cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיכר מריה תרזה
משני צידי הכיכר ניצבים שני מוזיאונים במבנים כמעט זהים, המוזיאון להיסטוריה של הטבע והמוזיאון לתולדות האמנות, אשר נבנו ב-1889. ההבדל היחיד בין המבנים הוא הפסל על חזיתותיהם. בחזית המוזיאון להיסטוריה של הטבע יש פסלים המתארים האנשה של היבשות אפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה. בחזית המוזיאון לתולדות האמנות מופיעים אמנים אירופאים מפורסמים, כמו פיטר ברויגל ההולנדי. במרכז הכיכר ניצב מונומט רב ממדים של הקיסרית מריה תרזה, אשר על שמה נקראה הכיכר, והוא מקושט מצידיו בפרחים צבעוניים.
המוזיאון לאמנות מודרנית ניצב במקום בו ניצבו בעבר האורוות המלכותיות, והוא מציג יצירות עכשוויות. שלושת המוזיאונים הם יעדים פופולריים לתיירים.
המוזיאון לתולדות האמנות מכיל יצירות מפורסמות רבות של המאסטרים מצפון אירופה, כמו מגדל בבל של ברויגל, וכן אוסף נרחב של אמנות עולמית עתיקה. האוסף המצרי מכיל דמויות חנוטות, גילופי אבן, וקברו של נסיך מצרי שהועבר לווינה והורכב מחדש עבור הקיסר פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה. על גג חדר המדרגות יש ציורי קיר של האמן האוסטרי גוסטב קלימט.
מוזיאון ההיסטוריה של הטבע מכיל תצוגות של פרפרים וחרקים אחרים, ואוסף חיות משומר ומפוחלץ נרחב, כולל סוס פרז'וואלסקי, גור של קרנף ג'אווה, ושרידי דודו. במוזיאון פועל מיקרו־תיאטרון המציג שקופיות של אורגניזמים מיקרוסקופיים, שני סרטני העכביש שנשלחו לקיסר פרנץ יוזף על ידי הקיסר היפני במתנה, והתיאור האנושי הראשון אי פעם של סצנה תת-ימית, אשר נעשתה בהתבוננות במארג החיים ובאמצעות פעמון צלילה שנבנה לשם כך. חדר המדרגות מכיל ציורים של הקיסר פרנץ יוזף, הקיסרית מריה תרזה והכלב המפוחלץ שלה, כלב ציד מיניאטורי.
האנדרטה למריה תרזה
ב-1874 הגישו שלושת הפסלים יוהנס בנק, קרל קונדמן וקספר פון זומבוש עיצובים לפסל המתוכנן. הקיסר פרנץ יוזף הראשון בחר בזומבוש, שעבד עם תלמידו אנטון ברנק במשך 13 שנים על פסלי הברונזה, שהגיעו למשקל כולל של 44 טון. קרל פון הסנהאואר תכנן את הארכיטקטורה של האנדרטה. עם הבסיס, האנדרטה משתרעת על שטח של 632 מ"ר וגובהה 19.36 מטר, ומלמעלה יושבת דמותה של הקיסרית בגובה של 6 מטרים.
טמירה ירדני
טְמירה ירדני (נולדה ב-17 בינואר 1948) היא מפיקה ישראלית. עומדת בראש חברת "טדי הפקות". עד למותו, עמד לצידה גם בעלה, דודו ירדני, בראש חברה זו.
קורות חיים
טמירה ירדני (לבית קלימן), היא בוגרת בתיה"ס "בלפור" ותיכון עירוני ה' בתל אביב. בשנת 1968 לאחר שחרורה מצה"ל, הקימה, יחד עם עודד זמיר, יוצא להקת הנח"ל, את צמד "הפנינים הכחולות", עמו הוציאה שני תקליטונים. בסוף 1972 העלתה יחד עם בעלה, דודו ירדני והגיטריסטים דורון סלומון ומוני שיינברג את המופע "חתום בנשיקה". בשנת 1973 הקימו, היא ובעלה, את חברת "טדי יזמות והפקות בע"מ" (ראשי התיבות של שמותיהם), שהחלה לעסוק בהפקת הצגות ילדים, ביניהם 'המפוזר מכפר אז"ר', 'דודי שמחה', 'והילד הזה הוא אני' ועוד. בסוף שנות ה-70, הקליטה תקליט ילדים לשיריה של לאה גולדברג באולפן של גרי אקשטיין, הקשר האמנותי, הוביל למופע רוק אשר הפיקה ירדני לאקשטיין. בעקבות הצלחת המופע החלה ירדני לייצג אמנים נוספים, בהם יהודית רביץ, קורין אלאל, יהודה פוליקר, סי היימן, רבקה זהר, והלהקות 'בנזין', 'פורטרט', 'היהודים', 'תיסלם', חיים צינוביץ' ויגאל בשן וכן יצירת מופעים משותפים לאסתר עופרים, יהודית רביץ, גידי גוב, שלום חנוך ועוד. ירדני הייתה גם חלוצה בהבאת אמנים מחו"ל. בין האמנים שהביאה לארץ היו המוזיקאי הארגנטינאי אסטור פיאצולה, המוזיקאי אריאל רמירז שביצע בישראל לראשונה את ה'מיסה קריאוז'ה', הקומיקאי הליצן ג'נגו אדוארדס, ז'ילברטו ז'יל, קייטנו ולוזו, וכן ניהלה סיבובי הופעות בישראל ובעולם למרסדס סוסה, עימה שמרה על קשר חם.
בתחילת שנות ה-90 הפיקו השניים מרתון סטנד-אפ, ערבי ה"קומדי סטור" בבית ציוני אמריקה שהיה בית לערבי סטנד-אפ מקוריים והפקות קומיות כ'מנגבים בשרוול'. כשהוקם ערוץ 2 הפכו המופעים לתוכנית טלוויזיה שזכתה להצלחה מסחררת. עם המשתתפים נמנה צביקה הדר, (שלו גם ניסתה להפיק תוכנית אירוח, "שישי שואו", שנכשלה). הדר נחשב מקורב אישית לירדני ומלווה אותה מאז ברבים מהפרויקטים של החברה.
בשנת 2001 הקימה ירדני בשיתוף עם חיים סלוצקי ויהודה טלית את חברת סינרגיה, אשר הפעילה את "ערוץ Y" ב-yes.
במשך השנים הפיקה ירדני עשרות תוכניות טלוויזיה שזכו, כמעט כולן, להצלחה גדולה. בהן ניתן למנות את התוכניות "שמש", "לא נפסיק לשיר", "כוכב נולד", "הפיג'מות", "השיר שלנו" (שבה לאחת מהדמויות קוראים "ירדנה טמיר" כמחווה אליה), "השמיניה", "דני הוליווד", "הנפילים", "נולד לרקוד" ועוד. התוכנית המצליחה ביותר שעליה היא חתומה ומזוהה איתה היא "כוכב נולד". ירדני הייתה המפיקה הראשית והמנהלת האמנותית של התוכנית, והפיקה את הקריירות של האמנים שצמחו תחת ידיה. ירדני נחשבת לאחת המשפיעות הבולטות בתחום הבידור הישראלי בשל מיקומן המרכזי של התוכניות בהפקתה והשיח הציבורי סביבן.
משפחתה
את בעלה הכירה בעת שירותם הצבאי בלהקת פיקוד מרכז. לקראת סוף השירות הצבאי נישאו והחלו ללמוד ביחד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה הספיקה לנהל קריירה קצרה כזמרת והקליטה מספר שירים שלא זכו להצלחה גדולה ("מרגע לרגע" ו"שיר לילדים גדולים"). לטמירה ודודו ירדני שני ילדים, טל ירדני מוזיקאי ויוצר והמתמחה בפסקולי סרטים ולי שעוסקת בהפקות טלוויזיה.
צ'הריק
<mapframe latitude="34.32" longitude="52.66" zoom="4" width="200" height="200" align="left"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 44.859369099140174,         38.369225520863026        ]      }    }  ] } צ'הריק (בפרסית: چهریق)  הוא כפר הממוקם במחוז אורמיה בצפון מערבה של איראן, בכפר נמצא גם מבצר הקרוי באותו שם.
חשיבותו של המבצר לדת הבהאאית נובע מכך שבמקום זה נכלא עלי מוחמד שיראזי, הבאב, מייסד הדת הבאבית לפני הוצאתו להורג.
גאוגרפיה
מצודת צ'הריק ממוקמת בצפון מערבה של איראן באזור הגבול (כיום) של ארמניה, אזרבייג'ן וטורקיה. המצודה יושבת במחוז אורמיה הממוקם כיום בתוך גבולותיה של איראן כאשר מצפונה לו נמצא משולש הגבולות הנ"ל, דרומית לו ימת אורמיה, ממערב הגבול הטורקי וממזרח העיר הגדולה תבריז. האזור כולו מאוד הררי, מבודד ומרוחק מריכוזי אוכלוסייה. תושבי האזור מתפרנסים בעיקר מחקלאות מקומית של דגנים, טבק וגידול בעלי חיים.
