cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרך יפו (חיפה)
דרך יפו היא אחד הרחובות בעיר התחתית בחיפה שבחלקה משמשת כנתיב תנועה מרכזי המובילה מחיפה דרומה. הדרך היא דרך היסטורית שתחילתה בימי דאהר אל-עומר, שהקים ב-1761 את "חיפה החדשה" כעיר מוקפת חומה. הדרך התפתחה בשלהי התקופה העות'מאנית והפכה בתקופת המנדט לרחוב מרכזי בחיפה. מקור שם הרחוב הוא ב"שער יפו" ממנו התחילה הדרך שהובילה מערבה ודרומה אל העיר יפו. שמו של הרחוב ניתן לו על ידי התושבים ועבר מדור לדור עד שהפך לשמו הרשמי. דרך יפו הייתה חלק מהמע"ר של חיפה בתקופת המנדט, שכלל גם את דרך המלכים (דרך העצמאות), המרכז המסחרי הישן והמרכז המסחרי החדש.
תוואי הדרך
אורכה של דרך יפו כ-1.8 קילומטרים. תחילתה של הדרך כהמשכו של רחוב נתנזון פינת רחוב כיאט 7 לכיוון צפון-מערב והיא חוצה את העיר התחתית במקביל לדרך העצמאות. בחלקה הראשון, המזרחי, הדרך צרה וחד סיטרית, בהמשך היא חוצה את המושבה הגרמנית ומשתלבת עם דרך העצמאות, ובחלקה המערבי היא הופכת לנתיב תנועה מרכזי דו מסלולי וחלק מכביש 4. הדרך מסתיימת בצומת דולפין, צומת הרחובות ג'יימס דה רוטשילד וחיל הים בכניסה לשכונת בת גלים.
מאפייני הרחוב
אופיו של הרחוב אינו אחיד לכל אורכו. מתחילתו עד המושבה הגרמנית מאופיין בבנייה עירונית צפופה של בתים בסגנונות שונים. הבנייה ברחוב לא הייתה בנייה מתוכננת, והיא הביאה ליצירת קו רחוב לא ישר. אופייה הושפע מהסגנונות שהיו מקובלים בתקופות השונות על פי הצרכים באותה עת. ברחוב, בתים עם מאפיינים של אדריכלות עות'מאנית עם חללים בעלי קשתות, מבנים בסגנון האקלקטי וסגנון עם השפעה מודרניסטית. בקטע זה של הרחוב, רוב הבתים הם בעלי שלוש קומות ויותר, מצופים באבן ובעלי גג שטוח. קומת הקרקע שימשה למסחר והקומות העליונות משמשות למגורים והם בעלי מרפסות מעוטרות. לאורך הרחוב נוצר רצף של אזור מסחרי. כיום האזור המסחרי הפעיל יותר הוא קטע הרחוב בין רחוב נתנזון ורחוב הבנקים. ניתן למצוא בו מסעדות, פאבים, חנויות בגדים ועוד.
ממערב למושבה הגרמנית הופך הרחוב לדו סטרי. בקטע רחוב זה נמצאים שלושה בתי קברות. הבנייה ברחוב היא שילוב של בתים מצופים אבן, שיכונים, ומגדלים מסחריים מודרניים. בקטע רחוב זה ניתן למצוא עסקים רבים הקשורים במסחר בכלי רכב וחלפיו כגון סוכנויות למכירת כלי רכב, חנויות כלי חילוף, משרדי חברות להשכרת רכב (למשל סאן קאר) ואחרות ומוסכים.
היסטוריה
תוואי הדרך עליו נסלל הרחוב נולד וצמח עם התפתחות העיר שהוקמה על ידי דאהר אל-עומר. בעקבות גידול באוכלוסיית חיפה שבין החומות, החלה בשנות החמישים של המאה ה-19 תנועת בנייה מחוץ לחומות. עיקר הבנייה נעשה לאורך צירי התנועה המרכזיים באותה תקופה "דרך יפו" שהובילה מערבה ו"דרך עכו" שהובילה מזרחה. בתוואי ההיסטורי הדרך התחילה ממערב לכיכר חמרה הכיכר שלפני השער המערבי. לאחר התיישבות הטמפלרים במושבה הגרמנית בשנת 1868 החלה בנייה מואצת בשטח הפנוי שבין המושבה והעיר. כיכר חמרה הייתה תחנת היציאה של הכרכרות, ממנה הן יצאו לאורך רחוב דרך יפו לכוון המושבה הגרמנית וסטלה מאריס. בשנות השמונים של המאה ה-19 נסלל קטע הדרך שהוביל מהמושבה הגרמנית לעיר על ידי הטמפלרים. באותה עת עדיין לא היו שמות לרחובות העיר למעט הרחובות במושבה הגרמנית.
בשנת 1905 לאחר שהושלמה תחנת הרכבת הראשונה בחיפה השוכנת מדרום מזרח לדרך יפו, החלה תנופת פיתוח ברחוב. באזור כיכר חמרה התרכזו חלק גדול מהחנויות שמחוץ לעיר העתיקה.
ביום 23 בספטמבר 1918 יום סיום כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה נערך בדרך יפו מצעד של הפרשים ההודים מחטיבה 15 של הצבא הבריטי.
לאחר התחלת המנדט הבריטי התפתח אופיו המסחרי של הרחוב. בשנת 1925 ניתן לרחוב שמו הפורמלי "דרך יפו" ובאנגלית נקרא Jaffa Road. כחלק מהתפתחות אופיו המסחרי, נפתח בשנת 1927 מרכז מסחרי בשטח שהשתרע מרחוב יפו לכוון הים מול כיכר חמרה. זה היה המבנה הראשון בחיפה אשר יועד מלכתחילה למסחר. מבנה זה נקרא מאוחר יותר "המרכז המסחרי הישן". ברחוב ובסביבתו פעלו עסקים בבעלות ערבית, יהודית וגם בבעלות משותפת. בניית נמל חיפה וסלילת רחוב "דרך המלכים" (דרך העצמאות) בשנת 1933 מצפונו הגבירו את הפעילות הכלכלית ברחוב. כיכר חמרה הפכה לתחנת האוטובוסים הראשית ממנה יצאו האוטובוסים לכל שכונותיה של חיפה. האזור הפך צפוף ובעל תנועת כלי רכב רבה. באוגוסט 1934 הוחלט לבטל את כל החניות של האוטובוסים בכיכר, התחנות הועברו לרחובות אחרים ביניהם רחוב המלכים ודרך יפו. בשנת 1946 נבנתה תחנה מרכזית לאוטובוסים בפינת הרחובות דרך יפו ושדרות בן-גוריון (לשעבר שדרות הכרמל). התחנה פעלה במקום זה עד 1973 עד שהועברה לצומת הרחובות חיל הים ושדרות ההגנה מדרום ובצמוד לתחנת הרכבת חיפה בת גלים. בשטח התחנה לשעבר, מתוכנן להיבנות מבנה שיכלול מלון, מעונות סטודנטים ושימושי מסחר נוספים.
בשנת 1948 לאחר שפרצה מלחמת העצמאות פסקה התפתחות הרחוב. תושבי הרחוב היו ברובם ערבים שעזבו ביחד עם רוב ערביי חיפה. הרחוב (במיוחד חלקו הדרום מזרחי) התרוקן מתושביו. כתוצאה מכך פסקה כמעט לחלוטין הפעילות המסחרית ברחוב, כולל הפסקת קווי התחבורה הציבורית. במשך השנים התדרדר הרחוב. כיום עיקר אוכלוסיית הרחוב היא אוכלוסייה ערבית.
בשנת 1964 שונה שמו של קטע הרחוב מקצה כיכר פריז (כיכר חמרה לשעבר) ועד רחוב כיאט 7 לרחוב נתנזון על שם שלמה זלמן נתנזון. מספרי הבתים בדרך יפו לא שונו, והם מתחילים מדרך יפו 19 ו-24.
אתרים
לאורכו של הרחוב נמצאים אתרים ומבנים היסטוריים (מדרום-מזרח לצפון-מערב):
אירוויזיון 2013
תחרות הזמר אירוויזיון לשנת 2013 היא ההפקה ה-58 לתחרות השירים הבינלאומית השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
39 מדינות השתתפו בתחרות, כאשר אחת חזרה משנים קודמות, ארבע פרשו וסך הכל 10 מדינות שהשתתפו בעבר לא השתתפו בתחרות זו. ארמניה השתתפה לאחר שנעדרה מהתחרות הקודמת אשר התקיימה באזרבייג'ן העוינת לה. בוסניה והרצגובינה, סלובקיה ופורטוגל פרשו בשל קשיים כספיים וטורקיה פרשה בשל חוסר הסכמה לגבי חוקי התחרות. פולין גם לא הייתה בתחרות לאחר שהשתתפה באופן סדיר עד לפני שנתיים, בשל קשיים כספיים. בתחרות זו נעשו מספר שינויים לעומת תחרויות קודמות מבחינת גודל האולם ואזור התחרות יחד עם הגשתה והרכב שקלול ההצבעה.
המנצחת בתחרות זו היא דנמרק עם השיר "Only Teardrops" בביצוע אֶמִילִי דִי פוֹרֶסְט. תחרות זו היא הראשונה מאז תחרות הגמר לשנת 1985, ללא השתתפות של יוגוסלביה לשעבר והמדינות אשר התפרקו ממנה, ופרט ליוון, אף ללא השתתפות כלל מדינות אזור הבלקן של דרום מזרח אירופה אשר מדרום לנהר הדנובה. מנגד, פרט ללטביה, השתתפו בגמר כל מדינות ברית המועצות לשעבר, כל המדינות הנורדיות והבלטיות וכלל המתחרות מצפון אירופה.
