cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוור (תהליך)
הפרוור בארצות הברית
הפרוור בארצות הברית החל בעיקרו לאחר מלחמת העולם השנייה, אז הוסרו חלק מן החסמים אשר מנעו בנייה עסקית על קרקע חקלאית, כך החלה זליגה, אשר נתמכה גם על ידי הרשויות הפדרליות, לעבר הפרוורים בשולי הערים. הבנייה בפרוורים אופיינה בבנייה נמוכה אשר מחייבת רכב פרטי לצורך התניידות ממקום למקום. שכונות של בתים פרטיים מוקפים שטחים פתוחים או אגמים כונו בשם: שכונות תחרה.
ההגירה לפרוורים בארצות הברית פגעה קשות בערים המרכזיות, אחוז התושבים אשר גרים בערים בארצות הברית ירד בשנים 1950–1990 מ-64% ל-38% בלבד. אחת התוצאות ההרסניות ביותר של הפרוור באותה עת היה ירידה בשיעורי המס בערים, בשל ההגירה מהן החוצה. כמו כן, הפרוור שינה את המאזן החברתי-כלכלי בערים והוביל לעלייה בפשיעה ובמתחים בין-גזעיים.
הפרוורים משכו אליהם את האוכלוסייה האמידה בארצות הברית, הערים הגדולות נאלצו מחד להישאר עם תושבים במעמד סוציואקונומי נמוך ואוכלוסייה מבוגרת אשר דורשת משאבים רבים יותר ובמקביל להתמודד עם הירידה בשיעורי המס. הערים הגדולות נאלצו להעלות את שיעורי המס כדי למלא את החלל שנוצר, מה שחיזק אף יותר את הפרוורים, משום שכך המגורים בעיר היו יקרים אף יותר מאשר בפרוור. השילוב של האוכלוסייה האמידה בפרוורים והצורך המועט בשירותי רווחה אפשרו לפרוורים לחזק את החינוך ולהעלות את קרנם אף יותר.
חלק נוסף בפרוור היה פרוור המסחר. הערים הגדולות לא הצליחו להתמודד אל מול שטחי הענק שמצויים ליד הפרוורים בניגוד לשטחים הבנויים בתוך הערים. כך החל פרוור של המסחר מן הערים הגדולות החוצה, מה שהוריד עוד יותר את שיעורי המס הנגבים בערים והקטין עוד יותר את הקופה העירונית.
הפרוור במערב אירופה
הפרוור באירופה היה מועט מאשר בארצות הברית, זאת כדי למנוע את התוצאות ההרסניות של הפרוור בארצות הברית. אך ישנן דוגמאות לפרוור מסחר שהתקיים למשל בבריטניה בזמן שלטון מרגרט ת'אצר, שם פרוור המסחר אכן פגע בערים המרכזיות ובכוח הקנייה בהן. ככלל, מדינות אירופאיות רבות הגבילו את בנייתם של מרכזים מסחריים פרווריים, מה ששמר על מעמדן הכלכלי של הערים הגדולות.
הפרוור במזרח אירופה
במדינות הגוש הקומונסטי הוקמו בדרך כלל "שיכוני ענק (מעונות עובדים)" סביב פארקים גדולים, שכונות אלה כונו בשם: שיכוני שטיח.
פִּרְווּר המסחר
הגידול בבעלות על רכב פרטי ללא מגבלות תכנון, יצר מצב בו שכונות פרווריות אינן צריכות להיות צפופות וצמודות למרכזים קיימים, הן אפילו לא חייבות להיות ממש על הדרכים הראשיות, דבר שהשאיר את המגרשים הסמוכים לדרכים ריקים בחלקם, ופנויים לשימושים אחרים כמו קמעונאות. מרחב שולי העיר נעשה אפוא יותר מפוזר. התעסוקה נהייתה גם היא מפוזרת ומבוזרת יותר, ובעקבותיה היוממות. מרכז העיר נהיה רק אחד מכמה יעדים אפשריים, ואיבד את תפקידו המסורתי כשחקן בלתי-מעורער. רוחבה של חגורת המעבר בין העיר לכפר התרחב עד מאוד בעקבות שינויים אלו.
יתרון נוסף ששיחק לטובת הפרוורים על פני המרכז הישן הוא התפתחות רשת הכבישים שבעקבותיה הועתקו מפעלים רבים מהעיר אל הפריפריה הרחוקה בה "לא יפריעו" לפעילות האנושית. שינוי זה הפך את מרכז העיר למרוחק מהמפעלים ולעומתו את שולי העיר לאזורים נגישים יותר לתוצרת, ולפיכך מתחרים רציניים וזולים יותר מהשווקים במרכז העיר.
תופעות ההשתלטות של אזורי מסחר על שדות ירוקים הפכה לתופעה שכיחה בערים מערביות רבות. האטרקטיביות של מרכזים אלה נובעת הן מהגישה הנוחה לרכב הפרטי והן מהשטחים הנרחבים המשמשים לחניה ולמבני המסחר. המרכזים, על תפקודיהם השונים, מחפשים תמיד את המיקום שיקשר אותם לאוכלוסייה הגדולה ביותר האפשרית. כתוצאה מכך מיקומם, גם אם הוא מנותק מהגוש הבנוי, לעולם אינו מרוחק ממנו.
מרכזי מסחר אלה מאיצים את מגמת הפִּרְווּר למגורים עקב הגברת הנוחות בחיים מחוץ לעיר וסיפוק תעסוקה מקומית. זוהי הסיבה העיקרית בעטיה רוסנה בניית מרכזי המסחר בבריטניה, אשר דוגלת כיום בריכוז הפעילות האנושית בערים גדולות.
למעשה, כבר עם התהוות הגאוגרפיה העירונית, היה ברור שהשינויים הדינמיים בייעודי הקרקע והתרחבות הערים מושפעים בעיקר מלחץ כלכלי, והעלאת ערך הקרקע. מרבית השינויים הגאוגרפיים מתרחשים על קו התפר בין אדמות הכפר לעיר. המושג "שולי העיר" (Urban fringe), בא לתאר אזור בו השימושים הכפריים והעירוניים מעורבבים. ניתן לקבוע את גבולו של אזור המעבר על פי היחס הפרופורציונלי בין השימושים העירוניים לכפריים. כמו כן מצוין שמרחב השוליים מספק מקום לפעילויות עירוניות הדורשות מרחב רב.
השלכות סביבתיות של הפִּרְווּר
לפִּרְווּר נודעות בעיקר השלכות שליליות על איכות הסביבה, וארגוני סביבה רבים יוצאים כנגד תופעת הפִּרְווּר ופועלים כנגד בנייה והקמה של יישובים חדשים.
מגורים בפרוור ועבודה בעיר גורמים לעידוד של נסיעה ברכב פרטי - דבר המגביר משמעותית את זיהום האוויר והרעש. הרחובות בפרוורים מותאמים לרוב לתנועה מוטת רכב פרטי, בנוסף לכך, העובדה שהפרוור בנוי בצפיפות נמוכה מונעת תכנון יעיל ומשתלם של תחבורה ציבורית כאלטרנטיבה לרכב הפרטי.
פרוור ברחבי הארץ
בישראל החל הפרוור באזור שנות השבעים והשמונים, זאת בדומה למה שהתרחש בארצות הברית בעשורים הקודמים. גם לישראלים הובטח בית צמוד קרקע במרחק נסיעה מן העיר הגדולה. פרוורים נבנו בישראל סביב הערים הגדולות ואכן גרמו להגירה של אוכלוסייה מן הערים אלו אל הפרוורים החדישים. ישראל מאז ומעולם ראתה לזכות הקמתם של יישובים חדשים כחלק מהתפיסה החלוצית וכיבוש השטח שעליה הוקמה, ועל אף הבעייתיות בהקמתם של יישובים חדשים סביב הערים הגדולות - עדיין מקודמות בישראל תוכניות לבניית יישובים חדשים.
בירושלים החל הפרוור לאחר מלחמת ששת הימים, בתחילה בנייתן של שכונות חדשות אשר מרוחקות מן העיר הקיימת (שכונות הבריח), לאחר מכן בבנייה ופיתוח של היישובים סביב ירושלים כמו מעלה אדומים, גבעת זאב, מבשרת ציון, הר אדר, צור הדסה, אפרת וההתנחלויות הרבות מדרום, מצפון ומזרח לעיר שקמו החל משנות השבעים והבטיחו לתושביהם בית צמוד קרקע סמוך לירושלים. בירושלים הפרוור פגע קשות בעיר והוביל להזדקנות שכונות ולהזנחה שלהן בשל היחלשות האוכלוסייה.
סביב באר שבע נבנו היישובים מיתר, עומר ולהבים אשר מושכים אליהם אוכלוסייה חזקה מהעיר הדרומית ואילו בחיפה הפרוור היה אל השכונות החדשות ואל הערים סביבה מה שריסק כמעט לחלוטין את המרכז העיר העירוני התוסס שהיה בעבר בהדר הכרמל ובעיר התחתית.
פִּרְווּר המסחר בישראל
נמנים מספר גורמים ייחודיים לתופעה בארץ ואלה נובעים הן מצורתה הגאוגרפית ומגמות היישוב בה לאורך השנים והן ממאפיינים התנהגותיים וחוקים שונים שהושרשו במהלך השנים.
פרישׂת היישובים בארץ לאורך מישור החוף העשויה במקטעים של ערים ושדות חקלאיים הביאה לתנועה רבה לאורך כבישי החוף הזורמת בעיקר אל שתי ערי המטרופולין הגדולות של מישור החוף תל אביב וחיפה וביניהן. אדמות מישור החוף כולן נמצאות ברמת המחיר הגבוהה ביותר מבחינת ערכי קרקע. ירידת החקלאות כערך, ולחץ החקלאים להפשרת הקרקעות, מתייחסים לכל מישור החוף. אמנם האדמות הקרובות למטרופולינים הן הראשונות להשתנות, אולם כבר כיום ניתן לראות את השפעות המסחר מיד מרדכי ועד נהריה.
