cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיטת פורד-פלקרסון
אלגוריתם דיניץ
האלגוריתם דומה לאלגוריתם אדמונדס-קארפ, אך הוא מתוחכם ממנו, והדבר בא לידי ביטוי בחסם קטן יותר על זמן הריצה, של \ O(V^2E). הרעיון הבסיסי באלגוריתם הוא זה של שיטת פורד-פלקרסון - מציאת מסלול שיפור, ושיפור הזרימה לאורכו, אך האלגוריתם של דיניץ מאפשר למצוא מספר מסלולי שיפור "בבת אחת", ובצורה יעילה יותר מאשר באלגוריתם אדמונדס-קארפ. האלגוריתם מבוסס על מושג נוסף לזה של הגרף השיורי - גרף השכבות. בהינתן זרימה וגרף שיורי עבורה, גרף השכבות בנוי על הגרף השיורי, ומחולק ל"שכבות" על פי מרחקי הצמתים שבכל שכבה מהצומת \ s - בשכבה ה-\ k נמצאים כל הצמתים שמרחקם מ-\ s הוא בדיוק \ k (כאן מרחק הוא מספר הקשתות שיש לעבור במסלול המחבר את שני הצמתים).
הקשתות היחידות שבגרף השכבות הן אלו שמחברות בין צמתים השייכים לשתי שכבות סמוכות (כלומר, כל קשת שייכת למסלול קצר ביותר מ-\ s אל איזושהי צומת).
בהינתן גרף שכבות, ניתן למצוא בקלות יחסית זרימה שתנצל אותו "לחלוטין". זרימה שכזו מכונה זרימה חוסמת. מבחינה פורמלית, זרימה חוסמת היא כזו שבכל מסלול מ-\ s אל \ t בגרף השכבות קיימת קשת \ (u,v) כך ש-.
כדי למצוא זרימה חוסמת בגרף שכבות ניתן להשתמש באלגוריתם חיפוש לעומק, שיחפש מסלולים מ-\ s אל \ t, יעביר זרימה בקשתות על מסלול שנמצא, ויסיר קשתות שהקיבולת שלהן התמלאה. כמו כן אם האלגוריתם מגיע למבוי סתום (צומת שאין ממנו יציאה אך אינו \ t) הוא מסיר את כל הקשתות שנכנסות אליו. כך מובטח שבכל הרצה של אלגוריתם החיפוש לעומק יקטן מספר הקשתות בגרף השכבות ב-1, ולכן ישנן לכל היותר \ O(E) הרצות של אלגוריתם החיפוש לעומק, ומכיוון שהאלגוריתם על גרף שכבות שכזה דורש לכל היותר זמן של \ O(V), מובטח כי מציאת זרימה חוסמת תיקח לכל היותר זמן של \ O(VE).
האלגוריתם של דיניץ מוצא זרימה חוסמת בגרף השכבות ומשפר באמצעותה את הזרימה הקיימת בגרף המקורי. הוא חוזר על התהליך שוב ושוב עד אשר בגרף השכבות אין מסלול המחבר את \ s אל \ t. ניתן להראות כי בכל איטרציה של האלגוריתם, המרחק בין \ s ל-\ t בגרף השיורי גדל ממש, ולכן מובטח שהאלגוריתם יסיים תוך \ O(V) איטרציות, ומכאן הסיבוכיות הכוללת שלו.
יחסי סרי לנקה–קובה
יחסי סרי לנקה–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סְרִי לַנְקַה לבין הרפובליקה של קובה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1959. לסרי לנקה שגרירות בהוואנה ולקובה יש שגרירות בקולומבו.
היסטוריה
היסטורית, בין סרי לנקה וקובה התנהלה מערכת יחסים לא רשמית באמצעות המסחר החל מסוף המאה ה-18.
ממשלות סרי לנקה וקובה יצרו קשר לראשונה זמן קצר אחרי עלייתו של פידל קסטרו לשלטון בקובה ב-1959. שתי המדינות כוננו רשמית את היחסים בין המדינות ב-29 ביולי 1959. סרי לנקה הייתה בין הראשונות שהכירו בקובה כעת שצ'ה גווארה (שר התעשייה של קובה דאז) ביקר בסרי לנקה כחלק ממשלחת שעסקה בקידום הסחר בסוכר.
המדינות הבלתי-מזדהות
סרי לנקה וקובה היו שתיהן חברות בגוש המדינות הבלתי-מזדהות שהתנגד לשליטה העולמית של שתי המעצמות הגדולות, ברית המועצות וארצות הברית, בעת המלחמה הקרה. ראש ממשלת סרי לנקה ג'וניוס ג'אייווארדנה ביקר בקובה ב-1979, ובמהלך אותן שנים שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים לחיזוק הקשר האידאולוגי ביניהן. אלה כללו בין היתר הסכם לשיתוף פעולה תרבותי שנחתם ב-1976 ותוקן פעמים רבות אחר כך והסכם שני, מדעי-טכנולוגי, שנחתם ב-1978 ומאוחר יותר נוספו לו פרוטוקולים אחרים.
יחסים כלכליים
קובה וסרי לנקה שיתפו פעולה במספר מגזרים במטרה לסייע לפיתוח ההדדי ולהתקדמות הכלכלית של שתיהן. שיתוף פעולה זה בולט במיוחד במגזרי ניהול הסיכונים וביוטכנולוגיה. הקשרים במגזר החקלאי פותחו, והאקלים הדומה של שתי המדינות מאפשר לשתי המדינות לעבוד על פיתוח יבולים כגון פפאיה וקוקוס.
ליחסים החקלאיים בין המדינות היסטוריה ארוכה. בתחילת המאה ה-20 התיישבו בצפון ובצפון-מערב סרי לנקה שנקראה אז ציילון סוחרים קובנים רבים שהקימו קהילות שנעלמו בחלוף הזמן. עם זאת, עדיין קיימות כמה השפעות תרבותיות על סרי לנקה, דוגמת התרומה הקובנית לביילה, סוג של מוזיקת ריקודים פופולרית באי שמקורה לפני מאות שנים בקרב הקהילות הקפיריות או האפרו-סינהאלזיות (אלו קהילות מעורבות של פורטוגזים, אפריקאים ומקומיים סינהאלים). קהילות קטנות מסוג זה בסרי לנקה עדיין קיימות בחלקים מסוימים של קובה, כמו גם קבוצות בעלות מוצא מעורב קובני בצפון סרי לנקה.
אנכימוליוס
אנכימוליוס, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני ששרת את המלך קלאומנס הראשון.
לאחר רציחת הטיראן האתונאי היפרכוס, עלה לשלטון אחיו היפיאס. אולם מורדים אתונאים שיחדו את האורקל בדלפי, כדי שתגיד לכל ספרטני שיבוא לדלפי לשאול שאלה אצל האורקל; "שחררו את אתונה". מלך ספרטה קלאומנס הראשון התרשם מאוד מכך, ושלח את אנכימוליוס שהיה בנו של ספרטני בשם אסטיר, בראש צבא לכבוש את אתונה ולגרש את הטיראן משם.
מיראת'
ביוגרפיה
הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסט מאלק בן ערביה, שהיה אז בן 13 בלבד. מיראת' החלה את דרכה כלהקת צעירים שביצעה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים של להקות שונות. בשנים שלאחר מכן הלהקה גיבשה את סגנונה כמטאל מתקדם (פרוגרסיב מטאל), בשילוב סולמות, מנגינות ושאר אלמנטים מזרחיים בהשפעת התרבות התוניסאית. הלהקה מגדירה סגנון זה כ"אוריינטל מטאל".
האלבום הראשון של הלהקה, Hope, יצא בספטמבר 2007, והאלבום השני Desert Call יצא בינואר 2010. מיראת' צילמה את קליפ הווידאו הראשון שלה לשיר "Merciless Times" מהאלבום השלישי, Tales Of The Sands, שיצא בספטמבר 2011.
לאורך השנים החל הלהקה להופיע בפסטיבלים נחשבים של מטאל מתקדם. בנובמבר 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה עם להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד ועם שתי להקות אוריינטל מטאל נוספות מצרפת ומאלג'יריה. בפברואר 2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם טאריה טורונן.
מחוז בראון
מחוז בראון הוא מחוז במדינת ויסקונסין שבארצות הברית. נכון ל-2010 אוכלוסייתו היא 248,007 תושבים. בירת המחוז היא גרין ביי.
המחוז הוא אחד משני המחוזות המקוריים של ויסקונסין (יחד עם מחוז קראופורד), בעת היווצרות המדינה מחלקה המזרחי של טריטוריית מישיגן בשנת 1818. מאז חולק המחוז שוב ושוב עד לשטחו הנוכחי. המחוז נקרא על שמו של הגנרל ג'ייקוב בראון, גנרל בכיר במלחמת 1812.
שטח המחוז (נכון ל-2010) הוא 1592.8 קמ"ר, שמתוכם 225.3 הם גופי מים.
ארמנד מויאל
ארמנד מויאל (בצרפתית: Armand Mouyal; 13 באוקטובר 1925 - 15 ביולי 1988) היה סייף צרפתי-יהודי. זכה במדליות ארד אולימפית (מלבורן 1956) בדקר קבוצתי ואלוף העולם (גדנסק 1957) בדקר אישי, בעל 8 מדליות עולמיות מהן 2 זהב.
