפס היות שהוא שייך למחתרת קומוניסטית.
גרדה מהססת אך לבסוף מסכימה אף על פי שהורטנס מסרבת להתלוות אליה. היא מסתירה את דאביץ' בתא המטען והם מצליחים לעבור בקושי את הבדיקה במעבר הגבול. דאביץ' נפרד באמצע הדרך וממליץ לה על מלון בעיירה סמוכה. בארוחת הערב מפציצים מטוסים גרמנים את המלון. דאביץ' מגיע להציל אותה והם נוסעים לכפר סמוך שם ההם מתקבלים בהתלהבות על ידי התושבים שהופכים לפרטיזנים. גרדה מסייעת לדאביץ' להסיע במכונית הצהובה פרטיזנים מכל הכפרים למחנה אחד. פעם אחת מפציצים מטוסים גרמנים את המכונית והיא מצליחה להימלט מהם. הקשר בינה לדאביץ' מתהדק והם מקיימים יחסים במושב האחורי של הרולס רויס הצהובה.
גרדה רוצה להישאר במקום אבל דאביץ' אומר לה שזה מסוכן וזו לא מלחמתה. הוא מורה לה לחזור לארצות הברית ולדווח על המצב לנשיא רוזוולט. היא חוזרת לטריאסט ומשם לארצות הברית. בסוף רואים את הרולס רויס מורדת מאניית מטען בנמל ניו יורק ונוסעת ברחובות העיר.
האחים מזארקי
האחים מזארָקי (ביוונית: Μαζαράκης, מָזָרָ֫קִיס; הצורה "מזארקי" מופיעה במקורות שונים בעברית, גם: "מאזוריקי", "מאזאריקה", "מזוריקה") היו שני אחים רופאים ממוצא יווני, שהתגוררו בירושלים, וניהלו בין היתר את הרפואה בבית החולים משגב לדך. שמותיהם בעברית ידועים לפי היגוי משובש:
הסיורים באדמות אומלבס
בשנת תרל"ו (1876) נודע לעסקנים מירושלים, שאדמות הכפר אומלבס עומדות למכירה, על מנת לסקור את הנחלה יצאו מירושלים ארבעה: דוד גוטמן, יואל משה סלומון, יהושע שטמפפר וזרח ברנט. מראה הנחלה מצא חן בעיני המסיירים, אולם הם הזדעזעו ממראה הפלאחים, אשר נראו חולים וצהובי פנים. סלומון חקר ומצא, שהסיבה למחלות של תושבי הכפר היו מי הירקון אשר אליהם היו מושלכות נבלות צאן ובקר, והביצות הסמוכות לכפר. על מנת להפיג את החששות לגבי המחלות השוררות במקום, פנו סלומון וגוטמן לרופא היווני אשר היה מפורסם מאוד באותה תקופה, ד"ר מזארקי, וביקשו ממנו לסקור את המקום.
סיורים אלו הובילו בסופו של דבר לרכישת הקרקע, ולייסודה של המושבה פתח תקווה, ועליהם נכתבה הבלדה על יואל משה סלומון מאת יורם טהרלב.
במקורות לא מוזכר שמו הפרטי של הרופא מזארקי, לכן לא ברור מי מהאחים היה זה. אולם בשנת 1876, קלרמו הבכור היה בן 51, ואילו אחיו הצעיר ניקאפורי היה אז בן 21 בלבד, ולכן ההנחה הרווחת שהכוונה לקלרמו הבכור. מצד שני, קלרמו היה מלווה תמיד במתורגמן, ולא מוזכר אף מתורגמן שהתלווה לאותו סיור.
מזארקי, לאחר שבחן את המקום המליץ שלא להתיישב במקום, עקב איכות סביבה ירודה, שאיננה מתאימה לדעתו למגורי אדם. מיוחסים לו הדברים הבאים (הדברים השתמרו על פי זכרונו של יואל משה סלומון, וייתכן שאינם מדויקים):
אזכורים בתרבות
בסדרת הטלוויזיה הסאטירית היהודים באים, מופיעה דמותו של מזרקי (יוסי מרשק) בסדרת מערכונים על ראשית פתח תקווה, בהן הוא כביכול מתגורר במקום, ואף מנצל לרעה את ערביי אומלבס - אף על פי שבמציאות, מזרקי לא התגורר בפתח תקווה מעולם.
אושן טאוורס
אושן טאוורס, ידוע בעבר כ"סופטיל הוטל פלאזה" או כ"הקניון (דה מול)". הוא מתחם בקראצ'י, העיר הגדולה בפקיסטן, הכולל קניון וגורד שחקים.
מידע כללי
גורד השחקים מגיע לגובה של 120 מטרים (393 רגל) והוא מצוי בפרבר של העיר הגדולה בפקיסטן, קראצ'י. המתחם כולו הוא בעל אספקת חשמל פרטית בגודל 5 מגה-וואט, הכי גבוה לבניין בקראצ'י, אף על פי שהוא לא הבניין הכי גבוה בקראצ'י (בניין גבוה ממנו מקבל אספקה של 2 מגה-וואט). בגורד השחקים חמש מעליות לסחורות ומעליות נוספות המיועדות לתשעה נוסעים.
גורד השחקים, המצוי באזור חם, משתמש בטכנולוגיה מיוחדת לסילוק החום והעשן מהבניין.
בניית הבניין החלה בשנת 2007 והסתיימה בשנת 2013, הבניין היה בעבר (2012–2014) הגבוה ביותר בפקיסטן כולה והגבוה ביותר בעיר קראצ'י (2012–2018), הוא הפסיד את התארים לבניינים אחרים.
חוק ההתנתקות והפיצויים לנפגעיה
חוק ההתנתקות והפיצויים לנפגעיה, התשס"ה-2005, (עד מרץ 2023 נקרא חוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה-2005; ידוע בכינוי חוק פינוי-פיצוי), נחקק בעקבות ההחלטה על תוכנית ההתנתקות שיזם ראש הממשלה אריאל שרון, ונועד לאפשר את ביצועה באופן חוקי.
בעקבות החוק חתם אלוף פיקוד המרכז יאיר נוה על צו שתיקף את איסור הכניסה לאזור יישובי צפון השומרון והסדרים נוספים בחוק גם מבחינת החוק הצבאי.
במרץ 2023 תוקן חוק ההתנתקות ובוטל בו איסור הכניסה לאזור יישובי צפון השומרון, וחודשיים לאחר מכן חתם מפקד פיקוד המרכז על צו המתיר כניסת ישראלים לחומש.
היסטוריה חקיקתית
ב-16 בפברואר 2005, ז' באדר א' תשס"ה, אושר החוק ברוב של 59 תומכים כנגד 40 מתנגדים וחמישה נמנעים. בקיץ 2005 מומשה תוכנית ההתנתקות בפינוי ההתנחלויות מרצועת עזה וצפון השומרון והעברת אלפי תושביהן למגורים זמניים.
