cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משיח
בדברי חז"ל
האישים המעורבים בפרשה ראו את הדברים בהקשרם המקומי, האישי, בעוד ה' הועיד את הזיווג בין יהודה ותמר להולדתו של פרץ, ממנו יצא המשיח.
בתלמוד מובאת דעה חריגה של התנא רבי הלל, שאמר כי. טענתו המהפכנית של רבי הילל היא שהנבואות על המשיח כבר התגשמו במלך חזקיהו, שהיה מלך מבית דוד שבימיו זכו היהודים לתשועה פלאית במסע סנחריב בארץ ישראל, ולפיכך אין לצפות לביאתו של משיח נוסף. האמורא רב יוסף התנגד בחריפות לדברים והפריך אותם באמצעות נבואה אודות המשיח שניבא זכריה, שחי בתקופת בית שני, מאות שנים אחרי חזקיהו. ואולם, יש האומרים כי ביד רב הלל הייתה מסורת על כך שסופו של ספר זכריה (פרקים ט'-י"ד) נתחבר מוקדם יותר, עוד בתקופת בית ראשון, ואם כך ייתכן שגם נבואות אלו התייחסו לחזקיהו.
חלק ממפרשי התלמוד נטו לפרש אף את דברי רבי הלל עצמו באופן מצמצם, כך שלא יעמוד בניגוד לפסוקים רבים מפורשים במקרא. על פי פירוש רש"י לתלמוד, גם רבי הילל האמין ברעיון הגאולה העתידה לבוא, אלא שלטענתו הגואל לא יהיה משיח פרסונלי אלא אלוהים בעצמו, ורק התיאורים הפרסונליים של המשיח במקרא הם שכבר התגשמו בחזקיהו. בצורה דומה פירשו את דבריו גם פרשנים נוספים, ביניהם יצחק אברבנאל והרב קוק. החתם סופר פסק כי מי שמחזיק בדעת רבי הלל לאחר שהרמב"ם פסק בהלכה שמשיח יהיה בן אדם, הוא "כופר בכלל התורה".
שמות נוספים
על פי דברי חז"ל, למשיח ארבעה שמות נוספים: מנחם בן חזקיה, שילה, ינון וחנינה – ראשי תיבות של השמות מצטרפים למילה משיח.
מאפייני המשיח
המשיח הוא למעשה אדם, דמות משכמו ומעלה אך לא יצור שמימי ולא יצור על-אנושי, אלא בן איש ואישה, כלומר אדם רגיל ככל שאר בני ישראל.
המהר"ל מפראג טען בחיבורו "נצח ישראל" (בפרק ל"ג) שיוחד לענייני הגאולה, בעקבות מדרש תנחומא, שדוד המלך היה דוגמתו של משיח בן דוד, כאשר הוא מתבסס על הפסוק: משיח בן דוד העתידי, אמור להיות כדוגמתו של דוד המלך. מלך שישראל ממנים אותו עליהם, שעושה את מלחמותיהם בהנהגה רוחנית.
מדברי התלמוד והמדרשים העוסקים בנושא, ומצביעים על אדם מסוים כראוי להיות משיח, עולה כי משיח פוטנציאלי מצוי בכל דור, והוא יהפוך למשיח בפועל, אם ההשגחה העליונה תחליט שהדור ראוי לכך בספרי החסידות מובא שבכל יהודי קיימת "נשמת משיח", כלומר בחינה מסוימת ממהותו של המשיח.
צורת הופעתו של המשיח
בתלמוד מוצגת דרך הופעה זו כברירה הפחות טובה:
לעומת התלמוד בפרקי דרבי אליעזר (פרק ל"א) מוצגת הופעתו כרוכב על חמור כהופעה שלכתחילה, כשם שאברהם ומשה מתוארים במקרא כמי שרכבו על חמור. המהר"ל מפרש את המדרש בכך שהחמור מסמל עולם חומרי שריק מדעת וחכמה, שקיים בתקופת שלושת האישים הללו, ש"רוכבים" על החמור ומנהיגים אותו רק בכח חכמתם. את העניות של המשיח הוא מפרש כהנהגה שאיננה בכוח הזרוע והכפיה כמו אצל השליטים הרגילים, ואת הרכיבה על החמור הוא מפרש כהנהגה בכח החכמה בלבד, שהמלכים יתמסרו לו מרצונם החופשי. (מהר"ל, דרוש על המצוות).
העיסוק במשיח מופיע בתלמוד במקומות אחדים: במסכת סנהרדין מופיע כי מלך המשיח ישב יחד עם אנשים עניים בעלי מחלות:
המשיח במשנת הרמב"ם
הרמב"ם הוא היחיד מבין פוסקי ההלכה שפרס משנה סדורה בנושא ביאת המשיח ועיגן את הציפייה לו במסגרת ההלכה. הוא עוסק בסוגיה זו בכמה מכתביו: בפירושו למשנה (הקדמה ל"פרק חלק" במסכת סנהדרין, העוסק בעולם הבא ותחיית המתים), ב"איגרת תימן", בה הדריך את יהודי תימן כיצד להתמודד עם משיח שקר, ובעיקר בשני הפרקים האחרונים של הלכות מלכים, החותמים את חיבורו המרכזי משנה תורה.
הרמב"ם מסכם את החזון המשיחי על פי המקרא ודברי חז"ל, ובכמה נקודות יש בדבריו מן החידוש:
מעיקרי האמונה
רבי יוסף אלבו מחבר ספר העיקרים התנגד להכללת עניין זה בין עיקרי האמונה, בין השאר משום שבתלמוד מובאת דעת רבי הלל שמשיח לא יבוא, ולא מסתבר שהיה אפיקורס. נראה שלדעת הרמב"ם יש להבדיל בין מי שמודה שהמקרא מעיד על משיח שיבוא, אלא שהוא כופר בקדושת המקרא, לבין מי שמפרש את המקרא באופן אחר, הגם שפירושו מוטעה.
אישיותו
הרמב"ם מתאר את המשיח כאדם ש"הוגה בתורה ועוסק במצוות כדוד אביו", ומטרתו העיקרית היא לבצר את קיום התורה והמצוות בעולם כולו. הוא הסתייג בחריפות מהסבורים שכתנאי להכרה במשיח הוא יחולל ניסים, וקבע ש"אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שיעבוד מלכיות בלבד" ושכל הניסים המתוארים בתנ"ך הם משל וחידה. לראייה לדבריו הוא מביא מהמסופר בתלמוד הירושלמי על בר כוכבא, שהציג עצמו כמשיח וזכה לתמיכתו של רבי עקיבא, אף על פי שלא חולל מופתים היוצאים מגדר הטבע.
הרמב"ם אינו מזכיר בבירור את הנבואה כתנאי להגדרתו כמשיח, והתקדים של בר כוכבא רומז שאין זה תנאי למשיחיותו. עם זאת, בהמשך (יב, ג) ציין שהמשיח יברר את כשרותם של הכהנים והלויים ב"רוח הקודש שעליו", דרגה הקרובה לנבואה. באיגרת תימן הרמב"ם אף כותב שהמשיח יהיה נביא, בדרגת נבואה הקרובה לזו של משה רבנו, גדול הנביאים.
נצחיות התורה והמצוות בימות המשיח
הרמב"ם מדגיש כי "חוזרין כל המשפטים בימיו כשהיו מקדם: מקריבין קורבנות ועושין שמיטין ויובלות ככל מצוותן האמורה בתורה". בכך יוצא הרמב"ם כנגד השקפה רווחת, לפיה בימות המשיח יתבטלו מצוות שונות, או שהקיום האנושי יהיה בצורה שונה לחלוטין, שאינה מאפשרת קיום מצוות מעשיות.
הרמב"ם באיגרת תימן יישם השקפה זו באופן מעשי כלפי אדם שטען שהוא המשיח, והורה לציבור להעניק את כל רכושם לצדקה. מאחר שעל פי ההלכה אין לתת צדקה מעבר ל - 20% מן הרכוש - קבע הרמב"ם שזהו משיח שקר.
אופיים של ימות המשיח
הרמב"ם שולל את הסברה ("אל יעלה על הלב") שחוקי הטבע ישתנו בימות המשיח. הוא מצטט את המימרא התלמודית: "אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שעבוד מלכויות בלבד", כלומר, גאולת ישראל תהיה במסגרת חוקי הטבע הקיימים, ללא שינוי בהשוואה לתקופת "העולם הזה" הגלותי. השקפה זו של הרמב"ם קשורה לתפיסתו הפילוסופית, על פיה חוקי הטבע הם מושלמים ונצחיים ותואמת את פירושו למקורות בנושא.
לאחר מות המשיח ימלכו צאצאיו אחריו, ומאחר שבמלכותו תשרור רווחה ויפסק השעבוד לעמים האחרים, היא צפויה להימשך תקופה ארוכה מאוד.
הכלים לזיהויו
הרמב"ם, על פי תפיסתו שהמשיח לא יצטרך לחולל ניסים לשם זיהויו, נזקק לתת כלים טבעיים לזיהויו, שיאפשרו לוודא שאכן זהו המשיח. הרמב"ם מבדיל בין שני שלבים בהופעתו: בתחילה יהיו בו סימנים ראשוניים למשיחיותו: התאמתו לנתונים הבסיסיים הנדרשים ממנו וכן הצלחה חלקית בתפקידו, ואז ייחשב "בחזקת משיח". זיהוי זה עודנו מסופק, וייתכן שיתברר שהייתה טעות בזיהויו, כפי שהיה עם בר כוכבא, שעד נפילתו סברו חכמי ישראל שהוא המשיח. רק כשהמלך יצליח במילוי משימותיו, יתברר כי הוא "משיח בוודאי".
