cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חצויה - הדבר האמיתי
עלילה
גבי, בת זוגו לשעבר של מני וסוכנת לשעבר של כמעט כל השחקנים בחצויה הרגישה שיש סכנה בחצויה. היא מתה בפתאומיות מסיבה לא ידועה, אך ירדן שבאה לחקור את המוות טוענת שגבי דווחה כמתה שלושה ימים קודם לכן. ירדן בעזרת שאול ועלמה מגלה על אבקה צהובה, שעוזרת לאקו לשלוט במתים. היא גילתה שאקו נמצא בתוך רובי, ושאקו שלט בגבי והרג אותה. אקו השתלט גם על ירדן, ולאחר מכן גם על נוי אחותה.
עמית מגלה דרך להרוג את אקו, להתחתן איתו ושנייה לפני לדקור אותו בלב היא מגלה שאקו זקוק לה כדי להחזיר את הגוף שלו אליו. יון מגיע באמצע החתונה, גופו של רובי מת ואקו נכנס ליון. נשמתו של יון מתה ועולה ולעולם המתים שם הוא נלחם בתת-מודע שלו הוא מגלה שעמית משתפת פעולה עם אקו כשהוא פוגש בעולם המתים את נוי ומוותר. עמית "רוצה" להתחתן עם יון בידיעה שהוא אקו ובאותו הרגע שהוא מציע להתחתן איתו בליל ההשקה של העונה השלישית היא הורגת אותו לתמיד ומבקשת מאף אחד לא לגעת בו. לאחר מכן היא עוברת לעולם המתים כדי להציל אותו, מגלה שהוא וויתר עליה והתת מודע מקשה עליה להחזירו לחיים. הוא מזהיר אותה כי יון לא יחזור רגיל. כשיון חוזר ביום הצפייה של הפרק הראשון הוא מרגיש רע ובשירותים כשמאיה באה לראות מה איתו בשירותים היא נפצעת מרסיס מראה שיון שבר. השחקנים שומעים צרחה ורואים את מאיה מלאה בדם בצוואר. הם מחפשים את יון ומגלים כי הוא ערפד וכי הוא נשך אותה.
קתרין פטרסון
קתרין פטרסון (באנגלית: Katherine Paterson; נולדה: 31 באוקטובר 1932) היא סופרת ילדים אמריקאית שנולדה בג'יאנגסו שבסין בשם קת'רין וומלדורף. בשנים 2011-2010 כיהנה כשגרירה הלאומית של הקרן לספרות ילדים ואוריינות (NCBLA), וכיום היא סגניתו של נשיא הקרן. פטרסון חברה בחבר הנאמנים של מכללת ורמונט לאומנות גבוהה וחברת כבוד בוועד הבין לאומי לספרי ילדים וצעירים (IBBY). כמו כן, היא חברת כבוד במדור האמריקאי של הוועד (USBBY) וכלת פרס הנס כריסטיאן אנדרסן לשנת 1998. הפרס, שמכונה "הנובל לספרות ילדים", ניתן לסופרים ולמאיירים שספריהם תרמו באופן משמעותי ומתמשך לעולם ספרות הילדים.
ספריה, שתורגמו ל-28 שפות, קצרו שבחים וזכו להערכה כלל עולמית. הם זכו פעמיים בפרס הספר הלאומי (National Book Award) ופעמיים במדליית ניוברי (John Newbery Medal), העיטורים הלאומיים הגבוהים ביותר בארצות הברית לספרי ילדים ומבוגרים צעירים (Young Adults).
אחד מספריה הנודעים, שתורגם גם לעברית, הוא ממלכת טרביתיה, שפורסם בשנת 1978, וקיבל, בין היתר, את מדליית ניוברי האמריקאית, והוכתר כספר הטוב ביותר לשנת 1977 על ידי כתב העת של ספריות בתי הספר. בנוסף, הספר עובד לסרט.
ביוגרפיה
קתרין פטרסון נולדה בשם קתרין וומלדורף בשנת 1932 להורים אמריקאים שחיו בסין, במסגרתם עבודתם כמסיונריים. לאחר שהיפנים פלשו לסין, וגברו הסיכויים למלחמה בין יפן וארצות הברית, חזרה המשפחה לארצות הברית. הסופרת מעידה על עצמה שניסתה לכתוב כבר בגיל חמש, הגיל שבו התחילה גם לקרוא, "פשוט כי לא יכולתי לשאת את המחשבה שאינני יכולה לעשות זאת". עד שהייתה בת שמונה עשרה העתיקו היא ומשפחתה את מקום מגוריהם שמונה עשרה פעמים. משום כך, רק דברים בודדים שכתבה שרדו.
לדבריה, כתב היד היחיד שכתבה בילדותה, שהיא מתגאה בו עד היום, הוא מכתב שכתבה בגיל שבע כשהתגוררה בשאנגחאי מתוך געגועים לאביה שחי בביתם הישן בסין באזור קרבות. לאחר השיבה לארצות הברית הם השתקעו בווינצ'סטר שבווירג'יניה והיא החלה את לימודיה במכללת קינג שבבריסטול, טנסי. במכללה, היא השקיעה את מרבית זמנה בקריאת ספרות אנגלית ואמריקאית. באותה תקופה גם לימדה בבית ספר כפרי בצפון וירג'יניה.
בשנת 1957, שבה סיימה את לימודיה, שערי סין היו סגורים בפני אמריקאים. כיוון שכך, תקוותה להיות למיסיונרית בסין נגוזה ובעצת חבר/ה מיפן, היגרה לשם. למשך ארבע שנים התגוררה ביפן, למדה את השפה המקומית ועבדה שם. במדינה האסייתית, הכירה את מי שחשבה שתינשא לו ותכננה לבלות את המשך חייה ביפן. אך כשחזרה לארצות הברית לשנת לימוד בניו יורק, פגשה כומר פרסביטריאני שלדבריה, "שינה את המשך חיי פעם נוספת". הם התחתנו בשנת 1962.
קריירה
את הקריירה המקצועית שלה כסופרת החלה פטרסון בשנת 1964, כשהכנסייה הפרסבטריאנית במרילנד ביקשה ממנה לכתוב חומרים לתוכניות לימודים עבור תלמידי כיתות ה'-ו'. מאחר שהכנסייה היא זו שהעניקה לה מלגה בשעתה שאפשרה לה ללמוד ולעבוד ביפן, היא הרגישה מחויבת להיעתר לבקשה. במהלך העבודה, פטרסון התאהבה בכתיבה, והחליטה לכתוב ספרות בדיונית, שהייתה הסגנון המועדף עליה. בעצת חברתה לכנסייה במרילנד, נרשמה פטרסון לקורס כתיבה יוצרת למבוגרים, שסייע לה רבות כדי לעמוד במשימה שלקחה על עצמה.
פטרסון כתבה יותר מ-40 ספרים, מרביתם ספרי ילדים. ספריה תורגמו ל-28 שפות, ורבים מהם זכו בפרסים והיו להצלחה כלל עולמית.
שניים מספריה של פטרסון, Bridge to Terabithia וThe Great Gilly Hopkins עובדו לסרטים, שביים בנה, דייוויד לורד פטרסון.
נוסף לכך, היא בעלת תארים לשם כבוד באוניברסיטת מרילנד, במכללה הפרסביטריאנית בקרוליינה הדרומית, באוניברסיטת נוריץ' שבוורמונט, ממכללת קינג שבטנסי (שבה למדה) וממוסדות אקדמיים רבים נוספים בארצות הברית. יתר על כן, גם אוניברסיטת מאונט סנט וינסנט (Mount Saint Vincent University) שבנובה סקוטיה, קנדה, העניקה לה תואר לשם כבוד.
קיטי קראות'ר
קיטי קראות'ר (Kitty Crowther ; נולדה ב-4 באפריל 1970) היא מאיירת וסופרת ילדים בלגית, אשר זכתה בפרס "עיפרון הכסף" לשנת 2003 ו-2005, ובשנת 2010 בפרס היוקרתי לספרות ילדים על שם אסטריד לינגרן. ספריה של קראות'ר מתייחדים בעיסוק בידידות, בדידות, אובדן של אדם אהוב ועוד.
ביוגרפיה
קיטי קראות'ר נולדה בבריסל ברביעי לאפריל 1970 לאם שוודית ואב בריטי. קראות'ר נולדה כבדת שמיעה והתחילה לדבר רק בגיל ארבע. בבגרותה פנתה קראות'ר ללמוד אמנות גרפית במכון סנט לוק בבריסל, לאחר מכן החלה לאייר, בעיקר ספרים בצרפתית ולעיתים בהולנדית. נכון לשנת 2010, הוציאה לאור כ-35 ספרים משלה, וכן איירה ספרים של סופרים אחרים. כיום היא ובן זוגה גרים בבלנמונט עם שני בניהם.
חייה המקצועיים
ספריה של קראות'ר נודעים כבעלי עומק פסיכולוגי והיא מעבירה דרכם "מסרים לחיים". קראות'ר נוהגת בספריה למעט במילים ומבקשת להעביר את מסריה בעיקר באמצעות איורים, המצוירים בעדינות באמצעות עיפרון, עט או צבעי מים, בסגנון נאיבי עם דמויות ידידותיות לילדים.
Try This
הפקה
רוב השירים הופקו ונכתבו על ידי טים ארמסטרונג. לינדה פרי, שהשתתפה בכתיבת רוב אלבומה הקודם של פינק, M!ssundaztood. האלבום כלל שיתופי פעולה עם האמן Peaches, בשיר "Oh My God", והשיר "Feel Good Time", עם ויליאם אורביט, נכלל בפסקול הסרט המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה.