החל משנת 2007 נעשו ניסיונות של חברי כנסת לבטל את החוק.
בתיקון מס' 7 לחוק, שאושר ב-21 במרץ 2023, שוּנָה שם החוק מ"חוק יישום תוכנית ההתנתקות" ל"חוק ההתנתקות והפיצויים לנפגעיה", ונקבע שאיסור הכניסה והשהייה בשטחים שפונו לא יחול על אזור צפון השומרון. בגלל מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון, נדרש צו אלוף על מנת להחיל את החוק החדש בצפון השומרון. לכן על אף השינוי בחוק הישראלי, הצו הצבאי שאוסר את הכניסה לצפון השומרון נשאר בתוקפו עד לביטולו על ידי אלוף פיקוד המרכז. ב-20 במאי חתם מפקד פיקוד המרכז יהודה פוקס על צו צבאי שמאפשר לשהות בחומש, אך לא בשאר האזורים שפונו בצפון השומרון.
ב-19 באפריל 2023 הורה בית המשפט כי לאור תיקון החוק כך שלא יהיה איסור על כניסה ושהייה בצפון השומרון, יש למחוק בעילת "חוסר אשמה" את כתבי האישום שהוגשו נגד יהודים שנכנסו לחומש.
מטרות החוק
מטרת החוק מוצגת בסעיף הראשון שלו:
הוראות החוק
החוק קבע שמועצה אזורית חוף עזה תבוטל ושהמתיישבים ברצועת עזה וההתנחלויות גנים, כדים, חומש ושא-נור בצפון השומרון יפונו, אך יקבלו פיצוי כספי המחושב לפי הרכוש שיאבד להם, גודל משפחתם ומספר השנים שגרו ביישוב, לרבות פיצוי בגין עוגמת הנפש, סיוע להתאקלמות מחדש, ופיצוי בגין עלות המעבר, למתיישבים שיפנו את ביתם בעצמם עד לתאריך הקובע. בנוסף, החוק מציע מענק למי שיתיישבו מחדש באזורי עדיפות לאומית כגון הנגב והגליל. לשם כך תוקם במשרד ראש הממשלה מינהלה לסיוע למתיישבי חבל עזה וצפון השומרון וליישום תכנית ההתנתקות, וזו תקים ועדות זכאות לקביעת הזכאות לפיצויים.
החוק קבע שהחל ביום הפינוי של שטח מפונה, לא ייכנס ישראלי לאותו שטח, ולא ישהה בו, אלא בהיתר שייתן לו המפקד הצבאי. הוראה זו נשמרה ברצועת עזה אך הופרה פעמים רבות בצפון השומרון, עד לביטולה ביחס לצפון השומרון במרץ 2023.
פרק ה' לחוק קבע את כללי חישוב הפיצויים למפונים: פיצוי בשל בית מגורים, פיצוי לעובדים, פיצוי לבעלי עסקים, פיצוי לנותן שירותי תשתית, פיצוי למוסדות ציבור ופיצוי לאגודות שיתופיות התיישבותיות.
Die Zeit, die Tag und Jahre macht, רי"ב 134א
Die Zeit, die Tag und Jahre macht (בעברית: זמן, היוצר את היום והשנה) רי"ב 134א, היא קנטטה חילונית לחתונה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. הוא הלחין אותה בהיותו בעיר קטן וביצע אותה ב-1 בינואר 1719, כברכה לנסיך אנהלט-קטן לכבוד השנה החדשה. ביצוע כזה לכבוד אדם מסוים נקרא גם סרנדה.
רקע והיסטוריה
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי יותר כגון הקונצ'רטי הברנדנבורגיים. המוזיקה לרוב הקנטטות שלו מתקופה זו אבדה, למעט שלוש: רי"ב 202, רי"ב 173א והנוכחית, שכולן נכתבו לביצוע לא כנסייתי. ב-1723 עבר ללייפציג וניהל בית ספר למוזיקה וכן היה אחראי למוזיקה בכמה כנסיות בעיר.
את הלברית כתב כריסטיאן פרידריך הונולד (Christian Friedrich Hunold), סופר גרמני בן התקופה שלימד באוניברסיטת האלה-ויטנברג ושיתף פעולה עם באך בכתיבת טקסטים ליצירות שלו. הטקסט מתאר דו-שיח בין דמויות אלגוריות: הזמן שמייצג את העבר וההשגחה העליונה שמייצגת את העתיד, ועוסק בנסיכות ובהנהגתו של הנסיך.
בשנת 1724, כשכבר עבד בלייפציג, חיבר באך טקסט חדש לאותה מוזיקה ויצר את הקנטטה רי"ב 134, אותה ביצע לכבוד חג הפסחא באותה שנה. את הטקסט החדש הוא כתב על דפי הקנטטה המקורית, מתחת לטקסט הקיים וערך קלות את המוזיקה. השינויים האלו גרמו לכך שהן הקנטטה המקורית והן החדשה ניזוקו. ב-1881 פרסמה חברת באך חלקים מהקנטטה ששרדו, בכרך 29 של פרסומיה. את השחזור של הטקסט המקורי ערך פיליפ ספיטה (Philipp Spitta), מוזיקולוג גרמני בן המאה ה-19 שכתב ביוגרפיה על באך, זמן קצר לאחר מכן. ב-1950 ערכה חברת באך החדשה מחקר נוסף ומצאה את המוזיקה המקורית והערוכה.
מבנה והרכב מוזיקלי
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט וטנור בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. הקנטטה מורכבת משמונה חלקים של אריה ורצ'יטטיב לסירוגין, כשהסיום מבוצע על ידי המקהלה.
הקלטות
היצירה לא מבוצעת רבות והיא הוקלטה פעמים ספורות בלבד, בעיקר כחלק מפרויקטים של הקלטת הקנטטות כולן. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את טון קופמן (ב-1998), הלמוט רילינג (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2011).
מועלם
מועלם הוא שם משפחה ממקור ערבי שפירושו: "מורה".
לגיישבניה
לגיישבניה (בהונגרית: Legyesbénye) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית לגיישבניה נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-1,647 תושבים בשנת 1990 עד 1,443 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-12%).
יהודים התיישבו בלגיישבניה במחצית השנייה של המאה ה-18 ורובם עסקו במסחר. במקום היו בית כנסת, בית עלמין יהודי ששרידיו נמצאים כיום בתוך שטח פרטי ומגודר ואין אליו גישה ומקווה.
באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי הכפר לגטו שאטוראליאויהיי, ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה שבו לכפר רק כמה יהודים ששרדו, הם לא הצליחו לחדש את חיי הקהילה ותוך זמן קצר עזבו.
סורת א-תחרים
סורת א-תחרים (בערבית: سورة التحريم, "האיסור") היא הסורה ה-66 בקוראן, והיא מונה 12 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה.
