cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שליטי היקום
תקציר העלילה
בכוכב איטרניה הנמצא במרכז היקום, המכשף המרושע סקלטור (מגולם על ידי פרנק לנגלה) כבש את טירת גולגולת ולכד את המכשפה של הטירה. סקלטור מתכנן לנצל את כוחה החבוי של הטירה ולעבור דרך שער בין ממדי אשר יפתח בחדר הכס של הטירה.
לוחמי איטרניה המגנים על הטירה סובלים מנחיתות מספרית. ביניהם נמנים: הי-מן (מגולם על ידי דולף לונדגרן) שהוא אויבו המשובע של סקלטור, החייל הוותיק איש-שריון (מגולם על ידי ג'ון סייפר) וביתו טילה (מגולמת על ידי צ'לסי פילד). השלושה מצילים את גוילדור (מגולם על ידי בילי בארטי) - מנעולן וממציא שלוקח אותם לביתו ומספר להם שסקלטור גנב ממנו את המצאתו האחרונה - מפתח מיוחד שיכול לגרום לפתיחת שער אשר יוביל את מי שמחזיק אותו לכל נקודת מקום וזמן אשר יבחר. למרבה המזל, גווילדור מחזיק ברשותו את אב הטיפוס אשר בנה, והחבורה חומקת בחזרה לטירת גולגולת, אך נופלים לתוך מארב שהציב להם סקלטור. ביאושו להימלט, מפעיל גווילדור את המפתח בצורה שרירותית והם מגיעים אל וויטייר, קליפורניה. המפתח אובד להם בנחיתה והם מתפצלים כדי למצוא אותו.
בינתיים, בקליפורניה, שני בני נוער - ג'ולי וינסטון שהתייתמה מהוריה (מגולמת על ידי קורטני קוקס) וקווין קוריגן (מגולם על ידי רוברט דאנקן מקניל) מוצאים את המפתח ולוחצים על כפתוריו ובכך מאפשרים לסגניתו של סקלטור - המכשפה אווילין (מגולמת על ידי מג פוסטר) להגיע לכדור הארץ. המכשפה אווילין שולחת צוות כדי להשיג את המפתח.
קווין - מוזיקאי מתחיל, רואה את המפתח. הוא טועה לחשוב שהוא סינתיסייזר יפני ולוקח אותו לחנות מוזיקה כדי לקבל חוות דעת נוספת מחברו. ג'ולי שנמצאת באולם הספורט של בית ספרה, מותקפת על ידי צוותה של המכשפה אווילין והי-מן מציל אותה. הצוות המובס חוזר לטירת גולגולת וסקלטור הזועם שולח את קלגסיו לפיקודה של המכשפה אווילין כדי להשיב את המפתח.
קווין חוזר לבית הספר ומוצא שהוא נשרף. הבלש הממונה על החקירה הוא לוביק (מגולם על ידי ג'יימס טולקין) והלה לוקח את קווין לביתה של ג'ולי כדי לאתר אותה. ג'ולי מתקשרת לביתה וקווין עונה. היא מספרת לו את חשיבותו של המפתח אותו טעה לחשוב שהוא סינתיסייזר יפני ואומרת לו לשמור עליו, אך לוביק רוצה להחרים אותו בחשדו שהוא ציוד גנוב ועוזב את ביתה לחנות המוזיקה. המכשפה אווילין לוכדת את קווין וחוקרת אותו באמצעות קולר לקריאת מחשבות ומתחילה לרדוף אחרי לוביק.
ג'ולי פוגשת בקווין ומסירה ממנו את הקולר וממהרת לחנות המוזיקה, לשם הלך לוביק כדי לקחת את המפתח. המכשפה אווילין מגיעה לשם אף היא וקרב מתחולל. ג'ולי מצליחה להשיג את המפתח ומתחבאת איתו בחדר האחורי של החנות. המכשפה אווילין מתחפשת לאימה המתה של ג'ולי ומפתה אותה לצאת ממקום מחבואה ולוקחת ממנה את המפתח. עם הידיעה שהמפתח בהישג ידו, מגיע סקלטור לכדור הארץ. הי-מן מצליח להשיב את המפתח לידיו אך סקלטור יורה ברקים ופוצע את ג'ולי. הי-מן נכנע כדי שסקלטור יחוס על חבריו וחוזר לטירת גולגולת בתור עבדו של סקלטור.
באיטרניה, הי-מן נכבל לרצפה על ידי חייליו של סקלטור בחדר הכס של הטירה. סקלטור מודיע לו שכל איטרניה יחזו בו כורע ברך בפניו ואז הוא ימית אותו. ברוח מרד פתאומית, צוחק הי-מן ומודיע לסקלטור שהוא לעולם לא יכרע ברך לפניו. סקלטור הזועם מורה לעושה דברו לענות את הי-מן בהצלפות שוט-לייזר. הי-מן החבול והשבור צופה בעין הגדולה של טירת גולגולת נפתחת ובסקלטור סופג ממנה את הכוחות של היקום. סקלטור בטוח כי כעת הוא שליט היקום ומורה להי-מן בשנית לכרוע בפניו ברך. הי-מן מסרב שוב וסקלטור מדגים בפניו את כוחותיו החדשים כדי לשכנעו.
בינתיים, בכדור הארץ, גווילדור מצליח להרכיב מפתח נוסף ממקלדת מחשב וציוד איטרני שהשיג מאיש-שריון וטילה. קווין המוזיקאי הצליח לשנן את הטונים שהפיק המפתח ומשחזר אותם. המפתח המאולתר לוקח אותם בחזרה לאיטרניה ולתוך טירת גולגולת בצירוף לוביק. סקלטור מורה להשמידם ובטעות משחרר את הי-מן משלשלאותיו. הי-מן מביס רבים מפקודיו של סקלטור ומצליח להשיג את החרב של טירת גולגולת. החרב מעניקה להי-מן כוחות והוא נלחם בסקלטור. הוא משמיד את מטהו וסקלטור מאבד את כוחותיו החדשים. ביאושו, שולף סקלטור את חרבו, אך הוא לא מהווה תחרות להי-מן, שמפיל אותו למי החפיר שמסביב לטירה.
המכשפה של הטירה מרפאת את ג'ולי והשער נפתח כדי שבני האדם יחזרו לכדור הארץ. לוביק שמתקבל באיטרניה כגיבור, מחליט להישאר. ג'ולי מתעוררת ומגלה כי היא שבה לבוקר בו הוריה נהרגו בהתרסקות מטוס והיא משכנעת אותם לא לעלות על טיסת המוות. היא נפגשת עם קווין וזה מאשר לה כי הם אכן עברו יחד את החוויה וזה לא היה רק חלום. הוא מחזיק בידיו מתנה קטנה מאיטרניה: גולה קטנה וכחולה ובה הולוגרמה של הי-מן העומד מול טירת גולגולת.
לאחר כתוביות הסרט, רואים את סקלטור מרים את ראשו מתוך החפיר אליו נפל ואומר "אני עוד אשוב".
אלפארד
אלפארד (מערבית الفرد אל-פארד - "הבודד") או α בנחש מים הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נחש מים והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. הכוכב מייצג את ליבו של נחש המים המזוהה במיתולוגיה היוונית עם ההידרה.
תכונות
אלפארד הוא ענק כתום במרחק של כ-180 שנות אור ממערכת השמש עם מסה של לפחות 2.5 מסות שמש ורדיוס של כ-40 פעמים רדיוס השמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן. עוצמת הארתו של אלפארד היא פי 400 משל השמש וספקטרום הקרינה שלו משתנה באופן מורכב עם מספר מחזורים שונים הנעים בין מספר שעות למספר ימים. ככל הנראה השינויים נובעים מפעימות בשכבות החיצוניות של הכוכב.
ניתוח ספקטרוסקופי של אור הכוכב הראה ששכבותיו החיצוניות מכילות חומרים כמו באריום, שאינם צפויים להמצא בו בשלב התפתחות זה. דבר זה מרמז שלכוכב היה בעבר בן זוג מסיבי יותר, שסיים את חייו כננס לבן וכעת לא ניתן להבחין בו יותר, והוא המקור לחומרים אלו.
דורניה דו 17
דורניה דו 17, המכונה גם "עיפרון מעופף" (בגרמנית: Dornier Do 17), היה מפציץ קל גרמני במלחמת העולם השנייה. המטוס תוכנן כך שיהיה מהיר ויוכל לחמוק ממטוסי יירוט של האויב. הוא היה דו מנועי, אחד על כל כנף, וזנב-H, כך שהיה יכול לתמרן ביעילות ובגובה נמוך. הוא היה חמוש במספר מקלעים ויכל לשאת עד 1,000 ק"ג פצצות.
המטוס תוכנן בתחילת שנות השלושים, והיה אחד משלושת המפציצים המרכזיים של הלופטוואפה בשלוש השנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה. טבילת האש הראשונה של המטוס הייתה במלחמת האזרחים בספרד, במסגרת לגיון הקונדור. דורניר Do 17, והיינקל He 111 היו המפציצים המרכזיים של גרמניה ב-1939–1940. הוא שימש בעיקר עד 1941, אבל עד סוף המלחמה היה פעיל. הייצור שלו הופסק ב-1940, עקב פיתוח הדורניר Do 217.
לדורניר Do 17, היו גרסאות רבות, הנפוצה ביותר הייתה Do 17Z.
טירונות (סדרת טלוויזיה)
טירונות היא סדרת טלוויזיה ישראלית, אשר שודרה במשך שלוש עונות בין השנים 1998–2001 בערוץ 2 תחת זכיינית השידור רשת. יוצריה הם האחים אורי ובני ברבש.
