cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחל אליאור
היכלות זוטרתי
"היכלות זוטרתי" הוא שמו של טקסט מיסטי שירי שאליאור ההדירה בשנת 1982. הטקסט שייך לספרות ההיכלות והמרכבה, ספרות שנכתבה בתקופת המשנה והתלמוד בעברית קולחת ויפה. לא ברור מי הם המחברים, אך כותביו של המכלול הידוע כספרות ההיכלות מייחסים את חיבוריהם לרבי עקיבא ורבי ישמעאל, ולא ברור האם אלו רבי עקיבא ורבי ישמעאל הידועים או אחרים, אך ברור שהספרות מייחסת עצמה לשירת הקודש ולתפילת הקדושה.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
מאמרי ביקורת על יצירתה:
ג'ון זורן
ג'ון זורן (באנגלית: John Zorn; נולד ב-2 בספטמבר 1953, בקווינס, ניו יורק) הוא מלחין אוונגרד, מפיק מוזיקלי, וסקסופוניסט יהודי-אמריקאי. הוא משתייך לזרם הנגנים הפוסטמודרניים. המוזיקה שלו מושפעת מזרמים שונים במוזיקה, כגון: מוזיקה יהודית מקורית, מטאל, מוזיקת רעש, "הזרם השלישי" ומוזיקה אלקטרונית.
זורן הוא בעל סגנון נגינה מקורי למדי, אשר רבים רואים בו צעקני ומלא כעס. הוא מביע בנגינתו את אומנות הרגע והאמירה האישית לגבי המוזיקה שלו, אותה הוא מכנה "מוזיקה רדיקלית יהודית". הרכביו הבולטים הם Naked City ,Electric Masada ו-Painkiller.
זורן שיתף פעולה עם הסקסופוניסט הישראלי דניאל זמיר ויחדיו הפיקו שלושה אלבומים על שמו של דניאל זמיר, בחברת התקליטים הפרטית של ג'ון זורן הנקראת צדי"ק רקורדס. אחד הפרויקטים הגדולים ביותר שג'ון זורן הקליט הוא סדרה של 10 אלבומים הנכללים תחת הכותרת "מצדה", בהם מנוגנים קטעים שנכתבו על ידי ג'ון זורן בעלי השפעה עמוקה של מוזיקה יהודית וכליזמרים, בעיבודים המזכירים מוזיקת ג'אז.
רולס-רויס פנטום 7
רולס-רויס פנטום 7 (באנגלית: Rolls-Royce Phantom VII) היא מכונית סלון יוקרתית, מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס אשר יוצרה בין השנים 2003–2017 בבריטניה.
הדגם זכה במספר תחרויות רכב בקטגוריית מכוניות פאר-על. נמכר בעיקר בארצות הברית, בנסיכויות המפרץ הפרסי ומעט פחות באירופה, בשנת 2017 הופסק הייצור.
==תצורות==
==מאפיינים==
ניסן מאיר זק"ש
הרב ניסן מאיר פייביל זק"ש (1924–1975) היה רבן של שכונות שערי חסד ורחביה בירושלים. זוכה פרס הרב קוק לשנת ה'תשכ"ג על ספרי מחקר ועזר תורניים, ופרס ירושלים לספרות תורנית לשנת ה'תשכ"ז.
ביוגרפיה
ניסן מאיר פייביל נולד בשנת תרפ"ד (1924), לרב מרדכי יהודה לייב זק"ש (רבה של שכונת זיכרון משה בירושלים) ולרוחמה חיה בריינה בת הרב יעקב משה חרל"פ ראש ישיבת מרכז הרב. למד בצעירותו בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים, לאחר מכן כשמונה שנים בישיבת חברון.
השתלם כמה שנים בישיבת "בית זבול", בתקופה זו זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת תשי"ג, ובישיבת "אהל תורה" בירושלים.
בזמן חידוש ההתיישבות היהודית בחברון, עם הרצון לייסד בחברון ישיבה (ישיבת ניר לאחר מכן), פנה הרב משה לוינגר לרב זק"ש וביקש ממנו להעביר בה שיעורים באופן קבוע, ואכן הרב זק"ש היה מגיע מספר פעמים בשבוע להעביר שיעורים בישיבה, בעוד אשתו הרבנית אהובה משמשת אוזן קשבת ודמות סמכותית תורנית עבור נשות היישוב היהודי בחברון.
כמה שנים שימש כראש ישיבת "משכן ישראל" וה"מתיבתא לנוער".
בתשט"ו (1955) נתמנה לרבה של רחביה "שערי חסד", במקומו של סבו, הרב חרל"פ.
רבי ניסן מאיר נפטר בכ"ז כסלו ה'תשל"ו (1975), כשהוא בן 52 שנים.
משפחתו
נישא לבת דודתו - הרבנית אהובה בת הרב חיים זבולון חרל"פ רבה של ראשון לציון.
לבני הזוג נולדו ששה ילדים (כיום חיים ארבעה מתוכם, לאחר פטירת שנים מתוך האחים - הרבנים יחיאל ויעקב משה):
חיבוריו
ועוד חיבורים שנמצאים בכתב יד עד היום הזה.
ספרים שההדיר
שנים רבות התמסר לההדיר כתבי יד מגדולי הראשונים. והוציא למעלה מעשרים ספרים – הכוללים הערות, ביאורים וציוני מקורות. ספרים אלו יצאו בהוצאות הספרים: מוסד הרב קוק, מכון הארי פישל, יד הרב הרצוג ועוד. כן ערך והביא לדפוס את ספרי "מי מרום" של סבו הרב יעקב משה חרל"פ, וספרי רבי צבי מיכל שפירא – "ציץ הקודש". התקין בשביל "מוסד הרב קוק", במהדורה חדשה, את הלכות רב אלפסי, לפי דפוס קושטא עם הערות וציון מקורות. בעבודתו היה קשור עם מכון הארי פישל, עם מוסד "השכל" שליד "ישיבת חברון" ועם מפעל "מעין החכמה". בשנת תשכ"ג הוענק לו פרס הרב קוק על כך שההדיר את התוספות רי"ד.
בין הספרים שיצאו לאור בההדרתו:
פאבל האס
פאבל האס (צ'כית: Pavel Haas; נולד ב-21 ביוני 1899 בברנו, נרצח ב-17 באוקטובר 1944 באושוויץ) היה מלחין יהודי צ'כוסלובקי.
חייו
נולד בברנו, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום בצ'כיה, לאולגה לבית אפשטיין מאודסה ולזיקמונד האס שהיה סנדלר. בגיל 14 החל ללמוד מוזיקה באופן רשמי. מגיל 20 למד הלחנה בקונסרבטוריון אצל יאן קונץ ווילם פטרז'לקה  במשך שנתיים, ובהמשך השתלם שנתיים נוספות אצל לאוש יאנאצ'ק.
במהלך 20 השנים הבאות חיבר האס מעל 50 יצירות, אך מהן הוא מספר ורשם רק 18 שעברו את מסננת הביקורת העצמית המחמירה שלו. בשנים שעבד בעסק של אביו, כתב יצירות מוזיקליות מכל הסוגים, כולל יצירות סימפוניות וכוראליות, לידר, מוזיקה קאמרית, מוזיקה לסרטים ולתיאטרון ואת האופרה "השרלטן".
האס נשלח למחנה הריכוז טרזיינשטט, לשם נשלחו גם המוזיקאים גדעון קליין וויקטור אולמן. בשנת 1941 ואחר לאושוויץ, שם נרצח. הסימפוניה הגדולה שלו נשארה בלתי גמורה עד 1994, כאשר תוזמרה על ידי זדנק צוהאר בסגנונו של האס. במחנה טרזיינשטט חיבר יצירה בעברית בשם "אל ספוד" למקהלת גברים (1942) וארבעה שירים סיניים טראגיים לקול באס. המנצח קארל אנצ'רל, שהיה עמו במחנה, שיחזר את יצירתו "תרגיל למיתרים": מחלקים מקוטעים.
במוזיקה של האס, ששורשיה נעוצים בתרבות הבוהמית והמוראבית, מופיעים מדי פעם גוונים של ניגונים עבריים. משמונה יצירות, לפחות, שחיבר בתקופת שהייתו במחנות הריכוז לא נותר למעשה דבר.
יוסף פיין
יוסף פיין (1903 – 15 במאי 1949) היה איש ההתיישבות העובדת בצפון ארץ ישראל, מפקד בכיר ב"הגנה" וחבר קיבוץ דגניה א'.
תולדותיו
יוסף פיין נולד במטולה כבן חמישי להוריו. הוריו היו אנשי העלייה הראשונה ומייסדי המושבה, שחינכו את 11 ילדיהם ברוח מורשת החלוציות שלהם. יוסף הנער ספג עם תושביה את החורבן והגירוש בתקופת מאורעות תל-חי. לאחר שנות נדודים ביישובים ואתרים בארץ, בין השאר במושבה מגדל, הצטרף כחבר לקיבוץ דגניה א', ושם הקים את משפחתו.
פאבל האס
החייאת יצירתו של האס
בשנים האחרונות נעשו מאמצים רבים להחייאת יצירתו. המלחין והמנצח מיכאל וולפה שקד על השלמת יצירותיו ועל גילוין מחדש. ובית טרזין הקדיש כמה מפגשים למלחין וליצירתו. יצירותיו נחקרו על ידי המוזיקולוג הישראלי דוד ריד בלוך. ב-2012, נערך קונצרט מיצירותיו של האס בבית טרזין בגבעת חיים איחוד לסיום שבוע סדנה על יצירותיו. בקונצרט נוגנו מיצירותיו על ידי רביעיית מיתרים של בוגרי האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, והושרו משיריו בפיהם של זמרים וזמרות מהאקדמיה.
