cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טחבי עלים
מורפולוגיה
טחבי-עלים הם צמחים לא וסקולריים. הדבר מתבטא בכך שהם חסרים את הרקמות שאופייניות בדרך כלל לצמחים וסקולריים, במיוחד העצה. טחבי עלים קולטים מים וניוטריאנטים בעיקר דרך העלים שלהם ובדומה לשאר הצמחים מעבדים אור-שמש ופחמן דו-חמצני בתהליך הפוטוסינתזה. בדומה לאנתוצרוטה ולטחבי הכבד גם בטחבי העלים הגמטופיט ההפלואידי הוא השלב המרכזי במחזור החיים, זאת לעומת הצמחים הוסקולריים שמה הספורופיט הדיפלואידי הוא השלב המרכזי במחזור החיים. טחבי עלים מתרבים באמצעות נבגים ולא באמצעות זרעים, והם חסרי פרחים.
=== מחזור החיים === בצמחים וסקולריים יש שני זוגות של כרומוזומים בתאים הוגטטיביים שלהם ולכן הם נקראים דיפלואידים, כלומר, לכל כרומוזום בתא יש זוג שמכיל מטען גנטי פחות או יותר דומה. בניגוד לכך, לטחבי-עלים ולטחבים אחרים יש רק עותק אחד של כל כרומוזום בתאים הוגטטיבים ולכן הם נקראים הפלואידים. רק בשלב הספרופיט של הטחב יש שני עותקים של הכרומוזומים לפני שמתחיל תהליך המיוזה.
ההפריה מתחילה כאשר טחב עלים משחרר תאי זרע מהאנטרידיום, נבגים אלה יגיעו אל הארכגוניום של פרט אחר מאותו המין באמצעות דרכי הפצה שונות (בטחבי עלים רוב המינים מפיצים את תאי הזרע באמצעות מים). בתוך הארכגוניום יתפתח מהמגע בין הביצית לזרע וייווצר עובר ראשוני שהוא הספרופיט. ברוב המינים לא ימצא ארכגוניום ואנטרידיום על אותו פרט ואז טחבים אלה יקראו "דו-ביתיים" (Dioicous) ובמקרים האחרים שבהם כן יהיו שני האיברים על אותו פרט יקראו טחבים אלה "חד-ביתיים" (Monoicous).
לאחר ההפריה תווצר זיגוטה בתוך הארכגוניום שתתפתח עד שייוצר עובר. עובר זה יתארך כאשר הוא יתבגר ויעלה מתוך הארכגוניום כזיף (Seta) בולט. בראש הזיף תמצא קופסית (Capsule) חלולה החסומה במכסה (Operculum). בחלק מהמינים ייווצרו בשולי הקופסית שיניים (Peristome) אשר מווסתות את יציאת הנבגים מהקופסית ומונעות הפצה בתנאים יבשים שאינם מתאימים לנבגים. לעיתים, בראש הקופסית יישארו שאריות מהרקמה של הארכגוניום ולשאריות אלה קוראים מצנפת (Calyptra), המצנפת תיפול כאשר הקופסית תתקרב לבשלות.
בתוך הקופסית, כאשר זאת תתקרב לבשלות, יעברו חלק מהתאים מיוזה ויחזרו להיות הפלואידים. תאים אלה הם הנבגים (Spores).כאשר הנבגים יבשילו המכסה יפתח והם יצאו החוצה. רוב המינים מפיצים את הנבגים באמצעות רוח או מים. כאשר הנבגים פוגעים באדמה הם מתפתחים למבנה הנקרא פרוטונמה שהוא מעין שרשרת של תאים המסוגלים לבצע הטמעה. המבנה הזה יתמיין עם ההתפתחות של הפרט לשתי קבוצות של תאים, אלה שיצרו את הריזואידים (Rhizoids) (שהם מקבילה של השורשים שהתפתחה בטחבים) ואלה שיצרו את הניצן (Bud) שיהפוך בהמשך לפרט בוגר. כאשר הפרט יתבגר הוא יגדל איבר שנקרא גמטופור שעליו יגדל אנתרידיום או ארכגוניום לפי מין הטחב וכך יחזור התהליך על עצמו.
צורת צימוח
מחלקים את הטחבים באופן כללי לשתי צורות צימוח, טחבים אקרוקרפים וטחבים פלאוקרפים. טחבים אקרוקרפים גדלים בדרך כלל בכרים קטנים ומעוגלים, הגבעולים שלהם בולטים מהמרכז והם כמעט ולא מפוצלים. טחבים פלאוקרפים יוצרים מעין שטיח, הגבעולים מפוצלים פעמים רבות ויוצרים נוף שרוע. רוב הסדרות המיוצגות בארץ הן אקרוקרפיות, מלבד הסדרות Hypnales ו-Leucodontales שמה המינים פלאוקרפים. הטחבים הפלאוקרפים הם קבוצה מונופילטית אשר התפצלה משאר טחבי העלים לפני כ-200 מיליון שנה.
מבנה העלה
1. ה-Costa - חלק מעובה (Multistratose) הנמצא במרכז העלה ומשמש כבסיס תמיכה למבנה העלה. במינים מסוימים נמצאים בCosta תאי הולכה (Guide cells) המעבירים תוצרים פוטוסינתטיים מהעלה אל בסיס הגבעול. ברוב הטחבים האקרוקרפים יש לרוב Costa ברורה ומובחנת המתחילה בבסיס העלה ונמשכת עד לקצה העלה (Percurrent costa) ובמינים מסוימים אף ממשיכה מחוץ לו כמעין זיף (Excurrent costa). בחלק מהטחבים האקרוקרפים ובטחבים הפלאוקרפים הCosta נמצאת רק בבסיס העלה ולא ממשיכה עד סופו ובמספר מינים אין Costa כלל. רוב העובי של הCosta ניתן לה מתאים בעלי דופן עבה הנקראים סטראידים (Stereids) המוקפים לרוב בתאים גדולים בעלי כלורופיל הנקראים תאים אפידרמיים (Epidermal cells). ברוב המינים נמצאים במרכז הCosta תאים גדולים ובעלי דופן דקה הנקראים תאי-הולכה (Guide cells) החוצים את הCosta. בקבוצות מסוימות נמצאים הידרואידים (Hydroids), שהם מצבורים קטנים של מים, בין הסטראידים לבין תאי ההולכה.
2. ה-Lamina - החלקים של העלה הנמצאים משני הצדדים של הCosta נקראים Lamina והם לרוב בעובי תא אחד (Unistratose) אם כי לעיתים הם בעובי של כמה תאים (Multistratose) לרוב התאים של הLamina יכילו כלורופיל והם האחראים העיקריים על הטמעה בטחבי העלים.
בשולי העלה יהיו בחלק מהעלים שורה נוספת של תאים מתמחים היכולים להיות מכמה סוגים, לעיתים אלה יהיו תאים בעלי דופן עבה המזכירים את הסטראידים ותפקידם דומה, לתת תמיכה למבנה של הLamina. במקרים אחרים תאים אלה יצרו מעין שינון בקצה העלה, שינון זה יכול להיות עשוי מתאים בודדים ובטחבים מסוימים יכולות להיות שיניים משמעותיות המורכבות ממספר תאים.
הקופסית
הבדלים בצורת הקופסית (Capsule) מהווים גם הם סממנים חשובים בהבדלה בין המינים השונים של טחבי-העלים. צורת הקופסית יכולה להשתנות ממש בין קבוצות שונות והיא יכולה להיות עגולה, דמוית אליפסה או אפילו דמוית גליל או קונוס מוארך. ברוב המקרים הקופסית תהייה בעלת סימטריה מעגלית אם כי בחלק מהמקרים היא יכולה להיות גם א-סימטרית (כמו בסוג Funaria (חבליל)). כשהספורופיט צעיר ולא בשל להפצה של הנבגים אז צבע הקופסית יהיה ירוק וכאשר זאת תגיע לבשלות ותהייה מוכנה לשחרר את הנבגים צבעה ישתנה לצהוב, אדום, חום או כתום.
במחלקה Bryopsida, שאליה שייכים כל טחבי העלים בארץ, מחלקים את הקופסית לשלושה חלקים עיקריים:
1. צוואר הקופסית (basal neck) - החלק שבו הקופסית מתחברת אל הזיף (Seta). בחלק מהמינים של טחבי-העלים לא ניתן להבדיל בלי להסתכל במבנה התאי בין תחילת צוואר הקופסית לבין סוף הזיף ולמרות זאת המבנה התאי שונה בתכלית. ברוב הקבוצות של טחבי העלים התאים של הזיף ממשיכים אל תוך בסיס הקופסית והתאים של צוואר הקופסית מקיפים אותם. התאים בצוואר הקופסית מלאים בכלורופיל ומקיימים פוטוסינתזה והם למעשה אחראים ליותר מ50 אחוז מהתוצרים הפוטוסינתתיים המשמשים את הקופסית.
2. תא הקופסית (נקרא לרוב urn ולעיתים theca) - החלק המרכזי של הקופסית המורכב מהתא המכיל בתוכו את הנבגים ומהסביבה המקיפה אותו. הנבגים יתפתחו במיוזה מתוך פנים תא הקופסית ושמה יפרדו גם מהמבנה הכללי. בראש המבנה של תא הקופסית יהיה פתח שלעיתים בקצותיו שיניים (Peristomes) האחראיות לוויסות יציאת הנבגים. מבנה השיניים וסידורן הוא גם כלי להבדלה בין כמה קבוצות של טחבי-עלים. בראש תא הקופסית נמצאת ריקמה המחברת את התא בצעירותו אל המכסה ונקראת אנולוס (Annulus), ריקמה זאת בנויה ממספר שכבות של תאים המתייבשים כאשר הספרופיט מגיע לבשלות ובעצם כך מאפשרים את הורדת המכסה ושחרור הנבגים.
