cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד מוהון
ראשית חייו
מוהון ואחיו, לואי, היו מעורבים זמן קצר בחברת בניית תעלה ניקרגואה, חברה אמריקאית פרטית שחיפשה קשר בין האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. לואי היה במסעות סקר עם החברה מאז 1888 ועבודות הבנייה החלו בקורינטו בשנת 1890. לריצ'רד היה תפקיד כמבקר בחטיבת התחבורה של החברה עד שנת 1891, אבל הפרויקט של התעלה נפגע מהתפרצות מחלות טרופיות והאחים חזרו הביתה לוושינגטון בינואר 1892.
סוכן אמריקאי בקונגו
מוהון מונה לסוכן מסחרי אמריקאי במדינת קונגו החופשית ב־22 בינואר 1892, וממלא מקום שהתפנה כתוצאה ממותו של הנציג הקודם, איש הצי האמריקני. ארצות הברית החזיקה סוכן בקונגו מאז הוכרה רשמית והסוכן המסחרי שימש שם כנציגה הדיפלומטי במדינת קונגו החופשית. לתפקיד ניתן תקציב שנתי בסך 5,000 דולר. משימתו הייתה לחקור את הפוטנציאל המסחרי של קונגו ולקדם את הסחר בין שתי המדינות, שבעבר לא היו קיים כמעט. מוהון עזב את אמריקה לגנואה, איטליה עם לואי ואחותם לורה. השלושה נסעו באירופה במשך 2–3 חודשים לפני יציאתו של מוהון לבריסל כדי להיפגש עם המלך לאופולד השני. לאופולד, על אף המוניטין המפוקפק שלו, הרשים אותו עם שאיפתו לכאורה להביא שלום ותרבות מערבית לקונגו. לאחר מכן נסע מוהון לקונגו עם לואי שהיה אמור לשמש כסוכן המשנה שלו. מרכז הפעילות של ארצות הברית בקונגו החופשית, הייתה אז העיר בומה סמוך לחוף האטלנטי, אך מוהון פעל גם בעיר לאופולדוויל בתוך הארץ. ביולי 1892 הוא סייע לאזרח ארצות הברית וורן סי. אנקלס להקים מפעל גומי בנהר סנקורו ליד לוסאמבו. אנקלס, שהיה מנהל מטעי גומי בקוסטה ריקה, ייבא עובדים מנוסים מדרום אמריקה כדי להתחיל את הייצור במפעל, אך הם הותקפו על ידי אנשי השבטים וצריך היה לשלוח כוח צבאי בלגי כדי לספק להם ביטחון. מוהון בילה חלק ניכר מזמנו בחקירת פנים המדינה, בביקור בכמה אזורים שבהם איש לבן מעולם לא העז לערוך סקר של איכות הקרקע החקלאית והגידולים ששימשו את האוכלוסייה הילידית.
מוהון נקלע לעיתים קרובות לעימות עם הילידים. כשנגנב תיק הדואר והניירות האישיים שלו, וראש שבט מקומי סירב להחזיר אותם, הוא המשיך למלחמה נגדו. מוהון תקף ושרף לפחות עשרה כפרים לפני שתפס את בנו של הצ'יף אותו איים לתלות. בתמורה לחיי בנו, החזיר ראש השבט את תיק הדואר.
בפעם אחרת, כשביקש לראות שיטה מקורית לייצור בדים, הוא ביקר בעיר מרוחקת בליווי שישה מלווים חמושים. החבורה הותקפה בחניתות וחצים מורעלים. לאחר שנלחמו בתוקפים, כבשו מוהון ואנשיו את העיר ו"שרף אותה עד היסוד כדי ללמד אותם לקח". מוהון היה מודע תמיד לדימויו הציבורי וכתב יומן במטרה לפרסמו מאוחר יותר. ביומנו של מוהון יש מעט ביקורת עצמית והוא משקף את אחריותו לאירוע כזה באומרו שהוא שלם עם מצפונו כי גדע את הרוע המיותר מהארץ הזאת. בהזדמנות אחרת הוא היה עד להלווייתו של מפקד מקומי, אשר ארבע נשותיו ועשרה מעבדיו נקברו עמו בחיים. מוהון לא הצליח להתערב, על אף המראה הנורא, מכיוון שהיה לו רק מלווה אחד.
מוהון, שהותקף חמש או שש פעמים בתוך שישה חודשים, האשים בחלק גדול מהאלימות את סוחרי העבדים הערבים, שלטענתו הובילו להריגת כל הלבנים במזרח המדינה ואף אפשרו לקניבלים לאכול את גופותיהם. סוחרי העבדים, שמקורם היה בחוף המזרחי של אפריקה, התנגשו עם הרשויות הבלגיות מה שהוביל למלחמת הערבים בקונגו.
במשלחת עם צ'לטין
בשנת 1893 מונה מוהון כמפקד התותחנים שהוצמדו למשלחת הבלגית, בפיקודו של לואי נפוליון צ'לטין, שנשלח להילחם נגד סוחרי העבדים שהונהגו על ידי מוחמד בן חלפן שהיה מכונה רומליזה. מוהון קיבל את התפקיד בגלל מחלתו של מפקד התותחנים המקורי, קצין צבא בלגי. מוהון הצטרף למשלחת שיצאה בספינה "בריסל" זמן מה לאחר שהפליגה מבאסוקו. מוהון ליווה את המשלחת לבנה-קמבה שם המשלחת נפגעה בהתפרצות של אבעבועות שחורות. המשלחת עברה דרך היישוב איכמבה, שהיה שומם לחלוטין, למעט קבוצה של 16 ראשים כרותים שהושארו כאזהרה על ידי סוחרי העבדים. ב־29 במרץ הגיעה משלחת צ'לטין לנהר, ובחיפוש אחר מקום חצייה הם נתקלו בקבוצה גדולה של סוחרי עבדים ערבים. המשלחת פתחה במתקפת פתע על המחנה שלהם, שנתמכה על ידי הארטילריה, והביסה אותם לאחר כמה שעות.
המשלחת מצאה רק גופה אחת, אף על פי שהייתה הנחה שהערבים איבדו יותר אנשים והם סחבו את הגופות איתם בנסיגה. מוהון היה עם כוח של 150 איש ונשלח לעבור דרך הנהר לעיירה ריבא ריבא בכוונה להגיע אליה לפני שסוחרי העבדים הנסוגים יכלו להזהיר את התושבים. הם שוב נתקלו בעיירה נטושה, למעט גוויותיהם של שני גברים אירופאים שנהרגו שבוע קודם. חבורתו של מוהון שרפה את העיירה עד היסוד לפני שהם חזרו למחנה הראשי של המשלחת. הכוח סבל מהתפרצות נוספת של אבעבועות שחורות והוחלט להחזיר את החולים לספינה בעיר בנה-קמבה. הכוח העיקרי נח מספר ימים לפני שהמשיך הלאה. במהלך מסע של שלושת הימים נתקלה המשלחת בגופותיהם של חולים שנפטרו בדרך חזרה, ובספירה שנעשתה בבנה-קמבה התגלה כי 104 חיילים מתו במהלך השבועיים הראשונים של המשלחת.
המשלחת המשיכה לנוע על ספינת קיטור למפלי סטנלי והתפצלה לשני ראשים. כוח אחד תקף את ריכוז העבדים והשני את הכפר הסמוך בעזרת סיוע ארטילרי מהספינה. כ-75 סוחרי עבדים נהרגו כולל מנהיגם, ועוד כ־100 עבדים, חיילים, נשים ומפקדים נלקחו בשבי. סוחרי העבדים שהובסו, גורשו מהארץ והמלחמה התקרבה למעשה לסיומה. מוהון ליווה כוח שנשלח לחקור את עיר סוחרי העבדים רומי וגילה שהיא כבר בידי כוחות צבא קונגו. ברומי נתקל מוהון בכמה מכוחות הילידים ששירתו בצבא הבלגי שהם עוסקים בקניבליזם בגוויות סוחרי העבדים המתים. נוהג זה הוצא מחוץ לחוק על ידי צ'לטין וניתן היה להעניש אותם. מוהון תיעד כי ירה כדור בודד ששם קץ לעניין.
לאחר מכן צעד מוהון כ 750 ק"מ עם הכוח שלו לקאסונגו, בינואר 1894. שם הצטרף כוחו למתקפה על העיר המבוצרת לעוד כ־1,400 אנשי עזר ילידים וסבלים ו-150 חיילים אל 26,000 הגברים של המפקד הבלגי דהניס. בלחימה שלאחר מכן הרגו הכוחות הבלגים, בסיוע ארטילריה, 3,000 מסוחרי העבדים, פוצצו את מחסני הנשק שלהם ושרפו את העיר.
מוהון שהה בקאסונגו עד פברואר. הוא התכוון לקחת כוח של כשישים חיילים, 100 סבלים ו-90 אחרים לטנגניקה, שם תכנן לעלות על אונית קיטור לדרום אפריקה כדי להפליג לחוף קונגו. משם תכנן להסדיר את ענייניו, לפרוש מתפקידו ולחזור לארצות הברית. במקום זאת, מוהון, שהוערך על התפקיד הראשי שגילם במלחמה, מונה במרץ 1894 למפקד השני במשלחת חדשה כדי לקבוע אם יש קשר בדרכי המים בין אגם טנגניקה לנהר לואלבה העליון - שהוא אפיק ראשי של נהר הקונגו. המשלחת נקלעה לקשיים בתוך הארץ ודרכי המים וכן במפגשיה עם ילידים עוינים. מוהון גילה את המפגש בין נהרות לואלבה ולומברידגי והצליח להפריך את קיומו של אגם לנצ'י, שסומן במפות רבות במיקום זה. הוכח כי הנהר עצמו משתנה מאוד ברוחבו: שנע בין 2500 מטר ל-90 מטר בלבד. הנהר כולל מפלי מים ואשדות גדולים עד 1,200 מ' עומק. הוא הוכיח כי עמק הנהר בלתי ניתן למעבר אפילו על ידי קאנו. מוהון תיעד כי הקרקעות בעמק הן פוריות ביותר, והוא כינה שתי פסגות חדשות בשמות הר דהניס והר קליבלנד.
