cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קדמוס
ההגעה לבויוטיה, המלחמה בדרקון וייסוד תבאי
פסאודו־אפולודורוס תיאר במסודר את עלילות קדמוס מהתייאשותו מהחיפוש אחר אירופה ועד החתונה על הרמוניה. הוא כתב שאחרי מות טלפסה (אמו של קדמוס, איתה התיישב בתראקיה), קדמוס קברהּ, ואחרי שהתקבל בסבר פנים יפות את התראקים, הוא בא לדלפוי כדי לברר על אירופה. האל אמר לו לא להטריד את אירופה, אלא לעקוב אחר פרה, ולייסד עיר במקום בו היא תכרע מעייפות. לאחר שקיבל אורקל זה הוא נסע דרך פוקיס, פגש פרה בין עדרי פלגון, ועקב אחריה. אחרי שחצתה את בויוטיה, היא כרעה במקום בו נמצאת בזמן המחבר העיר תבאי. ברצונו להקריב את הפרה לאתנה, שלח כמה מבני לוויתו לשאוב מים ממעין ארס. אולם דרקון, שהיו שאמרו שהוא מזרע ארס, שמר על המעין והרג את השלוחים. בחמתו הרג קדמוס את הדרקון, ובעצת אתנה זרע את שיניו. כשהן נזרעו עלו מהאדמה אנשים חמושים הנקראים ספרטי. הם קטלו אחד את השני, חלקם בקטטות מקריות וחלקם מתוך בורות. עם זאת, פרקידס אומר שכאשר קדמוס ראה אנשים חמושים צומחים מהאדמה, הוא השליך לעברם אבנים, והם, בהניחם כי האבנים נזרקו על ידי ספרטי אחרים, התחילו להילחם זה בזה. חמישה מהם שרדו: אכיון, אודאיוס, כתוניוס, היפרנור ופלורוס. קדמוס, כדי לכפר על הטבח, שרת את ארס ל"שנה עולמית" השווה לשמונה שנים לפי חשבוננוּ. אובידיוס מסר גם הוא במסודר את עלילות קדמוס במטמורפוזות שלו, מההתיעצות עם האורקל עד מותו באיליריה, בפואטיות ובפירוט רב. הוא תיאר את קדמוס, לאחר שהתייאש מחיפושיו בכל העולם, מגיע להיוועץ על אורקל פויבוס איפה להתיישב, והוא אמר לו שיראה פרה ויעקוב אחריה, ובמקום שתשב בו ייסד את עירו ויקרא לארץ בויוטיה. קדמוס אכן ראה את הפרה, ועקב אחריה עד למקום בו התיישבה על הארץ. ברצותו להקריב קרבן ליוביס, שלח את מלוויו הפיניקים להביא מים, והם הגיעו למערה בה היה מעיין ועמוק בתוכו נחש עצום אימתני. כשהורידו כליהם למעיין והפרו את דממת המקום יצא הנחש והרג את כולם. קדמוס יצא לחפש אחר מלוויו המתעכבים, למגן, היה לו עור אריה, לנשק חנית עם ראש ברזל נוצץ וכידון, וכן, טובה מכל כלי הנשק, נפש אמיצה. הוא מצא את הנחש מלקק את דמם, ונשבע שינקום את מות חבריו הנאמנים או יצטרף אליהם במוות. הוא השליך עליו אבן עצומה במהלומה שיכלה להפיל ביצורי עיר, אך לנחש האימתני זה לא הזיז; אז דקר אותו קדמוס עם כידונו ופצע אותו, אך גם מפגיעה זאת התאושש הנחש במהרה. הנחש החל לדהור לכיוון קדמוס כשיטפון, מפיל עצים בדרכו, וקדמוס פתח את לסתות עור האריה והציב את החנית בתוכו מכוונת קדימה. הוא הצליח לפגוע בגרון הנחש המסתער, ופצע אותו פציעה קשה; למרות נסיגת הנחש במטרה למנוע את נזקיה,קדמוס התקדם בעקבותיו ודחף את הכידון לגרונו, והביא לבסוף למותו. כשהביט בגופת מנוצחו שמע לפתע קול, בלי לדעת מאין מגיע הקול, שאמר: "למה, הו בן אגנור, מביט אתה בנחש זוּ הרגת? עוד תהיה גם אתה נחש לאנשים להביט בו." קדמוס התמלא פחד, אך אז ירדה עוזרת הגיבור פלס מהשמים, עמדה לצדו וביקשה ממנו לזרוע את שיני הדרקון. לאחר שחרש את האדמה וזרעם, צמחו מהשיניים לוחמים חמושים. כך ממשיך תיאור הספרטוי ובהמשך ייסוד תבאי.
בארגונאוטיקה, הכותב הזכיר את שיני דרקון אאוניה שקדמוס בן אגנור הרג כשהגיע לעירו של אוגיגס (היא תבאי) בחפשו את אירופה, ושבמקום ההוא השתכן קדמוס כי בת בקר שאפולון נתן לו בנבואה הדריכה אותו. אתנה עקרה את שיני הדרקון המת וחילקה אותן שי זהה לקוטל ולאַיאטס מלך קולכיס, וקדמוס זרע אותן במישור אאוניה ומאלה ששרדו את חרבו ה"קוצרת" של ארס ייסד עם שהאדמה היא אמו.
גם דיודורוס סיקולוס הזכיר שקדמוס חיפש רבות את אירופה, ובשל איומי אביו הפך לגולה כשהתייאש מהחיפושים, וכשהגיע לבויוטיה ייסד את תבאי בהתאם לאורקל שקיבל. כן הוא סיפר שכאשר, אחרי המבול של דאוקליון, קדמוס בנה את קדמיה שנקראת על שמו, באו איתו אותו עם, המכונה לעתים "ספרטוי" כי הם התגודדו יחדיו מכל העברים, ולעתים "תבגנים" כי הם במקור מתבאי אך פוזרו בעקבות המבול.
הרודוטוס סיפר שהגפיראים, שבט באזור ארטריה, הם מהפיניקים שהגיעו לבויוטיה עם קדמוס, והם ישבו בתחילה באזור טנגרה בבויוטיה, ובהמשך נדדו מעט ביוון.
ימי השלטון על בויוטיה
לאחר התיאור על כיבוש בויוטיה ובניית קדמיה, מספר פאוסניאס שהעיר גדלה, וקדמיה הפכה לאקרופוליס של העיר התחתית תבאי. קדמוס החכים להתחתן עם בתם של אפרודיטה וארס, וגם בנותיו עשו שם: סמלה התפרסמה בכך שילדה לזאוס בן, ואינו  בהיותה אלת ים. בתקופת קדמוס בעלי הכוח הגדול ביותר אחרי כוחו היו הספרטוי, הם כתוניוס, היפרנור, פלורוס, אודאיוס ובראשם אכיון, שבזכות גבורתו הרבה בחר בו קדמוס להיות לו לחתן.
כן העיד פאוסניאס שבני תבאי מספרים שמצד האקרופוליס בעיר, איפה שנמצאה בימי המחבר האגורה, היה בעבר הרחוק ביתו של קדמוס. הם יודעים להצביע על חורבות חדר הכלולות של הרמוניה, ועל חדר שלדבריהם השתייך לסמלה, ואליו אין איש מורשה להיכנס אפילו בימי המחבר. הם גם יודעים להצביע על המקום באגורה בו המוזות שרו בחתונת הרמוניה. יש גם סיפור לפיו יחד עם חזיז הברק שהושלך לחדר הכלולות של סמלה נפל גם בול עץ מהשמים, ופולידורוס קישט אותו בברונזה וקרא לו "דיוניסוס קדמוס"; המחבר מתאר בהמשך חפצי קודש נוספים שהיו שם.
פסאודו־אפולודורוס כתב שלאחר ששרת קדמוס את ארס נתנה לו אתנה את המלוכה, וזאוס נתן לו את הרמוניה בת ארס ואפרודיטה לאישה. כל האלים עזבו את השמיים וחגגו במשתה עם מזמורים את הנישואים. קדמוס נתן לה שמלה ואת השרשרת שהכין הפייסטוס, שיש אומרים שניתנה לקדמוס על־ידי הפייסטוס, אך פרקידס אומר שהיא ניתנה על־ידי אירופה, שקיבלה אותה במתנה מזאוס.
דיודורוס סיקולוס הזכיר שקדמוס התחתן עם הרמוניה בת אפרודיטה, והוליד את סמלה, אינו, אוטונואה, אגבה ופולידורוס. כן הוא הזכיר, בהקשר של אירועים מאוחרים יותר, את החפצים שנתנה אפרודיטה להרמוניה אשת קדמוס – שרשרת וגלימה.
המעבר לאיליריה
מספר מקורות מעידים על קשר בין קדמוס בערוב ימיו לאיליריה. פאוסניאס סיפר שכאשר נדד קדמוס לשבט האנכלים האילירי, קיבל בנו פולידורוס  את המלוכה. בארגונאוטיקה מסופר שקדמוס והרמוניה קבורים באיליריה. דיודורוס סיקולוס סיפר שלאחר ייסוד קדמיה בידי קדמוס והספרטוי, הכניעו אותם האנכלאים וגירשו אותם, וקדמוס וחסידיו גורשו לאיליריה.
הבאת האותיות ליוון
קדמוס נחשב לראשון שהביא את האותיות ואוצרות תרבות נוספים ליוון.
הרודוטוס כתב שהפיניקים שבאו עם קדמוס הביאו לקרב היוונים אמנויות רבות ושונות שלא היו להם קודם לכן, ובמיוחד את האותיות, ובהתחלה השתמשו בהם כמו הפיניקים; כששינו במשך הזמן את לשונם (ליוונית) שינו יחד איתה גם את צורת האותיות. זאת מאחר שהאיונים שלמדו את האותיות מהפיניקים שינו אותן מעט, וכשהשתמשו בהן אמרו שבאו מהפיניקים ליוון וקראו להן פיניקיות. הרודוטוס ראה אותיות קַדמיות (על שם קדמוס) כאלה במקדש אפולון האיסמני על שלוש חצובות, דומות לאיוניות – אחת מימי נינו של קדמוס, אחת מימי בן נינו, ואחת מימי נין נינו של קדמוס.
