cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטוף למטר
2010
בתחרות שנערכה בצרפת בסוף מאי קבע למטר בריצת 100 מטר שיא אירופה לנוער של 10.03 שניות. בתחרות שנערכה במרסיי ביוני קבע בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 20.56 שניות. באליפות אירופה לקבוצות שנערכה בברגן ב-2010 הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש נוסף של 10.02 שניות, אחרי דוויין צ'יימברס מבריטניהם. באליפות צרפת שנערכה בוולנס הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא צרפת חדש של 9.98 שניות, שיפור לשיא של רונלד פוניון ובכך, היה לאדם הלבן הראשון שרץ ריצת 100 מטר בפחות מ-10 שניות. ובריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 20.16 שניות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה בסוף יולי זכה למטר ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.11 שניות, בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.37 שניות, כשהוא מקדים במאית השנייה את כריסטיאן מלקולם מבריטניה, ובריצת שליחים 4x100 מטר. בתחרות שנערכה באיטליה בסוף אוגוסט, הוא קבע בריצת 100 מטר שיא צרפת חדש של 9.97 שניות.
2011
בתחרות שנערכה בצרפת בתחילת יוני, קבע למטר שיא לאומי חדש בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.96 שניות. באליפות אירופה לקבוצות שנערכה ביוני 2011 בסטוקהולם, ניצח למטר בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.95, שניות, ובתחרות שנערכה באלבי ביולי אותה שנה, קבע תוצאה של 9.92 שניות באליפות צרפת. תוצאה זו מהווה שיא צרפתי (עד שג'ימי ויקו שבר את השיא ב-2015), והזמן המהיר ביותר בהיסטוריה לאדם לבן (עד שסו בינגטיאן שבר את השיא ב-2018 וקבע9.91 שניות.). (רק שסו בינגטיאן הוא לא אדם לבן).
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית ב-2011, זכה למטר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.20 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא עולם חדש של 37.04 שניות ולפני סנט קיטס ונוויס (38.49 שניות). מדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא לאומי חדש של 19.80 שניות, אחרי יוסיין בולט מג'מייקה (19.40 שניות) ווולטר דיקס מארצות הברית (19.70 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה 10.19 שניות, 10 מאיות השנייה אחרי קים קולינס מסנט קיטס ונוויס שזכה בארד.
2012
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2012 זכה למטר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות, לפני בן ארצו ג'ימי ויקו (10.12 שניות) וג'ייסומה סאידי נדורה מנורווגיה (10.17 שניות) ובכך הגן על תוארו.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 סיים למטר במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.06 שניות.
2014
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכה למטר ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד, מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.13 שניות, אחרי ג'יימס דסאולו (10.06 שניות) ולפני הארי אייקינס-אריטיי (10.22 שניות), שניהם מבריטניה ולא הצליח להגן על תוארו בפעם השלישית ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.15 שניות, אחרי אדם ג'מילי מבריטניה (19.98 שניות) ולפני סריי סמליק מאוקראינה (20.30 שניות). מדליית ארד, בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.47 שניות, אחרי בריטניה (37.93 שניות) וגרמניה (38.09 שניות).
המשרד (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
המשרד (באנגלית: The Office) היא סדרת קומדיה מוקומנטרית אמריקאית ששודרה ב-NBC החל מ-24 במרץ 2005 ועד ל-16 במאי 2013, למשך 9 עונות ו-201 פרקים. הסדרה עוקבת באמצעות צוות צילום אחרי ההתרחשויות היום-יומיות של העובדים במשרד של חברה פיקטיבית להפצת נייר - "דאנדר מיפלין" בסקרנטון, פנסילבניה. הסדרה מבוססת על סדרה בריטית בעלת אותו השם שיצרו ריקי ג'רוויס וסטיבן מרצ'נט, ופותחה לקהל אמריקאי על ידי גרג דניאלס.
כמו במקבילה הבריטית, על מנת לדמות סרט דוקומנטרי, הסדרה צולמה בטכניקת צילום של מצלמה יחידה, וללא קהל חי או צחוק מוקלט. בסדרה מככבים סטיב קארל, ריין וילסון, ג'ון קרסינסקי, ג'נה פישר, בי. ג'יי. נובאק ואד הלמס.
הסדרה קיבלה ביקורות חלוקות במהלך שידורי העונה הראשונה, אך בעונות הבאות, ובמיוחד באלה בכיכובו של סטיב קארל, היא זכתה לשבחים רבים ממבקרי הטלוויזיה, הודות לכך שהדמויות, התוכן והמבנה קיבלו תפנית שונה מאשר במקבילה הבריטית.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ HOT3, והחל מהעונה השמינית שודרה בערוץ הוט קומדי סנטרל. הסדרה עובדה לגרסה ישראלית בעלת אותו השם ששודרה למשך שתי עונות ב-Yes בין השנים 2010–2012.
תקציר העלילה
הסדרה מוצגת כ"כאילו אם זה היה דוקומנטרי אמיתי" - צוות צילום החמוש במצלמות מכל עבר מצלם את חיי היום-יום של עובדים במשרד טיפוסי של חברה לאספקת נייר - "דאנדר מיפלין" בפורמט מוקומנטרי. הדמויות לעיתים גם נותנות מבט חטוף למצלמה ברגעים מסוימים, וגם מתראיינות בנפרד מול המפיקים.
עונה 1
בפורמט מוקומנטרי מוצגות לנו הדמויות העיקריות במשרד: מייקל סקוט (סטיב קארל), הבוס הילדותי שמנסה להוכיח לצוות הדוקומנטרי שהוא מצליח לנהל בצורה טובה משרד פרודוקטיבי ושמח; עובד המכירות ג'ים הלפרט (ג'ון קרסינסקי), שמרבה להסיט מבט אל המצלמה ברגעים מסוימים, וגם להתמודד עם העובד האקסצנטרי שיושב לידו, דווייט שרוט (ריין וילסון); המזכירה פאם ביזלי (ג'נה פישר) שמנסה להתמודד עם הדרישות חסרות הטאקט של מייקל וההתנהגויות שלו, והעובד הזמני ריאן (בי ג'יי נובאק), המתנהג בעיקר כמתבונן בטירוף שמתרחש סביבו. ג'ים מאוהב בפאם, איתה הוא מבלה רבות מזמנו במשרד - אך זו מאורסת לרוי, עובד במחסן. לקראת סוף העונה הראשונה ג'ים מתחיל לצאת עם קייטי (איימי אדמס), לקנאתה של פאם.
עונה 2
למייקל יש סטוץ שלא יכול להתגבר עליו עם ג'ן, הבוסית שלו. ריאן מתחיל מערכת יחסים עם קלי, למורת רוחו, ואנג'לה ודווייט מתאהבים אחד בשני אך שומרים על כך בסודיות משאר עובדי המשרד. בהפלגת האלכוהול של המשרד, ג'ים, שעדיין לא התגבר על אהבתו לפאם, מגלה בטעות למייקל שהוא מאוהב בה ונפרד מקייטי. פאם, שמאורסת לרוי כבר 3 שנים, קובעת תאריך לחתונה ומתחילה לתכנן אותה. ג׳ים שמתקשה להתמודד עם החתונה המתקרבת של פאם מדבר עם ג'ן, ומחליט לעבור לסניף אחר של החברה, בסטמפורד. בזמן ערב קזינו שמתרחש במחסן, ג׳ים מתוודה על אהבתו לפאם ומנשק אותה.
עונה 3
ג'ים מועבר לסטמפורד, ופוגש שם את אנדי ברנרד (אד הלמס) וקארן פיליפלי (ראשידה ג'ונס). קארן נדלקת עליו והם מתחילים לצאת. בינתיים, מייקל מתחיל לצאת עם קרול, סוכנת נדל"ן, לקנאתה הרבה של ג'ן. בחברה מחליטים להתחיל לסגור סניפים, והסניף שנבחר לסגירה הוא סטמפורד, ולכן אנדי, קארן וג'ים מועברים לסניף בסקרנטון.
בסניף בסקרנטון מתגלה שפאם חטפה רגליים קרות לפני החתונה והיא ורוי נפרדו, והרגשות הבלתי פתורים של ג'ים עם פאם ומערכת היחסים החדשה שלו עם קארן מובילה למתחים בין השלושה. מייקל מזמין את קרול לסוף שבוע בג'מייקה איתו אך היא מסרבת ונפרדת ממנו, וכאשר הוא פונה לג'ן היא מסכימה לצאת איתו לחופשה. ג'ן ומייקל יוצאים, למרות שג'ן מנצלת אותו רק לצרכים מיניים. בסופו של דבר הוא נפרד ממנה, אך הם חוזרים להיות ביחד בסוף העונה. ביום בילוי בחוף הים של עובדי המשרד, פאם מתוודה בפני כל העובדים על געגועיה לג'ים ועל הצער שלה בעקבות ההתרחקות בניהם.
למייקל מוצעת הצעת עבודה בהנהלה של החברה, והוא מתלבט האם לעזוב את הסניף ולעבור להנהלה. גם קארן וג'ים מתחרים שניהם על אותה משרה. דייוויד, מנהל החברה, מגלה למייקל שהמשרה עליה הם מתחרים היא למעשה המשרה של ג'ן, והם מתכוונים לפטר אותה. מייקל מסרב להצעה. בסוף העונה ג'ים נפרד מקארן, מוותר על הצעת העבודה על מנת לחזור למשרד, ומזמין את פאם לצאת איתו לדייט. בסופו של דבר מתגלה כי את המשרה בהנהלה קיבל ריאן, והוא נפרד מקלי.
עונה 4
ג'ן עברה לגור עם מייקל, קארן עזבה את סקרנטון ופאם וג'ים התחילו לצאת במהלך הקיץ. דווייט ואנג'לה נפרדים כשאנג'לה מגלה שדווייט עשה המתת חסד לחתולה שלה, ואנג'לה מתחילה לצאת עם אנדי, למרות שעדיין יש לה רגשות כלפי דווייט. מייקל שדורס בטעות את מרדית' בתחילת העונה מארגן לכבודה מרתון ריצה למודעות מחלת הכלבת. ריאן, עכשיו הבוס של מייקל, מארגן מיזם חדש של יצירת אתר אינטרנט עבור דאנדר מיפלין, "Dunder Mifflin Infinity", דבר שמייקל מתקשה להתמודד איתו. קלי מתחילה לצאת עם דריל.
עונה 5
בתחילת העונה החמישית מתגלה כי פאם התחילה ללמוד בקיץ בבית ספר לאמנות גרפית בניו-יורק, דבר המשפיע על היחסים של ג'ים ופאם, וכשהם מתראים לביקור ג'ים מציע לה נישואים. מייקל מתחבר להולי ובסופו של דבר הם מתחילים לצאת. ההנהלה מגלה על כך ומעבירה את הולי לסניף החברה בנשואה, והשניים נפרדים. פאם מחליטה לפרוש מלימודי האמנות וחוזרת לסקרנטון, והיא וג'ים עוברים לגור יחד בבית ילדותו של ג'ים. כאשר אנדי מגלה שדווייט ואנג'לה המשיכו את הרומן החשאי שלהם, שניהם עוזבים אותה. ריאן, אחרי שסיים את עבודות השירות שלו, חימצן את שערו והתחיל לעבוד במגרש כדורת. תרגיל אש שמביים דווייט במשרד גורם לסטנלי לחוות התקף לב. טובי חוזר לסניף אחרי עזיבתה של הולי.
כאשר הבוס החדש של מייקל, צ'ארלס מיינר (אידריס אלבה) מתנגש עם הגישות הניהוליות של מייקל, מייקל מתפטר במחאה מהחברה ומגייס את ריאן ופאם להקים חברת נייר משלו: The Michael Scott Paper Company. פקידת הקבלה החדשה שמחליפה את פאם היא ארין (אלי קמפר), ואנדי נדלק עליה. אחרי שהחברה של מייקל גונבת הרבה מהלקוחות העיקריים של דאנדר מיפלין עקב המחירים הנמוכים שלהם - דאנדר מיפלין קונה אותם, בתמורה שתהיה לכל אחד מהם משרה בחברה. בסוף העונה מתגלה שפאם בהריון לא מתוכנן מג'ים.
עונה 6
ג'ים ופאם מקדימים את החתונה שלהם ומתחתנים במפלי הניאגרה, ביחד עם כל החברים מהמשרד. מייקל מתחיל לצאת עם אמא של פאם, אך נפרד ממנה זמן קצר לאחר מכן. אנדי וארין מתחילים לצאת. ג'ים מקודם לתפקיד מנהל שותף של הסניף ביחד עם מייקל, למורת רוחו של דווייט. לאורך העונה מתואר הקושי הרב של דאנדר מיפלין לשרוד במשבר הכלכלי, ובשנייה האחרונה החברה נקנית על ידי חברת המדפסות "סייבר" שבפלורידה, אותה מנהלת ג'ו בנט (קאתי בייטס) ומייצג אותה בסניף סקרנטון גייב לואיס (זאק וודס). כיוון שכל הנהלת החברה מפוטרת, וסניף סקרנטון הוא היחיד בחברה שהצליח לשרוד את הקשיים, מייקל הופך לבכיר ביותר בדאנדר מיפלין. לפאם וג'ים נולדה בת, סיסי הלפרט. בסוף העונה דווייט קונה את הבניין של החברה.
עונה 7
פאם הופכת למנהלת האדמיניסטרטיבית של המשרד. במהלך הקיץ, ארין התחילה לצאת עם גייב, לקנאתו של אנדי. דווייט ואנג'לה מבטלים את החוזה שלהם לאחר שאנג'לה נפגשת עם סנטור אלמן חד-הורי ומתחילה לצאת איתו. ריאן מייסד חברת הזנק בשם "WUPHF.com" ומשכנע חלק מהעובדים במשרד להשקיע בו, אבל ריאן לוקח את החברה לכיוון כושל ובסוף מחליט למכור את החברה. בגלל שטובי הופך לחבר מושבעים במשפט חשוב בסקרנטון, הולי מחליפה אותו וחוזרת לסקרנטון, לשמחתו של מייקל, ומנסה להרשים אותה בשנית, למרות שהולי כבר בזוגיות. החברות מהמשרד ממליצות להולי להציב אולטימטום לבן זוגה, שאם הוא לא יציע לה נישואים עד תחילת השנה החדשה, הם ייפרדו. בסופו של דבר הולי נפרדת ממנו, ומתחילה לצאת עם מייקל. הולי צריכה לעזוב את סקרנטון ולעבור לקולורדו כדי לטפל בהורים שלה. מייקל מציע נישואים להולי ומתכונן לעזוב את המשרד. הוא מכשיר מחליף לתפקיד שלו, איש מכירות כושל בשם דיאנג'לו (ויל פארל). ארין נפרדת מגייב. מייקל עוזב את המשרד ועובר לקולורדו עם הולי.
הפקה
לאחר שהגרסה הבריטית המקורית זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב, החליטה רשת NBC להשיק גרסה אמריקנית לסדרה. השם "המשרד" נשמר וכך גם עלילת העונה הראשונה, אך צוות השחקנים ואזורי הצילומים הוחלפו. העונה הראשונה כללה שישה פרקים בלבד וצולמה ברחבי משרד אמיתי. בתחילה המפיק, גרג דניאלס, שכר ארבעה תסריטאים לכתיבת הסדרה: מייקל שור, בי ג'יי נובאק, פול ליברשטיין ומינדי קלינג. קן קוופיס, שבנה לו מוניטין בז'אנר הקומי ב"המופע של לארי סנדרס" וב"מלקולם באמצע", ביים את פרק הפיילוט וכן הפיק מספר פרקים. ריקי ג'רווייס וסטיבן מרצ'נט, שיצרו את סדרת המקור, לא משתתפים בהפקת הסדרה אך שמותיהם מופיעים ברשימת הקרדיטים.
בעונה השנייה הצטרפו לצוות התסריטאים שלושה כותבים חדשים: ג'ניפר סלוטה, ג'ין סטופינסקי ולי אייזנברג. הצילומים בעונה השנייה עברו לאולפן אקוסטי שנבנה כהעתק של סביבת העבודה בעונה הראשונה.
סטיב קארל כיכב בתפקיד הראשי בסדרה בתפקיד המנהל האזורי מייקל סקוט, עד שפרש מן הסדרה לקראת סוף עונתה השביעית. למרות זאת הסדרה המשיכה לשתי עונות נוספות. ב-2012 פורסם כי הסדרה צפויה לרדת מהמרקע בתום עונתה התשיעית. ב-16 במאי 2013 שודר פרק הסיום של הסדרה.
פרסים
בטקס פרסי האמי ב-2006, הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר. כמו כן, סטיב קארל (מייקל סקוט) היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. סטיב קארל זכה בפרס גלובוס הזהב ב-2006 על תפקידו בסדרה, בעוד שריקי ג'רווייס, שגילם את הדמות המקבילה בסדרת המקור, קיבל את אותו הפרס שנתיים קודם לכן, ב-2004.
דודו ניב
ביוגרפיה
נולד בשכונת יד אליהו בתל אביב בשם דוד נימקובסקי. הוא בוגר בית צבי, בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה. במהלך לימודיו גילם תפקידים ראשיים בהפקות רבות, בהן: "האביב מתעורר" (בה גילם את דמותו של מלכיור), "ארקדיה" (ספטימוס הודג'), "החטא ועונשו" (רסקולניקוב), "תעלולי סקפן" (סקפן), "המלחמה תפרוץ אחרי ההפסקה" (בנדל) ועוד.
משנת 2012 בתיאטרון הקאמרי, בהצגות: "ריצ'רד השני" (יורק), "ריצ'רד השלישי" (בקינגהאם) - שני המחזות מאת ויליאם שקספיר, ובוימו על ידי ארתור קוגן; "איש קטן מה עכשיו?" (בתפקיד מר קליינהולץ) בבימויו של איתי טיראן, "מקבת" (מקדאף) בבימוי עמרי ניצן, "סיראנו דה ברז'ראק" (בתפקיד "ראגנו") בבימוי גלעד קמחי, "חברים של חברים" (זימר) מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו, "גטו" (בתפקיד וייסקופ - בהצגות בתיאטרון ויגסנהאז בודפשט), "איבנוב" (לבדייב), "הכיתה שלנו" (הפקה משותפת עם תיאטרון הבימה), "מפיסטו" (בתפקיד הגנרל - גרינג) בבימוי עמרי ניצן, "החדר האחורי" (בתפקיד סאם) מאת ובבימוי עדנה מזי"א (הפקה משותפת עם תיאטרון בית ליסין), "מהומה רבה על לא דבר" מאת שקספיר ( בתפקיד דון ג'ון) בבימוי אודי בן-משה, "האחרים" (בתפקיד מרשק) מאת ובבימוי הלל מיטלפונקט, "מעשייה מגונה" בבימוי יאיר שרמן, "מחוברים לחיים" (אנטואן), "הטנק" (בתפקידי יצחק עשת/משה דיין) בבימוי עירד רובינשטיין, "עוץ לי גוץ לי" (בתפקיד שר הארמון) מאת אברהם שלונסקי ובבימוי ארז שפריר החל משנת 2021, "פיקוח נפש" (בתפקידי יצחק והרב צוקרמן), "מלאכים באמריקה" בבימוי גלעד קמחי.
כמו כן השתתף ב"פרויקט קריאה ראשונה" של התיאטרון הקאמרי, במסגרתו השתתף בערבים שהוקדשו למחזות "הנרי החמישי" מאת ויליאם שקספיר ו"חפות" מאת המחזאית המודרנית הגרמניה דאה לוהר. בתיאטרון חיפה השתתף בפרויקט דומה, עם המחזה "אגדת חורף" מאת שייקספיר.
בתיאטרון תמונע, בהצגות:"חלומות של אנונימוס" לצד הפרופ' יוסי יזרעאלי, שגם כתב וביים, "מרי סטיוארט" מאת פרידריך שילר, ו"השחף" מאת אנטון צ'כוב בבימוי עירא אבנרי (בתפקיד טריגורין).
בתיאטרון מלנקי השתתף בהצגות: "אותלו" (בתפקיד יאגו), "אמוק", "על החטא" ( פורפירי פטרוביץ'), "טרגדיות קטנות" (דון ז'ואן/סליירי), "הזר", "מוצרט וסליירי" (מוצרט) ו"בין מוצרט לפושקין" (בהפקה משותפת עם רביעיית כרמל).
תפקידים בקולנוע וטלוויזיה
ניב שיחק בנוסף במספר תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע, בהפקות: "המלון של פיני", "דובדבני וקובץ'", "המיוחדת", "בית לחם","אינרציה", "מעצר בית", "השועלים", "גור ואוח","הכיתה המחורפפת", "תא גורדין 2", "השכונה", "עמוק במים","מפלצות קטנות", "החצר", "שני דגלים", "בראשית ברא", "חסמבה ושודדי הסוסים", "אסכולת התיאטרון השקספירי", "גלובוס", "אחד על אחד" ועוד. בשנת 2011 החל אף לדובב סרטים, ובמהלך השנים השתתף בדיבוב העברי של הסרטים: "רנגו", "הדרדסים", "מראה מראה","הלורקס", "מלכת השלג", "גנוב על המיניונים", "הדרדסים 2", "הקסם במראה-מלכת השלג 2" ו"גנוב על העולם", "הדב פדינגטון 2", "משפחת סופר על 2".
קומיס
קומיס (מקזחית: Қымыз; במונגולית: Айраг, אַיירָאג) הוא משקה מסורתי השייך למשפחת משקאות אניס שמקורו במרכז אסיה.
את הקומיס מכינים מחלב סוסה או נאקה מותסס במכל מעור סוס, המכונה "סאבא". המשקה מכיל כמויות קטנות של אלכוהול ולכן יש לשתות ממנו כמויות גדולות כדי לחוש שכרות.
את המשקה יצרו לראשונה הטטרים במאה ה-13, אז הכינו את המשקה מחלב סוסות ומשמרים. כאשר מכינים את המשקה מחלב פרה, יש להוסיף סוכר כדי להבטיח שהתסיסה תימשך.
בקומיס יש 2% אלכוהול, אולם ניתן להעלות את הריכוז על ידי זיקוק.
הקומיס, ומשקה דומה - הקפיר - עדיין מיוצרים ברחבי העולם, ואפשר גם להכין אותם בבית.
המבורג (כדורגל)
המבורגר שפורט-פֶראיין אֶ.פַאו. (בגרמנית: Hamburger Sport-Verein או HSV, הא אֶס פאו), הידוע בקיצור כהמבורג, הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר המבורג, אחד המועדונים הוותיקים והמוערכים בגרמניה. המועדון התמודד בצמרת הליגה הגרמנית הבכירה מאז מלחמת העולם הראשונה וזכה במספר תארים, הן בגרמניה עצמה והן במפעלים האירופיים. עם זאת, החל מעונת 2018/2019 משחק המועדון בבונדסליגה השנייה.
הקבוצה הוקמה ביוני 1919 ממיזוגן של שלוש קבוצות כדורגל שונות ("המבורגר אֶף.צֶה.", "אֶף.צֶה. פאלקֶה", "שפורט קלוב גרמניה"), שרשמית, יונקות את שורשיהן מקבוצת "גרמניה" שהוקמה ב-29 בספטמבר 1887. המבורג הייתה מועדון הכדורגל היחיד ששיחק בכל עונות הבונדסליגה למן הקמתה, במשך 55 שנים רצופות, משנת 1963 ועד 2018, עת נשרה לבונדסליגה השנייה לראשונה בתולדותיה.
הקבוצה זכתה בשש אליפויות לאומיות, שלוש פעמים בגביע הגרמני ופעמיים בגביע הבונדסליגה. אמצע שנות השבעים של המאה העשרים מהווה את תור הזהב של הקבוצה: המבורג זכתה בשלל תארים לרבות גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1976/1977 ובגביע אירופה בעונת 1982/1983. באותה תקופה שיחקו בשורותיה הורסט רובש, מנפרד קאלץ, פליקס מגאת, כולם שחקני נבחרת גרמניה בכדורגל. התואר האחרון של הקבוצה היה הזכייה בגביע הגרמני בעונת 1987.
המבורג מארחת את משחקיה הביתיים בפולקספארקשטדיון, אשר ממוקם בבאהרנפלד, הרובע המערבי של המבורג. הצבעים הרשמיים הם כחול, לבן ושחור, אך מדי הבית הם מכנסיים אדומות וחולצות לבנות. הקבוצה מכונה בשם "המכנסיים האדומות" (die Rothosen בגרמנית). כאחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים בגרמניה, הם ידועה בכינוי "הדינוזאור" (der Dinosaurier). היריבות הגדולה של המבורג היא מול ורדר ברמן (המשחקים ביניהן מכונים הדרבי הצפוני) ומול סנט פאולי, יריבתה העירונית.
שנים מוקדמות
המבורגר שפורט-פֶראיין (אֶ.פַאו.) יונקת את שורשיה מאיגודן של קבוצות הכדורגל "דר הוהנפלדר שפורטקלוב" ו"ואנדסבק-מאריאנתאלר שפורטקלוב" לצורך הקמת "שפורט קלוב גרמניה". היה זה המועדון הראשון מתוך שלושה שהתמזגו ב-2 ביוני 1919 להקמת "המבורגר שפורט-פֶראיין". שתי הקבוצות האחרת שמוזגו ביוני 1919 היו "המבורגר אֶף.צֶה." (שהוקם ב-1888) ו"אֶף.צֶה. פאלקֶה" (שהוקמה ב-1906). המיזוג בוצע לאחר ששלוש הקבוצות נחלשו מאוד עקב השפעות מלחמת העולם הראשונה, שהביאו לאובדן מימון וכוח אדם.
"שפורט קלוב גרמניה" הוקמה במקור כמועדון לאתלטיקה ולא התמקדה בכדורגל עד לשנת 1891 כאשר הצטרפו אנגלים למועדון. המבורגר אֶף.צֶה. הוקם על ידי סטודנטים ב-1 ביוני 1888 ומהווה תולדה של מועדון כדורגל לנוער בשם ויקטוריה 95 שבתקופת מלחמת העולם הראשונה נקרא זמנית בשם "ויקטוריה המבורג 88". המבורגר אֶף.צֶה. וגרמניה היו חלק מ-86 מועדוני כדורגל שיזמו את הקמת התאחדות הכדורגל הגרמנית (Deutscher Fußball-Bund) בלייפציג ב-28 בינואר 1900. "אֶף.צֶה. פאלקֶה" הוקם על ידי סטודנטים מהפנדורף ב-5 במרץ 1906 אך זו מעולם לא הייתה קבוצה מוצלחת והתמודדה בליגות הנמוכות.
המבורגר שפורט-פֶראיין שאך הוקמה הפכה עד מהרה לקבוצה תחרותית והתמודדה בגמר אליפות גרמניה בכדורגל 1922 נגד נירנברג, ששיחקה באליפות כבר פעם שלישית ברציפות והמשחק הופסק בדקה 189 בגלל החושך כשהמשחק היה בשוויון 2-2, המשחק השני הסתיים אף הוא בשוויון והופסק לאור חוסר כדורגלנים אצל נירנברג ולכן התואר לא הוענק לאף קבוצה.
בתקופת הרייך השלישי המבורג נהנתה מהצלחה יחסית באליפות האזורית וזכתה בה בעונות 1937, 1938, 1939, 1941 ו-1945. ברמה הלאומית הקבוצה לא הצליחה והפסידה בשלבי חצי הגמר באליפות גרמניה בכדורגל 1938 ובאליפות גרמניה בכדורגל 1939, שהיו למעשה להישגים הטובים ביותר שלה באותה תקופה. יריבתה העיקרית בליגה האזורית באותן שנים הייתה קבוצת "היימסבוטל".
לאחר מלחמת העולם השנייה
העונה הראשונה של המבורג לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה בליגת המדינה של המבורג (Stadtliga Hamburg) וזכתה באליפות ב-1946. המבורג גם זכתה באליפות אזור הכיבוש הבריטי בשנים 1947 ו-1948, העונות היחידות שנערכו באותה עת. המבורג הייתה הקבוצה הגרמנית היחידה שיצאה לסבב משחקים בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, במאי 1950.
המבורג שיחק באוברליגה הצפונית והפכה לקבוצה הדומיננטית בה ובשנים 1947 - 1963 זכתה ב-15 תוארי האוברליגה. בתקופה זו המבורג הבקיעה יומר ממאה שערים בכל אחת מעונות 1951, 1955, 1961 ו-1962. ב-1953 שיחק בשורות מבורג אווה זלר, שהיה למלך השערים של המבורג: בתשע העונות שלו בקבוצה הוא הבקיע 267 שערים ב-237 משחקים.
ברם, הקבוצה התקשתה מאוד ברמה הלאומית. ב-1956 המבורג העפילה לגמר הגביע הגרמני אך הובסה על ידי קרלסרוהה. תבוסה זו הביאה אחריה תבוסות נוספות: היא הפסידה בגמר הליגה לבורוסיה דורטמונד באליפות גרמניה בכדורגל 1957 וכך גם באליפות גרמניה בכדורגל 1958 הפסידה את ההזדמנות לזכות בתואר כשהובסה בגמר הליגה על ידי שאלקה 04.
באליפות גרמניה בכדורגל 1960 המבורג זכתה בתואר האליפות הראשון שלה מאז 1928, לאחר שגברה על קלן בגמר בתוצאה 2–3. זלר, שהבקיע צמד בגמר, הוכתר לכדורגלן השנה במערב גרמניה.
בעקבות הזכייה באליפות המבורג ייצגה את מערב גרמניה במפעלים האירופיים והיא התמודדה בגביע אירופה לאלופות. במשחק הראשון שלה במפעל היא הביסה 0–5 את יאנג בויז ברן. המבורג הביסה ברבע גמר את ברנלי האנגלית לפני שהובסה בחצי גמר על ידי ברצלונה. המשחק נערך בשיטת משחקי בית וחוץ. במשחק הראשון, שנערך בפולקספארקשטדיון נכחו 77,600 צופים שהיה שיא צופים בתולדות המועדון למשחק.
כניסתה לבונדסליגה
זמן קצר לאחר מכן הוקמה ליגת כדורגל מקצוענית ראשונה בגרמניה, הבונדסליגה, בה נטלו חלק 16 קבוצות בעונת הבכורה. המבורג התבססה בליגה והייתה למועדון הכדורגל הגרמני היחיד שלא הודח מהליגה, עד לעונת 2017/2018.
באוגוסט 1963 המבורג הביסה את בורוסיה דורטמונד 0–3 בנידרזכסנשטדיון שבהנובר וזכתה בגביע הראשון שלה, באותו החודש הקבוצה גם שיחקה את משחקה הראשון בבונדסליגה וסיימה את עונתה הראשונה בה במקום הששי, כשזלר מבקיע 30 שערים ומבטיח לעצמו את תואר מלך השערים של הבונדסליגה ומוכתר גם לכדורגלן השנה בגרמניה בפעם השנייה. הזכייה בגביע אפשרה להמבורג להתמודד בגביע מחזיקות הגביע בעונת 1963/1964, אך הקבוצה הודחה ברבע גמר לאחר הפסד לאולימפיק ליון.
ב-1967 שוב הקבוצה העפילה לגמר הגביע הגרמניה, אך הפסידה לבאיירן מינכן בתוצאה 0–4 והשתתפה אומנם בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1967/1968 אך הודחה על ידי מילאן.
ב-1970 זלר הוכתר לכדורגלן השנה בפעם השלישית. הוא פרש ממשחק פעיל בסיום עונת 1971/1972 בפני קהל של 72,000 צופים בפולקספארקשטדיון. הוא סיים את קריירת המשחק עם 137 שערים ב-239 משחקים בבונדסליגה ועם 507 שערים ב-587 הופעות בכל הטורנירים בהם נטל חלק. באותה עונה, המבורג שיחקה בגביע אופ"א בפעם הראשונה אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לסט. ג'ונסטון.
תור הזהב
ב-1973 המבורג זכתה במהדורה הראשונה של גביע הליגה הגרמנית לאחר ניצחון 0–4 על בורוסיה מנשנגלדבך בגמר. שנה לאחר מכן הקבוצה העפילה לגמר הגביע הגרמני אך הובסה על ידי איינטרכט פרנקפורט. ב-1976 הקבוצה זכתה בגביע בפעם השנייה לאחר שהביסה את פ.צ. קייזרסלאוטרן בתוצאה 0–2.
בעונת 1976/1977 שיחקה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת קפלוויק האיסלנדית. בסיבוב השני ניצחה את קבוצת הארטס אוף מידלות'יאן הסקוטית וברבע הגמר גברה על קבוצת MTK בודפשט ההונגרית. בחצי הגמר גברה על קבוצת אתלטיקו מדריד והגיעה לגמר בו שיחקה מול קבוצת אנדרלכט הבלגית במשחק שנערך באצטדיון האולימפי באמסטרדם ניצחה המבורג 0–2 משערים של מאגאת וולקרט.
לאחר שהקבוצה העבירה את העשור הקודם במרכז טבלת הליגה הקבוצה הצליחה לסיים את עונת 1974/1975 במקום הרביעי. בעונת 1975/1976 המבורג שיפרה את מיקומה וסיימה כסגנית האלופה. עונת הבכורה של קיגן בקבוצה הייתה מאכזבת לאחר שהמבורג סיימה עשירית, ברם הוא הוכתר לכדורגלן השנה באירופה.
ב-1978 מונה ברנקו זבץ למאמן הקבוצה. היוגוסלבי הוביל את המבורג לאליפות הבונדסליגה הראשונה שלה בעונת 1978/1979. קיגן הוכתר שוב לכדורגלן השנה באירופה.
ב-1981 המאמן היוגוסלבי פוטר ובמקומו מונה ארנסט האפל האוסטרי. בתקופתו המבורג הצליחה לשמור על רצף של 36 משחקים ללא תבוסות מה-16 בינואר 1982 עד ה-29 בינואר 1983, שיא שנשמר עד נובמבר 2013 כשנשבר על ידי באיירן מינכן.
בעונת 1981/1982 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת אוטרכט מהולנד. בסיבוב השני ניצחה את קבוצת ז'ירונדן דה בורדו מצרפת. בשמינית הגמר הקבוצה ניצחה את קבוצת אברדין מסקוטלנד. ברבע הגמר ניצחה את קבוצת נשאטל גזמאקס משווייץ. בחצי הגמר גברה על קבוצת רדניצ'קי ניש מסרביה. במשחק הגמר הפסידה לקבוצת גטבורג משוודיה.
בעונת 1982/1983 שיחקה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות (מאוחר יותר "ליגת האלופות") וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת דינמו ברלין ממזרח גרמניה. בסיבוב השני גברה על קבוצת אולימפיאקוס היוונית וברבע הגמר גברה על קבוצת דינמו קייב הסובייטית. בחצי הגמר גברה על ריאל סוסיאדד הספרדית ובמשחק הגמר פגשה בקבוצת יובנטוס האיטלקית באצטדיון האולימפי באתונה במשחק בו כבש פליקס מאגאת לטובת המבורג שזכתה בתואר.
בדצמבר 1983 הקבוצה התמודדה בטוקיו בגביע הביניבשתי נגד אלופת הליברטדורס, גרמיו. המועדון הברזילאי זכה בתואר בזכות שער הניצחון בדקה ה-93 במשחק.
עונות 1985 ו-1986 היו מאכזבות והמבורג סיימה במקומות החמישי והשביעי בהתאמה. ב-1986 הקשר פליקס מגאת ששיחק במשך עשור במועדון פרש ממשחק פעיל.
בעונת 1986/1987 המבורג סיימה במקום השני בליגה וזכתה בגביע הגרמני. לאחר הצלחה זו ארנסט האפל עזב לאוסטריה ונותן למאמן המוצלח ביותר בתולדות הקבוצה, לאחר שהקבוצה בהדרכתו זכתה בשני תוארי אליפות הבונדסליגה, גביע אחד ותואר אירופי אחד.
לאחר איחוד גרמניה
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים המועדון מצא את עצמו בקשיים פיננסיים. הקבוצה מכרה אז את תומאס דול ללאציו תמורת 16 מיליון מארקים גרמניים. קשיים אלה התבטאו גם ברמה המקצועית: אחרי שסיימה חמישית בעונת 1990/1991 המבורג סיימה במחצית התחתונה של הבונדסליגה במשך ארבע עונות רצופות.
באוקטובר 1995 פליקס מגדת חזר לקבוצה כמאמן וחודש לאחר מכן אווה זלר מונה לנשיא. בעונת 1995/1996 הקבוצה סיימה חמישית וחזרה להשתתף במפעלים האירופיים לראשונה מזה שש שנים. הקבוצה העפילה עד לחצי גמר הגביע וסיימה במקום ה-13, הלפני אחרון בליגה, שהביאו לפיטוריו של מגדת.
בספטמבר 2000 נחנך הפולקספארקשטדיון מחדש לאחר ששופץ.
בעונת 2000/2001 הקבוצה השתתפה לראשונה בליגת האלופות במתכונתו המודרנית. משחק הבכורה היה נגד יובנטוס והסתיים בשוויון 4-4. אך הקבוצה הודחה כבר בסיבוב המוקדמות השני, לאחר שבמשחק הגומלין יובנטוס ניצחה 3-1.
ביולי 2003 המבורג זכתה בגביע הליגה הגרמנית ובתואר הראשון שלה מזה 14 שנה, לאחר שגברה על בורוסיה דורטמונד בגמר בתוצאה 4-2.
באוגוסט 2004 המבורג ספגה ביקורת רבה לאחר שבשלבים המוקדמים של הגביע הגרמני התברר כי השופט רוברט הויסר קיבל כסף מסינדיקט הימור קרואטי "לתקן את המשחק", מה שהוא עשה לאחר שהקנה בעיטות עונשין ליריבתה של המבורג. זו הייתה לשערוריית הכדורגל הגדולה ביותר בתולדות גרמניה מזה למעלה משלושים שנה והיווה בושה למדינה שעמדה לארח את מונדיאל 2006.
את עונת 2005/2006 המבורג סיימה במקום השלישי ושוב התמודדה בליגת האלופות. בעונת 2006/2007 היא סיימה במקום האחרון בשלב הבתים יחד עם צסק"א מוסקבה הרוסית. בליגה הקבוצה התדרדרה למקום ה-17, אך לאחר פיטורי המאמן טיפסה והצליחה לסיים במקום השביעי וחזרה להתמודד במפעלים האירופיים. בעונה הבא הקבוצה סיימה במקום הרביעי. ובעונת העפילה עד לחצי גמר גביע אופ"א ולשלב דומה בגביע הגרמני. בעונת 2008/2009 בבונדסליגה הקבוצה הפסידה את ההזדמנות להתמודד בליגת האלופות בעונת 2009/2010 ביום האחרון של העונה. בקיץ 2009 מונה מאמן חדש והמבורג העפילה לחצי גמר הליגה האירופית.
שנות השפל
בעונות הבאות המבורג התקשתה לחזור לצמרת הליגה ואפילו להחזיק במרכז הטבלה, אלא מצאה את עצמה בסכנת הדחה פעם אחר פעם: בעונת 2013/2014 פוטר בארט ואן מרוויק לאחר שהקבוצה הפסידה שבעה משחקים רצופים הכוללים תבוסות צורבות, מירקו סלומקה החליף אותו. ההתחלה נראתה זוהרת לאחר שהמבורג ניצחה 0–3 בבית את בורוסיה דורטמונד במשחק שכלל שער מ-50 מטר של הקאן צ'להאנולו. אבל הרצף ארוך של 50 שנים כמעט ונקטע באותה עונה, עת סיימה הקבוצה במקום ה-16 בליגה, המוביל למשחקי מבחן כנגד הירידה. במשחקים אלו התמודדה מול גרויטר פירט, שסיימה במקום ה-3 בליגת המשנה. לבסוף, בעקבות 1:1 בסיכום שני המשחקים, ניצחה המבורג בזכות שערי חוץ ונשארה לעונה נוספת בבונדסליגה. את עונת 2013/2014 סיימה המבורג במקום ה-16 מה שקבע שהמבורג תשחק צמד משחקים נגד גרויטר פירט מהליגה השנייה כדי להישאר בליגה הראשונה. המשחק הראשון אותו אירחה המבורג הסתיים ב 0-0 והתוצאה במשחק הגומלין הייתה 1-1 מה שהשאיר את המבורג בליגה הראשונה בזכות שערי חוץ.
בתחילת עונת 2014/2015 פוטר סלומקה לאחר שהקבוצה צברה נקודה אחת בשלושת המחזורים הראשונים. באותה עונה ניצלה הקבוצה מירידה לליגה השנייה כשסיימה במקום ה-16 בליגה ושיחקה בצמד משחקי מבחן נגד קרלסרוהה נגד הירידה לליגה השנייה. במשחק הראשון בהמבורג הייתה התוצאה 1-1, במשחק הגומלין בקרלסרוהה הייתה התוצאה 0-0 עד לדקה ה-78 בה עלתה הקבוצה המקומית ליתרון של 0–1, המבורג הייתה בדרך לירידה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה אלא שדקה בתוך תוספת הזמן השווה מרסלו דיאס ל-1:1 והמשחק הלך להארכה. בדקה ה-11 כבש ניקולאי מולר את השער שהשאיר את המבורג בליגה הראשונה ומנע ממנה ירידה ראשונה אי פעם לבונדסליגה השנייה.
הירידה לבונדסליגה השנייה
ברם, בעונת 2017/2018 המבורג הציגה שוב כדורגל לא משכנע ולבסוף, לאחר 54 שנים בבונדסליגה, ב-12 במאי 2018 ירדה המבורג לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיימה את הליגה במקום הלפני האחרון. את משחקה הראשון בבונדסליגה השנייה, בעונת 2018/19, סיימה המבורג בתבוסה ביתית בתוצאה 0–3 להולשטיין קיל. בהמשך העונה התייצבה הקבוצה ונראה היה כי תעלה בחזרה לבונדסליגה אחרי עונה אחת, אך רצף תוצאות רעות לקראת סיום העונה הביא לכך שהקבוצה נשארה עונה נוספת בבונדסליגה השנייה.
לאחר שלוש עונות רצופות בהן סיימה המבורג במקום הרביעי בליגה השנייה הצליחה המבורג בעונת 2021/2022 לסיים במקום השלישי, שמקנה השתתפות בצמד משחקי מבחן מול הקבוצה שבמקום ה-16 בבונדוסליגה הראשונה. הקבוצה התמודדה במשחקי המבחן מול הרטה ברלין וניצחה בחוץ במשחק הראשון 0–1, אך נוצחה במשחק הגומלין בתוצאה 0–2 ונותרה בבונדסליגה השנייה.
במחזור האחרון של עונת 2023/2022 יצאה המבורג למשחק חוץ מול סאנדהאוזן שהיא זקוקה לניצחון ולאיבוד נקודות של פ.צ היידנהיים שדורגה שנייה ערב המחזור האחרון. המבורג כבשה שער מהיר בדקה השלישית ובמקביל יריבתה לכרטיס העלייה היידנהיים פיגרה 0-2 מול רגנסבורג. בתוספת הזמן עוד הוליכה רגנסבורג 1–2 ואוהדי המבורג החלו לחגוג את החזרה לבונדוסליגה אחרי 5 שנים של היעדרות אך בתוספת הזמן כבשה היידנהיים שני שערים כולל שער ניצחון שהובקע תשע דקות בתוך תוספת הזמן שהורידו את המבורג למקום השלישי והעלו במקומה את היידנהיים וקבעו שהמבורג תצטרך להתמודד בצמד משחקים מול שטוטגרט בכדי לחזור לבונדוסליגה. המבורג הפסידה פעמיים 0-3 ו 1–3, בכך החמיצה המבורג שנה חמישית ברציפות את העלייה לבונדסליגה.
מורשת קרב
מורשת קרב (בראשי תיבות נפוצים: מור"ק) היא סוגה של היסטוריה צבאית העוסקת לרוב באירועי גבורה של יחידה צבאית (לרבות הצבא כולו ויחידות מיוחדות משטרתיות), לוחם בודד או מערכת נשק; או לחלופין מתמקדת בתיאור מלחמה או קרב מסוימים, שזכו לפרסום בשל הגבורה והתושייה שהלוחמים גילו בהם. מורשת הקרב היא כמעט תמיד חיובית ומהווה חלק חשוב בבניית גאוות היחידה, חיזוק מורל המשרתים בה והתוויית הערכים והסטנדרטים שלאורם היחידה מחונכת ופועלת.
מורשת הקרב נאספת ומתועדת מחד על ידי מפקדי היחידות ולוחמיהן, ותיקי היחידות (veterans), ועמותות יוצאי ובוגרי היחידות, לצרכים פנימיים; והן על ידי היסטוריונים צבאיים ולעיתים גם עיתונאים, לצורכי מחקר והנגשת סיפורי הקרב (שהם לרוב מעניינים) לכלל הציבור. היא מאוגדת ומוצגת בספרים, בכתבות בעיתונים ובכתבי עת, ומוצגת במוזיאונים צבאיים ואתרי הנצחה, וכן באתרי אינטרנט שמופעלים על ידי היחידות עצמן או עמותות הוותיקים שלהן, או על ידי היסטוריונים צבאיים (כגון אתר הגבורה המתעד את מורשת הקרב של ישראל).
חיי אהבה
חיי אהבה (בגרמנית: Liebesleben) הוא סרט מ-2007 בבימויה של מריה שרדר. הסרט הוא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית שצולמה בישראל, והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת צרויה שלו. התסריט נכתב על ידי שרדר ושלו. הסרט זכה בשני פרסי קולנוע הבווארי 2008 לצילום הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר. הסרט גם זכה בפרס הסרט הגרמני 2008 עבור הצילום הטוב ביותר.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר. יאיר רוה כתב על הסרט: מאיר שניצר כתב על הסרט:
לעומת זאת, מאמרי ביקורת בגרמניה עשו חסד רב עם הסרט, וניתן לקרוא זאת במאמר: "ביקורות משבחות לסרט "חיי אהבה" בגרמניה".
ועידת קלרמון
הוועידה התכנסה כהמשך לוועידת פיאצ'נצה שהתקיימה לפניה, ושבה תיארו שליחים של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, את תחושת האיום מפני הסלג'וקים. ביום העשירי לוועידה נאם האפיפיור, בצרפתית (שפת אמו) ולא בלטינית. בנאום קרא אורבנוס השני לאצולת אירופה להילחם בצבאות הסלג'וקים המאיימים על האימפריה הביזנטית ולשחרר את אדמות ארץ הקודש הכבושות בידי מוסלמים, תוך שהוא עושה הקבלות לכיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון, ולמוסלמים כ"בני עמלק". לנאום הזה הייתה תהודה עצומה באירופה, אבל ההמון הבין את המטרה העיקרית של מסע הצלב כשיחרור הקבר הקדוש, בעוד שכוונתו של האפיפיור הייתה לעזור לכנסייה המזרחית, במטרה לאחד את שתי הכנסיות, המזרחית והמערבית, תחת הנהגת הכנסייה הקתולית.
הוועידה מסמלת גם את השסע בין הכוחות הדתיים והפוליטיים באירופה, על רקע הסכיזמה בנושא המינויים לתפקידי בישוף. מעבר לטענותיו על סיוע לאימפריה הביזנטית ושחרור האתרים הקדושים, האפיפיור קיווה בדרך זו יסייע לו לצבור כוח פוליטי במסגרת מאבקי הכוח שניהל הכס הקדוש מול היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על שאלת מינויים של בישופים.
רקע
בשנת 1095 האפיפיור אורבנוס השני ערך מסע נרחב בצרפת, ארץ הולדתו. במהלך מסעו שנמשך כשנה, הוא כינס ועידות, קידש כנסיות, בירך ודרש. מטרתו הייתה לחזק את אחיזתו וסמכותו בקהל מרעיו. כאשר תכנן את ועידתו בעיר קלרמון, הוא קרא לבישופים ולאבות המנזרים מרחבי צרפת להביא אצילים מאזוריהם. בוועידה נכחו כמאתיים אנשי כנסייה מכל הדרגות, וכן אצילים חילוניים מהאזור. האפיפיור תכנן בקפידה את הוועידה בקלרמון, שכן הוא התכוון בוועידה זו לקרוא למאמיניו לצאת מסע הצלב הראשון.
דיווח מלא ורשמי של נאום האפיפיור בפרט, ושל הועידה בכלל, לא שרד. על כן אנו מסתמכים על תיאורים עקיפים שניתנו בידי אנשי הכנסייה שנכתבו בשנים שלאחר הועידה. תיאורים אלו מספקים בעיקר תיעוד בכותרות ובתמצית לדברי האפיפיור על מסע הצלב הקרב. הכתבים שנשתמרו נכתבו בשנים שלאחר הנאום, וחלקם אף לאחר כיבוש ירושלים - הכיבוש שחתם את המסע הקשה - מה שצבע את התיאורים בגוונים שונים.
הועידה התקיימה בין התאריכים ה-18–28 בנובמבר 1095. על פי עדי ראייה, הועידה התקיימה בשדה הפתוח למרות הקור של תחילת החורף. ישנן שתי סיבות להחלטה זו לקיים את הועידה בחוץ. הראשונה מעשית- כמות האנשים שהגיעו הייתה גדולה מאשר שיכלו להכיל בבניין. אולם הסיבה השנייה היא רעיונית והיסטורית.
האפיפיור ידע כי בנאומו, יקרא לאצילים לצאת למלחמה. על כן, החלטתו הייתה אסטרטגית. אותם תיאורים של עדי ראייה מספרים על מחווה של תשואה והסכמה כללית לקריאת האפיפיור. לפיהם, הנוכחים קראו "האל רוצה!" (Deus vult!), והצהירו על כוונותיהם לצאת לקרב. אותם אצילים שהביעו נכונות לקרב סומנו בצלבים אדומים שנגזרו ונתפרו בחזית חולצותיהם. שנים לאחר מכן, במאה ה-12, הופיע לראשונה המונח הלטיני crucesignati, "המסומנים בצלב", שמשמעו צלבנים.
על פי התוכנית המקורית של האפיפיור, היו אמורים לצאת רק גדודים של אבירים למקום המפגש בקונסטנטינופול. אולם, בחודשים שבין הוועידה לבין התאריך המיועד, התאגדה תנועה עממית של איכרים וכמרים אחוזי להט דתי, שראו בשחרור המקומות הקדושים את תחילת הגאולה. כל כפר ועיירה שלחו מבניהם נציגים שיצטרפו למסעות. אווירה זו של התלהבות דתית אפשרה גושפנקא מסוימת לאותם שותפים למסע לפרוע ביהודים בצורה שלא נראתה לפני כן.
ארבעת המקורות שנותרו מהועידה
נותרו ארבע גרסאות עיקריות שנשתמרו מנאומו, שמתארים בצורה חלקית את עיקרי הדברים, לפי סדרי העדיפויות של כל כותב. כל תיאור נכתב מנקודת מבט שונה וכן מספר שנים שונה לאחר הוועידה עצמה. כיוון שכך, כל גרסה מתמקדת בנושאים שונים ומדגישה את מה שהכי מעניין את האוכלוסייה ממנה מגיע הכותב.
גרסה אחת היא של פולכר, כומר משרטר, יועץ של מלך ירושלים הצלבנית, שנכח בוועידה. הוא כתב את תיעודו בין שנה לשנתיים אחרי סיום המסע, בחיבורו "ההיסטוריה הירושלמית" (Historia Hierosolymitana). הוא מדגיש בכתביו את הצורך והחשיבות בעזרה לאחיו הנוצריים בהפיכת שודדים לחיילי המשיח. גרסה אחרת היא של רוברט מריימס, שייתכן ונכח בוועידה. הוא כתב את גרסתו בשנת 1107 בערך, בכרוניקה שלו "ההיסטוריה הירושלמית" (Historia Hierosolymitana). הדגש העיקרי בתיאורו הוא על הצלת הקבר הקדוש של ישו וירושלים וכן בחשיבות שבהגנה על הכנסייה המזרחית ובהפיכת 'רוצחים' לאבירי המשיח. לעומת זאת, גיבר מנוז'ן, בחיבורו "מעשי האל בידי הפרנקים" , עסק בשחרור ירושלים, אסכטולוגיה, הגנה על צליינים משוד, ומיסוי. הגרסאות הללו נכתבו זמן רב לאחר קיום הוועידה ובאים מאזורים שונים. על כן, כל תיעוד שכזה נכתב לפי מסורות שונות של כתיבה ותיעוד, מה שיצר הבדלים משמעותיים בין הכתבים. הכתבים המאוחרים יותר מעידים על גישת הכותבים למסעי הצלב ולא רק מציגים עובדות היסטוריות אובייקטיביות.
נאום
בנאומו, פירט האפיפיור אורבן ה-2 את כל הסיבות שיניעו לוחם נוצרי לצאת למסע לארץ הקודש. לפי חלק מהתיאורים, בתחילה תיאר באופן קורע לב את הסכנות העומדות בפני האימפריה הביזנטית עקב התפשטות האסלאם, ולאחר מכן את הסבל שסובלים הנוצרים בארץ הקודש. לבסוף, הזכיר לנוכחים, ובעיקר לאצילים שהצטרפו, את הקרבות הקודמים בהם השתתפו ואת גבורתם הרבה. בתמורה ליציאתם למסע וכיבוש ארץ הקודש מיד הכופרים, הבטיח האפיפיור לשומעיו נחלה בארץ הקודש שהיא גן עדן עלי אדמות. ליוצאים לקרבות הובטחה הגנה כנסייתית על ביתם ומשפחתם, ומתוקף סמכותו העליונה, אף הבטיח להם מחילת חטאים ומלכות שמיים.
גרסת פולכר משרטר בחיבורו "ההיסטוריה הירושלמית"
פולכר פותח את ציטוטו של האפיפיור בקריאה לבישופים לתקן את עצמם והתנהגותם. הוא מזכיר שזהו הכרחי על מנת להיות מסוגלים לסייע לכפופים ולחברי הקהילה. הוא מזהיר שוב מפני סימוניה וחילון הקהילה הכנסייתית. הוא ממשיך ומחדד את החשיבות בשמירה על אנשי הכנסייה מפני רעות וחולות, גנבים ושותפים לעבירה. לדבריו, יש חשיבות עליונה בהגנה ועזרה לכלל הנוצרים. מתוך הנקודה הזו, הוא יוצא לאמירותיו ליתר האימפריה הביזנטית.
הוא קורא לכלל הנוצרים, העשירים עם העניים, האבירים עם הרגלים, לסייע בגירוש הטורקים מאדמות האימפריה הביזנטית. "הו, מה רבה תהיה החרפה אם עם כה בזוי, מוות ועבד לשדים, יגבר על עם שחונן באמונת האל הכל יכול והזוהר בשמו של המשיח!". הוא מזכיר שהמלחמה הזו של כל כלל הנוצרים, "יהיו נא עתה חיילי המשיח מי אשר עד כה היו שודדים".
פולכר לא מזכיר את ירושלים כלל, מה שתמוה כיוון שהוא המתעד שכתב הכי קרוב לאירוע עצמו מבין ארבע הגרסאות שנותרו. מאחר שהוא המתעד היחיד שכתב כך, חלק מהחוקרים גורסים שזו הוכחה ניצחת שירושלים נתפשה תוך כדי המסע, שהרי כל הכותבים לאחר מכן ידעו שקמה ממלכה שבירתה ירושלים וסיפקו סיפור ניצחון ססגוני בהרבה.
גרסת בודרי מדול (או בורגיי)
גרסה זו פותחת בתיאור הקשיים שחווים הנוצרים בירושלים ובמזרח, והזלזול שהנצרות כדת סופגת כאשר הכובשים הטורקים הופכים את הכנסיות לאורוות. לפי בודרי, האפיפיור מייד עובר לדבר על ירושלים באווירה מפוחדת ומבויישת. לדבריו, העיר "נרמסת עתה בטומאת עובדי האלילים, והיא [...] רחקה מפולחן האל". הוא פונה לרגשות הנוכחים כדי להכין את בקשתו מהם, "אתם שהלכתם לשם וחזרתם, אילו פגישות פגעו בכם; אתם שהקדשתם את גופכם ודמכם לאל [...]". הוא מביע ביקורת כלפי האצילים האירופאים שיוצאים למלחמות לא-להם בארצות רחוקות, כאשר הם מזניחים את מלחמות המשיח. על כן, עליהם להצטרף למטרה ולהילחם למען המשיח ולא לעמוד בצד ולחזות בסבל.
גרסתו של גיבר מנוז'ן
בתיעודו את נאום האפיפיור, גיבר פותח בחשיבות של ערים וכנסיות מסוימות לעומת אחרות. הוא אומר לאבירים כי עליהם "להשתדל ככל האפשר" שתיטהר קדושת העיר ירושלים והקבר הקדוש, "אשר מחוללים שוב ושוב בנוכחות הגויים", וטוען: "אם בימי קדם זכו המכבים בשבח החסידות הגדולה ביותר, משום שנלחמו למען הטקסים והמקדש, הרי ניתן לכם בצדק, הו אבירים נוצרים, שתגנו בנשק בנחישות על חירות המולדת". הוא אומר לאבירים כי עד כה נלחמו מלחמות מיותרות ולא צודקות ובזבזו את זיעתם לשווא. אולם "עתה אנו מציעים לכם מלחמות שמצוי בהן הגמול המפואר של המרטיריון, אשר לו תהילת-עכשיו ותהילת עולם". הוא מציע לאבירים את ירושלים.
הוא טוען כי גם אם ישו לא היה חי בירושלים מעולם, הרי שהעובדה "מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים" לבדה, חייבת הייתה לעורר את האבירים "לצאת לעזרת הארץ והעיר". גיבר מתאר את "המעיין הירושלמי" שממנה נובעת כל התורה הנוצרית. הוא מתאר את ירושלים בתור העיר החשובה ביותר לקתולים ואת הסכנה הטמונה באנטיכריסטוס, ולבסס מחדש את הנצרות בירושלים. ואם לא די בכך למען הזכרת חשיבות העיר, הוא מזכיר את העולים לרגל העומדים בפני שודדים שקורעים את עקבי נעליהם למציאת כל דבר מוסתר, מכריחים לבלוע סם הגורם להקאה, ולבסוף גם משסעים את בטניהם. על מנת למנוע את החילול וההרג הזה, יש לשלוח אבירים להגן על העיר.
גרסת רוברט מריימס (רוברט הנזיר)
רוברט פותח את תיאורו בקריאה לפרנקים, "העם הנבחר והאהוב על האל [...]; עם הנבדל מכלל האומות, הן במקומה של ארצכם, הן באמונתכם הקתולית [...]: אליכם מכוונת דרשתנו." מיד לאחר מכן, הוא מזכיר את ירושלים וחשיבותה העליונה. הוא מספר על העוולות שעושים הפרסים, עם מנוכר לאל לחלוטין, לאחר שפלשו לארצות הנוצרים. לדבריו, הפרסים הורסים את הכנסיות ומחללים מזבחות.
רוברט ממשיך בתיאוריו על האימפריה הביזנטית שנדחקת ומאבדת משטחה בידי האויב הפרסי. "ועל מי מוטל הנטל להשיב שטח זה, אם לא עליכם, אשר לכם מעל לשאר העמים העניק האל תהילת נשק בולטת, גדולת נפש, כושר גופני וכוח להשפיל את קודקוד שערם של המתנגדים לכם?"
הוא מזכיר להם את הרקע ממנו הגיעו - את כיבושי קרל הגדול ובנו לואי החסיד, שהרסו ממלכות עובדי האלילים, במטרה לעוררם לקרב על הקבר הקדוש. הוא מצטט פסוקים מהברית החדשה אשר מציבים את אהבת האל מעל אהבת המשפחה והחיבה לרכוש. רוברט אף מציין כי היציאה למסע תסייע להם לזנוח את המריבות הקטנות שבינם לבין עצמם, ותכווין את כל האגרסיות החוצה כלפי האויב המשותף.
רוברט קורא לירושלים "טבור העולם, הארץ הפורייה מכולן, כעין גן עדן אחר של הנאות". הוא מחזק את קדושתה וחשיבותה כדי להדגיש את גודל האסון שהיא שיעבוד העיר לכובש זר ואכזר.
סוף דבר
במאה ה-20 יצאו מחקרים אשר סקרו את הנסיבות העובדתיות שיכלו להוביל לנאומו של האפיפיור. לפיהם, ביזנטיון אכן פנו למערב אך לא על מנת לשחרר את ירושלים, והן לא במטרה להקל על העולים לרגל. לפי יהושע פראוור, הנוצרים לא נפגעו כלל בידי הסלג'וקים. לגישתו, הקושי לא היה בין הנוצרים לסלג'וקים אלא בין הכנסייה הנוצרית לכנסיות של כיתות שונות. במחצית השנייה של המאה האחת-עשרה, הכנסייה היוונית שאפה לאחדות בין כלל המסורות הנוצריות. על כן, לא רק שהנוצרים בירושלים לא ראו בסלג'וקים אויבים, אלא אף ראו בהם גואלים מהשאיפות הכפייתיות של הממלכה הביזנטית.
קדמה (סרט)
עלילה
אנקה, מנדל ואלכס הם ניצולי שואה ממזרח אירופה שנפגשים באניית המעפילים "קדמה", שהגיעה לחופי ארץ ישראל בשנת 1948. יחידת פלמ"ח נאבקת בשלטונות הבריטים, שמנסים לגרש את האנייה, ומספר ניצולים מצליחים להגיע לחוף. הקבוצה עוברת מסע אל המחנה שממנו יצאו לאחד הקרבות, במהלכו הם עוברים דרך כפר ערבי שתושביו ברחו. אנשי הפלמ"ח לומדים להכיר, באמצעות אנקה, מנדל ואלכס שמצטרפים אליהם למסע, את התלאות שעברו המעפילים, למרות שאינם דוברים את שפתם. במהלך המסע הקשה נוצרת קרבה ביניהם, וביחד הם מגיעים אל קרב קטלני בדרך לירושלים.
ביקורות ופרסים
בסרט מוצגת מלחמת העצמאות באופן ביקורתי, וגיתאי מספר בו מחדש את המיתוסים הסובבים את הקמתה של מדינת ישראל. מתואר מסעם הקשה של פליטי השואה, שמגיעים לישראל ומוכנסים מיד לתוך הקרבות להקמת המדינה. הסרט התקבל יחסית בקרירות בישראל, אך השתתף בהצלחה בפסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם פסטיבל סאו פאולו בברזיל, ופסטיבל קאן בצרפת.
הסרט היה מועמד למספר פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע לשנת 2002: מועמדות לשחקן המשנה הטוב ביותר ליוסוף אבו ורדה; העיצוב האמנותי לאיתן לוי; הפסקול לאלכס קלוד וישראל דוד; ועיצוב התלבושות ללאורה שיים-דינולסקו, שגם זכתה בפרס.
דרכון אוגנדי
הדרכון האוגנדי הוא מסמך נסיעה, המונפק לאזרחי אוגנדה המאפשר להם לצאת מגבולות המדינה. לדרכון יש שני סוגים: רגיל ודיפלומטי.
היסטוריה
דרכונים עם השם אוגנדה נוצרו לראשונה בשנות הארבעים של המאה העשרים, אם כי הם שימשו בעיקר את הנתינים האפרו-בריטיים. הדרכון היה דרכון בריטי, שכן אוגנדה הייתה באותם ימים מדינת חסות של הממלכה המאוחדת. אוגנדה הפכה לעצמאית ב־9 באוקטובר 1962, ומאותו יום, לכל הדרכונים יש את התואר דרכונים של רפובליקת אוגנדה.
הנפקה
על פי חוק בקרת האזרחות וההגירה באוגנדה, משנת 2009, ניתן להנפיק דרכונים ומסמכי נסיעה אחרים רק לאנשים שהוכיחו כי הם אזרחי אוגנדה.
הדרכונים מעובדים ומונפקים רק על ידי ממשלת אוגנדה, באמצעות מִנהל בקרת ההגירה (DCIC).
דרישות אשרה
החל מה-1 בינואר 2017, אזרחי אוגנדה קיבלו גישה ללא צורך בוויזה ל-61 מדינות.
בית הנבחרים של ארקנסו
בית הנבחרים של ארקנסו (באנגלית: Arkansas House of Representatives) הוא הבית התחתון של בית המחוקקים במדינת ארקנסו. בבית הנבחרים חברים 100 נציגים, המייצגים כל אחד מחוז בחירה שונה ובו כ-29,159 איש, לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. בית הנבחרים המדינתי מתכנס בקפיטול מדינת ארקנסו השוכן בבירת המדינה, ליטל רוק.
בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, הממשלה הפדרלית של ארצות הברית העבירה את חוקי השיקום ותושבי ארקנסו האפרו-אמריקאים קיבלו זכות הצבעה. אפרו-אמריקאים נבחרו ושירתו בבית הנבחרים של ארקנסו אף על פי שהכמויות שלהם ירדו בסופו של דבר כשהדמוקרטים השתלטו מחדש על הרשות המחוקקת בארקנסו והצליחו להחזיר את העליונות הלבנה לפוליטיקה המדינתית. בראשית המאה העשרים נאסר במידה רבה על אפרו-אמריקאים לשרת בבית הנבחרים המדינתי, כמו גם במדינות אחרות בדרום ארצות הברית.
ג'ורג' וושינגטון למברט
ג'ורג' וושינגטון תומאס למברט (באנגלית: George Washington Lambert; 13 בספטמבר 1873 – 29 במאי 1930) היה צייר אוסטרלי. ידוע בעיקר בזכות ציורי פורטרטים וכאמן מלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו
למברט נולד בסנקט פטרבורג, רוסיה, בנו של ג'ורג' וושינגטון למברט (1833 – 25 ביולי 1873) מבולטימור, מרילנד. אמו הצעירה של למברט הייתה אנני מטילדה, לבית פירת', אנגלייה. האם והבן עברו במהרה לוירטמברג שבגרמניה כדי להיות אצל סבו מצד אמו של למברט. למברט התחנך בקינגסטון קולג', סאמרסט. המשפחה, שהורכבה מלברט, אמו ושלוש אחיותיה, החליטה להגר לאוסטרליה. הם הגיעו לסידני על סיפונה של "בנגל" ב־20 בינואר 1887.
קריירה
למברט החל להציג את תמונותיו בחברה לאמנות ובחברת האמנים, סידני בשנת 1894. הוא החל לתרום קריקטורות עט ודיו ל"בולטין"בשנת 1895 והחל לצייר במשרה מלאה בשנת 1896. איורים מאת למברט היוו חלק מספר בלדות "הנערות והסוסים האפורים" (1898) ו"לבבות הזהב" (1903) של אנתולוגיות המשורר הסקוטי-אוסטרלי וויל אוגילבי (1869–1963).
בשנת 1899 הוא זכה בפרס וויין. הוא למד בבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון בסידני עד שנת 1900. מאוחר יותר הוא זכה במלגת נסיעה בסך 150 פאונד מממשלת ניו סאות' ויילס. הוא בילה שנה בפריז לפני שעבר ללונדון שם הציג באקדמיה המלכותית.
ללמברט הוענקה מדליית כסף בתערוכה בינלאומית על ציורו "הסונטה" בברצלונה בשנת 1911. הוא היה ידוע ביותר בתקופה זו כאמן פורטרטים.
אמן מלחמה
למברט הפך לאמן מלחמה רשמי באוסטרליה בשנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. ציורו "אנזאק, הנחיתה בשנת 1915" מתארת את הנחיתה בחצי האי גליפולי בטורקיה, הוא הציור הגדול ביותר באוסף אנדרטת המלחמה באוסטרליה. למברט, כקפטן כבוד, נסע לגליפולי בשנת 1919 כדי להכין רישומים לציור. עוד עבודה שלו הייתה "סמל הפרשים הקלים" (1920), שצייר בלונדון אחרי מסעותיו בארץ ישראל.
במהלך שנות המלחמה בילה ג'ורג' למברט הרבה זמן בלונדון, שם היה מעורב רומנטית עם האמנית תיאה פרוקטור.
חזרה לאוסטרליה
למברט חזר לאוסטרליה בשנת 1921, שם זכה להצלחה במלבורן בתערוכה בגלריה של החברה לאמנות. הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1922.
הוא זכה בפרס השנתי השני של ארצ'יבלד בשנת 1922, פרס האמנות היוקרתי ביותר עבור דיוקנאות. אבל יצירתו נפסלה מכיוון שהוא לא היה תושב באוסטרליה במשך 12 חודשים. לאחר מכן, הוא הגיש דיוקן עצמי והתחרה בויליאם מקלאוד. בשנת 1927 הוא זכה בפרס ארצ'יבלד עם עבודתו שכותרתה "גברת מרדוק".
חיים אישיים
למברט נפטר ב־29 במאי 1930 בקוביטי, ניו סאות' ויילס, ונקבר באזור האנגליקני בבית העלמין סאות' הד.
המינה ליזה
המינה ליזה הוא רומן קצר מאת אורלי קסטל-בלום המתאר את מסעה של מינה, המספרת, עקרת בית מהרצליה, וקרובת משפחתה, פלורה, לעולם פנטסטי שנבנה באמצעות כישרון הכתיבה של מינה. הרומן יצא לאור בשנת 1995 בסדרת "כותרים" של כתר הוצאה לאור.
עלילה
הספר מחולק לשלושה חלקים. בחלקו הראשון, 'אקספוזיציה', מוצגות הדמויות מנקודת מבטה של מינה: עובד, בעלה, המפרנס העיקרי של הבית. שלושת ילדיה, שלהם היא דואגת במסירות ופלורה, קרובת משפחה של עובד, שניזונה מאכילת התסריטים שמינה כתבה בעברה ושמרה במגירה. כאשר היא מחליטה להתעמת איתה בנוגע לגילוי זה היא חושפת את האמת, פלורה אוכלת יצירות כתובות למחייתה, ותסריטיה של מינה הם הטובים ביותר עבורה. מינה מסרבת לשתף פעולה עם הסיפור המופרך שמספרת לה קרובתה, אך הנזק שנגרם לפלורה כיוון שאינה אוכלת משפיע על המשפחה לרעה.
בחלקו השני של הספר, 'המסע', פלורה חושדת שאהובה, מפקד משטרת השנים, נמצא בסכנה ולכן היא מחליטה לצאת לעולם בו הוא נמצא כדי להציל אותו. פלורה מחליטה לצאת למסע בעולם פנטסטי וקובעת שמינה תצטרף אליה על מנת לספק לה מזון (כלומר תסריטים) במהלכו. הממד אליו הן מגיעות הוא ממד זמן בלתי מוגדר. העולם הזה מורכב משניות אכזריות ושניות טובות, מאזור שהוא ההפרש בין המציאות לאשליה וההפרש בין האשליה למציאות, וממשטרת השנים שאחראית על סדר הזמנים ועל התנהלותו התקינה של הזמן בעולם. האנשים ממשטרת השנים ניזונים מאכילת תסריטים. המסע בעולם הזה מוביל את פלורה ומינה בין אזורי זמן שונים, בהם הן מתמודדות עם אגם של 'שטויות במיץ עגבניות' שמעכב אותן בדרכן, נהג אוטובוס שרוצה לקחת את חייהן, וארוחה רבת משתתפים בה מינה בודה את משמעות שמה והקשרו לציור המפורסם של לאונרדו דה וינצ'י - "המונה ליזה". באותה ארוחה היא מגלה את דמותן של הנשים במרחב הזמן הזה - התסריטאיות.
התסריטאיות אינן כותבות מבחירה, אלא הן כלואות בתפקיד זה של כתיבת תסריטים ומנסות להוביל מחאה לשחרורן. פלורה ומינה מתפצלות כאשר פלורה הולכת להלווייתו של אהובה, מפקד משטרת השנים, שנרצח על ידי הסגן שלו, ומינה מנסה להשיגה. במפגשן פלורה מזהירה את מינה ומבקשת ממנה לברוח. מינה מגלה שכתיבת התסריט האולטימטיבי תוביל לחנק של קוראיו, ובכך התסריטאיות יוכלו לנצח את אנשי הממד שמשעבדים אותן ואוכלים את כתביהן. מינה, בעל-כורחה, מצטרפת למועדון התסריטאיות וצריכה גם היא להיענות לדרישות של כתיבת התסריטים. היא בורחת ומגיעה למסיבת מינויו של סגן מפקד משטרת השנים. שם היא פוגשת את פלורה. בטקס ההחלפה אמורה להתרחש טרגדיה שבה הוא ישקה את פלורה בתמצית תסריטים שתשנה את חייה ולאחר מכן יהרוג את כל התסריטאיות. פלורה אוסרת עליה להציל את התסריטאיות, אך מינה מצליחה לעצור את סגן המפקד ולהציל אותן. לאחר מכן, מינה ופלורה שבות לביתן.
מינה
מינה היא עקרת בית מהרצליה, בת 38, נשואה לעובד ואם לשלושה ילדים (בת 12, בן 7 ובן 3). עסקה בכתיבת תסריטים כתחביב, אותו זנחה לטובת הטיפול והדאגה לסובביה. כך, למשל, היא מתארת את פעילותה: "אחרי שסיימתי להטעין את מדיח הכלים בתחמושת שלו, ואחרי שניקיתי את השולחן ואת מה שנפל מתחת לו, זחלתי ואספתי את מה שהיה, וניגבתי את הרצפה, והכנסתי את הסירים החמימים למקרר, וגם התכופפתי באותה הזדמנות וסידרתי את המקרר, וזרקתי החוצה גבינת קממבר שהשחירה ..."
מינה מופתעת לגלות שפלורה ניזונה מאכילת ניירות, אך עובד ידע על כך עוד לפני שפלורה באה להתגורר אתם. מינה יוצאת למסע פלורה, בניגוד לרצונה. פלורה, שאוכלת את תסריטיה, מחייבת אותה להצטרף למסע על מנת לספק לה מזון. המשבר העיקרי איתו מתמודדת מינה הוא הפרידה מילדיה, והם אלו שיניעו אותה לסיים את המסע על מנת לשוב אליהם. במסע היא נאלצת לכתוב תסריטים בניגוד לרצונה וכדי להציל את פלורה, התסריטאיות וגם את חייה שלה.