הדרישות להגדרתו "בחזקת משיח": היותו מלך, צאצא של דוד המלך, שומר מצוות ועוסק בתורה, מכוון את עם ישראל להליכה בדרך התורה, ונלחם "מלחמות ה'" להגנת העם ולשם קיום מצוות התורה.
הדרישות להגדרתו "משיח בוודאי": ניצחון על האומות הסובבות את הארץ ועוינות לישראל, בניין בית המקדש, והשלמת קיבוץ הגלויות.
אם לא עמד בדרישות אלו - הרי שהתברר שלא זהו המשיח המובטח בתורה, "והרי הוא ככל מלכי בית דוד השלמים והכשרים שמתו".
היחס למדרשי חז"ל אודות המשיח
הרמב"ם עמד על כך שבמקרא ובדברי חז"ל קיימים תיאורים שונים לצורת הופעתו של המשיח, חלקם אף סותרים זה לזה, לפחות על פי מובנם הראשוני והפשוט:
עקב כך, ממליץ הרמב"ם שלא לדוש בדברי חז"ל בנושאים אלו ולנסות להתוות מתוכם תוכנית ברורה:
לידתו
במקורות חז"ל מוזכר מספר פעמים שמשיח נולד בתשעה באב:
במקורות נוספים נאמר שבכל דור יש משיח שנולד בתשעה באב, ושהדבר נרמז בכתובים. בספרי הלכה מובא "מנהג קדום, שהנשים רוחצות ראשן מן המנחה ולמעלה ביום ט' באב . . כי המשיח נולד ביום ט' באב".
משיח בן יוסף
המשיח המוזכר לרוב בספרות חז"ל הוא "משיח בן דוד", צאצאו של דוד המלך. במקום אחד בתלמוד, ובעיקר במדרשים מאוחרים, מוזכרת אישיות מקבילה בשם "משיח בן יוסף". מן התיאורים במדרש עולה כי "משיח בן יוסף" הוא שלב מקדים ל"משיח בן דוד", ויש אומרים שמשיח זה אף יהרג.
הגאון מווילנה, בספר קול התור המיוחס לתלמידו רבי הלל משקלוב, הרבה לאפיין את משיח בן יוסף ותפקידו המיוחד. מדובר בהובלה של מהלכים ארציים לתחיית האומה, בהסתר ובצניעות, בהדרגה ומתוך עניות ומסכנות. על פי המיוחס לגר"א, משיח זה אינו חייב להיות גבר, וגם אסתר המלכה הייתה בבחינת משיח בן יוסף בדורה.
ישנם סידורים שבהם מובא שלעתיד לבוא משיח בן יוסף עתיד להישחט על ידי ארמילוס הרשע לכן צריך להתפלל עליו שלא ימות.
כמיהה למשיח
הכמיהה למשיח מאפיינת יהודים בדורות רבים, והיא מתבטאת גם במעשים. בתפילה המרכזית, תפילת שמונה עשרה, מופיעות בקשות על ביאת המשיח והגאולה, כאשר הברכה הבולטת והמרכזית שבהם היא "את צמח דוד עבדך מהרה תצמיח וקרנו תרום בישועתך כי לישועתך קיוינו כל היום...".
הכמיהה לבואו של משיח כרוכה הייתה לעיתים בתופעת מחשבי קיצין, שביקשו לשער מתי בדיוק הוא יבוא. אולם גם המתנגדים לתופעה זו, התנגדו במידה רבה בשל עוצמתה של הציפייה למשיח, וחששם מהשפעתן של אכזבות מרות כאשר התאריך המשוער יגיע והמשיח עדיין לא.
על פי הרמב"ם האמונה בביאת המשיח היא מעיקרי היהדות ונמנית עם 13 העיקרים שלו. בעקבותיו חובר נוסח דוגמטי מפורסם של י"ג העיקרים ('אני מאמין באמונה שלמה' וכו') שנתווסף לסידורי תפילה רבים, ושם מופיעה התוספת הבאה: "ואף על פי שיתמהמה [המשיח], עם כל זה אחכה לו בכל יום שיבוא". ואכן, כבר הרמב"ם עצמו פסק כי חובת האמונה בביאת המשיח כוללת ציפייה מוחשית לבואו:
כבר בתלמוד אנו עדים לדו-שיח המתנהל בעניין זה. כאשר חז"ל מתארים את חרדתם מהאירועים שיקדימו את בוא המשיח - "יתא ולא אחמיניה" (יבוא ולא אראנו), רב יוסף לעומתם ביקש "יתי ואזכה ואשב בצלא דכופתא דחמרא" (יבוא ואזכה לשבת בצל צואת חמורו). התלמוד עוד מתאר מפגש בין רבי יהושע בן לוי לבין המשיח בשערי רומי, וכאשר הוא שואל אותו מתי יבוא, המשיח משיב לו "היום". וחז"ל מפרשים שהכוונה היא לפסוק, "היום – אם בקולו תשמעו".
הרב יהודה ליאון אשכנזי מציין כי סוגיית המשיח לא נלמדה במתכוון בארצות אשכנז, כדי למנוע בלבול בין המשיחיות הנוצרית ליהודית והפכה לחלק מתורת הנסתר, בעוד שבארצות האסלאם סוגיה זו נלמדה והמשיכה להיות חלק מתורת הנגלה. אי למידת סוגיה זו גרמה לתפיסתו למיתולוגיזציה של המשיח, ולשכחה שמדובר לא רק במשיח אחד אלא במספר משיחים בעלי מהות ופונקציונליות שונה, ומכאן נוצר, לדעתו, בלבול אצל יהדות אשכנז, כלפי הציונות, אותה הוא מזהה עם משיח בן יוסף.
דעת ישעיהו ליבוביץ בנושא היא שמה שנאמר: "אחכה לו בכל יום שיבוא" פירושו שהאדם צריך תמיד להיות במצב של "אחכה לו", ולכן מציאות של ביאת המשיח בעולם כפי שאנו מכירים אותו לא תיתכן, וביאת משיח היא באחרית הימים, דהיינו העולם בצורה שאיננו מכירים.
המשיח במחקר
חוקר הדתות ורבלובסקי, סבור שבתחילתה, היהדות לא הייתה דת משיחית. בתורה ואף במזמורי תהלים האל הוא דמות המושיעה בהווה: אברהם – המאמין הראשון – אינו בוחר להיות נושע, או מציע ישועה - אלא הוא דגם של צדיק, המבורך בברכת האל. האל לכל היותר מציע ישועה בעתיד הקרוב – וזאת גם ממצוקות קשות, כשל עבדות מצרים. התפנית ביחס לזמן ארעה בעקבות זאת, שאז יציאת מצרים הפכה לאב-טיפוס של גאולה ואף של אסכטון – כלומר של גאולה סופית, שתבוא באחרית הימים. יתר על כן, המערך המשיחי עבר ממעמד שולי למעמד מרכזי עד מרכזי ביותר ביהדות. עם זאת הוא כותב כי הפוטנציאל המשיחי חובק-כל היה טמון ביהדות כבר מתחילתה – ו"הוא שאפשר לעם ישראל להישרד בעוז, באמונה ובתקווה חסרות פשרה, בכבוד ובגאווה; לנוכח הייסורים, הרדיפות, העלבונות, ודיכוי שעשויים להביאו לידי היעלמות".
קיים מתח מובנה בין הלכה למשיחיות; ומעניין כי ההלכה לא מציעה דרכים לזרז את ביאת המשיח, אלא רק מבטיחה את הסדר כרצונו וכדרכו של אלוהים. בכך היא ממשיכה את דרכו של אברהם, אשר לא רק שהוא דגם של צדיק – אלא עליו לצוות "את בניו ואת ביתו אחריו, ושמרו דרך ה' לעשות צדקה ומשפט" (בראשית יח:יט). 'הלכתיות' זו באה לידי ביטוי בתוכחותיהם של הנביאים, הקוראים את בני ישראל לקיים את חובותיהם לפי הברית. עבור הנביאים (נא עיינו ירמיהו כב:ד, יחזקאל יא:יט-כ), העתיד המפואר הוא עתיד של שמירת מצוות - וירושלים המשיחית היא למעשה עיר 'ארצית'. אמנם, הנביאים לא יכלו שלא להניח סימני גאולה, ולזהות סימני היכר לאירוע אסכטולוגי הממשמש ובא. נכון שישעיהו נט:כ גורס שהתשובה וקיום מצוות עשויים לעזור ואף לזרז את בוא הגאולה. אבל הגאולה אינה מטרתה של התורה ותכליתה העיקרית של ההלכה.
התודעה המשחית היהודית והציפייה לישועה התפתחו אם כן בעקבות אירועים היסטוריים מאתגרים. תקוות אלו התייחסו לחזרה לעבר של ימי חסד אבודים - עבר ממשי, או שעבר אידיאליזציה. בגלל מעמדה האפלטוני, העל-היסטורי, העל זמני - המיסטיקה נחשבת כמאפשרת מרווח קטן לעיסוקים משיחיים. זאת מבקשת נצחיות של העכשיו הקיים לעד - ולאו דווקא זמן ממשי. ואולם, ועל פי גרשום שלום המשיחיות היהודית הייתה למשיחיות מיסטית לחלוטין. זאת לובשת שתי פנים שונות: האחת – זאת של קבלת ר' משה קודוברו – היא משיחית בדחפיה ובמניעיה הפסיכולוגיים, אך לא במבנה הפנימי כדוקטרינה. השנייה – זאת של קבלת האר"י – היא משיחיות מתפרצת במהותה ובמבניה.