דיודורוס סיקולוס סיפר שלאחר המבול (של דאוקליון) קדמוס בן אגנור היה הראשון להביא את הכתב מפיניקיה ליוון, ובתקופתו החלו היוונים לגלות תגליות חדשות במדע הכתוב; ובמקום אחר כתב שבין היוונים היה לינוס הראשון לגלות מקצבים ושירים שונים, וכשקדמוס הביא מפיניקיה את האותיות, לינוס התאים אותן ליוונית. האותיות נקראות פיניקיות כי הן הובאו ליוונים מהפיניקים, אך השימוש בהן (בצורתן באלפבית היווני) היה לראשונה אצל הפלסגים, ולכן הן כונו "פלסגיות".
דיוניסוס
מחברים רבים הזכירו את דיוניסוס כבנה של סמלה בת קדמוס. הרודוטוס סיפר שפולחן דיוניסוס הושפע, בנוסף מהמצרים, גם מקדמוס הצורי ואנשיו, שבאו איתו מפיניקיה לבויוטיה. תושבי בריסיאי סיפרו לפאוסניאס סיפור שלא שמע בשום מקום אחר ביוון: אחרי שקדמוס גילה שסמלה  הולידה את דיוניסוס, הוא הכניס את שניהם לתיבה שהגלים סחפו לארץ בריסיאי. סמלה התגלתה מתה וזכתה להלוויה מכובדת, ודיוניסוס נמצא חי, ואִינוֹ שעברה בנדודיה במקום היתה לו לאומנת, והם מצביעים על המערה בה הניקה אותו וקוראים למישור שלידה "גן דיוניסוס". על שם אירוע זה שינו את שם היישוב מ"אוריאטאי" לשמו הנוכחי.
פסלי אפרודיטה
פאוסניאס הביא סיפור על כמה פסלי אפרודיטה חשובים הקשורים בקדמוס. בימי המחבר היו בתבאי שלוש צלמיות עץ של אפרודיטה, כה עתיקות שנאמר עליהן שנוצרו מפסלי־החרטום  של אניות קדמוס: אחת של אפרודיטה אוראניה  (שמימית), השנייה פנדמוס  (נפוצה, של העם), והשלישית אפוטרופיה  (דוחה). נכתב שהרמוניה נתנה לאפרודיטה את הכינוי אוראניה לסמל אהבה טהורה וחופשיה מתאוות בשרים, הכינוי פנדמוס לציון יחסי מין, והכינוי אפוסטרופיה כדי שהאנושות תוכל לדחות תשוקה אסורה וחטאים, כי היא הכירה פשעים רבים שנעשו בקרב זרים ואף בקרב יוונים (כגון אלה שנעשו לאמו של אדוניס, לפאידרה ולטראוס).
קדמוס בדיוניסיקה
נונוס סיפר סיפור שונה וארוך על קדמוס, בו הוא למשל עוזר לזאוס (לאחר שזה עזב את אירופה בכרתים) להכניע את טיפון בהרי הטאורוס שבקיליקיה.
גרסת המקור המצרי
דיודורוס הביא במקום אחד, בניגוד לפרטים המגוונים של הסיפור המקובל על קדמוס שהביא במקומות שונים בספריו, גרסה "ממוצרת" (מלשון מצרי) לסיפורי קדמוס ודיוניסוס, בהקשר של דיונו על איסיס ואוסיר, ששמע מהכהנים המצרים של אותם אלים. הכהנים סיפרו שמי שטוען שהאל דיוניסוס נולד מסמלה וזאוס בתבאי הבויוטית פשוט ממציא, ושהסיפור המקובל על דיוניסוס הגיע ליוונים כאשר אורפאוס ביקר בתבאי המצרית והשתתף בטקסי המסתורין של דיוניסוס הוא אימץ אותם, וכטובה לצאצאי קדמוס – שכן הוא היה נדיב אליהם וקיבל כבוד מידיהם – הוא המיר את הולדת האל לתבאי הבויוטית; ופשוטי העם, חלקם מבורות וחלקם מרצון שהאל יחשב יווני, קיבלו בשמחה את טקסי המסתורין שלו. סיפור דיוניסוס לדבריהם הוא כך: קדמוס, שהיה אזרח תבאי המצרית הוליד כמה ילדים, אחת מהם היתה סמלה, והיא הרתה מאדם אלמוני וילדה ילד שמראהו כאוסיר, ומתה בלידה. כשקדמוס גילה מה התרחש, הוא הגיש מנחות לאלים כתודה על בסיס זה שהיתה זאת מין התגלות של אוסיר בקרב בני האדם. קדמוס ייחס את האבהות לזאוס ובכך האדיר את אוסיר ומנע את השפלת בתו המחוללת. לכן הסיפור בקרב היוונים הוא שסמלה בת קדמוס היתה אם אוסיר (כלומר דיוניסוס) אותו הביאה מזאוס. מאוחר יותר, אורפאוס, שזכה להערכה רבה בקרב היוונים בזכות שירתו, טקסיו ומסריו על עניינים אלוהיים, התארח אצל צאצאי קדמוס וזכה לכבוד יוצא דופן בתבאי. ומאחר שהתוודע לתורתם של המצרים על האלים, הוא המיר את הולדת אוסיר הקדום לזמנים מאוחרים יותר, ומתוך התחשבות בצאצאי קדמוס הנהיג טקסים חדשים, בהם נמסר למשתתפים שדיוניסוס נולד מסמלה וזאוס. מאוחר יותר, לאחר שכותבי המיתוסים והמשוררים אימצו את תיאור זה של מוצא דיוניסוס, התאטראות התמלאו, הסיפור ניטע בדורות הבאים והאמונה בו התקבעה. באופן כללי, אומרים הכהנים המצרים, היוונים מנכסים לעצמם את הנודע מהגיבורים והאלים המצריים (בניגוד לדיוניסוס ביוון, אוסיר היה ראש פנתאון האלים במצרים), וכך גם המושבות שנשלחות על ידיהם.
בדברי הקטאיוס איש אבדרה שמביא דיודורוס, מוסבר שבימי קדם אירעה מגיפה גדולה במצרים, ורבים ייחסו אותה לאלים שנפגעו מזניחת פולחנים בעקבות המוני הזרים שהתיישבו במצרים. לכן הילידים הגיעו למסקנה שאם הזרים לא יגורשו, הם לא ישתחררו ממצוקותיהם. כל הזרים גורשו מיד, והאמיצים והאצילים שבהם, תחת כמה מנהיגים בולטים, הגיעו ליוון ולמקומות אחרים, והמפורסמים שבהם הם דנאוס וקדמוס, אבל רוב האנשים הגיעו בהנהגת משה ליהודה, שבאותה תקופה לא היתה מיושבת כלל.
בסיכום סיפורי קונון שכתב פוטיוס מובא סיפור אחד המספר על איך אירופה בת פויניקס נעלמה, ולכן האב שלח את בניו לחפש אחר אחותם, אשר אחד מהם היה קדמוס, ופרוטאוס המצרי הלך איתו, בפחדו משלטון בוסיריס ; בהמשך אותו סיפור מסופרות עלילות פרוטאוס זה, לאחר שבנדודים הרבים הם לא מצאו דבר. בניגוד לסיפור זה, סיפור אחר מספר על איך האי תאסוס קיבל את שמו מתאסוס אחי קדמוס, כי קדמוס השאירו שם, בנותנו לו חלק מצבאו; באותו סיפור מסופר שקדמוס, בעצמו חזק בקרב הפיניקים, נשלח על־ידי מלך הפיניקים לחפש אחר אירופה. הפיניקים היו אז חזקים מאוד, לא רק שהחזיקו בחלק ניכר מאסיה, אלא שגם החזיקו במלכות תבאי המצרית. קדמוס נשלח, לא כפי שהיוונים מספרים כדי לחפש אחר אירופה (כך סיפר קונון), שהיתה מילדי פויניקס ונחטפה על־ידי זאוס בצורת שור, אלא בכוונה לשלוט באירופה (היבשת), לכן הוא בדה סיפור על חיפוש אחותו החטופה. בהפליגו מסביב לאירופה הוא הותיר את אחיו תאסוס, כמוזכר, על האי, והוא עצמו הפליג לבויוטיה והלך לפנים הארץ למקום הנקרא היום תבאי, שהוא קרא על שם מולדתו שלו. כשהבויוטים התאחדו בקרב נגדם, הפיניקים הובסו, אך לאחר מכן גברו הפיניקים באמצעות תחבולות־מלחמה, מארבים, והצורה הלא רגילה של נשקיהם, כי קסדה ושריון לא היו אז ידועים ליוונים, וקדמוס כבש את ארץ הבויוטים. כשהשורדים ברחו לעריהם הוא יישב פיניקים בתבאי והתחתן עם הרמוניה בת ארס ואפרודיטה. בזכות ההפתעה מנשקיהם, מארביהם ומתקפות הפתע שלהם, הם צברו מוניטין בקרב הבויוטים של אנשים שנובטים מהאדמה עם נשקיהם, וקראו להם ספרטוס ('אנשים זרועים') מכך שנראו כאילו נבטו מהארץ.
מורשת
האקרופוליס של תבאי נקרא "קדמיה", על שם קדמוס. כן נקראים במספר מקורות אנשי תבאי "בני קדמוס" או "קדמאים" על שמו. תבאי השיגה באחת ממלחמותיה ניצחון שהיה כרוך באבידות קשות ביותר, ועל שם ניצחון זה נטבע הביטוי "ניצחון קדמאי" (על שם קדמיה) לניצחון שכרוך בהפסדים כואבים במיוחד.
