cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המודיעין הישראלי ערב מלחמת יום הכיפורים
משבר אמון בהנהגה
לאחר פרסום דו"ח ועדת אגרנט בציבור, ומשהתברר כי הוועדה לא מצאה דופי בהתנהגותו של שר הביטחון משה דיין, וגם שיבחה את התנהגותה של ראש הממשלה גולדה מאיר, גברה התסיסה בציבור, והועמק משבר האמון של רוב הציבור בהנהגה המדינית.
החלו לפעול מספר תנועות מחאה עם דגשים שונים, כאשר המשותף לכולם הוא הדרישה מהדרג המדיני ובמיוחד מראש הממשלה גולדה מאיר ומשר הביטחון משה דיין - לשאת באחריות ולהתפטר. תנועת המחאה המפורסמת מכולם החלה משביתת רעב יחיד של מוטי אשכנזי, שהיה מפקד מעוז בודפשט, המעוז הצפוני ביותר בקו בר-לב, והמעוז היחידי שלא נכבש במלחמה. מוטי אשכנזי דרש את התפטרותו של שר הביטחון משה דיין. והחל בשביתת רעב מול משרד ראש הממשלה בגפו. המחאה של אשכנזי, שהתחיל כמפגין בודד, תפסה תאוצה ועם הזמן הצטרפו אליו רבבות אזרחים וחיילי מילואים שהגיעו ישר מהחזית, שקראו להתפטרות הממשלה.
מדינות ערב
למדו מהכשל כי ישראל אינה בלתי מנוצחת, וכי יש לה נקודות תורפה, גם כאלה הנובעות מ"שאננות יתר", ומטעויות אנוש ואגו. עד היום נלמדת מלחמת יום הכיפורים בחלק ממדינות ערב כהצלחה וכמלחמת ניצחון של הערבים, זאת למרות המהפך והחזר השליטה בשטח על ידי צה"ל בעיקר בשבוע השני של המלחמה. תחושת הניצחון בקרב, נובעת בעיקרה מתחושת הכוח של מדינות ערב, אשר נבעה בעיקרה מנטילת היוזמה והשליטה המוחלטת של צבאות סוריה ומצרים בשטח בימים הראשונים למלחמה, זאת מול ההפתעה, ותחושת אין האונות והייאוש בצד הישראלי. אלה החזירו למדינות ערב את הביטחון העצמי ואת האמונה ביכולתן ובכוחן, שאבדו מאז מלחמת ששת הימים.
בישראל
אחד הלקחים שיושמו בעקבות המלחמה, הוא הקמת מחלקת בקרה של חיל המודיעין, אשר תפקידה הוא לבחון דווקא את האפשרויות הבלתי סבירות, ואת ההפך מהגרסאות של מקבלי ההחלטות, ולהביא נימוקים שכנגד, וכך לצמצם הפתעות בשדה המערכה העתידי.
חמיילניק
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בעת קרב שנערך במקום עם הטטרים והמונגולים בשנת 1241. בשנת 1541 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בעיירה כנסייה משנת 1356.
יהודי חמיילניק
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מצבות מן המאה ה-13 שנמצאו בה. במהלך המלחמה עם האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17 פרעו ביהודי העיירה הגייסות הפולניים, ורצחו מאות מהם.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-6,000 יהודים, כ-80% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
בשואה
ב-5 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך זמן קצר למעלה מ-70 מנכבדי הקהילה ביישוב במבנה של בית מדרש, ושרפו אותם בחיים. לאחר מכן, הטילו הגרמנים על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה וחובת נשיאת טלאי צהוב. בקיץ 1940 הועברו לעיירה יהודים רבים שגורשו מיישובי הסביבה וממערב פולין.
באפריל 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו מאות פליטים יהודים, עד שמספר יושביו הגיע עד סוף השנה לכ-9,000 איש. בשל הצפיפות ותנאי התברואה בגטו מתו רבים מיושביו ממגפת טיפוס הבהרות.
ב-5 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראינים, ליטאים ולטבים, ותוך אלימות קשה ביותר הובילו את יהודי המקום מרחק של כ-45 ק"מ עד חנצ'יני, משם שולחו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה. בדרך לחנצ'יני נורו למוות מאות יהודים תשושים, וכן נרצחו כ-500 יהודים בגטו עצמו בשעת האקציה.
72 יהודים שהושארו בגטו שבעיירה לקבורת הגופות ולסידור רכוש המגורשים רוכזו בגטו חדש שהוקם בעיירה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-700 איש. לאחר שתי אקציות חוסל גטו זה, עם גירוש כל יהודיו לסטופניצה ולסנדומייז', שם גורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
לאחר השואה שבו לעיירה 40 ניצולים, אשר עברו את המלחמה בעומק ברית המועצות. לאחר תקיפות אנטישמיות כלפיהם מצד הפולנים המקומיים, שכללו רצח שני יהודים באוגוסט 1945, עזבו כולם את העיירה.
חוטימסק
חוטימסק (בבלארוסית: Хоцімск, חוצימסק; בפולנית: Chocimsk, חוצ'ימסק; ברוסית: Хотимск) היא עיירה במחוז מוהילב שבבלארוס, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי חוטימסק
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי, ועזבו אותה מאות מיהודיה.
ב-15 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע.
סויוז 29
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה השנייה. החיבור לתחנת החלל התבצע ב-17 במרץ. עד אז לא הייתה התחנה מאוישת במשך 96 ימים. הקוסמונאוטים חידשו את פעילות התחנה והפעילו מחדש את כל המערכות הנדרשות לשהיית האנשים. הם תיקנו ליקויים במערכות תחנת החלל, בעיקר במערכת העגינה השנייה כדי לאפשר חיבור חללית נוספת. התיקון בוצע בעזרת חלקים שהובאו מכדור הארץ. לאחר סיום התיקונים החלו הקוסמונאוטים בביצוע מחקרים שונים בהתאם לתוכנית. לצורך בדיקה חיצונית של תחנת החלל וביצוע תיקונים בוצעה יציאה מתחנת החלל.
החללית "סויוז 29" התנתקה מתחנת חלל סליוט 6 כאשר על סיפונה ואלרי ביקובסקי ו-זיגמונד ורנר פאול ייאן (גרמניה המזרחית). היא חזרה לכדור הארץ ב-3 בספטמבר 1978.
קלביו
קלביו (בספרדית: Calvillo) היא עיר במדינת אגואסקליינטס שבמקסיקו. קלביו היא העיר השנייה הכי מאוכלסת במדינת אגואסקליינטס, רק אחרי הבירה אגואסקליינטס. העיר ממוקמת כ-52 קילומטרים מהעיר אגואסקליינטס, במיקום 21.85°N, -102.71667°W, בפינה הדרום מערבית של המדינה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2010, מנתה אוכלוסיית קלביו 19,742 אנשים
תיירות
לקלביו יש מספר אטרקציות תיירותיות. אחת מהן היא הכיכר המרכזית, שהוקמה בשנת 1778 ומפורסמת בזכות עצי התפוז השתולים בה. קלביו היא גם ביתו של כנסייה מפורסמת שנבנה בשנת 1772, בתוך הכנסייה יש ציורים הנחשבים לתכשיטים של אמנות דתית. הכיפה האטרקטיבית שבראש הכנסייה היא בעלת גודל וקוטר יוצאי דופן. המאפיין הנדיר ביותר של המבנה זה הוא שהוא עשוי כיצירה אדריכלית אחת; יש רק חמש כיפות הבנויות בסגנון זה ברחבי העולם. פנים הכיפה כולל ציורי קיר המתארים את חייו של סנט ג'וזף, הקדוש הפטרון של העיר. כנסיית גואדלופה היא כנסייה חשובה נוספת הכוללת מגדלים מפוארים.
מקום תיירותי נוסף הוא סכר מלפאסו. פאתי קלביו הוא מקום מאוד תיירותי. בקרבת מקום נמצאים גם סכר לה קורדורניז, ויש באזור מקום סלעי עם ציורי מערות. הציורים הפרהיסטוריים של אל טפוזאן מציגים דמויות מגוונות בצבעים שונים שהוטבעו בתקופות שונות.
לקלביו יש את העמדה המובילה בייצוא גויאבות, ומוכרת בזכות הקונדיטוריה והליקרים הנחשבים בעיר העשויים מהגויאבות, ומתקיים בעיר יריד גויאבות שנערך במהלך השבוע הראשון של דצמבר.
עיקר רוב כלכלת העיר הוא במכירת גויאבות, אם כי יש חקלאות מסוג אחר והרבה מאוד מסחר. מסיבות אלו קלביו ידועה גם בתור "בירת הגויאבה העולמית". קלביו נפגעה הרבה משיטפונות בשנים 1991 ו-2008 שגרמו נזק של יותר מ-67 מיליון דולר.
אדווין בלאנז'ה
אדווין בלאנז'ה (בצרפתית: Edwin Bélanger 18 בנובמבר 1910 - 14 בינואר 2005) היה מנצח, כנר, ויולן, מעבד ומורה קנדי. קשריו עם התזמורת הסימפונית של קוויבק נמשכו למעלה מיובל שנים, בכלל זה כהונת מנצח ראשי משנת 1942 עד 1951. אדווין בלאנז'ה היה אביהם של המוזיקאים מארק בלאנז'ה וגי בלאנז'ה.