מוראט החמישי
מוראט החמישי (בטורקית: V. Murat; בטורקית עות'מאנית: مراد خامس, 21 בספטמבר 1840 – 29 באוגוסט 1904) היה הסולטאן ה-33 של האימפריה העות'מאנית, ששלט בין 30 במאי ל-31 באוגוסט 1876.
יוסף פיין
תולדותיו
אחיו הבכור, צבי פיין, היה ממייסדי נהלל; האח יהודה פיין, ממייסדי המושב נחלת יהודה (כיום חלק מראשון לציון); האח הרביעי, אפרים פיין, ממייסדי המושבות שוני (כיום בנימינה), גבעת עדה; הלל פיין, ממקימי קיבוץ יפעת.
מוראט החמישי
ביוגרפיה
מוראט נולד ב-21 בספטמבר 1840, והיה בנו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון.
יוסף פיין
תולדותיו
פיין השתתף ברכישת קרקעות מערבים ברחבי הגליל. הוא לקח חלק בניהול והקמת יישובי חומה ומגדל, ובכלל זה היה ממייסדי חניתה וה"מוכתר" שלה. בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה ממייסדי "גדוד הצפון" – אחד מעשרת הגדודים האזוריים של משטרת היישובים העבריים בחסות השלטונות הבריטיים. פיין יצר תשתית של מודיעין עבור "ההגנה", וארגן הבאת יהודים והעפלה דרך גבולות הצפון של ארץ ישראל המנדטורית.בשנות מלחמת העולם השנייה, משנת 1940, היה פיין מפקד בכיר בארגון "ההגנה" בפעילותה בלבנון וסוריה. "ההגנה" נרתמה לכך, בעקבות פניית מנהלת המבצעים המיוחדים (SOE) של ממשלת בריטניה אל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית; יחד עם טוביה ארזי הקים פיין רשת תעמולה, מודיעין, חבלה והמרדה אשר פעלה בקרב האוכלוסייה המקומית, ערבים ויהודים, כנגד גרמניה הנאצית ובעד בריטניה ו"צרפת החופשית" בהנהגת שארל דה גול. ארזי ואנשי "הגנה" נוספים נתפסו ונכלאו, כאשר פיין המשיך את פעילות הרשת מן הארץ. לאחר מלחמת העצמאות התמנה למפקח על הרכוש הנטוש. במאי 1949 נפצע בתאונת ירי מפליטת כדור מרובה ציד, ונפטר מפצעיו לאחר מספר ימים. על קברו נכתב כי נספה בתאונת עבודה.
מוראט החמישי
ביוגרפיה
מוראט הפך לסולטאן לאחר שדודו, אבדילאזיז, הודח מן התפקיד. הוא שלט במשך 93 ימים בלבד, לפני שהודח בטענה שהוא לוקה בנפשו. במהלך תקופה זו נכשל בניסיונו להנהיג חוקה, ויחסי האימפריה עם רוסיה של אלכסנדר השני התדרדרו לסף מלחמה (שאף פרצה שנה לאחר מכן).
יוסף פיין
תולדותיו
אחד משלושת בניו הוא מוטי הוד, שהיה מפקד חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים.
טאלר
טאלר או תאלר הוא מטבע כסף אירופי היסטורי.
שמו של המטבע Thaler או Taler בלועזית, נגזר מהסיומת של Joachimsthaler, מטבע של העיר הבוהמית יואכימסטאל (Joachimsthal, כיום יאכימוב Jáchymov), שהופץ משנת 1518. מילולית פירושו "של העמק", מהמילה הגרמנית "Thal", שפירושה "עמק".
גודל ומשקל המטבע השתנו במהלך השנים: הטאלר הטיפוסי שקל 28-29 גרמים וקוטרו היה 34-41 מילימטרים. במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 הופקו טאלרים רבים על ידי הישויות המדיניות השונות שהיו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. הטאלרים שהופקו בהולנד נקראו leeuwendaler ואלה שהופקו בארצות סקנדינביה daler.
ב-30 ביולי 1748 קבעה מריה תרזה תקן מחייב לטאלר לפי הפירוט הבא: קוטר 39.5 מילימטרים, עובי 2.5 מילימטרים, משקל כולל 28.0668 גרמים ומשקל הכסף במטבע 23.389 גרמים. ב-21 בספטמבר 1753, בוועידה מוניטרית שזומנה על ידי מריה תרזה ומקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה, נקבע שמידות ומשקלות הטאלר, כפי שצוינו לעיל, יהיו מחייבים בכל רחבי האימפריה ובוואריה ובכך הפך הטאלר למטבע בינלאומי בעל ערך יציב.
משנת 1780 הופקו טאלרים רבים עם דיוקנה של מריה תרזה לצורכי המסחר האירופאי עם המזרח התיכון. טאלרים אלה כונו "טאלרים לבנטיניים". לאחר מותה של מריה תרזה ב-29 בנובמבר 1780, הוחלט להמשיך להפיק את הטאלרים ללא שינוי, כולל השנה המוטבעת שלא שונתה מכאן ואילך.
הטאלר נשאר בשימוש כמטבע במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 באתיופיה.
מטבעות לאומיים ששמם הושפע מהטאלר
במהלך המאה ה-18 הובא הטאלר לצפון אמריקה על ידי מתיישבים שהגיעו ממרכז אירופה והדולר האמריקאי נקבע כערך זהה לטאלר.
הטאלר ההולנדי הקרוי leeuwendaler נשא על אחד מפניו דמות של אריה. המטבע היה פופולרי מאוד בנסיכויות הדנובה ובחצי האי הבלקני ומכאן נגזר שמו של המטבע הרומני, לאו (leu - אריה) וגם המטבע הבולגרי, לב והמטבע האלבני לק.
מאוחר יותר נקרא הטאלר ההולנדי בשם "דאלדר" (daalder), והיה בשימוש עד שהחליף אותו הגילדן ההולנדי; אבל השם נותר בשימוש במשמעות של "גולדן וחצי". כמו כן, המטבע בן 2.5 גולדן כונה רייקסדאלדר (Rijksdaalder), כלומר דאלדר ממלכתי. כינוי זה היה בשימוש עד שהוחלף הגולדן באירו.
המטבע הסלובני עד סוף 2007 נקרא טולר. באתיופיה, בה המטבע טאלר היה הילך חוקי, הופקו שטרות עם השם טאלר.
מפרץ גיברלטר
מפרץ גיברלטר (באנגלית Bay of Gibraltar; בספרדית Bahía de Algeciras), הוא מפרץ השוכן בקצהו המערבי של הים התיכון בדרומו של חצי האי האיברי.
גאוגרפיה
צידו המזרחי של המפרץ תחום על ידי חצי האי של הטריטוריה הבריטית גיברלטר ואילו מצפון וממערב על ידי ספרד. אורכו של המפרץ הוא כ-10 ק"מ ורוחבו כ-8 ק"מ, והוא מכסה שטח של כ-75 קמ"ר. צורתו כשל פרסה, והוא נפתח בצידו הדרומי אל קצהו המזרחי של מצר גיברלטר. עומקם המרבי של מימי המפרץ הוא כ-400 מטר.
היסטוריה
מיקומו האסטרטגי של המפרץ, סמוך למצר גיברלטר המשמש ככניסה אל הים התיכון וכגוף מים צר המפריד בין יבשות אירופה ואפריקה, הפכו אותו למוקד של מאבקים צבאיים ופוליטיים לאורך השנים. במקום נערכו קרב גיברלטר ב-1607, בין הרפובליקה ההולנדית לספרד וקרב מפרץ אלחסירס ב-1801 בין בריטניה לספרד וצרפת. במלחמת העולם השנייה היה המפרץ זירת לוחמה ימית ואיטליה הפאשיסטית שגרה כוחות טורפדו מאויש מאלחסירס, אשר חצו את גוף המים אל גיברלטר בניסיון להטביע ספינות בריטיות. האזור היה גם לזירת לוחמה אווירית.
באמצע המאה ה-20 התעורר סכסוך מתמשך בין בריטניה לבין ספרד על השליטה בגיברלטר, וכפועל יוצא מכך גם על מימי המפרץ. הספרדים טוענים כי השליטה הבריטית במימי המפרץ מוגבלת לשטח קטן סביב נמל גיברלטר, בעוד שהבריטים מצידם טוענים לרצועת מים טריטוריאליים ברוחב של 3 מיל ימי המגיעה עד למרכזו של המפרץ.
יישוב וכלכלה
חופיו של המפרץ מיושבים בצפיפות על ידי היישובים הספרדים אלחסירס (Algeciras), לוס בריוס (Los Barrios), סאן רוקה (San Roque) ולה לינאה דה לה קונספסיון (La Línea de la Concepción), וכן על ידי המושבה גיברלטר. שני מגדלורים ניצבים משני צידי הכניסה למפרץ - האחד בכף אירופה שבגיברלטר, והאחר בפונטה קרנרו (Punta Carnero) ליד אלחסירס.
באלחסירס ובגיברלטר פועלים שני נמלים גדולים, ובראשון נערכות פעולות רחבות היקף של ייבוש מים והפיכתם ליבשה (Isla Verde, איסלה ורדה - "האי הירוק"). גם מסלול הטיסה של נמל התעופה גיברלטר משתרע בחלקו על קרקע שיובשה ממימי המפרץ. עוד פועלים לאורך חופיו של המפרץ מספר מעגנים קטנים יותר.
