cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חניה לאופניים
דגמים שונים של מתקני החניה
בדגמים הראשונים של מתקני האופניים התאפשרה נעילה של גלגל אחד בלבד. נעילה זו לא הייתה יעילה מכיוון שניתוק גלגל זה איפשר לגנוב את האופניים. בנוסף, מתקנים מסוג זה לא העניקו תמיכה לאופניים, דבר שהוביל לעיתים לנפילת "דומינו" של זוגות האופניים זה על זה. בדגמים החדישים יותר של מתקני אופניים ניתן לקשור את שלדת האופניים למתקן, ובכך להעניק הגנה טובה יותר נגד גנבה וכן תמיכה יציבה יותר לאופניים. מתקן אופניים טוב הוא מאפשר עגינה חזקה של האופניים, ללא שימוש ברגלית האופניים. על המתקן לאפשר נעילה של הגלגלים ואף נעילה של מסגרת האופניים. הודות לגמישות בשימוש בחומר ובצבע, מתקני החניה יכולים להפוך לאובייקט המעוצב במיוחד לפי דרישותיהן של חברות מסחריות או רשויות מקומיות – בצבעוניות או בצורה. דגמים המתוכננים לסביבות קיצוניות כמו חופי ים או אזורים שבהם תנאי מזג אוויר קיצוניים, מיוצרים מחומרים עמידים במיוחד – פלדה מגלוונת, פלדת אל-חלד ודומיה. דגמים נוספים של מתקני חניה משמשים בבתים משותפים, בהם הם מותקנים בחצר הבניין או במקלט. בדגמים המיועדים למקומות סגורים ניתן דגש על חיסכון במקום, לעומת מתקני חניה חיצוניים בהם עיקר תשומת הלב ניתנת למניעת גנבות.
מתקני חניה בעולם
באמסטרדם, אחת הערים ששיעור הרוכבים בה גבוה במיוחד, עושה העירייה שימוש במתקני חניה דו-קומתיים: האופניים חונים לסירוגין, כך שהגלגל הקדמי של כל זוג שני מוגבהים, כדי לחסוך בשטח חניה.
בנמל התעופה ציריך קלוטן, שווייץ ישנו חניון מיוחד לאופניים.
בישראל
בעשור השני של המאה ה-21, עם העלייה במודעות לרכיבה על אופניים כאמצעי התניידות יומיומי, הוחל בבניית חניונים ייעודיים לאופניים. כך לדוגמה, נבנה חניון רובוטי לאופניים בתחנות הרכבת תל אביב סבידור מרכז, נתניה, באר שבע אוניברסיטה והרצליה.
אחוזת בית (הוצאה לאור)
אחוזת בית היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 2004 על ידי העורכת שרי גוטמן. ההוצאה עוסקת בסוגות שונות, בהן ספרות מקור, ספרות מתורגמת ושירה, וכן ספרי עיון והגות ואף ספרי מתכונים.
היסטוריה
בסוף שנת 2003 פרשה שרי גוטמן מתפקידה כעורכת הראשית של הוצאת "כנרת-זמורה-ביתן" והקימה את ההוצאה. עם הקמת הצטרפה דנה אלעזר-הלוי כעורכת התרגום. הספר הראשון שיצא בהוצאה היה נובלה למבוגרים מאת ז'ול ורן, "חזיון התעתועים של דוקטור אוקס", בתרגום דורי מנור. בשנה הראשונה חתמה על חוזים להוצאת 24 ספרים חדשים.
במרץ 2004 הכריזה ההוצאה על השקת כתב העת הספרותי "הו!", בעריכת דורי מנור ואנה הרמן כעורכים. הגיליון הראשון יצא לאור בינואר 2005. ב-2014 עברה הפקת "הו!" להוצאת הקיבוץ המאוחד.
בדצמבר 2005 הכריזה ההוצאה על סדרת ספרים חדשה, "קריאה עברית", בעריכת חוקר הספרות אריאל הירשפלד. סדרת ספרי עיון שעוסקת ביצירתם של סופרים ישראלים. השקת הסדרה התעכבה ושלושת הספרים הראשונים בסדרה, העוסקים בש"י עגנון, אורלי קסטל-בלום ודן צלקה יצאו לאור בשנת 2011.
בשנת 2009 הצטרפה להוצאה דנה אולמרט, כעורכת סדרת ספרי ביכורים.
בשנת 2010 הודיעה ההוצאה כי תשתף פעולה עם הוצאת ידיעות אחרונות בענייני שיווק ולוגיסטיקה.
בסוף 2011 הצטרפה המתרגמת נילי מירסקי להוצאה. תרגום שלה לספרו של מיכאיל לֶרמוֹנטוֹב "גיבור דורנו" יצא לאור ב-2013, ותרגם של ספרו של תומאס מאן, "פליקס קרול: וידוייו של מאחז עיניים", יצא לאור ב-2016.
ביולי 2012 חתמה ההוצאה על חוזה עם השדרן אביעד קיסוס על פרסום רומן פרי עטו.
בסוף 2014 חתם הסופר דרור משעני על חוזה עם הוצאת אחוזת בית על פרסום שני הספרים הבאים בסדרת "הבלש אברהם אברהם". בנוסף הצטרפה אילנה המרמן כעורכת סדרת פרוזה חדשה, הכוללת גם תרגומים מערבית.
ספרי ההוצאה
בין הסופרים שפרסמו את ספריהם בהוצאה זו נכללים אהרן מגד, דבורה עומר, אמנון דנקנר, איל חלפון, גיל הראבן, שמעון אדף, אנה איסאקובה, סיון בסקין, דורי מנור ודנה אלעזר-הלוי.
ההוצאה פרסמה תרגומים לספרים של צ'ארלס דיקנס, לואיג'י פירנדלו, ז'ול ורן, מרינה צבטייבה, מריו ורגס יוסה, יואכים פסט, ג'ון סטיינבק, מרג'אן סטראפי, ויקאס סווארופ, ריצ'רד ייטס, מירנדה ג'ולי, סבסטיאן בארי, מרטין איימיס, כריסטיאן קראכט, גרהם סימסיון, פרנסואז סאגאן וסרגיי דובלטוב, אן פדימן.
אוסטריה עילית
אוסטריה עילית (בגרמנית: Oberösterreich) היא מדינה בצפון אוסטריה. בירתה היא לינץ, ושכנותיה הן: בצפון מערב גרמניה וצ'כיה, במזרח אוסטריה תחתית ובדרום שטיריה וזלצבורג. אוסטריה עילית היא הרביעית בשטחה באוסטריה, והשלישית בגודל האוכלוסייה: שטחה הוא 11,980 קילומטר רבוע ואוכלוסייתה מונה כ-1.3 מיליון תושבים.
היסטוריה
ההתייחסות הראשונה לשם "אוסטריה עילית" מופיעה ב-1264, בעניין אזור מעל לנהר אנס שנקבע על ידי המלך אוטאקאר השני מבוהמיה. השם הרשמי שנקבע לאזור הוא "Österreich ob der Enns", כלומר "אוסטריה שעל נהר אנס".
בשנת 1490 המדינה קיבלה מעמד של עצמאות, אך היא נלקחה ממנה על ידי ההבסבורגים. כשאוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית על ידי אדולף היטלר, שם המדינה שונה ל"רייכסגאו של הדנובה העילית", ולאחר מלחמת העולם השנייה שמה שונה לשם המקורי.
עם תום מלחמת העולם השנייה הוכללה אוסטריה עילית באזור הכיבוש האמריקאי.
דמוגרפיה
בדומה לשאר אוסטריה, אוכלוסיית אוסטריה עילית היא בעיקר נוצרית קתולית.
חלוקה מינהלית
אוסטריה עילית מחולקת באופן מסורתי לארבעה אזורים: האוסרוקפירטל, אינפירטל, מילפירטל וטראונפירטל. מנהלית, המדינה מחולקת ל-15 מחוזות ושלוש ערים סטטוטוריות.
{{טורים|
מחוזות
}}
הכח עמידר רמת גן
הכח מכבי עמידר רמת גן היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר רמת גן, אשר מתמודדת כיום בליגה ב'.
שורשיו של מועדון הכח הוא בקבוצות האירופאיות ההיסטוריות הכח ברלין שהוקמה ב-1905, והכח וינה, שהוקמה ב-1909 על ידי יהודים-ציונים גרמנים ואוסטרים. יוצאי מועדונים אירופאים אלו, לאחר שעלו לישראל, הקימו את קבוצת הכח תל אביב המקורית שהתחרתה בארץ ישראל החל משנות ה-30.
גלגול הקבוצה כיום הוא למעשה איחוד של שלוש קבוצות לאורך שנות פעילותה: איחוד הכח תל אביב ומכבי רמת גן (שהקימו את המועדון הכח מכבי רמת גן בשנת 1962) ומכבי רמת עמידר (שאוחדה איתן ב-2005).
הקבוצה המאוחדת בילתה את מירב שנותיה בשתי הליגות העליונות בטבלת הליגות בכדורגל הישראלי וזכתה בשתי אליפויות, פעמיים בגביע המדינה, וכן שלוש פעמים בגביע הטוטו בליגה הלאומית. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון וינטר. בהמשך דשדשה הקבוצה וירדה לליגה השלישית והרביעית (ליגה ב').
