cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
CDC 6600
דגמים וציוד היקפי
הדגם הבא במשפחה היה CDC-6400, שנבדל מאחיו הגדול במעבד הראשי, בו החליפה יחידת עיבוד אחת את עשרת היחידות ב-6600, וביצועיו היו פחותים מעט, אם כי עדיין עלה בביצועיו על כל מחשב אחר בשוק. אחריו הוצג CDC-6500, עם שני מעבדים מרכזיים, שניהם מסוג "6400", שפעלו במקביל. המחשב האחרון בסדרה היה CDC-6700, ובו מעבד מרכזי אחד מסוג "6600", ושני מסוג "6400".
CDC-7600 ומחשבי העל הבאים
המחשב הבא היה אמור להיקרא 6800, ולשמור על תאימות מלאה עם סדרת 6000, אך לקריי היה יעד חשוב יותר: הוא רצה לשפר את הביצועים פי 10, וכשהתברר שלא ניתן לשמור על תאימות מלאה בלי לוותר על כמה שיפורים שהיו נחוצים להשגת היעד, הוקרבה התאימות על מזבח הביצועים, ובהתאם שונה השם ל-7600, כלומר כבר לא מסדרת 6000, שהמחשבים בה תואמים מבחינת תוכנה.
המחשב הוצג זמן קצר לפני שזיכרון הליבה פינה את מקומו לזיכרונות מצב מוצק, אבל עדיין זיכרון הליבה היה "ההצגה היחידה בעיר". לעומת ההתקדמות בהתקני מצב מוצק, שצייתה בעקביות ל"חוק מור", והכפילה את הצפיפות כל 18 חודשים, כלומר יותר משלוש פעמים, או פי ארבע בין 1964 ל-1967, הרי שצפיפות ומהירות זיכרון הליבה לא התקדמו באותה מידה, והוא תומך למעשה באותו גודל זיכרון כמו ה-6600, כלומר 128K מילים בנות 60 סיביות.
השיפור בטכנולוגיות מוליכים למחצה אפשר להעלות את קצב השעון מ-10MHz ל-36.4, ולהתקין במחשב שני מעבדים מרכזיים מהירים. שיפור ביצועים של פי 3 או 4 לא סיפק את קריי, והמעבד הציג תכונה חדשה, שכיום נפוצה בכל סוגי המחשבים, בשם pipelining.
יחידות העיבוד של ה-7600 מוכנות להתחיל לטפל בהוראה הבאה לפני שסיימו לטפל בקודמת. זה מתאפשר משום שניתן לחלק את תפקיד כל יחידת עיבוד לחלקים "עצמאיים", כשכל חלק מקבל את "חומר הגלם" מהקודם, ומעביר את התוצרת לבא. כך למשל יחידת העיבוד שמבצעת חיבור צריכה לקרוא את שני האופרנדים משני אוגרים, לבצע את החיבור, ולכתוב את התוצאה לאוגר שלישי. בזמן שמתבצעת פעולת החיבור או הכתיבה, ניתן כבר להתחיל את פעולת החיבור הבאה על ידי קריאת שני אופרנדים חדשים. מבחינה מעשית זה זהה להכפלת או שילוש מספר יחידות העיבוד: יחידת עיבוד לפעולה שדורשת 10 מחזורי שעון, מתפנה לקבל את הפקודה הבאה אחרי שלושה מחזורי שעון בלבד. המחשב הציג רעיונות רבים נוספים, ועמד בכבוד ביעד של הכפלת הביצועים ב-10. קוד כתוב ידנית מגיע ל-, עם "ביצועי שיא" של 36.
7600 שמר על תואר המחשב המהיר בעולם כמעט עד להגעת קריי 1 ב-1976, ובשנים הבאות, עד 1990, החליפו ביניהם קריי ו-CDC את ההובלה מספר פעמים, כשהמחשבים הבאים של CDC עדיין מבוססים על הארכיטקטורה של 6600 ו-7600. השליטה המוחלטת של שתי החברות בתחום הסתיימה כשב-1990 הציגה פוג'יטסו מחשב עם ביצועים תאורטיים של 4 gigaFLOPS - פי אלף מ-CDC-6600, ופי מאה מה-7600, ובערך כפליים מהמחשב (של קריי) שקדם לו.
4G
4G (קיצור של: 4th Generation), הוא הדור הרביעי של טכנולוגיית תקשורת סלולרית, ומהווה שיפור של הדור הקודם - 3G. מערכת המוגדרת 4G חייבת לספק יכולות שהוגדרו על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי ב-"IMT Advanced". היישומים של טכנולוגיה זו כוללות שיפור ניכר בגישה של מכשירים ניידים לאינטרנט, טלפוניית IP, שירותי משחקים, HDTV, ועידות וידאו, טלוויזיה 3D.
רקע טכני
במרץ 1998 איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי קבע סט של דרישות לתקני 4G, בשם המפרט הבינלאומי לטלקומוניקציה ניידת (IMT-Advanced), וקבע דרישות מהירות שיא לשירות 4G כ-100 מגה-ביט לשנייה לתקשורת בניידות גבוהה (למשל מרכבות ומכוניות) ו-1 ג'יגה-ביט לשנייה לתקשורת בניידות נמוכה (דוגמת הולכי רגל ומשתמשים נייחים). הגרסאות הראשונות של טכנולוגיות WiMAX ו-LTE תומכו בקצב של פחות מ-1 ג'יגה-ביט לשנייה, הן לא תואמו את הגדרות IMT-Advanced לחלוטין, אך לרוב ממותגו כ-4G על ידי ספקי השירות. ב-6 בדצמבר 2010, איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי הכיר בכך ששתי טכנולוגיות אלה, כמו גם טכנולוגיות אחרות מעבר ל-3G שאינן עומדות בדרישות ה-IMT-Advanced, בכל זאת יכולות להיחשב "4G", בתנאי שבהמשך גרסאות אלו ישפרו. באביב 2011, הגרסאות הבאות של טכנולוגיות WiMAX ו-LTE היו גרסאות תואמות IMT-Advanced שהבטיחו מהירויות בסדר גודל של 1 ג'יגה-ביט. ונכסו לשימוש בשנת 2013. בניגוד לדורות קודמים, 4G אינו תומך בשירות טלפוניה מסורתי במיתוג מעגלים, אלא מסתמך על תקשורת מבוססת פרוטוקול אינטרנט (IP) כגון טלפוניית IP.
CDC 6600
CDC-7600 ומחשבי העל הבאים
השוואה נפוצה נעשית בין כוח המחשוב של מחשבים אלו עם הטכנולוגיה המודרנית, ובפרט לטלפון חכם. ב-2021, לטלפון חכם ממוצע עצמת חישוב גדולה בכמה סדרי גודל מעוצמתו של קריי-1, עם ביצועי נקודה צפה שנמדדים במאות gigaFLOPS, ועומד לרשותו זיכרון גדול ומהיר יותר בכמה סדרי גודל.
מחשבי העל המודרניים בנויים רובם ככולם מעשרות אלפי מעבדים שפועלים במקביל, כשבדרך כלל כל אחד מהם מכיל או שולט על מאות או אלפי של "יחידות עיבוד" פשוטות יותר, שבדרך כלל ארוזות בשבבים מסוג GPU. לעומת מהירות השעון של 6600 ו-7600 שנמדדה במגההרץ, במחשבים מודרניים הקצב נמדד בגיגה-הרץ, כלומר גידול של כשלושה סדרי גודל. לעומת זאת, הביצועים, ובפרט ביצועי החישוב בנקודה צפה שבמחשבים אלו נמדדו ב"megaFLOPS", כלומר 10^6 פעולות בשנייה, נמדדים כיום במאות petaFLOPS - כלומר 10^{17} פעולות בשנייה, עלייה של 11 סדרי גודל. עיקר ההבדל נובע ממספר המעבדים העצום במחשבי על מודרניים. חידושים ורעיונות שהוצגו לראשונה במחשבים פורצי דרך אלו עדיין נמצאים בשימוש במחשבים החדישים ביותר.
4G
תקנים
שתי חלופות מסחריות של 4G הוגדרו ונפרשו:
קרינה
בנייר עמדה שפרסם ד"ר סטיליאן גלברג, ראש אגף מניעת רעש וקרינה, במשרד להגנת הסביבה בינואר 2012, קבע כי הדור הרביעי אינו מסוכן מבחינת רמות הקרינה, וכי אימוצו יביא להפחתת רמות הקרינה הסלולרית בארץ.
היסטוריה
בארצות הברית, "Sprint" (לשעבר "Clearwire") פרסה את רשתות "Mobile WiMAX" מאז 2008, בעוד "MetroPCS" הייתה המפעיל הראשון שהציע שירותי LTE (בשנת 2010).
מודמי USB אלחוטי, היו בין המכשירים הראשונים שהיו מסוגלים לגשת רשתות אלה, עם טלפוני WiMAX חכמים ניידים שהפכו זמינים במהלך 2010, ומכשירי LTE חכמים שהגיעו ב-2011. ציוד 3G ו-4G שיועד ליבשות אחרות לא תמיד תואם, עקב וריאציות בתחומי התדרים.