בחלקו הספרדי של החוף התפתח מרכז לתעשייה כבדה שכולל, בין היתר, תעשייה פטרוכימית ובתי זיקוק ותעשיית פלדה. בשל מיקומו של המפרץ על קו הספנות שמוביל מהים התיכון אל האוקיינוס האטלנטי, הפכו הן נמל גיברלטר והן נמל אלחסירס למרכזי תדלוק חשובים לאוניות. מכלול הסיבות האלה הביא לכך שבמימי המפרץ יש תנועה ערה של ספינות משא ושל מכליות נפט, ולכך שמימיו מזוהמים. למרות זאת המפרץ היה ונותר אזור רבייה חשוב של מספר מינים של דולפינים, ומספר מיני לווייתנאים פוקדים אותו.
חוות התנינים בחמת גדר
חוות התנינים בחמת גדר היא חוות תנינאים המשמשת גם כפינת חי, גן חיות, ומרכז שימור, הנמצאת בחמת גדר, ומאכלסת כ-120 תנינאים בגילאים שונים. החווה נחשבת כחוות התנינאים הגדולה ביותר במזרח התיכון.
היסטוריה
החווה הוקמה בשנת 1981, ובהתחלה, היו בה כ-120 אליגטורים אמריקנים שהובאו מפלורידה, ומאוחר יותר הובאו לחווה גם תניני יאור מאפריקה וקיימנים מאמריקה הדרומית. בשנת 1996 הובאו מהודו שני מינים נוספים: הגאביאל ותנין הים. בשנת 2007 אכלסה החווה כ-200 תנינאים בגילאים שונים.
בחוות התנינים התקיים בעבר מופע "קרב תנין באדם". בעקבות תביעה שהגישה עמותת "תנו לחיות לחיות" כנגד החברה המפעילה את אתר חמת גדר, פסק בית המשפט העליון בערעור כי המופע נוגד את הוראותיו של חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), ומהווה התעללות אסורה לפי סעיף 2(א) לחוק, ולכן יש להפסיקו. פסק הדין, אותו כתב השופט מישאל חשין, הוא ההלכה המחייבת עד היום בכל הנוגע לפרשנות עבירת ההתעללות בבעלי חיים בדין הישראלי.
בעקבות משבר הקורונה בישראל בשנים 2020 ו-2021 הושבת האתר לתקופה ארוכה, ונכנס לבעיות כלכליות בעקבותן החליטו מנהלי האתר למכור חלק מחיות החווה ופינת החי, כולל חלק מהתנינים והאליגטורים, לגני חיות וחוות ייעודיות.
הבריכות הפתוחות
המתחם העיקרי מורכב ממספר בריכות מגודרות המופרדות ביניהם ומעליהן גשר צף, לבטחת המבקרים. בחלק מהבריכות חיים תנינים ממין אחד ובאחרות הם מעורבים. לצד בריכת האליגטורים ישנה עמדת טיפול בה מתקיים מופע האכלה. הבריכות והדשא מסביב מתאימים לתנאי מחייתם של התנינאים והם נעים בהן בחופשיות. בכמה בריכות ישנם תנינים צעירים המופרדים מהבוגרים, שעלולים לטרוף אותם.
כיום מאכלסת החווה כ-120 תנינים מהמינים: אליגטור אמריקני, תנין היאור וגאביאל הודי. בעבר היו גם תנין ים וקיימנים.
פינת החי
בפינת החי ישנם חיות אחרות שחלקם נועדו לליטוף כמו חיות מחמד. ביניהם:
האמת שלי
"האמת שלי" הוא עמותה של לוחמי צה"ל במילואים שהוקמה במאי 2015. הארגון מציג עדויות גלויות של חיילים וחיילות במילואים שבהן החיילים מספרים על חוויות אישיות משירותם הצבאי, באופן המתאר את צה"ל הפועל בסיטואציות מורכבות וקשות.
פעילות הארגון כוללת:
היסטוריה
כעשרה חודשים לאחר מבצע "צוק איתן" ברצועת עזה פרסם ארגון "שוברים שתיקה" דו"ח בשם "כך לחמנו בעזה 2014". מקימי "האמת שלי" חשו כי הדו"ח מציג את פעילות חיילי צה"ל בצורה מעוותת, נטולת הקשר וחד צדדית באופן קיצוני. כאות מחאה, עשרות קצינים וחיילים החלו באופן ספונטני לפרסם בעמודי פייסבוק שלהם את חוויותיהם מהלחימה ברצועת עזה, המתארות את פעולות חיילי צה"ל כמוסריות. את הפוסט הראשון כתב אביחי שורשן, לוחם גולני במילואים ופעיל רשת. את התיאורים האישיים חתמו החיילים תחת ההאשטג #האמת_שלי, שלימים הפך לשם הארגון. מספר קצינים ומפקדים במילואים הבינו כי ישנו חוסר אמיתי בארגון אזרחי המדבר בשם חיילי צה"ל ומציג את אופן פעולתם. הם החליטו לאחד את המחאה תחת ארגון בשם "האמת שלי" שמטרתו לחנך על חיילי צה"ל ועל הערכים שלאורם הם פועלים בארץ ובעולם.
בעקבות מימון תערוכה של ארגון "שוברים שתיקה" בידי ממשלת שווייץ בציריך במאי 2015, יזמו מקימי הארגון הפגנה של חיילי מילואים מול שגרירות שווייץ בתל אביב. "בזמן שאנשי 'שוברים שתיקה' עולים על טיסות בדרכם לעוד מסע הכפשה ודה לגיטימציה ללוחמי צה"ל סביב העולם, נצא אנו להגן על כבודם של לוחמינו ונעשה כל שביכולתינו לעצור את המימון הממשלתי אותו מקבלים שוברים שתיקה מממשלת שווייץ" נכתב בעמוד הרשמי לקראת ההפגנה.
ביוני 2015 הוזמן אחד ממייסדי הארגון, סרן במילואים מתן כצמן, לדבר בפני תת-ועדה לזכויות אדם באיחוד האירופי לבדיקת אירועי המבצע הצבאי צוק איתן והעיד על ההתנהלות של חיילי צה"ל. בפאנל השתתפה גם דוברת מטעם ארגון "שוברים שתיקה", דנה גולן. "ראיתי את הרס המלחמה" ציין כצמן והבהיר לנוכחים כי צה"ל פעל באופן הומני ככל שניתן. "במו עיניי ראיתי איך לפני כל ירי הפצנו כרוזים, שלחנו הודעות טקסט, שיגרנו פצצות דמה. אנחנו בחרנו לוותר על אלמנט ההפתעה". כמו כן טען כצמן כי "יש מדיניות אחת בצה"ל והיא ברורה לכל חייל... המדיניות היא לנהוג באופן ההומני ביותר כדי להגן על חייהם של פלסטינים חפים מפשע. כל אמירה שאני או כל חייל אחר מתנהגים באופן שונה, זו הונאה. זה פשוט לא נכון".
ביוני 2015 השתתפו חברי הארגון במהלך שיזם חבר הכנסת מטעם הליכוד יואב קיש, בו חברי הכנסת מסיעות המחנה הציוני, יש עתיד, כולנו, הליכוד, ש"ס וישראל ביתנו הקריאו במסגרת "נאומים בני דקה" 20 עדויות של לוחמים החברים ב'האמת שלי' שבהן מודגשת מוסריותו של צה"ל.
בתחילת 2016 השיקה העמותה קמפיין מימון המונים באתר הדסטרט כדי לגייס כסף למימון פרויקט העדויות שלה. הקמפיין עמד בהצלחה ביעד של 80,000 ₪ וגייס סכום של מעל 90,000 ₪.
בנובמבר 2018 ארגון "האמת שלי" אסף והקליט עדויות של לוחמי צה"ל ובפרט של צלפים שהוצבו להגן על גדר המערכת סביב רצועת עזה במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018). הצלפים העידו על מקרים רבים של מחבלים שהשתמשו בילדים כמגן אנושי, בהם מקרה בו מחבל ידה רימון יד כאשר הוא אוחז בילד.
בנוסף בנובמבר 2018, התפרסם הפרויקט Human shield. בפרויקט מוצגות עדויות של חיילי צה"ל המתארות את השימוש הפלסטיני באוכלוסיות אזרחיות כמגן אנושי בלחימה. פרויקט זה נועד לשמש כתשתית ראייתית כנגד הפלסטינים בזירת המשפט הבינלאומית.
פעילות איסוף העדויות
גרעין הפעילות של 'האמת שלי' הוא פרסום עדויות גלויות של חיילים במילואים. בעדויות מוצגות חוויות והתמודדויות מגוונות של חיילים משירותם הצבאי, מגזרות הלחימה השונות. מטרתו של הדו"ח, בין היתר, היא להציג את הדילמות המוסריות עמן מתמודדים חיילי צה"ל. צוות תחקירנים של הארגון בוחר חיילים אשר מצאו עצמם במהלך שירותם בצמתים המרכזיות של פעילות צה"ל. צוות התחקירנים מבצע תהליך של אימות והצלבת נתונים בעזרת עדי ראייה, חברים ליחידה הצבאית, פרסומים של דובר צה"ל, התקשורת הישראלית והזרה, ותמונות וסרטוני וידאו של החיילים עצמם מהשטח. לאחר כל ראיון, העדויות עוברות תמלול, תחקיר נוסף ואימות.