אליזבת קני
אליזבת קני (באנגלית: Elizabeth Kenny; 20 בספטמבר 1880 – 30 בנובמבר 1952) הייתה אחות אוסטרלית שפעלה לאורך השנים בעיקר באוסטרליה, אנגליה וארצות הברית. פועלה העיקרי היה מציאת טיפול אלטרנטיבי לפוליו, הנקרא "מתודת קני" (מכונה גם "טיפול קני"). שיטות הטיפול נועדו לעזור לחולי פוליו בעזרת חבילות חום ופעילות גופנית קפדנית. בעבר, מדענים רבים דחו את שיטות טיפולה של קני כיוון שלמתודה לא היה בסיס רפואי מוכח, אך שיטות הטיפול של קני מהוות את הבסיס של שיטות פיזיותרפיה רבות. על מאמציה של קני לשכנע את עולם המדע ולהפיץ את המתודה שלה, מדבר הסרט "" שיצא בשנת 1946.
קורות חיים
אליזבת קני נולדה בוריאלדה, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. אביה היה מהגר אירי שעסק בחקלאות ובא ממשפחה ממעמד סוציו אקונומי נמוך, ולכן היא קיבלה חינוך פורמלי מוגבל בבתי ספר יסודיים בניו סאות' ויילס ובקווינסלנד. למרות זאת, היא הייתה ילדה סקרנית מאוד שאהבה לקרוא והתעניינה בעיקר ברפואה ובגוף האדם. קני מעולם לא למדה רפואה ולא הוסמכה כאחות. למרות זאת, ובעזרת עידודו של המנתח אניאס מקדונל שטיפל פעם בזרועה השבורה, החליטה קני להתנדב בבית החולים גיירה בניו סאות' ויילס שם צברה ידע כאחות.
בשנת 1910, קני ניהלה מרפאה עצמאית מבית המשפחה ובנוסף גם נסעה אל בתי מטופליה על מנת לתת להם עזרה עד הבית שסיפקה ללא תשלום. בעת שירותיה כאחות עצמאית, קני טיפלה בחולים במחלת הפוליו בפעם הראשונה בעזרת תזת מטלית חמה, בעצתו של אניאס מקדונל. בשנת 1913 קני פתחה בית חולים קטן בקליפטון, אך מכרה אותו לאחר שנתיים בלבד.
ב-1942, היא פתחה את מכון האחות קני במיניאפוליס, ושיטת קני זכתה להערכה רבה. קני הפכה לאחת הנשים הנערצות ביותר באמריקה בתקופתה וקיבלה תוארי כבוד רבים.
מתודת קני
פוליו, ידועה גם כשיתוק תינוקות, היא מחלה הגורמת לעייפות שרירים ולעוויתות בגפיים וגורמת לחלק ממטופליה כאב רב. מתודת קני היא שיטת טיפול בחולי פוליו שמשתמשת בחום על מנת להקל על כאב המטופלים. השיטה כוללת גם פעילות גופנית קפדנית.
כשקני נתקלה לראשונה בחולים, בעודה עובדת כאחות עצמאית, על בסיס המלצה של מקדונל, היא החליטה להשתמש בחום כאמצעי לשיכוך כאבים. לאחר שגילתה שחום יבש הפחית את הכאב אצל מטופלים, היא ניסתה חום לח. היא הניחה רצועות בד לחות חמות על האזורים הפגועים, דבר זה הפחית את הכאב אצל חלק מהמטופלים. ניסיונות אלו הם הבסיס לשיטת קני, מאוחר יותר נוספו לשיטה טיפולים פיזיקליים כגון כיפוף מפרקים לצורך שיקום.
הטיפול הוחל לראשונה בבית החולים של קני בקליפטון, עוד כשלא כללה פעילות גופנית, והטיפולים כללו בעיקר מטליות לחות חמות או אמבטיות חמות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, קני פתחה מרפאות שהשתמשו בשיטה, אמנם מומחים רבים בתחום יצאו בפומבי כנגד השיטה של קני מכיוון שקני טענה שהביטוי הפיזי של פוליו נגרם מזיהום ויראלי של שרירים ורקמות ולא מזיהום של מערכת העצבים, כפי שמדענים חשדו באותה תקופה ומאוחר יותר הוכח כנכון, אך למרות טעותה הטיפול עדיין הוכח כיעיל. בנוסף, לשיטתה כלל לא היו הוכחות מדעיות. לאחר שנכשלה להפיץ את השיטה באנגליה קני חזרה לאוסטרליה, אולם גם שם היא לא הצליחה להפיץ את השיטה ואפילו נאלצה לסגור את המרפאות שפתחה באוסטרליה. אך בשנת 1940 קני הצליחה לקבל אישור לתרגל את השיטה שלה על קבוצת חולים קטנה בארצות הברית. וב-1942, היא פתחה את מכון האחות קני במיניאפוליס. השיטה המשיכה לתפוס תאוצה וקני הייתה אחד הנשים המוערצות בארצות הברית באותה התקופה. אך למרות הצלחתה הרבה בארצות הברית, מאמציה זכו ברובם להתעלמות מצד הקהילה הרפואית האוסטרלית. מאוחר יותר, שיטת קני זכתה לתשומת לב מועטה, בעיקר בגלל חיסוני הפוליו.
שארל הרביעי, מלך צרפת
שארל הרביעי "היפה" (בצרפתית: Charles IV le Bel; 1294 – 1 בפברואר 1328) היה מלך צרפת בשנים 1322–1328, בן לשושלת הקאפטינגית.
ביוגרפיה
שארל היה בנם הרביעי של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה.
הוא הוכתר למלך צרפת ב־1322 בקתדרלה שבריימס. ב־1327 סייע שארל לאחותו איזבלה להתמרד נגד בעלה אדוארד השני, מלך אנגליה, ולהביא לכליאתו, ולאחר מכן להוצאתו להורג. במשך שש שנותיו כעוצר ממלכת אנגליה פגע שארל בכל אזרחי הממלכה על ידי כך שהעלה מיסים, החרים נכסים מאויביו וכפה על אנשים לבצע תפקידים קשים.
שארל הרביעי מת בווינסן, ואל-דה-מאר, ונקבר עם אשתו השלישית, ז'אן מאוורה, בבזיליקת סן-דני. הוא מת ללא בן שיוכל לרשתו, לכן, אחותו איזבלה דרשה את הכתר בעבור בנה שהיה אדוארד השלישי, מלך אנגליה. האצולה הצרפתית לא חפצה בזר שישב על כס המלכות הצרפתי, ובמיוחד כאשר המדובר במלך אנגליה. לכן, רוב הפרשנים של החוק הצרפתי קבעו כי הכתר אינו יכול לעבור בירושה באמצעות בנותיו של מלך צרפת אלא רק באמצעות בניו. ואם לא השאיר אחריו בנים משמעו של דבר הוא סיומה של השושלת. כך נסתיימה השושלת הקאפטינגית הישירה. דודנו של שארל, פיליפ, רוזן ולואה, ירש את כתר צרפת לאחר מותו, והיה ראשון מלכי בית ולואה בשם פיליפ השישי.
את כתר נווארה ירשה אחייניתו ז'אן, בתו של לואי העשירי.
פרדריק פרילינגהייזן
פרדריק תאודור פרלינגהויסן (באנגלית: Frederick Theodore Frelinghuysen; 4 באוגוסט 1817 - 20 במאי 1885) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי.
ביוגרפיה
בשנים 1861–1867 כיהן פרלינגהויסן כתובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. במקביל, בשנת 1866, הוא מונה על ידי מושל המדינה לסנאטור וכיהן בסנאט עד 1869. בשנת 1870 בחר בו הנשיא יוליסס גרנט לשמש שגריר ארצות הברית באנגליה, אך פרלינגהויסן דחה את ההצעה. בשנים 1871–1877 הוא כיהן בשנית כסנאטור ונבחר לעמוד בראשות ועדת החוץ, אשר דנה באותה עת בדרישות הפיצויים של ממשלת ארצות הברית מממשלת בריטניה. כמו כן הוא היה בין המתנגדים הבולטים למדיניות תקופת השיקום שהנהיג הנשיא אנדרו ג'ונסון.
פרלינגהויסן נמנה עם חבר האלקטורים שקבע את תוצאות הבחירות לנשיאות ב-1876. בשנים 1881–1885 הוא כיהן כמזכיר המדינה בממשלתו של הנשיא צ'סטר ארתור. לאחר מכן הוא שב לניו ג'רזי ונפטר כשלושה חודשים לאחר סיום תפקידו.
פורד טאונוס P5
פורד טאונוס P5 (בגרמנית: Ford Taunus P5) היא מכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב Ford-Werke GmbH, (פורד גרמניה), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1964–1967.
ג'ון פוסטר
ג'ון ווטסון פוסטר (באנגלית: John Watson Foster; 2 במרץ 1836 - 15 בנובמבר 1917) היה דיפלומט אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית.
פורד טאונוס P5
דגמי "פורד טאונוס P5" קרויים גם "Ford Taunus 17M", ו"Ford Taunus 17M P5", ו-Ford Taunus 20M", ו"Ford Taunus 20M P5".
ג'ון פוסטר
ביוגרפיה
פוסטר נולד וגדל באינדיאנה. לאחר סיום לימודיו האקדמאיים והסמכתו כעורך דין הוא פנה לשירות צבאי במלחמת האזרחים האמריקנית מטעם האיחוד, ובתום המלחמה עבד כעורך העיתון היומי של עיר מגוריו (1865–1869) וכעיתונאי.