הפקה ושידור
הסדרה עוקבת אחר הדמויות השונות סביב תקופת הטירונות של חיילי חטיבת גבעתי, מפקדים, טירונים ובני משפחותיהם, שביניהן נרקמות עלילות וסיפורים שונים, בחייהם הצבאיים, האזרחיים והאישיים, חברויות, בגידות, קשיים ואהבות, תוך ניסיון להעניק תמונה כללית של החברה הישראלית בכלל והעולם הצבאי הישראלי בפרט. בתוך כך מצליחה לגעת במגוון נושאים ערכיים וחברתיים כמו אלימות במשפחה, יחס לדת ושאלות של אמונה, אתיקה צבאית, התמודדות עם שכול וקונפליקטים בין השירות הצבאי לחיים האישיים.
לצורך יצירת הסדרה נעזרו האחים ברבש בצה"ל שסיפק ציוד והדרכה לצוות הסדרה. סצינות האימונים הצבאיים של הסדרה צולמו בבסיס גבעתי בקציעות במשך כמה שבועות.
אקי אבני לוהק לתפקיד הראשי ללא ניסיון צבאי, ולצורך כך עבר סדרת אימונים. בין היתר הסתייע בהדרכתו של אורן זיני, שפיקד באותה עת על פלוגת מסלול בגדוד שקד של חטיבת גבעתי. לתפקידי הטירונים לוהקו שחקנים שלרובם הייתה זו הופעתם הראשונה, וכמה מהם כמו גולן אזולאי, יפתח קליין וישי גולן הפכו בהמשך למוכרים בזכות הופעתם בסדרה.
זכיינית ערוץ 2 "רשת" השקיעה כ-3 מיליון שקל בהפקת 6 הפרקים הראשונים של הסדרה, ובפרסום הסדרה. היא עלתה לאוויר ב-24 באפריל 1998, ושובצה לרצועת שידור בפריים טיים של יום שישי, בשעה 21:50. הסדרה זכתה לרייטינג גבוה וביקורות חיוביות והוחלט על הפקת עונה שנייה. העונה השנייה עלתה ביולי 1999 וכללה 8 פרקים, ששודרו בימי שישי ב-22:00. הפרק הראשון בעונה השנייה שודר ב-2 ביולי וזכה לרייטינג של כ-20%. לראשונה העלתה "רשת" קטעים מהסדרה גם לאתר האינטרנט שלה, שהוקם באותה עת.
בעונה השלישית הופקו 13 פרקים, ששדרו החל מאוקטובר 2000. בקיץ 2001 שודרה הסדרה כולה בשידור חוזר, בימי ראשון בערב.
את קולות הרקע בפתיח של הסדרה ביצעה הזמרת דנה ברגר.
בשנת 2005 עלתה לשידור סדרת ההמשך של האחים ברבש לסדרה שנקראה "מילואים", שעסקה גם היא במערכת הצבאית ואנשיה.
פרקי הסדרה שודרו בשידורים חוזרים בעבר גם בערוץ Yes קולנוע ישראלי.
פרסים
הסדרה זכתה במספר פרסי מסך הזהב:
דמויות ושחקנים
שחקנים אורחים:
הופ אמרסון
הופ אמרסון (באנגלית:  Hope Emerson; 29 באוקטובר 1897 - 25 באפריל 1960) הייתה שחקנית אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1950 על הופעתה בסרט "נעולה".
ביוגרפיה
אמרסון נולדה בעיר האוורדן שבמדינת איווה. לאחר שסיימה את לימודייה נסעה לניו יורק כדי להשתתף כשחקנית חובבת במופעי וודוויל. ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית בשנת 1930 בהפקת תיאטרון של נורמן בל גדס. היא התגלתה בתפקידי משנה בסרטים "צלע האדם" ו"זעקת העיר".
בשנת 1950 הייתה אמרסון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד הסוהרת הסדיסטית אוולין הרפר בדרמת כותלי הכלא של ג'ון קרומוול "נעולה". אמרסון המשיכה לשחק בתפקידי משנה גם במערבון של ויליאם ולמן "נשים בכיוון מערב" ובסדרות הטלוויזיה "פיטר גאן" בתור הזמרת והפסנתרנית "אמא" ו"המופע של דניס אוקיפי".
אמרסון מעולם לא נישאה ולא הביאה ילדים, היא נפטרה ממחלת כבד ב-25 באפריל 1960 בהוליווד כשהיא בת 62. היא נקברה ב"בית הקברות גרייס היל" שבעיר הולדתה.
איוואן אודואר
איוואן אודואר (בצרפתית: Yvan Audouard; 27 בפברואר 1914 - 21 במרץ 2004) היה סופר ועיתונאי צרפתי.
חייו
איוואן אודואר נולד בסייגון (כיום הו צ'י מין סיטי בווייטנאם) לאב יליד אביניון שבפרובאנס שהיה איש צבא, ולאם ילידת מרסיי שהייתה בעלת חנות ספרים בסייגון. הוא בילה את מרבית ימי ילדותו בדרום צרפת בערים ארל ונים ושמר מקום בלבו לחיי הכפר של פרובאנס - מה שמאוחר יותר בא לידי ביטוי בכתביו.
ב-1944 שימש עיתונאי של עיתון המחתרת הצרפתית בעיר ליון וחתם לעיתים קרובות בשם העט פרנסואה פונטווי.
החל ב-1945 שימש עיתונאי בפריז ופרסם סיפורים ודברי הומור בעיתונים "פארי-פרס", "פארי-ז'ור", ו "פראנס דימאנש" ובשבועון הסאטירי "לה קנאר אנשנה" שבו עבד במשך שלושים שנה. הוא שידר דברי הומור ברדיו פריז, הופיע בטלוויזיה הצרפתית בתוכניות בידור ובהן "משחקי מילים", ופרסם מספר רב של ספרי הומור ודברי ביקורת שנכתבו בסגנון היתולי.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא התגורר בקומונה של אמנים צרפתים שכללה בין היתר ארמן גטי, ג'ורג' ארנו ומישל טורניה.
ב-1987 פרסם את ספרו "סיפורים חדשים מפרובאנס שלי". ב-1994 קיבל את פרס פול לאוטו בעבור ספרו "אדון הימים שעברו" וב-1999 פרסם את ספרו "חרבו של אבי" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו בערים ארל ונים שבפרובאנס, את מלחמות השוורים ואת האווירה הכפרית של הקאמארג (הדלתה של הנהר רון). בספרו זה עשה שימוש במילים מן השפה האוקסיטנית המדוברת בפרובאנס.
איוואן אודואר מת בביתו בפריז ב-2004.
ניסים סרוסי
ניסים סרוסי (בצרפתית: Nessim Saroussi; נולד בתוניס ב-15 באפריל 1948) הוא זמר יהודי־צרפתי ישראלי.
ביוגרפיה
משפחת סרוסי הרחבה עלתה לישראל מספאקס, תוניסיה, בה נולד, בשנת 1962 והתגוררה ברחובות ובבית שאן. כנער החל סרוסי את דרכו המוזיקלית בלהקות קצב ("הנמרים", "הגולדפינגרז"). בשנת 1967 התגייס סרוסי לצה"ל לחטיבת גולני והופיע בסופי שבוע כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
לאחר מספר שנים בהן הופיע במועדונים יחד עם להקות בהרכבים שונים, פצח בשנת 1973 בקריירת סולו משלו, עת הוציא את השיר שכתב והלחין בעקבות אהבה נכזבת שחווה - "איני יכול" שהפך לימים ללהיט גדול. העיבוד של ירון גרשובסקי היה בסגנון של פסטיבל סן רמו וסרוסי שראה כי טוב, הוציא אלבום בכורה "מצעד הפזמונים של ניסים סרוסי" בהפקה עצמית, ובעיבודים של גרשובסקי שהתאפיינו בצליל הצרפתי-איטלקי של שנות השישים. להיטים נוספים באלבום אותם הלחין היו "אשליות" (למילותיו של דוד חלפון) ו"אמא" (למילותיו של יוסי בכר).
בשנת 1974 השתתף סרוסי בסרטו של הבמאי ג'ורג' עובדיה, יום הדין, והלחין את פסקול הסרט, שיצא על גבי תקליט, ונחשב לאלבומו השני. בין שירי האלבום, שעיבד בני נגרי, בלטו: “אם סיסרא", “הלילה הזה", “אשת החלומות", ו"לברוח מהעצב".
בינואר 1975 התראיין סרוסי לתוכנית הטלוויזיה "טנדו", בהנחיית ירון לונדון, אשר הציג שאלות לסרוסי באופן שנתפס על ידי רבים כמתנשא ומזלזל. הריאיון הפך סמל לקיפוח בני עדות המזרח והזלזול במוזיקה המזרחית בישראל ועורר סערה רבה. סרט ההקלטה של התוכנית לא שרד בארכיון, ויש האומרים שיד מכוונת דאגה לכך. התקרית הולידה שתי פארודיות: מערכון בביצועו של דובי גל בתוכנית "ניקוי ראש", וסצנה בהשתתפותו של לונדון עצמו בסרט "שלאגר" (1979). ביום העצמאות באותה שנה, השתתף גם בפסטיבל הזמר 1975 שהחליף את פסטיבל הזמר והפזמון וזכה במקום הראשון עם השיר "שיר פרטי" אותו הלחין למילותיו של אילן גולדהירש ולעיבוד של מרטין מוסקוביץ'. בהמשך השנה השתתף בפסטיבל טוקיו עם השיר "טוב לי טוב לי" והוציא בהשראת ביקורו שם את תקליטו השלישי "מטוקיו באהבה" שכלל בין השאר את "יש לנו תינוק חדש" (מילים: יוסי בכר), “איש עם אוטו אוטומטי" (מילים: אילן גולדהירש), “מהים אל האגם" (מילים: זלמן שזר) וגם "הגשר הסנדלים", שכתב ירון לונדון. בהקלטות האלבום השתתפו בין היתר: דודי רוזנטל בפסנתר, ויוסי אטיאס בתופים.