משחק הדיקטטור
המשחק
במשחק הדיקטטור, השחקן הראשון, "המציע", מחליט על חלוקה של שלל (למשל פרס כספי). השחקן השני, "המגיב", מקבל את שארית השלל שנשאר לאחר שהמציע לקח ממנו את חלקו. תפקיד המגיב הוא פסיבי לחלוטין (למגיב אין שום אסטרטגיה במשחק או השפעה על תוצאתו). כתוצאה מכך, משחק הדיקטטור איננו משחק באופן פורמלי (במובן בו משתמשת תורת המשחקים במונח משחק). על מנת שמשחק ייחשב משחק מבחינה פורמלית, התועלת של כל שחקן חייבת להיות תלויה בפעולות של שחקנים אחרים. מכיוון שהתועלת של השחקן המציע תלויה אך ורק בהחלטותיו שלו עצמו, המצב המתואר שייך יותר לקבלת החלטות מאשר לתורת המשחקים. למרות הגדרה פורמלית זו, משחק הדיקטטור מתועד בספרות של תורת המשחקים כמשחק מנוון. נעשה שימוש במשחק זה על מנת לבחון את מודל האדם הכלכלי של הפרט הבודד: אם פרטים היו דואגים אך ורק לטובתם הכלכלית האישית, מציעים (המשחקים כדיקטטורים) היו מקציבים את כל השלל לעצמם ולא היו נותנים דבר למגיב. תוצאות ניסוייות מראות כי פרטים בודדים לעיתים קרובות מקציבים כסף למגיב, ובכך מפחיתים את סכום הכסף שהם מקבלים בעצמם. מחקרים מראים כי תוצאות אלו אינן מקריות והן מרבות לחזור על עצמן: לדוגמה, Henrich ואחרים ערכו מחקר מקיף על פני תרבויות שונות בנושא וגילו כי מציעים אכן מקציבים סכום השונה מאפס מהשלל למגיב.
ניסויים אחרים מראים כי המשתתפים בניסוי מגלים רמה גבוהה של עקביות לאורך וריאציות שונות של משחק הדיקטטור בהן העלות של נתינה משתנה. השערה שעלתה בעקבות ניסויים אלו היא שההתנהגות במשחק הדיקטטור היא אכן אלטרואיזם ולא אי יכולת או כישלון במקסום רווח אישי. ניסויים אחרים הראו כי קיים קשר בין מעורבות פוליטית למשחק הדיקטטור, מכך ניתן ללמוד כי מעורבות פוליטית יכולה להוות סמן לדאגה לרווחתם של אחרים.
אתגור
מחברים שונים הציעו כי נתינה במשחק הדיקטטור לא מצביעה על רצון של הפרט למקסם את התועלת של סביבתו (אלטרואיזם). במקום זה הם משערים שהפרט מפיק תועלת שלילית מכך שהוא נתפס כחמדן על ידי אחרים, והוא מנסה להימנע מלהיתפס כחמדן על ידי עורך הניסוי. כמה ניסויים בוצעו כדי לבחון השערה זו, אך לא התקבלה מסקנה חד משמעית, אלא תוצאות מעורבות. ניסויים נוספים הבודקים מסקנות ניסוייות נערכו. בארדסלי ערך ניסויי שבו לפרטים ניתנה ההזדמנות לתת כסף, לא לתת כלום או לקחת כסף מהמגיב. רוב הנבדקים היו רחוקים מלהראות אלטרואיזם ולקחו את הכסף לעצמם. בהשוואה שנערכה בין משחק הלקיחה למשחק הדיקטטור הנערכים שניהם עם אותו שלל התחלתי, רוב האנשים שבחרו לתת למגיב חלק מהשלל במשחק הדיקטטור בחרו לקחת הכול לעצמם במשחק הלקיחה. Bardsley הציע שני פירושים לתוצאות אלו.
הראשון, יכול להיות שמבחר האפשרויות המוצגות מספקות רמזים שונים לנבדקים המשתתפים בניסוי לגבי מה מצופה מהם. "נבדקים יכולים לתפוס את משחק הדיקטטור כמשחק שהנושא שלו הוא נתינה, מאחר שהם יכולים או לא לעשות כלום או לתת, ולכן הם שואלים את עצמם כמה לתת. בעוד שמשחק הלקיחה יכול להיתפס כמשחק שהנושא שלו הוא לקיחה מסיבות אנלוגיות, ולכן הנבדק שואל את עצמו כמה לקחת". לפי פירוש זה נתינה במשחק הדיקטטור היא תגובה למאפיינים הנדרשים על ידי הניסוי.
שנית, ההתנהגות של הנבדקים יכולה להיות מושפעת על ידי סוג של אפקט הפללתי. מה שהנבדק מחשיב להתנהגות נאותה תלויה בתחום ההתנהגויות האפשרי. במשחק הלקיחה, מרחב ההתנהגויות כולל אלטרנטיבה גרועה יותר מאשר מרחב ההתנהגויות במשחק הדיקטטור. כתוצאה מכך, לתת פחות או לקחת יכולים להיתפס כנחמדים במידה שווה.
משחק אמון
משחק האמון מרחיב את משחק הדיקטטור על ידי כך שגודל השלל ההתחלתי שהדיקטטור מחליט באופן חד צדדי כיצד לחלקו בינו לבין המגיב, נקבע באופן חלקי על ידי מתנה ראשונית מהמגיב. הצעד הראשוני נעשה על ידי השותף למשחק של הדיקטטור, שעליו להחליט כמה מהשלל ההתחלתי שלו להפקיד בידיו של הדיקטטור (בתקווה לקבל חלק מזה חזרה). באופן טבעי, הוא מעודד לתת משהו לדיקטטור על ידי הגדרות המשחק שקובעות כי החלק שיקבל מהשלל שייתן יוכפל בפקטור מסוים. הניסוי מסתיים לעיתים נדירות בשיווי משקל תת-משחקי משוכלל בו "אין אמון". למעשה, מאמר שהתפרסם ב-2008 בכתב העת PNAS בו המשתתפים במשחק האמון היו תאומים זהים ותאומים לא זהים מצביע על כך שהבדלים בין אישיים בהתנהגות במשחק האמון הם מוסברים, לפחות בחלקם, על ידי רכיב תורשתי.
פאי (מאפה)
פאי (על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית: תַּמְלִיא) הוא מאפה העשוי מקלתית דקה ממולאת במילויים שונים, מלוחים או מתוקים, כגון בשר, דגים, ירקות, פירות, גבינה, קצפות, שוקולד, רפרפת, אגוזים ומרכיבים נוספים.
הכנה
הפאי יכול להיות לכלול שכבת בצק אחת, כלומר קלתית שעליה המילוי, או שתי שכבות בצק (העליונה מעט דקה יותר) שיוצרות כיסוי מלא או חלקי על המילוי. קלתית הפאי עשויה ברוב המקרים מבצק פריך או מבצק עלים.
לעיתים נאפית קלתית הפאי לפני הוספת המלית (אפייה עיוורת) כדי שתשמור על פריכותה ולא תהפוך רטובה תחת המילוי, או כדי למנוע מהמלית להיחרך או להתייבש בזמן שהבצק נאפה. לאחר האפייה העיוורת ממלאים את הקלתית במלית ואופים עוד אפייה קצרה (אם יש צורך באפיית המלית).
לרוב, יוגש פאי לשולחן כשאינו חתוך אלא בתוך תבנית, ולכן מקובל מאוד להכין פאי בתבניות זכוכית. צורת הגשה מוכרת של פאי מתוק היא פרוסת פאי קרה או חמה לצד גלידה - צורת הגשה זו מכונה בארצות הברית à la mode.
הערות שוליים
Мерза хьокхум Torto Pastel Pyragas
Ein feste Burg ist unser Gott, רי"ב 80
Ein feste Burg ist unser Gott (גרמנית: "מבצר איתן אלהינו") היא קנטטה דתית, כוראלית, מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה נכתבה במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום הרפורמציה החל ב-31 באוקטובר, ובוצעה לראשונה בין השנים 1735 – 1740.
היסטוריה
הפרקים הראשון, השני, החמישי והשמיני, הם כל ארבעת בתי המנון מאת לותר, והקנטטה נושאת כותרתו. ואילו הפרקים השלישי, הרביעי, השישי והשביעי חוברו על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck). ראשית סיפורה של רי"ב 80 בקנטטה האבודה – Alles was von Gott geboren, רי"ב 80a. עם זאת, ידוע כי גם הלברית לקנטטה זו חוברה על ידי סלומון פרנק. היא הולחנה עבור יום ראשון השלישי אחרי תחילת תקופת התענית ובוצעה לראשונה ב-15 במרץ 1715.
בין השנים 1728 – 1731 עיבד אותה באך לקנטטה רי"ב 80b במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום הרפורמציה. מקנטטה זו שרד רק קטע מהפרק הראשון, וגם מילותיו הן הבית הראשון של ההמנון הלותרני: . יחד עם העובדה שרי"ב 80b ורי"ב 80 נכתבו עבור אותו המועד, ניתן להסיק כי לברית השתיים משותפת אם לא זהה לחלוטין.
מבנה
הקנטטה כתובה לסופרן, אלט, טנור, בס, מקהלה, שני אבובים, שני אבובי ד'אמורה, שני אבובי ד'אקצ'ה, שני כינורות, ויולה, חטיבת הבס מחולקת לצ'לו ולויולונה אובליגטו ולעוגב בקונטינואו. מאוחר יותר הוסיף, ככל הנראה, וילהלם פרידמן בנו של באך תפקידים לשלש חצוצרות ולטימפני.