ואולם לא דגם משיחי זה ולא זה, מעולם לא ניתקו מגע עם המציאות החברתית וההיסטורית, גם כשהן הגיעו לרמת הרחנה גבוהה ביותר. קץ הגלות, קיבוץ גלויות והחזרת עטרת מלכות דוד לישנה - מעולם לא איבדו את מעמדם. המשיחיות היהודית שמרה על בסיסה הלאומי, שלא בתלות למשמעותה האוניברסלית, הקוסמית, הפנימית והרוחנית. ורבלובסקי טוען ש:
זרמים משיחיים ביהדות
במשך השנים הוכרזו אנשים כמשיח. בר כוכבא הוכרז כמשיח על ידי רבי עקיבא וחכמי דורו. האמורא רב אמר שאם המשיח הוא בין החיים באותו דור, הרי הוא רבו רבי יהודה הנשיא. האמורא רב נחמן אמר על עצמו שהוא מועמד אפשרי למשיח. היו עוד אישים שרמזו כי הם יכולים להיות המשיח של הדור. רמז כזה מופיע בספר אור החיים ועוד. היו אדמו"רים שחסידיהם ראו בהם משיח פוטנציאלי של הדור, כמו רבי ישראל מרוז'ין ועוד.
עוד במאה ה-19 הגו מבשרי הציונות הדתית את הרעיון של יישוב ארץ ישראל והבאת המשיח על ידי פעולות יישוב הארץ. הופיעו רבנים שקראו לעלות לארץ ישראל וליישבהּ. הרב צבי קלישר מפוזנן שבפולין, קרא לעם היהודי לעלות לציון ולא לחכות לגאולה נסית, אלא היציאה מהגולה (הגאולה הטבעית) היא שתביא להתגלות המשיח. גם הרב יהודה חי אלקלעי מסרביה, קרא לעלייה והבאת גאולה בדרך טבעית מבלי להמתין למשיח. ראשי הציונות הדתית, שישבו בקונגרסים של ההסתדרות הציונית, פעלו ברוח דבריהם של מבשרי הציונות הדתית. מאוחר יותר המשיכו בקו זה תנועות התיישבות חדשות כגון "גוש אמונים" (אם-כי גוש אמונים מורכב גם מחלקים חילוניים, וספק האם כוונתם הייתה להביא לביאת המשיח - אדם מסוים, על ידי פעולותיהם).
בניגוד להם קמו רבנים שגרסו, שאין להעפיל בכוח משום שלוש השבועות, ויש לחכות למשיח שיבוא וייקח את עם ישראל לארצו (זו הסיבה בגללה חסידי סאטמר סבורים כי אין זכות קיום למדינה הציונית).
אדמות מדינה (יהודה ושומרון)
אדמות מדינה ביהודה ושומרון הן שטחים שהוגדרו על ידי ישראל כקרקע ציבורית שאינה שייכת לאיש, והם מנוהלים על ידי המנהל האזרחי. נכון לשנת 2012 כ-1,440 קמ"ר ביהודה ושומרון, שהם כ-41% משטח C, הוכרזו כאדמות מדינה.
ההכרזה על אדמות מדינה
בצו בדבר רכוש ממשלתי (צו מס' 59), שפורסם זמן קצר לאחר תום מלחמת ששת הימים, הוגדרו כ"רכוש ממשלתי" מקרקעין אשר ב"יום הקובע" (7 ביוני 1967) היו שייכים למדינת אויב (ירדן) או רשומים על שמה. קרקעות שנתפסו על פי צו זה כונו לאחר מכן "אדמות מדינה".
בבג"ץ אלון מורה, שניתן ב-22 באוקטובר 1979, קיבל בית המשפט העליון את טענות העותרים נגד ההפקעה. בית המשפט ביטל את הצו הצבאי והורה על המדינה לפנות את המתנחלים מאדמות העותרים. בעקבות בג"ץ אלון מורה החליטה פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, להפסיק את הפקעת הקרקעות ביהודה ושומרון באמצעות צווים צבאיים. בתקופת כהונתה, משנת 1979 עד 1992, היא הקפידה להכריז על אדמות מדינה ביהודה ושומרון בהתאם לכללי החוק העות'מאני משנת 1858. באופן זה הוכרזו בשנים אלו 908,000 דונם כאדמות מדינה. לאחר תקופת אלבק הוקמו מספר התנחלויות חדשות באמצעות צווי תפיסה צבאיים, בהסתמך על חוות דעת משנת 1980 של היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר, לפיה בג"ץ אלון מורה מוגבל לנסיבותיו הייחודיות, ואין לשלול כליל את השימוש בפרקטיקה.
השימוש באדמות מדינה
לפי נתוני המנהל האזרחי, כפי שסוכמו על ידי תנועת שלום עכשיו, כ-600 אלף דונם מאדמות המדינה ביהודה ושומרון הוקצו להתיישבות ישראלית, 1,624 דונם הוקצו לפלסטינים, מתוכם כ-630 דונם לקיבוע שבטים בדואים, ו-669 דונם פיצוי לפלסטינים שהועברו. סך הכל לצורך התיישבות פלסטינית וצרכים פלסטיניים אחרים הוקצו כ-326 דונם, שהם כ-0.25% מכלל הקרקעות שהוקצו. כ-3,500 דונם נוספים הוקצו למשרד הביטחון לשימוש על ידי צה"ל, ושטחים נוספים הוקצו לטובת חקלאים ישראלים, לאזורי תעשייה בניהול ישראלי ולתחנות דלק ישראליות.
על אדמות המדינה נבנו במהלך השנים גם מבנים בלתי חוקיים של פלסטינים ושל יהודים.
נאהב עד שנמות
נאהב עד שנמות הוא אלבומו התשיעי של הזמר הישראלי אריק סיני, אשר יצא לאור בשנת 2003.
הפקה
את האלבום ניהל אמנותית, עיבד והפיק מוזיקלית המוזיקאי אסף אמדורסקי. אלבום זה סימן את חזרתו של סיני לבמה לאחר היעדרות ארוכת שנים. האלבום הניב מספר להיטים כמו "מכור" (מילים ולחן: עמיר לב), "אור אדום כמו דם" (איתן נחמיאס גלס/אסף אמדורסקי) ו"גשם של ברכה" (איתן נחמיאס גלס/אסף אמדורסקי).
ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, ביניהם: יוסף פרץ, אוהד קוסקי, ג'וני שועלי, משה קופ, יפעת תעשה, שרון רוטר, קרני פוסטל, יהלי סובול, יצחק קלפטר, שם טוב לוי, זהר לוצ'אנו לברון, ואריק קנלר.
אנתומיתיים
אנתומיתיים (שם מדעי: Anthomyiidae) היא משפחת זבובים הקרובה למשפחת הזבוביים. זוהי משפחה מגוונת ורבת מינים. בעולם ידועים כ-1,200 מינים בלמעלה מ-95 סוגים. בישראל מצויים כ-50 מינים.
מאפיינים
גופם של האנתומיתיים מוארך ולרוב צבעו אפור. יש ומופיע עליו ציור שחור או שחלקים ממנו צהובים.
מינים רבים ניזונים מאכילת צוף ואבקת פרחים. ישנם מינים הניזונים משתן, זיעה ודם. בדומה לזבובים אחרים, האנתומיתיים נוהגים להפריש רוק על מזונם לפני שהם יונקים אותו.
בין מיני המשפחה יש כמה שנחשבים מזיקים משמעותיים לחקלאות, בעיקר מסוג דֶלְיָה. למשל דליה קדומה (Delia antiqua, Delia coarctata, (Delia floralis, דליה שטוחת-זנב (Delia platura) ו-Delia radicum.
הזנחת צד
תסמונת הזנחת צד (באנגלית: Hemispatial Neglect) היא תסמונת התנהגותית נוירולוגית המתרחשת לאחר נזק להמיספירה אחת של המוח, כגון נזק בעקבות שבץ מוחי. התסמונת מאופיינת בחוסר יכולת לעבד או לתפוס גירויים בצד אחד של הגוף או הסביבה, בלא שיש פגיעה בחושים עצמם.
תיאור התסמונת
חולה הלוקה בתסמונת אינו פונה לאזור המרחב שמנגד להמיספירה הפגועה, אינו מדווח על גירויים המוצגים לו באזור זה, ואינו מגיב אליהם. כך למשל, חולה כזה עלול לאכול רק מה שנמצא בצד אחד של הצלחת, או להתעלם ממילים המושמעות לו ממקור קול הנמצא בצד המוזנח. ההזנחה יכולה להתקיים לא רק במרחב החיצוני לחולה, אלא גם ביחס לגופו הוא - חולה כזה עלול להתכחש לקיומם של איברי גופו הממוקמים בצד המנוגד להמיספירה הפגועה.
הזנחת צד אינה נובעת מפגיעה בזיכרון, אלא מחוסר קשב לצד מסוים. מניסויים שונים נמצא כי הזיכרון המרחבי (allocentric mapping) לא נפגע, אך היכולת לתאר אובייקטים בצד מסוים הנמצאים ביחס למיקום הנבדק (egocentric mapping), כן נפגעת.
הזנחת צד גם איננה נובעת מ-hemianopia - עיוורון צד. זאת מוכיחים על ידי כך, שבמטלות כמו Letter search, שהחולים בעיוורון צד מצליחים להקיף את האות המתאימה בשני צידי הדף, כיוון שמודעים לכך שיש המשך לדף, מחוץ לשדה הראייה התקין שלהם, לעומת זאת בעלי ההזנחה, כמעט ואינם משלימים את המשימה בצד השני של הדף. כמו כן, יש בדיקות המוכיחות כי בעלי ההזנחה אינם עיוורים בצד הלקות.
אבחון
ישנם מספר מבחנים שפותחו לצורכי אבחון של הזנחת צד:
גלריית מבחנים לבחינת "הזנחת צד"
מהמבחנים לבחינת "הזנחת צד".
