cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיאטיט
שימושים היסטוריים
כמה שבטים וחבורות של האינדיאנים בארצות הברית יצרו קערות, לוחות בישול וחפצים אחרים מסטיאטיט. שימוש זה היה נפוץ במיוחד בתקופה הארכאית באמריקה הצפונית. כמה משבטי הילידים ביבשת אמריקה משתמשים בסטיאטיט למקטרות. דוגמאות רבות נתגלו בין החפצים של תרבויות שונות והם בשימוש גם כיום. הולכת החום הנמוכה מאפשרת עישון ממושך מבלי שנגרמת אי נוחות בשל התחממות זרוע המקטרת.
סטיאטיט נפוץ יחסית בצפון אירופה. הוויקינגים חצבו סטיאטיט ישירות מהסלע, עיצבו אותו לסירי בישול ומכרו אותם במקומות מגוריהם או ייצאו אותם. האינואיטים השתמשו בסטיאטיט לעיתים קרובות לגילופים מסורתיים.
במאה ה-19 השתמשו יצרני מצבות בצפון-מזרח ג'ורג'יה בסטיאטיט שנחצב מקומית על מנת לייצר מצבה פשוטה או כמשטח עליון בקברים הייחודים המכונים "חריץ ולשונית" (slot and tab).
בלוקים קטנים של סטיאטיט (20 x 25 x 3 סנטימטרים) חוממו על כיריים או סמוך לאש ושימשו לחמם סדינים קרים או לשמור על חום הידיים והרגליים בעת נסיעה במזחלת שלג.
שימושים מודרניים
סטיאטיט משמש בשיבוצים, פיסול, תחתיות ולדלפקים וכיורים למטבחים. סטיאטיט משמש לעיתים כציפוי פנימי של כיריים המבוססים על שריפת עצים, וכחומר המועדף למחממים לבניין המבוססים על שריפת עצים משום שהוא יכול לספוג, לאחסן ולהקרין חום במידה שווה בשל צפיפותו הגבוהה ותכולת המגנזיט (MgCO3). הוא גם משמש לדלפקי מטבח ולאריחים באמבטיה בשל הקלות של עיבוד החומר והתכונה שלו כ"אבן שקטה". עם הזמן מקבלים פני האבן באופן טבעי מראה בלוי ומיושן ככל שהפטינה מתפתחת.
סטיאטיט משמש בהודו במשך מאות שנים כחומר גלם לגילוף. הכרייה כדי לענות על הביקוש העולמי לסטיאטיט מאיימת על בית הגידול של הטיגריס הבנגלי.
בברזיל, במיוחד במינאס ז'ראיס, בשל שפע מכרות הסטיאטיט באותה מדינה ברזילאית, עדיין יוצרים אומנים מקומיים חפצים מחומר זה, כולל סירים ומחבתות, כוסות יין, פסלים, קופסאות תכשיטים, תחתיות ואגרטלים. עבודות יד אלה נמכרות בדרך כלל בשוקי רחוב שנמצאים בערים ברחבי המדינה. בחלק מהעיירות העתיקות ביותר, בעיקר קונגונש (Congonhas), טיראדנטס (Tiradentes) ואורו פרטו, עדיין קיימים רחובות המרוצפים בסטיאטיט, שריד מהתקופה הקולוניאלית.
מכרות סטיאטיט הפעילים באמריקה הצפונית כוללים מכרה מדרום לעיר קוויבק סיטי עם מוצרים המשווקים על ידי חברת "קנדיאן סואפסטון" (Canadian Soapstone), מכרות "טרז'ר אנד ריגל" (Treasure and Regal) במחוז ביוורהד, במונטנה המופעלים על ידי חברת המינרלים ברטס (Barretts), ומכרה במרכז וירג'יניה המופעל על ידי חברת "אולברן סואפסטון" (Alberene Soapstone Company). סטיאטיט לשימושים אדריכליים נכרה בקנדה, ברזיל, הודו ופינלנד ומיובא לארצות הברית.
חייטים, תופרות, נגרים ובעלי מקצוע אחרים משתמשים בעפרונות סטיאטיט לסימון. מאחר שסטיאטיט עשוי בעיקר מטלק, הוא מותיר אבקה לבנה כאשר הוא משופשף כמעט על כל חפץ. סימן לבן זה דומה לאבקת טלק ומוברש בקלות מבלי להשאיר סימן קבוע. גם רתכים משתמשים בעפרונות כאלו. האבקה העמידה בחום אינה נשרפת וממשיכה להיות גלויה כאשר מחממים את חומר העבודה במהלך תהליך הריתוך.
ניתן להשתמש בסטיאטיט ליצירת תבניות ליציקה של חפצים ממתכות רכות, כגון פיוטר או כסף. האבן הרכה מגולפת בקלות ואינה מתעוותת בהשפעת חימום. המשטח החלקלק של הסטיאטיט מאפשר להסיר את החפץ המוגמר בקלות.
ניתן להכניס אבני סטיאטיט למקפיא ובהמשך להשתמש בהן במקום קוביות קרח לצינון משקאות אלכוהוליים ללא דילול. הן קרויות לפעמים אבני ויסקי (whiskey stones). רוב אבני הוויסקי כוללות גימור למחצה המשמר את המראה הרך של סטיאטיט טבעי, בעוד שאחרות מלוטשות לחלוטין.
סטיאטיט משמש לעיתים קרובות כמבודד חשמלי למבנים ולרכיבים חשמליים, בגלל עמידותו ומאפייניו החשמליים, ומכיוון שניתן ללחוץ אותו לצורות מורכבות לפני החימום.
מצרי טיראן
מצרי טיראן (בערבית: مضيق تيران) הם מצרי ים השוכנים בפתחו של מפרץ אילת ומקשרים בינו לבין הים האדום. בגדה המזרחית שלהם חצי האי ערב ובמערבית חופי חצי האי סיני שבְּמִצְרַים.
משפחת עופר
משפחת עופר היא אחת המשפחות הישראליות העשירות בעולם. בין בני המשפחה הבולטים ניתן למנות את סמי עופר, שהלך לעולמו ב-2011, ילדיו עידן ואייל, ואחיו יולי עופר שהלך גם הוא לעולמו 3 חודשים לאחר מות אחיו, שיחד עם צאצאיו ועם אהוד אנג'ל שולטים בקבוצת האחים עופר.
מצרי טיראן
מבנה
בתחום הַמְּצָרִים שוכנים האיים טיראן וסנפיר. נתיב השיט במצרי טיראן עובר בין האי טיראן וחופי סיני. במרכז המצר מצויות ארבע שוניות אלמוגים, הקרויות על-שם קרטוגרפים ימיים אנגלים שמיפו אותם (מצפון לדרום): ג'קסון, וודהאוס, תומאס וגורדון. שוניות אלו, שחלקים מהן בולטים מעל פני המים, מחלקות את המצר לשני נתיבי שיט:
משפחת עופר
המשפחה, ובעיקר סמי עופר, היא בין התורמות הגדולות למוסדות בישראל (לדוגמה לבית החולים רמב"ם, למרכז הרפואי איכילוב, למרכז הבינתחומי הרצליה ולסוכנות היהודית).
מצרי טיראן
טבע
השילוב של מעבר ימי צר יחסית, עומק המים, המפגש בין מפרץ סואץ הרדוד (כ-95 מ') עם מפרץ אילת העמוק (כ-1,800 מ') ושינויי הגאות והשפל, יוצרים במצר זרימה חזקה של פלנקטון ימי עשיר המזין הן את הדגה והן את שוניות האלמוגים. האלמוגים באזור נחשבים מגוונים וייחודיים בקנה מידה עולמי. במספר מקומות השוניות מיתמרות אף לגובה תת-מימי של כ-100 מ'. ככזה, נחשב אזור מצרי טיראן כמוקד משיכה עולמי לתיירות צלילה. מוקדי הצלילה המושכים ביותר הם: ארבע שוניות האלמוגים, הספינות הטרופות השקועות בו (כמו לארה בשונית ג'קסון, לוליה בשונית גורדון, ואחרות), וחופי סיני הסמוכים (ראס נצרני ונאבק).
הדגה באזור עשירה ואקזוטית - הן דגים האופייניים לשוניות הים האדום והן דגי אוקיינוסים, החל בדגי ברקודה וכלה בכרישים, שזהו אחד המקומות היחידים בעולם בו ניתן לצפות בהם מדי יום. באי טיראן מצויה המושבה השנייה בגודלה בעולם של עיט-הדגים. האזור כולו משמש כחניית ביניים לאנפות, עגורים, שקנאים, חסידות ועופות אחרים בעונות הנדודים שלהם, והאי טיראן משמש כמקום דגירה לרבים מעופות ים סוף. באזור נאבק שבצפון המצר מצוי יער עצי מנגרובה - המקום הצפוני ביותר בו ניתן למצוא עץ טרופי זה.
משפחת עופר
שמה של המשפחה נקשר במרוצת השנים עם מספר פרשיות הנוגעות לקשרי הון-שלטון, ובשנת 2008 אף התפרסם הסרט שיטת השקשוקה העוסק בנושא.
מצרי טיראן
טבע
ב-1989 צורפו מצרי טיראן והאיים שבו לשמורת הטבע הלאומית המצרית של ראס מוחמד, בשטח המקיף כ-800 קמ"ר. השמורה מועמדת אונסק"ו כאתר מורשת טבע עולמי, והוכרזה ב-2003 על ידי UNEP-WCMC כאתר טבע מוגן (UNEP-WCMC הוא ארגון השייך לאו"ם ועוסק במחקר, סיוע ושימור של ערכי טבע עולמיים).