היסטוריה
למצודת צ'הריק ולמחוז כולו יש היסטוריה ארוכה של קרבות טריטוריה עקובות מדם בין העמים השונים החיו באזור לאורך ההיסטוריה. כבר בתחילת המאה ה-19 התנהלו סכסוכים בין האימפריות ששלטו באזור באותה תקופה (העות'מאנית, הרוסית והפרסית) ומאוחר יותר גם בין הכורדים והפרסים. המאבקים על האזור נבעו בין היתר בשל מיקומו האסטרטגי אשר רווי במים ובשטחים נרחבים המאפשרים מחייה טובה, גידולים חקלאיים ובידוד מהסביבה. מאבקי השליטה באזור הביאו למלחמות וחיכוכים בין הקבוצות האתניות והמדינות השונות החיות באזור זה אשר שאפו לממש את האינטרסים הטריטוריאליים שלהם. במהלך אחת המערכות של מלחמת רוסיה פרס בין השנים 1826–1828, נכבשה צ'הריק על ידי הצבא הרוסי. מאוחר יותר במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי הכוחות העות'מאניים כחלק מקרבות מלחמת העולם הראשונה.
כליאתו של הבאב
מצודת צ'הריק התפרסמה במיוחד לא בשל הקרבות ההיסטוריים על מאבקים טריטוריאליים של המדינות השכנות, אלא בשל חשיבותו ההיסטורית להתפתחותה של הדת הבאבית והבהאאית. לאחר שמשנתו של הבאב – עלי מוחמד שיראזי החלה להתפשט, ראו בו אנשים רבים בתור המהדי - המשיח, ואם אכן הגיע המהדי אזי חכמי הדת – העלמאא' הם מיותרים, דבר שיכול לגרום לטלטלה במערכת הפוליטית-דתית. לכן, בשל התנגדות אנשי הדת שמעמדם היה גבוה, הורו השלטונות לרדוף ולעצור את הבאב ובין השנים 1845-1848 הועבר בין מקומות כליאה שונים. בשנת 1848 הועבר מהמצודה במאקו אל מצודת צ'הריק, הסיבות לכך שהועבר הבאב על ידי המשטר הפרסי הן בשל יכולתו להיות חשוף לעולם החיצון באופן קל יחסית, סיבה נוספת להעברת הבאב לצ'הריק הייתה בקשת נציג הרוסים בטהראן להרחיק את הבאב מקרבת גבול פרס-רוסיה, כנראה מתוך חשש כי רעיונותיו ומשנתו של הבאב יגיעו לרוסיה ביתר קלות. כליאתו של הבאב במצודת צ'הריק הופקדה תחת אחריותו של יחיא א-קורד שהיה גיסו של מחמד שאה ושליט מחוז אורמיה. כליאתו של הבאב לוותה בהגבלות אשר הקשו עליו להיפגש עם מאמיניו וליצור איתם כל קשר. אך עם זאת, הדרך בה הבאב תיקשר עם מאמיניו הייתה בעזרת הברחת מכתבים וכתבים שונים שהתפרסמו לאחר מכן אשר כתב במהלך תקופת כליאתו ביניהם הביאן. קיימים דיווחים כי לבאב התאפשר לארח בחצר המצודה קהל, לשם הגיעו תושבי השבטים הכורדים באזור אשר כיבדו את רעיונותיו וכך גם כנראה התאפשר לו להבריח את אותם כתבים.
בשנת 1850, כשנתיים לאחר כליאתו במצודת צ'הריק הוצא הבאב להורג.
רשימת מקורות
.Momen,Wendi. A Basic Baha'i Dictionary. Oxford: George Ronald,1989
.Cameron, Glenn and Wendi Momen. A Basic Baha'i Chronology. Oxford: George Ronald, 1996
Yarshater, Ehsan (ed). Encyclopaedia Iranica vol. 4. London: Routledge and Kegan Paul, 1990.
שרון, משה. הדת הבהאאית וכתב הקודש שלה, הספר הקדוש ביותר. ירושלים: כרמל, 2005.
הערות שוליים
}
האדס (מערכת טילים)
האדס (בצרפתית: Hadès) היא מערכת טילים לטווח בינוני שפיתחה צרפת. מערכת הנשק האדס ענתה לצורך של צרפת לקיים יכולת שיגור טילים בעלי ראש נפץ גרעיני וראשי נפץ טקטיים.
תולדות המערכת
המערכת הייתה חלק מהמענה הגרעיני הצרפתי שנועד לשמש כהרתעה גרעינית נגד פלישה אפשרית של ברית המועצות לאירופה המערבית.
התוכנית החלה ב-1984 במטרה להחליף את טיל הפלוטון. הניסויים החלו בשנת 1988 וב-1991, בעקבות שינוי הנסיבות באירופה ועקב התנגדות גרמניה לתוכנית, הוגבל מספרן של היחידות הפעילות ל-15 יחידות שיגור ניידות, ו-30 טילים. המערכת נכנסה לשימוש ב-1992 ואוחסנה בעיר לונוויל שבצרפת.
ב-23 ביולי 1997 פירקה צרפת את טיל ההאדס האחרון שברשותה, ובכך החלה להסתמך בלעדית על טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, בתור כוח ההרתעה הגרעיני שלה.
מאפיינים
120 טילי האדס שתוכננו יועדו להיות משוגרים מיחידות שיגור ניידות, כל יחידה נושאת שני טילים במכלים המשמשים גם כזבילי שיגור. טווחו המקורי של הטיל היה 250 קילומטר בלבד, והוגדל בדגמים מאוחרים ל-480 קילומטר.
מערכת הניווט של הטיל מאפשרת לטיל לשנות את מסלולו כמה פעמים במהלך טיסתו כדי להקשות על יירוטו.
מקס שטירנר
יוהאן קספר שמידט (בגרמנית: Johann Kaspar Schmidt) הידוע יותר בשם העט שלו מקס שטירנר (Max Stirner) (25 באוקטובר 1806 – 26 ביוני 1856) היה הוגה דעות ופילוסוף גרמני.
ביוגרפיה
שטירנר נולד בבוואריה ב-1806. מעט ידוע על חייו.
בשנת 1845 פורסמה עבודתו החשובה ביותר, "האגו ועצמו" (Der Einzige und sein Eigentum).
מקס שטירנר מת חסר פרוטה בשנת 1856, כנראה עקב עקיצת חרקים נגועים.
משנתו והשפעתו
בהשפעת אווירת הפילוסופיה הרומנטית הגרמנית שבסביבתה גדל, גרסת האנרכיזם של שטירנר, שהוצגה ב"האגו ועצמו", היא צורה קיצונית של אינדיבידואליזם, או אגואיזם, הממקם את הפרט הייחודי מעל הכל: מדינה, קניין, רכוש, חוק או חובה.
במקום הגישה הקפיטליסטית, מקס שטירנר מציע "איגוד של אגואיסטים", שמשמעותה שותפויות חופשיות של פרטים ייחודיים המשתפים פעולה כשווים על מנת להשיג את מירב החופש וסיפוק מאוויים (כולל המאווים הרגשיים למען סולידריות, או במונחיו של שטירנר - יחסים בין- אישיים intercourse).
בספרו טען כי כל הדתות והאידאולוגיות מתבססות על מושגים ריקים מתוכן. טענה זו ישימה לדעתו גם לגבי מוסדות החברה, המבוססים על מושגים אלה, קרי מדינה, חוקים, כנסייה ומערכת החינוך או מערכות אחרות הטוענות לסמכות על פני הפרט. לפי דעתו, רק כאשר הטענה השקרית לסמכות, המבוססת על מושגי יסוד שקריים, תתגלה, אז תוכל הפעולה, השליטה והזהות האינדיבידואלית לבוא לידי ביטוי אמיתי.
מקס שטירנר מייצג את החשיבה האינדיבידואליסטית הקיצונית ביותר בהיסטוריה של האנרכיזם הפרטני. אולם רעיונותיו נותרו במידה זו או אחרת אבן פינה באנרכיזם. שטירנר תקף הן את הקפיטליזם והן את מה שהתיימר להיות "סוציאליזם בשלטון המדינה". בביקורתו על הקפיטליזם ועל המדינה התומכת בו מנקודת המבט האגואיסטית, הניח את היסודות לאנרכיזם האינדיבידואליסטי אך תרם גם לפיתוח האנרכיזם הקומוניסטי.
ידוע כי הן קרל מרקס והן בניטו מוסוליני קראו את כתביו וכתבו על כך בספריהם.
שטירנר חזר לתודעה החברתית, מחוץ לתנועה האנרכיסטית, לקראת סוף המאה ה-19 כאשר התפרסמו ספריו של ניטשה.
ספריו של שטירנר לא תורגמו עד כה לעברית. פרק בשם: "אני תולה דברי על בלימה", בתרגומו של י. ליפקין, פורסם בכתב-העת "קולות" בעריכת אליעזר שטיינמן (ווארשה 1923). ספרו Der Einzige und sein Eigentum תורגם ליידיש על ידי י. א. מאירסון ויצא לאור בניו-יורק ב-1916.
יעלים (שבט)
יעלים (שם מדעי: Caprini), הוא שבט של פרסתנים בתת-משפחת היעלים, הכוללים 6 סוגים ו-19 מינים. הסוגים בשבט מתאפיינים במידות גוף קטנות עד בינוניות, והם חיים באזורים הרריים באסיה, אירופה, אפריקה ואמריקה הצפונית. חלקם משויכים לקבוצת אנטילופות-עז ורובם דומים יותר לכבש הבית או לעז הבית. המינים בשבט מתאפיינים בקרניים גדולות יחסית שמתעקלות לאחור או לצדדים בצורת רבע עיגול עד עיגול שלם.