לימודים
בלאנז'ה נולד בנפת קוויבק. השכלה כללית ולימודי כינור רכש בקולג' "אחי הלב הקדוש" בעיר הולדתו ואחר המשיך בלימודי כינור והרמוניה בסמינר של קוויבק. בשנת 1933 זכה בפרס אירופה לכנרים ויצא לפריז להשתלם בכינור אצל קרל פלש (1933-34) וללונדון, להשתלם בניצוח אצל ארנסט ריד (1934-35).
קריירה
בלאנז'ה התחיל את קריירת ההופעות שלו בגיל 17, ככנר באגודה הסימפונית של קוויבק (שהייתה בהמשך לתזמורת הסימפונית של קוויבק), ועם הרכב זה נשאר עד 1931. אחרי שהשלים את לימודיו באירופה, החל לעבוד בשנת 1935 ככנר, ויולן, מנצח ומעבד בתאגיד השידור הקנדי בקוויבק. ב-1936 ייסד את החוג הפילהרמוני של קוויבק (Cercle philharmonique de Québec) וכיהן כמנצחו עד 1942, כשהתזמורת התמזגה עם התזמורת הסימפונית של קוויבק. בשנים 1942 - 1951 היה המנהל האמנותי של התזמורת המאוחדת והמשיך את קשריו התדירים עמה כמנצח אורח. משנת 1966 עד 1975 ניגן בשורה הראשונה של קבוצת הכינור השני של התזמורת והיה הוויולן הראשי שלה מ-1975 עד 1977. בין 1977 ל-1984 חזר לנגן בקבוצת הכינור השני של התזמורת.
בשנת 1937 החליף בלאנז'ה את צ'ארלס או'ניל כמנצח התזמורת הצבאית של הגדוד המלכותי מס' 22. עם התמנותו לתפקיד קיבל דרגת סרן בצבא קנדה. הוא נשאר בתפקידו זה עד 1961, כשהיה לבעליה של הוצאת המוזיקה Procure générale de musique, עם התזמורת הצבאית יצא לסיורי קונצרטים באסיה, אירופה וארצות הברית, נוסף להופעות בכל רחבי קנדה. בהמשך היה המנהל המוזיקלי של "קונצרטי קופרן", משנת 1977 עד 1982.
במשך כל שנות הקריירה שלו עסק בלאנז'ה בהוראת כינור וויולה, הן באופן פרטי והן בכמה מוסדות. במשך כמה עונות לימודים לא-רצופות כיהן כנשיא האקדמיה למוזיקה בקוויבק (1947-50, 1953-56, 1963-65 ו-1971-1974). משנת 1973 עד 1985 לימד ויולה ונגינה תזמורתית בקונסרבטוריון למויקה בקוויבק. בשנת 1984 העניקה לו אוניברסיטת קוויבק תואר דוקטור לשם כבוד. הוא מת בקוויבק בשנת 2005, בן 94.
אריה ברנע
אריה ברנע (נולד ב-22 בינואר 1957) הוא מחנך ישראלי וחוקר השואה. מכהן כיו"ר המועצה למנהיגות חינוכית, עמותת עמך והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה המשתפת פעולה עם ארגון בני ברית. בעברו כיהן כמנהל תיכון דנמרק בשכונת הקטמונים בירושלים, מנהל הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, מנהל התיכון האזורי בבאר טוביה ומנהל קריית החינוך ע"ש דוד בן-גוריון בעמק חפר (רופין).
ביוגרפיה
ברנע נולד בחדרה, בן לרעיה וישראל וברמן, ניצולי השואה מפולין. הוא למד בתיכון חדרה. עבודת הגמר שכתב על פרשת אייכמן זכתה בפרס "יד ושם" (1975). לאחר שירותו הצבאי, כלוחם, כמפקד מוצב וככתב צבאי, למד משפטים באוניברסיטה העברית והוסמך כעורך דין. בשירות המילואים התמנה ליועץ קצין חינוך ראשי.
בשנת 1985 פרסם ברנע את ספרו "לא נכנענו" (בהוצאת משרד הביטחון) העוסק בעמידה היהודית בשואה. ב-1987 יצא לאור ספרו "גורל אחד" העוסק ביהודים דוברי הספניולית ויהודי ארצות האסלאם בתקופת השואה. ספר זה זיכה את ברנע בפרס "משואה" לספרות השואה. כמו כן פרסם ברנע חוברות ומאמרים בנושא השואה ובנושאים משפטיים בכתבי עת מקצועיים ובעיתונות היומית.
בשנת 1986 הקים ברנע את "לפיד - התנועה להנחלת לקחי השואה", שעסקה עד 1994 בהסברה וחינוך בקשר למשמעות השואה עבור החברה הישראלית: לקח ציוני, גורל יהודי המזרח בתקופת השואה, הצלת נפשות כמופת (כולל פעלו של ד"ר ישראל קסטנר בהונגריה) וחובתנו לסייע לעמים נרדפים ולפליטי רצח-עם. תנועת לפיד אף ניהלה מאבק נגד תנועת כ"ך. לפי עבודת הדוקטורט של ד"ר לאה גנור, שנכתבה במסגרת אוניברסיטת בר-אילן, הייתה תרומתם של תנועת לפיד וברנע נקודת ציון משמעותית בהתייחסותו של צה"ל למשמעות השואה.
במאמריו מביע ברנע, בין היתר, ביקורת נגד הצגת לוחמי מצדה כמופת.
בשנים 2001–2004 ניהל ברנע את הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. ב-2004 פרש מתפקידו על רקע מחלוקת בעניין האינטגרציה בחינוך שלמענה לחם.
ב-2004 נבחר על ידי העיתון "הארץ" כאחד מ-50 אנשי החינוך המשפיעים בישראל.
בשנים 2004–2005 הכין את תוכנית-האב החינוכית של העיר ערד. ב-2005 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר התיכון האזורי בבאר טוביה.
החל בשנת 2007 עומד ברנע גם בראש ארגון "עמך", הפועל למען רווחתם הנפשית והחברתית של ניצולי השואה. כמו כן ברנע הוא מרצה בנושא "שואה ומשפט" בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2015 פרסם את הספר "חינוך: על פיתוחם של אדם וחברה".
בסוף שנת הלימודים תשע"ו עזב את תפקידו כמנהל תיכון באר טוביה לאחר 11 שנה.
החל מ-2016 ניהל את קריית החינוך על שם בן-גוריון בעמק חפר.
בסוף שנת הלימודים 2019 הודיע ברנע על פרישתו מתפקידו כמנהל קריית החינוך ע"ש דוד בן-גוריון בעמק חפר.
ברנע חבר הנהלה בעמותת חלו"ן. עמותת חלו"ן מעניקה סיוע לימודי, רגשי וחומרי לתלמידים מרקע סוציו-אקונומי נמוך, הפזורים בכ־30 בתי ספר ברחבי הארץ.
ב-2020 הקים את המועצה למנהיגות חינוכית: גוף המורכב מעשרות אנשי חינוך בכירים ואנשי ציבור נוספים אשר מגבש ומפיץ המלצות לגבי מדיניות החינוך בישראל.
ב-2021 התמודד ברנע בפריימריז של מפלגת העבודה לבחירות לכנסת העשרים וארבע, ונבחר במקום ה-37 אך לא הוצב ברשימה.
ברנע נשוי ואב לשני ילדים. הוא מתגורר במבשרת ציון.
High-Speed Packet Access
HSPA (או בשמו המלא: High Speed Packet Access) הוא פרוטוקול לתקשורת סלולרית אשר מאחד את פרוטוקול High-Speed Downlink Packet Access ופרוטוקול High-Speed Uplink Packet Access כך שנוצרת רשת תקשורת יעילה יותר מרשת דור 3 רגילה. רשת זו נקראת גם 3G+ (דור 3+) או דור 3.5. ב-2010 פרוטוקול זה היה בשימוש במעל 200 מפעילים סלולריים ב-80 מדינות שונות.
הפרוטוקול שופר בשנת 2008 לרשת HSPA+ ונכנס לשימוש ברחבי העולם בשנת 2010. הרשת הזו מאפשרת קצב תאורטי מרבי של 14.4 מגה בייט לשנייה בהורדה (downlink) ושל 5.76 מגהביט לשנייה בהעלאה (uplink). בנוסף, הפרוטוקול מאפשר ניצול של רוחב פס גדול פי חמישה בהורדה ופי שניים בהעלאה מאשר פרוטוקול W-CDMA סטנדרטי. שיפור זה קרה בזכות הייעולים הבאים:
מהדורה מתקדמת של פרוטוקול זה הנקראת +Dual Carrier HSPA או +DC-HSPA נכנסה לשימוש בפברואר 2011 על ידי Telstra באוסטרליה והניבה נתוני שיא של 42 מגה ביט לשנייה.
קרל לואלין
קרל ניקרסון לואלין (באנגלית: Karl Nickerson Llewellyn; ) היה משפטן אמריקאי בולט השייך לאסכולה של ריאליזם משפטי.
ביוגרפיה
קרל לואלין נולד בסיאטל וגדל בברוקלין. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת ייל ואחר כך בבית הספר למשפטים של ייל, שם הוא היה עורכו של כתב העת למשפטים של ייל, ובן חסותו של ארתור לינטון קורבין, שהיה מלומד החשוב בתחום דיני חוזים.