משפחת עופר
היסטוריה
יוסף (ברנרד) הרשקוביץ (נולד ב-1894 בגאלאץ, רומניה. נפטר ב-1967 בחיפה), אב המשפחה, החל בעסקי הספנות כמנהלה של חברת ספנות ארץ-ישראלית בבעלות ארנולד ברנשטיין. לאחר סגירת החברה ב-1936 עבר לעבוד בחברה אחרת של ברנשטיין ("ברנשטיין ליין") כסוכן. הרשקוביץ ואשתו צילה היו בין המתיישבים הראשונים בבת גלים עם אנשי ספנות יהודים אחרים (כיעקב כספי ואהרון רוזנפלד). מאוחר יותר הקים, יחד עם בניו, וניהל את חברת הספנות קוי הים התיכון. השם עופר הוא עברות שמו (הרש-הירש=צבי וביץ=בן).
מצרי טיראן
היבטים אסטרטגיים והיסטוריים
עד ימי שלטון יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6, הייתה באי טיראן, שנקרא אז "יוטבה", מושבה יהודית שגבתה מס מעבר בכניסה לים האדום.
משפחת עופר
בני המשפחה
בני המשפחה הידועים ביותר הם:
הונם של בני המשפחה
ילדי סמי עופר (לפי דירוג פורבס לאוגוסט 2018):
מצרי טיראן
היבטים אסטרטגיים והיסטוריים
החל מהמאה ה-20 האיים טיראן וסנפיר שייכים לערב הסעודית, אך על-פי הסכם סעודי-מצרי הוחכרו למִצְרַים בשנת 1950 לצורכי חסימת המיצר והגנה.
משפחת עופר
הונם של בני המשפחה
ברשות הבני דודים עופר גם אוסף אמנות, מהיקרים בעולם.
מצרי טיראן
היבטים אסטרטגיים והיסטוריים
כבר בספטמבר 1955 הטילה מִצְרַים הסגר על מפרץ אילת ודרשה את הסכמתה למעבר כל אונייה במצרי טיראן, ובכלל זה אניות ישראליות. חסימת מצרי טיראן בידי מִצְרַים לפני מלחמת סיני (1956), על ידי הצבת תותחי חוף בראס נצראני, הייתה מהגורמים המרכזיים לפרוץ המלחמה. במהלך המלחמה כבשו כוחות משולבים של חיל הים הישראלי ולוחמי חי"ר את האי טיראן, ושהו בו תקופה קצרה. את ראס נצראני כבשה ללא קרב יחידת הסיור של חטיבה 9 (לאחר שחצתה במסע רכוב את כל מזרח סיני) כיוון שהַמִּצְרִים העדיפו לרכז את כח המגן סביב נמל שארם א-שייך למקרה נסיגה. נסיגת ישראל מחצי האי סיני ומהאי טיראן נעשתה רק לאחר קבלת ערבויות בכתב בדבר חופש השיט במפרץ אילת מנשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, לראש הממשלה הישראלי דוד בן-גוריון, ב-20 בפברואר 1957.
הַמְּצָרִים היו פתוחים למעבר חופשי של ספינות ישראליות מאז ועד 1967. ב-23 במאי, בימים שלפני מלחמת ששת הימים, שוב חסמה מִצְרַים את מצרי טיראן, פעולה שהוגדרה בישראל כקאזוס בלי, והייתה מהגורמים העיקריים לפרוץ המלחמה. ראש אמ"ן אהרן יריב, אמר בעקבות חסימת הַמְּצָרִים: בתקופת ההמתנה לפני המלחמה, לעידוד המורל הלאומי, נכתב על מצרי טיראן השיר "אנחנו נעבור" ("אנחנו נעבור, בחושך ובאור, ודגל תכול לבן, במצרי טיראן". מוהר/וילנסקי). במהלך המלחמה נכבש האי טיראן שנית על ידי כוחות צה"ל, והוחזק בידי ישראל עד 1982. ישראלים רבים שנולדו בתקופה שסביב מלחמת ששת הימים, נקראו בשמות טירן, טיראן, או טירנית.
כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים מ-1979 מוצב באי טיראן כוח משקיפים רב-לאומי (MFO), שתפקידו, בין השאר, לנטר ולהבטיח מעבר ימי חופשי במצרי טיראן, ולוודא ששני האיים לא ישמשו למטרות צבאיות.
באפריל 2016 הושג הסכם בין מִצְרַים לערב הסעודית לפיו יחזרו האיים טיראן וסנפיר וחלק מהַמְּצָרִים לשליטה סעודית. ערב הסעודית מחויבת להסכמים שעליהם חתמה מִצְרַים עם ישראל, ובכללם נוכחות הכוח הרב-לאומי. ההסכם כולל גם הקמת גשר בין שתי המדינות מעל מצרי טיראן. הגשר יקשר את ראס א־שייח' חמיד שבסעודיה עם שארם א-שייח', ויעבור באי טיראן. אולם ההסכם נתקל בקשיים חוקתיים ובהתנגדות מקומית בְּמִצְרַים. ב-16 בינואר 2017 דחה בית המשפט העליון לעניינים מנהליים בְּמִצְרַים את ההסכם, וקבע שהאיים שייכים לְמִצְרַים, ואין להעבירם לסעודיה. החלטה זו נהפכה בהמשך. ביוני 2017 אושר סופית שהאיים יועברו לסעודיה.
פסיכולוגיה שיקומית
פסיכולוגיה שיקומית היא ענף בפסיכולוגיה העוסק בטיפול, אבחון ושיקום אנשים המתמודדים עם מוגבלויות גופניות, נפשיות, שכליות וחברתיות או שינויים בתחומים אלה. פסיכולוגיה שיקומית היא טיפול באדם שחווה משבר בגוף ובנפש, כדי להביא אותו למימוש פוטנציאל היכולות שנפגעו בעקבות טראומה, תוך ראיה אינטגרטיבית שכל תחומי החיים של המטופל.
השיקום הוא תהליך דינמי שבו משתתף צוות רב-מקצועי, הכולל רופאים, צוות סיעודי, מרפאים בעיסוק, פיזיותרפיסטים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים ויועצי תעסוקה. מטרת השיקום היא להביא את האדם למימוש הפוטנציאל האישי בתחום הפיזי, הנפשי, החברתי, המשפחתי, התעסוקתי וכל תחום אחר המשמעותי לאדם.
בישראל, פסיכולוג שיקומי הוא מי שסיים לפחות תואר שני בפסיכולוגיה במגמה טיפולית שיקומית, וכן הוסמך על ידי משרד הבריאות, לאחר שעבר בהצלחה שתי שנות התמחות במשרה מלאה (או ארבע שנים בחצי משרה) ובחינת מומחיות.
הפסיכולוג השיקומי מסייע למשתקם ולבני משפחתו להתמודד עם השינויים שחלו בחייו (האובדן הפיזי, התפקודי, הנפשי) והמוגבלות, כלומר מכלול המכשולים החברתיים והתרבותיים המקשים על האדם בסיפוק צרכיו.
אוכלוסיית המשתקמים כוללת: בעלי נכויות פיזיות כגון שיתוק, עיוורון, כוויות, קטיעות, סוכרת, חירשות, מחלות לב, מחלת כליות, מחלת הסרטן; בעלי נכות התפתחותית כגון אוטיזם או פיגור; בעלי מגבלה חברתית-תרבותית כמו נוער בסיכון, עבריינים, מתמכרים לחומרים פסיכואקטיביים כמו סמים ואלכוהול; בעלי נכויות נפשיות-רגשיות כגון נפגעי נפש שאיתם מנסה לעבור תהליך הסתגלות לחיי היום יום, טיפול בנפגעי פוסט-טראומה, ליווי וסיוע בהתמודדות עם אובדן ושכול. אוכלוסיית המטופלים כוללת פעמים רבות אנשים לאחר תאונות דרכים, תאונות עבודה ואנשים המתמודדים עם מחלות ושינויים במצבם הרפואי הן מבחינה אורתופדית ו/או נוירולוגית.
הפילוסופיה של השיקום וההשלכות על פסיכולוגיה שיקומית
הפילוסופיה של השיקום מושתתת על האמונה בכבודו ובערכו של האדם. בשורשי תורת פילוסופית זו טמונות השאיפה והמחויבות לספק הזדמנות לשוויון זכויות והזדמנויות בעבור האדם באשר הוא. הפילוסופיה השיקומית מונעת מתוך תחושת שליחות פנימית להגשים צדק מוסרי הומניסטי זה. לחברה ישנה מחויבות מוסרית לשקם מתוך הנחה שלכל בני האדם ישנה הזכות לשוויון ולהזדמנות שווה. כנגזרת מפילוסופיית שיקום זו, אחת ממטרותיו של המטפל השיקומי היא לעזור לאדם בעל הנכות להשיג את מטרותיו תוך כדי ליווי ומתן כלים להעצמתו האישית. המיקוד הוא על הסתגלות והתאמה מנקודת מבט אקולוגית, הממוקדת בהשגת איכות חיים משמעותית. פילוסופיית השיקום מדגישה את זכותו של האדם לבחור את מערכות היחסים ומטרותיו האישיות והמקצועיות.
היבטים נפשיים ופסיכו-חברתיים בשיקום
ההיבט הפסיכו-חברתי בהקשר של התמודדות עם מוגבלות מורכב משלושה ממדים:
ישנן אוכלוסיות שפגיעתן יוצרת קושי ספציפי בתחום זה. הדימוי העצמי והביטחון העצמי נפגע, בעיות קוגניטיביות, כמו חוסר עכבות, שמפריעים מאוד מבחינה חברתית. חשוב לפתח מיומנויות חברתיות מאחר שיש קשר בין כישורים חברתיים לתמיכה חברתית. לא נמצא מתאם במחקר בין מאפייני נכות לתמיכה חברתית. כלומר, אין זו הנכות אלא האדם אשר משפיע על התמיכה החברתית. לכן, חשוב שלאדם יהיו כישורים חברתיים על מנת שיוכל לטפח ולהיעזר ברשת תמיכה חברתית.
