cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ההיסטוריה של פיתוח החיסון נגד נגיף הקורונה
מחקר פרה-קליני
מרבית מפתחי החיסונים הם חברות קטנות או צוותי מחקר באוניברסיטאות עם ניסיון מועט בתכנון חיסונים מוצלח ויכולת מוגבלת לעמוד בעלויות מתקדמות של ניסויים קליניים ובייצור ללא שותפות של חברות תרופות רב לאומיות.
מבחינה היסטורית, ההסתברות לכך שחיסון נגד מחלות זיהומיות יעבור חסמים פרה-קליניים ויגיע לשלב של בדיקות אנושיות הוא 41–57%.
אתגרים
ההתפתחות המהירה והדחיפות בהפקת חיסון למגפת COVID-19 עשויות להגדיל את הסיכונים ואת שיעור הכישלון במתן חיסון בטוח ויעיל. מחקר אחד מצא כי בין השנים 2006–2015, אחוז ההצלחה של קבלת אישור משלב 1 לשלב ניסויים III עמדו על 16.2%, ו-CEPI מצביעים על אחוז הצלחה פוטנציאלי של 10% בלבד עבור מועמדים לחיסונים בפיתוח 2020.
המחקר באוניברסיטאות נבלם על ידי ריחוק חברתי וסגירה פיזית של מעבדות.
בטיחות ביולוגית
מחקר מוקדם להערכת יעילות החיסון באמצעות מודלים של בעלי חיים ספציפיים ל-COVID-19, כגון ACE2 – עכברים מהונדסים, חיות מעבדה אחרות ופרימטים שאינם אנושיים, מצביע על צורך ברמה של בטיחות ביולוגית מדרג 3, אמצעי בלימה לטיפול בווירוסים חיים ותיאום בינלאומי להבטחת נוהלי בטיחות סטנדרטיים.
הגברה תלויית נוגדנים
איכות וכמות ייצור הנוגדנים על ידי חיסון פוטנציאלי נועדו לנטרל את זיהום ה-COVID-19, אך לחיסון עשויה להיות השפעה הפוכה לא מכוונת על ידי גרימת הגברה תלויית נוגדנים (ADE), שמגבירה את הצמדת הנגיף לתאי היעד שלו ועלולה לעורר סערת ציטוקינים אם אדם מחוסן יותקף אחר כך על ידי הנגיף. הפלטפורמה הטכנולוגית לחיסונים (למשל, חיסון וקטורי נגיפי, חיסון חלבון ספייק (S) או חיסון תת-יחידות חלבון), מינון חיסונים, תזמון חיסונים חוזרים לצורך הישנות אפשרית של זיהום COVID-19 וגיל מבוגר הם הגורמים הקובעים את היקף הסיכון ל-ADE. תגובת הנוגדנים לחיסון היא משתנה של טכנולוגיות החיסון שבפיתוח, של מידת הדיוק של מנגנון החיסון, ושל בחירת המסלול והתאמתו לאופן בו החיסון ניתן (תוך שרירי, תוך עורי, אוראלי או אפי).
ניסויים
באפריל 2020 פרסם ארגון הבריאות העולמי "תוכנית מחקר ופיתוח לווירוס הקורונה החדש". הטיוטה מתעדת "ניסוי קליני מבוקר, עם נחקרים אקראיים, ניסוי מרובה אתרים", המאפשר "הערכה מקבילה של היתרונות והסיכונים של כל חיסון מוצע תוך 3–6 חודשים לאחר שהועמד לרשות הניסוי." הטיוטה מתארת "פרופיל מוצר גלובלי" של המטרה (TPP) עבור COVID-19, ומזהה תכונות חיוביות של חיסונים בטוחים ויעילים בשתי קטגוריות רחבות: "חיסונים להגנה ארוכת טווח על אנשים בסיכון גבוה ל-COVID-19, כגון עובדי שירותי בריאות", וחיסונים אחרים שנועדו לספק חסינות בתגובה מהירה להתפרצויות חדשות. צוות TPP הבינלאומי הוקם כדי להעריך את התפתחות החיסונים המועמדים המבטיחים ביותר, למפות חיסונים בניסוי ואת הניסויים הקליניים שלהם ברחבי העולם, לפרסם תיאור כולל של חיסונים הנמצאים בפיתוח, להעריך במהירות ולבדוק את החיסונים המועמדים המבטיחים ביותר בו זמנית לפני שהם נבדקים בבני אדם, ולתכנן ולתאם ניסוי מבוקר בהקצאה אקראית - "הניסוי האחיד" לחיסונים, כדי לאפשר הערכה בו זמנית של היתרונות והסיכונים של מועמדים שונים לחיסונים במסגרת ניסויים קליניים במדינות בהן ישנם שיעורים גבוהים של מחלת COVID-19, מה שמבטיח ניתוח תוצאות מהיר ושיתוף תוצאות ברחבי העולם. קואליציית החיסונים של ארגון הבריאות העולמי תבחר חיסונים שיעברו לניסויים קליניים בשלב II ו-III, ותתאם פרוטוקולי ניסוי לכל החיסונים המגיעים לשלב הניסוי המרכזי.
הרשמת משתתפים
מפתחי חיסונים צריכים להשקיע משאבים בינלאומיים כדי למצוא מספיק משתתפים לשלב ניסויים קליניים II – III כאשר הנגיף הוכיח את עצמו כ"מטרה נעה" לשינוי קצב ההעברה בין מדינות ובתוך מדינות, ואילץ חברות להתמודד ביניהן על משתתפי הניסוי. כדוגמה – ביוני 2020, מפתח החיסונים הסיני סינובאק כרת בריתות במלזיה, קנדה, בריטניה וברזיל, כחלק מתוכניותיו לגייס משתתפי ניסוי ולייצר מספיק מנות חיסון לשלב מחקר III בברזיל, שם הואצה מגפת הקורונה במהלך יוני. כאשר מגפת הקורונה בסין הפכה מבודדת ומבוקרת יותר, מפתחי חיסונים סיניים חיפשו קשרים בינלאומיים לשם ביצוע מחקרים שלב III (על בני אדם) מתקדמים בכמה מדינות, ויצרו תחרות למשתתפי הניסוי מול יצרנים אחרים ומול ניסוי הסולידריות הבינלאומי שארגן WHO. בנוסף לתחרות על גיוס משתתפים, מארגני ניסויים קליניים עשויים להיתקל באנשים שאינם מוכנים להתחסן בגלל התנגדות לחיסונים או שאינם מאמינים במדע שמאחורי טכנולוגיית החיסון וביכולתו למנוע הידבקות.
כשאין מספיק חברי צוות מיומנים במתן חיסונים, הדבר עשוי להפריע לפרוצדורות ולניסויים קליניים שנועדו להתגבר על הסיכונים לכישלון בניסוי, כגון גיוס משתתפים באזורים גאוגרפיים כפריים או בעלי צפיפות אוכלוסין נמוכה, וכן שליטה בווריאציות בגיל, גזע, מוצא אתני או מצבים רפואיים בסיסיים.
תכנון סתגלני של ניסוי הסולידריות
ניתן לשנות תכנון ניסוי קליני ל"תכנון מסתגל" אם נתונים המצטברים בניסוי מספקים תובנות מוקדמות לגבי היעילות או אי היעילות של הטיפול. ניסוי הסולידריות של ארגון הבריאות העולמי במספר חיסונים במחקרים קליניים במהלך שנת 2020, משתמש בתכנון סתגלני לשינוי מהיר של פרמטרי הניסוי בכל אתרי המחקר ככל שיופיעו תוצאות. ניתן להוסיף תרכיבים נסיוניים לשם חיסונים לניסוי הסולידריות ככל שיהיו זמינים אם אלו עומדים בקריטריונים של עדיפות, ומועמדים לחיסונים המציגים עדויות לקויות לבטיחות או יעילות בהשוואה לפלצבו או לחיסונים אחרים יושמטו מהניסוי הבינלאומי.
תכנון סתגלני בשלב ניסויים קליניים II – III של חיסונים אפשריים עשוי לקצר את משך הניסוי ולאפשר שימוש בפחות נבדקים, לזרז סיום מוקדם או הצלחה, למנוע כפילות של מאמצי המחקר, ולשפר תיאום של שינויי התכנון בניסוי הסולידריות, במיקומיו השונים ברחבי העולם.
מחקרי אתגר מוצעים
מחקרי אתגר הם סוג של ניסוי קליני הכרוך בחשיפה מכוונת של הנבדק למצב שנבדק, גישה שיכולה להאיץ משמעותית את התפתחות החיסון. מחקרי אתגרים על נחקרים אנושיים עשויים להיות שנויים במחלוקת מבחינה אתית מכיוון שהם כוללים חשיפה של נבדקי המבחן לסכנות מעבר לאלו הנובעות מתופעות לוואי אפשריות של החומר הנבדק. מחקרי אתגר שימשו למחקר מחלות קטלניות יותר מזיהום COVID-19, כגון שפעת נפוצה, טיפוס הבטן, כולרה ומלריה. ארגון הבריאות העולמי פיתח מסמך הנחיה עם קריטריונים לביצוע מחקרי אתגר COVID-19 באנשים בריאים, כולל הערכה מדעית ואתית, ייעוץ ותיאום ציבורי, בחירה והסכמה מדעת של המשתתפים ומעקב על ידי מומחים עצמאיים. החל מינואר 2021, עשרות מתנדבים צעירים מבוגרים נדבקו במכוון ב-COVID-19 במחקר אתגר שנערך בבית חולים בלונדון בניהול כוח המשימה של ממשלת בריטניה COVID‑19 Vaccine Taskforce. לאחר זיהוי מינון זיהום של COVID-19, תיבדק יעילותם במניעת זיהום של שניים או יותר מהמועמדים לחיסון ל-COVID-19.