בניגוד לשבט צפירים, למרבית מיני שבט היעלים יש דו-צורתיות זוויגית בולטת, המתבטאת בעיקר בקרניים, במידות הגוף ובצבעי הפרווה. בית הגידול של המינים הוא רכסי הרים צחיחים או מיוערים, אם כי יש מספר מינים שחיים גם באזורים טרופיים. המין הגדול בשבט הוא יעל בורג והמין הקטן הוא טאר ערבי.
סטפן קארל סטפנסון
סטפן קארל סטפנסון (באיסלנדית: Stefán Karl Stefánsson; 10 ביולי 1975 – 21 באוגוסט 2018) היה שחקן וזמר איסלנדי שהתפרסם בגילום דמותו של הנבל רובי רקב בסדרת הטלוויזיה האיסלנדית לילדים "נווה עצלנות".
קריירה
הקריירה של סטפנסון החלה בשנת 1994. בגיל 19, הוא עבד בתור בובנאי בטלוויזיה. בשנותיו כמתאגרף, הוא גם למד באקדמיה לדרמה של איסלנד. עם זאת, הוא לא היה מרוצה מנקודות המבט של סטנדרטים דרמטיים איסלנדים. הוא נזכר כי מנהל בית הספר התיכון שלו אמר כי "ממלא מקום לא עושה פרצופים ומשנה פנים".
לימים הוזמן סטפנסון על ידי מאגנוס שבינג, מתעמל איסלנדי, לגלם את אחת הדמויות בהצגה השנייה של "נווה עצלנות". סטפנסון הסביר כי "שבינג רצה שהילדים יהיו בריאים יותר, ולכן הוא יצר מחזמר בשם 'נווה עצלנות'. הוא שיחק את ספורטקס, פנאט הכושר, ואני הייתי רובי רקב, הבחור שאהב להישאר בבית ולישון". לאחר ההצלחה הראשונית עם המחזמר ביצעה ניקלודיאון עסקה עם יוצרי "נווה עצלנות" על מנת לשדר את ארבעים הפרקים הראשונים של הסדרה, ואלה הופקו באולפן מיוחד שנבנה באיסלנד. בתחילת דרכה של "נווה עצלנות" בתחילת שנות ה-2000, סטפנסון לא ידע אנגלית כלל, אך במהרה שלט בשפה באופן מלא.
חיים אישיים
סטפנסון התגורר בלוס אנג'לס יחד עם אשתו, שלוש בנות ובן אחד.
הוא אובחן לראשונה כחולה בסרטן כיס המרה ב-2016 ועבר ניתוח להסרת גרורות בשנת 2017. המחלה חזרה בשנת 2018 באופן חמור יותר, ובשנה זו הוענק לו אות "מסדר הפלקון".
מחלתו ומותו
סטפנסון הודיע באוקטובר 2016 כי אובחן כחולה בסרטן כיס המרה; בעקבות כך, נוצר קמפיין "GoFundMe" על ידי אחד מהיוצרים הראשיים של נווה עצלנות, מארק ואלנטי, לסייע לשלם את עלויות המחיה של סטפנסון כאשר הוא נעשה חולה מדי לעבודה. הקמפיין זכה לפופולריות על ידי משתמשי יוטיוב שונים שהעלו פרודיות על עבודותיו של סטפנסון, בין השאר על השירים "We Are Number One" ו"The Mine Song" מהתוכנית. סטפנסון הבהיר במהלך מסע הקמפיין של "GoFundMe", כי בעוד שהגרורות שלו הוסרו לאחר ניתוח כבד מוצלח ביוני 2017, הוא עדיין היה חולה וסירב לקבל עוד טיפולים.
במרץ 2018 התבשר סטפנסון כי הסרטן שלו סופני, ואמר כי הוא עובר כימותרפיה כדי להאריך את חייו. באפריל 2018 הודיע כי הוא בחר להפסיק את הטיפול הכימותרפי, והחל לסגור את כל חשבונות המדיה החברתית שלו. הוא נפטר ב-21 באוגוסט 2018, בגיל 43. אשתו אמרה כי "לפי בקשתו של סטפן, לא תהיה הלוויה. שרידיו יפוזרו בחשאיות באוקיינוס רחוק".
בור
בּוֹר הוא חלל בקרקע, טבעי או מעשי ידי אדם בעומק של לפחות מטר וחצי חפירת בורות נחשבת למלאכה קשה, בעבר התבצעה באמצעות את או מעדר. בתחום החקלאי נחפרים בורות לשם נטיעת עצים וכן עבור אגירת מים. בתחום הבנייה נחפרים בורות גדולים על ידי מחפרון לשם יציקת יסודות או יצירת חללים תת-קרקעיים כגון חניון תת-קרקעי או בונקר. בורות יכולים להיווצר גם בדרך של קידוח (כגון קידוח נפט) או קידוח למטרות מחקר מדעי וכן לצורך קבורה. בור יכול להיווצר באופן טבעי כחלק מתהליכים קרסטיים של המסת סלע משקע או קרקע מלחית (בולען). בור פתוח ברשות הרבים מהווה סכנה ועל כן יש לסגור אותו, לגדר אותו ולשלטו בשלטי אזהרה.
בהלכה, מושג הבור הוא אב-טיפוס לכל מִפגע דומם הנמצא ברשות הרבים, שבני אדם או בעלי חיים ההולכים שם עלולים להיפגע ממנו.
הבור הטבעי העמוק ביותר הידוע הוא קמין קרסטי בעומק 516 מטרים בקרואטיה, שהתגלה באקראי ב-2004..
הבור העמוק ביותר מעשי ידי אדם הוא הקידוח הסופר-עמוק בחצי האי קולה שברוסיה, המגיע לעומק של 12,262 מטר. הבור נכרה בשנת 1989.
נמסטה (שיר)
נמסטה הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי ויצא לאור ב - 1 בינואר 2018.
רקע
השיר יצא לאור ביום הראשון של שנת 2018, כסינגל השמיני של הצמד. את השיר הוציאו סטטיק ובן-אל תבורי כחודשיים לאחר שהוציא את השיר "הכל לטובה". בשיר מוזיקת רגאיי בשילוב עם מוזיקה הודית. מקור שם השיר הוא המילה "נמסטה", המקובלת לברכת שלום בהודו ובנפאל. הזמרת ליאורה יצחק השתתפה בביצוע בשיר בקולותיה.
המשפט "לא רואה, לא שומע, לא מגיב, אם זה לא בחיוך אז אני לא מקשיב, לא מבין מה הקשר, גם כשמדובר ב.. (לא מגניב)" כשלאחריו נשמע קול של נשר, נתפס כמשפט שנועד להקניט את הראפר רון נשר, לאור הסכסוך בין הצמד לנשר. נשר פרסם בתגובה את השיר "לירזובתאל".
קליפ
הווידאו קליפ צולם בתוך אולפן צילומים בחולון המדמה יער טרופי שנוצר על ידי צמחייה ועצים שהובאו במיוחד ממשתלה. את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי. בקליפ השתתף כתב התרבות של חדשות 2 יונתן ריגר, כחוקר תרבות המגלה את בקבוק הנמסטה, כאשר סטטיק מקדים אותו וחוטף אותו ממנו. סטטיק מוביל את הבקבוק אל השבט שלו. סטטיק ובן אל לבושים בבגדים צבעוניים ולידם עשרות רקדנים הלבושים אף הם בבגדים צבעוניים. ברקע נזיר המגולם על ידי ג'ורדי. בסוף השיר מקבל חוקר התרבות מן השבט ארגז של "בקבוקי נמסטה".
נכון לדצמבר 2021, קליפ השיר צבר 24.6 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב של סטטיק ובן-אל.
Tim Buckley
Tim Buckley הוא אלבום הבכורה של הזמר טים באקלי אשר יצא בשנת 1966.
האלבום מאופיין כולו בסגנון הפולק רוק, לעומת אלבומיו הבאים של באקלי שמשלבים סגנונות רבים ומגוונים יותר, אך ניתן להתרשם כבר מאלבום הבכורה ממנעד קולו המרשים של הזמר. הגשת השירים באלבום מעט לחוצה וגרנדיוזית לעיתים, בהתאם לגילו הצעיר של באקלי בזמן הקלטתו. יחד עם זאת, התיזמור המקצועי אותו יצר המוזיקאי ג'ק ניטשה תרמו רבות לעיצובו של הסאונד באלבום.
באקלי הוציא את האלבום זמן קצר לאחר שחברת Elektra החתימה אותו ותלתה בו תקוות רבות. כתוצאה מכך, הפקת האלבום מושקעת מאוד, ומעורבים בה בכירי המפיקים של החברה באותה תקופה (פול רוטשילד, מפיק הדלתות, מנהל החברה ג'ק הולצמן ועוד).
המילים באלבום נכתבו ברובם על ידי באקלי וחברו המשורר, לארי בקט, אך להקתו, ובעיקר לי אנדרווד, תרמו רבות והשתתפו בכתיבה ובהלחנה ובקביעת הקו המוזיקלי של האלבום.
האלבום נחשב לנגיש ולישיר ביותר מבין אלבומיו של טים באקלי, אך לא היה הצלחה מסחרית גדולה.
טרכימטופון
טרכימטופון (שם מדעי: Trachymetopon) הוא סוג של דג נכחד ממשפחת הלטימריים, אשר חי במשך היורה התחתון עד התחילת הקרטיקון שלפני 199 עד 163.5 מיליון שנה מזמננו והוא היה מהגדולים שבצלקנתאים מעולם.