האלבום מוקם במקום התשיעי במצעד המכירות האמריקאי, כאשר נמכר כ- 147,000 בשבוע הראשון למכירה. במאי 2004, האלבום הגיע לטופ 10 במצעדי אנגליה, קנדה ואוסטרליה. ביולי 2006, האלבום מכר 709,000 עותקים בארצות הברית. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Trouble", מוקם במקום השני במצעד המכירות בקנדה, והגיע לטופ 10 באנגליה ובאוסטרליה, אך מוקם רק במקום ה-68 בארצות הברית. הסינגל הבא, "God Is a DJ", נכשל ולא הצליח להיכנס לטופ 100 בארצות הברית, הגיע למקום התשיעי באנגליה. הסינגל השלישי, "Last to Know", מוקם במקום ה-21 באנגליה, ולא יצא לאור בארצות הברית.
רשימת רצועות
שירי בי-סיידס:
לילה על הר קירח
לילה על הר קירח (ברוסית: Ночь на лысой горе) היא יצירה מאת המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי, הקיימת בשתי גרסאות לפחות. האחת היא גרסה משנת 1867 המבוצעת לעיתים רחוקות השנייה היא גרסה מאוחרת יותר, פופולרית מאוד, משנת 1886, פנטזיה, בתזמורו של רימסקי-קורסקוב, המבוססת על פרטיטורה ווקאלית של "חזון החלום של האיכר לאד" (1880) מתוך "היריד בסורוצ'ינצי", בכמה שינויים. עיקר פרסומה של היצירה כיום נובע מגרסה נוספת, בתזמורו של המנצח בן המאה ה-20 לאופולד סטוקובסקי, המופיעה בסרטו המצויר של וולט דיסני משנת 1940, "פנטזיה", שהיה לקלאסיקה.
כמו רבות מיצירותיו של מוסורגסקי, גם יצירה זו ידעה ייסורי הלחנה עד השלמתה, ולא זכתה לביצוע בימיו של המלחין. לאחר מות מוסורגסקי, עיבד ותזמר אותה ידידו ועמיתו לקבוצת החמישה, רימסקי-קורסקוב, ובגרסה זו בוצעה לראשונה ב-1886, ותפסה מקום של קבע ברפרטואר הקונצרטנטי.
משמעותה המילולית של המילה Lïsaya שבשם היצירה ברוסית היא "קירח", ובמקרה זה היא מתארת, בהשאלה, הר שומם מעצים. באנגלית משתמשים לעיתים בשם "A Night on the Bare Mountain", או לחלופין בשם "Night on Bald Mountain".
תולדות חיבור היצירה
הרשימה הבאה מתווה את גלגולי המוזיקה של "לילה על הר קירח":
מיזם אופרה: "המכשפה" (1860)
נושא "שבת המכשפות", הנושא המרכזי בכל מיזמי "לילה על הר הקירח" הבאים, נלקח לכאורה ממחזה שאבד מאז, "המכשפה" (ברוסית:Ведьма, Ved'ma) מאת הברון גאורגי מנגדן, חברו לצבא של המלחין. בשנת 1860 הודיע מוסורגסקי לבאלאקירב, שהזמינו אצלו מערכה לאופרה בנושא זה. אלא שכמו במיזם הקודם, לא ידוע אם משהו אכן חובר ואם כן, אם הועבר למיזמים הבאים.
יצירה לפסנתר ותזמורת (ראשית שנות ה-60)
רימסקי-קורסקוב מצהיר בזכרונותיו ("רשומות חיי המוזיקליים"), שבראשית שנות ה-60' של המאה ה-19 כתב מוסורגסקי גרסה של המוזיקה ל"לילה על הר קירח" לפסנתר ותזמורת, בהשפעת "מחול המתים" של ליסט. עם זאת, הסברה היא, שמוסורגסקי לא שמע את יצירתו של ליסט לפני 1866, ובשלב זה כבר תכנן את כתיבתה של הפואמה הסימפונית "ליל יוחנן הקדוש על ההר הקירח" (ראו להלן). אין שום אות וזכר ליצירה לפסנתר ותזמורת מחוץ לזכרונותיו של רימסקי-קורסקוב, כך שההנחה היא, שהפרטיטורה אבדה או, מה שסביר יותר, מעולם לא נכתבה.
פואמה סימפונית: "ליל יוחנן הקדוש על ההר הקירח" (1867)
בשנת 1866 ביטא מוסורגסקי במכתב אל באלאקירב את רצונו לדון בתוכניותיו ליצירה "המכשפות", השם הלא-רשמי שנתן למוזיקה שלו ל"לילה על הר קירח".
בתחילת יוני 1867 החל לחבר את הגרסה התזמורתית ליצירה וסיים את הפרטיטורה ב-23 ביוני (ערב יום יוחנן הקדוש). הוא תיאר את האירוע במכתב אל ולדימיר ניקולסקי:
.
עוד פסק - פסיקה שלא עמד בה, כפי שהתברר - שלעולם לא יעצב אותו מחדש: "יהיו חסרונותיו אשר יהיו, עמם נולד ועמם עליו לחיות, אם יחיה מכל וכל." לאחר שהשלים לבסוף את היצירה, דוכא מוסורגסקי עד עפר כאשר מדריכו מילי באלאקירב קטל אותה בביקורת חריפה. הפרטיטורה של "גרסה ראשונה" זו הושארה כאבן שאין לה הופכין ולא יצאה בדפוס אלא בשנת 1968.
אופרה לא גמורה: "מלאדה" (1872)
עיצובה מחדש של היצירה התבצע בשנת 1872, כשמוסורגסקי הכניס בה שינויים ועיבד את הרכבה למקהלה ותזמורת כחלק מן המערכה השלישית, התרומה שהוטל עליו לספק ליצירה השיתופית, האופרה-באלט "מלאדה". בגרסה החדשה הזאת נועדה המוזיקה להוות בסיס לתמונת "לילה על הר טריגלאב" (ברוסית: Ночь на горе Триглав, Noch' na gore Triglav). מוסורגסקי מתייחס ליצירה זו תחת הכותרת "הלל לצ'ורנובוג" ברשימת היצירות שמסר לסטאסוב. אבל מיזם "מלאדה" היה מועד לכישלון ו"הגרסה השנייה" הזאת נזנחה יחד עם הראשונה.
אופרה לא גמורה: "היריד בסורוצ'ינצי" (1880)
הגרסה השלישית" של היצירה, "מה שראה האיכר לאד בחלומו" (ברוסית: Сонное видение паробка, Sonnoye videniye parobka), באה לעולם כעבור שמונה שנים, כאשר המלחין חזר אל הגרסה השנייה (ראו "לילה על הר טריגלאב" לעיל) ושכתב אותה לתפקד כ"אינטרמצו חלום" באופרה שלו, "היריד בסורוצ'ינצי" (1874-80), יצירה שלא הגיעה לידי סיום עד מותו בשנת 1881. מוסורגסקי בחר במקור את סיום המערכה הראשונה של האופרה לשבץ בו את האינטרמצו הכוראלי שלו. כיום מקובל לבצע אותו בגרסת שבאלין (1930) של האופרה, שם ניתן לו מקום הגיוני יותר במערכה השלישית, מיד לאחר הדומקה של האיכר לאד. נושא הדומקה משמש גם כאחד הנושאים העיקריים של הסיום השקט החדש בגרסה זו (המוצאת את דרכה גם אל תוך העיבוד של רימסקי קורסקוב), ויוצר בכך מסגרת מוזיקלית לאינטרמצו.
תנועת ההתנגדות הצרפתית
תנועת ההתנגדות הצרפתית החלה לפעול בצרפת לאחר הנאום של שארל דה גול ב-BBC בצרפתית, בו קרא: "כי לא אבדה צרפת. אין היא עומדת לבדה, ואימפריה עצומה עומדת מאחוריה. והיא יכולה להתאחד עם האימפריה הבריטית ולהמשיך בהאבקות."
נשים רבות פעלו במחתרות במגוון תפקידים, ביניהם העברת מידע, לחימה, הברחת נפשות, ציוד, כסף ותחמושת.
במלחמת העולם השנייה פעלו נגד הנאצים בוישי ובצרפת הכבושה במגוון דרכים. ביניהן הפצת עלוני תעמולה, פיצוץ מסילות רכבת, ירי בשומרים נאצים, הברחת ילדים יהודים ופיצוץ מבנים. המחתרת הבריחה ילדים יהודים רבים לספרד ולשווייץ. הם נהנו מתמיכה מורלית בחזית הדיפלומטית מהאנגלים, ששיבחו אותם ברדיו ובנאומים של צ'רצ'יל בפני העם האנגלי, ובתמיכה צבאית מהאמריקאים.
הצבא היהודי
הצבא היהודי היה שמה של קבוצת מחתרת יהודית ציונית בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה שעזרה להציל יהודים רבים, מהחשובות שפעלו בקרב התנועה.
במהלך הפלישה לנורמנדי
במהלך הפלישה לנורמנדי פעלו המחתרות הצרפתיות בשיתוף פעולה עם בעלות הברית. הם ניתקו את קווי-תקשורת הגרמנים, מהלך שגרם לגרמנים לעבור לתשדורת אלחוטית, שבעלות הברית יכלו ליירט ולפצח. כמו כן הם יצרו פעולות הסחה נגד הגרמנים ועזרו לשחרר את צרפת מידי הגרמנים מיד לאחר הפלישה.