גורמים המשפיעים על תגובת האדם למצבו
המוגבלות עשויה לאתגר מספר הנחות יסוד על העולם והעצמי, במיוחד כאשר השינוי פתאומי והתפקוד משתנה בצורה דרסטית. גורמים המשפיעים על תגובת האדם למצבו ויש לקחתם בחשבון בטיפול באנשים עם מוגבלות:
מודל תאורטי מרכזי להתמודדות עם אבדן
בספרות קיימים מודלים רבים המנסים לתאר ולמפות את תהליך ההתמודדות עם אובדן. המודלים נוסחו וגובשו על ידי תאוריות ופרקטיקות רבות, החל מתאוריות קלאסיות (למשל, פרוידיאניות) וכלה במודלים מודרניים יותר הלוקחים בחשבון ממדים סביבתיים והבדלים בינאישיים.
המודל התאורטי המקיף של תגובה פסיכולוגית לאובדן מדבר על תגובה לאובדן – אובדן פיזי, אובדן קרוב או אובדן המולדת והבית. קיימים בו שלושה ממדים, הנמצאים באינטראקציה אחד עם השני:
מודלים תאורטיים לשיטות טיפול
ההנחה היא כי לכל מטופל ישנה אישיות ייחודית הקודמת לנכות, ולכך ישנה השפעה משמעותית על תהליך השיקום, כמו גם לשירותי הבריאות ולסביבה החברתית. להלן מודל המסכם רציונל להבחנה של טיפול שיקומי מדיסציפלינות רפואיות או פסיכותרפיסטיות. המערכת הזאת כוללת מניעות ראשוניות, שניוניות או שלישוניות.
קיימות לפחות 3 אוריינטציות לשיטות שיקום פסיכולוגי:
שיטות טיפול
מתוך שלל הכלים הטיפוליים העומדים בפני הפסיכולוג השיקומי, עומדים הכלים הבאים:
נוירופסיכולוגיה, CBT, קבוצות טיפוליות, ביופידבק, טיפול פסיכודינאמי ארוך טווח או טיפול קצר מועד וממוקד, התערבות בשעת משבר, טיפול נרטיבי, טיפול 12 הפגישות, היפנוזה, הרפיה ודמיון מודרך, טיפול פרטני, זוגי ומשפחתי. כמו כן, יש לקחת בחשבון שכל הסביבה הקרובה משתקמת עם המטופל, ולכן פעמים רבות הדגש הוא מערכתי על מנת לאפשר שינוי ממשי ולאורך זמן.
תחומי עיסוק ומקומות
לפי אתר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, בפסיכולוגיה שיקומית, קיימים הבדלים בתוכן עבודתו של הפסיכולוג בהתאם למקום עבודתו או התמחותו בנושא מסוים:
מסלולי הכשרה
בישראל פועלות מגמות שיקומיות עם דגש על נוירופסיכולוגיה – פגיעות ראש וחקר המוח כאשר המיקוד הוא במחקר, אבחון וטיפול. מגמות אחרות שמות דגש על התערבות טיפולית קלינית ותמיכתית.
פסיכולוגיה שיקומית מול פסיכולוגיה רפואית
לצד הפסיכולוגיה השיקומית קיימת דיסציפלינה שלכאורה נראית חופפת אך היא שונה בעיקרה: פסיכולוגיה רפואית. ניתן לזהות אמנם אזורי השקה בין התחומים, כגון טיפול באוכלוסייה של אנשים עם מחלות שונות, כגון מחלות לב, סרטן ועוד, ובנוסף מקומות העיסוק הם בעיקר בבתי חולים. העבודה הטיפולית בפועל עשויה אף היא להיות דומה. על אף הדמיון ניתן לציין בכל זאת לפחות הבדל אחד. האוכלוסייה השיקומית היא רחבה יותר, וכוללת טיפול באנשים בעלי מוגבלויות שונות ולאו דווקא בהקשר הרפואי, כגון עבריינים, אנשים עם פיגור או אוטיזם, אנשים הסובלים מפוסט-טראומה, קשישים, נפגעי פעולות טרור או איבה, משפחות שכולות ואנשים שחוו אובדן כלשהו.
פסיכולוג שיקומי מול יועץ שיקומי
נראה כי תחום העיסוק המקביל לפסיכולוגיה שיקומית במדינות אחרות הוא תחום הייעוץ השיקומי (Rehabilitation counseling). למעשה פסיכולוגיה שיקומית כוללת בתוכה גם חלקים ייעוציים, ואכן ניתן לראות כי מתקיימת חפיפה רבה מבחינת ההגדרות הכלליות של שני המקצועות, האוכלוסייה העיקרית שפונה לטיפול (אנשים עם מוגבלויות) ומסלולי ההכשרה. על אף זאת, ניתן לעמוד על מספר הבדלים בין תפקיד הפסיכולוג השיקומי לתפקיד היועץ:
לקריאה נוספת
Elliot, T. R. (2002). Defining our common ground to reach new horizons''. Rehabilitation Psychology'', 47, 131-143. Pledger, C. (2003). Discourse on disability and rehabilitation issues: Opportunities for psychology. The American Psychologist, Vol. 58, Iss. 4; pg. 279. Wright, B. A. (1980). Developing constructive views of life with a disability. Rehabilitation Literature, Vol 41(11-12), 274-279.
צ'ויבלסאן
צ'ויבלסאן (במונגולית: , Чойбалсан, בעבר נקראה באיין טומאן (Баян Түмэн)) היא העיר הרביעית בגודלה במונגוליה, משמשת כבירת מחוז דורנוד שבמזרח המדינה. העיר שוכנת על גדות נהר חירלן (Хэрлэн), כ-565 ק"מ מזרחית לאולן בטור. בשנת 1941 שונה שם העיר לצ'ויבלסאן, על שם הרודן המונגולי הורלוגין צ'ויבלסאן.
היסטוריה
מיקום העיר היה על נתיב מסחר במשך מאות שנים. במאה התשע עשרה הפכה לעיר, ובמאה העשרים הייתה למרכז המסחרי של מזרח מונגוליה. לאחר הדמוקרטיזציה שנערכה במדינה בשנת 1992, עזבו העובדים הרוסים את העיר, וחלק גדול מכלכלת העיר התמוטט. מאז, סובלת העיר מאחוזי אבטלה מהגבוהים במדינה.
בשל קרבתה של העיר לאזור בו התרחש קרב חלקין גול, הוקם בה מוזיאון על שם גאורגי ז'וקוב, גיבור הקרב.
אוכלוסייה
בשנת 1994 התגוררו בעיר 45,490 תושבים, מספרם ירד ל-41,714 בשנת 2000, ול-36,142 בשנת 2003. בשנת 2008 התגוררו בעיר 38,150 תושבים, אשר היוו 51.2% מכלל אוכלוסיית המחוז.
תחבורה
אל תחנת הרכבת בעיר מגיעה רכבת טראנס-הבאיקל.
אקלים
האקלים בעיר הוא צחיח למחצה (BSK), החורף קר ויבש מאוד, והקיץ חם ורטוב יותר. הטמפרטורות קיצוניות אף הן, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה עמדה על 41.6- מעלות צלזיוס, והגבוהה ביותר עמדה על 41.2 מעלות.
ז'אן השני, דוכס לורן
ז'אן השני מאנז'ו (2 באוגוסט 1426 – 16 בדצמבר 1470) היה דוכס לורן מ-1453 ועד מותו. הוא היה נשוי למארי דה בורבון, בתו של שארל הראשון, דוכס בורבון.
ביוגרפיה
ז'אן נולד ב-2 באוגוסט 1426 בנאנסי, והיה בנם של רנה מאנז'ו ואיזבלה, דוכסית לורן. ב-1453 הוא ירש את דוכסות לורן מאמו, הדוכסית איזבל, במהלך חייו של אביו, הדוכס רנה מאנז'ו, שהיה דוכס לורן ומלך נאפולי. כיורש העצר של נאפולי, הוא הוגדר כדוכס קלבריה ובילה את רוב זמנו במזימות לחידוש השושלת האנגווינית של נאפולי. בשנת 1460, הוא הביס באופן מכריע את פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי בנולה, אך לא הצליח למנוע מאחרים לבוא לעזרתו. הוא הובס בטרויה ב-1462 ובאיסקיה ב-1465. בשנת 1466, הקטלונים בחרו באביו כמלך אראגון, והוא הוכתר כנסיך גירונה ויורש העצר. הוא נסע לקטלוניה כדי להדגיש את טענות המשפחה, אבל מת, כביכול ברעל, בברצלונה.
משפחתו
בשנת 1444, הוא התחתן עם מארי דה בורבון, בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ואגנס מבורגון, דוכסית בורבון (ונכדתו של ז'אן חסר הפחד, ואחיינית של פיליפ הטוב, שניהם דוכסי בורגונדי ואויבים ובני ברית לאביה). חוזה הנישואין נחתם באפריל 1437, אולם הטקס התקיים בסביבות 1444 כשהיא הייתה מבוגרת יותר ותוכל לסיים את הנישואין. למארי וז'אן נולדו הילדים הבאים:
לז'אן היו גם כמה ילדים לא חוקיים:
משרד החינוך
משרד החינוך הוא אחד ממשרדי הממשלה בישראל. המשרד אחראי על מערכת החינוך בישראל, כלומר גנים, בתי ספר, השכלה גבוהה וחינוך בלתי פורמלי.
