cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאונת הדרכים בטבריה
התאונה
התאונה אירעה בכביש 77 בשעה 01:17 לפנות בוקר. בני המשפחה נסעו במכוניתם מדגם מיצובישי גרנדיס בכביש ממערב למזרח בכיוון אל טבריה. בתחילת הירידה בכביש אל הכנרת הרגיש אבי המשפחה שנהג במכונית שבלמיה אינם פועלים ומהירותה גוברת והולכת. הוא התקשר בטלפון למשטרה וביקש את עזרתה. ניידת נשלחה לכיוונם אך לא הספיקה להגיע בטרם אירעה התאונה.
ארבע דקות לאחר תחילת השיחה הטלפונית הגיעה מהירות המכונית ל-130 קילומטר לשעה. בעיקול חד של הכביש עברה המכונית מחמת המהירות הרבה מעל גדר ההפרדה שמעברה השני היו הנתיבים הנגדיים. היא פרצה את גדר הבטיחות בשולי הכביש מעברו הנגדי, הדרדרה במדרון שמעבר לגדר ופגעה בסלע ים. שם נעצרה תנועתה והיא עלתה באש. רעשי התאונה נשמעו בקו הטלפון שבין המכונית למוקד המשטרה, שנשאר פתוח.
שמונת הנספים הובאו לקבורה בצפת.
בעקבות התאונה
ביוני 2012 נתרמו לארגון "איחוד הצלה" שני אופנועים על שם ההורים שנספו בתאונה.
עקב חומרת התאונה מינו משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועדה מקצועית לחקירת נסיבותיה. חוקרי תאונות דרכים של משטרת ישראל וחוקרים מטעם הטכניון שחזרו את נסיעת המכונית פעמים אחדות, בניסיון לגלות את הגורם לתאונה. באוגוסט 2013 פורסם דו"ח חקירת התאונה, ולפיו לא נמצאה עדות לפגם בדגם המכונית שגרם להאצה הבלתי נשלטת של הרכב, אך נמצא כי שימוש ממושך בבלמים, גרם לכשל מוחלט שלהם עקב שחיקה, חימום והתפוררות של הרפידות.
בפברואר 2015 אושרה פשרה בין הילדה שניצלה ובין חברת הביטוח "שומרה", לפיה הילדה תקבל פיצוי בסך 4.5 מיליון ש"ח.
מעוף הצרעה
מעוף הצרעה (באנגלית: Hornet Flight) הוא ספר מאת הסופר הבריטי קן פולט. הספר יצא לאור ב-2002. עלילת הספר עוסקת במבצעי המודיעין הבריטי, על רקע מלחמת העולם השנייה, והאירועים המתוארים בו ריאליים.
עלילה
עלילת הספר מתרחשת בשנת 1941. מפציצי חיל האוויר הבריטי חוצים את תעלת למאנש למשימות הפצצה אולם מיורטים על ידי מטוסי חיל האוויר הגרמני. באותה עת באי קטן ליד דנמרק, האראלד אולופסון, נער מבריק בן שמונה-עשרה, נתקל במתקן גרמני סודי המתברר לו כתחנת מכ"ם חדשנית. בעוד חיל האוויר הבריטי מתכונן לבצע את מתקפה אווירית רחבת היקף, המתקן שאראלד גילה יכול לשנות את פני המלחמה. דיגבי הור, איש מודיעין בריטי המקורב לוינסטון צ'רצ'יל, ראש הממשלה של בריטניה, מפעיל את הרמיה מאונט, צעירה בריטית ובת של דיפלומט שכיהן בעבר בדנמרק, כסוכנת מפעילה של רשת ריגול בריטית בתוך דנמרק והיא פועלת כדי לסייע להאראלד. ככל ששעת המתקפה מתקרבת, מתברר להאראלד שהאחריות להעביר מידע לאנגליה מוטלת על כתפיו ועל כתפי חברתו. הדרך היחידה העומדת בפניהם היא מטוס ישן ונטוש, שאיש לא מאמין שיצליח להתרומם מעל פני הקרקע. נרדפים על ידי האויב ועל ידי משתפי פעולה, כמעט ללא כל הכשרה, כמעט ללא דלק, הם נושאים בידם את תקוותה היחידה של בריטניה למנוע אסון.
פיקוד המבצעים המשולב (קנדה)
פיקוד המבצעים המשולב הקנדי (באנגלית: Canadian Joint Operations Command, CJOC; בצרפתית: Commandement des opérations interarmées du Canada, COIC) הוא אחד משני הפיקודים המשולבים של הכוחות המזוינים הקנדיים והשני הוא פיקוד כוחות המבצעים המיוחדים של קנדה. פיקוד המבצעים המשולב הוכרז במאי 2012 כתוצאה מהצעדים לחיסכון בעלויות בתקציב הפדרלי של 2012 באמצעות מיזוג פיקוד קנדה, פיקוד כוח המשלוח הקנדי ופיקוד התמיכה הקנדית תחת מבנה משולב של פיקוד ובקרה.
צוות הפיקוד מורכב ממפקד של שלושה כוכבים, בסיוע שלושה סגנים מפקדים בעלי שני כוכבים, אחד לכל אחד משלושת המרכיבים העיקריים (פיקוד יבשתי, משלוח ותמיכה). הצוות מדווח לרמטכ"ל הקנדי.
תפקידו "לצפות ולבצע מבצעים של הכוחות הקנדיים, לפתח, לייצר ולשלב יכולות כוח מבצעיות משולבות."
NGC 3384
NGC 3384 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים אריה, הנמצאת במרחק של כ-36.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת אריה I. הגלקסיה נמצאת כ-10 מעלות ממזרח לכוכב הבהיר רגולוס וכ-7 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב θ באריה. כ-7 דקות קשת מדרום מערב לה נמצאת M105 ובמרחק דומה מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 3389, שבניגוד ל-NGC 3384 ול-M105, אינה שייכת לקבוצת אריה I, אלא נמצאת במרחק של כ-70 מיליון שנות אור ממערכת השמש, כפול ממרחקה של NGC 3384.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות מדרגה 10.85 והיא התגלתה ב-11 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון I.18 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1786. הרשל זיהה גם את M105 הסמוכה (התגלתה שלוש שנים קודם על ידי פייר מאשן) שקיבלה את הציון I.17 ושתיהן תוארו יחד כשתי ערפיליות מתוך שלוש, שתיהן בהירות מאוד, גדולות למדי ועם מרכז בהיר בהרבה מהשוליים. הערפילית השלישית שהוזכרה היא NGC 3389 שהתגלתה על ידיו גם כן באותו לילה וקיבלה את הציון II.48 כשהיא מתוארת כעמומה ומאורכת. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן מספר פעמים ורשם אותה כערפילית מספר 758 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833, וככל הנראה, באחת מהתצפיות הוא זיהה אותה בטעות כערפילית חדשה ונתן לה גם את המספר 751. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 2207 (וככל הנראה גם כ-GC 2196) ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 3384, כשהיא מתוארת כבהירה, גדולה, עגולה ומתבהרת באופן חד לכיוון מרכזה, ובנוסף הוא הכניס את הערפילית שג'ון הרשל זיהה כ-GC 2196, כ-NGC 3371.
תכונות
גודלה הזוויתי של NGC 3384 הוא כ-5.5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-58,500 שנות אור, כ-60% מקוטרו של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כשמינית ממסת שביל החלב, כאשר כמחצית ממנה היא מסת הכוכבים שבה, והמחצית השנייה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. נראה שמרכז הגלקסיה צפוף מאוד, וברדיוס של כ-2,400 שנות אור בלבד, מרוכזת מסה של כ- מסות שמש, שכ- מסות שמש ממנה היא של חור שחור על-מסיבי. את הגלקסיה מקיפה מערכת גדולה של כ-100 צבירים כדוריים.
NGC 3384 ו-M105 מוקפות בטבעת ענקית של מימן נייטרלי (אזור H I) שקוטרה כ-650,000 שנות אור. הטבעת התגלתה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בתצפיות בגלי רדיו ונחשבה לשריד של ענן הגז שממנו נוצר צביר הגלקסיות אריה I. בשנת 2010 התברר שהטבעת מופיעה גם בתצפיות בתחום העל-סגול של טלסקופ החלל גלקס ונמשכת ממנה שלוחה שמגיעה עד ל-M96. כיום משערים שהטבעת נוצרה מהתנגשות של M96 עם NGC 3384 שארעה לפני כ-1.2 מיליארד שנים ושפזרה את הגז הנייטרלי שהיה בגלקסיות. הקרינה העל-סגולה מראה שבתוך טבעת הגז מתרחשת יצירת כוכבים חדשים.
אור בין האוקיינוסים
אור בין האוקיינוסים (באנגלית: The Light Between Oceans) הוא סרט טרגדיה-רומנטי אשר עלה לאקרנים בספטמבר 2016, ושנכתב ובוים בידי דרק סיאנפרנס. הסרט מבוסס על אודות הרומן ההיסטורי בעל אותו השם מאת מ. ל. סטדמן. בסרט מככבים בתפקידים ראשיים מייקל פסבנדר, אליסיה ויקנדר ורייצ'ל וייס, והוא מהווה קופרודוקציה בין ארצות הברית, ניו זילנד, אוסטרליה והממלכה המאוחדת. הסרט מגולל את סיפורו של שומר מגדלור ורעייתו אשר הצילו תינוקת אובדת מן הים, ולאחר מכן אימצו וגידלו אותה. שנים לאחר מכן, בני הזוג מגלים את זהות אמה הביולוגית של הילדה אותה אימצו וניצבים בפני הדילמה המוסרית של מעשיהם.