בשנת 1925 הצטרף לואלין לסגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה, שם הוא לימד עד לשנת 1951, אז הוא הצטרף לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. בעודו בקולומביה נהפך לואלין לאחד ממלומדי המשפט החשובים ביותר בני דורו, והיה דמות חשובה בוויכוח שנערך לגבי ריאליזם משפטי. הוא שירת כמנסחו העיקרי של "קוד המסחר האחיד" (UCC). הוא נישא לפרופסורית עמיתה, סויה מנצ'יקוף, שהייתה אף היא ממנסחי קוד המסחר, ונהפכה להיות דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיאמי.
לואלין והריאליזם המשפטי
לואלין והריאליזם המשפטי הקנו משקל רב יותר לעובדות של המקרה הפרטי מאשר לחוקי המשפט הכלליים. לפי גרסת האסכולה הריאליסטית, החוק אינו מדע דדוקטיבי. לואלין ידוע באמרתו (בהתייחס לשופטים, שוטרים, לבלרים, סוהרים ועורכי דין): "מה שהפקידים הללו עושים הוא, לפי דעתי, החוק עצמו" (Bramble Bush, p. 3). בעוד גישה זו של הגדרת החוק ספגה ביקורת כלוקה בחסר מידי ה.ל.א. הארט בספרו רעיון החוק, הייתה לה השפעה משמעותית על תורת המשפט באופן כללי. אכן, נטען שהפוזיטיביזם המשפטי לפי גישתו של הארט קרוב יותר לריאליזם המשפטי מכפי שנראה היה בתחילה. תגובתו של הארט לבעיה של חוקי משפט חייבה את השופטים להסתמך עליהם ובעת ובעונה אחת הייתה הפכפכה וטענה שחוקים נוצרים בהתאם להקשר והם אינם חקוקים בסלע. כאן הוא טען כי חוקים מנחים התנהגות משום תפקודם בהקשר של לקיחתם כהנחות מובנות מאליהן, עמדה הרחוקה מזו שהוא טען כי הוא נמנע ממנה.
בריכת בנימין
בריכת בנימין היא מאגר מים הנמצא במושבה זכרון יעקב. הבריכה נבנתה בשנת תרנ"א 1891, בימיו של מנהל המושבה, יעקב בן שימול, והיא נושאת את שמו של הברון אברהם בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. הבריכה הוכרזה כאתר לאומי.
היסטוריה
עד הקמת הבריכה הובילו תושבי המושבה מים מן המעיין, הסמוך ליקב, באמצעות חביות. ב-1891 הוקמו טחנת קמח ובית בד בסמוך למעיין ופעלו באנרגיית קיטור. מנוע הקיטור הראשון, שהספקו היה 12 כוח סוס, אפשר להעלות את המים במעלה ההר לבריכת בנימין. מעל הבריכה ניצבו שני מכלי נחושת גדולים בהם נאגרו המים, כך נוצר לחץ שאפשר זרימה מבריכת בנימין לברזיות שהותקנו ברחובות המושבה, ומאוחר יותר לבתי האיכרים. במשך השנים, ועם הגידול במספר התושבים, הוחלפו מנועי הקיטור מספר פעמים במנועים בעלי הספקים גדולים יותר.
בחזית הבריכה קבועה כתובת בזו הלשון "ברכת בנימין למזכרת הנדיב אשר קם על נדיבות ויזל מבארו מים. ועל הברכה יזכרו לטוב צירו הנאמן השר אליהו שייד ופקידו עושה דברו הא'[דון] יעקב בן שמואל הי"ו". מתחת לכתובת היו שלוש ברזיות ושוקת שסיפקו מים לאנשים ולבהמות.
בגג הבריכה קיימת נקודת תצפית וממנה נשקף נוף מרהיב של זכרון יעקב, שפיה, בת שלמה וממערב חוף הים והיישובים שלאורכו מחיפה בצפון ועד חדרה בדרום.
כיום משמשת הבריכה כאתר תיירות, ובמסגרת שימור אתרים נערך שיפוץ של הבריכה.
בן זמרה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'וני קרסון
ג'וני קרסון (באנגלית: Johnny Carson; 23 באוקטובר 1925 - 23 בינואר 2005) היה קומיקאי ומנחה טלוויזיה אמריקני. הנחה את תוכנית האירוח המרכזית של רשת NBC - "The Tonight Show" - בשנים 1962–1992.
נעוריו ותחילת הקריירה
קרסון נולד בעיר קורנינג שבמדינת איווה, גדל בנורפוק שבנברסקה והופיע כקוסם מגיל צעיר. בשנים 1943–1946 שירת בחיל הים האמריקני, ובשנת 1949 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת נברסקה.
בשנת 1950 הנחה תוכנית בוקר בערוץ טלוויזיה מקומי בנברסקה, ובשנת 1951 החל להנחות תוכנית קומית בערוץ טלוויזיה מקומי בלוס אנג'לס. בשנת 1953 הצטרף ככותב לצוות התוכנית של הקומיקאי רד סקלטון, ובשנת 1954 החל להנחות את התוכנית כמנחה אורח. בשנים 1954–1962 הנחה שני שעשועונים ותוכנית אירוח.
The Tonight Show
קרסון החל להנחות את "The Tonight Show" ב-2 באוקטובר 1962. הוא החליף את ג'ק פאר, שעבר להנחות תוכנית אחרת ברשת NBC. אורחו הראשון היה הקומיקאי גראוצ'ו מרקס. תוכנית האירוח שלו כללה מונולוג פתיחה קומי, ראיונות, מערכונים והופעות מוזיקליות - פורמט שהפך לסטנדרט מקובל בכל תוכנית אירוח בעולם. קרסון זכה למשכורת הגבוהה ביותר בתקופתו: בשנות השבעים הרוויח 2 מיליון דולר לשנה, ובשנות השמונים הרוויח 5 מיליון דולר לשנה. הוא זכה בשישה פרסי אמי.
תוכניתו של קרסון הייתה לפופולרית במיוחד ומיליוני צופים ישבו מול מקלטי הטלוויזיה לחזות בו. המחשת הפופולריות הרבה שלו ניתנת להבנה בתוצאותיה של בדיחה תמימה שסיפר קרסון במונולוג הפתיחה שלו ב-1973, בצטטו דברי ביקורת של חבר קונגרס על הממשלה כי עקב פיגור בתהליך המכרז הממשלה עלולה לגרום למחסור בנייר טואלט. בעקבות בדיחה זו נרשמה בהלה רבה בקרב הציבור אשר מיהר להצטייד בנייר הטואלט ובכך גרם למחסור. מיליוני האנשים אשר מיהרו בעקבות תוכניתו של קרסון להצטייד בנייר טואלט הפכו את הבדיחה לנבואה המגשימה את עצמה, אך בכך גם הדגימו היטב את כוחה של הטלוויזיה ואת הפופולריות הרבה של תוכניתו.
קרסון הזמין מנחים אורחים, שהנחו את התוכנית בימי שני. הקומיקאית ג'ואן ריברס הייתה המנחה האורחת הקבועה מספטמבר 1983 עד שנת 1986. ג'יי לנו נבחר למנחה האורח הקבוע בשנת 1987. בשנת 1980 משך התוכנית קוצר, מ-90 ל-60 דקות. המנחים האורחים העיקריים: ג'ואי בישופ (177 הופעות), ג'ואן ריברס (93), בוב ניוהארט (87), ג'רי לואיס (52) ודייוויד לטרמן (51).
חיים אישיים
קרסון היה משקיע עיקרי ביצרנית הרכב דה לוריאן, שלא זכתה להצלחה מסחרית ונסגרה, ובשנת 1982 נתפס נוהג בשכרות במכונית דה לוריאן. אחד מתחביביו העיקריים היה אסטרונומיה.
שלנקרלה
שלנקרלה (בגרמנית: Schlenkerla; לשעבר: לאריות הכחולים, Zum blauen Löwen) היא בירה בווארית המיוצרת במבשלת הלר בעיר במברג שבפרנקוניה עילית. מותג הבירה הפך לשמה הבלתי רשמי של המבשלה.
מבשלת הבירה נוסדה ב-1673 והיא שוכנת עד היום במבנה עתיק בן המאה ה-14.
המבשלה מייצרת את הבירה לפי המסורת העירונית לייצור בירה מעושנת שהאזכור הראשון לייצורה בעיר הוא משנת 1405. הבירה מיוצרת מלתת קלוי באש גלויה, שסופג את העשן, ולכן מתאפיינת בטעם מעושן. המבשלה מייצרת 13,000 הקטוליטר בירה בשנה.
אמית
רשת אמית (ארגון מתנדבות למען ישראל ותורה) היא רשת חינוך ישראלית, המאגדת בתי ספר ממלכתיים-דתיים. הרשת שהוקמה בשנת 1925 ביוזמת "נשי אמית" מארצות הברית ומישראל, מונה כ-107 מוסדות חינוך בכל רחבי ישראל, בדגש על הפריפריה, בהם לומדים 44,276 תלמידים.
על הרשת
רשת אמית מפעילה ומנהלת תיכוניים שש-שנתיים, מכללות טכנולוגיות, ישיבות ואולפנות, כפרי נוער ומכינות קדם צבאיות הפונים ומותאמים למגוון המגזרים בחברה הישראלית: חילוניים, מסורתיים, דתיים וחרדים.
הרשת מלווה עשרות בתי ספר יסודיים, ממלכתיים-דתיים וממלכתיים.
רשת אמית מנוהלת על ידי חבר נאמנים של נשי אמית בארצות הברית, בראשות נשיאת אמית, גב' אודרי טרכטמן. מנכ"ל הרשת מאז 2003 הוא ד"ר אמנון אלדר, ויו"ר אמית בישראל היא הגב' תמר בנוביץ. כיום חברות באמית כ-40,000 נשים מתנדבות בארצות-הברית וברחבי העולם ואלפי מתנדבות בישראל.