המאובנים של דג זה התגלו בבאדן-וירטמברג שבגרמניה, ב-"Marnes de Dives" שבנורמנדי, צרפת ואולי גם ב"תצורות קיימברידג'" (Kimmeridge Clay) שבדורסט, אנגליה. הסוג תואר למדע ב-1951 בידי הנינג ונכלל בו מין יחיד - Trachymetopon liasicum.
מחקרים על מאובני הדג מראים שהיה זה דג גדול מאוד, שההערכות כלפיו נעות בין 1.5 מטר, 4 מטרים ומעל 5 מטרים, כך שהיה קרוב למאוסוניה מאפריקה. בניגוד לשאר בני משפחתו הוא דמה יותר ללטימריה המודרנית והתקיים בסביבה ימית של ים תטיס, כששאר קרוביו הקדומים התקיימו כנראה במים מתוקים או מליחים.
סויוז 2
סויוז 2 (ברוסית: Союз 2, "ברית 2") הייתה החללית השנייה בתוכנית סויוז ששוגרה לחלל. החללית, מסוג סויוז, הייתה חללית בלתי מאוישת, היא שוגרה למסלול ב־25 באוקטובר 1968 ומטרתה הייתה לבצע תמרוני עגינה עם סויוז 3. אף על פי ששתי החלליות התקרבו מאוד אחת לשנייה, העגינה לא התבצעה. סויוז 2 הונחתה ב־28 באוקטובר ויומיים אחר כך הונחתה סויוז 3.
פסיטקותריום
פסיטקותריום (שם מדעי: Psittacotherium; מיוונית עתיקה: "בהמת תוכי") הוא סוג של יונק נכחד מהסדרה כימולסטיים, אשר היה קרוב לסטילינודון. הוא התקיים באמריקה הצפונית של הפלאוקן שלפני 63.3 עד 56.8 מיליון שנה מזמננו. המאובנים של סוג זה התגלו במדינות ארצות הברית: וויומינג, קולורדו, מונטנה, ניו מקסיקו וטקסס ותוארו ב-1882 בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ונכלל בו מין יחיד: Psittacotherium multifragum.
תיאור
יונק זה היה קרוב לסטילינודון וגדול יחסית לקרוביו, במשקל של 50 ק"ג ואורך 1.1 מטר, דומה מעט לגודל של כלב גדול. היו לו לסתות גדולות שונות יותר מכל יונק מודרני בכך שמבניהם היה מסיבי מאוד והפנים היו קצרות עם לשון ארוכה, אך השיניים הקדמיות צמחו מבעד ללסת בדומה לרוב המכרסמים כדי לעזור לקרוע מזון וכנראה שהם צמחו ללא הפסקה. שיניים אלה כללו הן חותכות והן ניבים מגודלים מאוד והיו מסודרות בשני זוגות מכל לסת, דומה למכרסמים המודרניים. בניגוד למראהו המבעית הוא למעשה היה אוכל צמחים שהשתמש בלסתות הקצרות כדי לקרוע צמחייה נוקשה ולטחון אותה.
ארבעון
אַרְבָּעוֹן (גם טטראדר או טטרהדרון; באנגלית: Tetrahedron) הוא פירמידה משולשת, כלומר גוף שכל ארבע פאותיו הן משולשים. לארבעון 4 קודקודים, 4 פאות, ו-6 מקצועות.
אף על פי שלעיתים נתפסת התיבה כגוף הפשוט ביותר, תואר זה שייך דווקא לארבעון. הוא מכיל את מספר הקדקודים המזערי הדרוש כדי להיות גוף תלת־ממדי ולא מישורי, שכן דרך כל שלוש נקודות עובר מישור.
הארבעון הוא 3-סימפלקס, מקרה פרטי של n-סימפלקס (הכללה רב-ממדית של המשולש).
ארבעון משוכלל
הארבעון המשוכלל סימטרי במידה רבה ביותר: חבורת הסימטריות שלו פועלת 4-טרנזיטיבית על ארבעת הקודקודים, כלומר, אפשר להעביר, על ידי סיבוב ושיקוף, כל סדרת קודקודים לכל סדרת קודקודים אחרת. חבורת הסימטריות המרחביות של הארבעון המשוכלל איזומורפית לחבורת תמורות A_4. השלד של הארבעון הוא הגרף השלם K_4, וחבורת הסימטריות שלו איזומורפית ל-S_4.
הארבעון המשוכלל הוא אחד מחמשת הגופים האפלטוניים, הידועים גם בשם הפאונים המשוכללים. גוף אפלטוני הוא פאון שכל פאותיו הן אותו מצולע משוכלל (מצולע שווה-צלעות), ובכל אחד מקודקודיו נפגשות פאות באותו מספר.
שטח הפנים A והנפח V של ארבעון משוכלל בעל צלע a הם:
הארבעון המשוכלל הוא דואלי לעצמו. כלומר: אם נסמן בכל אחת מפאותיו של ארבעון את הנקודה האמצעית, ונחבר את כל הנקודות הללו, נקבל ארבעון משוכלל.
מיון הארבעונים על-פי הסימטריות שלהם
את הארבעונים אפשר למיין למשפחות, על-פי חבורת הסימטריות שלהם. זהו מיון בעל משמעות בקריסטלוגרפיה, שם ממיינים את הסריגים למחלקות בראבה ולמערכות גבישיות, בין השאר, על-פי חבורת הסימטריות של תא היחידה של הסריג.
הסימטריות של השלד
הקודקודים והמקצועות של ארבעון מרכיבים את השלד החד-ממדי שלו, שהוא גרף שממנו אפשר לשחזר את המבנה הגאומטרי, התלת-ממדי. בסימטריות של השלד אפשר לבצע גם פעולות שאינן אפשריות בגוף צפיד, השקולות לשיקוף של המרחב: תמורה של הקודקודים מהווה סימטריה של השלד, אם היא מעתיקה כל מקצוע למקצוע באותו אורך. משום כך יש יותר חבורות סימטריה אפשריות לשלד, על-פי הפירוט הבא.
סימטריות הסיבוב המרחביות
כל סימטריה של השלד אפשר לממש גם כסימטריה של המרחב כולו, אם מרשים בנוסף לסיבובים, גם לשקף את המרחב. פעולת השיקוף אינה ניתנת למימוש במציאות הפיזיקלית (בשל-כך יודע אדם בין ימינו לשמאלו). ללא שיקופים אפשר לממש רק תמורות זוגיות, ונותרות חמש אפשרויות:
ישראל אלימלך
ישראל אלימלך (נולד ב-22 ביוני 1960) הוא כדורסלן עבר ישראלי. אלימלך שיחק בהפועל חולון לאורך רוב הקריירה המקצוענית שלו. הוא שיחק בתפקיד רכז ונודע בזריזותו ובהתלהבות שהשרה על קבוצתו. כיום, יציע B בהיכל טוטו חולון נקרא על שמו.
קריירה
אלימלך החל לשחק כדורסל בהפועל חולון בגיל 8, יחד עם חברו מבית הספר היסודי "שפרינצק" בחולון, ניב בוגין, איתו שיחק בקבוצה עד 1991 ברציפות.
בעונת 1975/6 זכה עם הפועל חולון בגביע הליגה לנערים, בעונת 1977/8 זכה איתה ב"דאבל" - אליפות וגביע הליגה לנוער ובעונת 1978/9 זכה איתה שוב בגביע הליגה לנוער.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, בבסיס פלמחים, כמכונאי מסוקי תקיפה.
אלימלך שיחק בנבחרות ישראל לנוער, קדטים (מקום 11 באליפות אירופה ב-1977), העתודה והבוגרים, בה קלע 153 נקודות ב-53 משחקים.
בעונת 1982/3 נבחר לחמישיית העונה במשאל המאמנים של עיתון "הארץ".
במקביל למשחק בהפועל חולון, אימן את הנבחרת הצבאית של חיל האוויר והיה מנהלו המקצועי של בית ספר לכדורסל בחולון.
ב-1986 זומן מחדש לנבחרת ישראל, ובהיעדרו של מוטי ארואסטי נבחר על ידי המאמן צבי שרף לתפקיד הרכז בחמישייה הפותחת, לצדם של ברקוביץ', ג'מצ'י ומרסר, במשחק ההכרעה מול צ'כוסלובקיה, בו ניצחה נבחרת ישראל ניצחון דרמטי, שהעלה אותה לאליפות העולם.
באותה שנה, הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה (1986), בו הפסידה חולון 90:86. ב-1987 היה שותף למשחק ההיסטורי בו הביסה הפועל חולון את מכבי תל אביב בתוצאה 66:85. ב-1990/1991 שוב הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, שגם בו הפסידה חולון 100:90.
ב-1992 עזב אלימלך את הפועל חולון ועבר להפועל גבעתיים, איתה הגיע לגמר גביע המדינה, בו הפסידה גבעתיים להפועל תל אביב 71:65. הוא סיים את העונה הסדירה במקום הרביעי בטבלת מלך האסיסטים.
בעונות 1993/4 ו-1994/5 שיחק במכבי תל אביב, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע המדינה (1994). כמו כן, קלע 40 נקודות במשחקי הקבוצה באירופה.
ב-1995 חזר להפועל חולון לשתי עונות נוספות. בעונה הסדירה של 1995/6 הוא סיים את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלת מלך האסיסטים. בעונת 1996/7 היה מלך החטיפות של הליגה וסיים את העונה הסדירה במקום השני בטבלת מלך האסיסטים.
ב-1997 עבר להפועל אילת, איתה הגיע לסדרת הגמר נגד מכבי תל אביב.
