cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טור דה פראנס 2020
קטע 9
הקטע ה-9 היה הקטע האחרון של השבוע הראשון, לפני הכניסה למחרת ליום המנוחה, 153 קילומטרים מפו ללראנס. במהלך העלייה המדורגת השנייה של הקטע, "Col de la Hourcére", יצא מארק הירשי לבריחת סולו כשנשארו יותר מ-90 קילומטרים לסיום המרוץ. הירשי שמר על יתרונו שלו מהפלוטון שהצטמצם בעלייה הזו. בעלייה המדורגת האחרונה של הקטע, ה-"Col de la Marie Blanque" התפרק אדם ייטס, מוביל המרוץ, בעוד פרימוש רוגליץ', טאדיי פוגאצ'אר, איגן ברנל ומיקל לנדה (בחריין מקלארן) פתחו פער משאר רוכבי הדירוג הכללי וצמצמו את הפער מהירשי ואף תפסו אותו כשנשארו קצת יותר מ-2 קילומטרים לסיום, בספרינט הסיום גבר פוגאצ'אר על רוגליץ' והירשי וניצח את הקטע, כשברנל רביעי ולנדה חמישי. באוקה מולמה (טרק-סגפרדו) הוביל את הדבוקה השנייה על הכביש, של שאר רוכבי הדירוג הכללי, 11 שניות מפוגאצ'אר המנצח. אדם ייטס סיים את הקטע במקום ה-15, 54 שניות אחרי פוגאצ'אר, ואיבד את ההובלה הכללית לפרימוש רוגליץ', בעוד ברנל עלה למקום השני, 21 שניות מרוגליץ', ומרטן למקום השלישי, 28 שניות מרוגליץ'. במהלך הקטע פרשו סטף קרס (לוטו–סודאל) ופאביו ארו (יו. איי.אי. אמירטס) לאחר שאיבד קשר עם הפלוטון עוד בתחילת הקטע.
קטע 11
גם הקטע ה-11 הסתיים בספרינט רב משתתפים, לאחר 167 קילומטרים משאטולאיון-פלאז' עד לפואטייה, זו הייתה גם ההזדמנות האחרונה של המאיצים הכבדים עד לקטע האחרון בשאנז אליזה. בקטע ניצח קיילב יואן, לאחר שהקדים את פטר סאגאן וסם בנט והשיג את הניצחון החמישי שלו בקטע בטור, בפעם השנייה בסך הכל שהוא מזנק למרוץ. מפטר סאגאן נשלל המקום השני והוא הועבר למקום האחרון מהפלוטון לאחר שהתנגח עם ווט ואן ארט וחרג מקו הספרינט שלו, בנוסף על כך גם ספג קנס ואיבד את הנקודות שהרוויח בספרינט הביניים בקטע. בעוד ואן ארט נקנס על התנהגות לא נאותה לאחר שעשה אצבע משולשת לכיוונו של סאגאן וקילל אותו. יון איסאגירה (אסטנה) פרש לאחר שהתרסק וסבל משבר ביד, גם דווידה פורמולו (יו. איי.אי. אמירטס) לא זינק לקטע ופרש מהמרוץ לאחר שבקטע 10 שבר את עצם הבריח ובכל זאת סיים את אותו הקטע. גם גרגור מילברגר (בורה–הנסגרוהה) נטש את המרוץ במהלך הקטע.
קטע 12
הקטע ה-12 היה הקטע הארוך ביותר במרוץ, 218 קילומטרים משוויניי לסראן. לקראת 40 הקילומטרים האחרונים של השלב התחילו ההתקפות מהפלוטון והתגבשה קבוצת בריחה בנוכחות בולטת של קבוצת סאנווב, כשנשארו 28.2 קילומטרים לסיום התקיף מארק הירשי, שכבר סיים שני בקטע ה-2 ושלישי בקטע ה-9, ויצא לבריחת סולו. הירשי שמר על יתרונו עד הסיום והשיג לקבוצתו ניצחון ראשון בקטע במרוץ השנה, מקדים את פייר רולאן (B&B Hotels - Vital Concept p/b KTM) ב-47 שניות ואת בן קבוצתו סרן קראו אנדרסן שניצח את הספרינט למקום השלישי ב-52 שניות. הפלוטון הגיע 2:30 דקות אחרי הירשי, מובל בידי פטר סאגאן שניצח את הספרינט למקום 13. במהלך הקטע פרש אילנור זאקארין (CCC שסיים כאמור רביעי בקטע ה-8, לאחר שהתרסק באזור הנייטרלי בקטע 11 ובסופו של דבר נאלץ לפרוש במהלך הקטע הזה.
קטע 14
קטע 14 כלל 194 קילומטרים מקלרמון-פראן לליון, בתוואי גבעי. הקטע כלל 5 עליות מדורגות, כשהשתיים האחרונות, "Cote de la Duchére" ו-"Cote de la Croix-Rousse" היו בקטגוריה 4, ומוקמו כ-10 ו-5 קילומטרים לסיום הקטע. כשנשארו 3.2 קילומטרים התקיף סרן קראו אנדרסן מהפלוטון והמשיך בסולו עד לקו הסיום, כשהוא רושם ניצחון ראשון בקטע בגרנד טור וניצחון שני לסאנווב בטור. הוא הקדים את הפלוטון שהובל בידי לוקה מזגץ (מיצ'לטון - סקוט) וסימונה קונסוני (קופידיס) ב-15 שניות. לפני תחילת הקטע פרש רומן בארדה (AG2R La Mondiale) שבתום קטע 13 דורג במקום ה-11 הכללי, לאחר שגם היה מעורב בהתרסקות עם מולמה ועל פי ההערכות המשיך לרכוב למרות שהיה בחשד לזעזוע מוח, מאוחר יותר גם התברר שסבל מדימום מוחי. עוד רוכב שפרש במהלך הקטע היה בן קבוצתו פייר לאטור.
קטע 15
הקטע ה-15 כלל 174.5 קילומטרים, מליון לעליית הגרנד קולומבייר. עלייה בקטגוריה HC שאורכה 17.7 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 7.1%. מלבד העלייה הזו, נכללו בקטע עוד שתי עליות בקטגוריה 1, "Montée de la Selle de Fromental" ו-"Col de la Biche". כשנשארו לקטע עוד 13 קילומטרים ודבוקת הדירוג הכללי כבר התחילה לטפס את הגראן קולומביה, התפרק איגן ברנל, מנצח הטור ב-2019 שבא להגן על תוארו. עוד רוכב שהתפרק יחד איתו היה קולומביאני נוסף, נאירו קינטנה. בקילומטר האחרון הדבוקה עדיין רכבה יחדיו בתור דבוקה, אך כשנשארו מאות מטרים בודדים ריצ'י פורט, טאדיי פוגאצ'אר ופרימוש רוגליץ' התנתקו מהשאר ופוגאצ'אר גבר על רוגליץ' בספרינט הסיום בין השניים והשיג ניצחון שני בטור, בעוד פורט סיים חמש שניות אחריהם. ברנל חצה את קו הסיום 7:20 דקות אחרי פוגאצ'אר, ואיבד סיכוי מעשי לנצח את הטור, בעוד קינטנה איבד 3:50 דקות וגם גיום מרטן איבד זמן משמעותי, 3:25 דקות. בעקבות כך ריגוברטו אוראן עלה למקום השלישי הכללי, 1:34 דקות מרוגליץ', ופוגאצ'אר צמצם ל-40 שניות. במהלך הקטע פרש סרחיו היגיטה (EF Pro Cycling) לאחר שהתנגש בגלגל האחורי של בוב יונגלס (דקונינק קוויק-סטפ) ונפצע.
תחנת הרכבת בית שאן (הישנה)
תחנת הרכבת בית שאן או תחנת ביסאן (בית שאן) היא אחת משמונה תחנות הרכבת המקוריות של רכבת העמק ההיסטורית, והיא ממוקמת בכניסה הצפונית לבית שאן. המבנה הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
טור דה פראנס 2020
קטע 16
לאחר תום קטע 15 הרוכבים נכנסו ליום המנוחה השני והאחרון של המרוץ, שגם הוא שימש בעיקר לבדיקות קורונה נוספות, כמו יום המנוחה הראשון. למחרת הגיע קטע 16, 164 קילומטרים מלה טור-דו פין לווילאר-דה-לון. גם זה היה קטע שהלך לקבוצת הבריחה כשלנארד קאמנה (בורה–הנסגרוהה) ניצח אותו ממנה והשיג את הניצחון המקצועני השני בקריירה שלו לאחר הניצחון שלו בקטע החמישי של קריטריום דו דופינה מוקדם יותר העונה, זה גם היה הניצחון הראשון של בורה במרוץ. קאמנה הקדים את ריצ'רד קאראפאס, מנצח הג'ירו ד'איטליה 2019 ב-1:27 דקות ואת אלוף שווייץ, סבסטיאן רייכנבך (Groupama–FDJ) ב-1:56 דקות.
תחנת הרכבת בית שאן (הישנה)
התחנה נקראה בתחילה "ביסאן", כשמו הערבי של המקום. בשנות ה-30 נכתב על שלט התחנה: "ביסן (בית שאן)".
טור דה פראנס 2020
קטע 17
הקטע ה-17 היה קטע של 177 קילומטרים מגרנובל למריבל, בעלייה של הקול דו לוז, עלייה שאורכה 18.6 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 7.7%. מלבד העלייה הזו, בקטע נכללה גם ה-"Col de la Madeleine", עלייה באורך של 15.8 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 8.1%. זה גם היה הקטע האחרון שמסתיים בעלייה בטור הזה. במהלך הקטע יצאה קבוצת בריחה מצומצמת שכללה בין היתר גם את קאראפאס, והוא היה השורד האחרון מבריחה לפני שנתפס על ידי דבוקת הדירוג הכללי 2.9 קילומטרים לסיום. מיגל אנחל לופס (אסטנה) ניצח את הקטע, לאחר שהתקיף 2.4 קילומטרים לסיום והמשיך משם לבד עד לקו הסיום, מקדים את רוגליץ' ב-15 שניות ואת פוגאצ'אר ב-30 שניות. לפני תחילת הקטע פרשו ברנל ושטפן קינג (Groupama–FDJ), ינס דבושרה (B&B Hotels Vital-Concept) סיים אחרי מגבלת הזמן וגם הוא פרש מהמרוץ עקב כך. מיקל נייבה (מיצ'לטון - סקוט) פרש במהלך הקטע.
תחנת הרכבת בית שאן (הישנה)
בתחילת המאה ה-20 הייתה בית שאן עיירה ערבית קטנה ומוזנחת, והסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני החליט על הקמת התחנה במקום כדי לעודד התפתחות כלכלית שתביא לעליית תשלומי המיסים באזור זה. התחנה הוקמה ב-1904 על ידי העות'מאנים, בסיוע גרמניה, כחלק מרכבת העמק שחיברה בין חיפה למסילת הברזל החיג'אזית. אך תקוותיו של הסולטאן נתבדו, ורק עם תחילת ההתיישבות היהודית בבית שאן החל המקום מתפתח. בתחנה הוקמו מספר מבני אבן, ששרידיהם ניצבים במקום עד היום - תחנת נוסעים, מבנה הנהלה, מבנה למגורי העובדים, מגדל מים ועוד.
טור דה פראנס 2020
קטע 18
הקטע ה-18 כלל 175 קילומטרים ממריבל ללה רוש-סור-פורון, הקטע היה בתוואי הררי כשהוא כולל בדרך כ-5 עליות מדורגות בקטגוריות שונות. קבוצת הבריחה כללה את הירשי וקאראפאס שהתחרו ביניהם על קטגוריית ההרים, אך הירשי התרסק בירידה מה-"Col de Saises" וקאראפאס, בן קבוצתו מיכל קוויאטקובסקי ופייו בילבאו (בחריין-מקלארן) נשארו בקדמת המרוץ. במהלך העלייה האחרונה של הקטע, "Montee du Plateau de Glieres", התפרק בילבאו מהדבוקה ושני רוכבי אינאוס נשארו לבדם בהובלה, הם שמרו על הפער שלהם מדבוקת הדירוג הכללי וחצו יחדיו את קו הסיום, כשקוויאטקובסקי מנצח את הקטע וקאראפאס שני, ווט ואן ארט ניצח את הספרינט מדבוקת הדירוג הכללי וסיים שלישי, 1:51 דקות מקוויאטקובסקי. בזכות הנקודות שצבר קאראפאס הוא עבר את פוגאצ'אר בקטגוריית ההרים ולבש את החולצה המטופסת בשני הקטעים הבאים. במהלך הקטע פרש אנדרה גרייפל (Israel Start-Up Nation).
קטע 19
הקטע ה-19 כלל 166.6 קילומטרים מבורק-אן-ברס לשומפניול, בתוואי גבעי, ועם עלייה מדורגת אחת. בקטע ניצח סורן קראו אנדרסן, שהשיג את הניצחון השני שלו במרוץ והרביעי של סאנווב במרוץ, לאחר שהתקיף מהדבוקה המובילה על המסלול שמנתה כעוד 12 רוכבים 15.9 קילומטרים לסיום, והמשיך ברכיבת סולו עד לניצחון בקטע. לוקה מזגץ ניצח את הספרינט למקום השני כשהגיע 53 שניות אחרי קראו אנדרסן וזו הייתה הפעם השנייה שסיים שני בקטע, לאחר שגם בקטע ה-14 עשה זאת, גם אז זה היה קראו אנדרסן שניצח. יספר סטויבן (טרק-סגפרדו) סיים שלישי. לפני תחילת הקטע פרשו ג'ונתן קסטרובייחו (אינאוס גרניידרס) ומייקל גוגל (NTT Pro Cycling), כשבמהלכו פרש לוקאס פוסטלברגר (בורה–הנסגרוהה).
תחנת הרכבת בית שאן (הישנה)
במהלך מבצע גדעון במלחמת העצמאות פעלה בתחנה עמדה צבאית של ההגנה, ממנה יצאו אנשי הארגון לכיבוש בית שאן.
התחנה פעלה עד פיצוץ גשרי הירדן ב-14 במאי 1948 והפסקת פעילותה של רכבת העמק. מאז מבני התחנה מוזנחים ונטושים.
בשנת 2014 הוחל בשיקום ושיחזור מבני התחנה והקמת פארק תיירותי במקום הכולל שביל אופניים. את עבודות השיקום מבצעת המועצה לשימור אתרים במימון של נתיבי ישראל. העבודה נעשית במקביל להקמת תחנת הרכבת בית שאן החדשה המוקמת כ-300 מטר ממערב לתחנה ההיסטורית. מסילת הרכבת החדשה עוברת בין המבנים ההיסטוריים ולמעשה מפרידה את מתחם התחנה הישן לשני חלקים שביניהם סוללה.
טור דה פראנס 2020
קטע 21
הקטע ה-21 היה הקטע האחרון של המרוץ, 122 קילומטרים ממונט-לה-ז'ולי לשדרות השאנז אליזה בפריז. הקטע נחשב לממלכתי וטקסי כשלא מתקיימים בו מהלכים שקשורים לדירוג הכללי וספרינט הסיום נחשב לאליפות העולם של הספרינטרים. סם בנט ניצח את הקטע, משיג את הניצחון השני שלו בטור והשלישי בסך הכל של דקונינק קוויק-סטפ, לאחר שהקדים את אלוף העולם מאדס פדרסן ואת פטר סאגאן. בנט הבטיח את ניצחונו בקטגוריית הנקודות עוד במהלך ספרינט הביניים שהיה במהלך הקטע, אך בזכות הניצחון הגדיל את הפער שלו מסאגאן עוד יותר. מלבד הדירוג הכללי, פוגאצ'אר ניצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר ואת קטגוריית ההרים, הוא גם סיים כרוכב עם הכי הרבה ניצחונות בקטעים. רוגליץ' סיים במקום השני, 59 שניות אחרי פוגאצ'אר, בעוד פורט סיים שלישי, 3:30 דקות פער.
שידור
33 גופי תקשורת שונים בעולם שידרו את המרוץ.
בישראל, איבד ערוץ הספורט את זכויות השידור לראשונה מאז החל לשדר את הטור במלואו ב-2013.
וילר
וילר (באנגלית: Wheeler; או: Viller) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
בובת גרב
בובת גרב היא בובה העשויה גרב (או בגד דומה). כאשר מפעיל הבובה משחיל כף ידו עד לקצה הסגור של הגרב, ניתן ליצור אשליה שהבובה "מדברת". פי הבובה נוצר מהאזור בגרב שבין העקב והבוהן, כאשר האגודל של מפעיל הבובה יוצר את הלסת. בשימוש מינימלי, צורת כף היד יוצרת באופן מיידי צורה של פה, אולם לפעמים הפה מרופד על ידי הצבת חתיכה קשיחה למדי של לבד (לעיתים קרובות עם לשון דבוקה בפנים).
הגרב נמתח באופן מלא, כך שיהיה ארוך דיו כדי לכסות את פרק כף היד של מפעיל הבובה וגם חלק של הזרוע. לעיתים קרובות המפעיל מתחבא מאחורי דוכן ומעלה את ידו מעל הדוכן, כך שרק הבובה נראית לעין. עם זאת, מפעילי בובות גרב רבים עומדים מול הצופים יחד עם הבובות, ומקיימים איתן שיחות תוך שימוש בפתומיות.
כבובת גרב עשויה לשמש גרב או גרבון מכל צבע, וניתן לעטר אותה בתוספות שונות על מנת להעניק לה "אישיות", כמו כפתורים התפורים באזור העיניים או סרטים ופיסות לבד המודבקים לשיער.
השימוש בבובות גרב נפוץ למטרת חינוך או בידור לילדים, וזו פעילות יצירתית עממית בבתי ספר יסודיים, המלמדים את הילדים להכין את הבובות כדי להציגם לאחר מכן במחזות זמר או הצגות בבית הספר. בובות גרב מופיעות גם בערוצי טלוויזיה לילדים בעולם. שתי בובות גרב כתומות בשם "פו" ו"פרא" (Fara, Fu) מסייעות בגרמניה בהוראת הקריאה לילדים. מפעילת הבובות שרי לואיס (שם הבמה של Sonia Phyllis Hurwitz) התפרסמה בתוכנית הטלוויזיה שלה בערוץ PBS בשם "Lamb Chop's Play-Along", שבה הציגה את הדמויות לם צ'ופ, צ 'רלי סוס, והאש פאפי.
קארול
קארול (באנגלית: Carroll) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ריביירה
ריביירה (אזור) (Riviera) היא אזור עירוני לאורך רצועת חוף ארוכה המשמש כמוקד תיירות ובו בתי מלון, מעגנות לסירות, אתרי בילוי נוספים ומבנה עירוני התומך בפונקציה התיירותית של המקום. מקור המונח בריביירה הצרפתית והאיטלקית, והוא משמש גם במקומות רבים נוספים
נשיא איסלנד
נשיא איסלנד (באיסלנדית: Forseti Íslands) הוא ראש המדינה הנבחר של איסלנד. הנשיא נבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים על ידי הצבעה כללית של כלל המבוגרים. החוקה האיסלנדית לא מגבילה את מספר הפעמים שנשיא יכול להיבחר. מאז עצמאותה של איסלנד מדנמרק בשנת 1944, כיהנו באיסלנד שישה נשיאים. הנשיא הנוכחי הוא גודני יוהאנסון, שמכהן בתפקיד מ-1 באוגוסט 2016.
משכנו של נשיא איסלנד ממוקם בבססטאואר שבעיר גארדבאיר שהיא חלק מהמטרופולין רייקיאוויק. לפי החוקה האיסלנדית, במקרים בהם נבצר מהנשיא לבצע את תפקידיו (למשל בשל נסיעה לחו"ל או הרדמה רפואית), שלושת נושאי המשרות הבכירות באיסלנד - ראש הממשלה, נשיא הפרלמנט ונשיא בית המשפט העליון, ממלאים את מקומו של הנשיא, על ידי הצבעה משותפת בכל נושא שיש להכריע בגינו ללא דיחוי. הנשיא של איסלנד מקבל עם כניסתו לתפקיד גם את תואר הכבוד "נשיא מסדר הבז".
מוטי דור און
מוטי דור און (25 בדצמבר 1941 – 9 בנובמבר 2019) היה תת-אלוף בצה"ל ופיקד על יחידת ההאזנה המרכזית – יחידה 8200 בשנים 1984–1987.
ביוגרפיה
מרדכי (מוטי) דור און (במקור דרייקורס) נולד בירושלים ולמד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה). למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1963 הוצב כמהנדס במערך הטכני של יחידה 515 (לימים 8200). בתחילה שרת במעבדת תחזוקה, ובמקביל ייסד את חוליית מבצעים טכניים, שהייתה אחראית על הקמה ותחזוקה של בסיסי היחידה ומערכות הקליטה שבהם. היכרותו העמוקה עם מערכי הקליטה של היחידה - תכנון, התקנה ותחזוקה - סייעה רבות לתפקידיו הפיקודיים בהמשך.
חבריו ומפקדיו ליחידה מספרים כי כמהנדס נקרא לתקן מערכת איסוף סיגינט אשר אות אחר הפריע לתפקודה. בתהליך התיקון הבין דור און כי האות 'המפריע' הוא כשלעצמו אות חשוב ולפיכך סייע לפתח מערכת קליטה עבור מקור מודיעיני, שהפך לאחד המקורות החשובים במלחמת ששת הימים.
דור און מוזכר כאחד הקצינים אשר הוטל עליהם בשנת 1969 על ידי מפקד היחידה דאז, אל"ם שלמה ענבר וראש אמ"ן, אלוף אהרן יריב לבצע עבודת מחשבה אסטרטגית בנושא הרכש הנדרש לביצוע קפיצת מדרגה משמעותית בפעילות היחידה, בציוד הטכנולוגי, במעמדה ובאיכות המודיעין שהיא מספקת. התוכנית שהוצגה הייתה נועזת וכללה דרישת תקציב שהיה גבוה פי עשרה מתקציב הרכש השנתי של היחידה. התקציב המבוקש אושר על ידי ראש אמ"ן ומנכ"ל משרד הביטחון, ישעיהו לביא. אושרה גם תוכנית בניית כוח אדם שיחד עם תוכנית הרכש בנו בסיס איתן למערך הטכני של היחידה.
בשנת 1973 הוענק לדור און פרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח מערכת איסוף סיגינט חדשנית.
בהמשך מלא מגוון תפקידים טכניים ובשנת 1976 קודם לדרגת אל"ם כמפקד המרכז הטכני ביחידה. בשנת 1980 מונה לסגן מפקד היחידה תחת ראובן ירדור, ובשנת 1984 קודם לדרגת תא"ל ולמפקד יחידה 8200.
בתקופתו כמפקד היחידה נתן דור און דגש רב לפועל היוצא של הסכם השלום בין ישראל למצרים - ההשלכות המודיעיניות והמבצעיות שנבעו מנסיגת צה"ל מסיני. בפרט, האתגר המרכזי שעמד בפני היחידה היה כיצד ניתן לשמר יכולות התרעה למרות המגבלות שנבעו מהסכם השלום ופינוי הבסיסים בסיני. דור און היה שותף ותרם רבות לתכנון ולביצוע התוכנית.
ב-1987 השתחרר מצה"ל, והחל לעבוד בתעשייה הביטחונית - ראשית בחברת אלתא מערכות, ולאחר מכן בחברת נייס, בה עמד בראש חטיבת המערכות הממשלתיות.
במקביל לתפקידיו האזרחיים המשיך דור און להתנדב ולשרת במילואים במסגרת הוועדה הצבאית לדירוג מחקר/מופ"ת, בראשה עמד עד לשנת 2017.
חיים אישיים
דור און היה נשוי ללילית, והם גידלו שלושה ילדים. המשפחה התגוררה בתל מונד.
זכויות להט"ב בסנט וינסנט והגרנדינים
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים היא פלילית בסנט וינסנט והגרנדינים. סעיף 148 לחוק הפלילי קובע איסור על "מעשי סדום" המכוון נגד פעילות הומוסקסואלית בהסכמה באומרו כי: "כל אדם, העושה בפומבי או פרטי מעשה מגונה באדם אחר מאותו המין, או רוכש או מנסה להשיג אדם אחר מאותו המין לבצע עמו מעשה מגונה גס, אשם בעבירה ודינו - מאסר חמש שנים".
— סעיף 148 לחוק הפלילי
— סעיף 146 לחוק הפלילי של 1990. בהיותו נייטרלי מבחינה מגדרית, חוק איסור "מעשי הסדום" חל באופן כולל על פעילות הטרוסקסואלית והומוסקסואלית כאחד. דיווחים שונים לאורך השנים קבעו כי חוק זה אינו נאכף בפועל.
בשנת 2018, ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" דחק בסנט וינסנט והגרנדינים ובמדינות אחרות במזרח הקריביים לבטל את חוקי איסור "מעשי הסדום" הפוסט-קולוניאליים בשטחן. בספטמבר 2018, בעקבות התקפות פיזיות על שלושה צעירים אשר ביצעו קרוס-דרסינג, הצהיר ראש הממשלה רלף גונזלבס באומרו כי "זה לא הולם ולא נכון עבור מישהו לתקוף פיזית אדם על סמך כל דעה קדומה שיש לו עקב נטייתו המינית". גונזלבס גינה את התקרית והצהיר כי "הומופוביה בלתי הגיונית שכזו אינה מקובלת לחלוטין" בעודו קרא בנוסף לקיים שיחות פתוחות על הומוסקסואליות במדינה.
תנאי מחיה
חיי קהילת הלהט"ב בסנט וינסנט והגרנדינים מוגדרים כ-"בלתי נראים" ובעלי סטיגמות בעוד לא קיימות עמותות או ארגונים המוקדשים לזכויות להט"ב.
במאי 2019, לאחר שהיה קורבן למתקפה טרנספובית באפריל 2019, הוסר על ידי התובע כתב אישום על רקע הונאה נגד לסואן סטיוארט, נער אשר ביצע קרוס-דרסינג שהואשם ב-"הונאת גבר על ידי התחזות לאישה".
יחסי איטליה–פינלנד
יחסי איטליה–פינלנד הם יחסי החוץ בין פינלנד לאיטליה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 בספטמבר 1919. במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות חלק ממדינות הציר ולחמו לצד גרמניה הנאצית. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, נאט"ו, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה והאיחוד האירופי.
ביקורים רמי דרג
בשנת 2002 ביקר ראש ממשלת איטליה, מריו מונטי, בהלסינקי לפגישות עם יורקי קאטאינן, ראש ממשלת פינלנד.
הירש אושרוביץ'
הירש אושרוביץ' (ביידיש: אָשעראָוויטש; ברוסית: Гирш Ошерович; בליטאית: Giršas Ošerovičius; 25 ביוני 1908, פוניבז' – 6 ביוני 1994, תל אביב) היה משורר וסופר יידי.
קורות חיים
בזמן מלחמת העולם הראשונה גורשה משפחתו לדונבס, ובשנות ה-20 שבה לעיר הולדתו. ב-1928 סיים את לימודיו בגימנסיה יהודית, וב-1933 קיבל תואר במשפטים מטעם אוניברסיטת קובנה. עבד ביומון היידי הליטאי "די אידישע שטימע" ובעיתונים אחרים.
הוא החל לחבר בגיל צעיר וחיבוריו החלו להתפרסם מ-1934. עד 1944 גר באלמטי, לאחר מכן עבר לווילנה. ב-1949 הוא נשפט וקיבל 10 שנים במחנות עבודה בגין פעילות אנטי-סובייטית. הוא שוחרר ב-1956 וחזר לווילנה. הוא היה חבר מערכת "סאָוועטיש היימלאנד".
ב-1971 עלה מברית המועצות לישראל, ובארץ המשיך לפרסם שירה. בשנת 1972 זכה בפרס פיכמן. בשנת 1977 הוענק לו פרס איציק מאנגר. בשנת 1983, במלאת לו 75, זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש.
בתרגום
בתרגום לליטאית:
פרדריק הנדריק, נסיך אורנז'
פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' (29 בינואר 1584 – 14 במרץ 1647) היה הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית, ונסיך אורנז' בין השנים 1625–1647. נודע בהצלחתו במצור על 'ס-הרטוחנבוס בשנת 1629.
ילדותו
נולד בדלפט ב-29 בינואר 1584, כבנם של וילם הראשון, נסיך אורנז' ואשתו הרביעית לואיז דה קוליני, בתם של גאספאר דה קוליני השני ושארלוט דה לאוואל. כשהיה בן חצי שנה נרצח אביו, ואחיו למחצה מאוריץ, נסיך אורנז' ירש את תפקידו כסטאדהאודר של המחוזות השונים בהולנד. פרדריק הנדריק חונך על ידי אחיו חינוך צבאי, ומונה לגנרל בצבא ההולנדי.
בשנת 1625 כפה מאוריץ על פרדריק הנדריק להתחתן, והוא התחתן עם אמליה מזולמס-בראונפלס, בתו של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס.
שלטונו
לאחר פטירת אחיו מאוריץ בשנת 1625 ירש פרדריק הנדריק את תפקידו כסטאדהאודר של המחוזות השונים בהולנד, ואת התואר "נסיך אורנז'", ומונה למפקד הצבא ההולנדי. פרדריק הנדריק הוכיח את עצמו כגנרל טוב כמעט כמו אחיו, וכמדינאי ופוליטיקאי הרבה יותר טוב. במשך עשרים ושתיים שנים הוא שלט ברפובליקה ההולנדית, ותקופתו נחשבת לתור הזהב של הולנד. פרדריק הנדריק זכה בכמה ניצחונות צבאיים ימיים גדולים, על ידי הפיכתו של הצי ההולנדי לאחד הציים הטובים ביותר באותה תקופה.
פרדריק הנדריק זכה בכמה ניצחונות חשובים ביותר על הכוחות הספרדים, ביניהם כיבוש חרונלו בשנת 1627, המצור על 'ס-הרטוחנבוס בשנת 1629, כיבוש מאסטריכט בשנת 1632, ברדה בשנת 1637 והולסט בשנת 1645. בנוסף כרת פרדריק הנדריק ברית עם ממלכת צרפת נגד ספרד, אך לבסוף החליט להגיע לידי הסכם שלום עם הספרדים ולסיים את מלחמת שמונים השנים.
ב-14 במרץ 1647 מת פרדריק הנדריק בהאג, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילם השני, נסיך אורנז'.
משפחתו
בשנת 1625 התחתן פרדריק הנדריק עם אמליה מזולמס-בראונפלס, בתם של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס ואגנס מזיין-ויטגנשטיין, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
רב חגא
רב חגא (בתלמוד הירושלמי: רב חגי או רב חגיי) היה אמורא בבל י וארצישראל י בדור השלישי.
חייו
נולד בבבל, שם למד בעיקר מפי רב הונא אך גם מפי עולא, והיה חברו של רב נחמן. לאחר מכן עלה לארץ ישראל, שבה למד מפי חכמי הדור הראשון השני, בהם רבי יהושע בן לוי מנחם, רבי אבהו, רבי יאשיה, רבי אבא בר זבדא, רבי פדת, רבי יוסה (כנראה הכוונה לרבי יוסי בר חנינא), רבי שמואל בר נחמני, רבי שמואל בר יצחק ורבי יצחק.
בארץ ישראל זכה למעמד גבוה בין החכמים, ופעמים רבות היה פותח ראשון את הלימוד. מאמריו הגיעו עד לבבל.
בין תלמידיו היה כנראה רבי יעקב איש כפר נבוריא, וכאשר האחרון שגה בהוראתו, זימנו רב חגא לקבל מלקות. כמו כן, קיבל מפיו רבי מנא. חברו היה רבי שמואל קפודקיא.
כשנפטר רב הונא, הועלה ארונו לארץ ישראל וחיפשו מי שיסכים להיכנס לקוברו במערת רבי חייא ובניו. רב חגא הסכים, בשל היכרותו העמוקה עם גדלותו של רב הונא. כשהכניס את הארון למערה, ראה רב חגא עמוד של אש בתוך המערה, ונבהל. הוא זקף את הארון ויצא. לפי המסופר בתלמוד הירושלמי, רב חגא היה אז בן שמונים שנה, ובחרו בו להכניס את רב הונא לקבורה, משום שחששו שמי שייכנס למערת רבי חייא ימות, ורב חגא היה מבוגר דיו. לפני שנכנס למערה, קשרו חבל לרגלו, שאם ימות יוכלו למשוך אותו החוצה. כשכר על שהתעסק בקבורת רב הונא, זכה לאריכות ימים שהכפילו לו את שנותיו.
מנחם מנדל גלוסקין
מנחם מנדל גלוסקין (ה'תרל"ח, 1878, לויב - י"ג בכסלו ה'תרצ"ז, 27 בנובמבר 1936, לנינגרד) היה רבה של לנינגרד בשנים 1934–1936.
ביוגרפיה
מנחם מנדל גלוסקין נולד בשנת תרל"ח (1878) לאביו הרב אהרן גלוסקין. באותה שנה אביו נקרא לכהן כרבה של העיירה פאריטש (פריצ'י) בבלארוס. בנוסף למנחם מנדל נולדו לרב גלוסקין שבע בנות. מנחם מנדל סיים בהצטיינות את הישיבה והוסמך לרבנות, כשבמקביל הוא משלים את הלימודים הכלליים. אחרי מות אביו נתמנה לרבה של פאריטש (פריצ'י). ב-1909 נישא לפרידה (פראדיל) בתו של הרב אליעזר רבינוביץ רבה הראשי של מינסק ונכדתו של ה"גדול ממינסק" הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן.
הוא שימש ברבנות בערים פאריטש, פרילוקי, וניזין.
במשפט ראווה שהחל ב-28 בפברואר בשנת 1925 במינסק, שאורגן על ידי היבסקציה, וכונה ביידיש "שויחטים-טרסט", היה גלוסקין אחד הנאשמים. כרבה של מינסק הוא השתתף בוועד רבני ברית המועצות. במרץ 1928 היה בין הרבנים שהוחתמו על ידי הג.פ.או. על איגרת שטענה שאין רדיפות של היהדות ברוסיה. הוא שוב חתם בסוף 1928 על איגרת שהכחישה שהחתימה הקודמת ניתנה מתוך לחץ.
בחודש שבט תר"ץ, (פברואר 1930) הוא נעצר באשמת ההשתתפות בקשירת קשר נגד השלטון של הרבנים, ושוחרר בעקבות המחאות של מדינות המערב – במיוחד בהשפעת המברקים שנשלחו על שם מקסים ליטבינוב, ששמש בתפקיד הקומיסר לענייני החוץ של ברית המועצות.
פעמיים גורש מדירותיו שהוחרמו על ידי השלטון המקומי. את צו הפינוי השני קיבל בזמן ישיבתו שבעה באבלות על מות אשתו ואז עבר להתגורר בעזרת הנשים של בית הכנסת.
ב-1934 נענה הרב גלוסקין לבקשת הקהילה היהודית של לנינגרד, לאחר פטירת רבם, לאייש את התפקיד שהתפנה. בקבלת תפקיד זה על עצמו קיווה גלוסקין, שבנותיו תוכלנה לרכוש השכלה גבוהה, למרות שאביהן משמש בתפקיד של "משרת דת" ("служитель культа"), שזכה מצד השלטון הקומוניסטי ליחס משפיל של החרמה. תקוותו זו לא התממשה, ועד שלהי שנת 1936 משפחתו לא הצליחה למצוא מקום מגורים, ובנותיו, לא זו בלבד שלא זכו להתקבל לאוניברסיטה, אלא אף לא יכלו למצוא לעצמן עבודה במשך זמן ממושך. למרות זאת גלוסקין לא עזב את קהילתו בלנינגרד. רק לאחר חודש דצמבר של שנת 1936, כששונתה החוקה הסובייטית, ובוטל המעמד של "משולל הזכויות" ("лишенец"), והושוו זכויותיהם של כל האזרחים - בנותיו של גלוסקין התקבלו לאוניברסיטה.
בלינגרד הוא ניהל תלמוד-תורה וישיבה מקומית במחתרת, והיה שותף לניהול רשת תלמודי תורה וישיבות מחתרתית ברוסיה הסובייטית בהנהגת רבי יוסף יצחק שניאורסון. שמו המחתרתי היה "סדר הדורות", כי רבי יחיאל היילפרין מחבר ספר סדר הדורות היה איש מינסק והרב גלוסקין שימש כרב בעיר זו.
מסופר, שיום לפני פטירתו של גלוסקין ב-1936 הוא עדיין רקד בחתונה חסידית. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "פראוברז'נסקויה" שבסנקט פטרבורג, לא הרחק מבית הלוויות.
מתורתו
הרב גלוסקין התכתב עם הרב שלמה חיים פרלוב מבראהין, בענייני אישות, יבום וחליצה. ממכתבים אלו נותר מכתב אחד בעניין בכל נפשך ובכל מאודך ובו דן בתורת חמיו.
בית קדרות
בית קַדְרוּת (באנגלית: Bleak House) הוא רומן מאת צ'ארלס דיקנס שפורסם לראשונה בהמשכים ממרץ 1852 עד ספטמבר 1853. ברומן מספר רב של דמויות וכמה עלילות משנה. הסיפור מסופר לסירוגין בגוף ראשון על ידי גיבורת הרומן, אסתר סאמרסון, ועל ידי מספר יודע כל. במרכז הרומן מגוללת פרשה של תביעה משפטית, ג'ארנדייס וג'ארנדייס, שנוצרה בעקבות כתיבת מספר צוואות סותרות. פרשה משפטית זו מהווה בסיס לביקורת שמטיח דיקנס במערכת המשפט הבריטית. בנוסף הוא משתמש בחוויותיו מתקופת עבודתו כמזכיר משפטי, ומניסיונו באכיפת חוקי זכויות יוצרים על ספריו.
יש חילוקי דעות בין חוקרים לגבי זמן התרחשות העלילה. היסטוריון המשפט האנגלי סר ויליאם הולדסוורת' טוען שהשנה היא 1827, אולם ההתייחסות לבניית מסילה בפרק 55 מרמזת על שנות השלושים של המאה התשע העשרה.
תקציר עלילה
סר לסטר דדלוק ואשתו ליידי הונוריה חיים באחוזה כפרית בשם צ'סני וולד. סר לסטר אינו מודע לכך שלאשתו היה רומן לפני הנישואים עם קפטן הודון, והיא ילדה לו בת. ליידי דדלוק חושבת שבתה מתה.
הבת, אסתר סאמרסון, למעשה נשארה בחיים וגדלה אצל מיס ברברי, אחותה של ליידי דדלוק. אסתר לא יודעת שמיס ברברי היא דודתה. אחרי מותה של מיס ברברי, מתמנה ג'ון ג'אנדרייס לאפוטרופוס של אסתר, ומעביר את הטיפול בחינוכה לעורך הדין קנג'. אחרי שלמדה בבית ספר במשך שש שנים, עוברת אסתר לחיות בביתו של מר ג'אנדרייס "בית קדרות".
במקביל מקבל ג'ון גארנדייס משמורת על שני צעירים אחרים, ריצ'רד קרסטון ואדה קלייר (דודנים של אסתר). הם יורשים באחת הצוואות בתיק ג'ארנדייס וג'ארנדייס. גם האפוטרופוס שלהם הוא מוטב בצוואה אחרת בתיק, ושתי הצוואות סותרות זו את זו. עד מהרה ריצ'רד ואדה מתאהבים, גם אם מר ג'ארנדייס אינו מתנגד לשידוך ביניהם, הוא מתנה זאת בכך שריצ'רד יבחר לעצמו מקצוע. בהתחלה ריצ'רד מנסה את תחום הרפואה, ובבית של המורה שלו פוגשת אסתר את הרופא הצעיר מר אלן וודקורט. כשריצ'רד מדבר על הסיכוי להרוויח בתיק ג'ארנדייס וג'ארנדייס מתחנן אליו ג'ון ג'ארנדייס שלא ישים מבטחו במה שהוא מכנה "הקללה המשפחתית".
ליידי דדלוק אף היא יורשת באחת הצוואות של ג'ארנדייס וג'ארנדייס. כשהיא מתבקשת על ידי עורך הדין של המשפחה, מר טולקינגהורן, לחתום על עותק של אחד התצהירים עבור המשפט, היא מזהה את כתב היד של מעתיק המסמך. הדבר מזעזע אותה והיא כמעט מתעלפת, טולקינגהורן שמבחין בדבר פותח בחקירה. הוא מתחקה אחרי המעתיק, ומתברר שזהו עני מרוד העונה לשם "נמו". נמו נפטר לאחרונה, והיחיד שמזהה אותו הוא מטאטא רחובות, נער עני חסר בית בשם ג'ו, שמתגורר במקום הנקרא "טום-לבד-לגמרי" (Tom-All-Alone).
גם ליידי דדלוק חוקרת, ומסווה את עצמה בדמותה של המשרתת האישית שלה, הורטנז. היא משלמת לנער ג'ו כדי שיראה לה את מקום קבורתו של נמו. טולקינגהורן חושד בליידי דדלוק וחושש שהסוד שלה יכול לאיים על שמו הטוב של בעלה סר לסטר. הוא משגיח עליה, ומגייס את המשרתת שלה כדי שתרגל אחריה. הוא גם שוכר את שרותיו של המפקח באקט כדי לסלק את ג'ו מהעיר, שדבר לא יקשר בין נמו לבני משפחת דדלוק.
אסתר פוגשת את ליידי דדלוק בכנסייה, ואחר כך מדברת אתה בצ'סני וולד – אבל אף אחת מהן לא מזהה את הקשר ביניהן. מאוחר יותר ליידי דדלוק מגלה שאסתר היא בתה. אסתר מטפלת בג'ו חסר הבית ונדבקת במחלה (כנראה אבעבועות שחורות) שגורמת להשחתת פניה לצמיתות. ליידי דדלוק מחכה שתבריא ואחר כך מספרת לה את האמת. על אף שאסתר וליידי דדלוק מאושרות להיות יחד, ליידי דדלוק אומרת לאסתר שאסור להן להיפגש ולהודות בקשר שביניהן.
אחרי שאסתר מחלימה היא מגלה שריצ'רד, אחרי שנכשל במקצועות אחדים אותם ניסה, המרה את פיו של האפוטרופוס שלו ומנסה לקדם את "ג'ארנדייס וג'ארנדייס" לטובתו ולטובת אדה. תוך כדי הפסד כל כספו והתדרדרות במצב בריאותו. הוא ואדה מתחתנים והיא נכנסת להריון. גם לאסתר יש פרשת אהבים משלה, מר וודקורט חוזר לאנגליה אחרי שניצל מספינה טרופה, והוא מבקש להיות בחברתה אף על פי שפניה הושחתו בגלל המחלה. למרבה הצער אסתר כבר הבטיחה את ידה לג'ון ג'ארנדייס, האפוטרופוס שלה.
הורטנז וטולקינגהורן מגלים את האמת על עברה של ליידי דדלוק. אחרי שהיא מתעמתת עם טולקינגהורן בורחת ליידי דדלוק מהבית, ומשאירה אחריה פתק התנצלות על התנהגותה. טולקינגהורן מפטר את הורטנז שאינה מועילה לו יותר. הורטנז שמרגישה נבגדת ונטושה, רוצחת את טולקינגהורן ומנסה להטיל את האשמה על ליידי דדלוק. סר לסטר ששומע על מותו של טולקינגהורן ובריחתה של אשתו, סובל משבץ חמור. בכל זאת הוא מצליח להגיד שהוא סולח לאשתו ורוצה שהיא תחזור לביתם.
המפקח באקט, שכבר חקר בעבר מספר עניינים בנוגע ל"ג'ארנדייס וג'ארנדייס" מקבל את המשימה שמטיל עליו סר דדלוק, למצוא את ליידי דדלוק. בתחילה הוא חושד שליידי דדלוק היא הרוצחת, אבל הוא מטהר אותה מכל חשד, אחרי שגילה את אשמתה של הורטנז. באקט מבקש מאסתר לעזור לו למצוא את אמה. ליידי דדלוק שאינה יודעת על סליחתו של בעלה ועל כך שנוקתה מחשד, ממשיכה לשוטט בדרכים הכפריות במזג אוויר קר, לבסוף היא מגיעה לבית הקברות בו קבור אהובה לשעבר, קפטן הודון (נמו) ומתה שם. אסתר ובאקט מוצאים אותה אחרי מותה.
רבות מתתי העלילות בספר מתמקדות בדמויות משנה. אחת מהן מתרכזת בחייהם הקשים ונישואיהם של קדי ג'ליבי ופרינס טרווידרופ. עלילת משנה אחרת עוסקת בחייו של ג'ורג' ראונסוול וחזרתו לחיק משפחתו, אמו ואחיו.
דמויות
דיקנס התבסס על אנשים ומקומות אמיתיים אבל שינה אותם בספריו באופן יצירתי.
אתרי התרחשות ברומן
הבית שנקרא "בליק האוס" בברודסטיירס אינו הבית המקורי. דיקנס שהה יחד עם משפחתו בבית שנקרא אז "פורט האוס" למשך חודש לפחות בכל קיץ בין 1839 ו-1851. אין סימוכין לדבר שבית זה שימש כמודל ל"בית קדרות" שבספר, במיוחד מכיוון שהמיקום שלו מרוחק מהמיקום של הבית הבדיוני.
דיקנס מיקם את "בית קדרות" שבספר בעיר סיינט אלבנס שבהרטפורדשייר, שם כתב חלק מהספר. בעיר היה בית מהמאה ה-18 שכנראה היווה השראה לבית הבדיוני שברומן.
עיבודים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה
בסוף המאה ה-19 הופיעה השחקנית פאני ג'נאשק בגרסה בימתית של הרומן בו גילמה תפקיד כפול של ליידי דדלוק והמשרתת האישית שלה הורטנז. שתי הדמויות לא הופיעו יחד על הבמה. ב-1876 זכה להצלחה המחזה "ג'ו" מאת ג'ון פרינגל ברנט שבו גילמה אשתו, ג'ני לי, את דמות מטאטא הרחובות ג'ו. ב-1983 שיחקה ג'יין קומבס בגרסה נוספת של "בית קדרות".
ב-1920 וב-1922 יצאו עיבודים לרומן בסרטים אילמים. בסרט מ-1922 שיחקה סיביל תורנדייק בתפקיד ליידי דדלוק.
ב-1928 נוצר סרט פונופילם בכיכובו ברנזבי ויליאמס בתפקיד סבא סמולוויד.
ב-1998 שודר ברדיו 4 של ה-BBC עיבוד בן חמש שעות בכיכובו של מייקל קיצ'ן.
ב-BBC יצרו שלושה עיבודים לטלוויזיה של הרומן. הגרסה הראשונה משנת 1959 היא סדרת טלוויזיה בת 11 פרקים של חצי שעה כל אחד. ב-1985 יצאה סדרת טלוויזיה באותו שם בכיכובם של דיאנה ריג, דנהולם אליוט וסוזן ברדן, ובה שמונה חלקים. ב-2005 שודרה מיני-סדרה בת 15 פרקים בכיכובם של אנה מקסוול מרטין, ג'יליאן אנדרסון, דניס לוסון, צ'ארלס דאנס וקארי מאליגן. הסדרה זכתה בפרס פיבודי. בישראל שודרה הסדרה בשם "הצוואה".
ב-2015 הופקה סדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס" סיפור מקורי בהשראת דמויות מהרומנים של צ'ארלס דיקנס. אחת מעלילות המשנה בסדרה מהווה פריקוול לספר "בית קדרות", ומגוללת את סיפור אהבתם של ליידי דדלוק וקפטן הודון ולידתה של בתם אסתר. דמויות נוספות מ"בית קדרות" שמופיעות ב"עלילות דיקנס" הן סר לסטר, מיס ברברי והמפקח באקט (שחוקר מקרה רצח מסיפור אחר).
הוצאה לאור
כמו רוב הרומנים של דיקנס, "בית קדרות" יצא לאור ב-20 המשכים חודשיים. כל חלק כלל 32 עמודים של טקסט ושני איורים מאת פיץ. שני החלקים האחרונים פורסמו יחד. כל חלק עלה שילינג אחד, פרט לחלק האחרון שעלה שני שילינג.
רכס אייזנהאואר
רכס אייזנהאואר (באנגלית: Eisenhower Range) הוא רכס הרים בארץ ויקטוריה שביבשת אנטארקטיקה. הוא נקרא על שם הנשיא ה-34 של ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
אורכו של הרכס הוא כ-72 קילומטר. הנקודה הגבוהה ביותר בו מתנשאת לגובה של 3,070 מטר. נמצאים בו הר בקסטר (2,430 מטר) והר ננסן (2,740 מטר).
הרכס מופה באופן מפורט על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית על בסיס סיורים וכן צילומי אוויר שנערכו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1955-1963. שמו ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית. הוועדה בחרה את השם מאחר שאייזנהאואר היה הנשיא ב-1954, כאשר החל מבצע דיפ פריז האמריקאי לחקר אנטארקטיקה.
הנרייטה היל סוופ
הנרייטה היל סוופ (באנגלית: ; 26 באוקטובר 1902 - 24 בנובמבר 1980 ) הייתה אסטרונומית אמריקאית. היא חקרה כוכבים משתנים והתמקדה במיוחד ביחסי תאורה של כוכבי משתנה קפאידי לאורך ציר הזמן. היא מדדה מחדש ודייקה מרחקים לגלקסיות סמוכות. כאות הוקרה על מחקרה, האסטרואיד "Swope 2168" נקרא על שמה.
קורות חיים
הנרייטה היל סוופ נולדה ב-1902 בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. הוריה היו מרי ד. היל וג'רארד סוופ (Gerard Swope). משפחתה הייתה משכילה ועשירה, אביה היה בעל תואר בהנדסת חשמל מאוניברסיטת MIT במסצ'וסטס, ושימש כנשיא חברת ג'נרל אלקטריק. אמה הייתה בתו של נשיא אוניברסיטת הרווארד לשעבר, למדה באוניברסיטת שיקגו והייתה חברה בחבר המנהלים של הארגון הסוציאלי "יישוב רחוב הנרי". שני הוריה לימדו ועבדו בתחילת דרכם ב"בית-האל" (Hull-House) שבשיקגו (מקום המשרת מהגרים אירופאיים בארצות הברית), שם נפגשו לראשונה, נעשו לידידים קרובים והתחתנו. בהמשך, עקב עבודתו של אביה, עברו לגור בסנט לואיס, מיזורי שם הנרייטה נולדה, מאוחר יותר כשאביה התמנה לנשיא חברת ג'נרל אלקטריק, המשפחה עברה להתגורר במנהטן. הנרייטה היא בתם הבכורה, ולאחריה נולדו ארבעת אחיה הצעירים - אייזק, דייוויד, ג'רארד ג'וניור וג'ון.
הוריה שלחו אותה לקולג' ברנרד שבמנהטן, ניו יורק, שם למדה תואר ראשון במתמטיקה. בשנת 1925 סיימה סוופ את לימודיה בברנרד ועברה לשיקגו, ייתכן שהמעבר לשיקגו נבע ממשיכתה לעבודה סוציאלית ולקשר המשפחתי של הוריה ל"בית האל", שם למדה סוופ בבית הספר למנהל שירותים חברתיים ובמקביל עבדה בתוכנית סיוע לקשישים למשך שנה אחת. בשנת 1928 עזבה את שיקגו לטובת לימודי תואר שני באסטרונומיה במכללת רדקליף שבמסצ'וסטס.
סוופ, אשר מגיל צעיר חלמה על חקר הכוכבים, החליטה כי היא רוצה לממש את חלומה ולכן מיד לאחר התואר החלה לעבוד במצפה הכוכבים של הרווארד, תחת הפרופסור הרלו שפלי. במצפה הכוכבים בילתה את 14 השנים הבאות בחייה, ולבסוף אף הפכה לעוזרת האישית של שפלי. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה סוופ בצוות המדעי של מעבדת המכ"מים שבאוניברסיטת MIT ושימשה כמתמטיקאית במשרד ההידרוגרפי של הצי האמריקאי. לאחר המלחמה, במהלך השנים 1947–1952 לימדה סוופ אסטרונומיה במכללת ברנרד. לאחר מכן שימשה כחוקרת במצפה הכוכבים הר וילסון ובמצפה הכוכבים פאלומר במדינת קליפורניה. גם לאחר פרישתה בשנת 1968, המשיכה לעבוד במצפי כוכבים והייתה חברה באגודה האמריקאית לאסטרונומיה.
בשנת 1969 תרמה סוופ ניירות ערך בשווי של כ־650,000 דולר למכון קרנגי למדע שבוושינגטון לצורך התקנת טלסקופ במצפה הכוכבים לאס קמפנאס (Las Campanas) שבצ'ילה. הטלסקופ נקרא "Swope Telescope” על שמה. טלסקופ זה ממשיך לשמש אנשים לצפייה בכוכבים עד היום.
פעילות מחקרית
בשנת 1952 ביקש האסטרונום הגרמני וולטר באדה (שעבד במכון קרנגי שבמצפה הכוכבים בוושינגטון) מסוופ להצטרף אליו למחקר העוסק בכוכבים משתנים שזוהו בגלקסיות אחרות על ידי הטלסקופ- במצפה הכוכבים פאלומר. היא החלה לעבוד כעוזרת מחקר של באדה ועם הזמן הפכה לעוזרת האישית שלו. אף על פי שסוופ עבדה כעוזרת המחקר של באדה, היא עבדה באופן עצמאי ופרסמה פרסומים מדעיים בשמה ובשמו גם לאחר מותו. היא נשארה במכון קרנגי עד פרישתה הסופית בשנת 1968.
בשנת 1964, סוופ ובאדה (Baade & Swope) דיווחו במאמרם על מדידה חדשה של המרחק מכדור הארץ לגלקסיית אנדרומדה. הם גילו כי המרחק הוא כ-1.8 מיליון שנות אור ולא כ־800,000 שנות אור כמו שסברו עד אז. בנוסף, מצאו השניים את מחזוריות התאורה של מספר רב של כוכבים קפאידים על ציר הזמן. ממצאים אלו הוסקו על ידי סוופ מצילומים של גלקסית אנדרומדה שצולמו בטלסקופ- “ Hale Telescope 200 inch” שהיה הטוב ביותר באותה תקופה. כמו כן, הם גילו תוצאות חדשות של 20 כוכבים קפאידים באזור אנדרומדה והעריכו את המרחק שלהם מחדש – הם מצאו שבשונה מהמדידות הקיימות, בהירות הכוכבים היא בכלל ביחס של Mag 24.2 – Mag (Magnitude) היא יחידה חסרת מידה שמתארת יחס בין עוצמת בהירות של עצמים שמימיים כך, באמצעות מדידת היחס בין הבהירות הנצפית לבין הבהירות האמיתית של גוף שמימי מסוים, ניתן להסיק על מרחקו מכלי המדידה (ככל שהמרחק האסטרונומי גדול יותר כך העצם יהיה בהיר פחות).
פאסטליין (2021)
פאסטליין (2021) היה אחד מאירועי הצפייה בתשלום של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון), ונערך ב-21 במרץ 2021, באולם הטרופיקנה פילד שבסיינט פיטרסברג, פלורידה. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי פאסטליין והראשון מאז שנת 2019. האירוע היה האירוע הראשון ששודר בגרסה האמריקאית של ה-WWE Network לאחר ההתמזגות עם שירות הזרמת המדיה, Peacock.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך בדצמבר 2020, רנדי אורטון ניצח את "השד" בריי וויאט בקרב Firefly Inferno. לאחר הקרב, אורטון העלה את גופו של "השד" באש, כששפך עליו דלק. לאחר המקרה, אלכסה בליס, שחברה לשורותיו של "השד" במשך חודשים, החלה לרדוף אחר אורטון במתכונת שבועית, ואף גרמה לו להפסיד במספר קרבות. ב-15 במרץ בפרק של התוכנית Raw, בליס אתגרה את אורטון לקרב בין מגדרי באירוע פאסטליין, אתגר שאליו אורטון נענה בחיוב.
משה מנדלסון (סופר)
משה מנדלסון (בגרמנית: Moses Mendelsohn; ד' בניסן תקמ"ב – כ"ז בסיון ה'תרכ"א, 19 במרץ 1782 – 5 ביוני 1861) היה משורר, סופר, צייר ומתרגם יהודי-גרמני.