המשלחת הגיעה עד הר בולי על נהר לוקוגה כאשר מפקדו, הרופא ד"ר סידני לנגפורד הינדה, חלה במחלת כבד. מוהון קיבל את הפיקוד החל מ-11 באפריל והשלים בהצלחה את שארית המשימה. מוהון טיפל בהינדה, שלא היה מסוגל אפילו לשבת זקוף או לאכול, והגיעו לעיר קאסונגו ב־25 באפריל. גם בקאסונגו לא ניתן היה לטפל בהינדה כי לא היה שם רופא, אבל לבסוף הרופא פתר בעצמו בהצלחה את התפרצות המחלה והציל את חייו.
נאדאודבר
נאדאודבר (בהונגרית: Nádudvar) היא עיר במחוז היידו-ביהר, בנפת היידוסובוסלו שבהונגריה.
ריצ'רד מוהון
במשלחת עם צ'לטין
מוהון המשיך בעבודתו למיגור סחר העבדים, ביצע מספר משלחות של מדידות, הקים יעדי סחר חדשים וסייע בדיכוי הקניבליזם. הוא העריך כי ישנם 20 מיליון קניבלים במדינת קונגו החופשית. עבודתו של מוהון בקונגו תוארה כ"תרומה המרהיבה" האחרונה של אמריקאי בפתיחת המדינה.
נאדאודבר
היסטוריה
קו הרכבת קבה-נאדאודבר נפתח ב-1 ביוני 1904 וחיבר את העיר לקו הרכבת הראשי סולנוק–דברצן–נירג'האזה-זאהון. הקו פעל עד שנת 1971. היישוב קיבל דרגת עיר ב-1 במרץ 1989.
ריצ'רד מוהון
במשלחת עם צ'לטין
מוהון נשאר סוכן מסחרי של ארצות הברית לאורך כל התקופה הזו, והתעקש לא לקבל מהממשלה הבלגית שכר עבור שירותיו, אם כי הוא קיבל 5000 דולר מאגודה בלגית פרטית. מוהון מצוטט כאומר, שהסיבה שבחר לסייע למבצעים הצבאיים של בלגיה כי "אני מעדיף להרוג סוחרי עבדים ערבים בתוך הארץ על פני בזבוז זמן בבומה". בשנת 1894 הוענק לו חברות כבוד באגודה הגאוגרפית הבלגית, והמלך ולאופולד הראשון עיטר אותו באות המסדר המלכותי על הישגיו במלחמת בסוחרי העבדים. מוהון קיבל גם עיטורים מבריטניה וצרפת על עבודתו בקונגו. הוא גם טען כי הדימוי הפופולרי של אכזריות בלגית בקונגו היה שקר שהפיצו המיסיונרים - הצהרה שנסתרה בסופו של דבר, על ידי עדיות לאכזריות מיותרת מצד חיילים בלגים.
נאדאודבר
עד השואה
מיפקד אוכלוסין שנערך ב-1770 מעיד על ישוב עם יהודים במקום. רוב היהודים עסקו במסחר. בקהילה היו בית קברות, חברה קדישא, בית כנסת, בית ספר עממי, "תלמוד תורה", "חדר" ומוסדות סעד. ב-1900 חיו בנאדאודבר 505 יהודים, 5.6 אחוזים באוכלוסייה. עד מלחמת העולם הראשונה היה יחס התושבים ליהודים ידידותי. במלחמה נפלו בקרבות כמה מבני הקהילה. אחרי המלחמה החלו גלויי איבה בעיירה. פקידים יהודים פוטרו ממשרות ממשלתיות והיו פגיעות ברכוש היהודים. בשנת 1930 מנתה הקהילה רק 291 נפש.
ריצ'רד מוהון
במשלחת עם צ'לטין
מוהון עזב את קונגו וחזר לארצות הברית, שם התחתן עם הרייט לואיז בארי מניו יורק והגיש את הדוח על קונגו בפני הקונגרס.
זנזיבר
לאחר תקופת חופשה קצרה מונה מוהון להיות קונסול של ארצות הברית בזנזיבר ב־24 במאי 1895. ייתכן שמינויו, שאותו מילא עד 22 בנובמבר 1897, היה תגמול על עבודתו במדינת קונגו החופשית. הרייט ליוותה את מוהון לזנזיבר וב-18 באפריל 1896 ילדה את בנם הראשון, רג'ינלד דורסי מוהון.
במהלך תקופתו באי, הוא השתלב במלחמת אנגלו-זנזיבר ב־27 באוגוסט 1896, כמתווך בין הסולטאן מזנזיבר לשלטונות הבריטים. הוא דיווח למשרד החוץ, על תוצאות המלחמה וביטחונם של כל האזרחים האמריקנים. במהלך המלחמה ערך מוהון תיק צילומים שפורסם מאוחר יותר. ב־6 ביולי 1897 הוא הודיע ​​לממונים עליו על התפרצות אבעבועות שחורות באי בקרב האוכלוסייה ההודית והילידית. מוהון היה מודאג מכך שההתפרצות עלולה להתפשט לאוכלוסייה הלבנה וציין כי הוזמנו ממרסיי חיסונים עבור האוכלוסייה הילידית.
קו הטלגרף טנגניקה-נילוס
מינויו של מוהון בזניבאר הסתיים בנובמבר 1897 והוא חזר לבלגיה עם אשתו, ורכש בית בבריסל. הרייט נשארה בבית זה בזמן המסעות הנוספים של מוהון באפריקה. מוהון יצר קשר עם ממשלת בלגיה, שהתרשמה מעבודתו, והוא מונה למושל מחוז בשירותם הקולוניאלי ביוני 1898. חודש לאחר מכן, הורה המלך לאופולד למוהון להניח קו טלגרף מאגם טנגניקה לוואדלאי שעל הנילוס הלבן. מוהון קיבל את המשימה למרות, שחודשים ספורים לפני כן, כינה את האזור כ"מקום עלוב בלב אפריקה". מוהון עזב את אנטוורפן שבבלגיה לאפריקה בסוף אוגוסט 1898.
הטלגרף עשוי היה להיות מרכיב חשוב בקו הרכבת שתוכנן מכף התקווה הטובה לקהיר. הטלגרף התבסס על עמודים בגובה 7 מ' וברווחים של 150 מ' והוקצה לו תקציב של שלושה מיליון פרנק. מוהון הורשה לבחור את הצוות שלו ויצא לדרך עם חמישה מהנדסים, רופא, וקצין צבא. בזנזיבר חיפש מתנדבים שיספקו את הליווי הנדרש למשלחת, וקיבל יותר מאלף בקשות מבין אלה הוא בחר מאה אנשים שילוו אותו, עשרים מהם שירתו עמו במשלחת קונגו בשנת 1894. התכנון היה שהעבודה תסתיים עד שנת 1900.
על מנת לנהל משא ומתן עם האוכלוסייה המקומית לקח מוהון "100 תיבות של סחורות: שכללו פעמונים, סכינים, מנעולים, מראות, תיבות נגינה, שעונים, ועוד". ביומנו מוזכרים גם חפצים נוספים - משקפיים, קטורת מתוצרת ערבית ובד מתוצרת אמריקה, שהיו פופולריים. המשלחת כללה גם סבלים שנשאו את הציוד להנחת קו הטלגרף. בנוסף להנחת הטלגרף, הונחה מוהון על ידי דהניס להשתמש באנשיו נגד סוחרי עבדים ושודדים שעדיין פעלו באזור בעקבות המרד 1897–1898.
ספינה לקחה אותם מזנזיבר ליבשת אפריקה למושבה הגרמנית טנגניקה. המשלחת המשיכה לפורט ג'ונסטון בקצה הדרומי של אגם ניאסה, שם הם חידשו את מלאי המזון שלהם בדגים. לאחר מכן המשיכה המשלחת של מוהון לאורך הגדה המערבית של האגם עד לקרונגה בצפון מזרח רודזיה. הקבוצה של מוהון החלה באלברטוויל להניח את קו הטלגרף, כשהיא פונה צפונה לאורך הגדה המערבית של האגם ונכנסת למדינת קונגו החופשית לפני שפנתה מערבה לנהר קונגו בקאסונגו. זמן קצר לאחר כניסתו לקונגו ביולי 1899 הותקפה המשלחת, שכללה אז רק עשרה אנשים אירופאים, על ידי כוח של אנשי שבטים קניבלים. מוהון העריך כי הכוח שלהם מנה כ-1,500 איש וטען כי גרם ל־300 הרוגים ו-600 פצועים בקרב התוקפים, לעומת 9 אנשים שנהרגו מאנשיו ו-47 פצועים. לעזרתו באו גם שלוש פלוגות חיל רגלים של ילידים נאמנים לבלגים שנשלחו על ידי דהניס. לאחר מכן נמלטו הקניבלים לכיוון אגם טנגניקה.
משלחתו של מוהון הלכה בעקבות הנהר צפונה עד מפלי סטנלי, שם, לאחר שלוש שנים, השלימה את הקו במרחק קצר מהנילוס. אורך קו הטלגרף היה 460 ק"מ ואיפשר לראשונה העברת הודעות ברחבי פנים אפריקה. כתוצאה מכך טען מוהון כי הוא ידוע בקרב העמים הילידים לאורך המסלול כ"אדון הגדול של הטלפון ". מוהון, השורד הלבן היחיד של המשלחת, שב לבלגיה מחופי מערב קונגו בחוף המערבי ובכך השלים מסלול מזרח-מערב של היבשת.