לאחר עונת 1998/9 פרש ממשחק מקצועני. במשחקיו בליגה הישראלית קלע 3,963 נקודות.
אלימלך חי עם משפחתו בלאס וגאס בארצות הברית.
נישואי יעקב עם רחל ולאה
נישואי יעקב עם רחל ולאה הם אירועים מקראיים, שאירעו בעיר חרן שבארם נהריים בעת בריחתו של יעקב מעשו אחיו.
רקע
לאחר שיעקב גנב את הברכות שיצחק ביקש לברך את עשו, עשו שוטם את אחיו ומתכנן להרוג אותו לאחר שיצחק ימות. רבקה מגלה את תוכניתו של עשו, ואומרת ליעקב לברוח לחרן אל לבן אחיה עד שעשו ישכח את מעשיו של יעקב. כדי לתרץ את עזיבת יעקב את הבית, אומרת רבקה ליצחק שהיא לא רוצה שיעקב יתחתן עם בנות חת. יצחק קורא ליעקב ומצווה עליו לא לקחת אישה מבנות כנען, אלא ללכת אל פדן ארם אל לבן אחי רבקה ולקחת לו לאישה את אחת מבנותיו.
הסיפור
יעקב הולך לפדן ארם כדי לשאת את אחת מבנותיו של לבן לאישה. כשהוא מגיע לקרבת חרן הוא רואה שלושה רועי צאן מחכים ליד באר שאבן גדולה מכסה אותה. יעקב שואל אותם מאין הם מגיעים והם עונים לו שהם מחרן. יעקב שואל אותם אם הם מכירים את לבן בן נחור ואם שלום לו, והרועים מאשרים שהם מכירים אותו וששלום לו. יעקב שואל אותם למה אינם משקים את הצאן והולכים להמשיך לרעות אותו, הרועים משיבים שהאבן שגלולה על הבאר כבדה מדי והם צריכים לחכות לכל הרועים שיבואו כדי להרים את האבן. בזמן שיעקב מדבר עם הרועים מגיעה רחל בתו של לבן עם הצאן של אביה. ברגע שיעקב רואה את רחל עם הצאן הוא ניגש לבאר, גולל לבדו את האבן מעל פי הבאר ומשקה את צאנו של לבן. לאחר מכן הוא מנשק את רחל ובוכה, ומספר לה שהוא בנה של רבקה. רחל רצה ומספרת ללבן אביה שיעקב הגיע ולבן רץ ליעקב ומחבק ומנשק אותו.
יעקב גר אצל לבן במשך חודש ורועה את צאנו. לאחר חודש לבן שואל את יעקב מהי המשכורת שהוא רוצה בעבור עבודתו, ויעקב משיב ללבן שהוא רוצה להתחתן עם רחל בתו הקטנה והוא מוכן לעבוד בשבילו במשך 7 שנים כדי שלבן ירשה לו להתחתן איתה. לבן מסכים מייד בשמחה, ויעקב עובד בשביל לבן שבע שנים. לאחר שבע השנים יעקב פונה ללבן ומבקש ממנו שייתן לו את רחל לאישה. לבן מסכים ופונה לעשות חתונה. בחתונה לבן מכניס את לאה במקום את רחל, ויעקב מתחתן עם לאה. למוחרת בבוקר יעקב מגלה שזאת לאה ולא רחל, והוא פונה אל לבן בכעס, שהרי הוא עבד בשביל רחל. לבן מסביר שאצלם נהוג שמחתנים את הבכירה לפני הצעירה, ולכן אם הוא רוצה את רחל, הוא יכול להתחתן איתה בעוד שבוע, אבל בתנאי שיעבוד בשבילה עוד שבע שנים. יעקב מסכים, ולאחר שבעת ימי המשתה הוא נושא את רחל לאישה, וממשיך לעבוד בשביל לבן עוד שבע שנים.
רחל בתך הקטנה
רש"י מסביר שיעקב לא הסתפק בלהגיד: 'רחל', אלא אמר:, כיוון שיעקב ידע שלבן הוא רמאי. יעקב פחד שאם הוא יגיד 'רחל', לבן יביא לו סתם רחל אחרת ולכן אמר לו בתך'. אילו היה אומר: 'רחל בתך', לבן יחליף את שמה של לאה לרחל ואת שמה של רחל ללאה, ולכן הוא אמר לו 'הקטנה'. ולמרות זאת כל זה לא הועיל לו, ולבן הצליח לרמות אותו.
המילים "ברחל בתך הקטנה" הפכו לביטוי עברי המורה על אמירת דבר בצורה מפורשת, מפורטת, שאינה משתמעת לשתי פנים וללא נתינת מקום לספק.
ויהי בבוקר
רש"י מסביר שיעקב לא ידע בלילה שזאת לאה, אף על פי שחשב שאולי לבן ירמה אותו, ולכן מסר לרחל סימנים, כשרחל ראתה שלבן לוקח את לאה במקומה, היא לא רצתה שלאה תתבייש, ולכן מסרה לה את הסימנים שיעקב מסר לה; וכשיעקב שאל את אשתו בלילה על הסימנים, לאה מסרה לו אותם.
הערות שוליים
קט:פרשת ויצא
סויוז TMA-6
סויוז TMA-6 (ברוסית: Союз ТМА-6) היא חללית סויוז ששוגרה ב-15 באפריל 2005 בשעה 00:46 מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוט הרוסי סרגיי קריקאליוב, האסטרונאוט האמריקאי ג'ון פיליפס וטייס החלל האיטלקי רוברטו ויטורי. אחרי קרוב לחצי שנה בה שהתה בתחנת החלל הבינלאומית, חזרה סויוז TMA-6 לכדור הארץ ב-11 באוקטובר.
הצוות
צוות המראה:
צוות נחיתה:
מהלך המשימה
חללית "סויוז TMA-6" שוגרה ב-15 באפריל 2005 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. ב-17 באפריל בוצע עגינה בתחנת החלל. באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת קבועה מס' 10 בפיקוד לירוי צ'יאו. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי משלחת קבועה מס' 10 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות קבוע מס' 11. על הטיסה היה נציג איטליה רוברטו ויטורי שהחל בביצוע תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו כחלק של תוכנית ENEIDE. ב-24 באפריל צוות קבוע מס' 10 ויורי שארגין עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-5" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל.
חללית "סויוז TMA-6" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות קבוע מס' 11 בפיקוד סרגיי קריקאליוב החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. הם ערכו מספר ניסויים מדעיים וביצעו פעילות חוץ רכבית. במהלך שהותם בתחנת החלל בוצע ביקור של מעבורת החלל דיסקברי בנסגרת משימה STS-114.
ב-3 באוקטובר 2005 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-7 עם צוות קבוע מס' 12 בפיקוד ויליאם מקארתור. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 11 וגרגורי אולסן מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-7" נכנסו לחללית "סויוז TMA-6" ונחתו בכדור הארץ ב-11 באוקטובר 2005 אחרי כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות מיוחדות.
קישורים חיצוניים
מידע על הטיסה
צפירים
צפירים (שם מדעי: Rupicaprini או Naemorhedini), הוא שבט של פרסתנים בתת-משפחת היעלים, הכולל ארבעה סוגים ו-13 מינים.
מאפיינים
הסוגים בשבט מתאפיינים במידות גוף קטנות עד בינוניות, והם חיים באזורים הרריים באסיה, אירופה ואמריקה. כל המינים בשבט שייכים לקבוצת אנטילופות-עז וייחודם בכך שיש להם מאפיינים חיצוניים או אקולוגים שמהווים צורת ביניים בין עיזים לצבאים. בנוסף, המינים בשבט מתאפיינים בקרניים קצרות יחסית שדומות לקרני העיזים בצורתן. הצפירים נוהגים לחיות לרוב בבדידות או בקבוצות קטנות, והם פעילים בדרך כלל בשעות הבוקר והערב ונחים בשעות היום. בית גידולם של הצפירים הוא מדרונות תלולים ואנכיים, צוקים, סלעים ויערות הרריים. למיני הצפירים אין דו-צורתיות זוויגית בולטת, והזכרים והנקבות די זהים במראה החיצוני. המין הגדול בשבט הוא צפיר הקורדילרים, והמין הקטן בשבט הוא גוראל אדום.
תמיר מורג
תמיר מורג (נולד ב-5 ביוני 1981) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב המדיני של ערוץ עכשיו 14. קודם לכן שימש כעורך בעיתון מעריב, כראש דסק החדשות באתר nrg וככתב מדיני באתר ישראל היום, וכדוברם של חברי הכנסת איתן כבל, חיליק בר ועמיר פרץ.
ביוגרפיה
במאי 2022 חשף כי נשיא המדינה לשעבר משה קצב, שהורשע באונס, עומד לפרסם ספר זיכרונות שנוי במחלוקת. ביוני 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, דיווח מהמדינה בשליחות ישראל היום. באוקטובר 2022 פרסם תחקיר שממנו עלו חשדות לפיהם ראש הממשלה יאיר לפיד שיקר במשך שנים בנוגע לפרטי שירותו הצבאי בטרם שובץ בעיתון במחנה, ובנוגע לנסיבות הגעתו לעיתון. בנובמבר חשף כי ראש הממשלה המיועד, בנימין נתניהו, מעוניין למנות את מקורבו ושגריר ישראל בארצות הברית לשעבר רון דרמר לתפקיד שר בממשלתו, כפי שאכן קרה בסופו של דבר.