הכח וינה והכח ברלין
מורשתה של הכח רמת גן מתחילה במועדוני הכח:
הכח ברלין - מועדון כדורגל מברלין שהוקם ב-1905 על ידי יהודים ציוניים ברלינאים והיה פעיל עד 1957. ב-1929 הקבוצה התמזגה עם קבוצת "בר כוכבא ברלין ויצרה את המועדון "בר כוכבא הכח ברלין". קבוצת הכח ברלין הייתה קבוצה מצליחה יחסית והתמודדה עד 1933 בליגות הנמוכות של התחרויות הגרמניות ונחשבה למועדון כדורגל מקצועני מצליח בשנים 1925–1927, אך לא הגיע לשחק בליגות הבכירות בכדורגל הגרמני. עקב ההגבלות, הגזירות והאנטישמיות בגרמניה הנאצית רבים משחקניה של הכח ברלין היגרו לארץ ישראל עוד בשנות ה-30 והקימו בארץ קבוצה בשם זהה בתחילת שנות ה-30 שהתמודדה בעיקר בליגות נמוכות ובמשחקי ידידות נגד הקבוצות הגדולות בישראל.
הכח וינה - מועדון כדורגל וינאי שנוסד בשנת 1909 על ידי ציונים אוסטרים בליגה רביעית בחשיבותה באוסטריה. במהלך השנים עשתה הכח וינה את דרכה ועלתה לליגות הבכירות יותר. עם תום מלחמת העולם הראשונה (ב-1918) הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה האוסטרית הראשונה. בעונת 1924/1925 עשתה הקבוצה היסטוריה, כשזכתה באליפות אוסטריה. בעקבות כך התפרסמה הכח בקרב הקהילות היהודיות ברחבי אירופה, בעיקר בשנות ה-20, והרבתה לערוך משחקי ראווה ברחבי העולם, כולל באזור המזרח התיכון. בשנים 1924 ו-1925 ביקרה הכח וינה פעמיים בארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי והתקבלה על ידי היישוב היהודי.
ב-1935 נרשמה לראשונה קבוצת הכח למשחקי ליגה וגביע בארץ ישראל. מאמנה היה פסח קסטנבוים, ששיחק קודם לכן ב"הכח ברלין", ומרבית חברי הקבוצה שיחקו בקבוצות השונות של "הכח" באירופה. הקבוצה שהייתה במצוקה של ציוד זכתה לסיוע של אוסטריה וינה ששלחה לה מדים בצבע סגול, וזה צבע המדים שמשמשים את שחקני הקבוצה עד היום. הקבוצה שיחקה במשך שנתיים, בהן הגיעה למשחק גמר הגביע ולמקום שלישי בצמרת הליגה. למרות ההישגים היחסיים, התפרקה הקבוצה, בעיקר בגלל גילם המבוגר של השחקנים.
הכח תל אביב
ב-1949 התאחדה הקבוצה עם קבוצת פרבר תל אביבית משכונת שפירא שנקראה השחר הכפיר. הקבוצה המאוחדת צירפה לשורותיה כוכבים נוספים כמו שלמה לוי, אך המשיכה להישאר בליגה השנייה. ב-1954 השתנה מערך הליגות והוקמה הליגה הלאומית, והקבוצה עברה לשחק בליגה א' (ליגת המשנה).
מכבי רמת גן
קבוצה שהוקמה ב-1939 מתוך תנועת מכבי העולמית, ושיחקה בליגת המשנה של ארץ ישראל החל מעונת 1939 ועד להקמת מדינת ישראל. לאחר מכן שיחקה בליגת המשנה הישראלית החל מעונת הליגה המיוחדת אך לא הצליחה מעולם להעפיל לליגה הבכירה. ב-1956/1957 אף ירדה לליגה השלישית, ונקלעה לקשיים כלכליים.
הכח מכבי רמת גן (1962–2005)
ב-1959 התאחדה הכח תל אביב שהייתה בליגה א' (הליגה השנייה) עם מכבי רמת גן שהייתה אז בליגה ב' (הליגה השלישית) וביחד יצרו השתיים קבוצה אחת מאוחדת מפאת אילוצים כלכליים. אולם, האיחוד קרה רשמית רק שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1962, לאחר שסיימה הכח תל אביב במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגה הבכירה - אז שינתה את שמה בטפסי ההתאחדות ל"הכח מכבי רמת גן" - והאיחוד הפך לרשמי, אז חדלה למעשה הכח תל אביב מלהתקיים. מגרשה של הקבוצה הרמת גנית, מגרש גלי גיל, היה למגרשה הביתי של הקבוצה המאוחדת החדשה, שבין היתר גם חיזקה את שורותיה בשחקני רכש חדשים ובמאמן - חנוך מרדכוביץ', שחקן הנבחרת הלאומית לשעבר.
הקבוצה למעשה החלה את דרכה כבר מהליגה הבכירה של עונת 1962/1963, אז היא סיימה במקום העשירי, ועונה לאחר מכן סיימה במקום השמיני. בעונתה השלישית, ותוך שתי עונות בלבד הייתה הכח מכבי רמת גן אלופת ישראל לעונת 1964/1965, כשבעונה עצמה במחזור האחרון נוצחה הפועל תל אביב (יריבתה העיקרית לתואר ביחד עם הפועל פתח תקווה) בחוץ על ידי מכבי נתניה 1-0, בזמן שהכח גברה באצטדיון בגלי גיל על מכבי תל אביב 1-3 וטיפסה למקום הראשון, כשהיא מקדימה את הפועל פתח תקווה בהפרש שערים בלבד וזוכה באליפות בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. בעונה זו תחת הדרכתו של המאמן יצחק שניאור בהרכב הכח כיכבו: הקפטן אהרון קפיטולניק, יהודה שהרבני, האחים יחיאל, צ'יקו פרקש, פיטל והפטל ומנהיג הקבוצה בשנים אלו - השוער לופא קדוש.
בעונת 1968/1969 זכתה הקבוצה בגביע המדינה והוסיפה גם את תואר זה לארון שלה אחרי ניצחון 1-0 על מכבי שעריים בגמר. בעונת 1970/1971 זכתה הקבוצה בגביע פעם נוספת אחרי ניצחון 2-1 על מכבי חיפה בגמר. שתי עונות לאחר מכן הייתה הקבוצה מרחק פסע מדאבל היסטורי תחת הדרכתו של המאמן אליעזר שפיגל, כשכבר זכתה באליפות המדינה של 1972/1973 אך כשלה בגמר הגביע נגד הפועל ירושלים והפסידה לה 2-0 בגמר, כאשר ירושלים חוגגת עונת שיא עם תואר ראשון בהיסטוריה שלה על חשבונה של הכח. עונה אחת בלבד לאחר מכן תקופת הזוהר הסתיימה, וב-1973/1974 הקבוצה איבדה את רוב כוכביה וסיימה במקום שמוביל לליגת המשנה, אך ניצלה מירידה במשחקי המבחן. בשנים הבאות המשיכה הקבוצה לדשדש בתחתית הליגה ולהינצל מירידה במחזורים האחרונים. ב-1977/1978 מזלה הירע כשהפעם לא הצליחה להישאר בליגה, וחזרה לליגת המשנה. בעונה לאחר מכן עלתה חזרה לליגה הבכירה אך לא הצליחה לתקוע יתד, ובעונת 1979/1980 ירדה פעם נוספת לליגת המשנה.
בשנות ה-80 החל מצב הקבוצה להדרדר עוד, כשהתנדנדה ברוב השנים בין הליגה הראשונה לשנייה (עד עונת 1984/1985 אז הייתה בפעם האחרונה בליגה הבכירה לפני שנות ה-2000), אך בשנת 1988 ירדה הקבוצה עד לליגה השלישית, ועלתה בחזרה לליגת המשנה רק לאחר שלוש שנים. בעונת נקשר שמו של המועדון לפרשיית מכירת משחקים. הקבוצה נענשה בצורה קשה של הפחתת נקודות ושחקנה הזר, ויקטור מגלינץ', שהורשע בפרשה, הורחק לצמיתות ממגרשי הכדורגל בארץ.
לאחר פרשת מכירת המשחקים, עבר המועדון לידיו של עו"ד ידין מכנס, שהבטיח לשקם את תדמיתו של המועדון, אך הוא בעצמו הורשע בגניבת מיליוני שקלים מיתומה-צעירה שמכנס שימש כנאמן על רכושה והוכנס לכלא לרצות שבע שנות מאסר. בשנים 1995–2000, סומנה הכח בפתיחת כל עונה כמועמדת לעלייה, אולם לא מימשה את הציפיות. באחת העונות הייתה קרובה מאוד הכח לעלייה, אולם לבסוף סיימה שלישית אחרי הפועל כפר סבא, שסיימה שנייה בזכות יחס שערים טוב יותר.
מצבה הכלכלי של הקבוצה הורע בתחילת שנות ה-2000, והקבוצה עמדה על סף פירוק בשנת 2002, עת הייתה בליגה השנייה. יו"ר הרשות לבקרה תקציבית הכריז על פשיטת רגל של הקבוצה והוריד אותה חזרה לליגה השלישית. עד לתחילת העונה שלאחר מכן היה ספק רב האם הקבוצה תמשיך להתקיים, אך לבסוף גייסו אוהדיה את הכסף הדרוש להצלתה. בסיום אותה עונה חזרה הכח רמת גן לליגה הלאומית.
בדצמבר 2002 אישר בית המשפט את מכירת הקבוצה לאיש העסקים נמרוד ורד מידי המפרק הזמני, עו"ד איתן ארז, תמורת 555,555 שקל. בחוזה הרכישה התחייב ורד בין היתר להעמיד תקציב ממוצע בליגה שבה תופיע הקבוצה והמועדון יצא לדרך חדשה כשהוא נקי מכל חוב עבר. במרץ 2003 הודיע ורד על הקמת חברה חדשה ללא כוונת רווח שתנהל את המועדון ובמקביל שכר את אורי מלמיליאן כיועץ מקצועי. כחודשיים לאחר מכן, הבטיחה הכח את שובה לליגה הלאומית מהמקום הראשון.
הכח מכבי עמידר רמת גן (2005 ואילך)
בשנת 2005 אוחד המועדון שנית עם קבוצה רמת-גנית אחרת, מכבי רמת עמידר, ששיחקה בצבעים צהוב וכחול. הקבוצה אוחדה תחת השם הכח מכבי עמידר רמת גן, בעקבות האיחוד שונו צבעי הכח, לראשונה מאז הקמתה, מסגול בלבד - לסגול וצהוב. הקבוצה הצליחה לעלות ב-2006 לליגת העל, לאחר היעדרות בת 21 שנה מהליגה העליונה. כעבור עונה אחת בלבד היא ירדה שוב, אך בעונת היא עלתה בחזרה לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה הלאומית.
את עונת סיימה הקבוצה במקום ה 11 שהוליך באותה עונה למשחקי מבחן מול המדורגת שישית ליגה הלאומית, מכבי אחי נצרת. הכח עמידר רמת גן הפסידה פעמיים באותה תוצאה (2-1) ונשרה חזרה לליגה הלאומית.
את עונת סיימה הקבוצה בראש הפלייאוף התחתון בליגה הלאומית, וניצחונה האחרון סימן תקופה של 16 מחזורים ללא הפסד. בתום עונה זו חזרה הקבוצה לשחק במדים בצבע סגול ולבן. בסיום עונת ירדה הקבוצה לליגה א', לאחר שבמהלך אותה עונה החליפה הקבוצה ארבעה מאמנים, אך סיימה במקום האחרון בליגה הלאומית. בעונה זו רשמה שיא מועדון שלילי של 11 הפסדים רצופים, ו-15 משחקים רצופים ללא ניצחון. הקבוצה המשיכה בנסיונותיה הכושלים לעלות חזרה לליגה הלאומית, ובמקביל בשנת 2019, לאחר שמאסו מהתנהלותה הכושלת של הנהלת המועדון לטענתם, החליטו חלק מתומכיה להקים קבוצת אוהדים בליגה ג' שנקראת הכח גלי גיל רמת גן, בדומה למודל קבוצת האוהדים הפועל קטמון.
בתחילת ינואר 2021, לאחר שהתגלו אי סדרים משמעותיים בחברה שמנהלת את מועדון הכדורגל, הוגשה לבית המשפט תביעה לפירוק החברה. בסיום אותה עונה נשרה הכח עמידר רמת גן לליגה ב' לאחר שסיימה במקום האחרון, והגיעה לשפל ההיסטורי הגדול ביותר שלה עד אז.
ב-23 בדצמבר 2021 הכריז בית המשפט שלאחר בחינה מעמיקה, ולאחר שלא נמצא לקבוצה קונה הקבוצה תפורק. ב-29 בדצמבר באותה שנה, הוכרז על פירוק הקבוצה באופן רשמי כשהיא בליגה ב'. כתוצאה מהפירוק הורדו לקבוצה 9 נקודות, אולם היא המשיכה לשחק בליגה ב', אך הקבוצה הייתה תחת איום של פירוק והעלמות ממפת הכדורגל הישראלי בליגה ג'. ב-13 ביולי 2022 החליט בית המשפט להעביר את המועדון לידיהם של המשקיעים נמרוד ורד (שהחזיק במועדון 15 שנים לפני כן), שלומי הראל וישראל ספיר, שינהלו ביחד את המועדון.
את מרבית עונת 2022/2023 בילתה הקבוצה בתחתית ליגה ב', ונאלצה להתמודד בפלייאוף התחתון על מנת להימנע מירידה לליגה ג'. הקבוצה הפסידה במשחקי המבחן בתוך ליגה ב', ולבסוף נשארה בליגה אחרי ניצחון במשחק המכריע נגד בית"ר כפר סבא מליגה ג', שהתמודדה על עלייה לליגה ב'.
היריבות העירונית עם הפועל
הדרבי הראשון בין הכח להפועל רמת גן נערך ב-1964. המשחקים בשנות ה-60 נחשבו למתוחים מאוד, ובאחד מהם נדקר סוס של המשטרה על ידי אוהד הכח. ב-1968 ניצחה הפועל בתוצאה 0–5, ולהכח הורחקו שלושה שחקנים. עונת 1968/1969 הייתה האחרונה שבה נערך דרבי רמת-גני בליגה הבכירה, וכל משחקי הדרבי שלאחר מכן נערכו בליגה השנייה. בעונת הוגרלה הכח עם הפועל במסגרת שמינית גמר גביע המדינה, המשחק הסתיים בתוצאה 0-0 והכח ניצחה 3–5 בפנדלים ועלתה לרבע גמר.
הפעם האחרונה בה נערכו משחקי הדרבי של רמת גן הייתה בעונת 2014-15 בה הכח עמידר רמת גן נוצחה בשני משחקי הדרבי במסגרת הליגה (0-1, 1-2) וכן הפסד במסגרת גביע הטוטו.
תארים
ליגת העל
גביע המדינה
גביע הטוטו (ליגת המשנה)
סובח-י אזל
סובח-י אזל (בפרסית: صبح ازل, תעתיק מדויק: צבח-י אזל) הוא כינויו של מירזא יחיא נורי (1830–1912), מייסד זרם הבאביזם האזלי.
חייו המוקדמים
סובח-י אזל נולד בטהראן בשנת 1830. לא רבות ידוע על חייו המוקדמים ועל משפחתו. אביו, מירזא עבאס נורי, היה קליגרף ועובד ציבור (נפטר בשנת 1837 או 1839). בילדותו המוקדמת של מירזא יחיא, אביו פוטר ממשרתו על ידי השלטונות ונושל מנכסיו. אמו מתה בסביבות 1844; לאחר מותו של אביו, חי סובח-י אזל בטהראן תחת חסותו של אחיו למחצה המבוגר ממנו ב-13 שנים, מירזא חסין עלי, להלן בהאא אללה.
פועלו המוקדם בתנועה הבאבית
ב-1844 היו בהאא אללה וסובח-י אזל, שהיה בן 14, בין תומכיו הראשונים של הבאב בטהראן. ארבע שנים לאחר מכן ניסה מירזא יחיא להצטרף למחתרת הבאבית בשיח' טברסי במזאנדראן והחל מתקופה זו, עמד סובח-י אזל בקשר קבוע עם הבאב, שהיה אז בכלא באזרבייג'ן. הוא חיבר פירושים שונים, שזכו לתמיכתו של הבאב, שזיהה אותו כיורשו. מתוך חיבוריו באותה התקופה, מצא הבאב ראיות להשראה אלוהית ששכנה בסובח-י אזל. בהתייחסויות רבות של הבאב מתקופה זו, ניתן למצוא ראיות לכך שהבאב עצמו החשיב את סובח-י אזל ליורשו לאחר מותו ב-1850, וכראש התנועה לעתיד.
מאבק הירושה לאחר מותו של הבאב
בין השנים 1852-1848 עברה התנועה הבאבית שינויים דרמטיים. תומכיו של הבאב, שמרדו כנגד השלטונות הפרסים, דוכאו באלימות אכזרית והבאב עצמו הוצא להורג בשנת 1850. מירזא יחיא, שכונה בכינויים סובח-י אזל - "הבוקר של נצח" ות'מאר אלאזליה, "הפרי הנצחי", היה בין הראשונים שטענו להתגלות אלוהית לאחר מותו של הבאב. ב-1852 הוא היה מעורב במרד הכושל בטאקור, שתוכנן להשתלב עם הניסיון הכושל להתנקש בחייו של נאצר אלדין שאה. באותו הזמן שהה סובח-י אזל בכפר נור, שליד טהראן ובכך הצליח להימלט מידם של השלטונות, בניגוד לאחיו, בהאא' אללה, שנכלא לתקופה של 4 חודשים.
פועלו בבגדאד
לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בחייו של נאצר א-דין שאה, ברח סובח-י אזל לבגדאד והכריז על עצמו כראש הכת הבאבית, דבר שהוביל להגירה של מספר רב של באבים לאזור. לאחר שחרורו מהכלא, היגר לבגדאד גם בהאא' אללה, אחיו למחצה של סובח-י אזל. סובח-י אזל לא גילה את מקומו המדויק, בדומה לפועלם של אימאמים שיעיים בתקופות מוקדמות יותר. מקומו המדויק נשמר בסוד מוחלט והיה ידוע רק למעטים. עם זאת, על מנת לשמר מגע עם תומכיו, יוסדה רשת של סוכנים (שכונתה ביאן), אותה הקימו הבאבים האזלים בעיראק ובאיראן. מדיניות זו התבררה ככישלון, בייחוד לאור פועלו של בהאא' אללה, שראה עצמו כממשיך דרכו של הבאב בבגדאד והחל לגייס לשורותיו מאמינים רבים.
הפיצול הסופי מהבהאאים והגלות לפמגוסטה
בשנת 1863, רוב הבאבים בבגדאד הוגלו על ידי השלטונות העות'מאניים לאדירנה במערב טורקיה. שם, הפער בין האחים הפך למוקצן עוד יותר ובהאא' אללה אף טען כי אחיו, סובח-י אזל, ניסה להרעילו כשישבו לסעוד יחדיו. מאבק זה הוביל לפיצול מוחלט בין הבאבים האזלים, התומכים בסובח-י אזל לבאבים הבהאאים, התומכים בבהאא' אללה. בשנת 1866, טען בהאא' אללה כי הייתה לו התגלות אלוהית ולמעשה הכריז על עצמו כממשיך דרכו של הבאב. סובח-י אזל השיב לטענותיו של אחיו וטען כי בהאא' אללה מבצע שינויים רבים בתורה של הבאב. ניסיונו לשמר את הבאביזם המסורתי, כפי שגרס, לא זכה לפופולריות, ומספר חסידיו של סובח-י אזל היה מועט.
הבאבים האזלים אף נקטו בגישה תוקפנית כלפי השלטונות העת'מאנים וגרסו שאם הסולטאן לא יכיר בדתם, עליהם לפעול להפלת שלטונו. העות'מאנים, שתחילה סיפקו לבאבים מחסה בארצם, ניצלו טענות אלו, בנוסף לדאגתם מהיריבות בין שתי המחנות, והגלו את בהאא' אללה וחסידיו, עם מספר תומכים בודדים של סובח-י אזל, לעכו שבארץ-ישראל ואת סובח-י אזל וחסידיו המועטים לפמגוסטה שבקפריסין. אך גם לאחר פיצול זה, לא פסק המאבק בין המחנות ונטען כי חסידיו של בהאא' אללה חיסלו את תומכיו של סובח-י אזל, אם כי ההיסטוריון אדוארד גרנוויל בראון, מטיל ספק באמיתות טענה זו.
סובח-י אזל הגיע לפמגוסטה שבקפריסין ב-1878. מסמכים שנכתבו לשלטונות העת'מאנים ותורגמו לאנגלית, מספרים בעיקר על התקופה בה הגיע סובח-י אזל עם חסידיו לפמגוסטה ולא מספקים מידע רב על פועלו הדתי שם. סובח-י אזל מת בפמגוסטה ב-29 באפריל 1912. הוא מינה ליורשו את מירזא יחיא דוולת-אבאדי, שתפס מקום של מנהיג מנהלי ולא דתי בהנהגת התנועה.
משפחתו
על פי ההיסטוריון בראון, לסובח-י אזל היו כמה נשים, ולפחות תשעה בנים וחמש בנות. בניו היו: נורולה, האדי, אחמד, עבד אלעלי, ריזוואן עלי ועוד ארבעה. ריזוואן עלי מדווח כי היו לסובח-י אזל אחת-עשרה או שתים-עשרה נשים. מחקרים מאוחרים יותר דיווחו כי היו לו עד שבע עשרה נשים, כולל ארבע באיראן, וחמש לפחות בבגדאד, אם כי לא ברור כמה, אם בכלל, היו בו זמנית. על פי מקורות אזלים אחרים, לסובח-י אזל היו חמש נשים בסך הכל.
ממשיכי דרכו
מירזא יחיא דוולת-אבאדי מונה ליורשו של סובח-י אזל לאחר מותו, אך הוא היה מעורב באופן פעיל בארגון ענייני הכת בצורה מינימלית. דוולת-אבאדי לא חיבר כתבים על הבאבית האזלית ומספר אזלים אחרים כתבו חיבורים בניסיון לפתח את הדת. עם מותם של אותם אזלים, הבאביזם האזלי נכנס לשלב של קיפאון שממנו הוא מעולם לא התאושש. לתנועה האזלית אין כיום מנהיג מוגדר ולא ארגון מרכזי. חברי התנועה נוטים להיות חשאיים בנוגע לדתם, וכן מספר המצטרפים לדת הוא אפסי. נראה איפוא, כי חברי התנועה הם המשפחות המקוריות ובניהן מדור לדור. קיים קושי בהערכת מספר החברים בתנועה, אך נראה כי מספרם לא עולה על אלף או אלפיים, כמעט כולם מתגוררים באיראן.
קפה נמס
קפה נמס, או נס קפה (שם שנגזר ממותג Nescafé של חברת נסטלה), הוא משקה המוכן מחליטת פולי קפה. קפה נמס מיוצר באופן מסחרי באמצעות הקפאה בוואקום או ייבוש בריסוס, אשר לאחריהם הוא מסוגל לספוג נוזלים מחדש. קיים סוג אחד לפחות של קפה נמס הזמין גם בצורה של נוזל מרוכז. יתרונותיו של הקפה הנמס כוללים את מהירות ההכנה שלו (הקפה מתמוסס מיידית במים רותחים), המשקל והנפח שלו הנמוכים מאלו של פולי קפה או של קפה טחון (הדרושים לצורך הכנת כמות זהה של משקה), וחיי המדף הארוכים שלו - למרות שקפה נמס עלול להתקלקל במידה ואינו נשמר באזור יבש (לחות יוצרת התגבשות). בזכות חיי המדף הארוכים שלו ביחס לפולי קפה, ניתן לייצר קפה נמס מפולים בשנים שבהן מחירם נמוך ולעכב את מכירת המוצר המוגמר עד אשר מחיר הקפה בשוק גבוה.
סובח-י אזל
ממשיכי דרכו
סובח-י אזל ראה בעצמו את המשמר של הבאביזם הפרימיטיבי, בדעותיו הנחרצות ובמאמצו להשתלב בפעילות פוליטית, בניגוד לזרם הבהאאי היריב, שהרחיק את עצמו ממעורבות פוליטית וחברתית. מספר באבים אזלים מילאו תפקידים ראשיים בתנועת הרפורמה המוקדמת בפרס. אין לדעת עד כמה עודד סובח-י אזל עניין זה והדבר נתון להשערות.
קפה נמס
היסטוריה
הקפה הנמס הומצא לראשונה בשנת 1890 על ידי דייוויד סטרנג מאינברקרגיל, ניו זילנד, שרשם עליו פטנט שמספרו 3518. הקפה נמכר תחת השם "קפה סטרנג'ס", תוך ציטוט הפטנט וכינויו "יבוש באוויר חם". בעבר, יוחסה ההמצאה לסאטורי קאטו, מדען יפני אשר עבד בשיקגו. קאטו הציג את החומר האבקתי בשנת 1901 בבאפלו, ניו יורק, בתצוגת פאן-אמריקן. מעט לאחר מכן, פיתח הממציא ג'ורג' וושינגטון דרך משלו להכנת קפה נמס, והיה הראשון לשווק את הקפה הנמס בשנת 1910. מותג הנסקפה (Nescafé), אשר הציג טכניקות זיקוק מתקדמות יותר של קפה נמס, הושק בשנת 1938.
סובח-י אזל
חיבוריו
סובח-י אזל כתב חיבורים רבים, בדומה לאחיו, בהאא' אללה. על פי רשימה אחת, כתביו מונים 102 חיבורים. חיבוריו עסקו בעיקר בפרשנות והרחבה של הדת הבאבית, על פי השקפתו של. בנוסף, חיבר כמויות גדולות של יצירות עצמאיות ושירים דתיים. עם זאת, רק חיבורים מעטים שלו פורסמו. חיבוריו הידועים ביותר הם "כתאב א-נור" (ספר האור), "אל-מוסטיקיז" (הנעור מהשינה, עוסק בהפרכת טענותיו של מירזא אסד אללה קוי דיאן), "נעמאת א-רוח" (חסד הרוח) ו"מוטמאנני ביאן" - המשך של הביאן הפרסי הלא גמור של הבאב. כתבים אלה ואחרים מעידים על הסגנון המעורפל של הבאב, אך מוסיפים מעט מידע על מחשבותיו. להלן רשימה של חיבוריו כפי שסקר אותם ההיסטוריון בראון:
קפה נמס
היסטוריה
הקפה המוכן באמצעות הקפאה בוואקום פותח מעט לאחר מלחמת העולם השנייה, כתוצאה עקיפה של מחקרים שנעשו במהלך המלחמה לצורך מטרות אחרות: תאגיד המחקר הלאומי (.The National Research Corp) הוקם במסצ'וסטס כחברת מחקר ופיתוח אשר עושה שימוש בטכנולוגיות של וואקום, להפקת פניצילין, פלזמה וסטרפטומיצין עבור צבא ארצות הברית. כאשר נגמרה המלחמה, התאגיד התאים את פעילותו לזמני שלום, שינה את שמו לתאגיד המזון של פלורידה (.Florida Foods Corp) והחל לייצר תרכיז מיץ תפוזים באבקה.
בישראל החלה חברת עלית בייצור קפה נמס בסביבות שנת 1958 במכונות ייצור שפיתחה ובנתה בעצמה.
סובח-י אזל
חיבוריו
2) Kitab-i Nur
קפה נמס
הליך הייצור
ראשית עוברים פולי הקפה ניקוי, שקילה ואחסון בסילו. לאחר מכן הם עוברים קלייה (לפי הטעם הרצוי, לעיתים מערבבים גם זני קפה שונים) וטחינה לאבקה בקוטר של כ-2 מילימטרים. אבקת הקפה נמצאת בפרקולטור, דרכו זורמים מים בטמפרטורה של עד 200 מעלות צלזיוס ובלחץ של 20 בר (המונע את התאדותם). המים מפרידים מן האבקה את מרכיבי הקפה המסיסים. תרכיז הקפה עובר למתקן אידוי ובו הוא מיובש. התפוקה של מתקן מיצוי כזה היא פי עשרה מפרקולטור ביתי. ה"בוץ" של אבקת הקפה משמש מאוחר יותר כחומר בעירה לחימום המים במתקן המיצוי. שיטת הייבוש בהקפאה מורכבת בהרבה משיטת הייבוש בריסוס. הקפה המיובש בהקפאה הוא איכותי יותר ובעל טעם עשיר יותר כיוון שבתהליך זה חשוף תרכיז הקפה למידה פחותה יותר של חום.
מרכיבים
תכולת הקפאין בקפה נמס היא ככלל נמוכה יותר מזו של קפה בפילטר. מחקר אחד שערך השוואה בין צורות הכנה שונות של קפה הראה כי בכוס קפה נמס כמות חציונית של 66 מ"ג קפאין (בטווח שנע בין 30 ל-120 מ"ג לכוס), בבחינה של כוסות משקה בנפח חציוני של 225 מ"ל (בטווח שנע בין 170 ל-290 מ"ל), וזאת לעומת קפה פילטר שבו זוהתה כמות חציונית של 110 מ"ג קפאין. מבחינת נוגדי חמצון, תכולת הפוליפינל בכוס קפה נמס בנפח 180 מ"ל, הוערכה ב-320 מ"ג בקירוב, בהשוואה ל-400 מ"ג בקירוב בכוס זהה של קפה פילטר.
סובח-י אזל
חיבוריו
3)Kitab-i `Aliyyin
4) Kitab-i Lam`at al-Azal
5) Kitab-i Hayat
6) Kitab-i Jam`
7) Kitab-i Quds-i Azal
8) Kitab-i Avval va Thani
9) Kitab-i Mir'at al-Bayan
10) Kitab-i Ihtizaz al-Quds
11) Kitab-i Tadli` al-Uns
13) Kitab-i Bahhaj
14) Kitab-i Hayakil
15) Kitab fi Tadrib `add huwa bi 'smi `Ali
16) Kitab-i Mustayqiz
17) Kitab-i La'ali va Mujali
18) Kitab-i Athar-i Azaliyyih
19) Sahifih-'i Qadariyyah
21) Sahifih-'i Ha'iyyih
22) Sahifih-'i Vaviyyih
23) Sahifih-'i Azaliyyih
24) Sahifih-'i Hu'iyyih
25) Sahifih-'i Anza`iyyih
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
לואי הארבעה עשר (צרפתית: Louis XIV, 5 בספטמבר 1638 – 1 בספטמבר 1715) היה מלך צרפת במשך 72 שנה (1643–1715).
סובח-י אזל
חיבוריו
26) Sahifih-'i Huviyyih
27) Sahifih-'i Marathi
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
תקופת שלטונו נודעת בשם עידן לואי הארבעה עשר, מאחר שהיה החזק והנודע במלכי אירופה באותה תקופה, ורבים ניסו לחקות אותו ואת חצרו. לואי קיבל לידיו מדינה במשבר, בפשיטת רגל פיננסית, תשושה ממלחמות ומעימותים פנימיים, והוריש לבאים אחריו מדינה יציבה, החזקה ביותר בעולם המערבי. הוא הרחיב את גבולות צרפת, העלה את נכדו על כס המלכות הספרדי, והקים ממשל מרכזי יעיל. בתקופתו שגשגה גם התרבות הצרפתית בדמותם של אישים כמולייר, ז'אן רסין, ולה פונטיין. עם זאת אופיין שלטונו בעריצות ובאי סובלנות שהובילו לאחר זמן לזעם העממי שהוליד את המהפכה הצרפתית. המלחמות והמסים הגבוהים רוששו חלקים ניכרים מצרפת וגרמו לקשיים כלכליים. המשפט המיוחס ללואי, "המדינה זה אני" ("L'État, c'est moi"), מבטא היטב את מהות המשטר האבסולוטי שייצג.
סובח-י אזל
חיבוריו
28) Alvah-i Nazilih la tu`add va la tuhsa
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
לואי הוכתר למלך בגיל חמש, אך נעשה שליט צרפת בפועל רק בשנת 1661 אחרי מותו של האיש החזק בצרפת, הקרדינל מזראן. ב-1660 נישא למריה תרזה, בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ולהם נולדו שלושה בנים ושלוש בנות שמכולם שרד הבן הבכור בלבד, לואי (1661 – 1711). מריה תרזה נפטרה ב-1683 והמלך נישא למאדאם דה מיינטנון אך לא נולדו להם ילדים. למלך לואי הארבעה עשר היו גם כששה עשר ילדים ממאהבותיו, ובהן לואיז דה לוואלייר שילדה בן ובת, ומאדאם דה מונטספאן שילדה שלושה בנים וארבע בנות.
סובח-י אזל
חיבוריו
29) Su'alat va Javabat-i bi Hisab
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
הוא הקים את ארמון ורסאי העצום והמפואר שמדרום לפריז, קישט וריהט אותו בעושר ובהידור רב. ישיבתו רחוק מן העיר ביטאה את עליונותו על העם והגבירה את יראת הכבוד כלפיו. סגנון הבנייה של הנאו-קלאסיציזם הדגיש את העוצמה, היציבות והעושר של השליט היחיד. המלך ידע להיות מקסים ורב חסד והרשים את צרפת ואת אירופה כולה בטקסי המלכות המפוארים שערך ובחיי החצר העשירים והמורכבים. הוא הכניע את מרדנותם המסורתית של אצילי צרפת שגרמה צרות רבות לקודמיו בכך שחייבם להשתתף דרך קבע בחיי החצר רבי הטקסים. למעלה ממחצית מהכנסות המלך נועדו לאחזקת הארמון ולקיום החצר ובסופו של דבר הפאר והמותרות דלדלו את אוצר המדינה.
סובח-י אזל
חיבוריו
30) Tafsir-i-Surih-i-Rum
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
לואי הארבעה עשר היה קרוב משפחה ישיר של יריבו המושבע לאופולד, היות שהאימהות של שניהם היו בנותיו של פליפה השלישי, מלך ספרד, והנשים של שניהם היו בנותיו של פליפה הרביעי, מלך ספרד. בנו ונכדו של לואי הארבעה עשר מתו לפניו מאבעבועות שחורות, ועל כן ירש אותו נינו.
סובח-י אזל
חיבוריו
32) Sharh-i Qasidih
33) Kitab al-Akbar fi Tafsir adh-Dhikr
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
שנותיו המוקדמות
לואי היה בנם של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ושל אן מאוסטריה. הוריו ראו את הולדתו כמתנה משמים מאחר שהיו חשוכי ילדים במשך עשרים ושלוש שנים, ולכן קראו לו לואי-דיודונה (בצרפתית "לואי מתנת האל"). בשנת 1640 נולד בן נוסף למלך, פיליפ מאנז'וּ, לימים פיליפ הראשון, הדוכס מאורליאן. המלך לואי השלושה עשר לא בטח ביכולתה של אשתו למשול בצרפת ולכן ציווה כי אם ימות בטרם יגיע בנו לבגרות, תמשול במדינה מועצת עוצרים. אולם, עם מותו של אביו ב-14 במאי 1643, ביטלה אן מאוסטריה את צוואתו בפרלמנט של פריז והייתה לעוצרת יחידה, של בנה בן החמש שעלה לכס המלכות. אן שלטה בצרפת בעזרת איש אמונה, הקרדינל ז'ול מאזראן. רוב תושבי צרפת תיעבו את מזראן על שום מוצאו האיטלקי.
סובח-י אזל
חיבוריו
34) Baqiyyih-'i Ahkam-i Bayan
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
שנותיו המוקדמות
עקב עלייתו לשלטון בגיל צעיר, לא זכה לואי לחינוך קלאסי כרוב נסיכי אירופה. הוא למד בעיקר עניינים מעשיים הנחוצים לשליטה בממלכה – היסטוריה של צרפת ושל המלוכה הצרפתית ולימודים צבאיים. הותר לו, עוד בנעוריו, להשתתף בפעולות מצור ולצפות בקרבות, מרחוק. מאמו קיבל לואי חינוך קתולי שמרני. לואי היה כל ימיו קתולי אדוק שנלחם בכל כוחו בפרוטסטנטים שאותם החשיב ככופרים, ורדף את ההוגנוטים, המיעוט הפרוטסטנטי-צרפתי, בכל כוחו. בשנת 1685 הוציא רשמית את הדת הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק ב"אדיקט של פונטנבלו", והורה על הרס כנסיותיה. בעקבות רדיפות אלו עזבו הוגנוטים רבים את מולדתם.
סובח-י אזל
חיבוריו
35) Divan-i Ash`ar-i `Arabi va Farsi
36) Divan-i Ash`ar-i `Arabi
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
מלחמת שלושים השנה ומרידות הפרונד
בשנת 1648, בהיות לואי בן עשר, הסתיימה מלחמת שלושים השנים בשלום וסטפליה. את מרבית ההסכמים לסיום המלחמה ניתן לייחס לפועלו של הקרדינל מזראן, יורשו של הקרדינל רישלייה כשר הראשי בממלכת צרפת ומנהיגה בפועל באותה תקופה. צרפת יצאה מהמלחמה כשמעמדה טוב מזה של כל מעצמה אירופית אחרת, וככזו יכלה להכתיב חלק ניכר מן ההסכמים שבעקבות המלחמה. הקיסרות הרומית הקדושה של בית הבסבורג הושפלה ואיבדה שטחים רבים לטובת שוודיה, ארצות השפלה, צרפת והנסיכויות הגרמניות.
