cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפועל חולון (כדורסל)
הישגים בליגה
הפועל חולון היא אחת משמונה הקבוצות שהרכיבו את הליגה הבכירה בישראל בעונתה הראשונה ורק ארבע מקבוצות אלו נותרו קיימות וביניהן חולון.
הפועל חולון משחקת 56 עונות בליגת העל (נכון לעונת 2021/2022) שלישי רק למכבי תל אביב (68 עונות) והפועל תל אביב (58 עונות).
הפועל חולון סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון פעמיים (2008, 2017) ובמקום השני שבע פעמים (1954, 1955, 1986, 1987, 1995, 2018, 2021).
נכון ל-2022, הפועל חולון השתתפה בפלייאוף ב-22 עונות. הפועל חולון הגיעה אחת עשרה פעמים לחצי גמר הפלייאוף, העפילה שלוש פעמים לגמר הפלייאוף וזכתה באליפות פעמיים.
הישגים בגביע
הפועל חולון הגיעה שש עשרה פעמים לחצי גמר גביע המדינה, שבע פעמים לגמר גביע המדינה וזכתה בו פעמיים.
תוצאות גמרי הגביע בהם השתתפה הפועל חולון:
1958/1959 הפסד 53:47 למכבי תל אביב
1960/1961 הפסד 74:46 למכבי תל אביב
1985/1986 הפסד 90:86 למכבי תל אביב
1990/1991 הפסד 100:90 למכבי תל אביב
1994/1995 הפסד 88:77 לבני הרצליה
2017/2018 ניצחון 86:84 על מכבי תל אביב
מחלקות הנוער
מחלקות הנוער של הפועל חולון כוללות מעל ל-1,000 ילדים ובני נוער מרחבי העיר חולון. קבוצת הנוער של המועדון זכתה באליפות המדינה ב-1978 וב-1984 ובגביע המדינה ב-1978, 1979, 1986, 1995 וב-1996.
שחקני עבר בולטים
ראו גם: רשימת שחקני הפועל חולון
פסקדין (אתר אינטרנט)
הקמת האתר
פסק דין - אתר המשפט הישראלי, הוקם ב-2000 על ידי עו"ד זאב ולנר אליו הצטרף להקמה ולניהול בפועל בנו - עו"ד שחר ולנר.
שיתופי פעולה
לפסקדין שיתופי פעולה בין היתר עם הגורמים הבאים: לשכת עורכי הדין, אגודת הסטודנטים, ynet, כלכליסט, mako, כיכר השבת, עוקץ, תמא 38, התאחדות בוני הארץ וN12.
נוזי
נוזי היא עיר עתיקה בעיראק, כ-15 ק"מ דרומית מערבית לכירכוכ, ממזרח לחידקל. נוזי הייתה עיר חשובה בממלכת מיתני - ממלכה של שבטים חוריים בצפון מסופוטמיה.
בחפירות שנערכו בנוזי בשנים 1925–1931 נתגלו בה ארכיונים של תעודות כתובות בכתב יתדות על גבי לוחות חרס, מן המאות ה-15 וה-14 לפני הספירה. תעודות אלו מכילות חוקים רבים בנושאי שלטון, כלכלה, חברה ומשפחה. תעודות אלו, המוכרות כתעודות נוזי, הן בעלות השלכה רבה על חקר חיי החברה והמשפט בארצות המקרא. בין חוקים אלו, ישנן מקבילות רבות לחוקים המוזכרים במקרא. בהן: אימוץ עבד לבן אם האדון חסר בנים, והמנהג בו אשה שלא ילדה ילד נותנת את שפחתה לבעלה לאשה.
פאול שטרן
ביוגרפיה
ד"ר שטרן היה עורך-דין ודיפלומט. כאשר אוסטריה סופחה לגרמניה (אנשלוס) בשנת 1938 החזיר ד"ר שטרן לשלטון הנאצי את צלב הברזל, שקיבל במלחמת העולם הראשונה וצירף אליו מכתב מעליב. כתוצאה מכך הוכנס על ידי הנאצים לרשימת נדונים למוות בה נמצא במקום ה-11. הוא מצא מקום מחבוא ואחרי כן ברח לאנגליה. הבריחה בוצעה באמצעות מעבר בהרי האלפים לשווייץ ומשם לאנגליה. שטרן קיבל אזרחות בריטית במשך עשור היה דמות מרכזית בברידג' של מדינה זו. שטרן הקים בית-ספר לברידג' בו לימד את השיטה שלו והרבה לשחק בתחרויות.
למרות היותו דיפלומט, נודע בחוסר סובלנות כלפי טעויות אוויליות בברידג'. את שותפיו כינה בשמות לא מחמיאים של חיות, כגון: חמור או שור. כשנשאל מדוע הוא מכנה אותם בשמות כאלה, השיב בדיפלומטיות שעל ידי כך הוא מבטא את אהבתו לחיות. באחד המקרים אף שפך ספל קפה על שותפו. כשנשאל על ידי עיתונאי על התקרית אמר: "זה לא רציני, לא היה בספל סוכר".
קריירה בברידג'
שטרן נחשב למאמן קשוח ותובעני שחייב את שחקניו להיצמד לשיטת ההכרזה שלו. מצד שני היה בעל אישיות חמה וגילה אמפתיה רבה לשחקניו.
שיטת ההכרזה Vienna System
בשנת 1935 פיתח שטרן את שיטת ההכרזה Vienna System, שהייתה שיטת ההכרזה הראשונה שהתבססה על הכרזות לא-טבעיות.
אופן ההכרזה בשיטה זו שונה מאוד מהמקובל היום. להלן תיאור של הכרזות עיקריות על פי השיטה: את שיטת ההכרזה אמצו רבים מהשחקנים החזקים של אותה תקופה. שטרן שימש כמנטור שלהם.
נסיכה לבנה (סדרת טלוויזיה)
נסיכה לבנה (באנגלית: The White Princess) היא סדרת טלוויזיה היסטורית בריטית-אמריקאית של רשת Starz, המבוססת על הרומן באותו שם משנת 2013 מאת פיליפה גרגורי. במידה מועטה הסדרה מבוססת גם על רומן ההמשך "The King's Curse". "נסיכה לבנה" היא סדרת המשך למיני-סדרה "מלכה לבנה" בהפקת ה-BBC משנת 2013 המבוססת על שלושה רומנים מאת גרגורי.
בסדרה בת שמונה הפרקים מתוארים נישואיהם של הנרי השביעי ואליזבת מיורק, שמסיימת את מלחמות השושנים באיחוד בין בית לנקסטר לבית יורק. אבל הטינה ההדדית וחוסר האמון ביניהם, כמו גם המזימות של אימותיהם, מאיימים לקרוע את קשר הנישואים ואת הממלכה.
פיתוח
ב-2013 עובדו שלושה רומנים מאת גרגורי, "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"בתו של ממליך המלכים", לסדרת הטלוויזיה "מלכה לבנה". הסדרה שודרה ב-BBC One בממלכה המאוחדת וברשת Starz בארצות הברית. פרייה מייבור גילמה את דמותה של אליזבת מיורק. על אף התכנון המקורי לעונה שנייה של הסדרה הוכרז ב-20 באוגוסט 2013 שה-BBC לא יפיקו עונה נוספת, כנראה בגלל התגובות הפושרות שלהן זכתה.
עם זאת באוקטובר 2013 דווח בעיתון הטלגרף שרשת Starz מתכננת הפקת סדרת המשך בשם "נסיכה לבנה" המבוססת על רומן מאת גרגורי. בינואר 2014 פורסם שהרשת עובדת על הפרויקט עם אמה פרוסט, התסריטאית של "מלכה לבנה". Starz תכננו להפיק את המיני-סדרה ללא שיתוף ה-BBC. באוגוסט 2015 אישרה גרגורי שהעבודה על הפרויקט בעיצומה. בפברואר 2016 הכריזה גרגורי בפייסבוק שיש אישור רשמי להפקת סדרת ההמשך. במאי 2016 אושר שהסדרה תכלול שמונה פרקים.
ליהוק
באפריל 2016 לוהקה ג'ודי קומר לתפקיד הראשי בדמות אליזבת מיורק, ומישל פיירלי לוהקה לתפקיד מרגרט בופרט במאי. ביוני 2016 הכריזה רשת Starz על ליהוקם של אסי דייוויס לתפקיד המלכה האלמנה אליזבת, ג'ייקוב קולינס-לוי לתפקיד הנרי השביעי, סוקי ווטרהאוס לתפקיד ססלי מיורק, רבקה בנסון לתפקיד מרגרט פלנטג'נט וג'ואן ויילי לתפקיד מרגרט דוכסית בורגונדי. שאר הקאסט כלל את קרוליין גודול בתפקיד הדוכסית ססילי, קנת קרנהאם בתפקיד בישוף מורטון, וינסנט רייגן בתפקיד ג'ספר טיודור, וריס קונה בדמות הילד טדי פלנטג'נט.
הפקה
הפקת "נסיכה לבנה" החלה ביוני 2016. אתרי הצילומים כללו את ברדפורד און אייבון, בריסטול, טירת ברקלי, קתדרלת גלוסטר, לאקוק, קתדרלת סולסברי, ובוולס.
ג'יימי פיין שביים שלושה פרקים של "מלכה לבנה" ביים בסדרה זו את הפרקים 1, 2, 3, 7 ו-8. פרוסט היא מפיקה בפועל. לכלן מקינון הוא המפיק יחד עם גרגורי כמפיקה בפועל. קולין קלנדר וסקוט האף שימשו מפיקים בפועל של חברת Playground, ומישל באק בחברת Company Pictures. בתחילת 2017 יצא וידאו קליפ טריילר של הסדרה.