1925–1944
בשנת 1925, בוועידת המזרחי ה-11 שהתקיימה בקליבלנד, השתתפה לראשונה משלחת נשים וביניהן בסי (בתיה) גוטספלד. הן הצהירו על כוונתן להקים את "הסתדרות נשות מזרחי באמריקה" (Women's Organization of America Mizrachi), ואכן ב-1934 בכנס של המזרחי שהתקיים בדטרויט, הכריזו הנשים על פרישתן מתנועת המזרחי והפכו לתנועת נשים עצמאית, ארגון נשות המזרחי באמריקה. באותה התקופה רכשו הנשים בנין ברח' רש"י בירושלים, והקימו בו ב-1933 את בית הספר התיכון המקצועי הראשון לבנות בארץ ישראל, במטרה לחנך וללמד נערות דתיות ילידות הארץ ונערות שעלו ארצה במסגרת עליית הנוער.
בשנת 1938 הוקם "בית צעירות מזרחי" בתל אביב, במטרה להוות בית לעולות חדשות ולפועלות מחוסרות העבודה. בהמשך הוסב המוסד בתל אביב למרכז קליטה עבור חניכי עליית הנוער מגרמניה.
1955–1964: שנות העלייה הגדולה
במהלך העשור הרביעי של מדינת ישראל, בשנות העלייה הגדולה ארצה, נענו "נשי מזרחי באמריקה" לאתגרי השעה: קליטת העולים החדשים וילדיהם במדינה המתפתחת, הכשרתם והכנתם לחיים החדשים. הנשים פתחו את "בית צעירות מזרחי" בעיר באר שבע, מוסד שהפך לימים לתיכון מקצועי גדול.
ערכי הרשת
מוסדות החינוך של הרשת פונים בעיקר לקהל דתי, עם זאת, הרשת מכילה בתי ספר מאוכלוסיות שונות: בתי ספר ממלכתיים דתיים, בתי ספר ממלכתיים ובתי ספר חרדיים הלומדים לימודי ליבה וניגשים לבגרות מלאה, מדרשות וישיבות הסדר.
הרשת שמה דגש על מעורבות חינוכית ושיתוף פעולה בין המנהלים וצוותי החינוך הממלכתי לחינוך הממלכתי-דתי ולחינוך החרדי, מתוך אמונה שדיאלוג וקשרי עבודה משותפים יעזרו לגשר על הפערים הגדולים הקיימים בחברה הישראלית.
ברשת פועלת מדרשה לבנות חו"ל בירושלים, שהוקמה על ידי הרשת ובעידוד נשיאת אמית ומנהיגות ה"בורד" האמריקני, "מדרשת אמי"ת בית הילד". במדרשה בוגרות תיכון מחו"ל, בעיקר בארצות הברית, המגיעות לתוכנית ייחודית שבה משולבים לימודי יהדות, חינוך למנהיגות, ציונות ועשיית חסד.
בכפר בתיה ברעננה הוקם מתחם "גוגיה" להשראה לשיתוף וללמידה. המתחם בנוי כדגם בית הספר העתידי: ריהוט מודולרי המאפשר למידה בהרכבים שונים, חצר המיועדת ללמידה חוץ כיתתית, שימוש בטכנולוגיות מתקדמות כחלק אינטגרלי בלמידה, למידה התנסותית במודלים שונים המותאמים למאה ה-21 ועוד.
מרחב היזמות והחממה לתלמידים הוא מרחב משותף פתוח שמזמן קשר בלתי אמצעי בין תלמידים ותלמידות לבין מנטורים מהתעשייה ומבית תוכנה שעובדים במקום דרך קבע. המרחב משמש כחממה ליזמות טכנולוגית ותלמידים מגיעים למקום לימי למידה בנושאים שונים.
אמנת האופיום הבינלאומית
ב-1915 יישמו את האמנה ארצות הברית, הולנד, סין, הונדורס ונורווגיה. האמנה נכנסה לתוקף גלובלי ב-1919 כאשר היא נכללה בחוזה ורסאי.
אמנת אופיום בינלאומית מתוקנת נחתמה ב-19 בפברואר 1925 ונכנסה לתוקף ב-25 בספטמבר 1928. באמנה המתוקנת נכללה לראשונה מערכת בקרה סטטיסטית בפיקוח הוועד המרכזי הקבוע לאופיום (כיום International Narcotics Control Board – הוועד הבינלאומי לפיקוח על סמים פסיכואקטיביים), גוף סמך של חבר הלאומים. מצרים, בתמיכת סין וארצות הברית, המליצה שלאמנה יתווסף איסור על חשיש, ותת-ועדה הציעה את הנוסח הבא:
הודו וארצות נוספות התנגדו לניסוח זה, כשהן מצטטות מנהגים חברתיים ודתיים ואת העובדה כי צמחי הקאנביס הגדלים פרא נפוצים במידה כזו שיהיה זה קשה מאוד לאכוף את חוק זה. דעתן התקבלה ותוספת זו לא נכללה בסופו של דבר באמנה הסופית. הושגה פשרה על פיה נאסר יבוא של "קנבוס הודי" לארצות שאסרו את השימוש בו, וארצות המייבאות אותו חייבות להנפיק תעודות המאשרות את היבוא ומצהירות שהמשלוח נדרש "אך ורק עבור מטרות רפואיות או מדעיות." בפשרה גם נדרש מהצדדים "ליישם פיקוח יעיל שטבעו ימנע את הסחר הבלתי חוקי הבינלאומי בקנבוס הודי ובייחוד בשרף המופק ממנו." מגבלות אלו השאירו מספיק פרצות על מנת לאפשר למדינות לייצר קאנביס, לסחור בו בתוך המדינה, ולהשתמש בו למטרות בילוי.
ג'וזף בנקס
סר ג'וזף בנקס (באנגלית: Joseph Banks; 13 בפברואר 1743 - 19 ביוני 1820) היה חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה.
חייו
בנקס נולד בלונדון, לוויליאם בנקס שהיה חבר בבית הנבחרים הבריטי ואדם אמיד, ושרה, בתו של ויליאם בייט. כילד נהג לשוטט במרחבי לינקולנשייר ובטיולים אלה פיתח את ההתעניינות בטבע, בבוטניקה ובהיסטוריה. בנקס למד באיטון קולג' החל משנת 1756, ובאוניברסיטת אוקספורד החל מסוף 1760. לימודיו באוניברסיטת אוקספורד לא התמקדו כמקובל בלימודים הקלסיים אלא בעיקר במדעי הטבע. הוא השתוקק ללמוד בוטניקה ולצורך כך שילם מכספו לבוטניקאי מקיימברידג' כדי שיתן סדרת שעורים באוניברסיטת אוקספורד.
בנקס השתתף במסעו הראשון של קפטן קוק להקפת כדור הארץ. בנקס הביא לאירופה לראשונה מספר רב של מינים, בהם האקליפטוס, השיטה והמימוזה. כיום קרויים על שמו 80 מינים. כמו כן קרויים על שמו האי בנקס בקנדה, וחצי אי בניו זילנד.
בנקס היה נשיא החברה המלכותית במשך 42 שנים (1820-1778), יותר מכל אדם אחר. בנקס היה חבר במסדר הבונים החופשיים. הוא היה אח בלשכת "אינברנס" מס' 4367. לפי הרשומות הוא הצטרף ללשכה זמן קצר לפני שיצא למסע הראשון של קפטן קוק.
חורבת דנעילה
במקום נערכו חפירות ב-1984 וב-1986. ממצאי הסקר הארכאולוגי והחפירות שבוצעו במקום מעידים על כפר גדול ששרידיו המרכזיים משתרעים על פני חמישה דונמים.
נראה כי גרעין היישוב החל בתקופה הרומית והוא התרחב בתקופה הביזנטית. בתקופה הצלבנית והממלוכית האתר יושב מחדש והמבנים ומפלסי הרצפות הקדומים שופצו.
במקום נחשפו חמישה בתי בד לייצור שמן זית שעליהם התבססה כלכלת היישוב.
אייל שטרכמן
אייל שטרכמן (נולד ב-21 ביוני 1989) הוא כדורגלן ארגנטינאי ממוצא יהודי המשחק, בעמדת החלוץ במכבי הרצליה.
קריירה
שטרכמן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טאז'רס, ממנה עבר לולס סארספילד, בה הבקיע 42 שערים ב-50 הופעות בקבוצת הנוער.
בקיץ חתם בריבר פלייט, כאשר על פי ההסכם תרוויח ולס 40% מדמי ההעברה עתידית למועדון אירופי. בריבר פלייט, שיחק בעיקר בקבוצת המילואים ובקבוצת הנוער.
באוגוסט, חתם שטרכמן במכבי חיפה מליגת העל ובזכות מוצאו היהודי, אינו נחשב לזר. ב-23 בספטמבר 2009, רשם את משחקו היחיד בקבוצה במסגרת גביע הטוטו נגד הפועל פתח תקווה, בו שיחק 55 דקות. בנוסף, היה שטרכמן בסגל הקבוצה במשחקי שלב הבתים של ליגת האלופות נגד באיירן מינכן ויובנטוס.
בינואר חזר לארגנטינה וחתם באינסטיטוטו. ב-7 בפברואר 2010, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אינדפנדיינטה ריבדביה.