כמה הייתה משמעותית הרזיסטאנס
לעיתים קרובות מתייחסים להערכתו של אייזנהאואר, שהעריך את תרומת ההתנגדות במדינות הכבושות לכוחות בעלות הברית לשווה ערך לחמש עשרה דיוויזיות. ההיסטוריונים נותנים הערכה נמוכה בהרבה. הבעיה היא איך יוצרים אומדן לפיו כמה חטיבות שווה תנועת התנגדות/פעילות קמנדו? הביטויים הצבאיים הלא ישירים של ההתנגדות, כגון הפקת עיתונות מחתרתית, צריכים להילקח בחשבון רק אם הם בעלי אופי לנקז כוחות לקראת סיוע יעיל לכוחות בעלות הברית. יתרה מכך, פעולות כמו הצלת היהודים, שמביסות חלקית את תוכניות הג'נוסייד של הנאצים, אינן נכנסות להיגיון צבאי. לדברי ז'אן-פרנסואה מוראציולה (מומחה להתנגדות): "ללא עזרת ההתנגדות, בעלות הברית ללא ספק היו משחררות את צרפת על ידי כיבוד לוח זמנים כמעט שונה". עם זאת, הערכה זו חייבת להיות מוסמכת מאוד. לדוגמה, לאחר נחיתות פרובנס, הרובע הדרום-מזרחי של צרפת שוחרר כמעט שלושה חודשים לפני התחזיות הראשוניות (83 ימים), בין היתר הודות לפעולה שכוחות הפנים הצרפתיים (FFI) נוצרו רשמית, בתאריך 1 בפברואר 1944, המאגדת את כל מבני ההתנגדות הפנימית, ומוצב בפיקודו של הגנרל קניג. בנוסף, הנחיתות בנורמנדי היו מדממות הרבה יותר, אלמלא המודיעין והעיכוב של פעולות ההתנגדות.
שחרור צרפת מהגרמנים
צרפת שוחררה מהגרמנים גם בעזרת המחתרות הצרפתיות שמילאו תפקיד חשוב בקרב. הם היו מיומנים בירי ובשימוש בנשק יותר מהחיילים האמריקאים והבריטים באותה התקופה. נוסף על כך, הם היו תוספת כוח לצבא בעלות הברית במערב אירופה באותה התקופה. חוץ מזה הם ידעו רבות על הגרמנים, שיטותיהם והם הכירו את השטח בצורה טובה יותר משאר החיילים.
אדרסטאה
אדרסטאה הוא הירח הראשון אשר התגלה באמצעות תמונות שצולמו על ידי חללית בין-כוכבית ולא באמצעות תמונות מטלסקופ.
אלקטרון
אֵלֶקְטְרוֹן (סימול: ) הוא חלקיק יסודי תת-אטומי. במבנה האטום הבסיסי, האלקטרונים מקיפים את גרעין האטום, המכיל את הפרוטונים והנייטרונים. מטענו החשמלי של האלקטרון שלילי, ושווה בגודלו לזה של הפרוטון. מסת המנוחה שלו קטנה ביחס למסת הפרוטון (יחס של כ-). האלקטרון נחשב לחלקיק יסודי, כלומר, לא ידוע על קיום מבנה פנימי שלו. האלקטרון הוא לפטון מהדור הראשון. לאלקטרון יש ספין שערכו, ועל כן הוא פרמיון, חלקיק המציית לעקרון האיסור של פאולי.
מוליכות חשמלית במוצקים ובכללם במוליכים מתכתיים בהם ההולכה יעילה במיוחד, נעשית על ידי זרימה של אלקטרונים. אלקטרונים בעלי קשר חלש לגרעין האטום המסוגלים לעבור מאטום לאטום בהשקעה קטנה יחסית של אנרגיה ועל כן לזרום בקלות יחסית דרך המוצק תחת השפעת מתח חשמלי, נקראים אלקטרונים חופשיים.
במכניקת הקוונטים, האלקטרון מתואר על ידי משוואת דיראק. במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, הוא יוצר זוג יחד עם נייטרינו אלקטרוני, תוך שהם מגיבים דרך הכוח הגרעיני החלש. לאלקטרון שני בני משפחה בעלי אותו מטען חשמלי: המיואון והטאו, אך מסותיהם של בני משפחה אלה גבוהות בהרבה.
המערך האלקטרוני של אטומים ומולקולות משפיע רבות על התכונות הכימיות של החומר. אלקטרונים הם אלו המשמשים בקשרים הבין-אטומיים והבין-מולקולריים שבחומר ורוב התגובות הכימיות בין חומרים מתרחשות באמצעות פעילותם של אלקטרונים.
האנטי-חלקיק של האלקטרון הוא הפוזיטרון. לפוזיטרון ספין ומסה שווים לאלה של האלקטרון, בעוד מטענו החשמלי חיובי, כלומר, נגדי לזה של האלקטרון. כשאלקטרון ופוזיטרון נפגשים, הם מאיינים זה את זה, תוך שחרור שני פוטונים בכיוונים מנוגדים, שלכל אחד מהם אנרגיה של, כלומר, אנרגיה בתחום של קרינת גמא. אנרגיה זו שווה למסת המנוחה של האלקטרון. בתהליך כזה, שחרור של פוטון אחד איננו אפשרי, משום שהוא יהיה מנוגד לחוק שימור התנע. תגובה זו נבדקה בניסויים בתאי ערפל והיא מתרחשת לעיתים קרובות במאיצי חלקיקים ובניסויים אחרים של פיזיקת חלקיקים.
על פי הערכות מודרניות, מספר האלקטרונים ביקום הנצפה הוא כ-.
היסטוריה
בעת העתיקה גם אלו שהבינו כי ישנם אטומים, חשבו כי האטומים הם החלקיק הקטן ביותר. אולם בשנת 1897 גילה ג'יי ג'יי תומסון כי חומרים נפלטים מכול חומר שהוא הם שליליים ונצמדים לצד החיובי. תכונה זו הוכיחה שאכן, ישנם חלקיקים יותר קטנים מאטום שנמצאים בתוכו.
דואליות
בהתאם להשערת דה ברויי, לאלקטרונים, בדומה לחלקיקים אחרים, יש הן תכונות של חלקיק והן של גל. עקב מסתם הנמוכה, תכונותיהם הגליות יכולות להימדד בניסויים שונים. קרן אלקטרונים הנורית דרך שני סדקים לעבר מרקע, מציגה עליו תמונת התאבכות. אלקטרון הקשור לגרעין מתנהג כגל עומד.
חשמל
לאלקטרון מטען חשמלי של קולון, דהיינו, מטען חשמלי שלילי (יחידה שלילית אחת של מטען יסודי). מסת המנוחה של האלקטרון היא קילוגרם, או, שהם כ- ממסת הפרוטון.
כשאלקטרונים נעים, חופשיים מגרעיני אטומים, בכיוון מוגדר, זרימתם נקראת חשמל או זרם חשמלי. ניתן לגרום לזרימה באמצעות הפעלת מתח חשמלי בין שני קצות מעגל חשמלי דרכו מתבקשת הזרימה. ניתן למדוד מטען חשמלי בעזרת אלקטרומטר, וזרם חשמלי ניתן למדוד בעזרת מד זרם.
"חשמל סטטי", ובשמו המדויק יותר "מטען סטטי", הוא תופעה בה בצבר אטומים או מולקולות אין איזון בין מספר האלקטרונים לבין מספר הפרוטונים. כשבגוף כלשהו מספר האלקטרונים עודף על מספרם של הפרוטונים, נאמר על הגוף שהוא "טעון שלילית", ולהפך, כאשר מספר האלקטרונים קטן ממספר הפרוטונים, נאמר על הגוף שהוא "טעון חיובית". כאשר מספר האלקטרונים ומספר הפרוטונים שווה, נאמר על הגוף שהוא "נייטרלי".
רמות עירור
בשנת 1913 הציע המדען נילס בוהר, שלאלקטרונים יש מספר רמות אנרגיה קבועות שבהן הם יכולים להימצא. הוא הסביר זאת בכך שהאנרגיה היא תוצאה של התנע הזוויתי של תנועת האלקטרון, ובכך שיש מספר קבוע של מסלולים (או "קליפות") לכל סוג אטום, בהם האלקטרונים יכולים להיות, כלומר האלקטרונים נמצאים תמיד בקליפה אחת מבין מספר קליפות, וכל קליפה נמצאת במרחק קבוע מהגרעין. הרעיון דומה למרחקים הקבועים של כוכבי הלכת במערכת השמש, ולכן יש המכנים גישה זו "הגישה הפלנטרית". כמו כן הציע בוהר שלכל אטום, אם לא הופעל עליו כוח כלשהו, ישנם אלקטרונים הנמצאים בכל אחת מרמות העירור הקבועות הללו. על ידי בליעת פוטון או תוך שחרור פוטון, יכול האלקטרון לעבור מרמת עירור אחת לשנייה. בכך הסביר בוהר את קווי הספקטרום האופייניים למימן. בשנים מאוחרות יותר הוסבר הדבר בפירוט. אלקטרון הסופג אנרגיה מפוטון, משדה אלקטרומגנטי או מהתנגשות עם חלקיקים אחרים (בדרך-כלל אלקטרונים גם הם), נכנס למצב מעורר. הוא נשאר במצב זה זמן קצר ביותר, וחוזר לרמה נמוכה יותר, תוך שחרור פוטון (במקרה של אטום סתמי - ללא מטען), או תוך שחרור אלקטרון אחר (לעיתים במקרה של יון).
מסת מנוחה של אלקטרון
המונח מסת מנוחה הוא מונח יחסותי, וככזה הוא מוגדר ומחושב על ידי תורת היחסות הפרטית. כמו כל מסה אחרת מדובר בגודל סקלרי. מסת המנוחה מוגדרת:
m_0- מסת מנוחה, (E)-אנרגיה, (P)-תנע, c –מהירות האור בריק
ובמידה גם על ידי:
את ערכה ניתן לחלץ מקבוע רידברג בהצגתו השכיחה ביותר:
m_\text{e}-מסת המנוחה של אלקטרון, α- קבוע המבנה העדין, h- קבוע פלאנק, R ∞- קבוע רידברג, ו c- מהירות האור בריק
המסה נמדדת ישירות במלכודת פנינג (חלקיק בשדה מגנטי קבוע ושדה חשמלי משתנה). לערך שנמדד שגיאת קירוב הנובעת כולה משגיאת הקירוב במדידת ערכו של קבוע פלאנק. כמו כן ניתן לחשב הערך מהספקטרומים של אטום הליום שאלקטרון שלו הוחלף באנטיפרוטון, או ממדידות פקטור g (קבוע היחס בין המומנט המגנטי לתנע הזוויתי של חלקיק) ביונים ההידרוגנים 12C5+ ו 16O7+.
מסת המנוחה של אלקטרון נאמדת בכ- שהם, ומשקילת אנרגיה-מסה  שהם.
מסת המנוחה של אלקטרון היא גם קבוע יסודי ושכיח בפיזיקה ובכימיה. מושגים רבים, שאולי המוכר שבהם הוא מספר אבוגדרו, מוגדרים בעזרתה:
קשרים קוולנטיים וספין
בשנת 1916 הציע המדען גילברט לואיס ניוטון דגם המסביר את הקשר הכימי המצוי בין אטומים בהופכם למולקולה בכך ששני האטומים משתפים אלקטרון ברמה החיצונית להם. ב-1919 הציע המדען האמריקני אירווינג לנגמאיר פירוש לדגם של לואיס, בכך שהאלקטרונים נמצאים תמיד בצמדים בכל רמת עירור, כאשר לכל אחד מהאלקטרונים אזור אליפטי קבוע, ושהקשרים בין האטומים נוצרים על ידי שיתוף אחד עד ארבעה אזורים אלו. ב-1923 השלימו וולטר הייטלר ופריץ לונדון את ההסבר בתיאור מדויק על-פי מכניקת הקוונטים שהייתה אז בחיתוליה. ב-1924 הסביר המדען האוסטרי וולפגנג פאולי את המבנה הבדיד של רמות העירור האלקטרוניים בנוסחה בעלת ארבעה מקדמים, המגדירים כל מצב אנרגיה קוואנטית של האטום. לפי נוסחה זו, יכול להיות אך ורק אלקטרון אחד בכל מצב אנרגיה קוואנטית. תנאי זה נקרא מאוחר יותר "עקרון האיסור של פאולי". המקדם האחרון בנוסחה יכול לקבל שני מצבים, וההסבר הפיזיקלי לכך ניתן רק בשנת 1927 בידי פרופסור שמואל אברהם גודשמיד וצוותו, כאשר הציעו שלאלקטרון יש גם אנרגיה השמורה בסיבובו סביב הציר של עצמו. סיבוב זה יכול להיות באחד משני כיוונים. סיבוב זה נודע מאוחר יותר כ"ספין".
גילוי האלקטרון
מקור המושג "אלקטרון" הוא בגילוי של היוונים כי חומר שנקרא "ענבר" ששופשף בצמר משך אליו גופים אחרים. הפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון הושפע מעבודותיהם של ג'יימס קלרק מקסוול ווילהלם רנטגן בנושא שפופרת קרן קתודית. הוא הסיק שהקרינה הנפלטת מקתודה מורכבת מחלקיקים הטעונים מטען שלילי, שלהם קרא "גופיפים" (corpuscles), ושהיום ידועים כאלקטרונים. קדם לו ג'יי. ג'ונסון סטוני, שהעלה השערה בדבר קיומו של האלקטרון כיחידת מידה באלקטרוכימיה, אך תומסון הבין שהאלקטרון הוא חלקיק תת-אטומי, הראשון שנתגלה. תגליתו התפרסמה ב-1897 ועוררה התרגשות בקהילה המדעית, והובילה בסופו של דבר לזכייתו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1906.
כימיה
האלקטרונים משמשים ליצירת קשר קוולנטי, שהוא סוג של קשר כימי בין אטומים. הבסיס ליצירת קשר קוולנטי הוא הנטייה של אטומים מסוימים להגיע למצב נייטרלי בדומה לאטום גז אציל באמצעות הוספת אלקטרונים. נטייה זו מתאפיינת בתכונתם של האלקטרונים סביב האטום להתפרס באורביטלים (מסלולים), שבהם עשויים להיות שני אלקטרונים לכל היותר. ברמת האנרגיה הגבוהה ביותר בכל אטום (מלבד מימן והליום) נמצאים ארבעה אורביטלים, שבהם עשויים להתקיים אורביטלי זוגות אלקטרונים, ואורביטלי אלקטרונים חופשיים (ראו הרחבה בערך קשר קוולנטי).
הרמוניה
הַרְמוֹנְיָה (בעברית: תֹּאַם) במוזיקה נוצרת כאשר נשמעים באותו הזמן לפחות שני צלילים בעלי גובה שונה.
בין תדירות גובהם של כל שני צלילים נוצר יחס תדירויות מסוים, שנקרא מרווח הרמוני.ישנן דרכים רבות ליצור הרמוניה מוזיקלית, וטכניקות אלו השתנו והתפתחו במהלך ההיסטוריה של המוזיקה, אך הבסיס המתמטי שלהן נשאר זהה.
מקור המונח
מקור המונח הוא מהמילה היוונית Αρμονία, שפירושה "צירוף". במיתולוגיה היוונית המאוחרת קיימת אנקדוטה למקור השם עצמו: הרמוניה הוא שם בתה של אלת השלמות והטוהר אפרודיטה שהרתה לארס, אל המלחמה והרוע (המסמל גם אי סיפוק ושאיפה בלתי ניתנת לריסון). אפרודיטה נחשבת לצנועה באלים וארס לבעל ההיבריס הגדול ביותר, ובתם של שני האלים הללו מסמלת השלמה של שני הפכים קיצוניים זה את זה. בדומה לכך גם בהרמוניה ישנה השלמה של תווים לנעימה אחידה, ועל כן היא נקראת בשם זה.
הרמוניה במוזיקה
כאשר שני צלילים שוני-גובה מושמעים בו-זמנית, נוצר ביניהם מרווח הרמוני. אקורד מורכב משלושה צלילים או יותר, המושמעים ביחד. כמעט בכל סוגי המוזיקה המערבית וכמעט בכל התקופות, האקורדים העיקריים בשימוש מורכבים מטרצות, ועל פי סדר הטרצות המרכיבות כל אקורד נקבע סוגו: אקורד מז'ור - טרצה גדולה ומעליה קטנה, אקורד מינור - טרצה קטנה ומעליה גדולה, אקורד מוקטן - טרצה קטנה ומעליה קטנה ואקורד מוגדל - טרצה גדולה ומעליה גדולה. אקורד שבין הצליל התחתון שלו לצליל העליון יש מרווח של קווינטה (חיבור של שתי טרצות) כלשהי (זכה, מוקטנת או מוגדלת) הוא אקורד משולש. ההרמוניה ובפרט האקורדים, משמשים לניהול המתח, העניין וההתפתחות במוזיקה: מיקום האקורד על דרגות הסולם קובע את אופיו ביחס לאקורדים האחרים בסולם: אקורד הטוניקה (על הצליל היסודי של הסולם) משמש לביטוי יציבות, רגיעה או פתרון במוזיקה. אקורד הדומיננטה (על הצליל החמישי ברוב הסולמות) משמש לביטוי מתח או שאלה, אשר נפתרים לרוב על ידי חזרה לאקורד הטוניקה, דבר המתרחש לרוב בקדנצות, בסיומי פסקאות, פרקים או יצירות. לעיתים קרובות נעשה שימוש באקורדים מסוימים (מלבד הדומיננטה) או ברצף מסוים של אקורדים כדי ליצור אצל המאזין תחושת מתח, הדורשת פתרון. לאחר מכן נעשה שימוש ברצף אחר של אקורדים כדי להוביל אל הרגיעה והפתרון שמשרה אקורד הטוניקה. היפוכי האקורדים נועדו לשנות את מידת היציבות שלהם או על מנת שקו הבס יהיה מלודי.
קיימות מספר גישות לכתיבת הרמוניה, והגישות השתנו במהלך השנים. בימי הביניים ובהמשך בתקופת הרנסאנס נכתבה המוזיקה בקווים, אם מקבילים (אורגנום) ואם עצמאיים קונטרפונקט, כאשר לכל צליל יש צליל מקביל לו (פירוש המילה הוא נקודה מול נקודה) במספר קולות. הקווים יצרו ביניהם מהלכים הרמוניים, שנוצרו בהתאם לכללים ברורים ומחמירים (קווינטות מקבילות, שהיו פופולריות בימי הביניים, יצאו לחלוטין משימוש עד סוף תקופת הרנסאנס, למעט מקרים מיוחדים).
בתקופת הבארוק פיתח המלחין יוהאן סבסטיאן באך גישה חדשנית (לאותה תקופה) לליווי, הוא השתמש בטריאדים ובאקורדים מרובעים בדרך כלל, והוליך את הקולות ביניהם, גם כאן לפי כללים קבועים ומפורשים. חריגה מכללים אלה יכולה להופיע בתווים זרים לאקורד, המופיעים כצלילי קישוט (פיגורטיביים) ומאפשרים גמישות מסוימת בהירמון. דוגמה לכך אפשר למצוא בכוראלים של באך, שנכתבו בדרך כלל למלודיה קיימת בסופרן (הקול העליון) או מעל בס ממוספר, שהורה על האקורדים שצריכים לבוא מעל כל צליל. במקרים מסוימים, כתב באך הרמוניה לאותו קו סופרן בסולמות שונים ובמהלכי אקורדים שונים. כפי שאפשר לראות בספר הכוראלים השלם. כוראלים הנקראים באותו שם הם בעלי סופרן זהה והרמוניה שונה. ההבדל בין הקונטרפונקט של המוטט להרמוניה של הכוראל הוא, שבמוטט יוצרים הקווים המלודיים את ההרמוניות ביניהם ואילו בכוראל, האקורדים המצטרפים זה לזה יוצרים קווים מלודיים בקולות השונים.
במודל ההרמוני הנ"ל השתמשו במוזיקה הקלאסית ובסגנונות ספציפיים של מוזיקה ממשיכים גם כיום להשתמש בו. היום אנו קוראים להרמוניה כזו הרמוניה טונאלית פונקציונלית. ההרמוניה האטונאלית שונה מיסודה, כיוון שאינה מתחשבת בטונאליות המוכרת של הסולמות. אלא בשיטה הדודקאפונית של שנים-עשר טונים שווים בערכם או ב"שורה". מוזיקה בשיטות אלה משתמשת באקורדים מרובי צלילים ובכללים שונים לגמרי מאלה של ההרמוניה הטונאלית הקלאסית.
הגישה להרמוניה השתנתה עם הדורות - מה שנחשב בעבר לאקורד דיסוננטי צורם, התקבל בדורות הבאים כסביר, ואף דרוש לאוזן המודרנית יותר.
אף כי הרמוניה היא תולדה של השמעת שני צלילים או יותר בבת אחת, אפשר ליצור תחושה הרמונית בקו יחיד, וראיה לכך יצירות רבות מתקופת הבארוק, שנכתבו לכלי מיתרים סולו, וגם אם הצלילים הכפולים נדירים בהן, בכל זאת קיימת בהן תחושה מלאה של הרמוניה.
סוגים של מהלכים הרמוניים
בספרו "Structural Functions of Harmony", ארנולד שנברג
מחלק את סוגי המהלכים ההרמונים לשלושה, לפי המרווח שקיים בין דרגות האקורדים. מהלכים אלו אומצו על ידי פרופסור יצחק סדאי בספרו Harmony in its Systemic and Phenomenological Aspects: למשל בסולם דו מז'ור: דו מז'ור - פה מז'ור (קוורטה עולה); דו מז'ור - לה מינור (טרצה יורדת). בנוסף קיים הסוג -
מהלכים אלו מתייחסים אל המקובל לעומת החריג במסורת המוזיקלית הטונאלית-פונקציונלית המערבית.
הליגה הבלקנית בכדורסל
הליגה הבלקנית הבין לאומית (באנגלית Balkan International Basketball League) היא ליגת כדורסל אזורית אירופאית שהוקמה בשנת 2008.
2008/2009 - 2018/2019
הליגה חולקה לשני בתים המשוחקים בשני סיבובים (בית/חוץ). כאשר הראשונה בכל בית עולה אוטומטית לפיינל פור. מקומות 2-3 מכל בית עולות לשלב רבע הגמר בשיטת בית/חוץ. 2 הקבוצות המנצחות, עולות גם לפיינל פור. שתי המנצחות בחצי הגמר, ישחקו בגמר. ושתי המפסידות ישחקו על המקום השלישי.
2019/2020
בעונת זו נרשמו חמש קבוצות בלבד והליגה שוחקה במתכונת של ליגה רגילה כאשר בסיום היו אמורות 4 הראשונות להתמודד בשיטת פיינל פור, אך הליגה בוטלה עקב מגפת הקורנה.
2020/2021
באוקטובר 2020 הודיעו 12 קבוצות ישראליות מליגת העל בכדורסל על הצטרפותן לליגה לעונת 2020/21, לאחר מכן הכריזה הליגה כי ל-12 הקבוצות מישראל יצטרפו 8 קבוצות מחבל הבלקן, אך בסופו של דבר הצטרפו 6, כאשר הקבוצות הישראליות החלו את משחקן בישראל בטורניר פנימי של 4 בתים בני 3 קבוצות המחולקים לפי אזורים גאוגרפים, שני בתים צפוניים ושני בתים דרומיים, הבתים נערכו בשיטת ליגה כאשר כל קבוצה פגשה את שתי יריבותיה לצמד משחקים והראשונה מכל בית העפילה למשחק גמר אזורי. הראשונה בבית צפון א' פגשה את הראשונה בבית דרום ב' והראשונה בבית דרום א' פגשה את הראשונה בבית צפון ב', שתי המנצחות שצלחו את שלב ההצלבה העפילו לסיבוב הבתים השני לבית עם 4 קבוצות הבלקן.
2021/2022
בעונה זו הודיעו 10 קבוצות מ-5 מדינות על הצטרפותן לליגה בסופו של דבר קומאנובו 2009 הודחה לאחר פתיחת הטורניר ובפועל השתתפו 9 קבוצות, הקבוצות שיחקו במתכונות של שני בתים בשלב הראשון, שני בתים בשלב השני, שלב פליי אין וטורניר פיינל פור לאחריו.
הרכב הליגה
מעודכן לעונת המשחקים 2022/2023.
קבוצות ישראליות במפעל
מספר קבוצות ישראליות זכו במפעל, הפועל גלבוע גליל זכתה פעמיים (עונת 2011/2012 ועונת 2012/2013), הפועל חולון (עונת 2020/2021), הפועל גליל עליון (עונת 2021/2022) והפועל באר שבע דימונה (עונת 2022/2023). בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה בישראל, בעונת 2020/2021 נרשמו 12 קבוצות מליגת העל בכדורסל בישראל לליגה הבלקנית כולן חוץ ממכבי תל אביב עקב חוזה חתום עם היורוליג. הסיבה להרשמה היא שלפי תקנות הקורונה בתאריך שיועדה להיפתח הליגה הישראלית, רק קבוצות המייצגות את ישראל באירופה יכולות להתאמן כרגיל והליגה הישראלית תידחה.
דב בר בורוכוב
דב בר בורוכוב (3 ביולי 1881 – 17 בדצמבר 1917), היה מאבות הציונות הסוציאליסטית, ממייסדי מפלגת פועלי ציון שהייתה הציר המרכזי של תנועה זו וההוגה הבולט שלה. את תורתו ניסח במאמר "הפלטפורמה שלנו", שברבות הזמן היה מקווי היסוד של מפלגת מפא"י שצמחה מפועלי ציון, ושל מפלגות אחרות. היה מהוגי הקמת הגדודים העבריים.
ראשית חייו
בורוכוב נולד ב-3 ביולי 1881 בעיירה היהודית זולוטונושה שבפלך פולטבה של האימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי (כיום באוקראינה). הוא קיבל חינוך חילוני. אביו, משה אהרון, היה מורה שנמנה עם המשכילים של חיבת ציון, וביתו היה בית ועד לראשוני הבילויים ולחלוצי העלייה השנייה. בפי משפחתו וידידיו בורוכוב כונה "בוריה".
אביו דאג שילמד יידיש שהייתה שפת הדיבור, עברית בחדר שבו למד חומש, ורוסית כדי להכשירו ללימודים בגימנסיה. בגיל שמונה החל ללמוד תלמוד, ובהשפעת לימודי היהדות שם פעמיו אל ארץ ישראל, עד שידידי המשפחה מצאו אותו והחזירו אותו לביתו. הקשר לארץ ישראל ליווה אותו אחר כך כל חייו.
הוא למד באוניברסיטה הרוסית בפולטבה, וכאוטודידקט רכש ידע במספר שפות וכן בפילוסופיה, בכלכלה, ובסוציולוגיה. אף ששפת אמו הייתה רוסית, הוא הפך בבגרותו לאחד החוקרים הנודעים של יידיש.
1905–1900
מנעוריו תפיסת עולמו הייתה סוציאליסטית, ב-1900 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית - מפלגתו של לנין - והרצה מטעמה ביקטרינוסלב (כיום דניפרו) בחוגי פועלים ותלמידים. אך לא השלים עם התעלמות המפלגה מהבעיה היהודית, ובסופו של דבר הוצא משורותיה בשל דעותיו הציוניות.
ב-19 באפריל 1903 פרץ הפוגרום בקישינב שהתחיל את פרעות קישינב. בעקבותיו היגרו הוריו ואחיו של בורוכוב לניו יורק, אך הוא עצמו נשאר ברוסיה כדי להמשיך את פעילותו הפוליטית.
באוגוסט 1903 התקיים הקונגרס הציוני העולמי השישי שבו העלה הרצל לראשונה את תוכנית אוגנדה, בגלל הצורך הדחוף במקלט טריטוריאלי ליהודים. באותה תקופה היו אגודות ציוניות שונות שכונו יחד חיבת ציון. אחת מאגודות אלה הייתה ציוני ציון בהנהגת מנחם אוסישקין. על אף חילוקי דעות אידאולוגיים ביניהם, הושפע בורוכוב מתמיכתו של אוסישקין בציונות המעשית והתנגד לתוכנית אוגנדה. הוא חבר לאוסישקין ונסע בתחום המושב ובפולין כדי להתמודד עם הטריטוריאליסטים שצידדו ביישוב יהודי מחוץ לארץ ישראל.