אישורים ורישיונות
בתחילת מגפת ה-COVID-19 בתחילת 2020, ארגון הבריאות העולמי פרסם הנחיה לשימוש חירום בחיסונים חדשים, תהליך שמקורו במגפת האבולה שהחלה ב-2013. ההנחיה דרשה כי מועמד לחיסון שפותח למצב חירום מסכן חיים ייוצר באמצעות GMP וכי הפיתוח יהיה על פי נוהלי ההכשרה המוקדמת של ארגון הבריאות העולמי.
גם כאשר מתפתחים חיסונים חדשים במהלך המגפה של COVID-19, הרישוי של מועמדי חיסון ל-COVID-19 מחייב הגשת תיק מידע מלא על איכות הפיתוח והייצור. בבריטניה ובאיחוד האירופי, חברות עשויות להשתמש ב"תהליך ביקורת מתגלגל", המספק נתונים ככל שהם זמינים במהלך ניסויים בשלב III, במקום לפתח את התיעוד המלא לאורך חודשים או שנים בתום המחקר הקליני. תהליך זה מאפשר לרגולטור הבריטי (MHRA) ולוועדה האירופית למוצרי תרופות לשימוש אנושי להעריך נתונים קליניים בזמן אמת, מה שמאפשר לאשר מועמד מבטיח לחיסון על ציר זמן מהיר הן על ידי MHRA הבריטי והן על ידי הסוכנות האירופית לתרופות. (EMA). תהליך סקירה מתגלגל של המועמד לחיסון מודרנה החל באוקטובר על ידי Health Canada ו-EMA, ובנובמבר, בקנדה, עבור המועמד לחיסון של Pfizer-BioNTech.
אישורים מוקדמים בסין וברוסיה
ב-24 ביוני 2020, אישרה סין את החיסון CanSino לשימוש מוגבל בצבא ושני חיסוני נגיפים לא פעילים לשימוש חירום במקצועות בסיכון גבוה. ב-11 באוגוסט 2020 הודיעה רוסיה על אישור החיסון Sputnik V לשימוש חירום, אם כי חודש לאחר מכן רק כמויות קטנות של החיסון הופצו לשימוש מחוץ לניסוי שלב 3. בספטמבר אישר איחוד האמירויות הערביות שימוש חירום בחיסון של Sinopharm לעובדי שירותי הבריאות, ואישור דומה לשימוש חירום התקבל בבחריין בנובמבר.
אישורים ראשונים לחיסוני RNA
החל מ-21 בדצמבר, מדינות רבות והאיחוד האירופי אישרו את החיסון Pfizer-BioNTech COVID-19. בחריין ואיחוד האמירויות הערביות העניקו אישור שיווק חירום עבור BBIBP-CorV, המיוצר על ידי Sinopharm. בבריטניה 138,000 איש קיבלו את חיסון PfiPfizer-BioNTech COVID‑19 vaccine Comirnaty עד 16 בדצמבר, במהלך השבוע הראשון של תוכנית החיסון בבריטניה. ב-18 בדצמבר 2020, ה-FDA העניק EUA עבור mRNA-1273, חיסון של חברת מודרנה. יצרני חיסונים ממתינים לאישורים מלאים לפני מתן שמות לחיסונים שלהם.
מודרנה הגישה בקשה לקבלת אישור EUA עבור mRNA-1273 ל-FDA ב־30 בנובמבר 2020. ב-18 בדצמבר 2020, ה-FDA העניק אישור EUA לחיסון מודרנה.
הממלכה המאוחדת
הרגולטור הבריטי (MHRA) נתן את האישור הראשון לחיסון אוקספורד / אסטראזנקה ב-30 בדצמבר 2020, כחיסון השני שהוכנס לשימוש ארצי תחת אישור אספקה מותנה וזמני.
אוסטרליה
באוקטובר 2020, מינהל טובין הטיפול האוסטרלי (TGA) העניק אישור זמני לחיסון של אסטרה זנקה ל-COVID-19, חיסון בשם ChAdOx1-S [רקומביננטי] ולחברת Pfizer Australia Pty Ltd ביחס לחיסון COVID-19 שלה, BNT162b2, חיסון mRNA. חברת Janssen Cilag Pty Ltd קיבלה אישור זמני ביחס לחיסון COVID-19 שלה, Ad26. COV2. S, בנובמבר 2020.
ב-24 בינואר 2021, ה-TGA העניק אישור זמני ל-Pfizer Australia Pty Ltd עבור Comirnaty.
האיחוד האירופאי
באוקטובר 2020, הוועדה לתרופות לשימוש אנושי (CHMP) של סוכנות התרופות האירופית (EMA) החלה בביקורת מתמשכת על החיסונים המכונים COVID-19 AstraZeneca (ChAdOx1-SARS-CoV-2) ו-Pfizer - חיסון BioNTech COVID-19 (BNT162b2). ה-EMA פרסם עדכון על סטטוס הסקירה המתמשכת שלו על חיסון COVID-19 של AstraZeneca בדצמבר 2020, לאחר שבריטניה העניקה אישור זמני לספק את החיסון.
בנובמבר 2020 פרסם ה-EMA תוכנית ניטור בטיחות והנחיות בנושא תכנון ניהול סיכונים (RMP) לחיסוני COVID-19. התוכנית מתארת כיצד ייאסף מידע חדש ורלוונטי המופיע לאחר אישור וקליטת חיסוני COVID-19 במצב הפנדמי וייבדק מייד. כל ה-RMP (ניהול סיכונים) לחיסוני COVID-19 יפורסמו באתר ה-EMA. ה-EMA פרסם הנחיות למפתחים של חיסונים פוטנציאליים ל-COVID-19 בנוגע לראיות הקליניות שייכללו בבקשות לאישור שיווק.
בנובמבר 2020, CHMP (הוועדה לבחינת מוצרים רפואיים לשימוש אנושי) החלה בבדיקה מתמשכת של חיסון מודרנה ל-COVID-19 המכונה mRNA-1273.
בדצמבר 2020 קיבלה ה-EMA בקשה לאישורי שיווק מותנים (CMA) לחיסוני mRNA BNT162b2 ו-mRNA1273 (חיסון Moderna Covid-19). הערכות החיסונים נועדו להתקיים במסגרת לוחות זמנים מואצים עם חוות דעת לשם פרסום תוך שבועות.
בדצמבר 2020, CHMP החלה בבדיקה מתמשכת של ה-Ad26. COV2. חיסון S COVID-19 מבית Janssen-Cilag International NV.
ב-21 בדצמבר 2020 המליץ CHMP להעניק אישור שיווק מותנה לחיסון Pfizer-BioNTech COVID-19, Comirnaty (חומר פעיל tozinameran), שפותח על ידי BioNTech ו-Pfizer. ההמלצה התקבלה על ידי הנציבות האירופית עוד באותו יום.
ב-6 בינואר 2021 המליץ CHMP להעניק אישור שיווק מותנה לחיסון COVID-19 Moderna וההמלצה התקבלה על ידי הנציבות האירופית באותו יום.
בינואר 2021 קיבלה ה-EMA בקשה לאישור שיווק מותנה (CMA) לחיסון COVID-19 המכונה COVID-19 Vaccine AstraZeneca, שפותח על ידי AstraZeneca ואוניברסיטת אוקספורד. ב-29 בינואר 2021 המליץ CHMP להעניק את האישור לשיווק מותנה וההמלצה התקבלה על ידי הנציבות האירופית באותו יום.
בפברואר 2021, CHMP החלה בבדיקה מתמשכת של NVX-CoV2373, חיסון COVID-19 שפותח על ידי Novavax CZ AS (חברת בת של Novavax, Inc.) ובדיקה מתמשכת של CVnCoV, חיסון COVID-19 המפותח על ידי CureVac AG.
בפברואר 2021 הודיעה ה-EMA כי הם מפתחים הנחיות חיסונים לטיפול בגרסאות הנגיף.
בפברואר 2021 קיבלה ה-EMA בקשה לאישור שיווק מותנה (CMA) לחיסון COVID-19 Janssen שפותח על ידי Janssen-Cilag International NV.
במרץ 2021 CHMP החלה בבדיקה מתמשכת של Sputnik V (Gam-COVID-Vac). מועמד האיחוד האירופי הוא R-Pharm Germany GmbH.
במאי 2021, CHMP החלה בהערכת השימוש ב-Comirnaty בקרב בני 15 עד 12, והחלה בסקירה מתעדכנת של חיסון סינובאק.
דמיס רוסוס
ראשית הקריירה
דמיס נולד למשפחה מהקהילה היוונית באלכסנדריה שבמצרים. אביו יורגוס רוסוס עבד כמהנדס. ב-1956, לאחר משבר סואץ, נאלצו היוונים לעזוב את מצרים בחוסר כל, ומשפחתו של רוסוס עברה ליוון. לאחר שהתבססו החל רוסוס הצעיר לעסוק במוזיקה וב-1965 הצטרף ללהקת "The Idols" שביצעה גרסאות כיסוי ולא זכתה להצלחה מרובה.