נושא התחרות הוא ייחוד יחד עם איחוד המדינות המשתתפות תחת הכותרת "אנחנו אחד"-We are one, כאשר הוא מלווה בסמליל פרפר צבעוני המייצג את תופעת "אפקט הפרפר" כהמחשת רעיון יכולת השפעה הולכת וגדלה של כל תרבות ומדינה בתוך מכלול תרבויות ומדינות. מופע הפתיחה של הגמר אשר משמש כשיר הנושא של התחרות הוא "אנחנו כותבים את הסיפור"-We Write the Story אשר הופק על ידי ביורן אולבאוס ובני אנדרסון מלהקת אבבא לשעבר והתקליטן אביצ'י, ומופע הביניים הוא שירת המנחה על דברים המאפיינים את שוודיה בליווי רקדנים בסגנון מחזמר משעשע אשר בו לקחה חלק גם הזמרת קרולה כסימול נוסף של שוודיה, כאשר ייצגה את המדינה בשלוש תחרויות אירוויזיון קודמות כולל זכייה באחת. לאחר מופע זה, כהכנה לשלב ההצבעה, ביצעה שרה דון פיינר את השיר "המנצח לוקח הכל"-The Winner Takes It All של להקת אבבא. מופע הפתיחה של חצי הגמר הראשון הוא ביצוע של השיר הזוכה בשנה הקודמת עם הזמרת לורין ומקהלת ילדים תוך שימוש בשפת הסימנים לחרשים, ומופע הביניים "זוהר צפוני"-Northern light על ידי התקליטן "קליראפ"-Kleerup. מופע הביניים של חצי הגמר השני הוא "תזמורת ריקוד"-Dance Orchestra בביצוע רקדנים מהמצליחים בשוודיה בהפקת פרדריק ריידמן וג'ני ווידגרן והופעות של זמרי הפופ דרין ואגנס.
השתתפות
39 שירי המדינות השתתפו באמצעות קביעת 26 שירים בגמר. שישה מהם נקבעו היישר בגמר ו-20 נוספים עלו לגמר מתוך שאר 33 המשתתפים בשני אירועי חצי-גמר. 6 המשתתפות הישירות בגמר הן 5 מממנות התחרות העיקריות לצד הפקות נוספות של הרשת "אירוויזיון" - איטליה, בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת, וכן המארחת שבשנה זו היא שוודיה. 33 המשתתפות בחצאי הגמר חולקו ל-16 בחצי-גמר הראשון ו-17 בחצי-גמר השני, כאשר מכל אחד עלו 10 לגמר.
דנמרק ונורווגיה נקבעו מראש להשתתף כל אחת בחצי-גמר אחר, על מנת לאפשר יותר מקומות באולם לאנשים משתי אלו כשכנות לשוודיה בהערכה שקהל רב ירצה לבוא מהן לראות את נציגויותיהם לפחות בחצאי הגמר בתאריכים הנפרדים. בהגרלה יצאה דנמרק בראשון ונורווגיה בשני. בנוסף, ישראל נקבעה מראש בחצי-גמר השני עקב היערכות הראשון בחג שבועות, כפי שקרה בעבר.
הצבעה
[[קובץ:ESC 2013 Semi-Finals.svg|ממוזער|שמאל|270px|
]] בגמר הצביעו כל המדינות כולל אלו שלא עלו לגמר. בכל חצי-גמר הצביעו המדינות המתחרות בו ו-3 מ-6 המתחרות היישר בגמר. בהקשר זה, הרכבי המשתתפות בחצאי הגמר בוססו על פיצול מדינות הנחשבות כנוטות להצביע זו לזו, בכללן דנמרק ונורווגיה המצויות באותה קבוצת-פיצול אשר בשנה זו הופרדו מראש, כפי שנעשה מהתחרות לשנת 2008.
הציבור יכול היה לשלוח עד 20 מסרונים מכל קו ולאיזה מתחרה או מספר מתחרים שרוצים, פרט למספר המתחרה אשר חסום בתחומי המדינה אותה הוא מייצג, וחסימת קווי המספרים של חצי הגמר האחד, בתחומי המדינות המשתתפות ובעלות ההצבעה בחצי הגמר האחר. השנה התאפשרה לראשונה הצבעה גם באמצעות אפליקציית פלאפון. כך גם צוותי השיפוט דירגו את כל מתחרי הגמר וחצי הגמר בו השתתפה מדינתם, פרט למתחרה המדינה אותה מייצגים כגוף השופט. קווי ההצבעה בטלפון נפתחו לאחר הופעת השירים, במהלך רבע שעה אשר כללה תזכורת של קטעי השירים בלוויית מספר הצבעה לכל אחד ומופע אמנותי נוסף הנערך בגמר ובחצאי הגמר. צוותי השיפוט צפו והצביעו בחזרה גנרלית של הביצועים עם כל פרטי ההעמדה והתלבושות, אשר נערכה יום לפני כל אחד מהמשדרים הטלוויזיוניים.
ההצבעה בגמר ובחצאי הגמר נעשית באמצעות הענקת 1 עד 8, 10 ו-12 נקודות מכל מדינה ל-10 שירים, על בסיס שקלול שווה של קולות הציבור כחמישים אחוזים עם ועדת שופטים כחמישים אחוזים בכל מדינה, כפי שנעשה משנת 2010, כאשר בשנה זו לראשונה בוסס הניקוד המשוקלל בכל מדינה על דירוג מלא של השירים על ידי השופטים והציבור, לאפשור כלל השירים להיות בין עשרת המובילים לקבלת ניקוד. זאת לאחר שבשנים קודמות נעשה שקלול בין עשרת השירים האהובים בלבד בדיווח השופטים ובהצבעת הציבור, כך ששירים אשר היו עשויים להיות מדורגים גבוה לקרבת עשרת האהובים בהצבעת השופטים ואשר דורגו כך בהצבעת הציבור, או שיר אשר היה בין עשרת המובילים בהצבעה האחת ומחוץ להם באחרת, נותרו מראש מחוץ לשקלול או מחוץ להצבעה האחת כבעלי אפס נקודות בחישוב הממוצע.
מופע
לראשונה בתולדות התחרות בוצעו השירים בסדר שנקבע לפי הפקת המדינה המארחת ולא לפי הגרלה, במטרה לעצב את המופע בצורה מוזיקלית מגוונת אשר מבליטה כל מתחרה, במניעת רצף שירי פופ, בלדות וכדומה. אולם זאת עדיין במגבלה של מסגרת הגרלת המדינות תחילה לשני חצאי הגמר, ובין החלק הראשון והשני בכל חצי גמר, בהנחה כי שירים המופיעים בחלק השני זכורים יותר ועל כן בעלי יתרון לעומת אלו שבחלק הראשון. כך בשנה זו המסגרת הכללית של השירים היא סדר סגנוני מגוון במגבלת ההגרלה לסדר הופעות 1–13 או 14–26 בגמר, פרט לשוודיה כמארחת אשר הוגרלה היישר להופעה מספר 16, ובמגבלת ההגרלה לסדר הופעות 1–8 או סדר הופעות 9–16 בחצי-גמר הראשון ו-9–17 בחצי-גמר השני. משנה זו ואילך נותן איגוד השידור האירופי רשות לכל צוות הפקה של התחרות להחליט על סדר השירים, במסגרת מגבלות ההגרלות הנערכות תחילה.
התחרות נערכה בגישה "אישית" יותר, מחוברת יותר אל הצופה, לעומת שנים קודמות. זאת כאשר התקיימה בעיר ובאולם קטנים יותר מאלו של השנים הקודמות על מנת להקדיש את כל סביבת האזור לאירועי התחרות. האולם עצמו הכיל חלל במה קטן יותר וקהל אשר מוקם קרוב יותר למתחרים גם למען הבלטת ההופעות, לעומת אולמות תחרויות קודמות. הנחיית התחרות בוצעה על ידי אדם אחד - פייטרה מיידה, מנחת טלוויזיה וקומיקאית מפורסמת בשוודיה, אשר שילבה קטעים משעשעים במהלך המשדרים, כהבלטת נוכחות ואישיות המנחה לצופים בבית. זאת בניגוד למנחים אשר היו פחות מעורבים במהלך המשדרים ובניגוד להנחיית צמד או שלישייה, אשר נעשתה כמעט סדירה מאז התחרות לשנת 1988 ובאופן קבוע מאז שנת 1996. בנוסף היו לאורך משדרי הגמר וחצאי הגמר מערכונים של הזמרת והשחקנית שרה דון פיינר בדמות העונה לשם לינדה וודרף, נציגה של איגוד השידור האירופי אשר מתיירת ברחבי שוודיה, כאמצעי להצגת תרבות ונופי המדינה המארחת.
הנציגויות
נציגי בריטניה, גרמניה, הולנד ומקדוניה ידועים באופן בינלאומי, כאשר זמרות בריטניה, הולנד ומקדוניה נבחרו ישירות במדינותיהן, ללא התמודדות מול זמרים אחרים. נציגי שווייץ הם קבוצת זמרים מהסניף השווייצרי של ארגון צבא הישע אשר רצו להשתתף בתחרות תחת שם הארגון בגרמנית, "היילשארמי", והופיעו עם מדי הארגון בתחרות הלאומית, אך בדרישת ההגבלות המסחריות והפוליטיות הקיימות בחוקי התחרות לפי איגוד השידור האירופי, החליפו את השם ואת התלבושות לאירוויזיון. אחד מחברי ההרכב היה בן 95 בעת התחרות, והאדם המבוגר ביותר אשר הופיע באירוויזיון. השיר של סן-מרינו אשר גם נבחר באופן פרטי, יוצג על ידי אנשים מהצוות שהיה אחראי לנציגות המדינה בתחרות הקודמת לשנת 2012. לשירי סן מרינו וגאורגיה יוצרים בולטים בכתיבת שירים רבים לאירוויזיון בעבר.