פעולות לאחר המשלחת
החוזה של מוהון עם הכתר הבלגי הסתיים באוקטובר 1901 והוא חזר להרייט בבריסל שם שימש כיועץ של המלך לאופולד בניהול קונגו. בנו השני, ססיל פיבודי מוהון, לימים סוכן מניות, נולד בבריסל ב־27 במרץ 1904.
בדצמבר 1905, בהמלצת המלך ליאופולד, התמנה מוהון למנהל חברת "אביר קונגו". חברת הגומי "אביר" הייתה החברה היחידה שהוזכרה בשמה בדו"ח של ועדת קונגו, שדיווחה על מעשי התעללות קשים בילידים האפריקאיים. מוהון מונה לבצע רפורמות ושינוי היחס לילידים. הוא זכה להצלחה מסוימת בעניין זה וגם הקדיש זמן בניסיון להשמיד את זבוב הצצה. בשנת 1906 הציע לליאופולד השני לרכוש את חברת "אביר" ולקחת את הזיכיון לשליטה ישירה של הכתר. נראה שהוא עזב את אביר בערך באותה תקופה והציע, במרץ 1907, על ידי ממשלת קונגו החופשית למלא את תפקיד המנהל האפריקאי בחברת קונגו האמריקאית. מוהון נבחר, במאי 1907, לביצוע חיפושי מחצבים במשלחת ראיין-גוגנהיים ב-1908 - משלחת לחיפושי עצי גומי ומינרלים במימון הון אמריקני ומלווה על ידי אנשי השירות הגאולוגי של ארצות הברית. קבוצה אחרת - משלחת מוהון-בול, עם המינרלוג סידני הובארט בול ומהנדס הכרייה אלפרד צ'סטר ביטי, חיפשו מרבצים חדשים של זהב, נחושת ופחם. מוהון מונה לראש המשלחת הזאת כשיצאה לדרך בשנת 1907. המשלחת הייתה חשופה להתקפות של ילידים, ואף שהדפה את רובן היא נסוגה בסופו של דבר מאזורי חיפושי המרבצים. בדיווחי העיתונות של אותם ימים תואר מוהון כקצין צבא ארצות הברית לשעבר שהיה מעורב במהפכות בכמה מדינות. אנשיו של מוהון הגיעו בסופו של דבר בביטחון לקמגמייקה.
המשלחת הסתיימה בשנת 1909, וחשפה מרבצי יהלומים יקרי ערך הראשונה שנמצאה במדינה, והמליצה על אזור קסאי העשיר במינרלים להמשך החיפושים. גילוי היהלומים פתח מקור הכנסה חדש לקונגו, ומשלחות אמריקאיות רבות לאחר מכן ביצעו חיפוש אחר מרבצים נוספים. חוזהו של מוהון פג בנובמבר 1909 והוא חזר לזמן קצר למשפחתו בארצות הברית.
בשנת 1910 הוזמן על ידי חברת הגומי לבדוק פיתוח מטעי גומי בדרום אפריקה, רודזיה, מוזמביק, מדגסקר ואפריקה המשוונית ולנהל משא ומתן על רכישתם מטעם החברה. משלוחי הגומי הראשונים מאזורים אלה הגיעו לארצות הברית באוגוסט 1911.
מוות ומורשת
באוגוסט 1911 חזר מוהון לביתו ברויאל אוק, מרילנד כדי להתאושש מפציעות שנגרמו במהלך עשרים שנות שירותו באפריקה.
נפטר ב-13 ביולי 1915 בגיל 50, ללא כל סימני מחלה קודמים.
טקס הלווייתו של מוהון נערך בקתדרלת סנט מת'יו השליח והוא נקבר בחלקה המשפחתית בבית העלמין באוק היל.
הרייט מוהון נפטרה ב־6 באוקטובר 1942 בסטמפורד, קונטיקט, ונקברה לצד בעלה.
במהלך הקריירה שלו זכה מוהון באותות הצטיינות ממשלות בריטניה, צרפת ובלגיה והיה חבר באגודות הגאוגרפיות המלכותיות של בריטניה, צרפת ובלגיה. הוא דיבר שוטף ערבית וסוואהילי בנוסף לאנגלית שפת אמו. אוסף עצום של מידע אתנוגרפי וחפצים שאותם אסף מוהון באפריקה מוחזק כעת במוזיאון סמיתסוניאן ורבים מהכתבים שלו מוחזקים על ידי המוזיאון המלכותי הבלגי למרכז אפריקה והמינהל הארצי והרשומות הלאומי של ארצות הברית.
סיון (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
אחר: סיוון - שיר של יגאל בשן
ראו גם
}}
מיכאל קונסל
קונסל החל את הקריירה בקבוצת פירסט וינה, ממנה עבר ליריבתה העירונית ראפיד וינה. קונסל עמד בשערה של ראפיד במשך למעלה מעשור, זכה עמה בשלוש אליפויות ובשלושה גביעים, והעפיל עמה פעמיים לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. בשלהי הקריירה עבר לסרייה א' האיטלקית, שם שיחק במדיהן של רומא ושל ונציה. לזכותו של קונסל 43 הופעות במדי, אותה ייצג בין היתר בשני טורנירי מונדיאל.
מבשלת בוטיק
מבשלת בוטיק (הידועה אף בכינוי "מבשלת מיקרו"; מן המקור באנגלית: microbrewery ו-craft Brewery) היא מבשלה המייצרת כמות קטנה יחסית של בירה, בעלת תפוצה מוגבלת. קיימות הגדרות שונות למבשלות בוטיק, אולם בדרך כלל, מבשלות אלו קטנות במידה ניכרת ממבשלות תעשייתיות ונמצאות בבעלות פרטית. מבשלות בוטיק מתאפיינות בדגש על אופייה המיוחד של תוצרתן, על טעמה ותהליכי הייצור הייחודיים לה.
מיכאל קונסל
קריירת משחק
קונסל החל את הקריירה במדיה של פירסט וינה מהבונדסליגה האוסטרית בעונת, לאחר שעבר אליה מקבוצת הנוער של קריצנדורף. הוא הגיע למועדון בתחילה כשוער שלישי, בנוסף להיותו שוער הנוער של המועדון, אך תוך זמן קצר מצא את דרכו להרכב הפותח וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה.
מבשלת בוטיק
תופעת מבשלות הבוטיק החלה בבריטניה בשנות ה-70 והתפשטה למדינות אחרות. עם גידול התופעה חלק מן המבשלות, שהחלו דרכן כמבשלות בוטיק, התרחבו והגדילו את כמויות הייצור ותפוצת תוצרתן והמונח האנגלי המקורי "מבשלת מיקרו" (microbrewerey) הוחלף בהדרגה למבשלת בוטיק (craft brewerey). לצד חלק ממבשלות הבוטיק פועל אף פאב בו נמזגת בירה מתוצרתן.
מיכאל קונסל
קריירת משחק
בינואר 1985, במהלכה של עונת ולאחר שתי עונות וחצי במדי פירסט וינה, עבר קונסל ליריבה העירונית ראפיד וינה. כבר באותה העונה עמד בשער הקבוצה בגמר הגביע האוסטרי, וסייע לה לזכות בתואר לאחר ניצחון 6-5 בדו-קרב בעיטות עונשין מול אוסטריה וינה (3-3 בתום הארכה). בנוסף, עלה קונסל בהרכב של המאמן אוטו באריץ' לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע כבר באותה העונה, בו נוצחה הקבוצה 3-1 על ידי אברטון. לאחר שתי עונות כסגנית האלופה, הצליחה ראפיד, עם קונסל כשוער הראשון, להשלים זכייה בדאבל המקומי לעונת, ועונה אחר כך שמרה על תואר האליפות בפעם השנייה ברציפות. קונסל שמר על מקומו כשוער הראשון של הקבוצה במשך למעלה מעשור, ובעונת זכה עמה בפעם השלישית בגביע האוסטרי.
בעונת היה קונסל לקפטן ראפיד. הייתה זו עונה מוצלחת עבור קונסל ברמה האישית והקבוצתית, כשראפיד זכתה בתואר האליפות לראשונה לאחר שמונה שנים, וקונסל אף זכה בתואר כדורגלן השנה באוסטריה. גם במסגרת האירופית רשמה הקבוצה הצלחה, כאשר הצליחה להעפיל לגמר גביע אירופה למחזיקות. בפעם השנייה פתח קונסל בשער הקבוצה למשחק הגמר, הפעם כקפטן, אך ראפיד שוב החמיצה הזדמנות לזכות בתואר אירופי לאחר שנוצחה 1-0 על ידי פריס סן-ז'רמן. קונסל הוסיף לעמוד בשער הקבוצה עונה נוספת, וסיים את דרכו במועדון בתום עונת. בסך הכול ב-12 וחצי עונות במדי ראפיד ערך קונסל 395 הופעות ליגה, והוא השני בטבלת מלכי ההופעות של המועדון בליגה בכל הזמנים.
מבשלת בוטיק
מקור התופעה והרעיון
המונח מבשלת מיקרו מקורו בבריטניה בשלהי שנות ה-70 ובא לתאר דור חדש של מבשלות אשר התמקדו בייצור בירה בתהליכים מסורתיים ללא תהליכי סינון ופסטור כנהוג במבשלות תעשייתיות, הנמזגת מן החבית וללא תוספת גזים (כגון פחמן דו-חמצני). הדוגמה המוצלחת הראשונה למבשלת מיקרו הייתה מבשלת לינצ'בורג, שנוסדה על ידי ביל אורקהארט בכפר קטן במחוז נורת'האמפטונשייר באנגליה בשנת 1975. אורקהרארט שימש כמבשל ראשי במבשלה תעשייתית גדולה בעיר נורת'האמפטון עד שנסגרה על ידי בעליה בשנת 1974, לאחר שנמכרה לתאגיד הענק קרלסברג. במבשלה שהקים, לצד פעילות הייצור, התקיימו קורסי הכשרה ותוכניות לשוליות בייצור בירה. רבים מן החלוצים בתחום מבשלות המיקרו למדו את סודות ייצור הבירה במבשלת לינצ'בורג, בטרם הקימו מבשלות משל עצמם.