כל קבוע כמחצה על מחצה דמי
כל קבוע כמחצה על מחצה דמי הוא עקרון הלכתי בדיני ספקות, המסייג במקרים מסוימים את העיקרון הרגיל בהלכה לפיו הולכים אחרי הרוב. תרגומו המילולי הוא: כל קבוע - אובייקט שמקומו קבוע ונוצר ספק אודותיו או אודות אובייקט שיצא ממנו, כאשר שורש השאלה נעוץ באובייקט הקבוע ולא באובייקט שאינו קבוע, כמחצה על מחצה , יש להחשיב אותו הלכתית כאילו הוא היה מחצית מהאובייקטים האחרים המוטלים עמו בספק, אף על פי שפיזית האובייקט הוא מועט ולפי הכללים הרגילים היה חל בו ביטול ברוב.
כלל זה עומד בניגוד לכלל המקביל: "כל דפריש מרובא פריש" (מארמית: כל מה שפרש - מהרוב פרש). כללים אלו מבחינים בין שני סוגי ספקות - בספק הנוגע לעצמים "קבועים" אין משמעות לרוב, ואילו בספק הנוגע לעצם ש"פרש" הולכים אחרי הרוב.
מקור הדין
דין זה נלמד מהפסוק "וארב לו", עד שיתכוון לו, ומכאן למדו תלמידיו של רבי ינאי, שהפסוק בא ללמד דין בנוגע לקבוצת אנשים העומדים יחד, אחד מהם עובד עבודה זרה שאסור להורגו אבל אין עונש מיתה בידי אדם על הריגתו, ותשעה מהם יהודים שההורג מהם חייב מיתת בית דין, במקרה שאדם זרק על הקבוצה אבן, והאבן פגעה ביהודי והרגתו, אין לחייב את ההורג מיתה, שכן אין ידוע למי התכוון, ושמא התכוון להרוג עובד עבודה זרה ובשוגג הרג את היהודי, וזאת אף על פי שרוב מוחלט של העומדים במקום הם יהודים.
הסבר הכלל
הדוגמה הקלאסית להבחנה בין מקרה של 'קבוע' למקרה שבו הולכים אחר הרוב, היא במקרה המכונה "תשע חנויות":
עיר אחת שיש בה עשר חנויות לממכר בשר; תשע מהן מוכרות בשר כשר והעשירית מוכרת בשר טרף. אם נמצא בשר ברחוב מחוץ לחנויות ולא ידוע מה מקורו - ההלכה היא שמותר לאכול את הבשר משום שרוב החנויות כשרות. אך אם אדם קנה בשר מאחת החנויות והוא לא זוכר מאיזו חנות - במקרה כזה הרוב לא מועיל, ואסור לאכול את הבשר. ההבדל בין שני המקרים הוא שכאשר הבשר נלקח מתוך החנות הוא נחשב "קבוע", ואילו כאשר הוא נמצא מחוץ לחנויות הוא נחשב "פורש".
יש מהראשונים המסבירים את הכלל, בכך שאין באפשרותנו להתעלם מהחנות הטריפה ולהתייחס לרוב החנויות הכשרות, שכן מקומה קבוע וידוע ואינו מתבטל ברוב. לפי שיטה זאת דין קבוע אמור כשמקום הקבוע ידוע וניכר מהותו ואינו בכלל הספק. רבים מהפוסקים הגדירו הלכה זו בגדר חידוש, שכן הוא נוגד לכלל הלך אחר הרוב.
שליח לקדש אשה
אחת מהדוגמאות לדין קבוע הוא, אדם שמינה שליח לקדש לו אשה, ולבסוף נעלם השליח ולא ידוע איזה אשה קידש, הרי אדם זה אסור לכל הנשים שבעולם, מכיוון שקיים חשש שמא היא אמה או חמותה או אחותה של אותה אשה שהשליח קידש, ומכאן שהיא אסורה עליו באיסור ערווה שעונשו כרת. אף על פי שרוב הנשים שבעולם מותרות לו אסור לו ללכת אחרי הרוב ולומר כי האשה אותה הוא מקדש שונה מרוב הנשים שבעולם, שאינן קרובות האשה הראשונה שהשליח קידש, וזאת מכיוון שכאשר הוא נשא את האשה, האשה היא בגדר קבוע, מכיוון שהיא קבועה בבית מסוים, ועל פי הכלל הידוע כל קבוע כמחצה על מחצה דמי, אין במצב זה היתר "הלך אחר הרוב".
לפי שיטת התוספות, דין זה היא חומרא מדרבנן, שכן לשיטת התוספות דין קבוע נאמר כאשר ההיתר והאיסור ניכרים במקומן, ולא כאשר גם במקום הקביעות קיים הספק. ולכן, גם כאשר ידוע כי מעשה כזה קרה, ואדם שלח את חברו לקדש אישה והשליח נעלם, אין כל האנשים שבעולם אסורים להנשא לכל אשה שמא היא מקודשת, ומכאן שהדבר היא חומרא מדרבנן שהחמירו על אותו אדם, מכיוון שביצע מעשה בלתי אחראי באיסורים חמורים כל כך, אבל על שאר האנשים שבעולם לא החמירו כל כך.
יש הדוחים זאת, וסוברים כי ההיתר להנשא לנשים אחרות הוא, מכיוון שידוע להן אישית שהן מעולם לא נתקדשו לאדם אחר, אבל האדם עצמו שקידש את האשה אינו רשאי לסמוך על היתר זה, מכיוון שגם אם תאמר לו האשה השנייה עמה הוא חפץ להנשא כי היא לא האישה אותה קידש, קיים חשש שמא אחותה או בתה מקודשות לו, למרות אי ידיעתה.
סמולביצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה סמולביצ'י (בבלארוסית: Смалявіцкі раён; ברוסית: Смолевичский район) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר סמולביצ&.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סמולביצ'י 42,917 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 90.72% בלארוסים, 6.58% רוסים, 1.05 אוקראינים ו-1.65% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (73.24%) ורוסית (23.78%).
ריי וילסון
ביוגרפיה
וילסון נולד בעיירה הסקוטית, דמפרייס בשנת 1968. בשנת 1988 פגש את הפסנתרן ג'ון הולמס, והחל לנגן איתו. שנתיים לאחר מכן הקימו השניים להקה בשם Guaranteed Pure, אליה הצטרפו סטיב וילסון (אחיו של ריי) וג'ון היימס. הלהקה הקליטה אלבום אחד בשם Swing Your Bag, והתפרקה בשנת 1993.
בינואר 1994, הצטרף וילסון ללהקת פוסט-גראנג' בשם Stiltskin. יחד איתה הקליט אלבום אחד בשם The Mind's Eye, ממנו יצא הסינגל Inside שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, לפני שהתפרקה בשנת 1995.
