cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ופא סולטאן
ביוגרפיה
ב-4 במרץ 2008, השתתפה סולטאן בפעם השלישית בתוכנית "הכיוון ההפוך" ונתבקשה להגיב על פרסומן מחדש של הקריקטורות הדניות, וכן על פעולות ישראל בעזה ועל חירויות הביטוי והאמונה במערב. מולה בתוכנית, מן האולפן בדוחה, ניצב טלעת רומייח, חוקר מצרי בעל נטיות אסלאמיסטיות. במהרה, גלש הדיון לוויכוח אישי בין השניים כאשר רומייח מאשים את סולטאן כי היא פוגעת במכוון בקודשי האסלאם, בנביא ובקוראן ואת מגיש התוכנית, פייסל אל-קאסם, כי הוא אינו מציב לה גבולות ומהסה אותה. לאחר התוכנית פרסם ערוץ "אל-ג'זירה" התנצלות רשמית בפני צופיו על העלבונות שנשמעו במהלך השידור על האסלאם והודיע כי לא ישדר את שני השידורים החוזרים ולא יעלה לאתר האינטרנט את תמליל המפגש.
מאגר (אפידמיולוגיה)
מאגר הוא בדרך כלל מאכסן חי של מין מסוים, כמו בעל חיים או צמח, שבו הפתוגן שורד, לעיתים קרובות (אך לא תמיד) בלי לגרום למאכסן עצמו לחלות. לפי חלק מההגדרות, מאגר הוא גם סביבה חיצונית לאורגניזם, אזור כגון אוויר מזוהם או מים מזוהמים.
ופא סולטאן
ביוגרפיה
סולטאן מתחה ביקורת חריפה על הממסד המוסלמי על שאינו מכיר בדתות האחרות ובהישגיהן, בעודו משתמש בעושרן ובטכנולוגיות שפיתחו. דבריה הנוקבים זכו לתהודה רבה ולתפוצה רחבה באינטרנט, בין היתר בזכות העובדה שהם תורגמו לאנגלית בידי "ממר"י" (המוסד לחקר התקשורת במזרח-התיכון), והופצו על ידיו לרשתות שידור ישראליות ומערביות, ובאתרי אינטרנט. העיתון "ניו-יורק טיימס" העריך שהסרטון נצפה לפחות מיליון פעם. מחברת CastUP נמסר כי הסרטון נצפה ב-CastUP Network מעל 14,000,000 פעמים.
היררכיה
תיאור כללי (לא פורמלי)
בכלים של תורת הגרפים, היררכיה מתוארת באמצעות עץ. במדעי הניהול, העוסקים בהיררכיה של ארגון, קרוי העץ בשם "עץ ארגוני". תרשים דמוי עץ משמש פעמים רבות לתיאור עצם שמתקיימת בו היררכיה.
ופא סולטאן
ביוגרפיה
התזה שלה, לפיה אנו עדים ל"קרב בין מודרניזציה לברבריות שבו האסלאם עתיד להפסיד" הביאה לאיומים על חייה מחד, כמו גם למעריצים רבים מאידך. הערותיה הביקורתיות, ובמיוחד זו שטענה כי "אף יהודי לא פוצץ עצמו במסעדה גרמנית", זיכו אותה בהזמנה לירושלים, מטעם הקונגרס היהודי האמריקאי.
היררכיה
תיאור כללי (לא פורמלי)
לעיתים המציאות מעט מורכבת מהמוצג בתיאור בסיסי זה:
ופא סולטאן
ביוגרפיה
סולטאן אמרה ל"ניו יורק טיימס" כי היא כותבת ספר שייקרא "האסיר הנמלט: כשאלוהים הוא מפלצת". עוד סיפרה בריאיון כי הפכה חילונית בעקבות אירוע קשה ב-17 ביוני 1979, שבו רצחו פעילים של "האחים המוסלמים" את הפרופסור יוסף אל יוסף שלימד אותה באוניברסיטה, לנגד עיניה. לדבריה: "הם ירו בו מאות כדורים וצעקו 'אללה אכבר'. ברגע זה איבדתי את האמון באלוהים שלהם והתחלתי לחפש תשובות. זו הייתה נקודת המפנה בחיי והיא הובילה אותי למקומי היום. הייתי חייבת לעזוב. הייתי חייבת למצוא לי אלוהים אחר."
היררכיה
דוגמאות לחשיבה באמצעות היררכיות
היבטים רבים של העולם נבחנים מנקודת מבט היררכית. לפיכך, מושג ההיררכיה הוא בין-תחומי. המדע מספק את הדוגמאות הבאות:
ופא סולטאן
ביוגרפיה
ב-2009 יצא ספרה "אלוהים ששונא". תרגומו לעברית ראה אור ב-2010 בהוצאת "השראה הוצאה לאור".
היררכיה
דוגמאות לחשיבה באמצעות היררכיות
בכל הדוגמאות האלה, היחס האסימטרי הוא של "כלול ב".
מאגר (אפידמיולוגיה)
מכיוון שכמות גדולה מאוד של מיקרואורגניזמים גורמים למחלות, ההגדרות המדויקות ל"מאגר טבעי" שונות, מגוונות ולעיתים סותרות זו את זו.
היררכיה
היררכיה חברתית
ארגונים אנושיים רבים, כגון עסקים, כנסיות נוצריות, צבאות ותנועות פוליטיות מובנים באופן היררכי, לפחות מבחינה רשמית; בדרך כלל לאנשים העליונים יש יותר כוח מאשר הכפופים להם (מעמדות). לפיכך, היחס האסימטרי הוא "יש כוח על" (אמנם, יש אנליסטים שאינם בטוחים בכך שכוח באמת פועל כפי שתרשימי הארגון המסורתיים מציעים).
מאגר (אפידמיולוגיה)
המושג "מאגר" מתייחס רק לפתוגנים המסוגלים להדביק יותר מאשר אוכלוסיית מאכסן אחת, ורק ביחס לאוכלוסיית מטרה מוגדרת – האוכלוסייה שהפתוגן גורם לה לחלות. המאגר הוא כל אוכלוסייה של אורגניזמים (או כל סביבה) שחי בה פתוגן המועבר על ידה לאוכלוסיית המטרה. מאגרים של פתוגנים עשויים להיות מין אחד של אורגניזמים או מינים שונים, נבדלים מאוכלוסיית המטרה או זהים לה. במובן הרחב ביותר, הגדרת "מאגר" כוללת גם וקטורים, ואילו בהגדרות מרחיבות פחות אינם נחשבים למאגר טבעי אלא למתווכים בין המאגר לאוכלוסיית המטרה.
היררכיה
היררכיה חברתית
ביקורת חברתית רבה כוללת טענות נגד המדרג החברתי, שנטען כי אינו צודק. הפמיניזם, לדוגמה, עוסק פעמים רבות בהיררכיה של המגדר, שבו התרבות רואה את הגברים או את התכונות הגבריות כטובות יותר מנשים או התכונות הנשיות. האנרכיזם מתנגד לעצם קיומה של היררכיה חברתית, ותומך בביזור הכוח בצורה שוויונית וביצירת מנגנונים שימנעו הצטברות של כוח בידי מיעוט.
מאגר (אפידמיולוגיה)
זיהוי המאגר הטבעי של פתוגנים מזהמים הוכח כמסייע לטיפול ולמניעה בהתפרצויות מחלה גדולות בבני אדם ובחיות הבית, בייחוד מחלות ללא חיסון. לעיתים, מחלות זואונוטיות ניתנות לשליטה באמצעות בידוד או הדברה של חיית המאגר של הפתוגן. השמדה מאסיבית של חיות מאגר, כמו עופות שמהווים מאגר של נגיפי שפעת העופות הייתה יעילה בהתמודדות עם מגפות פוטנציאליות בחלקים רבים בעולם. חיית המאגר של חלק ממחוללי המחלות כגון נגיף האבולה נותרה לא ידועה.
היררכיה
היררכיה חברתית
היררכיה חברתית נפוצה גם בטבע בחבורות של שימפנזים, צבועים, זאבים ועוד. הפרטים הבכירים לוקחים חלק גדול יותר במזון ובשלל ומורשים להזדווג עם הנקבות הטובות בעוד שהזוטרים מפנים להם את הדרך.
מאגר (אפידמיולוגיה)
הגדרה ומינוח
בשל המגוון הרחב של הפתוגנים, של המאכסנים ושל תגובות המאכסנים לזיהום, ישנן הגדרות רבות ל"מאגר טבעי" וחלקן סותרות או לא שלמות. ב-2002 הוצעה בכתב העת Emerging Infectious Diseases של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן ההגדרה למאגר של פתוגן ספציפי ועל פיה מאגר מוגדר כ"אוכלוסיות או סביבות, אחת או יותר, בעלות קשר אפידמיולוגי שבהן הפתוגן יכול להתקיים בקביעות ושמהן הוא מועבר לאוכלוסיית המטרה". אוכלוסיית המטרה היא האוכלוסייה שבה הפתוגן גורם למחלה. זו האוכלוסייה שבמוקד ההתעניינות משום שהיא זו הסובלת כשהיא נדבקת בפתוגן. (לדוגמה, בני אדם הם אוכלוסיית המטרה של רוב המחקרים האפידמיולוגיים). קריטריון נפוץ בהגדרות אחרות מבדיל בין "מאגר" ל"לא מאגר" על פי רמת התסמינים המתבטאים במאכסן. על פי הגדרות אלה מאגר הוא מאכסן ללא תסמיני מחלה, ואילו המינים המראים תסמיני מחלה אינם "מאגר". הפתוגן עדיין ניזון, גדל ומתרבה בחיית המאגר, אך אינו גורם לפגיעה בריאותית משמעותית. היחסים בין הפתוגן למאגר הם יותר קומנסליים, בניגוד למאכסנים הסובלים ממחלה ששם היחסים נחשבים טפילות. פתוגן רב-מאכסנים הוא פתוגן שלו יותר ממאגר טבעי אחד.