טיפול ושיקום
רוב שיטות השיקום מתמקדות בעידודה של המודעות. מנסים להזכיר לחולים שוב ושוב שיש להם פגיעה מוחית ומה קרה להם כתוצאה מהאירוע. דרך שיקום חדשה כוללת השמעת צלילים באופן פתאומי. הצליל הלא צפוי גורם לעוררות ומביא את החולה להסתכל על המרחב כולו. אמצעים נוספים כוללים קריאה, הרכבת פאזלים ומשחקים אחרים שבהם נדרש החולה להתייחס לשני הצדדים של המרחב. מאוחר יותר, נהוג לתרגל התייחסות מלאה למרחב, כמו ניווט בכיסא הגלגלים בבית החולים.
התופעות הקליניות של הזנחת צד נעלמות לכאורה במקביל להחלמה מהנזק המוחי. אולם, קיום הזנחת צד הוא אחד הסימנים הרעים ביותר ביחס לסיכויי תהליך ההחלמה ולתוצאותיו הסופיות. חולים שאינם לוקים בהזנחת צד מחלימים מהר יותר וטוב יותר מאלה שיש להם סימנים כאלה. יש להדגיש שגם כאשר נעלמים הסימנים הקליניים הברורים עדיין יש חשש כי ההחלמה אינה סופית, וייתכן כי במצב עייפות או במצבי לחץ מכל סוג שהוא, אדם שסבל מתסמונת הזנחת צד עלול לשים לב פחות לגירויים המוצגים בחלק השמאלי של המרחב.
עיבוד של גירויים מוזנחים
במקביל לעדויות הרבות לכך שלאנשים עם הזנחת צד אין מודעות לגירויים שונים המוצגים בצד שמאל, ישנם ממצאים מחקריים רבים המעידים על כך שהלוקים בהזנחת צד כן מעבדים את הגירויים המוזנחים, אך אלו אינם מגיעים לרמת המודעות (late selection theory of attention.
למשל, במבחני זמן תגובה נמצא שאנשים עם הזנחת צד יזהו מהר יותר הופעה בו-זמנית של שני גירויים, בצד שמאל ובצד ימין, מאשר הופעה של גירוי בצד ימין בלבד, על אף שבשני המקרים הם מדווחים שראו רק גירוי אחד.
אנשים עם הזנחת צד יכולים גם לקלוט אשליות אופטיות, המבוססות גם על החלק השמאלי של האשליה. למשל, הם מסוגלים לקלוט את אשליית מולר-לייר, על אף שקליטה של האשליה מחייבת עיבוד של הכיוון אליו מצביעים הקווים המצויירים בה. ישנן ראיות לכך שהם מסוגלים לעבד מגוון רחב של תכונות פיזיקליות: את הצורה, את הצבע ואת הגודל של גירויים המוצגים בצד שמאל של שדה הראייה, כל זאת מבלי להיות מודעים לכך שראו אותם כלל.
בנוסף לעיבוד התכונות הפיזיקליות, נמצא שאנשים עם הזנחת צד מסוגלים לעבד גם את המשמעות של הגירויים, לשייך אותם לקטגוריות (כגון חיות, פירות וכו') וליצור ביניהם אסוציאציות. למשל, אם יוצג לנבדק עם הזנחת צד חתול בצד שמאל של המסך, זה יעזור לו לזהות מהר יותר עכבר אשר מוצג בצד ימין (לעומת מצב בו העכבר מוצג לבדו), גם מבלי שהוא יודע שראה את החתול שהוצג בצד שמאל.
יחסי מזרח טימור–מלזיה
יחסי מזרח טימור–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין פדרציית מלזיה.
סקירה כללית
מאז 1999, מלזיה תורמת רבות על מנת לשמור על שלום במזרח טימור. מלזיה סיפקה סיוע למזרח טימור בתחום פיתוח משאבי האנוש באמצעות תוכניות הכשרה שונות. על פי דברי ממשלת מזרח טימור, מלזיה נחשבת מודל לפיתוח ארצות. למרות שבין המדינות לא כוננו לעולם יחסים דיפלומטיים רשמיים, היחסים בין שתי המדינות טובים מאוד, ומלזיה תומכת במידה רבה במזרח טימור.
יחסים כלכליים
שתי המדינות פועלות על מנת להרחיב את היקף הסחר ביניהן. מלזיה מפעילה מספר רב של מסעדות ובתי ספר במזרח טימור ומספקת לה חומרי בנייה. סך הסחר בין שתי המדינות גדל מ-10 מיליון דולר בשנת 2012 ל-21.2 מיליון דולר בשנת 2013. ממשלת מזרח טימור הביעה את התעניינותה לשיתוף פעולה בתחומי הגז והנפט.
There's Nothing Holdin' Me Back
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100.
טוניה הארדינג
טוניה מאקסן הארדינג (נולדה ב-12 בנובמבר 1970) היא מחליקה אמנותית על הקרח לשעבר, סגנית אלופת העולם (מינכן 1991), ואלופת ארצות הברית (1991). הארדינג היא האישה השנייה בהיסטוריה (אחרי מידורי איטו) אשר ביצעה בהצלחה את קפיצת האקסל המשולשת (Triple Axel). הארדינג זכורה בעיקר בזכות מעורבותה בתקיפת חברתה לנבחרת ההחלקה ננסי קריגן, במטרה למנוע מהאחרונה להשתתף באולימפיאדת לילהאמר 1994.
There's Nothing Holdin' Me Back
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
טוניה הארדינג
קריירת ההחלקה
הארדינג נולדה ב-12 בנובמבר 1970 בעיר פורטלנד שבאורגון. בגיל שלוש היא החלה להחליק, ובגיל 12 היא כבר ביצעה בהצלחה את הקפיצה המשולשת הראשונה שלה. כשהייתה בת 15 עזבה הארדינג את בית הספר, על מנת שתוכל להתחיל להתחרות באופן מקצועני. ב-1986 היא השתתפה לראשונה באליפות ארצות הברית, שם סיימה במקום השישי. באליפויות שנערכו בשנים הבאות היא סיימה חמישית ב-1987 ו-1988, שלישית ב-1989 ושביעית ב-1990.
את פריצתה הגדולה עשתה הארדינג באליפות ארצות הברית שנערכה ב-1991. באותה תחרות היא ביצעה בפעם הראשונה בחייה את קפיצת האקסל המשולשת, שהעניקה לה את הזכייה במקום הראשון. באותה שנה, סיימה הארדינג כסגניתה של קריסטי ימאגוצ'י בקרב על אליפות העולם וביססה את עצמה כאחת המחליקות הטובות בארצות הברית.
שנה לאחר מכן, חלה ירידה בכושרה של הארדינג: היא סיימה במקום השלישי באליפות ארצות הברית, רביעית במשחקים האולימפיים ושישית באליפות העולם. לאליפות העולם ב-1993 היא כבר לא הצליחה להעפיל, הרבה בזכות התקריות החוזרות ונשנות בהופעותיה: איחורים לתחרויות, בעיות במחליקיים וסיבוכים בפריטי הלבוש אותם לבשה.
תקיפת ננסי קריגן וסיום קריירת ההחלקה
התקיפה הסתיימה בפציעה קלה בלבד, ועד מהרה הובילו העקבות לגילולי. בעקבות החשד שהארדינג עצמה הייתה מעורבת בתכנון התקיפה הושעתה הארדינג בתחילה מהנבחרת האולימפית, אך הוחזרה אליה בעקבות ערעור משפטי, וקריגן והארדינג נכללו שתיהן בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה. עקב האירועים, גמר ההחלקה האמנותית לנשים ששתיהן השתתפו בו הפך לאחד מאירועי הספורט הנצפים ביותר בארצות הברית מאז.
בתחרות האולימפית הארדינג התקשתה, הפסיקה את התרגיל החופשי באמצעו, וירדה בבכי מזירת הקרח עקב בעיה בשרוך אחת מנעלי ההחלקה שלה. לבסוף הורשתה לחזור על התרגיל וסיימה אותו בהצלחה, אך במקום השמיני בלבד. קריגן זכתה במדליית הכסף.
בשנת 2017 יצא הסרט הביוגרפי "אני, טוניה" על חייה של טוניה הארדינג והקשר שלה לתקיפת ננסי קריגן. את הארדינג גילמה מרגו רובי. את הסרט ביים קרייג גילספי, ואת התסריט כתב סטיבן רוג'רס.
פרנססק קלבט
פרנססק קלבט אי פוץ' (בקטלאנית: Francesc Calvet i Puig, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פרנסיסקו" (Francisco); נולד ב-29 בספטמבר 1921 בסנט ז'ואן דספי שבספרד, נפטר ב-30 בנובמבר 2001 בל'הוספיטלט) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת המגן. קלבט שיחק במשך 13 שנים במדי ברצלונה, בין 1939 ל-1952, כשהוא זוכה עמה ב-4 אליפויות ספרד ו-3 פעמים בגביע הספרדי.
קריירה
קלבט החל לשחק במדי ברצלונה בעונת 1939/40, לאחר מלחמת האזרחים הספרדית, כשהיה בן 17. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ב-17 במרץ 1940, בהפסד 3-0 לריאל בטיס. בעונה זו ערך הופעה בודדת נוספת, ב-7 באפריל נגד הרקולס אליקנטה, אז הבקיע גם שער ראשון בליגה ועזר לברצלונה לנצח 2-1. בעונה הבאה שותף במשחק ליגה בודד. בעונת 1941/42 החל לשחק בתדירות גבוהה יותר והוא הופיע ב-15 משחקי ליגה. קלבט הבקיע שער בודד בעונה זו, בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-19 באוקטובר 1941, בו הפסידה ברצלונה 4-3. בינואר 1942 נפצע באופן חמור ונעדר מהמשך העונה. הייתה זו עונה קשה מאוד עבור ברצלונה, שסיימה במקום ה-12, 2 נקודות בלבד מהמקום ה-13 שמוביל לירידה לליגה השנייה. למרות הקשיים בליגה, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע הספרדי. ברצלונה ניצחה בגמר את אתלטיק בילבאו, ללא קלבט שהיה עדיין פצוע.