עם ג'נסיס - Calling All Stations
וילסון הצטרף לג'נסיס בשנת 1997, לאחר עזיבתו של פיל קולינס, והקליט, יחד עם חברי הלהקה הנותרים טוני באנקס ומייקל ראת'רפורד, אלבום נוסף ואחרון של הלהקה הנקרא Calling All Stations. בחלק משירי האלבום ניתן לשמוע את קולו השונה של ריי וילסון מפיטר גבריאל ומפיל קולינס.
1999 - היום
לאחר פירוקה של ג'נסיס, חבר וילסון לניר צדקיהו (המתופף המחליף של פיל קולינס בג'נסיס), סטיב וילסון וג'ון היימס, ויחד הקימו את להקת _Cut. גם בלהקה זו הקליט אלבום אחד, Millionairehead, לפני שהחל בקריירת סולו.
בשנת 2006 וילסון הקים מחדש את להקת Stiltskin, כשהוא חבר הלהקה היחיד מהרכבה המקורי. נכון להיום (2007) הלהקה הקליטה אלבום אולפן אחד ויצאה לסיבוב הופעות, שבעקבותיו יצא אלבום הופעה. נוסף על כך וילסון נוהג להופיע עם שירים של ג'נסיס ושל פיל קולינס בעת הופעותיו.
ריטר ספורט
ריטר בספורט (בגרמנית: Ritter Sport, נהגה בגרמנית: ריטר שפורט) הוא מותג שוקולד המיוצר על ידי חברת Alfred Ritter GmbH & Co. KG, אשר משרדה הראשי ממוקם ביישוב ואלדנבוך שבמדינת באדן-וירטמברג בגרמניה.
המותג כולל טבלאות שוקולד ריבועיות (בניגוד לצורה המלבנית הנפוצה) במשקל של 100 גרם, שכוללות 16 קוביות שוקולד המסודרות בדפוס של 4 על 4. בשנת 2013 השיקה החברה בנוסף גרסה שבה יש 9 קוביות המסודרות בדפוס של 3 על 3. המותג כולל גם טבלאות גדולות במשקל של 250 גרם וגם קטנות במיוחד במשקל 16.5 גרם, אך הן פחות נפוצות ומגוון הטעמים בהן קטן יותר.
היסטוריה
בשנת 1912, אלפרד ריטר ואשתו קלרה אותה נשא זמן קצר קודם לכן, הקימו מפעל שוקולד בשטוטגרט. מאוחר יותר הם הציגו מותג שוקולד חדש משלהם, בשם: "(Alrika (Alfred Ritter Cannstatt". כשהיקף הייצור גדל והיה צורך בהרחבת המפעל, עברה החברה בשנת 1930 לעיירה ואלנבוך הסמוכה לשטוטגרט. מותג השוקולד "ריטר ספורט" המוכר כיום המיוצר כטבלאות שוקולד ריבועיות הושק בשנת 1932, לאחר שקלרה הציעה לייצר טבלת שוקולד בצורת ריבוע שניתן יהיה להכניסה לכיס של ג'קט מבלי שהיא תישבר. מפעל השוקולד בואלנבוך היה ליד מגרש ספורט. השחקנים והאוהדים נהגו לקחת איתם חטיף שוקולד בכיס הג'קט שהיה נהוג ללבוש אז, למשחקים ולאימונים. עד אז טבליות השוקולד היו מוארכות ונטו להישבר בכיס המעיל. הצורה הריבועית שהגתה קלרה הייתה אמנם קטנה יותר מבחינת השטח אך עבה יותר והתאימה לכיס. ריבוע השוקולד המשודרג קיבל לפיכך את השם "ריטר ספורט".
בעלי החברה נכון לשנת 2017 הם הנכדים של הבעלים המקוריים: אלפרד ט. ריטר ואחותו מארלי הופ-ריטר. בשנת 1990 הם השיקו את פרויקט "Cacaonica" אשר תומך בגידול חקלאי אורגני של קקאו וייעור מחדש של קקאו בניקרגואה. בבעלות החברה תחנת כוח המשתמשת בקוגנרציה, ובנוסף היא גם רוכשת חשמל ממקורות נוספים.
החברה משתמשת במונו-חומרים לייצור חומרי העטיפה של השוקולדים, על מנת לצמצם את הנזק האקולוגי הנגרם מהם. באופן כללי, מוצרי החברה אינם מוכרים באופן רשמי כ"אורגניים" או כמקיימים "סחר הוגן". עם זאת, באפריל 2008 השיקה החברה קו של מוצרים אורגניים בשם "Ritter Sport Bio".
גראנד ביי
גראנד ביי (באנגלית: Grand Bay, או בשם הרשמי ברקואה – Berekua, או בריקואה – Berricoa) היא בירת מחוז סנט פטריק שבדומיניקה. העיירה שוכנת בדרומו של האי והיא היישוב הגדול ביותר במחוז.
גראנד ביי, או כפי שהיא מכונה "העיר הדרומית" (South City), הבירה התרבותית של דומיניקה, היא קהילה תוססת השוכנת לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי בחלקה הדרום-מזרחי של דומיניקה. בשכנות לה, מעבר למיצר המפריד ביניהם, שוכן האי מרטיניק.
העיירה מוקפת בכמה רכסי הרים, בואה דן מדרום, פלמיסטה ממערב, מורן פלה פאיי מצפון-מערב, מורן אנגליז ומורן וואט מצפון, ורכס פאונדלנד מצפון-מזרח וממזרח. במורד המדרונות של הרכסים הללו שוכנים כפרים שונים. חלקה העיקרי של גראנד ביי מתאפיין ברחוב ארוך ומפותל הקרוי לאלי, ולאורכו מתגוררים רוב תושבי העיירה. בנוסף קיימים רחובות שבהם מתגוררת האוכלוסייה המבוגרת של העיירה. לאחר סופה טרופית שאירעה בשנת 1979 התמזגו לגראנד ביי יישובים נוספים מהסביבה.
גראנד ביי הייתה היישוב הראשון בדומינקה שהוקמו בו תחנת רדיו משל עצמו, המשדרת מאז אמצע שנות השמונים. תושבי גראנד ביי ידועים בתור אלה שמשמרים את המורשת התרבותית של דומיניקה בתחומי המחול, המוזיקה, האומנות, מלאכת היד והשפה.
כלכלת העיירה מבוססת בעיקר על ענפי החקלאות כמו שורשים, בננות ירקות ופירות אחרים לשיווק מקומי ולייצוא. תעשיית ייצור רהיטים קטנה קיימת במקום ופועלות בו חנויות קטנות רבות. חלק מכוח העבודה מועסק בייצור מזכרות לתיירים.
יהודה ליב בן-זאב
יהודה ליב בן-זאב (כ' באב ה'תקכ"ד, 18 באוגוסט 1764 – כ"ג בשבט ה'תקע"א, 17 בפברואר 1811) היה בלשן, חוקר ויוצר עברי, בן דור "המאספים" - הדור הראשון של תנועת ההשכלה היהודית.