3. מכסה הקופסית (operculum) - החלק העליון של הקופסית המורכב מרקמה מתנתקת המאפשרת את יציאת הנבגים. בחלק מהמקרים (כמו בסוג Sphangnum) המכסה יוצר לחץ בתוך הקופסית וכאשר המכסה משתחרר הנבגים נורים החוצה במעין פיצוץ.
קבוצות קרובות
בחלוקות הקלאסיות, טחבי עלים מוקמו יחד עם האנתוצרוטה וטחבי הכבד בתוך מערכת הטחבים, וכל טחבי העלים מוינו בתוך מחלקה הנקראה Musci. מאוחר יותר, התגלה כי קבוצת הטחבים היא פרפילטית וכי למעשה טחבי-העלים יותר קרובים לצמחים הוסקולריים מאשר לטחבי הכבד. למרות כל זאת, כל אחת מהקבוצות החדשות שנוצרו, הצמחים הווסקולריים, טחבי-הכבד, האנתוצרוטרה וטחבי העלים הן קבוצות מונופילטיות.
כיום, מקובל לייצג את הקשרים הפילוגנטיים של הטחבים וקרוביהם הגנטיים על פי העץ הבא:חשוב לציין כי ישנם מחקרים מודרניים הטוענים כי קבוצת הטחבים היא כן קבוצה מונופילטית, אך עמדה זאת עדיין אינה מקובלת במחקר.
מיון פנימי
ברשימה זאת מובאת החלוקה המודרנית של טחבי העלים הנהוגה כיום.
מרמת הסדרה ומטה כתובות רק הסדרות הנמצאות בישראל, כאשר יש שמות נפוצים בעברית לסוגים הם נכתבו בסוגריים.
הפורוורד
פורוורד (באנגלית: The Forward או Forverts; ביידיש: פארווערטס, בכתיב יידי תקני: פֿאָרװערטס; נהגה: "פוֹרוֶורְטְס"; תרגום מילולי מיידיש: 'קדימה') הוא עיתון יהודי-אמריקני היוצא לאור בניו יורק המזוהה עם עמדות שמאליות מיום היווסדו עד היום.
עורכו הבולט של העיתון, במשך 43 שנים, היה אברהם (אייב) קאהאן. עורך העיתון מאז שנת 2000 הוא ג'יי ג'יי גולדברג. עורכת המהדורה ביידיש היא רחל שכטר. החל מ-2008 יוצא העיתון לאור בפורמט של עיתון חדשות במהדורות נפרדות ביידיש ובאנגלית, שכל אחת מהן מהווה יחידה עצמאית. הפורוורד מחזיק בעמדות פרוגרסיביות ומרבה, לא אחת, גם למתוח ביקורת על ישראל.
היסטוריה
פארווערטס נוסד ב-22 באפריל 1897 כעיתון יומי בידי 50 'סוציאליסטים דוברי יידיש', כפי שנהגו אז להגדיר עצמם יהודים שפעלו במסגרות יהודיות אך סלדו מרעיונות לאומיים מוצהרים כמו הציונות. השפעתו של אברהם קאהאן, מי שהיה לימים לדמות המפורסמת ביותר בתולדות העיתון, בשנים הקריטיות בחיי העיתון, הייתה – בניגוד למורשת שהוא עצמו טיפח – זניחה; הוא פרש מהנהלת העיתון מספר חודשים לאחר הקמתו, ושב למערכת רק כעבור כמה שנים שבהן 'עשה לביתו', בעוד שותפיו לדרך עומסים על כתפיהם את 'שבע השנים הרזות' של העיתון.
מראשית דרכו תמך העיתון במפלגה הסוציאליסטית האמריקנית (SP), כחלק מתפיסתו הרדיקלית (עם זאת, עד 1917 העיתון שיתף פעולה עם הגורמים השמרניים ביותר ברחוב היהודי, בראשם ג'ייקוב שיף, איש הפיננסים שנודע בכינויו 'רוטשילד האמריקאי'). אולם כשם שבמהלך שנות ה-20 הלך ונטה לכיוון הציוני מבחינה יהודית, כך הלך והתקרב למפלגה הדמוקרטית, וב-1932 הנחה העיתון את קוראיו לתמוך בפרנקלין רוזוולט ובכך השלים חבירה לכוחות הפרוגרסיביים.
תפוצת העיתון הלכה וגדלה, במקביל לגידול המהיר באוכלוסיית דוברי היידיש בארצות הברית. בשנת 1912 עמדה תפוצתו על כ-120,000 גיליונות, ובשנת 1915 הגיע ליותר מ-200,000, ובסוף שנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30 היה "פארווערטס" ליומון הכרך המוביל בארצות הברית, עם השפעה ניכרת ועם תפוצה לאומית של למעלה מ-275,000 גיליונות. להשוואה, תפוצת העיתון הנפוץ בישראל בראשית שנות ה-1960, מעריב, הייתה 180,000 גיליונות. תפוצת העיתון ירדה ב-1939 ל-170,000, בין השאר כתוצאה מהשינויים במדיניות ההגירה האמריקאית, אשר הגבילה מאוד מעתה הגירת יהודים אל המדינה. בשנת 1962 צנחה תפוצת העיתון, ועמדה על 56,126 בימות השבוע ועל 59,636 במהדורת סוף השבוע,. ב-1974 עזב העיתון את הביניין בברודוויי 175, והמערכת עברה למשרדי חוג הפועלים. ב-1983 שינה העיתון פורמט, והפך מיומון לשבועון, ונוסף לו מוסף בשפה האנגלית. ב-1990 הפך המוסף באנגלית לשבועון עצמאי, ובהמשך ליומון – The Jewish Daily Forward. תפוצתה של המהדורה האנגלית הגיעה בשנת 2000 ל-26,183, בעוד זו של השבועון היידי צנחה ל-7,000, ומוסיפה להתמיד במגמת ירידה.
הכותב הידוע ביותר לעיתון היה יצחק בשביס-זינגר. עוד כותבים יהודים בולטים היו י.י. זינגר, אברהם ליסין, אברהם רייזן, זלמן שניאור, אלתר קציזנה ועוד. בנוסף להם כתבו לעיתון דמויות בולטות מעולם הספרות והפוליטיקה הסוציאליסטיים, כגון לאון טרוצקי ומוריס וינצ'בסקי.
בעת המודרנית
עם דעיכת השפעתה של המפלגה הסוציאליסטית האמריקנית בפוליטיקה האמריקנית בכללותה ובקרב הקהילה היהודית בפרט, הצטרף העיתון למיינסטרים הליברלי, אך בד בבד שמר על אוריינטציה סוציאל-דמוקרטית. כיום מחזיקה הגרסה האנגלית בקרב הקהילה היהודית בעמדה המתירה ביקורת על המדיניות הליברלית. העיתון/אתר, תכופות מבקר את ישראל.
המהדורה היידית רשמה לאחרונה עלייה קלה בתפוצה, מאחר שקורסים ביידיש נעשו פופולריים יותר בקרב סטודנטים באוניברסיטאות, והתייצבה סביב 5,500 גיליונות. העורך הנוכחי של המהדורה היידית, בוריס סנדלר, נמנה עם כותבי היידיש החילונים הבולטים בני-זמננו.
במשך שנים אחדות הוציא העיתון מהדורה בשפה הרוסית. מהדורה זו הפכה לבסוף לישות נפרדת לחלוטין, הנמצאת בבעלות הארגון "יהודים רוסים-אמריקאיים למען ישראל" (Russian American Jews for Israel, RAJI). בניגוד לגרסה האנגלית, עורכי המהדורה הרוסית וקוראיה היו קשובים יותר לקולות מן הצד הימני של המפה הפוליטית; במרץ 2007 שינה העיתון את שמו ל"פוֹרוּם".
Forward 50
Forward 50 היא רשימה של חמישים יהודים אמריקאים בעלי השפעה משמעותית על הסיפור היהודי בשנה החולפת. הרשימה מתפרסמת מדי שנה מטעם המערכת של העיתון מאז שנת 1994. הרשימה הייתה יוזמה של סת' ליפסקי, העורך המייסד של פורוורד באנגלית.
על פי אתר האינטרנט של העיתון, הרשימה לא מהווה מחקר מדעי, אלא דעתם של חברי הצוות, בסיוע הצעות מהקוראים. בדירוג מחולקים הנבחרים לקטגוריות שונות (אשר עשויות להשתנות משנה לשנה). בין הקטגוריות: פוליטיקה, אקטיביזם, דת, קהילה, תרבות, פילנתרופיה, שערוריות, ספורט.
הרשימה כוללת גם את אותם יהודים שההשפעה שלהם בשנה האחרונה הייתה נזק דרמטי.
בניין עיתון "פארווערטס"
בשיא הפופולריות שלו הקים העיתון "פארווערטס" בניין משרדים בן עשר קומות, השוכן במרכז מנהטן (במזרח ברודוויי 175, בלואר איסט סייד). חברים ב'איגוד הפארווערטס' הביעו התנגדות למיזם, בטענה שבניין צנוע בן 3 קומות יספק את צרכיו של העיתון, אך העורך אברהם קאהאן ראה את הדברים אחרת. 10 קומות לא היו לצרכים פונקציונליים בלבד, אלא מסר בפני עצמו: ה'פארווערטס' כאן, וכאן יישאר. הבניין תוכנן בידי האדריכל ג'ורג' בוהם (Boehm), ובנייתו הושלמה ב-1912. בחזית הבניין מגולפים תבליטי דיוקנותיהם של קרל מרקס ושל פרידריך אנגלס, וכן דיוקנאותיהם של פרדיננד לסל, מייסד המפלגה הסוציאליסטית הגרמנית הראשונה (איגוד הפועלים הגרמניים הכללי, ADAV) ושל אוגוסט בבל, ממייסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית ויושב הראש שלה בעת שהוקם הבניין.
ב-1974 פינה העיתון את הבניין, ועבר לשכון במשרדי חוג הפועלים.
במפץ הנדל"ן בשנות ה-90 הוסב הבניין לבניין מגורים.
דפוס העיתון
לעיתון היה בית דפוס משלו. ב-1918 רכש בית הדפוס את מכונת הלינוטייפ הראשונה שלו, עם גופנים בעברית להדפסת יידיש. בבניין בברודוויי 175, שכן הדפוס במרתף, וחדר הסדר היה בקומה העשירית, העליונה. בשיא תפארתו היו בסדר של הפורוורד 18 מכונות סדר מסוג "לינוטייפ", והסדרים, המאוגדים באיגוד המקצועי של סדרי דפוס ביידיש, שהוא סניף של איגוד המקצועי של סדרי דפוס בארצות הברית (International Typographical Union), נהנו ממעמד מיוחד בעיתון הסוציאליסטי ואף שימשו עורכים לעת מצוא.
ב-1974, במעבר מברודוויי 175 למרתף חוג הפועלים, ויתר העיתון על הדפוס, אבל העביר את המסדרה: מ-18 מכונות הלינוטייפ עברו 8 או 9 (אחת מהן הייתה המכונה הראשונה שנרכשה ב-1918. מכונה זו מוצגת היום במרכז לספרי יידיש, באמהרסט, מסצ'וסטס). אחרי הסידור והדפסת ההגהות, היו אלו מצולמות ונשלחות לדפוס אופטי. ב-1983, המהדורה היומית פסקה, והעיתון החל להופיע כשבועון, עם מוסף נפרד באנגלית. העיתון המשיך בדרך זו עד 1991, אז עבר להוצאה לאור שולחנית, כשבדרך, המהדורה היידית מקטינה את תדירותה לדו-שבועית, ומצטמצמת בהיקפה ובמספר המנויים. הגרסה האנגלית, לעומתה, ידעה עליות ומורדות,
המהדורה המודפסת היומית למעשה פסקה, והעיתון עבר להיות מודפס כשבועון, עם מהדורה מעודכנת יומית באתר האינטרנט שלו בלבד. המוסף באנגלית, שהחל להופיע ב-1962 כדף נוסף, בתחילה כדי ליצור קשר עם ילדי הקוראים, הפך למעשה לחלק העיקרי בעיתון, וב-1990 הפך לגוף עצמאי למעשה. כיום, רק הגרסה האלקטרונית קיימת, או ליתר דיוק, שתיים: הפורוורד באנגלית, והפורוורטס היידי.
אנגלוס עבד א-שאנתי
קריירת מועדונים
עבד א-שאנתי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פניליאקוס ובגיל 17 הצטרף לטונגידו ההולנדית.
בינואר עבד א-שאנתי חתם בטרנצ'ין מליגת העל הסלובקית.
בקיץ עבד א-שאנתי חתם לעונה אחת באולימפיאקוס חרסוניסוס מהליגה היוונית השלישית.
בקיץ עבד א-שאנתי חתם לחמש עונות בארגוטליס מליגת העל היוונית. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, עבד א-שאנתי מיעט לשחק. בעונת הפך לשחקן הרכב בארגוטליס, ששיחקה באותה עונה בליגת המשנה ביוון. באותה עונה רשם 34 הופעות, כבש 4 שערים ובנוסף ארגוטליס חזרה לליגת העל. בסך הכל, עבד א-שאנתי ערך 102 הופעות בקבוצה וכבש 11 שערים.
ביוני עבד א-שאנתי חתם לשנתיים באירקליס סלוניקי, אך עזב אותה בינואר.
ב-29 בינואר 2018 עבד א-שאנתי חתם באריס סלוניקי עד לסיום העונה.
באוגוסט עבד א-שאנתי חתם באייטיטוס ספטה.
ב-24 בינואר 2019 עבד א-שאנתי חתם בלופטטארי ג'ירוקסטרה מליגת העל האלבנית.
קריירה בינלאומית
עבד א-שאנתי הוא בן לאב ירדני ואם יוונית ולכן, היה זכאי לייצג את שתי המדינות.
ב-7 בדצמבר 2017 עבד א-שאנתי זומן לנבחרת ירדן. ב-25 בדצמבר, עבד א-שאנתי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
ז'אן צ'יו
זָ'אן צְ'יוֹ (בסינית מסורתית: 冉求, בסינית מפושטת: 冉求, בפין-יין: Rǎn Qiú. 552 לפנה"ס-?), ידוע גם בכינוי דְזְה יוּאוּ (סינית: 有, פין-יין: Zi You, וייד-ג'יילס: Tzu-yu) ובשם זָ'אן יוּאוּ (סינית: 子有, פין-יין: Ran You, ווייד-ג'יילס: Jan Yu) היה תלמיד מרכזי של קונפוציוס. מבין תלמידיו של קונפוציוס הוא היה המוביל מבחינת יכולותיו וכישוריו כמדינאי. בתור מפקד צבאי במדינת לוּ, הוא הדף פלישה ממדינת צִ'י השכנה. השפעתו בלוּ איפשרה את שובו של קונפוציוס למולדתו לאחר ארבע עשרה שנים של גלות.
חייו
בדומה לקונפוציוס, היה זָ'אן צְ'יוֹ יליד מדינת לוּ. הוא היה צעיר מהמורה ב29 שנים, והגיע מאותו שבט ממנו הגיעו גם שני תלמידים בולטים נוספים: זָ'אן גֶנְג וזָ'אן יוּנְג אשר גם היה בן גילו.
זָ'אן צְ'יוֹ נודע במאמרות בהקשר של הישגיו בענייני השלטון. הוא הועסק במשק הבית של קונפוציוס לפני שהפך לקצין הראשי באחוזת גִ'יסוּן (או גִ'י), אשר הייתה משפחה ששלטה בפוליטיקה במדינת לוּ. הוא שירת תחת גִ'י קָאנְגְדְזְה (季康子), ראש משפחת גִ'יסוּן, שהיה ראש הממשלה של לוּ מ-492 עד 468 לפנה"ס.
זָ'אן צְ'יוֹ לא גילה עניין רב בטקסים הקונפוציאניים, ושאיפותיו היו בתחום הניהול המדיני. קונפוציוס סבר שהוא חסר את תכונת ה"זֶ'ן", האנושיות, וביקר אותו בחריפות על כך שלא מנע מגִ'י קָאנְגְדְזְה לתקוף את גְ'ווָאן-יוּ' שהייתה מדינת חסות של לוּ, ועל כך שעזר לבית גִ'יסוּן לצבור כמויות אדירות של עושר. למעשה, זָ'אן צְ'יוֹ הפר באופן כל כך בוטה את ערכי הליבה של הקונפוציאניזם, עד שקונפוציוס רמז שהוא אינו מחשיב עוד את זָ'אן צְ'יוֹ לתלמידו.
ב-484 לפנה"ס פלשה מדינת צִ'י אל מדינת לוּ הסמוכה לה. זָ'אן צְ'יוֹ מונה למפקד צבא לוּ, והביס את הפולשים מצִ'י. תודות להשפעתו של זָ'אן צְ'יוֹ הזמין גִ'י קָאנְגְדְזְה את קונפוציוס לשוב אל לוּ מולדתו, לאחר 14 שנים בגלות.
תוארי כבוד
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן צְ'יוֹ את תואר האצולה "מרקיז שׂ'וּ" (徐侯). במהלך שושלת סונג הוסיפו לו את התארים דוכס פֶּנְגְצֶ'נְג (彭城公) ודוכס שׂ'וּ (徐公).
צאצאים של זָ'אן צְ'יוֹ החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
חוק הוק
חוק הוּק (Hooke's law) הוא חוק פיזיקלי המציג את היחס הישר בין מאמץ לבין מעוות יחסי בתחום האלסטי. יחס זה נקרא באופן כללי מודול האלסטיות, ובמקרה הפרטי של קפיץ, "קבוע הקפיץ".
החוק נקרא על שמו של הפיזיקאי בן המאה ה-17 רוברט הוק, וקובע כי כוח הפועל על קפיץ גורם לתזוזה יחסית לכוח ויחסית לקבוע הקפיץ. מתקיים:
כאשר:
חוק הוק
המאמץ משמש כאן בתפקיד הכוח הפועל על הקפיץ. המעוות היחסי משמש בתפקיד התזוזה של הקפיץ ומודול האלסטיות משמש בתפקיד קבוע הקפיץ. גוף הנתון במאמץ משנה את אורכו כתלות במאמץ ובתכונת החומר. אם המאמץ הוא מאמץ מתיחה, נסמן אותו בסימן + (פלוס) והגוף יתארך. אם המאמץ הוא מאמץ לחיצה, נסמן אותו בסימן - (מינוס) והגוף יתכווץ. הקשר בין המאמץ לבין המעוות היחסי במצב מאמצים חד־ממדי מגדיר את מודול האלסטיות: ובצורה שתאפשר דיון תלת־ממדי: <BR>
במוט המועמס למתיחה או לחיצה, המעוות היחסי הוא ההתארכות היחסית:
הקשר בין מודול האלסטיות (במתיחה) לבין מודול הגזירה נתון על ידי הביטוי:
מצב מאמצים ומעוותים מרחבי
בחוק הוק עבור חומרים כלליים יותר מקפיץ, k הוא טנזור והוא מיוצג על ידי מטריצה של קשיחות החומר בגודל 9x9. אם החומר הוא ליניארי, אלסטי ואיזוטרופי, נדרשים שני קבועים על מנת לקבוע את התנהגותו תחת מאמצים: מודול האלסטיות E ומודול הגזירה G. כאשר עוסקים במקרה של קפיץ שלא מופעלים עליו כוחות גזירה מקבלים את המקרה הפרטי בו מודול האלסטיות הוא קבוע הקפיץ k.
אנרגיה
במונחים של אנרגיה חוק הוק הוא קירוב הרמוני של האנרגיה הפוטנציאלית של הקפיץ עבור הפרעות קטנות ("קירוב תנודות קטנות"). קירוב בו מפתחים את האנרגיה הפוטנציאלית של הקפיץ סביב מצב שיווי המשקל שלו. אם בנקודה x_0 הקפיץ נמצא בשיווי משקל (אנרגיה פוטנציאלית מינימלית), אזי בקירוב, האנרגיה הפוטנציאלית שלו כתלות במרחק מנקודת שיווי המשקל יהיה:
חוק הוק בקפיצים לוליינים
עבור קפיצים ספירליים, דמויי "סלינקי", הפרמטרים שקובעים את מקדם הקפיציות אינם מודול יאנג של החומר, אלא דווקא מודול הגזירה ופרמטרים גאומטריים שמאפיינים את הקפיץ. למעשה, מכיוון שהקפיץ הספירלי "נדחס" למצב לולייני צפוף במהלך ייצורו, כיווץ או מתיחה של הקפיץ כמעט ולא משנים את אורך התיל ממנו מורכב הקפיץ, ועובדה זאת בצירוף מודול יאנג הנמוך יחסית של הקפיצים הספירליים המשמשים כצעצועים גורסת כי מתפתח מאמץ לחיצה/מתיחה זניח בתיל המרכיב את הקפיץ. האנרגיה המכנית שמושקעת בדחיסה או מתיחה של הקפיץ נאגרת בו באמצעות מנגנון מכני אחר, זה של מאמץ הפיתול המתפתח בקפיץ. למעשה, גודל שהשינוי שלו אינו זניח במהלך כיווץ ומתיחת הקפיץ אינו אורך התיל אלא הפיתול של העקום המרחבי שמתווה תיל הקפיץ, והדבר מתבטא במאמץ פיתול אחיד לאורך תיל הקפיץ. במאמצי פיתול נמוכים, קיים קשר ידוע מדויק בין מודול הגזירה והפרמטרים הגאומטריים של הקפיץ למקדם הקפיציות (המופיע בחוק הוק) של הקפיץ, ובחלק זה נקבלו מעקרונות ראשוניים.
כיוון שגם מאמצי פיתול בחומר מקיימים חוק ליניארי דמוי חוק הוק, האנרגיה המכנית שהושקעה בקפיץ צריכה להיות שווה ל- כאשר c הוא מקדם הפרופורציה בחוק הפיתול, ו- היא זווית הפיתול הכוללת (total twist) שמתפתחת בקפיץ בין שני קצוותיו. המקדם c ניתן לקבלה ממודול הגזירה G, אורך התיל הכולל I ורדיוס התיל r. מה שנדרש כדי לקבל קשר בין פרמטרים אלו לקבוע הקפיציות k הוא קשר בין x ל-. קשר כזה מקבלים ישירות אם מבינים ששינויים בזווית הפיתול הכוללת של העקום המרחבי שמתווה הקפיץ קשורים לגודל מהגאומטריה הדיפרנציאלית של עקומים שנקרא הפיתול של העקום. מהבנה זאת מקבלים ש-. כאשר R הוא רדיוס הקפיץ (לא רדיוס התיל אלא רדיוס הגליל עליו נעים אלמנטי הקפיץ). כיוון שמחוק הפיתול ידוע ש-:, ואילו ידוע גם שאורך התיל I מקיים (כאשר N הוא מספר הליפופים של הקפיץ), מקבלים איפוא את התוצאה:.
E-learning
זהו תחום חינוכי רחב, אשר כולל תחומי משנה ושימושים רבים. לדוגמה, למידה משולבת מחשב היא אחת הדרכים הנפוצות של למידה אלקטרונית. כמו כן, למידה אלקטרונית מאפשרת למידה מרחוק באמצעות האינטרנט או האינטראנט. השימוש באינטרנט לצורכי הוראה מכונה למידה מקוונת.
באופן כללי e-learning משמשת כפתרון תקשורת אינטראקטיבי העושה שימוש ביכולת המחשב האישי והאינטרנט כדי לעצב, להעביר, ולנהל ידע. למידה אלקטרונית יכולה לעשות שימוש במגוון גדול של מכשירים, קבצים ותוכנות. למשל: מצגת, ספר אלקטרוני, קורא ספרים אלקטרוני, מחשב לוח, טלפון חכם ועוד.
התאמת מאפייני התלמיד ומטרות ההוראה
בהקשר זה סביבת למידה מסתגלת יכולה לשפר את חוויית הלמידה ולהרחיב את אפשרות הלימוד העצמי.
תרומת האינטרנט
בעקבות הגידול בדרישה למערכות למידה אלקטרוניות, המערכות המסורתיות התפתחו באופן דרמטי. הפיתוח של מערכות למידה אלקטרוניות מאפשר דרכי למידה בעלות יכולת הסתגלות גבוהה יותר מבחינת מטרות הלמידה, מהלך הלמידה, תהליכי למידה פרטניים וכו'. פריחת הנושא של למידה משולבת מחשב, ובמיוחד ה-e-learning, נובעת בעיקר מהנוחות והנגישות של החיבור לאינטרנט, ובנוסף התלהבות אנושית מעיסוק בנושא חדש, יעילות זמן ללומד ועלות נמוכה לקיום למידה, גישה לחומרים שונים, גישה היכולה להתבצע בכל זמן רצוי, האפשרות להוסיף גרפיקה למלל, והיכולת להעביר אותו שיעור עצמו פעם אחרי פעם, כל פעם לקבוצת לומדים אחרת, בטכניקת הפצה נוחה וזולה.
ההתפתחות בלמידה אלקטרונית לא מוגבלת רק לשימוש תכונות ומצגות וחיפוש מידע, אלא חשיפה עמוקה לעולם הדיגיטלי אשר מהווה נורמת התנהגות של ילדים ונוער, ביחס לשימוש בטכנולוגיה. כתוצאה מכך מערכת החינוך הייתה חייבת ללמד את התלמידים וגם להיות מסוגלת להשתמש בבטחה במכשירים אלקטרונים ואינטרנט.
רשתות חברתיות מאפשרות שילוב למידה אלקטרונית בתוכנית הלימודים הקיימת על ידי שימוש בהרחבה מקוונת של הכיתה. רשת חברתית בית ספרית נותנת למורים אפשרות לשלב רשתות חברתיות בתוכניות הלימוד שלהם, תוך לימוד התלמידים התנהגות מתאימה באינטרנט.
עם זאת, סיכונים משפטיים, מוסריים, ואתיים הקשורים בשימוש במכשירים אלקטרוניים והאינטרנט מקשים על בתי ספר להשתמש ברשתות חברתיות באופן בטוח ואחראי. כדי להתמודד עם זה, קיימות רשתות חברתיות חדשות המאפשרות שליטה הדוקה יותר.
בנה רשת משלך
קידום הנוכחות הדיגיטלית באמצעות רשת חברתית פרטית סיפק הזדמנות יוצאת דופן עבור בית הספר, הורים וסטודנטים. זה נתן הזדמנות לתת לתלמידים ידע וללמד אותם ניווט בטוח בקהילות מקוונות וגם ברשתות חברתיות ציבוריות.
למידה משולבת מחשבּ
למידה משולבת מחשב היא אחת הדרכים הנפוצים של למידה אלקטרונית. ברשתות חברתיות מקוונות המבוססות על בית הספר ניתן להשוות לפייסבוק ו־MySpace. התלמידים יכולים ליצור דפי פרופיל ולעדכן אותם במידע אישי. הם יכולים לשתף את דעותיהם, מחשבותיהם וחוויותיהם עם אחרים. הם יכולים לפרסם תגובות, תמונות, וידאו ותוכן אחר, והם יכולים להצטרף לקבוצות ולהשתתף בפורומים. הבדלים משמעותיים בין רשתות בית ספר לבין אתרים ציבוריים פופולריים כוללים נושאים של גישה ואחריות. בניגוד לרשתות חברתיות אחרות, הרשת הבית-ספרית מוגבלת לתלמידים, למורים ולמנהלים של בית הספר שלנו. התלמידים מוגנים מפני איומים חיצוניים, שולחי דואר זבל והשפעות מזיקות אחרות. אפשר אפילו ליצור תת-רשתות כדי להפריד בין התלמידים לפי כיתה או לפי רמה. לדוגמה, יצרנו רשתות משנה כדי למנוע מהתלמידים היסודיים, האמצעיים והתיכוניים ליצור אינטראקציה עם תלמידים מחוץ לטווח הגיל שלהם. כאשר מבוגרים וקטינים מתקשרים, היחסים ביניהם חייבים להיות אחראים. הודעות פרטיות והודעות מיידיות, פונקציות של רשתות חברתיות פופולריות רבות, לא תמיד משמשות כראוי. גם אם שיחות פרטיות הולמות, הרעיון שהם לא יהיו מספיק כדי לגרום לחשדנות. לרשת שלנו אין פרטיות. כל הערה, הודעה, והודעה ציבורית לכל חבר. אין "חברויות", והמערכת מקשרת מיד לכל משתתף. ההשפעה של זה היא כפולה. ראשית, כל תקשורת נוטה להיות מקובל, ולכן יש חשד קטן של יחסים מקוונים בלתי הולמים. דבר זה מקדם את בטיחות התלמידים ואת האבטחה בעבודה למורים ולמנהלים. שנית, המערכת מעודדת כללי התנהגות דיגיטליים משום שכל חבר יכול לקרוא בכל פוסט, כולל אלה של מורים ומנהלים. קידום זה של יושרה הוא יתרון מרכזי לרשת בית הספר שלנו מבוסס.
תפקיד המורה
תפקיד המורים שלנו הוא לעצב התנהגות הולמת על ידי אינטראקציה עם תלמידים ופקולטה אחרת באינטרנט. המורים מעודדים גם לבנות קשרים עם תלמידיהם על ידי תקשורת איתם דרך למדיה אלקטרונית. למורים שלנו יש קרקע משמעותית בכיתה. הלמידה האלקטרונית מעניקה למורים הזדמנות ליצור קשר עם התלמידים באופן הולם. מורה אחד אמר: זה איפשר לי לתקשר איתם בעולם האינטרנט אני חושב שזה כלי חזק מאוד לתקשורת בטוחה עם התלמידים מחוץ לכיתה. בדיוק כמו מורה ייקח את הזמן כדי לדון בהתנהגות המתאימה בכיתה או בקפיטריה, הם גם עושים את המאמץ כדי לדון התנהגות מקוונת. אחת הדוגמאות הייתה גברת צעירה שהציגה שהיא וחבריה "נשארו כל הלילה", בהתייחסו לסליאובר תמים ומושלם לחלוטין עם חבריה. הצלחנו לעזור לה לראות את הקונוטציות הקשורות לביטוי זה והסביר כי הוא יכול לייצג אותה בצורה שלילית ואת בית הספר שלנו.
לבסוף, התפקיד העיקרי של המורה הוא להשתמש ברשת לעיתים קרובות. אם המורים והסטודנטים שלנו ניגשים לאתר באופן קבוע, בית הספר שלנו יש הזדמנות לעצב את התלמידים לאזרחים דיגיטליים אחראים.
מאפיינים
בתור חלק מתחום הלימוד המבוזר, e-learning הוא בראש ובראשונה תהליך לימוד, המתבצע במקום כלשהו שאינו דווקא בית הספר, בזמן כלשהו שאינו דווקא שיעור המתחיל ומסתיים בשעות מוגדרות, בקצב שיהיה לרוב קצב לימוד אישי, בשיטת הוראה שלא חייבת להיות השיטה הקונבנציונלית, ונעזר באחת או יותר מהטכנולוגיות שמאפשרת רשת האינטרנט.
e-learning כולל שירותים, תוכן, טכנולוגיה, ונותן ערך מוסף:
חלוקה שונה (לפי א. תירוש) גורסת ששלושת הגורמים המרכיבים הם טכנולוגיה, הקורס ומאפייני התלמידים:
במקום אחר החלוקה נשארה אמנם לשלושה מרכיבים, אבל הם הוגדרו כ: הטכנולוגיה, המורה ומיומנות התלמידים בטכנולוגיה.
תאוריה
מספר פרספקטיבות פדגוגיות או תאוריות למידה יכולות להילקח בחשבון בתכנון ובאינטראקציה עם טכנולוגיה לימודית. תאוריית למידה אלקטרונית בוחנת את הגישות הללו. הפרספקטיבות התאורטיות הללו קובצו לשלוש אסכולות עיקריות בפסיכולוגיה/ מסגרות פילוסופיות: התנהגותית (ביהביוריסטית), קוגניטיבית וקונסטרוקטיבית.
התנהגותית
המסגרת התאורטית פותחה בתחילת המאה ה-20 והתבססה על חקר חיות וניסויים בבע"ח, אשר נעשו על ידי איוואן פבלוב, אדוארד טרונדיק, אדוארד ס. טולמן, קלארק ל. הל ו-ב.פ. סקינר . פסיכולוגים רבים נעזרו בתוצאות המחקר הנ"ל על מנת לפתח תאוריות שונות על תהליך הלמידה האנושי, אך מחנכים מודרניים, בדרך כלל רואים בפסיכולוגיה התנהגותית אספקט יחיד מתוך המכלול של הסינתזה ההוליסטית. תחום ההוראה בהקשר של פסיכולוגיה התנהגותית קושר לתחומי האימון וההכשרה, תוך שימת דגש על מחקרים שבדקו למידה אצל חיות. משום שפסיכולוגיה התנהגותית ממשיכה את הגישה ללימוד בני אדם איך לעשות דברים על ידי הענקת פרסים או הטלת עונשים, היא נקשרה לאימון והכשרה של בני אדם.
ב.פ סקינר, כתב בהרחבה על שיפור אופני ההוראה והלימוד בהתבסס על האנליזה הפונקציונלית שלו אודות 'ההתנהגות הוורבאלית' (verbal behavior), וכתב את "הטכנולוגיה של ההוראה" (The Technology of Teaching), כניסיון לבטל את המיתוסים העומדים בבסיס תאוריית ההוראה והלימוד המודרנית, כמו גם במטרה לקדם את המערכת שלו, אותה כינה 'הוראה מתוכנתת' (Programmed instructions). אוגדן לינדסלי פיתח מערכת למידה בשם "סלרישיון" (Celeration), אשר התבססה על אנליזה התנהגותית אך הייתה שונה באופן משמעותי ממודלים של קלר וסקינר.
קוגניטיבית
המדעים הקוגניטיביים עברו שינוי מהותי בשנות ה-60 וה-70. בזמן ששימר מסגרות אמפיריות של הפסיכולוגיה ההתנהגותית, תאוריות הפסיכולוגיה הקוגניטיבית מתבוננות אל מעבר לאלו של ההתנהגותית במטרה להסביר את הלמידה לפי הפעילות המוחית, תוך התחשבות בזיכרון האנושי אשר פועל לשם קידום למידה. מודל הזיכרון של אטקינסון-שיפרין ומודל זיכרון העבודה (working memory) של באדלי התבססו כמסגרות התאוריות העיקריות. למדעי המחשב וטכנולוגיה אינפורמטיבית הייתה השפעה רבה מאוד על התאוריה הקוגניטיבית מדעית. הקונספט הקוגניטיבי של הזיכרון העובד (אשר היה ידוע בעבר כזיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך), הסתמך על מחקר וטכנולוגיה מתחום מדעי המחשב. השפעה גדולה נוספת על התחום של מדעי הקוגניציה הייתה מצד נועם חומסקי. החוקרים כיום מתמקדים בנושאים כגון עומס קוגניטיבי, עיבוד מידע ופסיכולוגיה של המדיה. הפרספקטיבות התאורטיות הנ"ל משפיעות על עיצוב אופני ההדרכה וההוראה.
קונסטרוקטיביזם
פסיכולוגים חינוכיים מבדילים בין מספר סוגים של קונסטרוקטיביזם: קונסטרוקטיביזם אינדיבידואלי (או פסיכולוגי), כגון תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה, וקונסטרוקטיביזם סוציאלי. צורה זו של קונסטרוקטיביזם מתמקדת בעיקר על הדרך בה הלומדים מבנים לעצמם את המשמעות האישית שלהם מתוך מידע חדש שהם קולטים, כאשר הם באינטראקציה עם המציאות ועם לומדים נוספים המביאים פרספקטיבות שונות משלהם למידע החדש. סביבת למידה קונסטרוקטיבית מצריכה מהתלמידים להשתמש בידע וההתנסות מוקדמים שברשותם על מנת ליצור ולקבל מושגים חדשים, מושגים הקשורים בעקיפין או מושגים מותאמים בתהליך הלמידה. במסגרת עבודה זו, תפקיד המורה הופך להיות גורם מסייע, ומספק הדרכה והכוונה כך שהתלמידים יוכלו לבסס ולבנות את הבנת הידע שלהם. מחנכים קונסטרוקטיביים חייבים לוודא כי חוויית הלמידה המוקדמת הייתה נאותה ומתקשרת למושגים שנלמדו עתה. מחנכים המיישמים את הפרספקטיבה הקונסטרוקטיבית עשויים לשים דגש על סביבת למידה פעילה שמשלבת למידה ממוקדת לומד בשיטות של למידת חקר ולמידה מבוססת פרויקטים, אשר באופן אידיאלי ישלבו בהם מקרים אמיתיים והתלמידים/סטודנטים יהיו מעורבים בתהליכי למידה וחשיבה אקטיביים חשובים ביותר. המחשה ודוגמה לכך יכולים להימצא בפריסת הלמידה הקונסטרוקטיבית-קוגניטיבית, בספרות על מחשבים משנות ה-80', שעירבה תכנות ככלי למידה. שפת התכנות "לוגו" (LOGO), כללה בתוכה את הניסיון לשלב את רעיונותיו של פיאז'ה יחד עם מחשבים וטכנולוגיה. תחילה היו טענות כולל טענה אחת שנויה מאוד במחלוקת, שהדבר ישפר כישורי יכולת פתירת בעיות בקרב דיסציפלינות בתחום. עם זאת כישורי שפת התכנות לוגו לא הציגה יתרונות קוגניטיביים באופן מתמשך ורציף. זו לא הייתה הוכחה קונקרטית כפי שטענו המצודדים בדבר, והיה קשה ליישם את החשיבה האקטיבית כאשר הדבר נגע לפעולות שהתבססו על לוגו. לקראת סוף שנות ה-80' לוגו ושפות תכנות דומות נוספות איבדו מהדומיננטיות שלהן וירדו ממעמדן, וכן בהדרגה פחתה חשיבותן בתחום.
רפי לוין
רפאל מתתיהו לוין (נולד ב-13 באוגוסט 1948, ח' באב ה'תש"ח, במחנה עקורים לכפלד, גרמניה) הוא פיזיקאי ומנהל ישראלי.
היה ממקימי חברת נשיונל סמיקונדקטור ישראל ומנכ"ל משותף של החברה שהפכה לטאואר סמיקונדקטור, ולימים לטאואר-ג'אז.
פרסם מעל 20 מאמרים מדעיים וספר ביאור על ספר עמוס הנביא.
ביוגרפיה
לוין נולד ליעקב נתן ושרה איטה לוין, יוצאי פולין. עלה לישראל ב-1949.
גדל בשכונת רמת חן ברמת גן. למד בבית הספר הממלכתי דתי הרא"ה שברמת גן ובישיבת בני עקיבא נחלים.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם בחטיבת הנח"ל.
בעל תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה (1973) ותואר שלישי בפיזיקה (1979) מהאוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו נעשתה בהדרכתו של פרופסור דוד שאלתיאל בנושא "חקר אינטראקציות חילוף ושדות גבישיים באבקות ובגבישים יחידים של תרכובות בין-מתכתיות".
קריירה
בין השנים 1979–1983, בבתר-דוקטורט שנעשה במעבדות בל שבניו ג'רזי, ארצות הברית, ולאחר מכן כחבר סגל במעבדות אלו, עסק במחקר ופיתוח של תהליכי ייצור של מעגלים משולבים.
ב-1983 עבר לעבוד בנשיונל סמיקונדקטור שבעמק הסיליקון סנטה קלרה (קליפורניה). היה חבר בצוות שהקים את מפעל החברה במגדל העמק, ישראל.
בשנים 1983–1995 מילא שורה של תפקידי ניהול בכירים בנשיונל סמיקונדקטור ישראל ששמה הוחלף לטאואר סמיקונדקטור לאחר קנייתה ב-1992 בידי קבוצת משקיעים.
בשנים 1995–2003 שימש כמנכ"ל משותף של החברה ביחד עם ד"ר יואב ניסן-כהן. השניים הובילו את הקמת המפעל השני (FAB-2) של החברה.
בשנת 2003 פרש מתפקידו ומאז הוא עוסק במחקר וכתיבה בנושאים שונים ביניהם מקרא, התפתחות ההלכה והיסטוריה של עם ישראל בימי בית שני.
חיים אישיים
לוין נשוי לוורדה ואב לשלושה ילדים.
אחיו של לוין, אפרים לוין, אף הוא דוקטור לפיזיקה.
אלקטרופיל
בכימיה, אלקטרופיל ("אוהב אלקטרון") הוא מגיב הנמשך לאלקטרונים המשתתפים בתגובה כימית. משיכה זו היא באמצעות קליטת זוג אלקטרונים על מנת להיקשר אל נוקלאופיל. כיוון שאלקטרופילים קולטים אלקטרונים, הם עונים על ההגדרה של חומצות לואיס. רוב האלקטרופילים טעונים במטען חשמלי חיובי, יש להם אטום הנושא מטען חיובי חלקי, או שיש להם אטום שאין לו שמונה אלקטרונים (לפי כלל האוקטט).
האלקטרופילים תוקפים את האזור בנוקלאופיל שבו צפיפות האלקטרונים היא הגבוהה ביותר. האלקטרופילים הנפוצים ביותר בסינתזות אורגניות הם קטיונים כגון פרוטון חופשי, חנקן חד-חמצני, מולקולות קוטביות נייטרליות כגון HCl, אלקיל הלידים, אציל הלידים, תרכובות קרבוניל, מולקולות קוטביות שיכולות לעבור קיטוב כגון Cl2 ו- Br2, גורמים מחמצנים כגון חומצה פרוקסידית אורגנית, תרכובות כימיות שלא ממלאות את כלל האוקטט כגון קרבנים ורדיקלים חופשיים, ומספר חומצות לואיס כגון BH3 ודי-איזו-בוטיל-אלומיניום הידריד.
סיפוח הלוגנים
סיפוח הלוגנים מתרחש בין אלקנים ואלקטרופילים, בתגובות הקרויות סיפוח הלוגנים. תגובות נפוצות כוללות שימוש במים ברומידיים לטיטור כנגד דגימה על מנת להסיק מהו מספר הקשרים הכפולים הקיימים. דוגמה לתגובה:
C2H4 + Br2 → BrCH2CH2Br
תהליך זה נקרא מנגנון AdE2. גם חומרים כגון יוד (I2), כלור (Cl2), יון סולפניל (RS+‎‎), קטיון כספית (Hg+2), ופחמן דו-כלורי (:CCl2) מגיבים באופן דומה.
סיפוח של הלידי מימן
הלידים של מימן כגון חומצת מימן כלורי (HCl) מתווספים לאלקנים כך שנוצרים אלקיל הליד בתהליך הנקרא הידרוהלוגנציה.
להלן דוגמה לתגובה מסוג זה:
באופן זה, הסטראו-סלקטיביות של התוצר, כלומר, מאיזה צד ה-Cl- יתקוף, תלויה בסוג האלקנים ובתנאי התגובה. לכל הפחות, האטום שיותקף על ידי יון המימן נקבע בדרך כלל לפי כלל מרקובניקוב. באופן זה, יון המימן תוקף את אטום הפחמן שנושא פחות מתמירים כך שייווצר קרבו-קטיון יותר יציב (עם מתמירים יותר יציבים).
תהליך זה נקרא מנגנון A-SE2. מימן פלואורי (HF) ויודיד המימן (HI) מגיבים עם אלקנים באותו אופן והתוצרים שיתקבלו בתגובות אלה יהיו לפי כלל מרקובניקוב. מימן ברומי (HBr) נוקט גם כן בנתיב זה, אולם, לפעמים יש למנגנון זה תחרות עם תהליך רדיקלי כך שנוצרת תערובת של איזומרים.
הידרציה
אחת מתגובות ההידרציה המורכבות ביותר מנצלת חומצה גופרתית כזרז. תגובה זו מתרחשת באופן דומה לתגובת הסיפוח אבל יש לה שלב נוסף שבו הקבוצה OSO3H מוחלפת על ידי קבוצת הידרוקסיל, ומתקבל אלכוהול:
C2H4 + H2O → C2H5OH
כפי שניתן לראות, המולקולה H2SO4 לא משתתפת בתגובה הכוללת, אולם היא כן נוטלת חלק וכיוון שהיא נשארת באותה צורה, היא מסווגת כזרז.
באופן כללי, התהליך הזה מוסיף מולקולת מים למולקולה של אתן.
לתגובה זו יש חשיבות תעשייתית רבה כיוון שהיא מפיקה אתנול, שהוא כוהל בעל שימושים רבים כגון דלק וחומרים מציתים לכימיקלים אחרים.
סקאלת האלקטרופיליות
קיימות כמה שיטות לדירוג האלקטרופילים בסדר של ריאקטיביות ואחת מהן פותחה על ידי רוברט פאר כאשר אינדקס האלקטרופיליות ω מתואר כך:
כאשר \chi\, מסמל את האלקטרושליליות ו-\eta\, את הקשיות הכימית. משוואה זו קשורה למשוואה אחרת העוסקת בכוח חשמלי:
כאשר R מסמלת התנגדות חשמלית (אוהם או Ω) ו-V מסמלת מתח חשמלי. במובן זה, אינדקס האלקטרופיליות הוא סוג של כוח אלקטרופילי. נמצאו התאמות בין אלקטרופיליות של מגוון תרכובות כימיות וקצבי תגובה במערכות ביוכימיות ותופעות מסוימות כגון דלקת עור אלרגנית.
התנ"ך האבוד
"התנ"ך האבוד" הוא ספרו של הארכאולוג החובב יהושע עציון. בספר זה משרטט עציון תפיסה ארכאולוגית חלופית, השונה מאוד מתפיסת הארכאולוגיה הקלאסית. עציון דן בקורות העת העתיקה בארץ ישראל, בוחן לעומקה את הארכאולוגיה של ארץ ישראל, ומראה כיצד ממצאים ארכאולוגיים רבים, שיוחסו על ידי החוקרים לתקופות שונות, שייכים בעצם לתקופות אחרות. בכך מוצא "התנ"ך האבוד" הקבלה והתאמה משמעותיות בין הממצאים שבשטח לבין הנאמר בתנ"ך.
עציון נעזר רבות בארכאולוג פרופ' אברהם נגב, שאף כתב הקדמה לספר. בין השאר מעיד נגב על עבודתו של עציון: "שלא כתמונה המתקבלת מעבודתם של הארכאולוגים המסורתיים, שבה, לכאורה, יש ניגוד בין הממצא והמקרא (החומות שנפלו לפני יהושע בן נון ביריחו וכיבוש העי, הן מן הדוגמאות הבולטות ביותר לעניין זה), מציג עציון תמונה שלמה, שאין בה חריגים", אך הוסיף: "מאחר שהנני ארכאולוג שאין עיסוקו בתקופת המקרא, אין בידי הכלים לבדיקת הצעותיו של עציון לפרטיהם".
הקהילה המדעית לא התייחסה להסבריו של עציון, והם לא פורסמו כמחקר שעבר ביקורת עמיתים.
"התנ"ך האבוד" יצא לאור בהוצאת שוקן, בשנת 1992.
מנחם הרן
מנחם הרן (4 בדצמבר 1924 – 16 באפריל 2015) היה פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לחקר המקרא בשנת תש"ס (2000), חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חבר האקדמיה הנורווגית למדעים, חבר כבוד של החברה הבריטית לחקר המקרא וחבר האקדמיה האמריקאית למדעי היהדות.
התנ"ך האבוד
שיטת התיארוך הקלאסית וליקוייה על פי הספר
כרקע לתיאור מחקריו פותח עציון בסקירה של שיטת התיארוך הארכאולוגי-היסטורי הקלאסית - הכרונולוגיה המצרית:
מנחם הרן
חייו ופועלו
הרן נולד כמנחם דימן לפַנְיה רחל לבית דוליצקי ולמשה דימן, גדל בבית ציוני במוסקבה עד גיל תשע. נצר למשפחה חב"דית מיוחסת. אביו היה פקיד בכיר במשטר הסובייטי, אבל ציוני במחתרת, ולקח לבנו מורה לעברית, שהייתה שפה אסורה ללימוד על פי החוק. ב-1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. סיים את חוק לימודיו לתואר השני בשנת 1947 בחוגים למקרא, ספרות עברית וגאולוגיה באוניברסיטה העברית, לאחר מכן למד בדרופסי קולג' שבפילדלפיה. עשה דוקטורט בלימודי מקרא והגיש את הדיסרטציה ב-1956, תחת הנחייתו של פרופ' יחזקאל קויפמן. נושא העבודה היה: "המשכן והמכלול הפולחני הפנימי: לפי ס"כ (ספר כהנים) והמקורות שמחוץ לו". משנת 1954 לימד הרן באוניברסיטה העברית ומ-1972 שימש כפרופסור מן המניין.
הרן הקים שני חוגים למקרא ועמד בראשם: באוניברסיטת תל אביב (1962-1957), ובאוניברסיטת חיפה (1979-1976). שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת קיימברידג', בקולג' וולפסון ובמרכז ללימודים עבריים מתקדמים באוקספורד, באוניברסיטת קליפורניה שבסן דייגו, באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בקולג' סנט ג'ון שבקיימברידג', בקולג' קלייר הול שבקיימברידג'. היה מזכיר מערכת ואחר כך חבר מערכת של "תרביץ", עורך משנה באנציקלופדיה המקראית, עורך שותף באנציקלופדיה יודאיקה, ועורך ראשי של אנציקלופדיה עולם התנ"ך. היה ראש חוג העיון בתנ"ך בבית נשיא המדינה. משנת 1996 חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1998 זכה בפרס ביאליק עבור ספרו "האסופה המקראית" וזכה לתואר דוקטור לשם כבוד מהיברו יוניון קולג'.
התנ"ך האבוד
שיטת התיארוך הקלאסית וליקוייה על פי הספר
לאחר פענוח אבן רוזטה על ידי החוקר הצרפתי ז'אן-פרנסואה שמפוליון, הצטבר חומר רב מתולדותיה של מצרים העתיקה, כולל תיאורים ועדויות אודות הפרעונים שמלכו במצרים. סידור העדויות הללו לשושלות מלכים מוקדמות ומאוחרות נעשה בעזרת ידיעות שנשאבו מכתבי מנתון, והובאו בספריהם של יוספוס פלאביוס, יוליוס אפריקנוס ואוסביוס מקיסריה, ובעזרת רשימות חלקיות וקטועות שהתגלו על פפירוסים וקירות מקדשים עתיקים.
כדי למצוא את הזמן המדויק על מפת ההיסטוריה בו שלטו שושלות הפרעונים הללו, נזקקו החוקרים לקואורדינטות ידועות מסוימות, המשותפות לאירועים חוץ-מצריים ברורים ולאירועים או מלכים מצריים מסוימים. כאשר נמצאת נקודה משותפת כזו, ניתן להמשיך ולבסס עליה את שושלות המלוכה שאחרי הנקודה המוסכמת.
החוקרים גילו שעד זמנו של תלמי השלישי, היו השנים המצריות כולן בנות 365 ימים, ללא עיבור שנים וללא כל התאמה אסטרונומית אחרת. מכיוון שאורך השנה האמיתית הוא כשש שעות יותר מ-365 יום, חל פיגור מתמיד בין מועדי החגים המצריים לבין מערכת הכוכבים השמיימית, ששנתה היא כאמור, יותר מ-365 יום. עוד נתגלה, כי המצרים הקדמונים נהגו לחגוג את מועד זריחתו השנתית של הכוכב סיריוס, שזוהה עם האלה איזיס. המצרים ייחסו לו חשיבות רבה והופעתו בשמי הבוקר לפני זריחת השמש בישרה את היפוך הקיץ ואת עונת ההצפות של הנילוס, אירוע חשוב ביותר מבחינה חקלאית.
בדיקה אסטרונומית פשוטה מראה, כי רק אחת ל-1460 שנה, נפגש יום זריחת סיריוס עם זמן מסוים ביממה מסוימת. המצרים נהגו לציין את נקודת המפגש של סיריוס עם ראש השנה המצרית, מפגש שמתרחש מדי 1460 שנה. לא ידוע מתי חל ראש השנה הזה, אך המלומד הרומאי קנסורינוס, בן המאה השלישית, מציין כי המפגש האחרון שלפני תקופתו חל בשנת 140 לספירה. החשבון מראה כי לפי זה, הפעמים הקודמות שבהן אירע מפגש זה היו בשנת 1320, 2780 ו-4240 לפני הספירה. מעתה חיפשו החוקרים בתעודות העתיקות אזכור למפגש זה ובתקופתו של איזה פרעה הוא התרחש. בעזרת מערכת הנחות מורכבת ומסועפת, הצליחו החוקרים למקם שלשה פרעונים קדומים באופן מוחלט. מעתה ואילך ניתן היה לקבע את הכרונולוגיה המצרית ולהפוך אותה לבסיס כרונולוגי עבור תקופות ואירועים שונים, הן בהיסטוריה של מצרים והן בהיסטוריה של ארצות אחרות בעת העתיקה.
השיטה לפיה נקבעו כרונולוגיות של עמים אחרים בעזרת הכרונולוגיה המצרית, מתבססת על העובדה שחפצים, חרפושיות ופסלונים מצריים רבים היו נפוצים על פני כל ארצות המזרח התיכון, יוון וארצות נוספות בצפון אפריקה. כיוון שהכרונולוגיה המצרית כבר נקבעה, כאשר התגלו בחפירות ארכאולוגיות ממצאים מצריים שונים, הם תרמו לקביעת זמנה ההיסטורי של השכבה בה התגלו. באופן זה לימדו הממצאים המצריים גם על גילם ותקופתם של כלי חרס בעלי אפיונים ייחודיים. כאשר התגלו כלי החרס הללו בשכבות מסוימות, קבעו החוקרים את גיל השכבה ולמדו על אירועי התקופה בעזרת הממצאים האחרים שנתגלו באותה שכבה סטרטיגרפית. באופן זה הניחו החוקרים ויליאם פלינדרס פטרי וויליאם פוקסוול אולברייט את יסודות התיארוך הארכאולוגי-היסטורי בארץ ישראל.
למרות כל זאת, ערערו מספר חוקרים חובבים על תקפותה של שיטת התיארוך הקלאסית. ביניהם היו וליקובסקי ועציון בעקבותיו, שמנו מספר סיבות המעוררות פקפוק באמיתותה של השיטה. אלו העיקריות שבהן, על פי המערערים:
לוח התקופות בארץ ישראל לפי "התנ"ך האבוד"
בעיות אלו ועוד הביאו את וליקובסקי ועציון לנסות ליצור כרונולוגיה שונה, שאינה מבוססת על הכרונולוגיה המצרית הקלאסית. וליקובסקי הציע כרונולוגיה אלטרנטיבית, אשר משותפת לחלק משושלות הפרעונים ולתולדות עמי המזרח התיכון, ביניהם עמלק ועם ישראל. עציון המשיך ופיתח את השיטה תוך התייחסות פרטנית ללוח התקופות בארץ ישראל, ויצר לוח תקופות שונה לחלוטין מלוח התקופות הקלאסי. בלוח זה ישנה התאמה מוחלטת בין ממצאי החפירות, התנ"ך ותעודות היסטוריות נוספות, והכרונולוגיה המצרית על-פי וליקובסקי.
בחפירות הארכאולוגיות נמצאו ממצאי הרס ועקבות השמדה ושריפה בין שכבת הברונזה הקדומה לשכבת הברונזה התיכונה, ובין שכבת הברונזה המאוחרת לשכבת הברזל. "התנ"ך האבוד" סבור, שעקבות החורבן שמעל שכבת הברונזה הקדומה הן עדות לכיבוש הארץ בידי שבטי ישראל, בפיקודו של יהושע בן נון. עקבות ההרס וההשמדה שבין שכבת הברונזה לשכבת הברזל שמעליה, מתעדות את החורבן שהמיטו חילותיו של תגלת פלאסר ושלמנאסר מלכי אשור על ממלכת ישראל וגייסותיו של נבוכדנצר מלך בבל על ממלכת יהודה.
להלן טבלת השוואה בין לוח התקופות הקלאסי לבין לוח התקופות של "התנ"ך האבוד":
תקופת האבות
על פי שיטת התיארוך הקלאסית, לא נמצאו לתקופת האבות בארץ ישראל הוכחות או עדויות משמעותיות. אף ארכאולוגים מקראיים כוויליאם אולברייט או נלסון גליק, התקשו למצוא נתונים ארכאולוגיים המתאימים לקורות האבות המתוארות בספר בראשית. נמצא שאין תקופה ארכאולוגית שניתן לומר בבירור כי היא משקפת את תקופת האבות, כפי שהם מסופרים בספר בראשית. בהקשר זה נפסלה "התאוריה האמורית", בה ניסו אולברייט, דה-וו וגליק לטעון כי אברהם חי בתקופת הברונזה התיכונה (מאות 20–21 לפני הספירה) ואולי אף היה אמורי. משה כוכבי הצביע על כך שלא נתגלו ממצאים מתקופה זו באזור שבין באר שבע לגרר - אזור נדודיו העיקרי של אברהם. אפרים ספייזר טען כי את אברהם יש למקם דווקא במאה ה-15 לפני הספירה, כיוון שמנהגים המשתקפים בלוחות נוזי דומים להפליא למנהגי אברהם ומשפחתו. גם מציאת חוקי חמורבי והדמיון הרב בינם לבין חוקי התורה גרם לחוקרים רבים להקדים את כתיבת התורה לתקופה זו. בנימין מזר סבר כי את הרקע לסיפורי האבות אפשר למצוא רק בתקופת הברזל, למעשה תקופת השופטים. חלק מן הסיבות שמנה היו נוכחות הפלשתים בגרר, מאבקי האבות בארמים, וכן השימוש בגמלים כחיה מבויתת, שלושה תהליכים מכריעים שהחלו בין המאה ה-12 לפני הספירה למאה התשיעית לפני הספירה. ארכאולוגים מינימליסטיים כזאב הרצוג וישראל פינקלשטיין, טוענים, כי הרקע המתאים לכתיבת סיפורי האבות הוא לא מוקדם למאה השמינית לפני הספירה, ובעצם מעלים שאלה לגבי אמיתותם של הסיפורים והיותם מיתולוגיה יותר מאשר תיעוד אירועי העבר.
על פי שיטת "התנ"ך האבוד" ניתן למקם את האבות בנקודה מוגדרת בציר הזמן של ההיסטוריה ואף למצוא לכך אישוש ארכאולוגי רב. תקופת האבות לשיטה זו משתרעת בין 1900 - 1700 לפני הספירה. זוהי תקופת חפיפה בין התקופה הכלקוליתית ובין תקופת הברונזה הקדומה הראשונה. שני מאורעות בולטים המתוארים בספר בראשית בתקופת האבות, הלא הם תקופות של בצורת ורעב קשים, וקטסטרופה אזורית, בה נהפכו הערים סדום ועמורה, התרחשו, על פי הממצאים הארכאולוגיים בתקופה זו. כך ניכרת הקבלה בולטת בין המתואר במקרא לבין הממצאים בשטח.
תקופות הרעב
בין הממצאים המעידים על תקופות רעב בשלהי התקופה הכלקוליתית ניתן להצביע על המערכת התת-קרעית בביר אבו מטר ובביר א-ספאדי. באתרים אלו, המתוארכים לסוף התקופה הכלקוליתית, ניתן להבחין בסימני נטישה מסודרים, כאשר התושבים הקפידו לאחסן את חפציהם, לסגור את הפתחים בצורה מסודרת ולעזוב. לסימנים אלה, המצביעים על נטישה מתוכננת, הוענקו מספר הסברים. יוחנן אהרוני ורם גופנא נוטים לתלות את הנטישה בתקופות ממושכות של בצורת ורעב שפקדו את הארץ, ואף במגפות שפשטו בעקבותיהם בקרב האדם והמקנה. אכן, המקרא יודע לספר על תקופות רעב בימי אברהם, בימי יצחק ובימי יעקב. אברהם ויעקב נטשו את הארץ בגלל הרעב וירדו למצרים, בה כבר הייתה שושלת פרעונית בתחילת תקופת הברונזה הקדומה הראשונה.
מהפכת סדום ועמורה
עדויות לחיים עירוניים מפותחים באזורים אלו בתקופה הכלקוליתית נמצאו, בין השאר, בנחל משמר שליד עין גדי. משלחת ארכאולוגית בראשות פסח בר אדון מצאה ממצאים מתקופה זו במערה סמוך לראש המפל הגבוה, הנקראת כיום מערת המטמון. המטמון היה טמון בכוך, עטוף במחצלת, וכלל 442 חפצים, מהם 429 מנחושת ובהם שרביטים וכלי שנהב. במערה התגלו סימנים של עזיבה מהירה אך לא סימני הרס מכוון. הארכאולוגים לא הצליחו לעמוד על הסיבה לנטישת המטמון ללא שוב.
אתר מרשים נוסף מהתקופה הכלקוליתית נמצא בעבר הירדן, ונקרא באב א-ד'רע. באתר זה נתגלה בית קברות ענק ובו קברים מתקופות שונות. אומדים את מספר הקבורים בו בכחצי מיליון. באזור האתר לא נמצאו שרידי ערים או יישובים שניתן לשייך אליהם את הקבורים, והתעלומה שניצבה לנגד הארכאולוגים הייתה: מניין הופיעו עשרות אלפי האנשים שנקברו בבאב א-ד'רע?
"התנ"ך האבוד" טוען שאתר הקבורה מעיד על אלפי האנשים שחיו באזור בתקופה שקדמה לחורבנם של ערי הכיכר. המטמון הנטוש בנחל משמר היה שייך אף הוא לתושבי הערים, וחורבנן הוא שגרם לנטישתו. את שרידי החורבן ניתן לראות באתר ארכאולוגי ירדני, הנקרא נומירה, שם התגלתה שכבת פיח ושרפה בעובי של 10 עד 40 ס"מ. האתר השרוף נטול סימנים לרעידת אדמה או לכיבוש ומלחמה, ומקורה של השרפה טרם הוברר. נראה שאסון זה הוא האסון המכונה במקרא "מהפכת סדום ועמורה".
מנחם הרן
חייו ופועלו
היה נשוי לד"ר רעיה הרן לבית טברסקי ונולדו להם שני ילדים ושישה נכדים. הבן, ד"ר משה יוסף שי הרן, הוא פרופסור למתמטיקה בטכניון. הבת, ד"ר טלי הרן, היא פרופסור לביולוגיה מולקולרית בטכניון.
הקנוניזציה של המקרא
הקנוניזציה באה מהמונח קאנון. כתבים קאנוניים הם יותר מסתם "כתבי קודש". המונח נוצרי, אבל התופעה הייתה קיימת לפני שניתן לה השם.
מנחם הרן כתב חיבור מקיף על תהליך הקנוניזציה של המקרא, זהו ספרו "האסופה המקראית - תהליכי הגיבוש עד סוף ימי בית שני ושינויי הצורה עד מוצאי ימי הביניים" שיצא בשלושה כרכים.
לדעת הרן החלה הקנוניזציה המקראית בספר דברים, שהיה רפורמטורי בזמנו, שינה דברים באמונה הישראלית וגם שינה הליכות פולחן, וכדי שיתקבל הוא היה תובעני מאוד. הוא הטיל את עצמו על המאמינים והורה להם לנהוג כמצוותו. על ידי הצגה תובענית זו הוא נהפך לדעת הרן להיות קנוני. אחרי כן המצב הקנוני התפשט על כל התורה: על ספרי הנביאים הקלאסיים ובסוף גם על הכתובים.
מקדש ועבודת-המקדש בישראל הקדומה
ספרו זה של הרן Temples, and Temple-Service in Ancient Israel יצא באוקספורד ולאחר מכן בשלוש מהדורות נוספות בארצות הברית וחלקים ממנו הועלו לרשת. על פי ביקורת המקרא, המקרא איננו חיבור אחיד והוא חובר על ידי כותבים שונים. איננו יודעים את שמות הכותבים ואיננו יודעים בדיוק את זמנם, אבל יודעים מי קדום יותר ומי מאוחר יותר. בסך הכול יש ארבע חטיבות בתורה - כל חטיבה נכתבה על ידי קבוצה אחרת של סופרים, כמסכת אחידה בסגנון ואחידה בהנחות היסוד שלה, כאילו אדם אחד כתב. נתקבלו איפוא ארבעה חיבורים שונים, ארבע מסכתות, והן: המקור היהוויסטי J – Jehovist, המקור האלוהיסטי (מסומן ב-E ומשמעותו Elohist), שהן קדומות מאוד, אחת נתחברה ביהודה והשנייה באפרים, מלכות הצפון. בכל אחת משתי המסכתות האלה יש יסודות מראשית תקופת המלוכה. חטיבה שלישית היא ספר דברים, המקור הדברימי (מסומן D ומשמעותו Deuteronomium). מקור רביעי שבהיקפו הוא קרוב לחצי מהתורה הוא המקור הכהני (P – Priest) והוא מכונה כך מכיוון שמחברו היה בוודאי כהן במקדש. חלוקה זו מוסכמת על כל חוקרי ביקורת המקרא.
תרומתו של ולהאוזן לביקורת המקרא היא בטענתו שכשם ש-E ו-J הם קדומים מאוד וכשם ש-D רפומטורי וקשור בזמנו של יאשיהו (שבזמנו בוצעה הרפורמה), כך P הוא המאוחר ביותר והוא יצירה של בית שני. בעוד ולהאוזן טוען שהמקור הכהני P נוצר בתקופת בית שני, הרי שהרן סובר ש-P הוא פרי יצירת השליש האחרון של בית ראשון, כלומר קדום יותר מהמקור הדברימי, D. המסגרת ההיסטורית של האסכולה הכוהנית, לדעת הרן, היא מלפני ימי בית שני. לכאורה זוהי הזזה כרונולוגית זעומה, אולם למעשה זוהי מהפכה גמורה. זוהי מהפכה מכיוון שבימי בית שני הופיעה היהדות כדת מונותאיסטית צרופה (היהדות בהתגלמותה המיוחדת כדת היסטורית הופיעה מתוך האמונה הישראלית העתיקה). הרן טוען כי P אינו "יהדות" של ימי בית שני אלא התגלמות של הכהונה העתיקה בישראל. כשאומרים ש-P הוא יהדות, "לא מכירים את היהדות ולא יודעים מהי."