סובח-י אזל
חיבוריו
37) Kitab-i Tuba (נכתב בפרסית)
38) Kitab-i Bismi'llah
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
מלחמת שלושים השנה ומרידות הפרונד
מיד עם סיום מלחמת שלושים השנה, פרצה סדרת מרידות בצרפת הידועה בשם הפרונד. מזראן שפעל למען חיזוק השלטון המרכזי על חשבון האצולה, ניסה להטיל מיסים על הפרלמנט של פריז – בית דין שהיה מורכב בעיקר מאצילים ומכמרים. כתוצאה מכך פרצו מהומות בעיר, ואנה, המלכה האם, ובנה לואי, נמלטו מהעיר. לואי השני, נסיך דה קונדה עלה על פריז בראש צבאו כדי לסייע למלך מול ההמון המתפרע, צר על העיר והגיע להסכם רגיעה זמני עם המתפרעים. לאחר סיום ה"פרונד הפרלמנטרי" החלה עוד מרידה, הפעם של נסיכים ואצילים רבים. המלך נאלץ להיכנע כביכול אולם שמר טינה לאצולה ולהמון. המלך גם פיתח טינה וחוסר אמון כלפי תושבי פריז, שגרמה לו להחליט, מאוחר יותר, על העתקת מגוריו לארמון ורסאי.
סובח-י אזל
מקורות
http://www.iranicaonline.org/articles/azali-babism
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
מלחמת שלושים השנה ומרידות הפרונד
מלחמת האזרחים של הפרונד נפסקה ב-1653 אולם הובילה למלחמה עם ספרד שנמשכה עד 1659. במלחמה זו הסתייעה צרפת באנגליה שהונהגה על ידי אוליבר קרומוול זאת בהתאם לחוזה פריז שנחתם בשנת 1657. הקרב המכריע במלחמה, קרב הדיונות, נערך ב-1658 ליד העיר דנקרק (שבצפון צרפת) בין צבאות צרפת בראשות המרשל טורן וחיל משלוח אנגלי, לבין דון חואן מאוסטריה וקונדה שנלחם עתה נגד מולדתו. הקרב הסתיים בניצחון הצרפתים, ובעקבותיו נחתם על ידי מזראן שלום הפירנאים, שבו הועברו לצרפת טריטוריות ספרדיות. כמו כן סוכם בחוזה השלום כי לואי הארבעה עשר הצעיר ינשא למריה תרזה בתו של פליפה הרביעי מלך ספרד, ושהיא תוותר על הכתר הספרדי כחלק מהנדוניה לנישואים. ספרד, שהייתה במצב של פשיטת רגל, לא עמדה בתשלום הנדוניה. התבוסה הספרדית ואי תשלום הנדוניה החלישו מאוד את מעמדה של ספרד כמעצמה והביאו לדומיננטיות של צרפת במערך הכוחות האירופי.
סובח-י אזל
מקורות
http://bahai-library.com/books/tn/
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
המלוכה האבסולוטית
לואי ומריה תרזה נישאו ב-9 ביוני 1660. ב-1661, עם מותו של המיניסטר הראשי מזראן, נטל לידיו לואי הארבעה עשר את מוסרות השלטון. לואי הכריז כי ישלוט בממלכה כמלך אבסולוטי, ללא ראש ממשלה, דבר שהיה חסר תקדים בהיסטוריה הצרפתית. לואי טען כי הוא שולט בחסד האל וכי הוא חייב בציות לאל בלבד, ולכן לא יחלוק את סמכויותיו עם גופים ייצוגיים, כגון אספת המעמדות ובתי המשפט – הפרלמנטים. עם זאת, ראה עצמו מחויב לטובת הממלכה, ולמגבלות החוק והמסורת, ולכן התייעץ באופן לא פורמלי עם מועצת הממלכה, האצילים והשרים שמינה.
אחת מפעולותיו הראשונות הייתה הדחתו של שר האוצר ניקולא פוקה בשל שחיתות, ומינוי ז'אן בַּטיסט קוֹלְבֶּר לאינטנדנט לענייני כספים. אוצר המלוכה הצרפתית היה מרוקן בשל המלחמות הרבות והשחיתות, וקולבר נאלץ להעלות מיסים על מנת לשפר את מצבו הכספי של אוצר הממלכה. קולבר הטיל סוגים שונים של מכס, מס על מלח ומס על מקרקעין. הוא לא ביטל את הפטור המסורתי ממס לאצולה ולכמורה, אלא הגביר וייעל את גביית המס מיתר התושבים. המיסים נועדו גם להקטין את היבוא ולהגן על סחורות צרפתיות מפני סחורות ממדינות אחרות, מדיניות שנודעה בשם מרקנטיליזם, ובצרפת בשם קולבריזם.
קולבר חיזק את כלכלת צרפת גם על ידי חיזוק המסחר והתעשייה. הוא הביא לצרפת תעשיות חדשות וקידם תעשיות קיימות כגון תעשיית המשי מליון ותעשיית הגובלנים – שטיחי קיר, המתפקדת עד היום. קולבר הביא לצרפת בעלי מלאכה מומחים מארצות שונות, כדי להקטין את ייבוא הסחורות ואת זרימת הכסף והזהב מחוץ למדינה. כך הביא קולבר אמני זכוכית ממוראנו, בנאי ספינות מן הפרובינציות המאוחדות (כיום הולנד) וחרשי ברזל משוודיה.
קולבר הקצה תקציבים לחיזוק הצי הצרפתי, צי הסוחר, ולבניית תעלות ודרכים, על מנת לשפר את הסחר ואת ביטחון הפנים והחוץ.
בתחום מדיניות הפנים, הגביר לואי את פיקוח השלטון המרכזי על המחוזות והדוכסויות מהן הייתה מורכבת צרפת. את זאת עשה בין היתר על ידי מינוי אינטנדנטים מחוזיים, שנשלחו לפרובינציות השונות במטרה להגביר את ביטחון הפנים ולהנהיג משפט הוגן. במקרים רבים היה המשפט המלכותי הוגן יותר מעריצות האצילים המקומיים שעיוותו משפט כדי לקדם את ענייניהם. האינטנדנטים הקימו גם כוחות שיטור מקומיים שדיכאו מהומות והתקוממויות, שהיו כה נפוצות במאה ה-17.
מלחמה בארצות השפלה
לאחר שדודו של לואי (שהיה גם חותנו), פליפה הרביעי, מלך ספרד, הלך לעולמו בשנת 1665, הפך בנו, מנישואיו השניים של פליפה, קרלוס השני למלך ספרד. לואי ה-14 תבע לעצמו, כפיצוי על אי תשלום הנדוניה של אשתו, את דוכסות בראבנט, טריטוריה בארצות השפלה שנשלטה על ידי הספרדים, מאחר שעל פי מנהגי המקום (חוק הדבולוציה) הייתה צריכה הטריטוריה לעבור לבתו של פליפה מנישואיו הראשונים, מריה תרזה שהייתה כזכור, נשואה למלך צרפת. כתוצאה מכך פרצה ב-1667, מלחמת הדבולוציה, הידועה גם כמלחמת המלכה.
הצרפתים, בפיקודו של המרשל טורן, פלשו לארצות השפלה הספרדיות וכבשו ללא התנגדות, את חבל פלנדריה ואת פראנש-קונטה. ההולנדים של רפובליקת הפרובינציות המאוחדות, שעד אז היו בעלי בריתו של לואי, פחדו מכוחם של הצרפתים, וחתמו על ברית עם אנגליה ושוודיה שבעקבותיה נאלץ לואי לחתום ב-1668 על הסכם שלום – חוזה אקס לה שפל, בעיר אאכן. צרפת ויתרה על פרנש קונטה אך הורשתה להמשיך ולהחזיק בפלנדריה.
כדרכם של אותם זמנים, לא החזיקה הברית המשולשת מעמד זמן רב. ב-1670 חתם קרלוס השני, ששוחד על ידי הצרפתים, על הסכם דובר החשאי. הספרדים הפכו לבעלי בריתם של הצרפתים וביחד עם מספר נסיכים גרמניים הכריזו מלחמה על הפרובינציות המאוחדות. כתוצאה מכך פרצה ב-1672, מלחמת הולנד–צרפת. הצרפתים כבשו חיש מהר את רוב השטח ההולנדי, מה שגרם להפיכה בהולנד. הפנסיונר הגדול של הפרובינציות המאוחדות, יוהאן דה ויט, הודח ובמקומו עלה לשלטון בהולנד ויליאם השלישי נסיך אורנג'. זה שינה שוב את המצב הפוליטי, חתם ברית עם ספרד, עם האימפריה הרומית הקדושה, ולבסוף הסכם שלום עם אנגליה. ויליאם אף נישא לנסיכה מרי, אחייניתו של מלך אנגליה צ'ארלס השני (מה שהביא לבסוף לעלייתו לכס המלכות האנגלי). לואי שחשש ממתקפה של האימפריה בצרפת בעוד הוא נמצא בראש צבאו בארצות השפלה, נאלץ לסגת לעמדות בנות הגנה.
חיי החצר והתרבות
המלך, שמאס בפריז, בנה לעצמו ארמון מפואר בעיר ורסאי בסמוך לפריז. בנייתו, שנמשכה מ-1661, שנת עליית המלך לשלטון עצמאי, ועד 1689, העסיקה למעלה מ-30,000 עובדים והייתה נטל כבד על אוצר הממלכה. בניית הארמון הצריכה הטיית נהרות, הזרמת מים חיים והזמנה של יצירות אמנות בהיקף גדול. המלך עבר להתגורר בארמון עם משפחתו, אנשי חצרו ופילגשיו בשנת 1682 ועד מהרה יצא שמעו ברחבי העולם כולו כעדות מפוארת לכוחו של מלך השמש. סגנון הבנייה והריהוט של תקופת לואי נודע עד היום בשם סגנון לואי הארבעה עשר.