עד שנת 2014 300 רשתות 4G הושקו בעולם ב–107 מדינות, גם במדינות עולם שלישי (שלעיתים בחרו לדלג מדור 2 סלולרי לדור 4).
בישראל
הפריסה בישראל של הטכנולוגיה החלה כחמש שנים אחרי מדינות אירופה, אסיה וארצות הברית החל משנת 2015. בינואר 2014, ערכה חברת פלאפון ניסוי שטח ראשון ברשת דור 4, בטכנולוגיית LTE. במסגרת הניסוי, הפעילה פלאפון 15 אתרים בגבעתיים, הרצליה ורמלה. משרד התקשורת פרסם את מכרז תדרי הדור הרביעי ביולי 2014. בינואר 2015 הסתיים המכרז וכל 6 חברות הסלולר שהשתתפו במכרז רכשו תדרי דור 4: פלאפון, סלקום, פרטנר, הוט מובייל, גולן טלקום ומרתון 018 אקספון. הסכום הכולל ששילמו החברות למדינה היה 250 מיליון שקל.
משרד התקשורת הקצה את התדרים הדרושים לחברות הסלולר להתחלת השירות באוגוסט 2015. החברות פלאפון, פרטנר והוט מובייל היו הראשונות להפעיל את השירות ללקוחות ולהציע חוויית גלישה משופרת ומהירה. סלקום וגולן טלקום פרסו אחר כך.
שארל מוראס
שארל מוראס (בצרפתית: Charles Maurras; 20 באפריל 1868 - 16 בנובמבר 1952) היה הוגה דעות צרפתי לאומני ואנטישמי, האידאולוג הראשי של אקסיון פראנסז.
ביוגרפיה
אחרי שעבר את בחינות הבגרות הגיע לפריז ב-1885. עד מהרה איבד את אמונתו הדתית והתיידד עם אנטול פראנס שחיזק בקרבו את ההשקפה הפילוסופית של האגנוסטיות. הוא היה נתון גם להשפעת הפוזיטיביזם של אוגוסט קונט. ב-1889 פגש את מוריס בארס וב-1894–1895 שיתף עמו פעולה בעיתון הלאומני "לה קוקאר" שתמך בגנרל ז'ורז' בולנז'ה שכמעט הפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנות השמונים המאוחרות של המאה התשע עשרה. שארל מוראס כתב מאמרים בשבועון "גאזט דה פראנס" שהיה שופרם של המלוכנים. במאמריו אלה שיבח את הקלאסיציזם וגינה את הרומנטיזם. ב-1896 נסע ליוון כדי לסקר את המשחקים האולימפיים הראשונים של העת החדשה.
הוא נכנס לפוליטיקה בעת פרשת דרייפוס ותמך במסמכים המזויפים של הקולונל אנרי שמטרתם הייתה להאשים את אלפרד דרייפוס בבגידה. לדעתו היה צורך להקריב את דרייפוס למען האינטרס הלאומי, ובכך הוא שיקף את הלאומנות ואת האנטישמיות בצרפת. בדצמבר 1898 הוא כתב: "צריך להוציא להורג בירייה את הבוגדים, תומכיו של דרייפוס." הוא טיפח את הרעיון של "תורת גזע מדעית" וקרא לאנטישמיות מטעם המדינה.
הוא אימץ לעצמו השקפה מלוכנית שהייתה מכוונת נגד המהפכה הצרפתית והיה פעיל ב"תנועת הפעולה הצרפתית" מייסודו של מוריס בארס. ב-1899 ייסד את כתב העת המלוכני "הפעולה הצרפתית", וב-1905 ייסד את "הליגה של הפעולה הצרפתית" במטרה לגייס חברים נוספים לתנועה זו.
ב-1914 האפיפיור פיוס העשירי הכניס שבעה מספריו של שארל מוראס לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית, וזאת בשל דעותיו האגנוסטיות. ב-1926 האפיפיור פיוס האחד עשר צירף לרשימה זו ספרים נוספים של שארל מוראס וגינה את "תנועת הפעולה הצרפתית" - מה שגרם נזק רב לתנועה זו.
ב-1925 שארל מוראס איים ברצח על שר הפנים הצרפתי אברהם שראמק וכתב: "אם תנצל לרעה את מעמדך הציבורי כדי לשפוך דם צרפתי למען הבנדיטים ממוסקבה, לא אהסס להתיר את דמך."
ב-1938 שארל מוראס נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית וב-1939 ספריו הוסרו מרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית.
שארל מוראס תמך ברודן אנטוניו דה אוליביירה סלזר מפורטוגל וגם בגנרל פרנסיסקו פרנקו מספרד. בניטו מוסוליני אימץ לעצמו את רעיונותיו של שארל מוראס כבסיס לפשיזם.
במלחמת העולם השנייה תמך שארל מוראס בממשלת וישי וב-1945 הוא נידון למאסר עולם. בשל בריאותו הרופפת הוא שוחרר ב-1952 מספר חודשים לפני מותו.
רעיונותיו
הלאומנות עמדה במרכז רעיונותיו של שארל מוראס - מה שהוא כינה "לאומיות אינטגראלית". הייתה זו אמונה בסדר חברתי המבוסס על מנהיגות חזקה - מה שהיווה את הבסיס לתמיכתו בתנועה המלוכנית ובכנסייה הקתולית. הוא דחה את עקרונות הדמוקרטיה כמנוגדים ל"אי השוויון הטבעי" וכתב דברי ביקורת חריפים נגד המהפכה הצרפתית שלדעתו השפעתה הייתה שלילית והרסנית. בגללה צרפת איבדה את גדולתה שמקורה היה בגאליה הרומאית ושעוצבה על ידי ארבעים מלכים שהקימו את צרפת.
הוא פחד מתהליך ההתנוונות שאותו ייחס לעידן האורות - מה שהוא כינה "רעיונות שווייצריים" (הכוונה לקלווין לרוסו ולרפורמציה הפרוטסטנטית). הוא האשים ארבע קבוצות בהתנוונות זו: הפרוטסטנטים, היהודים, הבונים החופשיים והזרים. במאבקו בשמאל הפוליטי סיסמתו הייתה "הפוליטיקה מעל הכול" אם כי החזיק בדעות אגנוסטיות, הוא חשב כי דת המדינה מהווה מכשיר לשמירה על הסדר הציבורי וראה בכנסייה הקתולית גורם מאחד המשותף לכל הצרפתים.
זכרי אותי לנצח
זכרי אותי לנצח (באנגלית: Remember Me) הוא סרט התבגרות רומנטי אמריקאי משנת 2010, בכיכובם של רוברט פטינסון ואמילי דה רייבין.
תקציר העלילה
העלילה מתמקדת בטיילר, בחור צעיר החי בניו יורק ומתקשה למצוא שפה משותפת עם אביו מאז מות אחיו. הוא פוגש בחורה מסתורית בשם אלי, שחיה מילדותה עם אביה השוטר לאחר שאמה נרצחה במהלך שוד טראומטי שהיא הייתה עדה לו, ברכבת התחתית של ניו יורק. בהתחלה טיילר ניגש אל אלי רק בשביל לנקום באביה השוטר שעצר אותו אך עם הזמן בין השניים מתפתח רומן אמיתי, שנותן שוב משמעות לחייו של טיילר. אך בהמשך נחשפים הסודות ונראה כי הנסיבות שהביאו למפגש ביניהם עשויות להביא לפרידתם.
לקראת סיום הסרט, טיילר מגן על אחותו הקטנה קרוליין, שסובלת מחרם חברתי, ומתפרע בבית הספר של אחותו ובעקבות כך נעצר. על מנת לפגוש את עורכי הדין של אביו, שיעזרו לו בנושא שבגינו נעצר, טיילר הולך למקום העבודה של אביו, במגדלי התאומים. בסיום הסרט נראית קרוליין בכיתתה ועל הלוח נראה התאריך: יום שלישי ה-11 בספטמבר 2001. לאחר מכן נראה טיילר עומד במגדלי התאומים, ולאחר מכן נראים האנשים הקרובים לטיילר כשהם מתוודעים לפיגוע הטרור וההבנה מסתמנת על פניהם. לבסוף נראה הקבר של טיילר ליד הקבר של אחיו, מייקל, שהתאבד. לבסוף בעקבות מותו של טיילר, קרוליין ואביה מקיימים קשר חיובי של אב ובת, ואלי עולה לראשונה לרכבת התחתית ממנה נמנעה מאז רצח אמה.
עלייתם של הנאצים
עלייתם של הנאצים (באנגלית: Rise of the Nazis) היא סדרה תיעודית של ה-BBC. פרק הבכורה שודר לראשונה בספטמבר 2019, והיא מתמקדת כיצד היטלר והמפלגה הנאצית עלו לשלטון, ופירקו את הדמוקרטיה בגרמניה של שנות ה-30 של המאה ה-20.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.