כן, היה אמון על כלל הפעילות התרבותית בישראל כגון: קולנוע, תיאטרון, מוזיקה וכן על ענפי הספורט והעיסוק הספורטיבי בישראל. בתחום זה נכללו בין השאר תמיכה בספורטאים ישראלים וארגון השתתפות ישראלית באירועי ספורט בין-לאומיים כדוגמת האולימפיאדה. האחריות על תחומי התרבות והספורט הועברה למשרד התרבות והספורט.
הקמת המשרד והשנים הראשונות (1949–1960)
בממשלה הזמנית שהוקמה במאי 1948 לא הוקם משרד חינוך ולא נבחר שר חינוך. משרד החינוך הוקם רק במרץ 1949 כהמשך של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי ובראשו הועמד זלמן שזר. המבנה הארגוני הראשוני של המשרד כלל את אגף התרבות ואגף החינוך. מערכת החינוך בעת הקמת המדינה הייתה חצי פרטית, כאשר רובם הגדול של בתי הספר השתייכו לאחד מארבעה זרמי חינוך: זרם העובדים, זרם כללי, זרם דתי והחינוך העצמאי של אגודת ישראל. בשנת 1949 נחקק ביוזמת משרד החינוך חוק לימוד חובה, שחייב תלמידים ללמוד אך ורק בבתי ספר מוכרים. עם קליטת העלייה ההמונית, הקים משרד החינוך בתי ספר משלו במחנות העולים ובמעברות ואסר על הקמת בתי ספר מתחרים. גורמים דתיים טענו שבמקרים רבים בתי ספר אלו אינם מאפשרים לתלמידים ללמוד תורה לפי רצונם, מודחים כנגד שמירת המצוות ואף נשמעו האשמות חמורות יותר, למשל שבמעברות מסוימות חויבו התלמידים לגזוז את פאותיהם. האשמות אלו גרמו למשבר חריף בממשלה ולהקמת ועדת חקירה (ועדת פרומקין). הוועדה אישרה את ההאשמות באופן חלקי והביאה להתפטרות של מספר בכירים במשרד החינוך.
בשנת 1953, הוביל משרד החינוך בראשות פרופ' בן-ציון דינור לחקיקת חוק חינוך ממלכתי, שהלאים את בתי הספר של שלושת הזרמים איחד את בתי הספר של זרם העובדים והזרם הכללי למערכת החינוך הממלכתית והפך את בתי הספר של הזרם הדתי למערכת החינוך הממלכתי-דתי.
1960–1977
בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך בישראל ב-1961 נמצא שיעור אנאלפביתיות גבוה ועל כן הוצא לפועל "המבצע לביעור הבערות" במסגרתו נעשתה השלמת השכלה למבוגרים, בתחום השפה, הקריאה והכתיבה. באמצע שנות ה-70 היוזמה הוחלפה בתוכנית תהיל"ה.
1977–2006
בשנות ה-90 ולאחריהן היו מספר שביתות מורים, לדוגמה שביתת ארגון המורים ב-2008. בעקבות השביתות נחתמו מספר הסכמי השכר והוצעו לפועל מספר רפורמות כדוגמת רפורמת עוז לתמורה. כן הושקה רפורמה בשם אופק חדש המבוססת על דו"ח ועדת דוברת.
ב-2003 הושקה התוכנית 100 מושגי יסוד אשר בוטלה ב-2006.
מאז 2006
במסגרת הקמת ממשלת ישראל ה-31 הופרדו תיקי התרבות והספורט מתיק החינוך, והועברו למשרד המדע והטכנולוגיה. לתפקיד שרת החינוך בממשלה זו מונתה פרופ' יולי תמיר, וכשר המדע, הטכנולוגיה, התרבות והספורט כיהן אופיר פינס. גם בממשלה ה-32 נשמרה ההפרדה בין החינוך לבין התרבות והספורט. לתפקיד שר החינוך מונה גדעון סער, ותחומי התרבות והספורט הופרדו למשרד עצמאי בראשותה של לימור לבנת, מחוץ למשרד המדע. בממשלה ה-33 שי פירון כיהן כשר החינוך ולימור לבנת המשיכה לכהן כשרת התרבות והספורט, ובממשלה ה-34 נפתלי בנט כיהן כשר החינוך ומירי רגב מכהנת כשרת התרבות והספורט. בעקבות אי הצלחה להקים ממשלה לאחר הבחירות באפריל 2019 וקיום בחירות חדשות בספטמבר 2019, פוטר נפתלי בנט ובמקומו מונה רפי פרץ לשר החינוך בממשלה הזמנית.
עם השבעת הממשלה ה-35 מונה יואב גלנט לתפקיד שר החינוך, כאשר במקביל תחום ההשכלה הגבוהה פוצל ממשרד החינוך והועבר למשרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה בראשותו עמד זאב אלקין עד התפטרותו והצטרפותו למפלגת תקווה חדשה.
במהלך כהונת הממשלה ה-36 השרה יפעת שאשא-ביטון קידמה רפורמה לפיה יבוטלו בחינות הבגרות החיצוניות במקצועות הספרות, תנ"ך ואזרחות ויוחלפו בעבודת מחקר מסכמת והערכות פנימיות בית ספריות. עם כניסתו של יואב קיש לתפקיד שר החינוך במסגרת הממשלה ה-37, ביטל קיש את הרפורמה.
מדיניות ויוזמות בשנות ה-2000
משרד החינוך היה המשרד הראשון בישראל ומשרד החינוך הראשון בעולם שהפעיל מערכת מחשוב ענן לבתי הספר.
בתשע"א גובשה תוכנית התקשוב הלאומית במטרה לקדם פדגוגיה ולמידה בבתי הספר תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת והטמעתן בתוכנית הלימודים.
פעילות ארגונים בבתי ספר
בשנים 2013–2014 קידם משרד החינוך את הסדרת הפעילות של גורמים חיצוניים בתוך בתי הספר הממלכתיים, בשיח בין המשרד, השלטון המקומי, נציגי הורים, המגזר העסקי וגורמים פילנתרופיים, במסגרת מה שכונה "השולחן העגול הבינמגזרי במשרד החינוך". במסגרת ההסדרה גיבש המשרד מאגר של תוכניות חיצוניות שלהן שותפות כלשהי עם נציג ממטה משרד החינוך.
ב-2019 הוגשה עתירה מצד ארגוני יהדות פלורליסטית נגד משרד החינוך בשל נוהל המפחית בעשרות אלפי שקלים את התמיכה בפעילות ארגונים אלה בבתי ספר. באפריל 2021 פסל בג"ץ את הנוהל המדובר, ואף הדגיש את החשיבות ליישום עקרונות דו"ח ועדת שנהר להוראת היהדות בחינוך הממלכתי. בנובמבר 2021 פורסם כי משרד החינוך אינו מיישם את פסיקת בג"ץ וכי הפגיעה באותם הארגונים נמשכת.
תקציב משרד החינוך
בשנת 2016 היה תקציב משרד החינוך 50.9 מיליארד שקל, כש-70% ממנו מיועד לתשלום שכר של עובדי הוראה. בתקציב המדינה לשנת 2019 הפך תקציב המשרד לשני בגודלו מבין משרדי הממשלה, אחרי משרד הביטחון. בשנת 2022, לראשונה נהיה המשרד בעל התקציב הגדול ביותר מבין משרדי הממשלה, תקציבו לשנה זו עמד על כ70 מיליארד שקלים והיווה כ-14.9% מכלל תקציב המדינה.
הנהלת המשרד
יחידות המשרד כוללות:
המדען הראשי
משרת המדען הראשי במשרד החינוך אוישה לראשונה בשנת 1974 על ידי פרופ' עוזר שילד. המדען הראשי עוסק בעיצוב מדיניות המחקר בתחום החינוך, קביעת קריטריונים להקצאת משאבים למחקר, קביעת עדיפויות מחקר בתחומי החינוך השונים ויצירת מסגרות ונהלים מתאימים לביצוע יעיל של מחקרים והפצת ממצאיהם. בנוסף אמון על שילוב ידע ומדע בשירות המדיניות, סיוע בקביעת מדיניות ובקבלת החלטות על בסיס ידע מדעי, איתור בעיות אשר לצורך טיפולן ראוי להסתייע בידע מדעי וקביעת המדיניות בנוגע לפעולות ההערכה של מדיניות המשרד ותוכניותיו.
למשרת המדען ממונה בדרך כלל איש אקדמיה בכיר מתחום מדעי והערכת החינוך, בין המדענים הראשיים של משרד החינוך היו פרופ' פרלה נשר מבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, פרופ' יוסף באשי, פרופ' זמירה מברך מבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, פרופ' דוד נבו מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ופרופ' סידני שטראוס מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 הועסק ד"ר גבי אביטל במסגרת תקופת ניסיון ופוטר ב-2010 על ידי שר החינוך, גדעון סער.
מאוקטובר 2013 עד 2016 כיהן בתפקיד פרופ' עמי וולנסקי מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. החליף אותו ד"ר איתי אשר שנפטר בספטמבר 2019 בעודו מכהן.
המזכירות הפדגוגית
המזכירות הפדגוגית היא הסמכות העליונה במשרד החינוך בכל הנושאים הפדגוגיים של מערכת החינוך והזרוע להתוויית המדיניות הפדגוגית של המשרד.