שירי בולגריה, בלארוס ומקדוניה, הן בחירות חלופיות משירים אשר זכו תחילה בתחרויות ציבוריות לנציגויות בולגריה ובלארוס ובבחירה פרטית לנציגות מקדוניה. בבחירה הפרטית במקדוניה נבחרו הזמרים עם השיר "אימפריה", אשר תוכנו העוסק בשאיפת מקדוניה כמעצמה כמו גם חשיפתו בקליפ המראה בשטח המדינה פסל של אלכסנדר הגדול כשליט מעצמה קדומה המהווה מחלוקת-תרבות בין מקדוניה לבין יוון, הביא לביקורת ציבורית באתרי אינטרנט ובתקשורת ביוון כולל מפי נציג יוון בתחרות - אגאת'וֹנאס יַאקוֹבִידִ'יס ולהורדת הקליפ מערוצי אינטרנט תוך מספר שעות מהעלאתו. לאחר מכן הביא להחלטת רשת השידור המקדונית לשינוי תוכן השיר ולבסוף להחלפתו. זאת תוך הצהרת הרשת על אי מעורבותה בהפקת הקליפ השייך לחברה פרטית וכן חוסר מעורבותה לגבי העלאתו והסרתו באינטרנט, והחלטתה להחלפת השיר בהיותה גוף שידור ממלכתי המתחשב בהתנגדות ציבורית. בתחרות הציבורית בבולגריה סיימו שני שירים בתוצאת שוויון, מתוך שלושה בביצוע אותו צמד, כאשר השיר "גורל" הוכרז המנצח לפי הצבעת הקהל, אולם נטען לאחר מכן כמפר זכויות כאשר עובד לתחרות מצורתו המקורית ללא ידיעת אחד מיוצריו. במקום החיוב לפי תקנון איגוד השידור האירופי להמשך עבודה על השיר והשגת הסכם כל יוצריו בזמן הקצר שנותר להגשת השיר לאיגוד, החליטה רשת השידור הבולגרית יחד עם תמיכת המבצעים, להחליפו בשיר השני בתוצאת התיקו אשר זכה בקולות השופטים ואשר היה מוכן להגשה. בתחרות הציבורית בבלארוס זכתה הזמרת עם השיר "קצב של אהבה" כאשר לאחר מכן נבחנו כמה שירים אחרים בביצועה לבחירה בשיר חדש, על בסיס תקנון רשת השידור הבלארוסית המאפשר למבצע הזוכה להחליף את שירו, אפשרות אשר נוצלה גם בנציגויות המדינה בשנים 2005 ו-2010.
סגנון
פיוז'ן: שירי יוון, מקדוניה ורומניה מכילים שילוב סוגות ומקצבים בתורת מוזיקת פיוז'ן הבולטת במעברים מהשמעת סגנון אחד לאחר במהלך השיר. בשיר של יוון מעבר חד מהבית הפותח את השיר עם נגינת מנדולינה ושירה רגועות ומתונות של מוזיקת רמבטיקו עממית-יוונית, להמשך שילוב המנדולינה בנגינת גיטרה חשמלית, חצוצרה ואקורדיון קופצנית עם שירה העוברת בין טון רגוע לצעקני יותר ותוכן מלל לרצון לחגוג ולהשתחרר המהווה רמיזה פוליטית כצורך לברוח מקשיי כלכלת יוון ואירופה, כביטוי מוזיקת סקא פאנק. בשיר של מקדוניה מעברים מפופ מתון וסגנון שירת בלדה מערבית על ידי הזמר האחד, לדאנס קצבי וסגנון שירה עממי צועני על ידי הזמרת האחרת, עד לשילוב מקביל של השניים בפזמון האחרון. בשיר של רומניה מעבר מדאנס קצבי לדאבסטפ ולפופ מתונים במהלך השיר. שירי בולגריה, קרואטיה וספרד כוללים גם הם שילוב בולט של כלים ומקצבים מודרניים ומערביים יחד עם כלים ומקצבים עתיקים ועממיים במקביל לאורך השיר. בשיר של אלבניה שילוב מקצב עממי קופצני במסגרת נגינה וכלים מודרניים מערביים של מוזיקת רוק, עם גיטרה חשמלית ככלי המוביל בביצוע ובליווי תופים וחצוצרות לביטוי שני הסגנונות יחד.
אמנים
בולטים: נציגת בריטניה היא בּוֹנִי טָיילֶר המוכרת ברחבי העולם עם מכירות של עשרות-מיליוני אלבומים, לרבות בשוקי המוזיקה המובילים בארצות הברית ובבריטניה, ומועמדות לשלושה פרסי גראמי בארצות הברית עם זכייה כזמרת הפופ הטובה ומועמדות לפרסי בריט בבריטניה לזמרת הבריטית הטובה, ועם להיטה המצליח ביותר "ליקוי מלא של הלב"-Total Eclipse of the Heart. נציגת גרמניה היא "קָסְקָדַה", אחת הלהקות המצליחות בכל הזמנים בתחום הדאנס בהיותה בין המובילות בהורדות שירי הסגנון באינטרנט וגם במכירות של עשרות-מיליוני אלבומים ברחבי העולם לרבות בארצות הברית ובבריטניה. נציגת הולנד היא אָנוּק, הנחשבת לזמרת המצליחה ביותר בשנה זו במדינה, עם מספר להיטים אשר הצליחו במצעדים ובמכירות ברחבי אירופה ובמקומות נוספים בעולם. אחת מנציגי מקדוניה היא אֶסְמַה רֶג'יפּוֹבַה המוכרת בכל אזור הבלקן של דרום-מזרח אירופה ובמקומות נוספים בעולם עם להיטים בסגנון עממי, ובשל פעילות הומניטרית ענפה במהלך חייה אשר עליה הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום. מלחין השיר של ארמניה הוא טוֹנִי אַיוֹמִי הבריטי, מחברי להקת "בלאק סבאת'" אשר מכרה עשרות-מיליוני אלבומים ברחבי העולם ובין המייסדות והמשפיעות בפיתוח הסוגה המוזיקלית הבי מטאל.
חוזרים: נציגת סן-מרינו היא וַלֶנְטִינַה מוֹנֶטַה אשר ייצגה את המדינה גם בשנת 2012. נציגי בולגריה הם אֶליטְצַה טוֹדוֹרוֹבַה וסְטוֹיַאן יַאנְקוּלוֹב אשר ייצגו את המדינה גם בשנת 2007. סולן להקת "דוריאנס" בנציגות ארמניה הוא גוֹר סוּג'יאָן אשר היה זמר ליווי בנציגות המדינה בשנת 2010. אחד מנציגי אלבניה הוא בְּלֵדָר סֵייקוֹ אשר היה מלווה בגיטרה בנציגות המדינה בשנת 2011. נציגת מולדובה היא אַלוֹנַה מוּן אשר הייתה זמרת ליווי בנציגות המדינה בשנת 2012 לזמר פשה פארפני, אשר בשנה זו הלחין את שיר המדינה ומלווה את הזמרת על פסנתר. נֵבֶנַה בּוֹז'וֹביץ', אחת מבנות להקת "3 שלי" בנציגות סרביה, היא המבצע הראשון בתחרות אשר השתתף בתחרות הזמר אירוויזיון לילדים אשר בה ייצגה את המדינה בשנת 2007. מלחין השיר של סן-מרינו הוא ראלף זיגל הגרמני אשר יצר את מספר השירים הרב באירוויזיון ובתחרויות לאומיות לרבות השיר הזוכה של גרמניה בשנת 1982 והשיר של סן-מרינו בשנת 2012, וכותב השיר של גאורגיה הוא תומאס "ג:סון"-G:son השוודי אשר חיבר מספר שירים באירוויזיון ורבים אשר השתתפו בתחרויות לאומיות לשוודיה ולמדינות שונות לרבות "אופוריה"-Euphoria זוכה תחרות 2012.
חצי גמר ראשון
המשתתפות היישר בגמר שהצביעו בחצי זה: איטליה, בריטניה ושוודיה.
חצי גמר שני
המשתתפות היישר בגמר שהצביעו בחצי זה: גרמניה, ספרד וצרפת.
הרקע לתחרות
צוות המפיקים של רשת SVT, ביניהם כריסטר ביורקמן נציג שוודיה בתחרות אירוויזיון 1992, בחר באולם קטן יחסית לשנים קודמות ובעיר מאלמה. בחירה זו שירתה שתי גישות: האחת כלכלית בצמצום הוצאות התחרות למדינה המארחת ושאר המשתתפות כהליך המעודד גם על ידי איגוד השידור האירופי בייחוד לאור בחינת סכומי עתק שהושקעו בתחרות אירוויזיון 2012 באזרבייג'ן, והשנייה אמנותית בהפיכת התחרות והמופע לאישית וייחודית יותר גם בבחינת חלל האולם וגם בהקדשת כל אזור אולם התחרות לאירוע. כך נדחו הצעות נוספות אשר עלו בערים סטוקהולם ו-גוטבורג, בייחוד ההצעה לאולם "Friends Arena" החדיש והענק בבירה הגדולה סטוקהולם אשר מארח בין השאר את גמר התחרות הלאומית לאירוויזיון ה-"מלודיפסטיבלן", ואשר בנייתו הסתיימה זמן קצר לאחר תחרות האירוויזיון הקודמת עם ניצחון שוודיה ותחילת היערכות המדינה לאירוח תחרות זו.
מספר מדינות החליטו על השתתפותן והחלו לתכנן את הליכי הבחירה שלהן לפני גמר תחרות האירוויזיון הקודמת ובחרו את שיריהן במהלך חודש דצמבר לשנת 2012, ואף זמרי הולנד ובלגיה נבחרו קודם לכן בחודשים אוקטובר ונובמבר. מנגד, מספר מדינות התקשו להשתתף בתחרות: כמה מדינות אישרו את השתתפותן רק בסוף שנת 2012, מדינות רבות החליטו על הליכי הבחירה שלהן רק בשנת 2013. עשר מדינות שהשתתפו בעבר לא משתתפות בתחרות זו בעיקר בגלל קשיי תקציב.