פורד טאונוס P5
דגמי "פורד טאונוס P5" יוצרו במגוון תצורות (2 דלתות, 4 דלתות, קופה, קבריולה, וסטיישן).
ג'ון פוסטר
ביוגרפיה
בשנת 1873 מונה פוסטר לשגריר ארצות הברית במקסיקו. הוא שירת בתפקיד זה עד 1880 ולאחריו מונה לשגריר ברוסיה (1880 - 1881) ובספרד (1883–1885). בתקופת ממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון עבד פוסטר במשרד החוץ האמריקני ובחודשי כהונתו האחרונים של הריסון (1892–1893) מונה לשמש כמזכיר המדינה, בעקבות מחלתו של המזכיר ג'יימס בליין. ניסיונו הביא אותו לאחר סיום תפקידו לסייע בידי שושלת צ'ינג בניסוח הסכם שימונוסקי (1895).
נכדו של פוסטר, ג'ון פוסטר דאלס, כיהן כמזכיר המדינה ה-52 והנכד אלן דאלס עמד בראש ה-CIA.
בית ולואה
בית ולואה היה שמה של שושלת מלכים צרפתית שמשלה בין השנים 1328–1589, ואשר נוצרה כענף של בית קאפה. מייסד השושלת הוא שארל, רוזן ולואה, שהיה בנו של פיליפ השלישי, מלך צרפת ואחיו של פיליפ הרביעי. בנו של שארל, פיליפ מוולואה, היה המלך הראשון לבית זה כאשר ירש את דודנו שארל הרביעי, המלך האחרון מבית קאפה, שמת ללא צאצאים.
לאחר שושלת זו עבר השלטון בצרפת לבית בורבון, אף הוא ענף של בית קאפה.
משען
מַשְׁעֵן הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר ישעיהו:.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן.
בראשית ימיו שוכנו המתיישבים באוהלים בסמוך למחנה הקבע, ונשכרו כעובדים לצורך בניית בתיהם. המושב אוכלס על ידי עולי תימן שעד היום מהווים רוב מוחלט של בעלי המשקים.
בשנים הראשונות כל חברי המושב עסקו בחקלאות וגידלו סלק סוכר ירקות, והחזיקו רפת עם מספר פרות. גם כיום, באופן יחסי קיים מספר לא קטן של חקלאים, מרביתם מגדלים ירקות בשטחים פתוחים ובחממות. מספר חקלאים מגדלים ורדים בחממות. במושב נותרו שישה משקי רפת בינוניים ביחס למשק משפחתי, ושני משקי פיטום גדולים. בשנים האחרונות מעגל האוכלוסייה התרחב עם פיתוחה של שכונת ההרחבה במושב.
נכון ל-2020 מתגוררים במושב למעלה מ-1,000 תושבים.
סמואל דה שמפלן
סמואל דה שַׁמְפְּלַן (בצרפתית: Samuel de Champlain; בין 1567 ל-1570 – 25 בדצמבר 1635) היה חוקר וקרטוגרף, אבי צרפת החדשה ומייסדה, וכן אביה-מייסדה של קוויבק, הפרובינציה דוברת הצרפתית של קנדה. נולד בעיירה יֶר-בְּרוּאָז' שבחוף המערבי של צרפת. אמו הייתה כפי הנראה הוגנוטית.
הגיע לראשונה לחופי צפון אמריקה במאי 1603, כחבר במשלחת שעסקה בסחר פרוות. עם חזרתו לצרפת כתב דוח תחת הכותרת: "פראים: או מסעו של סמואל שמפלן, מברואז', בצרפת החדשה בשנת 1603" (Des Sauvages: ou voyage de Samuel Champlain, de Brouages, faite en la France nouvelle l'an 1603).
הקמת קוויבק סיטי
בשנים שלאחר מכן יצר דה שמפלן קשרים עם האלגונקווינים ועם שבטים אחרים שחיו באזור הנהר. הוא ניצל את ידידותו איתם כדי לחקור את מרחבי השטח, ובין היתר גילה את אגם שמפליין (Lake Champlain), אגם הנמצא כיום בתחומי ארצות הברית (במדינות ורמונט וניו יורק), אך נקרא על שם מגלהו. תוך כדי מסעותיו נכנס לעימות עם שבטים אינדיאנים יריבים מבני המקום הנמנים עם האירוקוי.
סוזן איטון
סוזן איטון (באנגלית: Suzanne Eaton; 23 בדצמבר 1959 – 2 ביולי 2019) הייתה פרופסור לביולוגיה מולקולרית במכון המחקר מקס פלאנק שבדרזדן גרמניה.
ראשית חייה
סוזן איטון נולדה באוקלנד קליפורניה בעשרים ושלישי בדצמבר 1959. כבר מגיל קטן, אמה מספרת, היה לה אהבה לספרים ומוזיקה, היא הייתה פסנתרנית מצליחה והגיעה לחגורה שחורה בטאקוונדו.
לאחר מספר שינויי מעבדות, איטון לבסוף השתכנה בשנת אלפיים בדרזדן שבגרמניה והייתה בין מקימות מכון "מקס פלנק" למיקרוביולוגיה.
חיים אקדמיים וקריירה
לאחר שמחקרה פרח והצליח, איטון נהייתה ראש המעבדה ושילבה ביולוגיה מודרנית וביולוגיית התא ביחד.
שאלת המחקר הגדולה של איטון במהלך השנים הייתה "איך תאים יוצרים רקמה?" כחלק ממחקריה איטון חקרה על הצורה שבה תאים מסתדרים אחד ליד השני, תחילה שמסתכלים על זה, זה נראה מקרי בלבד אבל עם סדר מסוים באותה העת. במהלך החקר, היא גילתה את התפקיד של החלבונים העוזרים בסידור התאים ברקמה. בהמשך לגילוי זה הצליחו להבין את הכוחות שמעצבים ומסדרים את התאים בעלי שמונה דפנות ליצירת רקמה.
לבסוף, איטון הצליחה לגלות איך תאים מתקשרים בינן לבין עצמם, ואיך הכוחות עובדים עליהם כדי ליצור רקמה, גילוי זה נחשב למהפכני וחדשני ביותר.
לאיטון הייתה השפעה עצומה על המדע באותה העת מכיוון שבמחקריה שילבה פיזיקה, ביולוגיה, מיקרוביולוגיה ומתמטיקה כדי לענות על שאלות שונות ולהסביר תופעות טבע.
שאלת מחקר נוספת שבה עסקה דוקטור איטון היא איך כנף הזבוב מגיעה לשלב ההתפתחות הסופי שלה. לאחר מחקר מעמיק ותצפיות מרובות איטון גילתה שכנף הזבוב מקבלת את צורתה הסופית במהלך השלב הפגית (או הזחל) לבין שלב הבגרות של הזבוב בעזרת תהליך מכני פעיל שמערב התכווצות רקמות.
חיים אישיים
סוזן איטון נשאה לדוקטור טוני היימן, גם הוא כמוה, מיקרוביולוג, וביחד הם הביאו לעולם שני ילדים לוקס ומקס. בנוסף להיותה מדענית, איטון הייתה ספורטאית חזקה, התאמנה ולימדה טאקוונדו (הגיעה לחגורה שחורה דאן שתיים) הייתה פסנתרנית מצליחה – לרוב ניגנה ביחד עם בעלה אשר ניגן בחליל ולפעמים נגנו שניהם על פסנתר (לפי דברי בעלה).
פרסים
אלו הפרסים המרכזיים שסוזן איטון קיבלה במהלך חייה:
מותה של סוזן איטון
לאחר חקירה מעמיקה של המשטרה המקומית גילו בדיוק מה קרה לאחר היעלמותה: במהלך טיול ההליכה הקצר שלה, יואניס פרסקקיס, גבר יווני כבן 27, פגע בה פעמיים ברכבו, וחטף אותה לבונקר נאצי ממלחמת העולם השנייה, שם אנס אותה והשאיר אותה שם, כאשר ביציאתו משם, חוסם את כל פתחי האוויר מה שגרם למותה של איטון מחוסר אוויר. פרסקקיס נידון למאסר עולם על ידי בית המשפט של חאניה, כרתים.
הנצחה
שנתיים לאחר מותה, במאי 2021 נוצר פרס לזכרה הנקרא "פרס סוזן איטון" על ידי ה "יו סי אל איי" בשווי של אלפיים ושמונה מאות דולרים. פרס זה מוענק לסטודנטים לדוקטורט במיקרוביולוגיה, ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית. התנאי לקבלת הפרס הוא משמעת, אכפתיות והצטיינות – בדיוק כמו דוקטור סוזן איטון.
חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון
חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, התשמ"ג-1983 (במקור חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים), נחקק בישראל בשנת 1983, והוא אוסר עישון במקומות ציבוריים כמסעדות, בתי קפה, פאבים, קניונים, בתי חולים, מרפאות, מקומות עבודה, בתי ספר, תחבורה ציבורית, תחנות אוטובוס מקורות, מוסדות חינוך ועוד. בחלק ממקומות אלו ניתן לעשן רק בחדר נפרד לחלוטין, בתנאי שיש בו סידורי אוורור תקינים והעישון בו אינו גורם למטרד בחלקים אחרים של המקום.
תיקון מס' 1
ב-2005 תוקן החוק כדי לאפשר לשר הבריאות להקצות לכל בית חולים סדרן בעל רשות לתת קנסות למפירי החוק.