בכורתו העולמית של אור בין האוקיינוסים הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-73 ב-1 בספטמבר 2016, והיה מועמד לפרס אריה הזהב. הסרט הופץ באמריקה הצפונית בידי סרטי טאצ'סטון ב-2 בספטמבר 2016, והוא הסרט האחרון של אולפני דרימוורקס שהופץ בידי אולפני וולט דיסני במסגרת עסקה שנחתמה בין שני האולפנים ב-2011. בממלכה המאוחדת עלה הסרט לאקרנים ב-1 בנובמבר 2016, וזכה קיבל ביקורות מעורבות וגרף כ-26 מיליון דולר אמריקני ברחבי העולם.
עלילה
תומאס "טום" שרבורן, גיבור מלחמת העולם הראשונה בעל הפרעת דחק פוסט-טראומטית, סובל מבדידות, אשמה וטראומות מימי המלחמה. כשהוא מגיע לכפר קטן בשם יאנוס, הוא מחליף את השומר הישיש של המגדלור, אשר עומד בנקודת המפגש בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס הדרומי ומשמש כנתיב לספינות. הוא מתאהב בנערה מקומית בשם איזבל גרייסמרק, והם נישאים זה לזה ב-1921. הזוג הטרי הוא חשוך ילדים, ובתוך שלוש שנים ניסיונותיה של איזבל להרות נגמרים בשתי הפלות, והיא מתחילה לחשוש שמא לעולם לא תהפוך לאם. זמן קצר לאחר ההפלה השנייה של איזבל, סירת משוטים ובה גבר ללא רוח חיים ולידו תינוקת שנולדה זה עתה, נשטפת אל חופי המגדלור, וטום יודע שהחוק מחייב אותו לדווח לרשויות על התגלית. עם זאת, איזבל חוששת כי התינוקת תישלח כמעט בוודאות לבית יתומים ומנסה לשכנע את טום לקחת את התינוקת ולגדלה כאילו הייתה בתם הביולוגית, וטום מסכים באי-רצון. הוא קובר את גופת הגבר באי, וביחד עם איזבל מחליטים לקרוא לילדה לוסי.
כאשר טום ואיזבל נוכחים בטקס ההטבלה של לוסי בכנסייה המקומית, מבחין טום באישה ששמה האנה רונפלדט, כורעת על ברכיה בפני מצבה ועליה שמותיהם של בעלה המנוח פרנק רונפלדט ובתם התינוקת גרייס אלן, שאבדו בים באותו היום בו מצא את לוסי, 26 באפריל 1923. טום חושש שלוסי היא למעשה בתה הנעדרת של האנה, וכתוצאה מרגשות אשמה כותב מכתב בעילום שם להאנה ובו הוא כותב שבעלה נח בשלווה בין זרועות האל ובתה חיה באושר בידיים טובות. ארבע שנים לאחר מכן, טום, איזבל ולוסי, המקיימים חיים אידיאליים ומאושרים, משתתפים בטקס לציון יום השנה למינויו של טום לשומר המגדלור, והם מנהלים שיחה עם האנה ואחותה, גוון פוטס. הם מבינים שפרנק היה גרמני, והם נישאו זמן קצר לאחר המלחמה. אנשים רבים הכפישו את פרנק והאנה והפריעו למהלך חייהם, רק משום שהיה גרמני. נואש מההצקות, נמלט פרנק מן העיר, בה חי עם האנה, יחד עם בתו התינוקת גרייס אל הים בסירת משוטים קטנה.
רגשות האשם של טום מתגברים, והוא שולח את הרעשן שהחזיקה לוסי כאשר נמצאה על ידו אל האנה. האנה מדווחת למשטרה שמציעה פרס למי שיזהה את הרעשן. אחד מחבריו של טום מדווח למשטרה כי הרעשן נמצא אצל טום, והמשטרה מבינה שטום מצא את לוסי ואחראי לכאורה למותו של פרנק. טום נוטל עליו את מלוא האחריות, וטוען שהוא זה ששכנע את איזבל לגדל את לוסי. איזבל זועמת שטום הודה שלקחו את לוסי מהסירה ומנתקת איתו את הקשר בשעה שזה במעצר. לוסי מוחזרת למשפחתה הביולוגית, אך תחילה דוחה את אמה הביולוגית ושונאת אותה משום שאינה מכירה אותה. היא מסרבת לענות לשמה האמיתי "גרייס" ואפילו בורחת מביתה לכיוון המגדלור.
המשטרה מאשימה את טום ברצח פרנק, ואינה מסוגלת לגבות עדות ברורה מאיזבל. לוסי בורחת במטרה לחפש את המגדלור, וצוות חיפוש נשלח לחפש אחריה. בסופו של דבר לוסי נמצאת בריאה ושלמה, אך האירועים מובילים את האנה להודות כי לוסי שייכת לאיזבל. האנה מבטיחה להחזיר את לוסי לאיזבל ברגע שהאחרונה תעיד נגד טום. בשעה שטום מובל למשפטו באלבני, איזבל קוראת מכתב שטום שלח לה, בו הוא מתוודה לאהבתו כלפיה. איזבל אצה אחר הסירה, וסולחת לטום. לוסי החלה סוף סוף ליצור קשר עם אמה הביולוגית וסבה, שהסכימו לקרוא לה "לוסי גרייס" כפשרה.
ב-1950, לוסי-גרייס רתרפורד הבוגרת (קארן פיסטוריוס), מלווה בבנה התינוק כריסטופר, מגיעה אל ביתו של טום. היא לא יצרה קשר עם משפחת שרבורן כבר יותר מעשרים שנה, שכן הם הסכימו לא ליצור עמה קשר עד שתתבגר. לוסי-גרייס מגיעה זמן לא רב אחרי שאיזבל נפטרה. היא מבקשת מטום לשמור עמו על קשר, שכן הוא דמות האב היחידה שהכירה. הסרט מסתיים בחיבוק של לוסי-גרייס וטום.
רכסי ויקטוריה קרוס
רכסי ויקטוריה קרוס (באנגלית: Victoria Cross Ranges; מילולית: רכסי צלב ויקטוריה) הם קבוצה של רכסי הרים בהרי הרוקי הקנדיים, הממוקמים מצפון-מערב לעיירה ג'ספר בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
מבין 19 הפסגות הכלולות ברכס זה, חמש נקראות על שם מקבלי עיטור של ויקטוריה.
פסגות עיקריות
הרכסים כוללים את ההרים והפסגות:
אזכורים בתרבות
הר זנגל שברכסי ויקטוריה קרוס מופיע על צידו האחורי של שטר 10 דולר קנדי.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, U.S. Geological Survey Professional Paper, P 269
• Chris Yorath, Ben Gadd, Of Rocks, Mountains and Jasper: A Visitor's Guide To The Geology Of Jasper National Park, P 133
• Brian Patton, Bart Robinson, Canadian Rockies Trail Guide, P 184
המצור על וינה (1529)
המצור על וינה ב-1529 היווה את ניסיונה הראשון של האימפריה העות'מאנית בהנהגתו של סולימאן המפואר לכבוש את בירתה של אוסטריה, עיר מרכזית בחשיבותה, שהיוותה ככל הנראה מחסום אחרון בפני הטורקים לפלישתם לעבר מרכז, דרום ומערב אירופה, כיבוש הוותיקן וביסוס שליטתם בחלקים נרחבים מאירופה. המצור סימל את שיא כוחה והתפשטותה של האימפריה העות'מאנית במרכז אירופה. כישלונו של המצור הוביל לשורה של התכתשויות צבאיות בין העות'מאנים לנוצרים באירופה שנמשכו 150 שנה ששיאן היה במצור השני על וינה ב-1683 שנכשל אף הוא וסימל במידה רבה את ראשית שקיעתה האיטית והיחלשותה הצבאית של האימפריה העות'מאנית.
רקע
פרדיננד זכה להכרה בתביעתו רק במערב הונגריה כאשר אציל ממוצא קרואטי-סלובני בשם יוהאן זפוליה שהשתלט על טרנסילבניה קרא תיגר על פרדיננד ה-I וזכה להכרה כמלך הונגריה מסולימאן המפואר בתמורה להפיכתה לואסאלית של העות'מאנים. בכך הפכה הונגריה מחולקת בין ממלכת הונגריה (בשליטת בית האבסבורג) להונגריה העות'מאנית - חלוקה שנמשכה עד 1700.
הצבא העות'מאני
באביב 1529 קיבץ סולימאן צבא בבולגריה העות'מאנית במטרה להבטיח את שליטתו בכל שטחי הונגריה ולהפחית את האיום על גבולות האימפריה מצד פרדיננד ה- I והאימפריה הרומית הקדושה. הערכות לגבי צבאו של סולימאן נעות בין 120,000 ליותר מ-300,000 חיילים על פי מקורות שונים. צבא זה התבסס על יחידות עלית של סיפאהים (חיל פרשים), אלפי יניצ'ארים בנוסף למגויסים ממולדובה ועריקים סרביים מצבאו של יוהאן זפוליה. סולימאן שימש כמפקד בפועל שעמד בראש כוחותיו בשדה הקרב ובאפריל מינה את פרגלי אבראהים פאשא, עבד יווני לשעבר ששימש כווזיר הגדול (ראש השרים בממשלתו) כסרסקר (וזיר המשמש כמפקד צבאי עליון – מוסמך לתת פקודות בשמו של הסולטן).