היררכיה
מינוחי היררכיה באמנויות ובמדעים
מדרוג חשוב לקטגוריזציה ולארגון של כמויות גדולות של דברים. טקסונומיות, לדוגמה, כגון טקסונומיות ביולוגיות, בנויות על מדרג. מדרוג משמשת לעיתים גם כאמצעי לשליטה בעניינים מורכבים במבצעים הנדסיים. לדוגמה, מכשירים אלקטרוניים גדולים כגון מחשבים בדרך כלל מורכבים מחלקים שונים, שהם עצמם מורכבים מחלקים קטנים יותר, שגם הם מאורגנים באופן מודרג. גם במדעי המחשב ובתאוריית המידע נעשה שימוש במדרגים, למשל באחסון קבצים בתיקיות ברוב מערכות ההפעלה. באינטרנט, כתובות ה־IP מסודרות בזמן האחרון במדרג על פי הנתבים, כך שהמערכת תמשיך לפעול גם כשהאינטרנט יגדל.
מאגר (אפידמיולוגיה)
סוגי מאגר
ניתן לחלק את המאגרים לשלושה טיפוסים עיקריים: אדם, בעלי חיים (לא אדם), וסביבה:
היררכיה
מינוחי היררכיה באמנויות ובמדעים
במוזיקה, מאורגנים גובה הצליל והתבנית של מוזיקה בהיררכיה שבה כל הגבהים מקבלים את משמעותם מיחסם למפתח הטונאלי, ונושאים שניוניים במפתחות אחרים חוזרים למפתח הראשון כששבים לנושא הראשוני.
מאגר (אפידמיולוגיה)
אדם
בני אדם הם מאגרים לפתוגנים הקיימים על גוף האדם או בתוכו. נגיף הפוליו, ונגיפי האבעבועות השחורות יכולים להתקיים רק במאגר אנושי. אנשים יכולים לתפקד כמאגרים בהעברת מחלות מין, חצבת, חזרת, זיהום סטרפטוקוקי, פתוגנים רבים מועברים בדרכי הנשימה.
היררכיה
אלטרנטיבות
ישנן דרכים נוספות לארגון שאינן היררכיות. שיטת ההיררכיה נתונה לביקורת רבה בעיקר בהקשר החברתי. בין האלטרנטיבות המוצעות ניתן למצוא:
מאגר (אפידמיולוגיה)
בעלי חיים
חיות מאגר מורכבות מחיות בית ומחיות בר. לדוגמה, לחיידק הגורם למחלת הכולרה, יש מאגר טבעי בשטרגליים, ובזואופלנקטון. עלקת הבילהרציה חיה בשלב מסוים בתוך חלזון מים לפני שהיא מסיימת את מחזור החיים במאכסן מהחולייתנים (כדוגמת האדם). ההשערה היא שהמאגר של נגיפים כמו נגיף האבולה, הגורם למחלת האבולה, ונגיפים נוספים הם העטלפים או חיות אחרות שנחשפו לנגיף. חיות מאגר כוללות: עטלפים, מכרסמים, בקר, חזירים, צאן, ארנבות, רקונים, כלבים ויונקים אחרים.
עטלפים
נמצא שמחלות זואונוטיות רבות מקורן בעטלפים. תאוריות שונות מציעות הסבר אפשרי לכך שעטלפים הם נשאים של כל כך הרבה נגיפים. תאוריה אחת תולה זו במגוון הרחב מאוד של מיני העטלפים ובמספר הרב של הפרטים. אפשרות אחרת מציעה שמשהו בפיזיולוגיה של העטלפים גורם לכך שהם יהיו חיות מאגר מוצלחות. ייתכן שהמזון, מבנה האוכלוסייה, היכולת לעוף, הנדידה העונתית, ותבניות התנועה היומיות, תרדמת החורף, תוחלת החיים הארוכה, והתנהגות המנוחה של העטלפים עומדים בבסיס היכולת של העטלף לשמש כחיית מאגר מוצלחת. ישנן תאוריות התולות זו במערכת החיסונית של העטלף שאינה מייצרת תגובה חריפה לנגיפים אלה, בעוד שאצל המינים הפגיעים התגובה החיסונית עצמה גורמת לתסמינים החמורים}.
הנגיף מסוג Lyssaviruses הכולל גם את נגיף הכלבת, Henipavirus, נגיף Menangle, נגיף Tioman, ונגיפי קורונה מטיפוס SARS-CoV, ואולי אף נגיף האבולה קשורים למאגרי עטלפים. עטלפי פרי בייחוד משמשים מאגר לנגיף הניפה הגורם למחלה.
חולדות
חולדות ידועות כחיות מאגר למספר מחלות זואונוטיות. חולדה נורווגית נשאית של ספירוכטות מחלת ליים. במקסיקו, חולדות ידועות כנשאיות של Trypanosoma cruzi הטפיל המחולל את מחלת צ'אגאס.
דמויי עכבר
אוגר יערוני (Peromyscus) משמש כחיית מאגר של Sin Nombre orthohantavirus הגורם לתסמונת Henatovirus ריאתית. אחד ממיניו (Peromyscus leucopus) נמנה עם חיות המאגר המרכזיות לספירוכטות מחלת ליים.
קופים
נגיף זיקה מקורו בקופים באפריקה. בברזיל נמצא נגיף הזיקה בקופים מתים. רצף הגנום של נגיף הזיקה בקופים נמצא כקרוב מאוד לרצף הגנום של הנגיפים המידבקים באדם.
סביבה
מאגרים סביבתיים כוללים מאגרים חיים או לא חיים שמאוכלסים על ידי מחות לגופם של בעלי חיים. המאגרים האלה עשויים להתקיים ביבשה (צמחים או אדמה), במים או באוויר. לדוגמה, החיידק לגיונלה, הגורם למחלת הלגיונרים (סוג של דלקת ריאות) הוא טפיל החי בתוך התאים, ויכול גם להתקיים במקורות מים, וכך גם החיידק הגורם לכולרה.
העברת מחלות
מאגר של מחלה מתפקד כנקודת העברה בין הפתוגן והמאכסן הפגיע. ההעברה נעשית ישירות ובעקיפין.
העברה ישירה
העברה ישירה עשויה להתרחש ממגע ישיר (כולל אכילה של חיית המאגר) או בהעברה טיפתית (כתוצאה משיעול או עיטוש). מגע ישיר בין שני אנשים עשוי להתרחש באמצעות מגע-עור, נשיקה ומגע מיני. בני אדם המשמשים כמאגרי מחלות יכולים להיות סימפטומטיים (עם תסמיני מחלה) או אסימפתומטיים (ללא תסמיני מחלה), נשאי מחלה שלעיתים קרובות אינם מודעים לכך.
העברה לא ישירה
העברה עקיפה עשויה להתרחש דרך האוויר, עצמים מזוהמים או באמצעות וקטורים.
העברה אווירנית שונה מהעברה טיפתית בכך שהיא יכולה להתרחש ממרחק גדול ממטר. פתוגנים שיכולים להיות מועברים דרך האוויר, נישאים באמצעות חלקיקים כגון אבק או שאריות יבשות (גרעיני טיפות שהתאדו).
עצמים מזוהמים יכולים לשמש כמעבירים פאסיביים בין המאגרים והמאכסנים הפגיעים, כאשר זוהמו על ידי חיית המאגר.
העברה באמצעות וקטורים מתרחשת לעיתים קרובות על ידי נשיכות חרקים (יתושים, זבובים, פרעושים וקרציות). יש שתי תת-קטגויות של וקטור:
צבי כץ
הרב צבי כץ (זסלב, ווהלין; אחרי ה'ש"ן, 1590 – ?), רב באירופה במאה ה-17, מחבר פירושים על השולחן ערוך.
ביוגרפיה
נולד במחצית השנייה של המאה הרביעית לאלף השישי לפי מניין השנים בלוח העברי, אחרי שנת ה'ש"ן 1590, לרב יוסף בן אליהו כץ רבה של זסלב וראש הישיבה בה, מחבר הספרים "רכב אליהו" ו"יסוד יוסף".
בשנותיו הראשונות למד, כנראה, בישיבתו של אביו. בהמשך היה תלמידו של רבי יואל סירקיש, מחבר "בית חדש" על הטור, בישיבתו בקראקא. קיבל תורה גם מפי רבי יחיאל מיכל מנמירוב, והיה ידידו של הרב יום-טוב ליפמן הלר ששימש באותה עת כראש ישיבה בלודמיר.
נישא לבתו של הרב מרדכי יוסף לויש מאוסטרוה.
עם פרוץ מרד חמלניצקי בשנת 1648, ופלישת בעלי בריתו הטטרים מחאנות קרים, ובעקבותיהם סדרת האירועים שהתקבעה בזיכרון היהודי הקולקטיבי כגזרות ת"ח–ת"ט, נמלט הרב צבי כץ לאיטליה, והשתקע בוונציה.
ספריו
בשנת ת"ו (1646) הדפיס את פירושו על שולחן ערוך אורח חיים, המחולק לשני חלקים: "עטרת צבי" ו"נחלת צבי". הספר מצוטט בפי מחברים מאוחרים יותר, כגון החיד"א בספרו ברכי יוסף, והרב יוסף תאומים בספרו פרי מגדים, אך לא זכה לפרסום רב כמו פירושים אחרים בני זמנו, המגן אברהם והטורי זהב.
על הספר יצאו עוררין, בעיקר בטענה שהחידושים שבו אינם פרי רוחו של המחבר אלא לקוחים מאביו. כעבור חמש עשרה שנה (תכ"א, 1661) הדפיס המחבר חיבור נוסף בשם "נחלת צבי" על שולחן ערוך אבן העזר, ובו טרח המחבר לְהָזֵם את השמועות. הוא צירף לספר הסכמות רבות שמאשרות את בעלותו על ספרו הקודם, ביניהן הסכמת הרב שעפטיל בנו של הרב ישעיה הלוי הורביץ, בעל של"ה, הכותב: "שאני יודע בבירור גמור שהו בעצמו חיבר את החיבור הזה". בסוף ספרו על אבן העזר מצורפת עדותו של בעל ה"תוספות יום טוב": "שאני יודע בבירור שמפעלו הוא והוא המחבר עצמו".
הספר על אורח חיים נדפס מספר פעמים, ובשנת תשס"ג יצא לאור במהדורה מפוארת (עם פירוש אחר, "עולת תמיד" ו"עולת שבת" מאת הרב שמואל בן יוסף) על ידי מכון 'זיכרון אהרון'.
הספר על אבן העזר הוא הפירוש הראשון שנדפס על חלק זה בשולחן ערוך. הוא מצטיין בבהירות סגנונו, ומצוטט בין נושאי הכלים על השולחן ערוך (באר הגולה, באר היטב, ועוד) וכן בספרות השו"ת. מכל מקום, מאז ההדפסה הראשונה הספר לא הודפס שוב ולא היה מוכר לרבים מלומדי השולחן ערוך, עד לההדרתו מחדש במהדורת "שולחן ערוך השלם" (ירושלים תשס"ח).
האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וקרטוגרפיה
האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וקרטוגרפיה (ברוסית: Моско́вский госуда́рственный университе́т геоде́зии и картогра́фии) היא האוניברסיטה היחידה ברוסיה ללימודי גאודזיה וקרטוגרפיה ואחת מהאוניברסיטאות הראשונות בעולם למקצועות אלו.
בית ספר לגאודזיה נפתח לראשונה בשנת 1779 במוסקבה. בשנת 1835 הוא קיבל זכויות של מוסד להשכלה גבוהה. בשנת 1873 המוסד עבר לבניין חדש שמשמש אותו גם כיום, לצד בניינים חדשים שנבנו לצורך הרחבתו. בשנת 1930 המוסד פוצל לשתי האוניברסיטאות הקיימות כיום בצמוד אחת אל השנייה. כיום היא בעלת שבע פקולטות. ליד האוניברסיטה פועלת סיפרייה שכוללת חצי מיליון ספרים בנושאי הלימוד. האוניברסיטה נמצאת בצמוד אל "האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לניהול קרקע" שהייתה בעבר חלק מן האוניברסיטה.
מדעני האוניברסיטה לקחו חלק פעיל בחקר הירח והכנות מפות על בסיס חומר שהתקבל מחלליות שצילמו אותה. בשנת 2004 על שמה של האוניברסיטה נקרא אסטרואיד 11785 Migaic.
רפטוזאורוס
רפטוזאורוס (שם מדעי: Rapetosaurus) הוא דינוזאור צמחוני גדול מקבוצת הטיטאנוזאוריה, ממשפחת הסלטזאוריים שחי בקרטיקון העליון כ-66–70 מיליון שנה לפני זמננו. מאובניו של דינוזאור זה התגלו במדגסקר. דינוזאור זה קרוי על שם האל המלגשי "רפטו" (Rapeto).
דינוזאור זה היה זאורופוד טיפוסי עם צוואר ארוך, זנב דק שהצליף באוויר, ראש צר ונחיריים בקדמת הגולגולת. בפיו היו מקובעים שיניים רבות דמויי עפרונות, באמצעותן תלש עלים וצמחייה. במראהו הוא הזכיר את בני משפחת הדיפלודוקיים. אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-12 טון מטרי. אך למרות גודלו הוא היה קטן בהרבה מקרוביו באותה תקופה כמו האלמוזאורוס שחי באמריקה בסוף הקרטיקון והפרליטיטאן שחי באפריקה באמצע הקרטיקון.
מאובניו התגלו ב-2001, והרפטוזאורוס היה מהטיטאנוזאורים הראשונים שנמצאו עם שלד כמעט שלם, כולל גולגולת. המאובנים נמצאו ליד העיר המלגשית מאהאז'אנגה, באתר של אבן חול.
הדינוזאור הגדול חי לצד יצורים נוספים ייחודיים למדגסקר ביניהם הטורף הקניבלי מג'ונגזאורוס, שכנראה ניזון ממנו או לפחות מנבלותיו, המסיאקזאורוס, שהיה בעל שיני מסרק הפעורות החוצה מפיו, הרהונאביס והוורונה, ומגוון יצורים שעברו ענקיות איים כמו קרפדת בילזבופו או היונק הקדום Vintana.
Impact Wrestling Homecoming
Impact Wrestling Homecoming היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Impact Wrestling. האירוע נערך ב-6 בינואר 2019, באולם האסיילום שבנאשוויל, טנסי.
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, ג'וני אימפקט ניצח את בריאן קייג' ושמר על אליפות העולם של אימפקט.
רקע
תחילה, הארגון Impact Wrestling, שנקרא אז בשם Total Wrestling Action Nonstop (TNA), הפיק אירועי שלם וצפה שבועיים אשר פעלו כמקור ההכנסה העיקרי של החברה, במקום אירועי שלם וצפה חודשיים אשר היו נהוגים באותה התקופה. אירועים אלה התקיימו ברובם בזירת הספורט של טנסי במגרש הירידים של נאשוויל, טנסי, שכונה בשם "TNA Asylum". שם האירוע הגיע כתוצאה מהשיבה למגרש הירידים בפעם הראשונה מאז שנת 2010.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact Wrestling.
ב-15 בנובמבר 2018 בתוכנית !Impact, בריאן קייג' הגן בהצלחה על אליפות ה-X דיוויז'ן של אימפקט נגד סמי קאליהן. לאחר הקרב, קייג' הודיע שהוא ישתמש בזכות שלו של "אופציה C", שלפיה הוא יוותר בהתנדבות על תואר ה-X דיוויז'ן במטרה לאתגר את אלוף העולם, ג'וני אימפקט, לקרב על אליפות העולם של אימפקט באירוע Homecoming.
דרום דוברוג'ה
דרום דוברוג'ה הוא חבל ארץ בצפון-מזרח בולגריה, המכונה על ידי הרומנים "קדרילטר" (Cadrilater).
על פי הסכם בוקרשט, שנחתם ב-10 באוגוסט 1913 וסיים את מלחמת הבלקן השנייה, הועבר חבל דרום דוברוג'ה לשלטון רומניה. השלטון הרומני הסתיים ב-1940, כשהחבל הושב לשלטון בולגרי לפי הסכם קראיובה שהוכתב לרומנים על ידי גרמניה הנאצית. על פי הסכם זה בוצעו חילופי אוכלוסין בין דרום דוברוג'ה ובין החלק הצפוני שלה, שנשאר בשלטון רומני.
הערים העיקריות בחבל הן סיליסטרה, דובריץ', בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל על גדת הדנובה).
גסטון פלנטה
רֶמון-לואי-גסטון פלנטה (בצרפתית: Raymond-Louis-Gaston Planté; 22 באפריל 1834, אורטז – 21 במאי 1889, מדון) היה פיזיקאי וממציא צרפתי. הוא המציא את סוללת עופרת-חומצה שהייתה הסוללה החשמלית הנטענת הראשונה המשווקת לשימוש מסחרי והיא בשימוש רחב בכלי רכב מונעים עד לימינו.
ביוגרפיה
גסטון פלנטה נולד בשנת 1834 באורטז במחוז הפירנאים התחתיים, כיום פירנאים-אטלנטיים שבדרום-מערב צרפת. הוא היה האמצעי מבין שלושת בניו של פייר (פדרו) פלנטה, אחד מנכבדי היישוב. בילדותו למד ציור ומוזיקה, אך גילה עניין בעיקר בספרות, במדעי הטבע ומתמטיקה. בגיל 6 (1841) עבר פלנטה עם משפחתו לפריז שם קיוו הוריו למצוא סביבת לימודים מיטבית לילדיהם. שם למד בבית ספר פרטי ואחר כך בתיכון "שארלמאן". בגיל 16 סיים את הבגרות במגמת ספרות. בגיל 19 סיים פלנטה תואר ראשון ובשנת 1855, בגיל 21 תואר שני במדעים באוניברסיטת סורבון. בימי לימודיו הרשים פלנטה את מוריו בחשיבתו ובמיומנותו במחקר ובניסויים. פלנטה דיבר שוטף אנגלית, גרמנית, איטלקית וספרדית. קרא ספרות קלאסית ביוונית ובלטינית ואהב לקרוא ספרות זרה במקור. בשנת 1854 הפרופסור אלכסנדר-אדמון בקרל, אביו של חתן הפרס נובל אנרי בקרל קרא לו לעבוד לצידו כמדריך לפיזיקה בקונרסבטואר לאמנויות ולמלאכות בפריז. ב-1860 התמנה פלנטה לפרופסור לפיזיקה באיגוד הפוליטכני לפיתוח החינוך בקרב בעם בשנת 1855 גילה פלנטה במחצבה על יד פריז מאובן ראשון של הציפור הפרהיסטורית גסטורניס (Gastornis parisiensis) ציפור ענק ללא יכולת מעוף, מקורב מאוד ל"דיאטרימה" שבצפון אמריקה.את השם גסטורניס - לכבוד גסטון פלנטה - העניקה לציפור האקדמיה הצרפתית למדעים באישור המוזיאון הבריטי.
סוללת עופרת-חומצה
פלנטה נודע בהתלהבותו לגבי הפוטנציאל הגלום בתופעות החשמליות ומחקרן. ב-28 במרץ 1858 הוא נבחר להציג בפני הקיסר נפוליאון השלישי והקיסרית בארמון טווילרי את הניסויים החשובים ביותר בתחום החשמל. פלנטה התעניין במיוחד בתחום האלקטרוכימיה.
בשנת 1859 המציא פלנטה את סוללת העופרת-חומצה, הסוללה הראשונה הניתנת לטעינה מחדש. הדגם הראשון שלה היה גליל ספירלי של שני לוחות עופרת טהורה, מופרדות על ידי בד פשתן וטבוע בתוך צנצנת זכוכית עם תמיסת חומצה גופרתית 10%. עד אז הבטרייה הטובה ביותר, בטריית דניאל, עבד יותר זמן מזו של וולטה, אבל יצרה מתח נמוך יחסית (כ-1.1 V) והייתה מוגבלת על ידי תגובה כימית בלתי הפיכה.
בשנה הבאה הוא הציג בפני האקדמיה למדעים את סוללת עופרת-חומצה בעלת תשעה תאים הדומים לדגם הקודם. בשנת 1881 קאמי אלפונס פור פיתח דגם יותר יעיל ובטוח שזכה להצלחה רבה בכלי הרכב החשמליים המוקדמים.
בתחום הגלוונופלקטיקה- הציפוי האלקטרוליטי ותהליך שחזור תבליטים החליף פלנטה את האלקטרודה מפלטינה באחת מעופרת. שיטה זו שימש בעיצוב הפסלים שקישטו את חזית הבית האופרה גרנייה בפריז. בשנת 1866 הוא חקר את הייצור האלקטרוליטי של האוזון. גם במקרה זה החליף את אלקטרודות הפלטינה בעופרת.
אחרי שנת 1873 חקר פלנטה גם את ההבדלים שבין חשמל סטטי לחשמל דינמי (למשל, מתוך סוללות) ואת תופעות המתח הגבוה. כחלק ממחקר זה המציא פלנטה בשנת 1877 מכשיר מכני שהוא כינה "מכונה ראוסטטית". הוא השתמש בו בסוללה רבת תאים, בבנק קבלים ובעזרת שורה של מתגים ומגעים. לסירוגין הוא טען את הקבלים כשהם מחוברים במקביל ואחר כך פרק אותם כשהם מחוברים בשורה. הדגם הגדול של מכונה זו כלל 80 קבלים וסדרת בטריות חומצה-עופרת עם 800 תאים (1600V). מכונה זו הייתה מסוגלת לספק מתחים עד כדי 200,000 V. בעזרת מכונה זו חקר פלנטה ניצוצות חשמליים בעלי מתח גבוה.
פלנטה כתב בכתבי עת מקצועיים כמו L'Électricien (ל'אלקטריסיין) (החשמלאי) וב מגזין להפצת המדע - La Nature ("הטבע")
חגי לובר
חגי דוד לוֹבְּר (נולד בכ"ג בשבט תשכ"ט, 11 בפברואר 1969) הוא שחקן, מחזאי, במאי תיאטרון, מורה למשחק ומנהל תיאטרון ובית הספר למשחק "אספקלריא".
קורות חייו
חגי לובר נולד וגדל בבני ברק. אביו היה פקיד סעד לסדרי דין (מפקח על עובדים סוציאליים העוסקים בדיני משפחה) ואימו הייתה מורה בבית ספר היסודי "מקור חיים" בפרדס כץ.
למד בישיבה התיכונית שעלבים. בין השנים 1986–1996 למד בישיבת מרכז הרב. במהלך לימודו בישיבה שירת בצה"ל (ויצא לקורס מ"כים) בחיל התותחנים במסגרת הסדר מרכז.
בין השנים 1992-1994 למד הוראה במכללת "מרחבים" (שלוחה ירושלמית של מכללת אורות ישראל); והוסמך לרבנות. בין השנים 1992–1996 ריכז את ההדרכה במדרשה ליהדות בעפרה, והדריך בסמינרים שהעבירה תנועת "אל עמי".
בשנת 1995 למד וסיים קורס מורי דרך לירושלים במדרשת ראשית ירושלים. בין השנים 1997–1998 היה ראש מחלקת הדרכה בבני עקיבא.
ב-1999 עסק בלימוד ומחקר במכון הלכה ברורה ובירור הלכה שעל יד ישיבת מרכז הרב.
בשנת 2000 שימש כר"מ במכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי והגיש תוכנית בערוץ 7. ב-2002 שימש כר"מ במכינה קדם צבאית "מכלול" ביישוב מעלה לבונה וכר"מ באולפנת עפרה.
נשוי לתחיה, בתו של הרב שמואל יניב, ואב לתשעה. מתגורר בבית אל. גיסו הוא הרב יאיר גזבר, ראש ישיבת ירושלים לצעירים.
באוקטובר 2022 התחיל לימודי תואר שני באוניברסיטת בר אילן. בסוף מרץ 2023 הודיע כי החליט לעזוב את הלימודים בעקבות השביתה באוניברסיטאות שבה השתתפה בר אילן על רקע הרפורמה במערכת המשפט ופיטורי השר גלנט.
תיאטרון אספקלריא
בין השנים 1998-2000 למד משחק במעלה, בין השאר אצל שולי רנד. ללימודי המשחק ב"מעלה" הלך על מנת לשפר את עמידתו בהרצאות ובהעברת השיעורים, אך מהר מאוד עזב את תחום ההוראה והתרכז במשחק. ב-1999 הקים את תיאטרון "אספקלריא", אותו הוא מנהל מאז הקמתו.
כנסיית יוחנן בהרים
כנסיית יוחנן בהרים היא כנסייה נוצרית קתולית השוכנת במעלה הגבעה בצפונה של שכונת עין כרם שבירושלים. הכנסייה מכונה "יוחנן בהרים" על מנת להבדילה מ"מנזר יוחנן במדבר" ונקראת על שמו של יוחנן המטביל, אשר על פי המסורת הנוצרית נולד במבנה שהיה ממוקם במקום בו נבנתה הכנסייה.
חגי לובר
תיאטרון אספקלריא
החל משנת 2000 שיחק בהצגות רבות בתיאטרון אספקלריא, בחלקם בתפקיד ראשי:
כנסיית יוחנן בהרים
אתר הולדתו של יוחנן המטביל
על פי המסורת הנוצרית (מסורת מאוחרת, ככל הנראה, ומתועדת החל מהמאה ה-10) האתר הוא מקום הולדתו של יוחנן המטביל. על פי המסופר בברית החדשה, בבשורה על-פי לוקאס, לא האמין זכריה, שהיה כהן בבית המקדש, לדברי המלאך כי אשתו העקרה אלישבע תלד לו בן ויקרא שמו "יוחנן". הוא נענש על ידי המלאך באילמות עד אשר יראה במו עיניו את הבן. על פי המסופר בברית החדשה, בטקס ברית המילה של הבן שנערך בביתם ב"עיר ביהודה" (שמה של עין כרם אינו מוזכר), בקשו בני המשפחה לקרוא לילד "זכריה" על שם האב, אולם האם התנגדה וכאשר פנו אל זכריה הוא כתב על לוח את שם הבן "יוחנן". באותו הרגע שב אליו כח הדיבור והוא נשא את תפילת בנדיקטוס:
על קירות חצר הכנסייה 21 לוחות חרסינה שעל כל אחד מהם כתובה תפילה זו בשפה אחרת.
חגי לובר
הצגות לילדים
כמו כן כתב את ההצגה שביימה עירית שלג "בעקבות האריה" על דמותו של הרב אריה לוין; כתב את המחזה "און דה פייס" על פייסבוק; וביים לצד ענת יונגר את המחזה "קול נ (פ)שי" המתאר התמודדות של נשים דתיות עם ההלכה.
כנסיית יוחנן בהרים
ראיות ארכאולוגיות ליישוב יהודי באתר בתקופת הבית השני
בשנת 2004 זיהתה תמר הירדני, חוקרת מטעם יד בן צבי, מקווה טהרה מימי בית המקדש השני בין יסודות הכנסייה. המקווה התגלה במהלך החפירות הארכאולוגיות שנערכו בשנות ה-40 של המאה ה-20, אולם מאחר שהחוקרים לא היו בקיאים במנהגי היהדות, לא זיהו אותו נכונה ושיערו כי מדובר בבור מים מתקופת המלך הורדוס (כך מופיע עדיין על כיתוב המתכת בחצר הכנסייה - Herodian cistern). גילוי המקווה מלמד על נוכחות יהודית בעין כרם, במקום בו שכנה הכנסייה בימי בית שני, וייתכן כי יש למצוא בכך חיזוק לטענה כי מוצאו של יוחנן בעין כרם. בנוסף, באתר הכנסייה נמצאו מתקנים חקלאיים מתקופת בית שני כגון בתי בד, גתות ובורות מים, ובין המתקנים הללו נתגלה גם מקווה טהרה המלמד כי בימי בית שני התגוררו במקום יהודים.
חגי לובר
הצגות לילדים
לובר מעביר סדנאות בנושאי שפת הגוף ותקשורת לא מילולית, וקורסים בנושאי עמידה מול קהל ורטוריקה.
סרטים בקולנוע חרדי
לובר שיחק במספר סרטי DVD של חברת ניצוצות של קדושה לציבור הדתי לאומי והחרדי: תפקידי משנה בסרטים "משפט צדק", "מי בראש" ו"אוצר המשלים", ותפקיד ראשי בסרטים "הפרטיזן המסתורי", "הקמצן שהפך לקבצן" ו"אויש ומויש".
כנסיית יוחנן בהרים
שרידים רומיים
באתר נמצאו גם פסל קטן של ונוס ושברי פסל נוסף, אולי של אדוניס. ייתכן כי הדבר מצביע על מקדש רומי שהיה במקום או לפחות על קיום פולחן פגאני.
קפלת המרטירים
קפלת המרטירים, הנמצאת מערבית לכנסייה, התגלתה ב-1885, בעת ההכנות להרחבת הכניסה לכנסייה. הקפלה מיוחסת למאה החמישית, ושמה נובע מכתובת ביוונית המופיעה בפסיפס הרצפה "שלום לכם עדי (מרטירים) האל". לא ברור לאלו מרטירים הכוונה - האם לנפגעי השומרונים במאה השישית, או מרטירים באופן כללי. הכתובת מופיעה במרכז הפסיפס הססגוני הכולל עיטורים צמחיים, חוגלות, טווסים וצלבים. דבר זה מסייע בתיארוך הקפלה, שכן בקודקס של תיאודוסיוס משנת 427 נאסר לצייר את סימן הצלב על הרצפות. אורכה של הקפלה הוא 17 מטרים ורוחבה 12.5 מטרים, והיא הייתה בעלת שלושה אגפים.
היסטוריה של המבנה
על חורבותיה של הכנסייה הביזנטית נבנתה בתקופה הצלבנית הכנסייה הנוכחית. בלדווין השני, מלך ירושלים, ציווה למסור את עין-כרם למסדר ההוספיטלרים (מסדר יוחנן הקדוש) ולאחר מכן לטמפלרים. הצלבנים הקימו על גבי שרידי הכנסייה הביזנטית כנסייה חדשה והכנסייה הנוכחית, למרות השיפוצים שעברה, היא ביסודה כנסייה צלבנית. לאחר גירוש הצלבנים, ננטשה עין-כרם לחלוטין עד למאה ה-14. אז החלו נזירים פרנציסקנים להגיע לעין-כרם אחת לשבוע ממנזרם בהר ציון כדי לקיים בה את טקסיהם הדתיים. במאה ה-15 ניקו הנזירים את הכנסייה הצלבנית העתיקה על-שם יוחנן מגללי חמורים וסוסים של מוסלמים שהשתמשו בה כאורווה.
ב-1480 קיבלו הפרנציסקנים לראשונה אישור מטעם הסולטאן הממלוכי לשפץ את הכנסיות. הם השקיען עמל רב וכסף בשיפוץ שנערך ב-1485, אך הסולטאן לא אישר להם להתגורר שם. ב-16 באפריל 1621 האח תומאסו אוביצ'יני דה נובארה (Tomasso Obicini da Novara), הקוסטוס של ארץ הקודש, הצליח לרכוש את כנסיית יוחנן בהרים. הפרנציסקנים שפצו מחדש את הקירות והדלתות וניקו את המקום כדי להכשירו לפולחן, אולם הם הצליחו להחזיק בכנסייה רק חודש אחד, ולאחריו גורשו מהמקום, והכנסייה שבה לשמש כאורווה מ-1624.
בשנת 1674 קיבלו הנזירים היתר חדש מהשלטונות העות'מאניים לשקם את הריסות הכנסייה. הכנסייה שופצה מספר רב של פעמים ועברה גלגולים רבים, עד שיקומה ושיפוצה הסופיים בשלהי המאה ה-19, בין השנים 1857–1900. שיקום זה נעשה במימון בית המלוכה הספרדי, ובמהלכו הודבקו על הקירות העבים אריחי הקרמיקה התכולים שנועדו להגן עליהם מפני לחות ועובש. ב-1895 הושלם מגדל הפעמונים. לארבעת הפעמונים היו שמות: פעמון הביקור, יוחנן המטביל, אלישבע וזכריה. ב-1876 שוקם המזבח המרכזי והמזבחות הצדדיים שוקמו ב-1891. ב-1885 הוצב צלב על כיפת הכנסייה, וב-1900 שוקמה הרצפה, וחלקים מן הריצוף הצלבני שולבו בריצוף החדש בדוגמה נאה (opus sectile).
הכנסייה כיום
הכנסייה בנויה במתכונת צלבנית קלאסית, הכוללת בזיליקה שבה שתי סיטראות ושלוש אפסידות הפונות מזרחה. באפסיס השמאלי (הצפוני) של הכנסייה נמצאת מערה, אשר על פי האמונה הנוצרית בה נולד יוחנן המטביל. הכנסייה מחולקת לשלושה אגפים על ידי שישה עמודים רבועיים ומסיביים.
במרכז האגף המרכזי ניתן לראות על הרצפה שרידים עיטוריים מהתקופה הצלבנית בצורת מעוין. שרידים עיטוריים נוספים מהתקופה הצלבנית ניתן לראות גם על הרצפה שמתחת לכיפה. סמוך לכניסה ישנו תא וידוי מסוגנן, מגולף כולו בעץ, ולקירות הכנסייה צמודים מזבחות שונים. מימין למעלה נמצא העוגב שיוצר בזלצבורג שבאוסטריה במאה ה-19. הרצפה מרוצפת בשיבוץ גאומטרי של לוחות אבן צבעוניים, מעשה אומן. הכיפה המרכזית מקושטת בחלונות ויטראז מעשה אומן.
בכנסייה אוסף נאה של ציורים. מימין תמונתו של אנטוניוס הקדוש שצייר תומאס גרסיה (Thomas Garcia), אחד מתלמידיו של ברתולמה אסטבן מורייו (Bartolomé Esteban Murillo) ב-1696. לידו נראית לידת יוחנן המטביל, ומעל לדלת חדר תשמישי הקדושה (דיאקוניקון-diaconicon) עריפת ראשו, תמונה המיוחסת לפרנסיסקו ריבאלטה (Francisco Ribalta) תלמידו של חוספה דה ריברה (Jusepe de Ribera). מעל לקשת של קפלת אלישבע, בראשית גרם המדרגות המוביל אל המערה, נראים שני ציורים מהמאה ה-17 - הבשורה למרים וחלום יוסף שצוירו על ידי אותו האומן. בקירות הצדדיים של האפסיס עוד תמונה של יוחנן המטביל המיוחסת לריברה, וכן תמונה של חזון זכריה. בהמשך, בקיר השמאלי של הכנסייה, נראים יוחנן במדבר, הבריחה למצרים ומציאת הצלב האמיתי על ידי פלוויה יוליה הלנה המחזיקה בידה הימנית מסמר.
על המזבח המרכזי פסל של הריון הבתולין שצויר בברצלונה ב-1870. משני צדי המזבח שני פסלים. הימני של פרנציסקוס הקדוש, מייסד המסדר הפרנציסקני, והאחר של קלרה מאסיזי, מייסדת המסדר הפרנציסקני הנשי. שני הפסלים משנת 1879 נתרמו על ידי איטליה.
מערת הלידה נמצאת משמאל למזבח המרכזי, והיא החלק החשוב והקדוש ביותר בכנסייה. מעבר לקשת הקטנה, מעל למדרגות המובילות למערה, נמצאת תמונה מאת בוסרוויל (Boucerville), המתארת את טבילתו של ישו על ידי יוחנן המטביל. בוסרוויל גדל בכפר קטן ליד מונטריאול ובציור מתואר נוף הולדתו, כולל שני בונים המטפסים על מסגרת הציור. קימרון המערה עשוי מסלע האם, וקירותיה מכוסים בלוחות שיש. ברצפה קבוע לוח פסיפס מהתקופה הצלבנית. באפסיס הקטן מזבח מהמאה ה-19 ומעליו תיאור של צליבת ישו עשוי עץ ואם הפנינה. מעל למזבח תמונה מהמאה ה-19 של הענקת שמו של יוחנן. במדליוני השיש מתחת המזבח תבליטים המתארים את הטבלת ישו, לידתו של יוחנן המטביל, הביקור, עריפת ראשו של יוחנן ואת יוחנן המטיף במדבר. המדליונים הותקנו בשנת 1698. בעת ששופץ האפסיס והמזבח הורחב, הועברו שנים מהמדליונים לצדי האפסיס ונקבעו בגובה שולחן המזבח. המדליונים הם ככל הנראה מעשי ידיו של נזיר פרנציסקני שכונה "האומן הדגול" ואשר חי במאה ה-17. מתחת למזבח מסומן אתר לידתו של יוחנן על ידי לוח שיש.
המנזר
במאה ה-17 התגוררו הנזירים במבנה קטן ובו שלושה תאים ומחסן. עם הזמן הם הצליחו לרכוש אדמה ובתים סמוכים, והחלו להרחיב את מבנה המגורים תוך הוספת אולם שינה וחדר אוכל. בשנת 1691 הוקף המנזר בחומה שחלקה הצפוני קיים עד היום, ומספר שנים לאחר מכן החלה בניית המנזר החדש שכלל בתוכו את המבנה הישן. למנזר נבנו שלושה אגפים הסובבים את הכנסייה מצפון, מדרום וממזרח. מערך החדרים של המנזר נשמר מאז ועד היום - מחסנים בקומת הקרקע, תאי נזירים באגפים הדרומי והמזרחי ומזווה, מטבח וחדר האוכל באגף הצפוני. במאה ה-19 נבנו עוד חלקים מהחומה, נוספה קומה שנייה לאגף המזרחי והמנזר עבר שיפוץ. האגף הדרומי הורחב לכיוון מזרח ונוסף לו בניין בן שתי קומות בסוף המאה התשע עשרה. בשנים שלאחר מכן רכשו הפרנציסקנים אדמה נוספת ומספר בתים. בשנת 1932 שופצה החצר על מנת להפוך את הכניסה לכנסייה לקלה יותר.
האכסניה
בתחילה ייעדו הפרנציסקנים כמה מחדרי המנזר לשיכון הצליינים, אך לאחר מכן שימש לכך אגף שלם, עד שנבנתה אכסניה קטנה ב-1850 דרומית למנזר. האכסניה הניצבת כיום נבנתה בין השנים 1875-1876, ונקראת, כמו אכסניות פרנציסקניות אחרות, "קאזה נובה" (בית חדש). היא אף דומה במתכונתה לאכסניות אלה. במשך מספר שנים שיכן מבנה האכסניה בקומת הקרקע גם את הסמינר הפרנציסקני לכמרים, עד שזה עבר לאמאוס אל-קובייבה בשנת 1887. בשנת 1970 הוסבה האכסניה לשמש כמעונות עבור סטודנטים הלומדים באוניברסיטה העברית.
בניטו סקינר
בניטו סקינר (באנגלית: Benito Skinner; נולד ב-3 בנובמבר 1993) הוא קומיקאי ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
סקינר נולד וגדל בבויסי, איידהו. הוא למד בתיכון בישופ קלי. בזמן לימודיו בתיכון, סקינר הקים את העמותה "OATHS", ארגון "Assisting theless Student", והוכרה ביום הפילנתרופיה הלאומי 2011 באיידהו. בתיכון שיחק בקבוצת הפוטבול כרסיבר.
הוא סיפר כי רובין ויליאמס בתפקידו כגברת דאוטפייר, ובובספוג מכנסמרובע היוו השראה למשחקו ותפקידיו. בזמן שהוא היה מבצע עיבודים לשירים של בריטני ספירס ודסטיניז צ'יילד מול משפחתו, הוא דן בהדחקה של הנטיות המיניות שלו עקב בריונות והערות הומופוביות.
הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'טאון בבוושינגטון הבירה, שם למד משחק, אנגלית ולימודי קולנוע ומדיה. בקולג', סקינר החל להתנסות בביצועים בצורה של סינכרון שפתיים מוקלט וסרטונים אחרים. הוא יצר את חשבון האינסטגרם @BennyDrama7 בתיכון – כשהספרה 7 בשם המשתמש שלו מתייחסת למספר חולצת הכדורגל שלו - אבל החל לפרסם סרטונים קומיים רק בזמן לימודיו בקולג'.
בהיותו בג'ורג'טאון, סקינר היה גם שותף ליצירה ומגיש "BEAT$", תוכנית רדיו שבועית בקמפוס.
קריירה
לאחר סיום לימודיו, סקינר עבד כעורך וידאו תוך כדי שהוא ממשיך ליצור תוכן מקוון. בשנת 2016, החל ליצור סרטונים קומים באינסטגרם, טיקטוק ויוטיוב. הוא ידוע בחיקויים שהוא עושה לשון מנדס, לנה דל ריי קורטני קרדשיאן, כמו גם בזכות דמויות מקוריות כמו ג'ני הספרית. הוא תיאר את עבודתו כמושרשת במלואה בתרבות הפופ.
בשנת 2018, הוא ביצע את מופע הבכורה שלו "Overcompensating" ב"קרולינס" בברודוויי בפסטיבל הקומדיה בניו יורק. הוא הנחה את הפודקאסט של תרבות הפופ "Obsessed" עם מרי בת' בארון בספוטיפיי במשך עונה אחת ו-50 פרקים.
בשנת 2023, בהיותו בן 29, הופיע ברשימת פורבס 30Under30.
חיים אישיים
סקינר הוא הומוסקסואל, ויצא מהארון בשנתו האחרונה בקולג'. הוא גר עם בן זוגו, הבמאי טרנס אוקונור, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
דניה (חיפה)
דניה, או הוד הכרמל, היא שכונה בדרום חיפה, בחלקה ההררי, שהוקמה החל משנות ה-60 של המאה ה-20.
לדניה שכונות-בנות, שקמו מסביבה במהלך השנים, ויחד עימן היא מהווה את רובע המגורים המבוסס ביותר של מטרופולין חיפה. שכונות היוקרה נבנו על שטחי טרשים ויער באזור הפריפריאלי המרוחק של העיר, בסגנונות בנייה מגוונים, שבהם דגש על צמודי-קרקע על מגרשים גדולים מהמקובל, ואוכלוסייתן כוללת את הדמויות המשפיעות ביותר בכלכלה העירונית.
היסטוריה
האזור המזרחי של דניה, לרבות קריית אוניברסיטת חיפה של ימינו, נכלל לפנים בשטח מצוקי מיוער שנודע בשם ח'רייבה - והגיע עד ליאג'ור שלמרגלות הכרמל. על שטח זה הוחלה בשנות ה-30 תוכנית פיתוח ובינוי נרחבת שיזמו מוסדות היישוב, שגולת הכותרת שלה הייתה נקודת התיישבות שתיקרא בשם "פסגת הכרמל". רחוק מחיפה, בעומק הכרמל הפראי, תכננה חברת הכשרת היישוב מאמץ חלוצי שיבטיח את התרחבות חיפה העברית – שאת קצה הבנוי סימנה אז השכונה הצעירה אחוזה – עוד דרומה. קרקעות קבוצת "המנחיל" נקנו עוד באמצע העשור הקודם, והדרך הראשית שחיברה את חיפה עם עספיא, לימים שדרות אבא חושי, קיבלה משקל רב במיוחד כחלק מאוטופיה של דרך בין-אזורית שתשרת את כל שכונות הרכס, עם חיבור ליערות הכרמל. רוחבו של הכביש, כפי שנקבע בידי השלטונות, היה 20 מטר, והחזון כלל יצירת שכונות מקבילות משני עבריו. ב-1941, עם התחזקותם של זרמים "ירוקים" בשיח ההתיישבותי והעירוני, הורחבה הדרך ל-30 מטר, וזאת כדי לצמצם את הבינוי שלאורך הכביש וכך להימנע מפגיעה בנוף לעבר הים התיכון. ל"חורשת הארבעים" היה יעוד להישאר גן ציבורי מחוץ לשטח הבנוי האורבני, ולמעשה השטח כולו, מ"המנחיל" ודרומה, הוגדר על ידי הממשלה כשמורת יער, והעירייה תחת שבתי לוי אף היא התנגדה לפיתוח מסיבות אקולוגיות.
בחלוף שני עשורים החלה בנייתה של שכונת דניה - אם כי לא באתר המקורי של "פסגת הכרמל"; וכעבור עשור נוסף, ביולי 1971, אושררה הכרזת מרבית השטחים הפתוחים שנותרו כפארק הכרמל, תוך גניזת חלק מחזונות הבינוי.
עד 1969, שנת מותו של ראש העיר אבא חושי, נקרא הכביש הראשי "דרך דליה", ובשנה זו הוסבה הדרך על שמו.
השכונות הוד הכרמל, רמת גולדה, רמת אלמוגי וסביוני דניה כמו גם קמפוס האוניברסיטה, מהווים כיום חלק מרובע סטטיסטי בשם "רמות הכרמל". אשכול זה קרוי גם "ציר אבא חושי", והוא גובל באחוזה מצפון, בטירת כרמל ממערב, מדרום בפארק הכרמל וממזרח בנשר ובנווה שאנן. ב-2008 גרו בדניה-רבתי 11,090 תושבים, כששטח ממוצע של יחידת דיור ברובע עומד על 154 מ"ר. שני שלישים בקירוב ממשקי הבית מחזיקים בשתי מכוניות או יותר. הילדים לומדים ברובם בבית הספר היסודי "איינשטיין" שבגבול עם אחוזה, ובתיכון אליאנס שב"עמק השמש". כמו כן משרת את הרובע סניף בית הספר התיכון הריאלי שבקמפוס בית בירם באחוזה. מתנ"ס "רמות" שמשותף לדניה ולשכונות דרום נווה שאנן משרת את הרובע.
בשנות ה-70 התגלתה תחת מדרכה בדניה מערת נטיפים קטנה, עשירה בזקיפים ובנטיפים בני אלפי שנים.
ב-1993 גילתה רשות העתיקות מערת קבורה מסועפת בעת עבודות להרחבת כביש. במערה, שנחצבה בגיר בעידן הסנון, נמצאו 11 דמויות קבורות בשישה כוכים.
דליקות שפרצו ביער הסמוך היוו איום מתמשך על החיים בשכונה, כך בשרפה ב-1989, בשרפה ב-1998 – אז נפגעו 40 בתים, ובשרפה ב-2010.
דניה א'
התוכנית לשכונה הראשונה אושרה ב-1961, והיא כללה 600 וילות על שטח של 900 דונם, ממערב לכביש חיפה-עספיא. כשנבנתה, החל משנה זו, היא הייתה מנותקת משאר חלקי חיפה. חברת הבנייה הראשונה שבנתה בה הייתה דניה סיבוס, והשם "דניה" הוענק לרחוב הראשון, ודבק בשכונה. העירייה, אמנם, העדיפה לקרוא למקום "הוד הכרמל", אך שם זה לא אומץ על ידי התושבים. בהמשך יוחס שם הרחוב לדנמרק, והרחובות הבאים שנסללו קיבלו גם הם שמות של מדינות ידידותיות. בשלב מסוים הוצע לקציני חיל הים להתיישב בשכונה. הם סירבו בשל הריחוק מלב העיר. בחלוקה המוניציפלית של שנות ה-70 עדיין סומנו רחובותיה הדלילים של השכונה כחלק מ"אחוזה", ורק בהמשך הפכה לתת-רובע נפרד.
ב-2008, לאחר סדרה של פריצות לבתים שאירעה לאורך השנה החולפת, התאגדו התושבים והציבו מחסומים מאוישים לא-חוקיים בפתח הרחובות דניה ושוודיה, ובכך הביאו לצמצום של מעל 90% בהיקף עבירות הרכוש בשכונה. הגבלת הגישה לשכונה עוררה מחאה ציבורית.
בדניה א' מרכז מסחרי, מרכז קהילתי פעיל, שבט של תנועת הצופים העבריים שבט לטם וקופת חולים. תושביה מבוגרים יחסית לממוצע ברובע, והיא נמצאת בראש המדרג הארצי של שכונות היוקרה. נחלים העוברים בה הם נחל עובדיה - שמפריד בינה לבין רמת גולדה שמצפון, ונחל נדר, מדרום. השכונה היא גם שכונת המגורים הגבוהה ביותר בחיפה, והאזור הוא נקודת התחלה לטיולים בפארק הכרמל הסמוך.
דניה ב'
ב-1971 אושרה בנייה בהמשך לדניה על שלוחה שפורצת מערבה במורדות האוכף. חלק מהאדמות נמנות עם אדמותיו של הכפר א-טירה שנחרב במלחמת העצמאות. הבנייה נמשכה עד שנות ה-90, וכיום הרחובות הקיצוניים נושקים לטירת כרמל. בשכונה מועדון ספורט עם בריכת שחייה ומגרשי טניס וכן מרכז מסחרי שכונתי. המגורים הם בעיקר בדופלקסים, קוטג'ים ווילות, הרחוב הראשי הוא אברהם שלונסקי. השכונה טובלת בוואדיות ירוקים כמעט מכל עבריה.
רבים מתושבי דניה ב' הם עובדי היי-טק, משפחות עם ילדים, וממוצע הגיל נמוך משמעותית ביחס לדניה הוותיקה. מחירי הנכסים בשכונה גם הם נמוכים בהשוואה לדניה א'.
רמת גולדה
רמת גולדה ורמת אלמוגי הן צמד שכונות קטנות לאורך שדרות אבא חושי; משני עברי השדרה, בעלות מאפיינים כמעט זהים. רמת גולדה, המערבית, יושבת על אדמות "המנחיל" ו"מנורה" שנרכשו מדרום לאחוזה בשנות ה-20. תוכנית המתאר לשכונה הוכנה רק ב-1981, והיא נבנתה במהלך אותו עשור, לצד הכביש הראשי, כשבתחילת שנות ה-90 אוכלסו הבתים הראשונים. השכונה קרויה על שם ראש הממשלה גולדה מאיר, ונחשבת יוקרתית יותר משכנתה ממזרח, רמת אלמוגי, בשל כיוון הנוף הפתוח והבלתי-מופרע לים. אוכלוסייתה מונה כ-2,300 תושבים ממעמד גבוה ובינוני-גבוה, האדריכלות בה היא פרטית, נמוכה ברובה ומאופיינת בקובייתיות פונקציונליסטית עם שימוש רב במוטיבים קלאסיים. שטח השכונה כ-120 דונם, ממערב לה גאיות ושדות פתוחים, שחלקם מיועדים לבנייה עתידית.
רמת אלמוגי
השכונה נוסדה בשם הלא-רשמי (והמטעה) "אחוזה הצפונית", על אדמות "מנורה", בעברן המזרחי של שדרות אבא חושי. היא גובלת במזרח ברמת אלון וברמות רמז, בדרום בסביוני דניה, בצפון באחוזה ובמערב ברמת גולדה, וצופה אל מפרץ חיפה. בנייתה החלה ב-1994 ונבנו בה מבנים של 3–4 קומות, שתי דירות בקומה. בראשית המאה ה-21 נמשכה הבנייה, ובשנת 2002 נבנו רבי-קומות ב"עמק השמש" שלאורך דרך בירם. השכונה נקראה על שם ראש העיר יוסף אלמוגי, ובדומה לרמת גולדה היא מאוכלסת במשפחות צעירות רבות. בשכונה כ-600 משפחות, ממעמד בינוני-גבוה.
בעמק השמש נמצא תיכון אליאנס על שם רוטשילד, שעבר משכונת הדר בסוף שנות ה-70.
בנייתן של צמד השכונות גולדה-אלמוגי לאורך סוף המאה ה-20 השלימה את ניצול השטחים הפתוחים לאורך "הציר" בין דניה והכרמל הצפוני. בנופן האדריכלי, כמו גם החברתי, הן מהוות חוליה המשכית בין רמת בגין לדניה א', ומקיימות חיבור אורבני בין תתי-הרבעים השונים.
על השכונה משקיף "מצפור זייד" על שם שאול זייד שנמצא בשדרות אבא חושי, סמוך לבית מס' 50, זוהי מרפסת התצפית בולטת וממנה יורדות מדרגות לגן ציבורי עם ספסלים למנוחה ומתקני שעשועים.
בשנת 2017 הוקם מרכז מסחרי קטן ברחוב איינשטיין.
סביוני דניה
בסביוני דניה חיו ב-2008, 2,110 תושבים. בשנת 2017, הוקם בשכונה מרכז מסחרי קטן.
חלק מהמבנים שנבנו בשכונה הועברו, בעקבות פסיקת בג"ץ משנת 2007, לשטח השיפוט של נשר.
פרס ראש הממשלה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לניהול קרקע
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1779 במוסקבה ביחד עם "האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וקרטוגרפיה" הצמודה אליה כיום לכדי מוסד אקדמי אחד עד לפיצולה לכדי שתי אוניברסיטאות נפרדות.
לאחר תקופת ברית המועצות בשנת 1930 הוחלט לפצל את האוניברסיטה לשני מוסדות סמוכים.
בשנת 1942 נפתחה גם מחלקה צבאית להכשרתם של אנשי צבא העוסקים בתחום בדומה אל מוסדות אקדמיים אחרים בתקופה הקומוניסטית.
ג'יהולוזאורוס
ג'יהולוזאורוס (שם מדעי: Jeholosaurus) הוא סוג דינוזאור צמחוני שחי בתור הקרטיקון לפני 126 מיליון שנה.
מאובני הדינוזאור התגלו בשנת 2000, במחוז ליאונינג שבסין. גילה אותם הפלאונטולוג הסיני שו שינג וקרא להם על שם המחוז ההיסטורי "ג'יהול". ממצאי החפירות העלו מספר שלדים חסרים וגולגולת שבורה שכוסו באפר וולקני ונמצא שלד דומה באותו אזור, במצב יותר טוב. שני הממצאים היו של פרטים צעירים.
יצור זה היה קרוב משפחה של ההיפסילופודון. לא ברור מה היה גודלו של הבוגר משלדי הצעירים החלקיים. אורך הצעירים הגיע ל-70 ס"מ עם זנב באורך 35 ס"מ ולסת באורך 6.3 ס"מ. יצור זה נע על שתיים והסתובב בקבוצות קטנות ביער, מחפש מזון צמחי. שיניו החזקות עזרו לו לתלוש את העלים וללעוס אותם. מבנה השיניים מרמז שאולי יצור זה גיוון גם באכילת בשר של יצורים קטנים יותר.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם נראה פרט אחד שנטרף על ידי להקה של סינאורניתוזאורוס.
Train of Thought
Train of Thought הוא אלבום האולפן השביעי של להקת דרים ת'יאטר שיצא לאור בשנת 2003.
בן חוזר הביתה
בן חוזר הביתה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2010 בבימויו של אלעד זכאי.
הסרט נתמך על ידי קרן מקור והרשות השנייה ושודר במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
הסרט השתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ובהם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, תל אביב וכן בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
אהרן הימן
הרב אהרן הימן (הימאן; בכתיב לועזי: Hyman; כ"ח בסיון ה'תרכ"ג, 15 ביוני 1863 – כ"ג בשבט ה'תרצ"ז, 3 בפברואר 1937) היה רב, חוקר דברי ימי חז"ל ומאמריהם ומחבר ספרים.
קורות חיים
הימן נולד בעיירה סלוצק שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) למרדכי ולפייגיל דבורה. בגיל 14 למד בישיבת רבי זלמן ר' עקיבא'לעס בבוברויסק ולאחר פטירת אביו (1880) בישיבת וולוז'ין. בגיל 21 שנים, בשנת ה'תרמ"ד (1883/1884), הוסמך לרבנות על ידי גדולי רבני ליטא. רבו, הנצי"ב, שראה בו את אחד המצטיינים שבתלמידיו, שידך לו לאישה את רחל בתו של הרב ראובן לפידות. לאחר נישואיו למד אצל רבי חיים צבי ברוידא, לימים רבה של זאגר ישן.
בשנת ה'תרמ"ה (1884) נסע הימן ללונדון, ושם התקבל על ידי הקהילה וראשיה וכיהן כרב ומו"צ במשך כ-45 שנה. היה מן המייסדים של ישיבת עץ חיים בלונדון, אחת הישיבות הגדולות באנגליה. כן ייסד בלונדון את אגודת הת"ת ואת אגודת השוחטים.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל, והתגורר בתל אביב. נפטר ב-3 בפברואר 1937.
בנו היה הרופא והחוקר, פרופ' דב היימן. נינו הוא שופט בית משפט השלום בתל אביב יפו, גיא הימן.
בנו הנוסף היה הפוליטיקאי היהודי-קנדי מרקוס היימן.
משולש האלמוגים
משולש האלמוגים הוא כינוי לאזור שוניות אלמוגים בעל שטח דמוי משולש, הממוקם בשוליהם המערביים של מימי האוקיינוס השקט, סביב חלק מאיי דרום-מזרח אסיה. שטח האזור הימי הוא כ-6 מיליון קילומטר רבוע, והוא מצוי בין המדינות הנכללות בתחום זה, שהן אינדונזיה, מלזיה, פפואה ניו גיני, הפיליפינים, איי שלמה ומזרח טימור. האזור כולל שני אזורים ביוגאוגרפיים: האזור האינדונזי-פיליפיני, והאזור הדרום-מערב פסיפי. במשולש האלמוגים חיים כ-500 מיני אלמוגים (76% מהמינים הקיימים בעולם) וכ-3000 מיני דגים.
האזור מוכר כמרכז עולמי של מגוון ביולוגי ימי, ובעל עדיפות עליונה בשימור הטבע בו. האזור מכונה גם "האמזוניה של הימים", מכיוון שהוא מכסה 5.7 מיליון קילומטרים רבועים של מי אוקיינוס, ומשאבי הטבע בו מאפשרים פרנסה וכלכלה ליותר מ-120 מיליון בני אדם.
לאורך השנים נפגעים האלמוגים ובעלי החיים באזור המשולש, בין השאר בעקבות שינוי האקלים בעולם, המוביל להלבנת אלמוגים, וכן בשל חוסר פיקוח על ניצול משאבי הטבע בידי האדם (בנייה ופיתוח בחופים, דיג מוגבר ועוד). מדינות וארגונים בינלאומיים רבים, כגון הקרן העולמית לשימור חיות הבר, משקיעים מאמצים רבים בשימור הטבע באזור זה, ובסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התאגדו שש המדינות הממוקמות באזור לפרויקט אזורי מקיף בתחום זה שיתנהל לאורך העשור הקרוב.
אבי רואה
אבי רואה (נולד ב-14 בינואר 1954) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כראש המועצה המקומית שער השומרון. בעבר כיהן כראש המועצה האזורית מטה בנימין בשנים 2007–2018, יו"ר מועצת יש"ע בין 2013–2017 וכעוזר שר הביטחון להתיישבות בין השנים 2019–2021. נמנה עם מייסדי היישוב כוכב יעקב.
תולדות חייו
רואה נולד בשנת 1954 בתוניס. הוא עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1956. המשפחה התגוררה בעכו. הוא למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון בקריית שמואל, חיפה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד 890 של הצנחנים וסיים את שירותו בתפקיד פיקודי (סמ"פ). במילואים שירת כמפקד חבל בנימין בדרגת רב-סרן.
לאחר השירות הצבאי יצא ללימודים גבוהים בטכניון וסיים כמהנדס אווירונאוטיקה. עבד שתים-עשרה שנה בתעשייה האווירית במחלקה לאווירודינמיקה ולפיתוח כלי טיס, ולקח חלק בפיתוח כלי טיס, ביניהם נטל חלק בפרויקט הלביא. בשנת 1982 התחבר לקבוצה של יוצאי עכו שבקשו להצטרף לקרני שומרון ולהתנחלות אחרת, אך נדחו על ידי ועדת הקבלה.
בשנת 1984 היה בין מקימי ההתנחלות כוכב יעקב ובמשך שנים שימש כיו"ר מזכירות היישוב וכנציג היישוב במליאה של מועצה אזורית מטה בנימין. בשנת 1994 הצטרף רואה לצוות העובדים של תנועת ההתיישבות "אמנה" - תנועת ההתיישבות של גוש אמונים - בהנהגתו של זאב חבר (זמביש). במשך שמונה שנים שימש כרכז יישובי בנימין ב"אמנה' והיה אחראי להקמתם, פיתוחם וקידומם של היישובים בתחום מועצת בנימין. בשנים האחרונות כיהן גם כראש מנהלת היישוב תל ציון כוכב יעקב. בשנת 2002 מונה על ידי פנחס ולרשטיין, ראש מועצת מטה בנימין דאז, לשמש כסגנו לענייני יישובים.
ב-2007 נבחר לראשות המועצה האזורית מטה בנימין. פעל לחיבור חבל בנימין לירושלים, על ידי פתיחת צירים חדשים וטיפול בפקקים במחסום חיזמה. כן עסק רבות בקידום ההתיישבות הצעירה. בראיון שנתן בנובמבר 2007 לעלון מעייני הישועה טען רואה כי הוא "לא מקבל כל ניסיון לפרק מאחזים. זכותנו על הארץ ידועה. הגענו לארץ ישראל כדי ליישב ולפתח אותה. אם צריך להזיז מישהו זה את הערבים ולא אותנו. במקרים מסוימים לפצות אותם... בכל משא ומתן עם המדינה, עמדת הפתיחה שלנו היא שצריך להכשיר את כל המאחזים. כל מאחז נמצא על מקומו מסיבה מהותית".
בשנת 2008 חתם שלא כדין על היתר לבניית מתקן טיהור שפכים עבור ההתנחלות עפרה. המתקן נבנה על אדמה פרטית של תושבים מהכפר עין יברוד. ב-2016 הגיעה הפרקליטות להסדר מותנה עם רואה ועם קודמו בתפקיד, פנחס ולרשטיין. על פי ההסדר הודו השניים בעבירה של מתן היתר שלא כדין, לא נשפטו, ושילמו קנס בגובה 2500 ש"ח כל אחד.
בסוף מאי 2022 מונה על ידי שרת הפנים איילת שקד לעמוד ארבע שנים בראש המועצה שער השומרון, אשר הורכבה לראשונה מהיישובים שערי תקווה ועץ אפרים, על מנת להקימה ולבסס את מעמדה.
חיים אישיים
רואה אב לשישה מנישואיו הראשונים לאידית. לאחר מות רעייתו בתאונת דרכים נישא בשנת 2005 להדסה, אלמנתו של אל"ם דרור וינברג, ולשניים בן משותף - יהודה. משפחתם המאוחדת מונה 13 ילדים.
קרליה (חבל היסטורי)
קָרֶלְיָה (קרלית, פינית ואסטונית: Karjala; רוסית: Карелия) היא חבל ארץ היסטורי בצפון אירופה, המחולק כיום בין פינלנד לבין רוסיה, רובו בריבונות רוסיה. החלק הרוסי של קרליה שוכן ברפובליקת קרליה, במחוז לנינגרד (המצר הקרלי) ובסנקט פטרבורג (רובו ברובע הנופש).
אזור קרליה היה אזור מריבה במשך שנים רבות בין מדינות האזור. במהלך המאה ה-14 נערכו באזור מלחמות בין שוודיה לבין רפובליקת נובגורוד שהסתיימו בהסכם שלום בשנת 1329. בהתאם להסכם זה החלק המערבי עם מרכזו בעיר ויבורג עבר לשליטת שוודיה. לאחר סיום מלחמת הצפון הגדולה הועברו חלקים נוספים של האזור לשליטת האימפריה הרוסית. במאה ה-19, כאשר הדוכסות הגדולה של פינלנד הייתה חלק מהאימפריה הרוסית נכללו חלקים של קרליה בשטחה. עם קבלת עצמאותה של פינלנד נקבע הגבול בהתאם להסכם משנת 1920.
ב-30 בנובמבר 1939, שלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התקיפה ברית המועצות את פינלנד וכבשה את חבל קרליה ב"מלחמת החורף" שהסתיימה ב-13 במרץ 1940 בהסכם השלום של מוסקבה. כיבוש זה גונה על ידי חבר הלאומים ולאחר כשנה, במלחמת ההמשך, נכבש החבל בחזרה על ידי פינלנד. בסוף מלחמת העולם השנייה נכבשה קרליה שוב על ידי ברית המועצות ובחוזה פריז (1947) אושרו תנאי הסכם הכניעה של פינלנד ושביתת הנשק בינה לברית המועצות, שהוסכמו ב-19 בספטמבר 1944. לפי הסכם זה ויתרה פינלנד על חלקים ניכרים משטחה, כולל רובו של חבל קרליה.
לאורך ההיסטוריה הפינית, ניכרה השאיפה לשוב ולשלוט בו. המשוררת הפינית אווה קילפי, ילידת המחוז, עסקה בכתיבתה בין היתר בגעגועיה לנוף ילדותה. גם המלחין הפיני, ז'אן סיבליוס, הלחין מספר יצירות אותן הקדיש למחוז, המוכרת שבהן היא "הסוויטה לקרליה" שנכתבה בשנת 1893, עת הייתה פינלנד תחת כיבוש רוסיה חלקי.
החטיפה בהרי שכם (1943)
החטיפה בהרי שכם התרחשה ב-6 ביוני 1943. חמישה צעירים יהודים, שערכו סיור רגלי מבצעי מטעם ההגנה באזור שכם שבשומרון, נתפסו והוחזקו כשבויים על ידי אנשי כנופיה ערבית. אחד מהם נהרג ויתר הארבעה הצליחו להימלט מחוטפיהם וניצלו.
החטיפה
ב-5 ביוני 1943 יצאה מכפר סבא מזרחה קבוצה של צעירים חברי ההגנה. חברי הקבוצה היו:
כל החמישה שירתו כנוטרים. מטרת סיורם הייתה להכיר את השטח סביב העיר שכם בשומרון לקראת סיורים נוספים שם ולקראת עימות אפשרי עם הכנופיות הערביות באותו אזור ולהכין מפה שלו. ישראלי, שהכיר את שטח הסיור היטב, עמד בראש הקבוצה. הוא ויודלביץ היו דוברי ערבית. אנשי הקבוצה לא נשאו נשק.
הקבוצה התחילה את מסעה ברכב ולאחר מכן המשיכה ברגל. אנשיה סיירו בבאר יעקב, בהר גריזים ובהר עיבל. כוונתם הייתה לסיים את נתיב הסיור בסבסטיה.
ביום השני של הסיור, בשיפולי הר עיבל או בסמוך לחורבות סבסטיה מצפון מערב לשכם, נלכדו החמישה על ידי קבוצה של אנשי כנופיה ערבים חמושים שבראשה עמד חאמד זאוואתה, אדם שנאשם ברצח שני שוטרים בריטים זמן מה לפני כן. זאוואתה איים על החמישה. ישראלי ויודלביץ ענו לזאוואתה, הדגישו כי לא באו לקנות קרקע באזור והזהירו אותו שאם יפגע בהם יהיו התוצאות לכך חמורות. על כן החליט זאוואתה לדבריו לדרוש מקרובי החטופים כופר נפש עבורם והחתים את החטופים על מכתב אליהם. החוטפים שדדו מהחטופים כסף ושעונים, כבלו אותם בחבלים והוליכו אותם דרך מספר כפרים בסביבה.