שיווק
בפברואר 2017 הכריזה רשת Starz על שידור הבכורה של "נסיכה לבנה" ב-16 באפריל 2017.
ב-18 בנובמבר 2017 החל שידור הסדרה בערוץ דרמה בממלכה המאוחדת.
עבד אל-באסט סיידא
עבד אל-באסֶט סיידא (נולד ב-22 ביוני 1956) הוא פוליטיקאי סורי-כורדי, נשיא המועצה הלאומית של סוריה.
סיידא הצטרף למועצה הלאומית של סוריה כפעיל עצמאי שאינו חבר מפלגה פוליטית, ונבחר לוועד הפועל. הוא היה ראש מחלקת זכויות האדם שלה. ביוני 2012 הוא נבחר להחליף את בורהאן ע'ליון בראש המועצה הלאומית. לאחר בחירתו הוא הודיע על הרחבת הרפורמות במועצה, מה שהפך אותו ליותר ליברלי ודמוקרטי. הוא גם חיזק את הקשרים עם הצבא הסורי החופשי.
עתירה מנהלית 27315-08-11 פלונית ואחרים נ' משרד הפנים
עתירה מנהלית 27315-08-11 פלונית ואחרים נ' משרד הפנים הוא פסק דין, העוסק בשאלה אם יש ליתן מעמד חוקי לאזרחית פולין אשר שוהה שלא כדין בישראל והיא אמו של קטין אשר נולד בישראל ולו אזרחות ישראלית. בפסק הדין מיום ח' בטבת ה'תשע"ב, 3 בינואר 2011, קבע בית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים כי אין באזרחותו של הקטין כדי להביא למתן מעמד להורה, כאשר אין מתקיימות נסיבות הומניטאריות המצדיקות זאת. עוד קבע כי האם אינה זכאית לאזרחות ישראלית או לתושבות קבע מטעם מעמדו של בנה כאזרח ישראלי וכי עליה לעזוב את הארץ בתום 45 ימים ממתן פסק הדין.
רקע
במהלך שנות ה-90 החלה תופעה נרחבת של שוהים שלא כדין ומהגרי עבודה רבים שנכנסו לישראל עם אשרות זמניות או ללא אשרות כלל, על מנת לעבוד ולכלכל משפחותיהם, ונשארו בישראל לאחר פקיעת האשרה. נכון לחודש ינואר 2014, ישנם מעל ל-15,300 עובדים זרים ששוהים בישראל באופן בלתי חוקי. נוכח הגידול המאסיבי של תופעה זו, תוקן בשנת 2001 חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 9) אשר כוונתו הייתה למצוא איזון בין זכותה הריבונית של מדינת ישראל לקבוע מי יכול לשהות בה ומי אינו יכול, לבין הבטחת זכויות יסוד בסיסיות של השוהים הזרים ומתן אפשרות עבורם להישאר בישראל. בעקבות התיקון, התקבלו מספר החלטות ממשלה המעניקות הסדר זמני למתן מעמד לילדי שוהים באופן בלתי חוקי, הוריהם ואחיהם הנמצאים בישראל. ההחלטה המדוברת בפסק הדין היא ההחלטה השלישית שהתקבלה בנושא בשנת 2010, החלטת ממשלה 2183 המסדירה את מתן המעמד לילדי שוהים באופן בלתי חוקי בישראל, ובהתבסס על החלטה זו ניתן פס"ד עת"מ 27315-08-11.
רקע משפטי
האם, אזרחית פולין, הגיעה לישראל בשנת 1989 עם אשרת תייר שתקפה לשלושה חודשים בלבד, ונשארה בישראל לתקופה של שמונה וחצי שנים. בשנת 1998 עזבה האם את ישראל וחזרה לאחר שנתיים דרך גבול מצרים תחת זהות אחרת. כאשר שבה האם לישראל המשיכה לשהות בה שלא כדין ועסקה בעבודות ניקיון. בשנת 2003, נישאה לאזרח ישראלי בנישואי פרגוואי. שנתיים לאחר מכן, ילדה את בנה – העותר - אשר אביו הוא אזרח ישראלי, שלא שמר על קשר עם האם או עם בנו. בשנת 2006 הגישה האם בקשה לקבלת מעמד בישראל וזו נדחתה בטענה כי שהתה בישראל שלא כדין וכי נכנסה תחת זהות אחרת וכמו כן כי בנה, בהיותו אזרח ישראלי, אינו מעניק לה מעמד. על כן, נדרשה לצאת מהארץ בתוך 60 יום. על החלטה זו ערערה האם וערעורה נדחה. האם המשיכה לשהות בישראל שלא כדין ובשנת 2010 פנתה בבקשה לקבלת מעמד חוקי בישראל על סמך החלטת ממשלה 2183.
טענות הצדדים
לטענות העותרים, גירושה של האם מהארץ יביא אף לגירוש בנה שהוא קטין אזרח ישראלי. בנוסף, יש לבן הקטין כאזרח ישראלי, זכות לגור במדינת ישראל כמו גם זכותו כקטין לגדול בחיק אמו ולקיים חיי משפחה. עוד נטען כי אם מדינת ישראל מכירה במחויבותה להעניק מעמד לילדי זרים שאין להם אזרחות ישראלית, הרי זה מוזר כי היא מתנערת מכך כאשר מדובר בילד שהוא אזרח ישראלי. סיכמו כי הקטין עונה על תנאי החלטת הממשלה 2183 ועל כן יש להתיר לאם לשהות עמו בארץ. כתגובה לטענותיהם, ענו המשיבים כי לפי פסיקת ביהמ"ש העליון, מקום מושבם של הילדים נקבע לפי מקום מושבם של הוריהם ולא להפך וכי האם מנסה לקבל מעמד בישראל בכל דרך ומשתמשת במעמדו של בנה אשר אין לו כל קשר עם אביו הישראלי. ביארו כי רישיונות ישיבה לזרים יוענקו במקרים חריגים בלבד ולפי קריטריונים אשר בבסיסם שיקולים הומניטאריים חשובים וכי הוועדה הבין-משרדית קבעה שלא מתקיימות סיבות הומניטריות בגינן יש לאשר את הבקשה. לסיכום הרחיבו כי החלטה 2183 מסדירה מעמד באופן ארעי וחד פעמי לילדי שוהים שלא כדין ואינה מחליפה את נוהלי רשות האוכלוסין. ההחלטה לא חלה על הקטין מאחר שאינו מוגדר כשוהה שלא כדין ועל כן הקטין אינו עונה על התנאים שבה.
פסק הדין
ניתן בח' בטבת ה'תשע"ב, 3 ינואר 2012. השופטת נאווה בן אור דחתה את העתירה בנימוקיה הבאים: ראשית טענה כי מעמדו של בנה אינו מקנה לאם מעמד בארץ. אין לו כל קשר עם אביו הישראלי ושהותה שלא כדין של האם עם בנה לתקופה של ארבע שנים בארץ, לא יצרו זיקה מובהקת לישראל, בניגוד לזיקתו של הקטין למקום מוצאה של האם. הוסיפה כי אין להחיל על האם את החלטת ממשלה 2183, מאחר שהיא ובנה אינם עומדים בתנאי ההחלטה. החלטת הממשלה מסדירה את שהותם של ילדים שאינם אזרחי המדינה שתחילת שהותם של הוריהם הייתה כדין ובמהלך השנים נוצרה זיקה מובהקת שלהם לישראל. השופטת בן אור עוד הצהירה כי קבלת העתירה כמוה כאמירה כללית כי לכל הורה זר שנולד לו ילד הזכאי לאזרחות ישראלית צומחת זכות הומניטרית למעמד.
האם הגישה בקשה לעיכוב ביצוע פסק הדין. בפסק דין עע"ם 775/12-ב' אשר ניתן בג' בשבט ה'תשע"ב, 27 בינואר 2012, השופט יורם דנציגר הצטרף לדעתה של השופטת נאווה בן-אור וקבע כי החלטה 2183 אינה חלה על עניינה של העותרת מאחר שבעת שנכנסה לישראל בפעם האחרונה, חל עליה צו הרחקה מן הארץ ועל כן לא ניתן לומר שנכנסה כדין. בנוסף, ההחלטה חלה על ילד השוהה בישראל שלא כדין ובמקרה זה מדובר בילד שהוא אזרח ישראלי. על פי פסיקתו של בית המשפט לעניינים מנהליים, אין אזרחותו של הקטין מצדיקה מתן מעמד להורה.
בעקבות פסק הדין
עורך דין מתן חודרוב במאמרו "מעמד הורה מכוח ילדו", מציין את מדיניות משרד הפנים לפיה מעמדו של ילד זר אינו יכול כשלעצמו להעניק מעמד להורו ומוסיף כי בשנים האחרונות חל כרסום משמעותי במדיניות זו בשני מישורים עיקריים. המישור הראשון, החלטות ממשלה בענייני ילדי עובדים זרים – דן בהחלטת ממשלה 2183 אשר דנה במתן מעמד חוקי לשוהים שלא כדין בישראל מכוח מעמדם של ילדיהם שלא נולדו בישראל. המישור השני, פסיקת בתי המשפט - דן בשינוי המשמעותי החל במדיניות הנהוגה בבית המשפט וציין כי טובת הילד היא מוחלטת וחד משמעית להמשיך ולחיות במולדתו, מדינת ישראל, עם שני הוריו, מדינה בה התערה ויצר קשרים חברתיים עמוקים. ציין פסקי דין בהם נקבע מעמד לשוהים שלא כדין בארץ מכוח מעמד ילדיהם דוגמת מתן מעמד לאמה של ילדה אזרחית ישראל שגדלה וחונכה בישראל על ידי שני הוריה.