היערכות איגוד השידור האירופי
איגוד השידור פיצל את המדינות המשתתפות בשני חצאי הגמר על בסיס הענקות הנקודות הגבוהות ביותר בין מדינות שונות. זאת, לפי חישוב נתוני ההצבעה של תשע השנים האחרונות בתחרות, בין מדינות קרובות תרבותית, גאוגרפית או מדינית. ההגרלה כללה 30 מתוך 33 משתתפות חצאי הגמר, לאחר הגרלת דנמרק ונורווגיה קודם לכן לחצי-גמר הראשון והשני בהתאמה, קביעת ישראל בחצי-גמר השני עקב היערכות הראשון בחג שבועות, וקביעת "5 הגדולות" והמארחת היישר בגמר. מיון המדינות נעשה ל-5 קבוצות עם 6 מדינות בעלות נתוני הצבעה גבוהים יחסית זו לזו בכל אחת, אשר 3 מהן מוגרלות לחצי הגמר הראשון ו-3 לחצי הגמר השני לפיצול שווה בשווה. לכך מתלווה הגרלת כל מדינה לחלק הראשון או השני של חצי הגמר, בין סדר הופעות 1–8 או 17/16-9 בהתאמה, בתפיסה שיש יתרון להופעה מאוחרת יותר עם פתיחת קווי ההצבעה לציבור רק לאחר הופעות כל השירים. הגרלה נוספת למתכונת חצאי הגמר נערכה ל-6 המשתתפות הישירות בגמר, לקביעת הצבעת 3 מהן בחצי הגמר הראשון ו-3 בחצי הגמר השני. למתכונת תחרות הגמר תיערך גם הגרלה לקביעת כל מדינה בחלק הראשון או השני, בין סדר הופעות 1–13 או 14–26 בהתאמה. שוודיה היא המשתתפת היחידה אשר הוגרלה למספר מסוים - 16. כך צוות הפקת התחרות בשוודיה רשאי לסדר את השירים במגבלת חצאי הגמר ושני חלקיהם, חלקי הגמר, ופרט למספר ושיר מדינתו המארחת. להלן פרטי מתכונת חצאי הגמר - חלוקת המשתתפות לקבוצות, הגרלת פיצולן לחצאי הגמר והגרלת ההצבעה בחצאי הגמר של 6 המשתתפות הישירות בגמר:
היערכות המדינה המארחת
הייתה זו בקשת SVT למקם את דנמרק בחצי-גמר האחד ואת נורווגיה בחצי-גמר האחר, באישור איגוד השידור האירופי אשר ממילא ממקם את השתיים מדי שנה באותה קבוצה לשם הפרדה בין חצאי הגמר, על מנת לאפשר יותר מקומות באולם לאנשי שתי השכנות אשר ירצו לראות את נציגויותיהם, בייחוד בהיות הערים מאלמה וקופנהגן בירת דנמרק מקושרות בגשר תחבורתי בדרך הים.
חידוש ושינוי
מוזיקה: SVT תקבע, לראשונה, את סדר הופעת המדינות כיד מכוונת בסידור שירי חצאי הגמר ולאחר מכן הגמר, בהתאם לסגנונות מוזיקה שונים בזה אחר זה. זאת למניעת רצף של בלדות איטיות, סגנונות עממיים או פופ קצבי למשל, להגברת הנאת הצופה מגיוון המופע כולו במקביל להבלטת ייחודיות כל ביצוע. מהלך זה נעשה בבקשת ובעידוד SVT לאישור איגוד השידור האירופי, גם לכל מארחת עתידית שתרצה בכך. זאת בטענה כי הגרלת סדר השירים בכל התחרויות שהתקיימו עד היום גורמת לרוב למופע עם שירים בסגנונות מוזיקה דומים המבוצעים בזה אחר זה כדבר אשר מטשטש את ייחודיות השירים וביצועיהם.
חלל: ההפקה יוצרת חלל מצומצם ומלא יותר בנוכחות המופיעים ובאביזרי הופעותיהם עד לירכתי הבמה יחד עם קירוב הזמרים אל קדמת הבמה, במקביל לחלק בקהל העומד צפוף וקרוב אל הבמה כנוכחות בולטת כשלעצמה סביב המופיעים יחד עם הדגשת צפייתו והתחברותו למופיעים. במסגרת זו גם השתמשו בדימוי גשר ארסונד המחבר בין דנמרק לשוודיה כאשר בתחילת המשדרים ירד מתקרת האולם מסלול דמוי גשר הנמשך מעל הקהל כאשר נמתח מפתח האולם עד לבמה, ואשר שימש למופע הפתיחה של הזמרת לורין בחצי הגמר הראשון ולצעדת הנציגים עם דגלים בתחילת מופע הגמר. סידור הבמה עם המופיעים והאולם עם הקהל, באורח זה, נועד להגביר בתורו לצופים בבית את התחושה האישית לגבי כל מתחרה. זאת בטענה כי בתחרויות השנים האחרונות ובייחוד בשנת 2009 ברוסיה, היה חלל ריק גדול בין הזמרים לבין ירכתי הבמה ובין הקהל לקדמת הבמה ושדבר זה יוצר ניכור בין הקהל לזמר וכן לצופים בבית. באותו הקשר "חללי" מנוכר לגבי הצופה בבית, טענה כי זוויות וצורות הצילום מרוחקות מדי מהזמר לעיתים רבות במהלך השיר.
הגשה: אדם אחד נבחר להגשת משדרי הגמר וחצאי הגמר להפגנת אישיותו במסגרת ההגשה וכן מעורבות במעברים שבין השירים ובדברים נוספים במהלך המשדרים, כפי שהמנחה אמרה וביצעה קטעים משעשעים במהלך המשדרים ובחצאי הגמר גם ראיינה בעצמה משתתפים אשר חיכו בחדר התוצאות-"גרין רום" כאשר לכך היה תמיד מנחה-מראיין נוסף. זאת בטענה כי הנחיית התחרות משנה את אופייה בצורה אשר גם מנכרת את הצופה כאשר היא עוברת מאדם אחד לאחר באמצעות הגשה של צמד או שלישייה, אשר נעשתה באופן כמעט קבוע מ-1988.
היערכות כלל המדינות
מדינות התקשו בעיקר עקב מצבן הכללי הקשה עם חישובים כלכליים של חוסר ממון לתשלום דמי ההשתתפות לאיגוד השידור האירופי ומסע המשלחת לתחרות, לעריכת תחרויות לאומיות ואף להקמת כוח אדם של ועדה לבחירה פרטית בנציגות ולסידור והתאמת לוח השידורים לאירוויזיון. מדינות אשר לא משתתפות כבר שנים והתייחסו גם לגבי השנה, ציינו גם המשך חוסר תקציב אך בעיקר גם חוסר עניין בממשלותיהן וברשתות השידור שלהן או בציבור כך שהתחרות לא תקבל אחוזי צפייה גבוהים המניבים לרשת השידור רווח מההשקעה. גורם נוסף בכמה מהמדינות שלא משתתפות הוא אי שביעות רצון מהתנהלות התחרות.
קשיי השתתפות
אנדורה השתתפה בשנים 2004–2009 והחלטתה לא לחזור גם בשנה זו נבעה בעיקר מקשיי תקציב אך גם מכישלון לעלות לגמר התחרות מחצאי הגמר בכל שש הפעמים שהשתתפה. גם צ'כיה אשר השתתפה בשנים 2007–2009 כשלה לעבור את חצי-גמר התחרות בכל שלוש הפעמים, וטענה לחוסר עניין בציבור בצ'כיה ולהוצאת האירוויזיון מסדר העדיפויות של הפקותיה ומשדריה. מונקו השתתפה בכל התחרויות בשנים 1959–1979 ובשנים 2004–2006 כאשר כשלה גם היא לעבור את חצי-גמר האירוויזיון בשלוש הפעמים האחרונות, והתראיינה על בהודעת אי חזרתה לשנה זו אך לא ציינה סיבות. כאשר פרשה משנת 2007 טענה שהתחרות אינה הוגנת למדינות מערב אירופה ומדינות קטנות כמוה, בתקופה שההצבעה נקבעה על ידי הציבור בלבד. לוקסמבורג השתתפה בכל התחרויות בשנים 1956–1993, למעט שנת 1959, ומסרה כי אין לה כוח אדם וסדר עדיפויות כדי לחזור לתחרות גם בשנה זו, וממשלת לוקסמבורג מסרה שהשתתפות תלויה רק ברשת עם סידור התקציב וסדר העדיפויות שלה. הרשת הממלכתית של מרוקו השתתפה פעם אחת, בשנת 1980, כאשר ישראל לא השתתפה והגיעה למקום האחד לפני אחרון אשר הביא להודעת מלך מרוקו כי לא תחזור לתחרות בעתיד. הרשת המתחרה, 2M-TV, הביעה רצון להיכנס במקום, אך לא השלימה תהליך הצטרפות לאיגוד השידור האירופי, המהווה תנאי להשתתפות בתחרות.
רשת השידור הראשונה נוסדה בליכטנשטיין בשנת 2008 והחלה בשנת 2010 בהליכי הצטרפות לאיגוד השידור האירופי המהווה תנאי להשתתפות בתחרות וברצון להשתתף כבר בתחרויות 2011 ו-2012, אך עד שנת 2013 טרם קיבלה תקציב הצטרפות לאיגוד מממשלת המדינה וכן נמנעה ההצטרפות האפשרית לתחרות זו. כבר בשנת 1969 נכתב שיר שנטען כבדיחה לייצוג המדינה ובשנת 1976 נכתב שיר נוסף על מנת לייצגה, אך גם לא היה ניתן כי לא הייתה לה כלל רשת שידור.