ב-20 ביולי 2010, חתם בארחנטינוס ג'וניורס, אלופת ארגנטינה.
בינואר חתם באמלק מליגת העל האקוודורית. ב-15 באפריל 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד אינדפנדיינטה דל ואיה.
באוגוסט הושאל לפרו קאריל אואסטה מליגת המשנה הארגנטינאית.
באוגוסט חתם בלאונס נגרוס UdeG מליגת העל המקסיקנית. במדי לאונס נגרוס, רשם 12 שערים ב-23 משחקים.
ב-8 בינואר 2014, חזר למקסיקו וחתם במרידה. במדי מרידה, שיחק שנה וכבש 3 שערים ב-20 משחקים.
ב-17 בינואר 2015, שטרכמן חזר לטאז'רס ששיחקה אז בליגה השלישית הפדרלית. בעונתו הראשונה, רשם את עונת השיא שלו בקבוצה וכבש 14 שערים ב-30 משחקים. במדי טאז'רס, שטרכמן רשם שתי עליות ליגה רצופות עד לליגת העל הארגנטינאית.
ב-23 בפברואר 2017 חתם באולימפו.
ב-14 בספטמבר 2017, הצטרף שטרכמן לאינדפנדיינטה ריבדביה, ממנה עבר לאלמגרו.
בפברואר, חזר לישראל וחתם בסקציה נס ציונה. ב-3 ביוני 2020, שטרכמן הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 2-2 נגד הפועל חדרה. בסיום העונה, ירדה נס ציונה לליגה הלאומית ושטרכמן שוחרר מהקבוצה. ב-5 בנובמבר 2020, הושאל להפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום.
ב16/8/2022 עבר שטרכמן למכבי הרצליה
במאי, זומן לסגל נבחרת ישראל הצעירה, אך קבוצתו לא שחררה אותו.
יחזקאל
יְחֶזְקֵאל בן בּוּזִי הכהן (או יחזקאל הנביא) היה נביא בסוף תקופת בית ראשון ולאחר חורבן בית ראשון והיה פעיל בבבל.
רקע
יחזקאל נקרא "בן-בוזי הכהן". הפירוש המקובל הוא, שהיה בנו של כהן בשם בוזי, אשר יש מקורות מדרשים המייחסים אותו לירמיהו. דעה אחרת אומרת שיחזקאל היה צאצא ממשפחת אלעזר בנו השלישי של אהרון הכהן, לעומת ירמיהו שהיה צאצא ממשפחת איתמר הכהן בנו הרביעי של אהרון.
יחזקאל גלה בגלות יהויכין שנקראת גם גלות החרש והמסגר על ידי בבל. הוא התגורר ליד נהר כבר שבבבל ושם ניבא ליושבי הגולה. לדבריו הוא החל להתנבא חמש שנים לאחר גלות יהויכין, דהיינו בשנת 593 לפנה"ס. הנבואה המאוחרת ביותר שלו מתוארכת לשנת 571 לפנה"ס, כ-15 שנה לאחר חורבן בית ראשון. מהאמור עולה שיחזקאל ניבא כנראה במשך כ-25 שנה.
אשת יחזקאל מוזכרת בנבואתו (להלן) אך לא מצוין שמה.
על פי המסורת קבור יחזקאל בכפר אל-כפל שבעיראק.
אופי נבואתו
נבואתו של הנביא יחזקאל מאופיינת במראות מרשימים וגדולים. המפורסם והראשון שבהם הוא "מעשה מרכבה" שמתאר על דרך הסוד את התגלות ה' בעולם ודרך הנהגתו. חזון ידוע אחר הוא חזון העצמות היבשות, המתאר את גאולת עם ישראל על דרך תחיית המתים. נבואה מרכזית נוספת בדברי יחזקאל היא הנבואה בפרקים שבסוף ספרו שמדברת על בניית בית המקדש (שעל פי חז"ל היא מוסבת על בית המקדש השלישי) בו מתוארים מידות המקדש, קורבנות מיוחדים שיוקרבו בו והשראת השכינה שבו. בנוסף, מיד לאחר מכן - מתוארת חלוקה מחודשת של הארץ לשבטים לעתיד לבוא, שלא כמו החלוקה שהייתה בימי יהושע, כאשר בנוסף על החלוקה לשבטים יש גם שטח מוקצה ל"נשיא" שכולל את ירושלים.
אזכור נוסף למראות הנבואה של יחזקאל ניתן למצוא על דרך השלילה, כאשר המדרש מתאר את קריעת ים סוף: "ראתה שפחה על הים מה שלא ראו ישעיה ויחזקאל".
יש הבדל בתוכן נבואותיו לפני חורבן בית המקדש ולאחריו. עד לחורבן - יחזקאל הטיף לפני יהודי הגולה על חטאיהם. הוא טען שחטאיהם הביאו לגלות ולשעבוד, והזהיר מפני חורבן שלם ושיעבוד קשה יותר אם לא יחזרו בתשובה. כמו ירמיהו, שניבא באותה תקופה בארץ־ישראל, טען יחזקאל שמקדש ה' לא יספק להם הגנה אוטומטית, ושנביאי השקר מעוררים תקוות שווא ומטעים אותם, ושאין לתכנן תחבולות מדיניות כנגד בבל.
לאחר החורבן - חדל יחזקאל מנבואות התוכחה והפורענות, ונבואותיו הן נבואות נחמה. הוא מנבא על נקמת ה' בגויים אשר הרעו לישראל. לאחר סדרת נבואות זעם על הגויים הוא עובר לנבא נבואות נחמה לישראל על שיבת הגולים לארץ ישראל, על בניין הארץ ובניין המקדש, ועל עתידו המזהיר של העם המתחדש בארצו. נבואתו של יחזקאל גדושה בחזיונות ובמראות, והוא מדגיש הרבה שמה מפעיל אותו הם "יד ה'" ו"רוח ה'".
יחזקאל, שהיה גם כהן, כולל בנבואותיו גם מסורות כוהניות מפורטות ומדוקדקות, ובהן תיאורים ארוכים של בית המקדש העתיד להבנות. ניתן לראות קשר לשוני-סגנוני ואף קשר תוכני בין יחזקאל לספר ויקרא, ושאלת הקשר בין שניהם נדונה במחקר.
בהרבה מנבואותיו, יחזקאל פותח בקריאה של ה' אליו בכינוי "בן אדם". הפרשנים מתחבטים במשמעות של התואר הזה. רש"י בפירושו השני מביא, שזה היה "בשביל שלא תהא דעתו רחבה עליו מתוך שהיה גס לבו במראה המרכבה ובמלאכת עליונים", וכך גם מביא הרד"ק בפירושו הראשון, אך בפירושו השני הוא מביא שהכינוי הזה הוא על דרך החיוב: "לפי שראה פני אדם במרכבה - הודיעו כי ישר וטוב הוא בעיניו והוא בן אדם, לא בן אריה ולא בן שור ולא בן נשר". האברבנאל מביא את הפירוש של הרד"ק ומבארו על דרך משל. אדם מסמל השכלה, אריה מסמל גבורה, שור מסמל ממון ונשר מסמל כבוד, ובכך ה' רצה לרמוז ליחזקאל שבח שלא היה מתהלל בגבורה או עושר או כבוד אלא בידיעת האלוהים וכמו שאמר ירמיהו: "אל יתהלל חכם בחכמתו ואל יתהלל הגבור בגבורתו אל יתהלל עשיר בעשרו, כי אם בזאת יתהלל המתהלל השכל וידע אותי כי אני ה'".
שינוי תפיסת הגמול
לאחר חורבן בית המקדש הראשון וגלות יהודה לבבל חשו הגולים עצב רב. תחושה זו לא נבעה רק מהגלות ועזיבת מולדתם, אלא מהתחושה שה' מאס בהם בגלל חטאי אבותיהם. בשל כעס ה' אין הם יכולים לחזור למולדתם ביהודה. כך, נוצר בעם היושב בבבל משבר ערכים: מדוע שינסו לחזור בתשובה אם ה' זוכר את חטאי אבותיהם ובגללם הם אלו שנענשים? יחזקאל מציע תפיסת גמול חדשה והיא גמול אישי - כל אדם יישפט על פי מעשיו ולא על פי מעשי אבותיו, לטוב ולרע. השינוי בתפיסה זו מוצג בספר יחזקאל לאורך כל פרק י"ח, לדוגמה:
אומנם דברים דומים מופיעים גם אצל ירמיהו שקדם ליחזקאל באומרו:
מות אשת יחזקאל
דמותה של אשת יחזקאל מופיעה בנבואת הנביא מסמלת את מצבו של עם ישראל לאחר החורבן. דבריו אמורים לגרום לטלטלה ולזעזוע. ה' מודיע לנביא על מותה הקרב של אשתו ואכן אשת יחזקאל מתה בערב. למחרת בבוקר נהג יחזקאל כאשר צווה על ידי ה' ולא נהג מנהגי אבלות. ההודעה על מותה של אשת יחזקאל משמשת כרמז מטרים להתנהגותו מעוררת הפליאה של הנביא לאחר מות אשתו, כאשר אינו נוהג מנהגי אבלות:
התנהגות זו רומזת על מצבו של עם ישראל לאחר החורבן. שליחותו הנבואית של יחזקאל, דורשת ממנו לוותר על תשוקותיו האישיות. השליחות תובעת ממנו התנהגות מנוגדת לרגשותיו האישיים, הושע לדוגמה, צווה לשאת את גומר בת דבליים, אשת זנונים ולהוליד ממנה ילדים. מעשה זה של כיבוש היצר, הוא סימבולי ומביע את אמונתו המוחלטת בה'. מעשים סימבוליים אלו מועברים אל הקהל.