סקרימינג טריז
סקרימינג טריז (באנגלית: Screaming Trees, עצים צועקים) נחשבת לאחת הלהקות הסנדקיות של תנועת הגראנג', יחד עם גרין ריבר ומלווינס.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1985 והתפרקה ב-1996. סקרימינג טריז ייצרה צליל שהוא שילוב בין פאנק (Punk) לרוק פסיכדלי שעזר לעצב את דמותו של הגראנג', אם כי מעולם לא הצליחה באמת להגיע למיינסטרים כמו נירוונה, אליס אין צ'יינס, פרל ג'אם וסאונדגארדן.
האחים ואן קונר וגרי לי קונר הקימו את סקרימינג טריז עם מרק לנגאן ב-1985. השלישייה גדלה באלנסבורג, וושינגטון, עיירה הקרובה לסיאטל. הם חשבו שהם האנשים היחידים בתיכון שמאזינים לפאנק, גראנג' ולמוזיקה עצמאית, ולכן הם היו מסתובבים יחדיו. שלושתם נשרו בשנה האחרונה של התיכון. לאחר כמה שנים, לנגאן יצר קשר עם ואן קונר, באותה תקופה לואן הייתה להקה עם הזמר מרק פיקרל, והם בדיוק הוציאו את גרי לי קונר מהלהקה, אז הם הזמינו את לנגאן לנגן בתופים. לבסוף גרי לי חזר ללהקה, והם שינו את תפקידו של כל חבר, לנגאן שר, גרי לי ניגן בגיטרה, ואן בבס, ופיקרל בתופים.
ב-1985, כמה חודשים לאחר הקמתם, הם הקליטו את הדמו הראשון. ב-1986, יצא אלבום הבכורה של הלהקה, " Clairvoyance". ב- 1987, יצא אלבומם השני, "Even If and Especially When", והלהקה התחילה להופיע ברחבי המדינה. ב-1988, יצא אלבומם השלישי," Invisible Lantern". ב- 1989, יצא אלבומם הרביעי, " Buzz Factory". במשך הזמן, המתיחות בלהקה גדלה, והלהקה העבירה את רוב 1990 בפרויקטים צדדיים. ב-1991 בארט מרטין החליף את מרק פיקרל בתופים.
רק בשני האלבומים האחרונים, Sweet Oblivion ו-Dust, הלהקה הצליחה לפרוץ מעט, בעיקר בזכות השיר Nearly Lost You שכיכב בפסקול הסרט "סינגלס" מ־1992. Dust שילב בתוכו כלי-נגינה מזרחיים (כמו סיטאר) וקיבל על כך ביקורות טובות.
ב-25 ביוני 2000, הודיעה הלהקה על התפרקותה הרשמית.
מרק לנגאן הוציא שישה תקליטי סולו מוערכים, האחרון שבהם הוא Bubblegum שיצא תחת השם "מרק לנגאן בנד" ב-2004. מרטין ולנגאן השתתפו ביצירת האלבום של הסופרגרופ מסיאטל, מד סיזן.
חברי ההרכב
חברים קודמים:
ראיין ריינולדס
ראיין רודני ריינולדס (באנגלית: Ryan Rodney Reynolds; נולד ב-23 באוקטובר 1976) הוא שחקן, קומיקאי, איש עסקים ומפיק קולנוע קנדי.
ביוגרפיה
ריינולדס נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה. אביו, ג'יימס צ'סטר "ג'ים" ריינולדס, הוא סיטונאי מזון, ואמו, תמרה לי "תמי" ריינולדס (סטיוארט במקור), היא אשת מכירות. סבו, צ'סטר ריינולדס, היה חוואי ופוליטיקאי מאלברטה במקור. ריינולדס הוא ממוצא אירי, וחונך כקתולי. לו שלושה אחים גדולים. שניים מאחיו הם שוטרים, ואחד מהם חבר במשטרה הרכובה המלכותית של קנדה.
הוא סיים את לימודיו בתיכון קיטסילאנו בוונקובר ב-1994. מאוחר יותר הוא למד באוניברסיטת קוונטלן פּוליטכניון, עד שנשר ממנה.
קריירה קולנועית
הקריירה של ריינולדס החלה בשנת 1991 כאשר כיכב כבילי באופרת הסבון "הילסייד", שהופצה בארצות הברית על ידי ערוץ ניקלודיאון. כמבוגר, כיכב ריינולדס בקומדיות "יחצ"ן המסיבות", ובסדרה "שניים ועוד אחת", בה גילם תלמיד לרפואה בשם מייקל "ברג" ברגן. בשנת 94–1993 גילם תפקיד חוזר ב"האודיסיאה" כמאקרו. בנוסף, הופיע הופעת קמע ב"הרולד וקומר משתוללים באמריקה" כאחות, וכן שיחק ב"מתחתנים עם ההורים" ובסרט "חסין תקלות".
בשנת 2005 שיחק ריינולדס מלצר בשם מונטי בסרט "סקס והמסעדה הגדולה", וכמנהל מוזיקלי בקומדיה הרומנטית "רק ידידים". לאחר מכן, בשנת 2008 שיחק ריינולדס את גיבור הסרט "בטוח, אולי". הוא הופיע גם בסיום העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "סקראבס". מאוחר יותר, בשנת 2009 גילם את אנדרו פקסטון ב"ההצעה" ואת מייק קונל ב"קיץ מסחרר".
ריינולדס שיחק בעיקר בקומדיות, אך עבר גם אימון גופני אינטנסיבי לשם תפקידו כמלך חניבעל בסרט "בלייד: טריניטי". בשנת 2005 שיחק את ג'ורג' לוץ ברימייק של "אימה באמטוויל". כמו כן גילם סוכן FBI בשנת 2006 בסרט הפעולה "לחסל את האס".
בשנת 2010 כיכב ריינולדס במותחן הספרדי "קבור" שהוקרן בפסטיבל סאנדנס.
ריינולדס גילם את האל ג'ורדן בסרט גיבורי העל "גרין לנטרן", שיצא ב-17 ביוני 2011, וגילם גם את אתניק וולקר בעיבוד של סרטי יוניברסל לרומן הגרפי "Rest in Piece Department", שיצא בשנת 2013.
ריינולדס גילם את דדפול ב"X-מן המקור: וולברין" והוחתם לגלם אותו שוב בספין אוף "דדפול" אשר יצא לאקרנים ב-2016. מאוחר יותר אושר שהסרט יהיה רימייק ויתעלם מהאירועים שהתרחשו ב"X-מן המקור". עבור תפקידו ב"דדפול" הועמד ריינולדס לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - קומדיה.
בשנת 2017 שיחק בסרט המדע הבדיוני "סימן חיים". בנוסף, שיחק בסרט "שומר הראש והמתנקש".
בשנת 2018 חזר ריינולדס לגלם את דדפול בסרט "דדפול 2".
בשנת 2019 דיבב את פיקאצ'ו ושיחק את הבלש הארי גודמן בסרט "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו". שיחק גם בסרט "מהיר ועצבני: הובס ושואו", בתפקיד לוק, סוכן CIA. בהמשך השנה, הופיע בקליפ השיר "You Need to Calm Down" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט אשר הוקדש לקהילת הלהט"ב. בשנת 2021 שיחק בסרט "לשחרר את גאי", בתפקיד גאי. בהמשך השנה, שיחק את נולאן בות' בסרט "הודעה אדומה" של נטפליקס.
ב-27 בספטמבר 2022 הכריז ריינולד באינסטגרם כי יככב בסרט "דדפול 3" יחד עם יו ג'קמן ב-2024.
ריינולד הוא זוכה פרס הסינמטק האמריקאי ה-36, וקיבל את הפרס בטקס שהתקיים ב-17 בנובמבר 2022.
קריירה עסקית
החל משנת 2018 משקיע ריינולדס במיזמים כלכליים. לפי הערכות, לאחר מספר "אקזיטים" מוצלחים חצה שוויו של ריינולדס את רף מיליארד הדולר.
חיים אישיים
בשנת 2002 החל ריינולדס לצאת עם הזמרת הקנדית אלאניס מוריסט הם הודיעו על אירוסיהם ביוני 2004. בפברואר 2007 נפרדו השניים. מוריסט אמרה כי אלבומה Flavors of Entanglement נוצר מתוך צערה לאחר הפרידה. השיר "Torch" נכתב על ריינולדס.
בשנת 2007 ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקנית האמריקאית סקרלט ג'והנסון. הזוג התארס במאי 2008, ונישאו ב-27 בספטמבר 2008 באירוע מצומצם ליד טופינו, קולומביה הבריטית. בדצמבר 2010 הגישו בקשה לגירושין, וביולי 2011 התגרשו.
באוקטובר 2011 החל לצאת עם השחקנית האמריקאית בלייק לייבלי, הזוג נפגש בצילומים לסרט "גרין לנטרן". הזוג התחתן ב-9 בספטמבר 2012 במאונט פלזנט, דרום קליפורניה. לזוג יש שלוש בנות, הראשונה נולדה בדצמבר 2014, השנייה בספטמבר 2016, והשלישית ב-2019, וצאצא נוסף שנולד בפברואר 2023. המשפחה מתגוררת בעיירת פאונד רידג', מחוז וסטצ'סטר, מדינת ניו יורק בארצות הברית.