בשנת 1976 עבר סרוסי לצרפת והחל להופיע בפני יהודים בפריז. ברשותו חברת הפצת דיסקים ישראלים בפריז בשם Ness Music.
בשנת 1977 הוציא סרוסי את אלבומו הרביעי "ירושלים", שחלקו הוקלט בישראל, וחלקו בצרפת. בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא, "מקום אחר", "נדודים" ו"מורנה". עיבודי האלבום התחלקו בין ניקוס לברנוס, יגאל חרד ולוסיאן לבוט.
סרוסי היה שותף להפקה "זמרים שרים זוהר" שהועלתה בשנת 1997 לציון 10 שנים למותו של זוהר ארגוב, שם הוא שר את להיטו של ארגוב "ים של דמעות".
סרוסי מתגורר כיום בצרפת ומבקר בישראל בכל מספר חודשים.
גאורג פון הרטלינג
הרוזן גאורג פרידריך פון הרטלינג (בגרמנית: Georg Friedrich Graf von Hertling; 31 באוגוסט 1843 – 4 בינואר 1919) היה פוליטיקאי גרמני מטעם מפלגת המרכז, ששימש בתפקיד קנצלר גרמניה בשנים 1917–1918.
ראשית חייו
גאורג פרידריך קרל פון הרטלינג, נולד ב-31 באוגוסט 1843 בדרמשטאדט, והיה בן למשפחה קתולית מהסן הריינית, בנם של יקוב פון הרטלינג ואנטוניה לבית גואיטה. סבתו מצד אמו הייתה מריה מגדלנה קרולינה פרנציסקה ברנטאנו, שנקראה מלין, וסבו מצד אמו היה גאורג פרידריך פון גואיטה, שמילא כמה פעמים את תפקיד ראש העיר של העיר החופשית פרנקפורט. חינוך דתי שניתן לו על ידי אמו גרם לו לשקול להיות כומר. הוא למד פילוסופיה במינכן, מינסטר וברלין, שם קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1864.
למרות ההסמכה שלו ב-1867 בבון, בשל היותו קתולי מושבע, ובגלל מלחמת התרבות, הוא לא מונה שם עד לשנת 1880 כפרופסור, חוויה שעזרה לו להפוך למנהיג אגודת Görres-Gesellschaft עבור הטיפול במדע בגרמניה הקתולית, ונשאר נשיא האגודה הנשיא נשאר עד מותו ב-1919. בשנת 1882 קיבל הרטלינג פרופסורה מלאה באוניברסיטת מינכן.
הרטלינג היה אחד החלוצים בארגון תנועת סטודנטים קתולים. הוא הצטרף ל-KDSt.V. Aenania, ומאוחר יותר ל-KStV Arminia Bonn. הנאום שלו בכנס היום הקתולי בשנת 1863 בפרנקפורט, שבו הוא הציג את הדת, המדע והידידות כעקרונות מנחים של ארגוני אחווה של סטודנטים קתולים, נחשב הטריגר להקמת אגודת וירצבורג, ולאחר מכן, להקמת ארגון הגג לארגוני הסטודנטים הקתולים.
בין השנים 1893–1911 היה הרטלינג נשיא האגודה הגרמנית לאמנות נוצרית.
משפחתו
גאורג התחתן עם אנה פריין פון ביגלבן, אשר באה ממשפחה אזרחית בעלת השפעה. הוריה היו אנגלברט קספר אנטון פון ביגלבן, שהיה שופט בבית המשפט העליון של הסן, ואדל מגדלנה פון זולמאכר. לבני הזוג הרלינג נולד בן, קרל גראף פון הרטלינג, שהיה חבר מועצת המדינה, וחמש בנות (אחת מהן מתה בילדותה). בת אחת הייתה מריה גיזברטה פרייפראו פון וייטרסהאוזן, התחתנה עם היינריך פרייהר פון וייטרסהאוזן.
גאורג פון הרטלינג היה נכד אחיהם של בטינה פון ארנים וקלמנס ברנטאנו. השחקנית גילה פון וייטרסהאוזן היא נינתו. דודתו איגנטיה פון הרטלינג שימש כאם המנזר הקפוצ'יני קלריסה הקדושה וייסד את מנזר ההערצה בית לחם בקובלנץ-פפאפנדורף. בן דוד של סבו היה שר המלחמה של בוואריה פרנץ קסאפר פון הרטלינג.
ראש ממשלת בוואריה
בנוסף לאקדמיה, להרטלינג גם הייתה פעילות פוליטית; הוא היה חבר הרייכסטאג בין השנים 1875–1890 ובין השנים 1896–1912 כנציג של מפלגת המרכז הגרמנית. שם הקדיש את עצמו בתחילה לנושאים סוציאליים, ומאוחר יותר גם לנושאי מדיניות חוץ וכלכלה. מ-1909 עד 1912 הוא היה היוזם המרכזי של הפיוס בין הקתולים הגרמנים לבין מדינת פרוסיה. כחבר הרייכסראט הבווארי לכל החיים, הרטלינג גם היה בין השנים 1891–1918 חבר המועצה המלכותית, שהיוותה למעשה את ממשלת בוואריה.
ב-9 בפברואר 1912, מינה לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה את הרטלינג כיו"ר המועצה המלכותית של בוואריה ולשר חוץ, ולמעשה לראש הממשלה. מינויו של נציג מפלגת הרוב בפרלמנט לראש הממשלה הצביע על החזרתו של שלטון פרלמנטרי בבוואריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה תמך הרלינג בעמדותיו של הקנצלר תאובלד פון בתמן-הולווג ודחה לאחר נפילתו בשנת 1917, את תפקיד הקנצלר של הרייך. רק לאחר הכישלון של יורשו של בתמן, גאורג מיכאליס, הסכים הרטלינג לכהן כראש ממשלת פרוסיה וכקנצלר הרייך.
קנצלר גרמניה
הרטלינג השתייך לאגף הימני של מפלגת המרכז הגרמנית, אשר, בניגוד לשמאל דחה את החלטות הפרלמנט. הוא גם ראה בה את הסכנה שהם יפגעו בפדרליזם ויחזקו את הסוציאל-דמוקרטים. במהלך כהונתו התברר כי הכיוון במפלגת העם הפרוגרסיבית הליברלית, השמאלית-ליברלית, רצה לקחת בחשבון את הזכויות המיוחדות של המדינות הגרמניות. עם זאת, הממשלה בראשות הרטלינג הציגה (החל מה-1 בנובמבר 1917) צעד חשוב לקראת השלטון הפרלמנטרי, שכן הקנצלר החדש היה צריך לתאם מראש את תוכניתו הממשלתית עם רוב מפלגות הרייכסטאג. למרכז ניתנה שהות להתרגל לשיתוף פעולה עם ה-SPD ועם הליברלים השמאלנים.
פרידריך פון פאייר, ליברלי שמאלני, מונה לסגן הקנצלר, ורוברט פרידברג איש הליברלים הלאומיים, מונה לסגן ראש ממשלת פרוסיה, אולם הסוציאל-דמוקרטים נשארו מחוץ לממשלה כדי לא לסבך את הקמת הממשלה. פרידריך פון פאייר היה אחראי גם על הקשר בין ה-SPD לבין הממשלה.
בתקופת כהונתו של הרטלינג נעשו כמה צעדים חשובים לקראת פרלמנטריזציה ודמוקרטיזציה, כגון רפורמה אלקטורלית מכוונת עם אלמנטים של ייצוג יחסי. בסך הכל, עם זאת, ה-SPD לא היה מרוצה ממנו, כי ההשפעה של פיקוד הצבא העליון (OHL) עדיין הייתה מאוד גדולה הרפורמות התקדמו לאט. בסוף ספטמבר 1918 הרטלינג איבד סופית את האמון של SPD; היא רצתה להיכנס לממשלה רק בשינוי במדיניות. גם ממשלות בוואריה ובאדן חשבו שהרטלינג אינו האיש המתאים למדיניות שלום עקבית. מפלגת העם הפרוגרסיבית אף היא לא חשבה אחרת, אבל לא רצתה לסכן את הקואליציה.
לאור המצב הצבאי נשמעו קולות רבים, כולל ממפלגת המרכז והרטלינג עצמו לשאת ולתת על הסכם שלום נפרד עם בעלות הברית, אשר ישלול סיפוחים, ובנוסף גרמניה תהפוך למונרכיה חוקתית, שבה הממשלה תהיה תלויה ברייכסטאג. הרטלינג היה נחוש בדעתו לעמוד בפני דרישות אלה. ב-26 בספטמבר 1918 הודיע אריך לודנדורף על המצב הצבאי חסר התקווה, והיה נראה כי יש להעמיד בראש המדינה אדם שיוכל לשאת ולחתום על הסכם הכניעה למדינות ההסכמה ועם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. בעקבות כך, ב-3 באוקטובר מונה הנסיך מקס פון באדן לקנצלר, ואילו הרטלינג פרש לביתו ברופולדינג, שם הוא מת ב-4 בינואר 1919.
רצ'יצה (מחוז משנה)
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה רצ'יצה 104,781 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.29% בלארוסים, 7.54% רוסים ו-1.69 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (57.47%) ורוסית (40.22%).