קורות חייו
לאחר ששהה כשלוש שנים בברלין חזר אל אשתו לקרקוב, אבל שם נרדף על ידי היהודים האדוקים שראו בו אפיקורס. הוא עבר לברסלאו, שם שהה כעשר שנים, עבד בבית דפוס וגם הדפיס כמה מספריו. אחר כך חזר לקרקוב, ושם התגרש מאשתו (הייתה לו ממנה בת אחת), שלא ראתה בעין יפה את דעותיו המחודשות. ב-1799 עבר לעיר וינה, שם עבד כמגיה ועורך בבתי הדפוס של הראשנצקי (בשנים 1799 - 1804) ושל אנטון שמיד (בשנים 1804 - 1811) והוציא לאור עוד כמה מספריו. בכ"ג בשבט ה'תקע"א, 17 בפברואר 1811, הלך לעולמו והוא בן 47 שנים בלבד.
חשיבותו של בן-זאב לתולדות ההשכלה והספרות העברית התבטאה בכמה תחומים: בן-זאב נתפס בעיני שומרי המסורת, בעיקר החסידים, לאורך כל המאה ה-19 כאבטיפוס של דמות המשכיל הכופר. הוא כונה על ידם "בן זאב לכלב" (על פי התלמוד במסכת ברכות, "משיבחין בין זאב לכלב"), וגם "בן-כלב" סתם, והם סיפרו עליו שמת מיתה משונה ומלאת ייסורים.
גלריית דגלי אירופה
רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באירופה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':
אולן בטור (כדורגל)
אולן בטור (במונגולית: ФС Улаанбаатар) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר אולן בטור, מונגוליה המתחרה בליגת העל המונגולית ולרשותו זכייה אחת באליפות המדינה, שהתרחשה שנה בלבד לאחר הקמת הקבוצה.
היסטוריה
קבוצת הכדורגל אולן בטור הוקמה בשנת 2010. בסגל הקבוצה נכללו החלוץ קים מיונג-ווון שהשתתף בגביע העולם 2010 וסין צ'ול-ג'ין מקוריאה הצפונית.
בשנת 2011 המועדון זכה בתואר הראשון שלו עם הזכייה באליפות מונגוליה.
בשנים הבאות המועדון התבסס כאחד ממועדוני הכדורגל החזקים במדינה, משהעפיל לשלבי גמר הגביע מספר פעמים והתמודד על הסופרקאפ ומספר פעמיים במקום השני. בעונת 2018 אימן אותה מרקו ראגיני, מאמנה לשעבר של נבחרת סן מרינו בכדורגל.
ברודוויי בוגי ווגי
ברודוויי בוגי ווגי (באנגלית: Broadway Boogie-Woogie), יצירתו של פיט מונדריאן המוצגת במוזיאון לאמנות מודרנית שבעיר ניו יורק.
היצירה צוירה בשנת 1943 בסגנון ציור מופשט גאומטרי, סגנון הצביעה הוא לוקאלי עבודת האומן עם המכחול אינה חשופה והיא מתארת בסגנון אבסטרקטי, במבט-על, את רחובות ניו יורק, הבנויים שתי וערב. מונדריאן, שהגיע לעיר שנים ספורות קודם לכן (בשנת 1940), הושפע מהתנועה התוססת במנהטן וממוזיקת הבוגי ווגי שאהב.
Ubuntu MATE
Ubuntu MATE היא הפצת לינוקס המהווה נגזרת רשמית של אובונטו ומשתמשת בסביבת שולחן העבודה MATE.
היסטוריה
פיתוח ההפצה החל כגרסה לא רשמית של אובונטו אשר התבססה על גרסה 14.10 של אובונטו. היא הפכה לרשמית על ידי קנוניקל החל מפברואר 2015, החל משחרור הביתא הראשונה של הגרסה שהתבססה על אובונטו 15.04.
תמיכה בארכיטקטורת 32 סיביות הוסרה מהפצה זו בגרסה 18.10.
מילת מפתח
מילת מפתח היא מילה (או צירוף מילים) שטבע מחבר של מסמך במטרה להעיד על נושאו העיקרי וכדי לסייע באיתורו של המסמך. יש מספר שיטות לציין מילות מפתח של מסמכים ויצירות, והן נבדלות זו מזו על פי המדיה שבשימוש, ועל פי אופי התוכן: הצירוף "מילת מפתח" משמש בהשאלה לציון רעיון או עיקרון מתומצתים: "מילת המפתח להצלחה היא התמדה".
שיטת זיכרון באמצעות מילות מפתח
מילת מפתח היא עזר זיכרון שפורסם לראשונה ב-1975 על ידי ריצ'רד אטקינסון, ושימש נקודת מפנה בהיסטוריה של עזרי הזיכרון. אטקינסון סיכם אסופת מחקרים שנערכו בסטנפורד על השיטה של מילות מפתח. לדוגמה, המילה carlin, שמשמעותה "אישה זקנה". על פי השיטה, יש לקחת חלק מהמילה שמוכר לנו באנגלית, כמו car, ולהשתמש בו כמילת מפתח על ידי שימוש באסוציאציה בהקשר של פירוש המילה, לדוגמה: "אישה זקנה נוהגת במכונית". אטקינסון הראה ששיטה זו מסייעת לתלמידי קולג' ללמוד ולזכור שפות זרות. ואכן חוקרים רבים וידועי שם הסיקו שהפיכת מילה חדשה למילה מוכרת יותר או לביטוי היא טריק זיכרון רב השפעה.
מילות מפתח כטכניקת חיפוש
מנועי החיפוש מאפשרים להזין לתוכם מילות חיפוש ומציגים תוצאות חיפוש שבהן מופיעות מילות המפתח הללו. העיקרון המנחה את מפתחי מנועי החיפוש הוא שהצגת תוצאות המכילות את מילות החיפוש תיצור הלימה ורלוונטיות בין החיפוש לתוצאותיו.
מילות מפתח בעולם קידום האתרים
אופן פעולתם של מנועי החיפוש הביא להתפתחותם של ענפים נוספים כמו קידום אתרים שמטרתו לקדם הצגה של אתרים בתוצאות חיפוש באמצעות הטמעתן של מילות מפתח מסוימות בתוך האתר, ויצירת קישורים מבחוץ אל דפים אלו כשמילות העוגן שלהם (אנקורים) הן מילות המפתח.
הצורך בשילובן של מילות מפתח בתוך אתרי אינטרנט לצורך קידומם, יצר התמחויות בעולם התוכן המקוון. כותבי תוכן החלו להציע שירותי כתיבה וקופירייטינג לאתרי אינטרנט, העושה שימוש מושכל במילות מפתח. כך גם אנשי יחסי ציבור ומשווקים ברשתות חברתיות שמסתייעים במילות מפתח כדי ליצור ממשקים בין אתרים, בלוגים וכלים של רשתות חברתיות שמטרתם האחת היא ניהול נוכחות באינטרנט.