שלט הרלדי
שלט הרלדי (מוכר גם כשלט אצולה; באנגלית: Coat Of Arms) הוא במסורת האירופית, דוגמה פשוטה וצבעונית השייכת למשפחה או אדם מסוים, אשר עשויה לשמשו במגוון רחב של דרכים. מקורם של השלטים ההרלדיים בדוגמאות אשר עיטרו את השריונות והמגינים שבהם השתמשו אבירי ימי הביניים לזיהוי קל בקרבות ותחרויות. דוגמאות אלו עיטרו את הביגוד שנלבש מעל לשריונו של האביר, וכן את מדיו, קסדתו, דגליו ודוכן הפמליה שלו. שלא כמו החותם, לשלט הרלדי יש תיאור רשמי – הבלאזון.
כיום נפוץ השימוש בשלט ההרלדי במגוון מוסדות, ארגונים, מדינות ויחידים.
אמנות העיצוב, ההצגה, התיאור והתיעוד של שלטים אלה נקראת הרלדיקה.
מסורות ושימוש
על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית והסקוטית בעליהן של שלטים הרלדיים הם יחידים ולא משפחות. במסורות אלו השלטים הם רכוש חוקי המועבר מאב לבנו כאשר נשים ובנות יכולות אף הן להציג שלט הרלדי אך מותאם בצורה אשר מציגה את קרבתן לנושא השלט הנוכחי. שלט הרלדי נמצא בבעלותו של אדם יחיד (בניגוד למשפחה שלמה). בשלט לא נעשה שימוש בידי יותר מאדם אחד בכל זמן נתון. שאר בני המשפחה היו רשאים לשאת שלט דומה אשר בוצע בו שינוי בפרט או צבע כלשהו, בדרך כלל עם מטען כלשהו או תוספת אחרת לשלט. מטען אחד שכזה יכול להיות התגיות אשר בשימוש ההרלדיקה הבריטית והספרדית כחלק משיטת הקדנסיה.
בשל חשיבותם כרכוש חוקי השימוש בשלטים כסימן אפיון, בייחוד כחותמת על מסמכים חוקיים, הצריך רגולציה קפדנית אשר נעשתה (ונעשית במדינות אחדות עד היום) באמצעות כרוזים - בעלי מקצוע אשר עסקו במדע של חקר השלטים. מסורות נוספות (כגון ההרלדיקה הפולנית) מחמירות פחות ומאפשרות לכל חברי שושלת אחת או משפחה אחת להציג את אותו שלט. אף על פי שאלמנט אחד או יותר מתוך השלט ישמר לשימושו של ראש הבית.
התקנים
ההתקנים הם החלקים המרכיבים את השלט ההרלדי. חלק מההתקנים יכולים לעמוד ברשות עצמם כסיכה הרלדית.
המגן
המגן הוא ההתקן העקרי בשלט ההרלדי. עליו מסודרים המטענים והצורות המתוארים בבלאזון. מגיניהם של גברים נושאי שלט הרלדי עוצבו לרוב בצורת טיפוסית למגן אשר שימשו את האבירים. מאחר שצורה זו נתפסה כצורה "לוחמנית" המתאימה לגברים לוחמים בלבד, הנשים השתמשו במגינים מעוינים ואנשי הכמורה נשאו מגינים סגלגלים. עיצובים שונים כדוגמת הדיסקה נפוצים גם כן.
הקסדה
היות שהמגן שימש את האביר לזיהוי קל בשדה הקרב ובטורנירים, אין זה מפתיע כי גם הקסדה נכללה בהתקנים ההרלדיים אשר שולבו בשלט ההרלדי לציונו של אביר או לוחם. יתרה מכך, השימוש בקסדה (או פריט לבוש ראש אחר ככתר או נזר) כחלק מהשלט ההרלדי מעל המגן, החל מאוחר מתחילתו של השימוש האמיתי בהם. בכמה מסורות הרלדיות (כגון הצרפתית) דרגתו של האציל השתקפה במספר הפסים אשר הופיעו על חזיתה של הקסדה או בסוג המתכת אשר הייתה בשימוש. לחלופין, דרגתו של האציל עשויה להיות מבוטאת בכתר אשר הולבש על הקסדה או במקומה על המגן.
הציצה
הציצה היא דמות (או קבוצת דמויות), בדרך כלל חיה גדולה כלשהי, הממוקמת מעל לקסדה. באופן מסורתי שימשה הציצה גברים, למעט מלכות אנגליה, אשר השתמשו אף הן בסמלים הרלדיים כמו ציצה.
בעבר היו אצילים אשר השתמשו בציצה שלהם כסיכה הרלדית אישית. דבר זה הוביל לשימוש שגוי במילה, לתיאור מגן או שלט הרלדי שלם.
בבלאזון תיאור הציצה מכיל בתוכו את תיאורה של העטרה ("על עטרה בצבעי X ו-Y..."), כדוגמת העטרה אשר מתוארת בשלט האצולה של קנדה: "על עטרה בצבעי ארז'ן וגולס, אריה צועד אור".
העטרה
העטרה היא גליל בד מגולגל המלופף סביב הקסדה על מנת להחזיק את המעטה במקום. כמו המעטה, העטרה צבועה גם היא בשתי טינקטורות בדרך כלל אלו אשר בהם נצבע המעטה. את עטרה ייצרו משני סרטים אשר נצבעו בטינקטורות העיקריות של המגן ולופפו האחד סביב השני.
המעטה
בדרך כלל המעטה מתואר כמרופט או אף חתוך לגזרים, כביכול כתוצאה מפגיעות חרבות בקרב. לעיתים רחוקות יותר - בדרך כלל במקרה בו איש כמורה משתמש בקסדה עם מעטה - יוצג המעטה שלם וללא רבב. דבר מעין זה הוא בחירתו של האמן ואינו בעל השלכות סמליות, אלא עיצוביות בלבד. למעטה שני צדדים - האחד צבוע בטינקטורת צבע והשני בטינקטורה מתכתית. המעטה בדרך כלל צבוע בטינקטורות אשר בהן צבוע המגן או של המדים אשר שייכים לישות המיוצגת. עם זאת, ישנם מקרים יוצאי דופן של התאמות צבעים חריגות, בעיקר בשלטים הרלדיים של שליטים או ישויות ריבוניות.
הנזר
סמל דמוי כתר נפוץ בשלטים הרלדיים רבים של אצילים בדרגות שונות (בעיקר של מונרכים ובני משפחותיהם) כמייצג של כתר המלוכה בהן. באופן דומה מופיע הכתר גם בשלטים הרלדיים למיניהם. בבתי מלוכה מסוימים, כגון בית המלוכה הבלגי, מעולם לא היה כתר ממשי, אלא רק סמל של כתר. לעיתים משמש סמל הכתר לייצוג מעמד דתי.
התומכים
התומכים הן שתי דמויות אשר ממוקמות משני צדי המגן ומתוארות כמניפות אותו. התומכים עשויים להיות חיות, בני אדם, ובמקרים נדירים אף צמחים וחפצים - אמיתיים או מיתיים. לעיתים קרובות לדמויות אלו עשויה להיות חשיבות מקומית או קשר היסטורי.
אלא אם כן מצוין אחרת בבלאזון, התומכים יתוארו תמיד כעומדים זקופים על רגליהם האחוריות, וזרוע אחת שלהם גבוהה מהשנייה (תנוחה הנקראת Rampant) - עד כמה שטבע הדמויות המתוארות מאפשר זאת. חיות פראיות מיוצגות לעיתים כשלשונן בחוץ - דבר המסמל שאגה. תומכים הוענקו כהטבה מיוחדת לאצילים והוענקו בפקודת השליט. התומכים הועברו בירושה רק במקרים מיוחדים של אצולה תורשתית או חברי משפחת המלוכה - באנגליה, ומנהיגי שבטים או בארונים פאודליים שתוארם קדם לשנת 1587 - בסקוטלנד. תומכים שלא הועברו בירושה הוענקו בעיקר לנושאי תואר אבירות.
המוטו והסלוגן
המוטו ייכתב בדרך כלל על קלף מתחת לשלט (או מעל הציצה בהרלדיקה הסקוטית) וברוב המקרים ייכתב בלטינית (אם כי שפות אחרות כצרפתית נפוצות גם כן). על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית והסקוטית המוטו לא מוענק יחד עם השלט ההרלדי וניתן לאמצו או לשנותו על פי רצונו של נושא השלט. אך למרות זאת ישנם מספר דוגמאות חריגות להופעתם של המגילה, המוטו או האותיות בבלאזון של שלטים אחדים.
אבא מתארס
אַבָּא מִתְאָרֵס (באנגלית: The Parent Trap) הוא סרט קולנוע משנת 1961 מבית היוצר של אולפני וולט דיסני בכיכובם של היילי מילס, מורין או'הרה ובריאן קית', המגלמים זוג תאומות זהות בגיל ההתבגרות ואת זוג הוריהן הגרושים. התסריט, שנכתב על ידי במאי הסרט, דייוויד סוויפט, מבוסס על הספר "אורה הכפולה" מאת אריך קסטנר.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר ולשני פרסי גלובוס הזהב, והיה השני מבין שישה סרטי וולט דיסני שבהם כיכבה מילס.