ביוגרפיה
מויאל נולד וגדל באוראן, אלג'יריה. הוא היה קצין משטרה צרפתי. החל להתאמן בסיף בתחילת שנות ה-50 וזכה באליפות צרפת בדקר אישי בשנים 1952, 1953, 1954, 1957 ו-1959.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף מויאל בתחרות בדקר אישי בסיבוב הראשון שבו ניצח 3 קרבות והפסיד ב-4 קרבות ולא עלה לסיבוב השני ובתחרות הקבוצתית הוא עלה לשלב רבע הגמר וסיים במקום שמיני.
בשנת 1955 דורג מויאל במקום חמישי בעולם.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מויאל במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר והגיע לשלב חצי הגמר בדקר אישי וסיים במקום עשירי. באותה שנה דורג במקום שמיני בעולם.
באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 1957 זכה מויאל במדליית זהב בתחרות בדקר אישי.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים מויאל במקום שביעי בתחרות האישית בדקר. במדליית הכסף זכה היהודי אלן ג'יי מבריטניה ובמקום שישי סיים היהודי בן ארצו איב דרייפוס. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות הקבוצתית בדקר.
המורשת האנגלית
המורשת האנגלית (רשמית נאמנות המורשת האנגלית, English Heritage Trust) היא קרן נאמנות וארגון צדקה המנהל למעלה מ-400 מונומנטים, מבנים ומקומות היסטוריים. אלה כוללים אתרים פרהיסטוריים, טירות מימי הביניים, מבצרים רומיים ובתי כפר.
הקרן מצהירה כי היא משתמשת בנכסים אלה כדי "להחיות את סיפורה של אנגליה לחיים של למעלה מ-10 מיליון איש בכל שנה". תחת אחריותה נמצאים סטונהנג', טירת דובר, טירת טינטאג'ל והחלקים השמורים ביותר בחומת אדריאנוס. "המורשת האנגלית" מנהלת גם את תוכנית הלוח הכחול בלונדון, המקשרת בין דמויות היסטוריות משפיעות לבניינים מסוימים.
כאשר הוקמה במקור בשנת 1983, המורשת האנגלית הייתה שם הפעולה של גוף ציבורי לא ממלכתי של הממשלה הבריטית, ששמה הרשמי היה הוועדה ההיסטורית לבניינים ומונומנטים באנגליה, שניהלה את המערכת הלאומית להגנת מורשת וניהלה מגוון נכסים היסטוריים. בשנת 1999 התמזג הארגון עם הוועדה המלכותית למונומנטים היסטוריים של אנגליה ורישום המונומנטים הלאומי והביא משאבים לזיהוי וחקר הסביבה ההיסטורית של אנגליה.
ב-1 באפריל 2015 פוצלה המורשת האנגלית לשני חלקים: אנגליה ההיסטורית, אשר ירשה את התפקידים הסטטוטורים וההגנה של הארגון הוותיק, והקרן החדשה למורשת האנגלית, ארגון צדקה שמפעיל את הנכסים ההיסטוריים ואשר קיבל על עצמו את השם והלוגו של "המורשת האנגלית". ממשלת בריטניה העניקה לקרן צדקה החדשה 80 מיליון לירות שטרלינג כמענק כדי לסייע בהקמתה כנאמנות עצמאית, אף שהנכסים ההיסטוריים נותרו בבעלות המדינה.
המורשת האנגלית היא האפוטרופוס של למעלה מ-400 אתרים ומונומנטים, והמפורסמים שבהם כוללים את סטונהנג', גשר הברזל וטירת דובר. בעוד שלרבים מהאתרים יש דמי כניסה, יותר מ-250 נכסים בעלי כניסה חינם כולל טירת מיידן, דורסט וסנט קתרין.
האתרים הם חלק מנכסיה שכוללים למעלה מ-880 מקומות היסטוריים ברחבי בריטניה שצברה ממשלת בריטניה בין שנות השמונים לשנות השבעים כדי ליצור את האוסף הלאומי של מורשת בנויה וארכאולוגית. (הנכסים מפוצליל לטיפולן של סוכנויות כמו סקוטלנד ההיסטורית וקאדו) אתרים אלה מייצגים ניסיון מכוון של המדינה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לקחת את האתרים הפרהיסטוריים ואתרי ימי הביניים, שכבר לא היו בשימוש פעיל, לבעלות הציבור. אוסף רכוש לאומי זה ממלא את אותה התפקיד כמו תמונות בגלריה הלאומית ובחומר הארכאולוגי במוזיאון הבריטי.
שלא כמו קרן הנאמנות הלאומית, מורשת אנגלית מחזיקה בנכסים מרוהטים מעטים, אם כי ביתו של צ'ארלס דרווין בדאון, קנט (שם כתב את "מוצא המינים") וברודסוורת' הול, דרום יורקשייר הם יוצאים מן הכלל העיקריים. אתרים חדשים מתווספים לעיתים רחוקות לאוסף מכיוון שעוד ארגון צדקה ומוסדות מעודדים לטפל בהם ולפתוח אותם לציבור. אחת הרכישות האחרונות, בסוף 2011, הייתה אסם הרמונדסוורת' במערב לונדון, קרוב לשדה התעופה הית'רו.
הנכסים מוחזקים על ידי מורשת אנגלית תחת הסדרים שונים. הרוב נמצא באפוטרופסות של שר החוץ של המחלקה לתרבות, תקשורת וספורט, כאשר הבעלים שומרים על הנכס. הנכסים הנותרים הם בבעלות "המורשת האנגלית", מחלקות ממשלתיות אחרות או מחלקת נכסי הכתר.
בשנים 2013–2014 היו 5.73 מיליון מבקרים באתרים השונים, עם 713,000 ביקורים חינוכיים באתרים, אוספים ופעילויות למידה מותאמות.
טברסקי (נפה)
נפת טְבֶרְסְקִי (ברוסית: Тверской район) הוא נפה של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 7.27 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 77,947 תושבים (2020).
רות לורנד
רות לורנד (נולדה ב-1948) היא פרופסור אמריטה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה, המתמחה בפילוסופיה של האסתטיקה. במחקריה ובפרסומיה הבולטים, עסקה לורנד במהות היופי, הסדר ואי הסדר, בפרשנות ובהערכת האמנות, ובתחום ההתמחות המשני שלה – היסטוריה של הפילוסופיה במאות ה-17 וה-18. במחקריה האחרונים עוסקת רות לורנד בחקר המושגים – על מהותם ומקורם. מלבד עבודותיה האקדמיות, פרסמה לורנד גם ספרי פרוזה ושירה.
קורות חיים וקריירה אקדמית
רות לורנד נולדה במחנות העקורים אשר בניקוסיה, קפריסין.
החלה את לימודיה באוניברסיטת חיפה, שם השלימה בשנת 1971 תואר ראשון בפילוסופיה, ספרות ולשון עברית, ולאחר מכן השלימה את תאריה המתקדמים בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1986 קיבלה לורנד את תואר הדוקטור על מחקרה בתחום האתיקה, האסתטיקה והיחס ביניהם, בהנחיית בן-עמי שרפשטיין ועדי צמח. החל משנת 1974 החלה לעבוד באוניברסיטת חיפה. בין הקורסים שמנחה רות לורנד: מבוא לאסתטיקה, מבוא לפילוסופיה של העת החדשה, פרשנות והבנה, מהו יופי, ועוד. כחלק מתפקידיה האקדמאיים שימשה לורנד כראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
רות לורנד נשואה לגיורא הון, פרופסור אמריטוס לפילוסופיה והיסטוריה של המדע באוניברסיטת חיפה. בתה היא ד"ר דורית ברחנא-לורנד.
ספרות יפה
מלבד ספריה האקדמיים, פרסמה רות לורנד גם ספרות בדיונית:
אדריאן נסטאסה
אדריאן נסטאסה (ברומנית: Adrian Năstase, נולד ב-22 ביוני 1950) הוא פוליטיקאי רומני, מנהיג של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה שלאחר נפילת הקומוניזם, היה ראש ממשלת רומניה בשנים 2004-2000, שר החוץ של רומניה בשנים 1990-1992, יושב ראש בית הנבחרים של רומניה בשנים 2006-2004. הוא משפטן בהכשרתו ופרופסור למשפט בינלאומי.
רקע משפחתי ושנות צעירותו
אדריאן נסטאסה נולד בשנת 1950 בבוקרשט במשפחתו של מרין נסטאסה, קצין לשעבר בצבא המלכותי הרומני, ושל אשתו אלנה. מוצא משפחתו ביישוב חאנול דה פמנט, הכפר טרטששט, במחוז דמבוביצה.
בתקופת המשטר הקומוניסטי נשלח כצעיר להשתתף בכנסים בינלאומיים, בהם פרסם מאמרים בקורתיים כלפי "ההשקפה המערבית של זכויות האדם. בשנת 1989 השתתף ב"וועידה המשותפת החמישית של נוער רומני ונוער ברית המועצות" ובפסטיבל העולמי של הנוער והסטודנטים שהתקיים בפיונגיאנג. בריאיון לעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" ב-25 בנובמבר 1989 יצא נגד ה"פרסטרויקה" שהתרחשה בברית המועצות.