פעילות המזכירות הפדגוגית: תכנון פדגוגי, סיוע לשר ולהנהלת המשרד בעיצוב המדיניות הפדגוגית, גיבוש מדיניות הוראת המקצועות ודרכי ההערכה, עידוד והפעלת ניסויים ויוזמות המשמשים כתשומה לגיבוש מדיניות כללית. מקצועות הלימוד הנלמדים במערכת החינוך מגני הילדים ועד המכללות להכשרת מורים, נמצאים תחת אחריותה של המזכירות הפדגוגית ועומדים בלב פעילותה.
בין העומדים בראשות המזכירות הפדגוגית היו פרופ' יעקב כץ, פרופ' ענת זוהר, ד"ר צבי צמרת, פרופ' עפרה מייזלס, ד״ר ניר מיכאלי, ד״ר משה ויינשטוק. בראש המזכירות הפדגוגית עומדת החל מחודש אוגוסט 2018, ד"ר מירי שליסל.
מינהלים
משרד החינוך מחולק למגוון מינהלים האחראיים על תחומים שונים:
מינהל חברה ונוער
מינהל חברה ונוער אחראי על החינוך החברתי–ערכי של כלל תלמידי מדינת ישראל לאור מטרות החינוך (חוק חינוך 2000).
מינהל חברה ונוער מתמחה בפיתוח מיומנויות חברתיות, חיזוק החינוך לערכים, טיפוח החשיבה וההתנהגות המוסרית, חינוך למעורבות, לסולידריות ולאחריות חברתית.
אלה מהווים את ליבת התפיסה החינוכית של כל תחומי העשייה של המינהל, ומהם נגזרים התכנים, העקרונות המנחים ומסגרות הפעולה כאחד בעתות שגרה וחירום.
המינהל למדע ולטכנולוגיה
יחידה מקצועית העוסקת בשלושה תחומים מרכזיים: חינוך למדעים, חינוך לטכנולוגיה וחינוך ליישומי מחשב בחינוך. שלושת התחומים משולבים באופן אינטגרטיבי האחד בשני במטרה להצמיח בוגרים של מערכת החינוך, שיהיו בעלי ידע ומיומנויות הנדרשות לשילוב בחברה, בתעשייה ובמחקר בעידן הידע.
במסגרת פעילויות המינהל, מתקיימות קייטנות קיץ דיגיטליות לתלמידים ברחבי ישראל החל מכיתות ד'. הקייטנות מועברות על ידי מורים מוסמכים, באמצעות למידה מרחוק.
מרכזי הדרכה
משרד החינוך מפעיל מספר מרכזי הדרכה ברמה הארצית
חוק מקורות אנרגיה
בשנת 1989 חוקקה הכנסת את חוק מקורות האנרגיה, אשר נועד לשמור על הסדר בניצול מקורות אנרגיה בהתאם לצורכי המשק השונים, כדי להשתמש בהם ביעילות ובחיסכון ולפתור את בעיית השימוש המופרז והלא יעיל במקורות אנרגיה.
היסטורית החוק
בישראל היה שימוש מופרז באנרגיה שמכשירים חשמליים צרכו, כך שיותר אנרגיה התבזבזה והיה צורך בכמות אנרגיה רבה יותר, מה שהעלה את המחירים.
במדינות מתקדמות אחרות המכשירים החשמליים ניצלו את האנרגיה בכמות קטנה יותר והיו יעילים יותר מבחינת צריכת אנרגיה, מה שגרם לבעיות ביבוא מכשירי חשמל שונים מישראל (שלא היו יעילים אנרגטית).
מדינות יבאו לישראל מכשירים חשמליים לא יעילים ברמת צריכת האנרגיה שלהן, דבר הגרם לעלויות הגבוהות במשק האנרגיה בישראל.
על מנת לחסוך באנרגיה ומקורותיה ולהזיל את עלויות היבוא מישראל והעלויות לצרכנים, בשנת 1989 נחקק חוק מקורות אנרגיה על ידי הממשלה, שר האנרגיה והתשתיות.
החוק מגדיר את צריכת האנרגיה למכשירים חשמליים ביתיים וקובע שאסור למכור או לייבא מכשירים חשמליים שלא נבדקו ואושרו על פי תקנות החוק. המפר את החוק יקבל קנס.
החוק עבר מספר שינויים לאורך השנים
בשנת 2004 פורסמו תקנות חדשות המגדירות את הדרישות לשימוש באנרגיה של מזגנים, מקררים ומקפיאים. בשנת 2009 פרסם משרד התשתיות הלאומיות תקנות לצריכת אנרגיה מרבית וסימון עבור מדיחי כלים, מכונות כביסה, מייבשי כביסה ותנורי אפייה.
תמצית החוק
חוק מקורות אנרגיה לא מאפשר ייבוא וייצור מכשירים חשמליים לא יעילים אנרגטית בישראל. העובר על החוק יקבל קנס.
דן יהב
דן יהב (נולד ב-1939) הוא גאוגרף וחוקר ארץ ישראל.
ביוגרפיה
בוגר בית הספר "בית החינוך המאוחד לילדי עובדים" בתל אביב. עבד כנער בסדנאות ובמסגריות והשלים לימודי בגרות אקסטרנית. בוגר ומוסמך אוניברסיטת תל אביב, בחוג לגאוגרפיה. וכן השלים לימודי בוגר בחוגים לסוציולוגיה ולמזרח התיכון. השלים תואר שלישי בבית הספר למדעי היהדות שבאוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל בנח"ל בשנים 1958 עד 1961.
היה מורה ומחנך כל שנות עבודתו וגם ניהל את גימנסיית 'סוקולוב-לאור'. הוא הורה בסמינר הקיבוצים, ובחוג לגאוגרפיה ובביה"ס לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בצד מאמריו המדעיים הרבים פרסם גם תגובות רבות בעיתונות העברית.
ספריו ומחקריו הרבים שופכים אור על מרכיבים חשובים בנוף התרבותי המקומי. המחקר הישראלי המקיף ביותר אשר דן בעיר יפו נערך על ידי יהב והוצא לאור ב-2004 כספר תחת השם "יפו כלת הים, מעיר ראשה לשכונות עוני - דגם לאי-שוויון מרחבי".
חיים אישיים
דן יהב נשוי לרחל ואב לשלוש בנות.
נפתלי נאמן
יצחק נפתלי נאמן (1928 – 27 באפריל 1986) היה סופר ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה
יליד שכונת מאה שערים, ירושלים, דור חמישי למשפחתו בעיר. אביו היה המלחין יהושע נאמן, בעל תפילה ומומחה למוזיקה ליטורגית יהודית. בילדותו בילה שעות רבות בספריית "בני ברית" ומצעירותו הקדיש עצמו לעולם הספרים.
נאמן הצטרף לארגון "ההגנה", וב-1946 נעצר בידי הבריטים ונכלא במחנה המעצר בלטרון. במלחמת העצמאות שירת בחטיבה הירושלמית, ולאחר שחרורו מצה"ל למד כלכלה באוניברסיטה העברית. ב-1962 גויס על ידי משרד החינוך להקים בעיירה מעלות בית ספר יהודי ערבי דו-שנתי. ב-1965 התמנה למנהל מחלקת החינוך בעיירה.
נאמן ניסה להיכנס לחיים הפוליטיים והקים רשימה עצמאית לראשות מועצת מעלות ב-1966, אך נכשל בבחירות וחזר לכתיבה ולחינוך. כל חייו התעניין במיסטיקה יהודית ולמד בעצמו קבלה לעומקה.
נפטר בגיל 58, לאחר מחלה קצרה וקשה. פועלו לא היה מוכר לציבור הקוראים, ואף נדחה על ידי הביקורת והאקדמיה. עם זאת, זכה להכרה והצלחה יחסית בסצנת התיאטרון של לונדון, שם פעל כמחזאי ובמאי במשך מספר שנים.
ספריו
נאמן זכה לפרסם בחייו כחצי תריסר ספרים:
ג'ין שין
ג'ין-שין-דו אקופרסורה היא שיטה טיפולית אלטרנטיבית המבוססת על תורת רפואה סינית, ומשתמשת בלחיצה קלה על נקודות לאורך ה"מרידיאנים" - מושג ברפואה הסינית המתייחס לרשת של "ערוצי אנרגיה" החוצה את גוף האדם; אין כל ראיה מדעית לקיומם של ערוצים אלה, וממילא לא לתועלת שבלחיצה עליהם. הג'ין שין משלב בתוכו את הרפואה הסינית (דיקור סיני, שיאצו), טיפול במגע (מאסג'ים למיניהם), וטיפול "אנרגטי" (הילינג, רייקי). השיטה פותחה בשנות ה - 70 על ידי Iona Marsaa Teeguarden
קירסיר
קירסירים (בצרפתית: Cuirassier, "לובשי קיראס") היו פרשים כבדים שהיו נפוצים במספר צבאות אירופה מסוף המאה ה-16 עד סוף המאה ה-19.
ג'ין שין
הטיפול
הטיפול כולו אורך כשעה, הכוללת שיחה, אבחון וטיפול. הטיפול מתבצע על מיטה טיפולית, כאשר המטופל שוכב על גבו בלבוש מלא. המטפל מניח את ידיו על שתיים או שלוש נקודות בו זמנית, תוך כדי ריכוז ו"העברת אנרגיות" מתאימות.