תקציר העלילה
התאומות הזהות סוזן אוורס (היילי מילס) ושרון מק'קנדריק (היילי מילס) פוגשות זו את זו במחנה קיץ, אך לא מודעות לכך שהן אחיות. המראה הזהה שלהן יוצר ביניהן, בתחילה, יריבות, ומעשי הקונדס שלהן גורמים להרס במחנה. כעונש השתיים נשלחות לגור יחדיו בבקתה מבודדת עד לסופו של הקיץ. כל אחת מן הבנות מתוודה בפני השנייה כי היא מגיעה מבית הרוס, ומהר מאוד הן מבינות כי הן אחיות תאומות אשר הוריהן, מיץ' אוורס (בריאן קית') ומגי מק'קנדריק (מורין או'הרה), התגרשו זמן קצר לאחר לידתן, כך שכל הורה קיבל למשמורת אחת מהן. התאומות, אשר כל אחת מהן משתוקקת לפגוש את ההורה שלא ידעה כלל על קיומו, מחליטות להתחלף ביניהם. סוזן מתחזה לשרון, וטסה לבוסטון לפגוש את אמה, בעוד שרון מעמידה פנים כי היא סוזן, וטסה לקליפורניה אל אביה.
שרון מתקשרת אל סוזן, שנמצאת בבוסטון, ומבשרת לה כי אביהם התארס עם אישה צעירה רודפת בצע, שרק מעוניינת בכספו, ועל כן על אמם למהר להגיע לקליפורניה על מנת למנוע את החתונה. בבוסטון סוזן מספרת לאמה את האמת על החלפת זהויות. מגי וסוזן טסות יחדיו לקליפורניה. כאשר כל הארבעה נמצאים בקליפורניה, התאומות, בהסכמה רופפת מצד אמן, יוצאות למסע חבלה בתוכניות הנישואין של אביהן. ויקי רובינסון (ג'ואנה ברנס), ארוסתו הצעירה של מיץ', זוכה ליחס של גסות רוח מצד הבנות. ערב אחד, הבנות משחזרות את הפגישה הראשונה של הוריהן במסעדה איטלקית עם כנר צועני. בני הזוג לשעבר נמשכים בהדרגה זה לזה, על אף שבמהרה הם מתחילים להתקוטט אודות דברים פעוטים, וכן אודות ויקי.
מגי מחליטה לחזור לבוסטון ביחד עם שרון, ועל מנת לעכב את חזרתן, שתי התאומות מתלבשות ומנהגות באופן זהה לחלוטין, כך שהוריהן אינם מסוגלים להבדיל ביניהן. בלית ברירה, מיץ' מצרף את שרון לטיול מחנאות משפחתי, שתוכנן זה זמן רב מראש ואשר נועד לקרב בין ויקי לבין סוזן. זוג התאומות חוזרות למעשי הקונדס שלהן והופכות את טיול המחנאות לסיוט עבור ויקי, אשר בזעמה סוטרת לאחת הבנות. עקב כך, מיץ' מחליט לסיים את מערכת היחסים שלו עם ויקי. אהבתו של מיץ' למגי ניצתת מחדש, והשניים נישאים זה לזה בסצנת הסיום של הסרט בנוכחות זוג התאומות כשושבינות.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 88% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות.
סרטים נוספים בסדרה
הפרימיירה של הסרט התקיימה בתאריך 12 ביוני 1961, כאשר הסרט יצא לאקרנים לראשונה בתאריך 21 ביוני 1961. אולפני וולט דיסני הפיקו שלושה סרטי טלוויזיה כסרטי המשך לסרט זה: "אבא מתארס 2" (1986), "אבא מתארס 3" (1989) ו"אבא מתארס 4: ירח דבש בהוואי" (1989).
בשנת 1998 נוצר רימייק לסרט המקורי בכיכובה של לינדזי לוהן, בהיותה בת 12, בתפקיד הכפול של האחיות התאומות. ג'ואנה ברנס, אשר בסרט משנת 1961 גילמה את דמותה של ויקי רובינסון (ארוסתו של מיץ׳), מגלמת בסרט זה את דמותה של ויקי בלייק, אמה של מרדית' בלייק, ארוסתו הצעירה של אב התאומות.
יורה פראנצטיץ'
יוּרָאי יוּרֶה פְרָאנְצֶטִיץ' (בסרבו-קרואטית בכתב לטיני: Juraj "Jure" Francetić, בסרבו-קרואטית בכתב קירילי: Јypaj "Jуре" Францетић; 3 ביולי 1912, אוטוצ'אץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית –~ 27 בדצמבר 1942, מוצ'ילה, מדינת קרואטיה העצמאית) היה קצין קרואטי במיליציה של האוסטאשה וקומיסר מטעמה לבוסניה והרצגובינה. פראנצטיץ' פיקד על מיליציית הלגיון השחור, ונטל חלק באקציות שהובילו לגירוש יהודי סרייבו אל מחנות ההשמדה.
קורות חייו
פראנצטיץ' נולד ב-1912 בעיירה אוטוצ'אץ שבאזור קרואטיה. הוא למד משפטים באוניברסיטת זאגרב. במהלך לימודיו הצטרף לתנועת האוסטאשה, ועל רקע זה עזב את לימודיו. בשל פעילותו בתנועה היה מבוקש על ידי השלטונות ונאלץ לגלות לאיטליה. בהמשך, שהה באוסטריה ובהונגריה. ב-1937 שב ליוגוסלביה, נעצר ושוחרר מספר פעמים, ובראשית 1941 נמלט לגרמניה הנאצית.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה, שב פראנצטיץ' ליוגוסלביה ומונה לקומיסר האוסטאשה לאזורי בוסניה והרצגובינה. הוא הגיע לסרייבו בלוויית סלאבקו קווטרניק ו-1,100 שוטרים ואנשי מיליציה אוסטאשים ועד מהרה הפך לדמות הדומיננטית בשלטון האוסטאשה בעיר. עם הגיעו ובהנחייתו הוחל ברדיפת יהודים וסרבים. באוגוסט 1941 מונה למפקד מיליציית "הלגיון השחור".
באוגוסט הוחל באקציות בכל רחבי בוסניה ובראשית ספטמבר בסרייבו עצמה. ב-4 בספטמבר 1941 לפנות בוקר נעצרו 500 מיהודי העיר וגורשו למחנה הריכוז קרושצ'יצה. משם הועברו הגברים ליאסנובאץ, והילדים והנשים למחנה לובורגראד. יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה שביצעה מיליציית "הלגיון השחור". בהמשך, ביצע "הלגיון השחור" שתחת פיקודו מעשי טבח באוכלוסייה הסרבית ברחבי בוסניה ותקף את מעוזי הפרטיזנים.
קורמאנבק באקייב
קורמאנבק סלייביץ' באקייב (בקירגיזית: Курманбек Сали уулу Бакиев; נולד ב-1 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי קירגיזי אשר שימש כנשיא קירגיזסטן השני בשנים 2005–2010. ההפיכה העממית שאירעה בשנת 2010 הובילה את באקייב לעזוב את תפקידו ולברוח מהמדינה.
ביוגרפיה
באקייב נולד ב-1 באוגוסט 1949 במזרח הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית, שהייתה חלק מברית המועצות. בשנת 1974 שירת בשורות הצבא האדום ובשנת 1978 סיים את לימודיו האקדמיים. בשנים 1979–1985 עבד במפעל ובשנים 1990–1991 היה המזכיר של המפלגה הקומוניסטית בעירו. החל משנת 1995 היה המושל האזורי. בשנת 2000 באקייב מונה לראשונה לתפקיד ראש הממשלה.
ב-25 במרץ 2005 באקייב נבחר לנשיאות באופן רשמי על ידי הפרלמנט לאחר מהפכת הצבעונים והדחתו של הנשיא אסקר אקייב. בבחירות העממיות לנשיאות (שהתקיימו ב-10 ביולי), באקייב ניצח ברוב של כ-89% מהקולות כאשר אחוז ההצבעה עמד על כ-53%. הוא קיבל תמיכה רבה בדרום קירגיזסטן. אף על פי שנתלו בנשיא החדש תקוות רבות, כהונתו של באקייב התאפיינה עוד בתחילתה בבעיות כלכליות, רצח פוליטיקאים מתחרים ומהומות בבתי כלא. בשנת 2006 באיקוב נתקל בפני משבר פוליטי ראשון כאשר אלפים יצאו לרחובות בקריאות נגדו. המפגינים טענו כי באקייב מנסה לנכס לעצמו עוד סמכויות פוליטיות ואינו נלחם בשחיתות. כתגובה, באקייב טען כי האופוזיציה מנסה להפילו בהפיכה.
באפריל 2007 פרצו שוב מהומות המוניות שבהן המפגינים קראו להתפטרות באקייב. אמנם באקייב חתם על תיקונים חוקתיים שצמצמו את כוחו, אך המהומות המשיכו ודוכאו רק לאחר עימותים עם המשטרה. בהמשך כהונתו, באקייב שיפר את יחסי קירגיזסטן עם סין ועם רוסיה. כתוצאה משיפור היחסים עם מדינות אלו, מספר התלמידים הסינים בקירגיזסטן עלה, והנשיא הורה לפנות את בסיס חיל האוויר של ארצות הברית מהמדינה תמורת השקעה רוסית בקירגיזסטן.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2009 באקייב נבחר שוב לתפקיד. לאחר היבחרו לתפקיד, היו שהשוו את באקייב לולדימיר פוטין ונשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב, אם כי היו שחשבו כי הוא הולך לבצע רפורמות כלכליות ושלטוניות. בחורף 2010 המדינה סבלה מהפסקות חשמל רבות, בעוד שמחירי האנרגיה עלו. בתקופה זו רוסיה החלישה את יחסיה עם קירגיזסטן, דבר שהחמיר עוד יותר את משבר האנרגיה.