תיקון מס' 2
לאחר שנים רבות בהן החוק לא נאכף, בשנת 2005 – אירית שמש שביקרה עם משפחתה במסעדת "פוקצ'טה" בירושלים בעת שהייתה בהריון, תבעה את המסעדה, על אי אכיפת החוק למניעת עישון במקומות ציבוריים. לאחר שתבעה את המסעדה תחילה בבית הדין לתביעות קטנות בעיר, וערעורה נדחה אף בבית הדין המחוזי, הגישה לבית המשפט העליון ערעור רעא 9615/05 אירית שמש נ' פוקצ'טה בע"מ, על החלטת בית הדין המחוזי, באמצעות יו"ר המועצה הישראלית למניעת עישון, עוה"ד עמוס האוזנר. בבית המשפט העליון, קבע השופט אלייקים רובינשטיין, בהחלטה תקדימית, כי "אכן, הרשויות צריך שיעשו מלאכתן כפי שהטיל עליהן המחוקק בפיקוח ובאכיפה. ואולם, כבדותה ואיטיותה של פעולת הרשויות מצדיקה לפתוח פתח ל-"אכיפה אזרחית". כך שהאזרח האכפתי המבקש לשמור על בריאותו ובריאות הציבור יוכל להשפיע אף הוא לתקנת הרבים". משפט זה הוא התקדים הראשון שמכוחו אפשר לתבוע בתי עסק ומעשנים, שעוברים על החוק למניעת עישון במקומות ציבוריים. השופט אף קבע לראשונה, מתן פיצוי ללא הוכחת נזק – סעיף עליו נסמכים חוקים נוספים, כגון: חוק הספאם. פסק דין זה אוזכר עד היום בלמעלה מ-300 פעמים בפסיקה הישראלית, והוא בין פסקי הדין המעטים שבית המשפט העליון תרגם לשפה האנגלית. מאוחר יותר, בשנת 2007, קבע בית הדין לתביעות קטנות, בתביעה של הדס סלע כנגד מסעדת "אגאדיר", שהסתמכה על החלטת בית הדין בעניין אירית שמש, כי "דווקא אי הנעימות בשילוב עם האינטרס הציבורי האמור, יוצרים שיקול של מדיניות להחמיר בפסיקת פיצוים במקרים שבהם מוכחת ההפרה, כדי ליצור תמריץ מוגבר לבעלי העסקים הרלוונטיים להקפיד על החוק חרף העכבות שתוארו".
תיקון מס' 3
ב-2008 הוענקה אוטונומיה לכוחות הביטחון לאכיפת החוק במתקניהם.
תיקון התוספת לחוק
על פי סעיף 1(ג) לחוק, שר הבריאות מוסמך להורות, בתקנות, על שינוי התוספת לחוק. בתוספת נקבעים המקומות שבהם העישון אסור. חלק גדול מההיסטוריה החקיקתית מתבטא בשינוי התוספת המופיע בתקנות. ראו לדוגמה ק"ת 6102, התשס"א, עמ' 765.
ב-11 ביולי 2012 נכנס לתוקף הצו למניעת עישון במקומות הציבוריים והחשיפה לעישון (שינוי התוספת לחוק) התשע"ב-2012. ובו הרחבה של המקומות הציבוריים שבהם אסור לעשן.
תיקון מס' 4
הקצאת המקומות המותרים לעישון באצטדיון ספורט צריכה לעמוד בשני תנאים מצטברים: בנוסף ניתן להקצות חדר נפרד לחלוטין ששטחו אינו עולה על רבע מהשטח שהוקצה לציבור להמתנה בהפסקות, ובלבד שיש בו סידורי אוורור תקינים והעישון בו אינו גורם למטרד בחלקים אחרים של האצטדיון.
פיץ' בלאק
פיץ' בלאק (באנגלית: Pitch Black, בתרגום חופשי: "חושך מוחלט") הוא סרט קולנוע בז'אנר המדע הבדיוני משנת 2000 שביים דייוויד טוואהי ומככב בו וין דיזל בתפקיד הראשי. בסרט, אסיר נמלט בשם ריצ'רד ב. רידיק מועבר לכלא בספינת תובלה, אך בעקבות מטר מטאורים, הספינה נאלצת לבצע נחיתת אונס על כוכב לכת מדברי, שבו שוכנים חייזרים מסוכנים.
סרט זה הוא הראשון בסדרת סרטים (ומשחק מחשב) המגוללים את סיפורו המתמשך של רידיק. לסרט זה נעשה משחק מחשב מקדים בשם "רידיק: הבריחה מבוצ'ר ביי", ולסרט ההמשך "רידיק: המסע מתחיל" נעשה גם סרט אנימציה קצר בשם "רידיק: זעם אפל".
עלילת הסרט מבוססת בחלקה על הספר "שקיעה" מאת אייזיק אסימוב.
עלילה
ספינת תובלה הנושאת 40 אנשים עושה את דרכה לצביר הכוכבים "טנג'יר". כאשר כל הצוות והנוסעים נמצאים בשינה קריוגנית, הספינה עוברת דרך מטר מטאורים וניזוקה קשות, מה שגורם לה להתרסק בכוכב ירח מדברי המקיף ענק גזים. רק תריסר אנשים שורדים את נחיתת האונס, בהם חברת הצוות קרוליין פריי, איש החוק ויליאם ג'יי ג'ונס, המלווה פושע ידוע לשמצה שנלכד בשם רידיק, מוסלמי בשם אימאם ושלושה מילדיו, נוסעת סמויה בשם ג'ק, סוחר עתיקות בשם פאריס ושני מתיישבים אוסטרלים בשם זק ושאזה.
רידיק מצליח לברוח וג'ונס רודף אחריו. זק והאחרים קוברים את הנוסעים שלא שרדו. בזמן הקבורה, זק נתקל במערה בדיונה והוא זוחל לתוכה כאשר לפתע הוא מותקף בידי יצורים בלתי נראים ונהרג. שאזה שומעת את צרחותיו של זק ומגיעה לחקור, נתקלת ברידיק, שנתפס בידי ג'ונס. היא מאשימה אותו במותו של זק, אך הוא מכחיש את הדבר. שאזה נכנסת למערה ומגלה שיצורים אימתניים חיים מתחת לפני האדמה.
במהלך חיפוש אחרי מים, אלה ששרדו מגלים התיישבות כרייה נטושה. לשמחתם הם מגלים אספקת מים וחללית קטנה שמסוגלת להוציא אותם מהכוכב, ברגע שתתוקן מערכת הכוח שלה. אחד מחסידיו של אימאם חוקר את המחנה הנטוש ומפריע בטעות לקן של יצורים צעירים השוכנים בצל, שפושטים את עורו. האחרים מגלים כי אותם יצורים חשים צורך להימנע מאור יום. אולם, מודל של מערכת השמש מראה להם כי כל 22 שנים למשך חודש אחד, הכוכב נכנס לעלטה כללית כתוצאה מליקוי חמה. פריי מגלה כי העלטה הקודמת בכוכב קרתה לפני 22 שנים בדיוק וגרמה ליצורים לצאת ממקום מחבואם ולחסל את כל המתיישבים בהתיישבות הכרייה. החבורה מחליטה לצאת חזרה לכיוון ספינת התובלה כדי להשיג יחידות כוח שיניעו את החללית הקטנה שמצאו, אך בחצי הדרך מתחיל ליקוי החמה ומשתק את רכב השטח (שפועל על אנרגיה סולארית) שעליו הם נוסעים.
החבורה נמלטת ברגל בחזרה אל ספינת התובלה, אך נחיל עצום של יצורים עט לעברם, והחבורה מאבדת שניים מאנשיה. אלה שנותרו מגלים שרידיק ניחן ב"זוהר עין" כתוצאה מהשתלה שעבר בכלא, ומחליטים להצטייד בכל תאורה שהיא כדי להילחם בדרכם חזרה אל ההתיישבות, גוררים אחריהם את יחידות הכוח מספינת התובלה. לפתע אוחזת את פאריס בהלה והוא רץ הרחק מהקבוצה, הורס בטעות את מקורות האור שלהם. בלית ברירה, החבורה משתמשת בלפידים בוערים כדי להאיר את דרכם. ג'ק מתגלה כבחורה, כאשר היא מקבלת וסת. היצורים מריחים את דמה ושועטים לעברם.
ריב פורץ בין ג'ונס לרידיק לאחר שג'ונס מציע להשתמש בבחורה כגורם מרחיק מהיצורים. רידיק פוצע את ג'ונס ומשאיר אותו למות בידי היצורים. רידיק מגלה יצור מת, ולאחר בחינה מבין כי היצורים "רואים" לפי קולו של הד, וכי יש להם את נקודת הכתם העיוור כתוצאה מרווח בין עיניהם. החבורה מגיעה לקניון ולפתע מתחיל גשם, שמכבה את הלפידים. רידיק אומר לפריי להמתין לשובו במערה. פריי מוצאת פגית ביולומינסצית ומכניסה אותה לבקבוק, בכך משתמשת בה להדוף יצורים מעליהם בשעה שהיא עושה דרכה חזרה לספינת התובלה, משאירה את החבורה במערה. היא מגלה שרידיק מנסה לעזוב בלעדיהם ומשכנעת אותו להציל את כולם.
כאשר רידיק ופריי מובילים את החבורה אל ספינת התובלה, רידיק מותקף על ידי היצורים אך ניצל על ידי פריי, שמקריבה את חייה למענו. הדבר מוביל את רידיק להתגלות, שמצליח להתניע את ספינת התובלה ובעזרת המנועים לשרוף את מרבית היצורים שתקפו אותם. לבסוף, רידיק, אימאם וג'ק עושים את דרכם אל עבר הלא נודע.