פאוסניאס סיפר שבספרטה היה טרקלין שנקרא Ποικίλη (מצויר), ולידו מקדשוני גיבורים לקדמוס בן אגנור וכמה מצאצאיו. האסטרואיד 7092 Cadmus נקרא על שמו.
פורד GT
פורד GT (באנגלית: Ford GT) היא דגם של מכונית-על בתצורת מכונית ספורט, 2 דלתות, 2 מושבים, אשר מיוצרת על ידי קונצרן הרכב פורד.
דור ראשון של הדגם יוצר בארצות הברית, דור שני של הדגם מיוצר בקנדה.
דגמי הדור ראשון של הדגם יוצר בין השנים 2004–2006 בשיתוף פעולה יצרנית מכוניות הספורט "Saleen", דגמי הדור השני של הדגם מיוצרים משנת 2016 (שנת מודל 2017) ועד היום בשיתוף "Multimatic".
יחסי דומיננטיות
בגנטיקה, יחסי דומיננטיות הוא מונח המתאר את האופן בו אללים שונים של אותו גן מתבטאים וקובעים את הפנוטיפ.
ביטוי תכונות גנטיות נקבע על ידי הקוד הגנטי, המקודד לגנים ולרצפי רגולציה ומסודר בכרומוזומים. לכל יצור בעל גנום דיפלואידי כגון זה של האדם, שני עותקים מכל כרומוזום (להוציא את כרומוזומי המין), המכילים רצפים זהים מבחינה פונקציונלית (כלומר מכילים את אותם גנים), אך לא בהכרח זהים מבחינת תוכנם (כלומר האללים בהם שונים). לא כל הרצפים הגנטיים באים לידי ביטוי בצורה זהה, וביטויים למעשה תלוי ביחסי מיסוך מסוגים שונים, אם בין אללים שונים של אותו גן המופיעים בשני כרומוזומים הומולוגיים ואם בין אללים של גנים שונים הפועלים יחד בהשפעתם על תכונה אחת.
דומיננטיות שלמה
כאשר אלל אחד של הגן ממסך באופן מלא את התבטאותו של אלל אחר, מתקיימים יחסים של דומיננטיות שלמה בין אללים אלו. האלל הממסך נקרא אלל דומיננטי (Dominant, בעברית: שַׁלְטָן, שַׁלְטָנִי) ועותק יחיד ממנו מספיק כדי לגרום לפנוטיפ אליו הוא מקודד. האלל הרצסיבי (Recessive, בעברית: נַסְגָן, נַסְגָנִי) הוא האלל הממוסך, והוא גורם להופעת הפנוטיפ אליו הוא מקודד אך ורק במצב הומוזיגוטי (כאשר שני האללים של הגן זהים).
לדוגמה, האלל המקודד לזרע אפונה ירוק הוא דומיננטי על-פני האלל המקודד לזרע אפונה צהוב. אם צמח צאצא יירש מאחד מהוריו אלל ירוק ומההורה השני אלל צהוב - הרי שזרעיו של הצאצא יהיו ירוקים, מאחר שהאלל הירוק הדומיננטי ממסך את השפעתו של האלל הצהוב הרצסיבי.
קו-דומיננטיות
קו-דומיננטיות מתארת מצב בו אללים שונים המכתיבים פנוטיפים שונים, באים שניהם לידי ביטוי בפרט הטרוזיגוטי. קו-דומיננטיות היא צורה של יחסי גומלין בין אללים - מעין "שיתוף פעולה" ביניהם, כך שהתכונה הסופית - הפנוטיפ - מהווה שילוב של התכונות להן מקודדים שני האללים. יחסי גומלין מסוג זה קיימים בין האללים המכתיבים את סוג הדם. קיימים שלושה אללים לגן הקובע את סוג הדם, שניים מביניהם (A ו-B) מכתיבים שני סוגים של שיירי אוליגו-סוכרים הבולטים מתאי הדם האדומים ואילו האלל השלישי (מסוג O) אינו מכתיב שייר כלשהו. הופעת כל אחד מהאללים A או B תגרום להופעת השייר מהסוג התואם לאלל, ללא תלות באלל השני. המצאות אלל מסוג אחד (הומוזיגוט או הטרוזיגוט כשהאלל השני הוא O) תגרום להופעת שייר מסוג אחד, ולכן סוג הדם יהיה A או לחלופין B ואילו המצאות שני האללים (הטרוזיגוט AB) תגרום להופעת שני סוגי השיירים יחד וסוג הדם יהיה AB. האללים A ו-B מקיימים ביניהם קו-דומיננטיות, ואילו האלל O הוא רצסיבי מול כל אחד מהם. לדוגמה:אלל מסוג Ia ואלל מסוג Ib יביא לתוצאה של IaIb שיתן סוג דם AB.
דומיננטיות חלקית
דומיננטיות חלקית היא צורה נוספת לביטוי משולב של שני אללים שונים בפרט הטרוזיגוטי. הפנוטיפ המתקבל מהווה מעין פנוטיפ ביניים של הפנוטיפים להם מקודדים שני האללים בנפרד. כך למשל, בצמח שלו אלל בעל דומיננטיות חלקית המקודד לפרחים אדומים על ידי יצירת פיגמנט אדום, ואלל רצסיבי שאינו גורם ליצירת פיגמנט (ומקודד לפרחים לבנים), כמות הפיגמנט שתהיה בפרחים הטרוזיגוטיים היא קטנה מזו שבפרחים הומוזיגוטים דומיננטיים ולכן הם יהיו בצבע ורוד - שילוב של אדום ולבן.
תכונות מורכבות
במקרים רבים תכונה נקבעת על ידי ביטויים של שני גנים (או יותר) יחד, והשילוב בין אפשרויות הגנוטיפים השונים יוצר פנוטיפים ייחודיים. אינטראקציה כזו בין גנים נקראת אפיסטאזה.
דוגמה פשוטה לשני גנים הקובעים יחד תכונה יחידה, היא צורת הכרבולת אצל תרנגולים. הגנים r ו-p, כל אחד מהם בעל שני אללים (כאשר הדומיננטי מסומן באות גדולה והרצסיבי באות קטנה) קובעים יחד את הפנוטיפ. צירופי הגנוטיפים השונים מובילים לארבע צורות כרבולת אפשריות:
למעשה רוב התכונות הן תכונות מורכבות, והפנוטיפ שלהן נקבע על ידי שילוב הגנוטיפים במספר גנים, כשכל אחד מהגנים תורם תרומה שונה לפנוטיפ, בשילוב עם תנאי הסביבה. גם בתכונות מסוג זה ישנם אללים "דומיננטיים" על פני אללים אחרים, אך ההגדרה במקרה זה אינה חדה ולרוב הפנוטיפ יהווה שילוב של שני האללים עם הטיה בגודל משתנה לכוון אחד האללים.
הרי ברטות'
הרי ברטות' (באנגלית: Beartooth Mountains) הם רכס הרים בדרום-מרכז מונטנה שבארצות הברית, והם חלק מאזור טבע בראשיתי בשם אזור הטבע הבראשיתי אבסארוקה-ברטות' ששטחה 3,600 קמ"ר, הכוללת בתוכה את היערות הלאומיים גאלאטין וקאסטר. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת הגרניט שגובהה 3,901 מטרים, והיא הנקודה הגבוהה ביותר במדינת מונטנה. ההרים נמצאים צפונית לפארק הלאומי ילוסטון, והם חלק מהמערכת האקולוגית ילוסטון רבתי. ההרים נחצים על ידי הכביש המהיר ברטות', המגיע עד למעבר ברטות' בגובה 3,345 מטרים. שמם של ההרים מיוחס לפסגת הר מבותרת הדומה לשן של דוב (Bear's tooth).
כיוון שאזור ההרים מרוחק ממקומות היישוב של האדם, הם לא נחקרו עד לשנות ה-70 של המאה ה-19. שבט האינדיאנים קרואו ניצל את העמקים שבין ההרים לצורך ציד בעלי חיים וכמקלט בחורף מפני הרוחות העזות של המישורים. אף על פי שציידים הגיעו לאזור כבר בשנות ה-30 של המאה ה-19, המחקר הרשמי הראשון מטעם הממשל האמריקני התרחש רק ב-1878. החל מאותה שנה התגלו בהרים כ-400 מינים של צמחים. הרי ברטות' הם אחד האזורים האחרונים מחוץ לאלסקה וקנדה שבהם נותרה אוכלוסייה של דובי גריזלי. בהרים גדלים בעלי חיים נוספים כגון דוב שחור אמריקני, יעל ההרים, כבש גדול-קרניים, אייל קנדי, אייל קורא, גרגרן, פומה ושונר.
הרי ברטות' מורכבים מגרניט פרקמבריוני וסלעים מותמרים שגילם המשוער הוא כארבעה מיליארדי שנים, וככל הנראה אלו הסלעים העתיקים ביותר בכדור הארץ. בהרים נמצא המאגר הגדול ביותר של פלטינה וכרום בארצות הברית, וכן המאגר השני בגודלו של ניקל. בגבהים של עד 3,048 מטרים (10,000 רגל) יש מישורים רבים שעליהם פסגות המתנשאות לגובה של 3,658 מטרים (12,000 רגל). בהרים יש מעל ל-300 אגמים בתוליים ומפלי מים שגובהם הוא עד 91 מטרים. האזורים האלפיניים הגבוהים רגישים מאוד לפגיעה כתוצאה מניצול משאבי טבע הנצרכים על ידי האדם, ולעיתים לוקח להם עשרות שנים להתאושש בגלל עונת הגדילה הקצרה. החורפים הם קשים מאוד והם מאופיינים בשלגים עזים ורוחות חזקות. בהרים יש כ-25 קרחונים.