שר חוץ
אחרי המהפכה הרומנית ב-1989 השתתף נסטאסה בממשלות הראשונות של החזית להצלה לאומית (בראשות פטרה רומאן ותאודור סטולוז'אן, כשר החוץ בין 28 ביוני 1990 - 16 באוקטובר 1992. בשנים 1997-1993 היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית וסוציאלית שקמה מתוך החזית להצלה לאומית, על חורבות השכבות המתונות של המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
באופוזיציה
כשבשנת 1996 מפלגתו הפסידה בבחירות, אדריאן נסטאסה, שנבחר מחדש לפרלמנט, היה לראש הסיעה הפרלמנטרית הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1997 נבחר לסגן יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ויושב ראש זמני; בשנת 2000 השתתף במשלחת רומניה למועצת אירופה.
ראש ממשלה 2004-2000
בדצמבר 2000 ,כנציג של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שנוצרה על בסיס המפלגה הדמוקרטית וסוציאלית, התמנה אדריאן נסטאסה לראש ממשלת המיעוט של השמאל. ביוני 2001 נבחר ליושב ראש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, כשיון איליאסקו, הלידר של המפלגה נבחר שוב כנשיא רומניה. שנות הממשלה בראשותו התאפיינו ביציבות פוליטית וקצב טוב של הצמיחה. בזמנו התקבלה רומניה לברית נאט"ו בשנת 2004 . נסטאסה ניהל מו"ם לצורך כניסת רומניה לאיחוד האירופי ופתיחת המרחב שנגן בפני האזרחים הרומנים. חברות רבות עברו הפרטה.
הבחירות לנשיאות בשנת 2004
כשאיליאסקו לא יכול היה להציג בפעם שלישית מועמדות לנשיאות, בהתאם לחוקה, נסטאסה נבחר למועמד מפלגתו לתפקיד הרם במדינה. הסקרים ניבאו לרוב את ניצחונו. אולם משהשיג פחות מ-50% מהקולות, דהיינו 33.92% (לעומת מועמד "הברית לצדק ולאמת", טראיאן בססקו - 40.94%) נאלץ להתמודד בסיבוב שני. ולהפתעה הכללית, הובס על ידי בססקו עם 51,23% נגד 48,77%, וזאת למרות החשדות לזיופים ולחצים בלתי הוגנים מצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בין 21 בדצמבר 2004 - 15 במרץ 2006 כיהן כיושב ראש בית הנבחרים, אך נאלץ להתפטר בגלל האשמות של שחיתות.
בחזרה לאופוזיציה
אחרי הבחירות מאוקטובר 2004 נבחר נסטאסה ליושב ראש בית הנבחרים ב-21 בדצמבר 2004. אולם הודח מהתפקיד של יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לטובתו של מירצ'ה ג'ואנה. ב-15 במרץ 2006 נאלץ להתפטר מתפקיד יושב ראש בית הנבחרים בגלל האשמות של שחיתות.
פעילותו האקדמית
משנת 1990 הוא חבר בסגל המרצים של הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט, ושל האוניברסיטאות "דימיטריה קנטמיר" (משנת 1992) ו"טיטו מאיורסקו" (1997-1992). בשנת 1994 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת פנתיאון-סורבון בפריז. משנת 1996 הוא פרופסור למשפט בינלאומי. בשנת 2013 עקב הרשעתו בשחיתות פוטר נסטאסה מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט.
החקירות והמשפטים
במשך השנים הוכתמה תדמיתו של אדריאן נסטאסה על ידי חשדות לשחיתות והוא כונה לפעמים "נסטאסה שבעה בתים", בגלל מקומות מגוריו הרבים לכאורה. ב-30 בינואר 2012 נידון אדריאן נסטאסה לשנתיים מאסר באשמת שחיתות: קבלת תרומה בלתי חוקית למערכת הבחירות בשנת 2004 על ידי התרמות בכנס בשם "גביע האיכות בבניין" (Trofeul calităţii). הכנס אורגן על ידי מינהל הפיקוח הממשלתי בענף הבנייה; נטען כי דמי הכניסה (בסך הכל 1,6 מיליון דולר) מאותו כנס הועברו לארבע חברות שבשליטת שני מקורבים של משפחת נסטאסה.(נסטאסה עצמו טען שמדובר ברדיפה פוליטית מצד חוגים הקשורים לנשיא בססקו). משם הכספים הגיעו לחברה שביצעה שירותים למען מערכת הבחירות של נסטאסה. הוא הודיע כי יערער על העונש בפני הרכב מורחב של שופטים. משפטו התחיל בשנת 2009.
נסטאסה נמצא בעיצומם של הליכים משפטיים נוספים ב"פרשת זמבקצ'יאן" שהחלה בשנת 2006, בה נחשד כי קנה בית ברחוב זמבקצ'יאן בבוקרשט במחיר הרבה יותר זול מערכו האמיתי. ב-20 ביוני 2012 נידון לשנתיים מאסר באשמת שחיתות על ידי בית המשפט העליון של רומניה. הוא הואשם בשימוש בהשפעתו וסמכותו כיושב ראש מפלגה על מנת להשיג באופן מתמשך טובות הנאה ורווחים שלא הגיעו לו. למחרת מתן פסק הדין ניסה נסטאסה להתאבד על ידי ירייה באקדח ופצע את עצמו; באותו יום הוא אושפז ונותח. ב-18 במרץ 2013 נסטאסה שוחרר מהכלא ז'ילאבה אחרי שמונה חודשי מאסר. ב-6 בינואר 2014 בעקבות פסק דין של בית הדין הגבוה לצדק נאסר שוב בבית הכלא ראחובה על חשבון עונש של 4 שנות מאסר שנגזרו נגדו בפרשת זמבקצ'אן על סחיטה ולקיחת שוחד. אשתו, דנה נידונה לשלוש שנות מאסר על תנאי.
חיים פרטיים
אדריאן נסטאסה הוא יושב ראש הקרן האירופאית "ניקולאיה טיטולסקו" (משנת 1990), יושב ראש האיגוד הרומני למשפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים (משנת 2003), יושב ראש לשם כבוד של איגוד הציידים והדייגים הספורטיביים ברומניה, וכו'. אדריאן נסטאסה נשוי לדניאלה לבית מיקולסקו ואב לשני בנים: אנדרי ומיכאניה.
פרסומים
נסטאסה פרסם כ-150 מאמרים בתחום המשפט הבינלאומי בג'ורנלים רומנים וזרים.
קישורים חיצוניים
Corruption in Romania: Nastase nailed
שיכוני המגורים המודרניסטיים בברלין
היסטוריה
בתקופת רפובליקת ויימאר, בעת שברלין הייתה מרכז אמנותי, תרבותי ומדעי חשוב, החליטה העירייה - שנשלטה בידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית - לקדם בנייה של דיור ציבורי בהיקף רחב, במטרה לאפשר לכל שכבות האוכלוסייה דיור איכותי, נגיש, מואר והיגייני. הבנייה החלה לפני מלחמת העולם הראשונה, והפרויקט כולו הגיע לסיומו עם עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933 והקמת הרייך השלישי.
אדריכלות
האדריכלים העיקריים שהתוו את התכנון היו ברונו טאוט, אדריכל, מתכנן ותאורטיקן יליד קנינגסברג, ומרטין וגנר, אדריכל העיר ברלין. בין האדריכלים שהשתתפו בעיצוב הבתים ניתן למנות את ולטר גרופיוס, מנהל בית הספר באוהאוס ומהחשובים באדריכלי התקופה. תכנון השכונות המודרניסטי מושפע ממודל עיר הגנים - בנייה לא צפופה, שטחים פתוחים "טבעיים" גדולים וניסיון ליצור קהילה, אך ללא היצמדות לעקרונות של מפתח השיטה אבנעזר הווארד. המבנים עצמם אופייניים ברובם לסגנון הבינלאומי: פשטות צורנית; חזית נקיה מעיטורים וקישוטים; משחק הנפחים מתמקד באלמנטים השימושיים: החלונות, המרפסות וחדרי המדרגות. חומר הבניה העיקרי הוא בטון, שנחשב בתחילת התקופה לחידוש טכנולוגי. עם זאת, בניגוד לתפיסה הפוריסטית ששלטה באדריכלות המודרנית בין שתי מלחמות העולם והכתיבה שימוש כמעט בלעדי בצבע לבן או מונוכרומטי, תכנון השיכונים כלל שימוש עשיר בגוונים שונים, בהתאם לתפיסתו של האדריכל ברונו טאוט. הפרויקטים נחשבים לדוגמה מרכזית ובולטת של האדריכלות המודרניסטית ושל הסגנון הבינלאומי.
מקבילה ישראלית דומה לפרויקטים ניתן למצוא במעונות עובדים שתכנן האדריכל אריה שרון בתל אביב.
אווז ברנט
מאפיינים
אורכו של אווז זה 55–66 ס"מ, מוטת הכנפיים 106–121 ס"מ ומשקלו 0.8-2.2 ק"ג. הוא בעל גוף חום כהה וחזה, צוואר וראש כהים עם פס לבן בתחילת הצוואר. הזנב לבן והרגליים שחורות. לאווזים יש ראש גדול, מקור קצר ורגליים ארוכות.