כותרות נושאים של ספריית הקונגרס
כותרות הנושאים של ספריית הקונגרס (באנגלית: Library of Congress Subject Headings (LCSH)) כוללות תזאורוס (במובן מדעי המידע, מילון מבוקר) של כותרות נושאים, המתוחזק על  ידי ספריית הקונגרס, לשימוש ברשומות ביבליוגרפיות. כותרות הנושא של ספריית הקונגרס הן חלק בלתי נפרד מהבקרה הביבליוגרפית, והוא הגורם שבאמצעותו ספריות אוספות, מארגנות ומפיצות מסמכים. הוא הופיע לראשונה בשנת 1898, שנה אחרי פרסום שיטת המיון של ספריית הקונגרס (1897). המהדורה המודפסת האחרונה ה-38 פורסמה בשנת 2016 ומאז הפסיקה ספריית הקונגרס להוציא פרסום מודפס ומפרסמת באינטרנט רשימה מעודכנת שבועית, נספח למהדורה ה-38. כותרות הנושאים מיושמים על כל פריט באוסף הספרייה, ומקלים על אפשרות הגישה של המשתמש לפריטים בקטלוג הנוגעים לנושא דומה.
אמנות ומדע
מיון כותרות הנושא הוא מאמץ אנושי ואינטלקטואלי, בו אנשי מקצוע מיומנים מחילים תיאורי נושא לפריטים באוספים שלהם. מטבע הדברים, כל ספרייה רשאית לבחור למיין את נושאי הפריטים שלהם באופן שונה, ללא תו תקן אחיד. השימוש והקבלה הנרחבים בכותרות הנושאים של ספריית הקונגרס מאפשרים גישה אחידה ואחזור של פריטים בכל ספרייה בעולם תוך שימוש באותה אסטרטגיית חיפוש ותזאורוס LCSH, אם הכותרות הנכונות הוחלו על הפריט על ידי הספרייה. לפיכך, החלטות בנושאי LCSH כוללות דיון רב ואפילו מחלוקת בקרב הספרנים. למרות ההיקף הרחב והמקיף של LCSH, יש ספריות בהן השימוש בכותרות הנושאים אינו אידיאלי או יעיל. כדי לעסוק אוספים וקהילות משתמשים שונות ייתכן שיש צורך בכותרות נושאים אחרות. הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית פיתחה כותרות נושא רפואי (MeSH) לשימוש  במאגרי המידע והאוספים הרבים שלה. ספריות אוניברסיטאיות רבות אינן רשאיות להחיל הן כותרות LCSH והן MeSH על פריטים. בקנדה עבדה הספרייה הלאומית עם נציגי LCSH כדי ליצור מערך משלים של כותרות נושא קנדיות (CSH) כדי להשיג גישה ולבטא את תוכן הנושאים של מסמכים בנושאי קנדה.
סוגיות במדיניות של LCSH
מבחינה היסטורית, סוגיות נסבו סביב המונחים ששימשו לתיאור קבוצות גזעיות או אתניות. המונחים ששימשו לתיאור אפרו-אמריקאים ראויים לציון. עד שנות התשעים הייתה למנהלי LCSH מדיניות קפדנית שלא לשנות מונחים עבור קטגוריית נושא. דבר זה נאכף כדי להדק ולחסל את הכפילות או הבלבול שעלולים להיווצר אם ישתנו כותרות הנושאים. לפיכך מונח אחד לתיאור נושאים בעניין אפרו-אמריקאים ב- LCSH  היה 'אפרו-אמריקני' הרבה אחרי שהמונח הזה יצא מן האופנה בקרב הציבור. LCSH החליטה להתיר שינוי מסוים במונחים בשנת 1996 כדי לשקף טוב יותר את הצרכים ולאפשר גישה נוחה למשתמשי הספרייה. עם זאת, לא משתמשים במונחים נפוצים רבים, או במונחי 'שפה טבעית' ב- LCSH ודבר זה עלול,  למעשה, להגביל את יכולת המשתמשים לאתר פריטים. יש מסורת הולכת וצומחת של מחקר בבתי ספר לספרנות ומידע על ההטיות התרבותיות והמגדריות המשפיעות על המונחים המשמשים ב- LCSH, אשר בתורם עשויים להגביל או לשלול ממשתמשי הספרייה גישה למידע המאוחסן ומופץ  באוספים. חוקר מדעי המידע האמריקני הבולט בנושא זה הוא סנפורד ברמן. ברמן גם הצביע על  הקושי למצוא חומר בנושאים מסוימים, כגון התכחשויות שונות, מכיוון שמונחי השפה הטבעית עבורם, כמו למשל הכחשת שינויי אקלים, לא שולבו ב- LCSH התעוררה גם ביקורת על הארגון המוטה ותיאור החומרים על מיניות. עבודות על הטרוסקסואליות מתויגות בקושי ככאלה ב- LCSH, ומעניקות למשתמשים את הרושם שרק מיניות קווירית ראויה לבחינה מכיוון  שהטרוסקסואליות היא נורמטיבית.
גישה לנתונים
כותרות הנושאים התפרסמו בכרכים גדולים (כרגע עשרה), המוצגות בדרך כלל אזורי היעץ של ספריות המחקר. ניתן לחפש אותם באופן מקוון באתר המיון של ספריית הקונגרס, כשירות מנויים או בחינם (כרשומות בודדות) ברשומות  הזיהוי של ספריית הקונגרס. ספריית הקונגרס מפרסמת עדכונים שבועיים. הנתונים מתפרסמים תמורת תשלום על ידי שירות ההפצה לקטלוג. שירות אינטרנט, lcsh.info,  הוקם על ידי  אד סאמרס (Ed Summers) עובד  ספריית הקונגרס, בערך באפריל 2008, באמצעות מערכת ארגון ידע פשוטה  (SKOS) כדי לאפשר דפדוף פשוט בכותרות הנושא. lcsh.info הושבת בהוראת ספריית הקונגרס ב -18 בדצמבר 2008. הודעה זו התקבלה במורת רוח רבה מצד ספרני המידע וקהילות האינטרנט הסמנטיות, למשל. טים ברנרס-לי מ-  לאחר עיכוב  מסוים, הקימה הספרייה שירות אינטרנט משלה לדפדוף ב- LCSH באתר id.loc.gov  באפריל 2009.
שימוש בכותרות נושאים
טימותי בינגה, מנהל הספריות במרכז לחקירה, מציין בעיות שמקשות על השימוש בשפה הסטנדרטית של LCSH  כדי למצוא חומר. אלה כוללות מערכות המאפשרות ללקוחות לתייג באופן בלתי פורמלי חומרים בקטלוג. מחברי ספרים ומוציאים לאור שמקטלגים בעצמם, ויישום שגוי של LCSH בחומרים שנויים במחלוקת. השימוש בקטלוגים מקוונים בעלי קישורים מבוססי רשת או בקטלוג  ציבוריים מקוונים גדל יותר ויותר ומאפשר למשתמשים לקשר לרשימה של פריטים דומים  המוצגים על ידי LCSH  ברגע שמוצא פריט אחד בעל עניין למשתמש. עם זאת, מכיוון ש- LCSH לא באים לידי ביטוי בשפה טבעית, משתמשים רבים עשויים לבחור לחפש בקטלוג ציבוריים מקוונים לפי מילות מפתח. יתר על כן, משתמשים שלא מכירים חיפוש בקטלוגים ציבוריים מקוונים ובכותרות נושאים  עשויים  להניח שלא בצדק שבספריה שלהם אין פריטים בנושא הרצוי להם, אם הם בחרו לחפש לפי  שדה 'נושא', והמונחים שהזינו אינם תואמים בקפדנות את  כותרות הנושאים. לדוגמה, 'ויסות טמפרטורת גוף' משמש במקום 'ויסות תרמי'. לפיכך הדרך הקלה ביותר למצוא ולהשתמש בכותרות נושאים היא להתחיל בחיפוש 'מילת מפתח' ואז להסתכל בכותרות הנושאים של פריט רלוונטי כדי לאתר  חומר קשור אחר.
הפילוג בקיבוץ המאוחד
הפילוג בקיבוץ המאוחד היה משבר חריף שפקד את התנועה הקיבוצית בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, וגרם לפיצול בין תומכי מפא"י (מפלגת פועלי ארץ ישראל) לתומכי מפ"ם (מפלגת הפועלים המאוחדת). על רקע הפילוג תומכי מפא"י עזבו את הקיבוץ המאוחד והקימו את תנועת אחדות הקיבוצים שהתמזגה לאחר כמה חודשים עם חבר הקבוצות והקיבוצים.
הרקע לפילוג
מאז הקמתו שררה מתיחות על דרכו של הקיבוץ המאוחד, שהוגדר כחלק אינטגרלי מהתנועה הציונית כולה והסתדרות העובדים, ותושביו לא חויבו להשתייכות מפלגתית כלשהי, מכיוון שרק בדרך זו ניתן היה לבנות יישובים גדולים הפתוחים לקליטה. לאחר קום המדינה ולאור החרפת המלחמה הקרה בעולם, שהטילה באותה עת את צילה על ישראל, ממשלת ישראל קיימה מדיניות של אי-הזדהות. עם החרפת המלחמה הקרה, זנחה הממשלה את מדיניותה והביעה תמיכה בגוש המערבי על ידי משלוח תרופות לדרום קוריאה. הדבר השפיע על התנועה הקיבוצית כולה, בעיקר בקיבוצים שבהם התגוררו תומכי מפא״י ותומכי מפ״ם.
הפילוג באשדות יעקב
ניצני הפילוג בתנועה הקיבוצית החלו בשנת 1950 באשדות יעקב שהיה היישוב הראשון שהתפלג. באפריל 1950 עלתה מחלוקת בנושא החינוך שנסובה סביב הרחקת החינוך מהפוליטיזציה. רוב אנשי הקיבוץ השתייכו למפא"י ולקיבוץ הגיעה חברת נוער, שחלק מחבריה השתייכו למפ"ם והיה קיים חשש שחברי קבוצה זו ישפיעו על בני הנוער מבחינה פוליטית.