המלך הוציא סכומי עתק על חצרו, ומינה עצמו גם לפטרון המדע והאמנויות. הוא נטל תחת חסותו את האקדמיה הצרפתית ותמך בדור שלם של אמנים ויוצרים בתחומי תרבות מגוונים – ציירים, פסלים, מחזאים וארכיטקטים. לואי הקים בנוסף לאקדמיה הצרפתית, עוד שלוש אקדמיות שהיוו מאוחר יותר חלק מן המכון של צרפת – האקדמיה לאמנויות היפות 1648, האקדמיה לספרות יפה 1666, והאקדמיה למדעים 1666, שתמכה בניסויים ופיתוחים מדעיים בתחומי הכימיה והפיזיקה והפיצה את המחקרים והתגליות.
בין אנשי התרבות והספרות בהם תמך ניתן למנות את המחזאים ז'אן-בטיסט פוקלן, הידוע כמולייר שהקומדיות שלו אקטואליות עד היום, וז'אן ראסין, שגם יצירותיו מוצגות בתקופתנו, מחבר המשלים ז'אן דה לה פונטן שמשליו נלמדים ברחבי העולם עד היום, הציירים שארל לה ברון, פייר מינארד, והיאסינט ריגו, הארכיטקט הנודע אנדרה דה נוטר, והמוזיקאים ז'אן-בטיסט לולי ופרנסואה קופרן. לולי הביא לצרפת את האופרה הצרפתית וביחד עם מולייר הביאו לפריחתה של הקומדיה המוזיקלית.
חצר ורסאי התפרסמה בחיי התענוגות שהתנהלו בה. לואי ה-14 הטביע את חותמו לא רק על צרפת אלא על אירופה כולה, וסגנון שלטונו וחיי החצר שלו היו דוגמה לחיקוי במדינות אירופה. חיי החצר שלו מעסיקים סופרים והיסטוריונים מזה דורות והיוו השראה לאמנים רבים.
ללואי קשר אף לארץ ישראל: הוא שיקם ושיפץ את המנזר הלטיני ברמלה שהוקם בה ב-1420, בזמן ששלטו בארץ הממלוכים.
פעליו המרכזיים
פעליו המרכזיים של לואי ה-14 הם:
מותו
לואי הארבעה עשר מת בארמון ורסאי ב-1 בספטמבר 1715 לאחר 72 שנות שלטון. הוא האריך ימים אחרי בנו לואי, יורש העצר של צרפת (1711-1661) ונכדו לואי, דוכס בורגונדיה ולכן נינו לואי החמישה עשר ירש את כסאו.
פרופאגאנדי
פרופאגאנדי (Propagandhi) היא להקת פאנק-רוק, ת'ראש מטאל ומטאל מתקדם פוליטית שמקורה בקנדה, הידועה במסרים החזקים בשיריה העוסקים במגוון נושאים, ובהם: אנטי-גזענות, אנטי-פשיזם, פרו-פמיניזם, זכויות הומוסקסואליות, טבעונות, זכויות בעלי חיים, אנרכיזם ואנטי-קפיטליזם ואנטי-ציונות.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בעיר ויניפג שבפרובינציית מניטובה שבקנדה, בשנת 1986 על ידי כריס הנה (גיטרה, שירה), ג'ורד סמולסקי (תופים, קולות ליווי) וג'ון ק. סאמסון (גיטרה בס, שירה). באותה שנה ניגנה הלהקה בהופעה יחד עם להקת הפאנק הוותיקה NOFX, וסולן הלהקה, "מייק השמן", הזמין אותם להגיע ללוס אנג'לס על מנת להקליט את מה שנהפך לאלבומם הראשון, How To Clean Everything. האלבום הופק על ידי חברת התקליטים של "מייק השמן", Fat Wreck Chords, ב-1993, והתאפיין במסרים פוליטיים רדיקליים.
הקמת הלייבל העצמאי
בעת הזו, החליט ג'ון ק. סאמסון לעזוב את הלהקה ולהקים את The Weakerthans, אשר הוציאו אל אלבומם הראשון, Fallow, בלייבל החדש של כריס וג'ורד, G7 Welcoming Committee Records. הלייבל, אשר שמו מרמז על חוסר אהדתם ל-G7 (אשר עתיד להקרא G8), מתבסס על המבנה הכלכלי שהציעו רובין האנל ומייקל אלברט, כלכלה השתתפותית, ובנוי כקולקטיב ללא היררכיה. הלייבל הוקם הודות להלוואה בסך 50,000 דולר מ"מייק השמן", ומפיץ כרגע את היצירות של להקות פוליטיות כמו פרופאגאנדי עצמה, The Weakerthans, The (International) Noise Conspiracy, ורבים אחרים. כמו כן, הלייבל מפיץ גם ספרים ותקליטורים של הוגים פוליטיים רבים כמו נועם חומסקי, הווארד זין ואן האנסן.
אלבום שלישי ורביעי
לאחר ארבע שנים, שבמהלכן יצא אלבום אוסף של הקלטות ישנות, ושירים מדמואים והופעות חיות של בשם "Where Quantity Is Job #1", וטוד קוולסקי (גיטרה בס, שירה) צורף ללהקה, הוציאו פרופאגאנדי את אלבומם השלישי, Todays Empires, Tomorrow's Ashes. האלבום היה נסיקה מרשימה מאבלומיהם הקודמים. שירה פוליטית ללא הטפות; ריפים כבדים, כמעט מטאליים; והתוספת של סגנון כתיבת השירים של טוד, אשר ניגן בעבר בלהקות הארדקור קנדיות, I Spy ו־Swallowing Shit. האלבום כלל גם תקליטור מורחב עם קטעי וידאו פוליטיים ומאמרים הנוגעים בנושאים כמו תנועת הפנתרים השחורים ותוכנית מעוררות מחלוקת של ה־COINTELPRO - FBI.
פרופאגאנדי השלימו את אלבומם הרביעי, Potemkin City Limits, אשר יצא ב-18 באוקטובר 2005.
אנטוניו אבונדיו
אַנְטוֹנְיוֹ אַבּוֹנְדְיוֹ (באיטלקית: Antonio Abondio; 1538–3 במאי 1591) היה פסל וחרט איטלקי, שהתמחה בטביעת מדליות והיה לחלוץ תבליטי הדיוקנאות המיניאטוריים משעווה צבעונית.
ביוגרפיה
אבונדיו נולד בריווה דל גארדה. הוא רכש את אומנותו אצל לאונה לאוני ועבד באיטליה בין השנים 1552–1565. לאחר מכן עבד בעיקר עבור בית הבסבורג, אך מספר מיצירותיו בתקופה זו הוכנו גם עבור מלכים צרפתים ופולנים. הוא עבר לווינה לחצרו של הקיסר מקסימיליאן הראשון, ולאחר מותו של האחרון ב-1576 עבר לפראג. בהמשך נסע גם לצרפת, להולנד ולגרמניה. מת בווינה ב-1591.
בנו, אלסנדרו אבונדיו, הלך בדרכיו, והתמחה אף הוא בתבליטי מיתולוגיה ודיוקנאות.
יצירותיו
13 דיוקנאות שעווה של אבונדיו שרדו. דיוקנאות אלה היו עשויים בדרך כלל על בסיס לוח צפחה שחור עגול, מעוטר בפנינים זעירות ואבנים יקרות. הוא הכין כ-60 מדליות דיוקן, שנשאו דיוקן בצד הפנים ומשל בצד הגב. חלקן מוסגרו במסגרת כסף. הוא גם עיצב את הגלופה עבור המטבע הראשון של הקיסר רודולף השני. בתחילה, המשיך את סגנונו במתכת של לאונה לאוני, שעבור חזית ביתו במילאנו גילף שמונה אטלסים גדולים מאבן, אך בהמשך שילב ביצירותיו השפעות רבות אחרות.
דרכמון
דרכמון או אדרכון היה מטבע זהב במשקל כ-8.5 גרם בו נעשה שימוש בממלכת פרס ושכנותיה.
שם המטבע בפרסית היה דאריק. היוונים ייחסו את מקורו לשם המלך דאריוס (דריווש) שלו יוחסה לראשונה טביעת מטבעות זהב ששימשו ברחבי ממלכתו, ומשם התפשטו גם ליוון. סברה אחרת היא שמקורו הוא במילה הפרסית dari שמשמעותה "מוזהב".
על המטבע מוטבעת דמות המלך הפרסי עם קשת וחצים. המטבע נזכר מספר פעמים בספרי עזרא ונחמיה.
מטבע בשם זה מוזכר כבר במקרא: . הסברה המקובלת בחקר המקרא היא כי ספר זה חובר בתקופת השלטון הפרסי, והמחבר תיאר ממון במונחים שהיו מקובלים בזמנו.
למילה העברית דרכמון יש קשר אטימולוגי גם לשם המטבע היווני דרכמה, אף שזה היה מטבע מכסף בשווי נמוך יותר, וכן למטבע הערבי דירהם ולמטבע הארמני דראם.
מטבע זה שימש כמס שנתי שהעלה כל יהודי בוגר מתושבי אלכסנדריה לבית המקדש בירושלים.
מתקפת הסייבר על קולוניאל פייפליין
ב-7 במאי 2021 התרחשה מתקפת סייבר נגד חברת הנפט האמריקאית , המספקת נפט ומזוט בעיקר ל. יממה לפני כן נגנבו נתונים בנפח 100 ג"ב משרתי החברה. המתקפה בוצעה באמצעות תוכנת כופר ששיתקה את ציוד המחשוב המנהל את צינור הנפט המרכזי של החברה. כתוצאה מכך, החברה עצרה את כל פעולותיה למשך מספר ימים, עד להתאוששות מהמתקפה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז על מצב חירום ב-9 במאי. מתקפה זו היא מתקפת הסייבר הגדולה ביותר על תשתיות נפט בארצות הברית אי-פעם. לדברי ה-FBI ומקורות נוספים, קבוצת "DarkSide" היא האחראית לתקיפה.