ב-10 במאי 1529 פתח סולימאן במערכה כשהוא ניצב לפני קשיים מרובים. גשמי האביב האופיינים לדרום מזרח אירופה והבלקנים באותה שנה גרמו להצפות משמעותיות בבולגריה שהקשו על מעבר צבאו בדרכים המשובשות. רוב התותחים הכבדים הנגררים נתקעו בדרכים הבוציות וסולימאן נאלץ לנטוש חלק ניכר מקני הארטילריה שלו מאחור. בנוסף לכך איבד צבאו חלק ניכר מהגמלים שיובאו מהפרובינציות המזרחיות ששימשו כבהמות משא ולא היו רגילים לתנאי האקלים באזורים אלה. עקב תנאי המסע הקשים אבדו לסולימאן חיילים רבים שחלו במהלך מסעו הצבאי.
סולימאן הגיע לאוסייק קרואטיה ב-6 באוגוסט. ב-18 באוגוסט עמד צבאו בפתח מישורי מוהאץ' ההונגריים כשאת פניו קידם כוח פרשים גדול בפיקודו של יוהאן זפוליה (שיתלווה מאוחר יותר לסולימאן במסעו לווינה). זפוליה חידש את שבועת האמונים לסולימאן וסייע לו להשתלט מחדש על מספר מבצרים שאבדו לידי האוסטרים בקרב מוהאץ' כולל בודה (כיום בודפשט) שנפלה לידיו ב-8 בספטמבר. ההתנגדות הצבאית היחידה לסולימאן בשלב זה הייתה בברטיסלבה בה בוצע ירי ארטילרי לעבר צי הספינות הטורקי שהפליג במעלה הדנובה.
צעדי התגוננות
בעוד העות'מאנים מתקדמים לעבר וינה, התארגנו תושבי העיר להתגוננות אד-הוק כשהם נחושים להדוף את ההתקפה הבלתי נמנעת. המגינים נתמכו על ידי חילות שכירי חרב אירופיים שכללו את נושאי הרומח של הלנדסקנכט הגרמני ומוסקטרים ספרדיים שנשלחו על ידי קרל החמישי.
ההופמייסטר של אוסטריה וילהלם פון רוגנדורף מונה כאחראי על הגנת העיר כאשר הפיקוד המבצעי הופקד בידיו של ניקולאס, רוזן סאלם בן ה-70, שכיר חרב גרמני שהצטיין בקרב פאביה ב-1525. סאלם הגיע לווינה כמפקדה של יחידת שכירי חרב שנועדה לשבור את המצור על העיר והחל בביצורה של קתדרלת סטפנוס הקדוש שבסמוך לה מיקם את מטהו. על מנת להבטיח שהעיר תוכל לשרוד במצור ממושך, חסם סאלם את ארבעת שערי העיר וחיזק את חומותיה אשר במקומות מסוימים היה עוביין פחות מ-2 מטר והקים מערכת בסטיונים וסוללת עפר פנימית הגנתית, כשהוא משטח מבנים במקומות שנדרשו לצורכי מגננה.
המצור
הצבא העות'מאני שהגיע סמוך לווינה לקראת סוף ספטמבר היו שרוי במחסור בבהמות משא (גמלים שאבדו בדרך) ותותחים רבים שהעות'מאנים נאלצו להשאיר מאחור בשל ההצפות. בנוסף לכך רבים מהחיילים סבלו מבריאות לקויה עקב תנאי המסע הקשים והיו בלתי כשירים לקרב. שליש מהחיילים שהיו כשירים להילחם היו הסיפאהים (חיל פרשים קל). הסולטן הלביש בבגדים מפוארים אסירים אוסטרים שנשלחו קדימה על מנת לנהל משא ומתן על כניעת העיר. סאלם לא השיב על ההצעה אך שיגר בתגובה שלושה מוסלמים לבושים בבגדי פאר.
בזמן שהצבא העות'מאני החל מתמקם בעמדות סמוך לעיר, שיגר הצבא האוסטרי יחידות פשיטה קטנות על מנת להפריע לפעולות החפירה והמיקוש של מנהרות מתחת לחומה על ידי העות'מאנים ובמקרה אחד כמעט הצליחו לשבות את איברהים פאשה. הכוחות המגינים הצליחו לאתר ולפוצץ מספר מוקשים שנועדו למוטט את חומות העיר, וב-6 באוקטובר שלחו 8,000 לוחמים על מנת לסכל את חפירת המנהרות הרסו רבות מהן אך במחיר של אבדות רבות לכוחות האוסטרים.
שלג כבד שירד לאחר מכן הפך את התנאים עבור העות'מאנים קשים עוד יותר כאשר נסיגת הצבא העות'מאנית הפכה לאסון במהלכו ננטשו מאחור חלק גדול מהאספקה וקני הארטילריה כמו גם רבים מהשבויים שמתו עקב התנאים הקשים.
השלכות המצור
חלק מההיסטוריונים סבורים שהמתקפה האחרונה על העיר לא נועדה בהכרח לכבשה כי אם להסב לה נזק מרבי ולהחלישה לקראת התקפה מאוחרת יותר, טקטיקה בה השתמש סולימאן במתקפה על בודה ב-1526. סולימאן אכן פתח במערכה נוספת לכיבוש וינה ב-1532, אולם זו לא הגיעה לכדי מימוש משום שכוחותיו עוכבו על ידי הגנרל הקרואטי ניקולה ג'וריסיץ' במהלך המצור על גוינס. ניקולה ג'וריסיץ' עם כוח שמנה 700–800 חיילים קרואטים הצליח לעכב את הצבא העות'מאני עד בוא החורף. קרל החמישי שהיה מודע עתה לפגיעותה הרבה של וינה אסף כוח של 80,000 חיילים להתעמת עם צבא סולימאן. בתגובה הסיג סולימאן את כוחותיו לאחור כשהוא זורע חורבן תוך כדי נסיגתו במחוז האוסטרי שטיריה. למעשה ציינו שני ניסיונות נפל אלה את קצה גבול היכולת של הצבא העות'מאני מבחינה לוגיסטית באותה תקופה לשנע כוחות צבא גדולים לעבר מרכז אירופה.
למערכה של 1529 היו השלכות מעורבות. בודה חזרה לשליטתו של המלך הוסאל יוהאן זפוליה, כשהוא מחזק בזאת את אחיזתם של העות'מאנים בהונגריה. המערכה הותירה נזק סביבתי נרחב בהונגריה ההאבסבורגית ובאוסטריה שפגעו ביכולתו של פרדיננד לבצע מהלך של התקפת נגד. עם זאת סולימאן לא הצליח לאלץ את פרדיננד לצאת לקרב בשדה פתוח ומבחינה אידאולוגית נכשל בניסיונו להוכיח את עליונותו על ההאבסבורגים. המתקפה על וינה הביאה להתקרבות מחדש של קרל החמישי והאפיפיור קלמנט השביעי ותרם להכתרתו של קרל בידי האפיפיור כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-24 בפברואר 1530.
פרדיננד ה-I הקים מצבת זיכרון למפקד הגרמני ניקולס רוזן סאלם כהוקרה לפעולתו בהגנה על וינה. ניקולאס שרד את תחילת המצור אך נפצע קשה במהלך ההתקפה האחרונה על וינה ומת ב-4 במאי 1530. בנו של פרדיננד מקסימיליאן השני בנה מאוחר יותר את טירת נויגביודה בנקודה בה נאמר כי סולימאן הציב בה את אוהלו בזמן המצור.
הרברט מולין
הרברט ויליאם מולין (באנגלית: Herbert William Mullin; 18 באפריל 1947 – 18 באוגוסט 2022) היה רוצח סדרתי אמריקאי, אשר פעל בתחילת שנות ה-70 בקליפורניה. בעקבות טענותיו של מולין במהלך חקירתו כי רציחותיו סייעו למנוע רעידות אדמה עבר הערכה פסיכיאטרית ונמצא כשיר לעמוד למשפט. הוא הורשע ב-1973 בשני אישומי רצח מדרגה ראשונה ותשעה נוספים מדרגה שנייה וריצה מאסר עולם בבית הכלא מיול קריק שבקליפורניה עד למותו.
ביוגרפיה
מולין נולד ב-18 באפריל 1947, בסלינאס, קליפורניה, וגדל בסנטה קרוז. אביו היה יוצא צבא שנלחם במלחמת העולם הראשונה, אדם קפדן שדיבר לעיתים קרובות על חוויותיו מתקופת המלחמה. מולין היה פופולרי בבית הספר ונבחר כמועמד "בעל הסיכוי הגבוה ביותר להצליח בחיים" בידי חבריו לכיתה.
מעט לאחר סיום לימודיו בתיכון העמק סן לורנזו נהרג אחד מחבריו הטובים בתאונת דרכים, דין ריצ'רדסון (1947–1965), דבר שגרם לו לכאב רב ולטלטלה נפשית, והוביל אותו לבנות מעין מזבח לזכרו בחדר השינה שלו. מאוחר יותר הביע חששות מכך שהוא עשוי להיות הומוסקסואל, אף על פי שבאותה העת ניהל קשר זוגי ארוך טווח עם חברתו.
ב-1969 התיר למשפחתו לאשפז אותו בבית חולים פסיכיאטרי ובמשך השנים הבאות שהה לסירוגין במספר מוסדות דומים, עד שלבסוף השתחרר מרצונו. במהלך תקופה זו נהג לכבות על עצמו סיגריות, ניסה להפוך לכומר, ופונה מדירתו לאחר שבאופן חוזר ונשנה דפק על הרצפה בחוזקה וצעק על אנשים דמיוניים.
מאוחר יותר העיד המאבחן רוברט ק. רסלר מהבולשת הפדרלית כי מולין סבל מסכיזופרניה אשר ככל הנראה התעוררה במהלך שנת לימודיו האחרונה בתיכון, הודות לשימוש בסמים מסוג קנאביס ו-LSD.
הרציחות
ב-1972 שב מולין לגור בבית הוריו שבפלטון, קליפורניה, באזור הרי סנטה קרוז. בתקופה זו החל לשמוע קולות בראשו אשר הזהירו אותו מפני רעידת אדמה קרובה אשר יכולה להימנע רק באמצעות קורבן אדם. הזיות אלו התגברו עוד יותר בשל העובדה כי יום הולדתו, 18 באפריל, חל ביום השנה של רעידת האדמה בסן פרנסיסקו אשר התרחשה ב-1906, צירוף מקרים שנראה בעיניו משמעותי ביותר.
מולין האמין כי מלחמת וייטנאם הובילה לכמות מספקת של מקרי מוות אמריקאים כדי לעכב את רעידות האדמה הצפויות, מעין קורבן דם עבור הטבע, אולם עם סיומה ההדרגתי של המלחמה והשבת הכוחות האמריקאים לארצות הברית, הבין כי בקרוב מאוד יצטרך להתחיל להרוג אנשים כדי לאזן את המצב.
ב-13 באוקטובר 1972, הכה מולין למוות את לורנס "ווייטי" ווייט בן ה-55, הומלס אשר תפס טרמפים על כביש מהיר מספר תשע בקליפורניה. מולין הכה אותו בראשו עם אלת בייסבול לאחר ששכנעו להסתכל מתחת למכסה המנוע של רכבו התקול. מאוחר יותר טען שקורבנו היה הלכה למעשה יונה מהתנ"ך, ושהוא מסר לו הודעה טלפתית האומרת "אסוף אותי וזרוק אותי מעבר לדופן הסירה. הרוג אותי כדי שאחרים יינצלו". גופתו של ווייט נמצאה למחרת.
ב-24 באוקטובר 1972, אסף מולין את מארי גווילפויל בת ה-24, סטודנטית מקברילו קולג' אשר תפסה טרמפים כדי להגיע במהרה ללימודיה. לאחר שדקר אותה דרך החזה והגב, ביתר מולין את גופתה ופיזר את החלקים באזורי הגבעות של הרי סנטה קרוז.
ב-2 בנובמבר 1972, נסע מולין לכנסייה הקתולית על שם סנט מארי בלוס גאטוס והתוודה על חטאיו בפני הכומר הנרי תומיי, אולם סבר כי איש הדת התנדב להיות קורבנו הבא אשר ימנע את רעידות האדמה, ובפרץ הזייתי החל להכות, לבעוט ולדקור את תומיי, אשר דימם למוות בתא הווידוי. אחד מעובדי הכנסייה הספיק לראות את מולין בורח מהמקום, ותיאר בעדותו למשטרה אדם צעיר וגבוה אשר לבש בגדים שחורים ומגפיים.
לאחר מכן ניסה מולין להתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית והצליח לעבור את מבחני הכשירות הפיזיים והמנטליים בהצלחה, אולם נדחה משנכשל בבדיקת הסמים. כישלונו הצית את הזיותיו הפרנואידיות בנוגע לתככים ולקונספירציות, אשר מאחוריהן עמדו, כך האמין, קבוצת היפים. עד ינואר 1973 נגמל מסמים לחלוטין.
בדצמבר 1972 רכש אקדח מסוג רוהם RG-14 תמורת 24 דולרים בחנות לאביזרי רכב בפלטון. במשפטו אמר כי בעל החנות, אנתוני בלאק, אותו תיאר כ"מסודר, מגולח ולבוש היטב", אמר לו שהאקדח נועד למטרות אימונים.
כשהאקדח ברשותו, החליט מולין להרוג את ג'ים גיאנרה, חבר ילדות שמכר לו מריחואנה מעת לעת, אותו האשים באי-קבלתו לצבא. כשהגיע לביתו ב-25 בינואר 1973, מצא שם את קת'י פרנסיס, מכרה ותיקה של גיאנרה אשר סיפרה לו כי חברו עבר לגור בסנטה קרוז ומסרה לו את כתובתו המדויקת. משהגיע מולין לביתו החדש של ג'ים, רצח אותו ואת אשתו לאחר שירה בראשם ודקר את גופותיהם מספר פעמים רב.
כעבור חודש, ב-10 בפברואר 1973, שוטט מולין ברחבי פארק רדוודס על שם הנרי קאוול, שם פגש ארבעה נערים שיצאו לטיול קמפינג. לאחר ששוחח איתם במשך מספר דקות וטען להיותו סייר, ציווה עליהם לעזוב את המקום מפאת זיהום הסביבה, אולם הם סירבו. מולין ירה בהם למוות עם אקדחו וגנב עשרים דולרים ורובה ציד שהיו ברשותם. גופותיהם נמצאו כעבור שבוע.
הרצח האחרון התרחש אחרי שלושה ימים, ב-13 בפברואר 1973. מולין נהג לאורך הצד המערבי של סנטה קרוז כשנתקל בפרד פרז בן ה-72, דייג זקן אשר יצא זה מכבר לתקופת פרישה, ובאותו הזמן ניכש עשבים בגינתו. ללא כל סיבה נראית לעין ביצע מולין פניית פרסה ועצר בסמוך לביתו של פרז, כיוון את הרובה הגנוב לעברו והרג אותו באופן מידי משפגע הקליע בלבו. לאחר מכן נכנס לרכבו ונסע באופן איטי ורגוע חזרה לדרכו.
מספר עדים ראו את מולין רוצח את פרז לאור יום ודיווחו על כך למשטרה, והוא נעצר כעבור מספר דקות ללא מאבק על הכביש המהיר. השוטר שעצר אותו ראה את רובה הציד הגנוב במושב הסמוך אליו ושלף את נשקו, מתכונן לקרב ירי מטווח קצר, אולם מולין לא הראה כל התנגדות.
משפט ומאסר
משרד התובע המחוזי של סנטה קרוז הגיש כתב אישום נגד מולין עבור עשרה מקרי רצח ומשפטו נפתח ב-30 ביולי 1973. מאחר שמולין כבר הודה שביצע את כל הפשעים התרכז המשפט בשאלת מצב שפיותו בזמן ביצועם, האם היה אחראי למעשיו ויכולת כשירותו לעמוד למשפט. התובע הראשי כריסטופר קוטל התרכז בעובדה כי מולין ניסה לכסות על עקבותיו והראה כוונת תחילה בביצוע חלק מהרציחות, בעוד שההגנה ניסתה להציג את היסטוריית האשפוזים ומחלות הנפש שלו, אשר הסתכמו באבחונו כסכיזופרן.
ב-19 באוגוסט 1973, נמצא מולין אשם ברצח מדרגה ראשונה באישומים של ג'ים גיאנרה וקת'י פרנסיס, מאחר שתכנן אותם מראש ובכוונת תחילה, וברצח מדרגה שנייה בשמונת המקרים האחרים, היות שהם נבעו יותר מתוך טבע אימפולסיבי. הוא נידון למאסר עולם בבית הכלא המחוזי של סנטה קרוז ושחרורו המוקדם נדחה אחת עשרה פעמים מאז 1980.
בשלב מסוים שהה מולין בתא הסמוך לתאו של אדמונד קמפר, רוצח סדרתי נוסף אשר פעל באותן שנים ובאותו אזור. השניים נפגשו באגף הרפואי של שירות בתי הסוהר של קליפורניה, וקמפר סיפר עליו כי הוא "נהג לשיר ולהפריע לאנשים בדיוק כשהחלו לצפות בטלוויזיה. פעם אחת שפכתי עליו מים כדי שישתוק. אחרי זה, כשהוא התחיל להיות ילד טוב, נתתי לו כמה בוטנים. הרבי אהב בוטנים. זו הייתה שיטה יעילה מפני שמהר מאוד הוא היה מבקש ממני רשות לשיר. זה מה שנקרא התניה אופרנטית". מעבר לכך, קמפר תיאר את מולין כדמות נאלחת ושנואה עליו, וספציפית כ"רוצח קר דם" וכמי ש"רוצח את כל מי שנקרה בדרכו, ללא סיבה טובה".
מולין נפטר ב-18 באוגוסט 2022.
טמפלו ליברטד
טמפלו ליברטד - קהילה יהודית של רפובליקת ארגנטינה (בספרדית: Templo Libertad - Congregación Israelita de la República Argentina), או בקיצור טמפלו ליברטד, הוא בית כנסת הממוקם בבואנוס איירס, ארגנטינה. הוא ממוקם ברחוב ליברטד, ליד תיאטרו קולון המפורסם, בבית הכנסת שוכנים משרדי הקהילה היהודית בארגנטינה, ובו גם מוזיאון היסטוריה של עם ישראל.
היסטוריה
אבן הפינה של בית הכנסת הונחה ב-1897. בניית המבנה ארכה 35 שנים, והוא נחנך ב-1932. את הפרויקט הובילו המהנדסים אלחנדרו אנקין ואאוחניו גנטנר. לסגנון המבנה יש השפעות מבתי הכנסת הגרמניים של אמצע המאה ה-19. יש לו קיבולת של 700 איש.
אליזבת טיילור
דיים אליזבת רוזמונד טיילור (באנגלית: Dame Elizabeth Rosemond Taylor; 27 בפברואר 1932 – 23 במרץ 2011) הייתה שחקנית בריטית-אמריקאית זוכת שני פרסי אוסקר.
בצעירותה נחשבה לאחת הנשים היפות בעולם, בין היתר בשל צבע עיניה הייחודי, המזכיר את הצבע סגול. הייתה ידועה באורח חייה הראוותני, בנישואיה הרבים לבעלים שונים, במתנות הראוותניות שהעניקו לה בזמן יחסיהם ובכך שמכרה אותם בגיל מבוגר יותר במחיר מופקע, לאור השתייכותם אליה. ובמערכת היחסים המתוחה עם אחד מבעליה, השחקן ריצ'רד ברטון, ובידידותה עם מייקל ג'קסון.
טיילור נולדה למשפחה נוצרית. שניים מבעליה היו יהודים (אדי פישר ומייק טוד) וטענה שהגיור שלה לא היה רק למענם. טיילור הייתה ידועה בפועלה ומאמציה למען הציונות ולמען יהודים.
ילדות ונעורים - ילדת הפלא בהוליווד
אליזבת טיילור נולדה ברובע המפסטד, לונדון שבאנגליה. הוריה פרנסיס לן טיילור ושרה ויולה וורמברודט, שהיו אמריקנים שחיו בבריטניה. בזכותם בנוסף לאזרחותה הבריטית השיגה גם אזרחות אמריקאית. מצד אביה, טיילור היא צאצאית לבתי אצולה אנגליים ולבית המלוכה הסקוטי, כמו גם לבית פלנטג'נט.
הוריה של טיילור באו מארקנסו סיטי, קנזס. אביה היה סוחר אמנות ואמה שחקנית לשעבר, שפרשה מעולם התיאטרון על מנת להינשא לאביה של טיילור בשנת 1926. בגיל שלוש החלה טיילור ללמוד בלט. לאחר כניסת בריטניה למלחמת העולם השנייה, החליטו הוריה לחזור לארצות הברית, על מנת שלא להיקלע ללוחמה. המשפחה השתקעה בלוס אנג'לס.
בגיל תשע הופיעה טיילור בסרטה הראשון עבור אולפני יוניברסל. אולפנים אלו לא העריכו את כישוריה, ואיפשרו לה לחתום על חוזה עם חברת MGM. חברה זו ליהקה את טיילור לתפקיד הראשי בשובר הקופות הקלאסי "לאסי שובי הביתה" (1943), שהיווה את פריצתה בעולם הקולנוע. לאחר מספר סרטים נוספים היא הופיעה לראשונה בתפקיד הראשי כ"ולווט בראון", נערה העוסקת באילוף סוסים, בסרט "נשיונל ולווט" (1944). הסרט זכה להצלחה גדולה ואיפשר לטיילור לחתום עם MGM על חוזה ארוך טווח. טיילור המשיכה להופיע בסרטים, במקביל ללימודיה בבית הספר התיכון. בשנים אלו הופיעה במספר המשכים לסדרת "לאסי", וכן שיחקה בסרט "ג'יין אייר" (1943), ב"הצוקים הלבנים של דובר" ובלהיטים כגון "החיים עם אבא" (1947), "ג'וליה השובבה" (1948), "אבי הכלה" (1950) (כבתו של ספנסר טרייסי, סרט שהיה להצלחה והוליד סרט המשך בשנת 1951 בשם "הרווח הקטן של אבא"), או "נשים קטנות" (1949). בסרטים אלו שיחקה דמות חיובית של מתבגרת חביבה וספורטיבית.
ב-1949 שיחקה בסרט "הקושר" לצידו של רוברט טיילור.
בשנת 1950 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, ובשנה זו נישאה בפעם הראשונה, ליורש אימפריית המיליונים של מלונות הילטון, קונרד הילטון הבן. היו אלו נישואי בוסר שהסתיימו לאחר מספר חודשים, והיו אך הראשונים בשורה ארוכה של זיווגים כושלים, ולעיתים טראגיים.
קריירת משחק בוגרת
החל משנות ה-50 נחשבה טיילור לאחת השחקניות המובילות בהוליווד, מעמד בו החזיקה עד לסוף שנות ה-60. היא זכתה פעמיים בפרס האוסקר כשחקנית הטובה ביותר. בפעם הראשונה בשנת 1960 עבור הסרט "באטרפילד 8", בו גילמה פרוצה יוקרתית החווה חיי אהבה מתוסבכים, ובו שיחקה לצד בעלה, השחקן אדי פישר. בשנת 1966 זכתה טיילור בפרס פעם נוספת בשל משחקה בסרט "מי מפחד מוירג'יניה וולף?", דרמה העוסקת בחיי הנישואים של זוג במשבר, בו שיחקה לצד בעלה, השחקן הוולשי ריצ'רד ברטון. טיילור הייתה מועמדת לפרס בשנת 1957 עבור תפקידה בסרט "עץ החיים" בבימויו של אדוארד דמיטריק, בו שיחקה לצדו שלמונטגומרי קליפט, בשנת 1958 עבור תפקידה בסרט על פי מחזהו של טנסי ויליאמס, "חתולה על גג פח לוהט" בו שיחקה לצד פול ניומן, ובשנת 1959 עבור תפקידה בסרט "פתאום, בקיץ האחרון", אף הוא על פי מחזהו של טנסי ויליאמס, בו שיחקה לצד קתרין הפבורן ומונטגומרי קליפט.
בנוסף לסרטים אלו שיחקה בלהיטים הוליוודיים גדולים כקוו ואדיס (1951), "מקום תחת השמש" (1951), "אייבנהו", "הפעם האחרונה שראיתי את פריז" ו"ענק" (1956) סרט בו שיחקה לצד רוק הדסון ואגדת הקולנוע ג'יימס דין שהיה זה אחד משלושת הסרטים שצילם בימי חייו.
בניגוד לתדמיתה מהסרטים בהם הופיעה כנערה וכילדה, עסקו סרטיה כבוגרת בנושאים "קשים", כשבר בחיי נישואין, תשוקות מודחקות, והומוסקסואליות. דמותה הקולנועית הבוגרת מתקופה זו הייתה של אישה סוערת, מינית ומפתה. חייה הפרטיים הסוערים, השערוריות בהן הייתה מעורבת, כאשר השחקן אדי פישר עזב למענה את אשתו, דבי ריינולדס לאחר שהשניים נחשבו לזוג ההוליוודי המושלם, רק על מנת להעזב על ידי טיילור שנים ספורות לאחר מכן לטובת השחקן ריצ'רד ברטון, אשר אף הוא היה נשוי לאחרת כשהחל את יחסיו עם טיילור, תרמו לתדמית זו, והביאו את הקהל אל הקופות.
בשנת 1963 הייתה טיילור לשחקנית שקיבלה את השכר הגבוה ביותר בהוליווד, כאשר קיבלה את הסכום של מיליון דולר, על מנת לשחק בהפקת הראווה "קלאופטרה". הרומן שניהלה טיילור כקלאופטרה אל מול המצלמות עם ריצ'רד ברטון, ששיחק את מרקוס אנטוניוס לווה ברומן אמיתי בין טיילור וברטון, שלא חמק מעיני צלמי המגזינים.
פרשה זו קיבעה את תדמיתה של טיילור כ"קוטלת גברים", פאם פאטאל ברונטית, המשתמשת בגברים וזורקת אותם לאחר מכן לפי צרכיה. עם זאת, מערכת יחסיה עם ברטון נמשכה זמן רב וידעה עליות ומורדות, והסתיימה בצורה טרגית עם מותו הפתאומי של ברטון בגיל 58, בשנת 1984.
לאחר הסרט "קלאופטרה" הופיעה טיילור בסרט "אהבה למבוגרים בלבד" לצידו של ריצ'רד ברטון (1965) וכ"מרתה" בסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966). דמות זו מיצתה את כישרון המשחק של טיילור, שהציגה דמות של אישה קולנית, מתוסבכת, ואף מוזנחת, השקועה במערכת יחסים הרסנית עם בעלה, שגולם על ידי ברטון. סרט זה הביא לטיילור את פרס האוסקר השני בקריירה שלה, אך סימן מפנה לרעה, שכן לאחריו לא זכתה עוד טיילור לככב בלהיט קולנועי מהשורה הראשונה.
מאמצע שנות השבעים פג קסמה של טיילור. היא עלתה במשקל, הופעותיה הקולנועיות הפכו לנדירות, והסרטים בהם הופיעה לא נחשבו לחשובים, ולא זכו לפרסים. מתפקידיה האחרונים זכורה טיילור בתפקיד שולי כאמו החורגת של פרד פלינטסטון בסרט "הפלינטסטונס" וכן על קריינותה בסרט "ג'נוסייד". טיילור הופיעה לעיתים בטלוויזיה (לרבות הופעה בכמה מפרקי הסדרה משפחת סימפסון, פעם בדיבוב מגי ופעם בדיבוב דמותה המצוירת של עצמה), וכן בתיאטרון, בו זכתה להצלחה על בימות ברודוויי בשנות השמונים.
נישואים
במשך חייה הייתה טיילור נשואה שמונה פעמים לשבעה בעלים:
מנישואיה לווילדינג נולדו לטיילור שני בנים, מייקל הווארד וילדינג (1953) וכריסטופר אדוארד וילדינג (1955). מנישואיה לטוד נולדה לטיילור בת בשם אליזבת פרנסס ב-1957. בעת נישואיה לפישר החלה טיילור בהליכי אימוץ של בת, שהושלמו לאחר נישואיה לברטון. הבת, מריה ברטון, היא ילידת שנת 1961.
טיילור לא הייתה אזרחית ארצות הברית, שכן ויתרה על אזרחותה בתקופת נישואיה לברטון. היא התגוררה בשנותיה האחרונות בשכונת בל אייר בלוס אנג'לס במעמד של תושבת חוקית קבועה.
עסקים והתנדבות
טיילור הייתה ידועה בחיבתה לתכשיטים. לאורך השנים רכשה מספר פריטים ידועי שם, לרבות יהלומים מפורסמים. בשנת 2002 כתבה ספר בשם "סיפור האהבה שלי עם תכשיטים", ובשנת 2005 יצרה מיזם עסקי עם תכשיטנים נודעים בלוס אנג'לס לשיווק תכשיטים תחת השם המסחרי "אליזבת טיילור". כן שיווקה במסגרת זו בשמים שזכו להצלחה.
זמן רב השקיעה טיילור במאבק במחלת האיידס. היא סייעה להקמת המרכז האמריקני למחקר האיידס, לאחר מותו של ידידה השחקן רוק הדסון שהיה אחד הידוענים הראשונים שנפלו קורבן למחלה. היא הקימה את מכון האיידס על שמה. מעריכים כי עד לשנת 1999 סייעה טיילור בהשגת מימון בסך חמישים מיליון דולר למחקר המחלה.
אוסף אמנות
טיילור החזיקה אוסף אמנות גדול שרובו נמכר לאחר מותה וחלק מתקבולי המכירה נתרם לקרן האיידס שלה. האוסף כלל ציור של וינסנט ואן גוך אותו רכשה ב-1963, ציור שהנאצים שדדו אך היא לא ידעה על כך בעת שרכשה אותו.
פרסים ותוארי כבוד
טיילור הייתה מועמדת פעמים רבות לפרס האוסקר וזכתה בו פעמיים. כן זכתה בפרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית, בשנת 1992. פרס נוסף על הישגיה במשחק קיבלה ממכון הסרטים האמריקאי בשנת 1993.
בשנת 1999 זכתה בתואר "דיים מפקדת" במסדר האימפריה הבריטית (DBE - Dame Commander of the British Empire) אותו קיבלה מהמלכה אליזבת השנייה. כן קיבלה בשנת 2001 את מדליית האזרחות של הנשיא, מנשיא ארצות הברית ביל קלינטון. התואר הוא השני בחשיבותו בתוארי הכבוד המוענקים לאזרחי ארצות הברית, והוא ניתן למי שביצעו מעשים ושירותים יוצאי דופן.
פטירתה
טיילור התמודדה עם מספר בעיות בריאות במהלך השנים. ב-2004 הוכרז כי היא סובלת מאי ספיקת לב גדושה, וב-2009 היא עברה ניתוח לב להחלפת מסתם לב. בפברואר 2011 הביאו תסמינים חדשים הקשורים לאי ספיקת לב לאשפוזה במרכז הרפואי סדרס־סיני בלוס אנג'לס לטיפול.
ב-23 במרץ 2011 נפטרה טיילור, מוקפת בארבעת ילדיה במרכז הרפואי סדרס־סיני בלוס־אנג'לס שבקליפורניה, והיא בת 79. היא נקברה בטקס הלוויה צנוע בבית הקברות "פורסט לואן" בלוס־אנג'לס ליד קברי הוריה, ובסמוך לקברו של מייקל ג'קסון חברה הטוב.
תוך כדי דיבור
בהלכה, תוך כדי דיבור הוא כלל האומר כי יש תוקף לביטול, המשך או השלמה של אמירה קודמת אם האמירה העוקבת באה תוך פרק זמן קצר ביותר לאחר אמירת הדיבור הראשון (כזמן אמירת המשפט הקצר "שלום עליך רבי").
משמעות אחרת של כלל זה היא, כי המתנה של פרק הזמן הקצר, אינה נחשבת למפסיקה בין פעולה שנעשתה לפניה לפעולה שנעשית לאחריה.
כדוגמה לדין הראשון, יש תוקף לביטול, המשך או השלמה של דיבור קודם על ידי דיבור חדש בתוך זמן זה של "תוך כדי דיבור". דוגמה לדין השני היא אדם שקיבל התראה שלא לעבור עבירה אך עבר עליה בפרק זמן זה של "תוך כדי דיבור", במקרה זה נחשב האדם שעבר על ההתראה שקיבל מכיוון שבמשך הזמן של תוך כדי דיבור, אנו בטוחים שהאדם זוכר במאה אחוז את מה שאמרו לו, ולמרות זאת הוא עבר על ההתראה, ולכן הוא חייב מיתה. אך אם האדם עשה את העברה לאחר פרק הזמן של "תוך כדי דיבור", אין זה נחשב שעבר על ההתראה שקיבל.
מקור הדין
הרמב"ן כתב בשם רבינו תם, שדין זה הוא תקנת חז"ל, שתיקנו שאדם יוכל לחזור בו ולפרש או להוסיף על דיבורו "תוך כדי דיבור", כדי שאם יעבור רבו לפניו הוא יוכל לומר לו "שלום עליך רבי ומורי", ואף לחזור ולעקור את הדיבור הראשון. הר"ן הקשה על כך מהיסוד הידוע שאין בית דין יכולים לתקן תקנה שיש בה עקירת דבר שהוא מהתורה, ולכן הוא מסיק ש"תוך כדי דיבור" הוא אומדנא בדעתו של אדם, שדעתו היא שההחלטה הסופית תהיה רק לאחר מספר שניות מתום דבריו, כדי שיוכל לחזור בו מדבריו במקרה ויתחרט.
לפי זה, הסביר הר"ן את הגמרא הקובעת כי בכל הדברים אומרים ש"תוך כדי דיבור כדיבור דמי", כלומר שתיקון או חזרה מדיבורו בתוך זמן של "תוך כדי דיבור" נחשבים חלק בלתי נפרד מדיבורו, חוץ מהמגדף את שמו של הבורא, עובד עבודה זרה, מקדש ומגרש. הר"ן מסביר זאת בכך שדברים חמורים כאלו אין אדם עושה אותם אלא מתוך גמירות דעת, ואין בדעתו לחזור בו תוך כדי דיבור.
הוספה על הדיבור
בהלכות עדות נאמר במסכת מכות, כי הפסוק "על פי שניים או שלושה עדים" מורה כי כשם שבשני עדים אם בטלה עדות אחד מהם בטלה עדות כולם, כך גם כאשר בטלה עדות של אחד משלושה עדים בטלה עדות כולם. על כך אומרת הגמרא כי מדובר שכל אחד העיד ב"תוך כדי דיבור" של חבירו, ולאו דווקא בזמן תוך כדי דיבור של העד הראשון.
לעומת זאת, במסכת נזיר נפסק כי ניתן 'להתפיס' בנזיר, כלומר נזיר שקיבל עליו נזירות, יכול אדם אחר לומר תוך כדי דיבור "ואני" כדי להחיל נזירות גם על עצמו, אך כאשר השני 'מתפיס' בנזיר, עליו להתפיס תוך כדי דיבור של הראשון ולא של השני. הגמרא קובעת כי גם בצמוד ל"תוך כדי דיבור" ניתן להמשיך את דיבור הנזירות ולא רק תוך כדי דיבור.
עקירת הדיבור
"תוך כדי דיבור" ניתן גם לעקור את הדיבור הקודם ולחזור בו מהדיבור כאילו לא דיבר אותו כלל.
דין זה אמור גם בעדים שהעידו, שיכולים לחזור בהם תוך כדי דיבור, ואף להוסיף על עדותם. ולמרות הדין הקובע ש"כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד" – עם גמר העדות אין העדים יכולים להוסיף או לעקור את עדותם – תוך כדי דיבור נחשבת כל העדות להגדה אחת.
הפוסקים דנים בדין אמירת "משיב הרוח ומוריד הגשם" בתפילת שמונה עשרה, אם טעה אדם ואמר בקיץ "מוריד הגשם", אם יכול לחזור בו. יש הפוסקים כי לא מועיל במקרה כזה לומר תוך כדי דיבור "משיב הרוח ומוריד הטל", שכן אין בכך חזרה ועקירת הדיבור הקודם, שהרי שתי האמירות אמת. לעומת זאת, באמירת "ותן טל ומטר לברכה" ניתן לחזור בו ולומר "ותן ברכה", שכן בכך הוא חוזר בו מהבקשה "ותן טל ומטר לברכה". הפוסקים נחלקו רבות בעניין, אך רוב הפוסקים מכריעים כי ניתן לחזור מהדיבור ב"ותן טל ומטר" אבל לא ב"משיב הרוח".
חזרה בקריעה על המת
במסכת נדרים נפסק כי אדם השומע שמת בנו וקרע קריעה והתברר שמדובר באביו, אם הדבר התברר לו תוך כדי דיבור, אינו חייב לקרוע שוב. הגמרא קובעת שאם כאשר אמרו לו שמת לו מת לא אמרו לו שמת אביו, אלא שהוא מדעתו שיער שמדובר באביו אך התברר שמדובר בבנו, הוא יצא ידי חובת קריעה. אך אפילו כאשר פירשו לו שמדובר באביו ולכן הוא קרע, אם פירשו לו תוך כדי דיבור הוא יצא ידי חובתו.
לכאורה ניתן היה להסיק מכך ש"תוך כדי דיבור" הוא זמן המועיל לא רק כדי לעקור דיבור שנאמר, אלא גם כדי לפרש מעשה שהתבצע. אולם יש הדוחים ראיה זו, שכן על ידי הדיבור האחרון בו אמרו לו כי מדובר בבנו נעקר הדיבור הראשון, ונמצא שבשעת הקריעה לא היה מפורש שהוא קרע לשם אביו, והרי הוא כאילו קרע סתם, שמחשבתו המוטעית אינה מקלקלת את הקריעה, והוא יצא ידי חובתו.
נבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3
נבחרת הנשים של ישראל בכדורסל 3x3 היא נבחרת הכדורסל 3x3 הלאומית של ישראל, המנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הישראלי.
סגל הנבחרת מורכב משחקניות כדורסל המחזיקות באזרחות ישראלית. על פי דירוג פיב"א לנבחרות 3x3 היא מדורגת במקום ה-22 (מתוך 174) בעולם, ו-7 (מתוך 34)באירופה.
אליפויות
הנבחרת החלה את דרכה ב-2012 בה התמודדה לראשונה במוקדמות אליפות העולם שנערכה ביוון, אך לא העפילה לטורניר.
בלגיה 2022
לאליפות העולם שהתקיימה באנטוורפן שבבלגיה ביוני 2022 העפילה נבחרת ישראל עקב הדחת רוסיה ובלארוס מהטורניר. הנבחרת שובצה בבית עם ספרד, הולנד, קנדה וצ'ילה. בשלב הבתים הפסידה הנבחרת בכל 4 המשחקים והודחה.
רומניה 2014
לאליפות אירופה הראשונה שהתקיימה ב-2014 בבוקרשט רומניה העפילה הנבחרת ושובצה לבית ד' יחד עם בלגיה, הולנד וסלובקיה. במשחקי הבית ניצחה הקבוצה את סלובקיה 16–13 אך הפסידה לבלגיה 17–10 ולהולנד 12–1 וסיימה במקום ה-3 בבית ולא העפילה לשלב הנוקאאוט. בסיום הטורניר דורגה הנבחרת במקום ה-13 מתוך 16.
צרפת 2021
ב-2021 העפילה הנבחרת בפעם השנייה לאליפות אירופה לאחר שניצחה בטורניר המקודמות שנערך בתל אביב לאליפות שתתקים בפריז שבצרפת שובצה הנבחרת לבית א' יחד עם צרפת (מדרוגת 1 באירופה) וגרמניה (מדורגת 12 באירופה). במשחק הראשון הפסידה הנבחרת 22–10 לצרפת ובמשחק השני הפסידה הנבחרת 19–14 לגרמניה והודחה.
לאחר טורניר זה עלתה הנבחרת למקום ה-13 בעולם וזהו הישג השיא שלה (נכון ל-2021)
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת למוקדמות אליפות העולם 3*3 וינה 2023
The Revelers
The Revelers (מאנגלית: המתהוללים) היה אנסמבל ווקאלי אמריקאי, שביצע בטכניקה של "הרמוניה צפופה" ופעל בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. חברי ההרכב המקורי משנת 1925 היו הטנורים אנקלין באור, לואיס ג'יימס, הבריטון אליוט שאו, הבאס וילפרד גלן והפסנתרן אד סמייל. בשנת 1926 הוחלף סמייל בפרנק בלאק. בשנת 1927 הופיע הלהקה בסרט קצת בשם The Revelers.
ההרכב שימש כהשראה להקמת האנסמבל הקולי הידוע קומדיאן הרמוניסטס.
אורי קרני
אורי קרני (14 באפריל 1927 - 18 באוקטובר 1999) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. היה לקפטן הפועל פתח תקווה באמצע שנות ה-50, ומאוחר יותר המזכיר הכללי של הקבוצה.
חייו
קרני, יליד פתח תקווה, החל את דרכו בכדורגל בקבוצת הפועל המקומית כשהיה בן 11. ב-1943 הוא עלה לקבוצה הבוגרת מכיוון שרוב שחקני הקבוצה התגייסו לצבא הבריטי, והיה צורך למלא את מקומם בשחקנים צעירים. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1947, הוא לקח חלק במסע משחקים של נבחרת "הפועל" לארצות הברית, כאחד משלושת נציגיה של הפועל פתח תקווה. לאורך השנים שיחק קרני גם במדי קבוצות אחרות במסגרת מסעות ידידות בינלאומיים, כשהזכור מביניהם הוא עם מכבי תל אביב לטורקיה ב-1952.
ב-1953 הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל במסגרת משחקיה נגד יוון ויוגוסלביה. אף על פי כן, הוא שימש כשחקן ספסל בלבד ומעולם לא זכה לשחק במדי הנבחרת. לעומת זאת, הוא שיחק בארבעה משחקים עם נבחרת המשנה של ישראל מול קפריסין.
בעונת 1954/1955, תחת הדרכתו של המאמן-שחקן משה וארון, זכתה הפועל פתח תקווה באליפות הראשונה בתולדותיה והייתה לקבוצה העברית הראשונה מחוץ לתל אביב שזכתה בתואר זה. קרני, ששימש כקפטן הקבוצה, לקח חלק בכל 26 משחקי הליגה באותה עונה.
בסיום עונת 1957/1958, כשהוא בן 31, פרש קרני ממשחק פעיל. באותה תקופה הוא כבר שימש כמזכיר הקבוצה, והמשיך בתפקיד גם לאחר פרישתו. בשנים שחלפו הוא הפך לאיש החזק במועדון, ובמקביל גם היה חבר בהנהלת ההתאחדות לכדורגל. במסגרת תפקידיו בהתאחדות, הוא זכה כמנהל הנבחרת הלאומית בגביע אסיה ב-1964, שימש בשנות ה-70 כיושב ראש הוועדה המקצועית, וב-1982 אף יזם את הקמת גביע ליליאן.
באוקטובר 1999, כשהוא בן 72, נפטר קרני מדום לב. בדיוק עשור לאחר מכן, ב-26 באוקטובר 2009, חנכה עיריית פתח תקווה רחוב על שמו בשכונת כפר גנים.
Swish Swish
רקע וכתיבה
מיד לאחר שהשיר יצא לאור, מבקרים רבים טענו שמדובר בדיס כתגובה לשיר "Bad Blood" שהזמרת טיילור סוויפט כתבה על פרי בשנת 2014. על פי תאוריה רווחת ברשת, יש דמיון בין המילה "swish" לשם משפחתה של סוויפט, ולכן השורה "Swish swish bish" נשמעת כמו "Swift bitch", כלומר "סוויפט כלבה".
כשפרי נשאלה האם השיר מכוון למישהו ספציפי, היא השיבה שזהו המנון נגד בריונות. כשהיא התארחה בתוכנית Carpool Karaoke, היא טענה שסוויפט התחילה את הסכסוך ביניהן, ואמרה "זה היה טיפשי מצדה לכתוב עליי שיר". עם זאת, פרי אמרה שהיא מוכנה לסיים את הריב.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי שיצא לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של הזמרת כבר באוגוסט 2017. מונה הצפיות שלו ביממה הראשונה שלו ביוטיוב עלה על למעלה מ-14 מיליון צפיות, ובכך הפך למצליח ביותר של פרי בפלטפורמה זו.
בקליפ ניתן לראות את פרי כשהיא בקבוצת כדורסל, מתחרה נגד קבוצה אחרת.
כלכלת רומניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה כלכלת רומניה הושפעה מאוד מההתרחשויות הפוליטיות והצבאיות.
התקופה הנייטרלית
פתיחת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, השפיעה על כלכלת רומניה, למרות שהיא שמרה על נייטרליות במהלך השנתיים הראשונות של המלחמה. חסימתן של דרכי מסחר בגלל המלחמה, מגבלות מנהלתיות שהטילו המדינות השונות על תנועת הסחורות, כדי לשרת את המאמץ המלחמתי שלהן ולמנוע סיוע מאויביהן, שינויים חדיש בהיצע ובביקוש לסחורות השונות, כל אלה השפיעו, בדרך כלל לרעה, על היקף סחר החוץ של רומניה ובעקיפין גם על השוק הפנימי של רומניה.
פתיחת מעשי האיבה ניתקה את דרכי היבשה של היצוא החקלאי המסורתי של רומניה אל ארצות מערב אירופה. האימפריה העות'מאנית סגרה את הבוספורוס והדרדנלים בפני המעבר הימי של יצוא זה. בתקופה זו החקלאות היוותה 80% מכלכלת רומניה, לכן הפגיעה הייתה קשה. גם יתר ענפי הכלכלה נפגעו - מחסור בחומרי גלם, מכונות וחלפים שלא הגיעו בגלל ניתוק הדרכים או בגלל הפנייתם למאמץ המלחמתי של מדינות אחרות, פגעו ביכולת הייצור של התעשייה ושל ענף המכרות והפקת הנפט.
ניתוק דרכי המסחר עם מערב אירופה יצר מצב בו הייתה עדיפות ברורה לסחר עם מעצמות המרכז ואומנם, ב-1915, מדינות אלה קלטו 78% מהיצוא הרומני. גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית הקימו מונופולים ליבוא הדגנים, מונופולים שהכתיבו מחירים נמוכים מכפי שרצו הרומנים. בתגובה הקימה רומניה מונופול ליצוא, שהתמודד מול מונופולי היבוא. המונופול הרומני, שנקרא "הוועד המרכזי לממכר ויצוא הדגנים והמוצרים הנלווים", קבע את הכמויות הדרושות לצריכה פנימית, את המחירים המרביים למכירה ברומניה, את המכירים המינימליים ליצוא, עסק במכירת התבואות בחו"ל וגם בהעברתן.