ב-1905 התקיים בבזל הקונגרס הציוני העולמי השביעי, הראשון אחרי מותו של הרצל. תוכנית אוגנדה הייתה עדיין באוויר, ומטרת התנועות הציוניות הייתה להביא לביטולה. בקרב פועלי ציון היו פלגים שראו בתוכנית פתרון, קבוצה רעיונית שכונתה ה"ווזרוז'דנצים" (возрождение, "התחייה"), צידדה בפתרון הטריטוריאליסטי למען אוטונומיה ליהודים. על בורוכוב הוטלה המשימה להבטיח את דבקותה של פועלי ציון בקו המדיני של אוסישקין ושל ציוני ציון, כנגד תוכנית אוגנדה. בורוכוב השתתף בקונגרס כצירם של ציוני פולטבה. תוכנית אוגנדה בוטלה סופית בקונגרס זה, גם לאור המסקנות של משלחת שיצאה לאזור ומצאה אותו בלתי מתאים להתיישבות.
בתום הקונגרס לא חזר בורוכוב לרוסיה אלא נסע ללימודים אקדמיים בברלין, יחד עם ליובה שאותה נשא לאישה לפני הקונגרס. בברלין כתב את מסתו על "המומנטים המעמדיים של השאלה הלאומית", שבה טען שהבדלי האינטרסים המעמדיים בין פועלים לבורגנים, שהם בליבה של התנועה הסוציאליסטית, הם משניים בחשיבותם לעומת האינטרס הלאומי שבליבה של התנועה הציונית. מסה זו התקבעה כאחד מנכסי צאן הברזל של הגותו.
מהפכת 1905 ברוסיה
מברלין חזר בורוכוב אל מפלגת פועלי ציון ברוסיה, שבה התחוללה מהפכת 1905. הניסיון של הסוציאליסטים והליברלים הרוסים להפיל את השלטון הצארי הפיח תקווה ביהודים, רבים מהתנועה הציונית ומחוצה לה תמכו במהפכה, ומפלגת הבונד היהודית הובילה את המהפכה בעיירות היהודיות. מפלגת פועלי ציון תמכה במהפכה אך לא השתתפה בה בצורה פעילה. המפלגה הייתה מפוצלת בגלל חילוקי הדעות – ה"טריטוריאליסטים" פרשו והקימו מפלגה עצמאית, וברוסיה ה"סיימיסטים" ביקשו להתארגן במסגרת המדינה הרוסית. בורוכוב עסק בארגון השינוי המבני במפלגה, ובהכנות לוועידת-היסוד של פועלי ציון בפולטבה. לאחר הוועידה הוא התחיל להוציא לאור את הביטאון ברוסית של פועלי ציון, 'כרוניקת הפועלים היהודית', שבו פורסמה סדרת המאמרים שלו בכותרת "הפלטפורמה שלנו", שפרשה את המשנה האידאולוגית של המפלגה.
המהפכה הביאה איתה גל של פוגרומים משום שיהודים היו שעיר לעזאזל לשני הצדדים, והיה צורך בנשק להגנה עצמית. עוד בשנה הראשונה לקיומה של פועלי ציון היא ארגנה ביקטרינוסלב פלוגה להגנה יהודית שהתנגשה עם כנופיות פורעים. ב-1906 חשפה בולשת האוכרנה מחסן נשק של פועלי ציון בחצר ביתו של יצחק בן-צבי, שהיה תלמידו של בורוכוב. בן-צבי לא נמצא באותו זמן בעיר והמשטרה אסרה את הוריו, את אחיו הצעיר אהרון, ואת אחותו שולמית. ההורים והאח נידונו לגלות בסיביר. אחרי גילוי הנשק, ערכה האוכרנה חיפוש גם במערכת הביטאון, ועצרה את בורוכוב ואת מזכיר המערכת בוריה ("הקטן") ריאפצ'ינסקי, ביולי 1906. הם הוחזקו בכלא שישה חודשים. בכלא בורוכוב כתב טיוטה ל"האתיקה הפרולטרית" (שלא יצאה לאור בסופו של דבר). הוא הרבה עד כדי כך לכתוב שאצבעו נפגעה והוא נותח בכלא. הוא הרצה לאסירים היהודים והלא-יהודים על פילוסופיה, אמונה, משה רבנו והתלמוד, על בעיות הכלכלה המדינית, וגם על ישו הנוצרי והאבנגליון.
במפלגת פועלי ציון קינן חשש שבורוכוב הכלוא צפוי לעונש כבד בדומה לבני משפחתו של בן-צבי. בן-צבי וחברים נוספים עשו מאמץ לגייס כסף, בעיקר בארצות הברית, כדי לשחרר אותו בערבות לפני המשפט. הסכום נאסף וליובה הגיעה אל הכלא עם הכסף כדי להוציאו. מיד לאחר ששוחרר בערבות, עזבו בני הזוג בורוכוב בסתר את פולטבה, ונסעו עם תעודות מזויפות למינסק ומשם לווילנה.
ב-1907 נסע בורוכוב לוועידת קרקוב שהתקיימה בעיר, ומשם יצא לקונגרס הציוני השמיני בהאג. לאחר מכן נסע לוועידת היסוד של "הברית העולמית של מפלגות פועלי ציון", שהוקמה כדי לתאם בין מפלגות פועלי ציון בעולם, והתנהלה בין 14 ל-20 באוגוסט.
1907 עד מותו
מחשש למאסרו בורוכוב לא שב לרוסיה, והמפלגה הפקידה אותו על משלחתה בחו"ל וייעדה אותו לכתיבה תאורטית. ברם המפלגה לא הצליחה לעמוד בהתחייבויות הכספיות שלה אליו, והוא ואשתו נקלעו למצוקה כלכלית. הוא התפרנס בדוחק מהרצאות.
ב-1909 הוא השתקע בווינה ושימש ראש הלשכה המרכזית של פועלי ציון שם, תפקיד שבו כיהן עד פטירתו. הוצע שהוא יעבור לארץ ישראל, אך המפלגה בארץ נטתה להסתייג ממנו, ובורוכוב העדיף לעסוק במחקר ובכתיבה בווינה.
בדצמבר 1914 אותה שנה הוא הגיע לניו יורק עם משפחתו. בארצות הברית הוא התקבל תחילה בהתלהבות ושוגר למסע הסברה במדינה, אך אחרי זמן מה התגלעו חילוקי דעות בינו לבין פועלי ציון שם. בורוכוב התייצב לצד האגודות שהיו אופוזיציה להנהגת מפלגת פועלי ציון האמריקנית, והיו קרובות יותר לגישה הסוציאליסטית של המפלגה הרוסית.
עם פרוץ מהפכת פברואר ברוסיה ב-1917 (מהפכה שקדמה למהפכת אוקטובר והסתיימה בתוך חודש כשהצאר ניקולאי השני ויתר על כס המלוכה) בורוכוב חזר לבדו לרוסיה כדי לאחד את הזרמים השונים בקרב פועלי ציון, ולעצב את דרישות היהודים לתקופה שאחרי המהפכה.
בדצמבר 1917 (חנוכה תרע"ח), במהלך מסע מטעם פועלי ציון, הוא חלה בדלקת ריאות ונפטר בן 36, הרחק ממשפחתו וממפלגתו. בורוכוב הותיר אחריו את ליובה אשתו ואת שני ילדיו שושנה ודוד, שעלו ב-1925 לארץ ישראל המנדטורית והתגוררו בתל אביב.
רעיונותיו
בורוכוב היה תאורטיקן, והגותו השפיעה על תנועת העבודה הציונית. תורתו, שכונתה "בורוכוביזם", התבססה על שילוב של ציונות עם סוציאליזם מרקסיסטי. אחד הרעיונות הבסיסיים בהגותו היה "הפירמידה ההפוכה": בעם נורמלי הרוב הוא פרולטריון שעוסק במקצועות יצרניים כמו חקלאות ותעשייה ורק המיעוט הוא בורגני ועוסק בבנקאות ומסחר. אבל אצל היהודים בגולה המצב הוא ההפוך, הרוב בורגני והמיעוט פרולטרי. פירמידה הפוכה זו יוצרת עוינות כלפי היהודים שטומנת בחובה אסון, ומחייבת הגירה של היהודים לארץ ישראל.
הוא תמך ברעיון ההתיישבות הקואופרטיבית של פועלים בארץ ישראל, אף על פי שבכך הפועלים יהפכו ל"בעלי בתים" באופן העלול לפגוע במאבק הבין-מעמדי. הוא הפסיק להשתמש במונח "פלשתינה" ועבר לדבר על "ארץ ישראל". במקום להסתמך על זרם הגירה ספונטני ולא מאורגן, עבר לתמוך ב"עליה חלוצית". הוא אף צידד בהשתלבות חוזרת של מפלגת פועלי ציון בהסתדרות הציונית, אחרי פרישת המפלגה מההסתדרות ב-1907 והקמת הברית העולמית של פועלי ציון.
הוא הכיר אף באפשרות של התבססות יהודית אוטונומית בגולה כגרסת הבונד, אחרי שעמד מקרוב על כוחם של היהודים בארצות הברית. בורוכוב למד שהגירת היהודים לארצות הברית איננה סובלת מתחרות ודחיקה, ומכאן שלא מתרחשת ההטייה המאסיבית של נחשולי ההגירה של היהודים לארץ ישראל. יתרה מכך – ההגירה לארצות הברית ממצה את כל פוטנציאל ההגירה היהודי, ועוד ידה נטויה.
בורוכוב ראה בארץ ישראל קרקע בתולית מבחינה מעמדית, ומקום שניתן לבנות בו חברה צודקת ושוויונית של פועלים יצרניים, לפי מודל הסוציאליזם האוטופי, מבלי לעבור את שלב המהפכה. רעיון זה, הנקרא "סוציאליזם קונסטרוקטיבי" (סוציאליזם עם דגש על ממלכתיות), אומץ על ידי תלמידו של בורוכוב, דוד בן-גוריון.
הנצחתו בישראל
באביב 1963 הועלו עצמותיו של בורוכוב לישראל ונטמנו ב-3 באפריל 1963 בבית הקברות כנרת שבקבוצת כנרת. מצבת הקבר המקורית הועתקה מקייב לסמינר אפעל אשר ברמת אפעל. אלמנתו ליובה נפטרה ב-29 באוגוסט 1976 ונקברה לצדו.
ב-1937 נוסד "ארגון בורוכוב", קבוצה של עולים מפולין להקמת מושב בעמק יזרעאל. הם התיישבו בכפר הערבי טירה (כ-1 ק"מ מצפון לקיבוץ גזית) וישבו במקום מ-12 בדצמבר 1943 עד אוגוסט 1947.
בגבעתיים נקראו על שמו שכונת בורוכוב (שכונת הפועלים הראשונה בארץ ישראל) ובה נקראו על שמו גם הרחוב הראשי, בית הספר הראשון בעיר וקן מוותיקי הקינים בתנועת הנוער העובד.
בשכונת אחוזה בחיפה היה בית הבראה "בורוכוב" של קופת חולים כללית.
בקיבוץ משמר הנגב נבנה בית תרבות לזכרו.
רחובות על שם בורוכוב נמצאים בערים רבות בישראל.
אנדרואיד האניקומב
תכונות
תכונות חדשות שהוצגו עם הגרסה כוללות את הפעולות הבאות:
שלפוחית אוויר
מינים
איבר זה אינו אופייני לכל הדגים אלא רק לדגים מתת מחלקת מקריני סנפיר.
מבנה ותפקוד
השלפוחית מורכבת בדרך כלל משני שקים מלאי גז וממוקמת באזור הבטני של הדג, כאשר בדגים פרימיטיבים יותר השלפוחית מורכבת משק אחד. דפנות השלפוחית מכילות רשת של כלי דם (נימיות דם) וממוקמת בין מערכת העיכול ועמוד השדרה. השלפוחית היא איבר הידרוסטטי שמווסת את כוח המשיכה מול כוח הציפה הפועל על הדג.
כאשר השלפוחית מלאה, היא מקטינה את משקלו הסגולי של הדג, ובכך מאפשרת לו לשחות קרוב לפני הים. כאשר שלפוחית השחייה מתרוקנת, עולה המשקל הסגולי וזה מאפשר לדג להתגבר על כוח העילוי ולשחות לעומק.
אבולוציה
אין הסכמה אם תפקידה המקורי היה איבר ציפה או איבר לחילופי גזים, מקובל להתייחס אליה כאיבר הומולוגי לריאות.
אתאיזם אגנוסטי
אתאיזם-אגנוסטי הוא זרם פילוסופי המשלב בתוכו את האתאיזם והאגנוסטיות. אתאיסטים-אגנוסטיקנים הם אתאיסטים מאחר שאין בהם אמונה בקיום כל אלוהות מכל סוג שהוא ואגנוסטיקנים כיוון שהם לא מתיימרים לדעת או לקבוע האם האלוהות אכן קיימת או לא. האתאיסט האגנוסטיקן מנוגד לתאיזם אגנוסטי, שמאמין שקיימת אלוהות אחת או יותר, אך אינו מתיימר להיות בעל ידע כזה, או לקבוע לגבי זאת. אנשים המזדהים עם השקפה זו, עשויים להצדיק את עמדתם על ידי הפניה לאפיסטמולוגיה או תערו של אוקאם, או להתייחס לטענת קיום אלוהות כ"אפילו לא שגויה".
ז'וזפין אלהאנקו
ז'וזפין אלהאנקו (בשוודית: Josephine Alhanko; נולדה ב-24 באפריל 1981) היא שחקנית שוודית.
ביוגרפיה
אלהאנקו נולדה בסטוקהולם ובנעוריה למדה בלט, ב-2002 הופיעה בתוכנית הילדים "Dieselråttor & sjömansmöss" ששודרה בערוץ SVT1, ב-2005.
ב-2006 זכתה בתואר מיס שוודיה והלכה לייצג את שוודיה במיס תבל 2006 בלוס אנג'לס, שופטי התחרות תיארו אותה כ"מקצועית, צנועה וסימפתית" והיא גם עלתה לשלב 20 המועמדות הסופיות.
ב-2006 גם שיחקה באחד התפקידים הראשיים של סדרת הפנטזיה "Världarnas bok", ב-2011 שיחקה בפרק של סדרת המשטרה "Irene Huss", ב-2012 שיחקה בהפקת תיאטרון המבוססת על הסרט פאני ואלכסנדר, באותה שנה החלה לשחק בסדרה אנשים אמיתיים.
מסביב לעולם עם טימון ופומבה
מסביב לעולם עם טימון ופומבה (באנגלית: Around the World with Timon and Pumbaa) הוא סרט אנימציה מסדרת טימון ופומבה, שהופק ב-1996.
בורשוד-אבאוי-זמפלן
בורשוד-אבאוי-זמפלן (בהונגרית: Borsod-Abaúj-Zemplén) הוא מחוז בחלקה הצפון-מזרחי של הונגריה. מצפון גובל המחוז בסלובקיה וממערב במחוזות נוגראד והווש. על גבולו הדרומי והמזרחי זורם נהר הטיסה, המפריד אותו ממחוזות יאס-נאג'קון-סולנוק, היידו-ביהר וסבולץ'-סטמאר-ברג. בירת המחוז היא העיר מישקולץ.
מסביב לעולם עם טימון ופומבה
תקציר העלילה
טימון הסוריקטה וחברו הטוב פומבה חזיר היבלות מטיילים יחדיו ביום שמש נאה ללא כל דאגה. השגרה מופרת כשמזג האוויר הופך גשום והשניים, שלא ציפו לכך, לא חפצו שהגשם יהרוס את הכל. לרוע מזלם של השניים נפגע פומבה מברק ובכך הוא מאבד את זיכרונו. טימון מוביל את פומבה למערה קרובה, בה הוא מדליק מדורה. טימון מנסה להשיב לפומבה את זיכרונו בכך שהוא מזכיר לו הרפתקאות שחוו מסביב לעולם, אבל ללא הצלחה. פומבה אינו זוכר מאום מן ההרפתקאות. הוא אף אינו זוכר שהוא וטימון ניזונים מחרקים ונגעל מאוד כשטימון מכניס אותם לפיו. בסוף הסרט זיכרונו של פומבה שב אליו. כשנראה היה כי כעת הכל טוב נפגע טימון מברק פתאומי ואף הוא מאבד את זיכרונו.
בורשוד-אבאוי-זמפלן
מחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן הוא השני בגודלו בהונגריה הן בשטחו (אחרי מחוז באץ'-קישקון) והן באוכלוסייתו (אחרי מחוז פשט). במחוז 28 ערים, ובסך הכול 358 יישובים, והוא המחוז הגדול ביותר בהונגריה מבחינת מספר היישובים. כמחצית מאוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים.
היסטוריה
המחוז הוקם בשנת 1950 על ידי איחוד שלושה מחוזות: בורשוד-גמר (Borsod-Gömör), אבאוי (Abaúj) וזמפלן (Zemplén). שטחים ניכרים ממחוזות היסטוריים אלו, שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, הועברו לידי צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) בחוזה טריאנון, והביאו את הצורך לאחד את המחוזות המקוצצים.
אימפריאליזם מודרני באסיה
האימפריאליזם המודרני באסיה הוא כינוי לתקופה שבין השנים 1830 ל-1914. המדינות שהשתתפו במירוץ האימפריאליסטי ביבשת זו היו בעיקר צרפת, רוסיה, גרמניה, בריטניה וארצות הברית.
הודו
לאחר ניצחונה של בריטניה במלחמת שבע השנים ב-1763 עזבו הצרפתים את הודו ובריטניה נותרה השליטה היחידה בתת-היבשת. חברת הודו המזרחית הקימה כוח צבאי הודי בפיקוח אנגלי שהיה ממונה על שמירת החוק ועל גבולות הודו. השליטה רבת השנים של בריטניה החדירה להודו מעט מהתרבות המערבית ושפרה את דרכי התעבורה והמנהל. אולם, גם אם השליטה הבריטית הועילה בתחומים מסוימים להודו הרי שאת ההודים עצמם היא שעבדה והתייחסה בזלזול רב, דבר שגרם למאיסת ההודים בשלטון הבריטי ורצון גובר והולך לעצמאות.
הגורמים למרד
השלטון הבריטי זלזל באמונותיהם ודתותיהם של ההודים. כך למשל השתמשו הבריטים בחלקים מהפרה, הקדושה בהינדואיזם, כבמרכיב מרכזי בשעווה העוטפת את כדורי הרובים. בנוסף לכך, נצטוו החיילים ההודים לפתוח בשיניהם את עטיפת הכדורים שהיו עטופים בשומן חזיר האסור באכילה למוסלמים. גם הפעילות המיסיונרית הענפה בהודו הגבירה את הזעם הכללי כנגד השלטון הבריטי.
מהלך המרד
כ-80 חיילים הודים נכלאו משום שסירבו להשתמש ברובים מסיבות דתיות. עובדה זו גרמה לחבריהם לצבא להתקומם ולמרוד. המרד שפרץ במחנה צבאי סמוך לדלהי התפשט למחוזות נוספים. תוך כדי המרד טבחו ההודים בסכינים מאות בריטים. תחילה הגיבה בריטניה בחוסר מעש עקב התדהמה שעורר ההלם אולם בשנת 1858 התעשתה בריטניה והמרד דוכא באכזריות רבה. אף על פי שההודים לחמו בעוז הייתה חסרה תנועה לאומית מגובשת חזקה ומנהיג שיוביל בצורה רציפה את המרד.
מוהנדס קרמצ'נד גנדי
גנדי, שלמד משפטים באנגליה ולחם למען זכויות הקהילה ההודית בדרום אפריקה חזר בשנת 1914 להודו והפך למנהיג התנועה הלאומית בה. תדמיתו הסגפנית הפכה אותו לאליל בעיני ההודים וכבוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטה אנגלית דגל תחילה בהפיכתה של הודו לדומיניון בריטי. אולם, בהמשך המאבק הפך את דעתו וחתר לעצמאות מלאה עבור ארצו.
גנדי הטיף למאבק נטול שפיכות דמים והורה על מרד פסיבי שכלל החרמת סחורות בריטיות, סירוב לשלם מסים ומדיניות של אי שיתוף פעולה עם השלטון הזר. מתוך מטרה לעורר את דעת הקהל העולמית הוא שבת שביתות רעב ושביתות שבת רבות.
גנדי היה פעיל מרכזי בתהליך העצמאות של הודו.
המשך דרכה של הודו לעצמאות בציר הזמן
1919: בתקופה שבין שתי מלחמות העולם החריפה התנועה הלאומית את תביעותיה. לפיכך חוקקה בריטניה ב-1919 חוק בשם חוק הודו 1919 שמטרתו הרחבת סמכויות השלטונות הפרובינציאליים והרחבת מעגל הבוחרים לרשויות המחוקקות. חוק זה הוביל לחיזוק הדרישות לעצמאות והקונגרס הלאומי הודיע על שביתות והפגנות שהפכו למאורעות דמים בהם נרצחו חיילים ואזרחים בריטים רבים. דיכוי ההפגנות עלה בחייהם של מאות הודים ופציעתם של יותר מאלף.
1927: בהמשך פורסם דו"ח ועדת סימון שתפקידה היה לבדוק את תפקודו של חוק הודו 1919. הדו"ח התעלם מהבטחות קודמות של השלטון להעניק אוטונומיה להודו. העובדה שסירבו לצרף נציג הודי לוועדה גרמה להחרפת המאבק הלאומי שתבע מעתה עצמאות מלאה להודו.
1930-1935: בוועידות השולחן העגול התקבלה החלטה כי שאיפת כל הקבוצות בהודו היא הקמת פדרציה כלל-הודית.
1937: חוקה פדרטיבית חדשה הונהגה בהודו והשאירה את ענייני החוץ והביטחון בידיים בריטיות אך העניקה שלטון בית להודים. אולם, חוקה זו לא השביעה את שאיפותיהם של ההודים לעצמאות.
1940: בריטניה הכניסה את הודו למלחמת העולם השנייה ללא שיוסכם על צעד זה במוסדות הפדרליים. צעד חד צדדי זה גרם להחרפת היחסים בין שליטי הודו לממשלה הבריטית. בריטניה הבטיחה להודו ריבונות שתמומש עד שנת 1948 בתמורה לשיתוף הפעולה שלה במלחמה. גנדי הגיב על כך ש"הבטחה זו היא צ'ק דחוי של בנק מתמוטט".
1947: בשנה זו הוכרז על חלוקת הודו לשני חלקים שנקראו החל מעתה הודו, החלק עם הרוב ההינדי ופקיסטן, החלק עם הרוב המוסלמי.
1949: הודו הכריזה על הפיכתה לרפובליקה.
סין
עד למאה ה-19 הייתה סין סגורה בפני המערב. מדיניות זו נבעה, בין היתר, מהרצון לשמור לעצמה את עליונותה בתחומים בהם עלתה על העולם הרחב כמו המשי, טכניקת הדפוס ועוד. אולם למעשה הייתה בסופו של דבר מדיניות זו בעוכריה משום שבעוד שהמערב התפתח בצורה מרשימה החל מהמאה ה-18 ותקופת עידן האורות הרי שסין הסגורה לקבלת זרים לא הייתה חלק מן המהפך שעבר המערב ונותרה בלתי מתקדמת.
אולם, על אף ההגבלות התפתח כבר בראשית המאה ה-19 סחר ענף בתה, חרסינה ומשי. הסחר המשמעותי ביותר היה הסחר באופיום שיובא בידי סוחרים הולנדים, פורטוגלים ובעיקר אנגלים.
מלחמות האופיום
לייבוא האופיום לסין בידי הבריטים בכמויות גוברות והולכות הייתה מטרה משנית מלבד הרווח הכספי אותו גרפו היבואנים: התמכרותו של העם הסיני הפכה אותו לחלש ושביר יותר ובכך השיגה הממשלה הבריטית יתרון ביכולת השליטה שלה בארץ. על רקע ייבוא האופיום פרצו בסין מלחמת האופיום הראשונה והשנייה.
מלחמת סין–יפן הראשונה, 1894
יפן, שעם התקדמותה בתחומים רבים הפכה לאימפריאסליטית נטלה אף היא, יחד עם המעצמות הזרות חלק במסע הפשיטה על הטריטוריות הסיניות. החל מ-1880 היא ניסתה לחדור לקוריאה הסמוכה אליה מתוך מטרה להשתלט עליה ולמנוע ממנה ליפול בידי מעצמות אחרות. ניסיונות אילו עוררו את רוגזם של הסינים והמתיחות בין שתי המדינות גאתה.
בשנת 1884 נחתם בין יפן לסין הסכם בשם הסכם טיינצ'ין לפיו הן מתחייבות לשמור על עצמאות קוריאה ולא להציב על אדמתה שום כוח צבאי.
בשנת 1894 פרץ המרד הגדול בקוריאה. ממשלת קוריאה ביקשה מסין לסייע בדיכויו ונענתה בחיוב. יפן ראתה בצעד זה הפרה בוטה של הסכם טיינצ'ין ושלחה אף היא את צבאה לקוריאה מה שהוביל למלחמת סין-יפן.
בתום עשרת חודשי קרב ניצחו היפנים שצבאם שהיה מפותח יותר את הסינים וב-1895 נחתם חוזה כניעה בשם חוזה שימונסקי. חוזה זה נתן ליפן זכויות לסחר בסין, הותיר את קוריאה עצמאית (אם כי היה ברור שיפן היא שתנהל דה פקטו את ענייניה) והעביר את טאיוואן ואת חצי האי ליאו-טונג משליטה סינית ליפנית.
מלחמה זו נחשבת לנקודת מפנה משום שהוכיח את חולשת סין והעלתה את כוחה הכלכלי והפוליטי של יפן. חולשת סין גרמה לכך שבשנים הבאות נערך מסע פשיטה ענק של המעצמות על סין והיא איבדה שליטה על אזורים רבים.
מדיניות הדלת הפתוחה
מדיניות הדלת הפתוחה משנת 1899 היא כעין תיקון לדוקטרינת מונרו שמטרתה לאפשר לארצות הברית זכויות במסחר בסין. מדיניות זו יזמה הבטחת מכסים שווים וזכויות מסחריות שוות לכל המעצמות וכן הסכמה בינלאומית על שמירת שלמותה הטריטוריאלית של סין.
מדיניות זו התקבלה בחיוב על ידי רוב המעצמות וגרמה לבלימת הסתערות על השטחים בסין דבר שהיווה נקודת מפנה חשובה באימפריאליזם בסין.
מרד הבוקסרים, 1900-1899
מארגני המרד היו חברי תנועת אגרופי הצדק, תנועה שמרנית לאומנית שנקטה בפעולות אלימות נגד זרים. המורדים הובילו מרד תוך ציוד בנשק דל ושימוש בעיקר בשיטות איגרוף. תחילה קצרו המורדים הצלחה משום שהמעצמות היו בלתי ערוכות לחלוטין אולם לאחר כמה חודשים של התפרעויות התארגן צבא קואליציה שהשתלט על המרד ודיכא אותו ואף כבש את העיר בייג'ינג. חוזה הכניעה כלל שליטה של המעצמות בבייג'ינג והשארת כוח צבאי של המעצמות מתוך מטרה לשמור על הגנתן.
מרד זה גרם להתערערות נוספת של השלטון הסיני והחרפת המאבק הלאומי במדינה.
הרפובליקה הסינית, 1912
בשנת 1911 החלו מהומות ברחבי סין ומחוזת רבים הכריזו על עצמאותם. בנובמבר 1911 נבחר סון יאט-סן לנשיאה הזמנית של המועצה הלאומית והוכרזה עצמאותה של סין. בינואר 1912 הכריז סון יט-סן על הקמתה של הרפובליקה הסינית ובכך הגיעו לקיצן 300 שנות שלטונו של בית מנצ'ו.
אף ל פי שהוקמה הרפובליקה הסינית עדיין לא שרר שקט לסין והמדינה הייתה שסועה ומפולגת בין כמה גנרלים שהשתלטו על חבלי ארץ שונים ונלחמו זה בזה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ניצלו היפנים את המצב הלא יציב בסין ואת עובדת היות המעצמות האירופאיות טרודות בחזית באירופה וביצרו את עמדתם בסין. בשנות ה-30 הגיעה ההשתלטות היפנית לשיאה ועד למלחמת העולם השנייה נמשכו כיבושיה של יפן. אולם, רק ב-1949 הוקמה הרפובליקה העממית בידי מאו דזה-דונג.