האווזים רועים בלהקות סביב לחופי האזור הארקטי ממערב אירופה למרכז ומערב סיביר ולאורך חופי קנדה ואלסקה. בארצות הברית הם נמצאים בין מיין לג'ורג'יה.
האווזים ניזונים מעשבים שהם מלקטים במקורם אך מחבבים במיוחד עשבי ים ממין Zostera marina.
מבצע הר געש
מבצע הר געש הידוע גם בשם פעולת הסבחה או קרב לילי היה מבצע צבאי של צה"ל בליל 2-3 בנובמבר 1955, נגד עמדות הצבא המצרי בתוך ומסביב לאזור המפורז פתחת ניצנה. הקרב היה קצר, והסתיים בגירוש המצרים מהשטח, לביטולו דה פקטו של הסכם האזור המפורז ולסיפוח ניצנה לישראל.
רקע
על פי תוכנית החלוקה שהתקבלה כהחלטה 181 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, וחילקה את ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, הייתה פתחת ניצנה או בשמה הערבי עוג'ה אל חפיר, חלק מהנגב שהיה אמור להיות במדינה הערבית, כהמשך של רצועת עזה. האזור נמצא במיקום אסטרטגי לאורך גבול ישראל-מצרים, משום שבתוכו עוברת רשת של ארבע דרכים עיקריות: אחת מהן מובילה ישירות לתוך ישראל באזור באר שבע ושלוש אחרות מובילות לסיני שבמצרים. במהלך מלחמת העצמאות מצרים פלשה לאזור, אולם בדצמבר 1948, במסגרת "מבצע חורב", גירשה ישראל משם את הכוחות המצריים. במסגרת הסכם שביתת הנשק הישראלי-מצרי, שנחתם בשנת 1949, נקבע כי אזור ניצנה יהיה מפורז ולא תותר הכנסת כוחות צבא אליו. עם זאת, ההסכם הופר בהדרגה הן על ידי ישראל והן על ידי מצרים, ושני הצדדים הכניסו כוחות צבא לאזור. כמו כן נקבע כי לא תהיינה עמדות מצריות שיהיו קרובות לניצנה יותר מאבו עגילה ואל-קוסימה.
בספטמבר 1953 הקימה ישראל באזור את היאחזות הנח"ל קציעות, שנודעה גם בשם "גבעת רחל". היאחזות נוספת, שנודעה כ"גבעת רות", התפצלה ממנה למשך כחודשיים. לכאורה, מבחינה טכנית הייתה הקמת ההיאחזות הפרה של הסכם שביתת הנשק, ומשום כך נדחה פרסום העלייה לקרקע בשנתיים עד לאחר מבצע הר געש, אולם אז הגיעו גורמי הביטחון למסקנה שמה שנראה כלפי חוץ כמשק חקלאי אינו עומד בסתירה להסכם הפירוז ובכל מקרה הצעד הוכיח עצמו כיעיל נגד הברחות הבדווים וחדירת פדאיון בחסות מצרית. שתי האחזויות אלו היו הבסיסים הישראליים היחידים בשטח המפורז
סימון מסודר של הגבולות החל ביוני 1955, בתיאום עם גורמים מצריים. עם זאת, עדיין אירעו תקריות בהן היו נפגעים משני הצדדים. ב-13 ביוני פתחו כוחות מצריים באש מרגמות על אזרחים ישראלים. נטען גם שהחיילים המצריים במוצבים הסמוכים קיבלו הוראה לירות ללא הבחנה, אפילו במשקיפי או"ם. ב-15 ביוני חצה ג'יפ צבאי מצרי את הגבול. הג'יפ נצפה בידי אזרחים ישראלים, שלקחו את הג'יפ ושחררו את הקצין המצרי שבתוכו. בהודעה רשמית מטעם האו"ם גונתה הגנבה. התקריות המשיכו לאורך כל החודש, נמשכו גם אל חודש יולי.
סימון הגבולות הושלם ב-5 באוגוסט, וישראל ראתה גבולות אלו כקבועים. אלא שאז התברר ששתי עמדות מצריות עדיין נמצאות בשטח ישראלי. מאוחר יותר הגדילה מצרים לעשות, ובספטמבר חיילים מצריים עקרו במזיד את סימני הגבול. בשל כך, הפרה גם ישראל את ההסכם בגלוי, ויחידות צה"ל נכנסו לניצנה בהודעה שלא ייסוגו עד שיתפנו המוצבים המצריים. במהלך הפלישה נפצעו שני חיילים מצריים. בהמשך החודש נכנעה ישראל ללחץ הבינלאומי והוציאה את הכוחות מניצנה. בהמשך יצאו גם המצרים.
בהדרגה החל צבא מצרים לבסס את מערכות ההגנה שלו בסמוך לגבול. המצרים בנו כשבעה מוצבים מחופרים על מצוקי הצבחה וראס-סירם, ושיכנו בהם גדוד חיילים סדירים אשר תוגבר בתותחים. המקום גם זכה לחיפוי מצד חיל האוויר המצרי. כדי להשלים את מערך ההגנה, פלשה מצרים לשטח הישראלי ממש, ובנתה את מוצב ההגנה "לילי" בתוך שטח ישראל (כיום גבעת סלעית). ישראל שלחה בקשות לממשלת מצרים לפנות את המוצבים, אולם המצרים התעלמו. לפיכך, החליטה ממשלת ישראל להורות לרמטכ"ל משה דיין להגיב במהירות האפשרית על הפרת הסכם שביתת הנשק.
תוכניות
התקפה על המוצבים המצריים באזור חייבה הכנות מדוקדקות וריכוז כוחות גדול, לפיכך הורה הרמטכ"ל על ביצוע פעולת הסחה שזכתה לכינוי "מבצע אגד". במסגרת המבצע פשטו כוחות צה"ל על מחנה מצרי בכונתילה. המבצע אפשר להמשיך ולרכז ללא הפרעה את הכוחות בניצנה, ופעולת ההסחה תרמה רבות להפתעת מבצע הר געש.
מפקד פיקוד הדרום, מאיר עמית, הטיל את ביצוע המשימה על מפקד חטיבת גולני חיים בן-דוד. לצורך המשימה, הוכפף תחת פיקודו של בן-דוד גם גדוד 890 של הצנחנים בפיקוד אריאל שרון. עם זאת, בזמן המבצע עצמו, הקשר בין שרון לבין בן-דוד היה מועט, ובפועל כל יחידה פעלה באופן עצמאי.
מטרתם העיקרית של כוחות הצנחנים הייתה כיבוש שלושת "מוצבי הסבחה". סדר הכוחות של הצנחנים בעת הקרב היה כדלהלן:
כוחות גולני שהשתתפו במבצע היו תחת פיקודם של חיים בן-דוד ואורי בר-רצון. המטרה העיקרית של גולני הייתה כיבוש שלושת מוצבי ראס-סירם.
הקרב
בבוקר 2 בנובמבר יצאו יחידות הצנחנים ממחנה נתן, והתכנסו באזור נחל עזוז. יחידות גולני יצאו משבטה והגיעו לניצנה בערך ב-17:45. בשעה 19:00 החלו הכוחות לנוע אל עבר עמדות האויב. בשעה 22:00 פתח צה"ל בהפגזה ארטילרית לריכוך מוצבי האויב. לאחר ההפגזה פתחו יחידות הצנחנים בהתקפה על מוצבי הצבחה ועל המוצבים "לילי" ו"טובה", בעוד גולני תקפו את "רבקה 1", "רבקה 2" ו"תמר".
ההפתעה הייתה מושלמת. המוצבים נכבשו עם מעט נפגעים יחסית, תוך 25 דקות נשברה ההתנגדות המצרית, אולם סריקת השטח ואבטחתו ארכו שעתיים. בשעה 23:00 שיירת טנקים מצריים נעה מקוסיימה לכיוון ניצנה במטרה לעזור לכוחות המכותרים. האזור אובטח בידי "פלוגה ד'" של הצנחנים בפיקודו של טוביה שפירא, והם כבר הספיקו להיערך בכביש המוביל מקוסיימה לניצנה. כאשר הגיעו הטנקים פתחו הצנחנים באש ממטולי רקטות בזוקה וממקלעים. שני טנקים מדגם M4 שרמן נהרסו, והשאר נסוגו חזרה לקוסיימה. עם סיום המשימה נפרשו הכוחות בעמדות מגננה, ובשעה 03:30 לפנות בוקר נתקבלה הוראה לפנות את השטח.
בקרב נהרגו לכל הפחות 70 חיילים מצריים, ונשבו לפחות 48, בכללם שני קצינים. כמויות גדולות של אמצעי לחימה מצריים נפלו לידיים ישראליות כולל 22 כלי רכב צבאיים מסוגים שונים (רובם תוצרת ברית המועצות), נשק נגד מטוסים ותותחים נגד טנקים, מקלעים כבדים, ארבעה תותחים, שש מרגמות, נשק קל וציוד קשר. במחנה נתן ליד באר שבע נערכה תצוגה של השלל, ובה נכחו מרבית קציני המטכ"ל והפיקוד. לצה"ל היו 6 הרוגים ו-37 פצועים. 4 לוחמים קיבלו את עיטור העוז על גבורתם במהלך המבצע: קלמן מגן, ישי צימרמן, דן שלף ו.