בגלל הקשיים השונים, בתקופה 1913 - 1915, נפח היצוא הרומני הצטמצם לשליש. צמצום ההכנסות הנובעות מיצוא ולעומתן ההוצאות המוגדלות על הצטיידות הצבא, כולל הלוואת מחו"ל הביאו להגדלת כמות המזומנים בשוק הפנימי, עד פי שלושה, מה שהזין את האינפלציה.
המאמץ המלחמתי
השלטון הרומני, שהחליט על שמירת הנייטרליות, היה מודע שבמוקדם או במאוחר רומניה עשויה להצטרף למלחמה, מרצונה או שלא מרצונה, לכן עשה מאמץ עילאי להכנת הצבא הרומני למלחמה.
לתשלום עבור הצטיידות הצבא, הממשלה הרומנית לקחה מהבנק הלאומי ארבע הלוואות, בסכום כולל של 400,000,000 לאי והלוואות חוץ מהממלכה המאוחדת ומאיטליה.
גביש כמו-מחזורי
גביש כמו-מחזורי או גביש קווזיפריודי הוא גביש שבניגוד לגבישים רגילים, שהם בעלי סריג מחזורי, הוא בעל סימטריה שאיננה מסתדרת עם מחזוריות. סימטריה משולשת, מרובעת או משוּשָה מאפשרת מחזוריות במישור, ואילו לגבישים כמו-מחזוריים ישנה סימטריה שאינה מתיישבת עם מחזוריות במישור (כמו למשל סימטריה מחומשת או מתומנת) וניתן להסבירה על ידי הדוגמה של ריצוף פנרוז. היא יוצרת כמו-מחזוריות במישור אך מחזוריות במישור הניצב לו. גבישים אלו נתגלו לראשונה על ידי פרופסור דן שכטמן מהטכניון ב-1982, באמצעות התאבכות של קרני רנטגן בסריג הגבישי ויצירת תבנית פיזור בראג. שכטמן זכה בעקבות התגלית בפרס נובל לכימיה בשנת 2011.
שצ'וצ'ין (פודלסיה)
שצ'וצ'ין (בפולנית: Szczuczyn; ביידיש: סטוטשין, שצוצין) היא עיירה במחוז גרייבו שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
גביש כמו-מחזורי
גילוי וחקר גבישים כמו-מחזוריים
בשנת 1984 התחוללה מהפכה זוטא בתחום הפיזיקה של חומר מעובה. דן שכטמן מהטכניון פרסם את תגליתו – קיום גביש בעל סימטריה איקוֹסהדרית (של עשרימון), הכוללת סימטריה גבישית מחומשת. שכטמן גילה אותו כבר באפריל 1982, אך הממצא נחשב אז לחריג ביותר ופרסומו התעכב למעלה משנתיים בגלל חוסר האמון של הממסד המדעי. עד אז סדר גבישי נחשב לנרדף לסדר מחזורי (ראו סריגי בראבה). חודש אחד אחרי פרסומו של שכטמן ושותפיו, פרסמו לוין ושטיינהארדט (Levin, Steinhardt) הסבר לתופעה, לפיה אפשר היה להבין את הגבישים החדשים באמצעות הריצוף הקווזיפריודי של רוג'ר פנרוז.
לא ניתן לרצף את המישור במחומשים משוכללים, ועובדה זו הייתה ידועה מזמן. בשנות השבעים של המאה העשרים מצא פנרוז, אסטרופיזיקאי ידוע, ריצוף בעל סימטריה מחומשת שאינו מחזורי, אלא כמו-מחזורי בלבד. הריצוף הזה מבוסס על שתי מרצפות מעוינות, הנגזרות ממחומש משוכלל. ליישום במדעי הטבע מעדיפים לרוב את גרסת שתי המרצפות המעוינות.
לאחר תגליתו של שכטמן והופעת כמה הצעות להסבר תאורטי לתופעה, נפתחה הדלת לגילויים חדשים. נמצאו גבישים נוספים שקיומם נחשב כבלתי אפשרי. אישימאסה ושותפיו (Ishimasa) מצאו גבישים בעלי סימטריה דוֹדֶקאגוֹנאלית (מתורסרת). בנדרסקי (Bendersky) מצא גבישים פּנטגוֹנאליים/דֶקאגוֹנאליים, דהיינו בעלי סימטריה מחומשת, שהיא בעצם מעושרת. כעבור כשנה מצאו ואנג ושותפיו מקבוצת פרופסור קוּאוֹ בבייג'ינג (Wang) גבישים אוֹקטאגוֹנאליים (מתומנים). אחרי גילויים אלה התפשט והתעמק חקר הגבישים הקווזיפריודיים. התגלו מאות סוגים של גבישים חדשים.
שצ'וצ'ין (פודלסיה)
תולדות היישוב
שצ'וצ'ין נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובסוף המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר, והיתרים לקיים בה ירידים שנתיים ויום שוק שבועי.
גביש כמו-מחזורי
גילוי וחקר גבישים כמו-מחזוריים
באפריל 2006, חוקרים מהפקולטה לפיזיקה בטכניון, בהנחיית הפרופסור מוטי שגב, יצרו גביש כמו-מחזורי פוטוני, המגיב בצורה דינמית לאור העובר דרכו. הם הכניסו פגם באופן מכוון לגביש, והראו, בזמן אמת, כיצד הגביש מתקן את עצמו באמצעות האינטראקציה הדינמית עם האור. תופעה ייחודית זאת נוטעת את התקווה שפיתוחים עתידיים בתחום יוכלו לרתום את התכונות החדשות ליצירת טכנולוגיות ושימושים נוספים לגבישים מסוג זה.
הגביש הקלאסי
במשך מאות שנים נחשב גביש לגוף מוצק, אשר צורתו החיצונית דומה לפאון. דוגמאות מובהקות היו אבנים טובות כמו יהלום ואמטיסט מחד ומאידך גבישי מלח בישול וסוכר. קפלר ואַאִי שיערו שהצורה החיצונית היא תולדה של המבנה הפנימי, אשר הוא מערך מסודר של יחידות בסיס זהות. בתחילת המאה העשרים הוכיחו את ההשערה הזאת פֿרידריך, קניפּינג ופֿוֹן לַאוּה על ידי הניסויים הראשונים של קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. מאז הוסכם כי גביש הוא מערך מחזורי של אטומים. ההגדרה הפורמלית של מבנה גבישי מחזורי מתבססת על סריג בראבה והיא כדלקמן:
שצ'וצ'ין (פודלסיה)
יהודי שצ'וצ'ין
יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-18, ובשנת 1877 כבר היוו כשלושה רבעים מתושביה.
גביש כמו-מחזורי
הגביש הקווזיפריודי במימד אחד
המודל הראשון לגביש קווזיפריודי נזקף לזכות פיבונאצ'י, למרות שהוא לא ידע כי הוא מפתח מודל. בספרו ספר החשבונייה (Liber abbaci) שפרסם בשנת 1202, שאל פיבונאצ'י את השאלה הבאה: "כמה זוגות ארנבות יהיו בחלוף שנה, אם בתחילתה ישנו זוג בודד של ארנבות בוגרות ובחלוף כל חודש נולד לכל זוג בוגר זוג ארנבות צעיר, אשר מתבגר כעבור חודש?". אם נסמן זוג ארנבות בוגר באות L וזוג צעיר באות S נוכל ליצור את סדרת האותיות המופיעות בטבלה שלהלן וכך לענות על שאלתו של פיבונאצ'י. נקודת ההתחלה היא זוג ארנבות בוגר L, ועבור כל חודש שעובר תוחלף כל הופעה של האות L ברצף האותיות LS, וכל הופעה של האות S באות L. נבצע אפוא את ההצבה: S→L
שצ'וצ'ין (פודלסיה)
יהודי שצ'וצ'ין
בשנת 1898 נוסדה בעיירה קבוצה ציונית ראשונה, ובהמשך פעלו בה גם הבונד ואגודת ישראל. בסוף מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות מצד חיילי הצבא הכחול.
גביש כמו-מחזורי
הגביש הקווזיפריודי במימד אחד
L→LS מספר הארנבות בכל חודש שווה למספר הארנבות שהיו חודש קודם לכן, ועוד מספר הארנבות שנוספו. בצורה כזאת תתקבל סדרת פיבונאצ'י הידועה: ...,13 ,8 ,5, 3 ,2 ,1, 1.
שצ'וצ'ין (פודלסיה)
יהודי שצ'וצ'ין
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, כמחצית מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ובית ספר מרשת בית יעקב. בתקופה זו הפעילו המפלגות הציוניות בעיירה תנועות נוער וקיבוצי הכשרה.
גביש כמו-מחזורי
הגביש הקווזיפריודי במימד אחד
אם נמשיך בתהליך החלפת האותיות הזה אינסוף פעמים, תתקבל שרשרת אינסופית של שתי האותיות L ו-S בעלת סדר ארוך-טווח, העונה על הגדרת הקווזיפריודיות שצוינה לעיל. נחוץ להדגיש שסדרת האותיות איננה מחזורית – לא ניתן להסיט אותה במספר סופי של אותיות לימין או לשמאל, כך שהיא תתלכד עם עצמה. לעומת ישנם קטעים רבים של אותיות, בעלי אורך סופי, שחוזרים על עצמם במקומות שונים לאורך השרשרת. השרשרת היא מסודרת אך איננה מחזורית.
שצ'וצ'ין (פודלסיה)
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, העלו אלו באש את בית הכנסת ובתי המדרש בה, ושילחו קרוב ל-350 מיהודיה לעבודות כפייה מחוצה לה. בסוף החודש נכנס לעיירה הצבא האדום, אשר גירש כעשרים משפחות יהודיות אמידות מהעיירה לסיביר.