תגובות
ביקורת בטיימס תיארה את הסדרה כשיעור "כמה בקלות - ובמהירות מדהימה - מדינה דמוקרטית יכולה להפוך לדיקטטורה טוטליטרית." ביקורת ביקורתית יותר ב-The Spectator העלתה כי התוכנית ערכה השוואות לא הוגנות להתפתחויות הפוליטיות בעת הפקתה, כמו הברקזיט ונשיאותו של דונלד טראמפ והגיעה למסקנה כי 'הגיע הזמן שה-BBC יוותר על הניסיון להעמיד פנים שהוא קול של סמכות חסרת פניות'. ביקורת של TVinsider על המהדורה האמריקאית ברשת PBS, בה הסדרה שודרה כעבור קצת יותר משנה, תיארה את הסדרה כ"מרתקת" ו"כובשת כמו כל מותחן בדיוני."
מעצרו של מרק ברנשטיין
מעצרו של מרק ברנשטיין (ברוסית: Марк Израйлевич Бернштейн), אירע בחודש מרץ 2022 בעקבות חשד כי הפיץ כעורך בוויקיפדיה, פייק ניוז בנוגע לסיקור הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ברנשטיין, שנולד ב-19 באוגוסט 1965 במינסק, הוא יהודי, בוגר האוניברסיטה הלאומית הטכנית של בלארוס וויקיפד בוויקיפדיה הרוסית. מאז שלהי 2009 ועד תחילת 2022 ביצע יותר מ-200,000 עריכות. מרק עורך בוויקיפדיה תחת שם המשתמש "Pessimist2006".
בחודש מרץ 2022 נעצר ברנשטיין על ידי כוחות ביטחון בלארוסיים בחשד להפרת חוקי הפייק ניוז בנוגע לסיקור הפלישה הרוסית לאוקראינה. בהודעה לעיתונות של שרותי הביטחון הבלארוסיים נטען שהמעצר בוצע לפי בקשה של רוסיה. המנהל הראשי של בלארוס למאבק בפשע המאורגן ובשחיתות, עצר את ברנשטיין במינסק. ערוצי טלגרם פרו-ממשלתיים פרסמו הקלטה של מעצרו של ברנשטיין, והאשימו אותו בהפצת מידע "אנטי-רוסי" מזויף.
ב-11 במרץ 2022, הצהירה קרן ויקימדיה, המפעילה את ויקיפדיה ופרויקטים אחרים של ויקימדיה, בתגובה לחקירה על מעצרו של ברנשטיין, כי "צוותי האמון והבטיחות וזכויות האדם של הקרן עקבו אחר המשבר המתמשך באוקראינה, והיו בקשר הדוק עם קהילות ויקימדיה באזור כדי להבטיח את ביטחונם ולהגיב לצרכיהם".
ב-12 במרץ נידון ברנשטיין ל-15 ימי מאסר.
ב-27 במרץ דווח כי טרם שוחרר, וב-29 במרץ הפך ברנשטיין לאסיר פוליטי.
משפטו של מרק ברנשטיין נערך ב-23 ביוני 2022. בית המשפט המחוזי זבודסקוי במינסק דן בעניינו. השופטת מסרה את פסק הדין שלה ב-24 ביוני 2022 ועל פיו ברנשטיין נידון לשלוש שנות מאסר "בתנאי בית". הוא לא צריך לחזור לכלא, אלא יוצב תחת פיקוח משטרתי מתמיד בביתו ובהתאם לכך שוחרר בתום הדיון.
מנואלה סטלמך
מנואלה סטלמך (Manuela Stellmach; נולדה ב-22 בפברואר 1970) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה ומגרמניה. היא אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם במסגרת משחי השליחות וכן, אלופת אירופה במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
מנואלה סטלמך נולדה במזרח ברלין והתאמנה בקבוצת השחייה של דינמו ברלין.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכתה סטלמך ב-4 מדליות שתיים זהב ושתיים כסף. מדליות זהב במשחי שליחות 4x100 מטר חופשי (3:44.46 דקות) ו-4x200 מטר חופשי (8:03.82 דקות). מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (55.77 שניות, אחרי בת ארצה הייקה פרידריך - 55.71 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי (1:59.88 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד באוגוסט 1986 זכתה סטלמך ב-3 מדליות שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:40.57 דקות, לפני ארצות הברית (3:44.04 דקות) והולנד (3:46.89 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 7:59.33 דקות, לפני ארצות הברית (8:02.12 דקות) והולנד (8:09.59 דקות) ובכך הייתה זו הרביעייה הראשונה בהיסטוריה ששוחה מתחת ל-8 דקות במשחה זה. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.90 דקות, אחרי בת ארצה פרידריך שקבעה שיא תחרות חדש של 1:58.26 דקות ולפני מרי טי מאהר מארצות הברית (2:00.14 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.86 שניות, המנצחת במשחה זה הייתה בת ארצה קריסטין אוטו - 55.05 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכתה סטלמך ב-5 מדליות 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי (3:42.58 דקות), 4x100 מטר מעורב (4:04.05 דקות) ו-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:55.47 דקות, שיא שהחזיק מעמד 17 שנים ונשבר באולימפיאדת אתונה על ידי רביעיית השליחות של ארצות הברית (7:53.42 דקות). מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (55.49 שניות, אחרי המנצחת בת ארצה קריסטין אוטו - 55.38 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.95 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 זכתה סטלמך ב-4 מדליות 3 זהב ואחת כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.93 דקות), במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי (3:42.46 דקות) ו-4x200 מטר חופשי (7:58.54 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (55.40 שניות, שתי מאיות השנייה איטי מהמנצחת בת ארצה קטרין מייזנר - 55.38 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 זכתה סטלמך ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:02.56 דקות, לפני הולנד (8:05.97 דקות) ודנמרק (8:07.20 דקות), מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:43.26 דקות) ולפני הולנד (3:45.05 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.50 דקות, אחרי ארצות הברית (4:06.51 דקות) ואוסטרליה (4:08.04 דקות). בנוסף, היא סיימה חמישית במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.45 שניות, המנצחת במשחה הייתה ניקול הייזלט מארצות הברית (55.17 שניות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון באוגוסט אותה שנה, זכתה סטלמך במדליית כסף אחת במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (8:10.26 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 זכתה סטלמך במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.69 דקות.
שימוש בסמים
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב.
לאופולדו לופס
לאופולדו אדוארדו לופס מנדוסה (בספרדית: Leopoldo Eduardo López Mendoza; נולד ב-29 באפריל 1971) הוא פוליטיקאי ואסיר פוליטי מוונצואלה, מנהיג מפלגת האופוזיציה "הרצון העממי" (Voluntad Popular). בעבר כיהן כראש עיריית צ'קאו, קראקס.
ביוגרפיה
לופס נולד ב-29 באפריל 1971 בעיר קראקס, למשפחה בולטת: אמו היא אנטונייטה מנדוסה דה לופס. אביו היה עורך בעיתון "אל נסיונל" (El Nacional), אחד הנפוצים שבעיתוני ונצואלה. יש לו שתי אחיות, דיאנה ואדריאנה לופס.
הוא למד באוניברסיטת הרווארד ב"פקולטה לממשל ע"ש קנדי", וב-1996 קיבל תואר שני במדיניות ציבורית.
קריירת עסקים
בין השנים 1996 ל-1999 היה לופס פרופסור לכלכלה. בחוג לכלכלה באוניברסיטת "האוניברסיטה הקתולית אנדרס בלו" (Andrés Bello Catholic University), לופס עבד כאנליסט יועץ, וכן כאנליסט עבור הכלכלן הראשי של תאגיד הנפט הצ'יליאני PDVSA.
קריירה פוליטית
ב-2014 הורשע ונשפט לכמעט 14 שנות מאסר, לאחר שהנהיג מחאה נגד הנשיא ניקולס מדורו ונגד שלטונו הסוציאליסטי בשל המשבר הכלכלי, מחאה שבה נהרגו יותר מ-40 איש. לופס הסגיר עצמו למשטרה בעת אחת ההפגנות שאותה הנהיג. בעקבות מעצרו הפגינו עשרות אלפים ומחאו על מעצרו מתומכיו
בית המשפט האשים את לופס באשמת "הסתה נגד הממשלה". ב-16 בפברואר 2017 קרא נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לממשלת וונצואלה לשחררו לאלתר.
באפריל 2017 החלו שוב מהומות בוונצואלה נגד השלטון הסוציאליסטי ונגד המצב הכלכלי, ונהרגו בהן עד כה 90 איש (נכון ל-16 ביולי 2017). ב-8 ביולי 2017 הורה בית המשפט העליון לשחרר את לופס למעצר בית "בשל בעיות בריאות". משפחתו הכחישה שהייתה לו בעיית בריאות כלשהי.
אשתו לילאן טינטורי האשימה את השלטונות בכך שלופס עבר עינויים בימים האחרונים לפני שחרורו.
רפאל גריירו
רפאל אדלינו ז'וזה גריירו (בפורטוגזית: Raphaël Adelino José Guerreiro; נולד ב-22 בדצמבר 1993 בלה בלאן-מסניל שבצרפת) הוא כדורגלן פורטוגזי-צרפתי המשחק בעמדות המגן השמאלי והקשר השמאלי בבאיירן מינכן מהבונדסליגה ובנבחרת פורטוגל.