ביולי 2023 הצטרף לערוץ עכשיו 14 והחל לשמש ככתב המדיני של הערוץ.
ברכת משה
ברכת משה היא הברכה שבירך משה את שבטי ישראל טרם מותו. הברכה מופיעה בספר דברים פרק לג, בתחילת פרשת וזאת הברכה, שהיא הפרשה המסיימת את התורה. לפי הפסוק הפותח את הפרק, מפרשים אבן עזרא והכלי יקר שאין זו ברכתו האישית של משה, אלא ניתנה לו בנבואה.
מרבית הברכות עוסקות בתיאור אופי השבט או אופי נחלתו.
סדר הברכות
אחרי מבוא כללי מברך משה את השבטים לפי הסדר הבא: ראובן, יהודה, לוי, בנימין, יוסף (עם התייחסות ספציפית למנשה ואפרים), זבולון, יששכר, גד, דן, נפתלי, אשר ולאחר מכן סיכום כללי. מרבית הברכות קצרות - פסוק או שניים. הברכות לשבט לוי ולשבט יוסף ארוכות יותר, ושבט שמעון כלל אינו זוכה לברכה. אבן עזרא נימק את סדר השבטים בברכה:
ברכת יעקב וברכת משה
לברכת משה לשבטים קדמה ברכת יעקב לבניו, אבותיהם של השבטים. בעוד שבברכת יעקב יהודה ויוסף זוכים לברכות ארוכות ומפורטות, בברכת משה לוי ויוסף זוכים לברכות מפורטות וברכתו של יהודה מתקצרת מאוד.
פרשני המקרא עסקו בהרחבה בזיקה שבין שתי ברכות מקבילות אלה. יאיר גנז מוצא בברכת משה מגמה של פיוס, המופנית אל שבטים שננזפו בברכתו של יעקב.
יחידה 1855
יחידה 1855 הייתה יחידה לניסויים בבני אדם, שהייתה שייכת למחלקה המרכזית למניעת מגיפות וניקוי מים של צבא סין הצפוני של הצבא היפני הקיסרי, שפעלה בבייג'ינג בין השנים 1938–1945.
יחידה 1855 הוקמה על ידי צבא סין הצפוני בשנת 1938. היחידה הייתה ממוקמת לא רחוק ממקדש השמים בבייג'ינג, והכילה צוות של כ-2000 איש. על היחידה פיקד המנתח אל"ם נישימורה ייני, שדיווחה ישירות לשירו אישיאי שביחידה 731.
על פי דבריו של צ'ואי היונג שי הקוריאני, שעבד כמתורגמן ביחידה 1855 משנת 1942 עד שנת 1943, היחידה ערכה ניסויים בדבר, כולרה וטיפוס. "כשהגעתי לשם לראשונה, כמה מאות אסירים כבר היו בתאים. בכל פעם שהרופאים היפנים יצרו קשר עם האנשים שנבדקו, הם תמיד עשו זאת באמצעות מתורגמן. הנבדקים נדבקו בדבר, כולרה וטיפוס. אלה שטרם נדבקו הוחזקו בחדרים שונים. היו מראות גדולות בחדרים עם הנבדקים כך שניתן יהיה לצפות טוב יותר באלו שעוברים את הבדיקה. דיברתי עם האסירים באמצעות מיקרופון והבטתי בהם דרך לוח הזכוכית, ופירשתי את שאלות הרופאים: "יש לך שלשולים? כואב לך הראש? קר לך?" הרופאים רשמו את כל התשובות בקפידה. עם בדיקת האסיר, עשרה אסירים נאלצו לשתות תערובת של החיידקים, וחמישה מהם קיבלו את החיסון. שתי הקבוצות הופרדו זו מזו. החיסון הוכיח את עצמו כיעיל עם כל החמישה שאליו הוא ניתן, וחמשת האחרים סבלו נורא. בבדיקות המגפה, האסירים סבלו מצמרמורת וחום, ונאנקו מכאבים עד שמתו. ממה שראיתי, אדם אחד נהרג כל יום".
ההערכה היא כי יחידה 1855 הרגה כ־1000 בני אדם בין השנים 1938–1945.
היחידה פינתה את הבניינים בבייג'ינג במהלך התבוסה היפנית בשנת 1945, והסינים נכנסו לבניין. הבניין עמד עד שנת 1996.
אלפין סוג 600
אלפין סוג 600 (באנגלית: Elfin Type 600) היא מכונית מרוץ מתוצרת "Elfin Sports Cars" האוסטרלית אשר יוצרה בין השנים 1968–1971.
סך הכול יוצרו 26 יחידות.
מרוצי מכוניות בהשתתפות "אלפין סוג 600"
דגם ה"אלפין סוג 600" פותח כדי להשתתף במירוץ "Australian 1½ Litre Formula" (עד נפח מנוע 1,500 סמ"ק), אבל מאוחר יותר עבר שינויים מכניים כדי להשתתף בקטגוריות נוספות כגון: "Australian Formula 2", "Australian National Formula" , "Australian Formula 1" , "Australian Formula 3" , ו-"Formula Ford".
דגם "אלפין סוג 600" השתתף במרוצים: "1968 Australian One and a Half Litre Championship", "1971 Australian Formula 2 Championship" , "1972 Australian Formula 2 Championship" , "Australian Formula Ford Championship" (של השנים 1970–1971), "New Zealand Formula Ford Championship" , (של השנים 1970–1971), "Singapore Grand Prix"  (בשנת 1968), "Malaysian Grand Prix"  (של השנים 1968–1969), ו-"Australian Hillclimb Championship"  (בשנת 1968).
מתרס
מִתְרָס, הקרוי לעיתים בשם הלועזי בָּרִיקָדָה (בצרפתית: Barricade), הוא מכשול או מחסום מאולתר שבו נעשה שימוש במסגרת התקוממויות חברתיות וקרבות רחוב ושמטרתו לנטרל, לפקח או למנוע מעבר תחבורה וכוחות במסלול מסוים.
השימוש ההיסטורי הראשון במתרסים במהלך התקוממות חברתית התרחש בפריז ב-12 במאי 1588, ביום אשר כונה לימים "יום הבריקדות" (בצרפתית: Journée des barricades). במהלך אירועים אלה הצליחו מורדים מבני פריז להניס את המלך אנרי השלישי מן העיר, והשאירו אותה בידי הליגה הקתולית. באירוע זה נעשה שימוש במרכבות, עצים וחביות (שעל שמן של האחרונות בצרפתית, barriques, נקראו הבריקדות), על מנת למנוע מן המשמר השווייצרי וכוחות אחרים נאמנים למלך מלחוש לעזרתו.
הלנה ציטרון
הלנה ציטרון (בלועזית: Helena Citrónová; 26 באוגוסט 1922 – 4 ביוני 2007, י"ח בסיוון ה'תשס"ז) הייתה יהודייה ניצולת השואה, שחייה ניצלו במחנה אושוויץ-בירקנאו על ידי מש"ק אס אס בשם פרנץ וונש שהתאהב בה. סיפורה הונצח בסרט התיעודי "היפה בנשים", שזכה בפרס לסרט הדוקומנטרי הזר בתחרות הסטודנטים של פרס אוסקר לשנת 2016.
ביוגרפיה
הלנה ציטרון נולדה לרבקה ומיכאל בצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה).
באושוויץ
במחנה המוות התפתחה אהבה בינה לבין חייל אס אס אוסטרי בן גילה בשם פרנץ וונש (Wunsch). וונש הגיע לאושוויץ בתחילת שנת 1942 ובספטמבר של אותה שנה הועלה לדרגת אונטרשארפיהרר (מקבילה לדרגת סמל). הוא שימש בתפקיד מפקד מחלקה ביחידת האס אס ששמרה על מחנה ההשמדה, וכן היה אחראי על מחסן במתחם שקיבל בפי האסירים את הכינוי "קנדה" שבו רוכזו כספים וחפצי ערך שנמצאו במזוודות ובמטעני היד שהשאירו הנרצחים. אחד מתפקידיו היה השתתפות בתהליך הסלקציה שבוצע על רציף הרכבת, בו מוינו היהודים שהגיעו למחנה, על ידי רופא אס אס, מי למוות ומי לעבודת פרך.
הלנה משכה את תשומת ליבו של פרנץ וונש לאחר שהתבקשה לשיר ביום הולדתו. מערכת היחסים ביניהם התחילה כאשר וונש נכנס לצריף בו עבדה, והשליך לה פתק, "התאהבתי בך". בתחילה הרגישה רגשות שנאה כלפיו, אך אלה שככו כאשר הגיעה אחותה רוזה הגדולה ממנה ב-11 שנים, עם שני ילדיה לאושוויץ והוא הביע נכונות להציל אותה. הוא ביקש מהלנה לומר לו את שמה של אחותה. היא השיבה ואמרה כי הוא לא יוכל להצילה מאחר שבאה עם שני ילדים קטנים והוא ענה לה כי אכן ילדים לא יכולים לגור במחנה. ואז רץ לכיוון הקרמטוריום והפריד את האם מהילדים, שגורלם נחרץ. וונש הצליח להציל את האחות באומרו כי היא עובדת עבורו במתחם "קנדה".
בהמשך סיפק וונש להלנה ולאחותה מזון, ביגוד והגנה. מערכת היחסים האסורה הזאת בין אסירות יהודיות לבין חייל אס אס סיכנה את חיי שלושתם ונמשכה תקופה של שנתיים. הלנה הרגישה רגשי אהבה לוונש. מערכת היחסים הזאת עם חייל אס אס באושוויץ השאירה לה לימים טעם מר, אך זה שהציל את חייה וחיי אחותה הפיג אותו.