באפריל 2010 החלו מהומות כנגד הממשל, ונשמעו טענות כי באקייב נמלט לעיר הדרומית אוש. למרות טענות אלו, ראש הממשלה החדשה רוזה אוטונבייבה טענה כי באקייב לא התפטר ועדיין מתפקד כנשיא. ב-13 באפריל באקייב טען כי הוא מוכן להתפטר מתפקידו אם ביטחונו האישי יובטח. ב-15 באפריל בשעה 19.00 הוא עזב את קירגיזסטן לקזחסטן לאחר שהגיש מכתב התפטרות. אוטונבייבה טענה כי תפעל להביא את באקייב לדין במהרה. ב-20 באפריל נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו הצהיר בפרלמנט הבלארוסי כי באקייב שוכן בבלארוס ועורב לביטחונו. כיום לאחר מכן, ב-21 באפריל, באקייב כינס מסיבת עיתונאים ובה הצהיר שהתפטרותו אינה תקפה, וכי ממשלתה של אוטונבייבה אינה לגיטימית מבחינה חוקית. בפברואר 2012 נטען כי באקייב קיבל כשנתיים קודם לכן אזרחות בלארוסית.
חיים אישיים
רבים מבני משפחתו של באקייב מונו לתפקידי מפתח בשלטון הקירגיזי. אחיו, יאניש, ניהל את המשמר הנשיאותי, בעוד שאחיו מראט היה שגריר קירגיזסטן בגרמניה. אח נוסף היה יועץ בכיר של השלטון בסין. בנוסף על ידיעת השפה הקירגיזית, באקייב יודע גם רוסית ואוזבקית.
המרכז החקלאי
המרכז החקלאי הוא ארגון שנוצר בתקופת היישוב ואשר היווה מסגרת משותפת של גופי ההתיישבות העובדת ושל עובדי החינוך החקלאי. בתקופתו הראשונה, עמד בראשו כארבעה עשורים אברהם הרצפלד איש העלייה השנייה. בשנת 1956 החליף את הרצפלד יצחק שפירא, שעמד בראשו במשך כעשרים שנה עד 1975 ויזם את בניית ביתו של המרכז, בשדרות שאול המלך 8 בתל אביב.
המרכז החקלאי נבחר אחת לארבע שנים על ידי הוועידה החקלאית המורכבת מנציגי חברי הסתדרות הפועלים החקלאיים שהוקמה בשנת 1919. עם הקמת ההסתדרות הכללית בשנת 1920 היוותה הסתדרות הפועלים החקלאים (שכללה עובדים חקלאים שכירים ועצמאים) חלק מרכזי של ההסתדרות. בשנת 1994, לאחר השינוי הארגוני בהסתדרות, שהפכה להיות איגוד מקצועי גרידא, נותק הקשר של ההסתדרות עם המרכז החקלאי.
גם לאחר הניתוק מההסתדרות המשיך המרכז החקלאי לפעול ותפקידו המרכזי היה יצוג החקלאים והאינטרסים שלהם מול מוסדות השלטון. החל מ-2001 אוגד המרכז החקלאי עם נציגי ארגוני המגדלים החקלאיים ועם נציגי התנועות ההתיישבותיות לידי גוף שנקרא התאחדות חקלאי ישראל.
עת"מ יוהנס למה באיו נגד משרד הפנים
עת"מ (י-ם) 8717/08 יוהנס למה באיו נ' משרד הפנים הוא פסק דין, שניתן בשנת 2009. העתירה הוגשה על ידי מי שמוכר כפליט במדינת ישראל, במטרה לשמור על מעמדו ועל רישיונה של בת זוגו לישיבה בישראל ועל זכויותיהם לחיי משפחה בישראל מבלי לפגוע בפרטיותם ובחייהם האישיים. פסק הדין קובע כי יש לתת מעמד תושבות ארעי לבת זוגו של העותר הנובע ממעמדו המיוחד של העותר כפליט בישראל וחשיבותו של פסק דין זה נובעת משינויי מדיניות שקרו בעקבותיו.
הרקע לפסק הדין והעותרים
העותר, יוהנס באיו, הוא יליד אתיופיה שהוכר כפליט בהגיעו לישראל, והוענק לו מעמד של תושב ארעי. את העותרת, אזרחית ליכטנשטיין, הכיר במסגרת עבודתם והשניים הפכו לבני זוג. בני הזוג פנו למשרד הפנים בבקשת מתן מעמד בישראל לעותרת מכוח זוגיותה עם העותר. בקשתם הראשונה נדחתה מפני חשש להשתקעות, סירוב שגרם להגשת העתירה.
לאחר הגשת העתירה הודיע משרד הפנים כי יסכים להעניק לעותרת מעמד תושבות ארעי, אותו ניתן יהיה לחדש מדי שנה, בהתאם לקיומו של הקשר בין בני הזוג והוכחת כנותו. כל זאת עד שבני הזוג יעמדו בתנאים המאפשרים לעותר לקבל אשרה ולעבור לליכטנשטיין, מעבר המחייב מגורים משותפים של בני הזוג במשך חמש שנים. אם בתום התקופה ירצו העותרים להמשיך להתגורר בישראל יהיה עליהם להוכיח, שוב, את כנות הקשר הזוגי וכי אין באפשרותם לעבור לליכטנשטיין.
פסק הדין
עתירת הזוג התקבלה על ידי בית המשפט. בית המשפט קבע כי מדינת ישראל, בהיותה חברה באמנת הפליטים, מכירה בצורך המיוחד להכיר באדם כפליט, בזכויותיו באופן כללי ובזכותו לחיי משפחה בפרט.
בית המשפט קבע שקבלת מעמד בישראל אפשרית לא רק למי שהיה בן זוג של הפליט במועד הכרתו כפליט, אלא גם לבן זוג עמו יצר קשר לאחר מכן. זכות זאת נובעת מהצורך להעניק לפליט את מכלול זכויות היסוד, שיאפשרו לו לקיים אורח חיים סביר, הכולל בתוכו את הזכות לחיי משפחה.
אין הצדקה לכרוך את הענקת המעמד לעותרת ביציאת בני הזוג מישראל ומעברם למדינת ליכטנשטיין. מדובר בשיקול שאין המשיב רשאי לשקול, ואינו רלוונטי לצורך מתן המעמד לעותרת. יותר מכך, שיקול זה פוגע בזכויותיו של העותר כפליט ופוגעת פגיעה קשה בחיי המשפחה.
בית המשפט קבע כי מתן מעמד בישראל לבת זוגו של העותר הוא פועל יוצא ממעמדו המיוחד של העותר בישראל כפליט, וצעד לכיבוד זכויותיו הטבעיות הן כאדם והן כפליט. היות שמדינת ישראל התחייבה להעניק לעותר מעמד של פליט, עליה לכבד את מעמדו וכנות הקשר הזוגי בין העותרים.
השלכות פסק הדין
כפי שעולה הן מפסקי דין מאוחרים יותר והן מפסקי דין בעבר התגלו לקויות של הוועדה המייעצת בענייני פליטים בטיפול במקרים נוספים בדומה למקרה הנוכחי כמו גם התעלמות מאמנות האו"ם עליהן חתומה ישראל. מאז קבלת הערעור מונה יושב ראש לוועדה. כמו כן נכנס לתוקף בשנת 2011 נוהל חדש, "נוהל הטיפול במבקשי מקלט", הכולל את סעיף 12 המתייחס לבני זוג וילדי הפליטים והענקת מעמד לחיי משפחה, אך עיקר עיסוקו בפליטים המגיעים עם בני זוג לישראל ולא באלה הפוגשים את בני זוגם בישראל.
גיל זלצמן
גיל זלצמן (נולד ב-1964) הוא פסיכיאטר ופסיכיאטר ילדים ונוער, חוקר בפסיכיאטריה ביולוגית ופסיכותרפיסט ישראלי. מנהל המרכז לבריאות הנפש גהה, ופרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. מכהן גם כיו"ר המועצה הלאומית למניעת אובדנות של משרד הבריאות ונושא מינוי עמית מחקר קבוע ביחידה להדמיה מולקולרית וחקר המוח במחלקה לפסיכיאטריה של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
ביוגרפיה
זלצמן נולד וגדל בגבעתיים, כבן בכור מתוך שלושה ילדים, לאב הנדסאי אלקטרוניקה ואם מנהלת חשבונות. בוגר תיכון שמעון בן-צבי בגבעתיים במגמה ביולוגית-ריאלית. החל את שירותו בצה"ל בקורס טיס ולאחר מכן שירת כנגד הדרכה ומכין בהכנת מדריכים של החוליה הארצית של חיל הרפואה.
בוגר בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה בירושלים ומחזיק בתואר בוגר במדעי הרפואה (B.Med. Sc) ודוקטור לרפואה (M.D). במהלך לימודיו נטל פסק זמן של שנה שבה נסע ללמוד פנטומימה בפריז בבית הספר של אלה ג'רוסביץ' (גרושתו של מרסל מרסו). הוא הופיע למחייתו בהופעות רחוב במרכז פומפידו.
בתום לימודי הרפואה התמחה בפסיכיאטריה כללית במרכז לבריאות הנפש גהה אצל פרופסור חנן מוניץ, ולאחריה השלים התמחות-על בפסיכיאטריה של הילד והמתבגר במרכז הרפואי גהה אצל פרופסור שמואל טיאנו ופרופסור אלן אפטר ובמרכז לחקר הילד באוניברסיטת ייל בקונטיקט, ארצות הברית, אצל פרופסור דונלד כהן המנוח, מחלוצי המחקר בתחום הפסיכיאטריה של הילד בארצות הברית. במקביל, סיים לימודים תלת-שנתיים בתוכנית לפסיכותרפיה באוניברסיטת ת"א.