קלבט התאושש מהפציעה רק בתחילת 1943. מנקודה זו פתח ב-6 מ-9 משחקיה הנותרים של ברצלונה בעונת 1942/43 בליגה, והוא עזר לה לעלות מהמקום ה-6 למקום ה-3. בעונה הבאה שיחק ב-11 משחקי ליגה, וברצלונה סיימה במקום ה-6. ז'וזפ סמיטייר התמנה לתפקיד מאמן הקבוצה, והוא עזר לשפר את מצב הקבוצה. עמו זכתה ברצלונה באליפות בעונת 1944/45, כשקלבט פותח ב-10 משחקים. בעונת 1945/46 השתתף ב-9 משחקים ועזר לברצלונה להגיע למקום ה-2.
אחרי שבעונת 1946/47 שותף במשחק בודד אחד, הפך קלבט לשחקן מפתח בעונת 1947/48, תחת המאמן אנריקה פרננדס. קלבט פתח ב-23 מתוך 26 מחזורי הליגה והיה משמעותי בזכייתה של ברצלונה באליפות, כשהקבוצה סופגת 31 שערים בלבד במהלך העונה. בעונה זו שיתף פעולה בהגנה עם ז'אומה אליאס וקורטה, שהיו הבלמים המרכזיים בקבוצה בשנות ה-40 של המאה ה-20. ברצלונה הצליחה לזכות באליפות שנייה ברציפות בעונת 1948/49, וקלבט המשיך לפתוח ברוב משחקיה של הקבוצה. הוא הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו, במשחק נגד סבדל ב-6 בפברואר 1949. קלבט פתח בהרכב הקבוצה במשחק קופה אווה דוארטה נגד סביליה ב-19 בדצמבר 1948, והודות לניצחון 1-0 זכתה ברצלונה בתואר. כמו כן, בקיץ 1949 זכתה ברצלונה בגביע הלטיני, כשקלבט פותח בשני משחקיה של ברצלונה בטורניר.
קלבט היה שותף לאחת השנים המוצלחות ביותר בהיסטוריית ברצלונה, 1952, בה זכתה ברצלונה ב-5 תארים. הוא פתח בהרכב ב-11 משחקי ליגה בעונת 1951/52 ועזר לברצלונה לזכות באליפות. קלבט השתתף במשחק בו הפסידה ברצלונה את קופה אווה דוארטה לאתלטיקו מדריד ב-1 בנובמבר 1951. ברצלונה זכתה בגביע הספרדי אחרי שניצחה את ולנסיה במשחק הגמר, ללא קלבט בהרכב, ובזכות כך השלימה דאבל. ברצלונה זכתה בעקבות כך באופן אוטומטי בקופה אווה דוארטה. בהמשך 1952 זכתה ברצלונה גם בגביע הלטיני ובגביע מרטיני רוסי, וכך הוכרה הקבוצה הזו בתור "בארסה של חמשת הגביעים".
קלבט החליט לעזוב את ברצלונה בסוף העונה, ובקיץ 1952 עבר לריאל אוביידו שהייתה גם היא בליגה הראשונה. בעונתו הראשונה שם שיחק ב-4 משחקים. בעונה השנייה שותף ב-17 משחקים ולא הצליח למנוע את ירידתה של הקבוצה לליגה השנייה, אחרי שסיימה במקום ה-15. בקיץ 1954 פרש מכדורגל וחזר לכפר בו גדל, סנט ז'ואן דספי, על מנת לעבוד כחקלאי עם משפחתו.
קלבט זומן לראשונה למדי נבחרת ספרד למשחק ידידות נגד ב-30 במאי 1949, אך הוא לא שותף במשחק. כעבור שנתיים ערך שתי הופעות במדי נבחרת ספרד, בשני משחקי ידידות ביוני 1951. הראשון היה ב-10 ביוני, בתיקו 3-3 עם, והשני שבוע לאחר מכן, בתיקו 0-0 עם. כמו כן השתתף קלבט ב-3 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה במהלך שנת 1950.
קלבט נפטר ממחלת ריאות ב-30 בנובמבר 2001, בגיל 80. על שמו נקרא מתחם ספורט בכפר הולדתו.
לנרד וולי
צ'ארלס לנרד ווּלי (אנגלית: Charles Leonard Woolley; 17 באפריל 1880 - 20 בפברואר 1960), ארכאולוג בריטי שחקר בין השאר את העיר הבבלית אור. בשנת 1935 זכה לתואר אביר על תרומתו לארכאולוגיה. נחשב לאחד מראשוני הארכאולוגים המודרניים.
וולי נולד בלונדון ולמד בניו-קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1905 מונה לעוזר אוצר במוזיאון האשמולי באוקספורד. ב-1906 וב-1907, הודות להמלצתו של סר ארתור אוונס, הפך לממונה הראשון על חפירות ה- Corstopitum בקורברידג' שבנורתמברלנד, תחת הנחייתו של פרנסיס הברפילד.
הוא ביצע חפירות משמעותיות בכרכמיש ממש לפני מלחמת העולם הראשונה. עבודתו באור החלה ב-1922, שם גילה תגליות חשובות בחפירותיו בבתי הקברות המלכותיים.
וולי החל לעבוד כעוזר אוצר במוזיאון האשמולי באוקספורד בשנים 1905–1907. הוא עבד עם תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב) מ-1912 ועד 1914 ומאוחר יותר ב-1919 בפינוי כרכמיש, העיר החתית, וכן בסיני.
ימי מלחמת העולם הראשונה
בימי מלחמת העולם הראשונה שימש וולי כארכאולוג הממונה מטעם כוחות הכיבוש הבריטים במזרח שנכבש על ידם (OETS) על שמירת המורשת הקדומה. בכך נכללה גם אחריותו על עתיקות ארץ-ישראל. לרשותו עמד מפקח עתיקות אחד בלבד (סרג'נט מק-קיי), שפעל בכל שטח ארץ-ישראל עד לכינון המנדט הבריטי בשנת 1920. שמירת העתיקות נעשתה בסיועה של פקודת עתיקות צבאית שפורסמה בחתימתו של המושל הצבאי מיג'ור ג'נרל ארתור ויגראם מוני.
בעת שהותו באלכסנדריה, היה אחראי על המודיעין הימי, ובין היתר, היה אמור לקבל מאבשלום פיינברג דוחות מודיעיניים, אולם טורקיה כבשה ספינה שעליה היה, והחזיקה אותו במשך שנתיים במחנה שבויים נוח יחסית.
עבודתו לאחר המלחמה
בשנים 1921-1920 חפר וולי בתל אל עמרנה מטעם החברה לחקר מצרים. מ-1922 ועד 1934 היה אחראי על מיזם משותף של המוזיאון הבריטי ושל אוניברסיטת פנסילבניה בחפירות בעיר אור, שם גילה את תגליתו החשובה ביותר.
אור, השוכנת בעיראק של ימינו, היוותה אתר קבורה לבני מלוכה מסופוטמים רבים. וולי גילה קברים עשירים ביותר מבחינה חומרית. בתוך קברים אלו היו ציורים גדולים של תרבות מסופוטמית עתיקה בשיאה, יחד עם תכשיטי כסף וזהב מדהימים, ספלים וכלים נוספים. הקבר הבולט ביותר היה של המלכה פּוּ- אָבִּי. באופן מפתיע לא נבזז קבר זה במשך אלפי השנים מאז הוקם. בקבר נמצאו פריטים רבים שנשמרו היטב, כולל חותם גלילי הנושא את שמה בשומרית. גופה נמצא קבור יחד עם האמונים על הטיפול בה, אשר הרעילו עצמם כדי להצטרף אליה ולהמשיך לשרתה. וולי שיחזר את טקס קבורתה לפי ממצאים בקבר. כיום מוצגים כיסוי ראשה, חותמה וגופתה באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה.
ב-1936, אחרי תגליותיו באור, התעניין וולי במציאת קשרים בין שתי תרבויות עתיקות: התרבות האגאית והמסופוטמית. עניין זה הובילו לעיר הסורית אל מינה. מ-1937 עד 1939, וכן מ-1946 ועד 1949, היה באללח' תל עטְשאנה (Atchana).
וולי קיבל תואר אבירות בשנת 1935. אגתה כריסטי כתבה את "רצח במסופוטמיה" בהשראת תגליותיו בקברים המלכותיים. מאוחר יותר נישאה לעוזרו הצעיר, מקס מלוואן.
מפרסומיו
וולי כתב מעל 25 ספרים. שניים מספריו הידועים יותר הם:
ובעברית:
קווינסלנד
קווינסלנד (באנגלית: Queensland) היא אחת ממדינות אוסטרליה, המצוייה בצפון מזרח המדינה. בירת המדינה היא בריזבן. קווינסלנד היא המדינה היחידה בעלת בית נבחרים אחד, הנקרא פרלמנט קווינסלנד. עד שנת 1922 היו במדינה שני בתי נבחרים (בית עליון ובית תחתון), אולם המועצה המחוקקת של קווינסלנד בוטלה על ידי חבריה, ביוזמת מפלגת העבודה האוסטרלית, בצעד שכונה "כיתת המתאבדים", בעקבות הצבעתם לבטל את המושבים שעליהם ישבו המבטלים.
גאוגרפיה
בצפונה של קווינסלנד נמצא חצי האי כף יורק הפונה לכיוון גינאה החדשה, ומצדדיו נמצאים מפרץ קרפנטריה וים האלמוגים - חלק מן האוקיינוס השקט. במזרחה נמצא האוקיינוס השקט, ובמערבה של קווינסלנד נמצאת הטריטוריה הצפונית. לדרומה נמצאת אוסטרליה הדרומית וניו סאות' ויילס.
בירת המדינה, בריזבן, ממוקמת לחוף האוקיינוס השקט, 100 ק"מ צפונית לגבול המדינה עם ניו סאות' ווילס.
בקווינסלנד נמצאות שמורות הטבע:
אוכלוסייה
בבריזבן, בירת המדינה, מרוכזת 45.5% מאוכלוסיית המדינה. נכון ליוני 2007 במדינה התגוררו 4,182,100 תושבים, מתוכם 1,857,594 בבריזבן.
דתות
חלוקה דתית של תושבי קווינסלנד (2001):
כלכלה
נכון לשנת 2001, היה התוצר המדינתי הגולמי של קווינסלנד 115.53 מיליארד דולר אוסטרלי, השקול ל-31,000 דולר אוסטרלי לנפש (20,400 דולר אמריקאי לנפש). קווינסלנד היא המדינה השלישית בעונייה באוסטרליה (אחרי טסמניה ואוסטרליה הדרומית).
כלכלת קווינסלנד מתבססת על גידולים חקלאיים: בננות, אננס וגידולים טרופיים אחרים, גידול צאן, כותנה, קנה סוכר וכן כריית בוקסיט, פחם ונחושת.
עיקר הייצור התעשייתי מתבסס על ייצור מוצרים מחומרי הגלם לעיל- כגון ייצור אלומינה מבוקסיט, זיקוק נחושת וייצור סוכר מקנה הסוכר.
ענף חשוב נוסף הוא ענף התיירות.
ממשל
בשנת 2001 אימצה המדינה חוקה חדשה, אשר נכנסה לתוקף ב-6 ביוני 2002.
התקופה הפרה היסטורית
ממצאים מעידים כי האבוריג'ינים הגיעו לאוסטרליה ולקווינסלנד בערך לפני כ־40,000 - 60,000 שנה, שלהי התקופה הפלאוליתית התיכונה, מדרום-מזרח אסיה. עד היום קיימים יישובים אבוריג'ינים רבים בקווינסלנד, חלקם באזורים מבודדים מאוד.
התיישבות אירופאית
מושבת העונשין מורטן ביי נוסדה בשנת 1824 ברדקליף, צפונית לבריזבן. בשנת 1825 הועברה המושבה דרומה לבריזבן, ושמשה כמושבת עונשין עד 1839 עת הפסיקו לשלוח פושעים למושבה. החל מ-1842 הגיעו למושבה מתיישבים חופשיים, וב-1859 נוסדה מושבת קווינסלנד. בשנת 1862 שונו גבולות המושבה מקו אורך 141 מזרח, לקו אורך 138 מזרח.
מדינת אוסטרליה
בין דצמבר 2010 לינואר 2011 סבלה המדינה מהצפות ענק, שגרמו ליותר מ-35 הרוגים ולנזק של יותר ממיליארד דולר אוסטרלי.
רואנדה במשחקים האולימפיים
רואנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
עד כה, אף ספורטאי רואנדי לא זכה במדליה אולימפית. האתלט מתיאס נטאווריקורה סיים במקום השמיני בריצת 10000 מטר באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובמקום ה-15 בריצת המרתון באולימפיאדת סידני (2000). דיודונה דיסי סיים במקום ה-17 בריצת המרתון באולימפיאדת אתונה (2004). רוברט קג'וגה העפיל לגמר ריצת 10000 מטר באולימפיאדת לונדון (2012) וסיים במקום ה-14.
רואנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
דמה (צבא)
בשימוש צבאי, דמה הוא ציוד צבאי מזויף שנועד להטעות את האויב – לגרום לו להשקיע מאמץ בתקיפת הדמה (ובכך להסיט את מאמציו מתקיפת הציוד האמיתי) או ליצור רושם של עוצמה גדולה מהאמיתית. ציוד דמה משמש בכל זירות הלחימה – ביבשה, בים ובאוויר. ציוד דמה נועד להטעות את לוחמי האויב בעת התקיפה, ועוד קודם לכן את צבאי האויב, בעת שהוא קובע מטרות לתקיפה ומנסה לעמוד על תוכניות הצבא.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש בטנקי דמה ובתותחי דמה להטעיית האויב.
במהלך מלחמת העולם השנייה נבנו באנגליה שדות תעופה דמה ואפילו ערי דמה, כדי להטעות את המפציצים הגרמנים התוקפים. בקרב לה סיוטה שנערך בשנת 1944, מטוסי ארצות הברית הצניחו מאות צנחני דמה מצפון לעיר לה סיוטה שבצרפת, כדי להסיט את כוחות הגרמנים מאזורי הנחיתה של מבצע דרגון. האונייה הבריטית "סנטוריון", שהוצאה מהשירות לפני מלחמת העולם השנייה, שטה במשך שנתיים במלחמה זו בים התיכון, כשהיא חמושה בתותחי דמה עשויים עץ, כדי ליצור רושם שעוצמת הצי הבריטי באזור גדולה מהאמיתית. למטרה דומה שימשו שלוש אוניות סוחר בריטיות, שהוצגו כאוניות מלחמה.
מתקף
מִתְקָף (בלועזית: אִימְפּוּלְס) הוא מושג במכניקה קלאסית המוגדר כשינוי בתנע. בכתיב מתמטי, המתקף מוגדר כאינטגרל של הכוח ביחס לזמן. כוח המופעל על גוף קשיח גורם לשינוי התנע שלו, וזה מוגדר כמכפלת המסה במהירות. לכן כוח חלש הפועל על הגוף לאורך זמן עשוי לגרום לשינוי בתנע כמו כוח חזק הפועל רגעית.
נוסחה למציאת מתקף: כאשר J מייצג את המתקף, dt מייצג את השינוי בזמן ו-F מייצג את הכוח.
לפי זה קל לראות שכיוון המתקף הוא בכיוון הכוח שפועל על הגוף.(אפשר גם להשתמש בחוק השלישי של ניוטון ומחוק זה להגיע בסוף לחוק שימור התנע).
היבט מתמטי
כאשר
יחידות המתקף הן ניוטון * שנייה - N*s
אם נסתכל על המתקף של הכוח השקול הפועל על גוף, ונשתמש בחוק השני של ניוטון, נקבל כי המתקף שווה לשינוי בתנע של הגוף:
זוהי למעשה צורת כתיבה אינטגרלית לחוק השני של ניוטון.
כאשר הכוח קבוע בגודלו ובכיוונו, ניתן לבטא את המתקף באופן הבא:
כאשר:
במקרה כזה המתקף הוא וקטור אשר גודלו הוא מכפלת גודל המסה בשינוי במהירות, וכיוונו הוא ככיוון הכוח (או בניסוח שקול: ככיוון השינוי בתנע).
קישורים חיצוניים
Impuls Rörelsemängd
SVT World
SVT World (נקרא בעבר גם SVT Europe) היה ערוץ טלוויזיה ציבורי שוודי ששודר בין השנים 1988-2017. הערוץ שודר באמצעות לוויין באירופה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה, וכן באמצעות IPTV לכל העולם.
הערוץ הוקם בשנת 1988 כדי לשדר תוכניות שוודיות לדוברי שוודית בפינלנד. ב-1997 החל הערוץ לשדר ברחבי אירופה ושינה את שמו ל-SVT Europe. מאוחר יותר, הערוץ הפך זמין בכל רחבי העולם, ובסופו של דבר שינה את שמו ל-SVT World.
בשנת 2017 נסגר הערוץ לאחר שהתקבלה מסקנה כי הערוץ לא בר קיימא מבחינה כלכלית כתוצאה מתחרות גוברת.
היסטוריה
הערוץ החל לשדר בדרום פינלנד בשנת 1988 ברשת היבשתית האנלוגית. בתחילה, הערוץ נקרא TV4, כיוון שהוא היה ערוץ הטלוויזיה הרביעי בפינלנד בעת תחילת שידוריו.
שידורי הלוויין לכל אירופה התחילו ב-10 בדצמבר 1997 ולאחר מכן שם הערוץ שונה ל-SVT Europe.
בשנת 2010 שונה שם הערוץ ל- SVT World, עד סגירת הערוץ באמצע 2017.
שאר העולם
בתחילה, מותר היה רק למשקי בית פרטיים לקבל את שידורי הערוץ. בשנת 1999 נחתם הסכם הפצה ברשתות הכבלים בספרד, ובשנת 2000 הורשו גם בתי מלון מחוץ למדינות הנורדיות לקבל את שידורי הערוץ, שהוצפנו.
בדצמבר 2009 השידורים בצפון אמריקה הושקו באמצעות IPTV. באביב 2012 הורחבו שידורי הערוץ לכל העולם.
בש קארדאש
בש קארדאש (בפרסית: بش‌قارداش) הוא אתר היסטורי, תופעת טבע ואטרקציה תיירותית בחבל בוג'נורד. האתר נמצא ברשימת האתרים בעלי חשיבת היסטורית ותרבותית של הארגון למורשת תרבותית באיראן. ברחבי האתר יש מתקנים רבים וחנויות המשרתים את התיירים והמבקרים הרבים. במקום גם נערכים פסטיבלים רבים ומוצגות תערוכות. מי המעיין של בש קארדאש עשירים במינרלים ונחשבים כבעלי תכונות רפואיות המועילות לבריאות.
האתר מרוחק כ-2 ק"מ מהעיר בוג'נורד שבמחוז צפון ח'וראסאן.