ככל שזוהה הצורך לשימוש נכון במילות מפתח באינטרנט פותחו כלים משלימים שנועדו לסייע למקדמי אתרים ולכותבי תכנים המתמחים באינטרנט לזהות את אותן מילות מפתח שנהנות מחיפושים מרובים יותר (ביחס למילות מפתח אחרות). הכלי המוכר ביותר הוא כלי מילות המפתח של גוגל, המסייע בבניית קמפיינים של קישורים ממומנים בגוגל ומשמש גם את כותבי התכנים לאתרים ואת מקדמי האתרים.
אקנתופטריגי
אקנתופטריגי (שם מדעי: Acanthopterygii; מילולית: חדי-סנפיר קוצני) היא על-סדרה של דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר, הכוללת את מרבית הדגים הקיימים. הגדולה בסדרות הקבוצה היא דקראים הכוללת את מרבית הדגים, אך קבוצה זו כנראה תתפצל לקבוצות קטנות יותר עקב מחקרים חדשים.
מאפיינים
לרבים מבני קבוצה זו סנפיר גב קוצי ללא פרקים ועל גופם של רבים מהם בעלי קצוות קוצניים והם בעלי קשקשים בולטים במגוון צבעים. הם בעלי כושר שחייה טוב ביותר ובעלי סנפירים ארוכים דמויי-משוטים, אך חלקם דווקא מתואמים לחיים בקרקעית הים והם בעלי סנפירים קצרים יותר. הזנב גם הוא בעל סנפירים גדולים ועוזר לשעוט קדימה.
יבגני טומשבסקי
יבגני יורייביץ' טומשבסקי (ברוסית: Евгений Юрьевич Томашевский; נולד ב-1 ביולי 1987 בסראטוב, שברוסיה) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן. אלוף אירופה לשנת 2009 ואלוף רוסיה לשנת 2015.
מכונה "הפרופסור".
בשנת 2001, בגיל 14, קיבל דרגת אמן בינלאומי, ובשנת 2005 הפך לרב-אמן.
נכון לנובמבר 2021, מדורג במקום ה-32 בעולם והתשיעי ברוסיה לפי מד כושר.
יבגני טומשבסקי באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2010 ל-2016 השתתף יבגני טומשבסקי ב-3 אולימפיאדות שחמט:
דיסידנט
דִּיסִידֵנְט (מלטינית: dissidentem - מרוחק, לא מסכים, נמצא בחוץ. במינוח האקדמיה ללשון העברית: פָּלִיג) בהגדרתו הרחבה, הוא אדם המתנגד לדעה הרווחת, לשלטון או למבנה החברתי המקובל, בעיקר במדינות רודניות וטוטליטריות.
המונח שימש במקור לתיאור התנגדות למשטר הסובייטי, והוא רווח כיום בעיקר לתיאור דיסידנטים פוליטיים, היוצאים כנגד משטרים טוטליטריים. רובם נוקטים באמצעי התנגדות בלתי אלימה להבעת ביקורת על המשטר, אם כי חלקם ניסו לגייס תמיכה להפיכה והפלת המשטר הקיים בארצם. לרוב הם נרדפים על ידי השלטון ומופעלים כנגדם אמצעי ענישה: מאסר, פגיעה כלכלית ואף הוצאה להורג. ערב הסעודית היא דוגמה בולטת להתייחסות משטרים טוטאלטריות: מאז היעלמותו של העיתונאי הסעודי, ג'מאל ח'אשוקג'י, עלה נושא ההתנגדות, הדיבור החופשי והביקורת הפנימית בממלכת ערב הסעודית בשיח התקשורתי והפוליטי הבינלאומי. עם זאת, למי שמכיר את ההיסטוריה של הממלכה, ההתנגדות איננה עניין חדש ובוודאי שהיא אינה מוגבלת לביקורתו של ח'אשוקג'י על ההתייחסות כלפי מתנגדים, "שרובם, במקרה הרע, ביקורתיים קלים כלפי הממשלה." רבים מאנשי רוח ומבני המשפחה השלטת שהתבטאו נגד דיכוי וחוסר החירויות בסעודיה הוגלו ואויימו.
דיסידנטים נודעים מהמאה העשרים הם נתן שרנסקי, אנדריי סחרוב, אלכסנדר סולז'ניצין, פיוטר יקיר, ולדימיר בוקובסקי, אלכסנדר יסנין-וולפין, אנדריי סיניאבסקי ואנדרי אמלריק, ולריה נובודבורסקיה בברית המועצות, לך ולנסה בפולין, וואי ג'ינגשנג בסין, נלסון מנדלה בדרום אפריקה, ואונג סן סו צ'י במיאנמר.
חלק מהדיסידנטים בברית המועצות אושפזו בבתי חולים פסיכיאטריים וקיבלו טיפול תרופתי בכפייה. לאחר התפרקות ברית המועצות כולם קיבלו הכרה כאנשים בריאים מנטלית.
בשנות השישים והשבעים נודעו מספר דיסידנטים יהודים בברית המועצות שנודעו בשם אסירי ציון, ביניהם: נתן שרנסקי, אידה נודל, סילבה זלמנסון, יוסף מנדלביץ', אדוארד קוזנצוב ואחרים. פעילותם נבעה ממניעים לאומיים-ציוניים, למען חופש הגירה למדינת ישראל.
בתחילה המונח התייחס לאנשים שחלקו על דעת הכנסייה. החל מתקופת שלטונו של סטלין בברית המועצות ובעיקר בתקופת המלחמה הקרה נעשה בו שימוש בעיקר לתיאור מתנגדים למשטרים קומוניסטיים. מתחילת המאה ה-21, לאחר התפרקות ברית המועצות, נהוג להשתמש בכינוי "דיסידנט" למתנגדי משטר במדינות טוטליטריות כמו סין ומיאנמר.
כימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית
כימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית (בלועזית: Hyperthermic intraperitoneal chemotherapy או בקיצור HIPEC) היא סוג של טיפול לסרטן מתקדם באזור הבטן. בהליך זה, מחדירים כימותרפיה, כמו מיטומיצין וציספלטין, מחוממת לחלל הצפק למספר שעות במטרה לטפל בגידולים סרטניים שונים. בדרך כלל משתמשים בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית מיד לאחר הסרה כירורגית של סרטן באזור הבטן על מנת לחסל תאים סרטניים שנשארו בחלל הבטן. השילוב של הניתוח לכריתה כירורגית של הגידול וטיפול בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית מתרחש לרוב כהליך אחד ואורך כ-6–8 שעות.