קישורים חיצוניים
Ma'xekôsáeho'honáéva
ניקוד ארצישראלי-טברני
הניקוד הארצישראלי-טברני או הניקוד הטברני המורחב הוא שיטה גרפית לסימון ההגייה של טקסטים עבריים וארמיים בידי יהודי ארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה, במהלך ימי הביניים.
שיטת ניקוד זו עושה שימוש בסימנים הגרפיים של שיטת הניקוד הטברנית כדי לשקף את ההגייה הארצישראלית (הדומה להגייה הספרדית), במקום את ההגייה הטברנית. לכן, אף על פי שהסימנים הגרפיים זהים, ההגייה המשתקפת מהם שונה מזו שבשיטה הטברנית.
תפוצתה של שיטת הניקוד
בימי הביניים שלטה בארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה (הן במערב והן במזרח) ההגייה הארצישראלית. להגייה זו אמנם נוצרה שיטת ניקוד מיוחד (ניקוד ארצישראלי), אבל היא לא זכתה להתקבל, והשימוש בה כנראה מעולם לא חרג מעבר לגבולות ארץ ישראל. על כן כתבי יד של ספרות חז"ל ושל מחזורים וסידורים נוקדו – מי יותר ומי פחות – בשיטה הארצישראלית-טברנית.
רק בימי הביניים המאוחרים החלה (בעיקר במזרח אירופה) מגמה של כפיית כללי הניקוד הטברני על טקסטים אלו, והשיטה הארצישראלית-טברנית הלכה ונזנחה.
וופרטל
וופרטל (בגרמנית: ) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
בשנת 2016 חיו בעיר כ-352,000 איש. זוהי העיר ה-17 בגודלה בגרמניה והשביעית בגודלה בנורדריין-וסטפאליה.
גאוגרפיה
וופרטל שוכנת מדרום לחבל הרוהר. שכנותיה הקרובות הם דיסלדורף, קלן ובוכום, הנמצאות כל אחת במרחק של כ-40 קילומטרים ממנה. האזור הגאוגרפי בו שוכנת וופרטל נקרא ברגישס לאנד (Bergisches Land), אזור הררי מתון (כ-500 מטרים מעל לפני הים). וופרטל היא העיר הגדולה באזור, והיא מוקפת מכל עבריה בגבעות ויערות. בעיר רחובות תלולים רבים ונקודות תצפית המספקות נוף מרהיב. שליש משטחה של העיר מוקדש ליערות, שטחים ירוקים ופארקים.
וופרטל שוכנת על נהר הוופר (Wupper), אשר נשפך לריין כ-40 קילומטרים מערבה מהעיר, בשטחה של לברקוזן, הגובלת בקלן. הנהר הקנה לעיר את שמה (שפירושו "עמק הוופר"); השם הוענק לעיר בשנת 1930, עם איחודן של כמה ערים קטנות שהתקיימו עד אז באופן עצמאי.
ב-1972 נוסדה בעיר אוניברסיטה Bergische Universität Wuppertal בה לומדים כ-20,000 סטודנטים.
בעיר ממוקם "מכון וופרטל לאקלים, לסביבה ולאנרגיה" כן "המכון האירופאי ליחסים כלכליים בינלאומיים".
במאות ה -18 וה -19, עמק וופר היה אחד האזורים התעשייתיים הגדולים ביותר לכרייה ועיבוד פחם באירופה היבשתית. וופרטל עודנה מרכז תעשייתי גדול לתעשיות הטקסטיל, מטלורגיה, כימיקלים, תרופות, אלקטרוניקה, מכוניות, גומי, כלי רכב וציוד הדפסה. כאן הומצאה בשנת 1897 תרופת האספירין על ידי חב' התרופות באייר, וכך גם שואב האבק של Vorwerk-Kobold.
סמלה הבלתי-מעורער של וופרטל הוא המונורייל של העיר (בגרמנית: Schwebebahn). המונורייל של וופרטל הוא הארוך ביותר באירופה ומהראשונים שנבנו בעולם - עוד בשנת 1901. כיום קיימים ארבעה מונוריילים נוספים בגרמניה. ה-Schwebebahn תלוי בגובה של 12 מטרים מעל לקרקע (ולאורך רוב המסלול - מעל לנהר הוופר), ומסלולו חוצה את העיר ממזרח למערב לאורך של 13.3 קילומטרים. ל-Schwebebahn עשרים תחנות ומהירותו הממוצעת 26 קמ"ש (מהירותו המרבית היא 60 קמ"ש). בכל יום נוסעים במונורייל 72,000 איש. הרכבת מופיעה בסמלים רבים של העיר.
בוופרטל קיים ריכוז הבתים מדור המייסדים (Gründerzeit, כינוי לתקופה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) הגדול ביותר בגרמניה (לצד בון). בתים אלו מתאפיינים בצבעוניות רבה, מקוריות, אלגנטיות ופאר. מרכז העיר, באזור תחנת הרכבת המרכזית, נהרס ברובו במלחמת העולם השנייה, וכיום הוא נחשב בעיני רבים למכוער. השכונות המקיפות את המרכז, לעומת זאת, כוללות כמה מהרחובות הנאים, המקוריים והמעניינים ביותר בעיצובם בגרמניה. היכל העיר (Stadthalle) הוא מהבניינים המפוארים בנורדריין-וסטפאליה, ועיצובו מזכיר בניינים רבים בפריז.
וופרטל היא עיר תאומה של באר שבע מאז 1977.
היסטוריה
וופרטל בגבולותיה הנוכחיים הוקמה בשנת 1929 על ידי מיזוג שתי הערים ברמן ואלברפלד וחמש המושבות הקטנות מסביב. תחילה נקראה העיר "ברמן- אלברפלד" ובשנת 1930 שונה השם לשמה הנוכחי.
מ- 5 ביולי 1933 עד 19 בינואר 1934 פעל בוופרטל מחנה הריכוז "קמנה", אשר היה אחד ממחנות הריכוז המוקדמים של השלטון הנאצי עבור מתנגדי הרייך השלישי. העיר וופרטל מפורסמת בהתנגדות שלה לשלטון הנאצי. "הצהרת ברמן" (או "ההצהרה התאולוגית של ברמן") משנת 1934 הייתה מסמך שאומץ על ידי נוצרים בגרמניה שהתנגדו לפילוסופיה הנאצית של "דויטשה כריסטן". ההצהרה גרסה כי הכנסייה הנוצרית ההפכה למושחתת וכי האידאולוגיה הנאצית את הבשורה הנוצרית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כ -40% מהבניינים בעיר נהרסו על ידי הפצצות בעלות הברית. עם זאת, מספר רב של אתרים היסטוריים נשמרו, כגון: ב -16 באפריל 1945 נכבשה העיר בידי חטיבת הרגלים ה -78 של ארצות הברית. לאחר המלחמה וופרטל השתייכה לאזור הכיבוש הבריטי, ולאחר מכן כחלק של מדינת נורד ריין וסטפליה במערב גרמניה.
תרבות ואומנות
בית האופרה של וופרטל נבנה במקור כ"תיאטרון העירוני" של ברמן בשנת 1905. המבנה ניזוק קשות בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה ונפתח מחדש למבקרים בשנת 1956. הוא שופץ שוב במהלך 2006-2009.
הפסל טוני קראג הקים בוופרטל את גן הפסלים Skulpturenpark Waldfrieden אשר כולל גם אולם תצוגה מקורה.
בנוסף, בוופרטל ישנו גן חיות עירוני וכן גן בוטאני.
חינוך
בוופרטל ממוקמים ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה: בנוסף פועלת בעיר Junior Uni - יוזמה ייחודית במימון פרטי ללימודי העשרה במדעים לילדים ובני נוער מגיל 4 עד 18 מחוץ לתוכנית הלימודים.
אישים חשובים
בוופרטל נולד ב-1820 פרידריך אנגלס, אשר יחד עם קרל מרקס פרסם את המניפסט הקומוניסטי רב ההשפעה.
יוהאנס ראו, אשר שימש כראש עיריית וופרטל, כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה במשך עשרים שנה וכנשיא גרמניה במשך חמש שנים, נולד בוופרטל ב-1931.
ב-1869 נולדה בעיר המשוררת והמחזאית היהודייה אלזה לסקר-שילר. המחזה הראשון שלה, Die Wupper, קרוי על שם הנהר.
1738
נולדו
לידות ללא תאריך מדויק:
מרדכי שמואל אשכנזי
הרב מרדכי שמואל אשכנזי (כ"ח באייר ה'תש"ג, 2 ביוני 1943 - כ"ג בטבת ה'תשע"ה, 14 בינואר 2015) היה רב היישוב כפר חב"ד, חבר בית דין רבני חב"ד, עורך ספרים וזוכה בפרס הרב קוק (תשס"ד) על חיבור ספרי הלכה.
ביוגרפיה
למד בתלמוד תורה 'בני תמימים' ובישיבות חב"ד בלוד, מונטריאול ובניו ג'רזי. בשנת ה'תשי"ח נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק, שם נתבקש על ידי הרבי מלובביץ' לעסוק בלימוד הלכה גם מחוץ לסדר הלימוד בישיבה, ולאור הוראה זו למד ב'כולל' של הרב אברהם צבי הכהן שפעל אז בכפר חב"ד. לאחר חתונתו בי"א באלול ה'תשכ"ה עם סימה בת הרב יצחק זאב וולפא, התגורר בכפר חב"ד, והוסמך לרבנות על ידי רבו הראשון של היישוב - הרב שניאור זלמן גרליק, ושימש כר"מ בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
בשבט ה'תשנ"ה עבר התקף לב. בכ"ג בטבת ה'תשע"ה נפטר מהתקף לב נוסף בדרכו לטבריה, לציון יום השנה לפטירת אביו הקבור שם. אלפים השתתפו בהלווייתו. ספדו לו בין היתר הרבנים יצחק יוסף ושלמה משה עמאר. במהלך הלוויה הוכתר בנו הרב מאיר לממלא מקומו ברבנות. נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. על שמו נקרא רחוב בכפר חב"ד.