לאור זאת הוקמה ועדה ציבורית שנקראה ועדת בית הספר אשר הופקדה על גיוס החברים לעבודה החינוכית וההוראה. שבוע לאחר הקמתה התקיים דיון בנוגע לאישור חברות במשק של 45 מועמדי חברות וביניהם מדריכי הנוער שהיו חברים בקבוצה זו. חברותם נדחתה עקב השתייכותם למפ"ם והחשש להיווצרות רוב לתומכיה בקיבוץ. מזכירות הקיבוץ המאוחד התנגדה לדחיית קבלתם לחברות על רקע זה, וחייבה את אשדות יעקב לקבלם לחברות. התפתח משבר בין תומכי מפא"י לתומכי מפ"ם בקיבוץ, ובין אפריל לאוגוסט 1950 הסתמן תחילת הפילוג.
מועצת הקיבוץ המאוחד התכנסה בפתח תקווה באוגוסט 1950, והחליטה לאשר את חברותם של המועמדים בטענה שאי-קבלתם סותרת את עקרונות הקיבוץ. המועצה אסרה על פילוג המשק, ואף שלחה ועדה לקיבוץ. ואולם, איסורה של המועצה וביקור הוועדה היו לשווא, כיוון שתהליך הפילוג בקיבוץ כבר היה בעיצומו: כך למשל, שתי הקהילות הפוליטיות בקיבוץ החלו להוציא עלונים נפרדים, ובחודש ינואר 1951 הופיע היומן הראשון באשדות עם התוספת "יומן הרוב במשק". באפריל 1951 החלה חלוקה במוסדות החינוך לפי השתייכות למפא"י או למפ"ם. הפילוג גרם לקרע בין משפחות. בספטמבר 1951, עם תחילת שנת הלימודים תשי"ב, נעשתה הפרדה מלאה במערכת החינוך.
בעת פילוג הקיבוץ היו תומכי מפא"י הרוב במשק: כ-246 חברים וחברות, לעומת 231 חברים וחברות תומכי מפ"ם. קבוצת הרוב שתמכה במפא"י נשארה באשדות יעקב, ואילו קבוצת המיעוט שתמכה במפ"ם הקימה קיבוץ נוסף צפונית לאשדות יעקב. אדמות הקיבוץ, המים ומפעל הקיבוץ "אשד", חולקו באופן שווה בין שני הקיבוצים. תהליך הפילוג הסתיים בשנת 1954, כאשר כל קיבוץ נשא שם נפרד: "אשדות יעקב איחוד" המזוהה עם מפא"י (במיקום בו הוקם אשדות יעקב במקור) ו"אשדות יעקב מאוחד" המזוהה עם אחדות העבודה (צפונית אליו), כאשר רק דרך עפר מפרידה בין שני המשקים. כיום שני המשקים שייכים לתק"ם.
הפילוג בעין חרוד
קיבוץ עין חרוד קדם ל"קיבוץ המאוחד" וכונה גם "מולדת הקיבוץ". על אדמתו נבנו בניינים ומוסדות מרכזיים של הקיבוץ המאוחד. המאבק המרכזי בקיבוץ זה התמקד בחינוך בני המשק וחברות הנוער. בית הספר נוהל על ידי מפא"י אך המחנכים היו תומכי מפ"ם. על רקע זה פרץ ביולי 1949 ויכוח אשר הוביל לאספת משק.
בדצמבר של אותה שנה הגיע לקיבוץ גרעין של 60 עולים צעירים ממצרים שהודרך על ידי שני מדריכים, כאשר האחד תומך מפא"י והשני תומך מפ"ם. ניסיונותיהם של המדריכים לכבוש את לבבות הנערים ולגייסם לדרכם הפוליטית חילקו את הגרעין לשתי קבוצות מתנגחות, והגרעין פולג. כתוצאה מכך הוסכם כי חברות הנוער יודרכו מכאן והלאה על ידי מדריכים התומכים במפלגה אחת בלבד. בקיץ של שנת 1950, עקב החרפת הסכסוך בקיבוץ, חולק התקציב לפי מפלגות בהתאם ליחס הכוחות במשק. כל חבר הצהיר על זהותו המפלגתית וקיבל עיתון לפי השקפתו הפוליטית, חברי מפא"י קראו את העיתון "דבר" וחברי מפ"ם קראו את העיתון "על המשמר". בהמשך התנהלה מחלוקת סביב הבחירות למזכירות של עין חרוד, וחברי הקיבוץ תומכי מפא"י חדלו לשלוח דמי חבר לקיבוץ המאוחד, דבר אשר הביא עמו תחושה שהפילוג בפתח.
ההחלטה על הפילוג והקמת "איחוד הקיבוצים"
במועצת הקיבוץ בנען שהתקיימה בין התאריכים 18 עד 19 בחודש מאי 1951, דובר על החזרת האחדות לאשדות יעקב. בהצבעה שנערכה עזבו חברי מפא"י את המועצה. עם פרישתם יצאה הודעה ברדיו על הקמת "קיבוץ ארצי ציוני-סוציאליסטי", כשהכוונה לאיחוד הקיבוצים. בין 1 ל-2 ביוני התכנסה מועצה של המתפלגים מהקיבוץ המאוחד והוקם "איחוד הקיבוצים", על יסוד הקיבוצים שפרשו בשלמותם מהקיבוץ המאוחד.
במשקים שהתפלגו אשר בהם פער הכוחות לא עלה על 20%, החלוקה התבצעה לפי הסכם שלפיו נקודת ההתיישבות הוותיקה נותרה בידי הרוב והרכוש חולק לפי רישומי האוכלוסייה של ראשית 1950 על מנת למנוע עימותים.
דוד בן-גוריון כתב ביומנו: "אני חושב שהפילוג בקיבוץ לאסון הגדול ביותר שקרה לתנועתנו".
ממלכת נגרופונטה
ממלכת נגרופונטה או טריארכית נגרופונטה הייתה מדינה צלבנית אשר הוקמה על האי אוויה (באיטלקית: Negroponte) לאחר חלוקת האימפריה הביזנטית, בעקבות מסע הצלב הרביעי. הממלכה חולקה לשלוש ברונויות (כלקיס, קריסטוס ואוריאו) ונוהלה על ידי מספר קרובי משפחה מלומברדיה. האי עבר להשפעת הרפובליקה של ונציה והחל משנת 1390, והפך למושבה של ונציה בשם הממלכה של נגרופונטה.
הפילוג בקיבוץ המאוחד
קיבוצים שהתפלגו
שלושת המשקים: אשדות יעקב, עין חרוד וגבעת חיים התחלקו על פי הגדרות של "איחוד" "ומאוחד". המתפלגים מגבעת השלושה הקימו קיבוץ חדש בשם עינת. המתפלגים מגבת הקימו את קיבוץ יפעת, ביחד עם קבוצת השרון. חברי מפא"י ממשאבי שדה עברו לחצרים, חברי מפ"ם מבית העמק עברו לקיבוץ אייל וממעגן עברו חברי מפ"ם לבית אורן.
ממלכת נגרופונטה
יסוד הממלכה
בהתאם לחלוקת הטריטוריה הביזנטית ( Partitio terrarum imperii Romaniae), האי אוויה הוענק לבונפיס ממונטפראט, מלך סלוניקי. בוניפציוס בתורו ויתר על האי לטובת האציל הפלמי ז'אק השני מאבסנס, אשר ביצר את הבירה כלקיס.
הפילוג בקיבוץ המאוחד
קיבוצים שהתפלגו
משאר הקיבוצים הייתה עזיבת המיעוט לקיבוצים אחרים (למשל מעין גב לגינוסר, מכפר סאלד לגבעת חיים איחוד, מגבעת ברנר לנצר סרני; לקיבוץ הגושרים הגיעו חברים מאיילת השחר, מכפר גלעדי, מנווה אור ומיד חנה).
ממלכת נגרופונטה
יסוד הממלכה
לאחר מותו של ז'אק השני, באמצע שנת 1205, האי הועבר לשליטת שלושה ברונים מוורונה. אלה חילקו את האי לשלוש ברונויות: הצפונית אוריו (terzero del Rio), הדרומית, קריסטוס (terzero di Caristo), והמרכזית, כלקיס (terzero della Clissura). העיר כלקיס או נגרופונטה (המוזיקלית città' דה לומברדי, "עיר של הלומברדים") אף שהייתה בשליטת הברונות המרכזית, שימשה כבירת הממלכה ובה ישבו שלושת השליטים הלומברדים ובני משפחותיהם. בשנת 1209 ביסס עצמו, אחד מן השלושה, רבאנו דלה קרצ'רי, כשליטו הבלעדי של האי.
הפילוג בקיבוץ המאוחד
קיבוצים שהתפלגו
הקיבוצים הפורשים הקימו באופן זמני מסגרת בשם איחוד הקיבוצים וכעבור מספר חודשים התאחדו עם חבר הקבוצות והקימו את התנועה הקיבוצית הנפרדת: "איחוד הקבוצות והקיבוצים".
ממלכת נגרופונטה
יסוד הממלכה
לאחר שכרת ברית לא מוצלחת בעת המרד הלומברדי נגד הקיסר הלטיני, הנרי מפלנדריה, רבאנו ביקש למצוא לעצמו נותן חסות חזק. לפיכך, בחודש מרץ 1209, הוא חתם על ברית עם ונציה, אשר הכיר בוונציה כשליטה העליונה ונתן לוונציה זכויות מסחריות משמעותיות. למרות זאת, בחודש מאי 1209, במטרה לאזן עצמו מבחינה מדינית, רבאנו הכריז על עצמו כווסאל של האימפריה הלטינית.