סיכום ותוצאות
בהודעה מצרית רשמית נאמר שבהתקפה הישראלית השתתפו למעלה מ-3,000 איש, וכי הכוח המצרי מנה רק 100 איש. לטענת המקורות המצריים, הקרב נמשך כל הלילה ובסופו כבשו הישראלים את המוצבים לאחר שאיבדו 200 איש לעומת 70 הרוגים מצריים. כמו כן, לטענת אותם מקורות, בהמשך חזרו המצרים וכבשו את מוצבי הסבחה. נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, אף טס לאזור הקרב, וניסה, ללא הצלחה, לשכנע כתבים זרים כי הגופות המצריות הפזורות הן למעשה גופות של ישראלים.
מצרים וסוריה הגישו תלונה משותפת על המבצע. ראש ממשלת סוריה סעיד אל-גזי הודיע כי בשל "התוקפנות הישראלית" ממשלתו אינה רואה עצמה יותר ככפופה להסכם שביתת הנשק. דובר משרד החוץ הבריטי הודיע כי ממשלת בריטניה מצטערת על כך "שישראל נטלה את העניינים לידיה". אך הוסיף כי לעת עתה אין בכוונת ממשלתו לעשות דבר בנושא.
מבצע הר געש ידוע עד היום גם כ-פעולת הסבחה או קרב לילי. מבצע הר געש היה המבצע הנרחב ביותר שערך צה"ל מאז מלחמת העצמאות, בפעם הראשונה הופעלו כוחות ברמה חטיבתית הכוללת סיוע ארטילרי נרחב ופלוגות צנחני מילואים. פרשנים שונים שהתרשמו מהמבצע המהיר, העריכו אז שישראל מסוגלת כעת להביס כל מדינה ערבית. תרחיש שהתגשם רק 12 שנה מאוחר יותר במלחמת ששת הימים. לאחר הקרב סופחה פיתחת ניצנה, דה פקטו, לישראל, והיא מוכרת כשטח בריבונות ישראל על פי הסכם השלום בין ישראל למצרים. גבעת שריונים, גבעת רגלים וגבעת קשרים הן גבעות הסמוכות למקום הקרב וככל הנראה מנציחות בשמן את היחידות שלחמו באזור. אבן זיכרון לחללים הוצבה בגבעת סלעית במקום בו עמד מוצב לילי.
יד-פרצוף
יד-פרצוף (באנגלית: Facepalm; מופיע לעיתים בעברית בצורת ההלחם ידפרצוף) היא מחווה גופנית של הנחת כף היד לכיסוי הפנים כדי להביע אכזבה, תסכול, מבוכה או ייאוש.
מקור המושג
מקור מושג זה הוא באנגלית, והוא נקרא כך כיוון שבעת התנהגות מסוג זה, כף היד (Palm) מכסה את הפנים (Face), ולשם יצירת מושג זה יצרו הלחם של מילים אלו. התיעוד הראשון של שימוש במילה זו הוא משנת 2001. באוגוסט 2011 צורפה מילה זו למילון המילון האנגלי של אוקספורד.
שימושים ידועים
לתופעה זו יש תיעוד בפלטפורמות השונות, בהן באמנות, בטלוויזיה ובאינטרנט.
בפסל קין של הנרי וידל משנת 1896 ונמצא בגני טווילרי שבפריז נראה קין מכסה את פניו בידו (כנראה לאחר שרצח את אחיו, הבל).
באינטרנט, ישנו רגשון הממחיש Facepalm, ומשמעותו זהה למחווה פיזית של Facepalm בתו יוניקוד U+1F926: 🤦🏻.
לבנית אדמדמה
לבנית אדמדמה (שם מדעי: Egretta rufescens) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החי בביצות במערב אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית וגם באיים הקריביים, איי בהאמה, מקסיקו ודרום ארצות הברית.
אורך הלבנית 68–82 סנטימטרים, מוטת כנפיה 116–125 סנטימטרים ומשקלה 364–870 גרם. הצעירים של הלבנית חומים בכל גופם אך הבוגרים מתחלקים לשתי קבוצות: חלקם לבנים כמו הלבנית הקטנה ואילו אחרים בעלי צוואר אדמדם עם גוף כחול ופנים כחולות עם מקור צהוב ובקצה שחור. נוצות הראש והצוואר שלהם סומרות ומוגבהות בעיקר בעונת הרבייה אך לא רק.
הלבנית חיה בביצות, נהרות ובריכות מתייבשות, לעיתים יחד עם עוד עופות מים. הלבנית מחכה לטרף שיתקרב ואז מסתערת עליו במהירות. היא ניזונה מדגים, צפרדעים, חרקי מים וסרטנים שונים.
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר או כפי שנקרא החל משנת 2014, פרס אופיר לסרט התיעודי מעל 60 דקות הטוב ביותר הוא פרס אופיר, הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1991 על הפקה יוצאת מן הכלל בסרט תיעודי.
עד לשנת 2014, פרס זה התייחס לסרטים תיעודיים באורכים שונים כמועמדים לאותה הקטגוריה. בשנה זו, הוחלט לפצל את הפרס ל־2 קטגוריות: הראשונה, לסרטים תיעודיים מעל 60 דק', והשנייה, לסרטים תיעודיים מתחת ל־60 דקות - סרטים תיעודיים קצרים.
אי הפסחא (פרובינציה)
פרובינציית אי הפסחא (בספרדית: Provincia de Isla de Pascua) היא אחת משמונה הפרובינציות של מחוז ולפראיסו בצ'ילה. הפרובינציה משתרעת על שטח של 164 קמ"ר ומתגוררים בה 5,806 תושבים נכון לשנות 2012, רובם בעיירה האנגה רואה. זוהי הפרובינציה היחידה של צ'ילה בתחומי פולינזיה ויחד עם אנטארקטיקה צ'ילנה הן היחידות מחוץ ליבשת אמריקה הדרומית.
בניגוד לפרובינציות אחרות בצ'ילה היא אינה מחולקת לקומונות, אלא כל השטח שייך לקומונה אחת.
רוב שטחה של הפרובינציה משתרע על אי הפסחא וכולל בנוסף כמה איונים קטנים בלתי מיושבים מסביב לאי: מוטו נואי (Motu Nui, כ-40 דונם), מוטו איטי (Motu Iti, כ-16 דונם) והקרוב ביותר מוטו קאו קאו (Kau Kau, דונם), ובמערב: מוטו קו אפוקו (Motu Ko Hepoko, דונם) ומוטו טאוטרה (Motu Tautara במערב, דונם) ומוטו מארוטירי (Motu Marotiri) מדרום לכף המזרחי שמהווה הר הגעש הכבוי פויקה בצפון-מזרח. בנוסף שייך לפרובינציה גם האי הכפול הקטן והבלתי מיושב סאלס אי גומס, כ-391 קילומטרים מזרחית לאי הפסחא.
רוסיה שלנו: ביצי הגורל
רוסיה שלנו: ביצי הגורל (ברוסית: Наша Russia. Яйца судьбы) הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2011 בבימויו של גלב אורלוב, המהווה המשך לסדרת המערכונים הקומית "רוסיה שלנו". הסרט היה הסרט הגדול ביותר של שנת 2010 ברוסיה כשהרוויח 22.2 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 2 מיליון דולר בלבד.
עלילה
הסיפור מתחיל בוויקטור מריאנוביץ' ריבאבקין, המיליארדר העשיר ביותר במוסקבה. בבעלותו היו ביצי הזהב של ג'ינגיס חאן, שהביאו לו עושר וכוח. הוא היה מראה אותם למשפחתו וחבריו, אולם לאחר מכן הוא הרג אותם כדי שלא יספרו לאיש את סודו. לאחר שרצח את כולם, הוא החליט לבצע תיקונים ושיפוץ באחוזתו מאחר שעקבות הקליעים פגעו בקירות הבית. המשפץ ליאוניד מקבל את הפקודה לשפץ הדירה.
רבשאן ודז'משוט הפ פועלים קווקזים שמגיעים למוסקבה לביצוע השיפוצים באחוזתו של מריאנוביץ'. כשהם שם, מהגרי העבודה קורעים ומחריבים פריטי פנים יקרים ומוצאים את מקום המסתור של ביצי הזהב של ג'ינגיס חאן. כשהם שומעים בטלוויזיה על תאונה עם מיניבוס, הם חושבים שהבוס שלהם בצרות ומתחילים לחפש אותו ברחבי העיר. הם מצליחים להפסיד את כספו בהגרלה, אך לאחר שגנבו מכונית מהקזינו הם מבקרים בתאגיד של אוליגרך אחר, אולג רוברטוביץ' ומשמידים את הקריירה של זמר האופרה הרוסי ניקולאי בסקוב. בהמשך הם מגיעים למכון סקליפוסובסקי, קוברים שלד עם בגדי הבוס שלהם ונלחמים נגד "בוס הזומבים", מביסים את ויקטור מריאנוביץ', משיגים את ביצי הגורל היקרים וחוזרים לביתם.
ביקורת
הסרט הוחרם ונאסר להקרנה בטג'יקיסטן בטענה שהדמויות הראשיות שמות ללעג את מהגרי העבודה הטג'יקים המגיעים למוסקבה.
קליקרטידס
קליקרטידס, (ביוונית: Καλλικρατίδας; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני, שפיקד על הכוחות הספרטניים בקרב ארגינוסאי.