קן
גריירו נולד בלה בלאן-מסניל שבצרפת לאם צרפתייה ולאב פורטוגזי, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער המקומית, עד שעבר לאקדמיית קליירפונטיין. בשנת 2008 עבר למחלקת הנוער של קן, ששיחקה בליגת העל הצרפתית. בשנת 2010 החל לשחק בקן ב', קבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק במשך שתי עונות.
ב-27 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחק בליגה הצרפתית השנייה, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד גזלק אז'אקסיו במסגרת המחזור הראשון. ב-8 בפברואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-68 בניצחון 0–2 על סדאן במסגרת המחזור ה-24 בליגה. הוא שיחק בכל 38 משחקי הליגה של קן בעונת, כשהוא עולה כמחליף במשחק אחד בלבד.
לוריין
ב-27 ביוני 2013 חתם בלוריאן מליגת העל הצרפתית על חוזה לארבע עונות. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לליל במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך גריירו 34 הופעות ליגה, כולן בהרכב הפותח.
עונת הייתה עונת השיא של גריירו במועדון. ב-1 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-42 בהפסד 1–2 לפריז סן-ז'רמן במסגרת המחזור ה-12 בליגה. גריירו עזר למועדון להימנע מירידת ליגה עם 34 הופעות ליגה ושבעה שערים. בעונתו השלישית והאחרונה במועדון ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
בורוסיה דורטמונד
ב-16 ביוני 2016 חתם בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה על חוזה לארבע עונות. מאמנה של בורוסיה דורטמונד, תומאס טוכל, החל להשתמש בו בעיקר כקשר. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את עוסמאן דמבלה בדקה ה-69 בניצחון 0–3 על איינטרכט טרייר. ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשהחליף את סבסטיאן רודה בדקה ה-86 בניצחון 1–2 על מיינץ 05 במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-14 בספטמבר, בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-51 בניצחון 0–6 על לגיה ורשה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2016/2017. ב-20 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה הרביעית בניצחון 1–5 על וולפסבורג במסגרת המחזור הרביעי בליגה, ושלושה ימים לאחר מכן הבקיע שער נוסף, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–3 על פרייבורג במסגרת המחזור החמישי בליגה. ב-27 בספטמבר שיחק 78 דקות והוחלף על ידי אמרה מור בתיקו 2-2 נגד ריאל מדריד במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של ליגת האלופות.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2014 ערך גריירו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על נבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-18 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–1 על נבחרת ארגנטינה במשחק ידידות.
יורו 2016
גריירו היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל ליורו 2016. הוא שיחק 90 דקות בשני משחקים בשלב הבתים אותם סיימה נבחרתו בתיקו, נגד נבחרת איסלנד ונגד נבחרת אוסטריה. הוא הוסיף שתי הופעות גם בשלב שמינית הגמר נגד נבחרת קרואטיה ובשלב חצי הגמר נגד נבחרת ויילס. בגמר הטורניר, בו ניצחה נבחרת פורטוגל את נבחרת צרפת, מארחת הטורניר, בתוצאה 0–1 משער של אדר בדקה ה-109, שיחק לאורך כל 120 הדקות.
מונדיאל 2018
גריירו זומן לסגל הפורטוגלי למונדיאל 2018 על אף שהיה פצוע במשך מרבית העונה בבורוסיה דורטמונד.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
פורמט קובץ
פורמט קובץ (על פי האקדמיה ללשון העברית תסדיר קובץ) הוא תקן למבנה קובץ, והאופן שבו הוא נכתב על גבי התקן האחסון.
קיימים פורמטי קבצים שונים, אשר כל אחד מהם ייעודי למטרה נפרדת, לדוגמה פורמט PNG הוא פורמט תמונה, ו־MP3 הוא פורמט מוזיקה. הפורמטים מסומנים בדרך כלל על ידי סיומת. יש הרבה סוגי פורמטים כגון: JPEG, MP3, WMA, WAV, ASF, AMV, GIF, BMP, AVI.
מידע דיגיטלי על התקן אחסון נכתב בצורת ביטים, ובשל כך המחשב חייב דרך כדי לאפיין ולהגדיר את הביטים כקבוצות ויחידות בעלות משמעות למערכת ההפעלה. פורמט הקובץ מגדיר למערכת ההפעלה כיצד להתייחס למידע הקיים. קיימים פורמטים שונים, בהם פורמטי מסמכים, מוזיקה, תמונות, דפי אינטרנט, קובצי הרצה ועוד. כתחומים רבים בתחום התוכנה קיימים פורמטי חופשיים, ומאידך כאלו קנייניים.
מוריסטאון
מוריסטאון (באנגלית: Morristown) היא עיירה ובירת מחוז מוריס שבניו ג'רזי, ארצות הברית. נכון למפקד 2020, בעיירה מתגוררים 20,180 תושבים.
העיירה התפרסמה כ"הבירה הצבאית של המהפכה האמריקאית", בגלל חשיבותה האסטרטגית של העיירה במהלך המלחמה נגד האימפריה הבריטית. כיום, אתרים היסטוריים רבים קיימים בעיירה ומאוגדים בתוך "הפארק ההיסטורי הלאומי מוריסטאון".
היסטוריה
האזור היה מיושב בידי הלנאפי, עד הגעת האדם הלבן לצפון-אמריקה. בתחילה האזור היה חלק מהולנד החדשה, אך האנגלים השתלטו על האזור בשנת 1664 והוקמה פרובינציית ניו ג'רזי. ההתיישבות האירופאית הראשונה במקום שלאחר מכן הפכה למוריסטאון, הייתה בשנת 1715, תחת השם "ניו הנובר". המחוז נוצר ב-15 במרץ 1739, על שמו של לואיס מוריס, מושל הפרובינציה האהוד. ובעקבות כך שונה שמה של העיירה אף היא למוריסטאון.
העיירה הפכה רשמית לעיירה בשנת 1895.
ב-1929 הוקם בעיירה בית הספר לכלבי נחייה הראשון בארצות הברית והראשון מחוץ לאירופה. בית הספר, "העין הרואה" ("The Seeing Eye") פעיל עד היום.
כיום
בסמיכות לעיירה נמצא שדה תעופה השני בגודלו בניו ג'רזי (אחרי נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי). בעיירה תחנת רכבת, דבר המסייע להגעה מניו יורק וניוארק ואליה.
בעיירה נמצא קמפוס "Rabbinical College of America" - ישיבת חב"ד המכללה הרבנית של אמריקה וישיבה לבעלי תשובה, כמו גם מרכז שלוחי חב"ד הראשי במדינה כולה.
ג'ון ליסט (כלכלן)
ג'ון אוגוסט ליסט (באנגלית: John August List; נולד ב-25 בספטמבר 1968) הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת שיקגו.
ביוגרפיה
ליסט סיים תואר ראשון באוניברסיטת ויסקונסין-סטיבנס פוינט ואת הדוקטורט קיבל מאוניברסיטת ויומינג ב-1996. משרת ההוראה הראשונה שלו הייתה באוניברסיטת מרכז פלורידה ולאחר מכן עבר ללמד באוניברסיטת אריזונה ובאוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, שם הוא עודנו מחזיק במשרת מורה מן החוץ, לפני שעבר לשיקגו. ליסט שהה גם באוניברסיטת טילברך וב-Resources for the Future, מוסד ללא כוונת רווח המקיים מחקר עצמאי בתחומי איכות הסביבה, אנרגיה וסוגיות משאבי טבע, בעיקר באמצעות חוקרים מתחומי הכלכלה ומדעי החברה האחרים. החל ממאי 2002 שימש כלכלן בכיר במועצת היועצים הכלכלית לסביבה ולמשאבים כלכליים של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, שם עסק, בין היתר, במוסדות שוק רב-לאומיים ובמחלוקת המתמשכת בין קנדה וארצות הברית ביחס לסחר בעץ מעצים חשופי זרע.
במישור האקדמי נודע ליסט במיוחד בזכות השימוש החדשני שלו בניסויי שדה, גישה מחקרית אותה הוא מקשר לכלכלן השוודי פיטר בוהם. בזכות עבודתו בתחום ניסויי השדה, בחר בו דן אריאלי בטור שפרסם בכתב העת פורבס ב-2010 לאחד משבעה הכלכלנים הצעירים המובילים בעולם.
ליסט משתמש בניסויי שדה על מנת להציע תובנות חדשות בתחומים שונים של מחקר כלכלי דוגמת חינוך, אספקה פרטית של טובין ציבוריים, העדפות חברתיות, תורת הערך, כלכלה סביבתית והשפעות השוק על החלטות מדיניוּת של תאגידים וממשלות.
במאמר שפורסם בבלומברג סימן גארי בקר, חתן פרס נובל לכלכלה את ליסט כמועמד בולט לפרס נובל בעתיד, על ניסויי השדה שהוא מבצע. ב-9 במרץ 2008 הגדיר הניו יורק טיימס את ליסט כחלוץ בתחום ניסויי השדה, על עבודתו בנושאי גיוס כספים לצדקה.