קבוצה בת מנייה
בתורת הקבוצות, קבוצה בַּת מְנִיָּה היא קבוצה שקיימת פונקציה חד־חד ערכית ממנה לקבוצת המספרים הטבעיים. קבוצה בת־מנייה היא סופית, או קבוצה אינסופית שעוצמתה אָלֶף אֶפֶס (\aleph_0). על קבוצה כזו נאמר שהיא נמצאת בהתאמה לקבוצת המספרים הטבעיים. לכן, ניתן לסדר את איבריה בסדרה, ללא חזרות. לדוגמה, קבוצת המספרים הרציונליים וקבוצת המספרים האלגבריים, הן בנות־מנייה. לעומת זאת, קבוצת המספרים הממשיים היא קבוצה שאינה בת־מנייה. כל קבוצה אינסופית שאפשר לסדר את איבריה בסדרה, ואפילו עם חזרות, היא בת־מנייה (לפי משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין). עובדה זו נדרשת בהוכחה של טענות יסודיות כמו שאיחוד קבוצות בן מנייה, גם הוא בן מנייה.
דוגמאות
להלן הוכחת גאורג קנטור שקבוצת הזוגות של מספרים טבעיים היא בת־מנייה:
נסדר את הזוגות באופן הבא; ראשית יבוא (1,1), אחריו (1,2) ו-(2,1), אחר-כך שלושת הזוגות (i,j) שסכום הקואורדינטות שלהם i+j=4, אחר-כך ארבעת הזוגות שסכום הקואורדינטות שלהם 5, וכן הלאה. (הזוגות (i,j) שסכומם n מסודרים לפי הערך של i, מהקטן לגדול). הרשימה כוללת כל זוג של מספרים טבעיים, ולכן אוסף הזוגות בן מנייה. להתאמה שבהוכחה קוראים פונקציית זיווג. מן ההוכחה הזו נובע למשל שאוסף המספרים הרציונליים (החיוביים) הוא בן מנייה: יש פונקציה מן הזוגות של מספרים טבעיים המכסה את כל המספרים הרציונליים,. בדרך זו מתקבל כל מספר רציונלי יותר מפעם אחת (ולמעשה אינסוף פעמים) - אם רוצים ליצור רשימה שבה כל רציונלי יופיע פעם אחת, אפשר לדלג על זוגות (i,j) שאינם זרים; כפי שהוסבר לעיל, ההוכחה תקפה גם ללא השיפוץ הזה.
הטיעון של קנטור מראה שכל מכפלה קרטזית A \times B של קבוצות בנות־מנייה, גם היא בת־מנייה. באינדוקציה נובע שאם A קבוצה בת־מנייה, אז לכל k טבעי הקבוצה A^k גם היא בת־מנייה. יתרה מזו, גם איחוד של מספר בן מנייה של קבוצות, שכל אחת מהן בת־מנייה, הוא בן מנייה.
איגוד המבקרים האמריקני
איגוד המבקרים האמריקני (באנגלית: The National Society of Film Critics או בקיצור NSFC) הוא האיגוד המאחד את כל מבקרי הקולנוע בארצות הברית. חלקו המשמעותי של המבקרים מגיע מניו יורק ומלוס אנג'לס.
לסטריגונים
הלייסטריגונים (ביוונית עתיקה: Λαιστρυγόνες) הם שבט של נפילים אוכלי אדם המוזכרים במיתולוגיה היוונית.
על פי האודיסיאה, נקלע אודיסאוס לארץ הלייסטריגונים במהלך מסעו בחזרה לאיתקה. לאחר ביקורו באיולה, האי של איולוס, מקבל אודיסאוס מאיולוס במתנה שק עור ובו נכלאו רוחות השמיים, למעט רוח המערב שהייתה אמורה להביאם לאיתקה בשלום. מלחיו רודפי הבצע של אודיסאוס, שחושבים כי השק מכיל זהב, פותחים את השק כאשר אודיסאוס ישן, ומשחררים את הרוחות. מזג האוויר משתנה לרעה, ולאחר שישה ימים ולילות של ים סוער מגיעות 12 הספינות לארץ הלייסטריגונים.
רוב הספינות עוגנות בנמל צר, שמשני צדדיו עומדים צוקים נישאים. אודיסאוס הזהיר בוחר להשאיר את ספינתו מחוץ לנמל. הוא שולח שלושה אנשים לתור את הארץ. אלה פוגשים ילדה שמובילה אותם לבית הוריה, ענקים אוכלי אדם. האב, אנטיפטס, לוכד אחד מהסיירים ואוכלו. שני הנותרים נמלטים, אך עד הגיעם לספינות מתקבצים המוני לייסטריגונים על הצוקים שמעל הנמל, כשהם מיידים סלעי ענק בספינות, לוכדים את אנשי אודיסאוס ואוכלים אותם. ספינתו של אודיסאוס עצמו שעוגנת מחוץ להישג ידם, לא נפגעת ואנשי צוותה ניצלים. אודיסאוס מבתק בסכין את חבל העוגן, ובשיט מהיר מצליחים הוא ואנשיו להימלט מאימת השבט, וממשיכים ליעדם הבא - האי של קירקה.
בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, הערוך במתכונת האודיסיאה, נקרא הפרק השמיני בשם לייסטריגונים. המוטיב המוביל בפרק הוא אוכל ורעב.
סבייטלהורסק (מחוז משנה)
מחוז משנה סבייטלהורסק (בבלארוסית: Светлагорскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר סבייטלהורסק.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סבייטלהורסק 90,125 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.62% בלארוסים, 8.68% רוסים ו-1.73 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (58.54%) ורוסית (39.04%).
מהמט קראיה
מהמט קראיה (באלבנית: Mehmet Kraja; נולד ב-27 ביוני 1952) הוא סופר, עיתונאי ומחזאי אלבני ונשיא האקדמיה למדעים ואמנויות בקוסובו. עד כה, פרסם 13 רומנים, 5 אוספי סיפורים, 10 מחזות ו-3 ספרים בנושא ביקורת ועיתונות, וכן מספר טקסטים עיתונאיים במספר עיתונים בקוסובו ובאלבניה. כיום, מתגורר בפרישטינה, קוסובו.
ביוגרפיה
קראיה נולד ב-27 ביוני 1952 בקראיה, ליד אגם שקודרה, מונטנגרו. הוא למד בתיכון באולצין, ואז באוניברסיטת פרישטינה. ב-1974–1976, היה העורך הראשי של עיתון הסטודנטים "Bota e Re". בהמשך עבד כעיתונאי ועורך תרבות בעיתון "Rilindja". ב-1992–1999, הוא התגורר ועבד בטירנה, אלבניה. לאחר מלחמת קוסובו, הוא היה עורך התרבות בעיתונים "Zëri i ditës" ו-"Koha Ditore". מאז 2002, הוא מרצה ב, שם הוא מלמד כתיבת תסריטים.
ארץ אלוהים
ארץ אלוהים (באנגלית: God's Own Country) הוא סרט דרמה בריטי משנת 2017 אודות ג'וני סקסבי, חקלאי ביורקשייר שחייו מתהפכים בעקבות הגעתו של מהגר עבודה לחוותו. סרט זה היה הסרט הבריטי היחידי בקטגוריית סרטי דרמה בינלאומיים בפסטיבל סאנדנס בשנת 2017.
תקציר העלילה
ג'וני סאקסבי (ג'וש אוקונור) הוא מגדל כבשים צעיר ביורקשייר המטפל בחווה המשפחתית בשל מצבו הבריאותי של אביו מרטין (איאן הארט), המשותק חלקית כתוצאה משבץ מוחי, וגילה המתקדם של סבתו דידרה (ג'מה ג'ונס), הזקנה מכדי לעבוד. את רגשותיו המודחקים ג'וני מדכא בעזרת אלכוהול בפאב המקומי וסטוצים אקראיים עם גברים. כאשר מגיעה עונת ההמלטה של הכבשים, אביו וסבתו מגייסים עזרה מבחוץ בדמותו של גאורגה יונסקו (אלק סקאריאנו) - מהגר עבודה רומני.
הגעתו של גאורגה גורמת לג'וני להתמודד עם רגשותיו, להיות נאהב בפעם הראשונה בחייו ולהפיח בו תקווה לעתיד אחר.
הפקה
ההפקה מומנה באמצעות תוכנית iFeature של המועצה הקולנועית הבריטית, עם מימון נוסף מאנגליה.
הפצה
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-23 בינואר 2017. סרט זה היה הסרט הבריטי היחידי בקטגוריית סרטי דרמה בינלאומיים בפסטיבל סאנדנס בשנת 2017.
זמן קצר לאחר מכן, חברות ההפצה Picturehouse Cinemas, Orion Pictures, ו-Samuel Goldwyn Films רכשו את זכויות ההפצה של הסרט בממלכה המאוחדת ובארצות הברית, בהתאמה. הסרט שוחרר בבריטניה ב-1 בספטמבר 2017.
תגובות וביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. לסרט דירוג של 92% באתר Rotten Tomatoes, על פי 12 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 8.3 מתוך 10. ב-Metacritic, לסרט דירוג של 81 מתוך 100, על פי 9 מבקרים.
בפסטיבל סאנדנס נאמר כי "אתה יכול להריח את הבוץ בסרט הזה"; הבמאי פרנסיס לי תואר ככישרון גדול חדש והסרט נחשב כסרט ש-"אסור לפספס". פיטר ברדשו (הגרדיאן) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה. בראדשו תיאר את הסרט כ-"כמעט, אבל לא ממש גרסת העמק של הר ברוקבק", וגם כ"סיפור אהבה בריטי מאוד, מתפוצץ מרגשות מודחקים, פחדים בלתי מודעים לגבי העתיד, ונכונות להדחיק כל רגש [באמצעות] עבודה פיזית קשה".