פרקי היצירה:
היבטים ביצירה
הקנטטה היא יצירה קוהרנטית, כשבארבעה משמונת פרקיה חוזר לחן הכוראל המסורתי כל פעם בשיבוץ אחר, במעין ווריאציות על נושא הכוראל, כל אחת בעלת אופי ייחודי לה, דוגמה לחופשיותו של באך וליצירתיות הבלתי נדלת בכתיבתו הפוליפונית. מאוחר יותר הוסיף, ככל הנראה, וילהלם פרידמן, תפקידים לשלש חצוצרות ולטימפני, ייתכן בזוכרו תהילת שתי הקנטטות האבודות שהיו המקור לקנטטה זו, אם מתוך צורך, רצון או תושייה אישית.
הכוראל הפותח כתוב בקונטרפונקט חופשי בצורה הנושאת אופי אלתורי של פנטזיה. הוא נפתח בשירת הזמרים לחן הכוראל המסורתי, עם ההרמוניה (כנהוג בכוראלים). בשזירת קולות הזמרים והכלים באך עושה שימוש בטכניקה המקובלת בהלחנת מוטטים. המנצח קרייג סמית' כתב.
הפרק השני נפתח בכלי הקשת באוניסונו, המנגנים מוטיב ריטורנלו עירני מעל קונטניאו, כליווי למשך האריה. מוטיב זה שואב מהכתיבה הפוליפונית של אופרות, ומסוגת הקונצ'רטו גרוסו, שתיהן בעלות נופך של המסורת האיטלקית. ניתן להזכיר את הקנטטה החילונית "אפולו ודפנה" מאת הנדל (HWV 122) העושה שימוש דומה במספר פרקים שלה במוטיבים קרובים ובטכניקה דומה. בתיבה התשיעית נכנס הבס ובתיבה העשירית, נוסף לאריה (או מעל האריה) לחן הכוראל המסורתי, מעט מקושט, בתפקידי הסופרן והאבוב. תפקיד זמר הבס שופע שימוש במליסמה (חילוף צלילים בהגיית הברה אחת) והוא קישוטי בעיקרו, לעומת תפקיד הסופרן הנוטה למתינות ובעל צלילים ארוכים יותר. הפרק מסתיים בדומה לאופן בו נפתח, כלי הקשת באוניסונו המוטיב העירני וקונטינאו בלבד.
האריה השנייה בקנטטה, חוזרת לסולם המז'ורי, והיא הפרק הראשון שאינו כתוב במשקל מרובע אלא בשתים-עשרה שמיניות (באופן מפתיע האריה הראשונה, על תפקיד כלי הקשת באחד חלקי שש-עשרה לא כתובה במשקל "מהיר"). האריה כתובה לסופרן ולקונטינואו בלבד, כשתפקיד הקונטינואו פותח בריטורנלו אליו מצטרף תפקיד הסופרן בחיקוי. בתיבה השביעית מופיע ביטוי מוזיקלי נוסף, כשתפקיד הסופרן שר במליסמה ארוכה ונפתלת, מוטיב שיחזור אך בכל פעם יסתים המשפט (פראזה) המוזיקלי להרמוניה שונה, לה ביטוי רגשי אחר.
הפרק החמישי הוא כוראל, הכתוב, בפעם הזו, במשקל שש שמיניות והוא פותח באוניסונו גורף, במעיין הקדמה מתונה, אז נפרדת נגינת האוניסונו והאבובים וכלי הקשת מנגנים לסירוגין סקוונצות עולות ויורדות באורך אחד חלקי שש-עשרה, כלומר מהר יותר, בעוד הקונטינאו ממשיך להתקדם במתינות. בתיבה השלש עשרה נכנס תפקיד המקהלה, השרה באופן חריג למדי באוניסונו, בדומה להקדמה התזמורתית. המקהלה שבה ושרה לחן הכוראל המסורתי שגם בפרק זה הוא אחד מהקולות העצמאיים.
הרצ'יטטיב השני כתוב לטנור, והוא מתחיל "יבש", מלווה בנקודות עוגב ומדי פעם תפקיד הטנור מקושט בקטע עצבני וזריז שלבסוף מ"עתיק" הקונטינואו, אז, בתיבה השתים עשרה במעבר הרמוני הפרק מתחלף לאריוזו ו"מואר" בשירה מנחמת, בדומה למוטיב העצבני ברצ'יטטיב שקודם לו, מופיעה מליסמה זריזה ששר הטנור וכשמסיים "מועתקת" על ידי הקונטינואו.
הדואט לאלט ולטנור, מתחיל בריטורנלו ובפשטות, בסוג של ריקוד מתון במשקל משולש. הכינור והאבוב ד'קאצ'ה מנגנים סולו כשהם פותחים הפרק בתבנית פוגאלית בשני קולות, עוברים ללוות זה את זה לסירוגין ולנגן בקונטרפונקט מקביל. עם התקדמות הפרק הדואט נארג לכדי מבנה מורכב בחמישה קולות.
הכוראל הקצר המסיים היצירה, שב ללחן המסורתי, בסולם בו נפתחה היצירה גם נחתמת.
ביצוע
בין ההקלטות השונות ליצירה ניתן לציין את אלו של פיטר יאן לסינק וקולגיום באך הולנד, של טון קופמן וסולני הבארוק אמסטרדם, של מסאקי סוזוקי וקולגיום באך יפן, של פיליפ הרווחה ולה שאפל רויאל וקולגיום חנט, ועוד רבות.
עוזנייה
עָזְנִיָּה הוא שם עממי לשני מיני עופות דורסים גדולים מאוד שניזונים בעיקר מנבלות של בעלי חיים. העוזנייה מזכירה מאוד את הנשר, קרוב משפחתה. השם המקראי – "עוזנייה", כפי שמתרגם ראב"ע: "כי מן העוז בא שמה" (כוחה הרב במקורה העצום, באמצעותו יכולה למשוך עגל).
השם עוזנייה מתאר שני מינים יחידים בסוגם עופות מתת-משפחת נשרי העולם הישן:
העוזנייה השחורה נחשבת לעוף הגדול ביותר במשפחת הנציים ובסדרת דורסי היום לאחר מיני הקונדוריים – נשרי העולם החדש.
יעקב זלדוביץ'
יעקב בוריסוביץ' זלדוביץ' (ברוסית: Яков Борисович Зельдович; 8 במרץ 1914 – 2 בדצמבר 1987) היה פיזיקאי סובייטי יהודי. זלדוביץ' היה מחשובי פרויקט פצצת האטום הסובייטית ופצצת המימן שלאחריה. הוא גילה גם תגליות חשובות בתחומי הספיחה, זרזים, גלי הלם, פיזיקת חלקיקים, פיזיקה גרעינית, אסטרופיזיקה וקוסמולוגיה.
קורות חיים
זלדוביץ' נולד במינסק, כיום בבלארוס. בהיותו בן ארבעה חודשים עברה משפחתו לסנקט פטרבורג, שם התגוררו עד אוגוסט 1941 עת שנאלצו להתפנות לקאזאן מאימת הנאצים המתקדמים. הם התגוררו בקאזאן עד קיץ 1943 וחזרו משם למוסקבה.
במאי 1931, בגיל 17, היה זלדוביץ' לעוזר מחקר במכון לכימיה פיזיקלית שבאקדמיה הסובייטית למדעים, המכון עמו יזוהה עד יומו האחרון. בשנת 1936 הגיש את הדוקטורט שלו שגילה וניסח את הבסיס התאורטי לתופעות שנצפו בתחום ספיחה וזירוז תגובות. ב-1939 הוא היה לדוקטור למדעים (פיזיקה ומתמטיקה) לאחר שחקר את נושא חמצון החנקן. זלדוביץ' גילה את המנגנון הקרוי בכימיה הפיזיקלית "מנגנון NO תרמי" או "מנגנון זלדוביץ'".
בין השנים 1939-1940 הוא חקר עם יולי חריטון את תגובות השרשרת הגרעיניות והגיע להישגים חשובים. ב-1943 החל להשתתף בפרויקט הפצצה האטומית הסובייטית ועבד עם איגור קורצ'טוב עד אוקטובר 1963.
ב-1952 החל בעבודתו על החלקיקים היסודיים. הוא חזה את התפרקות הביתא של מזוני P. יחד עם גרשטיין הבחין באנלוגיה בין הכוח הגרעיני החלש והאלקטרומגנטיות וב-1960 חזה את האפשרות להיעזר במואונים לזירוז היתוך גרעיני. בשנת 1977 קיבל את מדליית קורצ'טוב בשותפות עם פ. שפירו, העיטור הגבוה ביותר בתחום הפיזיקה הגרעינית בברית המועצות. הוא נבחר גם למועצה הסובייטית למדעים והיה ראש מחלקה במכון למתמטיקה יישומית של האקדמיה הסובייטית למדעים מ-1965 ועד ינואר 1983.
בשנת 1965, בגיל 51, החל לחקור בתחום האסטרופיזיקה והקוסמולוגיה. הוא חקר את תורת התפתחות היקום החם, מאפייני קרינת הרקע הקוסמית, מבנה היקום בקנה מידה גדול וחורים שחורים. יחד עם רשיד סונייב חזה כי קרינת הרקע בגלי מיקרו צריכה לעבור פיזור קומפטון הפוך. תוצא זה, המכונה אפקט סונייב-זלדוביץ', ומדידתו מהווים את אחד מאתגרי התצפית המרכזיים של הקוסמולוגיה בת זמננו.