הניתוח משמש לטיפול בגידולים ממאירים בחלל הצפק, כולל גרורות של סוגי סרטן שונים כמו סרטן השחלות וסרטן המעי הגס, לרוב במקרים בהם המחלה מוגבלת לבטן. שיעור הסיבוכים בטיפול זה הוא משמעותי ועומד על כ-20%. מחסום הפלזמה-צפק מונע ספיגה מערכתית של הכימותרפיה לזרם הדם ובכך מגביל את הרעילות ותופעות הלוואי. הטיפול כולל שימוש בכימותרפיות שונות ואין הסכמה ברורה לגבי איזו כימותרפיה עדיפה. לרוב, מיטומיצין ואוקסליפלטין משמשים לטיפול בסרטן המעי הגס, ואילו ציספלטין משמש לטיפול בסרטן השחלות. מינון הכימותרפיה התוך-צפקית מחושב לפי פרוטוקול המחשב את שטח הפנים של הגוף או על פי פרוטוקול מבוסס ריכוז. בדומה לכימותרפיה מערכתית, פרוטוקול המבוסס על שטח הפנים של הגוף נועד להשיג ריכוזים כימותרפיים יעילים בתוך תאי הגידול המשתנים בהתאם לגודל הגוף. הכימותרפיה המוזרקת לחלל הצפק מחוממת ל-41–43 מעלות צלזיוס לקבלת השפעה ציטוטוקסית משופרת. מלבד השפעה ציטוטוקסית ישירה והשראת מוות של תאים, תאי גידול רבים מגיבים לחום על ידי ביטוי חלבוני עקת חום, המשמשים כקולטנים לתאי הרג טבעי אשר מעוררים תגובה חיסונית נגד הגידול. בנוסף להשפעות הציטוטוקסיות שלה, היפרתרמיה בינונית משפרת משמעותית את ההשפעות הציטוטוקסיות של תרופות כימותרפיות שונות.
השימוש במתן תוך-פרטונאלי של כימותרפיה מבוסס על עיקרון הדומה לדיאליזה פריטונאלית. עד שנות ה-90 הטיפול בגרורות לחלל הצפק כלל בעיקר טיפול כימותרפי כלל גופי. לאחר הניסיון המוצלח הראשון של טיפול זה בשנות ה-80, במהלך שלושת העשורים האחרונים, הראיות לגבי יעילות הטיפול הולכות ומצטברות. עם זאת, עדיין יש פערי ידע בנושא ושיעור הסיבוכים ותופעות הלוואי הגבוה לעיתים מעמיד בספק את יעילות הטיפול במקרים מסוימים. נכון ל-2021, מחקרים הראו יעילות מסוימת בסוגים מסוימים של סרטן השחלות, אך מחקר שנערך בחולים עם גרורות מסרטן המעי הגס לא הראה תועלת של הטיפול לאחר ניתוח.
ברונו מנדס
ברונו מנדס קיטדיני (בספרדית: Bruno Méndez Cittadini; נולד ב-10 בספטמבר 1999 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קורינתיאנס מליגת העל הברזילאית ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים
ב-28 בפברואר 2019 חתם מנדס על חוזה לארבע עונות בקורינתיאנס מליגת העל הברזילאית.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2018 ערך מנדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בהפסד 1-0 לנבחרת ברזיל במשחק ידידות.
רות פפאו
רות פְּפָאו (בגרמנית Ruth Katherina Martha Pfau; 9 בספטמבר 1929 – 10 באוגוסט 2017) הייתה נזירה קתולית ורופאה גרמנייה-פקיסטנית. היא השתייכה למסדר הנזירות "בנות הלב של מריה" (Gesellschaft der Töchter vom Herzen Mariä).
רות פפאו נולדה בגרמניה, ועברה בשנת 1961 לפקיסטן כדי להילחם במחלת הצרעת שם. למלחמה זו הקדישה 55 שנות חיים, ועל כך העניקה לה ממשלת פקיסטן מספר לא קטן של עיטורי כבוד. פפאו, הידועה בכינויה "אמא תרזה הפקיסטנית", תרמה רבות להקמת 157 מרפאות לצרעת ברחבי פקיסטן, שטיפלו ב-56,780 חולים.
ילדותה
רות פפאו נולדה בשנת 1929 בלייפציג, גרמניה, להורים נוצרים לותרניים. ביתם נהרס בהפצצה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר הכיבוש הסובייטי של מזרח גרמניה בעקבות מלחמת העולם השנייה, עברה עם משפחתה, שכללה עוד ארבע אחיות ואח אחד, למערב גרמניה, ובחרה ללמוד רפואה.
לימודיה
היא למדה רפואה באוניברסיטת מיינץ, שם פגשה נוצרייה הולנדית שהייתה פליטה ממחנה ריכוז, ופפאו החליטה להקדיש את חייה "להטיף לאהבה ולסליחה". היא גם החלה להתעניין שם בלימודי הפילוסופיה והספרות הקלאסיים. עם השלמת הבחינות המעשיות ברפואה עברה למרבורג להמשך לימודיה. בשנת 1951 הצטרפה לכנסייה האוונגליסטית הפרוטסטנטית, ובשנת 1953 המירה את דתה לקתולית, נסעה לפריז והצטרפה למסדר הקתולי "בנות ליבה של מריה" (Daughters of the Heart of Mary).
החיים בפקיסטן
המסדר שלח אותה לדרום הודו, אך איחור בהגעת הוויזה אליה אילץ אותה להמתין בקראצ'י אשר בפקיסטן. היא החלה להתעסק גם שם וגם באפגניסטן שמעבר לגבול בהצלת חולי צרעת על מנת לסייע לחולי צרעת, שננטשו על ידי משפחותיהם או נכלאו בחדרים קטנים במשך כל החיים.
פעילותה בפקיסטן
בשנת 1960, בגיל 31, היא החליטה להקדיש את חייה לתושבי פקיסטן ולמאבקם נגד התפרצויות הצרעת. היא נהגה לומר ש-"לא כל אחד יכול למנוע מלחמה, אך רוב האנשים יכולים להקל על סבל גופני ונפשי של אחרים". בהיותה בקראצ'י היא גילתה מושבת מצורעים, והחלה להעניק טיפול רפואי בצריף שהיה ממוקם במתחם (שממנו התפתחו מאוחר יותר גם הסניפים לחולי שחפת ועיוורון), שהעניק גם טיפולים סוציאליים לחולים ולמשפחותיהם). חולים מכל רחבי פקיסטן ואף מאפגניסטן החלו להגיע למרפאה לטיפולים.
בשנת 1979 פפאו מונתה כיועצת הפדרלית לצרעת של משרד הבריאות והרווחה של ממשלת פקיסטן. פפאו נסעה לאזורים מרוחקים בפקיסטן, בהם לא היו מתקנים רפואיים לחולי צרעת, ואספה תרומות בגרמניה ובפקיסטן להקמת מרפאות טיפול.
בהוקרה על שירותה, הוענקה לה אזרחות פקיסטנית בשנת 1988.
בשל פעילותה רבת השנים, ב-1996 ארגון הבריאות העולמי קבע כי פקיסטן היא אחת המדינות הראשונות באסיה שהשתלטו על מחלת הצרעת - מספר החולים במדינה ירד משמעותית מ־19,398 חולים בשנת 1980 ל־531 חולים בשנת 2016.