סכסוכי ירושה
עם מותו של רבאנו בשנת 1216, החל סכסוך בין יורשיו על בחירת המנהיג הבא, עובדה שאיפשרה לשליח ונציה להתערב כמתווך. הוא חולק את שלושת הברונויות לשניים, ובכך יצר שש טריטוריות. הברונות הצפונית של אוריאו חולקה בין שני אחייניו של רבאנו; הברונות הדרומית חולקה בין אלמנתו, איזבלה, ובתו, ברטה. הברונות הדרומית חולקה בין יורשי עמיתו ג'יברטו. נקבעו גם הוראות באשר לסדר הירושה העתידי כדי להבטיח כי השלטון יוותר בידי המשפחות הלומברדיות.
הפילוג בקיבוץ המאוחד
קיבוצים שהתפלגו
חברים שעברו ממשקי האיחוד למשקי הקיבוץ המאוחד:
ממלכת נגרופונטה
סכסוכי ירושה
מותה של קרינטנה דלה קרסרי, שליטת מחצית אוראוס ואשתו של גיום השני וילאהרדואין, שליטה הפורמלי של נגרופונטה, הוביל למה שכונה בשם "מלחמת הירושה של אביאטה", אשר כללה את נסיכות אכאיה ואת ונציה. ויליאם תבע לעצמו את עיזבון אשתו, בעוד שהברונים הלומברדים לא היו מוכנים לוותר על חלקה. ב-14 ביוני 1256, גיום מוורונה ונרזונה דלה קרסרי, שניים מן הברונים, התכחשו לנאמנותם לגיום השני והצהירו אמונים לוונציה. גיום השני הגיב בהשתלטות על העיר כלקיס, אותה כבשה ונציה מחדש בתחילת 1258. המלחמה הסתיימה בקרב קרידי בחודשים מאי ויוני 1258, שם הביס גיום השני את דוכס אתונה, גי דה לה רוש, אשר כרת ברית עם הברונים המורדים. סכסוך זה הסתיים באוגוסט 1259, אז הביא דוכס ונציה את הצדדים ל משא ומתן לשלום, בעקבותיו נחתם הסכם בשנת 1262, אשר הכיר בשלטון גיום השני על האי, אבל לא בשליטתו באוראוס.
הפילוג בקיבוץ המאוחד
קיבוצים שהתפלגו
חברים שעברו ממשקי הקיבוץ המאוחד למשקי איחוד הקיבוצים והקבוצות:
ממלכת נגרופונטה
תקופת השלטון הביזנטי
בעת שנחתם ההסכם בתיווך דוכס ונציה ביססה עצמה האימפריה של ניקאה ככוח מוביל באזור של האימפריה הביזנטית לשעבר, לאחר שכבשה מחדש שטחים מן השליטים הלטינים. לשיא הצלחתה הגיעה האימפריה בכיבוש קונסטנטינופול בשנת 1261 ולייסודה מחדש של האימפריה הביזנטית, אשר שליטה, מיכאל השמיני פלאולוגוס, ביקש לכבוש שוב את השטחי שטחי הנסיכויות בדרום יוון. למטרה זו הוא גייס את שירותיו של ליקריו, מורד איטלקי אשר בסיסו היה ליד קריסטוס. כוחות ביזנטים, בפיקוד ליקריו, השתלטו עד מהרה על אוויה, להוציא את העיר כלקיס.
רק לאחר עזיבתו של ליקריו, לאחר שנת 1280, חזרה השליטה הלטינית לאי בסיוע ונציה. בשנת 1296 גורשו הביזנטים באופן מוחלט מאוויה בעזרת בוניפזיו דה ורונה..
היסטוריה מאוחרת
בשנת 1317 נפלה קריסטוס לידי החברה הקטלנית של דון אלפונסו פדריק, שליטה הדתי של דוכסות אתונה ובנו הלא חוקי של פרדריק השלישי מסיציליה. בשנת 1319, נחתם חוזה שלום בין ונציה לדון אלפונסו, לפיו הוא שמר שליטתו בקריסטוס, אשר את הזכויות עליה רכשה ונציה בשנת 1365.
לאחר מות הברונים האחרונים של אוויה, בשנת 1383 ובשנת 1390, עברו השטחים בהם שלטו לשלטונה של וונציה ובכך הושלמה שליטתה רחבי האי. עם זאת, חלוקת האי לברונויות נשמרה, ובני משפחות מוונציה ניהלו את הברונויות באי, בעוד ששליטו הוונציאני העליון של האי ישב בכלקיס.
מפלגת הפועלים של כורדיסטן
מפלגת הפועלים של כורדיסטן (בכורדית: Partiya Karkerên Kurdistanê ובראשי תיבות נפוצים PKK) היא קבוצה מזוינת בעלת אידאולוגיה לאומית כורדית ומרקסיסטית-לניניסטית שמתחילתה ועד היום היא בעלת אידאולוגיה סוציאליסטית-ליברטריאנית. ה-PKK נוסדה בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים בטורקיה על ידי עבדוללה אג'לאן. ה-PKK הוגדר כארגון טרור על ידי מספר מדינות וארגונים, ובהם טורקיה, ארצות הברית, האיחוד האירופי, נאט"ו, סוריה, קנדה, איראן ואוסטרליה. אג'לאן היה מנהיג הארגון עד שנתפס ב-1999 בפעולה של שרותי המודיעין הטורקיים בקניה.
ה-PKK תחילה פעלה להקמת מדינה כורדית עצמאית בשטחי כורדיסטן ההיסטורית, ובמיוחד באזור דרום מזרח טורקיה, אותו הכורדים מכנים "כורדיסטן הצפונית". בשנים האחרונות אידאולוגיית ה-PKK התרככה והיא התרחקה הן מהמרקסיזם והן מהדרישות הלאומיות התקיפות ועברה לפעול להשגת אוטונומיה, לרבות שוויון זכויות תרבותיות ולשוניות עבור הכורדים בטורקיה, ולמען ההכרה בכורדים כמיעוט אתני על פי החוקה הטורקית. ה-PKK השתמשה בטרור ובאיומים בהפעלת אלימות כנגד מטרות צבאיות ואזרחיות לצורך השגת מטרותיה הפוליטיות. למעלה מ-45,000 בני אדם נהרגו במהלך העימות שבין ה-PKK לבין השלטון בטורקיה מאז 1984. ה-PKK טוענת כי למעלה מ-18,500 בני אדם נהרגו בידי כוחות המשטרה והצבא הטורקיים.
מאז הקמתה, ה-PKK היא התנועה הכורדית הלוחמת המרכזית במסגרת הסכסוך הכורדי-טורקי.
הקמה
ב-1978, שנתיים לפני ההפיכה הצבאית של 1980, הוקמה "מפלגת הפועלים של כורדיסטן" (PKK) בראשות אג'לאן. ב-1984 פתח ה-PKK בהתקוממות מזוינת, שכללה התקפות גרילה נגד כוחות הביטחון הטורקים ופעולות טרור נגד אזרחים בעיראק, באיראן ובטורקיה.
המרד הראשון (1984-1999)
מאז הקמת הארגון בסוף שנות השבעים ובמהלך המהומות האלימות, שהגיעו לשיא בהפיכה צבאית ב-1980 בטורקיה, הגיעה ה-PKK למצב שבו הפכה לכוח צבאי למחצה. העימות בינה לבין השלטון הטורקי הביא לכך שאזור דרום מזרח טורקיה הפך לשדה קרב במהלך סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. מרבית פעולות הארגון אירעו בטורקיה, ואלו שבוצעו מחוץ למדינה כוונו כנגד יעדים טורקיים. ה-PKK הצדיקה את מאבקה המזוין בטענה לדיכוי מתמשך ומכוון של הכורדים על ידי השלטון הטורקי. אחת הדוגמאות העיקריות שהוצגו להמחשת הדיכוי הייתה החוק שנחקק ב-1983 אשר הגדיר את השפה הכורדית כבלתי חוקית. חוק זה נועד, לטענת הכורדים, למחוק את שפתם וזהותם הלאומית. ארגוני זכויות אדם כאמנסטי אינטרנשיונל האשימו את ה-PKK בביצוע פיגועים רצחניים כנגד אזרחים טורקים וכורדים כאחד. ביקורת נמתחה גם על הממשלה הטורקית בגין פעולותיה האלימות, ובתגובה נקטה האחרונה קו פעולה נוקשה שכלל גם הסתננות לשורות הארגון, הכרזת מצב חירום ואיסור מפורש על פלגנות אתנית בחוקה ב-1982. כחלק מהפעולות שנקטה הממשלה אף הוקם ב-1985 כוח מזוין של משמר גבול על ידי ראש ממשלת טורקיה טורגוט אזאל (ממוצא כורדי חלקי).
עד שנת 1998 נתנה סוריה חסות לאג'לאן ואיפשרה לו לפעול משטחה נגד טורקיה. בעקבות התגברות הטרור והידרדרות מצב הביטחון הפנימי, איימה ממשלת טורקיה בגלוי על סוריה ודרשה ממנה להפסיק את התמיכה ב-PKK. כתוצאה מכך, אילצה ממשלת סוריה את אג'לאן לעזוב את גבולות המדינה, אולם לא הסגירה אותו לידי השלטונות הטורקיים. אג'לאן עקר בתחילה לרוסיה ומשם הוא עבר למדינות שונות, ובהן איטליה ויוון. אג'לאן היה מנהיג הארגון עד שנתפס ב-1999 בפעולה של שרותי המודיעין הטורקיים בקניה.
הפסקת אש ראשונה
לאחר תפיסת מנהיג המחתרת, עבדוללה אג'לאן, והשמתו בכלא מבודד תחת משמר כבד, מיתן אג'לאן באופן ניכר את האידאולוגיה המוצהרת שלו. בשנים האחרונות קורא אג'לאן לפתרון בדרכי שלום של הסכסוך הכורדי בשטח טורקיה. הוא קרא להקמת "ועדת האמת והפיוס" שתחקור את "פשעי המלחמה" שביצעו הן ה-PKK והן כוחות הביטחון הטורקיים.