כשרונותיו הרב תחומיים של זלדוביץ' עוררו הערכה רבה בקרב עמיתיו כאיגור קורצ'טוב ואנדריי סחרוב. סטיבן הוקינג אמר לו "עד שפגשתי אותך כאן, הייתי בטוח שאתה "כותב קולקטיבי" כמו בורבאקי" (משמע, כשרונותיו הרב תחומיים גרמו להוקינג לחשוד שתחת השם זלדוביץ' מתפרסמים מאמרים של מספר חוקרים שונים).
כנף קרב 50 (לופטוואפה)
כנף קרב 50 (בגרמנית: Jagdgeschwader 50) הייתה כנף מטוסי קרב של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, אשר הייתה מיועדת ליירוט מטוסי הפצצה תקיפה וסיור של בעלות הברית ובמיוחד מטוסי דה הבילנד מוסקיטו של חיל האוויר המלכותי. היחידה נחשבה לכישלון, ופורקה שלושה חודשים בלבד לאחר הקמתה.
היסטוריה
התכנון להקמת כנף מטוסי קרב אשר תיועד ליירוט מטוסי הפצצה תקיפה וסיור של בעלות הברית ובמיוחד מטוסי דה הבילנד מוסקיטו של חיל האוויר המלכותי, הוכנה בידי הרמן גרף כבר ביוני 1943. ביולי של אותה שנה החלו להגיע מטוסי ה-Bf 109G-5 שיועדו ללחימה בגובה רב, אולם הכנף הוגדרה כמבצעית רק ב-21 ביולי של אותה שנה, וב-15 באוגוסט ניתן לה שמה הרשמי Jagdgeschwader 50, וגרף מונה כמפקדה. מרבית המטוסים בכנף היו מסרשמיט Bf 109, ויועדה בעתיד לעשות שימוש במטוסי מסרשמיט Me 163. אולם בהדרגה כאשר בעלות הברית החלו להפציץ את אירופה התברר שהמסרשמיטים לא שקולים למוסקיטו, והיו מוצלחים יותר נגד המפציצים הכבדים שהפעיל חיל האוויר של ארצות הברית.
גרף הורשה לבחור בעצמו את מפקדי הכנף, והוא בחר שלושה מבין ידידיו הוותיקים אלפרד גריסלאבסקי, ארנסט סוב והיינריך פילגראבה. הכנף התחלקה לשלושה להקים (Gruppe), שכל אחד מהם חולק לטייסות. היחידה נודעה לשמצה בחוסר המשמעת הצבאית שלה, גראסליבסקי כותב ביומנו: "היחידה שאינה צבאית ביותר בכל הוורמאכט". כאמור היחידה לא הפגינה ביצועים מרשימים, נחשבה לכישלון מוחלט, ופורקה באוקטובר שלושה חודשים בלבד לאחר הקמתה. בסה"כ נהרגו שישה מבין אנשיה, ו-13 ממטוסיה הופלו.
מבנה
הכנף חולקה על פי המבנה הבא:
אקווילופס
אקווילופס (שם מדעי: Aquilops americanus) הוא סוג של דינוזאור בתת-סדרה צרטופסים שחי באמריקה הצפונית בקרטיקון כ-108 מיליון שנה לפני זמננו. זהו הצרטופסי הקדום ביותר הידוע מאמריקה הצפונית ומעיד ככל הנראה על הגירות צרטופסים שהתרחשו בין אמריקה לאסיה במשך מיליוני שנים. במובנים רבים, זוהי גרסה מוקדמת ומוקטנת ביותר של הטריצרטופס. פירוש שמו "פני עיט".
מאפיינים
האקווילופס היה דינוזאור קטן מאוד, אורכו היה כ-60 ס"מ, ומשקלו 1.6-3 ק"ג. לגולגולת שלו מאפיינים של צרטופסים: ראשו כלל מקור קרני חזק וחד האופייני לצרטופסים, עצמות לחיים מחודדות וכן בליטת עצם דמוית עטרה אך קצרה בהרבה ומלאה בבליטות קוצניות סביב העורף. הוא היה אוכל צמחים. מבחינת מאפייניו הוא היה קרוב יותר לצרטופסים הפרימיטיביים של מזרח אסיה מאשר לצרטופסיים המתקדמים של אמריקה הצפונית.
מאובני האקווילופס נתגלו לראשונה ב-1997 במונטנה, ארצות הברית, על ידי צוות פלאונטולוגים בראשות אנדרו פארקה. מאובניו - שכללו בעיקר גולגולת כמעט שלמה - נתגלו בשכבת סלע שגילה מתוארך ל-109-104 מיליון שנה לפני זמננו. ב-2014 פרסמו פארקה ועמיתיו מאמר ב-PLoS ONE המתאר מדעית את אקווילופס והגדירו אותו כסוג חדש.
גדר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ברבץ'
ברבץ' (בהונגרית: Barbacs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בברבץ' חיו עשרה יהודים בשנת 1880.
פוקימון הסרט: ויקטיני והגיבורים השחור והלבן: זקרום ורשיראם
פוקימון הסרט: שחור - ויקטיני ורשיראם ופוקימון הסרט: לבן - ויקטיני וזקרום (יצאו לאור במקור ביפן כ-"מפלצות כיס המשאלות הטובות הסרט: ויקטיני והגיבור השחור: זקרום" 劇場版ポケットモンスター ベストウイッシュ ビクティニと黒き英雄 ゼクロム ופוקימון הסרט: ויקטיני והגיבור הלבן: רשיראם 劇場版ポケットモンスター ベストウイッシュ ビクティニと白き英雄 レシラム ) הם שני סרטים, יחד הם הנחשבים לסרט ה-14 במספר בסדרת סרטי פוקימון, אשר השלים את אירועי העונה ה-14. אלו הסרטים הראשונים שפורסם תחת הכותרת "מפלצות כיס - Best Wishes" ביפן. אירועי הסרטים מתקיימים במהלך העונה ה-14 של פוקימון: שחור ולבן.
תקציר העלילה
ההבדל היחידי בשני הסרטים זה הדמויות של הפוקימונים המופיעים בסרטים אלו: זקרום ורשיראם.
לפי אגדת אנשי האדמה, לפני יותר מאלף שנה חיו להם בני האדם והפוקימונים בהרמוניה מושלמת במקום שנקרא מלכות העמק, בעזרתו של כוח הדרקון. המלך ישב בטירת חרב העמק ושלט בעם. למלך היו שני בנים, אשר אחד שלט בפוקימון האמת – רשיראם, והשני שלט בפוקימון האידיאל – זקרום, והכל היה על מי מנוחות. לאחר תקופה ארוכה פצחה מלחמה בין שני הבנים, אשר לבסוף הובילה לתרחיש שבו כוח הדרקון הזיק לעמק במקום לעזור לו. בצעד נואש, המלך החליט לשאול מויקטיני את כוחותיו ולהעביר את חרב העמק ממקומה המקורי אל עבר העיר אינדואק, והציב עמודי מגן מסביב לעיר על מנת לשלוט בכוח הדרקון המסתורי. המעבר הדרמטי גרם למותו של המלך, הפסיק את המלחמה, והביא את שני הפוקימונים האגדיים, רשיראם וזקרום, להיקבר מתחת לטירה. עוברים לימינו אנו. דמון הוא צאצא של אנשי האדמה ובכוונתו למלא את משאלת לבה של אמו ולהחזיר את העמק לימיו הטובים בכך שהוא יחזיר את מלכות העמק. הוא יוצא למסע בעקבות אנשי האדמה והוא מגלה את מיקומו של הפוקימון האגדי – זקרום / רשיראם שמצטרף אליו ועוזר לו. בינתיים אש, אייריס וסיילן מגיעים לעיר אינדואק במטרה להשתתף בטורניר מקומי. על הדרך הפוקימון האגדי ויקטיני מצטרף לאש, עוקב אחריו ועוזר לו להגיע לעיר בבטחה. אש נכנס לטורניר ובעזרתו של פוקימון הניצחון, הוא מצליח לגבור על כל היריבים שלו. לבסוף ויקטיני חושף את נוכחותו בפני החבורה ובפני דמון.
בקולנוע
שני הסרטים עלו לאקרנים ב-16 ביולי 2011 ביפן.
הפצה בטלוויזיה
הדיבוב האנגלי לסרט הופק על ידי החברה "The Pokemon Company". בארצות הברית, פוקימון הסרט: ויקטיני והגיבור השחור: זקרום שודר בדיבוב לאנגלית בערוץ Cartoon Network בארצות הברית ובערוץ דיסני XD בממלכה המאוחדת ב-10 בדצמבר 2011. פוקימון הסרט: ויקטיני והגיבור הלבן: רשיראם שודר בערוץ Cartoon Network ב-11 בפברואר 2012.
דו-תור
דו-תור (אנגלית: Double-Ended Queue), הוא מבנה נתונים מופשט הדומה לתור אך מאפשר הכנסה והוצאה של ערכים משני צידיו. ניתן להגדיר גרסה של דו-תור המאפשרת הכנסה משני צידי התור אך הוצאה רק מראשו, או דו-תור המאפשר הכנסה רק מהזנב והוצאה משני הצדדים. בדומה לתור רגיל, ניתן לממש דו-תור באמצעות רשימה מקושרת דו-כיוונית או באמצעות מערך. הפעולות המוגדרות על מבנה הנתונים מתבצעות בסיבוכיות קבועה של \ O(1).
ניתן להשתמש בדו-תור במקומות בהם נדרש מימוש של תור רגיל אך יש לאפשר הכנסה מיידית של נתונים כך שיופיעו בראש התור או כאשר יש צורך להוציא לעיתים נתונים שבזנב לפני העברתם ליעד.