מיכאל קונסל
קריירת משחק
לקראת עונת, עזב קונסל בן ה-35 לראשונה את הליגה האוסטרית והצטרף לרומא האיטלקית של המאמן זדנק זמאן. רומא סיימה את העונה במקום הרביעי, לאחר שקונסל הוותיק שותף ב-29 מתוך 34 משחקי הליגה. יכולתו הגבוהה בשער הקבוצה זיכתה אותו בתוארי שוער העונה והכדורגלן הזר של העונה באיטליה. בתום עונה אחת במועדון, ולאחר טורניר מונדיאל 1998, נאלץ קונסל לעבור ניתוח בגיד אכילס ברגלו השמאלית, שהשבית אותו מפעילות בחצי העונה הראשונה. לאחר שהוגבל ל-11 הופעות ליגה בלבד, עזב קונסל את הקבוצה לאחר שתי עונות ועבר לקבוצת ונציה. לאחר עונה אחת במועדון פרש קונסל ממשחק פעיל בגיל 38.
נבחרת אוסטריה
קונסל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטריה ב-16 באוקטובר 1985, תחת המאמן ברנקו אלסנר, במשחק ידידות ביתי מול. קונסל בן ה-23 ספג שלושה שערים במשחק, שהסתיים בניצחון האורחת 3-0.
מבשלת בוטיק
מקור התופעה והרעיון
אף שבתחילה המונח "מבשלת מיקרו" התייחס בעיקר לגודל המבשלה, באופן הדרגתי החל השימוש במונח לציין אף גישה אלטרנטיבית לתהליך ייצור הבירה, התאמתה לסביבה, ויחס מיוחד ללקוח. תופעת מבשלות המיקרו התפשטה לארצות הברית בשנות ה-80, שם נעשה במונח שימוש לציון מבשלות שתוצרתן פחותה מ-1.8 מיליון ליטר בירה בשנה.
מיכאל קונסל
נבחרת אוסטריה
במשך שלוש השנים הבאות זכו יריביו של קונסל על עמדת השוער, פרנץ וולפארט וקלאוס לינדנברגר, להתחלק ביניהם בדקות המשחק, בעוד קונסל שב להופעה שנייה במדי אוסטריה רק באוגוסט 1988. חמש הופעותיו הבאות היו כמחליף בלבד, ועל אף שזומן על ידי המאמן יוזף היקרסברגר לסגל אוסטריה לקראת מונדיאל 1990, ראה קונסל את לינדנברגר פותח בכל שלושת משחקיה של אוסטריה, שהודחה בתום שלב הבתים.
תחת המאמן הרברט פרוהסקה היה קונסל לשוער הבכיר של אוסטריה. הוא ניצב בשער הנבחרת בתשעה מתוך עשרת משחקי מוקדמות מונדיאל 1998, אותו סיימה הנבחרת בהצלחה מרובה ובמקום הראשון עם שמונה ניצחונות והפסד בודד. פרוהסקה זימן את קונסל לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, וקונסל פתח ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של אוסטריה בנבחרת. האוסטרים סיימו את הבית במקום השלישי, לאחר שוויון 1-1 עם ועם, והפסד במשחק הנעילה ל בתוצאה 2-1.
קונסל ערך את הופעתו האחרונה במדי אוסטריה כחודשיים לאחר תום המונדיאל, ושיחק 21 דקות במשחק הידידות מול שהסתיים בשוויון 2-2. בסך הכול לזכותו 43 הופעות במדי אוסטריה.
פגיעות ברגשי דת ומסורת
פגיעות ברגשי דת ומסורת הוא חלק בחוק העונשין האוסר על פגיעה ברגשות, עלבון, הפרעה לפולחן או ביזוי של מסורות-דתיות, ועל מתן הטבות לשם המרת דת.
קובץ החוקים על פגיעות ברגשי דת ומסורת מקובץ בסימן ז' של פרק ח' של חוק העונשין, והוא מתמצת את הדין הפלילי בישראל בנוגע ליחסי דת ומדינה.
היסטוריה
מקור החוק כנגד פגיעה ברגשות דת הוא בפרעות תרפ"ט, כיוון שהנציב העליון חשש כי היו לפרעות רקע דתי, והוא הזדרז להתקין את "פקודת הנאצה (גידוף דת)".
לאורך השנים, קרו מספר פרשיות בהן הייתה מחלוקת סביב הסעיפים הללו, כמו העתירות לבג"ץ כנגד מצעד הגאווה, מעצרו של הנהג שגרם למהומות באוקטובר 2008 בעכו ומעצרה של מפיצת כרוז החזיר טטיאנה סוסקין.
כמו כן, נשמעו קולות הקוראים לבטל את החוק בשל פגיעה בחופש הביטוי או להוסיף תוספות לחוק כדי להגן על אמונות דתיות שונות.
תמצית החוק
החוק אוסר על הפרעה לקיום טקסים ופולחן דתי במטרה לבזותם. על הורס, נזק או חילל של מקום פולחן, או כל עצם מקודש לקהל אנשים. על כניסה ללא רשות למקום פולחן או קבורה, הפרעה לטקסי קבורה או התייחסות לגופת מת שלא כדין.
כמו כן, החוק אוסר פרסום שיש בו כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתם או ברגשותיהם הדתיים של אחרים והשמעתם בציבורי של אמירות שמטרתם לפגוע פגיעה גסה באמונתו או ברגשותיו הדתיים של איש.
ולבסוף החוק אוסר לקבל או לתת כסף או טובות הנאה תמורת המרת דת או שכנוע של אחר להמיר את דתו.
יאן פיטרסון קון
יַאן פִּיטֶרְסוֹן קוּן (בהולנדית: Jan Pieterszoon Coen; 8 בינואר 1587 – 21 בספטמבר 1629) היה מנהל בחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) בתחילת המאה ה-17, ששימש פעמיים כמושל הכללי של הודו המזרחית ההולנדית. הוא היה המייסד של בטאוויה, בירת הודו המזרחית ההולנדית. ידוע כמי שהוביל את ה-VOC בדרך לדומיננטיות באיי הודו המזרחית ההולנדית, הוא נחשב זמן רב לגיבור לאומי בהולנד. מאז המאה ה-19, מורשתו הפכה לשנויה במחלוקת בשל האלימות שהפעיל, במיוחד בשלב האחרון של הכיבוש ההולנדי של איי בנדה, במטרה להבטיח מונופול מסחרי על התבלינים אגוז המוסקט וציפורן.
ציטוט מפורסם שלו משנת 1618,, ממחיש את חוסר הרחמים המוחלט שלו, ואת אמונתו המוצקה בתמיכה האלוהית בפרויקט שלו. תוך שימוש באישור אלוהי מוצהר זה כדי לרדוף באלימות אחר מטרתו הסופית של מונופול סחר באיי הודו המזרחית, ביצעו חיילים הולנדים שפעלו על פי הוראותיו של קון פעולות הרס רצופות רבות באיי התבלינים של (כיום) מזרח אינדונזיה, כולל הידוע לשמצה של 1621. המטרה שלו הייתה להשיג מונופול על אספקת אגוז מוסקט ומַשׂיָה (התבלין המופק מקליפתו החיצונית של אגוז המוסקט) כדי להבטיח מחירים ורווחים גבוהים באופן מלאכותי עבור המשקיעים ההולנדים של ה-VOC. מעשיו נחשבו מוגזמים על ידי רבים, אפילו בתקופה כה אלימה יחסית. כתוצאה מכך, מאז עצמאותה של אינדונזיה בחנו אותו באור ביקורתי יותר, וההשקפה של ההיסטוריונים היא שהשיטות האלימות שלו היו לעיתים קרובות היו מופרזות.
ביוגרפיה
קון נולד בהורן שמצפון לאמסטרדם ב-8 בינואר 1587, ומשפחתו גידלה אותו בהתאם לעקרונות קלוויניסטים נוקשים. בשנת 1601 הוא עבר לרומא, ללמוד מסחר במשרדי "פלמינג יוסט דה וישר" (Fleming Joost de Visscher), שם למד את אומנות הנהלת החשבונות. הצטרף לחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) בשנת 1606, הוא ערך מסע מסחר לאיי הודו המזרחית בשנת 1607 עם הצי של פיטר וילמס פרהוף (Pieter Willemsz Verhoeff).
המסע הראשון של VOC והחזרה (1607–1612)
במהלך המסע נרצחו פרהוף ו-42 מאנשיו במהלך משא ומתן עם הצ'יפים של איי בנדה.
לאחר שובו לרפובליקה ב-1610, הגיש קון דוח חשוב על אפשרויות הסחר בדרום-מזרח אסיה למנהלי החברה. כתוצאה מדיווח זה, הוא נשלח שוב אל מעבר לים בשנת 1612, בדרגת סוחר ראשי.
מסע VOC השני וקידום (1612–1617)
בשל הצלחתו המסחרית במסעו השני, הוא מונה באוקטובר 1613, לחשב הכללי של כל משרדי ה-VOC באיי הודו המזרחית ולנשיא המשרדים הראשיים. ב וג'קרטה.
כיבוש ג'יאקרטה ובנדה (1618–1622)
כסוחר וכקלוויניסט, קון היה משוכנע בצורך באכיפה קפדנית של חוזים שנכרתו עם שליטי אסיה. בהתאם לכך הוא סייע לנסיכים אינדונזים נגד יריביהם הילידים או נגד מעצמות אירופיות אחרות וקיבל בתמורה מונופולים מסחריים עבור החברה. כך ההולנדים, במחיר של השקעות צבאיות וימיות כבדות, השיגו אט אט את השליטה בסחר התבלינים העשיר באזור.
בין 1614 ל-1618, קון השיג מונופול על תבלין הציפורן באיי מאלוקו ומונופול על אגוז המוסקט באיי בנדה. תושבי בנדה מכרו את התבלינים לאנגלים ולשבטים אינדונזים אחרים משום שהם הציעו מחירים טובים יותר, למרות חוזים שנחתמו עם ההולנדים, שחייבו אותם למכור רק ל-VOC במחירים נמוכים.
ב-1621 הוא הוביל את, באמצעות שכירי חרב יפנים. לאחר שנתקלו בהתנגדות עזה שהסתייעה בתותחים שהילידים רכשו מהאנגלים, הם כבשו את האי לונטור בכוח. אלפים רבים של תושבים נטבחו והוחלפו בעובדי כפייה מאיים אחרים כדי לפנות מקום לבעלי מטעים הולנדיים. משערים שמתוך 15,000 התושבים המקוריים שרדו באי רק כאלף. 800 איש גורשו לבטאוויה.
בשל מחלוקות במשרד הראשי בבאנטם עם הילידים, עם הסינים ועם האנגלים, רצה ה-VOC מטה מרכזי טוב יותר. קון כיוון אפוא יותר מהמסחר של החברה דרך ג'קרטה, שם החברה הקימה תחנה בשנת 1610. עם זאת, מבלי לבטוח בשליט של הילידים, הוא החליט בשנת 1618 להמיר את המחסנים ההולנדים למבצר. בזמן שהיה במסע, האנגלים השתלטו על העיירה. קון הצליח לכבוש מחדש את ג'קרטה ב-1619, תוך שימוש באש שהרסה את רוב העיר. הוא בנה מחדש את העיר והמבצר, וכך ייסד את העיירה ההולנדית החדשה על חורבות קודמתה, שעליה הכריז מיד כבירת הודו המזרחית ההולנדית. בשנת 1621 שונה שמה של העיר לבטאוויה. קון העדיף שהעיירה תקרא ניו הורן (Nieuw Hoorn, הורן החדשה), על שם עיר הולדתו, אבל דרישתו נדחתה.
חזרה להולנד (1622–1627)
בשנת 1622 ביקר קון מחדש באירופה. ב-1 בפברואר 1623, הוא מסר את תפקידו ל וחזר להולנד, שם קיבל קבלת הפנים של גיבור מול חופי טסל. לאחר מכן הפך לראש לשכת ה-VOC בהורן ועבד על ביסוס מדיניות חדשה. במהלך היעדרותו מאיי הודו המזרחית, החריפו הקשיים עם האנגלים בעקבות. ב-3 באוקטובר 1624, הוא מונה מחדש למושל הכללי באיי הודו המזרחית, אך עזיבתו עוכבה על ידי האנגלים. בשנת 1625, הוא התחתן עם, ובשנת 1627 יצא בסתר לאי הודו המזרחית עם אשתו, ילדם שזה עתה נולד ואחיה ואחותה, החל לעבוד ב-30 בספטמבר 1627. לאחר הגעתו, האנגלים נטשו את בטאוויה והקימו את המטה שלהם בבאנטם.
שנים אחרונות (1627–1629)
פעמיים במהלך כהונתו של קון, שם, בשנים 1628 ו-1629. לצבא של אגונג היה יתרון מספרי גדול, אבל כלי נשק נחותים בהשוואה להולנדים ואספקת מזון לא מספקת, ומעולם לא הצליח לכבוש את העיר. במהלך המצור השני של אגונג מת קון לפתע ב-21 בספטמבר 1629, ככל הנראה בגלל התפרצות הכולרה בבטאוויה במהלך מצור זה.
במתחם הקברים של, מתהלך סיפור לפיו שרידיו של קון נגנבו מקברו בג'קרטה, והונחו מתחת למדרגות המובילות לקברו של הסולטן אגונג.
מורשת
הוא נחשב זמן רב לגיבור לאומי בהולנד. השתלטותו על מקורות התבלינים היקרים הקנתה לארצו עושר רב. מאז המאה ה-19, מורשתו הפכה לשנויה במחלוקת בשל האלימות שהפעיל, במיוחד בשלב האחרון של הכיבוש ההולנדי של איי בנדה, הנחשב לרוב כרצח עם.
על שמו נקראים ו"נמל קון" (Coenhaven) באמסטרדם.
פסלים
פסל לקון נחנך בבטאוויה ב-4 בספטמבר 1876, מול אחוזת וולטברדן (Weltevreden). הוא נהרס על ידי כוחות הכיבוש היפנים ב-7 במרץ 1943.
מבין המונומנטים המנציחים את קון בהולנד, הידוע ביותר הוא "האנדרטה לזכר יאן פיטרסון קון" בהורן, עם המוטו "Dispereert niet" ("אל ייאוש"). יוצר ב-1887 על ידי בברונזה, והוצב במיקום מרכזי בהורן, ה-Roode Steen, ב-1893. בעקבות יוזמה של אזרח, בשנת 2012 הציבה מועצת העיר טקסט נוסף על הכן של הפסל, המסביר את האופי השנוי במחלוקת של מעשיו ומורשתו של קון, ומפרט כמה מזוועותיו.
פסל של קון הוצב באמסטרדם, באחת מפינות המבנה הקרוי Beurs van Berlage, וכולל גם את המוטו "Dispereert niet".
רכס קאסאלקה
רכס קאסאלקה או רכס קסלקה (באנגלית: Kasalka Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי טאהצה, בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של הרכס 1,608 מטרים מעל פני הים, שטחו 449 קמ"ר, והוא ממוקם בין אגם טאהצה לבין אגם טרוייצה.
בשנת 1930 נקרא הרכס בשם "הרי קאסאלקה" (Kasalka Mountains); ב-3 ביולי 1947 שונה שם הרכס לשמו הנוכחי.
ג'רום ק. ג'רום
ג'רום קלפקה ג'רום (באנגלית: Jerome Klapka Jerome; 2 במאי 1859 - 14 ביוני 1927) היה סופר ומחזאי אנגלי. כתב ופרסם עשרות נובלות, סיפורים קצרים ומחזות. הספר שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב) הוא יצירתו הידועה ביותר.
ביוגרפיה
בגיל 14 החל לעבוד כקופאי בתחנת הרכבת יוסטון. אחיו הגדול נפטר ממחלה, אחיותיו נישאו ועזבו את לונדון, וג'רום טיפל באמו החולה עד פטירתה כשהוא בן 15. הוא הצטרף ללהקות שחקנים נודדות שהציגו בכפרים, כשהוא משחק כמעט כל תפקיד בהצגה: "בהמלט, למשל, שיחקתי כבר את כל התפקידים פרט לאופליה".
לאחר שלוש שנות עיסוק במשחק הבין שהמשחק אינו ייעודו, והחל לכתוב מחזות. במקביל עסק במגוון עבודות - בין היתר עבד אצל קבלן בניין, אצל סוכן בורסה ואצל עורך דין, וכן עבד כמורה, עיתונאי ועורך.
הוא התגורר בלונדון בחדר שכור עם חברו ג'ורג' ויינגרייב, פקיד בנק (האיש שעליו מבוססת דמותו של ג'ורג' ב"שלושה בסירה אחת"). ויינגרייב עודד את ג'רום לכתוב. החוויות שצבר בתקופה זו יצאו לאור בספרו "על הבימה ומחוצה לה". מכירות הספר ביססו אותו כלכלית. ג'רום בנה לעצמו חיי חברה מוצלחים, והתיידד עם קארל הנצ'ל (האריס ב"שלושה בסירה אחת"), שניהל עסק צילום לשירות הדפוס. ג'רום, ג'ורג' וקארל נהגו לבלות את זמנם בשיט על התמזה.
בגיל 29 התחתן עם גרושה בשם ג'ורג'ינה הנרייטה סטנלי, שאותה כינה אתי. הם בילו את ירח הדבש שלהם על התמזה, שם קיבל ג'רום את ההשראה לכתיבת "שלושה בסירה אחת". רוב המידע בספר מבוסס על יומן התמזה של צ'ארלס דיקנס, וחוויותיו של ג'רום עצמו על התמזה ובקרבתה. את הספר כתב בדירתו ברחוב צ'לסי גארדנס 104, שממנה נשקף נוף הנהר. בדירה זו התגורר עם אשתו ג'ורג'ינה, עם בתם רוואנה, ועם בתה של ג'ורג'ינה מנישואים קודמים (גם שמה היה ג'ורג'ינה, אך היא כונתה אלסי).
"שלושה בסירה אחת,מלבד הכלב" התפרסם תחילה בהמשכים. "שלושה בסירה אחת" יצא לאור כספר ב־5 במרץ 1889, כשג'רום היה בן 30. הספר זכה להצלחה ותורגם לעשרות שפות. הצלחת הספר הבטיחה את עתידו הכלכלי ואפשרה לו להתמסר לכתיבה. ג'רום ומשפחתו עברו לגור בבית מרווח בשכונת סנט ג'ונס ווד, ומשם עברו למרכז רובע מייפר היוקרתי, ליד הייד פארק. ג'רום ערך שני כתבי עת ספרותיים - 'איידלר' ו'טודיי', והתיידד עם רבים מהסופרים האנגליים, ביניהם ישראל זנגוויל, ה'. ג'. וולס, ארתור קונאן דויל, ג'יימס מתיו ברי, ריידר הגארד, ג'ורג' ברנרד שו, רוברט לואיס סטיבנסון, אנטוני הופ, רודיארד קיפלינג ועוד רבים נוספים.