בשנת 2000 החל לעבוד כסגן מנהל מחלקת נוער סגורה וכעבור שלוש שנים יצא לפוסט-דוקטורט של שנתיים במחלקה למדעי המוח באוניברסיטת קולומביה בניו יורק בתחום הגנטיקה של התנהגות אובדנית ודיכאון בצעירים, בהנחיית פרופסור ג'ון מאן, הנחשב לחוקר המוביל בעולם בתחום הנוירוביולוגיה של התנהגות אובדנית.
בשנת 2005, עם חזרתו לארץ, מונה למנהל חטיבת ילדים ונוער, מנהל מחלקת יום לנוער ומאוחר יותר סגן מנהל בית החולים במרכז לבריאות הנפש גהה. בשנת 2011 סיים תואר שני במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בהצטיינות יתרה.
את שירות המילואים שלו ביצע זלצמן כמפקד פלוגת רפואה קדמית (פלר"ק) ומפקד המרכז לתגובות קרב (מלת"ק) בפיקוד הצפון בדרגת רב-סרן, ובהמשך כיועץ בתחום מניעת אובדנות בצה"ל. הוא חבר בפורום אזרחים מטכ"לי העוסק בייעוץ לצבא במניעת התאבדויות בחיילים.
בתקופה זו נבחר גם ליו"ר האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית והוביל שינויים ארגוניים למיסוד והגדלת הארגון, שיפור נוהלי בחירה, יצירת רשימת חברים קבועה, גביית דמי חבר מוסדרת וטיוב אתר האיגוד.
בשנת 2016 קיבל זלצמן מעמד של פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב והוא חבר בוועדות ההוראה של הפקולטה, של החוג לפסיכיאטריה, של בית הספר ללימודי המשך וכן בוועדת הבריאות האוניברסיטאית.
נוסף על פעילותו זו, ריכז גם את לימודי ההמשך בפסיכיאטריה במשך שש שנים ויזם את פרויקט המנהיגות המחקרית הצעירה במסגרת האיגוד לפסיכיאטריה ביולוגית, במהלכו פוגשים מתמחים שסומנו כעתודה עתידית למחקר פסיכיאטרי מומחים מכל העולם המגיעים להעביר סדנאות בתחומי שיטות מחקר ופיתוח קריירה מחקרית. חלק מבוגרי התוכנית שובצו בתפקידי מפתח בפסיכיאטריה הישראלית.
זלצמן נשוי לאיילת ואב לשניים. הוא מתגורר ברמת השרון.
מחקריו
מחקריו של זלצמן מתמקדים בהבנת הנוירוביולוגיה של הפרעות במצב הרוח והתנהגות אובדנית במתבגרים ומבוגרים צעירים. הוא עוסק הן במחקר קליני והן בתחומי מחקר בסיסיים כמו גנטיקה, פרמקולוגיה וקוגניציה. כל מאמריו המקוריים פורסמו בכתבי עת בינלאומיים מוכרים בפסיכיאטריה, פרמקולוגיה ופדיאטריה וצוטטו מעל 300 פעמים במחקרים אחרים.
בשנים האחרונות מתמקד זלצמן בפיתוח של בדיקת היפותזות הקשורות לקשר בין אירועי חיים וגנטיקה בדיכאון. בשנת 2006 שיחזר את ממצאיו של אבשלום כספי על מדגם של מטופלים הסובלים מדיכאון והראה אינטראקציה בין האלאל הקצר ואירועי חיים שליליים ביצירת דיכאון, תוך שימוש לראשונה באלאל שלישי ומדידה סובייקטיבית של אירועי החיים. בהמשך הציע גישה חדשה להבנת מנגנונים בבסיס המוח הדיכאוני והאובדני בצעירים ואחת מעבודותיו המוכרות הדגימה את האינטראקציה של גנים, סביבה ותזמון ביצירת דיכאון. על פי מודל זה השילוב של אירוע חיים שלילי ותזמון של האירוע בחלון זמן התפתחותי מסוים בגיל מוקדם יחד עם פגיעות גנטית, מסבירים היווצרות דיכאון בהמשך במבוגר הצעיר. מודל זה זכה להדים רבים בתחום הפסיכיאטריה הביולוגית ואף צוטט בטקטסבוק המוביל בפסיכיאטריה.
בשנת 2016 הוביל זלצמן קבוצת מומחים מ-13 מדינות באירופה, במימון שנתקבל מהכנס האירופאי לנוירופסיכופרמקולוגיה (ECNP) וגופים נוספים, למחקר שביצע סקירה סיסטמטית של כל השיטות שנחקרו במניעת אובדנות בעשור האחרון. מחקר זה הוליד מאמר שהתקבל לפרסום בכתב העת Lancet Psychiatry ותרם תרומה משמעותית לגיבוש המדיניות למניעת אובדנות ברמה הלאומית במדינות אירופה.
פרסומים
זלצמן פרסם למעלה מ-280 מאמרים מקצועיים, מהם יותר מ-170 מאמרים מקוריים, וערך שני ספרים בינלאומיים בתחום הגנטיקה של דיכאון ואובדנות בקרב צעירים. בנוסף, ערך עשרות פרקים בספרים מקצועיים בתחומו.
פעילות בינלאומית
גיל זלצמן נחשב לחוקר מוכר מאוד באירופה ובארצות הברית בתחום הדיכאון והאובדנות בקרב בני נוער. הוא כיהן בעבר כחבר בורד (executive committee) באיגוד האירופאי לפסיכיאטריה (EPA) ונשיא הסקציה לפסיכיאטריה של הילד בארגון. בנוסף, נבחר (פעמיים ברצף) כחבר בורד (executive committee) בהנהלת הקולג' האירופאי לנוירו-פסיכופרמקולוגיה (ECNP) ומשמש גם כיושב ראש ועדת החינוך של הארגון.
בשנת 2003 התקבל כחבר מן המניין באיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה של הילד (American academy of child and Adolescent Psychiatry) ובשנת 2005 כחבר מן המניין באיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה ביולוגית (Society of Biological Psychiatry).
בשנת 2013 נבחר, יחד עם פרופסור אלן אפטר, ליושב ראש הכנס האירופאי למניעת התאבדויות שנערך בתל אביב בהשתתפות כ-1,000 מוזמנים והיה לכנס הגדול בכל הזמנים בנושא אובדנות.
בשנת 2017 שימש כיושב ראש של הכנס העולמי של האיגוד הבינלאומי למחקר אובדנות (IASR) בלאס וגאס.
פסיכיאטריה משפטית
זלצמן מרבה להרצות בהשתלמויות שופטים בכל הדרגים ומלמד את נושא אחריותו הפלילית של הלקוי בנפשו.
משה רוזנסון
משה רוֹזֶנסון (בכתיב שנהג בזמנו: ראָזענסאָהן או ראָזענסאָן; ברוסית (כתיב ארכאי) : М. І. Розенсонъ; 1820, וילנה – 26 בנובמבר (יוליאני: 14 בנובמבר) 1896, שם) היה יהודי וילנאי עשיר, שהגה רעיון לייסד דת סינתטית "אוניברסלית" שתשלב את הטוב שבעקרונות היהדות, הנצרות והאסלאם, או לפחות לתקן את היהדות. נחשב בקרב יהודי וילנה למיסיונר ומטורף, אך חוקרים מאוחרים העריכו את תרומתו לספרות העברית בהתפתחותה.
פעילותו
משה רוזנסון נולד בשנת 1820 בעיר וילנה, ממרכזי התרבות היהודית החשובים בצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא). אביו, יוסף (בן משה) רוזנסון, הוכשר תחילה כרב, אך לאחר מכן פנה ללמוד רפואה באוניברסיטת וילנה, בסיוע מימון מהאצולה הפולנית המקומית, והיה מראשוני הסטודנטים היהודים באוניברסיטה זו; ב-1815 סיים לימודיו והיה לאחד מראשוני המשכילים היהודים בעיר ומהבולטים שבהם, ופעל כצנזור לספרים עבריים. לדברי ההיסטוריון ישראל קלוזנר, משה רוזנסון היה "בן-אדם דתי שנטה להשכלה [...] הוא התעשר מעסקי הלוואות לבעלי-אחוזות והיו לו בעיר עשרות בתים. הוא רכש לו ספריה גדולה בשפות רבות והיה מתומכי חברת מפיצי השכלה בפטרבורג. לניהול ספרייתו החזיר [החזיק] ספרן מיוחד יודע תורה". רוזנסון היה מגבאי בית הכנסת טהרת הקודש המודרני בווילנה, ונדבן ידוע בליטא ומחוצה לה. ביתו היה מוקד לפעילות מעורבת של משכילים יהודים ונוצרים.
בשלב מסוים בחייו החל לפרסם את סדרת ספריו "מרבי שלום" בת שמונה-עשר כרכים. הספרים עסקו חליפות בהגנה על היהדות ובקריאה לאימוץ חלק מעקרונות הנצרות והאסלאם ונטישת חלקים מהיהדות המסורתית. רוזנסון שכר כותבים מוכשרים וידענים לליקוט החומר לספריו (סייע על ידו בגיוס העובדים קלמן שולמן). בין העובדים בשירותו: המומר ניקולאי (נחמן) אוסיפאוויטש פרוז'אנסקי ו'הרב מאנטוקול', ר' ליב לוריא, העורך הלשוני של הספרים היה הסופר והמתרגם הציוני נחום ליב נובופלנט. רוזנסון ניסה לפרסם את ספריו בשיטות שיווק שונות: חילק את ספריו בחינם ואף הכריז על פרס כספי למי שיקרא את אחד מספריו על-פה, בתקווה שעל כל אדם שיקרא על-פה יהיו אלפי אחרים שישננו את ספריו.