הבחירות במדינות
התחרות הציבורית הגדולה ביותר הייתה של אזרבייג'ן במתכונת של 41 משדרים ו-70 זמרים על פני תשעה שבועות, כפי שעשתה בשנים קודמות.
פסטיבלים עצמאיים ווותיקים המשמשים לבחירת נציגות בשנה זו נערכו באיטליה ובאלבניה. איטליה שלחה את זוכה "פסטיבל השירים האיטלקי"-"סן רמו" הנערך מאז 1951, אשר היה ההשראה לתחרות האירוויזיון ואשר הזוכה בו או בין משתתפיו מייצגים את המדינה פעמים רבות כבר מהאירוויזיון הראשון בשנת 1956. אלבניה שלחה את זוכה "פסטיבלי אי קנגס" השנתי הנערך מאז 1962 ואשר הזוכה בו מייצג את המדינה מהשתתפותה הראשונה באירוויזיון 2004.
תחרויות וותיקות נוספות אשר בולטות בשנה זו הן של שוודיה, דנמרק וישראל. שוודיה ערכה את "פסטיבל השירים"-"מלודיפסטיבלן" הנהוג מהשתתפותה השנייה באירוויזיון לשנת 1959 כאשר השנה הגמר נערך באולם "פרינדס ארנה" בבירה סטוקהולם ואשר היה אפשרות לאירוח האירוויזיון, וחצאי הגמר במקומות שונים במדינה כאשר ביניהם "מאלמה ארנה" מארח תחרות אירוויזיון זו. דנמרק ערכה את תחרות "דאנסק מלודי גרנד פרי" מהשתתפותה הראשונה באירוויזיון 1957 וזו התוכנית הוותיקה בדנמרק - יותר ממהדורת החדשות הדנית, אשר בשנה זו נשברו בה שני שיאים: מספר הצעות השירים הגבוה שהגיע ועריכת התחרות הגדולה, אי פעם, באולם המכיל 15,000 צופים. ישראל ערכה את תחרות הקדם אירוויזיון הנהוגה מדי פעם משנת 1981, ואשר לרבות פסטיבל הזמר והפזמון עם נציגות בשנים 1978 ו-1979, ערכה לראשונה תחרות ציבורית לקראת האירוויזיון עם מתכונת של חצאי גמר במספר משדרים.
אמנים בולטים השתתפו והגישו הצעות בבחירות אשר נערכו בגרמניה, בשווייץ ובצרפת. גרמניה בלטה בתחרות הלאומית שלה בזכות ליהוק אמנים ידועים ובראשם "קסקדה" אשר זכתה בה. שווייץ כללה בתחרות המקדימה שבין הצעות "SF" את התמודדות ליס אסיה, נציגת המדינה בשלוש תחרויות האירוויזיון הראשונות וזוכת האירוויזיון הראשון. צרפת קיבלה הצעה עם שיר מהזמרת אן מארי דוד, נציגת המדינה בשנת 1979 והזוכה בייצוג לוקסמבורג בשנת 1973, אך לא התקבלה להיות בין 18 מועמדים סופיים לנציגות. הולנד בולטת בשנה זו בבחירה ישירה בזמרת הידועה אנוק עם שיר שלה, תוך וויתור על "פסטיבל השירים הלאומי" הנהוג מהשתתפותה באירוויזיון 1956 ואשר זוכה לצופים רבים במדינה, לעומת הבחירה בזמרות הידועות בוני טיילר ואסמה רג'יפובה מבריטניה וממקדוניה בהתאמה, ובחירות פרטיות במדינות נוספות, אשר גם בשנים קודמות לא הקפידו על תחרות ציבורית לעומת הולנד.
רוב המדינות ערכו תחרויות ציבוריות לאומיות עם שלבי חצאי גמר וגם רבעי גמר, אשר ברובן הגדול התקיימה הצבעה המשלבת ומסכמת באופן שווה את קולות הציבור כמשקל 50 אחוזים עם קולות שופטים במשקל 50 אחוזים - 50/50. בכמה מהמדינות הנורדיות והבלטיות ובהונגריה נערך סבב הצבעה נוסף בין כמה מהשירים המובילים לאחר סבב ההצבעה הראשון בתחרויות הגמר - "סופר-גמר". בעמודת תאריך סימון כוכבית-* לשנת 2012, המספר בצד ימין מתייחס לחודש ובצד שמאל ליום או למספר הימים.
התחרות והציבור
רשת SVT ומעצבי התחרות רצו להעצים את חוויית האירוע כמה שיותר לבאים. זו הייתה אחת הסיבות לבחירה במאלמה, כעיר קטנה יחסית, כאשר יכלו בקלות להקדיש את רחבי העיר לתחרות ולזמן ממושך, בקישוט הרחובות המרכזיים עם סמלי התחרות ובארגון מסיבות ופעילויות שונות במהלך השבועיים שמן החזרות הראשונות ועד לערב הגמר של התחרות. מנגד, לכניסה לאולם כקהל לתחרות התאפשר מספר כרטיסים מצומצם יותר ביחס לשנים קודמות עקב הבחירה באולם קטן, כאשר הכרטיסים לתחרות הגמר אזלו במהרה והיה גם קושי גדול ברכישת כרטיסים לחצאי הגמר. בנוסף בשנה זו נמנעה בחזרות הראשונות נוכחות ציבור ועיתונאים באולם, כדי לאפשר תנאי ריכוז והתרגלות טובים יותר לזמרים בחזרה הראשונה שלהם, והציבור היה יכול להיות נוכח רק מהחזרות השניות והלאה. אולם, נשמרו מקומות בעמידה קרוב לבמה לחברים במועדון החובבים הבינלאומי הרשמי של האירוויזיון "OGAE", כסיפוק מקומות נוספים למעריצי התחרות אשר תואם לרצון ההפקה לקרב את הקהל לבמה ולהדגיש את נוכחותו במופע לצופים בטלוויזיה.
איגוד השידור האירופי פרסם את התפלגות תוצאות הצבעת הציבור והצבעת השופטים, אשר שוקללו יחד באופן שווה בהצבעה בתחרות, כאשר בשנה פורסמו לראשונה נתוני דירוג המקום הממוצע לכל שיר על ידי הציבור ועל ידי השופטים, ולא נתונים של סכום נקודות כמו בשנים קודמות, כהתפלגות של שיטת ההצבעה החדשה המשקללת דירוג של כל השירים על ידי הציבור והשופטים, פרט למדינתם.
לקראת התחרות, נערכו "מסיבות אירוויזיון" גדולות בהן הופיעו רבים מנציגי המדינות לתחרות זו ואחרים, מתחרויות אירוויזיון קודמות. מסיבות כאלה נערכו באמסטרדם, בלונדון ובאתונה. באמסטרדם נערך המופע הגדול "Eurovision in Concert", אשר מתקיים משנת 2009 וב-2013 הופיעו בו 25 מתוך 39 נציגי תחרות זו.
היחס לשירים שנבחרו
מטבלאות יחסי-סיכוי של סוכנויות הימורים שונות וגם בקרב רישומי הימורים של הציבור אשר סוכמו בחודשים מרץ ואפריל, מוקמה דנמרק במקום הראשון ולאחריה קיבלו יחסי סיכוי גבוהים והימורים רבים גם נורווגיה, אוקראינה, הולנד, רוסיה ושוודיה ומנגד דורגו בתחתית מקדוניה, לטביה וליטא.
ארגון "פרסי מרסל בזנסון", על שם מייסד תחרות האירוויזיון, מעניק מאז 2002 שלושה תארים לשלוש משלחות אירוויזיון, ללא קשר למיקומם הסופי בתחרות. ב-2013 אלה היו הזוכים בהם:
תוצאות הצבעת ודירוג הציבור לעומת דירוג השופטים בנתוני המקום הממוצע לכל שיר:
שידור התחרות
כל רשתות השידור המשתתפות שידרו את התחרות בטלוויזיה, וכמה אף העבירו את השידור בתחנות רדיו במדינותיהן, כאשר כמעט בכל הרשתות ליוו פרשנים את משדרי הגמר וחצאי הגמר בשפת מדינותיהן. בסך הכל צפו בתחרות 170 מיליון איש לערך, על בסיס נתוני צפייה של 36 מרשתות המדינות אשר התחרו.
יתרון מכני
יתרון מכני של מכונה הוא היחס בין הכוח המופק (הכוח שהמכונה מפעילה) לכוח הנכנס (הכוח הנדרש כדי להפעיל אותה). היתרון המכני שווה גם ליחס בין הדרך שלאורכה פועל הכוח הנכנס, לבין הדרך שלאורכה פועל הכוח המופק. יתרון מכני מקיים את חוק שימור האנרגיה, כלומר תוספת הכוח אינה נוצרת יש מאין אלא באה על חשבון התנועה הקצרה יותר, תוך שימור האנרגיה הכוללת.
מכונה פשוטה ממירה כוח באמצעות יתרון מכני - כלומר מכפילה את הכוח המופעל ביחס כלשהו, אך מחלקת את המרחק שעליו מופעל הכוח, באותו יחס, תוך שימור האנרגיה (\ W):
היסטוריה
ארכימדס ביוון העתיקה בסביבות המאה ה-3 לפנה"ס חקר מכונות פשוטות וגילה את עקרון היתרון המכני, אך רק ביחסי הכוחות הסטטיים, ולא הבין שהוא קיים על חשבון המרחק שלאורכו פועל הכוח. בספרו "מכניק" משנת 1600, גלילאו גליליי הציג תאוריה כוללת דינמית של פעולת מכונות פשוטות, ואת מסקנתו החדשנית שהן משמרות אנרגיה ולא יוצרות אותה.