סלובודה טוזלה (כדורסל)
סלובודה טוזלה (בבוסנית: KK Sloboda Tuzla) היא קבוצת כדורסל בוסנית מהעיר טוזלה, המתמודדת בליגת העל הבוסנית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1946 ונחשבת לוותיקה בקבוצות הליגה הבוסנית. הקבוצה השתתפה בעבר בליגה היוגוסלבית. מחזיקה ב-6 גביעי בוסניה.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1994/95 בגביע קוראץ' ובהמשך בגביע ספורטה. בנוסף השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונת 2001/02.
את משחקיה הביתיים מארחת הקבוצה בהיכל מיידן בעיר, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
עמודי הרקולס
עמודי הרקולס (לטינית: Columnae Herculis, יוונית: Ηράκλειες Στήλες) הוא השם שניתן בעת העתיקה לשני צוקים בכניסה למצר גיברלטר, שסימלו את קצה העולם שהיה מוכר אז. העמוד הצפוני הוא צוק גיברלטר השוכן בטריטוריה הבריטית שמעבר לים גיברלטר, ועל תואר העמוד הדרומי מתחרים הר אצ'ו בסאוטה וג'בל מוסא השוכן במרוקו.
מקור השם
על פי המסופר במיתולוגיה היוונית, הוטלו על הרקולס 12 משימות על מנת לכפר על חטאו - רצח אשתו הראשונה ושלושת ילדיו. משימתו העשירית הייתה לקחת מגריאון, ענק בעל שלושה גופים הדבוקים זה לזה במותניהם אשר ישב באי אריתיה, את עדר הפרות האדומות אשר אותם רעה עבורו אוריטיון בעזרת אורתוס כלבו, ולהביאו למיקנה. מסע זה, אשר הביא את הרקולס לגבולו המערבי של העולם הידוע, סימן את הנקודה המערבית ביותר במסעו של הרקולס.
על פי הרומאים
על פי מספר מקורות רומיים, מסעו של הרקולס הביא אותו אל ההרים אשר בעבר היו הטיטאן אטלס, ובמקום לטפס על ההרים פרץ לו הרקולס מעבר דרכם בעזרת כוחותיו העל-אנושיים, וכך חיבר למעשה בין האוקיינוס האטלנטי לים התיכון ויצר את מצר גיברלטר.
העמודים כשער
העמודים מופיעים כהתקן הרלדי ומשמשים כתומכים בסמל ספרד. מקורם בשלט האצולה של קרל החמישי שמלך בספרד. המוטו "PLUS ULTRA" (לטינית: עוד מעבר) המופיע על העמודים, שמקורו גם הוא במלך קרל, מסמל את הרצון לראות העמודים כשער לעולם החדש ולא ככניסה לים התיכון, כמו גם את מעמדה של ספרד כאימפריה באותם הימים.
חיים קמיל
הרב חיים קמיל (ב' בניסן ה'תרצ"ג, 29 במרץ 1933 – ט"ו באדר ב' ה'תשס"ה, 26 במרץ 2005) שימש במשך כעשרים וחמש שנה בראשות ישיבת אופקים.
ביוגרפיה
נולד בפולין ליעקב וחנה קמיל. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. למד בתלמוד תורה "יבנה" ובישיבת תפארת צבי בירושלים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק.
לאחר נישואיו לאסתר (נפטרה בתשע"ט, 2019), בת מרדכי ליבר פרוש (בנו של נפתלי צבי פרוש-גליקמן), חזר לירושלים ולמד בכולל של ישיבת מיר. היה מחשובי הלומדים בישיבה והתקרב מאוד לראשיה, רבי אליעזר יהודה פינקל, רבי חיים שמואלביץ ורבי נחום פרצוביץ. שימש כחברותא לרב נתן צבי פינקל בשנותיו הראשונות בישיבת מיר עד שזה החשיבו כרבו המובהק.
בסוף שנת ה'תשל"ח נענה להזמנת ראש ישיבת אופקים, הרב יעקב הורוביץ, לבוא ולעמוד לצידו בראשות הישיבה. נחשב לאחד מראשי הקהילה החרדית אופקים.
במשך שנים מסר הרב קמיל שיעור כללי בהיכל ישיבת תפרח, אחת לשבועיים. ראש ישיבת תפרח, הרב אביעזר פילץ, יזם את השיעור ואף נהג להשתתף בו.
בתו היחידה נישאה לרב דב סלמון, שעמד בראש הסניף המקומי של כולל עטרת שלמה ושימש כרב בית הכנסת בית גבריאל באופקים.
לאחר פטירתו הוסב שמה של ישיבת אופקים ל"תורת חיים" על שמו.
ספריו
לאחר פטירתו, הוקמה ועדת תלמידים בראשות הרב אלחנן פרבשטיין להוציא לאור את שיחותיו ושיעוריו, שנאמרו בישיבת אופקים.
הוורוניקס
הצמד ידוע בשירים הפופולריים: "4ever" אשר הגיע למקום השני במצעד האוסטרלי, ואף הגיע למקום ה-17 בבריטניה והשיר "Untouched" אשר הפך ללהיט בינלאומי והגיע אף הוא למקום השני במצעד האוסטרלי, מקום שמיני במצעד הבריטי ולמקום ה-17 במצעד האמריקאי מעבר לסינגלים אלו, הצמד הוציא שלושה אלבומים שהצליחו באוסטרליה ושירים נוספים שהצליחו בה.
ביוגרפיה
צמד התאומות ליסה וג'סיקה אוליגרסו (נולדו ב-25 בדצמבר 1984) נולדו באלבני קריק, אשר בקווינסלנד, אוסטרליה לזוג הורים ממוצא איטלקי ששמם ג'וזף וקולין. אחיהן הגדול, ג'וליאן, משמש כמנהלן המוזיקלי של האחיות עוד בצעירותן, האחיות הוציאו שלושה אלבומים תחת השם "ליסה וג'סיקה" ובעקבות הצלחתן, הן קיבלו תפקיד בסדרת הטלוויזיה סייברגירל.
בראיון ל-MTV, הן הסבירו על הרעיון לשנות את שם ההרכב ל"ורוניקס":
ליסה אף הוסיפה באותו ראיון שמקור ההשראה לשם הגיע מהסרט "מלכות הכיתה", לפי הציטוט המפורסם בו דמותו של כריסטיאן סלייטר, ג'ייסון דין, שואל את ורוניקה (בגילומה של וינונה ריידר) את השאלה "האם את הת'ר?", כשבתגובה היא עונה "לא, אני ורוניקה", שכן הציטוט ודמותה של ורוניקה היוו מודל עבור הצמד.
חיים אישיים
ליסה התארסה לשחקן לוגן הופמן בשנת 2016. הזוג נישא שנתיים מאוחר יותר בנובמבר 2018.
ג'סיקה הייתה זוגיות עם השחקנית רובי רוז בין אוקטובר 2016 לאפריל 2018 וכן יצאו בעבר ב-2008. כמו כן, ג'סיקה הייתה בזוגיות עם בילי קורגן, חבר בלהקת The Smashing Pumpkins בין השנים 2010–2012, ושניהם נשארו חברים טובים גם לאחר הפרידה. לאחר מכן יצאה עם גיטריסט להקת בדפלאואר, ג'וש כץ בין השנים 2014–2016 ולאחר מכן, חזרה לזוגיות עם רוז, שכאמור נפרדה ממנה שנתיים לאחר מכן. ב-31 באוקטובר 2019, התארסה לקאי קרלטון. הזוג ביטל את האירוסים באוקטובר 2020. ג'סיקה מגדירה עצמה כפאנסקסואלית
The Man Who Can't Be Moved
The Man Who Can't Be Moved הוא סינגל של הלהקה האירית דה סקריפט. השיר, שיצא ב-25 ביולי 2008, מופיע בתוך אלבום הבכורה שלהם, The Script. השיר הופיע מספר פעמים בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה הלוחשת לרוחות. השיר היה אחד מהשירים שהופיעו בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט ב-2009.
הווידאו קליפ של השיר, שבוים על ידי מארק קלספלד, הועלה לערוץ היוטיוב של הלהקה ב-25 באוקטובר 2009. נכון ליוני 2021, לווידאו קליפ יש יותר מ-301 מיליון צפיות ביוטיוב. בנוסף, נכון ליוני 2021, לשיר יש יותר מ-342 מיליון השמעות בספוטיפיי.
סקודה יטי
סקודה יטי (בצ'כית: Škoda Yeti) הוא כלי רכב, המבוסס על פלטפורמת מכונית נוסעים המשלבת מאפיינים של SUV (בישראל מכונה גם "כביש-שטח" ו"פנאי שטח") מקבוצת Compact sport utility vehicle, בעל 2 סוגי הנעות: 4x2 והנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית סקודה. הדגם משויך לקבוצת הקרוסאובר, הקומפקטית, (crossover utility vehicle (CUV, ויוצר בין השנים 2009–2017.
מאז שנת 1991 "סקודה" חלק מקבוצת פולקסווגן.
עד יוני 2011 יוצרו כ-100,000 יחידות.
סקודה יטי
דגם ה"סקודה יטי" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 2009 בתערוכת המכוניות הבינלאומית בפרנקפורט בשנת 2013 הוצגה גרסה משודרגת לדגם ה"סקודה יטי".
מישור מארין
מישור מארין או מישור מרין (באנגלית: Marine Plain) הוא מישור הממוקם בחצי האי מיול, באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
המישור ממוקם כ-10 קילומטרים דרומית - מזרחית לתחנת דייוויס.