חז"ל מזהים את ה'פאר' מהציווי 'פארך חבוש אליך' עם התפילין ולומדים מכאן שדווקא יחזקאל צריך להיות עם תפילין באבלותו אבל לאבל רגיל לפני קבורת המת אסור לחבוש תפילין.
פסוק י"ז פותח בקריאה ליחזקאל לא להתאבל על אשתו. הנאמר לאחר מכן מבהיר את מנהגי האבל שנהגו בתקופה הזו בישראל:
אלגוריתם דויטש-ג'וזה
אלגוריתם דויטש-ג'וזה הוא אלגוריתם קוונטי להבדלה בין פונקציה קבועה לבין פונקציה מאוזנת. האלגוריתם מהווה דוגמה ליתרון המתקבל משימוש של מחשב קוונטי על פני מחשב קלאסי. האלגוריתם פורסם על ידי ריצ'רד ג'וזה ודייוויד דויטש בשנת 1992, והניח את היסודות לפיתוח אלגוריתם גרובר ואלגוריתם הפיקטור של פיטר שור.
הגדרה
תהי פונקציה המקבלת קלט באורך  ביטים, ופולטת פלט באורך ביט יחיד, כך שמתקיים אחד מהשניים:
אלגוריתם דויטש-ג'וזה מקבל כקלט את הפונקציה f, ומחזיר כפלט האם היא קבועה או מאוזנת. האלגוריתם עושה זאת על ידי הפעלה של הפונקציה f פעם יחידה בלבד.
פתרון קלאסי
מצד שני, קיימים פתרונות הסתברותיים לבעיה זו. לדוגמה, ניתן להגריל כמות של קלטים שונים ולבדוק את ערך הפונקציה עבור קלטים אלו בלבד. במידה ומתקיים קיימת הסתברות שהאלגוריתם יטעה, אך הסתברות זו נחשבת זניחה מכיוון שהיא קטנה מ-.
תיאור האלגוריתם
האלגוריתם הקוונטי מתואר בתרשים משמאל. המעגל מקבל כקלט אוגר קוונטי המכיל קיוביטים. ניתן להסתכל על הקלט כשני אוגרים המאותחלים ל. על כל אחת מהכניסות מופעל שער הדמר, ומצבם המשותף ניתן כעת לביטוי בתור. כעת מופעלת הפונקציה הקוונטית על האוגר, כאשר  הכניסות הראשונות הן הקלט, ואילו הכניסה האחרונה משמשת עבור הפלט. לאחר הפעלת הפונקציה מצב האוגר הוא.
העיקרון עליו מבוסס האלגוריתם הוא הבא: אם קיוביט הפלט ניתן לרישום בתור
ואילו עבור אותם -ים עבורם נקבל
כלומר הסימן של האוגר משתנה בהתאם לערך הפונקציה, והאוגר ניתן לרישום בתור. נשים לב שהקיוביט האחרון אינו תלוי בערך של הפונקציה, ערכו תמיד וניתן להתעלם ממנו בהמשך.
כעת נפעיל בשנית שער הדמר על האוגר ונבדוק את שני המצבים האפשריים:
שלמה ינאי
שלמה ינאי (נולד ב-18 במאי 1952 בחולון) הוא תעשיין ישראלי, יושב ראש חברת הביוטכנולוגיה פרוטליקס, ממלא מקום וסגן יושב ראש קרן רוטשילד קיסריה. אלוף בדימוס, כיהן כמנכ"ל מכתשים אגן וכמנכ"ל חברת טבע תעשיות פרמצבטיות.
ביוגרפיה
ינאי נולד להורים ניצולי השואה. בגיל 8, בעקבות מחלת אמו, עבר לבתי אבות שע"י ישיבת פוניבז' - פנימייה לילדים יתומים. לאחר שנתיים, בגיל 10, עבר להתגורר עם אחיו הגדול בתל אביב. בהיותו בן 17 נפטר אחיו שעמו התגורר.
שירותו הצבאי
ינאי התגייס לצה"ל עם סיום מלחמת ההתשה, באוגוסט 1970. בקשתו לשרת ביחידה קרבית סורבה בשל פניית הוריו לצבא בבקשה שלא לשבץ את בנם היחיד בתפקידי לחימה ובשל פרופיל רפואי נמוך, והוא הוצב בחיל המשטרה הצבאית ושירת כמדריך בקורס מ"כים. במקביל לשירותו ביקש ממפקדיו ללא ידיעת הוריו הצבה מחדש ביחידה קרבית אך בקשותיו החוזרות נידחו. לאחר קורס קצינים וניתוח שעבר, ביקש להיפגש עם ראש אכ"א שאישר לאחר הפצרותיו העברתו לחיל השריון. במשך חודשים אחדים שירת ינאי כמדריך בקורס קציני שריון.
יום לפני מלחמת יום הכיפורים צוותי הקורס שלו נשלחו לרפידים ואיישו את טנקי חטיבה 7, שחייליה נשלחו לחזית הסורית. במהלך מתקפת הנגד של 8 באוקטובר נפצע באזור גשר פירדאן, פונה לטיפול במרכז רפואי סורוקה בבאר שבע אך שב להילחם ביחידתו, גדוד 198 בחטיבה 460. השתתף בקרב השריון ב-14 באוקטובר ובקרב החווה הסינית וחצה עם יחידתו את תעלת סואץ. ב-20 באוקטובר, במהלך קרב באזור ג'בל ג'ניפה שממערב לאגם המר הגדול, נפגע הטנק שלו מטיל סאגר ששוגר ממארב מצרי. צוות הטנק נטש בפקודתו את הטנק הבוער אך נפגע מירי נק"ל ומפיצוץ התחמושת שבבטן הטנק וינאי שנפצע, נכווה קשה ונותר הניצול היחיד מהצוות. פינויו של ינאי מאזור הקרב ועד לאזור התעלה בנגמ"ש ארך 18 שעות ומשם הוטס לבית החולים סורוקה לתקופת אשפוז ממושכת עם כוויות של 50%. על תפקודו במהלך הקרבות הוענק לו עיטור המופת.
בשנים 1974–1977 מילא תפקידי מפקד פלוגה, סגן מפקד גדוד וקצין אגף מבצעים בחטיבת שריון ולאחר מכן למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה במקביל להקמת גדוד מילואים. בשנים 1978-1979 שירת כמפקד גדוד 430 בחטיבה 500 הסדירה. בשנים 1979–1980 שירת כמפקד גדוד 196 בקורס קציני שריון. בשנת 1983 סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון במדע המדינה ובכלכלה באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו שירת כסגן מפקד חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים, ולחם עמה במלחמת לבנון הראשונה בקרבות בגזרה המערבית.
בשנים 1989–1990 למד באוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון (NDU) ובמקביל סיים תואר שני באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון במנהל משאבים לאומיים (M.B.A). בשנים 1990–1992 פיקד על עוצבת עידן, אוגדת מילואים משוריינת והועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך תקופה זו פיקד על קורס מפקדי חטיבות.
משנת 1992 פיקד על עוצבת הפלדה, אוגדת שריון סדירה. מאז ועד 1996 תיפקד כראש חטיבת תכנון והתעצמות במפח"ש. ב-1996 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד פיקוד הדרום. בסוף אוגוסט 1997 מונה לראש אגף התכנון במטה הכללי, תפקיד בו החזיק עד ל-26 בינואר 2001. לאחר שגבי אשכנזי הועדף על פניו לתפקיד סגן הרמטכ"ל, פרש ינאי מצה"ל בשנת 2002.
עשייה לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד בתפקיד בכיר במכתשים אגן ובשנים 2003–2006 היה מנכ"ל החברה. בשנת 2007 החליף את ישראל מקוב כמנכ"ל חברת טבע תעשיות פרמצבטיות. את תפקידו כמנכ"ל טבע סיים ינאי במאי 2012, חמש שנים לאחר שהתמנה לתפקיד. במהלך תקופת כהונתו המשיכה החברה בצמיחה מואצת דרך רכישה ומיזוג של חברות והכנסותיה גדלו מכ-8.4 מיליארד דולר ב-2006 למעל 18 מיליארד ב-2011.
בסוף 2012 מונה לדירקטור בחברת התרופות האמריקאית "קמברקס", וב-2014 מונה ליו"ר דירקטוריון החברה.
ביוני 2014 מונה ליושב ראש חברת הביוטכנולוגיה פרוטליקס. הוא מכהן כדירקטור בחברות נוספות, ובהן פריגו ולומניס. בשנת 2014 רכש 10% מהבעלות על "בירה אלכסנדר".
בשנת 2009 הוענק לינאי תואר לשם כבוד מהמסלול האקדמי המכללה למינהל. בשנת 2012 העניקה לו אוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור לשם כבוד. מאז 2015 ינאי הוא יושב ראש עמותת עלם
ביוני 2021 מונה לחבר בוועדת החקירה הממלכתית לחקירת האירועים שהובילו לאסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי.
חיים אישיים
ינאי מתגורר במושב רמת רזיאל, נשוי לאהובה ולהם שלושה ילדים.