מושבת הכתר של מלאקה
מושבת הכתר של מלאקה (באנגלית: Crown Colony of Malacca) הייתה מושבת כתר בריטית מ-1946 עד 1957. המושבה נכנסה תחת ריבונות בריטית לאחר חתימת האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1824, והייתה חלק ממושבות המצרים עד 1946.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה המושבה על ידי היפנים והוחזקה בידיהם מ-1942 עד 1945. בעקבות פירוק מושבות המצרים לאחר המלחמה, פנאנג ומלאקה הפכו למושבות כתר בפדרציית מלאיה בעוד שסינגפור הפכה למושבת כתר עצמאית נפרדת ממלאיה. בשנת 1955, טונקו עבדול רחמן קיים פגישה עם הבריטים ודן עימם בסיום השלטון הבריטי במלאקה עם מיזוג עם האיחוד המלאי (שהוחלף אז בפדרציית מלאיה). ב-31 באוגוסט 1957, כאשר מלאיה השיגה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת, מלאקה שולבה כחלק מהפדרציה, שלימים נודעה בשם מלזיה כאשר התמזגה עם טריטוריות אחרות בבורנאו הבריטית.
רונלד קולמן
לקולמן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד על תרומתו לתחום הקולנוע והטלוויזיה. הוא נכלל ברשימת השחקנים ההוליוודיים שגם זכו באוסקר ויש להם גם כוכב בשדרת הכוכבים.
קורות חייו
קולמן נולד בריצ'מונד שבמחוז סארי באנגליה. הוא היה הילד הרביעי של צ'ארלס קולמן ואשתו מרג'ורי ריד פרייזר. הוא התחנך בפנימייה בליטלהמפטון, שם גילה שהוא אוהב לשחק על אף ביישנותו. הוא תכנן ללמוד הנדסה באוניברסיטת קיימברידג', אבל זה נמנע ממנו בגלל קשיים כלכליים עקב מותו הפתאומי של אביו מדלקת ריאות בשנת 1907.
בשנים 1908 ו-1909 הפך קולמן לשחקן חובב ידוע למדי באגודת התיאטרון של וסט מידלסקס. הופעתו המקצועית הראשונה על במת התיאטרון הייתה בשנת 1914.
מלחמת העולם הראשונה
כשעבד בחברת הספנות הבריטית בסיטי של לונדון הצטרף קולמן ב-1909 לרגימנט "לונדון הסקוטית" כחייל בצבא הבריטי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ובספטמבר 1914 חצה את תעלת למאנש לצרפת להשתתף בלחימה בחזית המערבית. ב-31 באוקטובר 1914 נפצע קולמן מרסיס בקרסול בקרב איפר הראשון. הפציעה גרמה לו לצליעה אותה ניסה להסתיר במשך כל הקריירה שלו. כתוצאה מכך שוחרר מהצבא מטעמי בריאות בשנת 1915. שחקנים הוליוודיים נוספים כמו קלוד ריינס, הרברט מרשל, סדריק הרדיק ובזיל רת'בון  שירתו אף הם ברגימנט לונדון הסקוטית במהלך המלחמה.
קריירה
רונלד קולמן החלים מפצעיו וב-19 ביוני 1916 יכול היה להופיע בתיאטרון קוליסאום בלונדון בתפקיד רהמט שייך במחזה "The Maharani of Arakan" יחד עם לנה אשוול. בדצמבר אותה שנה שיחק בדמות סטיבן ות'רבי במחזה "The Misleading Lady" מאת צ'ארלס גודארד ופול דיקי בתיאטרון פלייהאוס. במרץ 1917 גילם את ובר במחזה "Partnership" בתיאטרון רויאל קורט. עוד בתיאטרון הקורט שיחק שנה אחר כך במחזה "Damaged Goods" מאת אז'ן בריו. בפברואר 1918 הופיע קולמן במחזה "The Little Brother" בתפקיד ג'ורג' לובין.
בשנת 1920 נסע קולמן לאמריקה ושיחק בסיבוב הופעות של המחזה "The Dauntless Three" יחד עם רוברט ווריק, ובמחזה "East is West" עם פיי ביינטר. בינואר 1921 הופיע בתיאטרון בות' בניו יורק במחזה "The Green Goddess" מאת ויליאם ארצ'ר. באוגוסט 1921 שיחק בדמות צ'ארלס במחזה "The Nightcap" בתיאטרון רחוב 39. בספטמבר 1922 זכה להצלחה רבה כשהופיע בתפקיד אלאן סרגיל במחזה "La Tendresse" בתיאטרון אמפייר בניו יורק.
על אף הצלחתו הרבה בקולנוע האילם הוא לא ניצל את אחד הנכסים החשובים שלו שהיה קולו היפה. על המסך נראה קולמן לעיתים קרובות כג'נטלמן אנגלי נעים הליכות, שקולו גילם את האבירות ושיקף את הדימוי של הג'נטלמן האנגלי הטיפוסי.
סרט הקולנוע המצליח הראשון של קולמן היה ב-1930, אז היה מועמד לשני פרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור הסרטים "Condemned" ו"בולדוג דראמונד". לאחר מכן הופיע בסרטים בולטים כמו "Raffles" ב-1930, "The Masquerader" ב-1933, "Clive of India" ו"בין שתי ערים" ב-1935, "תחת שני דגלים", "השבוי מזנדה" ו"האופק האבוד" ב-1937, "אילו הייתי מלך" ב-1938, "אילו הייתי מלך" ו"שיחת העיר" ב-1942. ב-1948 זכה קולמן בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט "חיים כפולים". בעת מותו היה לקולמן חוזה עם מטרו גולדווין מאייר לשחק בתפקיד הראשי בסרט "כפר הארורים". אחרי מותו גילם את התפקיד ג'ורג' סנדרס שמאוחר יותר נשא לאשה את אלמנתו של קולמן, בניטה יום.
רונלד קולמן מוזכר ברומנים רבים. במפורש הוא מוזכר ברומן "האדם הבלתי נראה" מאת רלף אליסון בשל קולו הידוע והמקסים. לדברי הדמות הראשית ברומן הוא היה רוצה קול כמו של רונלד קולמן בהיותו קולו של ג'נטלמן או אדם מתוך המגזין אסקווייר.
ב-1945 הופיע קולמן לראשונה בתפקיד אורח בתוכנית הרדיו "התוכנית של ג'ק בני" לצדה של אשתו השחקנית בניטה יום. הופעתם הקומית בתוכנית של בני הובילה לקומדיה רדיופונית משלהם בשם "The Halls of Ivy" ששודרה בין השנים 1950 עד 1952.
חיים אישיים
קולמן היה נשוי מ-1920 ל-1934 לתלמה ריי, ומ-1938 עד למותו לבניטה יום.
רונלד קולמן נפטר ב-19 במאי 1958 בגיל 67 ממחלת ריאות חסימתית כרונית. הוא נקבר בבית הקברות של סנטה ברברה. הייתה לו בת אחת ג'ולייט בניטה קולמן שנולדה ב-1944.
ב-1975 פרסמה בתו ג'ולייט בניטה את הביוגרפיה שלו "Ronald Colman: A Very Private Person".
פרסים
קולמן קיבל את פרס ג'ורג' איסטמן מטעם "בית ג'ורג' איסטמן" על תרומתו הייחודית לאמנות הקולנוע.
לקולמן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד שבלוס אנג'לס האחד על הופעותיו בקולנוע והשני על הופעותיו בטלוויזיה.
תומר מוסקוביץ
ביוגרפיה
מוסקוביץ בוגר הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותו ביצע אצל המשנה לנשיא בית המשפט העליון, מנחם אלון. עבד כעורך דין במשרדו של דוד גלס.
ב-2001, אחרי עשור במגזר הפרטי, מונה ליועץ המשפטי של משרד העבודה והרווחה ולאחר איחודו עם משרד התעשייה והמסחר ב-2003 שימש היועץ המשפטי של משרד התמ"ת. בשנים 2007–2009 שימש משנה למנהל מנהלת סל"ע.
בשנים 2010–2015 שימש מנכ"ל חברת הבנייה "משה"ב חברה לשיכון בנין ופתוח".
בדצמבר 2015 מונה למנהל רשות האכיפה והגבייה.
בנובמבר 2020 החליט שר המשפטים אבי ניסנקורן להאריך את כהונתו בשלוש שנים נוספות, עד דצמבר 2023.
ביולי 2021 הכריזה שרת הפנים, איילת שקד כי בכוונתה למנות את מוסקוביץ למנכ״ל רשות האוכלוסין וההגירה ומינויו אושר ב-22 באוגוסט 2021.
משך תפקידו נקצב ל-4 שנים, אך כבר ב-31 בינואר 2023 הכריז על התפטרותו לאחר פחות משנתיים, יש הטוענים שעל רקע מתיחות בינו לבין שר הפנים הנכנס - אריה דרעי.
במאי 2023 הודיע שר הפנים משה ארבל על מינוי מוסקוביץ׳ ליו״ר הוועדה הקרואה של מועצה מקומית צור הדסה.
חיים אישיים
מוסקוביץ נשוי לרונית ואב לשישה ילדים, מתגורר באלון שבות שבגוש עציון. אמו היא בת דודתם של איש המוסד מייק הררי ושל האלוף והשר רחבעם זאבי.
אוטו פון ברייטקופף
אוטו פון ברייטקופף (בגרמנית: Otto von Breitkopf; 22 בנובמבר 1858 – 14 באוגוסט 1939 ) היה גנרל בווארי שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוביל ברייטקופף את הדיוויזיה שלו בחזית המערבית ולחם עיצה בלורן, איפר ומלחמת החפירות בפלנדריה ובארטואה עד לפרישתו ב-19 במרץ 1915. על פעולותיו בקרבות הוא עוטר במסדר ההצטיינות הצבאי דרגה ראשונה עם חרבות. לאחר פרישתו קיבל ברייטקופף דרגת גנרל חיל הרגלים ב-16 בינואר 1917.