אורכו של המישור 3 קילומטרים (בכיוון צפון-צפון מערב), ורוחבו 1 קילומטרים.
שטחה של הרמה 10 קילומטרים רבועים.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד
המישור הוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מספר 143, המוגן מכוח אמנת אנטארקטיקה, וזאת בשל חשיבותו המדעית הרבה.
המישור הוא אתר חשוב בחקר פלאוקלימטולוגיה, וזאת בשל מספר הרב של מאובנים חסרי חוליות שהתגלו באזור, ובין היתר מאובנים של דולפין מתקופת פליוקן. באזור נמצאו גם מאובנים אחרים, ובהם מאובני דגים, וכן מאובני בעלי חיים חסרי חוליות מגוונים הכוללים: רכיכות, חלזונות, צורניות, ומעשירי רגל.
לקריאה נוספת
• Quilty, P. (2006), Landform evolution in the Marine Plain region, Vestfold Hills, East Antarctica, Antarctic Science, 18(2), 239-259. doi:10.1017/S0954102006000289
• Patrick G. Quilty, Thomas A. Darragh, Stephen J. Gallagher & Lucy A. Harding, Pliocene Mollusca (Bivalvia, Gastropoda) from the Sørsdal Formation, Marine Plain, Vestfold Hills, East Antarctica: taxonomy and implications for Antarctic Pliocene palaeoenvironments, Alcheringa 40, XXX–XXX. ISSN 0311-5518, https://doi.org/10.1080/03115518.2016.1180800
מחוברים: שבלול ופלסטלינה
מחוברים: שבלול ופלסטלינה הוא מארז תקליטורים שאיגד את האלבומים המקוריים: "שבלול" ו"פלסטלינה" של אריק איינשטיין ושלום חנוך ויצאו ב-1970. המארז הופק על ידי חברת פונוקול ויצא לאור בשנת 2011.
המארז כולל 2 תקליטורים:
ניקולא הקטן
ניקולא הקטן (בצרפתית: Le petit Nicolas) היא סדרת ספרי ילדים צרפתית, שנכתבה על ידי רנה גוסיני ואוירה בידי ז'אן-ז'אק סמפה. סיפורי הסדרה, הכוללת חמישה ספרים, מתארים את קורות ילדותו המאושרת של ניקולא ואת מעלליו בבית הספר. שני ספרים נוספים יצאו לאור לאחר מותו של גוסיני וכללו סיפורים נוספים (בשם: "סיפורים שלא ראו אור") המבוססים על כתבי ידו.
עלילה
הספרים מתארים את ניקולא וחבריו בצרפת של שנות החמישים תוך נקודת מבט משועשע על מעלליהם של ניקולא ובני כיתתו. בין מעשיהם השובבים היו הפרעה לממלא מקום, התעללות במפקח בית הספר, ואפילו בשר בממשלה. בין לבין ישנם מעללים בין החברים. הספר מאופיין בכך שמתאר את דמותו של הילד הצרפתי הממוצע באותן שנים (לדוגמה: לחיצת יד עם חבר גם לאחר מכות, לקיחת תוספת קינוח רק כשיש אורחים ועוד). עוד אחד מהמאפיינים הבולטים של הספר הוא שבסיפורים עצמם ניקולא משחק דמות משנית הצופה מן הצד בדברים והמספרת את הסיפור.
דמויות ראשיות
חבריו של ניקולא
דמויות משניות
אמו של ניקולא: אבא שלו אביו של ניקולא: אמא שלו
תגובות לספר הראשון
הספר זכה להצלחה כבירה, תורגם לשלושים שפות, ונמכר במיליוני עותקים. בשנת 2001 זכה הספר במקום הראשון בשאלון שנערך בקרב ילדי צרפת בקטגוריית "ספר הילדים הטוב ביותר" תוך שהוא עוקף את הספר הנסיך הקטן של הסופר אנטואן דה סנט-אכזופרי.
המשכים לספר ועיבודים
לספר יצאו עוד חמישה כרכים בשם: "ניקולא הקטן- סיפורים שלא ראו אור" שכלל סיפורים שלא נכנסו לספר המקורי.
בשנת 2011 שודרה בישראל בערוץ הילדים סדרת האנימציה "ניקולא הקטן" המבוססת על ספריו של ניקולא.
בשנת 2022 הופק סרט אנימציה העוקב אחר ידידותם של שני האמנים, גוסיני וסמפה, שיצרה את דמותו של ניקולא.
קוזאק (פירושונים)
{{פירושונים|
בודונהיי
בודונהיי (בהונגרית: Bodonhely) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בבודונהיי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 362 תושבים, ובשנת 2019 רק 289 תושבים.
קוזאק (פירושונים)
ראו גם
}}
בודונהיי
בבודונהיי חיו עשרה יהודים בשנת 1880 ונותרו בה שני יהודים בלבד בשנת 1910.
ז'אק, נסיך מונקו
ביוגרפיה
הנסיך ז'אק נולד ב-10 בדצמבר 2014, בבית החולים על שם סבתו המנוחה הנסיכה גרייס, בנם של אלבר השני, נסיך מונקו ושרלין, נסיכת מונקו, ואחיה התאום של הנסיכה גבריאלה. על אף שאחותו נולדה שתי דקות לפניו ז'אק קודם לה בסדר הירושה בשל חוק העדפת הבן הבכור.
עד ללידתו של ז'אק היה חשש להמשכיות של בית גרימלדי בשל העובדה שלאביו, המושל במונקו לא היו בנים במסגרת נישואין וממשלת מונקו נאלצה לשנות את החוק כך שדודתו, אחות אביו, קרוליין, נסיכת הנובר, תוכל לרשת את הכתר אם לא ייוולדו לאלבר השני ילדים במסגרת נישואין.
עם לידתם של ז'אק ואחותו נורו מארמון מונקו 42 מטחי כבוד (21 עבור כל אחד מהם).
זכויות להט"ב בבוטסואנה
בשנים האחרונות, חברי קהילת הלהט"ב בבוטסואנה הפכו לגלויים ובעלי קבלה חברתית רחבה יותר מבעבר בקרב האוכלוסייה. בשנת 2016 הורה בית המשפט העליון במדינה לממשלה לרשום את ארגון הלהט"ב הראשי של בוטסואנה, "LEGABIBO", ושנה לאחר מכן פסק כי לטרנסג'נדרים ישנה זכות חוקתית לשנות את מינם החוקי.
בשנת 2019, לצד ביטולו של חוק הפללת פעילות הומוסקסואלית בהסכמה הקולוניאלי, קבע בית המשפט העליון כי קטגוריית "מין" כהגדרתה בסעיף 3 של חוקת בוטסואנה, כוללת נטייה מינית בפירושה גם כן. אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית נאסרה מאז 2010, מה שהופך את בוטסואנה לאחת המדינות הבודדות באפריקה המחזיקות בהגנות אלה עבור תושבי להט"ב בשטחן.
היסטוריה
הומוסקסואליות ויחסים חד מיניים תועדו בקרב קבוצות שונות של בוטסואנה של ימינו. במאה ה-18 הכירו אנשי הקויקוי במונחים "קואטסירא" (koetsire), המתייחסים לגבר הנקלט מינית לגבר אחר ו-"סוראגס" (soregus) המתייחס לאוננות הדדית, בדרך כלל בין חברים. קיום יחסים אנאליים ויחסים בין נשים התרחשו גם הם, אם כי לעיתים רחוקות יותר. גם בני הסאן לא התייחסו להומוסקסואליות באופן שלילי, בעוד ציורי סלע שונים המתארים יחסי מין אנאליים בין אנשי הסאן קיימים עד היום.
לעם הצוואני, קבוצה אתנית המהווה את רוב אוכלוסיית בוטסואנה, ישנו גם מונח מקומי המתייחס להומוסקסואליות הידוע כמאטאניולה (matanyola), שתרגומו המילולי הוא "מין אנאלי" ששימש זמן רב כדי לציין הומוסקסואלים. לפני תחילת הקולוניזציה, החברה הצוואנית לא חלקה את המושגים המערביים של מה הם מיניות ומגדר, בעוד גברים צוואנים רבים היו מקיימים יחסים עם גברים, אם כי החזיקו גם במערכות יחסים עם נשים והומוסקסואליות לא נתפסה כאנטיתזה להטרוסקסואליות. מנהיגי קגוסי המסורתיים (התואר למנהיג תורשתי של שבט באטסואני) טוענים כי הומוסקסואליות "תמיד הייתה קיימת בחברה הצוואנית, ויש לכבד אנשים מסוגים אלה".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בבוטסואנה בין גברים ונשים הפכה לחוקית ב-11 ביוני 2019. בעבר, בעודה הוגדרה כחלק מחוק "מעשי הסדום" הקולוניאלי, בין היתר, בעוד כול מעשה אשר הוגדר כסדום הן על ידי הטרוסקסואלים והן על ידי הומוסקסואלים, הופלל ונשא עונש עד 7 שנות מאסר. בתחילה, הוטל על גברים בלבד בדומה למושבות אחרות באימפריה הבריטית. אולם, בית משפט במדינה מצא אותו כמפלה והטיל את החוק גם על נשים. עם זאת, אכיפת החוק הוגדרה כנדירה על פי דיווח משנת 2004.
ב-30 במרץ 2016 אישרה מועצת עיר הבירה גאבורון פה אחד על יוזמה הקוראת לביטול הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה ברחבי בוטסואנה.