היסטוריה ופולקלור
בתקופה הפרתית והסאסנית, שכן במקום מקדש זורואסטרי. לפי הפולקלור המקומי, המקום נקרא על שם חמישה אחים שהתגוררו בבוג'נורד, והיו מבוקשים על ידי השלטונות בגלל התנגדותם לשלטון האכזר. חמשת האחים ברחו יחד ואנשי הממשל רדפו אחריהם עד למקום. החמישה ביקשו עזרה מאלוהים; לאחר תפילתם, נפערו חמישה פתחים בהר, ומים רותחים פרצו מהם. במשך שנים רבות נבעו המעיינות וסיפקו מים לרוב. מי המעיין בבש קארדאש נובעים מתוך הר סלעי ומתוך חמישה פתחים גדולים וקטנים בתחתית ההר. בתקופה המוקדמת מי המעיין נבעו מהחלק העליון והאמצעי של ההר, וגם כיום יש נביעות ונתיבי מים לאורך ההר.
בתחתית ההר יש תחריט אבן עם המוטו של הדת הזורואסטרית: מחשבות טובות, מילים טובות ומעשים טובים. את התחריט יצר אסמאעיל ג'זמי, צייר ואמן אבן תושב המקום. לדבריו, הוא יצר את תחריט האבן הזה כדי להזכיר ולציין את המורשת הקדומה של המקום. בשנת 2013 הודיעה המועצה האזורית של בוג'ונרד כי תבצע עבודות שיפוץ ושיקום על תחריט האבן (שנוצר ב-1922). בצלע ההר יש מבנה היסטורי שנבנה בהוראת השאה הקאג'ארי נאסר א-דין שאה, שם קבורים כמה מאנשי משפחת שאדלו המפורסמת מבוג'ונרד. את המבנה הקים יאר מוחמד סהאם א-דוולה, הידוע בכינוי "סרדאר מופחם". מול הבריכה הראשית של בש קארדאש ניצב שער שהוקם לפני כחמש מאות שנה.
הקיסריאום של אלכסנדריה
הקיסריאום של אלכסנדריה הוא מקדש עתיק באלכסנדריה, מצרים. יזמה את בנייתו קלאופטרה השביעית מממלכת תלמי, פרעה האחרון של מצרים העתיקה, לכבוד אהובה יוליוס קיסר או מארק אנטוניוס. את המבנה סיים הקיסר הרומי אוגוסטוס, לאחר שניצח את מארק אנטוניוס וקלאופטרה במצרים. הוא הרס את כל עקבותיו של אנטוניוס באלכסנדריה, וככל הנראה הקדיש את המקדש לכת שלו.
המבנה הוסב לכנסייה נוצרית בסוף המאה ה-4. הפטריארך של אלכסנדריה בשנים 412 עד 444, קיריליוס האלכסנדרוני, הסב אותו למפקדה שלו.
גמלסטד
היסטוריה
כפרים חקלאיים קמו בסביבת לולאו במהלך המאה ה-13 לכל המאוחר. כאשר החלה ההתיישבות בצפונה של שוודיה בסופה של המאה ה-14, במטרה להוות משקל-נגד שוודי להתפשטות הרוסית, הוקמה כנסיית עץ במקום, באותה עת גבעה במרכזו של אי, וב-1339 היא החלה לפעול. כנסיית אבן הוקמה על האי במהלך המאה ה-15, והמקום היה למוקד מפגש לסוחרים מהמפרץ הבוטני, לחוואים מקומיים ולאוכלוסיית הסאמים. החוואים היו הקבוצה הגדולה מבין השלוש, ובסוף המאה ה-16 היו בסביבה 47 כפרים שבהם למעלה מ-400 חוות.
הקיסריאום של אלכסנדריה
הפילוסופית והמתמטיקאית היפאטיה נרצחה בלינץ' בקיסריאום על ידי המון נוצרי בשנת 415. הם הפשיטו אותה וקרעו אותה לגזרים.
גמלסטד
היסטוריה
בתחילת המאה ה-17 הייתה הכנסייה לכנסייה האזורית, והשוק שלידה, שהתמקד בסחר בפרוות ובדגי סלמון, היה למקום המפגש העיקרי לצורכי מסחר. סביבם נבנו בתי עץ ששימשו את קהל המאמינים, אשר הגיעו לכאן ממרחקים, בין היתר בשל הכרח חוקי להשתתף בטקסי הכנסייה; ולא היו יכולים לשוב לבתיהם בו ביום. עוד הוקמו במקום אורוות סוסים ששימשו את המאמינים, וכמו כן התגוררה במקום אף אוכלוסיית קבע.
ב-1621 זכה הכפר למעמד של עיר, אך נסיגת מי הים וירידת מפלסו ב-10 מטר בסוף תקופת הקרח הקטנה, הפכו את הנמל לרדוד מדי באמצע המאה ה-17. הדבר גרם להגירת תושבים לכיוון החוף, ולהקמת היישוב החדש לולאו במרחק של 10 ק"מ דרומית-מזרחית לכפר. לולאו זכתה לכינוי "ניסטאן" (Nystan - "העיר החדשה"), והכפר המקורי היה ל"גמלסטד" ("העיר הישנה"). למרות שאוכלוסיית המאמינים שפקדה את גמלסטד הצטמצמה בשל הקמת כנסיות אזוריות חדשות, המשיך הכפר ושמר על חשיבותו כמרכז מנהלי ושיפוטי. בשל הצורך לטפל במשק החי בחוות באופן מתמיד, לא כל האוכלוסייה הייתה יכולה להשתתף באופן קבוע בכל התפילות שנערכו בכנסייה האזורית, והחל מתפתח המנהג של "חגי כנסייה", מפגשים רבי משתתפים שהתקיימו פעמיים או שלוש פעמים בשנה בכפר הכנסייתי.
הקיסריאום של אלכסנדריה
כיום, ניצב באתר הקיסריאום פסל גדול של המנהיג הלאומני האלכסנדרוני סעד זע'לול (1859-1927).
גמלסטד
היסטוריה
גמלסטד לא נפגע מהמהפכה התעשייתית שהגיעה לצפונה של שוודיה בסוף המאה ה-19, למעט היעלמותן של האורוות עם הופעת המכונית החל במאה ה-20. בהיעדר מחסור בקרקע או סיבה אחרת לשינוי המיתאר העירוני במקום, שמר הכפר על מראהו ועל אופיו.
האתר
במוקד הכפר סביב הכנסייה, שוכנת העיר הכנסייתית שבה 424 בתי עץ שקירותיהם צבועים באדום ודלתותיהם וחלונותיהם בלבן. גגות הבתים היו עשויים מעץ, אך לאחר מכן הם הוחלפו בלוחות מתכת בשל החשש משרפה ובשל איכותם המבודדת. הבתים נבנו ללא תוכנית מסודרת והוקמו לפי הצורך. גילם של חלק גדול מהבתים הוא מעל מאה שנים, וחלקם ניצבים במקום לפחות מאז 1817. עם זאת, קשה להעריך את גילם המדויק של המבנים בשל כך שבתים שנהרסו כתוצאה משריפות הוקמו מחדש בסגנון מסורתי. עוד ידוע כי חלק מהמבנים הובאו ממקומות אחרים.
מגדל הפעמונים הוקם מאבן ב-1851 במקום מגדל עץ קודם ששכן במקום. הוא הוקם במנותק ממבנה הכנסייה המרכזי, דבר יוצא דופן בסגנון הכנסייתי האזורי. המתחם מוקף בחומת אבן שבה קבועים שני שערים וכן חרכים לירי חיצים, דבר המעיד כי המקום שימש גם כמתחם מבוצר בעת הצורך.
מעקה (הלכה)
מצוות מעקה היא מצווה מהתורה המחייבת בניית מעקה לגג. המצווה מתחלקת למצוות עשה לבנות את המעקה ומצוות לא תעשה על הנחת מכשול.
חז"ל הפליגו בחשיבות מצווה זו, ואמרו שהפסיק עמוד אש בהלווייתו של רב חנינא בר פפא בין מטתו, לבין מי שלא עשה מעקה לגגו. יש שכתבו שמצווה זו מתקיימת כל רגע ורגע.
מקור המצווה
בתורה נאמר :.
לדעת ר' נתן בתלמוד מצוות מעקה לא מצטמצמת רק במעקה אלא כל מיפגע בטיחותי העלול לגרום לסכנה יש להסיר. אך עם זאת אין מברכים על כך משום שאין זה גג.
טעם המצווה
ספר החינוך מסביר שעל פי הדרכת התורה יש להיזהר ש"לא נסכן נפשותנו על סמך הנס". וכן בכל דבר יש להתנהג לפי חוקי הטבע
הרב משה רבקש כתב שטעם הלאו, משום שהמזלזל במצווה זו (שמירת הנפש) "כאילו מואס ברצון בוראו (להיטיב) ואינו רוצה לא בעבודתו ולא במתן שכרו, ואין לך זלזול והפקרות יותר מזה".
פרטי המצווה
רוב פרטי הלכות מעקה מובאים בספרי:
מלכישליו
מַלְכִּישְׂלָו (שם מדעי: Crex) הוא סוג של עוף ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים.
מאפיינים
המלכישלווים קרויים כך עקב דמיונם לשלווים בדוגמת הנוצות שלהם ובהתנהגותם וכן עקב העובדה שהפרטים הנודדים עם להקות שלווים אמתיים, נראים כמנהיגי הלהקה.
עופות אלה, בניגוד לשאר בני המשפחה, מעדיפים אזורים פתוחים וחמים כמו ערבות, סוואנות ומישורים צחיחים. לעיתים הם נודדים דרומה כשקר להם מדי. הם נפוצים בטבע באירופה, אסיה ואפריקה.
הם עופות קטנים שמגיעים לאורך 28 ס"מ בממוצע והם מתמחים בהסוואה כהגנה נגד טורפים.