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2017, הסרט זכה בפרס הארווי שהוצג על ידי תוכנית פרסי טדי לסרטי להט"ב בשיתוף עם חבר מושבעים של קוראי המגזין הלהט"בי הגרמני Männer.
אד פוטון (הטיימס) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה ותיאר את הסרט כ-"מפואר", "קולנוע חזק", "הר ברוקבק ביורקשייר".
סטקטו
סְטָקָטוֹ (באיטלקית: staccato) הוא מונח מוזיקלי שפירושו המילולי הוא "מנותק", או "נפרד". צורת הרבים היא "סטקטי". משמעות סימון הסטקטו היא שיש להפריד בין צליל לצליל, כך שבחלק מן הזמן המוקצב לתו על פי משכו לא יישמע צליל אלא שתיקה. צלילי הסטקטו הם קצרים ומקוטעים, אך לסטקטו אין השפעה על קצב המוזיקה. הנקודה המציינת סטקטו תופיע מעל ראש התו כשהקו פונה כלפי מטה, או מתחתיו כשהקו פונה למעלה.
נגינת סטקטו היא ההפך מנגינת לגאטו. בכלי מיתר יש להבחין בין נגינת סטקטו לפיציקטו, אם כי הפיציקטו כשלעצמו עשוי להיחשב לאפקט סטקטו מסוים. לדוגמה, "ג'אז לגאטו/ג'אז פיציקטו" של לרוי אנדרסון. יש הטעמת ביניים המכונה "מצו סטקטו" או "נון לגאטו".
סטקטו כפול וסטקטו משולש
סטקטו כפול וסטקטו משולש הן צורות נגינת סטקטו במהירות גבוהה מנגינת הסטקטו הרגיל. ביצוע סטקטו כפול ומשולש מתבצע הן על ידי השפתיים, והן על ידי הגרון. סטקטו כפול יתבצע בצורת "טה-קה". סטקטו משולש יתבצע בצורת "טה-קה-קה".
דוגמאות שמע
בדגימה הבאה ניתן לשמוע בסון מנגן, לפי הסדר: סטקטו, לגטו, לגטו + ויברטו, וקשת:
בית הוועד הפועל של ההסתדרות
בית הוועד הפועל של ההסתדרות, השוכן ברחוב ארלוזורוב 93 בתל אביב, הוא מקום מושבה של הנהלת ההסתדרות החדשה, שעד לשנת 1994 נקראה ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל; והנהלתה, ששכנה בבניין, נקראה הוועד הפועל והמזכירות הכללית. בשנת 1994, לאחר בחירתו של חיים רמון ליו"ר ההסתדרות, הועברה הנהלת ההסתדרות לירושלים, אך לאחר תקופה קצרה שבה לבית הוועד הפועל בתל אביב.
קודם להקמת בית הוועד הפועל
בראשית ימי הוועד הפועל בשנת 1921 שכן בחדר קטן ברחוב קאלישר בתל אביב, ולאחר כשנה עבר לדירה בשכונת מוסררה בירושלים. ב-1925 נשכרו עבורו חדר אחד ומטבח בבית סולל בונה ברחוב ברזילי בתל אביב. בשנת 1926 עבר לדירה בת 4 חדרים בשדרות רוטשילד 2 בתל אביב, ובאותה שנה לדירה בת 7 חדרים, בית פבזנר, ברחוב יהודה הלוי. בשנת 1928 שוכן הוועד הפועל בבית סולל בונה על דרך פתח תקווה (כיום דרך בגין) ובשנת 1933 נרכש לו בניין ברחוב אלנבי אשר שימש את הוועד הפועל משך 20 שנים, ושימש אף כמטה ההגנה, עד הקמת המבנה הנוכחי ברחוב ארלוזורוב.
המבנה
הבניין תוכנן בשנת 1949 על ידי צוות האדריכלים דב כרמי, צבי מלצר, מריאן גרינהאוז, מלכיאל קוטלביץ', יצחק ישר, יצחק משה לבקוביץ', מאיר צרפתי ומארק פינטל. הוא נחנך בראשית חודש יולי 1953, אך בנייתו הסתיימה בשנת 1956. על תכנון הגן הופקד אדריכל הנוף יצחק קוטנר, אשר שמר על מרחב פתוח ובו עצים פזורים בדגם פארק טבעי. הגינון המינימליסטי מעצים את המבנה אך גם נמנע מלהעצים את פורמליות שלו בכך שלא יצר גן פורמלי או שדרות עצים נוקשות.
צביונו של הבניין, הבנוי בסגנון הברוטליסטי, מבטא את עקרונות האדריכלות הסוציאליסטית שבלטה בארץ החל משנות ה-30 ועד שנות ה-50 (ע"ע קלסיציזם סטליניסטי). בכניסה אל הבניין הוקמה מדשאה רחבה, ובצִדה השני הוקמו 3 בניינים רחבים בטורים מחוברים אל הבניין הראשי לאורך השביל המוביל אל הכניסה. הבניין סימל טקסיות ופשטות לצד ביטחון וגאווה, ואלה היו בסיס לסדר אדריכלי שביטא אקלים חברתי סוציאליסטי. סדר העמדתם של הבניינים בטור לפני הבניין הראשי, המרוחק מן הרחוב, שביל ההליכה הקושר את הכניסה הראשית עם המדשאה ועם הבניינים לצִדו מדברים אל היחיד ואל הציבור בקנה מידה גדול, גאה ופשוט.
בתוך הבניין משתרעים מסדרונות ארוכים. על הגג בליטה אדומה המבטאת את סמל הקומוניזם והסוציאליזם. הבניין מבטא נאמנה את הסגנון הבינלאומי בראשית ימיו, שהיה בשיאו. את סורגיו של הבניין תכנן האמן שלום סבא בשנת 1955.
הסביבה
בשנים שלאחר הקמת הבניין הוקמו בקרבתו מוסדות נוספים שהיו קשורים להסתדרות, כגון: בניין הנהלת קופת חולים כללית, המכון לחקר תנועת העבודה, בית הסתדרות המורים, בית ליסין, בית המלין (נהרס בשנת 2018), בית הספר לפעילי ההסתדרות (נהרס בשנת 1993) ובית תנועת המושבים (נהרס בשנת 2008).
בראשית שנת 2020 החלו עבודות להפיכת רחבת הדשא בכניסה אל הבניין לגינה ציבורית. בסוף אוקטובר אותה שנה נחנכה הגינה, שעוצבה בזיקה למדשאה המקורית. למדשאה נוספו 'שביל תנועות הנוער' שלאורכו שולבו שלטים המספרים על תולדות ההסתדרות ושבילים נוספים, וכן הוקמו שולחן עבודה עם גישה לחשמל, ספריה ציבורית, פסל של דוד בן-גוריון וספסל שעליו דמיותיהם של בן-גוריון וגולדה מאיר בביצוע האמנים ורדה גבעולי ואילן גלבר, נשתלו עצים והוצבו ספסלים ופינות ישיבה.
חמוס מפוספס סהרי
חמוס מפוספס סהרי (שם מדעי: Ictonyx libycus) הוא מין מיוחד ממשפחת הסמוריים החי באזור צפון אפריקה ומותאם לתנאי מדבר ואזורים צחיחים כמו במדבר סהרה. קרוב משפחתו היחיד הוא הבואש האפריקני.
מאפיינים
אורך חמוס זה 55–70 ס"מ ומשקלו 200–600 גרם. הפרוותו חומה ומפוספסת בלבן בראש ובחלק הגוף העליון בצורה לא אחידה, וחומה ברגליים. האוזניים קטנות וורודות והלסתות קטנות וחזקות. לחמוס רגליים קצרות וזנב ארוך.
חמוסים אלה, כמו חיות מדבר רבות, יוצאים מהמאורה רק בלילה לחפש מזון. הם צדים בעיקר בעלי חיים קטנים כמו חרקים, עכברים, זוחלים, עופות וביציהם. ביום, החמוס מסתתר מהחום במאורות של בעלי חיים אחרים. החמוסים חיים לבדם למעט בתקופת הרבייה שמתרחשת באביב.
מין זה חי בטבע בצפון אפריקה במצרים, לוב, אלג'יריה, תוניסיה, מרוקו, מאלי, אתיופיה, צ'אד, ניז'ר, ניגריה, סודאן, סנגל ומדינות נוספות.
אלפרד הרדליקה
אלפרד הרדליקה (בגרמנית: Alfred Hrdlicka; 27 בפברואר 1928 – 5 בדצמבר 2009) היה פסל וצייר אוסטרי.
קורות חיים
הרדליקה נולד בווינה בירת אוסטריה. בין השנים 1943–1945 למד הרדליקה רפואת שיניים. בשנת 1945 החל ללמוד ציור באקדמי דר בילדנדן קונסט ולמד שם עד שנת 1952. בין מוריו ניתן למנות את אלברט פריס גיטרסלו ואת יוזף דוברווסקי. בין השנים 1952–1957 למד פיסול תחת פריץ ווטרובה. בשנת 1960 הציג לראשונה תערוכת יחיד של עבודותיו בווינה.
בשנת 1964 ייצג את אוסטריה בביאנלה שנערכת בוונציה שבאיטליה.
יצירתו משנת 2008 "דת, עור וכוח" העוסקת בישו ובשליחיו עוררה שערורייה ציבורית שהוצגה, בשל התמות ההומו-אירוטיות שבה (בהן, בין היתר, באחד הציורים מוצגים ישו והשליחים כשהם מקיימים יחסי מין על שולחן הסעודה האחרונה).
בין יצירותיו הידועות ניתן למנות את האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם בכיכר אלברטינה שבווינה.
טירפיץ
טירפיץ הייתה אוניית מערכה של הקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה, אונייה אחות של אוניית המערכה ביסמרק. היא נקראה על שם אדמירל אלפרד פון טירפיץ, מפקד הצי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. טירפיץ נשאה חימוש עיקרי בקוטר של 15 אינץ', 380 מ"מ, והייתה אוניית המלחמה הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם באירופה, ואחת הכבדות ביותר שנבנו אי פעם בעולם כולו. עם זאת, תותחיה הופעלו רק פעם אחת במהלך קיומה, והיא יצאה רק פעמים ספורות לפעילות מבצעית. זאת, עקב המגבלות הכבדות שהוטלו על הפעלתה בידי היטלר. במשך רוב המלחמה עגנה בנורווגיה, שם היווה עצם נוכחותה איום כבד על בעלות הברית, ובמיוחד על השיירות הארקטיות.
שירות מבצעי
טירפיץ הושקה ב-1 באפריל 1939, ונכנסה לשירות ב-25 באפריל 1941, כשמונה חודשים לאחר כניסתה לשירות של אוניית האחות, ביסמרק. משימתה הייתה דומה: לפגוע בנתיבי השיירות לבריטניה, כחלק מהמתקפה הגרמנית עליהן. מהירותן הגבוהה של אוניות המערכה וחימושן הכבד הפכו אותן לאיום חמור מאוד לשיירות לבריטניה. ראו גם: המערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945) - מתקפת אוניות השטח.
ההשפעה המכריעה ביותר של טירפיץ הייתה על שיירת PQ 17, אף על פי שכלל לא השתתפה בקרב. ב-4 ביולי 1942 הגיע לאדמירליות הבריטית מידע, על פיו אוניית המערכה טירפיץ, יחד עם אוניית המערכה זוטא אדמירל שר והסיירת הכבדה אדמירל היפר, בליווי כמה משחתות, עזבו את טרונדהיים בדרך ליירוט השיירה. לאוניות הסוחר, כמו גם לאוניות הליווי, לא היה כל סיכוי כנגד טירפיץ לו היו ממשיכות בשיירה. מפקד הצי הבריטי, אדמירל דדלי פאונד, התלבט קשות במשך כמה שעות, ואז הורה לאוניות הליווי לחזור על עקבותיהן, ולאוניות השיירה עצמן להתפזר ולהגיע עצמאית למורמנסק. רק אוניות הליווי הקרוב נותרו עם השיירה. בפועל, לא הייתה טירפיץ בדרכה לשיירה; אוניית המערכה הגרמנית רק עברה ממעגן אחד לשני. ואולם בשל החשש הכבד מהתקפה אפשרית של טירפיץ החליט פאונד כי רק פיזור השיירה יכול היה להציל אותה מהתקפת אוניות שטח, אך הפך את אוניות הסוחר לטרף קל עבור צוללות ומטוסים. מתוך 35 אוניות סוחר שיצאו לשיירה, שתיים חזרו בתחילת המסע עקב תקלות, ו-24 טובעו בידי צוללות ומטוסים. רק תשע הגיעו למורמנסק. אוניות סוחר בנפח כולל של 142,500 טון הוטבעו; 153 ימאים טבעו יחד עמן. 200 מטוסים, 430 טנקים, 3,350 משאיות ו-93,316 טון של ציוד צבאי אבדו. טירפיץ עצמה יצאה לקראת השיירה למחרת, אך חזרה לנמל תוך כמה שעות, כאשר הסתבר שהצוללות והמטוסים ישמידו את השיירה הרבה לפני שטירפיץ תגיע לזירה.
זמן קצר לאחר כניסתה של טירפיץ לשירות, הוטבעה ביסמרק על ידי הצי המלכותי הבריטי (ב-27 במאי 1941). היטלר החל לאבד את אמונו באוניות השטח של הצי הגרמני, ומאידך החל הפיקוד הגרמני העליון לחשוש מפלישה בריטית לנורווגיה. חשש זה התעצם לאחר פשיטה מוצלחת של הקומנדו הבריטי על האי Vågsøy בדרום נורווגיה כתוצאה מכך, הורה היטלר להעביר למימי נורווגיה את רוב עתודות צי השטח הגרמני: טירפיץ, אוניית המערכה זוטא ליצו, סיירת המערכה שרנהורסט וגנייזנאו, והסיירות הכבדות פרינץ אויגן ואדמירל היפר. סיבה נוספת להעברת אוניות אלה צפונה היה תחילת פעילותן של השיירות הארקטיות; ריכוז זה של אוניות כבדות היווה איום מתמיד על השיירות הארקטיות וריכז אליו משאבים רבים של הצי הבריטי, אך מאידך ניטרל כוח זה, שיכול היה להסב נזק רב בזירות אחרות.
מבצע Sportpalast
בתחילת מרץ 1942 ניסו הגרמנים ליירט שתי שיירות ארקטיות: PQ-12, שיצאה מאיסלנד ב-1 במרץ לכיוון מורמנסק, ו-QP-8, שיצאה באותו תאריך בערך חזרה ממורמנסק לאיסלנד. טירפיץ, יחד עם שלוש משחתות, יצאה ב-5 במרץ לגיחה שנקראה "מבצע Sportpalast" (היכל ספורט). הכוח הגרמני הפליג לכיוון ביירנייה (אי מצפון לנורווגיה) אך לא הצליח למצוא את השיירות, למעט אוניית סוחר בודדת, שטובעה באש אחת המשחתות. ב-9 במרץ גילו מטוסים של נושאת המטוסים הבריטית Victorious את טירפיץ; מפקד השייטת הגרמנית חשש ממתקפה אווירית והחליט לחזור לבסיסו.
מבצע Rösselsprung
בקיץ 1942 נערך הקריגסמרינה למבצע נוסף ליירוט השיירות הארקטיות. טירפיץ, יחד עם אוניית המערכה זוטא אדמירל שר והסיירת הכבדה אדמירל היפר, ובליווי תשע משחתות, נערכו בנורווגיה לקראת יציאה לגיחה נגד השיירות. מבצע זה נקרא Rösselsprung (מהלך הפרש). במקביל, יצאה השיירה PQ-17 מאיסלנד, ב-27 ביוני. ב-4 ביולי יצא כוח המשימה הגרמני מבסיסו, בדרך לבסיס אחר; המודיעין הבריטי קיבל התראה על יציאת כוח המשימה מבסיסו, וסבר שפניו מועדות לתקיפת השיירה. החשש מפני טירפיץ היה עצום; לו הייתה מגיעה לקרבת השיירה, לא הייתה אף אונייה שהייתה יכולה לעמוד בפניה (כולל כוח הליווי הגדול שהיה לשיירה). באחת הפקודות המפורסמות והיותר שנויות במחלוקת במלחמה, הורה לורד הים הראשון, דדלי פאונד לשיירה להתפזר ולנוע בעצמן לברית המועצות, ולכוח הליווי לחזור. משהתפזרה השיירה, לא הייתה לאוניות הסוחר הגנה; מטוסים וצוללות תקפו אותן והטביעו 26 מתוך 37 אוניות שהיו בשיירה. טירפיץ עצמה יצאה לים בעקבות השיירה רק ב-5 ביולי, אך שבה לאחר מספר שעות לבסיסה משהסתבר שכוחות האוויר וזרוע הצוללות כבר השמידו את רובה של השיירה.
מקורות רוסיים טוענים שבמהלך קרב זה תקפה הצוללת הרוסית К-21 את טירפיץ; לטענת הצי הרוסי, ירתה הצוללת על האונייה ארבעה טורפדות ושמעה שתי התפוצצויות. היסטוריונים בריטים וגרמנים מכחישים את קיומה של פגיעה כזו, אך ברוסיה נלמדת תקיפה זו כתקיפה קלאסית של צוללת. ב-6 ביולי נצפתה טירפיץ נעה במהירות איטית יחסית של 12 קשרים (במקום 20 קשרים כמקובל), וייתכן שהדבר מצביע על פגיעה. מ-8 ביולי 1942 עד 6 בספטמבר 1943 נשארה טירפיץ בנמלי טרונדהיים ונרוויק, בנורווגיה, ייתכן שלשם שיפוצים.
מבצע Sizilien
במהלך המלחמה ניסו הצדדים השונים להשתלט על האי סבאלברד (שפיצברגן) שמצפון לנורווגיה. עיקר חשיבותו של האי הייתה לצורך הקמת תחנות לחיזוי מזג האוויר. שני הצדדים הקימו תחנות חיזוי על האי; במבצע Sizilien (סיציליה), יצאה טירפיץ, בליווי הסיירת שרנהורסט ותשע משחתות, להפגיז את מתקני החוף של בעלות הברית, ולחפות על נחיתתם של חיילים גרמנים באי. המבצע נמשך שלושה ימים, החל מ-6 בספטמבר 1943 ועד 9 בו, והייתה זו הפעם היחידה שבה ירתה טירפיץ בתותחיה הראשיים; התוצאה הייתה גרועה למדי, ובשלב מסוים ירתה טירפיץ על החיילים הגרמניים. לאחר מספר ימים נסוג הכוח הגרמני, כיוון שמול העליונות הימית המוחלטת של בעלות הברית לא היו הגרמנים יכולים לתספק אותו.
התקפות בריטיות על טירפיץ
טירפיץ, כאמור, היוותה איום חמור ביותר על השיירות הבריטיות, ולכן עשו הבריטים כמה וכמה ניסיונות לטבע את האונייה. נוסף לכל אלה, ניסיון בולט, אם כי עקיף, לפגוע בתחזוקת האונייה, או לחלופין, להגביל את מרחב פעילותה, היה הפשיטה על סן-נאזר. זאת כיוון שבסן-נאזר נמצא מבדוק יבש, היחיד בחוף האטלנטי מדרום לתעלת למאנש.
הניסיון הראשון
ניסיון זה נעשה באמצעות "טורפדו אנושי": טילי טורפדו שכוונו למטרתם על ידי צוללנים, שהיו אמורים לנטוש אותם במרחק קצר מהמטרה. המבצע נקרא מבצע "כותרת" (Title), ונועד להתבצע ב-30 באוקטובר 1942; אוניית הדיג ועליה הטורפדות הצליחה להגיע למרחק כ-25 ק"מ מן המטרה, אך בשל תקלות טכניות רבות נזנח המבצע.
מבצע Source
הניסיון הבא היה ב-1943, במסגרת מבצע "מקור" (source); ההתקפה עצמה התרחשה ב-21 בספטמבר. טירפיץ, יחד עם הסיירת שרנהורסט, עגנו בפיורד ליד העיירה Kåfjord, בצפון נורווגיה. שתי צוללות ננסיות בריטיות הצליחו להגיע אל תוך המעגן (לאחר שהפליגו למעלה מ-1,600 קילומטרים, עברו דרך שדה מוקשים, חמקו מרשתות נגד צוללות, ולא התגלו על ידי עמדות האזנה של הגרמנים); הן הצמידו לטירפיץ שני מטעני חומר נפץ במשקל 4 טונות כל אחד. שתי הצוללות טובעו לאחר מעשה, וצוותיהן נפלו בשבי; מפקדיהן זכו בצלב ויקטוריה. טירפיץ לא טבעה, אך נפגעה קשות, וכ-500 טונות מים חדרו אליה. האונייה הושבתה למשך מספר חודשים.
מבצע Tungsten
באפריל 1944 הייתה טירפיץ כשירה שוב לפעילות. כדי להתמודד עם האיום המחודש, יצאו הבריטים למבצע נוסף להטבעת האונייה. הכוונה הפעם הייתה לפגוע בה באמצעות מטוסים, שיוזנקו אליה מנושאות מטוסים. המבצע נקרא "טונגסטן", והשתתפו בו כמעט 30 אוניות של שייטת הבית (Home Fleet) של הצי הבריטי: שתי אוניות מערכה, שתי נושאות מטוסים, חמש נושאות מטוסים קלות (Escort Carrier), שתי סיירות, שש עשרה משחתות ושתי אוניות עזר לתדלוק הצי. נעשה מאמץ רב להסוות את יציאת הצי מסקפה פלו; ב-2 באפריל - יום אחד לפני התאריך המתוכנן - הוזנקו המטוסים לתקיפה, והצליחו להפתיע את טירפיץ, שעדיין הייתה במבחנים לקראת יציאתה לפעילות מבצעית.
ההתקפה בוצעה בשני גלים של מפציצי טורפדו מדגם פיירי ברקודה. המטוסים נשאו מגוון רחב של חימוש: פצצות נגד צוללות, שתוכננו להתפוצץ בעומק המים שליד האונייה, פצצות חודרות שריון, שנועדו לחדור את הסיפון המשוריין ולהתפוצץ בתוך האונייה, ופצצות רגילות שנועדו לפגוע במבנים העליונים, בצוות ובחימוש הנ"מ. ההתקפות החלו בשעה 5:30 לפנות בוקר, ועד השעה 8:00 הסתיימה התקיפה. הגנת הנ"מ של האונייה (שלה עצמה ושל התותחים על החוף שהגנו עליה) הייתה גרועה ולא מסודרת, והבריטים איבדו רק שלושה מטוסים. 122 מלחים נהרגו בתקיפה ו-300 נוספים נפצעו (בהם רב החובל). לאונייה נגרם נזק רק במבנה העל שלה, והפצצות לא חדרו את הסיפון ולא נגרם נזק מתחת למים; אף על פי כן, הושבתה האונייה לכחודשיים.
מבצעי תקיפה נוספים של הצי הבריטי
מבצעי תקיפה אווירית נוספים שתוכננו כנגד טירפיץ ב-24 באפריל (מבצע Planet, "כוכב לכת"), ב-15 במאי (מבצע Brawn, "איתנות") וב-28 במאי (מבצע Tiger Claw, "ציפורן הטיגריס") בוטלו כולם בשל קשיי מזג אוויר. ב-17 ביוני תקפו 44 מפציצי "ברקודה", בחיפוי כ-50 מטוסי קרב שוב את טירפיץ. הפעם היו הגרמנים ערוכים טוב בהרבה: המטוסים התוקפים זוהו בשלב מוקדם מאוד וההתראה לאונייה ניתנה בזמן. צוות האונייה הפעיל מסך עשן כבד, בסיוע עשן שהופעל מהחוף, והמטוסים התוקפים לא הצליחו לפגוע באונייה כלל. שני מטוסים בריטים הופלו בתקיפה זו, שנקראה מבצע Mascot, "קָמֵע".
המבצע האחרון בסדרה זו, Goodwood 4, התבצע ב-29 באוגוסט, אך הגרמנים הבחינו בעוד מועד במטוסים הבריטים, מסך עשן הופעל, והמטוסים לא הצליחו לזהות את האונייה ולפגוע בה. רצף ההתקפות של הצי, שנמשך מספטמבר 1943 בהתקפות הצוללות הננסיות, נטרל את טירפיץ, ואולם האחריות להשמדתה הסופית הועברה כעת לפיקוד המפציצים.
התקפות חיל האוויר המלכותי
חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר האמריקני הציעו במשך שהותה של טירפיץ בנורווגיה מספר הצעות לתקיפת האונייה, אך הן לא הגיעו לידי מיצוי.
חיל האוויר המלכותי צבר ניסיון רב בהפצצות דיוק במשך המלחמה, ובמיוחד הצטיינה בכך טייסת 617 (שנודעו בשם "פורצי הסכרים", Dambusters). גורם נוסף ומשמעותי מאוד היה פיתוח פצצה מיוחדת, במשקל 5 טון, בשם טולבוי (Tallboy). פצצה זו נישאה על ידי מפציצי אברו לנקסטר, וחיל האוויר הבריטי התמחה בהטלת דיוק של פצצה זו.
הבעיה הייתה, שטירפיץ עגנה באותה תקופה (ספטמבר 1944) בצפון נורווגיה, ב-Kåfjord. המרחק מבריטניה היה גדול מדי מכדי שמפציץ לנקסטר יוכל לטוס ולחזור. לפיכך, נשלחו בלילה שבין 12 ל-13 בספטמבר שתי טייסות מפציצים (617 ו-9) לברית המועצות, לשדה התעופה יגודניק, ליד ארכנגלסק. שלושה ימים לאחר מכן, ב-15 בספטמבר, יצאו 27 מפציצים למבצע Paravane. הגרמנים זיהו את המטוסים המתקרבים והפעילו מסך עשן ואש נ"מ מסיבית. רוב המפציצים החטיאו את מטרתם, אך פצצה אחת פגעה באונייה והסבה לה נזק כבד. המפציצים שבו ליגודניק ומשם לבריטניה, ללא ידיעה על הנזק שנגרם לאונייה, ואולם הגרמנים העריכו שיהיה צורך בתשעה חודשים לפחות כדי להחזיר את טירפיץ לכשירות. ב-23 בספטמבר החליט הפיקוד הגרמני שלא ניתן יהיה להחזיר את האונייה למצב מבצעי, ואולם הוחלט להסתיר את העובדה. האונייה הועברה דרומה, לטרומסו, שם היה המעגן רדוד יותר; מתחת לאונייה נערמו ערימות עפר, כדי שלא תוכל לטבוע, ומטרתה מעתה הייתה לשמש סוללת תותחים צפה, למקרה של פלישה בריטית. מעגנה החדש של טירפיץ היה קרוב ב-320 ק"מ לבריטניה, ולפיכך בקצה הטווח של מפציצים שבסיסם בסקוטלנד.
הבריטים לא ידעו, כאמור, על הפגיעה הקשה באונייה, ועדיין ראו בה איום חמור. לפיכך, המשיכו במבצעים התקפיים נגד האונייה. ב-28 באוקטובר, במבצע Obviate (מניעה) יצאו 32 מפציצים (שהותאמו במיוחד לטווח הארוך) לתקיפה על האונייה. ברגע האחרון כיסתה עננות את היעד, והמפציצים נאלצו לשוב ללא שפגעו באונייה, למעט החטאה קרובה אחת שגרמה נזק לאחד המדחפים.
ב-12 בנובמבר יצאו מפציצים מטייסת 9 לגיחה נוספת, מבצע Catechism. היה ברור שלא תהיה הזדמנות נוספת, שכן היום הלך והתקצר ותוך מספר ימים יהיו שעות האור מועטות מדי. 32 מפציצים המריאו בשעה 3:00 לפנות בוקר לתקיפה, ובשעה 9:40 בבוקר היו מעל למטרה. אף על פי שמטוסי קרב גרמנים הוצבו באזור לא הוזנק אף אחד מהם מול המפציצים; לו היו נכנסים לקרב, היו בוודאי מצליחים להסב למפציצים אבדות כבדות, שכן חימושם ההגנתי הוסר כדי לאפשר להם להגיע לטווח הארוך. מכל מקום, לפחות שלוש פצצות טולבוי פגעו באונייה; אחת פגעה אך החליקה מהשריון, אך שתי האחרות חדרו לאונייה, אחת מהן משמאל לגשר, ואחת באחד מצריחי התותחים. נפער חור ענק בדופנה של האונייה, ונראה שהציתו שריפות בתוכה; בתוך מספר דקות אירעה התפוצצות ענקית בתוך האונייה, היא נטתה שמאלה, התהפכה וטבעה. כ-1000 מלחים וקצינים, מתוך צוות של כ-1,700, טבעו יחד עמה.
תוצאות
קיומה של טירפיץ היווה איום מתמיד על הצי הבריטי וריתק כוחות ימיים רבים למשך רוב המלחמה. הטבעתה שחררה כלי שיט רבים, בעיקר אוניות מערכה ונושאות מטוסים שעד אז רותקו לגזרה, והם הופנו לגזרות אחרות, בעיקר במזרח הרחוק.
טירפיץ נמכרה לחברה נורווגית, שפירקה את האונייה לגרוטאות בין השנים 1949–1957; חרטומה של טירפיץ עדיין נותר במקום טביעתה. לוחות פלדה של טירפיץ משמשים עד היום לעבודות ציבוריות באזור, ככיסוי זמני לכבישים בתיקון. המנועים החשמליים של האונייה שימשו בתקופה מסוימת כתחנת כוח עבור תעשיית הדיג באזור. ליד מקום טביעתה של האונייה קיימים עד היום אגמים מלאכותיים, שהם מכתשים שנוצרו מפצצות הטולבוי שהחטיאו את האונייה.
טביעתה של הטירפיץ סימן את סיום העידן של אוניות המערכה והמעבר ללחימת צוללות ונושאות מטוסים.
אלכסה דול
אלכסנדרה דולז'יקוב (באוקראינית: Олександра Должиков; נולדה ב-7 במאי 1993), המוכרת בשם הבמה אלכסה דוֹל, היא ידוענית ודוגמנית ישראלית ילידת-אוקראינה. התפרסמה בתוכנית המציאות "המירוץ למיליון", ובהמשך השתתפה גם ב"הישרדות".
ביוגרפיה
אלכסנדרה דולז'יקוב נולדה בזפוריז'יה שבאוקראינה. ב-1996, בגיל 3 עלתה לישראל עם הוריה, שיפוצניק וקוסמטיקאית. לאחר מכן עוברת שמה הפרטי, והיא נודעה בתור רות דולז'יקוב. בבגרותה, החלה להשתמש בשם המקוצר "אלכסה דול" שנבחר כשם במה קצר וקליט. היא גדלה והתחנכה ברובע ה' שבאשדוד, למדה בבית ספר ממ"ד "חב"ד", ובחטיבת "מקיף ז'" בכיתת מופ"ת. בצעירותה, השתתפה דול בתחרות "נער ונערת הזוהר של אשדוד", וסיימה במקום השלישי. ב-2011 התגייסה לצה"ל ושירתה בבסיס מז"י. ב-2013, לאחר שחרורה, עברה לתל אביב.
ב-2017 למדה קורס משחק בשיטת צ'בק.
אחים/אחיות
לה אחות קטנה שנולדה בארץ, אווה אשר למדה בבית הספר צמח לאומנויות אשדוד וכרגע 2023/24 לומדת במקיף ז אשדוד בכיתת מחול. אווה נולדה ב-5 בדצמבר 2011 בתל השומר.
קריירה
ב-2014 הפכה לפרזנטורית של רשת ההלבשה התחתונה הישראלית "Intima". בנוסף, השתתפה בתצוגת הגמר של בוגרי שנקר.
ב-2015 השתתפה עם בן זוגה דאז, רז זלצרמן, בעונתה הרביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" בערוץ 2 של רשת, והם הודחו בהדחה השמינית. בנוסף, באותה שנה השתתפה בפרק אחד של "החופשה המושלמת" של רשת, לצד המנחה שני אלון.
בנוסף ב-2015, השתתפה כנמתחת בתוכנית "נוקאאוט" בערוץ 2 של קשת, בהנחיית עפר שכטר.
לאחר מכן, הצטלמה לשערי כתבי עת ישראליים: "בלייזר", "לאשה", "Go Style", "מגזינה", "זמנים מודרניים", "STYLELIST", ובנוסף גם על שערים במגזינים בחו"ל, כמו "Marie Claire" הצ'כי,, "FACTICE" הצרפתי. סרטון האודישן הראשוני שלה ל"ספורטס אילוסטרייטד" האמריקאי אף הועלה לאתר (ובו היא מספרת על שירותה בצבא כישראלית), על אף שבסוף לא-נבחרה להופיע בגיליון בגדי הים של המגזין.
מאז 2016 דול הפכה לפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית לנשים "אייס קיוב", של רשת ההלבשה התחתונה הישראלית "גו אנדר", ושל אחד ממיזמי הנדל"ן של גינדי.
ב-2017 שיחקה מספר תפקידים קטנים, ביניהם בסדרה האינטרנטית "המסע המופלא של איציק והייזנברג" בכיכובו של אסי ישראלוף.
בנוסף ב-2017, השתתפה בתוכנית "אנשים" מבית קשת, שעקבה אחרי סיפור ילדותה ותחילת דרכה כדוגמנית מעבר לים.
בשנת 2019 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP 2" ברשת 13, והודחה שישית.
היום דול היא מאמנת מוסמכת, מעבירה הרצאות (על סיפור חייה כדוגמנית מנקודת המבט של דימוי גוף, הפרעות אכילה ומשקל ודימוי עצמי) ועושה אימונים אישיים.
חיים אישיים
דול ניהלה זוגיות עם היהלומן רז זלצרמן (והם אף התמודדו כצמד ב"המירוץ למיליון"). לאחר מכן, החלה בזוגיות עם איש העסקים תמיר ויצמן (גיסה של מיכל הקטנה). בין אוקטובר 2017 ועד נובמבר 2019 הייתה בזוגיות עם המיליונר וסוחר הנשק משה עוז, המבוגר ממנה ביותר מ-25 שנה. ב-2019 הייתה בזוגיות עם מיליונר מקסיקני בשם נורמן איזק העוסק בתחום הקנאביס הרפואי, ולו שני ילדים מנשואיו הקודמים.
מתגוררת לסירוגין בתל אביב.
בואש אפריקני
בואש אפריקני או זורילה (שם מדעי: Ictonyx striatus) הוא מין של טורף קטן מפוספס החי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה. למרות שמו, הוא שייך למשפחת הסמוריים ולא לבואשיים.
מאפיינים
אורכו של סמור זה 60–70 ס"מ ומשקלו עד 2.3 ק"ג. הגוף חום כהה ברובו ומפוספס בגבו בפסים ארוכים לבנים וביניהם פסים חומים. הראש חום עם פסים לבנים עד האוזניים. החוטם והפה קטנים ולא בולטים. הוא מזכיר מעט את הסמור האפריקאי אך גדול ממנו. הזנב ארוך, שעיר ולבן כמעט לגמרי. הסמור מפריש ריח חריף מבלוטות ליד פי הטבעת שמבריח את אויביו, אך הריח מצחין פחות משל בואש אמיתי.
הם חיים באזורים פתוחים באפריקה לרבות מדבריות, ערבות שחונות וסוואנות והם אינם נפוצים באזורי היערות של קונגו או בחופי מערב אפריקה.
פרובסקיט
פֶּרוֹבְסקיט (Perovskite) הוא שמו של המינרל קלציום טיטנאט, בעל הנוסחה CaTiO3. תא יחידה של פרובסקיט כולל אטום סידן, אטום טיטניום ושלושה אטומי חמצן.
רקע
המינרל התגלה בהרי אורל שברוסיה על ידי גוסטב רוז (Gustav Rose) בשנת 1839 והוא נקרא על שם המינרלוג הרוסי לב פרובסקי (Lev Perovski, 1792-1856).
מבנה הפרובסקיט
הנוסחה הכללית של מבנה הפרובסקיט היא ABX3, כאשר A ו-B מסמנים קטיונים בעלי גדלים שונים מאוד, ו-X מסמן אניון הקשור לשניהם - בדרך כלל חמצן. אטומי A גדולים יותר מאטומי B, הנמצאים במרכז תא היחידה.
במבנה הקובי האידיאלי, הקטיון הקטן יותר B הוא בעל מספר קואורדינציה של 6, והוא מוקף על ידי אוקטהדרון של אניוני X. הקטיון הגדול יותר A הוא בעל מספר קואורדינציה של 12.
דרקולה (סרט, 1931)
דרקולה (באנגלית: Dracula) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 1931 בבימויו ובהפקתו של טוד בראונינג על פי תסריט של גארט פורט ובכיכובו של בלה לוגוסי בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על המחזה בעל אותו שם משנת 1924 מאת המילטון דין וג'ון ל. באלדרסטון, שבתורו עובד מהרומן דרקולה משנת 1897 של בראם סטוקר. לוגוסי מגלם את הרוזן דרקולה, ערפד המהגר מטרנסילבניה לאנגליה ואורב לדמם של קורבנות חיים, כולל ארוסתו של אדם צעיר.
הסרט, שהופק והופץ על ידי סרטי יוניברסל, היה העיבוד הקולנועי המדבר (לאחר עידן הסרט האילם) הראשון לרומן של סטוקר. כמה שחקנים נשקלו עבור התפקיד הראשי, אך לוגוסי נבחר לאחר שגילם את התפקיד בברודוויי. הסרט צולם בחלקו על סטים באולפני יוניברסל בקליפורניה זפר בשעות היום, ובשעות הלילה שימוש חוזר באותם סטים לצילום גרסה ספרדית לסרט שיוניברסל הפיקו במקביל. דרקולה זכה להצלחה מסחרית וביקורתית מייד עם יציאתו, ולמספר סרטי המשך וספין-אוף. הייתה לו השפעה ניכרת על התרבות הפופולרית, ודמותו של דרקולה בגילומו של לוגוסי הפכה לאיקונית ומאפייניה הפכו לבסיס של דמויות ערפד ביצירות מאוחרות יותר. בשנת 2000 נבחר הסרט על ידי ספריית הקונגרס לשימור בארכיון הסרטים הלאומי כ"משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".