בלהקת "בנה של אפרודיטה"
ב-1968 חבר לקלידן ואנגליס והמתופף לוקאס סידראס להקמת להקת בנה של אפרודיטה. הלהקה נחשבה פורצת דרך בתחום הרוק המתקדם ושילבה גם קטעי רוק פסיכדלי. באמצע אותה שנה הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה שנקרא "Rain and Tears" והוא הגיע לצמרות המצעדים באירופה ובישראל. השיר שכלל אלמנטים מפרי עטו של המלחין הקלאסי יוהאן פכלבל מכר למעלה ממיליון עותקים והגיע לזהב.
באוקטובר יצא אריך הנגן הראשון של הלהקה שנקרא "End of the World", כלל בתוכו את הסינגל הראשון ושילב רוק פסיכדלי ובלדות. ב-1968 בעקבות הצלחת תקליטה הראשון, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה ואף הופיעה בהופעת אורח בפסטיבל סן רמו. בינואר 1970 הוציאה הלהקה את תקליטה השני שנקרא "It's Five O'Clock" ומתוכו הצליח מאוד שיר הנושא.
ביוני 1972 הוציאה הלהקה את אלבומה הכפול "666", ששילב ארט רוק עם רוק פסיכדלי, נחשב לאלבומה הטוב ביותר ולאחד מאלבומי הקאלט הראשונים בתחום מוזיקת הרוק. האלבום מכר למעלה מ-20 מיליון עותקים. עם צאתו התפרקה הלהקה וחבריה פנו לקריירת סולו.
קריירת הסולו
במצעד השנתי של רשת ב' ב-1974 הגיע למקום ה-15 עם השיר "My Only Fascination" וב-1975 למקום ה-25 עם השיר "From Souvenir To Souvenir". רוסוס החל להקליט במספר שפות ובכלל זה יוונית ויפנית וב-1982 חזר לשתף פעולה עם ואנגליס כשכתב את השיר "Tales of the Future" לפסקול הסרט "בלייד ראנר". במהלך שנות ה-80 חלה נסיגה בקריירה של רוסוס, משקלו האמיר לכדי 147 קילוגרמים והיו לכך השלכות על מצב בריאותו. בנוסף, היעדר ההצלחה המוזיקלית גרם לו לדיכאון קליני בגינו טופל רפואית.
ב-14 ביוני 1985 היה רוסוס אחד מהנוסעים שנחטפו במהלך חטיפת טיסה 847 של TWA, וממשלת יוון שחררה תמורתו ותמורת 7 נוסעים יוונים נוספים את המחבל עלי עטוה.
במאי 2014 ביטל הופעה בישראל בשל מצבו הבריאותי. בינואר 2015 אושפז בבית חולים פרטי באתונה ושם ב-25 בינואר הלך לעולמו מסרטן הכבד.
אילה חכים
אילה חכים (נולדה ב-19 באוגוסט 1960) היא מנהלת חטיבת הטכנולוגיה של בנק מזרחי טפחות. קודם לכן שירתה בצה"ל בתפקידי מחשוב, וסיימה את שירותה כמפקדת יחידת לוטם בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
אילה חכים גדלה בתל אביב. בשנת 1979 התגייסה לצה"ל ושירתה כמתכנתת בממר"ם. בהמשך, שירתה כראש צוות וראש מדור. במהלך שירותה, השלימה לימודים לתואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני במינהל עסקים, שניהם באוניברסיטת בר-אילן. היא יצאה לחופשה ללא תשלום מצה"ל למשך ארבע שנים, שבהן נלוותה לבעלה בשליחות בארצות הברית.
בשנת 1996 מונתה לראש ענף בממט"ל, יחידת המחשב של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1999 עברה לחיל המודיעין, ובשנת 2002 מונתה למפקדת יחל"ם, יחידת המחשבים של אגף המודיעין, בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 2005 עברה ליחידת לוטם של אגף התקשוב כסגנית מפקד היחידה, ובשנת 2006 מונתה למפקדת ממר"ם. בפברואר 2010 מונתה למפקדת יחידת לוטם בדרגת תת-אלוף.
בשנת 2013 העניקה לה לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל את הפרס ע"ש לודוויג מיטווך למנהלי מערכות מידע. בשנה זאת, השתחררה מצה"ל.
ביולי 2013 נכנסה לתפקידה כמנהלת חטיבת הטכנולוגיה של בנק מזרחי טפחות.
אילה חכים נשואה ואם לבת.
יונתן גנדלסמן
יונתן גנדלסמן (באנגלית: Jonathan Gandlsman, נולד ב-27 במרץ 1978) הוא כנר יהודי יליד ברית המועצות, ישראלי לשעבר וכיום אמריקאי. גנדלסמן הוא בנו של הוויולן יורי גנדלסמן ואחיה של הכנרת נטשה שר.
גנדלסמן הופיע עם מוזיקאים ממסורות מוזיקה שונות, בהם הצ'לן יו-יו מה, זמרי הרוק בונו וסוזאן וגה, המנצח ג'יימס לוויין, הכנר נייג'ל קנדי ועוד, ויצר סגנון ייחודי משלו, המשלב סוגות ומסורות מוזיקה שונות. גנדלסמן הוא המנהל האמנותי של פסטיבל המוזיקה של ניו המפשייר. הוא ניגן עם תזמורות חשובות ברחבי העולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק והתזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של וינה, דויטשה אופר ברלין, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים, תחת שרביטיהם של מנצחים ידועי שם כדייוויד זינמן, זובין מהטה, יהודי מנוחין, שלמה מינץ, דניאל אורן, דוד שלון, אלדו צ'קאטו ואחרים.
משנת 2000 מנגן גנדלסמן באנסמבל "דרך המשי", המתוודע אל מסורות מוזיקליות בנתיב הסחר העתיק. עם הרכב זה הופיע ברחבי ארצות הברית, במזרח הרחוק, באזרבייג'ן, ישראל ומצרים.
בשנת 2008 הוציא אלבום ראשון בשם "פספורט" עם רביעיית ברוקלין ריידר. האלבום יצא בחברת סירקל רקורדס שהקים גנדלסמן.
גנאדי טרטקובסקי
גנאדי בוריסוביץ' טרטקובסקי (ברוסית: Геннадий Борисович Тартаковский; באנגלית: Gennady Borisovich Tartakovsky; נולד ב-17 בינואר 1970) הוא אנימטור ובמאי יהודי. עבודתו מושפעת בעיקר מקומיקס אמריקאי ומאנימה.
טרטקובסקי נולד במוסקבה שבברית המועצות למשפחה יהודית. אביו בוריס עבד כרופא שיניים עבור משרדים ממשלתיים ועבור נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח, ואמו, מרים, הייתה עוזרת מנהל בבית ספר. לפני שהיגרו לארצות הברית חיו באיטליה, ובהיותו בן 7 עברו לארצות הברית בשל גילויי אנטישמיות. טרטקובסקי למד קולנוע בקולג' קולומביה בשיקגו, ובמכון האמנויות בקליפורניה. קריירת האנימציה המוקדמת שלו הורכבה מעבודותיו בסדרות אנימציה שונות, כמו באטמן: הסדרה המצוירת והמבקר. מאוחר יותר, הוא התקבל לעבודת ציורי לוחות-עלילתיים (storyboards) בשביל תוכניתה של האנה-ברברה, שני כלבים טיפשים.
עבודות עיקריות
טרטקובסקי ידוע בעיקר בזכות יצירת, כתיבת ובימוי הסדרות המצוירות המעבדה של דקסטר וג'ק הסמוראי שזכו להצלחה רבה. המעבדה של דקסטר התפתחה מסרט סטודנטים הנשא את אותו השם, אשר הופק על ידו בזמן שהוא למד במכון האומניות בקליפורניה. בנוסף, הוא עזר להפיק את הסדרה בנות הפאוור פאף, בה ביים פרקים רבים, ושימש כמנהל האנימציה של גרסת הסרט. הוא גם ביים את מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים, סדרת טלוויזיה מצליחה ביקום מלחמת הכוכבים, המבוססת על עלילות מלחמת המשובטים.
בשנת 2021 עבד על התסריט של הסרט "מפלצת של מלון: הפוך על הפוך" שביים דרק דריימון.
אורי קוקיה
אורי קוקיה (נולד ב-14 במאי 1981 ביבנה) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר וכיום משמש כמאמן. קוקיה הוא הכדורסלן הישראלי הפעיל הראשון והשלישי אחרי ברק עטר וג'ניה דודוצקין בין הספורטאים מקצוענים-פעילים אשר יצא מהארון כהומוסקסואל.
ביוגרפיה
קוקיה נולד וגדל ביבנה, בנו של פרופ' אהוד קוקיה, רופא.
בילדותו שיחק קוקיה במכבי רחובות. בגיל 16 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב ובעונת ערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים (בליגה הלאומית) נגד אליצור ראשון לציון. בעונה שלאחר מכן עבר לעירוני נהריה, בה מיעט לקבל דקות משחק, אולם סייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
בעונת עבר להפועל גליל עליון ואף על פי ששיחק רק כ-14.8 דקות בממוצע למשחק קבע ממוצעים נאים של 4.2 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק. לאחר מכן חזר לנהריה והגיע עימה לרבע גמר היורופליג בעונת. בעונה שלאחר מכן שיחק בבני השרון, ואחר כך חזר שוב לנהריה ושיחק בה במשך שלוש שנים. במהלך עונת עבר למכבי חיפה מהליגה הלאומית, בה היה לראשונה לשחקן מרכזי, תוך כדי שהוא מעמיד ממוצעים של 9 נקודות, 9.5 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים ו-2.3 חטיפות בכ-29 דקות למשחק. הוא הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות הליגה ולעלייה לליגת העל.