בסוף אוגוסט 1914, החיילים בפיקודו ביצעו פשעי מלחמה לכאורה בעיריית מייקסה על ידי ירי בעשרה אזרחים ללא הבחנה והרס 36 מבנים. על כך, ברייטקופף נידון למוות שלא בפניו על ידי בית משפט מחוזי צרפתי בנאנסי ב-5 בדצמבר 1923. אף על פי שהוא לא היה במקום בזמן המדובר וגם לא הורה על אמצעי ענישה הולמים, לאורך כל המערכה הוא התבטא נגד כל פעולה הנוגדת את חוקי המלחמה. בשל המצב, החליטה המחלקה הפלילית החמישית של בית המשפט של הרייך בלייפציג לבטל את ההליכים.
לאחר המלחמה התגורר ברייטקופף במינכן, עד מותו ב-14 באוגוסט 1939.
אמיתה קיצית
אַמִּיתָה קֵיצִית (שם מדעי: .Visnaga daucoides Gaertn, שם נרדף: Ammi visnage), הוא צמח עשבוני חד-שנתי, זקוף וגבוה (מעל חצי מטר), קירח, ירוק בהיר וצפוף עלים ממשפחת הסוככיים. העלים ארוכים, גזורים-מנוצים לאונות ארוכות, נימיות או דמוי סרגל וכל האונות הסופיות של כל העלים הן סרגליות או נימיות ואינן משוננות. הסוככים גדולים ובעלי סוככונים רבים. הפרחים קטנים ולבנים ומפיצים ריח נעים. הפרי הוא דו-זרעון קירח, מאורך וקטן. הסוכך עם הבשלת הפרי סגור, קרנותיו נסגרות ונפתחות בהירטבו בגשם (בשונה מאמיתה גדולה).
לפי המיון העכשווי אמיתה קיצית (Visnaga daucoides) משויכת לסוג Visnaga, שכולל מין נוסף מדרום איטליה ועד לסיציליה, ולא לסוג אמיתה (.Ammi L), שמונה , מלבד אמיתה גדולה עוד 2 מינים נוספים שגדלים בר רק באיים האזוריים.
מאפיינים
אמיתה קיצית היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים תיכוני, זקוף, מסתעף בעיקר בחלקו העליון, קירח וגובהו 30 עד 70 ס"מ. היא בולטת בצבעה הירוק בהיר, בצפיפות עליה, בסוככים צפופים ובהרבה פרחים קטנים ולבנים.
הגבעולים מצולעים-מעוגלים ומסתעפים.
העלים מסורגים, ללא לוואים ועם פטוטרות ארוכות, מורחבות בבסיסן בצורת נדן החובק את מפרק הגבעול. מרבית העלים גזורים-מנוצים פעמיים עד שלוש פמים לאונות נימיות, ארוכות או סרגליות. האונות הסופיות של כל העלים שלה הן נימיות או סרגליות, ואינן משוננות, בשונה מאמיתה קיצית שאונות הסופיות של העלים שלה או לפחות של העלים העליונים דמויות אזמל או מוארכות ושפתן משוננת.
התפרחת היא סוכך מורכב ומרובה סוככונים, גדול, קוטרו 10 ס"מ, נישא לרוב בקצה הגבעול ולעיתים גם על ענפים צדדיים. בבסיס הסוכך מעטפת שקצרה מקרנות הסוכך והיא מורכבת מ-3 עד 5 עלים (חפים) גדולים, מנוצים-גזורים 2 פעמים, שאונותיהם נימיות.
קרנות הסוכך נסגרות בהבשלה או בהתייבשות כעין קן או מטאטא, בשונה מאמיתה גדולה שקרנות הסוכך שלה נשארות פתוחות.
הסוככונים רבים בכל סוכך ומרובי פרחים. קרנות הסוכך שנושאות את הסוככונים אינן שוות זו לזו. בתחתית הסוככון מעטפית שעליה (חפיות) מרובים, דמוי מרצע ותמימים.
הפרחים לבנים, מפורדי עלי כותרת, דו-מיניים ואורכם 1 עד 2 מ"מ. פרחי ההיקף גדולים מהפרחים הפנימיים ולא סימטריים, הם ניכרים בעלי הכותרת החיצוניים שהם גדולים מהאחרים.
חמשת שיני הגביע בלתי ניכרות.
הכותרת בת 5 עלים נפרדים לבנים-ירקרקים. עלי הכותרת החיצוניים של הפרחים ההיקפיים אינם גדולים משאר עלי הכותרת שבסוכך.
השחלה תחתית, בת 2 עלי שחלה מאוחים ו-2 מגורות חד-זרעיות. בראשה נמצא כנית - גופיף שטוח או חרוטי המחולק בדרך כלל לשתיים ומפריש צוף. מן הכנית עולים 2 עמודי שחלה מפושקים ומורחבים בבסיסם לדיסקוס. הצופן מתפתח בבסיס עמוד השחלה והוא משותף לבסיס עמוד השחלה ולכנית.
הפרי דו-זרעון, המורכב מ-2 פרודות חד-זרעיות. דו-זרעון הוא של מפרדת, אלא שבעצם הוא פרי מדומה, כיוון שהוא מתפתח משחלה תחתית. בשלב הפרי הירוק הפרודות מעורות זו בזו באמצעות עמוד ביניים, שהוא המשכה של מצעית הפרח. הן נפרדות במהלך ההבשלה זו מזו לאורך התפר שהוא שטח המגע שבין הפרודות.
העלווה מתחילת ינואר ועד תחילת אוקטובר. הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת אוקטובר.
בית גידול ותפוצה
אמיתה גדולה גדלה בקרקעות כבדות ואדמות שחף של בתי-גידול מופרעים, בצדי דרכים, בשדות מעובדים, בשוליהם, ובשדות בור, בעיקר בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים. התפוצה העולמית היא מקרונזיה, ומאגן הים התיכון ועד חצי האי-ערב והאזור האירנו-טורני של מערב אסיה (אירן ועיראק). בישראל היא גדלה בשפלה ובהר, בנגב צפוני, בבקעה, בגולן ובסיני.
שימושים רפואיים על פי מקורות קדומים ועד ימינו
מדיווחיהם של הרופאים הקלאסיים עולה כי זרעי הצמח שימשו, בין היתר, לטיפול בהכשות ובעקיצות של בעלי חיים ארסיים, לזירוז הווסת ולניקוי מערכת המין הנקבית. בימינו משמשים הזרעים ברפואה העממית להמסת אבנים בכליות ולריפוי דלקות בדרכי השתן.
שמעון בן יהונתן
שמעון (שים) בן יהונתן (נולד ב-19 בדצמבר 1942) הוא כדורגלן ומאמן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני בקבוצת הפועל תל אביב.
קריירת משחק
בן יהונתן גדל בשכונת שפירא בתל אביב, החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של גדנ"ע יהודה, וכשהיה בן 17 עבר לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב. לקבוצה הבוגרת של המועדון עלה בשנת 1961, ושנה אחר כך הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-8 בדצמבר 1962 בישל לגדעון טיש את שער הניצחון בדרבי מול מכבי תל אביב.
בעונת 1965/1966 זכה עם הפועל תל אביב באליפות, תחת הדרכתו של המאמן דוד שווייצר, ולצידם של שבי בן ברוך, דני בורסוק, ג'ורג' בורבה, יחזקאל חזום ושייע פייגנבוים. בעונה זו כבש את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בניצחון 2–0 על מכבי שעריים. בעונה שלאחר מכן פתח בהרכב הקבוצה בגמר אליפות אסיה לקבוצות, בו ניצחה הפועל תל אביב 2–1 את אלופת מלזיה, והפכה לזוכה הראשונה בטורניר.
בעונת 1968/1969 זכה עם הפועל תל אביב באליפות נוספת, תחת הדרכתו של המאמן רחביה רוזנבוים. במחזור ה-23 בעונה זו כבש בן יהונתן שער בדרך לניצחון קבוצתו 2–1 על בני יהודה תל אביב. בעונה שלאחר מכן שוב הגיע עם הפועל תל אביב לגמר אליפות אסיה, אך הפעם הפסידה הקבוצה לאלופת איראן. ב-6 במרץ 1971 כבש בן יהונתן צמד שערים בניצחון 4–2 על בית"ר ירושלים.
בשנת 1972 זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 0–1 על הפועל ירושלים במשחק הגמר. באותה עונה שימש גם כמאמן זמני לתקופה קצרה. גם בשנת 1975 שימש כמאמן הפועל תל אביב לתקופה קצרה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל, לאחר שכבש במהלך הקריירה 8 שערי ליגה במדי הפועל תל אביב, והיה חלק בלתי נפרד מהגנת הקבוצה במשך שנים רבות, לצידם של השוער אריה בז'רנו, המגן השמאלי נחמן קסטרו והבלמים דוד פרימו וקיקו רחמינוביץ'. בן יהונתן נכלל בסגל נבחרת ישראל, אך לא הופיע במדיה במשחק רשמי.
קריירת אימון
בשנת 1986 מונה שוב למאמן הפועל רמת גן, אך פוטר לאחר שלושה מחזורים והוחלף בלופא קדוש. במהלך עונת 1988/1989, אשר בסופה ירדה הפועל תל אביב לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה, הוזעק בן יהונתן לשמש כמאמן חירום, לפני מינויו של אליהו עופר.
הר אנגנה
הר אנגנה (באנגלית: Angna Mountain) הוא הר הממוקם על האי באפין בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר נמצא ברכס הרי באפין, המהווים חלק מהקורדילרה הארקטית.
גובהו של ההר 1,710 מטרים מעל פני הים, והוא ההר התשיעי בגובהו בהרי באפין.
הוא מתנשא לגובה של 1,510 מטרים מעל סביבתו (ההר ה-16 בהתנשאותו בנונאווט).