לאחר שחרור אושוויץ על ידי הצבא האדום, הלנה ואחותה נשארו במחנה. וונש לא לקח אותן עימו במהלך הנסיגה מאושוויץ לכיוון גרמניה אך הן לא הצטרפו לאסירים שפונו מאושוויץ בצעדת המוות והסתתרו בזמן הפינוי בתוך המחנה.
משפטו של וונש
פרנץ וונש לא נעצר עם סיום המלחמה והצליח לברוח לאוסטריה. בשנת 1971 הוא נעצר באוסטריה, בגין הפשעים שהשתתף בביצועם באושוויץ. משפטו נמשך עד אמצע שנת 1972.
לפני הגעתה להעיד במשפטו של וונש התלבטה הלנה קשות ובסוף החליטה בכל זאת לנסוע לווינה ולהעיד לטובתו, דבר שהיה כרוך עבורה בלבטי נפש עזים. במהלך המשפט היא תיארה לראשונה בפומבי את פרשת האהבה שהייתה לה עם הנאשם ואת הצלת חייהן שלה ושל אחותה במחנה המוות. פרנץ וונש שוחרר ללא עונש בהסתמך על דיני ההתיישנות בחוק האוסטרי, בעדותה נתנה הלנה את הצד המוסרי לשחרורו מעל לצד המשפטי גרידא.
בישראל
בשנת 1945 עלו הלנה ואחותה לארץ ישראל. הלנה התחתנה עם דוד טהורי שנולד ברוסיה בשנת 1913, עלה לארץ בשנת 1938 והיה מלוחמי האצ"ל ויקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 1988. בעקבות נישואיה שינתה את שמה לציפורה טהורי. אחותה רוזה גם היא שיקמה את חייה בישראל ונקראה שושנה אורנשטיין. ציפורה גרה בתל אביב ובשנת 1954 נולדה לה בת.
ציפורה טהורי נפטרה בשנת 2007, בגיל 85, ונקברה בבית העלמין ירקון.
באמנות
סיפורה של הלנה הועלה במחזה של השחקנית והמורה למשחק מיקי מרין, בתה של שושנה אורנשטיין, שהוצג במסגרת פסטיבל עכו בשנת 1988.
הסיפור הונצח בסרט התעודתי "היפה בנשים", סרט הגמר של הבמאית מיה צרפתי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. עלילת הסרט, שאורכו 32 דקות, נסובה סביב סיפורן של שתי האחיות, הלנה ורוזה ופרשת חייל האס אס שהצילן מהשמדה. הסרט זכה בשנת 2015 בתחרות ליצירה דוקומנטרית ע"ש דוד פרלוב, ובשנת 2016 זכה בפרס לסרט הדוקומנטרי הזר בתחרות סרטי הסטודנטים של פרס אוסקר. הרחבה של סרט זה, בשם "אהבה זאת לא היתה" באורך 86 דקות, התחרתה בפסטיבל "דוקאביב" בשנת 2020.
הסופר הבריטי פול ריצ׳רד סאלי כתב ב-2014 את הרומן הדמיוני Whispering Birches: A Tale of Love and Courage in Auschwitz, המתבסס על סיפור האהבה בין הלנה לפרנץ.
NGC 4651
NGC 4651 (נקראת גם גלקסיית המטרייה) היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, הנמצאת במרחק של כ-62 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.92 והיא התגלתה ב-30 בדצמבר 1783 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.12, כשהיא מתוארת כדי בהירה, גדולה למדי, מעט מאורכת ועם מרכז בהיר בהרבה משוליה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה מספר פעמים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1409, כאשר בתצפיות המוקדמות יותר היא תוארה כבהירה מאוד ועגולה ובתצפיות המאוחרות יותר כדי בהירה, גדולה ומאורכת, ותמיד צוין שהיא מתבהרת בהדרגה בכיוון המרכז. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3184 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4651, כאשר היא מתוארת כבהירה למדי, גדולה ומתבהרת בהדרגה לכיוון המרכז.
תצפית
הגלקסיה נמצאת בקצה הצפוני של צביר הבתולה שגולש אל תוך קבוצת הכוכבים שערות ברניקי, כ-6.4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי וכ-7 מעלות מצפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס. כ-1.9 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאת NGC 4710, כ-2.8 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 4689, כ-3.3 מעלות מדרום לה נמצאת NGC 4654, כ-3.6 מעלות מדרום-דרום-מערב לה נמצאת M90, כ-2.7 מעלות מדרום-מערב לה נמצאת M91, כ-3.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת M88 וכ-5 מעלות ממערב לה נמצאת M100, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4651 הוא כ-4 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של מעט יותר מ-70,000 שנות אור, קרוב לשלושה רבעים מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, דומה למסת שביל החלב, כאשר רק כ-3% ממנה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בנוסף יש בה גם מימן חופשי שכמותו מוערכת בכ- מסות שמש, כחצי ממסת הכוכבים, ונראה שלמעלה מ-90% ממסת הגלקסיה היא חומר אפל שטיבו לא ידוע. מהגלקסיה יוצא לכיוון מזרח (ימין בתמונה) פס צר של כוכבים ושל גז ואבק למרחק זוויתי ש לכ-5.25 דקות קשת השקול למרחק של לפחות 95,000 שנות אור. בקצה הפס נמצאת קשת צרה של כוכבים, גז ואבק בכיוון ניצב לפס היוצא מהגלקסיה, שביחד איתו יוצרת צורה של מטרייה, שעל שמה קרויה הגלקסיה. המסה של כוכבי ה"מטרייה" מוערכת בכאחוז ממסת הגלקסיה עצמה, כ- מסות שמש. ככל הנראה אלה השרידים של גלקסיית לוויין עם מסה של כ- מסות שמש, שהתפרקה כתוצאה מכוחות גאות שהפעילה עליה NGC 4651.
חמש מצלמות שבורות
חמש מצלמות שבורות (בערבית: خمس كاميرات محطمة) הוא סרטם התיעודי של הבמאים עימאד בורנאט וגיא דוידי משנת 2012. הסרט מבוסס בעיקר על חומרים שצילם עימאד בורנאט, פלסטיני תושב בלעין, בשנים 2005–2010. הוא תיעד את מאבק תושבי הכפר נגד גדר ההפרדה, שלשם הקמתה הופקעו חלק מאדמותיהם. הסרט זכה בפרס אמי הבין-לאומי ונכלל בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי. הסרט קרוי על שם חמש המצלמות בהן צולם, שנהרסו בזו אחר זו בעימותים עם חיילי צה"ל או מתנחלים. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-פלסטינית-צרפתית.
עלילה
העלילה של הסרט מתפתחת עם הצגת לידתו של בנו הרביעי של בורנאט, ג'יבריל, במקביל לתחילת מאבק אנשי הכפר בילעין נגד גדר ההפרדה שמוקמת בשטחים הסמוכים לכפר. תוך כדי התקדמות העלילה, מתאר הבמאי כיצד הקמת גדר ההפרדה על ידי מדינת ישראל, עוברת על אדמות בבעלות תושבי הכפר. במאבק לוקחים חלק תושבי הכפר והכפרים הסמוכים, פלסטינים מיהודה ושומרון, פעילי שמאל ואנשי קבוצת אנרכיסטים נגד הגדר מישראל וכן פעילים מחו"ל, בעיקר מארגון הסולידריות הבינלאומי. המאבק מזוהה בעיקר עם ההפגנות הנערכות מדי יום שישי.
המועמדות לאוסקר והזכייה באמי
הסרט היה אחד מחמשת המועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי ב-2013, יחד עם הסרט הישראלי שומרי הסף. אף על פי שבניגוד לקטגורית פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בקטגוריה זו הסרטים אינם מייצגים מדינות, בתקשורת הישראלית הם הוצגו כנציגי ישראל - דבר שעורר מורת רוח הן בקרב היוצרים, הן בקרב אנשי בילעין הפלסטינים והן בקרב אנשי ימין ישראלים.
כשהגיע בורנאט עם אשתו ובנו לטקס האוסקר הם עוכבו למשך כשעה וחצי בנמל התעופה של לוס אנג'לס על ידי אנשי רשות ההגירה האמריקנית שלא האמינו שאכן פלסטיני מועמד לאוסקר, ושוחררו לאחר התערבותו של במאי התעודה האמריקני מייקל מור איתו בורנאט יצר קשר.
בסוף 2013 זכה הסרט בפרס אמי הבין-לאומי לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר. הסרט התמודד באמי מול שלושה סרטי תעודה: הסרט "The Golden Hour" מניו זילנד, הסרט "My Mother, Lady Bondong" מקוריאה הדרומית והסרט "5 de Mayo, Un Dia de Gloria" ממקסיקו. כשבורנאט עלה לקבל את הפרס הוא הכריז כי הוא "הפלסטיני הראשון שזכה באמי".