גלרט גרינדלוולד
גלרט גרינדלוולד (באנגלית: Gellert Grindelwald) הוא דמות בדיונית בסדרת הספרים "הארי פוטר" שנוצרה על ידי ג'יי קיי רולינג. במבנה הנרטיבי של סדרת הספרים, גרינדלוולד מתואר כקוסם אפל חזק מאוד, המסוכן ביותר עד לעלייתו של לורד וולדמורט. אף על פי שדמותו משנית בספר השביעי ובעיבודו הקולנועי, גרינדלוולד הוא האנטגוניסט הראשי של סדרת הספין-אוף, "חיות הפלא".
תפקידו בספרים
הפעם הראשונה בה מוזכר שמו של גרינדלוולד היא בספר הראשון, על גבי קלף צפרדע השוקולד של אלבוס דמבלדור, שם מוזכר שדמבלדור הביס קוסם אפל חזק בשם גרינדלוולד בשנת 1945.
בספר השביעי נחשף עוד מסיפור חייו של גרינדלוולד ומיחסיו עם אלבוס דמבלדור. גרינדלוולד למד בבית הספר לאומנויות האופל דורמשטרנג, שממנו גורש בגלל ניסויים שתוארו כמרושעים ואכזריים, אפילו עבור המוניטין שיצא לדורמשטרנג. עם סילוקו מדורמשטרנג, גרינדלוולד נסע למכתש גודריק שבבריטניה על מנת לבקר את דודתו, בתחולדה בגשוט, ולחקור את המעשייה אודות האחים פברל, שעל פי האגדה, היו בעליהם של אוצרות המוות, חפצים ששילובם יהפוך את אדונם לאדון על המוות.
בעזרתה של בתחולדה, גרינדוולד פגש את אלבוס דמבלדור הצעיר, שחזר אז למכתש גודריק בעקבות מותה של אמו, קנדרה, והשניים הפכו לחברים קרובים. השניים דנו בעיקר בעניין אוצרות המוות, נושא שסקרן רבות את שניהם, ובעניין כינון סדר עולמי חדש במהלכו קוסמים ישלטו על מוגלגים. כינון הסדר העולמי החדש נהגה בעיקר על ידי גרינדלוולד, אך דמבלדור השתכנע מטיעוניו שהכל "למען טובת הכלל". הם עמדו להוציא את תוכניותיהם של השניים לפועל כאשר אברפורת' דמבלדור האשים את דמבלדור בהזנחת אחותם החולה, אריאנה, שהייתה פגועה וזקוקה לטיפולים. הסכסוך בין האחים הוביל למאבק אלים בין האחים דמבלדור וגרינדלוולד שבמהלכו אריאנה נהרגה, מבלי שמישהו ידע מי הטיל את הלחש שהרג אותה.
ג'רום ק. ג'רום
ביוגרפיה
ג'רום לקה בשבץ בזמן טיול עם אשתו, ולאחר אשפוז בבית חולים מת ב־14 ביוני 1927, כשהיה בן 68.
גלרט גרינדלוולד
תפקידו בספרים
לאחר המאבק, גרינדלוולד עזב את מכתש גודריק בכעס ותכנן את שלטונו לעתיד לבוא. דמבלדור ניסה בתחילה להימנע ממלחמה, מחשש שגרינדלוולד יודע מי זה שהטיל את הלחש שהרג את אריאנה, ולא היה יכול לשאת את הגילוי שהוא הרג אותה בעצמו. לבסוף, לנוכח פשעיו של גרינדלוולד, דמבלדור התעמת איתו וכלא אותו בכלא שהוא עצמו בנה, מצודת נירמנגרד, ולקח כשלל את שרביט הבכור, שרביט שגרינדלוולד גנב מיצרן השרביטים גרגורוביץ'.
ג'רום ק. ג'רום
ביוגרפיה
אשתו נפטרה כ-11 שנים לאחר מכן, ב־25 באוקטובר 1938. רוואנה, בתו של ג'רום, לא נישאה מעולם, ומתה בשנת 1966. ג'רום, אתי, אלסי ואחותו של ג'רום קבורים בחצר כנסייה בכפר יולם באוקספורדשייר, לא הרחק מהתמזה.
גלרט גרינדלוולד
תפקידו בספרים
עד יום מותו נשאר גרינדלוולד בבדידותו בנירמנגרד. במהלך הספר השביעי מגיע לורד וולדמורט לתא שלו ומנסה לסחוט ממנו מידע לגבי שרביט הבכור, אך גרינדלוולד, כעת אדם ישיש ביותר, מסרב להסגיר לידיו את שרביט הבכור, מעליב את לורד וולדמורט ומתעקש להעמיד פנים שהשרביט מעולם לא היה בידו; מעשים אשר גורמים ללורד וולדמורט לרצוח אותו. בשיחה בין דמבלדור להארי פוטר, דמבלדור טוען שייתכן שגרינדלוולד, במהלך שהותו בכלא, התמלא חרטה וצער, ושיקר ללורד וולדמורט במצח נחושה כחלק מניסיונו לתקן את המעוות ולמנוע מוולדמורט לחלל את קברו של דמבלדור (שם שרביט הבכור הונח).
ג'רום ק. ג'רום
כתביו ומורשתו
במשך חייו פרסם ג'רום כ־40 ספרים ומחזות, בנוסף לפרסומים קצרים רבים נוספים. הוא שאף להכרה חברתית כסופר רציני, בדומה לדיקנס, אך זכור כהומוריסטן, בעיקר בזכות ספרו "שלושה בסירה אחת", שתורגם לשפות רבות.
גלרט גרינדלוולד
תפקידו בסרטים
אירועי הסרטים מתרחשים בשנת 1926, שנים רבות לאחר שגרינדלוולד עזב את מכתש גודריק. בין השנים שחלפו מעת עזיבתו את מכתש גודריק לאירועי הסרט, גרינדלוולד זרע הרס וחורבן ברחבי אירופה, ולאחר מכן נמלט לניו יורק סיטי כפרסיבל גרייבס, הילאי בכיר המנהל את מחלק הביטחון של מאקוז"ה (MACUSA) - "קונגרס הקסמים של ארצות הברית". גרינדלוולד נפגש עם קרידנס, בנה המאומץ של מרי לו, אל-קסית העומדת בראש אגודת "סיילם החדשה", ומציע לו לשחרר אותו מאמו המתעללת בתמורה לעזרתו במציאת האובסקורוס, כוח אפל והרסני המשתחרר ללא שליטה מקוסמים צעירים הנאלצים להתכחש לכוחותיהם. בזמן שגרינדלוולד מחפש אחר האובסקורוס, קרידנס מוצא שרביט צעצוע מתחת למיטתה של מודסטי, אחותו המאומצת. מרי לו לוקחת את השרביט באמונה כי הוא של קרידנס, אך מודסטי טענה שהשרביט שלה. לפני שמרי לו מספיקה להעניש את קרידנס, האובסקורוס משתחרר והורג את כולם למעט את קרידנס ומודסטי. גרינדלוולד מגיע למקום, מכריז על קרידנס כסקיב ומסרב ללמד אותו קסמים. לאחר מכן, גרינדלוולד מביא את מודסטי לביתה הביולוגי מתוך מחשבה שהיא המארחת של האובסקורוס, אך שם קרידנס חושף את עצמו כמארחו האמיתי של האובסקורוס. גרינדלוולד רודף אחרי קרידנס אל הרכבות התחתיות, ואחריו טינה גולדשטיין וניוט סלמנדרה. ניוט מנסה לדבר אל קרידנס, אך גרינדלוולד תוקף אותו ומנסה לגרום לקרידנס להקשיב לו במקום. צוות ההילאים מופיע ומכניע את קרידנס, אך גרינדלוולד משחרר חלקיק זעיר מהאובסקורוס ומותיר לו להימלט. ניוט מבחין באובסקורוס הנמלט וגרינדלוולד מודה בשחרורו. ניוט מכניע את גרינדלוולד וחושף את זהותו האמיתית.
ג'רום ק. ג'רום
כתביו ומורשתו
ל"שלושה בסירה אחת" קדם קובץ מאמרים בשם "מחשבות בטלות של הולך בטל" מ-1886 שיש בהן הרבה הומור טוב לב. מחזהו הרציני האלגורי "הקץ לדירה שבקומה השלישית באחורי הבית" הוצג בהצלחה שבע שנים רצופות וזכה גם לעיבודים לסרטי קולנוע בריטיים ב-1918 וב-1935. בשנת 1900, 11 שנים לאחר ש"שלושה בסירה אחת" יצא לאור, הופיע "שלושה גברים בבומל" ("שלושה בבומל"), שהוא סיפור המסע השני של השלישייה מ"שלושה בסירה אחת", וזכה להצלחה רבה. ג'רום כתב גם אוטוביוגרפיה בשם "חיי וזמני" (My Life and Times) שהופיעה ב-1925.
ג'רום נודע בצורת כתיבתו המקורית, שבה הוא עושה שימוש בהגזמות ובתיאור פשוט של מצבים מצחיקים ואירוניים. הוא ציני מאוד ביחסו למצבים שהוא מתאר, ואחת מהטכניקות המרשימות ביותר שלו היא היכולת לשנות את תיאורי המצב במשפט אחד, ולתאר את שינויי ההרגשה של דמות מקיצוניות אחת לשנייה. רבים מעריכים מאוד את ההומור של ג'רום. עם זאת, הספר "שלושה בסירה אחת" ספג גם קיתונות של ביקורת שלילית - לדעת חלק מהמבקרים לא היה בו אלא הומור זול, ללא איכויות ספרותיות.