אוגוסטוס מפרימה פורטה
אוגוסטוס מפרימה פורטה הוא שמו של פסל שיש רומי מהמאה הראשונה לספירה, המציג את דמותו של אוגוסטוס – קיסר רומי הראשון. הפסל, שגובהו 203 ס"מ, התגלה ב-20 באפריל 1863 ב"פרימה פורטה", הווילה של ליוויה אשת אוגוסטוס ברומא, והוא מוצג כיום במוזיאון הוותיקן בעיר.
הפסל מבוסס על תנוחתו של הפסל היווני "נושא הרומח" מאת פוליקליטוס, והדמות ניצבת בו בתנוחת קונטרה פוסטו. אולם, המערך הצולב המסורתי נשבר. בהשפעתה של האמנות האטרוסקית ידו של הקיסר מונפת אל על, מצדיעה ויוצרת תחושה של דינאמיות גדולה יותר, בדומה לפסל "הנואם" מן המאה ה-1 לפנה"ס. שלא כמו הפסל היווני הקלאסי, דיוקן אוגוסטוס אינו משמש רק כהצעה אסתטית אלא נועד לבסס את דמותו של הקיסר כמסר אקטואלי והיסטורי לתושבי הקיסרות הרומית. הפסל הוקם לאחר הניצחון הדיפלומטי על האימפריה הפרתית בשנת 17 לפנה"ס שבו אוגוסטוס הצליח להכריח את הפרתים להחזיר את נסי הלגיונות שנפלו בידיהם בעת התקפותיהם של מרקוס ליקיניוס קראסוס ומרקוס אנטוניוס.
הפסל מכיל מאפיינים הקושרים את הקיסר אל האלים הרומיים. על שריון המלחמה שהוא לובש מופיע תבליט המתאר את טקס החזרת נסי הלגיונות על ידי הפרתים. מעל לתיאור זה מופיעים סמלים של הטריטוריות הכבושות וכן האנשה של השמים. תיאור זה מציג את ניצחונו של אוגוסטוס כניצחון אלוהי. הדבר מועצם על ידי תיאור דמותו של קופידון, לרגליו של אוגוסטוס, תיאור המצביע על הטענה כי מוצאה של השושלת היוליו-קלאודית באלה ונוס. שינוי מהותי נוסף מן הפסל היווני הוא היעלמותו של העירום. עם זאת, הקיסר עדיין מופיע יחף, כדרכם של פסלי האלים היוונים המיתיים.
נוער בסיכון
נוער בסיכון, וככלל ילדים ובני נוער בסיכון ובמצוקה, הם ילדים או בני נוער שנתונים במצבים המסכנים אותם, בקרב משפחתם או בסביבתם. והם אינם מקבלים ממשפחתם הגרעינית או הרחבה תנאי ביטחון והתפתחות תקינה. ילדים בסיכון אינם יכולים לממש את זכויותיהם הטבעיות כפי שמנוסחות באמנה לזכויות הילד. זכויות שבאות לידי ביטוי מבחינת קיום פיזי, בריאות והתפתחות, השתייכות למשפחה, למידה ורכישת מיומנויות, רווחה ובריאות רגשית, השתייכות והשתתפות חברתית, והגנה מסכנות מצד אחרים ומהתנהגויות מסכנות שלהם עצמם. ילדים והני נוער יכולים להגיע למצבי סיכון כתוצאה מקשיים כלכליים, משברים במשפחה, הגירה, השתייכות לקהילות פוגעניות, קשיי הסתגלות, מוגבלות, לקויות למידה, מעבר בין מסגרות, חיים בסביבה מסכנת ועוד.
הגורמים המביאים בני נוער לסיכון
ישנם מספר קשיים נפוצים שאנשי המקצוע מסווגים כגורמים העיקריים המובילים נערים ונערות לכדי מצב המוגדר כ"סיכון" בתחום הלימודי:
משפחה – התא המשפחתי הוא הבסיס היסודי הנותן לילדים ולבני נוער ביטחון עצמי, כישורים חברתיים, מקום בטוח לחזור אליו, ועוד. כאשר עוגן זה מתערער, נותרים הנערה או הנער תלושים ומנותקים מהמקור העיקרי שאמור לספק להם ביטחון. לדוגמה, כאשר נער גדל בבית בו האב מכה את ילדיו או את אשתו, הנער מגיע למסגרת הלימודית לעיתים רבות לאחר שחווה טראומה גופנית ואף נפשית, והוא אינו פנוי רגשית ומנטלית לעסוק בלימודיו או בקשרים חברתיים. כתוצאה מכך מצבו בלימודים ובחברה מדרדר. תוצאה נוספת אפשרית היא שהנער מסגל לעצמו דפוסי התנהגות דומים לשל אביו כלפי חברים ואנשים אחרים, ומאוחר יותר אף במערכת הזוגית, ומהווה בכך סכנה לסביבתו. בעיות נפוצות נוספות הקשורות במשפחה הן פגיעה מינית בתוך המשפחה, גירושין או יחסים קשים בין ההורים, אבטלה וחוסר ביטחון כלכלי, ומחלה או מוות של אחד מבני המשפחה.
לימודים – כאשר נער נמצא בכיתה בה אין לו יכולת להשתלב מבחינה לימודית, לדוגמה: בעלי קשיי למידה או לקויות למידה, הנמצאים במסגרת כיתתית לא מכילה, הוא חווה הרגשת תסכול וכישלון חוזרת ונשנית בלימודיו חרף מאמציו לעמוד בקצב הלימוד הכיתתי. הצטברות של רגשות אלו עלולה להביא לכדי בעיות משמעת, בעיות ביקור סדיר, בעיות חברתיות הנובעות מחוסר הערכה בקרב מוריו וחבריו לכיתה, ובעיות נפשיות הכוללות דכדוך, דיכאון, חוסר ביטחון עצמי, סגירות חברתית ועוד. בנוסף, המצב מביא לתסכול מצד ההורים שלרוב אינם מודעים לקושי המיוחד של ילדם, ועל כן מפגינים לעיתים קרובות אכזבה וחוסר הערכה לילדם, דבר העלול להגביר את חוסר ביטחונו העצמי ולגרום לו לנתק מהוריו. כל הקשיים הללו עלולים, בנוסף, להביא את הנער לכדי נשירה ממקום לימודיו, הן מיוזמתו והן ביוזמת המסגרת הלימודית.
חברה – כאשר נער או נערה מתמודדים עם קשיים במיומנויות התקשורת, כגון: קושי בהיכרות חדשה, חוסר פתיחות, קושי ביצירת ופיתוח שיחה, או לחלופין: אגרסיביות יתר בקשר, חוסר שיתוף פעולה, או אפתיות כלפי אנשים אחרים, נוצר סביבם דימוי בלתי חברתי וישנה התרחקות וניכור חברתי אשר מובילים לדימוי עצמי שלילי. מחשבות אלו עלולות להביא לדיכאון, מחשבות אובדניות, התנתקות מהסביבה, רצון להתנקם בסביבה ועוד.
דימוי גוף נמוך – החברה המערבית בה אנו מצויים כיום משדרת הערכה רבה כלפי מראה חיצוני נאה ואופנתי. על פי צו האופנה, בקרב נערות מראה נאה משמעו (בקווים כלליים): רזה, חשוף, גבוה, בולט. בקרב נערים מראה נאה משמעו: שרירי, שזוף, גבוה. כאשר נער או נערה מבקשים למצוא חן בעיני החברה, הם עלולים להתקל במציאות נתוני גופם שאינה הולמת את רצונם ואת תכתיבי החברה. בעקבות כך, עלול לרדת ביטחונם העצמי, ואף מעמדם החברתי. הם עשויים לנסות לשפר את מראה גופם אף אם הדבר כרוך בצעדים קיצוניים, למשל: לעשות דיאטה מוגזמת עד כדי הגעה לתת-תזונה ואנורקסיה, וסיכון עצמי של ממש. לעיתים ההתעסקות בדימוי גופם כה אובססיבית עד שכל עולמם מתרכז סביב גופם, והם מאבדים קשר עם החברה, המשפחה והלימודים.
התמכרות – כל נער חשוף, במידה זו או אחרת, לגורמים ממכרים מסוגים שונים. אין הכוונה רק לגורמים המביאים להתמכרויות קשות כגון: סמים קשים וקלים, אלכוהול וסיגריות, אלא גם לגורמים מצויים ומותרים העלולים, על ידי שימוש בלתי מבוקר בהם, להביא להתמכרות. בין גורמים אלו: אוכל, טלוויזיה ומחשב, עבודה, טלפון, ואף לימודים. כאשר הנער מגיע לכדי התמכרות, הוא מאבד איזון בין התחומים השונים בחייו ומזניח את חלקם. הנער המכור מאבד עניין בלימודים, במשפחה, בבילויים, בחברה. הוא משקיע את זמנו וכספו באופן בלתי מבוקר במושא ההתמכרות, ולמעשה אינו שולט בעצמו. בנוסף, הוא מתנתק מכל גורם העלול למנוע ממנו להמשיך בהתמכרותו. לרוב הנער מבין שהוא נמצא במצב בעייתי, אך אין בידו כוח לצאת ממצבו.
בישראל
בעקבות תופעה זו של נוער בסיכון, מיקדו שירותי הרווחה, משרד העבודה ומשרד החינוך מאמצים לטיפול בבעיות השונות של הנוער בסיכון על ידי הכשרת עובדי נוער, שתפקידם לאתר נערים אלו, "לחזר אחריהם" על מנת להביאם לכדי הסכמה להשתתף בטיפול אישי, לאבחן את הבעיה עמה מתמודד הנער ולעבור עמו תהליך טיפולי שבמהלכו יוצפו הבעיות ויוצבו מטרות להתקדמות הכוללת עבודה אישית של הנער ועבודה משותפת עם חונכו.