חיבוריו
באמצע שנות השבעים החל להוציא את סדרת ספריו על הלכות תלמוד תורה לשולחן ערוך הרב, ובשנת 2000 (ה'תש"ס) השלים את הפרויקט המקיף 6 כרכים. בעקבות יצירתו זו זכה בתואר "גדול בתורה" ממועצת הרבנות הראשית לישראל, וקיבל את פרס מוסד הרב קוק על חיבור ספרים תורניים.
מהגיליון השני של כפר חב"ד היה לו מדור הלכה בו פרסם מדי שבוע מנהגי ישראל והנהגות חב"ד, בשנותיו האחרונות החל בפרויקט נרחב לחקר הנהגות חב"ד על פי הפסקים של אדמו"ר הזקן. הספר הראשון מסדרה זו יצא בשנת ה'תשע"ג בשם "שערי תפילה ומנהג".
משפחתו
לרב אשכנזי ואשתו יש תשעה בנים ושלוש בנות. גיסיו הם הרב שלום דובער וולפא והרב יוסף יצחק וילשנסקי.
מבניו:
חתניו:
−1
(במילים בלשון זכר: מינוס אחד; בלשון נקבה: מינוס אחת) במתמטיקה, הוא המספר השלם השלילי הגדול ביותר, הבא אחרי ולפני 0.
תכונות
במספרים מרוכבים מופיע -1 פעמים רבות כיוון ש- \ i, היחידה המדומה, הוא השורש הריבועי של -1. כמו כן -1 הוא שורש יחידה פרימיטיבי מסדר 2, ולכן גם שורש יחידה מכל סדר זוגי. לפי זהות אוילר, e^{i\pi}=-1.
בתכנות, נפוץ השימוש ב- -1 כערך אליו מאתחלים משתנים שמקבלים ערכים חיוביים, כדי לסמן שהמשתנה לא מכיל עדיין שום מידע שימושי.
הפירמידה האדומה
הפירמידה האדומה (באנגלית: The Red Pyramid) הוא רומן פנטזיה המבוסס על המיתולוגיה המצרית. הוא יצא באנגלית ב-4 במאי 2010 ובעברית באותה השנה. הפירמידה האדומה הוא הספר הראשון בסדרת משפחת קיין והאלים המצריים שכתב ריק ריירדן. הספר מתאר את נסיונותיהם של האחים סיידי וקרטר להציל את העולם מידי האל הרשע סת.
עלילה
הספר עוסק באח ובאחות ממשפחת קיין, בשם קרטר וסיידי, שמתראים באופן קבוע פעמיים בשנה. קרטר התלווה אל אביו, הארכאולוג ג'וליוס, בנסיעותיו וסיידי גרה עם סבה וסבתה. באחת הפעמים בהן נפגשו, ב-24 בדצמבר, לקח אותם אביהם למוזיאון הבריטי כדי לפוצץ את אבן רוזטה, ולשחרר את אוסיריס מהדואת (עולם מיתולוגי שבו נמצאים האלים שמתו) כדי להפוך לגוף המארח של אוסיריס (לקבל על עצמו את אחת הישויות שלו ). אביהם משחרר בטעות מהדואת חמישה אלים, במקום אחד. חמשת האלים האלה נולדו בחמשת הימים שנות השיגה מחונסו לאחר משחק, על מנת להוסיף לשנה במיוחד כדי לעקוף את שבועתה לא ללדת בימי השנה. חמשת הימים האחרונים בשנה, 27-31 בדצמבר, נקראים "ימי השדים".
אחד מהאלים שהשתחררו, סת', אל המדבר הרשע, שמנסה להחריב את העולם, כלא את ג'וליוס, ואת אוסיריס כדי שהוא לא ישעבד אותו, בסרקופג, וברח יחד איתו כדי שלא ייתפס, למצרים, שם הוא מתחיל לבנות פירמידה שצבעה הוא אדום שתהווה את מקור הכוח שלו- ביום הולדתו, יום השדים השלישי (29 בדצמבר). קרטר וסיידי מחליטים לצאת לפירמידה האדומה כדי להציל את אביהם, יחד עם אלת החתולים המצרית, בסתת (ג'וליוס ורובי הם שהוציאו אותה מהדואת כדי לשחררה לפני שאפופיס ינצח אותה ובתמורה היא משגיחה על סיידי בתור החתולה שלה מאפין. אמם של סיידי וקרטר הקריבה את עצמה כדאי לסגור את היציאה מהדואת).
בסוף הספר, כשקרטר וסיידי חושבים שאביהם כבר אינו בין החיים, הם נשלחים לביקור בדואת, שם הם פוגשים את ג'וליוס. הוא מספר להם שאל המוות המצרי, אוסיריס, בחר בו בתור הגוף המארח שלו, ולכן ג'וליוס ימשיך לחיות ולעזור לקרטר ולסיידי מהדואת. לאחר הביקור, הם מגיעים לביתו של דודם, איימוס, ומגלים שם שבסתת חזרה מהדואת כמתנה מהאלים.
צ'אנגן רואיקסינג M80
צ'אנגן רואיקסינג M80 (באנגלית: Changan Ruixing M80) הם דגמי מיניוואן ומכונית מסחרית שיוצרו במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הסינית (חברה ממשלתית) Changan Automobile (שם רשמי: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd, שם בסינית: 重庆长安汽车股份有限公司) אשר מיוצרים משנת 2013 בסין.
מטה ומפעל היצרן ממוקם במחוז צ'ונגצ'ינג בדרום-מערב סין.
טמשן המסיכה
טמשן המסיכה (שם מדעי: Heliopais personatus) הוא מין יחיד בסוגו של עוף מים ממשפחת הטמשניים החי בהודו ודרום-מזרח אסיה. המין מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה בבית גידולו ועקב הפרעה מאנשים.
הטמשן קרוב למינים טמשן אפריקני וטבלן השמש מאמריקה הדרומית. אורכו 43–55 ס"מ וצורת גופו בנויה לחיים במים. צבעו אפור עם ראש כהה מוקף פסים לבנים המגיחים מגבותיו עד לצווארו. המקור ארוך וכתום והעיניים גדולות ובעלות טבעות גדולות. הרגליים בעלות קרומי שחייה וצבעם ירוק.
הטמשן חי בביצות ונהרות בטווח שבין הודו למלזיה ואינדונזיה וכן ביערות ואף בין מנגרובים. הוא מצוי בקרבת מים ומחפש בתוכם טרף הכולל חרקים שונים כמו חיפושיות, בריומאים ושפיריות, חלזונות, סרטנים, דו-חיים ודגים קטנים. הוא לוכד את טרפו בעזרת מקורו הארוך.
הטמשן הוא עוף נחבא אל הכלים החי בבדידות או בזוג. הנקבות מקננות בין סבכי הצמחייה של הביצות ובקן מטילה 3–7 ביצים. האפרוחים עוזבים בגיל מוקדם.
סימפוניות מס' 88 ו-89 של היידן
שש הסימפוניות הפריזאיות שכתב היידן זכו להצלחה רבה בפריז, ותרמו למוניטין שכבר צבר שם. עקב ההצלחה הרבה הזמין בשנת 1787 מהיידן הכנר יוהאן טוסט את הסימפוניות שמספורן הוא 88 ו-89, בסול מז'ור ובפה מז'ור בהתאמה. הכנר יוהאן טוסט, שלו כתב היידן את הסימפוניות, היה כנר בתזמורתו של אסטרהאזי בעבר, ואשר פרש מהתזמורת. הוא נסע לפריז כדי לנסות את מזלו שם. כדי להתפרסם בציבור הפריזאי ביקש מהיידן לכתוב את הסימפוניות הללו.
הסימפוניה הראשונה מבין השתיים, מספר 88 בסול מז'ור, הייתה פופולרית בפריז, ונחשבת עד היום לאחת מיצירות המופת של היידן, בעיקר בזכות פרקה השני המצטיין במקוריותו וביופיו. יוהנס ברהמס, אשר היה ידוע בהערצתו להיידן, ואשר זכורות לא מעט ציטטות שלו על יצירות מאת היידן, אמר כי הוא רוצה שהסימפוניה התשיעית שלו תצלצל כמו פרק זה (הפרק השני).
הסימפוניות
סימפוניה מספר 88 בסול מז'ור (1787):
סימפוניה מספר 89 בפה מז'ור (1787):
ויליאם בויס
ויליאם בויס (באנגלית: William Boyce; 11 בספטמבר 1711 – 7 בפברואר 1779) נחשב למלחין האנגלי החשוב ביותר מתקופת הבארוק. בדומה ללודוויג ואן בטהובן, מאוחר יותר בחייו הוא התחרש אולם המשיך להלחין. הוא היה בקשר מזדמן עם הנדל, תומאס ארן, גלוק, באך, קארל פרידריך אבל ומוצרט הצעיר, שכיבדו את יצירתו.
חייו
בויס נולד בלונדון לג'ון בויס, יצרן ארונות ולאליזבת בויס לבית קורדוול. הוא הוטבל ב-11 בספטמבר 1711 והיה נער מקהלה בקתדרלת סנט פול. כשקולו השתנה, החל ללמוד מוזיקה אצל המורה המוערך מוריס גרין.
מינויו המקצועי הראשון היה בשנת 1734 שהועסק כנגן עוגב בכנסייה האנגליקנית באוקספורד. הוא המשיך למלא מספר תפקידים דומים לפני שמונה למלחין החצר של המלך ב-1757 (הוא הגיש מועמדות לתפקיד עם מותו של מוריס גרין, מורו, ב-1755) והפך לאחד מנגני העוגב בקפלה המלכותית ב-1758. בנוסף, עסק בהוראת מוזיקה. אחד מתלמידיו הבולטים הוא תומאס לינלי שלמד אצלו בין 1763–1768.
עבודתו כמלחין החלה בשנות ה-30. בשנת 1736 הוא מונה למלחין בקפלה המלכותית וכתב את האורטוריה "קינת דוד על שאול ויהונתן". הוא היה המנצח בפסטיבל שלוש המקהלות ב-1737. רבות מיצירותיו, כולל הפתיחה של הסימפוניה מס' 8 שלו, פורסמו בבכורה בפסטיבל במהלך השנים שלאחר מכן. בשנות ה-40 הוצגה, האופרה שלו "פלאוס ותטיס", פורסמה הסרנדה "סולומון", ו"המסכה החילונית" ללברית מאת ג'ון דריידן. בשנת 1747, בויס פרסם את החיבור האינסטרומנטלי הראשון שלו, סט של "שתים עשרה סונאטות לשני כינורות ובס", ואלו נהפכו לפופולריים. צ'ארלס ברני כתב שהם "לא רק מושמעים באופן קבע בקונצרטים פרטיים... אלא אף בתיאטראות ציבוריים וגנים ציבוריים, כקטעים אהובים, במשך שנים רבות." ב-1749 כתב אודה ואת ההמנון "הו", לכבוד מינויו של תומאס פלהם-הוליס כמנהל אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנות ה-50, סיפק בויס לדייוויד גריק שירים ומוזיקה להפקות רבות בתיאטרון דרורי ליין. אלה כללו את האופרות שלו The Chaplet ו-The Shepherd's Lottery, שתיהן ללברית מאת מוזס מנדז, והן עבור האופרה "Harlequin's Invasion" מאת המחזאי והשחקן הבריטי בן המאה ה-18 דייוויד גריק. שמתוכה לקוח המארש המפורסם Heart of Oak.
בויס עסק בכמה משרות לפני שהתמנה למשרה הנחשקת בבית המלוכה כ'אמן המוזיקה של המלכה' בשנת 1755 ונהיה לנגן עוגב בקפלה המלכותית בשנת 1758.
כשחירשותו נהייתה חמורה, בויס חדל להתפרנס כנגן עוגב והתמקד בסיום קומפילציית המוזיקה לקתדרלה שמורו גרין השאיר לא גמורה. מכאן המשיך לערוך יצירות של ויליאם בירד והנרי פרסל.
ב-7 בפברואר 1779 נפטר בויס משיגדון. הוא נקבר בקתדרלת סנט פול. בנו היחיד, גם הוא קרוי ויליאם בויס (25 במרץ 1764-1824), היה נגן קונטרבס מקצועי. בויס נודע כיום בעיקר בזכות שמונה הסימפוניות שלו, המנוניו והפואמות הליריות, אם כי הלחין עוד יצירות רבות. הלחן שחיבר ב-1759 לאחד השירים מן האופרה "Harlequin's Invasion" הפך למארש הרשמי של הצי המלכותי הבריטי.
נוינקירכן
נוינקירכן (בגרמנית: Neunkirchen) היא בירת מחוז נוינקירכן שבמדינת חבל הסאר שבגרמניה. העיר שוכנת על נהר בליס (Blies), כ-20 ק"מ מצפון-מזרח לזארבריקן, בירת החבל. זוהי העיר השנייה בגודלה בחבל הסאר.
שמה העיר לקוח מהכינוי "בכנסייה החדשה" (An der neuen Kirche). בעבר הייתה מושפעת כלכלתה של העיר בעיקר מתעשיות הפחם והברזל. עם שקיעתו של המגזר התעשייתי, החלה כלכלתה של נוינקירכן להתמודד עם שינויים דרסטיים ועברה שינוי משמעותי לטובת מגזר השירותים והקמעונאות, למרות שכמה מפעלי תעשייה עדיין פועלים בעיר.
היסטוריה
את ראשית הנוכחות האנושית באזור ניתן לייחס לשנת 700 לפנה"ס לערך. חלקה העתיק ביותר של העיר הוא הכפר ויבלסקירכן (Wiebelskirchen) שמצפון למרכז העיר. שמו של הכפר מוזכר לראשונה בשנת 765. השם נוינקירכן מוזכר לראשונה ב-1281.
נוינקירכן השתייכה לנסיכות נסאו-סארברוקן (Nassau-Saarbrücken) שהקימה שתי מצודות בסמוך, שלא קיימות היום אך את שרידיהן של אחת מהן ניתן לראות באחד הפארקים בעיר.
המשורר הידוע יוהאן וולפגנג פון גתה ביקר בעיר ותיאר את המצודה ואת מפעלי הפלדה. בשנת 1922 קיבלה נוינקירכן מעמד של עיר.
ב-10 בפברואר 1933 גרם פיצוץ של מכל דלק במפעל ברזל למותם של 68 איש ולפציעתם של 190. נזק נגרם לחלק משטח המפעל וכן הכה חלק מאזור המגורים ובית הספר שבסמוך. שיקום האזור נמשך תשעה חודשים. האירוע זכה לתשומת לב בתקשורת העולמית.
כלכלה
עדויות על כריית פחם במקום קיימות עוד משנת 700 לפנה"ס. במהלך ההיסטוריה בוצעו פעולתו כריית פחם עד לשנת 1968. ב-1593 הוקם במקום מפעל ייצור הברזל הראשון בעמק הנהר בליס. המשפחה שהשפיעה רבות על גורלה של העיר היא משפחת פון שטום-הלברג (von Stumm-Halberg), שהחל משנת 1806 נמצאת בבעלותה רוב תעשיית הברזל המקומית ולפיכך היא בעלת השפעה מרובה על הפוליטיקה המקומית.
עקב שקיעתם של ענפי כריית הפחם והברזל, התמודדה הכלכלה המקומית עם קשיים מחמירים והולכים. עם סגירת מכרה הפחם האחרון ב-1968 וסגירת החלק העיקרי של תשלובת ייצור הברזל ב-1982, זינקה רמת האבטלה בעיר בצורה דרמטית.
במקביל, הפכה נוינקירכן למרכז מסחרי, תהליך שהחל עם בנייתו של מרכז קניות במקום בו ניצבו בעבר מפעלי הברזל. שרידיהם של מפעלי הברזל לשעבר שלא נהרסו, עוברים תהליכי שימור. כיום הם משמשים כאתרי זיכרון לעבר התעשייתי שלהם, חלקם משמשים כפאבים, כמועדונים, כבית קולנוע, כסניף הראשון בגרמניה של רשת המסעדות הוטרס וכאולפני הרדיו של רשת המזון המהיר מקדונלד'ס.
HIT מכון טכנולוגי חולון
HIT מכון טכנולוגי חולון הוא מכללה אקדמית מתוקצבת העוסקת בהוראה ובמחקר בתחומי מדעים, מתמטיקה שימושית, הנדסה, רפואה דיגיטלית, טכנולוגיות למידה, ניהול טכנולוגיה ועיצוב.
המכון הוא מוסד אקדמי ציבורי, עצמאי, ונכון לשנת הלימודים תשפ"ב לומדים בו כ-5,500 סטודנטים לתואר ראשון ולתואר שני, כ-1,000 סטודנטים במכינות הקדם-אקדמיות וכ-900 סטודנטים בלימודי תעודה.
היסטוריה
"המכון הטכנולוגי בחולון'" נוסד ב-1969 ביוזמת עיריית חולון, כמכון להכשרת מהנדסים. בשנת הלימודים הראשונה למדו במכון 120 סטודנטים. בתחילת דרכו נאבקה העירייה על קיומו, לאחר שוועדת שרים החליטה על סגירתו, משום שאוניברסיטת תל אביב החליטה להקים פקולטה להנדסה במסגרתה.
בשנת 1991 שינה את שמו ל "המרכז לחינוך טכנולוגי חולון", נרשם כעמותה והוסמך באופן רשמי להכשיר מורים להוראת המקצועות הטכנולוגיים והשתלמויות מורים, לבוגרי המוסד הוענקה תעודת בוגר בחינוך טכנולוגי ותעודת הוראה במגמות חשמל ואלקטרוניקה, מכונות ועיצוב תעשייתי, בחסות אקדמית של אוניברסיטת תל אביב. המוסד העניק לבוגריו תעודת בוגר בחינוך טכנולוגי ותעודת הוראה.
בשנת 2002 הוכר כמוסד אקדמי להשכלה גבוהה, המוסמך על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 2006 עבר המכון תהליך של מיתוג מחדש, ומאז הוא קרוי "HIT מכון טכנולוגי חולון", כש-HIT הם למעשה ראשי התיבות של שמו באנגלית, "Holon Institute of Technology".
פרופיל אקדמי
ב-HIT מכון טכנולוגי חולון פועלות שמונה יחידות אקדמיות מרכזיות בהן פועלות 16 תוכניות לימוד לתואר ראשון ותואר שני ושלוש תוכניות תואר שני עם תזה. המכון מכשיר אנשי מדע וטכנולוגיה, מהנדסים, מנהלים ומעצבים. כדי להכין את הסטודנטים לתפקידיהם בארגונים בתעשיית ההייטק, הביטחון, הפיננסים ועוד. מקיים שיתוף פעולה הדוק עם גורמים בתעשייה בהם קיים צורך בידע שצוברים בוגרי HIT. הרצאות אורח, הנחיית פרויקטים, הוראה ועוד.
רשות המחקר
רשות המחקר ב-HIT אמונה על ייזום, קידום, עידוד וניהול פעילויות מחקר (בסיסי ויישומי) בקרב חברי הסגל האקדמי של המכון, תוך מתן דגש על הגדלת שיתופי הפעולה והיקפי המימון מקרנות מחקר בישראל ובעולם. רשות המחקר מסייעת לחוקריה בפיתוח שתופי פעולה, הגשת בקשות למענקים, ניהול רכש וכוח אדם מחקרי, הקמת תקציבי מחקר ומעקב אחר בקרה תקציבית ודיווחים כספיים לקרנות המממנות.
תוכניות לימוד אקדמיות לתואר ראשון
במכון נלמדות 8 תוכניות לתואר ראשון במסגרתן יכולים הסטודנטים לבחור את מסלול ההתמחות המתאים להם:
תוכניות לימוד אקדמיות לתואר שני
ב-HIT נלמדות תוכניות לתואר שני (עם וללא תזה) בתחומי הטכנולוגיה, הניהול, ההנדסה והעיצוב התוכניות מציעות התמחויות במגוון נושאים:
מרכז החדשנות והיזמות FUTURE
מרכז החדשנות והיזמות FUTUREנוסד בשנת 2019 ועוסק בהקניית ידע וכלים ליזמים צעירים מקהילת הסטודנטים, הבוגרים והסגל האקדמי והמנהלי של HIT. פעילות המרכז מתרכזת בשלוש זירות פעילות:
מעונות הסטודנטים
מעונות הסטודנטים הוקמו בשיטת BOT בנייה ירוקה. המעונות ממוקמים בקמפוס HIT מכון טכנולוגי חולון ואוכלסו לראשונה ב-10.2022. מתחם המעונות כולל שלושה מבנים בני תשע קומות כל אחד, הכוללים 428 דירות ו-472 מיטות. מעונות הסטודנטים כוללים מגוון סוגי דירות: סטודיו ליחיד או לזוג, דירות עבור שניים או שלושה שותפים, דירות עם או בלי מרפסת, בכל אחת מקומות הבניינים כולל קומת הגג. ישנה תשתית טלפון ואינטרנט, מיזוג אוויר, טלוויזיה, מועדון סטודנטים, חדר אופניים וחדר כביסה.
קצוקו סארוהאשי
קצוקו סארוהאשי (ביפנית: 猿橋 勝子; בתעתיק לכתב לטיני: Katsuko Saruhashi; 22 במרץ 1920 – 29 בספטמבר 2007) הייתה גאוכימאית יפנית והאישה הראשונה שקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת טוקיו (על מחקרה בקביעת רמת הפחמן הדו-חמצני במי ים ובאטמוספירה). בנוסף, סארוהאשי חקרה את הנשורת הרדיואקטיבית הנוצרת מפצצות ואת סכנת התפשטותם במי הים, מחקר זה הוביל להגבלות על ניסויים גרעיניים באוקיינוס בשנת 1963.
עבד אל-מונעם אבו בכר
עבד אל-מונעם יוסף אבו בַכּר (בערבית: عبد المنعم يوسف أبو بكر 1907–1976) היה ארכאולוג מצרי, אגיפטולוג.
קצוקו סארוהאשי
ביוגרפיה
סארוהאשי נולדה בשנת 1920 בטוקיו לקוניהארו וקונו סארוהאשי.
עבד אל-מונעם אבו בכר
הקריירה האקדמית
למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קהיר אצל ולדימיר גולנישצ'ב ובשנת 1938 סיים עבודת הדוקטורט באוניברסיטת ברלין. בין השנים 1939–1954 לימד באוניברסיטת אלכסנדריה והחל משנת 1954 באוניברסיטת קהיר, שבה כיהן כדיקן של הפקולטה לאגיפטולוגיה.
קצוקו סארוהאשי
ביוגרפיה
בגיל 21 סארוהאשי בליווי הוריה, התחילה את הקריירה הלימודית שלה. לאחר חוויותיהן במלחמת העולם השנייה, סארוהאשי ואמה ראו השראה בנשים רבות שנאבקו ללא בעלים או אבות, עם הכשרה מקצועית מועטה כדי לעזור להן ליצור קריירה מצליחה. כשהבינה זאת, אמה של סארוהאשי עודדה אותה לצבור ידע טכני ולהשיג עצמאות כלכלית בכוחות עצמה. סארוהאשי התפטרה ממקום העבודה שלה בחברת ביטוח כדי ללמוד בקולג' האימפריאלי לנשים למדעים, שכיום ידועה כאוניברסיטת טוהו.
עבד אל-מונעם אבו בכר
ממצאיו הארכאולוגיים
בשנת 1945 גילה אבו בכר פיר מלא מים בתוך מנהרה קטנה שהייתה חפורה בימי קדם בכיוון צפון-דרום מתחת ל"שביל של חעפרע" שבין הפירמידה של חעפרע בגיזה ובין הספינקס. הוא מצא שם גם מערכת של חדרים. אולם בגלל קשיים טכניים רבים לא יכול היה לחפור במקום ולא פרסם בכתב את תגליתו.
קצוקו סארוהאשי
ביוגרפיה
בזמן לימודיה בקולג' פגשה סארוהאשי את מיאקה יאסו (שהפכה עבורה כדמות מודל לדוגמה), מיאקה הציעה לסארוהאשי משרה במכון המחקר המטאורולוגי.
עבד אל-מונעם אבו בכר
ממצאיו הארכאולוגיים
זאהי חוואס ואחרים חפרו שם בשנת 1999 ושוב ב-2008, מצאו שיטות לשאוב את המים מן הפיר ובמה שקראו "הפיר של אוסיריס" גילו סרקופגים, שלדים, כדים וכתובות רבות. בין השנים 1960–1965 אבו בכר השתתף בפעילויות הצלת המורשת העתיקה של נוביה עקב עבודות בניית סכר אסוואן. בשנים 1960–1976 חפר בזווית הצפון מערבית של ה"שדה" ממערב לפירמידה הגדולה, וחקר שורה של קברי מסטבה. בין ממצאיו משנת 1963 שלא פורסמו בכתב, ישנם גם 16 פסלים שהתגלו בקבר חפור בתוך סלע.
קצוקו סארוהאשי
ביוגרפיה
לאחר שסיימה את התואר הראשון שלה בכימיה בשנת 1943, הצטרפה סארוהאשי למעבדת גיאוכימיה במכון המחקר המטאורולוגי (הנקראת כיום הסוכנות המטאורולוגית של יפן), שם חקרה את רמות הפחמן הדו-חמצני במי ים ופיתחה את השיטה הראשונה למדידת רמת הפחמן הדו-חמצני במי ים.
עבד אל-מונעם אבו בכר
ממצאיו הארכאולוגיים
בין פסלים אלה שהוחזקו במרתף המוזיאון של קהיר והוצגו בפני הקהל הרחב כעבור כ-40 שנה, נמצא גם פסל של פקיד שעורר עניין רב בגלל השוני לעומת דמות הפקיד הידועה ממוזיאון לובר. עם תלמידי אבו בכר נמנו לביב חבאשי, גבאללה עלי גבאללה, זאהי חוואס, ג'יל כמיל ואגיפטולוגים אחרים.
קצוקו סארוהאשי
ביוגרפיה
בשנת 1957, הפכה סארוהאשי לאישה הראשונה שקיבלה דוקטורט לכימיה מהאוניברסיטה של טוקיו, בזכות עבודתה פורצת הדרך.
במסגרת לימודי התואר השני סארוהאשי והצוות שלה במעבדה חקרו זיהום גרעני הנישא באוקיינוס, ומצאו שנשורת רדיואקטיבית (מבדיקות אטומיות של ארצות הברית באטול ביקיני בשנות החמישים בעקבות פצצות גרעיניות) נישא ליפן לאחר כשנה וחצי. הממצאים שלה לגבי אופן התפשטות רדיואקטיביות הובילו להגבלות על ניסויים גרעיניים באוקיינוס בשנת 1963.
בשנת 1981 סארוהאשי הקימה את הפרס הקרוי על שמה, המוענק למדעניות שמהוות מקור השראה לנשים צעירות, חלוקת הפרס היא שנתית ומטרתה להכיר בתרומות המחקר של מדעניות למדע.
בשנת 1985 היא הייתה האישה הראשונה לקבל את פרס מיאקה לגיאוכימיה.
סארוהאשי נפטרה ב-29 בספטמבר 2007, מדלקת ריאות, בגיל 87 בביתה בטוקיו. היא זכורה לא רק בזכות תרומתה הגדולה למדע אלא גם בזכות אמונתה ותמיכתה בקידום נשים במדע העולמי.
מחקרה הראשון - מדידת רמות הפחמן הדו-חמצני במי הים
במחקרה הראשון בשנת 1943, במעבדת הגיאוכימיה במכון המחקר המטאורולוגי (כיום "הסוכנות המטאורולוגית של יפן"), עסקה סארוהאשי במדידת רמות הפחמן הדו-חמצני במי הים, היא וחברי מעבדתה מדדו את רמות הפחמן הדו-חמצני באמצעות מדידת הטמפרטורה, pH (פוטנציאל של מימן) והכלוריות במים. שיטת המדידה הזו נחשבה כחדשנית ופורצת דרך באותם ימים ונקראה על שמה של סארוהאשי –"השולחן של סארוהאשי".
בנוסף סארוהאשי גילתה כי האוקיינוס השקט משחרר יותר פחמן דו-חמצני ממה שהוא סופג.
Saruhashi's Table - שיטת מדידה שהפכה לתקן עולמי.
מחקרה השני - נשאיות של נשורת רדיואקטיבית במי ים
במחקרה השני חקרה סארוהאשי זיהום גרעיני (רדיואקטיבי) הנישא באוקיינוס.
בשנות החמישים, לאחר מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה, ארצות הברית המשיכה לבצע ניסויים גרעיניים, בעיקר באוקיינוס השקט באזור אטול ביקיני. לאחר שכמה דייגים יפנים חלו במחלה מסתורית כשהם יצאו לטייל בכיוון הרוח של אתר הבדיקה ביפן במרץ 1954, ממשלת יפן ביקשה מסארוהאשי ועמיתיה במעבדה הגיאוכימית לחקור את המקרה.