בעונת חתם קוקיה בהפועל חולון והמשיך במגמת העלייה שלו כשקלע 6.6 נקודות והוריד 7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק וזכה עם קבוצתו בגביע המדינה, כאשר הוא קלע בגמר 4 נקודות. כמו כן, זכה בתואר השחקן המשתפר של העונה בליגת העל.
בעקבות יכולתו בחולון, נכלל קוקיה בסגל המורחב של נבחרת ישראל לאליפות אירופה 2009, אך נופה לפני תחילת הטורניר. לקראת תחילת עונת חתם בקבוצת הפועל ירושלים.
בקיץ 2013 חתם במכבי חיפה לשנתיים.
בקיץ 2015 חזר קוקיה מפרישה, וחתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובאמצע העונה חתם בעירוני נהריה.
בקיץ 2016, חתם במכבי קריית גת. בהמשך שנת 2016, חזר קוקיה להפועל רמת גן.
בקיץ 2018, חתם באליצור יבנה אך בינואר 2019 שב להפועל רמת גן.
בקיץ 2019 הודיע כי החליט לפרוש ממשחק פעיל בפעם השנייה ומונה כמאמן ראשי במכבי עירוני רמת גן, בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה לליגה הלאומית. במרץ 2021 פוטר מאימון הקבוצה והחולף בשמוליק ברנר.
ב-5 במאי 2021 פורסם כי ימונה למאמן ראשי באליצור יבנה במקום יניב בורגר.
בעונת 2022/2023 הוביל את הקבוצה לסיום במקום ה-1 במאזן 25 ניצחונות והפסד בודד, בשלבי הפלייאוף גברה הקבוצה 2–0 על עירוני קריית אונו ובשלב חצי הגמר גברה 2–1 על מכבי פתח תקווה לאחר שאחרונה ניצחה את המשחק הראשון, לאחר העפלתו לגמר עונה שנייה ברציפות הפסיד קוקיה ויבנה להפועל כפר קאסם והקבוצה נשארה בליגה הלאומית, לאחר מכן סיים את תפקידו בקבוצה והוחלף בשלומי כהן.
חייו האישיים
בנובמבר 2017 יצא קוקיה מהארון בכתבה לספורט 5 ובכך היה לכדורסלן הפעיל הראשון בישראל שיצא מהארון כהומוסקסואל. הוא חי עם בן זוגו ג'ואי, רקדן במקצועו, והשניים מגדלים את שתי בנותיהם.
מרוקו
ממלכת מרוקו (בערבית מרוקאית: المغرب אל־מַעְ׳רִבּ, או المملكة المغربية אַלְ־מַמְלַכַּה אלְ־מַעְ׳רִבִּיַּה, תרגום מילולי: ממלכת המערב או הממלכה המערבית) היא מונרכיה בקצה הצפון-מערבי של יבשת אפריקה. מצפון היא גובלת בים התיכון, בסאוטה ומלייה (ספרד) ובמצר גיברלטר, במערבה באוקיינוס האטלנטי, במזרחה באלג'יריה ובדרומה בסהרה המערבית, אשר נמצאת בשליטת מרוקו מאז שנות ה-70. מרוקו קיבלה את עצמאותה מצרפת בשנת 1956. בירת מרוקו היא העיר רבאט, על אף שהעיר המרכזית והגדולה ביותר בה היא קזבלנקה. הדת הרשמית במרוקו היא אסלאם-סוני, ושתי השפות הרשמיות בה הן ערבית וברברית.
מרוקו היא מדינה-חברה בליגה הערבית, וכן גם בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
מקור השם
שם הממלכה המלא משמעותו "הממלכה המערבית" (בערבית: المملكة المغربية), או "ממלכת המערב". "אל-מע'רב אל-ערבי" (כלומר "המערב הערבי", נכתב לעיתים קרובות בעברית "המגרב") הוא השם הערבי המקובל לאזור צפון-מערב אפריקה, וממנו נובע שמה של הממלכה. השם "מָרוֹקוֹ" בשאר השפות מקורו בשמה של בירת מרוקו לשעבר – העיר "מרקש" (פירוש שמה: "ארץ האלים" בברברית).
היסטוריה
האזור שבו שוכנת מרוקו יושב כבר בתקופה הפלאוליתית. באזור הרי האטלס הגבוה נמצאו ציורי סלע המתוארכים לתקופה הפלאוליתית העליונה. תושביה המקוריים של מרוקו נקראים "בֶּרְבֶּרִים".
הפיניקים חדרו למרוקו והקימו בה תחנות מסחר. במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס הגיעו הרומאים למרוקו, השתלטו על המלכים הברברים וייסדו פרובינקיה רומית בשם "מאוריטניה טינגיטנה". שלטון הרומאים לא כלל את אזור ההר והמדבר, שם המשיכו הברברים לחיות בעצמאות. הרומאים שלטו באזור עד שנת 429, כשאז פלשו הוונדלים לצפון-מערב אפריקה. הוונדלים נטמעו באוכלוסייה המקומית ונחלשו, ובשנת 533 נכבשה מרוקו על ידי האימפריה הביזנטית.
הכיבוש הערבי של מרוקו התרחש בשנת 703. בעקבות הכיבוש התאסלמו הברברים. בשל ריחוקה של מרוקו מהמרכזים האימפריאליים של הח'ליפות האסלאמית ששכנו בסוריה ובעיראק, שלטו במרוקו בעיקר שושלות מוסלמיות עצמאיות. בשנת 781 ייסד אידריס הראשון את השושלת המוסלמית הראשונה ששלטה במרוקו, השושלת האידריסית. אידריס הגיע למרוקו לאחר שנמלט מבית עבאס במזרח. העיר פאס נוסדה והפכה למרכז המלוכה של מרוקו. במאה ה-10 מרוקו נכנסה תחת השפעת הפטימים, ששלטו במצרים, וחדלה להתקיים כישות עצמאית.
בשנת 1061 ייסדו הברברים הדרומיים תנועה דתית שהטיפה לשמירת המוסר המוסלמי. אנשיה, שנקראו "מוראביטון", בנו מבצרי מאמינים לוחמים, ויצאו למלחמת קודש (ג'יהאד) בהנהגתו של יוסוף בן תאשפין. בשנת 1069 בנו את העיר מרקש.
באמצע המאה ה-12 עלה כוחם של אל-מוואחידון, ברברים שישבו בהרי האנטי-אטלס. הם כבשו את מרוקו. בראשם עמד עבד אל-מואמין. המווחאדון שלטו במרוקו עד שנת 1269. בתקופת שלטונם כבשו את דרום ספרד. תקופתם התאפיינה ברדיפות קשות נגד יהודים ולא-מוסלמים, אך גם בפריחה תרבותית וכלכלית שבאה לידי ביטוי במתן פטרונות למלומדים רבים ובארכיטקטורה מפוארת. בשנת 1269 כבשה את השלטון שושלת חדשה בשם בנו מרין, אשר שלטה במרוקו עד שנת 1472. תקופת שלטונם מצטיינת בפריחה כלכלית ותרבותית. בשנת 1438 בנו את המלאח הראשון בעיר פאס.
במאה ה-15 עלו לשלטון ה"וואטאסים" - משפחה של וזירים ובירוקרטים בכירים שהצליחה להשתלט על הממלכה. במאה ה-16 משפחה שריפית (שמייחסת את מוצאה לנביא מוחמד) בשם הסעדים עלתה מדרום מרוקו והצליחה לתפוס את השלטון במדינה. אחמד אל-מנסור היה השליט הסעדי המפורסם ביותר, לאחר שהצליח להביס את צבא פורטוגל האימפריאלית בקרב שלושת המלכים וכן להדוף את הפלישה של האימפריה העות'מאנית לשטחיו.
באמצע המאה ה-17 עלתה לשלטון השושלת העלווית, השולטת עד היום במרוקו. מולאי אסמאעיל אבן שריף, המלך השני בשושלת, הפך את העיר מקנס לעיר הבירה של מרוקו בשנת 1682. בשנות שלטונו של מולאי חסן, ששלט בין השנים 1894-1873, גברה השפעת הצרפתים והספרדים במרוקו.
המאה ה-20
ב-1904 הוכרה מרוקו כמדינה בתחום ההשפעה של צרפת. מרוקו נעשתה למדינת חסות צרפתית עם חתימת הסכם פס ב-30 במרץ 1912. למרות זאת, חלק מצפון המדינה ("מרוקו הספרדית") נשלט על ידי ספרד. משפחת המלוכה העלווית שלטה בתקופה זו ולאחר קבלת העצמאות מצרפת ב-1956, הסולטאן מוחמד החמישי קיבל את התואר "מלך" ומרוקו נעשתה לממלכה עצמאית. באותו זמן סופחה למרוקו טנג'יר, שהייתה קודם עיר בינלאומית.
ב-1961 לאחר מותו של מוחמד החמישי, עלה לשלטון חסן השני, אשר שמר על זיקתה של מרוקו למערב ובמיוחד לארצות הברית, על אף הצטרפות המדינה לליגה הערבית ב-1958. בשנות ה-70 סיפחה מרוקו את סהרה המערבית, שהייתה תחת שלטון ספרדי החל מוועידת ברלין ב-1884, אך קודם לכן הייתה אזור השפעה מרוקאי. הסיפוח לא הוכר בקהילה הבינלאומית, והביא למתיחות בינה לבין שכנותיה אלג'יריה ומאוריטניה.
המאה ה-21
במהלך האביב הערבי. פרצו הפגנות על המצב הכלכלי והחברתי. אושרה חוקה חדשה, שהרחיבה את סמכויות הפרלמנט וראש הממשלה. עם זאת למלך נשארו סמכויות רבות והשפעה על כל מוסדות השלטון. הוא נשאר אחראי על ענייני הביטחון, הדת והצבא.
בשנת 2020, אחרי כ-30 שנות הפסקת אש, חודש העימות בין חזית פוליסריו מסהרה המערבית למרוקו.
פוליטיקה
מרוקו היא מונרכיה חוקתית, ובה פרלמנט הנבחר על ידי העם. מאז שנת 1996 הפרלמנט מחולק לשני בתים. הבית העליון מורכב מ-395 נציגים שרובם נבחרים פעם ב-5 שנים. בבית התחתון חברים כ-270 נציגים. מפלגות אופוזיציה הן חוקיות במרוקו וקיימות. אמנם סמכויות הפרלמנט הן מוגבלות, אבל הורחבו כתוצאה מרפורמות בשנת 1996 ובשנת 2011, כתוצאה מהפגנות.
מלך אחראי לממשלה ולצבא (בין שאר תפקידיו). מלך מרוקו הוא מוחמד השישי מאז יולי 1999. המלך ממנה את ראש הממשלה (ראש המפלגה הגדולה בפרלמנט) ואת חברי הממשלה.
סהרה המערבית נמצאת בשליטת מרוקו מאז 1979. מרוקו תובעת ריבונות על השטח מאז ויתרה עליו ספרד ב-1975, ומחזיקה בכולו מאז ויתרה מאוריטניה על שליטתה בחלקים ממנו ב-1979. מרוקו התעלמה מהכרזת עצמאות של תושבי הטריטוריה, וכיום נתון עתיד השטח למשאל עם בחסות האו"ם, אלא שאין הסכמה בין הצדדים על הגדרת בעלי זכות הבחירה במשאל.
יחסים עם ישראל
השלטון המרוקאי ידוע ביחסו האוהד ליהודים, עוד מלפני קום מדינת ישראל, ועד היום. במשך שנים רבות התקיימו קשרים גלויים וחשאיים בין ישראל לבין מרוקו. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. בשנת 2000, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, ניתקה מרוקו את יחסיה עם ישראל, אך ישראלים יכולים להיכנס למרוקו ולטייל בה. בסוף 2020 במסגרת הסכמי אברהם, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כינון היחסים בין ישראל למרוקו. ב-22 בדצמבר 2020 נחתם ברבאט הסכם בין המשלחת הישראלית לנציגים המרוקנים (הסכם ישראל–מרוקו). ההסכם כלל מסגרת לחידוש היחסים הדיפלומטים; הסכם לשיתוף פעולה בתחום המים, הסכם בריאות, והסכם כלכלי הכולל שיתופי פעולה בתחומי ההשקעות והפיננסים.
כוחות מזוינים
הכוחות המזוינים של מרוקו או כוחות הצבא המלכותי של מרוקו הם הכוחות הצבאיים של ממלכת מרוקו. הם מורכבים מהצבא, הצי, חיל האוויר, הז'נדרמריה המלכותי והמשמר המלכותי.
הכוחות המזוינים של מרוקו גדולים, מאומנים היטב עם ניסיון רב-נגד התקוממות, לוחמה במדבר ופעולות אוויר-קרקע. ניסיון נוסף הגיע מהשתתפות בפעולות שמירת השלום.
כלכלה
למרוקו אחת הכלכלות היותר חזקות באפריקה. כלכלת המדינה ליברלית למדי ונשענת על תעשיית הפוספטים כגון זרחן (מרוקו היא ספקית הפוספטים השלישית בגודלה בעולם אחרי סין וארצות הברית). מקור ההכנסה השני בחשיבותו של המדינה הוא העברות של כספי תושבים שעובדים בחו"ל. מגזרים חשובים נוספים הם החקלאות, הטקסטיל והתיירות. בין שנת 2000 ל-2007 צמחה כלכלת המדינה בקצב של 4%-5% בשנה.
האבטלה, העומדת על כ-9.6% (נכון ל-2008) והחוב הלאומי הגדול, מהווים נטל כבד על כלכלת המדינה.
את תפקיד הסמכות המוניטרית העליונה במדינה ממלא הבנק המרכזי של מרוקו.
גאוגרפיה
שליש משטחה של מרוקו הם הרים. רכס הרי האטלס הוא האזור הגבוה ביותר של מרוקו, הוא עובר כעמוד שדרה לאורך כל הארץ, מדרום-מערב לצפון-מזרח. הרי האטלס מתחלקים לרכס האטלס התיכון ולרכס האטלס הרים. הפסגה הגבוהה ביותר היא ג'בל טובקאל (4165 מטר), הנמצאת ברכס הרים. מדרום לרכס הרים משתרע עמק סוס, ומעבר לו - רכס הרי מול האטלס. מצפון לרכס הרים עובר שקע אום א-רביע, ומעבר לו - רכס האטלס התיכון. רכס נוסף, לאורך החוף הים-תיכוני, הוא של הרי הריף. ממערב לשלשלות ההרים הללו משתפלת רמה היורדת עד חוף האוקיינוס האטלנטי. שני הנהרות העיקריים במרוקו הם מולויה, הנשפך לים התיכון, ואום א-רביע, הנשפך לאוקיינוס האטלנטי.
מרוקו מחולקת ל-12 מחוזות (כולל סהרה המערבית שמשתרעת על פני שלושה מחוזות דרומיים).
21% משטחה ראוי לעיבוד חקלאי, מתוך זה 20% שטח מיוער, 47% שטחי מרעה ושטחים חקלאיים. 58,012 קמ"ר הם שטחים מושקים.
במרוקו מגוון סוגי אקלים, החל מאקלים ים-תיכוני דרך האקלים היבשתי של פנים הרמה עד לאקלים המדברי בסהרה.
דמוגרפיה
מרוקו היא המדינה הערבית החמישית בגודלה באפריקה, אחרי מצרים, אלג'יריה, לוב ו-סודאן. אוכלוסייתה מונה כ-37.9 מיליון נפש (2022). מרבית תושבי המדינה (95%) הם מוסלמים סונים, ממוצא ערבי, ברברי או עירוב של שני העמים. הערבים פלשו למרוקו במאה ה-7 ובמאה ה-11 ומאז הפכו לרוב.
ישנו מיעוט שיעי קטן, שאוכלוסייתו מונה כמה אלפי שיעים, שרובם תושבי חוץ מלבנון או מעיראק. הקהילה הבהאית ממוקמת בעיקר באזורים עירוניים, ומונה 350–400 תושבים.
כמו כן חיים במדינה כ-100,000 תושבים שאינם אזרחי המדינה אלא עובדים בה בלבד ללא אזרחות, רובם אזרחי צרפת וספרד.
רוב אוכלוסיית מרוקו מתגוררת מערבית לרכס הרי האטלס, אזור המבודד על ידי רכס ההרים ממדבר סהרה.
תוחלת החיים במדינה היא 71.9 לגברים ו-75.4 לנשים. שיעור הפריון הוא 2.3 צאצאים בממוצע לאישה.
הערים החשובות במדינה הן, לפי גודלן:
דתות
חלוקת הדתות במרוקו היא:
יהדות מרוקו
עדויות אפיגרפיות מלמדות, שכבר במאה ה-3 לספירה חיו יהודים במרוקו, אף שעל פי מסורות מקומיות, יהודים הגיעו למרוקו כבר לאחר חורבן בית ראשון בשנת 586 לפנה"ס. יהדות מרוקו הייתה קהילה יהודית מהגדולות ביותר והחשובות ביותר בתפוצות, ומרכז ליהדות צפון אפריקה ("המגרב"). בעקבות גירוש ספרד בשנת 1492, הגיעו למרוקו רבים מיהודי ממלכת ספרד, וחוללו תמורה בצביונה של יהדות מרוקו ושל שכנותיה.
בשנת 1948, ערב מלחמת העצמאות חיו בה כ-265,000 יהודים והיא הייתה המיעוט היהודי הגדול בצפון אפריקה. בשנה זו החלו פוגרומים ופגיעות שונות ביהודי מרוקו, בעקבותיהם עזבו כ-67,000 יהודים את מרוקו. מלבד זאת, היהודים במרוקו מקבלים חופש דת כמעט מוחלט. מהקמת מדינת ישראל ב-1948 ועד לשנת 1967 היגרו למעלה מ-250,000 מבני יהדות מרוקו למדינת ישראל. רבים נוספים היגרו לצרפת ולצפון אמריקה. כיום מתגוררים במרוקו כ-2,500 יהודים בלבד, מרביתם בקזבלנקה, שריד לקהילה גדולה זו.
תרבות
בפאס שוכנת מדרסת אל-קרוויין שהוקמה במאה ה-9, המוגדרת על ידי אונסק"ו כמוסד ההשכלה הגבוהה העתיק ביותר המתקיים ברציפות עד ימינו. בימי הביניים פעלו בה כמה מגדולי הרוח של התקופה, כגון אבן ח'לדון, אבן ערבי ואחרים. כיום המוסד היא אוניברסיטה רשמית בחסות המדינה.
מרוקו מפורסמת במטבחה המגוון, המשלב השפעות ערביות, ברבריות, מוריות, מזרח תיכוניות, ים תיכוניות, אפריקאיות ויהודיות.
ספורט
נכון לשנת 2017 צברה מרוקו במשחקים האולימפיים 23 מדליות, מהן 6 מדליות זהב. בין הבולטים בספורטאיה נמנה האצן הישאם אל גרוז', המחזיק בשיאי עולם שונים במרחקים בינוניים. הספורט האהוב ביותר במדינה הוא כדורגל ונבחרת מרוקו הופיעה 4 פעמים באליפות העולם בכדורגל וזכתה פעם אחת (1976) בגביע אפריקה לאומות.
ט' בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בט' חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי, או שבת.
יוסף קסטל
יוסף קסטל (29 באוקטובר 1926 – 15 ביולי 2015) היה איש צבא ופוליטיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד ב-1926 לאליעזר ואוג'יני קסטל. קסטל היה יוצא הקהילה היהודית בחברון, בה סבו, נסים קסטל, כיהן בתפקיד מוכתר. היה איש צבא (השתחרר בדרגת תת-אלוף), נספח צה"ל בחו"ל, פעיל פוליטי במפלגת העבודה וראש המועצה המקומית נוה מונוסון. מתעד תולדות שבט קסטל לדורותיו, החל מהמאה ה-13.
קסטל למד בבית ספר יסודי במזכרת בתיה, כנער הצטרף לארגון ההגנה, ב-1944 הצטרף לקבוצת הכשרה בקיבוץ חולתה והיה חבר הקיבוץ במשך שמונה שנים. בתום שירותו הצבאי מונה בשנת 1983 לשליח קרן קיימת לישראל באנגליה.
רכפתן מדברי
רִכְפְּתָן מדברי (שם מדעי: Ochradenus baccatus) הוא שיח רב שנתי ממשפחת הרכפתיים.
יוסף קסטל
שירותו הצבאי
במלחמת העצמאות לחם קסטל בשורות "ההגנה" ובצה"ל כמפקד כיתה. בהמשך עבר קורס קצינים ושימש כמדריך מחלקת צוערים בבה"ד 1. ב-1958 עבר לחטיבת גולני ושימש כמפקד פלוגה ומפקד סיירת גולני בשנים 1959 עד 1961. קסטל פיקד על כוח חסימה מן הסיירת במבצע חרגול. על פועלו במבצע הוענק לו צל"ש אלוף מאת אלוף פיקוד הצפון, מאיר זורע, על גילוי יוזמה והחלטה מהירה נוכח פני האויב תוך כדי הקרב על מוצבי תאופיק התחתונה. בשנים 1961-1962 פיקד על סיירת מטכ"ל. בהמשך פיקד על בית הספר למ"כים (גדוד 906) בשבטה. במלחמת ששת הימים לחם קסטל בחזית הדרום כמפקד גדוד מילואים 76 של חטיבה 99 מאוגדת אריאל שרון, הוא השתתף בכיבוש אום כתף ואל עריש. בהמשך פיקד על בית הספר לקצינים ועל חטיבת כרמלי. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד כוח משימתי ברמת הגולן. ב-1974 מונה למפקד בית הספר לחי"ר (בה"ד 3) וב-1975 יצא לשליחות כנספח צה"ל בחמש מדינות בדרום אמריקה. ב-1977 מונה למושל רצועת עזה. בתפקידו האחרון בצה"ל, בדרגת תא"ל, שימש כמזכיר הנספחים הצבאיים בישראל אשר ייצגו 22 מדינות ברחבי עולם.
רכפתן מדברי
מאפיינים
גובהו 50–150 ס"מ, גבעוליו ישרים וזקופים. העלים איזמלניים, צומחים עם לבלוב השיח באביב, ונושרים בקיץ עם התעצות הענפים. הפריחה בחורף, עד תחילת הקיץ. התפרחת ארוכה, צומחת בראשי הענפים. הפרחים חד-מיניים, קטנים, צבעם ירוק-צהוב. בדרך כלל הרכפתן דו-ביתי, אך יש גם פרטים חד-ביתיים. הפרחים צופניים; הצוף הולך ומתרכז לאורך היום, עם התאדות המים שבו, ובהתאם מושך מאביקים שונים אל הפרחים. בבוקר, כשהצוף נוזלי, באות אל הפרח דבורים; לפני הצהריים, כשהצוף משחתי, באים זבובים; אחר-הצהריים, כשהצוף משחתי, באות צרעות. הפרי הוא ענבה לבנה, קוטרה כ-6 מ"מ, טעמה מתוק. הזרעים מופצים על ידי ציפורים האוכלות את הפירות. הפירות ראויים למאכל אדם. משרעת התפוצה סודנית. בארץ נפוץ בנחלי מדבר יהודה, בבקעת ים המלח, בערבה ובנגב הדרומי. צומח בעיקר בקניונים מצוקיים, בעיקר במפנים דרומיים העשירים יותר באור שמש. בצמח הרכפתן נמצאו מטבוליטים שניוניים מסוג גלוקוזינולטים. בפירות הרכפתן נמצא מידור מוחלט בין גלוקוזינולטים הנמצאים אך ורק בציפה והאנזים, מירוזינאז, האחראי לפירוקם, שנמצא אך ורק בזרעים. המפגש בין הגלוקוזינולטים והמירוזינאז יוצר תוצרי פירוק רעילים ובכך מונע המידור מבעלי חיים שונים לצרוך את זרעי הרכפתן בזמן אכילת הפרי. יתרה מכך, נמצא כי גם מכרסמים שזרעים הם חלק חשוב מהדיאטה שלהם (לדוגמה קוצן מצוי) נמנעים מאכילת הזרעים בזמן אכילת פירות הרכפתן. יחד עם זאת, הקוצן הזהוב אוכל את הפרי בשלמותו, ציפה וזרעים גם יחד.
יוסף קסטל
מחקר היסטורי
בשנים 2003-2006 הכין קסטל מחקר מקיף בנושא שורשי משפחת קסטל הענפה, משנת 1293 בספרד, דרך גירוש ספרד ועד לימינו אלה, בהם שלושה דורות של המשפחה מתגוררים בנוה מונוסון. איתר את שורשי משפחת קסטל בקסטיליה, ספרד, בעזה, בעבר הירדן (לאחר חתימת הסכם השלום עם ממלכת ירדן) ליד קבר אהרון הכהן ובחברון. המחקר פורסם כספר בשם "שבט קסטל לדורותיו" בשנת 2006.
קסטל ארגן כנסים רבי-משתתפים של שבט קסטל בשנים 1981, 1991 ו-2006. בכנס בשנת 1991, היה אורח הכבוד יצחק נבון, הנשיא החמישי של מדינת ישראל.
בשנת 1996 ניטעה חורשה על-שם שבט קסטל באחד מיערות הקרן הקיימת ובה כ-1,000 עצים.
קסטל זכה לתעודת הוקרה מיוחדת והנפקת בול ייצוגי מטעם קהילת נוה מונוסון על פועלו הביטחוני והציבורי.
פרטיים אישיים
היה נשוי לברכה ולזוג שני בנים ושתי בנות. נפטר ב-2015.
הכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה
הכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה (ברומנית: Forțele Armate ale Republicii Moldova) הם הכוחות הצבאיים של רפובליקת מולדובה, הכוחות אחראיים להגנת ושלמות של הרפובליקה. המחולקים לשתי זרועות עיקריות ולמספר תתי זרועות. המפקד העליון העומד בראש הכוחות המזוינים הוא הנשיא, וכיום זו מאיה סנדו.
במולדובה אין גיוס חובה ונכון לשנת 2018 כוח האדם מנה כ-8,000 חיילים בשירות פעיל ועוד כ-60,000 במילואים.
צורת ארגון
לכוחות המזוינים של מולדובה שתי זרועות עיקריות והן הצבא הלאומי והקרבינייר.
הצבא הלאומי
צבא היבשה כולל שלוש חטיבות חי"ר, חטיבת תותחנים אחת, גדוד כוחות מיוחדים, ומספר גדודים עצמאיים לאבטחה ומשימות שמירת שלום של האיחוד האירופי והאו"ם. חיל האוויר משמש בעיקר למטרות הגנה אווירית ולרשותו מספר מצומצם של כלי טיס לתובלה.
הקרביניירי המולדובי
הקרביניירי המולדובי הם כוח הז'נדרמריה של מולדובה הקרביניירי המולדובי אמור להבטיח, יחד עם המשטרה או באופן עצמאי את הסדר הציבורי, הגנה על זכויות וחירויות של אזרחים, נכסי בעלים ומניעת הפרות חוק. מבנה הסוכנות מבוסס על קרביניירי האיטלקי, שם הוא מקבל את שמו. במחלקת כוחות הקרוויין יש 5 יחידות צבאיות וכ -2,000 חיילים העובדים על בסיס חוזה זמן.
בנוסף לכוחות המזוינים יש את כוח הדנובה הוא יחידת שיטור ימית, ובעבר גם את משמר הגבול המולדובי שהועבר למשרד הפנים.