בשנים האחרונות מופעלת תוכנית לאומית לילדים ונוער בסיכון, מדובר בתוכנית בין משרדית המשותפת למשרדי הרווחה והשירותים החברתיים, החינוך, הבריאות, העלייה והקליטה וביטחון הפנים. מטרת התוכנית לשנות את הדרך שבה החברה הישראלית מתמודדת עם ילדים ובני נוער בסיכון ולהיטיב ולעבות את השירותים בקהילה המיועדים להם.
עובדי הנוער מסתייעים בעובדים סוציאליים, קציני ביקור סדיר, יועצים בית ספריים, עובדי רווחה ומורים, המפנים אליהם את הנערים אשר הם מאתרים אותם כמצויים בסיכון.
משרד העבודה והרווחה מספק מספר אופציות לנערים ונערות בסיכון, המסגרת נקבעת על ידי המצב הנתון שבו שוהה הנער או הנערה, קיימים פנימיות, מועדוניות, בתי קפה טיפוליים, מוקדי טיפול ובתי אומנה. אלו אופציות הפזורות ברחבי הארץ אשר ההתמחות שלהם משתנה בחומרת המקרים שאותם הם קולטים.
עיקר עבודתם של עובדי קידום הנוער היא ב"מרכזי קידום נוער", שם הם עובדים עם הנערים באופן פרטני ובאופן קבוצתי. הטיפול הקבוצתי כולל טיפול דינמי, המאפשר לנערים הצפה חופשית של בעיות ואתגרים המעסיקים אותם ועוזר להם להתקדם לקראת פתרונם, וטיפול מעשי בו הנושא מוגדר על ידי המנחה – אם דיון ואם פעילות מסוג שונה.
בנוסף, העובדים פועלים במועדוניות נוער, בתי הספר ומרכזים לימודיים המציעים לנער מסגרת לימודים חלופית המתאימה יותר לצרכיו האישיים. העובדים מגיעים אף למקומות הבילוי של הנוער במטרה לאתר שם נוער בסיכון וליצור עמו מגע.
אחת מתוכניות ההתערבות המובילות בארץ לטיפול בקידום נוער בסיכון היא התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון ('360 מעלות'). במסגרת התוכנית מתקיימת פעילות שוטפת ומשותפת למגוון רחב של ארגונים אשר באים לתת מענה מיטבי לקידום ולשיפור מצבם של ילדים ובני נוער בסיכון. אחת האוכלוסיות שבקרבה יש שיעורים גבוהים של ילדים בסיכון היא האוכלוסייה הערבית, ולצורך כך ניתן מענה ייחודי ודיפרנציאלי אשר משפר את מצבה של אוכלוסייה זו.
הכשרת עובדי קידום הנוער היא תחום עצמאי בלימודי החינוך באוניברסיטאות ובמכללות, אך היא נכללת במידה מסוימת גם בלימודי קרימינולוגיה ולימודי סוציולוגיה, הכשרה והתמחות בהתמודדות וטיפול עם נוער בסיכון והדרה.
משרד העבודה והרווחה בישראל מספק מסגרת חינוכית נוספת ביחידה להכשרת נוער. בתי ספר אשר מאפשרים הכשרה מקצועית וטכנולוגית לצד הקניית מיומנויות אקדמיות במקצועות הליבה ולצד הקניית מיומנויות חבריות.
נוער בסיכון בטלוויזיה הישראלית
בשנים האחרונות תופעת הנוער בסיכון באה לידי ביטוי גם בסדרות טלוויזיה ישראליות במספר סדרות:
מאונטיין
מאונטיין (באנגלית: Mountain, הר) היא להקת רוק כבד אמריקאית, הפעילה החל מסוף שנות השישים ועד היום. הלהקה נוסדה בשנת 1969 בלונג איילנד, ניו יורק על ידי הגיטריסט והסולן, לזלי וסט, הבסיסט והסולן, פליקס פאפלרדי, הקלידן סטיב נייט והמתופף נ.ד. סמארט. ההרכב התפרק ב-1972 אך שב והתאחד במספר הזדמנויות לפני מותו של הסולן, לזלי וסט ב-2020. מאונטיין ידועים בעיקר בזכות הלהיט "מלכת המיסיסיפי" מאלבום הבכורה שלהם מ-1970 - Climbing, מהשיר Long Red שהופיע באלבום הבכורה של וסט מ-1969, ומהופעתם בפסטיבל וודסטוק באוגוסט 1969. מאונטיין היו מחלוצי הרוק הכבד של שנות השבעים, ואחת מן הלהקות החשובות והמוכרות של התקופה, והצליחה ליצור לעצמה בסיס נרחב של מעריצים.
היסטוריה
מאונטיין נוסדה בראשית שנת 1969, כאשר לזלי וסט שהיה חבר לשעבר בהרכב מהחוף המזרחי של ארצות הברית בשם "המשוטטים" (The Vagrants) הקים הרכב חדש - Leslie West Mountain, עם הקלידן והבסיסט נורמן לנדסברג, והמתופף קן ג'ניק. באותה העת, נגן הבס והמפיק פליקס פאפלרדי, שהיה המפיק של "המשוטטים" ושל קרים החל להביע עניין בהפקת המוזיקה של וסט. פאפלרדי, שהיה בעל השכלה מוזיקלית בתחום הקלאסי, והתמקצע בתורת הניצוח והניהול המוזיקלי התפרסם בשנת 1967 כשהפיק את אלבומם השני של קרים – Disraeli Gears. וסט, שהביע חוסר שביעות רצון מחוסר ההצלחה של ההרכב הראשון שלו, מצא בקרים השראה גדולה. הוא חש מאוכזב מסצנת ה-R&B של שנות השישים בה ניגן, וראה בעיניי רוחו פרויקט בעל סגנון גולמי וקשוח יותר שהוא העדיף, בשילוב סגנון הגיטרה החדש שפיתח בהשראת שמיעתו את אריק קלפטון.
פאפלרדי דחה את ההצעה להפיק את המוזיקה של ההרכב של וסט, אך קיבל את ההצעה לנגן בס באלבום הסולו שלו - Mountain שיצא לאור ביולי 1969. באלבום היו חברים לנדסברג, והמתופף לשעבר של להקת Remains, נ.ד. סמארט. האלבום הבליט את קולו הגולמי והמחוספס של וסט ואת סגנון הגיטרה המלודי והבלוזי שלו, כמו גם את קווי הבס הבולטים של פאפלרדי. לאחר צאת האלבום החליטו השניים לצאת לסיבוב הופעות. ההרכב היה מושפע מאוד מסגנונה של קרים. אל הלהקה הצטרף הקלידן סטיב נייט שהחליף את לנדסברג, ובכך הושלם ההרכב מאונטיין.
חברי הלהקה אימצו את השם מאונטיין על שם אלבום הסולו של וסט, והופיעו מספר פעמים בחוף המערבי לפני שזכו להופיע בפעם השלישית כלהקה פעילה בפסטיבל וודסטוק באוגוסט 1969. הופעתם בפסטיבל התקבלה בהתלהבות על ידי הקהל, אך הם לא הופיעו בסרט התיעודי שסיקר את האירוע וגם לא באלבום שיצא בעקבותיו. הביצוע החי שלהם לשירים Blood of the Sun ו-Theme for an Imaginery Western נכללו באלבום וודסטוק 2 שיצא ב-1971, זאת למרות שכלל לא הוקלטו בפסטיבל.
סמארט עזב את הלהקה מעט לאחר פסטיבל וודסטוק, והוחלף על ידי המתופף הקנדי, לורנס "קורקי" ליינג שהיה המתופף באלבום הבכורה - Climbing שיצא לאור במרץ 1970. הרצועה הראשונה באלבום, "מלכת המיסיסיפי" (Mississippi Queen), הפכה ללהיטה הגדול ביותר של הלהקה. השיר הגיע למקום ה-21 במצעד הפזמונים האמריקאי ב-1970. כמו כן השיר "נושא למערבון דמיוני" (Theme for an Imaginary Western) שנכתב על ידי בסיסט להקת קרים, ג'ק ברוס, הפך אף הוא לאחד מן המפורסמים בקריירה של הלהקה. האלבום עצמו הגיע למקום ה-17 במצעד האלבומים האמריקאי.
מאונטיין החלו בסיבוב הופעות קדחתני, במהלכו הקליטו את אלבומם הבא, Nantucket Sleighride, שיצא לאור בינואר 1971. האלבום הגיע למקום ה-16 אך לא הניב אף להיט. רצועת הכותרת מתוכו שימשה בבריטניה כמוזיקת הנושא של תוכנית הפוליטיקה Weekend World של רשת ITV. לאחר שחרורם של שני האלבומים המוקדמים, המשיכה הלהקה לקבל תשבחות מסוימות מהמבקרים, אך מעולם לא זכתה שוב להצלחה מסחרית גדולה.
לאחר האלבום Nantucket Sleighride שיחררה הלהקה את האלבום Flowers of Evil שיצא לאור בנובמבר 1971. צידו האחד של האלבום הורכב מהקלטות אולפן, וצידו השני הוקלט בהופעה חיה באולם הפילמור איסט בניו יורק.