ב-9 בספטמבר 1999, חגג הארכיבישוף של קראצ'י במיסה חגיגית, בה נכחו נוצרים ומוסלמים, את יום הולדתה ה-70 של פפאו.
ציונות ברוסיה
התנועה הציונית ברוסיה, הייתה חלק נכבד מן התנועה הציונית בכללה; שכן, במחצית המאה ה-19, כאשר החלה ראשית הציונות התגוררה רוב יהדות העולם במזרח אירופה, וחלק ניכר ממנה באימפריה הרוסית.
ציוני רוסיה היו גורם מרכזי ובעל משקל בהסתדרות הציונית העולמית, ומספר נציגיה בקונגרסים ציוניים היה רב מאשר נציגי התנועות הציוניות ממדינות אחרות. אצל רבים מציוני רוסיה, כמו בשאר מדינות מזרח אירופה הייתה הציונות מעשית כיוון פעולה מועדף; אולם מנגד נשמעו בה גם קולות הציונות הרוחנית בעקבות אחד העם. בשנת 1881, לאחר רצח הצאר והסופות בנגב, התעוררה תנועה ציונית לאומית ברוסיה, ובכללה הארגונים: "חובבי ציון" וביל"ו, שחבריהם באו לארץ ופתחו את גל העלייה הראשונה.
רות פפאו
פטירתה
פפאו אושפזה ב-4 באוגוסט 2017 בשל קשייה נשימה. מצבה הורע, וב-6 באוגוסט חוברה למכונת הנשמה. בעקבות דרישתה היא הוסרה מהמכונה למחרת.
ציונות ברוסיה
רקע
האמונה בגאולה לאומית הייתה מושרשת בעם ישראל תמיד מאז אובדן העצמאות המדינית. ישנן דעות שונות בדבר שורשיה של הלאומיות היהודית המודרנית, אך ישנה הסכמה לגבי השפעתה של הלאומיות האירופאית במאה ה-19. בשני קוטבי קשת הדעות, יש הטוענים כי לאומיות היא נטע זר ביהדות, ואילו אחרים טוענים כי הציונות נוצרה ברציפות ההיסטורית.
בין 1772 ל-1795 חולקה פולין בשלושה שלבים בין האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרו-הונגרית ופרוסיה. בפולין הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה. הכניסה לתחומי רוסיה של היהודים הייתה מוגבלת מאוד עד חלוקת פולין ונאסרה ישיבתם שם, פרט לבעלי אישורים מיוחדים. חלוקת פולין גרמה להעברת רוב יהודי פולין לגבולות רוסיה. אולם הותר להם לשבת רק באזור הפולני לשעבר, שנקרא על כן "תחום המושב". "תחום המושב" עבר שינויים רבים מעת לעת, ובוטל למעשה בעקבות מהפכת אוקטובר. עד השואה חיה בו הקיבוץ היהודי הגדול בעולם.
הלאומיות היהודית מאז המאה ה-19, הציעה שני פתרונות עיקריים:
רות פפאו
פטירתה
פפאו נפטרה ב-10 באוגוסט 2017, בסביבות השעה 4:00 לפנות בוקר, בבית החולים האוניברסטיאי אגה חאן שבקראצ'י.
ידיעות תקשורת
ידיעות תקשורת היא חברת חדשות מקומיות, חלק מ"קבוצת ידיעות אחרונות", המשמשת כמו"ל של מקומונים ושל אתר החדשות המקומיות mynet.
רות פפאו
פטירתה
נשיא פקיסטן הספיד אותה באומרו ש-"לא ניתן לשכוח את מאמציה של ד"ר פפאו למיגור מחלת הצרעת בפקיסטן. היא עזבה את ארץ מולדתה, והפכה את פקיסטן לביתה כדי לשרת את האנושות. האומה הפקיסטנית מצדיעה לה".
הלוויה ממלכתית
ב-19 בספטמבר 2017, ארונה הוצב בבית החולים המשפחה הקדושה (Holy Family Hospital) שבקראצ'י לקראת הלווייתה. טקס ההלוויה נערך בקתדרלת פטריק הקדוש, ודגל פקיסטן ודגל קריית הוותיקן הונפו כשהם בחצי תורן. על ארונה של פפאו הונח דגל פקיסטן, ו-19 מטחי כבוד נורו על ידי כל שלושת הענפים של הכוחות המזוינים של פקיסטן. טקס הלווייה שודר בשידור חי בטלוויזיה הפקיסטנית.
ציונות ברוסיה
רקע
בימי הצהרת בלפור וזכויות מיעוטים היו ללאומיות יהודית שתי מטרות:
רות פפאו
הלוויה ממלכתית
רות פפאו הייתה הלא מוסלמית הראשונה שזכתה להלווייה ממלכתית בפקיסטן.
היא נקברה בבית הקברות הנוצרי גורה קאראביסטאן שבקראצ'י.
ידיעות תקשורת
היסטוריה
"ידיעות תקשורת" הוקמה בשנת 1989, במטרה להקים רשת מקומונים של "קבוצת ידיעות אחרונות" שתתחרה עם הרשת המצליחה של "קבוצת הארץ" - "רשת שוקן" (שהחזיקה בין השאר במקומונים הפופולריים "כל העיר" בירושלים ו"העיר" בתל אביב). עד אז הפעילה ידיעות מספר מקומונים שפעלו באופן עצמאי ללא הנהלה מרכזית.
בין השנים 2000–2006 שימש ניר חפץ כעורך הראשי של הרשת.
בשנים 2005–2017 שימש רענן בר טל כמנכ"ל.
עד יולי 2007 נקרא כל מקומון בשם משלו, המרמז על אזור הופעתו, אז עברה הרשת מיתוג מחדש, שבא לחזק את הזיקה של המקומונים לעיתון האם, ובמסגרתו כוללים כל המקומונים את המילה "ידיעות" בתחילת שמם, בעיצוב זהה לזה שבשם העיתון "ידיעות אחרונות". כחלק ממהלך זה גם פוצלו אחדים מהמקומונים, כך שייתמקדו באזור מצומצם יותר.
בשנת 2008 אתר ynet, שגם נמצא בבעלות "קבוצת ידיעות אחרונות", וידיעות תקשורת חברו לשיתוף פעולה, והקימו בתוך ynet ערוצים מקומיים בשם mynet שמתמקדים בחדשות מקומיות, וכולל, בצד עדכוני החדשות השוטפים בידי כתבי האתר, גם כתבות מכל המקומונים של ידיעות תקשורת. באותה שנה גם זכתה ידיעות תקשורת במכרז להפקת עיתון לתנועה הקיבוצית במקום שני השבעונים הקיבוציים "הקיבוץ" ו"הדף הירוק" שנסגרו.
בשנת 2017 הפך mynet לפורטל חדשות עצמאי ונפרד, המתפעל מערכת חדשות, כתבים ועורכים עצמאית. תחת האתר פועלים כיום 20 אתרי חדשות מקומיים.