המרד השני (2004-2012)
במרץ 2005 אג'לאן פרסם את הכרזת הקונפדרליזם הדמוקרטי של כורדיסטן, שבה הוא קורא לקיים קונפדרציה בין האזורים הכורדיים שבשטחי טורקיה, סוריה, עיראק ואיראן, תוך קיום גבול פתוח ביניהן. בשטח קונפדרטיבי זה יתקיימו שלוש מערכות חוק: של האיחוד האירופי, טורקית/סורית/עיראקית/איראנית וכורדית.
ב-28 בספטמבר 2006 פרסם עורך-דינו של אג'לאן הודעה מטעמו, הקוראת ל-PKK להכריז על הפסקת אש ולפעול להשכנת שלום עם טורקיה. ב-21 במרץ 2013 קרא אג'לאן ללוחמיו להשתיק את הרובים ולהתכונן לנסיגה לבסיסם בעיראק. חודש לאחר מכן באפריל 2013, לאחר 30 שנות עימות ויותר מ-40 אלף הרוגים, כחלק מהסכם השלום בין המחתרת לבין טורקיה, מפקד הזרוע הצבאית של המחתרת, מוראט קראילאן, הודיע כי המחתרת תחל בנסיגה מאדמת טורקיה במאי 2013, צעד שיהיה בדרך להתפרקות הארגון מנשקו. בתמורה טורקיה תגמול בהרחבת זכויות הכורדים בטורקיה אותה היא מכנה "טורקים הרריים" בהם: שחרור מאות אסירים כורדים, הבטחת זכויות המיעוט הכורדי בחוקה החדשה, וחיזוק הרשויות המקומיות הכורדיות.
ביוני 2010, במהלך התקפה של כוחות מזוינים טורקיים על כורדים בעקבות העימות בין הצדדים, נהרגה נערה ונפצע פעוט. בנובמבר 2010, הוגשו כתבי אישום נגד 150 אזרחים כורדים בגין קשרים עם ה-PKK והתביעה דרשה להטיל עליהם עונשי מאסר לתקופות שבין 10 שנים לבין מאסר עולם. בתי המשפט בטורקיה פסקו בשנים האחרונות, כי די בנוכחות בהפגנה (שה-PKK עודדה אנשים להשתתף בה) כדי להרשיע אדם בפעולה שעל-פי הוראות ה-PKK. מפגינים הורשעו בביצוע פעולות טרור כאשר המעשה שביצעו היה לעיתים רק סימון האות וי באמצעות כף ידם (סמל הניצחון), מחיאת כף, צעקה של משפט של ה-PKK, יידוי אבן או שרפת צמיג. ארגון Human Rights Watch פרסם דו"ח שקבע כי "השימוש בחוקים נגד טרור כדי להעמיד לדין מאות מפגינים כורדים כאילו היו לוחמים חמושים מפר את חופש הביטוי, את חופש ההתאגדות ואת חופש ההתאספות.".
באפריל 2011 הודיעו כוחות הביטחון הטורקיים כי הרגו 7 כורדים שחצו את הגבול עם סוריה, כחודש לאחר שה-PKK הודיעו על ביטול הפסקת אש שנמשכה כחצי שנה.
באוקטובר 2011 הרגו ה-PKK חיילים ושוטרים טורקים בתקיפה לילית בדרום טורקיה כשבפעולה זו הם חדרו למוצבים טורקיים. בתגובה פלש צבא טורקיה לצפון עיראק והחל לתקוף את מקומות מושבם של המורדים, בשילוב התקפות מהאוויר ופעילות כוחות קומנדו. במהלך פלישה זו נהרגו כ-50 מורדים כורדים.
ב-21 באוקטובר 2011 הודיעו טורקיה ואיראן על תיאום מלחמה משותפת של שתי המדינות נגד הכורדים בצפון עיראק, בד בבד עם ההודעה של ברק אובמה נשיא ארצות הברית על השלמת הוצאת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעיראק עד סוף 2011.
תהליך השלום (2013-2015)
בסוף שנת 2012, מפלגת הפועלים של כורדיסטן החלה בתהליך שלום מול הממשל הטורקי - תהליך שנמשך שנתיים וחצי ללא הצלחה. בשנת 2013, במהלך השיחות מספר פעילי המפלגה כולל סאקין קיסיז נרצחו בפריז. בשנת 2014, המשא ומתן הגיע למבוי סתום עקב משבר כובאני בצפון סוריה.
המרד השלישי (2015-)
ביולי 2015, בעקבות פיגוע נגד פעילים פרו-כורדים מצד אחד והוצאה לפועל של שתי פעולות תגמול נגד כוחות טורקיה בידי ארגונים כורדיים שקשורים למפלגת הפועלים מן הצד השני גרמו לטורקיה לצאת לפעולה צבאית נרחבת כנגד כוחות המורדים הכורדים במזרח המדינה ובצפון עיראק, שגרם לקריסת הפסקת האש וחידוש המאבק המזוין. בין יולי לאוקטובר 2015 נהרגו כ-2000 חיילים, מורדים ואזרחים.
מסוטאצו אוימה
מסוטאצו אויאמה (יפנית: 大山 倍達; 27 ביולי 1923 – 26 באפריל 1994) היה מייסד שיטת קיוקושין קראטה.
ביוגרפיה
אוימה נולד בקוריאה, והחל ללמוד את תורת ה"קמפו" הקוריאני בגיל 9. סיים גמנסיה בסיאול בשנת 1938 ובא ליפן ללמוד בבית ספר לתעופה. תחילה התמסר לג'ודו, אך מאוחר יותר העדיף את הקראטה.
התקדמותו הייתה כה מפתיעה עד שבגיל 17 כבר היה בעל חגורה שחורה דאן 2, ובגיל 22 דאן 4. ב-1947 זכה אויאמה באליפות הקראטה של יפן, ובחר לשנות כיוון ולהתבודד בהרים תחת משמעת פיזית חמורה. ב-1952 הדהים רבבות בארצות הברית בקרבות קראטה נגד מתאגרפים ומתאבקים מקצועיים. לאחר שנה, ביפן, לחם בידיים ריקות נגד פר בעל קרניים בקוטר 10 סנטימטרים. לאחר קרב אימים, תלש אוימה את אחת מקרני החיה מן השורש. בחייו נלחם ב-52 פרים - 3 מהם הוכו על ידו למוות ו-48 קיפחו את קרניהם. עוד לא קם איש המסוגל לנפץ ערימה של 30 רעפי גג או שתי לבנים במכת יד אחת. הוא שבר קוביות קרח ענקיות, לוחות עץ ועוד. לאחר שהדגים את יכולתו בכל רחבי תבל בהפגינו את כישוריו, הוקמו מכוני אימון בכל רחבי תבל. ב-1965 נפתח ה"הונבו" -(המועדון המרכזי). כיום ישנם נציגויות קיוקושין בכל העולם.
סביב אוימה נקשרו סיפורים רבים. מסופר עליו שבתקופת התבודדותו בהרים נהג לעמוד כל יום מול עץ ובמשך שבע שעות עמד בתנוחת אקיווידא'ץ והכה בו באגרופיו. לאחר מספר שנים העץ התייבש ומת.יש האומרים כי היה איש שניסה לדקור את אוימה ואוימה הרג אותו בעזרת מכה אחת בלבד. עוד מסופר, שכדי לחזק את מכת האגרוף מסמר אוימה את מפרקי האצבע והאמה בשתי ידיו במקום חיבורם לכף היד ויצר בכך עצם מאוחה שנתנה אפקט חזק יותר לאגרוף. הוא התבסס על מכת אגרוף עוצמתית כדי לנצח בנוק אאוט כל קרב שהשתתף בו. באחד האירועים המפורסמים בחייו ערך במשך שלשה ימים 300 קרבות, 100 ליום, ובכולם ניצח בנוק אאוט. השיטה שלו התבססה על "משחק" עם היריב והסטת תנועותיו עד שהיה מוצא הזדמנות נוחה להיכנס, ואז היה חודר עם אגרוף מחץ שהיה מסיים את הקרב.
כאשר מת החזיק אויאמה ב:
יעקב משה חרל"פ
הרב יעקב משה חַרלַ"פּ (כ"ט בשבט ה'תרמ"ב, 18 בפברואר 1882 – ז' בכסלו ה'תשי"ב, 6 בדצמבר 1951) היה פוסק ומקובל, ראש ישיבות "מרכז הרב" ובית זבול, ורב שכונות שערי חסד ורחביה בירושלים.
חיבר ספרים רבים, ביניהם סדרת הספרים "מי מרום" באמונה והגות, ו"בית זבול" בהלכה ותלמוד, ועוד. היה מתלמידיו המובהקים של הראי"ה קוק.
שנותיו הראשונות
בגיל 15 החל - במקביל ללימודיו בישיבת עץ חיים - ללמוד אצל הרב יהושע צבי מיכל שפירא, מקובל שנודע במנהגי תעניות וסיגופים וכך חינך את קבוצת תלמידיו הקרובה, עימה נמנה הרב חרל"פ שהיה צמוד אליו במשך שנים וקיבל מהנהגותיו ותורתו. בהמשך פעל הראי"ה קוק להניא אותו מהסיגופים הרבים שבהם נהג. אחרי פטירתו של הרב שפירא הוציא את כתביו בספר "צבי לצדיק", שהיה לספר מוסר מרכזי בישיבת עץ חיים, ומאוחר יותר בספרים "ציץ הקודש" ו"אמרות טהורות", לספר ציץ הקודש צירף "קונטרס אחרון" מדברי תורתו שלו, שעורר עניין רב בעולם התורני.