יצחק נרקיס
ביוגרפיה
יצחק נרקיס נולד בפולין בשנת 1896 בבית ציוני. בנעוריו החל לעבוד כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל והיה מסוללי כביש טבריה-צמח. לאחר מכן עבד בנגרות בירושלים. הוא התמנה לנהל את "התערוכה התמידית" של "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות" והקים את הוצאת הספרים "בני בצלאל", שפעלה עד סוף שנות ה-20 ושהדפיסה ספרים של אמני בצלאל בהם זאב רבן, בוריס שץ ואחרים. בנוסף, ההוצאה הרבתה להוציא לאור גלויות ועליהן יצירות של אמני בצלאל. לאחר מכן שימש כיו"ר הוועד של "בית הנכות בצלאל". הוא נפטר ב-23 בדצמבר 1955 לאחר מחלה קשה ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
חמש מצלמות שבורות
קישורים חיצוניים
ביקורות בעברית:
יצחק נרקיס
ביוגרפיה
בנו היה עוזי נרקיס, אלוף פיקוד המרכז במלחמת ששת הימים, וגיסו היה מרדכי נרקיס.
חמש מצלמות שבורות
קישורים חיצוניים
ביקורות באנגלית:
ניוון שרירים שדרתי
ניוון שרירים שדרתי (באנגלית: Spinal muscular atrophy או בקיצור SMA) היא מחלה עצבית-שרירית נדירה, הגורמת לאובדן נוירונים מוטוריים ולאובדן שרירים פרוגרסיבי. לרוב המחלה מאובחנת בינקות או בילדות המוקדמת, ואם היא אינה מטופלת היא הגורם הגנטי השכיח ביותר למוות של תינוקות. המחלה נגרמת עקב מוטציה גנטית בגן SMN1.
בעבר היה נהוג לסווג את המחלה ל-3–5 סוגים קליניים של המחלה, לפי גיל הופעת הסימפטומים או על פי התפקוד המוטורי. אף על פי שהיום מבינים שהסיווג אינו מדויק והמחלה מתפרשת על פני ספקטרום רציף ללא תיחום ברור, הסיווג המסורתי משמש עד היום במחקר קליני ולעיתים, באופן שנוי במחלוקת, כקריטריון של גישה לטיפולים. תסמיני המחלה משתנים בהתאם לסוג ה-SMA, שלב המחלה וגורמים נוספים. הסימנים והתסמינים השכיחים ביותר ב-SMA מהסוג הקשה (מסוג 0/1) כוללים ירידיה ברפלקסים במיוחד בגפיים, חולשת שרירים כללית, טונוס שרירים נמוך, רפיון או נטייה לנפילות, הפרעות בהתפתחות המוטורית, אובדן כוח של שרירי הנשימה, עוויתות של הלשון וקשיי הנקה או בליעה. SMA מאובחן באמצעות בדיקה גנטית המאתרת מחיקה בשני הכרומוזומים של הגן SMN1 ביותר מ־95% מהמקרים, ומוטציה מורכבת של SMN1 בשאר החולים. בדיקות גנטיות אלו מבוצעות לרוב באמצעות בדיקת דם. מבחינה סימפטומטית ניתן לאבחן SMA במידה מסוימת של ודאות רק בילדים עם הסוג הקשה של המחלה המציגים מחלה מתקדמת עם נשימה פרדוקסלית (תנועה הפוכה של בית החזה בעת נשימה), טונוס שרירים נמוך בשני הצדדים וירידה ברפלקסים של הגידים.
הניהול של הליך הטיפול ב-SMA משתנה בהתאם לחומרה ולסוג המחלה. בצורות הקשות יותר (סוגים 0/1), חולשת השרירים כה משמעותית ועל כן דורשת התערבות מהירה. בצורה הפחות חמורה (סוג 4/הופעת בגיל מבוגר), הסובלים מהמחלה עשויים שלא להזדקק לטיפול עד גיל מאוחר יותר. בהיעדר טיפול תרופתי, חולי SMA נוטים להידרדר עם הזמן. אחת התרופות הנפוצות לטיפול במחלה היא התרופה נוסינרסן. בשנים האחרונות, ההישרדות במחלה משתפרת בטיפול תרופתי ובתמיכה נשימתית ותזונתית. כיום, המחקר באשר למחלה מתמקד בניסיון בהגברת הזמינות של החלבון SMN הנפגע במחלה לתאי העצב המוטוריים.
נינג'מיס
נינג'מיס (שם מדעי: Ninjemys; מילולית: "נינג'ת צב") הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-צב ממשפחת המיאולניים, אשר חי במשך הפליסטוקן של קווינסלנד שבאוסטרליה ואף שרד עד תחילת ההולוקן. הוא היה קרובו של המיאולניה ובעבר אף נכלל באותו סוג.
הסוג הוגדר ב-1992 בידי החוקר יוג'ן ס. גפני, כששמו נקרא לכבוד צבי הנינג'ה בסיומת "emys" שפירושה: "צב" או "צב מים", אם כי לא היה צב אמיתי כלל. הסוג מכיל מין יחיד - Ninjemys oweni, הקרוי לכבוד החוקר ריצ'רד אוון.
והוא הגיע לאורך 100 ס"מ ולמשקל מוערך של 200 ק"ג. כמו קרוביו היה אוכל צמחים בלבד והיה בעל שריון כבד עשוי לוחיות כשל צב יבשה ובעל קרניים מוזרות לצידי ראשו שנעו לצדדים. בשל גודלו היה כנראה חסר טורפים, למעט ציידים שהגיעו לאוסטרליה.
ארתור מאיר
ארתור מאיר (בצרפתית: Arthur Meyer, מֶיֶיר; 16 ביוני 1844, לה הבר – 1 בפברואר 1924, פריז) היה איל עיתונות צרפתי, יהודי מומר, בעליו של העיתון לה גולואה.
קורות חיים
הוא היה נכדו של רב ממשפחה יהודית ענייה. נעשה מלוכני, אנטי דרייפוס וקתולי.
הוא היה דמות לא שגרתית ושחקן מפתח בצמתים שונים של החברה, העיתונות והפוליטיקה בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית.
לה גולואה
ב-1882 רכש ארתור מאיר את העיתון לה גולואה שנוסד ב-1868, ממייסדיו אדמונד טארבה ואנרי דה פן, והפך אותו ליומון העיקרי בקרב העילית הבורגנית והאצולה בצרפת. למרות מספר העותקים הקטן יחסית שלו – בין 20 ל-30 אלף עותקים ביום – הייתה לו השפעה ממשית על החברה הצרפתית. בעיתון זה התפרסם הטור הראשון שסיקר קולנוע. הטור התפרסם לראשונה במרץ 1916. מיוני 1897 עד אוגוסט 1914 התפרסם בו מוסף ספרותי שבועי בשם Gaulois du dimanche ("הגאלי של יום ראשון"). במוסף הספרותי התפרסמו סיפורים רבים בהמשכים.
פעילות פוליטית
ב-1888 תמך מאייר בגנרל ז'ורז' בולנז'ה וקשר יחד עם הדוכסית מאוזֶה (duchesse d'Uzès) להחזיר את המלוכה. ב-1890 לקח חלק, יחד עם הדוכס מלואין (duc de Luynes), בניסיון הכושל לנסות לממש את שירותו הצבאי של הדוכס הצעיר פיליפ מאורליאן (Philippe d'Orléans), שהיה אז בגלות, בלי ידיעת אביו.
הוא ניהל דו-קרב עם אדוארד דרימון שהעליב אותו על מוצאו היהודי בחוברת "צרפת היהודית" (La France juive), אך עם זאת, תמך באשמתו של אלפרד דרייפוס.
ב-1901 הוא המיר את דתו לקתוליות, אבל זה לא מנע את ההתקפות האנטישמיות עליו של ארגון Action française.
כדי להבדיל את הספרים שלו מאלה של חובבים אחרים הוא הציע לאמנים בני זמנו רישומים וציורים בגודל של עבודותיו. כך הוא ביקש מקלוד מונה בדצמבר 1908, בתיווכו של הסוחר פול דוראן-רואל שני ציורים קטנים שמטרתם הייתה קישוט הכריכה של העותק שלו למהדורה המקורית של הספר "האדמה" מאת אמיל זולה. הציורים האלה נשמרו במוזיאון לאמנות מודרנית בלוצרן.
יצירתו הראשונה של מאייר כמחבר מחזות הייתה "מה שצריך להשתיק" (Ce qu'il faut taire), שהוצגה בתיאטרון Théâtre des Bouffes-Parisiens ב-1914.
מירה אלטמן
מירה אלטמן (נולדה ב-1955) היא מנהלת ישראלית. האישה הראשונה שכיהנה כמנכ"לית משרד התיירות ולשעבר מנכ"לית בנייני האומה.
קורות חיים
אלטמן נולדה וגדלה בקיבוץ מעלה החמישה. למדה בבית הספר התיכון האזורי הרי יהודה ובנובמבר 1973 התגייסה לצה"ל ושירתה בבה"ד 12 כמפקדת כיתה.
לאחר מספר שנים בהן כיהנה כמנהלת מלון "קריית ענבים" והובילה את הפיכתו למלון בריאות, מונתה למנכ"לית רשת "הארחה בקיבוצים" והייתה אחראית על הובלת המהלך לפיתוח התיירות בכלל הקיבוצים בישראל. בהמשך הצטרפה לחברת ברטן מקבוצת IDB כסמנכ"לית ומנהלת חטיבת התיירות והייתה אחראית על פיתוח והשקעות והקמת רשת בתי מלון בקבוצה.
בתחילת שנת 2000 מונתה ליועצת לשר התיירות רחבעם זאבי ולאחר מכן מונתה למנכ"ל משרד התיירות, אחת הנשים הראשונות בישראל שכיהנו בתפקיד מנכ"ל במשרד ממשלתי והראשונה במשרד התיירות.