התגובות ברחוב היהודי לרעיונותיו החדשים של רוזנסון היו חריפות: משה לייב ליליינבלום (מל"ל) פרסם ניתוח ספרותי של הגותו במאמר "מגלה סוד" במאסף "קהלת" של אלכסנדר הלוי צדרבוים (פטרבורג 1861) ובו רמז לכך שרוזנסון כותב כמיסיונר נוצרי, מל"ל מסיים שלאור זקנותו ועשירותו של רוזנסון, האפשרות שהפך למיסיונר אינה סבירה, ויש להניח שהוא פשוט "טועה ומטעה". אפרים דיינרד בזכרונותיו אף הוא התנגד לתיוגו של רוזנסון כמיסיונר וכתב:. אך בציבור הווילנאי הוא נתפס כ"זקן אשמאי ומיסיונר", חיים דב פרידברג בביבליוגרפיה "בית עקד ספרים" מתייחס אליו כאל מומר ובאופן חריג מתייחס בזלזול לחלק מכתביו. מרדכי ליפסון קורא לו "המסית הידוע" וציטט אגדת-עם בדבר סירובו של ש"י פין למכור לו חלקת קבר ראויה בבית הקברות היהודי בווילנה. רוזנסון הכין לעצמו מצבה מפוארת, אך נקבר כמומר מחוץ לגדר.
ספרי "מרבי שלום"
רוב סדרת ספרי מרבי שלום ראתה אור בווילנה, אך את חלקם נאלץ רוזנסון להדפיס בערים אחרות:
הוועד הפאראלימפי הרוסי
הוועד שולח ספורטאים לתחרויות, מבצע הערכות וסיווג הספורטאים, מארגן תחרויות לאומיות בספורט נכים ותומך בהם. מהווה חלק מהוועד הפאראלימפי הבינלאומי.
מאטיי מוחוריץ'
מאטיי מוחוריץ' (בסלובנית: Matej Mohorič; נולד ב-19 באוקטובר 1994) הוא רוכב אופני כביש סלובני בקבוצת קבוצת בחריין–ויקטוריוס. מנצח מילאנו - סן רמו 2022. אלוף העולם עד גיל 23 ב-2012 ואלוף העולם עד גיל 19 בשנת 2011.
ביוגרפיה
מוחוריץ' נולד בקראן בחווה כפרית להורים העוסקים בהוראה ובחקלאות.
בתור חובבן, הוא ניצח את אליפות סלובניה עד גיל 19 ב-2011.
ב-2012, מוחוריץ' זכה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 19 כשהוא מקדים את קיילב יואן ואת יוסיפ רומאץ בספרינט רב משתתפים. ארבעה ימים לפני כן, מוחוריץ' זכה במדליית כסף בנגד השעון באותה התחרות, כשרק אוסקר סוונדסן הנורווגי הקדים אותו בפער של 7 שניות.
תנוחת מוחוריץ'
ב-2012, מוחוריץ' עבר לקבוצת "סאווה" החובבנית מדרג הקונטיננטל. הוא סיים רביעי באליפות סלובניה והשתתף בטור דה ל'אווניר, הוא סיים במקום ה-2 בשני הקטעים האחרונים וסיים במקום ה-26. מוחוריץ' התחרה שוב באליפות העולם, הפעם במקצה עד גיל 23 וזכה במדליית זהב. במהלך המרוץ, מוחוריץ' ירד לתנוחה משונה שבה הוא יורד מהאוכף ומתיישב על הצינור העליון של השלדה, כשבקטעים מסוימים הוא גם עבר לדווש תוך הימצאותו בתנוחה זו, דבר שהעצים את מוזרות הפעולה. התנוחה החדשה התקבלה בביקורת קשה על ידי ותיקי הרוכבים והפרשנים, כולל לאנס ארמסטרונג, שטענו כי נוסף להיותה מגוחכת אין בה יתרון לרוכב והיא אף מסוכנת כיוון שנפגעת בה השליטה באופניים במהירות כה גבוהה. סטיב טילפורד (Steve Tilford), מבכירי הרוכבים האמריקאים בזמנו באופני הרים ובסייקלוקרוס אמר בזמנו: "מישהו צריך ללמד אותו שחשוב מאוד לנוח בזמן רכיבה מהירה במורד ולא לבזבז אנרגיה ברכיבה טפשית". לעומת זאת, בדבוקה המקצוענית, צברה התנוחה החדשה פופולריות בהתמדה והחלו להשתמש בה גם רוכבים בכירים, כמו וינצ'נצו ניבאלי שהשתמש בה בדרך לניצחון במונומנט ג'ירו די לומברדיה 2015 וכריס פרום שהשתמש בה בדרך לניצחון בקטע ה-8 של טור דה פראנס 2016. בשנים שלאחר מכן, עד 2021, התנוחה נחשבה ללגיטימית והשתמשו בה בשכיחות גבוהה מאוד והיא נקראה על שם מוחוריץ'. ב-1 באפריל 2021 הוציא ה-UCI את התנוחה (המכונה super-tuck) אל מחוץ לחוק במרוצים ובהמשך השנה אף נפסלו רוכבים בגין השימוש הלא חוקי בה.
קנונדייל (2014)
מוחוריץ' הפך למקצוען בשנת 2014 יחד עם הצטרפותו לקבוצת קנונדייל. הוא סיים חמישי באליפות סלובניה בנגד השעון.
קנונדייל–גארמין (2015)
ב-2015, הצטרף מוחוריץ' לקבוצת קנונדייל–גארמין. הוא סיים חמישי באליפות סלובניה וערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-6.
למפרה–מרידה (2016–2017)
ב-2017, מוחוריץ' סיים שמיני במרוץ טרופאו לאייגווייה. הוא השתתף שוב בג'ירו ד'איטליה וגם הפעם לא התבלט, כשהתוצאה הבכירה שלו הייתה מקום 25 בקטע ה-13, הוא סיים את המרוץ במקום ה-135. הוא סיים שלישי באליפות סלובניה והשתתף שנית בוואלטה אספנייה, מוחוריץ' ניצח את הקטע ה-7 במרוץ לאחר שהיה חלק מבריחת יחיד, הוא סיים את כל המרוץ במקום השלושים, שהיה המקום הטוב ביותר שלו בגרנד טור עד כה. הוא ניצח מרוץ חד יומי בהונג קונג וסיים שישי ב, 24 שניות מטים ולנס המנצח.
בחריין מרידה (2018–היום)
מוחוריץ' הצטרף לבחריין מרידה ב-2018, בעונה שהפכה לעונת הפריצה שלו. הוא ניצח את גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיג'יאנטו והשתתף בפעם השלישית בג'ירו ד'איטליה שהתחיל בישראל, מוחוריץ' ניצח במרוץ את הקטע ה-10, לאחר שגבר על ניקו דנז בספרינט בין שניהם. גם את המרוץ הזה סיים במקום ה-30, וסייע לדומניקו פוצוביבו, בן קבוצתו, לסיים חמישי את המרוץ. הוא סיים שלישי בטור של סלובניה וניצח את אליפות סלובניה. מוחוריץ' ניצח את הקטע הראשון בטור של אוסטריה. הוא התחרה בבינקבנק טור, לאחר הקטע ה-3, בו סיים רביעי, תפס מוחוריץ' את ההובלה במרוץ. בקטע ה-6, ניצח את השלב מייקל מת'יוס האוסטרלי ועלה למקום השני הכללי, 30 שניות אחרי מוחוריץ' המוביל. בקטע ה-7 והאחרון, מת'יוס ניצח, בהפרש של 13 שניות ממוחוריץ' שסיים במקום ה-13 את הקטע. בעקבות כך מוחוריץ' ניצח את המרוץ, בפער של 5 שניות בלבד ממת'יוס השני ו-20 שניות מטים ולנס שסיים שלישי. לאחר מכן ניצח גם את הטור של גרמניה, לאחר שניצח את הקטע ה-3 בשלב ואת קטגוריית הנקודות ואת קטגוריית הרוכב הצעיר. מוחוריץ' הקדים בדירוג הכללי את נילס פוליט ואת מקסימיליאן שכמן. הוא סיים שביעי בג'ירו דל טוסקנה.
ב-2019, מוחוריץ' סיים חמישי במונומנט מילאנו - סן רמו ושביעי בגנט - וולגם. הוא סיים שני באליפות סלובניה בנגד השעון ושלישי במרוץ גראן פרמיו קיטה די לוגאנו. הוא איבד את תוארו כאלוף סלובניה כאשר סיים חמישי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה המקום ה-14 בקטע הרביעי. הוא ניצח את הקטע השביעי ב.
אגם מונדזה
אגם מונדזה (בגרמנית: Mondsee) הוא אגם הממוקם במחוז זאלצקמרגוט שבאוסטריה עילית. האגם מתנקז באמצעות הנהר זיאך אל אגם אטרזה.
בתי כלונסאות
קיימות עדויות להתיישבות על גדות האגם החל מהתקופה הנאוליתית.
בשנת 1870 נמצא בקצהו הצפוני של האגם בתי כלונסאות מתוארכים כ-1000 עד 2000 שנה קודם לספירה.
בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
דיג
האגם מהווה מוקד משיכה לחובבי דיג. עונת הדיג מתקיימת בין התאריכים 1 באפריל עד 31 באוקטובר. בין מיני הדגים הקיימים באגם ניתן למנות זאב נהרות צפוני, טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת, טרוטנית אלפינית, צלופח אירופי, קרפיון מצוי ושפמנון מצוי.