היסטוריה
ב-2 בנובמבר 1990, לפני קבלת העצמאות במולדובה, הורה הסובייט העליון המולדובי על הקמת של המשמר הרפובליקני המולדובי (Garda Republicană) כסוכנות ממשלתית צבאית. בהמשך הפך כוח זה לצבא מולדובה עם קבלת עצמאותה של רפובליקת מולדובה.
במרץ 1992, שלחה ממשלת מולדובה את צבאה להשתלט על החבל, ובין הצדדים פרצה מלחמת טרנסניסטריה. הכוחות המזוינים של טרנסניסטריה נעזרו במתנדבים אוקראינים ורוסיים אך נשענו בעיקר על יחידות צבא מתוך הארמייה ה-14 הסובייטית שהוצבה בטרנסניסטריה ופעלה עצמאית והורכבה ברובה מחיילים מקומיים. מולדובה לא הצליחה להשתלט על המחוזות המורדים והיא פנתה לעזרת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בבקשה להצבת כוח צבאי לפיקוח על האזור. ניסיון זה נכשל והמלחמה הסתיימה ביולי 1992, בהסכם הפסקת אש בתיווך נשיא רוסיה בוריס ילצין. בהסכם שהביא לסוף העימות.
ב-30 באוקטובר 1992, מולדובה אשררה את האמנה בדבר כוחות צבא קונבנציונליים באירופה, שהטילה הגבלות מקיפות על רכישה והחזקה של ציוד צבאי קונבנציונלי, וקידמה השמדה של כלי נשק וציוד צבאי שאינם עומדים בקטגוריות שנקבעו באמנה. ב-11 באוקטובר 1994 מולדובה חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני והצבא שלה לא מחזיק בנשק גרעיני, כימי, וביולוגי.
ב-16 במרץ 1994 מולדובה הצטרפה ליוזמת שותפות לשלום של נאט"ו.
הפרעה בתפקוד מיני
הפרעה בתפקוד מיני הוא קושי שחווה אדם או זוג במהלך כל שלב של פעילות מינית רגילה, כולל קושי לחוות הנאה פיזית, תשוקה מינית, עוררות מינית או אורגזמה. על פי ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי, DSM-5, בעיות בתפקוד המיני נובעות מכך שאדם חש במצוקה קיצונית ומתח בין-אישי, שנמשכים לכל הפחות שישה חודשים. הפרעות בתפקוד המיני עלולות להשפיע עמוקות על איכות חיי המין של האדם.
הפרעות בתפקוד מיני יכולות להתקיים לאורך כל החיים של אדם, או שלעיתים הן מתרחשות כתוצאה מאירועים מסוימים בחייו של אדם. קשיים בזוגיות יכולים להוביל להתהוות של הפרעה בתפקוד המיני.
יחסי לבנון–צרפת
יחסי לבנון–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין לבנון לבין צרפת. צרפת, המעצמה הקולוניאלית לשעבר, נהנית מיחסי ידידות עם לבנון ולעיתים קרובות סיפקה תמיכה ללבנונים. השפה הצרפתית מדוברת באופן שוטף ברחבי לבנון והיא נלמדת וכן משמשת כאמצעי חינוך בבתי ספר לבנוניים רבים. שתי המדינות הן חברות של הארגון הבינלאומי לפרנקופוניה.
היסטוריה
בשנת 1860 התערבה צרפת בסכסוך בין המרונים לדרוזים בלבנון, ושנה לאחר מכן נטלה חלק בהבטחת האוטונומיה לנוצרים בלבנון, והחלה בחדירה תרבותית ללבנון, אשר מתבטאת עד היום בלימוד השפה הצרפתית בבתי הספר בלבנון.
בשנת 1920 קיבלה צרפת מנדט מחבר הלאומים על שטח לבנון, שהיה קודם לכן תחת שליטת האימפריה העות'מאנית, כאמור בהסכם סייקס–פיקו והחל המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון. בשנת 1941 כבשו כוחות חבר העמים הבריטי וכוחות צרפת החופשית את סוריה ולבנון מידי כוחות צרפת של וישי.
במרץ 1943, באמצעות מפקד האוכלוסין של 1932, צרפת חילקה מושבים בפרלמנט הלבנוני ביחס של שישה לחמישה לטובת הנוצרים. החלוקה הורחבה מאוחר יותר למשרדים ציבוריים אחרים. הנשיא היה אמור להיות נוצרי מרוני, ראש הממשלה מוסלמי סוני, ויושב ראש הפרלמנט מוסלמי שיעי.
ב-11 בנובמבר 1943, עצרו כוחות צרפת החופשית מנהיגים לבנוניים בולטים וכלאו אותם במצודת ראשיא. בין מנהיגים אלו היו: בשארה אל-ח'ורי, ריאד א-סולח, פייר ג'ומאייל, כמיל שמעון ועאדל אוסיראן. מאסר זה הביא לעניין בינלאומי נרחב וללחץ על הצרפתים, אשר לבסוף נכנעו ושחררו את המנהיגים הלבנוניים ב-22 בנובמבר 1943. תאריך זה נקבע כיום העצמאות של לבנון. בינואר 1944 הסכימה צרפת להעביר את השלטון לממשלת לבנון, ובכך העניקה לשטח עצמאות. לאחר קבלת העצמאות כוננה לבנון יחסים דיפלומטיים עם צרפת.
במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, צרפת הייתה חברה פעילה בהקמת יוניפי"ל והצביעה בעד החלטות או"ם רבות בנוגע ללבנון כגון החלטה 501, החלטה 508, החלטה 511, החלטה 511, החלטה 594 והחלטה 599. צרפת הייתה גם חברה בכוח הרב לאומי בלבנון. מ-1982 עד 1984, הוטל על צרפת להכשיר את צבא לבנון. באותה תקופה, צרפת איבדה יותר מ-89 חיילים, מתוכם 58 צנחנים צרפתים נהרגו בשל הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-1983. הפיגועים הובילו לעזיבת הכוח הרב לאומי את לבנון במרץ 1984.
לאחר תום מלחמת האזרחים ב-1990, המשיכה צרפת להעניק ללבנון סיוע צבאי צנוע. מאז תום מלחמת האזרחים בלבנון, היחסים בין שתי המדינות השתפרו והתחזקו. בכל הנוגע למדיניות של שיתוף פעולה ופיתוח בין שתי האומות, ישנן חמש מטרות עיקריות: ביסוס שלטון החוק, פיתוח כלכלי וחברתי, הגנה על הסביבה והמורשת, שיתוף פעולה ומחקר אוניברסיטאי, חילופי תרבות ודיון ברעיונות. היו מספר רב של ביקורים ברמה גבוהה בין מנהיגי שתי המדינות. לאחר מהפכת הארזים ב-2005, הסיגה סוריה את חייליה מהמדינה. באפריל 2009 אישרו גורמים רשמיים בצרפת ובלבנון את המסגרת של הסכם ביטחוני שמלבד שיפור היחסים הבילטרליים כולל סחר בסמים ובנשק, הגירה בלתי חוקית ופשעי סייבר.
כחלק ממלחמת לבנון השנייה ב-2006, הודיעה צרפת על הצבתם של 2,000 חיילים כדי לאכוף את סיום פעולות האיבה.
ב-4 בנובמבר 2017, ראש ממשלת לבנון, סעד אל-חרירי, התפטר מתפקידו בהצהרה בטלוויזיה מערב הסעודית, תוך שהוא ציין הרחבת יתר של הכח הפוליטי של איראן וחזבאללה באזור המזרח התיכון וחששות מהתנקשות. מאוחר יותר באותו החודש, בהתערבותו של נשיא צרפת עמנואל מקרון, הורשה אל-חרירי לעזוב את ערב הסעודית (שם הוא גם מחזיק באזרחות) ונסע לפריז. ב-5 בדצמבר 2017 ביטל אל-חרירי את התפטרותו.
התערבותו של נשיא צרפת עמנואל מקרון נועדה בין השאר להפעיל לחץ על ערב הסעודית ואיראן להימנע מהתערבות בלבנון. מאוחר יותר, הנשיא מקרון ביקר בלבנון בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות ב-2020.
ב-7 במאי 2021, שר החוץ של צרפת ז'אן-איב לה דריאן העלה את הלחץ כלפי פוליטיקאים לבנונים, והודיע שהם "מתאבדים קולקטיבית" בניסיונם הכושל לשקם מחדש את כלכלת לבנון. במהלך ביקורו בביירות הוא אמר שכתוצאה מכך עלולות להיגרם פעולות ענישה מצד צרפת והאיחוד האירופי.
כיום חיים כ-23,000 צרפתים בלבנון, ומאידך כ-210,000 לבנונים מתגוררים בצרפת.
יחסים כלכליים
מאז תום מלחמת האזרחים בלבנון נטלה צרפת חלק בשיקום המדינה, אשר התגבר לאחר מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006.
בשנת 2015 היבואנית העיקרית של לבנון הייתה האיחוד האירופי (41% מכלל היבוא), וצרפת ייבאה 6% מהיבוא של לבנון. מאידך, בתחום היצוא, צרפת הייתה הלקוח ה-18 בלבנון, אך הלקוח הרביעי שלה בקרב מדינות האיחוד האירופי.