אחד מן התומכים בג'רום היה חברו הטוב, ישראל זנגוויל. זנגוויל כתב מאמר על "שלושה בסירה אחת", בו הוא מתבדח על חשבונם של המבקרים שאהבו את הספר בתחילה, אך תקפו אותו ברגע שהצליח.
זנגוויל שוחח עם ג'רום על אמונותיו הציוניות וג'רום כתב באוטוביוגרפיה שלו, "חיי וזמני", את דעתו על הציונות:
ג'ארד לטו
ג'ארד ג'וזף לטו (באנגלית: Jared Joseph Leto; נולד ב-26 בדצמבר 1971) הוא שחקן, מוזיקאי, במאי קולנוע, פילנתרופ ואיש עסקים אמריקאי. בשנת 2013 זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור תפקידו בסרט "מועדון הלקוחות של דאלאס". לטו הוא הסולן והפזמונאי של הלהקה "30 Seconds to Mars", אותה הקים יחד עם אחיו בשנת 1998.
ביוגרפיה
לטו נולד בבוז'ר סיטי, לואיזיאנה, הצעיר מבין שני אחים. אמו, שילדה אותו בגיל צעיר, היא ממוצא קייג'ון (צרפתי). אביו עזב זמן קצר לאחר שנולד, ואמו גידלה אותו ואת אחיו הגדול שאנון בכוחות עצמה. לטו מתאר את משפחתו כענייה מאוד, והשלושה עברו דירה לעיתים קרובות, ובין היתר גרו בקולורדו, וירג'יניה, וושינגטון, אלסקה, ברזיל ואף בהאיטי. לטו קיבל את שם משפחתו מבעלה השני של אמו, ממנו התגרשה גם כן. אביו הביולוגי התחתן בשנית אף הוא, והתאבד כאשר לטו היה בן שמונה. מנישואיו השניים של אביו יש ללטו שני אחים למחצה, הקטן מבין אחיו, דניאל לטו, שינה את שם משפחתו וכיום מתגורר בישראל.
אמו של לטו עודדה אותו ואת אחיו שאנון לעסוק באמנויות מגיל צעיר. לטו ניגן על פסנתר וגיטרה והאזין לרוק קלאסי כדוגמת "פינק פלויד", "לד זפלין" ולהקת "המי". בתור נער הסתבך לעיתים קרובות עם החוק באשמת גנבות ופריצות, השתמש בסמים ואף פרש מבית הספר, אך חזר לסיים את לימודיו בתיכון לאחר שגילה עניין בלימודים גבוהים בתחום האמנות. בתחילת דרכו נמשך לטו לציור ולעולם הקולנוע ונרשם לבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק.
החל משנות התשעים אימץ לטו אורח חיים טבעוני ונמנע מסמים ואלכוהול. הוא השתתף במספר פרויקטים למען זכויות בעלי חיים, הקהילה הלהט"בית ואיכות הסביבה, ומעורב בארגונים למטרות שיקום בהאיטי לאחר רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה שם בשנת 2010. לטו תומך במפלגה הדמוקרטית והצביע לסנאטור ברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 ושוב ב-2012.
קריירת משחק
בצעירותו שאף לטו לביים סרטים ובתחילת 1992 עבר ללוס אנג'לס על מנת לפתח את קריירת המשחק שלו, דרכה קיווה למצוא דריסת רגל בעולם הקולנוע ולהפוך בסופו של דבר לבמאי. לאחר שנתיים במהלכן שיחק בפרסומות ובמספר תפקידי אורח בסדרות נעורים הוא קיבל את תפקידו הבולט הראשון - תפקיד ראשי בסדרה "אלה הם חיי" (My So-Called Life) בתור ג'ורדן קטלאנו (Jordan Catalano). אף על פי שהסדרה שודרה כשנה בלבד, לטו זכה לפרסום נרחב ואף נבחר לאחד מ-50 האנשים היפים והמוכשרים ביותר בשנים 1996 ו-1997.
בדצמבר 2014 לאור הכרזת DC קומיקס על הרחבת היקום הקולנועי שלה והפקת הסרט "יחידת המתאבדים", הכריזו האחים וורנר כי לטו יגלם את הג'וקר בסרט. כחלק משיטת המשחק שלו, התמסר לתפקיד והתנהג כג'וקר גם מחוץ לסט. הוא שלח לבתיהם של חבריו לסרט חבילות עכברושים חיים, קונדומים משומשים ואף פגר של חזיר למרגו רובי ששיחקה לצדו בסרט. לטו קיבל ביקורות שליליות רבות על תפקידו בסרט, ומגזין וראייטי דירג אותו בתור הג'וקר הגרוע מכולם. עם זאת, הוא זומן לשוב ולגלם את הדמות גם בסרט "ליגת הצדק: גרסת סניידר".
בשנת 2017 שיחק בסרט המד"ב "בלייד ראנר 2049" לצד האריסון פורד וראיין גוסלינג. זהו סרט ההמשך לסרט "בלייד ראנר" מ-1982, גם הוא בכיכובו של פורד. למען התמסרותו לתפקיד זה כאדם עיוור, הסתובב לטו במהלך כל תקופת הצילומים כעיוור באמצעות עדשות מגע מיוחדות, גם כאשר לא היה על הסט.
כמו כו, הוא גלם את מורביוס בסרט שיצא ב מרץ -2022.
קריירת מוזיקה
לטו הוא סולן להקת "שלושים שניות למאדים" (Thirty Seconds to Mars), יחד עם אחיו שאנון המתופף וטומו מיליצ'ביץ' הגיטריסט. הלהקה הוחתמה בשנת 1998 בחברת התקליטים וירג'ין ובשנת 2001 הוציאה את אלבומה הראשון תחת אותו השם. פריצת הדרך הגיעה ב-2005 עם אלבומם השני "A Beautiful Lie" שמכר מעל לארבעה מיליון עותקים וזיכה אותם בהכרה עולמית. הסינגל השני מתוכו "The Kill" זכה בפרס MTV2 בטקס פרסי המוזיקה של MTV ב-2006. תחת השם הבדוי ברתולומיאו קאבינס לטו הפיק וביים את הקליפ של "The Kill" בהשראת עלילת הסרט "הניצוץ". מאז לטו המשיך לביים את כל הווידאו קליפים של הלהקה, ברובם סרטים קצרים ועלילתיים. הקליפ לסינגל השלישי מתוך אלבום זה, "From Yesterday", נמשך כ-13 דקות. זהו קליפ הרוק האמריקאי הראשון שצולם בשלמותו במקדש ברפובליקה העממית של סין.
האשמות
במהלך השנים הועלו מספר האשמות כלפי ג'ארד לטו. רובן נוגעות להטרדות ותקיפות מיניות. לטו הואשם בתקיפה מינית של ילדה בת 15, ובתקיפות נוספות בידי עשרות נשים. ב-2018, הועלו האשמות כי ג'ארד לטו הוא פדופיל על ידי השחקן ג'יימס גן.
ב-2019 החלו להעלות האשמות כלפי לטו כי הוא מנהיג כת. ברשותו אי אשר נקרא בפיו ובפי חסידיו "אי-מאדים", אשר הכניסה אליו עולה אלפי דולרים. חסידיו קוראים לג'ארד לטו "המשיח", ומתייחסים אליו כאל משפחה. מרבית חסידיו של לטו הן נשים צעירות, חלקן מתחת לגיל 18.
קתדרלת ואצלב הקדוש
קתדרלת ואצלב הקדוש (בצ'כית: Katedrála svatého Václava) היא קתדרלה נאו-גותית בכיכר ואצלב, באולומוץ שבצ'כיה. הכיכר והקתדרלה קרואים על שם ואצלב הקדוש, דוכס בוהמיה.
היסטוריה
במאה ה־13 ובמאה ה־14 נעשו בכנסייה שינויים בסגנון הגותי אחרי שפרצה במבנה שרפה. משינויים אלה נותרו רק עמודי התמיכה ומבנה האולם של הכנסייה.
ליד הקתדרלה נרצח המלך הצ'כי ואצלב השלישי, מלך בוהמיה ב־4 באוגוסט 1306. הוא היה הזכר האחרון בשושלת הפז'מיסלידים ששלטו בבוהמיה. ב־1469 הכריזו האצילים הבוהמים והמארוביאנים על המלך ההונגרי מתיאש קורבינוס כמלך הארצות הצ'כיות.
בשנים 1582–1591 נבנתה בצד הדרומי של הקתדרלה קפלת סטניסלאב הקדוש תחת השגחתו של הבישוף סטניסלאב פבלוסקי (Stanislav Pavlovský).
בשנים 1883–1892 שופצה הקתדרלה בסגנון התחייה הגותית בידי גוסטב מרטה ור' פֶלקל (Völkel) ביוזמתו של הארכיבישוף פרידריך אגון פון פירסטנברג.
בשנים 2004–2007 נערכו שיפוצים נוספים בקתדרלה.
אדריכלות
המגדל הדרומי הוא המגדל הגבוה בקתדרלה ובראשו צריח מחודד המתנשא לגובה 100.64 מטר (328 רגל). מגדל זה הוא המבנה הרביעי בגובהו בצ'כיה. בחזית המערבית חלון רוזטה ושני צריחים מחודדים. כמו כנסיות גותיות רבות בצ'כיה ולא כמו קתדרלות גותיות במערב אירופה, בקתדרלת ואצלב יש תמיכות מלאות בצידי המבנה ולא תמיכות דואות. כמו כן, בית המקהלה גבוה יותר מהספינה הראשית.
פולומונוסקורפיאוס
פולומונוסקורפיאוס (שם מדעי: Pulmonoscorpius) הוא סוג נכחד של עקרב, אשר היה אחד העקרבים הגדולים ביותר שחיו אי פעם, לצד הברונטוסקורפיו הימי והפריארקטורוס. אורכו הגיע עד 70 ס"מ והוא היה בעל צבתות רחבות יחסית, דומות לאלה של העב-ידיים החיים. הוא התגלה במערב לותיאן, סקוטלנד בשנת 1994 ומאובניו תוארכו לתקופת הקרבון המיסיסיפי שלפני 338 מיליון שנה מהיום.
ממדיו הגדולים של העקרב הם לא רגילים יחסית לפרוק רגליים והוא נחשב לאחד מהגדולים ביותר מביניהם, דומה מאוד לשפירית המגאנוירה ורב-הרגל ארתרופלאורה מאותה תקופה. הסיבה שפרוקי-רגליים הצליחו לגדול כך היא עקב אחוז החמצן הגבוה באטמוספירת הקרבון. עם זאת כנראה שגופו הגדול גרם להכחדתו, כאשר רמת החמצן דעכה.
תזונתו אינה ידועה, אבל ייתכן שניזון מפרוקי-רגליים, וייתכן שהעוקץ שלו יכול היה להרוג בעלי ארבע רגליים קטנים.
בתרבות
עקרב זה הופיע בסדרה פארק פרהיסטורי של נייג'ל מארוון שם נראה פרט אחד שמובא לפארק על ידי נייג'ל.
מרק אלן
ביוגרפיה
מרק אלן נולד בגלנדייל, קליפורניה, הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם הוא זכה ב-All-American בשחייה, וסיים תואר ראשון בביולוגיה.
לאחר שזכה אלן במדליית ארד בשנת 1983 ובשתי מדליות כסף בשנים 1986 ו-1987 באליפות העולם בטריאתלון איש הברזל, הוא זכה במדליית זהב באליפות ב-1989. הייתה זו הפעם הראשונה מבין שישה ניצחונות באליפות העולם של אלן, האחרונה הייתה ב-1995, בהיותו בן 37, ובכך היה האלוף המבוגר ביותר אי-פעם. הוא גם הצטיין במרחק האולימפי, השתתף באליפות העולם הראשונה בטריאתלון שנערכה באביניון, צרפת, ב-1989, וזכה במדליית זהב. הוא ניצח עשר פעמים, בטריאתלון ניס (אליפות העולם הבלתי רשמית בטריאתלון), ובשנים 1988 - 1990 עמד לזכותו מאזן ניצחונות ב-20 תחרויות.
במהלך הקריירה שלו, שהסתיימה ב-1996 הוא שמר על ממוצע של 90% בהגעה לאחד מבין שלושת המקומות הראשונים בתחרויות בהן השתתף. הוא הוכתר שש פעמים כטריאתלט השנה בידי Triathlete magazine, וב-1997 כינה אותו Outside magazine כאדם בעל הכושר הטוב ביותר בעולם. אלן נבחר להיכל התהילה של טריאתלון איש הברזל ב-1997.
ציפי טרופה
ציפי טרופה היא במאית קולנוע, תסריטאית ומפיקה ‏ישראלית ופרופסור לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב. למדה לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה ובחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
מרק אלן
ביוגרפיה
אלן נשוי לטריאתלטית ג'ולי מוס.
ציפי טרופה
ביוגרפיה
טרופה בעלת תואר שני ודוקטורט בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת מישיגן. היא פרופסור מן המניין במחלקה לקולנוע באוניברסיטת NYU, לימדה קולנוע באוניברסיטת קולומביה.
לאורך השנים כותבת, מביימת ומפיקה תוכניות וסרטים. נשואה ליעקב טרופה ואם לשלושה ילדים.
קריירה
בשנות השבעים, במהלך שהותה בארצות הברית עם בן זוגה, ביימה והפיקה במסגרת הדוקטורט שני סרטים קצרים, "איש היער" ו"החדר". עם שובה לישראל, לאחר סיום הדוקטורט, הפיקה וביימה שני סרטים קצרים בתמיכת הוועדה לסרט קצר של משרד המסחר והתעשייה: "יום חופש" (1978), ו"שיעור פסנתר".
טרופה התחילה באותה עת לעבוד בטלוויזיה הישראלית, שם ביימה עד אמצע שנות השמונים כתבות וסדרות בנושאים חברתיים, בנוסף לכתיבת תסריטים לסרטים באורך מלא.
ב-1981 כתבה וביימה בקופרודוקציה ישראלית וקנדית, את הסרט "מירי" אשר הוקרן ב-HBO. במהלך השנים הייתה חברת מערכת וכתבה מאמרים לכתב העת "קולנוע".
כתבה וביימה את הסרטים "תל אביב - ברלין" (1987), "כרוניקה של אהבה" (1998), "שישה מיליון רסיסים" (2001), "אויבת יקרה שלי" (2019) וכעשרה סרטי תעודה.
טרופה ממשיכה לביים סרטים, כותבת ומפיקה ללא צוות ועורך.
פילמוגרפיה
סרטים עלילתיים סרטי תעודה (רשימה חלקית)
ג'מאל חסן
ג'מאל (קמיל) חסן (בערבית: جمال حسن; נולד בשנת 1954) הוא פסל דרוזי ישראלי. פסלו המפורסם "סינרגיה", נמצא בכניסה לטיילת באילת.
קורות חיים
חסן נולד וגדל בג'וליס. למד אמנות באורנים - המכללה האקדמית לחינוך.
חסן השתתף במספר רב של סימפוזיוני פיסול בארץ ובעולם ביניהם תשע שנים בפסטיבל אבן בגליל באגם מונפורט.
גריפוסוכוס
גריפוסוכוס (שם מדעי: Gryposuchus) הוא סוג של תנינאי נכחד שחי בתחילת האאוקן. הוא השתייך למשפחת הגוויאליים וחי באמריקה הדרומית. נמצאו מאובנים רבים שלו בברזיל, ארגנטינה, קולומביה ונצואלה והאמזונאס של פרו. היצור חי לפני 15 מיליון שנה ונכחד רק בסוף הפליסטוקן.
מאפיינים
תנין זה נמצא לראשונה ב-1912 על גדת נהר במערב ברזיל. ממצאים אלה הושמדו במהלך הפצצות במלחמת העולם השנייה אך נמצאו נוספים שהיו קרובים לאותו המין, בעיקר של הגולגולת ועצמות שיניים. מבנה השיניים מרמז שהיצור היה קרובו לגוויאל ההודי והיה בעל לסתות דומות.
בתרבות
תנין זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
יחסי דנמרק–מקדוניה הצפונית
יחסי דנמרק–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה של מקדוניה הצפונית.
סקירה כללית
דנמרק הכירה במקדוניה הצפונית ב-16 בדצמבר 1993. שגריר דנמרק בווינה מוסמך עבור מקדוניה הצפונית מאז ינואר 1994. מקדוניה הצפונית הקימה שגרירות בקופנהגן מאז 1996. ב-1 באפריל 2002, שר החוץ הדני פר סטיג מולר ביקר במקדוניה הצפונית, שם הוא פגש את ראש ממשלת מקדוניה הצפונית Ljupčo Georgievski.
נציגויות דיפלומטיות
השגרירות הדנית בווינה, אוסטריה אחראית על קשריה עם מקדוניה הצפונית, ואילו מקדוניה הצפונית מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים
חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, התשמ"א-1981 אושר בכנסת בשנת 1981 ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 1983. החוק הסדיר את פעולת המרשם הפלילי במשטרת ישראל. הפרק העוסק בהתיישנות מידע במרשם ומחיקתו הוא בהשפעת העיקרון במשפט העברי של תקנת השבים. בינואר 2019 אישרה הכנסת את חוק המידע הפלילי ותקנת השבים, התשע"ט-2019, שנכנס לתוקף ב-12 ביולי 2022, והחליף את חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים.
המרשם הפלילי
בהתאם לחוק מנהלת משטרת ישראל את המרשם הפלילי, שבו נרשמים:
המרשם הפלילי חסוי, וגישה אליו מותרת רק לגופים הבאים:
למטרות שונות של מינהל ציבורי נקבעה רשימה של כ-60 סוגים של בעלי תפקידים הרשאים לקבל מידע מהמרשם הפלילי לשם מילוי תפקידם. דוגמאות: במרבית המקרים יש לדווח לאדם על מסירת מידע מהמרשם העוסק בו.
כל אדם זכאי לעיין במידע שבמרשם הנוגע לו.
תקנת השבים
לפי החוק, אחרי פרק זמן של כמה שנים מתום המאסר מתיישנת העבירה, והמשטרה לא תיתן כל פרטים עליה לגופים זרים, אם כי עדיין הם יכולים להינתן לרבות מרשויות המדינה (למשל לצורך בדיקת מיועדים לשירות ביטחון, לוועדת חקירה, לפסיכיאטר מחוזי, לנציבות שירות המדינה, לסיווג ביטחוני ולאינטרפול). העבירה לא תקשה על אדם לזכות במכרז או בכהונה ציבורית, אלא אם ציין את ההרשעה ביוזמתו. אחר תקופת ההתיישנות אין אדם חייב לענות בכנות לשאלה המתייחסת להרשעה ונשאלת בידי מי שאינו זכאי לקבל מידע מהמשטרה אודותיה. מי שעבירתו התיישנה זכאי לתעודת יושר. עוד קובע החוק: "מידע על הרשעה שהתיישנה לא יובא בחשבון בין שיקוליו של מי שהיה זכאי לקבלו אילולא ההתיישנות".
תקופות ההתיישנות הן:
אין התיישנות על עבירות שעונשן מוות או מאסר עולם או מאסר עשרים שנה והוטל עונש בפועל של מעל עשר שנים.
בנאשם קטין תקופות ההתיישנות קצרות במידה משמעותית.