ליסט זכה במספר פרסים על עבודתו: ב-2004 זכה מאמרו “Informational Cascades: Evidence from a Field Experiment with Market Professionals”, במקום הראשון בתחרות בה התמודדו מאות מחקרים. ביולי 2010 זכה ליסט בפרס ג'ון קנת גלבריית, אות הכבוד הגבוה ביותר מטעם ה-Agricultural & Applied Economics Association. הפרס הוענק לליסט בעבור "תגליותיו פורצות הדרך בכלכלה ועל תרומתו יוצאת הדופן לאנושות באמצעות מנהיגות, מחקר ושירות, ובפרט, עבודתו מתוות הדרך של ליסט באמצעות ניסויי שדה בכלכלה". סטיבן לוויט, זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק ואחד ממחברי הספר פריקונומיקס התייחס לליסט כאל הכלכלן הצעיר בעל הסיכוי הגבוה ביותר לזכות בעתיד בפרס נובל. ב-2011 נבחר ליסט לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
עבודתו
עבודתו של ליסט מתרכזת בסוגיות מיקרו כלכליות וכוללת למעלה מ-150 מאמרים מדעיים שפרסם. בין מאמרים אלה ניסויי שדה תוך שימוש בשווקים שונים כדי לקבל נתונים, כולל פעילויות גיוס תרומות לצדקה, מועצת המסחר של שיקגו, מנכ"לים בקוסטה ריקה, שוק המכוניות החדשות, שוקי מזכרות ספורט, שוקי המטבע, שוקי תיקון מכוניות, שווקים פתוחים בכל מקום - מארצות הברית דרך מרוקו והודו ומקומות שונים כמו רשת האינטרנט, אתרי מכירות פומביות, קניונים, שוק העבודה ובתי ספר תיכוניים.
כלכלה התנהגותית
עבודתו של ליסט בתחום הכלכלה ההתנהגותית התמקדה בבחינת תאוריות כמו כלכלת מתנה, העדפה חברתית ותורת הערך. בדיקות מסורתיות של תאוריות אלה הסתמכו על גיוס סטודנטים להשתתף בניסויים תמורת סכום כסף קטן. ליסט, לעומת זאת, גייס נבדקים מהשווקים הממשיים להשתתף בניסוייו, לעיתים אף ללא ידיעת הנבדקים. מחקריו של ליסט לגבי כלכלת מתנה הוכיחו שהיא אינה מניע כה חזק למאמץ בעבודה, בניגוד לממצאים של מחקרים מוקדמים יותר.
עבודתו האחרונה של ליסט בתחום הכלכלה ההתנהגותית הראתה שמסגור עשוי להביא להגברת יעילות העובדים וממצאיה אומצו על ידי תאגידים שונים בעולם.
תוצאות מחקריו בנושא רוכזו בספר שהוא פרסם ביחד עם אורי גניזי.
כלכלה סביבתית
ליסט פרסם מחקר על ההשפעה של רגולציה סביבתית על הייצור הכלכלי ועל בעלי חיים בסכנת הכחדה. מחקרו של ליסט התמקד בבדיקת השפעתם של תמריצים שונים שעשויים לקדם אימוץ טכנולוגיות ידידותיות לסביבה.
צדקה
ליסט הביא גם העדפות חברתיות ואת הערך של מוצרים ציבוריים לשוק באמצעות בדיקת הגורמים למתן צדקה. הוא מצא שכמה מן הטכניקות המסורתיות בעולם הפילנתרופיה אינן מובנות היטב. כך למשל, ככל שההון הראשוני גבוה יותר, כך עולה נכונותם של אנשים להעניק מכספם. כמו כן, מענקים תואמים מגדילים את הנתינה, אולם אין זה משנה אם המענק הוא ביחס של 1 ל-1 או 3:1. ליסט גם מצא שמתן תרומה מושפע בקלות מקיומם של תמריצים שגורעים מהחשיבות של אלטרואיזם כמניע למתן תרומה. כך, למשל, מצא ליסט שיופי ולחץ חברתי הם מניעים חשובים לתרומה. כמה מממצאי ניסויי השדה האחרונים של ליסט בנושא גיוס כספים לצדקה פורסמו בהבלטה במגזין יום ראשון של הניו יורק טיימס.
חינוך
מחקריו העדכניים של ליסט מתמקדים בהגברת ההישגים הלימודיים. ב-2008 עבד ליסט עם עיריית שיקגו הייטס, אילינוי, על מנת לתכנן תמריצים במזומנים עבור תלמידי כיתה ט' והוריהם, במטרה להביא לשיפור הביצועים האקדמיים. ב-2009 זכה במענק בסך 10 מיליון דולר מטעם קרן גריפין על מנת ללמוד על תשואות החינוך לגיל הרך וכדי לבחון את השפעת התמריצים על מורים בשיקגו הייטס.
מחקרים אחרים
מחקריו האחרים של ליסט התמקדו בכלכלה של האפליה ומצאו, כי קיימת נטייה חזקה בקרב מיעוטים לקבל הצעות ראשוניות וסופיות הנופלות מאלו שמקבלות קבוצות הרוב וכי האפליה בשווקים מוּנעת לעיתים רחוקות מאיבה והנתונים מייצגים "אפליה סטטיסטית".
ליסט חקר גם הבדלים בין המינים בתחרות ובשכר ומצא כי גברים, יותר מנשים, נוטים להגיש מועמדות לעבודות המציעות תמריצים. ליסט חקר גם את הבדלי המגדר בחברות פטריארכליות ומטריארכליות/מטריליניאליות ומצא שנשים בחברות מטריליניאליות בוחרות להפגין רמות דומות של תחרותיות כמו גברים בחברות פטריארכליות.
בנוסף, ביצע ליסט מספר מחקרים בתחום המימון.
חיים אישיים
ליסט מתגורר עם רעייתו וחמשת ילדיהם בפלוסמור, אילינוי. בזמנו הפנוי הוא מאמן את קבוצות הבייסבול של ילדיו. אשתו, ג'ניפר, השיקה זה לא מכבר קו ביגוד לילדים בשם "Seven Smooches".
יעקב נבו
יעקב נבו (מילנר) (ידוע בכינוי "יאק", 7 ביולי 1932–4 בספטמבר 1989) היה טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, ההוגה והמפתח של תרגולות קרבות האוויר בחיל. עמד בראש הצוות שתכנן את מבצע מוקד שיצא לפועל בתחילת מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1932 בעפולה. למד בבית הספר החקלאי כדורי.
לאחר מכן שימש כרע"ן מבצעים במטה חיל האוויר. בתפקידו זה תכנן בתחילת שנות ה-60, עם רפאל סברון ורפי הר-לב את מבצע מוקד. לאחר מכן השתלם בשנת לימודים בארצות הברית. בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים חזר לישראל והשתתף בלחימה שבמהלכה הפיל מטוס מיג נוסף. במלחמת ההתשה פיקד על בסיס חצור. במלחמת יום הכיפורים נטל את הפיקוד על בסיס חיל האוויר שדה אופיר. לאחר המלחמה, השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
נבו נפטר ב 4 בספטמבר 1989 מהתקף לב אך בשל טעות באבחנה הרפואית, לא קיבל טיפול מתאים, ובעקבות כך נגרם נזק בלתי הפיך לשריר הלב. לאחר שלושה ימים בלבד במחלקת טיפול נמרץ, קיבל התקף לב נוסף ונפטר.
היה נשוי לאהובה ואב לארבעה.
צל"ש (מפלגה)
צל"ש - ציונות ליברליות ושוויון הייתה מפלגה קטנה בישראל. המפלגה הוקמה ב-2004 על ידי חבר הכנסת יוסי פריצקי שאולץ לפרוש במהלך הכנסת השש עשרה ממפלגת שינוי ולהקים סיעת יחיד. עם פיזור הכנסת לא השתתפה המפלגה בבחירות והיא חדלה מפעילות והפכה למפלגת מדף שלבסוף נרכשה ושימשה בסיס חוקי למפלגת הימין החדש.
רקע
צל"ש הוקמה לאחר ששר התשתיות יוסף פריצקי גורש משינוי ביולי 2004 לאחר חשיפת קלטת בה ביקש חומרים על חברו למפלגה, אברהם פורז. מעשיו של פריצקי נחקרו במשטרה, אך לא הוגשו כתבי אישום.
אף על פי שצל"ש לא השתתפה בבחירות, שתיים מהמטרות של פריצקי מומשו; פורז הובס בבחירות המקדימות של שינוי בינואר 2006, כאשר פריצקי אמר שפורז ומנהיג המפלגה טומי לפיד "היו צריכים להישלח הביתה מזמן". בנוסף, בבחירות, מפלגתו החדשה של פורז, חץ ושינוי בראשות רון לוינטל, לא הצליחו לזכות באף מנדט.
בסוף 2018 שימשה המפלגה כמפלגת מדף ליצירת מפלגת הימין החדש שהוקמה על ידי קבוצת פורשים מהבית היהודי לאחר שנרכשה מבעוד מועד על ידי נפתלי בנט.
מטרות המפלגה
מטרותיה של המפלגה היו:
יעקב בוזגלו
קריירה
לקראת עונת עבר בוזגלו לקבוצת הפועל תל אביב, אותה אימן אז דוד שווייצר. בוזגלו החמיץ את מחזורי הפתיחה של העונה עקב הרחקה ארוכה שספג בשלהי עונתו האחרונה בירושלים, והופעת הבכורה הרשמית שלו בהפועל תל אביב נערכה רק ב-3 בנובמבר 1979, במסגרת המחזור השישי בליגה, בהפסדה הביתי 0–1 להפועל יהוד. שבועיים אחר כך, ב-17 בנובמבר, כבש בוזגלו את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב. בוזגלו כבש בדקה ה-85 את שערה השני של קבוצתו בניצחון 2–0 על הפועל פתח תקווה, וכבש שער נוסף שבוע לאחר מכן, במשחק מול הפועל באר שבע שהסתיים בתיקו 1–1. היה זה שערו האחרון באותה העונה, שבהמשכה לא הצליח בוזגלו לשמור על יציבות בכושרו וסבל מספר פעמים מפציעות. בוזגלו וקבוצתו סיימו את העונה במקום השני בטבלה, אחרי האלופה מכבי נתניה. בעונה שלאחר מכן זכה בוזגלו עם הפועל תל אביב באליפות, והעפיל עמה לגמר גביע המדינה, שם נוצחה הקבוצה על ידי בני יהודה תל אביב בפנדלים. בוזגלו כבש שני שערים באותה העונה.
לאחר ששיחק במדי הפועל תל אביב במשחקי גביע האינטרטוטו שהתקיימו טרם פתיחת עונת, עבר בוזגלו להפועל לוד ששיחקה באותה עונה בליגת המשנה. בוזגלו הפך לאחד מכוכביה של הקבוצה, עמה העפיל כבר בעונתו הראשונה בחזרה לליגה הבכירה, לראשונה מזה 17 שנים. בעונת מונה דרור קשטן למאמן הקבוצה, והוביל אותה לתוארה הראשון בהיסטוריה, מחזיקת גביע המדינה. בחצי הגמר פגשה לוד את מכבי תל אביב, ובוזגלו היה מעורב בשני שעריה של קבוצתו, כשהוכשל ברחבה והביא לפנדל, וכבש שער נוסף שהקנה לקבוצתו את המקום בגמר הגביע לאחר ניצחון 2–1. במשחק הגמר פגשה לוד את הפועל באר שבע, ולאחר 0–0 בתום ההארכה גברה עליה 3–2 בדו-קרב הפנדלים. בוזגלו היה מכובשי הפנדלים לזכות קבוצתו.
לאחר התקופה המוצלחת בלוד, חזר בוזגלו למועדון נעוריו הפועל ירושלים בליגת המשנה, לקראת עונת. בוזגלו וקבוצתו העפילו לליגה הבכירה בתום העונה, אך עונה אחר כך שוב ירדו לליגת המשנה, לאחר שסיימו במקום ה-14 מתוך 16 קבוצות. בוזגלו תרם באותה עונה ארבעה שערי ליגה, שלא סייעו לקבוצתו להישאר בליגה הבכירה. עם סיום עונת הירידה עבר בוזגלו ליריבתה העירונית של הפועל, בית"ר ירושלים, שם שוב שיחק תחת הדרכתו של דרור קשטן. בוזגלו שימש בעיקר כשחקן ספסל, שותף ב-11 משחקי ליגה בהם לא כבש, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה בתום העונה באליפות.
בעונת 1987–1988 הצטרף לבית"ר רמלה מליגה א' דרום והעפיל עימה לליגה הארצית בסיום העונה, כשהוא מלך שערי הקבוצה באותה עונה, עם עשרה שערים.
בספטמבר 2014 הצטרף בוזגלו לפאנל של תוכנית הספורט "המנהלת" בערוץ הטלוויזיה של ONE.
בנובמבר 2017 עלתה ב-yes סדרת דוקו-ריאליטי בשם "הבוזגלוס" העוקבת אחר חיי משפחתו.
במאי 2020 עלתה לשידור בכאן 11 הסדרה עוד ניפגש בה לקח חלק כשביקש לחדש את הקשר עם אחיו החרדי.
חיים אישיים
יעקב בוזגלו נשוי לחני, ולהם ארבעה בנים, כולם כדורגלנים בעבר ובהווה: אוהד, אסי, מאור ואלמוג.
מעורבות בקריירה של בניו
בוזגלו ידוע כאב המתערב בענייני הכדורגל של בניו, ולעיתים קרובות התראיין באמצעי התקשורת בנושאים הקשורים לכך. בשנת 2000 התפרסם סרטו הדוקומנטרי של הבמאי שלמה וזאנה, "בוזי כפול ארבע", המתאר את סיפור חייה של משפחת בוזגלו בעולם הכדורגל, ובייחוד של האב יעקב. מעורבותו בקריירה של בנו מאור עלתה לכותרות כשמאור רצה לעבור לקבוצת מכבי תל אביב, ובעליה של מכבי חיפה יעקב שחר סירב לשחררו עקב חוב כספי לטענתו. בתגובה, הפגין יעקב מול ביתו של שחר, תוך שהוא נושא שלטים בגנות התנאים שהציב שחר. בשלב מסוים אף הודיע למכבי תל אביב כי העסקה מבוטלת. לבסוף חתם מאור במכבי תל אביב, אך התבטאויותיו של אביו לעיתים קרובות הובילו למתיחות בין המועדון לשחקן. במאי 2009, בעקבות התבטאות של אביו בגנות המועדון בתקשורת, נקנס מאור על ידי מכבי תל אביב בסכום של 50 אלף דולר.
בהמשך הוא זכה לחיקוי בתוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה" על ידי אסי ישראלוף. בתוכנית נולד הביטוי המזוהה עם הדמות: "הילד ענק!", בהתייחס להצלחת מאור בנו ככדורגלן. בוזגלו לקח את הביטוי הזה והשתמש בו כשם לעסק בהנהלתו, אותו הקים בשנת 2012, ומטרתו לעזור לכדורגלנים צעירים ולהוריהם, להנחות אותם ולהבהיר להם את זכויותיהם. ב-2017 אף הוציא את הספר "הילד ענק! האבא חיידק" העוסק במעורבותו של בוזגלו בקריירה המקצוענית של ארבעת ילדיו.
משחקי חבר העמים 2014
משחקי חבר העמים ה-20 במספר התקיימו בעיר גלאזגו שבסקוטלנד מה-23 ביולי עד 3 באוגוסט 2014.
משלחת אנגליה זכתה במספר המדליות הרב ביותר במשחקים, לראשונה מאז משחקי חבר העמים הבריטי שנערכו ב-1986.
המשחקים
התאחדות משחקי חבר העמים העניקה לגלאזגו את הזכות לאירוח המשחקים בפגישת האספה הכללית של ההתאחדות שנערכה בעיר קולומבו, בירת סרי לנקה, ב-9 בנובמבר 2007. הצעת גלאזגו גברה בגמר על הצעת העיר אבוג'ה בניגריה.
נושא הלפיד הראשי של המשחקים בטקס הפתיחה היה רוכב האופניים הסקוטי כריס הוי.
משתתפים
במשחקים השתתפו 4,950 ספורטאים שייצגו את 71 חברות התאחדות משחקי חבר העמים. כמקובל במשחקים ייצגו משלחות נפרדות את אנגליה, סקוטלנד וויילס.
המשלחות הגדולות ביותר במשחקים היו של אוסטרליה (417 ספורטאים), אנגליה (416), סקוטלנד (310), קנדה (265), ניו זילנד (238), ויילס (234) והודו (215). המשלחת הקטנה ביותר הגיעה מברוניי ונכלל בה ספורטאי אחד.
אתרי המשחקים
המשחקים והאירועים הטקסיים בהם התקיימו ב-13 אתרים בגלאזגו ובשלושה אתרים נוספים מחוץ לה.
טקס הפתיחה של המשחקים נערך באצטדיון סלטיק פארק וטקס הנעילה שלהם התקיים באצטדיון האמפדן פארק.
תחרויות השחייה נערכו במרכז השחייה הבינלאומי טולקרוס (Tollcross), תחרויות ההתעמלות נערכו באולם SSE Hydro, תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון המפדן ותחרויות הרמת המשקולות נערכו באודיטוריום קלייד.
ענפי ספורט ותחרויות
במשחקים התקיימו 261 תחרויות במסגרת 18 ענפי ספורט. כמו כן התקיימו 22 תחרויות ספורט נכים במסגרת חמישה ענפי ספורט.
ענפי הספורט במשחקים (המספר בסוגריים מציין את מספר התחרויות שנערכו באותו ענף):
ענפי ספורט הנכים במשחקים:
במשחקים אלו לעומת משחקי 2010 באו תחרויות הג'ודו והטריאתלון במקומן של תחרויות הטניס והקשתות. כמו כן הושמטו תחרויות ההליכה באתלטיקה, השחייה הצורנית וההיאבקות בסגנון יווני-רומי והוספו תחרות רכיבה על אופני הרים ותחרות איגרוף לנשים.
מדליות
ספורטאים מ-37 משתתפות זכו במדליות במהלך המשחקים. להלן טבלת המדליות של עשר המשתתפות המצליחות ביותר:
הסאטרדייז
הסאטרדייז (באנגלית: The Saturdays) היא להקת בנות אירית-בריטית.
2007-2009: הקמת הלהקה ואלבום בכורה
הלהקה הוקמה על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס. הלהקה החלה להקליט את אלבום הבכורה שלהן במהלך סיבוב ההופעות של להקת Girls Aloud אליו יצאו. ב-27 ביולי 2008 יצא הסינגל הראשון של הלהקה שהיה "If This Is Love". הסינגל הגיע למקום השמיני במצעד הבריטי עם מכירות של 15 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם האחים ג'ונאס. הסינגל השני היה "Up" שיצא ב-12 באוקטובר והגיע למקום החמישי. אלבום הבכורה של הלהקה נקרא "Chasing Lights" ויצא ב-27 באוקטובר 2008. האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי וזכה למעמד של אלבום פלטינה בממלכה המאוחדת. הסינגל השלישי מהאלבום היה "Issues" שיצא ב-4 בינואר 2009 וזכה למעמד של סינגל כסף כמו קודמו. ב-2 במרץ הוציאה הלהקה קאבר לשיר "Just Can't Get Enough" של דפש מוד עבור קומיק רליף. הסינגל הגיע למקום השני במצעד וזכה להצלחה רבה. ב-2 ביוני יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שכלל 27 הופעות ונקרא "The Work Tour". בן זוגה של פרנקי, דאגי פוינטר, ניגן בגיטרת באס בחלק מההופעות. הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Work" שיצא ב-29 ביוני. הלהקה נבחרה לייצג את המותג להסרת השיער "Veet".
2009-2011: אלבום שני ומיני אלבום
לאחר סיום סיבוב ההופעות שלהם החלו לעבוד אל אלבומם השני. הלהקה עבדה עם מפיקים שונים כמו סטיב מאק ואינה וורולדסן אשר עבדה עם אומנים כמו הפוסיקט דולז, פיקסי לוט וליאונה לואיס. ב-4 באוקטובר 2009 יצא "Forever Is Over" שהיה הסינגל הראשון מהאלבום והגיע למקום השני במצעד הבריטי. האלבום השני של הלהקה שנקרא "Wordshaker" יצא ב-12 באוקטובר 2009. הסינגל השני והאחרון מהאלבום היה "Ego" שיצא ב-3 בינואר 2010 ונחשב לאחד מהשירים הפחות מוצלחים של הלהקה.
הסינגל הראשון שהוציאה הלהקה מהמיני אלבום היה "Missing You" שיצא ב-5 באוגוסט. ב-13 באוגוסט 2010 הוציאה להקה את המיני אלבום הראשון שלה שנקרא "Headlines!". הסינגל השני היה "Higher" שיצא ב-28 באוקטובר והיה שיתוף פעולה עם פלו ריידה. ב-2 בפברואר 2011 החלה הלהקה בסיבוב ההופעות של "Headlines Tour" שכלל 22 הופעות.
2011-2012: אלבום שלישי
בתחילת 2011 החלה הלהקה לעבוד עם מפיקים מוזיקליים כמו לברינת', ספייס קאובוי, אלפאביט, סטיב מאק וטאיו קרוז. הסינגל הראשון היה "Notorious" שיצא ב-20 במאי 2011 והגיע למקום השמיני. לאחר מכן הוציאה הלהקה קו של חולצות טריקו הנושאות עליהם כיתוב עם מילים מהסינגלים שלהם. ב-4 בספטמבר יצא הסינגל השני שהיה "All Fired Up". ב-11 בנובמבר יצא הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום שהיה "My Heart Takes Over". ב-21 בנובמבר 2011 יצא אלבום הסטודיו השלישי של הלהקה שנקרא "On Your Radar". ב-2 בדצמבר יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות השלישי שלהן שנקרא "All Fired Up! Live" וכלל 14 הופעות.
2012-2014: מיני אלבום ואלבום רביעי
ב-11 במאי 2012 יצא הסינגל הראשון מאלבומן הרביעי של הלהקה שנקרא "30 Days". לאחר מכן חתמה הלהקה על חוזה עם חברת מרקורי רקורדס אשר תהיה אחראית על הפצת המוזיקה של הלהקה בארצות הברית. ב-18 בדצמבר יצא הסינגל "What About Us" שהיה שיתוף פעולה עם שון פול והיה הסינגל הראשון של הלהקה היוצא לאור בכל העולם. הסינגל זכה להצלחה רבה והחזיק במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך שלושה שבועות. הסינגל מכר מעל 114 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו והיה הסינגל הראשון של הלהקה אשר הגיע למקום הראשון. ב-27 בינואר 2013 הוציאה הלהקה את המיני אלבום השני שלה שנשא את השם "Chasing The Saturdays". האלבום נועד להרחיב את השפעת הלהקה בארצות הברית ולכן האלבום יצא לאור רק באמריקה וקנדה. לאחר מכן השתתפה הלהקה בתוכנית תיעודית הנקראת "Chasing The Saturdays" ומשודרת בערוץ E!. הסינגל השלישי מהאלבום הוא "Gentleman" אשר יצא ב-30 ביוני. ב-4 באוקטובר יצא הסינגל הרביעי אשר היה "Disco Love". הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Not Giving Up" אשר יצא ב-4 באפריל 2014.
2014-הווה: אלבום להיטים והפסקה
בספטמבר 2014 החל סיבוב ההופעות של הלהקה אשר נקרא "Greatest Hits Live! tour" במקביל ליציאתו של אלבום להיטים אשר יכלול את להיטי העבר ושלוש רצועות חדשות. האלבום יצא ב-11 באוגוסט ונקרא "Finest Selection: The Greatest Hits". הסינגל הראשון מהאלבום יצא יום קודם שחרורו של האלבום ונקרא "What Are You Waiting For?". האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הבריטי. ב-2 בדצמבר יצא השיר "Christmas Wrapping" שהיה גרסת כיסוי לשיר של הלהקה "The Waitresses".
ב-22 במרץ הכריזה מולי בראיון כי הלהקה בפסק זמן ולא תשחרר מוזיקה חדשה בזמן הקרוב וכי כל אחת מתמקדת בקריירה אישית.
משאלתה של אנאבל
משאלתה של אנאבל (באנגלית: Annabelle's Wish) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופץ לצפייה ביתית בשנת 1997 לחג המולד. את הסרט ביים רוי וילסון והפיקה אותו ברברה דיון-לאונרד. הסרט מספר על אנאבל, עגלה אשר חולמת להיות אחד האיילים של סנטה קלאוס. בדיבוב המקורי, זמר הקאנטרי רנדי טרוויס היה הקריין בסרט וקת' סוסי דיבבה את אנאבל. הסרט הופץ במקור בקלטות וידאו ב-21 באוקטובר 1997 על ידי Hallmark Home Entertainment. בישראל הסרט הופץ בדיבוב עברי בשנת 2002 בקלטות וידאו ובDVD שהופץ על ידי חמישה כוכבים. 4 שנים לאחר מכן הסרט שודר בגרסתו העברית בערוץ יסבבה בשנת 2006.
תקציר העלילה
הסרט מתרחש בעיירה בדיונית קטנה בעיר טנסי, שם עגלה צעירה בשם אנאבל נולדה בערב חג המולד. לאחר שפגשה את סנטה קלאוס, היא חלמה להיות איילת צפון עם יכולת של תעופה, והביעה משאלה לעוף בעצמה.
באותו הזמן, לאחר שקיבלה באופן זמני את היכולת לדבר, התיידדה אנאבל עם בילי, נכדו של החקלאי, אשר הפך לאילם עקב שרפה איומה באסם ונשימת עשן. במשך השנה הם למדו את המשמעות על חברות והתמודדו עם משברים ביחד והבינו שכל אחד מהם יכול להגשים את חלומו. בחג המולד הבא אנאבל נתנה לבילי את הקול שלה וכך איבדה את היכולת לדבר, אמה של אנאבל סיפרה לבילי שזו הייתה המשאלה שלה.
בסוף הסרט, כאשר בילי נעשה מבוגר והתחתן עם אמילי, חברת ילדותו ואהובתו, סנטה קלאוס נתן לאנאבל את המשאלה שלה, להפוך לאחד מהאיילים של סנטה ולעוף יחד איתם, כמו כן היכולת שלה לדבר חזר אליה. כאשר היא עפה עם סנטה, בילי נופף לה לשלום.
מדבבים בעברית
את גרסת הדיבוב העברי ביימה מאיה בר שלום והפיקו עוזי פוקס ובתי בן יער.
שירי הסרט בוצעו בידי עוזי פוקס, אורלי טרי ושרית עלמני.
מוזיקה
שירי הסרט בוצעו בגרסת המקור על ידי מיטב זמרי הקאנטרי, ביניהם רנדי טרוויס, אליסון קראוס, בת' נילסן צ'אפמן, דולי פרטון, קווין שארפ וננסי גריפית'.