ביוגרפיה
קליקרטידס מונה לנאוארכוס לאחר ששנת הפיקוד של ליסנדרוס תמה. קליקרטידס היה מוכשר פחות מקודמו, מה גם שהנסיך הפרסי כורש הצעיר שתמך לפני כן בליסנדרוס סירב לתמוך בו, והוא נאלץ להיעזר בתרומות ממילטוס, והצליח להגדיל את הצי ל-140 ספינות. הוא נטש את מדיניות אי הלוחמה של ליסנדרוס, ובראשית הקיץ של שנת 406 לפנה"ס פשט על מבצר דלפיניון בכיוס משם האתונאים הטרידו לעיתים קרובות את תושבי האי. לאחר מכן פשט על לסבוס, המצביא האתונאי קונון נשלח נגדו עם 70 ספינות, הוא נתקל ב-140 הספינות של קליקרטידס והובס בקרב, הוא איבד 30 ספינות ונמלט עם ה-40 הנותרות לנמל מיטילנה שם הטיל עליו קליקרטידס מצור. קונון הצליח לשגר ספינה לאתונה שהודיעה על מצבו הקשה. האתונאים שלחו 12 ספינות לחלץ אותו, אולם קליקטרידטס תקף אותן והרס 10 מתוכן. האתונאים ציידו עוד 110 ספינות, רבים מאנשי הצוות בספינות אלו היו עבדים או מלחים לא מנוסים, אליהם הצטרפו בסאמוס עוד 40 ספינות והצי בן ה-150 ספינות יצא להציל את קונון. קליקרטידס השאיר 50 ספינות כדי לשמור שקונון לא יימלט, ויצא עם השאר לעצור את האתונאים. הציים התנגשו באיי ארגינוסאי, והקרב זכה לשם קרב ארגינוסאי. האתונאים ניצחו ניצחון מוחץ, קליקרטידס נהרג, והספרטנים איבדו 70 ספינות. אולם ניצחונו של ליסנדרוס בקרב אייגוספוטמוי החזיר את היוקרה לספרטנים.
מינה ויצמן
מינה ויצמן (לאחר נישואיה: מינה ויצמן-לאו; 1889 - יוני 1925) הייתה רופאה, מהסטודנטיות הראשונות לרפואה באירופה, מרגלת בקהיר, בשליחות האימפריה העות'מאנית, באמצעות מפעיל גרמני כנגד השלטון הבריטי (1915–1918), מהרופאות הראשונות בארץ ישראל, רופאה מיילדת בבית החולים הדסה (היה קרוי: בית החולים מאיר רוטשילד) בירושלים בתקופת השלטון העות'מאני בארץ ישראל, אחותו של נשיא מדינת ישראל הראשון חיים ויצמן.
ביוגרפיה
ויצמן נולדה בעיירה מוטול שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית, בחבל פּוֹלֶסיה על יד פינסק (כיום בבלארוס), בתם של רחל לאה לבית צ'מרינסקי ועוזר ויצמן, סוחר יערות וחסיד סטולין. מינה הייתה ה-14 מבין 15 הילדים במשפחתה (3 נפטרו בילדותם), שרבים מהם התבלטו, בהם הכימאים משה ויצמן, אנה ויצמן והמוזיקאית גיטה דוניה-ויצמן.
ב-1895 עברה המשפחה לפינסק כנראה בגלל עיסוקיו הרבים של אב המשפחה.
בצעירותה הצטרפה ויצמן לתנועת הבונד הסוציאליסטית. עם סיום לימודיה בגימנסיה, נסעה מינה לברלין, שם למדה רפואה ב-אוניברסיטת הומבולדט של ברלין. ויצמן נחשבה לפורצת דרך, שכן עד תחילת המאה ה-20 מקצוע הרפואה היה נחלתם הבלעדית של הגברים, נשים עסקו בסיעוד ובמיילדות אך לא הורשו ללמוד רפואה באוניברסיטאות בעולם
עלייה לארץ ישראל
בשנת 1913 עלתה לארץ ישראל התיישבה בירושלים, ועבדה כרופאה. ויצמן הייתה האחות השנייה מבין 10 האחיות והאחים לבית ויצמן שעלו לישראל.
בירושלים, פגשה ויצמן את קצין המודיעין הגרמני, קורט פריפר (ב-גרמנית: Curt Prüfer) אשר גורש על ידי הבריטים, מקהיר בתחילת מלחמת העולם  הראשונה
פריפר צורף למטהו של אחמד ג'מאל פאשה, השליט העותמאני בארץ ישראל. פריפר קיבל תואר של סגן קונסול, אך היה בפועל קצין מודיעין. פריפר סייע בהתוויית התוכנית למתקפה העותמאנית-גרמנית על תעלת סואץ, מה שנודע כ-המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה ולאחר כישלונה, הוטל עליו להקים רשת ריגול במצרים ולהצית מרד מוסלמי ברחבי האימפריה הבריטית.
בקהיר
פריפר ניצל את העובדה שבתחילת המלחמה גורשו מארץ ישראל למצרים כל הנתינים של מדינות זרות שלא קיבלו אזרחות עותמאנית. פריפר הציע לכמה מהם לרגל אחר הבריטים במצרים – והד"ר מינה ויצמן הייתה אחת מהם. כסוציאליסטית וכיהודיה, ויצמן שנאה את שלטון הצאר ברוסיה בגלל רדיפות היהודים שם ולכן הייתה מוכנה לפעול למען אויביו הגרמנים.
ויצמן הגיעה למצרים (שהייתה תחת שליטת הממלכה המאוחדת), ל-קהיר בתחילת 1915, והחלה לעבוד כרופאה. במהרה השתלבה בחיי החברה של קהיר. עובדה זאת סייעה בידה לאסוף מידע רב על הצבא הבריטי במצרים, אך במבצע הריגול של פריפר הייתה נקודת תורפה משמעותית: המרגלים ששיגר נדרשו לשלוח אליו את המידע שאספו, באמצעות השגרירות הגרמנית ברומא. איטליה אומנם נכנסה למלחמת העולם הראשונה, לצד צרפת ואנגליה, אבל רק במאי 1915. עד אז הייתה איטליה נייטרלית והשגרירות הגרמנית ברומא פעלה כסדרה.
ויצמן הגיעה לאיטליה, כאשר נשלחה ללוות חייל צרפתי פצוע קשה, שהוחזר לצרפת – ומייד התקשרה עם השגרירות הגרמנית כדי למסור לשגריר את כל המידע שאספה. ויצמן לא ידעה שהשגרירות הייתה תחת מעקב הדוק של המודיעין הבריטי, שחשף את התקשרות מינה עם השגריר. היא נעצרה מייד, נשלחה למלטה ומשם הועברה לכלא במצרים.
בארץ ישראל
לא ברור כיצד נחלצה ויצמן מגזר דין מוות, או ממאסר ממושך, אולם ויצמן גורשה לאירופה ומשם חזרה לארץ ישראל. מיד עם שובה לירושלים, התקבלה מינה לעבודה כרופאה-מיילדת בבית החולים "הדסה", שהופעל במבנה הישן של בית החולים רוטשילד, ברחוב הנביאים מספר 37 בירושלים.
בנובמבר 1918 נפתח בית החולים מחדש תחת הניהול של ארגון נשות הדסה, בשמו החדש "בית החולים רוטשילד- הדסה". לאחר המלחמה שופץ בית החולים בעזרת משפחת רוטשילד, ונוספו שני בניינים חדשים ותוקנה מערכת הביוב. בית החולים הכיל 90 מיטות, ב-1935 הגיע מספרן ל-190.
הזוג היה חשוך ילדים.
ויצמן נפטרה ביוני 1925, ונקברה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
האחים ויצמן
(לפי שנת הולדתם-ן)
ראו גם
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
אישטוואן הרמן
אישטוואן הרמן (במקור שלמה הרמן, בהונגרית: Hermann István; בודפשט, 10 באוקטובר 1925 – בודפשט, 12 בספטמבר 1986) היה פילוסוף יהודי-הונגרי, אסתטיקה, מבקר, מחנך, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח 1976, מן המניין: 1985). אשתו הראשונה הייתה אגנש הלר.
ביוגרפיה
אישטוואן הרמן נולד במשפחה יהודית ושרד את השואה, כנראה בשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). אחרי מלחמת העולם השנייה כבר בשנת 1946 הוא הכיר את אגנש (אגי) הלר ושניהם השתייכו אז לתנועת "הנוער הציוני" בהונגריה. שלמה הרמן היה חבר הנהלת התנועה ושניהם היו ציונים נלהבים. שלמה הרמן הדריך קבוצות ילדים וקיים מפגשים רבים ב"קן" של התנועה בבודפשט. עם הזמן התרחק מהציונות ביחד עם אגנש הלר ושניהם הצטרפו למפלגה הקומוניסטית, בעוד חברם לתנועה ניסן הירשמן עלה לישראל בשנת 1948. הרמן השלים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת אטווש לוראנד בין 1945 לבין 1950, בהתמחות בפילוסופיה הונגרית ובכלכלה פוליטית, שם היה תלמידו של ג'רג' לוקאץ'.