תולדות חייו
נולד בהמבורג בשם משה פרנקפורטר, בן הרב מנחם מנדל פרנקפורטר וצפורה (לבית לוין); מאוחר יותר שינה את שמו על שם הפילוסוף משה מנדלסון. אחיו היה רפאל אריה הירש, אביו של רש"ר הירש. נישא לפוגלכן פיליפ נוישטטל. פרטים אוטוביוגרפיים רבים אודותיו מפוזרים בספרו "פני תבל".
למד אצל אביו, וגם אצל דודו (אחי אביו) הרב יהודה ליב פרנקפורטר לבית שפירא (רל"ש; אלטונא 1743–1836), מחבר הפירוש לתורה "הרכסים לבקעה" ורבי יצחק ברנייס. בהשפעתו של נפתלי הרץ וייזל נמשך לתנועת ההשכלה.
פרסם ספרים אחדים, וכן פרסם בכתבי עת של אנשי תנועת ההשכלה היהודית, בהם "ספר ידידיה" בעריכת ירמיהו היינמן, "המאסף" בעריכת שלום הכהן, "Allgemeine Zeitung des Judentums" בעריכת לודוויג פיליפסון ו"אוריינט" בעריכת יוליוס פירסט.
פני תבל
עיקר יצירתו של מנדלסון חובר בבגרותו בשנת תקס"ז ובזקנותו, ונאסף לספר מוסר ההשכל "פני תבל", אוסף שיריו ומליצותיו ומוסריו, הערוך במתכונת מחברות עמנואל אך תוך שמירה על צחות הלשון ותוכן ראוי. הספר כולל חמישים וחמש מחברות העוסקות במוסר, פירושים למקרא, דברי הערכה על רבנים ומשוררים, התייחסות למאורעות התקופה, ביקורת וסאטירה, ושירים רבים בהם שלושה אפוסים: תרגום בעיבוד חופשי של "מות הבל" מאת גסנר, "תולדות אברהם", ו"תולדות יוסף".
השירה של מנדלסון דידקטית ומפוארת, מיוסדת על בקיאות במקרא ובלשון הקודש, ממשיכה את דרכם של נפתלי הרץ וייזל ושלום הכהן, אך בהיקף שירי רחב יותר ובסגנון פשוט יותר. כשספרו יצא לאור לאחר מיתתו, נותרו אך מעט קהל קוראים עברי בגרמניה. בשל כך זכה למעט תהודה ונשכח, על אף היקף יצירתו.
אגוסטין סאוטו ארנה
אגוסטין סאוטו ארנה (11 במאי 1908 – 21 באוגוסט 1986), הידוע בקיצור כבאטה, היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
באטה שיחק את רוב הקריירה באתלטיק בילבאו, שם כבש 208 שערים בכל המסגרות וזכה בארבעה תוארי ליגה.
קריירת משחק
באטה נולד בברקלדו שבספרד ב-11 במאי 1908. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת ברקלדו שמעיר הולדתו. כינויו היה "באטה" בגלל העובדה שהוא נהג ללבוש אוברול (עטלף בספרדית) שיצרה אמו כדי למנוע ממנו להכתים את בגדיו הטובים יותר. הוא כונה גם "אל ברטה בילביינו" (ברטה של בילבאו), "אל טרור דה סן מאמס" (טרור מסן מאמס) ו"אל לאון enfurecido" (אריה סוער).
באטה חתם באתלטיק בילבאו בשנת 1929, ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-22 בספטמבר בניצחון 1–4 נגד דפורטיבו אלאבס בטורניר אליפות חבל הבסקים. בעונתו הראשונה זכה באטה בלה ליגה וגם בגביע הספרדי. הוא היה החלוץ המרכזי בהתקפת אתלטיק שכללה אז את חוסה איראראגורי, צ'יררי השני, לפואנטה וגיירמו גורוסטיסה.
בעונתו השנייה במועדון זכתה הקבוצה עוד פעם ב"דאבל", תוך שהוא כבש 27 שערים באותה עונה בליגה וזכה בתואר הפיצ'יצ'י. ב-18 בפברואר 1931 כבש שבעה שערים בניצחון 1–12 נגד ברצלונה. הוא המשיך לשחק באופן קבוע עד עונת 1935/1936 אז זכתה הקבוצה באליפות בפעם הרביעית, אך הקריירה שלו הסתיימה למעשה רק בגיל 28 עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד.
בקיץ 1938, באטה הצטרף שוב לברקלדו, אך התחרות התחדשה רק בשנה שלאחר מכן לאחר סיום המלחמה. הוא פרש בגיל 35 לאחר ארבע עונות בליגה השנייה בספרד.
ג'ק לאודן
ג'ק אנדרו לאודן (באנגלית: Jack Andrew Lowden; נולד ב-2 ביוני 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי. ההצלחה הבינלאומית הגדולה הראשונה שלו על המסך הייתה במיני-סדרה "מלחמה ושלום".
לאודן כיכב בתפקיד אריק לידל במחזה "מרכבות האש" בלונדון ב-2012. בשנת 2014 הוא זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה על תפקידו כאוסוולד במחזה "רוחות" של איבסן. בשנת 2013 החל לשחק בתפקידים משמעותיים בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע בריטיים, כולל "The Tunnel" בשנת 2013 ו-"71" בשנת 2014. הוא שיחק בתפקידים ראשיים במיני-סדרות "The Passing Bells" ו"מלחמה ושלום" (2016).
Sweet Sacrifice
השיר נכתב על ידי חברי הלהקה איימי לי וטרי בלסאמו.
ג'ק לאודן
מאז מלחמה ושלום הופיע בתפקיד הראשי כטומי מוריס שחקן הגולף בסרט "כבודו של טומי" (2016), הוא שיחק בתפקיד הזמר מוריסי בסרט הביוגרפי "אנגליה היא שלי" (2017). הוא שיחק בתפקיד הראשי כטייס קרב של חיל האוויר המלכותי בסרט המלחמה "דנקרק" שביים כריסטופר נולאן בשנת 2017. הוא כיכב במותחן "קליבר" בשנת 2018, עליו זכה בפרס האקדמיה הבריטית בסקוטלנד לשחקן בטוב ביותר בסרט קולנוע. הוא שיחק בתפקיד לורד דרנלי בסרט "מרי, מלכת הסקוטים".
Sweet Sacrifice
רקע
תחילה תוכנן השיר "All That I'm Living For" להיות הסינגל השלישי של הלהקה, כמו שהכריזו חברי הלהקה במספר הופעות וכן באינטרנט. אולם לבסוף, עקב תגובות המעריצים ובקשות של חברי הלהקה מחברת ההפקות, חברת Wind-up שקלה מחדש את החלטתה והכריזה שהשיר Sweet Sacrifice יהיה הסינגל השלישי מהאלבום The Open Door.
ג'ק לאודן
קריירה
בשנת 2009, בגיל 18, כיכב לאודן בפרסומת טלוויזיה של אירן-ברו. בשנת 2010 שיחק בתפקיד קטן בפרק בסדרת הטלוויזיה שרשת הטלוויזיה של גלאזגו "להיות ויקטור". בשנים 2010–2011 שיחק, בהפקת ההתחדשות של התיאטרון הלאומי של סקוטלנד בהצגת זוכת פרס אוליבייה - "המשמר השחור". המחזה הוא מבט חותך ואקטואלי על המציאות הקשה של המלחמה, ומתאר את חיילי גדוד המשמר השחור הסקוטי האגדי המשרת בעיראק. הוא ושאר חברי הצוות עברו אימונים גופניים מפרכים במהלך תקופת החזרות כדי להיכנס לכושר צבאי. הפקת "המשמר השחור" סיירה בלונדון (ברביקן), גלאזגו, אברדין ובלפסט, ובארצות הברית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו, אוסטין וצ'אפל היל. בין התאריכים 9 במאי 2012 ל-5 בינואר 2013, כיכב לאודן בתפקיד הרץ והמיסיונר הסקוטי אריק לידל ב"מרכבות האש", העיבוד הבימתי לסרט באותו שם. המחזה בנושא האולימפי, שנוצרה והופקה במיוחד לכבוד אולימפיאדת קיץ לונדון 2012, הוצג לראשונה בתיאטרון המפסטד בלונדון והועברה לתיאטרון גילגוד בווסט אנד ביוני 2012. הופעתו של לאודן זכתה לשבחים רבים, כולל ב"טיימס".
Sweet Sacrifice
רקע
בריאיון ל-VH1 תיארה איימי לי את השיר:
השיר זכה לביקורות חיוביות.
ג'ק לאודן
קריירה
בשנת 2016 לאודן שיחק בתפקיד ניקולאי רוסטוב, אחת הדמויות הראשיות, במיני-סדרה של ה-BBC "מלחמה ושלום". בקולנוע שיחק בתפקיד הראשי בסרט "כבודו של טומי", אודות אלוף הגולף הסקוטי האגדי אולד טום מוריס, אותו שיחק פיטר מולאן. על משחקו בסרט היה מועמד לשחקן הקולנוע הטוב ביותר בטקס פרסי BAFTA של סקוטלנד לשנת 2016.
בשנת 2016 הוא גילם את הפוליטיקאי הבריטי טוני בן בסרט "הממלכה המאוחדת". בהמשך הוא שיחק בתפקיד משנה את אחד מעורכי הדין של דברה ליפשטדט (רייצ'ל וייס) בסרט "הכחשה" משנת 2016, סרט דרמה משפטית המבוסס על סיפורה של ליפשטט.
Sweet Sacrifice
רקע
השיר היה מועמד להופעת ההארד רוק הטובה ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 2008.
ג'ק לאודן
קריירה
בשנת 2018 הוא כיכב יחד עם מרטין מקאן במותחן סקוטי, "קליבר" שעלה לראשונה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באדינבורו 2018, ושוחרר לנטפליקס העולמי ב־29 ביוני 2018. לאודן זכה בפרס האקדמיה הסקוטית לשנת 2018 עבור השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע. בהמשך שנה זו, הוא גילם את לורד דרנלי בסרט "מרי, מלכת הסקוטים", לצד סירשה רונאן.
בשנת 2019 הוא גילם את זק "זודיאק" בוויס בסרט הדרמה הקומית "זירה משפחתית" המבוסס על חייה של המתאבקת המקצוענית פייג'.
Sweet Sacrifice
רשימת השירים
לסינגל יצאו 2 גרסאות שונות אולם עם אותה תמונה בעטיפת הסינגל.
קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-9 - 10 במרץ 2007 בברבנק שבקליפורניה והוא בוים על ידי פול בראון. הקליפ תוכנן לצאת באופן רשמי ב-5 באפריל 2007 באתר של Yahoo, אולם הוא היה זמין לצפייה באינטרנט באתר iTunes יום קודם לפני צאתו הרשמית. נכון לאפריל 2020 זכה השיר ל-57 מיליון צפיות ביוטיוב.
ג'ק לאודן
קריירה
בשנת 2021 גילם את סיגפריד ששון בצעירותו בסרט הקולנוע הביוגרפי "Benedicion". באותה שנה לוהק לאודן לתפקיד במיני סדרת הריגול "סוסיים איטיים", שעלתה לשידור ברשת Apple TV ב-1 באפריל 2022.
Sweet Sacrifice
קליפ
מועדון המעריצים של הלהקה ערך תחרות בה שני הזוכים הורשו לצפות בצילומי הקליפ במהלך יום שלם, ולצלם תמונות באותו יום. בנוסף, המנצח השלישי זכה לצפות בחברי אוונסנס מופיעים בתוכנית של ג'ימי קימל שנערכה ב-14 במרץ. ערוץ CNN שידר מספר קטעים נבחים של צילומי הקליפ ב-16 במרץ.
ג'ק לאודן
חיים אישיים
לאודן נולד בצ'למספורד, אסקס, בנם של גורדון וג'קי לאודן. הוא גדל בכפר הסקוטי אוקסטון. בראיון לשנת 2019 סיפר: "אני תינוק הפריה חוץ גופית. וכך גם אחי. שם [אנגליה] היה אחד המקומות הבודדים שעשו זאת."
Sweet Sacrifice
קליפ
בריאיון ל-MTV News אמרה איימי לי שהלהקה רצתה להתמקד בהופעה של הלהקה במהלך הקליפ, מטרה שהבמאי בראון הצליח להשיג. כמו כן היא הוסיפה שבקליפ הזה אין זאבים או טריקים מיוחדים באוויר, אלא פשוט התמקדות בחברי הלהקה מנגנים.
ג'ק לאודן
חיים אישיים
אחיו הוא רקדן ראשי בבלט השוודי המלכותי.
כשהיה בן 10 הוריו של לאודן רשמו אותו לתיאטרון הנוער הסקוטי באדינבורו. בגיל 12 שיחק את ג'ון במחזה "פיטר פן" בתיאטרון המלך באדינבורו. הוא למד בבית הספר התיכון ארלסטון, שם הופיע בהפקות ובקונצרטים. במהלך לימודיו בתיכון למד במהלך חופשת הקיץ באקדמיה המלכותית לאמנויות דרמטיות בלונדון. לאודן קיבל תואר ראשון מהאקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ולדרמה בגלאזגו בשנת 2011.
סוזן אוגוסטסן
חייה
סוזן אוגוסטסן נולדה ב-1956 בעיר הולבק שבמזרח דנמרק. כבר בגיל 15, היא נסעה עם הנבחרת הלאומית לגביע העולם הלא-רשמי שנערך במקסיקו, ומפאת גילה הייתה צריכה את אישור הוריה לנסיעה. בגמר הטורניר נגד מקסיקו, אל מול קהל של 110,000 באצטדיון האצטקה, כבשה אוגוסטסן שלושער והובילה את הדניות לזכייה בגביע. לאחר הגמר, זכתה אוגוסטסן להתעניינות רבה ממספר קבוצות מחוץ לדנמרק, אך היא החליטה לסיים את לימודיה בבית הספר ורק לאחר מכן להתחיל לשחק באופן מקצועני.
ב-1972, החליטה התאחדות הכדורגל הדנית על הקמת נבחרת נשים רשמית, ושנתיים לאחר מכן ערכו הדניות את משחק הבכורה שלהן נגד שוודיה. למרות הופעתה הטובה בגביע העולם והצלחתה הרבה בליגה האיטלקית לאורך הקריירה, לא זומנה אוגוסטסן לנבחרת. במשך השנים שעברו, הפכה דנמרק לאחת הנבחרת הבולטות באירופה, אך היא לא זכתה לשחק בה יותר.
בשנת 1974, לאחר ארבע שנים בליגה הדנית, עברה אוגוסטסן לבולוניה מאיטליה. היא שיחקה עונה אחת בקבוצה ומשם עברה לפדובה. בעונה היחידה שלה בפדובה, כשלצידה החלוצה אליזבטה ויניוטו, כבשה אוגוסטסן 29 שערים ב-22 משחקים וסיימה כמלכת השערים של הליגה. בשנתיים הבאות, היא שיחקה בקבוצת ואלדוביאדנה, וזכתה עימה בשתי אליפויות ליגה (1976 ו-1977) ופעמיים בתואר מלכת השערים (28 שערים ב-1976 ו-42 שערים ב-1977).
לאחר שעזבה את ואלדוביאדנה, המשיכה אוגוסטסן לנדוד במספר קבוצות ברחבי איטליה והגיעה להישגים רבים - אישיים וקבוצתיים. היא זכתה בעוד שלוש אליפויות איטליה (1980, 1983, 1986), בשלושה גביעי מדינה (1978, 1979, 1985) ובעוד חמישה תוארי מלכת השערים (1979, 1982, 1983, 1984, 1987). ב-1993, היא עברה לקליארי (שם גם שיחקה בתחילת שנות ה-80), ולאחר שתי עונות בקבוצה פרשה ממשחק פעיל.
כיום, מתגוררת אוגוסטסן בקופנהגן ועובדת במחלקת הספורט של העירייה.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1984
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1984 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. זה היה הטקס הראשון שנערך אחרי שלורנס אוליבייה הסכים שהפרס יהיה על שמו.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
ישראלים זוכי פרס נובל
משנת 1966 ואילך חולקו שבעה פרסי נובל לשלושה עשר אזרחים ישראלים: פרס נובל לספרות בשנת 1966, שני פרסי נובל לשלום בשנים 1978 ו-1994 וארבעה פרסי נובל לכימיה בשנים 2004–2013. בנוסף חולקו לשלושה ישראלים שלושה פרסי בנק שוודיה לכלכלה לזכרו של אלפרד נובל (המכונה "פרס נובל לכלכלה"), בשנים 2002, 2005 ו-2021.
רשימת הזוכים
חלוקת הזוכים לפי נושאים (מאז 1948):
רשימת הזוכים לפי תאריכים:
שתי נשים (סרט תעודה)
שתי נשים הוא סרט תעודה משנת 2003 בבימויה של רינת אקשטין, המתמקד ב-ורדה דהרי וחנה אקשטין, שתי הסבתות של הבמאית. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב, בפסטיבל וולגין בפילדלפיה ובפסטיבל "הקהל". כמו כן הוקרן בטלוויזיה בערוץ 8.
עלילה
בסרט מוצגים ההבדלים בין שתי הנשים, המייצגות תרבויות שונות. עקב השוני, נוצרה התנגדות על רקע נישואי בתה התימניה של ורדה דהרי לבנה האשכנזי של חנה אקשטין. הסרט מוביל לפגישה דרמטית בין שתי הנשים. זהו סרט אישי, המשקף סוגיות מוכרות בחברה הישראלית.
ורדה דהרי, שעלתה מתימן בגיל 16, עבדה עבודת כפיים מרגע עלייתה לארץ: מטע, אפיה בטאבון, גידול כבשים. התגוררה במושב פדויים בדרום הארץ. מנהלת אורח חיים דתי, עם אהבה עצומה למסורת, משפחתיות (9 ילדים) ואמונה.
Orange Trees
Orange Trees (בעברית: עצי תפוז) הוא שיר של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Love + Fear. השיר יצא להורדה דיגיטלית וסטרימינג כסינגל השלישי של האלבום ב-22 במרץ 2019, על ידי חברת אטלנטיק רקורדס. הוא נכתב על ידי דיאמנדיס, אוסקר יירס, אריק האסל וג'ייקוב ג'רלסטרום, והופק על ידי גרס. במהלך 2019 פורסמו מספר רמיקסים לשיר, בהם אחד שהופק על ידי הדי ג'יי הגרמני קלפטון. הגרסה האקוסטית של השיר נכללה במיני-אלבום השישי של מרינה, Love + Fear (Acoustic). מבחינה מוזיקלית, תואר "Orange Trees" כשיר אלקטרופופ ואינדי פופ, עם קצב טרופי ומילים העוסקות ברומנטיקה ובקיץ. מרינה כתבה את השיר על עיר האי לפקדה שביוון, שבו התגוררה משפחתה בעבר.
מלון אירוס המדבר
מלון אירוס המדבר הוא בית מלון הממוקם ביישוב ירוחם, והראשון שהוקם בו.