cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נצרות אורתודוקסית מערבית
הנצרות האורתודוקסית המערבית כוללת שלוש כנסיות חברות:
ברית הכנסיות האלה קמה ב-25 בדצמבר 2007 עם טקס חתימת אמנתה והחגיגה המשותפת של מיסת חג המולד על ידי הבישופים מאל דה ברשה ומארק מטעם הכנסייה האורתודוקסית הקלטית, הבישופים ויז'יל ומרטן לאפלו מטעם הכנסייה האורתודוקסית הצרפתית והבישוף גרגורי מנדז מטעם הכנסייה האורתודוקסית של גאליה. הפרוכיות, המנזרים והמיסיונים של CWOC ממוקמים בצרפת, ספרד, בלגיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת, קמרון, אוסטרליה, ארצות הברית, ברזיל ומרטיניק.
האמונות
הכנסיות האורתודוקסיות המערביות שומרות את האמונות ואת הפרקטיקה הדתית המסרתיות האורתודוקסיות תוך הסכמה להחלטות שלוש הוועדות האקמניות הראשונות. הן מקבלות גם את כל ההחלטות התאולוגיות והדוקטרינריות של ארבע הוועידות הגדולות האחרונות פרט לגינוי הכריזו על המונופיזיטיזם. ברית הכנסיות האורתודוקסיות המערביות מכירות כאחיות גם את הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות וגם את הכנסיות המזרחיות הקדומות. הכרה זו ככנסיות אחיות אינה עדיין בהכרח הדדית. כנסיות מערביות אלה מוכנות לקבל את הצטרפותן של כנסיות אורתודוקסיות נוספות המסכימות לאמנתן ולעקרונותיהן.
לגהמוגלובין
זהו חלבון הקשור לקבוצת הם, שבה יון ברזל. קבוצת ההם מאפשרת קשירה ושחרור של חמצן, כמו בהמוגלובין בבעלי חיים. הלגהמוגלובין מיוצר על ידי שורשי הקטניות כחלק מסימביוזה עם חיידקים מקבעי חנקן (Rhizobium). תפקידו בשורשים הוא לשמור על רמת חמצן אופטימלית שתאפשר קיבוע חנקן. ללגהמוגלובין צבע אדום והוא דומה בתכונותיו להמוגלובין.
ביולי 2019 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי, לבקשת חברת Impossible Foods, להשתמש בלגהמוגלובין מסויה במוצרי מזון דמויי בשר. רכיב זה מקנה למוצרים צבע, טעם ומרקם בשרי.
So geht das jede Nacht
So geht das jede Nacht (בעברית: ככה זה כל ערב) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר הגרמני, פרדי קווין. השיר ייצג את גרמניה בהופעתה השנייה באירוויזיון 1956. השיר נכתב על ידי פיטר מוסר, הולחן על ידי לוטאר אוליאס ונוצח על ידי פרננדו פאגי. השיר שובץ במקום ה-11 בסדר ההופעות, לפני צרפת ואחרי בלגיה.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר הושר בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומד קווין שאומר לבת זוגו כי הוא לא מרוצה ממספר הגברים איתם אשתו נפגשת.
באירוויזיון
ב-24 במאי 1956, השיר בוצע על ידי פרל בתחרות האירוויזיון. מיקומו הסופי של השיר אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד, מעריצים רבים של התחרות טוענים כי השיר סיים במקום הרביעי עם שלוש נקודות. השיר השני של גרמניה בתחרות, "Im Wartesaal zum großen Glück", בוצע על ידי הזמר וולטר אנדראס שוורץ.
בריאן דנהי
בריאן מניון דנהי (באנגלית: Brian Mannion Dennehy; 9 ביולי 1938 – 15 באפריל 2020) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. היה מועמד לשישה פרסי אמי וזכה בשני פרסי טוני ובפרס גלובוס הזהב. דנהי התפרסם בסרטים "משחק הדמים", "קוקון", "סילברדו", "בחזקת חף מפשע" "רומיאו וג'ולייט" ו"מחלק 13".
ביוגרפיה
דנהי נולד בברידג'פורט, קונטיקט, בנם של האנה ואדוארד דנהי. משפחתו הייתה ממוצא אירי והוא זכה לחינוך קתולי. גדל לצד שני אחיו: מייקל ואדוארד. לאחר שמשפחתו עברה לגור בניו יורק למד דנהי ב"תיכון צ'מינייד". לאחר שסיים את לימודיו התגייס דנהי לחיל הנחתים האמריקני שם שירת במשך ארבע שנים. על אף שהתבטא במספר ראיונות על כך שלקח חלק במלחמת וייטנאם, הטענות הופרכו ודנהי נאלץ להודות בכלי התקשורת ששיקר לגבי שירותו הצבאי. לאחר שהשתחרר מהשירות למד באוניברסיטת קולומביה משם קיבל תואר בתיאטרון ולאחר מכן המשיך את לימודי הדרמה באוניברסיטת ייל.
תיאטרון
דנהי זכה בשני פרסי טוני, הראשון ב-1999 על הופעתו בחידוש למחזה "מותו של סוכן" בתור סוכן המכירות וילי לומן, לזכייה הוסיף גם את פרס לורנס אוליביה היוקרתי ביותר בתיאטרון הבריטי על הופעה שהריץ בלונדון. את זכייתו השנייה רשם דנהי ב-2003 על תפקידו בחזהו של יוג'ין או'ניל "מסע ארוך אל תוך הלילה" בתור הדמות הראשית ג'יימס טיירון.
ב-2007 שיחק בתפקיד הראשי של מת'יו האריסון בריידי בחידוש למחזה המצליח "משפט הקופים" לצידו של כריסטופר פלאמר.
קולנוע
את הופעות הבכורה שלו בקולנוע האמריקאי עשה דנהי ב-1977 בקומדיית הספורט "חצי קשוח" ובדרמה "מחפשת את מר גודבר". בתחילת דרכו התפרסם דנהי בשני תפקידים לצידו של השחקן –קומיקאי המוכשר דאדלי מור בתור בלש משטרת סן פרנסיסקו פרגוסון בקומדיית המתח "תרגיל לבלשית מתחילה" ובתור הברמן דונלד בסרטו של בלייק אדוארדס "10". ב-1979 שיחק במערבון של ריצ'רד לסטר "קיד וקסידי - הימים הראשונים" המהווה פריקוול למערבון הקלאסי "קיד וקסידי". ב-1980 שיחק בסרט פיקדון קטן לצידם של וולטר מתאו וטוני קרטיס.
דנהי פרץ לתודעה ב-1982 בתפקיד הראשי בדרמת הפעולה "משחק הדמים" בתור וויל טיסייל השריף של העיירה הקטנה הופ המחליט להתעמת עם אורח בלתי רצוי, גיבור מלחמת וייטנאם, ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון). לאחר התפקיד הגדול שקיבל בסרט שובר הקופות שיחק דנהי בדרמות הספרותיות "זאב לבן" בתור הטייס רוזי ו"גורקי פארק" בדמות בלש משטרת ניו יורק ויליאם קירוויל. ב-1985 הופיע דנהי במערבון "סילברדו" בתור השריף קוב ובדרמה הקומית של רון הווארד "קוקון" בתור וולטר האחראי על הבריכה בבית האבות ההופכת קשישים לצעירים, שיחק גם בסרט ההמשך שיצא כשלוש שנים לאחר מכן. ב-1986 התפרס בשני תפקידים כבלש במותחן "תעלול קטלני" ובקומדיה המצליחה "משפט הנשרים".
ב-1990 שיחק דנהי בשובר הקופות הגדול בקריירה שלו "בחזקת חף מפשע" בדמותו של התובע הראשי של מדינת קינדל ריימונד הוגאן. בהמשך העשור התפרסם בעיקר בזכות שני תפקידים, בקומדיה "טומי בוי בתפקיד טום הגדול, אביו הגאה של טומי קלאהאן (כריס פארלי) ובעיבוד הקולנועי לטרגדיה השייקספירית "רומיאו וג'ולייט" בתור טד ממשפחתו של רומיאו (לאונרדו דיקפריו). בשנת 2001 קטף דנהי את פרס גלובוס הזהב ואת פרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בעיבוד הטלוויזיוני למחזה בו השתתף "מותו של סוכן". ב-2005 שיחק דנהי בחידוש לסרט הפעולה "מחלק 13" את סמל המשטרה הוותיק ג'ספר מיחידתו של הסמל ג'ק רוניק (אית'ן הוק) הכלואה בתחנת משטרה בערב השנה החדשה. ב-2007 דיבב דנהי בסרט האנימציה שובר הקופות "רטטוי" את ג'נגו אביהם של העכברושים רמי ואמיל. ב-2008 שיחק לצידם של אל פצ'ינו ורוברט דה נירו בהפקת הפשע של אבי לרנר ובועז דוידזון "רצח מוצדק" וב-2010 השתתף בדרמת הפשע של פול האגיס "שלושת הימים הבאים". בשנה האחרונה לחייו שיחק בסדרה הרשימה השחורה ופרק סיום עונה 7 לסדרה הוקדש לזכרו.
חיים אישיים
דנהי היה נשוי פעמיים, במשך 15 שנים לג'ודית שף, לזוג נולדו שלושה ילדים. התחתן עם ג'ניפר ארנוט ב-1988, לזוג ילד אחד ממערכת הנישואים. דנהי היה אביהן של השחקניות אליזבת' וקת'לין דנהי.
נפטר בניו הייבן ב-15 באפריל 2020 מדום לב שנגרם כתוצאה מאלח דם.
New Super Mario Bros. Wii
New Super Mario Bros. Wii (ביפנית: New スーパーマリオブラザーズ Wii, בתרגום חופשי לעברית: האחים סופר מריו החדשים Wii) הוא משחק וידאו מז'אנר הפלטפורמה שפותח על ידי חברת Nintendo EAD ופורסם על ידי חברת נינטנדו היפנית עבור קונסולת ה-Wii. זהו משחק המשך למשחק New Super Mario Bros. משנת 2006 שיצא עבור הקונסולה נינטנדו DC. המשחק הושק במקור באוסטרליה, באמריקה הצפונית ובאירופה במהלך נובמבר 2009, ובמהלך דצמבר 2009 ביפן. בדומה למשחקים האחרים בסדרת משחקי סופר מריו אשר בעלי גלילה צדדית, גם במשחק זה השחקן שולט במריו אשר צריך לעבור בשמונה עולמות שונים ולהילחם בצבא הלוחמים של באוזר ובאוזר עצמו על מנת להציל את הנסיכה פיץ'. זה היה המשחק הראשון בסדרת משחקי סופר מריו שהכיל פיצ'ר של משחק מרובה משתתפים סימולטני אשר במסגרתו מסוגלים לשחק עד ארבעה שחקנים בו זמנית - הן כאשר המטרה היא שיתוף פעולה והן כאשר המטרה היא להתחרות זה בזה, כאשר ניתן לשחק במריו, לואיג'י ובשתי הטואודים. המשחק הכיל גם את הפיצ'ר "Super Guide" המאפשר לשחקן לצפות בדמות הנשלטת על ידי מחשב משחקת משחק מושלם בכל שלב לאורך המשחק על מנת להבין כיצד לנצח את השלב.
לאורך כל השנים היוצר של זיכיון מריו שיגרו מיאמוטו שאף ליצור משחק מרובה משתתפים של מריו אשר המטרה בו היא שיתוף פעולה בו השחקנים (משחק מהז'אנר המכונה "Cooperative multiplayer game"). לאחר ניסיונות כושלים לשלב פיצ'ר מהסוג הזה במשחק סופר מריו 64 עקב מגבלות חומרה, הוא הצליח להוביל את השילוב של הפיצ'ר לראשונה עם הפיתוח של קונסולת ה-Wii אשר הייתה בעלת יכולות חומרה מתקדמות יותר. שיהו פוג'יי וריו נגאמאטסו הלחינו את הפסקול של המשחק, בעוד שקוג'י קונדו, המלחין הקבוע של סדרת משחקי סופר מריו, שימש כיועץ הסאונד עבור הפסקול של המשחק.
המשחק זכה להצלחה מבחינה ביקורתית והן מבחינה מסחרית, וקיבל שבחים על השילוב של פיצ'ר המשחק מרובה המשתתפים שבו, אם כי חלק מהמבקרים התאכזבו מכך שהמשחק לא היה מספיק חדשני ביחס למשחקים האחרים בסדרת משחקי סופר מריו. המשחק הוא המשחק הרביעי הנמכר ביותר עבור קונסולת ה-Wii ונכון למרץ 2021 המשחק מכר מעל ל-30.32 מיליון עותקים ברחבי העולם. בעקבות הצלחת המשחק פיתחה נינטנדו בשנים שלאחר מכן את המשחקים New Super Mario Bros. 2 עבור קונסולת הנינטנדו 3DS ביולי 2012 ואת המשחק New Super Mario Bros. U עבור קונסולת ה-Wii U בנובמבר 2012.
עלילה
כאשר מריו, לואיג'י, הטואוד הצהוב והטואוד הכחול חוגגים את יום הולדתה של הנסיכה פיץ' בטירה שלה, מגיעה לטירה עוגה גדולה. באוזר ג'וניור והקופאלינגים מגיחים מהעוגה, לוכדים את הנסיכה פיץ', וטסים משם בספינת האוויר של באוזר. בעקבות כך מריו, לואיג'י ושני הטואודים יוצאים בעקבותיהם.
לאחר שהם עוברים במספר עולמות ונלחמים בקופלינגים, בבאוזר ג'וניור ובקאמק, האחים מריו והטואודים מגיעים לטירה של באוזר. באוזר מובס אך בהמשך קאמק מחזיר אותו לחיים ומטיל עליו כישוף שהופך אותו לענק. באוזר רודף אחרי מריו ויתר החבורה, משמיד את כל מה שנקרה בדרכו, עד שמריו מוצא מתג גדול ומפעיל אותו אשר גורם לבאוזר ליפול לבור ומשחרר את הנסיכה פיץ' מהכלוב בו היא הייתה כלואה. הנסיכה פיץ' ומריו בורחים לאחר מכן מהטירה בכדור פורח, כאשר לואיג'י והטואדים יוצאים בעקבותיהם.
משחקי המשך
בשנת 2012 הושק משחק ההמשך למשחק זה עבור קונסולת ה-Wii U אשר נקרא New Super Mario Bros. U. במהלך 2019 יצאה לשווקים גרסה משופרת למשחק זה המכונה "New Super Mario Bros. U Deluxe" לקונסולת משחקי הווידאו נינטנדו סוויץ'.
הכח גלי גיל רמת גן
הכח גלי-גיל רמת-גן הוא מועדון כדורגל מהעיר רמת גן, אשר משחק בליגה ג'. המועדון הוקם בשנת 2019 כקבוצת אוהדים על ידי אוהדי הכח עמידר רמת גן (מועדון שזכה ב-2 אליפויות בליגה הבכירה בישראל וב-2 גביעי מדינה), שמאסו בהתנהלות הגוף המנהל של הקבוצה המקורית, לאחר שזאת הגיעה לשפל הגדול ביותר שלה (הגיעה לתחתית ליגה ב') ולא הצליחה להתרומם מהליגות הנמוכות.
רקע
מועדון הספורט "הכח" הוקם לראשונה בווינה ב-1909 בעקבות חזון "יהדות השרירים" של מקס נורדאו. בבסיסו של החזון, רעיון הגנה עצמית של היהודים מול אנטישמיות גואה באירופה, יציאה נגד הצגת היהודים בידי שונאיהם כעם חלש מבחינה פיזית, ובמקביל, מעשה ציוני להכשרה פיזית של חלוצים לקראת מימוש הרעיון הציוני בארץ ישראל.
השואה חיסלה את המועדון בווינה, אך צעירים, פליטי מרכז אירופה, הקימו מחדש בארץ מועדון המשך בשם הכח תל אביב. הכח תל אביב התאחדה לימים עם מכבי רמת גן ליצירת הכח-מכבי רמת גן והייתה במשך העשור 1975-1965 קבוצה דומיננטית בכדורגל הישראלי שזכתה בזמן קצר בשתי אליפויות, בשני גביעים והגיעה פעם נוספת לגמר גביע המדינה. כל זאת כקבוצה חסרת משאבים חיצוניים עם קהל אוהדים בהיקף מוגבל יחסית. לקבוצה היה סגל שכלל שחקנים מוכשרים שצמחו ברובם בשכונות הדרומיות של תל אביב מצד אחד, ומצד שני עם הנהלה שהורכבה מאוסף תומכים, חלקם יוצאי וינה, ממייסדי המועדון ומאנשי שכונת שפירא.
הקבוצה המשיכה להתקיים גם לאחר שנות ה-70 של המאה ה-20, אך דעכה אט אט תוך שהיא מתדרדרת במורד הליגות, וברבות השנים עמדה בפני פשיטת רגל והמועדון נמכר לאנשי עסקים. לאחר שהקבוצה עברה איחוד נוסף עם מכבי רמת עמידר ב-2005, היא הדרדרה עד לליגה הרביעית.
הקמת המועדון
על רקע המצב העגום החליטה בשנת 2019 קבוצה קטנה של אוהדים, שחקני עבר ותומכים של המועדון המקורי, להקים את "עמותת הכח גלי גיל רמת גן" במטרה לייצר מועדון כדורגל חדש שיהיה בבעלות חבריו. עמותת הכח גלי גיל רמת גן זוכה לתמיכת "העמותה למען המכבי ברמת גן", הבעלים החוקיים של אצטדיון וינטר ברמת גן. שם המועדון, גלי גיל, הוא מחווה לאצטדיון הכדורגל המיתולוגי של הכח רמת גן ששכן בסמוך לבריכת גלי גיל ומכאן כינויו, ובו הגיעה הקבוצה לשיאה הספורטיבי בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-70, כאשר זכתה בו בשני תוארי אליפות ושני גביעי מדינה. מטרת המועדון החדש היא לשמר את מורשת מועדוני הכח לאורך הדורות, למין הקמת הכח וינה ב-1909, ולהחזיר את השליטה במועדון לאוהדיו.
עם תחילת פעילות המועדון החלה העמותה להפעיל את קבוצת הכדורגל של ותיקי הכח רמת גן, ובשלהי 2020 הקימה העמותה קבוצת כדורגל שפתחה את משחקיה בליגה ג'. הקבוצה מורכבת בעיקרה משחקנים תושבי רמת גן. תמהיל השחקנים הוא של צעירים מוכשרים בליגה לצד שחקני עבר ותיקים. לצד הקבוצה החדשה פועלת קבוצת "ותיקי הכח גלי גיל רמת גן". כמו כן פתחה העמותה בית ספר לכדורגל הפועל לחינוך צעירים ברמת גן. את עונת 2020/2021 סיימה הכח גלי-גיל ר"ג במרכז טבלת ליגה ג'. לקראת עונת 2021/2022 חוזקה הקבוצה במספר שחקנים ותיקים שהצטרפו לקבוצה הבוגרת מקבוצת הוותיקים של המועדון. את עונת 2021/2022 פתחה הקבוצה היטב אולם בהמשך נחלשה וסיימה בחלק התחתון של הליגה.
בעונת 2022/2023 התחזקה הקבוצה בשחקנים מנוסים,והובילה את מחוז ת"א של ליגה ג' במשך מספר מחזורים. את הליגה היא סיימה במקום השלישי ושובצה למשחקי הפלייאוף העליון. בשלב הראשון בפלייאוף, ניצחה את צפרירים חולון, שהייתה מובילת הליגה במרבית שלבי העונה וסיימה אותה במקום השני. בסופו של דבר הפסידה הקבוצה לבית"ר כפר סבא מליגה ג' שרון, ונשארה בליגה ג'.
Noble Automotive
Noble Automotive  היא חברה בריטית לייצור מכוניות ספורט שפועלת בעיר לסטר.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1999 על ידי לי נובל. הוא היה המתכנן הראשי ובעל מניות של החברה. ייצור מרכב מכונית ושאסי של כל הדגמים בוצע בדרום אפריקה. יתר החלקים כולל מנוע הורכבו במפעל של החברה. כל יחידות היו מיוצרות באופן ידני ומסירה ללקוח מבוצעת על ידי צוות ייעודי. חלק מדגמי החברה נמכרו לארצות הברית.
בתערוכת הרכב הבריטית בשנת 2004 הוצג נובל M14. בסופו של דבר דגם זה לא עבר לפס הייצור.
בשנת 2004 החל ייצור דגם M400. המכונית הייתה מסוגלת להגיע ל-97 ק"מ תוך פחות מ-3 שניות ובסך הכול ל-202 קמ"ש. מדגם זה נבנו 75 יחידות.
בשנת 2006 היה מתוכנן להתחיל בייצור M15. דגם זה היה מתוכנן להתחרות במכוניות ספורט מתוצרת פורשה ופרארי אך מעשית דגם זה לא עבר לפסי הייצור. באותה שנה בעלות על החברה השתנתה ובשנת 2008 לי נובל עזב אותה.
בשנת 2022 מתוכנן להתחיל ייצור דגם חדש - M500. דגם זה יהיה מצויד במנוע עם נפח של 3.5 ליטר מתוצרת פורד.
רגשות בארגונים
רגשות בארגונים הוא תחום הנכלל בנושא התנהגות ארגונית. התחום כולל את השפעתם של רגשות בארגונים על התנהגות העובדים, תהליכים ארגוניים ואינטראקציות בינאישיות. הנושאים הנכללים בנושא זה הם שביעות רצון בעבודה, עבודת רגשות, שחיקה בעבודה, בקרה ושליטה על רגשות בעבודה ובארגון. הקשר בין רגשות למעמד ואינטליגנציה רגשית כמושג וכלי מחקרי. הבנת דינמיקות רגשיות בארגונים והכלים לאבחון תהליכים רגשיים.
הגישה הפסיכולוגית
הגישה הפסיכולוגית, מתייחסת לרגשות בארגון, כאל צירוף של מחשבות ורצונות מודחקים. תפקוד לא הגיוני של ארגון, נובע ממחשבות ורצונות שליליים מודחקים, המבוטאים בסדר היום הארגוני.
הגישה הסוציולוגית
סוציולוגים התומכים בתאוריית "המבנה החברתי", טוענים שאין טעם לחקור רגשות בארגון, משום שרגשות הם סובייקטיביים, תוצר של האופן בו נוצרות ומנווטות מערכות יחסים בין אנשים.
לדעתם, יש להתמקד באופן בו הרגשות מבוטאים, על מנת לחקור את ההקשרים החברתיים והתרבותיים היוצרים את הרגשות בארגון, ומתוך כך להתמודד עם תפקוד לא הגיוני של ארגון.
תחומי המחקר הסוציולוגיים בנושא הרגשות בארגון
מחקרי הסוציולוגים מתמקדים בתחומים הבאים:
== חקר הרגשות בארגונים בעבר ובהווה == במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, רגשות בארגון נחשבו ללא רצויים בשל היותם פוגעים בתפקוד האובייקטיבי של הארגון. אדם שכלתני הפועל עם ההגיון בלבד נתפס כיעיל, והצלחה בעסקים הייתה תלויה ביכולת האדם להתנתק מרגשותיו.
הגישות הפסיכולוגיות הקוגניטיביות ששלטו בשנות ה-80 גרסו כי הבנה והשגה של נושאים ארגוניים כגון מנהיגות, מוטיבציה (הנעה) וביצוע נמדדים במונחי התנהגות קוגניטיבית.
רק בתחילת שנות ה-90 קיבלו רגשות מעמד של גורמים חיוניים בהתנהגות ארגונית.
בנוסף, אם עד תחילת שנות ה-90, חקר הרגשות הושפע בעיקר מהיבטים ביולוגיים ופסיכולוגיים, ולא מהיבטים סוציולוגיים, ניתן לראות כי בשנים האחרונות פרספקטיבות פסיכולוגיות מסורתיות, לגבי רגשות בארגון, נדחקו ממקומן באופן יחסי, מפני גישות "המבנה החברתי".
הדברים באים לידי ביטוי בין השאר בשיתופי פעולה מחקריים, בין גישות פסיכואנליטיות לגישות סוציולוגיות בחקר הרגשות.
מחקרים שונים, והתפתחות חקר הרגשות בארגון
אף על פי שלימוד הנושא של רגשות בארגון הוא בעל היסטוריה ארוכה, נקודת ההתחלה שסימנה את תחילתו של המחקר המעמיק בנושא, הייתה במחקר של Hochschild, משנת 1983, על תפקידם של רגשות בארגונים - "The Managed Heart".
במחקרה בחנה Hochschild, את המאמץ שהשקיעו עובדים על מנת להסתיר את רגשותיהם כדי לציית לדרישות המוסד.
מחקר זה, היווה השראה לRafaeli & Sutton במאמרם "(Expression of emotion as part of the work role(1987" בו הדגישו את ההבדל בין רגשות בארגון לבין ביטוי הרגשות בארגון. על המחקרים שתרמו תרומה מכרעת והשפיעו משמעותית על חקר הרגשות, יש למנות את המחקרים הבאים:
Goldman הרחיב את תאוריית האינטליגנציה הרגשית לארגון, ואף על פי שרבות מהתאוריות שלו נותרו ספקולטיביות ומבוססות על מידות לא מדויקות של הקונספט של אינטליגנציה רגשית, הפופולריות של הקונספט דחפה את בעלי הידע לחקור את הנושא.
קנאה בארגונים
האבדה, או האבדה-הנתפסת, כוללת את החשש מהתערבות של מתחרה. למתחרה, ישנו פוטנציאל לצמצם את הביטחון העצמי או לחבל במערכת יחסים מוערכת.
למעשה, ארגונים מייצגים זירה משמעותית לרוב החוויות של אדם כבוגר.
בהגדרה זו, תחרות על מעמד ומשאבים היא דינמיקה יומיומית.
הקנאה היא מצב רגשי, בו נמצא האדם המגורה על ידי תפיסתו העצמית, לגבי היכולת או חוסר היכולת לשלוט באירועים.
רגש זה מופיע כתגובה לאיום חברתי. חוסר יכולתו של אדם להתמודד עם אירוע חברתי, יוצרת את ההרגשה של חוסר אונים.
כתוצאה מכך, תפיסת ה"איום חברתי" יכולה להיות הן מציאותית והן דמיונית לחלוטין.
כאשר האיום יכול להיות אמיתי, או אפילו דמיוני, הוא מוגדר כגורם לתגובה של לחץ (Stress - דחק).
כעס בארגונים
גורמים לכעס בארגון:
הסוציולוגית Julie Fitness הציגה ניתוח לסוגים שונים של אירועים שמובילים לכעס, אצל הפרט בעמדות כוח שונות.
הממומנים "הורגזו" לעיתים קרובות על ידי הפרת חוקים, בעוד אנשים בדרגים נמוכים "הורגזו" על ידי מה שהם ראו כטיפול לא הולם שקבלו מטעם הממונים עליהם.
התגובה לכעס אצל מחזיקים במשרות בכירות הייתה שונה מאשר אצל עובדים זוטרים- בעוד שממונים בדרך כלל התעמתו עם מקור הכעס שלהם, עובדים בדרגים נמוכים בדרך כלל נהגו להתעלם ולהימנע מעימות.
אמיר קריאף
קורות חייו
אמיר קריאף נולד בחיפה שם גדל עד שעבר עם הוריו לנתניה, בה עברה עליו נערותו, בצבא שירת במודיעין. הוא בן להורים יוצאי תוניס, הבכור במשפחתו ולו שתי אחיות. מגיל שש עשרה שיחק קריאף בקבוצת החובבים של תיאטרון נתניה, בניהולו של הבמאי חנן יבין. הפעם הראשונה שקריאף שיחק בתיאטרון, עוד לפני שלמד משחק, הייתה בעקבות מודעה שקרא בעיתון על כך שמחפשים שחקנים להצגה "אמדאוס" בתיאטרון חיפה, הוא הופיע כסטטיסט.
הלך ללמוד משחק בבית צבי. גרי בילו שהפך לחברו ומדריכו עד למותו, השפיע עליו רבות. בתום לימודי המשחק שיחק קריאף במשך שנה בתיאטרון הספרייה.
קריאף שיחק בתחילה בתיאטרון חיפה, בניהולו של רוני פינקוביץ', כעבור שנה שיחק את יאגו ב"אותלו" של שייקספיר ושיחק גם בתפקיד הראשי של אסף בהצגה "מרחב מוגן". אחר-כך שיחק במשך שנתיים בתיאטרון בית ליסין. התיאטרון הבא בו שיחק היה תיאטרון הקאמרי, בו עבד כשמונה שנים. כששיחק בקאמרי טלפן רמי דנון אל קריאף, איתו שיחק ביחד בעבר בהצגה "ציד המכשפות" והודיע לו שהוא כתב לכבודו מחזה ביחד עם אמנון לוי בשם "הצמה של אבא". כעבור חצי שנה, בינואר 2004, הועלתה ההצגה והיא רצה מאז כחמש מאות פעמים בקאמרי, תורגמה לסינית והוצגה בתיאטרון העם בבייג'ינג ביולי 2007. ההצגה עוסקת במשפחה ספרדייה כשאב המשפחה עזרא ספיר, לשעבר ספדייה (איציק כהן) שוכב על ערש הדווי, ואשתו (גאולה נוני), בנו הבכור (אלון דהן) ובתו (תחיה דנון) סועדים אותו. מאידך, בנו הצעיר אמיר (אמיר קריאף), שלא עמד בציפיותיו של אביו, נעדר. אמיר מגדל צמה, לומד רפואה סינית, כדי להתרחק ממשפחתו ומשורשיו המזרחיים והוא הולך לפסיכולוג שלו (אלי גורנשטיין) ושם הוא מגלה שהוא קשור מאוד למשפחתו והולך להתפייס עם אביו.
מאז שנת 2009 אמיר קריאף משחק בתיאטרון באר שבע. הוא היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן בתפקיד המשנה בשנת 2010, על תפקידו בהצגה "החולה המדומה". בבאר שבע גם גילם את דמותו של גליליאו גליליי במחזה "גליליאו" פרי עטו של ברטולט ברכט בבימויו של עידו ריקלין. קריאף מועמד על תפקידו ב"גליליאו" לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן ראשי לשנת 2012.
נכון למאי 2012, קריאף משחק בארבע הצגות בתיאטרון באר שבע: הוא משחק את ד"ר טומי דואני בהצגה "בוגד", משתתף בהצגה "הכל אודות חוה"; מגלם את דמותו של הרוזן ממונטה כריסטו בהצגה "הרוזן ממונטה כריסטו", פרי עטו של אלכסנדר דיומא האב, בבימויו של עידו ריקלין ומשחק את בעלה של נורה (אביטל פסטרנק) בהצגה "נורה" מאת אינגמר ברגמן. במהלך אותה שנה החל לשחק במחזמר "פרח השכונות", פרי עטו של קובי אוז, בתפקיד עמיליהו.
קריאף משתתף במופע האלתורים "פרוביזורי", ביחד עם אורי גוטליב, יעל לבנטל, אלון נוימן, דרור קרן, משה פרסטר וערן איווניר.
ב-2014 החל לדבב את דמותו של בלי-אפ בסדרת האנימציה "זאק וקוואק" בערוץ ניק ג'וניור. ב-2016 החל לדבב את דמותו של ג'ימבו בסדרת האנימציה "מטוסי על" בערוץ הופ!.
הוא מרבה לקריין, היה קריין חסויות של קשת והשתתף בפרסומות רבות ברדיו ובטלוויזיה.
קריאף עובד גם כצלם ועורך צילום ווידאו. דיבב את החתול כראמל בסדרה ״כראמל״ שיצאה ב-2 בינואר 2022 בכאן חינוכית ומבוססת על סדרת הספרים "כראמל" שכתבה הסופרת מאירה ברנע-גולדברג.
הצגות
תיאטרון באר שבע
תיאטרון המדיטק
תיאטרון הפרינג'
הקאמרי
בית ליסין
תיאטרון חיפה
תיאטרון הספרייה
אודקיים
אודקיים (שם מדעי: Odacidae) היא משפחה קטנה של דגי גרם ימיים מסדרת הדקראים. במשפחה שישה סוגים הכוללים 12 מינים. הם חיים במימי האוקיינוס השקט לחופי ניו זילנד ודרום אוסטרליה.
מאפיינים
דגים אלה הם קרוביהם של השפתוניים ושל התוכינוניים, החיים בימים טרופיים וכמה חוקרי משייכים אותם לשפתוניים. הם בעלי גוף מעוגל עם סנפירים בולטים וצבעוניים ובעלי שפתיים קרניות המזכירות את מקור התוכינון. הם מרחפים במים הרדודים בסמוך לסלעים או לאצות כמו קלפ בעודם מחפשים מזון במים, בעיקר אצות וחסרי חוליות ימיים. הם ניזונים גם מעלי קלפ, שדגים אחרים אינם יכולים לעכל. הם מגיעים עד לאורך 40 ס"מ.
יחסי החוץ של ברית המועצות
בעת הקמת ברית המועצות בשנת 1922, רוב הממשלות בעולם התייחסו לשלטון הסובייטי כמוקצה בשל תמיכתו בקומוניזם, ולכן רוב המדינות נמנעו ממתן הכרה דיפלומטית. פחות מרבע מאה לאחר מכן, לא רק שהיו לברית המועצות יחסים רשמיים עם רוב אומות העולם, אלא שהיא גם התקדמה למעמד של מעצמת-על.
עד 1945, ברית המועצות—חברה מייסדת של האו"ם—הפכה להיות אחת מחמש החברות הקבועות במועצת הביטחון, מעמד שנתן לה זכות וטו על החלטות מועצת הביטחון. במהלך המלחמה הקרה, ברית המועצות חתרה, במקביל לארצות הברית, לצבור השפעה גאופוליטית; תחרות זו באה לידי ביטוי במספר רב של הסכמים ואמנות העוסקות בבריתות צבאיות, הסכמי סחר ומלחמות באמצעות שליח.
ברית המועצות הייתה ביחסים קרובים עם המדינות הסוציאליסטיות שהוקמו בשטחים שנכבשו על ידה במלחמת העולם השנייה, שאפשרו ליצור ארגוני שיתוף פעולה צבאיים וכלכליים. יחד עם זאת, ב-1948 היחסים הדיפלומטיים עם יוגוסלביה הורעו על רקע חוסר אמון הדדי בין ראשי המדינות. התערערות דומה של יחסים אירעה עם אלבניה ב-1955 בשל שינויי המדיניות שנוצרו כחלק מתהליך הדה-סטליניזציה.
לאורך המלחמה הקרה היו נקודות חיכוך שונות בין ברית המועצות לארצות הברית. בשנת 1962, המתיחות הגיעה לשיא של כל הזמנים במהלך משבר הטילים בקובה, בו טילים סובייטים הוצבו על אדמת קובה בטווח ירי אל ארצות הברית. בדיעבד, סיטואציה זו הייתה הנקודה שבה היה הסיכון הגבוה ביותר להידרדרות למלחמה גרעינית. לאחר פתרון המשבר, יחסי ארצות הברית-ברית המועצות נרגעו בהדרגה עד שנות ה-70.
ב-1978, הפיכה באפגניסטן הביאה לשלטון ממשלה סוציאליסטית אשר בין מאבקי כוח פנימיים והתערבות זרה, ביקשה מברית המועצות השכנה לשלוח סיוע צבאי. התערבות ברית המועצות התפרשה כפלישה עוינת בעיני ארצות הברית ובעלות בריתה, אשר מימנו את מתנגדי המהפכנים, המוג'אהדין, וכך הובילו לחזרת פעולות האיבה, אשר החריפו מאוד בשנים הבאות. הפלישה לאפגניסטן הובילה להטלת חרם מצד מדינות המערב על אולימפיאדת מוסקבה.
כאשר מיכאיל גורבצ'וב הפך ב-1985 למנהיג ברית-המועצות, הוא שאף לבנות מחדש את ברית המועצות לפי המודל הסקנדינבי למדינה סוציאל-דמוקרטית מערבית, וכך ליצור כלכלת מגזר פרטי. הוא הוציא את הכוחות הסובייטיים מאפגניסטן, והחל במדיניות של אי התערבות בענייניהן הפנימיים של המדינות הגרורות של ברית המועצות באירופה (דוקטרינת סינטרה). צעדים אלו התקבלו באהדה על ידי ארצות הברית, דבר שהביא לסיום המלחמה הקרה ומאידך להתפרקות ברית המועצות ב-1991.
משרד החוץ הוביל את מדיניות החוץ הסובייטית. אנדריי גרומיקו שימש כשר החוץ הסובייטי במשך כמעט שלושים שנה (1957-1985).
כיום, רוסיה נמצאת במספר ארגונים עם מדינות ברית המועצות לשעבר, כגון: חבר המדינות.
האדמה הגדולה
האדמה הגדולה (באנגלית: The Big Country) הוא מערבון אמריקאי רחב יריעה משנת 1958 בבימויו של ויליאם ויילר, עם גרגורי פק, צ'רלטון הסטון, צ'ארלס ביקפורד, ברל אייבס, קרול בייקר וג'ין סימונס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן של דייוויד המילטון. העלילה היא על איש הצי לשעבר, שמגיע למערב בכוונה להינשא ולהקים בית ומשפחה ומוצא את עצמו מעורב בסכסוך אלים בין שני בעלי אדמות חמיו לעתיד ושכנו עם בניו חמומי המוח.
תקציר העלילה
ג'יימס מקאיי (גרגורי פק), ימאי לשעבר ואיש ספנות עשיר ממרילנד נוסע בכרכרה לפגוש את ארוסתו פטרישה טריל (קרול בייקר) בתו של בעל חוות בקר ענקית, הנרי "מייג'ור" טריל (צ'ארלס ביקפורד) במערב הישן של אמריקה.
לתחנת המעבר מגיע סטיב ליץ' (צ'רלטון הסטון), הפועל הראשי של החווה, כדי להביא אותו לארוסתו. ליץ' חשק בפטרישה אך היא העדיפה את ג'יימס ולכן הוא עוין אותו. בחווה פוגש ג'יימס את ארוסתו וגם את מרגרט מרגון (ג'ין סימונס) שמשמשת כמורה באזור.
ג'יימס לא מודע לסכסוך הקשה בין מייג'ור לחוואי רופוס הנסי (ברל אייבס) וארבעת בניו הפראיים ובעיקר בכורו באק (צ'אק קונורס). כאשר ג'יימס נוסע בכרכרה עם פטרישה, מתנפלים עליו בני הנסי קושרים אותו בחבלים ומתעללים בו כדי לבזותו. השמועה מגיעה למיג'ור והוא מגייס את אנשיו שמגיעים לחוות הנסי, גורמים לנזק ואחר כך תופסים את שלושת בניו ומפליאים בהם את מכותיהם. רק באק מצליח להימלט.
בחוות מייג'ור נערך נשף מפואר לרגל אירוסיהן של ג'יימס ופטרישה. את החגיגה מפסיק רופוס הנסי שמגיע עם רובה ומזהיר את מיג'ור ואנשיו כי לא ישתוק להבא.
ג'יימס מבין שהמאבק הוא על שליטה באדמות ובעיקר על אדמת ששם נמצא מקור המים היחיד באזור והוא בבעלות מרגרט שירשה אותה מסבה. ללא הודעה מראש הוא יוצא רכוב מצויד במפה ומצפן, מגיע למקווה המים, פוגש במרגרט ומשכנע אותה למכור לו את המקום, שם הוא רוצה לבנות חווה ומקור המים ישרת את שתי המשפחות.
פטרישה ואביה אכולי דאגה וחושבים שהוא אבד במדבר. הם שולחים אנשים לחפש אותו בראשות ליץ' כשהוא חוזר מכנה אותו ליץ' "שקרן" וג'יימס לא מגיב. פטרישה מטיחה בו שהוא פחדן וג'יימס מבין שהם לא מתאימים ועובר לגור בעיירה הסמורה.
לפני שהוא עוזב הוא מזמין את ליץ' לקרב אגרופים שנגמר בתיקו (אחת מסצנות קרבות האגרופים הארוכות בקולנוע).
הבורים של מייג'ור מניסים את הפרות של הנסי ממקור המים. הוא מורה לבאק להביא אליו את מרגרט ומורה לה לחתום על מסמך מכירת אדמתה. היא אומרת לו שכבר מכרה אותה לג'יימס.
פטרישה מגיעה למלון בו מתגורר ג'יימס ואומרת לו שהיא רוצה לחזור אליו אבל כשהוא מגלה לה שרכש את שטח מקור המים שישרת את שתי החוות, היא מטיחה בו מילים קשות ונמלטת מהמקום.
מייג'ור מגייס את אנשיו למלחמה כי להשיב את מרגרט אבל ליץ' יודע שלא זאת הסיבה למלחמה. בינתיים מגיע ג'יימס לחוות הנסי ומתעמת עם באק. רופוס מציע להם דו-קרב אקדחים לפי החוקים. באק יורה ומחטיא, ג'יימס יורה על האדמה וכאשר באק רוצה לפגוע בו שוב, יורה בו אביו והורג אותו.
האנשים עוזבים וג'יימס רוכב עם מרגרט לקראת עתיד חדש.
קירילוס מירושלים
תולדותיו
קירילוס נולד בירושלים או סביבתה. לבישוף ירושלים התמנה בתמיכת של המטרופוליט של בישופות קיסריה, אקאקיוס, שהיה איש הדת הבכיר בארץ ישראל. אולם עד מהרה התגלעו מחלוקות בין קירילוס ואקאיוס. למחלוקות אלה היה בסיס תאולוגי, קירילוס השתייך לזרם האורתודוקסי השמרני, בעוד אקאיוס אחז בתפיסות המזוהות עם האריאניות. בנוסף, החלה באותה העת היריבות על הבכורה בארץ הקודש בין קיסריה וירושלים. לפיכך הדיח אקאיוס את קירילוס במספר הזדמנויות בטענות שונות.
בשנת 381 נכח קירילוס בוועידת קונסטנטינופול הראשונה.
ב-1883 הכתיר אותו האפיפיור לאו השלושה עשר לאחד ממורי הכנסייה.
יצירתו
יצירתו העיקרית של קירילוס היא 23 הדרשות ללוטכומנים (המועמדים לטבילה לנצרות). הדרשות, שנישאו כנראה לפני חג הפסחא של שנת 348 בכנסיית הקבר מוקדשות להסבר עיקרי האמונה על דרך הקטכיזם, שקירילוס היה בין מייסדיו (מדריך אמונה הבנוי במתכונת של שאלות ותשובות). כל דרשה עוסקת במושג אחר: הטבילה, האמונה, אחדות האל (כלומר הדוקטרינה של ועידת ניקיאה לפיה האב והבן דומים בכל על פי טבעם), האב, ההשגחה, ישו המשיח, התגשמותו של ישו, צליבתו וקבורתו, תחייתו, חזרתו באחרית הימים, רוח הקודש ותחיית המתים. בנוסף, מעיד קירילוס על מסורת סודית בעל פה בנוגע לענייני אמונה מסוימים המועברת למאמינים בלבד ("מסתורין" או disdpiina arcani בלטינית), שאינו מעלה על הכתב ושאבדה מאז.
קטיף דובדבנים
קטיף דובדבנים (או: צ'רי פיקינג, מאנגלית: cherry picking) או כשל ראיות חלקיות הוא הצגה סלקטיבית של נתונים או ראיות באופן שנראה שמאושש עמדה מסוימת, תוך התעלמות מעובדות או מנתונים שיש בהם כדי להפריך או להחליש עמדה זו. קטיף דובדבנים הוא כשל לוגי מסוג "תשומת לב סלקטיבית", בדומה להטיית אישוש.
המינוח הוא דימוי לתהליך קטיף ממשי, שבו מצופה מן הפועל לקטוף רק את הפירות הטובים עבורו. מי שרואה רק את הפירות שנקטפו עשוי להסיק כי רוב הפירות במטע, או אפילו כולם, הם באיכות הטובה ביותר. מסקנה זו שגויה, משום שהפירות שנקטפו אינם מדגם מייצג של כלל הפירות.
הטיה אחרת שלעיתים מתבלבלים בינה לבין קטיף דובדבנים היא איסוף סלקטיבי של הפירות הקלים להשגה, תוך התעלמות מפירות קשים להשגה (למשל, אלה הנמצאים בצמרות העצים).
שיטה של קטיף דובדבנים הנפוצה בקהילות של פסאודו-מדע ותאוריות קונספירציה היא כריית ציטוטים (באנגלית: quote mining). מינוח זה שואב השראה מתהליך הכרייה של מינרלים נדירים ויקרי מציאות. בתהליך זה סורקים באופן שיטתי מסמך הנתפס כבעל סמכות ואמינות גבוהות, למשל ספר מדע או מאמר מדעי של מומחה הנחשב בר-סמכא בתחומו, במטרה לאתר ציטוטים אשר, כאשר מנתקים אותם מהקשרם, עשויים להישמע כתומכים בעמדותיהם של הכורים. ציטוטים אלו ניתן לאחר מכן לפרסם כעמדתו המוסמכת של המומחה תוך ציון המקור, גם אם עמדתו האמיתית שונה ואף מנוגדת, תוך הסתמכות על כך שמעטים הקוראים אשר יטרחו לבדוק את הציטוט בהקשרו במסמך המקורי.
במדע
הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן טען כי לאמצעים של המדע - השיטה המדעית יש חשיבות גדולה ביחס לאנושות - לא פחותה מזו של הדברים שהמדע מאפשר להשיג (המצאות טכנולוגיות). פיינמן תאר מספר היבטים הנוגעים לשיטה המדעית, בהקשר של אישוש או פסילה של היפותזה או כדרך להעריך תאוריה מדעית. הוא תאר כללים כדי לבצוע איסוף, הערכה והצגה של ראיות בהקשר זה, הן לחשיבות היחס לכל הראיות והן ביחס למכשולים שעלולים להכשיל חוקר בהקשר זה:
לצרכי הכחשת מדע
קטיף דובדבנים הוא אחד המאפיינים האפיסטמולוגיים של הכחשה עובדות, תהליכים או תאוריות והוא נמצא בשימוש נרחב על ידי מכחישי מדע שונים כדי לסתור לכאורה ממצאים מדעיים ותאוריות מדעיות. לדוגמה, הוא משמש בהכחשת שינויי אקלים, הכחשת אבולוציה על ידי בריאתנים, הכחשת הנזקים הבריאותיים של צריכת מוצרי טבק ושל עישון פסיבי.
הצגת מידע בפרסום
פיינמן מציין את תחום הפרסום כדבר שנוגד את אמות המוסר של המדע, שכן מדענים צריכים לדווח את הממצאים שלהם בלי להסתיר דברים, בלי לנסות ליצור אצל הקורא רושם לא נכון. לפי פיינמן, הפרסום הוא דוגמה של תיאור מוצרים באופן בלתי מוסרי מבחינה מדעית - לדוגמה בגלל שלא מציינים חסרונות של המוצר.
בתקשורת המונים
בהנמקה של טיעונים, במיוחד בויכוחים בתקשורת, אנשים עלולים לבצע "כריית ציטוטים" שהיא סוג של קטיף דובדבנים, שבה המתדיין בוחר באופן סלקטיבי כמה ציטוטים התומכים בעמדה (או מגזים בעמדה מנוגדת) תוך התעלמות מאלה שממתנים את הציטוט המקורי או מכניסים אותו להקשר אחר.
קטיף דובדבנים בוויכוחים בתקשורת היא בעיה משמעותית שכן העובדות עצמן נכונות אבל צריך לשים אותן בהקשר הנכון. מכיוון שלא ניתן לבצע מחקר בשידור חי ולעיתים קרובות ניתן לתת הקשר רק לאחר זמן מה, עובדות או ציטוטים שנבחרו בצורה זו בדרך כלל נשארים במיינסטרים הציבורי, וגם כשהם מתוקנים, הם מובילים למצג שווא נרחב בקרב קבוצות ממוקדות שאליהן כוון המסר.
למה אלפקה
למה אלפקה היא קבוצת האימפרוביזציה הפעילה הוותיקה בישראל. הקבוצה נוסדה בשנת 2001 והיא מונה כיום ארבעה חברים: יהב גל, יובל כהן, אמיתי מלוא ואילן פופקו. במסגרת הופעותיה מעלה הקבוצה מחזה שלם שכולו מאולתר, על בסיס מילה בודדת המוצעת על ידי הקהל.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2001 על ידי שלושה מבוגרי הסטודיו למשחק "ניסן נתיב" בתל אביב - יהב גל, אמיתי מלוא ויובל כהן. לקבוצה הצטרף מולי שולמן, גם הוא בוגר הסטודיו, וכן המוזיקאית תמי ברק.
הופעותיה הראשונות של הקבוצה הורכבו מתרגילי Short Forms (קטעי אלתור קצרים, המבוססים על הצעות מהקהל) ונערכו בתיאטרון תמונע, שם המשיכה הקבוצה להופיע בשש השנים הבאות. את מקומה של תמי ברק תפסה השחקנית ענבל לורי, והקבוצה החלה להתנסות בפורמטים אחרים של אימפרוביזציה: תרגילים קצרים, קטעים מוזיקליים מאולתרים (בשיתוף פעולה עם המוזיקאי חגי גינזבורג), תחרויות בימוי עם עונשים לשחקנים, מופעים פתוחים לפי בקשת הקהל ועוד. לבסוף בחרה הקבוצה להתמקד בתרגילים מסוג Long Form Improvisation - מחזות שלמים מאולתרים על בסיס הצעה מהקהל. בשנת 2007 הצטרף לקבוצה אילן פופקו – מאלתר מקבוצת "לא רואים ממטר". המחזה המאולתר של הקבוצה נקרא "הפרלמנט", שכן הוא נפתח תמיד בתמונה של ארבעה חברים היושבים בבית קפה קטן ודנים בענייני היום או מעלים זכרונות מעברם. מכאן מתפתח המחזה על פי דמיונם וכושר האלתור של השחקנים, ובהשראת המילה שנבחרה על ידי הקהל. הקבוצה מופיעה בתדירות של כפעם בחודש, ומשתתפת בפסטיבלי אימפרוביזציה ברחבי העולם.
קריאה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קרל יקוב היין
קרל יקוב היין (באסטונית: Karl Jakob Hein; נולד ב-13 באפריל 2002 בפילבה שבאסטוניה) הוא כדורגלן אסטוני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת אסטוניה.
ארסנל
ב-23 במאי 2018 הצטרף היין למחלקת הנוער של ארסנל מהפרמייר ליג. ב-9 במאי 2019 חתם היין על החוזה המקצועי הראשון שלו במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2020 ערך היין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה, בהפסד 1-0 לנבחרת גאורגיה במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
אורנה בורדמן
אורנה בורדמן (נולדה ב-1959) היא סופרת ישראלית.
קורות חייה
את ספרה הראשון "בודדה במערכה" שלחה למספר הוצאות ספרים שדחו אותו כולם. לאחר שש שנים שכתב היד שהה במגירה, בורדמן הביאה את כתב היד לבת שירות ששירתה ביישוב מגוריה כדי שתקרא אותו, וזו העבירה את הספר לבתו של מנכ"ל הוצאת ידיעות ספרים מבלי שקראה אותו - וכך הוא זכה לפרסום.
בורדמן כותבת רומנים היסטוריים המיועדים למגזר הדתי לאומי. על ספריה זכתה בפרס הספריות הציבוריות לישראל.
בורדמן נשואה ואם לשישה. היא מתגוררת במעלה חבר שם היא משמשת כבלנית וחברה בצוות חירום יישובי (צח"י).
הונג דוק-יונג
הונג דוק-יונג (קוריאנית: 홍덕영;, סיאול) היה כדורגלן, מאמן ושופט כדורגל דרום קוריאני, אחד הכדורגלנים הראשונים ששיחקו במדי נבחרת קוריאה הדרומית.
קריירה
לאחר פרישתו החל לעבוד כשופט כדורגל, וכיהן בתפקיד בין 1957 ל-1967, ובין 1959 ל-1962 אף אימן את קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קוריאה. בין 1969 ל-1976 אימן את קבוצת הכדורגל של בנק סיאול, שהיא קבוצה חובבנית שאינה קיימת עוד. ב-1971 מונה למאמן נבחרת קוריאה הדרומית, וכיהן בתפקיד במשך שנה. הוא כיהן כחבר הוועדה המבצעת של ההתאחדות הקוריאנית ב-1960, 1962, 1967 ו-1972 עד 1974. בין 1985 ל-1986 כיהן כסגן נשיא ההתאחדות, והיה גם חבר בוועדה המארגנת של מונדיאל 2002, שנערך ביפן ובקוריאה הדרומית.
ב-1974 העניקה לו פיפ"א פרס מיוחד כהוקרה על תרומתו לתחום השיפוט. שמו הוסף להיכל התהילה של הכדורגל הקוריאני במרץ 2005. בשלהי חייו סבל מעיוורון כתוצאה מסוכרת.
The Final Album: The Ultimate Best Of
The Final Album: The Ultimate Best Of (בעברית: האלבום האחרון: המיטב האולטימטיבי של) הוא אלבום האולפן ה-12 של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא לאור ב-23 ביוני 2003, בהוצאת הנסה רקורדס. האלבום הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד האלבומים הגרמני וזכה להצלחה במדינה. האלבום קיבל בסופו של דבר את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הרוסי (NFPF), על מכירות של יותר מ-20,000 עותקים במדינה.
פונטיאק אסטרה
פונטיאק אסטרה (באנגלית: Pontiac Astre) היא מכונית קומפקטית (קופה - משפחתית), אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1972–1977. בשנים 1975–1977 יוצרו 147,773 יחידות.
חברת שברולט, מבית ג'נרל מוטורס ייצרה בין השנים 1970–1977 את דגם ה"שברולט וגה", דגם כמעט זהה ל"פונטיאק אסטרה".
ונוס המנצחת
תיאור
הפסל "ונוס המנצחת" מציג את דמותה של פולין בונפרטה בדמות האלה ונוס. היא מתוארת בעירום חלקי, יושבת בהסבה כשבד מכסה את מבושיה ורגליה. על ידה האחת צמיד, ובידה השנייה היא מחזיקה בתפוח, המהווה סמל (אטריביוט) לדמותה של ונוס (אפרודיטה) ב"משפט פאריס". הדמות שוכבת על גבי מזרן מפוסל, המוצב על גבי כן בצורה של ספה רומית, המעוטרת בקישוטים מוזהבים ובחיקוי של בד.
הפסל הוזמן על ידי בעלה של בונפרטה, קמילו בורגזה, הנסיך השישי מסולמונה, אציל רומאי מבית בורגזה, ששימש גם כשליחו של האפיפיור פיוס השביעי. הוא שואב את השראתו ממסורת אמנותית הלקוחה מן האמנות הרומית של גילום אלים על ידי בני אצולה. למרות זאת, העירום בפסל איננו שכיח בעבודות מסוג זה. קנובה התבקש בתחילה לתאר את בורגזה כאלת הציד דיאנה, אולם על פי המסורת בורגזה צחקה מהצעה זו, משום שהאלה דיאנה היא אחת משלוש "האלות הבתולות", ואילו בורגזה נתפשה כבעלת מיניות חופשית.
הפסל נוצר בשיש על ידי קנובה בין השנים 1805–1809 ברומא. הוא הוצב בתחילה בבתיו של קמילו בורגזה בטורינו ובגנואה, ובשנת 1838 בקירוב הועבר אל גלריה בורגזה ברומא, שם הוא מוצג כיום. פסל גבס ששימש כמודל עבודה מוצג כיום במוזיאון קנובה, הנמצא בפוסגנו (Possagno) שבאיטליה. פסל זה ניזוק בשנת 1917 מהפצצה בזמן קרב מונטה גראפה, אז נקטע ראשו של הפסל. בשנת 2020 נקטעו אצבעות רגלי הפסל, בשל תייר שישב על היצירה, בזמן שניסה לצלם סלפי.
ליטון סטרייצ'י
ג'יילס ליטון סטרייצ'י (1 במרץ 1880 – 21 בינואר 1932) היה סופר ומבקר אנגלי. ממייסדי קבוצת בלומסברי, מחברם של הספר "ויקטוריאנים דגולים", ידוע בכתיבת צורה חדשה של ביוגרפיה שבה תובנה פסיכולוגית ואהדה משולבים בשנינה וחוסר כבוד. הביוגרפיה שלו ״המלכה ויקטוריה״ (1921) זכתה בפרס הספרותי ע״ש ג'יימס טייט בלאק.
קונצ'ה (לחם)
קונצ'ה (בספרדית: Concha) הוא לחם מקסיקני מתוק העשוי מקמח חיטה, סוכר וחמאה ונפוץ במטבח המקסיקני.
לקונצ'ה צורת צדף עגולה והוא ידוע כלחם פריך המוגש כארוחת בוקר במקסיקו וארצות הברית.
ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, ישנן גרסאות נוספות בהן השכבה העליונה של הלחם עשויה להיות בטעמים של תות, קפה או שוקולד.
בשנת 2016, זכה המבורגר בלחמניית קולצה בפרס הראשון בתחרות של קרן גיימס ברד (James Beard Foundation).
סימונטה סומרוגה
סימונטה סומרוגה (Simonetta Sommaruga; נולדה ב-14 במאי 1960) היא פוליטיקאית שווייצרית מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שכיהנה כנשיאת המדינה לשנת 2020 ובנוסף כשרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת של שווייץ. גם בשנת 2015 כיהנה כנשיאה.
ביוגרפיה
סומרוגה נולדה בעיר צוג וגדלה בקנטון ארגאו. למדה פסנתר בבית הספר למוזיקה של לוצרן, ברומא ובאוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית וכן למדה אנגלית ולימודים ספרדיים באוניברסיטת פריבור.
משנת 1993 עד 1999 שימשה כמנהלת הקרן השווייצרית להגנת הצרכן, ומשנת 2000 עד 2010 הייתה נשיאת הקרן. בשנת 2003 הייתה גם לנשיאת ארגון הסיוע Swissaid. בהמשך כיהנה כדירקטורית במספר חברות נוספות עד לבחירתה לכהונה במועצת הברית של שווייץ.
בשנים 1997 עד 2005 הייתה חברת מועצת עיריית קוניץ וניהלה את מחלקות הכבאות וההגנה האזרחית בה.
ב-1999 נבחרה לחברת המועצה הלאומית, הבית התחתון של אספת הברית של שווייץ. ב-2003 נבחרה למועצת הקנטונים, הבית העליון של אספת הברית, שם ייצגה את קנטון ברן.
כהונה במועצה הפדרלית
בספטמבר 2010 נבחרה סומרוגה לחברת המועצה הפדרלית (ממשלת שווייץ). בשלהי אותה שנה נכנסה לתפקידה כשרת המשפטים (ראש המחלקה למשפטים ומשטרה). ב-2019 עברה לכהן כשרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת.
במהלך שנת 2014 שימשה כסגניתו של נשיא שווייץ באותה שנה, דידייה בורקהלטר. ב-3 בדצמבר 2014 בחרה בה אספת הברית לשמש כנשיאת שווייץ במהלך שנת 2015. בראשית 2016 סיימה את כהונתה והוחלפה על ידי יוהאן שניידר-אמאן. בשנת 2019 כיהנה כסגנית הנשיא ובשנת 2020 כיהנה בשנית כנשיאה. בסוף שנת 2022 סיימה את כהונתה במועצה הפדרלית של שווייץ.
סומרוגה נשואה לסופר לוקאס הרטמן (Lukas Hartmann). היא דוברת חמש שפות (גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית וספרדית).
מרגרטה הראשונה (סרט)
מרגרטה הראשונה (בדנית: Margrete den Første, שווק במדינות המערב בשם "מרגרטה, מלכת הצפון") הוא סרט עלילתי דני משנת 2021 שנכתב ובוים על ידי שרלוט סילינג. הסרט מתרחש על פני תקופה של חודש אחד ועוסק במרגרטה הראשונה, שבשנת 1402 מנסה להביא את בנה המאומץ, אריק מפומרניה להינשא לפיליפה מאנגליה, כדי להיכנס לברית חזקה שתוכל להבטיח את איחוד קאלמאר. כאשר גבר מופיע וטוען שהוא בנה שנפטר, נזרעים ספקות לגבי מי בעצם זכאי לכס המלכות.
זהו אחד הסרטים הדנים הגדולים ביותר אי פעם והוא הוקרן בבכורה ב-16 בספטמבר 2021. הסרט התקבל היטב על ידי המבקרים.
רקע
השנה היא 1402 ואישה מנהיגה אימפריה נורדית חדשה. מרגרטה איחדה את דנמרק, נורווגיה ושוודיה באיחוד נורדי, אותו היא מנהלת באופן עצמאי באמצעות בנה המאומץ, המלך אריק. האיחוד מוקף באויבים, ולכן מרגרטה מתכננת נישואים בין אריק לנסיכה האנגלית פיליפה. ברית עם אנגליה תוכל לחזק את איחוד קאלמאר ולהבטיחו מפני התקפות אויב. אדם פרוסי מופיע לפתע בחצר המלוכה וטוען שהוא בנה המנוח אולף והוא טוען לכס המלכות אף על פי שאולף נקבר 15 שנה קודם לכן.
עלילה
הנסיכה הצעירה מרגרטה מדנמרק עדה לשפיכות הדמים הנוראה בעקבות ניצחונו של אביה, המלך ולדמר הרביעי אטרדאג, בקרב ויסבי ב-1361.
ארבעים שנה מאוחר יותר, ומרגרט, כעת מלכה, איחדה בהצלחה את דנמרק, נורווגיה ושוודיה תחת שלטונה ובכך ייסדה את איחוד קאלמאר והביאה עשור של שלום לאזור שעד כה היה ספוג בלחימה מתמדת. עם זאת, היא אינה מפעילה כוח בזכות עצמה אלא מטעם בנה המאומץ אריק מפומרניה, אותו הכתירה למלך בכל אחת משלוש הממלכות, ולמרות שהוא כבר בוגר היא ממשיכה לשלוט בשמו. בסיוע ידידה ויועצתה פדר ג'נסן לודהט, הבישוף של רוסקילדה.
בשנת 1402, מרגרטה מזמנת את הגיבורים המובילים של שלוש הממלכות לטירת קאלמאר כדי לחזות בארוסתו של אריק עם פיליפה מאנגליה, בתו של מלך אנגליה הנרי הרביעי. פיליפה מלווה בלורד אנגלי, ויליאם בורסייר, שהוטל עליו לנהל משא ומתן על התנאים הכלכליים והפוליטיים של הסכם הנישואין. מרגרטה מעוניינת במיוחד לכונן ברית צבאית חזקה עם אנגליה על מנת להרתיע התקפות של אויבי האיחוד הגרמניים, בפרט המסדר הטבטוני, השולט בפרוסיה וגם השתלט לאחרונה על האי השוודי גוטלנד.
במהלך המשתה לקבל את פני המשלחת האנגלית לקאלמאר, האציל הנורווגי אסל יונסון מספר למרגרטה שבדרך לקאלמאר הוא פגש אדם שהגיע מגראונץ (בפרוסיה) וטוען שהוא אולוף, בנה של מרגרטה. אולוף היה בילדותו מלך הן של דנמרק והן של נורווגיה, אך מת בפתאומיות בפאלסטרבו חמש עשרה שנים קודם לכן (כלומר ב-1387). באותה תקופה הוא היה בן שבע עשרה, בדיוק עומד להגיע לבגרות וליטול את השלטון בשתי הממלכות מאמו, ומאז הפיצו אויביה של המלכה שמועות אפלות שהיא רצחה אותו כדי לשמור על השלטון לעצמה. מרגרט מבטיחה לאסל שבנה מת, אבל הוא מתעקש שיזהה את האיש כאולוף. הידיעה המלהיבה הזו מתפשטת במהירות, ולכן מרגרטה מצווה על אסל להביא את האיש לקאלמאר כדי שהעניין יופסק. בינתיים, מרגרטה חושדת ברברלין, סוחר גרמני שנכח במשתה ומצווה על השומר השוודי שלה, יאקוב נילסון, ללכת אחריו כשיחזור לפרוסיה.
האיש מגראודנץ מובא לקאלמאר ונחקר בפומבי על ידי מרגרטה. הוא חוזר על טענתו כי הוא המלך אולוף ומסביר שבשנת 1387 אלמוני נשלח להרוג אותו. המתנקש לא הצליח להביא את עצמו לעבור את המעשה, ולכן במקום זאת חטף אותו ולקח אותו לפרוסיה, שם הוא מוחזק בשבי המסדר הטבטוני בחמש עשרה השנים האחרונות. לפני מספר שבועות הוא שוחרר לפתע ללא הסבר, ולאחר מכן הוא עשה את דרכו חזרה לסקנדינביה כדי לתבוע בחזרה את ירושתו החוקית. חברי המועצה הדנים והשוודיים ספקנים לגבי הסיפור הזה, אבל עמיתיהם הנורווגיים מוכנים יותר להאמין בו (כיוון שאביו של אולוף היה המלך הנורווגי הקודם, הוקון השישי), וכמה מהם, כמו אסל, טוענים שהם מכירים באדם מגראודנץ בתור אולף. מרגרט מצווה לכלוא אותו בצינוק בזמן שהיא מחליטה מה לעשות איתו.
במאמץ להקל על עצמה את ההחלטה, מרגרטה מציעה שאם האיש מגראודנץ יכחיש בפומבי שהוא אולוף, אז היא תחוס על חייו. עם זאת, הוא מסרב בעקשנות לעשות זאת, ויותר מכך מציין הבישוף פדר שגם אם המתחזה היה מוותר על טענותיו, הוא עדיין יהווה איום על אריק ועל האחדות הסקנדינבית, כל עוד הוא יישאר בחיים.
למרגרטה יש בסופו של דבר הבזק של השראה והיא מבינה שהסיפור של האיש מגראודנץ על ניסיון ההתנקשות בחייו עשוי להיות שורש השמועות שהרגה את בנה. היא מעולם לא נתנה שום הוראה כזו, ויש רק אדם אחד אחר שהיה לו הסמכות לעשות זאת במקומה. היא מתעמתת עם פדר, שמודה שהוא הורה לשומרו של אולוף לרצוח אותו ומסביר שהוא פעל לטובת הכלל, שכן אולף לעולם לא יהיה שליט מקובל על השוודים כפי שהייתה מרגרטה. לכן היה צורך להיפטר מאולוף כדי שמרגרט תוכל לשמור על השלטון בדנמרק-נורווגיה ולאחר מכן להשתלט גם על שוודיה, ובכך להשלים את איחוד קאלמאר ולבסוף להביא שלום לסקנדינביה.
מרגרטה משוכנעת כעת שהאיש מגראודנץ הוא אכן בנה אולוף, אך לפני שהיא יכולה לפעול בעניין זה, אריק מייצר עד אשר ימסור עדות כוזבת על כך שהוא מלמד את האיש מגראונץ כיצד להתחזות לאולוף. לאחר שבכך 'הוכיח' שאולוף הוא מתחזה, אריק דן אותו למוות על בגידה. מרגרטה והאצילים הנורווגיים מוחים, אבל הנציגים הדנים והשוודים מגיבים לאריק, וכך גם הבישופים, בראשות פדר.
באותו ערב מרגרטה מעבירה את אסל ואולוף מתא הכלא שלו, בכוונה ששלושתם יברחו יחד לברגן, אם כי היא מבינה שזה כנראה יוביל למלחמה בין נורווגיה לדנמרק-שוודיה. עם זאת, בדיוק כשמרגרטה עומדת לחמוק מהטירה כדי להיפגש עם אולוף ואסל, יאקוב נילסון מגיע לראות אותה, לאחר שחזר לאחרונה מהבריחה שלו בפרוסיה. הוא מודיע שהמסדר הטבטוני מתכנן פלישה ליבשת שוודיה ושהמסדר תזמן בכוונה את שחרורו של אולוף על מנת לגרום למחלוקת מקסימלית בין הממלכות הסקנדינביות (ולהרוס את הברית המהוללת עם אנגליה), ובכך להותיר את איחוד קאלמאר פגיע. כשהיא מבינה שהאחדות הסקנדינבית חשובה יותר מול האיום הטבטוני מאשר רגשותיה האישיים, מרגרטה בוגדת באולוף, שנלקח מחדש במהירות על ידי אנשיו של אריק. מרגרטה מצליחה לשכנע את אריק לחוס על אסל, אבל אולוף נשרף בפומבי בחיים כבוגד לעיני אמו. משתמע שעם החזרת האחדות הסקנדינבית, המסדר הטבטוני מבטל את הפלישה המתוכננת שלו.
הסרט מסתיים בטקסט קצר הקובע שאיחוד קאלמאר נמשך עוד מאה שנים לאחר מותה של מרגרטה וטוען שהזיקה ההדוקה שקיימת עד היום בין שלוש המדינות הסקנדינביות היא בעיקר בזכותה.
הפקה
הסרט היה בקנה מידה גדול מההתחלה, והיה לו תקציב של 64.5 מיליון קרונות דניות. מכון הקולנוע הדני העניק 20 מיליון קרונות להפקה, שהיה המענק הממשלתי הגדול ביותר בתולדות הקולנוע הדני.
עם זאת, ההפקה נפגעה ממגפת הקורונה, מכיוון שצוות הצילום הגיע ל-10 ימי צילום בפראג לפני שנאלץ להפסיק ב-12 במרץ עקב התפרצות הנגיף. כדי לקבל תוספת של 8.5 מיליון המפיקים חיפשו כסף מהקרן של המלכה מרגרטה והנסיך הנריק, קרן AP Møller, קרן קרלסברג וקרן אוגוסטינוס.
ביקורת והכרה
הסרט התקבל יפה. מגזין הקולנוע Ekko העניק חמישה מתוך שישה כוכבים וכינה את הסרט "הישג מרשים בתולדות הקולנוע הדני". עיתון Berlingske Tidende העניק שישה מתוך שישה כוכבים וכתב שהסרט הוא "הסרט על ההיסטוריה הדנית במשך עשרות שנים" ושיש לו "צוות שחקנים מעולה". Dagbladet Information כינה את הסרט "מעוצב היטב, אמין וממוקד, והסרט מבוצע בצורה ויזואלית ומעוררת השראה." Jyllands-Posten נתן חמישה מתוך שישה כוכבים ושיבח את הופעתה של טרין דירהולם.
אולטראס (פירושונים)
{{פירושונים|
טטררוגיים
דגים אלה הם קטנים ומוסווים והם בעלי סנפיר גבי דמוי-כרבולת מעל ראשם בדומה לכרבולניים. הם ארסיים מאוד ועלולים להרוג אדם הנדקר מסנפיריהם. אורכם 3-25 סנטימטרים בלבד והם בעלי סנפירי חזה וזנב שטוחים העוזרים להם לשכב על קרקעית הים, בדרך כלל במאורות סלע או אלמוגים.
דגים אלה הם טורפים של דגים קטנים יותר וסרטנים והם ציידים ממארב הממתינים לטרף שישחה מעליהם ואז פוערים את לסתותיהם ובולעים אותו. הארס שבסנפירי גביהם מכוון בעיקר עבור טורפים.
מגוון תרבותי
במדעי החברה, מגוון תרבותי מתאר חברה בה משולבות תרבויות שונות המכבדות זו את זו. מצב זה שונה ממצבים של אחידות תרבותית או חברה חד-תרבותית.
מהו מגוון תרבותי
מגוון תרבותי במדעי החברה דומה למגוון ביולוגי במדעי החיים.
בפוליטיקה של זהויות, בני אדם מייחסים לעצמם תכונות שונות, הכוללות נתונים דמוגרפיים (למשל גזע, מין וגיל) וכן ערכים ונורמות תרבותיות. קבוצות שונות של בני אדם נבדלים ביניהם בשפה, בלבוש ובמסורת, כמו גם באופן ההתארגנות החברתית, באמונה הדתית, בנורמות מוסריות ובדרכי התקשורת עם הסביבה. חברה הכוללת תרבויות שונות המכבדות זו את זו היא בעלת מגוון תרבותי עשיר.
תמיכה והתנגדות
בהכרזה האוניברסלית בנושא המגוון התרבותי של אונסק"ו נאמר: הקבלה זו בין מגוון תרבותי למגוון ביולוגי יוצרת תמיכה אינטואיטיבית. על פי הקבלה זו, כשם ששימור חיות בר חשוב לאיכות הסביבה, כך יש לשמר מנהגים של עמים ילידיים.
נגד עמדה זו נטען שהיא איננה עומדת בכללי המוסר, מאחר שמנהגים רבים של עמים ילידיים אינם לגיטימיים בימינו, למשל מילת נשים, פוליגמיה, נישואי ילדים וקורבנות אדם.
מדידת מגוון תרבותי
קשה לכמת מגוון תרבותי באזור מסוים, אך אחד המדדים המקובלים הוא מספר השפות המדוברות בו. הבלשן הבריטי דייוויד קריסטל זיהה תהליכים של הומוגניזציה תרבותית הגורמים לשפות להיכחד. להערכתו, עד שנת 2100 יותר מ-90% מהשפות המדוברות בעולם ייכחדו.
אמנות בינלאומיות
האמנה הראשונה שעסקה במגוון תרבותי הייתה הכרזה של אונסק"ו משנת 2001 בשם "ההכרזה האוניברסלית בנושא המגוון התרבותי". ההכרזה הוצגה ככלי חוקי המכיר במגוון התרבותי כ"מורשת המשותפת של האנושות" ומתארת את המגוון התרבותי כנושא בעל חשיבות דומה לכבוד האדם.
בשנת 2003 אושררה ההכרזה בוועידת האו"ם בנושא חברת המידע בז'נבה.
חשיבות השמירה על מגוון תרבותי מוזכרת בהצהרת מונטריאול (2006). גם הצהרה זו אומצה על ידי האיחוד האירופי.
בשנת 2009 פסק בית הדין האירופי לצדק כי יש לצדד בהשקפה רחבה בנושאי תרבות, בפרט בכל הנוגע לקשרי תרבות ומסחר בין האיחוד האירופי לבין הרפובליקה העממית של סין. האיחוד האירופי וסין התחייבו לטפח בין הצדדים חילופי תרבות מאוזנים, לחזק את שיתוף הפעולה הבינלאומי, ולזהות הזדמנויות עסקיות בנושאי תרבות ואמנות.
אחידות תרבותית
אחידות תרבותית היא ההפך ממגוון תרבותי. ניתן לזהות אחידות תרבותית באירועים לאומיים, באירועים דתיים, ואף באירועים בעלי אופי מקומי של קהילות מעורבות.