בשנים 1950 עד 1956 היה מורה בבית הספר הטכני לכלכלה. בין 1956 לבין 1958 ובין 1967 לבין 1973 עבד כעמית מחקר במכון לפילוסופיה של האקדמיה ההונגרית למדעים. ב-1957, ואחר כך מ-1968, היה מרצה באוניברסיטת אטווש לוראנד. משנת 1958 שוב היה מורה, הפעם בגימנסיית מרגיט קפקא. בין השנים 1965–1967 היה עמית מחקר וחוקר בכיר במכון ללימודי תיאטרון. מ-1973 היה יועץ מדעי באוניברסיטת אטווש לוראנד. ב-1973 מונה לפרופסור באוניברסיטה. מ-1977 עד 1986 עמד בראש אוניברסיטת ערב למרקסיזם-לניניזם.
שאנטראם (סדרת טלוויזיה)
שאנטראם (באנגלית: Shantaram) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת המותחן והדרמה המבוססת על רומן בעל אותו שם מ-2003 מאת גרגורי דייוויד רוברטס.
הסיפור שאב השראה מחייו של רוברטס עצמו שעסק בשוד בנקים באוסטרליה ונמלט מהמדינה להודו. הסדרה כוללת שנים עשר פרקים. סטיב לייטפוט כתב את התסריט לאחר שאריק וורן זינגר עזב את הפרויקט. הסדרה הופקה על ידי Anonymous Content ואולפני Paramount Television.
הסדרה עלתה בבכורה לשירות הסטרימינג אפל TV פלוס ב־14 באוקטובר 2022.
פיתוח
כאשר יצא לאור הרומן שאנטראם בשנת 2003, כמה חברות הביעו עניין בעיבוד קולנועי. כאשר האחים וורנר רכשו את זכויות ההסרטה תמורת 2 מיליון דולר, בראד גריי, מנהל החברה, החליט להעסיק את ג'וני דפ משום שזה הביע את חיבתו לספר. הסרט תוכנן להתבסס על תסריט שכתב מחבר הספר גרגורי דייוויד רוברטס. באוקטובר 2005 שכרו האחים וורנר את התסריטאי אריק רוט כדי לשכתב את הטיוטה הראשונית שיצר רוברטס. בנובמבר שלאחר מכן נשכר פיטר וייר על ידי האולפן כדי לדאוג לבימוי וגם לפתח את התסריט עם רוט.
תוכנן במקור להתחיל את ההפקה בסוף 2006, ביוני אותה שנה, ויר יצא מהפרויקט כשדובר האולפנים ציין חילוקי דעות בין הבמאי, האולפן והמפיקים, והוא הוחלף על ידי מירה נאיר בינואר 2007. האולפנים רצו בתחילה להתחיל בהפקה בתחילת 2007, אלא שההפקה בוטלה מאוחר יותר על ידי האחים וורנר, בשל שביתת איגוד התסריטאים של אמריקה בשנים 2007–2008. התסריט, לוח הזמנים והתנגשויות עם קשיי הצילום בהודו וניו מקסיקו בארצות הברית, גרמו לכך שההפקה נעצרה.
אף שבנובמבר 2008 ה"האינדיפנדנט" כי הפרויקט בוטל, במאי 2013 נודע מה"מומבאי מירור" כי האחים וורנר ניהלו משא ומתן לשמירה על זכויות הסרט עד 2015, תוך השערות כי עיבוד קולנועי של שאנטראם הוא עדיין בגדר אפשרות. באוקטובר שלאחר מכן פנה דפ לג'ואל אדג'רטון לככב במקומו ולהיות מעורב בפרויקט כמפיק. האחים וורנר ניהלו שיחות מוקדמות עם גארת' דייוויס, במאי משותף של "קצה האגם" שהיה מועמד לאמי, כדי לביים את הסרט.
בסופו של דבר, בינואר 2018, אולפני הטלוויזיה של פרמאונט רכשו את הזכויות על שאנטראם, עם תוכניות לעבד אותה מחדש כסדרת טלוויזיה. ביוני 2018, פורסם כי אפל מפתחת עיבוד טלוויזיוני לרומן עבור Apple TV+, מה שהפך לאחת מההפקות הבינלאומיות הראשונות שלה עם שתי סדרות נוספות שהוכרזו במהלך השקת שירות אפל TV פלוס. אריק וורן זינגר מונה לתסריטאי, שעתיד לשמש גם כמפיק בפועל לצד דייוויד מנסון, ניקול קלמנס, סטיב גולין ואנדראה בארון עם צ'ארלי האנם בתפקיד הראשי. לסינגר לקח יותר משנה להשלים את כתיבת הסדרה, כאשר עבודות ההכנה להפקה הסתיימו עד אוגוסט 2019. בספטמבר 2019 לוהקו לככב בסדרה צ'ארלי האנם, ריצ'רד רוקסבורו ורדהיקה אפטה, כשג'סטין קורזל אמור לביים את שני הפרקים הראשונים ושני הפרקים האחרונים של הסדרה הכוללת עשרה פרקים.
הצילומים היו אמורים להתחיל בוויקטוריה, אוסטרליה ובבופאל שבהודו. ממשלת אוסטרליה תכננה לספק 5 מיליון דולר להפקת הפרויקט באמצעות תוכנית שלה לעידוד הפקות קולנוע, כשממשלת ויקטוריה תמכה גם בסדרה באמצעות קרן משיכה לתמריץ הפקות קולנוע בוויקטוריה. על פי הערכות, תקציב זה מוערך בכ-100 מיליון דולר לפרויקט.
בפברואר 2020, סינגר פרש מהפקת הסדרה וקבע כי עיכוב הצילומים עשוי להתנגש עם הפקות אחרות בהן הוא מעורב. הפקת הסדרה נעצרה ומאוחר יותר, בנובמבר 2020, שכרה אפל את סטיב לייטפוט כיוצר הסדרה החדש, שהשלים את כתיבת הפרקים הנותרים; אלכסנדר סידיג הצטרף לקאסט במרץ 2021. סידיג לוהק לגלם את קאדר חאן, תפקיד שנועד בתחילה לאמיטאב באצ'אן, שהשמועות טענו שהוא נטל חלק בהפקת הסדרה, עד שהראשון קיבל את התפקיד. הוכרז על בהרט נאלורי כמי שיביים את ששת הפרקים הנותרים.
צילומים
צילומי הסדרה החלו באוקטובר 2019 באוסטרליה ואחריו עברו להודו בנובמבר 2019, כאשר חלק ניכר מהסרט צולם במהלך שנה בבופאל ובמקומות נוספים במדינת מאדהיה פראדש. צילומי הסדרה הופסקו בפברואר 2020 עקב עונת המונסונים ההודית המתרחשת בתקופה יוני-אוקטובר והוסיפה לסיבות לכך שסינגר עזב וכן פרוץ מגפת הקורונה ומגבלות התנועה שהוטלו. על פי הדיווחים, ההפקה חודשה באוסטרליה במאי 2021, עם צילומים נוספים שעברו מהודו לתאילנד, עקב החמרה בהתפרצויות הקורונה בהודו והתפשטות וריאנט דלתא של נגיף הקורונה.
לאונרדו באלרדי
לאונרדו חוליאן באלרדי רוסה (בספרדית: Leonardo Julián Balerdi Rosa; נולד ב-26 בינואר 1999 בויז'ה מרסדס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם באולימפיק מרסיי.
בוקה ג'וניורס
קולידיו נולד בויז'ה מרסדס שבארגנטינה וגדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, אליה הגיע ממחלקת הנוער של ספורטיבו פויירדון. ב-27 באוגוסט 2018 ערך באלרדי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0–0 מול הורקאן במסגרת המחזור השלישי בליגת העל הארגנטינאית. בסך הכל ערך קולידיו חמש הופעות בבוקה ג'וניורס במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
מארסיי
ב-21 ביולי 2020, הושאל באלרדי לשנה לאולימפיק מרסיי מהליגה הצרפתית. ב-3 ביולי 2021 חתם בלארדי באופן קבוע במרסיי לחמש שנים.
קריירה בינלאומית
קולידיו לקח חלק עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 במסגרת אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 2019, בו הגיעה נבחרתו עד למשחק הגמר והפסידה לנבחרת אקוודור עד גיל 20. קולידיו ערך הופעה אחת בטורניר.
ב-11 בספטמבר 2019 ערך בלארדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–4 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
יפה ויגודסקי
יפה ויגודסקי (נולדה ב-17 ביוני 1946) היא אשת ניהול ישראלית. המכהנת כיו"ר דירקטוריון החברה הממשלתית לתיירות. קודם לכן שימשה כמנכ"לית הטלוויזיה החינוכית הישראלית, כיו"ר שדולת הנשים בישראל, וכיו"ר "קרן מעגלים". כמו כן היא משמשת כחברת הנהלה בבלט הישראלי, בתיאטרון יידישפיל, בסוזן דלל, בית צבי וצוותא ויו"ר אגודת הידידים של תיאטרון יידישפיל.
ביוגרפיה
ויגודסקי נולדה בתל אביב ליוכבד ומנחם רזניק, שעלו לישראל מליטא בשנת 1945 בעלייה בלתי-לגאלית. את שירותה הצבאי עשתה כמכ"ית במחזור הראשון של חיילות ששירתו במשרד הביטחון.
ויגודסקי בעלת תואר ראשון ותואר שני בחוג למינהל החינוך באוניברסיטת תל אביב, ובעלת תעודת הוראה לחינוך העל-יסודי. במסגרת לימודיה באוניברסיטת תל אביב, סיימה קורס מנהלים וקורס דירקטורים.