קירסיר
קירסירים נחשבו לפרשים כבדים ושירתו בהם החיילים הגבוהים והחזקים בצבא, שגם סוסיהם היו בין הטובים בצבא. בשדה הקרב, הקירסירים נועדו לשבור מערכי אויב גדולים והם נלחמו בשורות צפופות בדומה לפרשים כבדים מחילות אחרים. בהדרגה ממחצית המאה ה-19 חשיבותם בשדה הקרב פחתה עם עליית הדיוק וכוח האש של כלי הנשק, אך בדומה לסוגי יחידות אחרים, צבאות רבים שימרו את הכינוי "קירסירים" במספר יחידות וסגנון הלבוש הייחודי השתמר אף הוא למטרות ייצוגיות ולטקסים.
היסטוריה
השימוש המתועד הראשון בקירסירים היה באוסטריה אצל מקסימיליאן הראשון שגייס גדודים בני 100 חיילים בשנת 1484 לשורות צבאו. הצרפתים אימצו את הקירסירים בשנת 1666 וב-1705 מספר הגדודים של הקירסירים באימפריה האוסטרית הגיע לעשרים. בעקבות הצלחתם בקרבות, גם המדינות האחרות גייסו כוחות קירסירים משל עצמן.
ג'ין שין
השיטה
הג'ין שין משתמש בכ 60 נקודות (מתוך כ-600 נקודות הקיימות, כביכול בגוף) לאורך כל 12 "המרידיאנים הרגילים" ו8 "הערוצים המיוחדים". בחירת נקודות הטיפול נעשית על ידי המטפל בהתאם לתלונת המטופל, ועקרונות חמשת היסודות (אדמה, אש, עץ, מים, מתכת).
קירסיר
היסטוריה
במהלך המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הקירסירים היו נפוצים ברוב צבאות אירופה והופיעו לסירוגין לבושי שריון חזה או בלעדיו, במלחמות הנפוליאוניות קירסירים היו הפרשים הכבדים של הצבאות השונים, ובתפקיד זה שימשו לניפוץ מערכי החי"ר של האויב. בקרב ווטרלו, קירסירים צרפתים הם שביצעו את ההסתערות הכושלת במרכז שדה הקרב בפיקודו של מישל נה, אשר האמין שחיל הרגלים הבריטי נסוג והוא מפוזר. אלא שהבריטים יצרו ריבועים וההסתערות נשברה ונכשלה במחיר גבוה לצד הצרפתי.
עם התגברות כוח האש, הקירסירים התפתחו בסוף המאה ה-19 לסוגי פרשים אחרים, היות שלא היה עוד טעם בלבישת שריון מתכת כבד.
איוואן טריצ'קובסקי
איוואן טריצ'קובסקי (נולד ב-18 באפריל 1987 בסקופיה, מקדוניה הצפונית) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בא.א.ק. לרנקה.
קריירת מועדונים
אחרי ששיחק בוארדאר סקופיה וברבוטניצ'קי עבר בשנת להכוכב האדום בלגרד. בקיץ הושאל לאנוסיס נאון פראלימני לעונה אחת שם הוא הבקיע 8 שערים ב-29 הופעות, מאזן שהרשים את מאמן אפואל ניקוסיה ובמאי  עבר לאפואל ניקוסיה. בעונתו הראשונה זכה עם המועדון באליפות, ובקיץ העפיל עם המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-28 בספטמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופית בתיקו 1-1 נגד שחטאר דונצק בדונבס ארנה. טריצ'קובסקי אף הבקיע בדו-קרב בעיטות עונשין מ-11 מטרים נגד אולימפיק ליון במסגרת שמינית הגמר, והבקיע את הפנדל האחרון לזכות אפואל שבסיום ההתמודדות הפתיע רבים והעפילה לראשונה בתולדותיה לרבע הגמר.
ביוני עבר לקלאב ברוז' תמורת 1.2 מיליון אירו. ב-20 ביולי 2013 הושאל לואסלנד-בוורן עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק טריצ'קובסקי בכל נבחרות מקדוניה הצפונית הצעירות. בפברואר זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, אך הוא שוחרר עקב פציעה. ב-29 במאי 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-3 נגד.
מעוגלות התנועות
מעוגלוּת תנועות היא מידת המעוגלות של השפתיים בעת הגיית התנועה. בעת הגיית תנועות מעוגלות מתבצע כיווץ של השפתיים ליצירת פתח עגול ואילו בעת הגיית תנועות בלתי מעוגלות השפתיים מצויות במצב רפוי.
ברוב השפות תנועות קדמיות נוטות להיות בלתי מעוגלות בעוד שתנועות אחוריות נוטות להיות מעוגלות. למרות זאת, בשפות כמו גרמנית, וצרפתית ישנה הבחנה בין תנועות מעוגלות לבלתי מעוגלות באותם מיקום וגובה.
קיימות שתי דרכים ליצירת תנועות מעוגלות: באמצעות החצנת השפתיים ובאמצעות הפנמת השפתיים. הפנמת השפתיים בעת הפקת תנועה מעוגלת מאפיינת בדרך כלל תנועות קדמיות מעוגלות ואילו החצנת השפתיים בעת הפקת תנועה מעוגלת מאפיינת בדרך כלל תנועות אחוריות מעוגלות.
צאריצינו
צאריצינו (ברוסית: Царицыно) היא שמורה ומוזיאון במוסקבה שנוסדה בשנת 1984 בפארק בעל אותו השם.
בצאריצינו ישנו מוזיאון להיסטוריה ולארכיטקטורה, פארק עם יער סמוך, מוזיאון לאמנות ומפל של בריכות צאריצינו. בפארק מספר ביתנים, פרגולות, שדירות עצים, מערות מלאכותיות, גשרים דקורטיביים, ובית תפילה אורתודוקסי רוסי בשם "מקור חיים". צאריצינו ממוקם בין הנפות צאריצינו, ביריוליובו המזרחית, דרום אורחובו-בוריסובו וצפון אורחובו-בוריסובו.
בני אפרת
בני אפרת (נולד ב-1936) הוא פסל ישראלי. נולד בביירות, לבנון ועלה לישראל בשנת 1947. גדל והתחנך בקיבוץ יגור. בשנים 1959–1961 למד במכון אבני תחת יחזקאל שטרייכמן. הציג בגלריות ובמוזיאונים בתל אביב ובירושלים. ב-1965 עזב את ישראל ונסע ללונדון.
ביוגרפיה
אפרת למד בבית ספר לאמנות סנט מרטין (St. Martin) בין השנים 1966–1967. יצירתו ורעיונותיו השפיעו על אמנים ישראלים חשובים (יהושע נוישטיין, מיכאל גיטלין, בוקי שוורץ ועוד). עבודותיו היו מבוססות על אחדותם המוחלטת של התוכן והצורה ועל הצורך בביטוי מושלם של המסר אך ורק באמצעות תכונותיו הייחודיות של המדיום המעביר אותו. "קונקרטי הוא לימוד העובדות כפי שהן ושימוש בתכונות של העובדות הללו בצורה מסוימת בגלל מה שהן" אמר אפרת.
אפרת חי בלונדון עד 1977 והציג מיצגים מורכבים, בהם צייר על גבי תמונות מסרט בזמן שהסרט מוקרן. לקראת סוף שנות השבעים עבר לניו יורק וביסס את מעמדו בה. בין היתר, הציג תערוכת יחיד של סרטים ומיצבי וידאו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית. עבודותיו נכללו בספרו של "פוסט-מינימליזם אל מקסימליזם". בתחילת שנות השמונים עבר לפריז ולאחר שלוש שנים עבר לאמסטרדם, ומשם לאנטוורפן בניסיון להתנתק ממרכזי האמנות הגדולים. בשנת 2002 חזר לארץ והיום הוא מתגורר באזור. ב-2018 זכה אפרת בפרס שרת התרבות על מפעל חיים.
אידאולוגיה אמנותית
אפרת מיצב את עצמו כאמן מושגי מינימליסטי היוצר באופן רב תחומי. תכניו האנטי ממסדיים השתלבו עם נטייתו לפעול מהשוליים כלפי פנים. כך עשה יחד עם קבוצת האמנים 10+ באמצע שנות השישים, שהייתה אלטרנטיבה אוונגרדית להגמוניה של הקבוצה "אופקים חדשים". לקראת סוף שנות השישים בעודו סטודנט בלונדון נחשף אל הערך "אמנות מושגית", מאז פועל באופן מושגי על יצירותיו. בתחילת שנות השמונים עזב אפרת פעם נוספת את ביתו בניו יורק והגיע לפריז, שם התחיל לנסח רטוריקה חדשה, עם תודעה אידאולוגית-אקולוגית. אפרת הקים מייצבים המבטאים את יכולתיו הרב תחומיות ותפיסתו הקונספטואלית תוך שילוב בעלי חיים, מסכים, מצלמות, וחומרים דינמיים, שהוצגו ברחבי העולם. תכניו המייצבים שילבו לא רק את יכולתיו אלא גם את נטיות לבו ואת מקורות חייו, כך שילב בין עולם החי לנושאים מקראים. ביצירותיו מבטא את אחריות האנושות למצב יחד עם חוסר האונים אל מול העצמה שלה. בשנת 1982, החל אפרת לתארך את עבודותיו בספירה לאחור משנת 2030 שנת מותו המשוערת בגיל 94 ואילך. עיסוקו המובהק ביום שלאחר מותו הצפוי מתחבר לגישתו למקום בני האדם על כדור הארץ כבני חלוף אך כאלה המותירים צלקות.
אררט אקספרס 2054
מייצב אמנות דינמי בו מצעד של סוסים נטולי רוכב, משני צידי האוכף תלויים מכשירי טלוויזיה על גבי המרקע סרטוני וידאו בנושאים שונים כמו הגירה, פליטים והישרדות. "העבודות מציגות את כל הרוע שבגינו צועד העולם אל גורלו", אומר אפרת. ב-1985 הוצג בליון שבצרפת בשם "אררט אקספרס 2034", ב-1995 ביוהנסבורג. 2010 הגיע לביאנלה בהרצליה בשם "אררט אקספרס 2054".
ריח בראשית
חלל שלם נצבע באדום. על קירותיו הוצגו ציורי ענק של זברות עם פסים אדומים במקום שחורים. מסגרות דומיננטיות תחמו את התמונות ועל גבן ציטוטים מסיפורי הבריאה המקראי. את החלל מילא אפרת בניחוח עשב קצוץ, אותו פיתחו בשבילו במעבדת בשמים צרפתית להשלמת חוויה מעורבת חושים. המיצב הוצג בביאנלה בפראג ובחלקו הוצג גם בגלריה קונטמפורר ב-2011.
עדכון אביב 2035
דמויי פורטרטים עצמיים של אפרת מוצגים בתוך מערכת של כלובים, שיחד יוצרים מבנה רעוע של חיי האמן. אפרת הציב תצלומים של מקומות שונים - הירח, ניו יורק, מדבר, והמון חרדי בכותל, כשידו מתערבת ונוגעת בקצה הצילום, כמו מעידה - הייתי שם או עסקתי בזה. בפרויקט זה ניכרת נטייתו של האומן להתייחסות אל מקומו בעולם בכלל ובעולם האמנות בפרט.
באמצע שנות ה-70 החל לבצע מיצגים בליווי סרט כשהאמן מצייר על גבי תמונות הסרט המוקרנות על לוח.
בשנת 1976 אפרת עבר לניו יורק שם הציג תערוכת יחיד של סרטים ומיצבי וידאו במוזיאון ויטני.
בתחילת שנות השמונים עבר לפריז שם החל לעסוק ביצירות עם תודעה אידאולוגית-אקולוגית ושם גם החל לתארך את יצירותיו משנת 2030 (שנת מותו המשוערת בגיל 94) ואילך. לאחר שלוש שנים עבר לאמסטרדם ומשם לאנטוורפן. נכון ל-2022 הוא מתגורר בישראל.
הפיגוע בקו 78
הפיגוע בקו 78 (ידוע גם כ"הפיגוע בתלפיות") היה פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש ב-13 באוקטובר 2015, ובמסגרתו שני מחבלים חמושים ברובה וסכין עלו על אוטובוס בירושלים והחלו לדקור ולתקוף את הנוסעים.
הפיגוע
ב-13 באוקטובר 2015 שני המחבלים: אליאן, ובלאל אבו גנאם הגיעו באופנוע מג'בל מוכאבר שבה התגררו לשכונת תלפיות מזרח הסמוכה, ולאחר מכן עלו לאוטובוס כשכלי הנשק חבויים בתוך בגדיהם. הם המתינו באוטובוס עד שנוסעים נוספים עלו, ואז החלו בהתקפה.
בלאל אבו גנאם ירה בנוסעים ואילו אליאן דקרה אותם. לאחר שלגנאם נגמרו הכדורים הוא החל לחנוק נוסעים.
כוחות הביטחון שהגיעו למקום במהירות חיסלו את אליאן ואילו בלאל שרד, הורשע, ונידון לשלושה מאסרי עולם.
בתיהם של גנאם ואליאן, נהרסו.
קורבנות
בפיגוע נרצחו 3 בני אדם. מותם של שניים מהם נקבע בזירה: חיים חביב בן ה-78, ואלון גובברג בן ה-51. בנוסף, גבר בן 76 בשם ריצ'רד לייקין נפצע אנושות לאחר שנורה בראשו ונדקר בחזהו, ומת מפצעיו שבועיים לאחר מכן, ב-27 באוקטובר.
בנוסף נפצעו בפיגוע כ-15 אזרחים.
תגובות
לאחר הפיגוע, הועלו על ידי הפלסטינים סרטונים המתדרכים היטב כיצד לדקור בצורה מדויקת אזרחים ישראלים.
לדברי מיכה אבני, בנו של ריצ'רד לייקין, הפוסטים כללו:
גל רוחב
גל רוחב (או גל רוחבי), הוא גל שהמשרעת שלו מאונכת לכיוון ההתקדמות. זאת להבדיל מגל אורך שהמשרעת שלו מקבילה לכיוון ההתקדמות.
סוגים של גלי רוחב
גלים אלקטרומגנטיים הם גלי רוחב, אשר כוללים בין היתר גלי מיקרו, גלי רדיו, אור וקרינת חום, קרני רנטגן וקרינת גמא.
ניתן גם ליצור גל רוחב במיתר (כמו חוט, חבל או קפיץ), על ידי הנעת אחד הקצוות בכיוון האנכי.
פגיעת אבן במאגר מים יוצרת גלי רוחב, הנראים כמעגלים קונצנטריים שמרכזם הוא מקום פגיעת האבן במים.
גלים סייסמיים שניוניים גם הם גלי רוחב.
קיטוב
בפיזיקה, קִיטוּב הוא תכונה של גלי רוחב במרחב תלת-ממדי.
גל הוא פונקציה של המרחב שמשתנה בזמן כך שערכיה נשמרים בנקודות שנעות בכיוון כלשהו במהירות קבועה. אם הגל הוא של וקטור, כלומר של גודל בעל כיוון, כיוון זה (הנקרא קיטוב הגל) נדרש על מנת לתאר את הגל בנוסף לכיוון התפשטות הגל. למשל, גל במיתר הוא תנודה של המיתר שמתקדמת לאורכו, וקיטוב הגל הוא הכיוון שבו מתנודד המיתר. כיוון זה בגל רוחב מאונך לכיוון ההתקדמות של הגל. באופטיקה, הקיטוב של גל אלקטרומגנטי (ובמיוחד של אור) הוא כיוון וקטור השדה החשמלי.
העולם הוא שטוח
העולם הוא שטוח הוא ספרו של העיתונאי והפובליציסט האמריקני תומאס פרידמן שפורסם בשנת 2005, ועוסק בתופעת הגלובליזציה. בספרו סוקר פרידמן את הגורמים ש"שיטחו" את העולם ואת האירועים והתהליכים הגלובליים והדינמיים שמעצבים את חיינו. הוא עוסק בתמורות הכלכליות, הפוליטיות, החברתיות והטכנולוגיות שהובילו לפתיחת השווקים הסיניים וההודיים, להסכמי הסחר העולמיים והשוק החופשי, לשימוש באינטרנט ובתכנות קוד פתוח, למיקור חוץ (אאוטסורסינג) ולמגמות עדכניות של ניהול ידע ולהשפעותיהן על החינוך, התרבות, המדע ועוד. לדבריו, הרשת מאפשרת למשתמשים, קבוצות ויחידים בכל העולם לשתף פעולה, להתחרות זה בזה ולסחור זה עם זה, ללא מגבלת זמן או מרחק.
תקציר הספר
ספרו של פרידמן מחולק לחמישה פרקים. בפרק הראשון, איך השתטח העולם, המחבר סוקר שלושה עידנים חשובים של גלובליזציה, הראשון מ-1492 ועד סביבות 1800. עידן זה צמצם את העולם והכוח שהניע את תהליך האינטגרציה היה העוצמה. בעידן הראשון מדינות וממשלות בהשראת הדת או האימפריאליזם עמדו בחוד החנית, הפילו חומות ותרמו לאינטגרציה גלובלית. העידן השני נמשך מ-1800 ועד ל-2000 תוך קטיעות של תקופות קצרות. הכוח המניע היו חברות בינלאומיות וטכנולוגיות אשר הביאו לכלכלה גלובלית אמיתית ולהתבססות שוק גלובלי. השינוי בשלב זה התאפשר הודות לפריצות הדרך בתחום החומרה העידן השלישי החל לערך בשנת 2000 והוא שלב התעצמותם של יחידים והוא התאפשר מפריצות הדרך בתחום התוכנה ההופכים את כולנו לשכנים קרובים.
בהמשך הפרק הוא מתאר כיצד "השתטח" העולם. פרידמן מונה את עשרת הגורמים לשיטוח העולם, הראשונה היא נפילת חומות ברלין וקריסת ברית המועצות. הגורם השני הוא הנפקת נטסקייפ שהפכה את האינטרנט לידידותי למשתמש. המשטח השלישי על פי פרידמן הוא יצרתן של תוכנות זרימת עבודה שהביאו להיווצרות פלטפורמת עבודה אוניברסלית במערכות המחשוב. הכוח הרבעי בהשטחת העולם הוא התפתחות קהילות עצמאיות ושיתופיות כגון יצירת קוד פתוח באינטרנט אשר הופכת את הרשת לחינמית ופתוחה לכל. משטח מספר חמש הוא מיקור החוץ של העבודה ברמה גבוהה לארצות בהם כוח העבודה הוא הזול והיעיל ביותר. גורם שישי המעורב בשיטוח העולם הוא העברת המשרות הכלל עולמית. משטח מספר שבע הוא בניית שרשרת אספקה גלובלית אשר לוקחת את הטוב ביותר מכל המקומות באופן מהיר ויעיל. משטח שמיני הוא מיקור פנים בתוך הארצות המפותחות והשלטת שיטות טכנולוגיות טובות ומהירות יותר. משטח מספר תשע מנועי החיפוש האינטרסנטים אשר מוצאים את הכוח משומרי הידע ומביאים את הידע להישג ידם של כולם. הגורם המשטח האחרון שפרידמן מונה הוא הפיכת המידע והחומרה למימד דיגיטלי נגיש ובר העברה ממחשב למחשב בכל מקום בעולם בלחיצת כפתור.
התלכדות הגורמים המשטחים מביאה לסדר עולמי חדש ושונה בו אין מנצלים ומנוצלים אלא מי שמבין את העולם החדש ומתיישר לפיו ייהנה ממנו ומי שלא יישאר מאחור. בפרק השני, אמריקה והעולם השטוח, מנסה הסופר להסביר את השפעת העולם השטוח על הכלכלה והחברה האמריקאית ומעלה שלוש סוגיות אשר חייבות לבוא בחשבון בסדר העולמי החדש. ראשית פער הכמות של ארצות העולם המתפתח במהנדסים ומדענים על החברה האמריקאית. שנית, פער השאפתנות של הארצות המתפתחות על הארצות השבעות ושלישית, הפער בחינוך שהארצות המתפתחות פותחות על הארצות המערביות בתחומי המדע והתוכנה.
בפרק השלישי, מדינות מתפתחות והעולם השטוח, מציג פרידמן את השתלבותם של מדינות שונות במערכת העולמית. לטענתו מדינות חסרות משאבים טבעיים מיטיבות להשתלב כיוון שהן מוציאת את המיטב מההון האנושי שלהן ובכך באות לידי יתרון תחרותי על מדינות אחרות. התרבות המקומית גם כן מוצגת כגורם היכול לסייע בעולם החדש ובתרבויות בהם יש דגש על חינוך וקידמה יש השתלבות מוצלחת יותר במערכת בגלובלית. תרבויות מסתגרות תידרסנה ואנשיהן יושארו מאחור.
הפרק הרבעי, חברות והעולם השטוח, בוחן את דרך התמודדותם של חברות מסחריות עם המצב החדש. חברות אשר אימצו את הכללים הבאים משתלבות בהצלחה בעולם הגלובלי החדש. הכלל הראשון הוא, השתטח יחד עם העולם, אל תבנה סביבך חומות. כלל שני הוא לחברה קטנה לשחק כמו חברה גדולה ולנצל כל הזדמנות. כלל שלישי הוא לחברה גדולה ללמוד להיות קטנים ולאפשר ללקוחות להיות גדולים. כלל רבעי הוא לשתף פעולה בתוך הארגון ובין ארגונים שונים. כלל חמש הוא להיות פתוחים וגלויים כלפי הלקוחות. כלל שישי הוא להשתמש במיקור חוץ לגדול ולא על מנת להתכווץ. כלל שבע טוען כי מיקור חוץ היא לא מילה גסה ומיועד גם לאידיאליסטים.
בפרק החמישי, גאופוליטיקה והעולם השטוח, טוען המחבר כי תועלת עצומה תצמח לעולם כולו משיתוף פעולה בין העולם השטוח וחלקי העולם שטרם השתטחו. פתרונות למחלות ורעב אשר נבנים בידי תאגידים שטוחים יעזרו לכולם. המחבר מזהה את האסלאם הקיצוני כזה שפוחד מתהליך הגלובליזציה ומגדיר את הנפט כקללת העולם הערבי אשר משאיר אותו מאחור בעוד העולם הגלובלי מתקדם.
גלובליזציה
פרידמן מחלק את הזמן המודרני לשלוש קבוצות זמן כפי שהן מתייחסות לנושא הגלובליזציה. כל פרק זמן כזה מכונה עידן הגלובליזציה 1.0, 2.0, 3.0, כפי שממספרים מהדורות של תוכנות מחשב:
הכוח הכלכלי החדש
פרידמן מצטט בספר את שירלי אן ג`קסון שהייתה נשיאת האגודה האמריקאית לקידום המדע ואחר כך נשיאת מכון רנסלר לתחומי הפוליטכניקה. היא אומרת שאמריקה עוברת משבר שקט הכולל שחיקה בתשתית המדעית וההנדסית, תשתית שהייתה מקור החדשנות שגרם בעבר להתחדש ולעלות ברמת החיים. ארצות הברית הולידה את הכוחות הכלכליים-החדשניים כמו מיקרוסופט, גוגל, אינטל ואחרים אבל בשנים האחרונות מעבירות החברות האלה את הידע למרכזי פיתוח גלובאליים בכל העולם. וממקומות אלה ולא מארצות הברית יצמחו בעתיד התעשיות החדשניות בתהליך איטי אבל ניתן לצפייה.
מהאוניברסיטאות של סין ומהאוניברסיטאות של הודו יוצאים מספר הבוגרים הגדול בעולם. לא פלא שבשילוב טכנולוגיה מצד אחד והשכר הנמוך ביחס למשולם בארצות הברית, בוגרי אוניברסיטה אלה מפעילים מארצם מרכזי שרות רבים בנושאים מגוונים בשיטה של מיקור חוץ (outsourcing). פרידמן מציין כיצד השווקים ההודים בעלי האוכלוסייה הגדולה והזולה אך המיומנת המצליחה להשתלב מרחוק בעבודות רבות בארצות הברית באמצעות התקשורת, האינטרנט ותוכנות מיוחדות. העולם השטוח הוא מקום פעולה קל גם לטרוריסטים בינלאומיים. ארגוני טרור יכולים לתכנן ולבצע פיגועים המוניים. נפילת חומת ברלין שחררה רבים מעבר למסך הברזל מצד אחד ואילו הפגיעה במגדלי התאומים עלולה להקים חומות חדשות של פחד ושל שיתוק.
אירועים ששיטחו את העולם
לפי פרידמן, "השתטחות" העולם קשורה לפריצות דרך טכנולוגיות, בעיקר בתחום אמצעי התקשורת האלקטרונית, שתשתיותיהן הונחו במדינות רבות מסביב לגלובוס והביאו לצמצום המרחקים והפערים ביניהן. בעולם השטוח של פרידמן חברות ענק בינלאומיות מחזיקות רשתות אספקה חובקות עולם, רופאים הודים מנתחים צילומי רנטגן של חולים בארצות הברית ומנהלי חשבונות סינים והודיים מכינים להם את דוחות המס. פרידמן מביא בספרו אינספור דוגמאות. ראו כמה מהן במסגרת.
נפילת חומת ברלין ואסון התאומים
כציוני דרך מרכזיים בתהליך ההשתטחות מציין פרידמן שני אירועים מעצבים שתאריכיהם דומים: אירועים אלה מייצגים שתי צורות דמיון מנוגדות - הדמיון היצירתי של 9 בנובמבר (9.11.1989), והדמיון ההרסני של 11 בספטמבר (11.9.2001). אחד טוב ואחד רע. בראשון, 9 בנובמבר 1989, נפלה חומת ברלין והוציאה מיליוני אנשים לחופשי. אנשים החלו לדמיין עולם שבו האדם יהיה חופשי לממש את הפוטנציאל הגלום בו. בשני, 11 בספטמבר 2001, נפלו מגדלי התאומים ושיגרו את העולם לתקופה של טרור ופחד. הפיגוע הוכיח את עצמתה של קבוצת אנשים חדורי שנאה שתכננו בדמיונם רצח המוני והוציאו אותו לפועל. לפיכך, נוסף למאמץ שעלינו להקדיש להכשרת מדענים ומהנדסים שיאפשרו את המשך ההתפתחות הטכנולוגית, עלינו להיות מודעים לסכנות הטמונות בה ולהעלותן על סדר היום הציבורי.
ההתלכדות המשולשת
ההתלכדות המשולשת לפי תום פרידמן מורכבת משוק גלובלי, טכנולוגיית המידע ומיליארדים של משתתפים בכל העולם. בשוק הגלובלי הקשר של חברה בינלאומית למדינת הלאום איננו ברור. קיימת דילמת צרכן - עובד - תאגיד. שכר נמוך לעובד, מוצר הנמכר במחיר נמוך ורווח גבוה לחברה. בעולם השטוח לא יחסרו עבודות טובות לבעלי רעיונות ולאלה היודעים לנצלם. פועלים לעבודות פשוטות ולא מקצועיות יפגעו וכן מכירה של מוצרים פשוטים. העוגה הגלובלית גדלה ונעשית מורכבת יותר כך שלכל אחד יכול להיות חלק גדול יותר. לדעת פרידמן, החברה בארצות הברית החלה לשקוע בשנות התשעים וחדלה להתאמץ. פריחת הדוט קום הטעתה רבים לחשוב על התעשרות קלה. הגישה הזו הביאה עמה להתדרדרות ולשחיקה של התשתית המדעית המתמטית וההנדסית בארצות הברית. ארצות הברית כבר איננה מובילה ומנהיגה את העולם.
כדי לשמור על מקומה הטכנולוגי והכלכלי וכדי לא לאבד את המנהיגות פרידמן קורא למנהיגי ארצות הברית ליזום פרויקט טכנולוגי לאומי בתחום האנרגיה. פרויקט בסדר גודל של הטיסה לירח של שנות השישים. כדי לעמוד באתגרי העולם השטוח דרושה שאפתנות מגיל בית הספר וכל עובד צריך לשמור על כושר התעסוקה שלו על ידי כך שיהיה מומחה, מיוחד ובעל כושר הסתגלות. החברה כבר אינה יכולה להבטיח את כושר התעסוקה של העובד אלא רק את האפשרות לעזור לו לשמור על כושר התעסוקה על ידי לימוד, הסתגלות ומציאת דרך אישית מיוחדת.
ז'אק ווהן
ז'אק ווהן (באנגלית: Jacque Vaughn; נולד ב-11 בפברואר 1975) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר משמש כמאמן בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA. אימן בעבר את קבוצות ה-NBA אורלנדו מג'יק (2012–2015) וברוקלין נטס (2020).
לאורך 12 עונותיו כשחקן ב-NBA שיחק עבור 5 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 4.5 נקודות, 2.5 אסיסטים ו-1.3 ריבאונדים למשחק.