אזרחות כבוד
אזרחות כבוד או אזרחות לשם כבוד הוא תואר המוענק על ידי מדינה ליחיד שאיננו אזרח שלה, אות להערכה והערצה יוצאת-דופן של המדינה או השלטון כלפיו. בניגוד למעמד של אזרחות, המניח שותפות במערכת הפוליטית וכולל מערכת מוגדרת של זכויות וחובות (ובמדינות מסוימות כפוף לשבועת נאמנות), מעמד אזרחות הכבוד הוא סמלי בעיקרו ואינו נושא בחובו זכויות או חובות מדיניים ביחס למדינה המעניקה. עם זאת, לפעמים מדובר בסטטוס אזרחות לכל דבר מבחינה דיפלומטית ובעל אזרחות הכבוד זכאי לדרכון של המדינה המעניקה, דבר שיכול להיות בעל משמעות של חסינות דיפלומטית ומעמד של מקלט מדיני. גם ישויות שאינן מדינות מעניקות אזרחויות כבוד ליחידים מוערכים, או שביצעו עבורן שירות יוצא-דופן או שהן מעריכות את פועלו.
ארצות הברית
אזרחות כבוד של ארצות הברית מותנית בחוק של הקונגרס של ארצות הברית והסכמה נשיאותית. המעמד הוענק לשמונה יחידים בלבד, אישים שפעלו באופן יוצא דופן לשלום העולם: וינסטון צ'רצ'יל (1963), ראול ולנברג (1981, לאחר מותו) והאם תרזה (1996); לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית: המרקיז דה לה פאייט (2002), ברנרדו דה-גלווז (2014) וקאזימיר פולסקי (2009) וכן למייסדי פנסילבניה: ויליאם פן (1981) והאנה קאלוויל פן (1984).
קנדה
אזרחות כבוד של קנדה מוענקת על ידי המושל הכללי של קנדה, בכפוף לבקשה של הפרלמנט של קנדה. האזרחות הוענקה לשישה לוחמי חופש: ראול ולנברג (1985, לאחר מותו), נלסון מנדלה (2001), טנזין גיאטסו (הדלאי לאמה ה-41, 2006), אונג סן סו צ'י (2007), אגא חאן הרביעי (2010) ומלאלה יוסופזאי (2013).
גרמניה
בגרמניה מוענקת אזרחות כבוד על ידי מדינות גרמניה ועל ידי ערים. אזרחות כבוד שהוענקה על ידי השלטון הנאצי בוטלה על ידי חוק של מועצת שלטון בעלות הברית מן ה-12 באוקטובר 1946.
אירלנד
באירלנד, באופן יוצא-דופן, אזרחות כבוד מעניקה אזרחות אירית של ממש.
ישראל
ב-1923 קיבל אלברט איינשטיין אזרחות של כבוד מעיריית תל אביב, והיה ל"אזרח הראשון של העיר".
בשנת 2010 העניקה מדינת ישראל אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות, שלא זכו לקבל אזרחות של המדינה. לפי סעיף 2(4א) לחוק זיכרון השואה והגבורה - יד ושם, תשי"ג-1953, אשר נוסף בשנת 1985, זכאי מי שהוכר כחסיד אומות העולם לאזרחות כבוד של מדינת ישראל, ואחדים מאלה שהוכרו ככאלה אכן קבעו בה את מקום מושבם. לאלו מהם שהלכו לעולמם מבטיח החוק "אזרחות־זיכרון של מדינת ישראל".
סביבת עבודה
במדעי המחשב, סביבת עבודה היא אוסף רכיבי מחשב, המאפשרים לבצע משימות המוגדרות לאותו השלב בפרויקט המחשוב.
נחל צפית
נחל צָפִית (בערבית: ואדי אלמֻראקאבּ) הוא אפיק נחל בצפון רכס חצרה ליד מצד תמר ומעלה תמר, מדרום לים המלח. אורכו כ-25 קילומטר. אפיק הנחל מתחיל מערבית  להר חצרה, יורד בתחילת דרכו צפונה ואז מזרחה אל הערבה הצפונית. בחלקו העליון נובע מעיין עין צפית. הנחל יורד במפל גבוה ומספר מפלים נמוכים יותר, אל חלקו התחתון, עד שפך הנחל לנחל צין.
עד 1956 נקרא הנחל בשמו הערבי. באותה שנה קבעה ועדת השמות הממשלתית את השם "נחל צפית".
ב-26 באפריל 2018 אירע אסון נחל צפית, כאשר נערים ונערות מהמכינה הקדם-צבאית בני ציון שטיילו בנחל נסחפו בשיטפון בזק. עשרה מטיילים נהרגו באסון.
פרוסטגלנדין
פרוסטגלנדינים הם קבוצה של חומרים ליפידיים ממשפחת ההורמונים המצוי ברקמות הגוף. שמו נגזר מהמילה פרוסטטה, היות שכאשר בודד לראשונה מנוזל הזרע, בשנת 1935, האמינו כי הוא חלק מהפרשת בלוטת הערמונית.
הפרוסטגלנדין גורם להתכווצויות הרחם ומסייע בהכנת הרחם ללידה, משפעל אגרגציית טסיות דם, משדר תחושת כאב ומעלה את טמפרטורת הגוף כאשר יש דלקת. הפרוסטגלנדין מצוי בתאי זרע, ברחם, בכליות ובאיברים נוספים.
ידוע שאספירין מעכב יצירת פרוסטגלנדין ולכן נמנעים ממתן אספירין בלידה על מנת לאפשר את ההתכווצויות.
לעיתים, בלידה בה צוואר הרחם נשאר נוקשה נותנים פרוסטגלנדין לשם ריכוכו וכחומר העוזר להיווצרות צירים. הפרוסטגלנדין הטבעי או הסינתטי משמש גם בהפלות מלאכותיות. משמותיו המסחריים: מיזופרוסטול, ציטוטק.
שימוש נוסף הוא כתרופה לגלאוקומה.
הפרוסטוגלנדין בא ממשפחת האיקוסנואידים שהם הורמונים מקומיים, לא יציבים, אשר מסונתזים מחומצה אראכידונית במסלול אומגה 6 או מחומצה איקוזופנטנואית במסלול אומגה 3. למשפחה זו כמה תפקידים: העלאת חום בזמן דלקת, וויסות לחץ הדם, קרישת דם, וויסות מערכת החיסון ולוויסות מעגל השינה והערות. כל הפרוסטוגלנדינים מכילים טבעת מחומשת.
עבד כנעני
בהלכה היהודית, עבד כנעני (או שפחה כנענית, המקבילה הנשית) הוא גוי שנמכר ליהודי לעבדות. במהלך הקנייתו ליהודי, העבד עובר גיור חלקי, הכולל מילה וטבילה, ולאחריהם הוא חייב בכל מצווה בה מחויבת אשה, ואף זוכה לאכול תרומה אם בעליו הוא כהן. מעמד העבד והשפחה הכנענית הוא מעמד ביניים בין גוי ליהודי (לדוגמה, עבד כנעני אינו יכול לישא יהודיה), אך אם העבד או השפחה משתחררים מעבדותם, הם הופכים ליהודים גמורים.
יש להבדיל בין עבד כנעני לעבד עברי, שהוא יהודי גמור שנמכר לעבדות, והוא מחויב בכל המצוות כישראל.
בעקבות ביטול מוסד העבדות ברוב מדינות העולם, דין עבד כנעני אינו מיושם כיום, אם כי הועלתה הצעה לגייר גויה לשפחה כנענית על מנת שממזר יוכל לשאת אותה ואת צאצאיו ממנה יהיה ניתן לשחרר ואז יותרו לבוא בקהל. יש גם שהציעו לגייר גויים לשם עבדות ומיד לשחררם, על מנת להופכם ליהודים ללא צורך בקבלת מצוות.
דיני עבד כנעני מפורשים ברמב"ם בהלכות איסורי ביאה ובהלכות עבדים, ובטור ובשולחן ערוך בסימן רס"ז בחלק יורה דעה.
קנייתו וגרותו
עבד כנעני יכול להימכר על ידי גוי ליהודי, על ידי יהודי ליהודי אחר, וכן יכול גוי בן חורין למכור עצמו לעבדות ליהודי. לקניית עבד כנעני גדול ישנו תוקף כאשר הקניין נעשה באמצעות כסף, בשטר, בחזקה, בחליפין ובמשיכה. דרכי קניין אלו הם שילוב של דרכי הקניין למקרקעין ולמטלטלים. עבד כנעני קטן נקנה אך ורק במשיכה. בספרות ההלכתית מכונה בעל העבד 'אדון'. צאצאים שנולדו לשפחה כנענית נחשבים גם כן לעבדים כנעניים, וכברירת מחדל הבעלות עליהם היא בידי אדון אימם.
התהליך שבו הופך הגוי לעבד כנעני הוא גרות חלקית, ועל כן ישנם דינים שונים משותפים בין עבד לגר, בעוד באחרים ישנם הבדלים. כך למשל טבילת העבד נעשית דווקא בפני בית דין של ג' וביום (ולא בלילה). אך בעוד גר נשאל מדוע ברצונו להתגייר ולהפוך להיות יהודי, עבד נשאל רק האם ברצונו להיות מעבדי ישראל הכשרים, ואם הוא מסכים לכך, מטבילים אותו לאחר שמודיעים לו את עיקרי היהדות ומעט מצוות קלות וחמורות.
אם גוי מסרב לקבל על עצמו את המחויבויות של עבד כנעני, ניתן לקבל אותו כעבד במעמד של גר תושב, שמחויב רק בשבע מצוות בני נח, אך אם אינו מסכים כלל, ישנה חובה למכור אותו לגוי לאחר פרק זמן של שנה.
היות שכשהיהודי קונה את העבד מגוי אין קניין ליהודי בגוף העבד, יכול גוי שנקנה לעבד מגוי אחר להודיע שהוא טובל כדי להשתחרר ולהיות יהודי בן חורין, ולדבריו אלו יהיה תוקף לאחר טבילתו. בשל כך על האדון להכריז כי הגוי שנקנה טובל לשם עבדות ולכופו לכך, על מנת שבטבילתו יהפך לעבד כנעני.