בקבוקף צפוני
בקבוקף צפוני (שם מדעי: Hyperoodon ampullatus) הוא מין של לווייתן שיניים גדול החי בצפון האוקיינוס האטלנטי ושייך למשפחת לווייתני המקור המוזרים. הוא מזכיר במראהו דולפינן ענקי.
מאפיינים
זהו יצור בעל גוף עגלגל שאורכו הממוצע 9.8 מ' וייתכן שיכול להגיע גם ל-11 מ'. צבעו לבן אצל הזכרים ואפור אצל הנקבות עם בטן בהירה אצל שניהם וסנפיר הגב קטן יחסית ונמצא בקצה הגוף. כמו שמשתמע משמו הבקבוקף בעל אף גדול דמוי בקבוק ויש להם לסתות בינוניות עם מעט שיניים הבולטות מבחוץ.
לווייתן זה הוא חברותי מאוד וחי גם במים רדודים בימים הצפוניים. לעומת מינים אחרים במשפחה, לווייתנים אלה דווקא שובבים וסקרנים כלפי בני אדם. עם זאת, בעבר דבר זה הקל על הריגתם בידי ציידי לווייתנים. הציד נפסק מאז, וכיום הבקבוקף הוא מין מוגן ולאט לאט מתאושש. כמו מרבית הזיפיוסיים הם חיים במצולות וצדים שם דיונונים ודגים.
התנועה ליהדות של תורה
התנועה ליהדות של תורה הייתה תנועה ציונית דתית שפעלה בשנים תשכ"ז-תשל"ה (1975-1966).
היסטוריה ותחומי פעילות
התנועה קמה בחול המועד פסח תשכ"ו. קבוצת המקימים כללה חוקרים דתיים בולטים של מדעי היהדות ובראשם הפרופ' אפרים אלימלך אורבך. כמו כן, היו חברים בתנועה אליעזר שמשון רוזנטל, זאב פלק ומשה דוד הר.
בי"ז בתמוז תשכ"ז, בסמוך לאחר מלחמת ששת הימים, התכנסו חברי התנועה בביתו של הרב מנחם עמנואל הרטום והתפללו תפילת יום רגיל, ולא תפילת צום. הם טענו "זו הפעם הראשונה מאז חורבן הבית שמקום השכינה בידינו. עיר הקודש שוב איננה אבלה ובזויה, אלא היא מצפה לבניינה בידי בניה... עם ישראל כולו, אולי ה'חילוניים' עוד יותר מה'דתיים' ציפו בשבועות אלה לבשורה ולקריאה מצד גדולי הרוח... והנה אין קול ואין עונה... במקום זה הודיעה הרבנות הראשית לישראל, כי אסור לשנות מכל מטבע שטבעו דורות קודמים בקינותיהם". התנועה פרסמה חוברת קינות לתשעה באב, והשמיטה ממנה קינות רבות מכיוון ש"אי אפשר להמשיך ולומר כיום תפילות וקינות, שבהן מדובר על מצב עם ישראל כנדכא ושפל ובזוי בעמים ועל ירושלים".
בתשל"ה נערך "כנס לביא" - כנס לעיון בשאלות השקפה ואמונה בהשתתפות רבנים מארצות הברית וחברים מהקיבוץ הדתי שכללו גם את חברי התנועה. בערך בתקופה זו הסתיימה דרכה של התנועה.
מלחמת עיראק
מלחמת עיראק או מלחמת המפרץ השנייה (השם הרשמי בצבא ארצות הברית הוא מבצע חופש לעיראק, באנגלית: Operation Iraqi Freedom) הייתה פלישה לעיראק של צבאות מקואליציית מדינות, בראשות ארצות הברית בהנהגת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ובריטניה בראשות ראש הממשלה טוני בלייר (ביחד עם ממשלות אוסטרליה ופולין), החל מ-20 במרץ 2003, במטרה להפיל את משטרו של סדאם חוסיין. בכמה מובנים, היה זה המשכה של מלחמת המפרץ שהתרחשה ב-1991. עיקר הלחימה נמשך שלושה שבועות, במהלכה נכבשה עיראק והופל משטרו של חוסיין, שנתפס מאוחר יותר, הועמד לדין והוצא להורג ב-2006. לאחר המלחמה נותרו כוחות הקואליציה בעיראק ונאבקו בכוחות גרילה מקומיים, במאבק שנמשך עד 15 בדצמבר 2011, עת הכריזה ארצות הברית רשמית על סיום מעורבותה הצבאית בעיראק. בתשע שנות לחימה אלה, נמנו כ-4,800 הרוגים לכוחות הקואליציה, רובם אמריקאים, ולמעלה מ-100,000 הרוגים עיראקים.
לאחר הפלישה לעיראק התקיימו בה בחירות בהשתתפות מספר מפלגות בשנת 2005. נורי אל-מאלכי הפך לראש הממשלה בשנת 2006 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2014. ממשלתו של מאלכי קדמה מדיניות שנתפסה כמקדמת עוינות בקרב המיעוט הסוני במדינה ומחריפה מתחים בין זרמים באסלאם. מאות אלפי פליטים עיראקים זרמו למדינות שכנות, חלקם עברו לסוריה והחריפו בה בעיות של אבטלה ודיור, דבר שהיה בין הגורמים לפרוץ המהומות בסוריה בשנת 2011 שהובילו לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה. בשנת 2014, פתח ארגון הטרור הסוני המדינה האסלאמית במתקפה צבאית נרחבת בצפון עיראק והכריז על חליפות עולמית איסלמית, דבר שגרר מלחמה נוספת בהשתתפות המדינה האסלאמית מול כוחות של ארצות הברית, הכורדים, טורקיה, ירדן, סוריה ורוסיה
ההכנות למלחמה
העילה הרשמית למלחמה הייתה טענה בדבר הימצאות של נשק להשמדה המונית בידי משטרו של סדאם חוסיין העלול לסכן את מדינות האזור ושלום העולם. ראיות לכאורה לטענה זו הוצגו על ידי ממשלת ארצות הברית, בתיאום עם סוכנות הביון המרכזית. עם זאת, לאחר כ-7 שנים, ויותר מרבע מיליון חיילים שסרקו וכבשו את המדינה, טרם נמצאה הוכחה לקיומו של נשק להשמדה המונית בעיראק, והחיפושים אחר נשק כזה הופסקו.
טענה נוספת הייתה כי למשטר סדאם חוסיין היו קשרים עם ארגון אל-קאעידה, אולם הטענה התבססה על שהות של ארגון טרור שנמצא דווקא בחלק הצפוני של עיראק שהיה נתון בידי שלטון אוטונומי של הכורדים.
לפני המלחמה ובמהלכה היו חיכוכים רבים בין האמריקנים והבריטים לעמיתיהם באירופה ובקרב ארצות העולם האחרות. חילוקי דעות אלו התבטאו בסירובן של צרפת סין ורוסיה להצביע בעד החלטה במועצת הביטחון של האו"ם, שתאשר לארצות הברית לעשות שימוש בכוח כדי לאלץ את סדאם לציית להחלטות מועצת הביטחון הקודמות. לאחר שארצות הברית לא הצליחה לגייס את הרוב הדרוש ונחלה כישלון גם במושב העצרת של האומות המאוחדות, החליטו האמריקנים והבריטים לחבור יחדיו ולתקוף במשולב את עיראק, בעזרת מספר מדינות נוספות, ללא קבלת אישור בינלאומי.
מהלך המלחמה
ריכוז הכוחות במדינות השכנות נמשך מספר חודשים וב-20 במרץ 2003 ניתן האות למלחמה. חילות האוויר של כוחות הברית החלו לפגוע במתקנים ממשלתיים וצבאיים בבגדאד וברחבי עיראק כולה, ואף ניסו לפגוע באופן אישי בסדאם חוסיין, בבני משפחתו ובעוזריו הקרובים. כוחות הקואליציה קיבלו סיוע מודיעיני, לוגיסטי וצבאי מכוחות הפשמרגה, המיליציות הכורדיות בצפון עיראק.
ההערכות לגבי מספר הנפגעים בשלב זה נעות סביב עשרת־אלפים אזרחים עיראקים, כמה עשרות אלפים של חיילים עיראקיים, ו-172 מחיילי הכוחות התוקפים.
הצבא העיראקי לא הצליח להעמיד התנגדות משמעותית לכוחות הפולשים, מלבד במקומות מעטים, ויחידותיו קרסו. כעבור ימים ספורים נכבשה עיראק כולה ולאחר כמה שבועות נתפסו או נהרגו מרבית קרוביו ושותפיו של סדאם חוסיין, בהם שני בניו, קוסאי ועודאי. סדאם חוסיין עצמו נמלט והסתתר. לטענת ארצות הברית, בימיו האחרונים בשלטון לאחר הפלישה, עודד חוסיין את הצבא להילחם בשיטות גרילה. ב-13 בדצמבר בשנת 2003 נלכד סדאם חוסיין בחווה מבודדת, לא הרחק מתיכרית, מחוז הולדתו.
חיפוש הנשק להשמדה המונית
על אף חיפושים קדחתניים של צבא ארצות הברית ואנשי סוכנות הביון לא נמצא כל סימן להימצאות נשק ההשמדה המונית, שנטען כי עיראק מחזיקה בו. בתחילת פברואר 2004 נאלצו הנשיא בוש וראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, ליזום הקמת ועדות חקירה שיבדקו את הסיבות לכשל המודיעיני שהביא למסקנה השגויה.