סארוהאשי גילתה שהנשורת הרדיואקטיבי שנוצרה בניסויי הפצצות בארצות הברית נישאו ליפן לאחר כשנה וחצי והזיהום הרדיואקטיבי מהפצצות גרם למחלה המסתורית.
ממצאי המחקר, והידיעה שנשורת רדיואקטיבית יכולה להתפשט במי הים הוביל להגבלות על ניסויים גרעיניים באוקיינוס בשנת 1963.
אמונתה ותמיכתה בנשים במדע
סארוהאשי הכירה ביחס האחר ובהיעדר שוויון הזדמנויות שמדעניות מקבלות לעומת מדענים, והקדישה חלק רב מהקריירה שלה לשינוי ההתייחסות למדעניות במאבק פעיל להכרת תרומותיהן של נשים מדעניות למדע העולמי, היא פעלה להקמת הזדמנויות מימון וקהילה עבור נשים מדעניות.
בשנת 1958 ייסדה סארוהאשי עם עמיתיה המדעניות את "האגודה של מדעניות יפניות" (SJWS) במטרה לקדם נשים יפניות במדע. מטרות האגודה מתוארות כך: "האגודה מקלה על ידידות וחילופי ידע בין מדעניות ותומכת בהן לשיפור מעמדן. היא מקדמת פיתוח של בסיס משותף לכל המדענים ומדעניות להפגין את יכולתם ואינדיבידואליות שלהם במטרה סופית לקדם שלום עולמי".
בשנת 1981, היא הקימה את פרס סארוהאשי, פרס כספי בסך בערך 2,200 דולר (300,000 ין) שניתן לחוקרות יפניות במדעי הטבע שתרמו למדע עולמי ומטרתו הוא להכיר בתרומותיהן של הנשים למדע ולעורר השראה לנשים צעירות השואפות לתחום המדעים.
פרסים והוקרות
בין הפרסים שבהם זכתה קצוקו סארוהאשי נמנים
ב-22 במרץ 2018 גוגל הציגה דודל המנציח את סארוהאשי ביום הולדתה ה-98.
עבד אל-מונעם אבו בכר
הנצחה
הנקרופוליס בגיזה ממערב לפירמידה ו"הסקר האפיגרפי" שנעשה בו נקראים לזכרו - אבו בכר.
אהרן פלד
קורות חייו
אהרן פלד נולד בתל אביב, הבן הצעיר במשפחה בת חמישה ילדים, אביו נפטר כשהיה בן 10 חודשים. היה חבר בתנועת המחנות העולים. הוא התגייס לצה"ל, שירת בנח"ל וסיים קורס קצינים, ב-1954 השתחרר ועבר לעבוד בקיבוץ. לפני מלחמת סיני חזר לשירות הקבע ושירת כקצין בחטיבת הצנחנים. בעקבות פציעת צניחה עבר לחיל השריון. שירת כמפקד פלוגת חרמ"ש ומפקד פלוגת טנקים בגדוד 9. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד ויצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במבצע תופת (פעולת כראמה), ב-21 במרץ 1968, פיקד על כוח שמשימתו הייתה לבלום התקפות אויב מול מתחם כופריין, בצומת אל-מזר, על כביש גשר עבדאללה-עמאן. הכוח מנה 11 טנקי צנטוריון וכיתת חיל-ההנדסה על גבי זחל"ם. במשך רוב יום הלחימה היה נתון הכוח עליו פיקד לאש ירדנית עזה ושמונה מבין 11 הטנקים הישראלים נפגעו במהלך יום הלחימה הכוח בפיקודו פגע ב-14 טנקים ירדנים, מהם 8 טנקים, שנפגעו מירי מהטנק עליו לחם. על פועלו קיבל צל"ש ממפקד גייסות השריון, אלוף ישראל טל. בהמשך הומר הצל"ש לעיטור המופת.
ב-1 ביולי 1973 נאלץ לפנות את מקומו ליצחק בן שוהם לאחר שהצהיר בכנס קציני חטיבה 188 כי "אני מעדיף שנעשה מאה פעמים פעולת קיביה ושלא נמצא את עצמנו ולו פעם אחת בלבד בסיטואציה הפוכה".
אחרי המלחמה שימש פלד סגן מפקד אוגדה 252, בשנים 1975–1979 פיקד על אוגדה 194, ובשנים 1981–1982 פיקד על מרחב שלמה ועל קורס מפקדי חטיבות. השתחרר בדרגת תת-אלוף ב-1983.
פלד נפטר ב-12 באוקטובר 2020. היה נשוי לחנה ואב לבן ובת.
ניו מדיה
ניו מדיה (מילולית: "תקשורת חדשה") הוא מושג רחב המתייחס אל יצירות אשר נוצרו באופן דיגיטלי באמצעות מחשב או שעברו תהליך דיגיטציה - לרוב העברה למדיום שהוא דיגיטלי. המחשב יכול לשמש את היצירות בתהליך ההפקה, תהליך ההפצה או תהליך ההצגה.
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הקשר בין מחשבים לאמנות רדיקלית החל להתחזק. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 התקשורת הסתמכה בעיקר על הדפסה ומודלים של שידור אנלוגי, כמו הטלוויזיה והרדיו. בעשרים וחמש השנים האחרונות ראינו את השינוי המהיר לכיוון מדיה אשר מבוססת על שימוש בטכנולוגיות דיגיטליות, כמו האינטרנט ומשחקי מחשב. עם זאת, דוגמאות אלה הן רק ייצוג קטן של המדיה החדשה. השימוש במחשבים דיגיטליים הפך את המדיה הישנה למדיה חדשה כגון: טלוויזיה דיגיטלית ופרסומים באינטרנט. אפילו כלי התקשורת המסורתיים כמו העיתונות המודפסת השתנו באמצעות יישומים טכנולוגיים כדוגמת תוכנות עריכת תמונה ותוכנות סידור דפוס.
אנדרו ל. שאפירו (1999) טוען כי "ההופעה של טכנולוגיות דיגיטליות חדשות מסמלת שינוי פוטנציאלי רדיקלי באשר למי ששולט באינפורמציה, בחוויה ובמשאבים". כוונתו שהתפתחות המדיה מטשטשת את ההבדל בין תקשורת בין אישית לתקשורת המונית, ובין תקשורת ציבורית לפרטית.
וו. ראסל ניומן (פרופ' למדיה טכנולוגית) טוען כי המדיה החדשים:
ישנן מספר דעות חלוקות בנוגע לערכיות ולתרומה של הניו מדיה. בהקשר הפוליטי יש החוזים כי המדיה החדשה, והאינטרנט בפרט, יביא בעתיד למרחב ציבורי דמוקרטי פוסטמודרני, שבו האזרחים יוכלו להשתתף בדיונים פוליטיים ללא הבדלים היררכיים. מנגד יש הטוענים כי המעבר למדיה חדשה הביא לקומץ תאגידי תקשורת אוניברסליים אשר משיגים השפעה גלובאלית חסרת תקדים, אשר עתידה להתעצם אף יותר.
עקרונות הניו מדיה
לב מנוביץ' בספרו The language of new media ניסה להביא 5 עקרונות שמאפיינים ניו מדיה. לא כל יצירת ניו מדיה מצייתת לחוקים הללו, הוא טוען. אלו אינם כללים אבסולוטיים אלא נטיות כלליות של יצירות ניו מדיה.
ייצוג ספרתי
כל מוצרי הניו מדיה, בין אם נוצרו על ידי מחשב או שעברו המרה מחומר גלם אנלוגי, מיוצגים בייצוג ספרתי. מכאן שגם אפשר לעבד ולשנות אותם באמצעות תוכנת מחשב.
מודולריות
משום שכל האלמנטים ביצירת ניו מדיה מאוחסנים בנפרד ובאופן עצמאי, ניתן לבצע בכל אחד מהם שינויים בנפרד ללא לשנות את היצירה הכללית.
אוטומציה
כתוצאה משני העקרונות הראשונים, ניתן לבצע אוטומציה בתהליכים השונים של היצירה:
השתנות
בעוד מדיה ישנים נשלטת על ידי יוצר אחד שקובע מראש את היצירה ואת אופן וסדר הצריכה שלה כאשר היא משוכפלת ומופצת בעותקים זהים זה לזה, יצירת הניו מדיה היא נזילה.
הניו מדיה כתקשורת המונים
בתחילת המאה ה-21, עם עליית ה-Web 2.0 (אתרי תוכן מבוסס גולשים) הרשת החברתיות המקוונות דוגמת פייסבוק וטוויטר, שהראו יעילות גדולה בהפצת רעיונות ומסרים המונית, משמש המונח "ניו מדיה" גם להתייחסות לרשתות אלה כמדיום תקשורת המונים חדש. גופים רבים הקימו חטיבת ניו מדיה או מינו דוברים שהתמחותם ניו מדיה, ואלה משתמשים בכלים אלה (כגון בפרסום סטטוסים ותמונות בפייסבוק או ציוצים בטוויטר) כדי להעביר מסרים לקהלים נרחבים וליחצ"ן את הגוף שמטעמו הם פועלים.
כיום מוגדרים גם שירותי סטרימינג שונים כגון נטפליקס והולו כניו מדיה. בפרסי סאטורן, למשל, ישנה קטגוריה לסדרות ניו מדיה, המוענקות לסדרות שמופקות במיוחד עבור שירותי הסטרימינג השונים.
עמידת דום
עמידת דום היא עמידה טקסית, הנפוצה בצבא, ונהוגה גם בטקסים אזרחיים. מאפייניה הנפוצים של עמידה זו:
כללים נוספים עוסקים בעמידת דום חמושה, שבה החייל מחזיק רובה בעת עמידת דום.
בצבאות שונים נהוגים ניואנסים של תיאור זה. בצבא פינלנד למשל, בעמידת דום נשמר מרחק של שני אגרופים בין כפות הרגליים.