דרוונגרד
דרוונגרד (בסרבית קירילית: Дрвенград; משמעות השם היא "עיר העץ") הוא כפר מסורתי בסרביה, שהוקם על ידי במאי הקולנוע הסרבי אמיר קוסטוריצה לטובת צילום סרטו "החיים הם נס" בשנת 2004, ומשמש מאז ככפר נופש וכמקום מגוריו של קוסטוריצה עצמו. הכפר ממוקם במחוז זלטיבור, כ-200 קילומטרים דרום-מערבית לעיר בלגרד, בירת סרביה. הכפר ידוע גם בכינוי הגרמני Küstendorf (קוסטנדורף), וכן בשם Mećavnik. הקמת הכפר זיכתה את קוסטוריצה בשנת 2005 בפרס האירופאי לאדריכלות על שם האדריכל פיליפ רותייה (Philippe Rotthier).
רעיון הקמת הכפר
אמיר קוסטוריצה הצהיר בשנת 2004:
תיאור הכפר
מרבית המבנים בדרוונגרד בנויים מעץ, בסגנון המסורתי הנהוג באזור. בכפר קיימים המבנים הבאים:
נהר טאדונג
נהר טאדונג (Taedong) הוא הנהר השני באורכו בקוריאה הצפונית, ובעל חשיבות כלכלית, תחבורתית וחברתית לתושבי המדינה כולה.
דרוונגרד
תיאור הכפר
בקרבת הכפר נמצא אתר סקי ובו ארבעה מסלולים, וכן בית מלון.
נהר טאדונג
אורך הנהר הוא 439 ק"מ, ולאורך מרבית נתיבו מתאפיין בקרקעית עמוקה. זהו הנהר החמישי באורכו בחצי האי הקוריאני כולו, והשני באורכו בקוריאה הצפונית.
דרוונגרד
פסטיבל קולנוע ומוזיקה
מאז שנת 2008 הכפר מארח פסטיבל שנתי לקולנוע ולמוזיקה, המציג סרטי קולנוע ויצירות מוזיקליות מרחבי העולם. הפסטיבל נודע בכך שאין בו שטיח אדום או כל סממן אחר של פסטיבלי הקולנוע בהוליווד. בשנת 2010 התארח בפסטיבל השחקן ג'וני דפ, ובשנת 2013 התארחה בו השחקנית מוניקה בלוצ'י.
נהר טאדונג
הודות לקרקעיתו העמוקה, הנהר משמש כאמצעי תחבורה מרכזי עבור תושבי קוריאה הצפונית.
סכרים וגשרים
במהלך שנת 1986, ממשלת קוריאה הצפונית השלימה את בנייתו של סכר באורך 8 ק "מ בשפכו של הנהר, סמוך לנאמפו. מטרת הסכר היא לווסת את גובה פני הנהר כהגנה מפני שיטפונות, וכן להשקיית אדמות חקלאיות חדשות שהתגלו עקב נסיגה המים באזור מפרץ קוריאה. עם זאת, הסכר פגע ביכולתו הטבעית של הנהר לניקוי מזיהומים, ומשכך יש צורך בעבודות תחזוקה שוטפות לשם טיהורו ממזהמים שונים.
סכרים אחרים שהוקמו לאורך הנהר, כגון סכר ניונגוון, נועדו לספק אנרגיית מים לקוריאה הצפונית.
לאורך פיונגיאנג, ישנם שישה גשרים על הנהר המחברים בין שתי גדותיו.
אליס ריבלין
אליס מיטשל ריבלין (באנגלית: Alice Mitchell Rivlin; 4 במרץ 1931 - 14 במאי 2019) הייתה כלכלנית יהודיה אמריקאית, עובדת מדינה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית ומומחית לתחום התקציב. שירתה כסגנית יו"ר הבנק הפדרלי, מנהלת משרד הניהול והתקציב בבית הלבן, והמנהלת הראשונה של משרד התקציב של הקונגרס של ארצות הברית. בראשית 2010 מונתה ריבלין על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה (National Commission on Fiscal Responsibility and Reform).
ילדות נעורים והשכלה
ריבלין הייתה בִתו של הפיזיקאי אלן מיטשל ונכדתו של האסטרונום סמואל אלפרד מיטשל. הייתה נשואה ללואיס אלן ריבלין, בן למשפחת ריבלין.
ריבלין גדלה בבלומינגטון, אינדיאנה, שם לימד אביה באוניברסיטת אינדיאנה. תחילה למדה בבית הספר התיכון האוניברסיטאי בבלומינגטון, לפני שעברה ללמוד בתיכון מדיירה. את לימודיה האקדמיים התחילה במכללת ברין מאר בפילדלפיה, שם למדה בחוג להיסטוריה, אך לאחר שלמדה קורס אחד בכלכלה באוניברסיטת אינדיאנה, החליטה לבחור בתחום זה כחוג הראשי שלה. היא סיימה את התואר הראשון ב-1952 וכתבה את התזה על האינטגרציה הכלכלית במערב אירופה.
לאחר סיום לימודיה עברה לאירופה. בפריז החזיקה במשרה זוטרה בעבודה על תוכנית מרשל. ריבלין הגישה מועמדות לתוכנית למינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, אך נדחתה בטענה שכאישה שהגיעה לפִרקה היא מהווה השקעה גרועה (בשל הסיכוי הגבוה שתיכנס להיריון ותהיה מטופלת בילדים). במקום זאת הגישה מועמדות לתוכנית הכלכלה של הרווארד וסיימה את הדוקטורט ב-Radcliffe College (התוכנית הפרטית של הרווארד לנשים) ב-1958.
קריירה
ריבלין יצרה קשרי עבודה מספר פעמים עם מכון ברוקינגס, כולל תפקידים בשנים 1957–1966, 1969–1975, 1983–1993 ו-1999 עד מותה. הייתה מרצה אורחת במכון למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בשנים 1968 - 1969 מונתה ריבלין על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון למשרת עוזרת המזכיר לנושאי תכנון והערכה במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
ב-1971 חיברה ריבלין נייר עמדה שיטתי בנושא פעילות חברתית. היא נבחרה לעמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1973.
ריבלין הייתה המנהלת הראשונה של משרד התקציב של הקונגרס בשנים 1975 - 1983 שם הביעה ביקורת עקבית וקולנית כנגד מדיניותו הכלכלית של רונלד רייגן. ב-1983 זכתה בפרס "גאונות" (genius" award") מטעם קרן מקארתור. ב-1986 הייתה נשיאת האגודה האמריקנית לכלכלה, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
תחת הנשיא ביל קלינטון שימשה כסמנכ"לית משרד הניהול והתקציב (OMB) בשנים 1993 - 1994 וכמנהלת המשרד בשנים 1994 - 1996, והפכה לאישה הראשונה להחזיק במשרה ברמת קבינט. ב-1996 - 1999 כיהנה כסגן יו"ר הבנק הפדרלי. בשנים 1998–2001 שימשה ריבלין כיו"ר מועצת המנהלים של רשות הבקרה הפיננסית של וושינגטון די. סי..
צמצום החוב/פאנלים לניהול פיסקאלי 2010
ריבלין והסנאטור לשעבר פיט דומניצ'י (חבר המפלגה הרפובליקנית מניו מקסיקו) נקראו בינואר 2010 לעמוד בראש כוח המשימה להפחתת החוב, בחסות מרכז המדיניות הדו-מפלגתי בוושינגטון די. סי.. זמן קצר לאחר מכן מונתה ריבלין על ידי הנשיא ברק אובמה לוועדה בת 18 חברים, פאנל דו-מפלגתי בראשות הסנאטור לשעבר אלן ק. סימפסון (חבר המפלגה הרפובליקנית מוויומינג) וראש סגל הבית הלבן לשעבר, ארסקין באולס מהמפלגה הדמוקרטית. יתר חברי הפאנל הם שלושה מינויים נוספים שאוישו בידי הנשיא אובמה, שישה חברים מבית הנבחרים של ארצות הברית ושישה חברי הסנאט של ארצות הברית. הוועדה נפגשה לראשונה ב-27 באפריל 2010 והמועד האחרון להגשת הדו"ח היה בדצמבר אותה השנה. אתגר הניהול הפיסקאלי של מרכיב הבריאות בממשל הפדרלי של ארצות הברית ובמדינות ארצות הברית טופל על ידי צוות שכלל את ריבלין בתוכניתה של דיאן רהם ברשת הרדיו הציבורי NPR ביוני 2010.
ריבלין נפטרה ב-14 במאי 2019.
רעידת האדמה בחלב (1138)
ב-11 באוקטובר 1138 התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיר חלב בצפון-מערב סוריה, העזה ביותר בסדרה של רעידות אדמה שפקדו את האזור בחודשים אוקטובר-דצמבר של אותה שנה. רעידת אדמה זו מוערכת על ידי המכון הגאולוגי האמריקאי (United States Geological Survey, USGS) כשלישית בחומרתה בהיסטוריה על פי מספר ההרוגים – 230,000 בני אדם. הערכה זו נעשתה לראשונה במאה ה-15, אך ייתכן שהיא כוללת גם את הנפגעים ברעידות אדמה נוספות שאירעו באזור בשנים 1137–1139.