הגן הדוגמאי
הגן הדוגמהי או הגן לדוגמה היה גן הילדים העירוני הניסויי הראשון, שהוקם בתל אביב כשלוחה של מכללת לוינסקי לחינוך.
שמו הרשמי של הגן היה "גן ילדים ו'", והיו שכינו אותו גם "גן שחר" מכיוון ששכן ברחוב השחר 10, על אדמת מגרש שתרם אליהו ספיר, מנהל סניף יפו של בנק אנגלו-פלשתינה.
הגן הוקם בשנת 1926 במבנה שהיה צמוד לגמנסיה הרצליה על גבול שכונת אהל משה, ביוזמת המחנך העברי יחיאל הלפרין, שגם ניהל אותו לסירוגין למן הקמתו ועד 1933. את הלימודים בגן ניהלו הגננות תרצה קטינקא, מרים אסף וטובה חסקינה, מראשונות הגננות העבריות בארץ ישראל.
שפת הלימוד בגן הייתה עברית, ובמסגרתו יכלו סטודנטים לחינוך להתנסות בשיטות חינוך ולימוד חדשות. הגן סיפק לילדים בגיל גן חובה סביבה עתירת גירויים, שיעורי מוזיקה עם פסנתר שרכש הלפרין בכספו, גינון ועוד. ספרי הילדים והשירים שהיו חלק מתוכניות הלימוד בגן נכתבו על ידי הלפרין בעצמו ולמשימה הוא גייס גם את המשוררים יואל אנגל ומנשה רבינוביץ. הגננות עצמן עברו השתלמויות בנושאי הלימוד והרצאות בשעות הערב בנושאים שונים הקשורים לגיל הרך - חשיבות המשחקים, תזונת ילדים, מחלות ילדות ועוד, ומועצת הגננות הייתה עורכת אספות במבנה הגן.
המחנך צבי שרפשטיין ביקר בגן וכתב:
בשנת 1931 ביקר בגן הלורד רדינג וזכה לקבלת פנים חגיגית שכללה שירה בליווי תזמורת. בשנת 1937 ניסה צוות הגן לגייס תרומות לפעילות הגן באמצעות תערוכה של יצירות של ילדי הגן. בשנת 1945 תרמו ילדי הגן את דמי החנוכה שקיבלו למגבית ההתגייסות.
בין הילדים שהתחנכו בגן היו הסופרת נתיבה בן יהודה, בן עמי פכטר מנופלי שיירת יחיעם.
המבנה שבו פעל הגן עדיין קיים ועדיין משמש כגן ילדים בשם "גן ילדים ו'", המחולק כיום לגנים "כוכב השחר", "איילת השחר", "טל השחר" ו"השחר העולה".
סוכן (ספורט)
סוכן ספורט הוא מי שמייצג אנשים העוסקים בספורט מקצועי, כעצמאים או כעובדי חברה העוסקת בסוכנות ספורט.
תכולת התפקיד
תפקידו העיקרי של סוכן הספורט הוא מציאת מקורות הכנסה ללקוחותיו. סוכני הספורט אחראים להתקשרות הראשונית עם בעלי קבוצות, מנהלים, וכל גוף מסחרי אחר שעשוי לרצות בשירותיו של הלקוח, ניהול המשא ומתן על חוזי עבודה, וליווי במהלך העבודה. סוכנים מטפלים לעיתים קרובות גם ביחסי הציבור של לקוחותיהם, ואף בייעוץ פיננסי בכל ההיבטים של כספי הלקוח, החל מהשקעות ועד הגשת דו"חות מס.
בשל אורך החוזים ומורכבותם, סוכני ספורט רבים הם משפטנים או שיש להם רקע בנושא. סוכנים בדרך כלל גם בקיאים בתחום הכספים, הניהול העסקי, ניתוח פיננסי וסיכון, כמו גם ספורט. מקובל מאוד שסוכנים ייצגו מספר לקוחות בו זמנית.
שכר
שכר הטרחה של סוכני ספורט נע בדרך כלל בין 4 ל-10 אחוז מחוזהו של הלקוח. סוכני NFL אינם מורשים לקבל יותר מ-3%, וסוכני NBA לא יותר מ-4% מחוזי המשחק של הלקוח.
ליאופריק
ליאופריק, רוזן מרסיה (Leofric, Earl of Mercia; סוף המאה ה-10 – 30 בספטמבר 1057) היה מייסדם של שני המנזרים בקובנטרי (Coventry) ובמאץ' וונלוק (Much Wenlock) שבאנגליה, ונודע בעיקר בנישואיו לליידי גודייבה, אשר שכנעה אותו להקל על מיסי התושבים בעיר קובנטרי. למרות יצוגו השלילי באגדות עם נחשב כיום ליאופריק על ידי היסטוריונים כאדם נדיב ומנהיג חזק אשר היה מוערך בקרב בני זמנו, ונכתבו עלייו אגדות עם המציירות אותו באור שלילי מאות שנים לאחר מותו.
משפחתו
ליאופריק נולד לרוזן ליאופוויין (Leofwine, Ealdorman of the Hwicce) אשר חי בשנים 950–1028. לא הרבה ידוע על חייו הפרטיים, אך מלבד אח ממחוז נורת'מן אשר נהרג בשנת 1017, היו ללאופריק עוד שני אחים, אדווין, אשר נהרג בשנת 1039, וגודווין, אשר נפטר בסביבות שנת 1057. לליאופריק היו מספר נשים במהלך חייו, הידועה שבהן הייתה ליידי גודייבה, שהתחתנה עמו לאחר שהתאלמנה מבעלה הקודם.
ליאופריק בתרבות
דמותו של ליאופריק הופיעה במספר יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות:
אלן ויליס
אלן ויליס (14 בדצמבר 1941 - 9 בנובמבר 2006) הייתה עיתונאית, פובליציסטית, מבקרת מוזיקה ופעילה פמיניסטית.
ביוגרפיה
בשנת 1969 הייתה בין מיסדי רדסטוקינגס, קבוצה פמיניסטית רדיקלית מניו יורק. אחת הפעולות המוקדמות של הקבוצה הייתה ב-13 בפברואר 1969, כאשר חברותיה פרצו לאולם בעת שימוע חקיקה בוועדה לבריאות הציבור של מדינת ניו יורק, אשר שקלה רפורמה בחוק ההפלות. הן התנגדו לעצם קיום הדיון, ושאלו: "למה 14 גברים ורק אישה אחת ברשימת הדוברים—וזו נזירה?" יו"ר הוועדה השיב כי אלה הם מומחים לנושא, מה שעוד יותר הרגיז את נשות רדסטוקינגס, אשר עמדתן הייתה שאין מומחים טובים יותר בנושא הפלות מאשר נשים, ושצריך לבטל את חוקי ההפלות, לא לעשות בהם רפורמה. בתחילת שנות ה-1970, רדסטוקינגס היו ידועות בשל אירועי "speakouts", וכן בשל אירועי "בזק" (zap), שהיו אירועי פעולה ישירה, וכן תיאטרון רחוב בנושא של הזכות להפלה.
בשנות ה-80, הקימה קבוצה בשם No More Nice Girls שפעלה למען הזכות להפלות.
השקפות ודעות
ויליס הייתה אחת הראשונות שהקימו זעקה נגד הפמיניסטיות האנטי-פורנוגרפיה בשל מה שהיא ראתה כפוריטניזם, סמכותנות מינית, ואיום על חופש הביטוי. המסה שכתבה ב-1981 בשם Lust Horizons: Is the Women's Movement Pro-Sex? (אופק התשוקה: האם תנועת הנשים היא פרו-סקס?) הוא המקור של המונח "פמיניזם פרו-סקס". הפמיניסטיות שהתנגדו לזרם האנטי-פורנוגרפיה קידמו את הרעיון שסקס הוא מקור הנאה לנשים, והחשיבו את המאמצים של תנועת האנטי-הפורנוגרפיה כעומדים בקנה אחד עם המלחמה של הימין הפוליטי השמרני בסקס ומיניות.
חיים אישיים
הייתה נשואה לפרופסור סטנלי אהרונוביץ, מרצה לסוציולגיה באוניברסיטת ניו יורק. להם בת אחת נונה ויליס-אהרונוביץ.
שמילי אונגר
שמואל (שמילי) דוד אונגר הוא זמר חסידי אמריקאי.
ביוגרפיה
שמילי משתייך לחסידות סאטמר ומתגורר בעיירה מונרו בניו יורק בארצות הברית.
קרירה מוזיקלית
את דרכו בעולם המוזיקה החסידית התחיל כחבר במקהלת "שירה" ובמקהלת "זמירות".
בשנת 2016 הוציא את אלבום הבכורה שלו בשם שמואלי-2. האלבום הופק על ידי נפתלי משה שניצלר ובו לחנים של משה לאופר ופינקי ובר, נפתלי משה שניצלער, איצי וולדנר, יוסי האניג ובריו חקשור, ועיבודים של משה לאופר ויואלי דיקמן.
באוגוסט 2017 הוציא את הסינגל הראשון מתוך האלבום (שיר הנושא של האלבום) מאך א ברכה שזכה ליותר מ-7 מיליון צפיות ברשת החברתית יוטיוב.
בשנת 2018 הוציא את אלבומו מאך א ברכה (תעשה ברכה), האלבום הופק על ידי נפתלי משה שניצלר ובו לחנים של פינקי ובר, הערשי רוטנברג, בערי וובער, נפתלי שניצלער, הערשי ויינברגר, שמואלי ויונה ליפשיץ. פרסום האלבום לווה בשלט חוצות בכניסה לירושלים, דבר שזמרים אחרים בתחום לא עושים.
ב-2019 השתתף באלבום טביעת אצבע - לחני ר' ישראל באדאנסקי בהפקת נפתלי משה שניצלר.