רקע
חברת הנפט האמריקאית, שבסיסה ביוסטון שבטקסס, מספקת בנזין, סולר ודלק סילוני באזור המשתרע מטקסס ועד ניו יורק. כ-45% מסך כל הדלקים הנצרכים בחוף המזרחי מגיעים דרך צינור הנפט של החברה.
מתקפת הסייבר התרחשה על רקע חששות גוברים מתקיפת מערכות תשתית, לאחר מספר תקיפות בולטות שהתרחשו לפני כן, בהן מתקפת הסייבר על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית שהתרחשה בדצמבר 2020 ופגעה בגופי ממשל רבים, בהם מחלקת האוצר של ארצות הברית, מחלקת האנרגיה והמחלקה לביטחון המולדת.
השפעה
לאחר דיווח של נציגי החברה כי הרשת הארגונית נפגעה מהתקפת תוכנת כופר, החברה סגרה את צינור הנפט כאמצעי זהירות, מפאת החשש לתקיפות נוספות שעלולות לפגוע בתפקוד הצינור.
התוקפים הצליחו לגנוב נתונים משרתי החברה בנפח של כ-100 ג"ב ואיימו לפרסם אותם באינטרנט אם הכופר לא ישולם.
המתקפה גרמה למחסור בדלק מטוסים בנמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה ובנמל תעופה בשארלוט (קרוליינה הצפונית). כתוצאה מכך חברת התעופה אמריקן איירליינס נאלצה לשנות זמני ומסלולי טיסות.
כמו כן נרשם מחסור בדלק בתחנות הדלק באלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית. מחירי הדלק עלו במדינות אלה, והחלה בהלת קניות של דלק. ב-9 במאי הכריז נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על מצב חירום, המאפשר הובלת דלק ללא מגבלות כדי להתגבר על המחסור.
תגובות
לטענת הנשיא, ג'ו ביידן, ישנן עדויות לכך שקבוצת ההאקרים הרוסית "DarkSide" ביצעה את התקיפה, ולפיכך "יש לממשלת רוסיה אחריות מסוימת לטפל בתקרית".
שיתוף פעולה של ה-FBI, הסוכנות לביטחון לאומי וחברות פרטיות לאבטחת מידע עצרו את מתקפת הסייבר, בין השאר בעזרת כיבוי שרתים חשובים.
ב-12 במאי חודשה באופן חלקי פעילות צינור הנפט.
ביצת קולומבוס
ביצת קולומבוס הוא שמו של סיפור המיוחס לכריסטופר קולומבוס ואשר ממחיש את הצורך בחשיבה מקורית ושוברת מוסכמות לצורך פתרון בעיות.
הסיפור
על פי הסיפור, במהלך סעודה לכבוד קולומבוס, שערכו לו בחצר המלוכה הספרדית, טען בלעג אחד האצילים הספרדיים שגילוי איי הודו המערבית אינו אלא דבר של מה בכך וכי כל אחד יכול היה לעשותו אילו קיבל אוניות ורשות לתור את העולם. הלעג כלפי קולומבוס בא מצד מקורבי בית המלוכה ובתמיכתם, וזאת במטרה לרכך את עמדתו של קולומבוס באשר למיקוח על הכנסות מהסחר עם הארצות שיגלה במהלך ההפלגה, הכנסות שהובטחו לו לפני הפלגתו. קולומבוס הזועף ביקש שיביאו לו ביצה קשה ושאל את הנוכחים מי יוכל להעמידה על חודה. כל אלה שניסו נכשלו במשימה. אז נטל קולומבוס את הביצה והכה בה על חודה עד שקליפתה נשברה מעט והחוד השתטח, והעמידה מול עיניהם המשתאות של הנוכחים. "זה הדבר הקל ביותר בעולם. כל אחד יכול לעשות זאת, אחרי שראה איך!", השיב להם קולומבוס.
הלקח הוא שאין בעשייה מאומה אלא במחשבה עצמה. אולי כל אחד יכול היה להפליג באוקיינוס ולגלות מקומות חדשים, אך רק קולומבוס הגה את הרעיון לנסות להגיע להודו בהפלגה מערבה, כפי שרק במוחו עלה הרעיון למעוך מעט את הביצה כדי להעמידה כיאות על השולחן.
מקור הסיפור וייחוס שונה
הסיפור מובא בספרו של ההיסטוריון האיטלקי ג'ירולמו בנצוני היסטוריה של העולם החדש, שפורסם ב־1565. גרסה אחרת, שהופיעה חמש עשרה שנה קודם לכן, מייחסת את הסיפור לאמן הרנסאנס האיטלקי פיליפו ברונלסקי, שלכאורה הציב את אתגר הביצה בהקשר של הקמת הכיפה המפורסמת של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה בפירנצה, הנחשבת לאחד מהישגי הבנייה המרשימים ביותר בתקופת הרנסאנס.
פתרונות נוספים
קיימות מספר דרכים נוספות לפתור את השאלה.
קשר גורדי
קֶשֶר גּוֹרְדִי (מיוונית: Γόρδιος δεσμός) הוא קשר מסובך שקשה להתירו, תסבוכת. האמונה שנפוצה בימים עתיקים הייתה שמי שיתיר את הקשר הגורדי הוא זה שיכבוש את יבשת אסיה.
על פי האגדה הפריגית, את הקשר המסובך עשה האיכר גורדיוס שנבחר למלוך על תושבי פריגיה רק בשל כך שנראה על עגלתו סמוך לפסלו של האל סבזיוס (אחד מגלגוליו העתיקים של האל היווני זאוס), על רקע נבואה עתיקה על-פיה האדם הראשון שיעבור בשערי המקדש, ימלוך על פריגיה. בנו של גורדיוס, המלך מידאס (המוזכר במיתולוגיה היוונית), הקדיש את העגלה לאלים וקשרה בקשר ששום קצה חבל לא בלט ממנו.
ב, כשהחל אלכסנדר הגדול בכיבושיו, עבר בפריגיה שבה עמדה עדיין העגלה הקשורה, בארמון שושלת המלוכה בעיר הבירה הפריגית גורדיון. כשאלכסנדר שמע את סיפור המעשה, שלף את חרבו וחתך את החבל, על מנת לסמל כי הוא נועד לכבוש את אסיה, כפי שאכן קרה.
אליעזר טולדנו
אליעזר טולדנו (נולד ב-12 באוקטובר 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף. בעבר שימש בין היתר מפקד פיקוד הדרום, מפקד אוגדת עזה, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד יחידת מגלן ומפקד חטיבה 226. ב-3 במאי 2023 אושר מינויו לראש אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי.
ביוגרפיה
טולדנו, בנם של חיים ולינדה, ילידי מרוקו, נולד בירושלים בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים. גדל בקריית מוצקין. למד בישיבת פרחי אהרון בקריית שמואל ולאחר מכן עבר לקריית החינוך אורט קריית ביאליק והיה חניך ומדריך בתנועת בני עקיבא בעיר מגוריו.
שירות צבאי
התגייס לצה"ל בנובמבר 1991, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שירת כסגן מפקד פלוגה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 101. בהמשך שימש כקצין המבצעים (קמב"ץ) החטיבתי. לאחר מכן מונה למפקד פלגת ההכשרות בסיירת מטכ"ל. בשנת 2000 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ובפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילת מבצע חומת מגן קטע את לימודיו, והצטרף ללחימה במסגרת חטיבת הצנחנים. לאחר סיום לימודיו מונה לסגן מפקד גדוד 890. לאחר לימודים בפו"ם מונה לסגן מפקד יחידת מגלן.
ביוני 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 101, וכיהן בתפקיד עד שנת 2006. במהלך התפקיד הוביל את הגדוד בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. ביוני 2006 מונה למפקד יחידת מגלן, והוביל אותה בין היתר במלחמת לבנון השנייה. בתחילת המלחמה כוח מהיחידה חילץ את גופותיהם של צוות הטנק מגדוד 82, שהושמד ממטען צד במהלך המרדף אחר החוטפים. בימים שלאחר מכן נורתה אש מרגמות, תול"ר ורקטות לעבר אביבים, יראון ויישובים נוספים, מאזור ג'בל א-דיר הסמוך למארון א-ראס. כוח מהיחידה חצה את הגבול כדי לסרוק את השטח ולפגוע בחוליות החזבאללה האחראיות לירי, הכוח התמקם בשטח סבוך עטור בצמחייה, הלוחמים הבחינו בדלת מתכת וברשתות הסוואה הפרושות מעליה (שטח זה הוגדר לאחר מכן בצה"ל "שמורת טבע") הם הטילו רימון לפיר, ממנו נהרגו מספר מחבלים, המחבלים הנותרים יצאו מפירים נוספים, ובקרב שהתפתח נהרגו שני לוחמים מהיחידה ושמונה מחבלים, בהם, אלו שנהרגו בפיר הראשון כתוצאה מפיצוץ הרימון. בהמשך הציע תוכנית פעולה לפגיעה במשגרי הרקטות של חזבאללה, התוכנית אושרה והיחידה ביצעה את מבצע נערי החוף שהוכתר כמוצלח. על פעילותה במלחמה, קיבלה היחידה בפיקודו צל"ש יחידתי, ממפקד פיקוד המרכז, גדי שמני. בהמשך הוביל את היחידה במבצעים ברצועת עזה. בשנת 2008 סיים את תפקידו. בשנת 2009 מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד עד שנת 2011, ובמקביל השתלם בקורס מפקדי חטיבות.