בתחילת דרכה שימשה כמורה ומנהלת בית הספר העל-יסודי "תלם" בפתח תקווה, ולאחר עשר שנים מונתה למפקחת על בתי הספר העל-יסודיים באזור תל אביב והמרכז מטעם משרד החינוך.
בשנת 1976 מונתה למנהלת המכללה להכשרת מורים, "המכללה להוראת טכנולוגיה", המכללה הראשונה בישראל בתחום ובשנת 1982 הקימה וניהלה את המרכז הטכנולוגי בתל אביב. ויגודסקי מילאה תפקידים אלו עד ינואר 1995.
בשנת 1987 החלה לכהן כסמנכ"לית במכללה למנהל והייתה אחראית במסגרת התפקיד על ניהול וביצוע תקציב, כוח אדם מנהלי ואקדמאי, שיווק פרסום ויחסי ציבור, יישום וניהול פרויקטים ופיתוח מסלולי לימוד. ויגודסקי סיימה את תפקידה ב-1995.
בינואר 1995 מונתה על ידי שר החינוך, אמנון רובינשטיין, לכהן כמנהלת מינהל מידע וטכנולוגיה במשרד החינוך. במסגרת התפקיד הובילה את תוכנית התיקשוב הלאומית של מערכת החינוך בישראל ללימודי מדע וטכנולוגיה מגן הילדים ועד האוניברסיטה. במסגרת התוכנית מימן מפעל הפיס התקנת 12,000 מחשבים בבתי ספר
ויגודסקי שימשה במקביל כנציגת ישראל במספר ועדות:
באפריל 2003 מונתה על ידי שרת החינוך לימור לבנת למנכ"לית הטלוויזיה החינוכית, יחידת סמך של משרד החינוך. במסגרת התפקיד יישמה את "דו"ח שטרן" לרפורמה טלוויזיה החינוכיתת שהביאה לפיטורי כרבע מהעובדים. עוד קודם ליישום הרפורמה, טענו עובדי החינוכית כנגד ויגודסקי על התעמרות, שימוש בשפה שאינה ראויה כלפיהם, קבלת החלטות באופן חד צדדי כולל שינוי לוח שידורים באופן תדיר, תוך פגיעה בסדרי קבלת החלטות והתעלמות משדרת הניהול מתחתיה. ושימוש במצלמות מעקב, בהסבר של ניסיון למנוע גניבות. ב-2010 ננזפה על ידי מנכ"ל משרד החינוך ונציבות שירות המדינה, בגין קבלת הטבות מחברת "אל על" בזמן היותה עובדת מדינה כמנהלת הטלוויזיה החינוכית. על רקע זה, בגלל הכוונה להעמידה לדין משמעתי, ביקשה לסיים את תפקידה. היא סיימה לכהן כמנכ"לית הטלוויזיה החינוכית ביוני 2011.
בנובמבר 2011, מונתה ויגודסקי כיו"ר קרן "מעגלים", הקרן למען בעלי מקצועות שוחקים, הממומנת על ידי המדינה. הקרן פעלה למען עובדים בני +50 שעוסקים במקצועות שוחקים מעל 7 שנים במצטבר, או 20 שנות וותק ללא הגבלת גיל. באמצעות הקרן יכולו עובדים אשר חשו שחיקה ועומדו בקריטריוני הקרן לעבור מסלול הכשרה, שדרוג, או הסבה במימון מלא של הקרן. בדצמבר 2017 התגלו אי־סדרים קשים בקרן, שעיקרם היו שהיא אינה משרתת את מטרותיה, ושהיא מוציאה מדי שנה עשרות מיליוני שקלים כתשלום למכללות לא מפוקחות שהוקמו עבורה. בעקבות בדיקת מבקר המדינה נחשפו פרטים נוספים, כולל שעשרות מיליוני שקלים שולמו לחברות פרטיות, שמנכ"לית הקרן שימשה דירקטורית של אחת מהם. בסוף 2021 הוחלט לסגור את קרן "מעגלים".
ויגודסקי כיהנה כיו"ר שדולת הנשים בישראל ממאי 2012 ועד ספטמבר 2016. במסגרת תפקידה פעלה לקידום המדיניות והחקיקה בכל עניין הנוגע למעמד האישה בישראל. באפריל 2015, קראה לראש הממשלה, בנימין נתניהו, להקים משרד לקידום מעמד האישה.
במרץ 2022 מונתה ליו"ר החברה הממשלתית לתיירות.
במהלך השנים, ויגודסקי מילאה תפקידים ציבוריים רבים: החל מיוני 1997 חברת הנהלת הבלט הישראלי, החל ממאי 2001 חברת הנהלת "בית צבי", החל מספטמבר 2006 דירקטורית ברשת "עמל", החל מפברואר 2007 דירקטורית ויו"ר ועדת משאבי אנוש ומינהל וחברה בוועדת ביקורת, ועדת התקשרויות ונכסים, ועדת פיתוח עסקי, ועדת אסטרטגיה בחברת החשמל לישראל, החל ממרץ 2008 חברת ועד מנהל מרכז סוזן דלל, החל מינואר 2013 החל מיוני 2013 חברת הנהלת תיאטרון יידשפיל ויו"ר אגודת הידידים, וממאי 2014 חברת הנהלת צוותא.
מתגוררת ברמת השרון ונשואה לחנוך ויגודסקי, אם לשלושה ילדים.
קופה אמריקה 1924
הטורניר כולו נערך בפעם השנייה ברציפות באצטדיון גראן פארק סנטרל במונטווידאו ומספר המושבים היה 20,000. הטורניר נערך באוקטובר-נובמבר 1924.
ה-CONMEBOL (התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית) ביקשה מהתאחדות הכדורגל של פרגוואי לארח את הטורניר, אך זו סירבה מכיוון שחסרה להם התשתית לאירוע כזה. עם זאת, ההתאחדות הפרגוואית אכן ארגנה אותה, אך בדרך הוקרה לאורוגוואי שזכתה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת הקיץ 1924 התחרות התקיימה בסופו של דבר אצלה. נבחרת ברזיל לראשונה פרשה מהטורניר.
ג'מבו
ג'מבו (Jambo, וממנה נגזרה המילה האנגלית Jumbo) היא מילה בסוואהילי המשמשת לברכת שלום.
NXT TakeOver XXX
NXT TakeOver XXX (במקור נקרא NXT TakeOver: Boston) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, השייך למותג NXT. כמו כן, האירוע שודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע נערך ב-22 באוגוסט 2020, באוניברסיטת פול סייל שבווינטר פארק, פלורידה וכלל קרבות בין המתאבקים של המותג NXT עקב העלילות, שנבעו ביניהן במהלך התקופה עד לקיום האירוע בנוסף להיותו האירוע ה-30 בסדרת אירועי NXT TakeOver.
במקור, האירוע היה אמור להיערך בשידור ישיר באולם TD גארדן שבבוסטון, מסצ'וסטס. אולם, ראש עיריית בוסטון, מרטי וולש, הודיע על הגבלת מפגשים קהילתיים עד ל-7 בספטמבר עקב התפרצות מגפת הקורונה.
שישה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, קאריון קרוס ניצח את קית' לי וזכה באליפות ה-NXT. עוד ברשימת הקרבות, איאו שיראי ניצחה את דקוטה קאי ושמרה על אליפות הנשים של NXT, דמיאן פריסט ניצח את ברונסון ריד, קמרון גריימס, ג'וני גרגאנו וולווטין דרים בקרב סולם מחומש וזכה באליפות צפון אמריקה של NXT הפנויה, ואדם קול ניצח את פאט מקאפי.
רקע
סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network בשם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אירוע השלם וצפה השלישי של NXT בשנת 2020.
השפעת מגפת הקורונה
מגפת הקורונה הכריחה את ארגון ה-WWE להעביר את אירועיו ל-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה למתכונת שבה אין קהל ששילם כרטיס, אף על פי שבשלהי חודש מאי, הארגון החל להשתמש במתאבקיו ובמתאבקי הפיתוח שלו כקהל. שידורי התוכנית NXT, בדומה לאירוע הטייקאובר הקודם, In Your House, הועברו מאוניברסיטת פול סייל. האירוע, בדומה לאירוע הסאמרסלאם, שנערך למחרת, היו אמורים להיערך בשידור ישיר באולם TD גארדן שבבוסטון, מסצ'וסטס. לעומת זאת, ראש עיריית בוסטון, מרטי וולש, הודיע על הגבלת מפגשים קהילתיים עד ל-7 בספטמבר עקב התפרצות המגפה. כתוצאה מכך, האירוע "TakeOver: Boston" הועבר לאוניברסיטת פול סייל ולאחר מכן שם האירוע שונה ל-"TakeOver XXX", מכיוון שזה הוא היה האירוע השלושים בסדרת אירועי טייקאובר. טייקאובר XXX היה אירוע הטייקאובר האחרון ששודר מאוניברסיטת פול סייל, כאשר האירוע שבא אחריו, NXT TakeOver 31, שנערך ב-4 באוקטובר 2020 היה הראשון שהתקיים במתחם ה-WWE Performance Center המשופץ, שנקרא בשם "Capitol Wrestling Center".
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT.