cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חסידות גור
מאפיינים
רוב החסידים חברים בשטיבל המונה עשרות ומאות חסידים בני גילם. (בשנים האחרונות השתלבו אברכים צעירים ברוב השטיבלך בבני ברק עם מבוגרים) ברחבי הארץ יש כ-154 שטיבלאך של החסידות. מלבד לתפילה, משמש השטיבל גם כמקום לימוד משותף בשעות הערב לאחר העבודה. נהוג שפעמיים בשנה, בשמחת תורה ובשבת זכור, אוכלים חברי השטיבל יחד את סעודת היום, שנמשכת שעות. הבחורים והאברכים מאורגנים ב"חברה" המתקבצת פעם בשבוע לשיחה בענייני חסידות ובזמנים מיוחדים ל"טרינק", מסיבה שבה עוסקים בענייני חסידות. אצל הבחורים בדרך כלל מנהיג את האספה ה"קומנדאנט" (אחראי). נוהג זה החל כבר בפולין. חלק מה"חברה'ס" (חבורות) התפרסמו, כמו חבורתו של מתתיהו גלמן בפולין וכן החברה'ס הראשונות בישיבת שפת אמת בירושלים ("זעליגיסטן" ו"ברוינעריסטן"). נוהג זה הלך ונחלש.
בעבר הייתה החסידות מזוהה עם למדנות. חלק מהאדמו"רים וחסידים רבים התפרסמו בכך. תחת מנהיגותו של האדמו"ר הנוכחי פסק הלימוד העיוני-למדני בישיבות של החסידות, ובמקומו מודגשים ההספק הכמותי וזיכרון הלימוד. אדמו"רי גור פועלים בדרך כלל בזריזות במעשיהם (למשל באכילה בהליכה ובדיבור ). לחסידות מיוחסת פתיחת הישיבה הראשונה 'דרכי נועם' בפולין אשר נפתחה מיד בשנה בראשונה לנשיאותו של האמרי אמת, שלאחריה נפתחו ישיבות נוספות על ידי חסידויות אחרות
בכמה מובנים נחשבת החסידות לפתוחה יחסית. בהוראת ה"אמרי אמת" שפת הדיבור במוסדות היא עברית. רוב החסידים בישראל מדברים ביניהם בעברית וחלקם אינו מבין יידיש. עד לשנת תשמ"ט למדו בנות החסידות בבתי ספר וסמינרים כלליים. לאחר הפילוג בין אגודת ישראל לדגל התורה הקימה חסידות גור בתי ספר וסמינרים עצמאיים. לבוש הנשים מודרני יחסית לחצרות חסידיות אחרות. מקובלת עבודה במקצועות כמו נדל"ן, מסחר בבורסה והיי-טק ראית חשבון ועוד. עם זאת, תחת מנהיגותו של האדמו"ר הנוכחי, ישנה הקפדה ובקרה על שימוש במחשבים ובאינטרנט.
החמרה בנושאי אישות
חסידות גור ידועה בהקפדתה על הפרדה בין המינים, במגבלות על היחסים בין בני הזוג ובהקפדה על "שמירת הברית". ההפרדה באוטובוסים החלה במידה רבה בהשפעת חסידי גור.
האדמו"ר החמישי, רבי ישראל אלתר, קבע תקנות מחמירות בנושא היחסים בין הבעל ואשתו (המכונות "תקנות ל"ט", ראשי תיבות: ליל טבילה). התקנות מכונות בחסידות גור "יידישקייט" (תרגום מילולי: יהודיוּת), ועיקרן הרחבה של הנהגות פרישות שנהגו בהן יחידים והפיכתן לנחלת הכלל. בין התקנות: חסיד לא ילך או יעמוד לצד אשתו ברחוב העיר ולא ישיח עמה בפומבי; לא יקראו אחד לשני בשמם; יש לקצר ככל הניתן ביחסי אישות; אין לקיימם אלא פעמיים בחודש, אחת מהן בליל הטבילה והשנייה בליל שבת; הימנעות מקיום יחסי אישות מספר חודשים לאחר הלידה; איסור על בני הזוג לגעת זה בזה או ליצור קרבה גופנית שלא לצורך קיום יחסים ואיסור על העברת חפצים מיד ליד בין בני הזוג. חלק מהתקנות מנוגדות לפסק השולחן ערוך.
תקנות אלו עוררו התנגדות גם בקרב רבנים, כמו הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר). הוא כתב קונטרס בנושא באמצע שנות ה-60, בעקבות מקרה של בנו של אחד מהאידאולוגים של צעירי אגודת ישראל שהפך לחסיד גור ובעקבות זאת נוצרו בעיות בינו לבין אשתו שסירבה לנהוג לפי התקנות. בעקבות התקנות המחמירות בתחום האישות נמנעו בנות מסמינרים בבני ברק להינשא לבחורים מחסידות גור, ובעיה זו הייתה אחד הגורמים להקמת סמינר מיוחד לבנות החסידות בעיר. הקונטרס נכתב בעילום שם, אולם נמצאו בהקדמתו רמזים על כך שהאגרת נכתבה על ידו. מאוחר יותר, במכתב שכתב למדפיס, התאונן על כך שהרמזים נכתבו בניגוד לדעתו וגרמו לכך שהדברים התפרסמו בשמו. כמו כן הוא כותב שהתברר שהנהגות אלה קיימות כמה דורות, ושפרסום הקונטרס פגע בחסידים המקפידים על כך. הוא קרא למדפיס לגנוז את הקונטרסים או לפחות להסיר את המשפטים מהם משתמע כי הוא הכותב. עם זאת, נראה כי דעתו העקרונית כנגד התקנות לא השתנתה, והמכתב אף הודפס בתוך כתבי אגרותיו בהוראת בנו הרב חיים קנייבסקי.
משנת 2012 עלו בכלי התקשורת עדויות שלפיהן אנשי חינוך בחסידות מעודדים צעירים שאינם מקפידים על הכללים הנהוגים בה לקחת תרופות המדכאות את היצר המיני, תוך שיתוף פעולה של פסיכיאטרים.
אירועי שמחות מצומצמים
האדמו"ר רבי שמחה בונים תיקן תקנה שלפיה אין לערוך אירועים משפחתיים בהיקף נרחב. לסעודת המצווה מוזמנים בני המשפחה הקרובים בלבד, וכל השאר מוזמנים שלא בזמן הסעודה. התקנה מחייבת את כל משפחות החסידות, גם בעלות יכולת כלכלית. גם כיום נוהגים על פי תקנה זו ותקנות נוספות שנוספו בשנים האחרונות, לצמצם שבתות שבע ברכות, בריתות, ובר מצוות.
מגורים בפריפריה
האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר יזם הקמת קריות חסידיות של חסידי גור בפריפריה - בחצור הגלילית, בערד ובאשדוד. הוא הכריז על תקנה שלפיה זוגות צעירים בשנים הראשונות לנישואיהם מחויבים לגור בקהילות אלה. אחיו, האדמו"ר רבי פנחס מנחם, יזם הקמת קריות בקריית גת ובעמנואל.
חזות חיצונית
חסידי גור ניכרים בכובע הפרווה הגבוה שלהם - ספודיק - אשר נחבש בשבתות בחגים ובשמחות, כמנהג רוב החסידויות יוצאות מרכז פולין, ולא כחסידויות האחרות שאנשיהן חובשים שטריימל - כובע פרווה נמוך ורחב יותר. הם ניכרים גם ב"הויזען אין די זאקען" (בתרגום מיידיש לעברית: מכנסיים בגרביים), גרביים שחורים שהמכנסיים מוכנסים בתוכם בין הקרסול לברך, זאת בניגוד לחצרות אחרות, שחסידיהן הולכים עם מכנסיים רגילים או לובשים מכנסי שלושה-רבעים וגרביים גבוהים, לבוש זה החל בזמן גזירת הלבוש ה'תר"ד ולאחר מאבקו של החידושי הרי"מ כנגד השלטונות הגיעו בשנת ה'תרי"ג (1852) לידי פשרה ולפיה נתנו ליהודים לבחור בין לבוש קצר וגילוח הזקן בו בחרו המתנגדים לחסידות, לבין לבוש ארוך בסגנון רוסי, כובע מצחייה, מכנסיים בתוך המגפיים וגידול זקן בדומה לאיכרים ברוסיה. הציבור החסידי בחר באפשרות זו עם שינויים קלים, וכך התקבע הלבוש החסידי בפולין.
כמנהג החסידים במרכז פולין, מכניסים חסידי גור את פאותיהם תחת הכיפה, למעט בעיר ירושלים, שבה מרבית חסידי גור מתהלכים כשפאותיהם גלויות. לחסידות גור גם כיפות ייחודיות, גבוהות מהמקובל במגזר. בימות החול (ובחורים גם בשבתות) חובשים החסידים כיפות כותנה (ולא כיפות קטיפה כמו רוב הציבור החרדי).
ניגוני גור
לחסידות אוצר של אלפי ניגונים. לחני הניגונים הושפעו גם מסגנון המוזיקה הקלאסית של שופן, מוצרט, פליקס מנדלסון ועוד. חלק מהשירים של החסידות הם בקצב מרש וואלס, ומרבית הניגונים שהתפרסמו בציבור הרחב הם בקצב זה. באופן כללי, ניגוני גור מאופקים לעומת ניגוני שאר החצרות, וזאת בהתאם לשיטתה הדוגלת באי התלהבות חיצונית.
הניגונים מולחנים לרוב לקראת חג השבועות וראש השנה. הם מיועדים למקומות מסוימים בתפילה (כמו לכה דודי, היה עם פיפיות, קדיש ואקדמות), אך מושרים ללא אמירת המילים.
המלחינים המפורסמים בחסידות מהתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הם יעקב תלמוד, מנדל נוי, מנחם אירנשטיין, לייבל גולדקנופף ובנו צבי גולדקנופף.
מכון ח.מ.י. (חקר מוזיקה יהודית) של החסידות הוציא אוסף בשם "היכל הנגינה" של 1200 הניגונים שהושרו בחגים בין השנים תשט"ו - תשע"א, בהפקת צבי גולדקנופף.
השתייכות פוליטית
מבחינה פוליטית חסידות גור שולטת ב"סיעה המרכזית" של אגודת ישראל ובאופן מסורתי מובילה את נציגיה בכנסת. נציגה כיום, יצחק גולדקנופף, מוצב בראש רשימת יהדות התורה, ולאחר מימוש החוק הנורווגי ב נכנס לכהן במקומו נציג הסיעה אליהו חסיד. בעבר כיהנו נציגי חסידות גור כח"כים מטעם אגודת ישראל: יצחק מאיר לוין, זלמן בן-יעקב (ינקלביץ'), יהודה מאיר אברמוביץ, אברהם יוסף שפירא, משה זאב פלדמן, מאיר פרוש, אברהם לייזרזון, יעקב ליצמן יעקב כהן ואליהו חסיד.
יעקב יערי-פולסקין
יעקב יערי-פּוֹלֶסְקִין (י"ט בטבת תרמ"ז, 15 בינואר 1887 – י"ז בתשרי תש"ה, 4 באוקטובר 1944) היה עיתונאי, סופר וחוקר תולדות ארץ ישראל.
חייו ומפעליו
יעקב פולסקין נולד בפריאסלאב שבפלך פולטבה של האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). בילדותו קיבל חינוך מסורתי. בשנת 1905, בגיל 19, עלה לארץ עם אנשי העלייה השנייה. הוא היה שכיר יום, שומר בפתח תקווה ובמושבות אחרות. השתתף בייסוד מושב העובדים הראשון בארץ, עין גנים ליד פתח תקווה. בשנים 1909-1910, לאחר ייסוד תל אביב השתתף בבניית בנין גימנסיה הרצליה, ופעל להעסקת יהודים על פי עקרון "עבודה עברית". בזיכרונותיו תיאר את התנכלויות הפועלים הערבים לקבוצת "מיישרי החולות", שעם חבריה נמנה. לאור קשיי הפרנסה בעיר, הוא עלה לגליל. הוא נמנה עם ראשוני המתיישבים של המושב הראשון בעמק יזרעאל - מרחביה.
יחד עם חברו, דוב (ברלי) שוויגר הוציא לאור שני גיליונות של כתב עת בכתב יד בשם "דער פיאש" (יידיש: המעדר), אשר נועד לתאר את חיי הפועלים.
בשנת 1911 היגר לארצות הברית. חזר ארצה בשנת 1914 וגורש ממנה כעבור שנה, בימי מלחמת העולם הראשונה עקב היותו נתין זר. הוא גר בארצות הברית ועבד כפועל חקלאי בחווה בדקוטה. בתקופה זאת כתב רשימות שהתבססו על זיכרונותיו מחיי חברים שעבד אתם במושבות יהודה והגליל וכן רשימות על דמויות שונות מהיישוב. את רשמיו כתב ביידיש. הרשימות שלו כונסו בספר "חולמים ולוחמים".
בשנת 1920 שב לארץ והיה לכתב של העיתון היהודי-אמריקאי "פארווערטס" ("קדימה"). באותה תקופה החל בכתיבת קורות חייהם של אנשי העלייה הראשונה והעלייה השנייה.
בשנת 1922 יצא לאור ספרו הנודע חולמים ולוחמים, שהיה נפוץ בקרב בני הנעורים, חברי תנועות נוער וארגונים ציוניים. בהמשך היה עיתונאי בעיתונים "הארץ", "דואר היום" ועוד. חקר את פרשת ניל"י ואסף חומרים עליה.
ח'רסא (כפר)
ח'רסא (ערבית: كرزه‎) הוא כפר פלסטיני הממוקם שבעה ק"מ דרומית מערבית לחברון. הכפר נמצא בדרום הר חברון ובנפת חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-4,543 תושבים. לפי המזרחן אנגלי אדוארד הנרי פאלמר שם הכפר הוא "חורבת כורזה", וכורזה פירושו איצטרובלי אורנים.
היסטוריה
ב-1883, "סקר ארץ ישראל המערבית" תיאר את המקום כ"חומות, מערות, באר, ומבנה קמור, שכנראה הוא בור מים. בנוסף היו כמה בורות ומקום מקודש. חלק מהחורבות נראו מודרניות יחסית, וכמה עתיקות יותר."
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, ח'רסא נמצאת תחת שלטון ישראלי. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח A אך 60% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח B או כשטח C.
גאוגרפיה
בצמוד לכפר ממערב ומצפון נמצאת שמורת הטבע "יער כרזה", של חורש ים תיכוני ויער אורנים מנדטורי נטוע (החורשה הטבעית הדרומית ביותר בארץ ישראל). השמורה משתרעת ברכס טרשי בין ואדי כרמה ובין ואדי עלקה, שפסגותו בגובה של 777 מטר מעל פני הים, וכן ברכס שממערב לואדי עלקה, עד "ח'רבת אל-חדב" במערב בגובה של. בחלקה המערבי של השמורה עובר ואדי אל-עלקה, אחד מיובליו של נחל חברון, ובו נמצאות שתי בארות, "ביר אל-עלקה אל-פווקני" ו"ביר אל-עלקה א-תחתני".
Earth Song
Earth Song (בעברית: שיר האדמה) הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום HIStory: Past, Present and Future, Book I, של הזמר מייקל ג'קסון. השיר הוא בלדה המשלבת אלמנטים של בלוז, גוספל ואופרה ועוסקת בנושא איכות הסביבה. במקור היה אמור להכלל באלבום Dangerous, אך ירד בעריכה הסופית של האלבום.
ב-25 ביוני 2009 ג'קסון ביצע את השיר כשיר הסוגר את החזרה לקראת סדרת ההופעות "This Is It" שאמורה הייתה לצאת לדרך כשלושה שבועות לאחר מכן. באותו הלילה נפטר מדום לב. שיר זה היה השיר האחרון אותו ביצע.
הפקה
השיר Earth Song נכתב במקור על ידי ג'קסון בשם What About Us. גרסת דמו של השיר תוכננה לצאת כחלק מהגרסה המחודשת של האלבום Dangerous שיצאה בשנת 2001, אך לבסוף בוטלה. הפקת השיר בוצעה על ידי ג'קסון עצמו בשיתוף עם דייוויד פוסטר וביל בוטרל.
בהפקת השיר נעשה ניסיון ליצור שיר המעביר מסרים חברתיים בשילוב מלודיה קליטה, שתאפשר גם למאזינים שאינם דוברי אנגלית לשיר את הפזמון ביחד.
אנימלס
העמותה נרשמה ב-17 באפריל 1994 בשם "עמותת אנונימוס", לאחר שפעלה כמה שנים קודם לכן כקבוצה לא רשמית. שמה המקורי של העמותה, "אנונימוס", נבחר כהזדהות עם אלמוניותם של בעלי-החיים המנוצלים במשקים התעשייתיים. ב-16 באוקטובר 2018 שינתה העמותה את שמה ל"אנימלס" (באנגלית: Animals, שפירושה "בעלי חיים"). באנגלית נקראת העמותה Animals Now.
עקרונות
אנימלס מעודדת יחס של כבוד וחמלה כלפי בעלי חיים, מתוך תפיסה שלבעלי חיים יש זכות לחיים חופשיים מניצול והתעללות, בסביבה שמאפשרת להם לממש את הצרכים הפיזיים, המנטליים והחברתיים שלהם.
העמותה פועלת בכלים הסברתיים, חינוכיים, תקשורתיים, משפטיים ופוליטיים, ומתמקדת במאבק בהתעללות בבעלי-חיים בתעשיית המזון מן החי (בשר, חלב וביצים).
פעילות
פעילות העמותה מתרכזת בחמישה תחומים עיקריים: תיעוד ותחקירים; הסברה; חקיקה ומדיניות; חינוך; ותזונה - עידוד צמצום הצריכה של מזון מהחי וקידום צמחונות וטבעונות.
תיעוד ותחקירים
בתחום התיעוד והתחקירים פועלת העמותה לריכוז מידע על פגיעה בבעלי-חיים באמצעות חקירות ישירות במשקים תעשייתיים ותחקיר עיוני בספרות מקצועית חקלאית, המכילה מידע על נהגים מקובלים של גידול בעלי-חיים בחקלאות. תחקירי העמותה משמשים בסיס לחשיפות תקשורתיות, לחקירות פליליות של מקרי התעללות ולקידום מהלכים משפטיים ופוליטיים לשיפור ההגנה על בעלי חיים. בין היתר, חשפה העמותה תחקירים על בתי המטבחיים "אדום אדום" של תנובה, "דבאח" ובית המטבחיים חיפה; משחטות "זוגלובק", "מילועוף" ו"עוף הגליל"; בלולים המשווקים ביצים ל"תנובה", "גליקסמן" ו"לסר"; במדגרות אפרוחים; בלולי תרנגולים ותרנגולי הודו; וכן בבריכות דגים ובמפעל "דגת הארץ".
חברת זוגלובק הגישה תביעת דיבה נגד העמותה, על לוגו שיצרה לאתר התחקירים שלה בו נכתב "זוגלובק - מתעללים מאז 1937", זאת למרות שההתעללות נראית בבירור בצילומי התחקירים. בדצמבר 2019 מחק בית המשפט את התביעה, ובהמשך חייב את זוגלובק בהוצאות משפט בסך 46,800 ש"ח.
הסברה
בתחום ההסברה פועלת העמותה להפצת מידע לציבור הרחב בנושאי זכויות בעלי-חיים, פגיעה בבעלי-חיים וקידום אלטרנטיבות לשימוש תעשייתי בבעלי-חיים. בתחום זה העמותה פועלת על ידי הדפסה והפצה של חומרי דפוס, הפעלת מערך הרצאות הניתנות בחינם בבתי-ספר, הוצאת השבועון "זכויות בעלי-חיים השבוע", המופץ בדואר אלקטרוני מאז שנת 2001, ועל ידי הפעלת אתר האינטרנט של העמותה והפעלת אתר הצמחונות והטבעונות הישראלי.
אתר האינטרנט של העמותה מכיל תיאורים מפורטים של התהליכים אשר עוברים האווזים, הפרות, הכבשים, התרנגולות, הדגים והחזירים במסגרת תעשיית המזון, כולל תמונות וסרטונים אשר צולמו בלולים וברפתות, וכן מידע מעשי על קיום אורח-חיים טבעוני, כגון מתכונים ומידע תזונתי.
חקיקה ומדיניות
"אנימלס" פועלת מול הכנסת ומשרדי הממשלה במטרה לעודד מדיניות המתחשבת בהגנת בעלי חיים. העמותה מקדמת חקיקה להגנת בעלי-חיים, ופועלת לחיזוק האכיפה של החקיקה הקיימת. העמותה מובילה מאבקים לביצוע שיפורים נקודתיים בתנאי המחיה של בעלי חיים, כגון המאבק להפסקת המשלוחים החיים של עגלים וטלאים מאוסטרליה ואירופה לפיטום ושחיטה בישראל.
חינוך
אנימלס פיתחה תוכנית הרצאות לנוער ולמבוגרים המועברות בכל רחבי הארץ. עשרות אלפי בני-נוער, סטודנטים וחיילים נחשפים מדי שנה להרצאות של העמותה. כמו כן, מאות מורים וסטודנטים להוראה נחשפים מדי שנה להרצאות העמותה בנושא חינוך לזכויות בעלי חיים, במסגרת השתלמויות של משרד החינוך ומכללות להוראה. מחלקת החינוך בעמותה ערכה והפיקה חוברת למורים להעשרת תוכני הלימודים בנושאי זכויות בעלי-חיים בשיתוף המשרד להגנת הסביבה, וכן יזמה בשיתוף המשרד את הפקתן של כרזות בנושא חמלה לבעלי חיים והפצתן למאות בתי ספר. העמותה מפעילה את האתר האינטראקטיבי "פעולה חיה", המציע מאגר של עשרות מערכי שיעור ותוכניות פעילות להדרכה ולהוראה בנושא זכויות בעלי-חיים בבתי-ספר ובתנועות נוער, ועורכת מדי שנה את הכנס לחינוך לזכויות בעלי חיים. כמו כן, העמותה כתבה מערכי הדרכה בנושאי זכויות בעלי-חיים בשיתוף תנועות הנוער הצופים, בני המושבים, ובמסגרות נוספות, שהפיצו אותם למדריכיהן.
אנימלס עורכת פעילות במוסדות להשכלה גבוהה בישראל. לעמותה תאי סטודנטים הפועלים בשמונה מוסדות אקדמיים בפרישה ארצית, במוסדות כגון אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון, האוניברסיטה העברית, המכללה האקדמית תל חי והטכניון. בתאים פעילים כ-80 סטודנטים. במסגרת פעילות תאי הסטודנטים נערכת הסברה במוסדות הלימוד במסגרת הרצאות ודיונים וכן פעילויות בשטח לצורך העלאת המודעות לזכויות בעלי החיים. כחלק מן הפעילות פועלים הסטודנטים להפיכת היצע המזון בקפיטריות במוסדות הלימוד לידידותי יותר לטבעונים ולכלול בתפריטים מוצרים רבים יותר שאינם מן החי.
נתונים כלכליים
מחזור הפעילות לשנת 2007 היה 326 אלף שקל, מתוכם גייסה העמותה מתרומות 300 אלף שקל. הוצאות הנהלה וכלליות היו 53 אלף שקל שהם 16% מהמחזור. במאי 2014 התקבלה העמותה למיזם עיגול לטובה.
הארייט מאיירס
הארייט אלן מאיירס (באנגלית: Harriet Ellan Miers; נולדה ב-10 באוגוסט 1945) היא עורכת דין אמריקנית. מאיירס שימשה כיועצת המשפטית של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש עד סוף ינואר 2007.
ביוגרפיה
מאיירס נולדה בדאלאס, טקסס, ולמדה באוניברסיטה המתודיסטית סאות'רן. ב-1967 היא קיבלה תואר ראשון במתמטיקה. ב-1970 היא קיבלה תואר במשפטים. מאיירס התמחתה במשרד עורכי הדין "בלי, אש, אליסון צ'ולוס ולייף" בשנת 1969, ואצל השופט המחוזי ג'ו א. אסטס בין השנים 1970–1972. בין השנים 1972–1999 עבדה במשרד עורכי הדין "לוק, פורנל, ריין והראל". ב-1999 זכתה לשמש כפרקליטתו האישית של ג'ורג' ווקר בוש. בשנת 1985 הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד נשיאת לשכת עורכי הדין של טקסס. מאיירס כיהנה במועצת העיר של דאלאס וקיבלה תואר של כבוד מאוניברסיטת פפרדין. בין השנים 1995–2000 כיהנה כראש מפעל הפיס של טקסס - מינוי של המושל באותה עת, ג'ורג' בוש. לאחר בחירתו לנשיא שימשה עוזרת שלו. בשנת 2003 מונתה לסגנית ראש הסגל של הבית הלבן.
ב-3 באוקטובר 2005 הוצעה כמועמדת של נשיא ארצות הברית למשרת שופטת בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומה של סנדרה דיי או'קונור. מועמדותה הביאה לביקורת רבה ולהתנגדות מצד חברים בשתי המפלגות, בין היתר בשל העובדה כי מאיירס מעולם לא טענה בפני בית המשפט העליון, ואין לה כל ניסיון שיפוטי קודם.
דעות פוליטיות
בשנות ה-80 של המאה ה-20 תמכה במפלגה הדמוקרטית וסייעה ללויד בנטסן ולאל גור להיבחר לסנאט. ב-1988 שינתה את דעותיה והצטרפה למפלגה הרפובליקנית. מאיירס היא חברה אישית של ג'ורג' ווקר בוש.
משפט הקומפקטיות
משפט הקומפקטיות הוא משפט מרכזי בלוגיקה המתמטית, המאפשר לטפל במערכות אינסופיות של אקסיומות על ידי הבנת חלקים סופיים שלהן.
כמשפטים רבים אחרים מלוגיקה, קיימות למשפט זה שתי גרסאות: בתחשיב הפסוקים, ובלוגיקה מסדר ראשון.
בתחשיב הפסוקים המשפט קובע כי לאוסף פסוקים יש מודל אם ורק אם לכל תת-קבוצה סופית שלו יש מודל (הכוונה במודל של פסוק היא להשמה של ערך אמת לפסוקים האטומיים, המספקת את הפסוק). שמו של המשפט בא מקיומה של הוכחה טופולוגית עבורו, המתבססת על קומפקטיות של מרחב טופולוגי מסוים ומשפט טיכונוף.
את גרסת המשפט ללוגיקה מסדר ראשון הוכיח אנטולי מלצב ב-1936. בגרסה זו המשפט קובע שאם לכל תת קבוצה סופית של קבוצת פסוקים נתונה בשפה מסדר ראשון יש מודל, אז יש מודל לקבוצה כולה.
את המשפט ניתן להוכיח בעזרת אקסיומת הבחירה (וליתר דיוק, גרסה מוחלשת של אקסיומת הבחירה, כדוגמת למת העל-מסננים, מספיקה), ולכן הוא עשוי שלא להיות תקף כאשר מפתחים את תורת הקבוצות ללא אקסיומה זו.
הוכחות למשפט
ההוכחה הנפוצה ביותר היא זו המסתמכת על משפט השלמות של גדל. נציג את עיקרי ההוכחה הזו בלוגיקה מסדר ראשון (קיימת גרסה דומה לתחשיב הפסוקים):
משפט הקומפקטיות הוא סמנטי במהותו (עוסק במודלים), ולא תחבירי (עוסק בהוכחות). הרעיון בהוכחה זו הוא להראות שמספיק להוכיח גרסה תחבירית של משפט הקומפקטיות: "בהינתן קבוצת פסוקים, אם כל תת-קבוצה סופית שלה היא עקבית, אז הקבוצה כולה עקבית". ההוכחה של הטענה הזו קלה מאוד ומסתמכת על כך שכל הוכחה היא סופית.
הקושי הוא, אם כן, לעבור לגרסה התחבירית הזו; הכלי שמאפשר לקשר בין סמנטיקה לתחביר הוא משפט השלמות של גדל, לפיו "עקביות" ו-"קיום מודל" הם היינו-הך. מרגע שתפסנו את האבחנה הזו, ההוכחה טריוויאלית.
נעיר שקיימת הוכחה של משפט השלמות של גדל מתוך משפט הקומפקטיות: משפט הקומפקטיות ומשפט השלמות של גדל שקולים במסגרת אקסיומות צרמלו-פרנקל לגרסה חלשה יותר של אקסיומת הבחירה, והיא למת העל-מסננים (לפיה כל מסנן על קבוצה כלשהי ניתן להרחבה לעל-מסנן).
בלוגיקה מסדר ראשון, קיימת הוכחה נוספת ואלגנטית מתחום תורת המודלים, הנעזרת בעל-מכפלות ובמשפט Łoś.
ניתן להוכיח בקלות יחסית את גרסת המשפט לתחשיב הפסוקים מגרסתו בלוגיקה מסדר ראשון.
שימושים למשפט
יישום נוסף, המיוחס לסקולם, של משפט הקומפקטיות, הוא לבניית מודל בן מניה לא סטנדרטי של האריתמטיקה. מודל כזה הוא מבנה בן מניה השקול אלמנטרית למספרים הטבעיים בשפת אריתמטיקת פאנו (גרסה מסדר ראשון של מערכת פאנו), אך אינו איזומורפי להם. הדרך לבנות מודל כזה היא לצרף לתורה השלמה של הטבעיים את אוסף הנוסחאות: \ x>n לכל מספר טבעי n.
נקבל אוסף מורחב של נוסחאות. כל תת-קבוצה סופית של אוסף זה היא עקבית (המספרים הטבעיים מהווים מודל שלה), ולכן יש מודל לאוסף כולו. (יתרה מכך, ממשפט לוונהיים סוקלם היורד ניתן למצוא מודל כזה שהוא בן מניה). אם כן, מודל זה לא איזומורפי לטבעיים אך שקול אלמנטרית להם - זהו מודל לא סטנדרטי לאריתמטיקה.
מסקנה מעניינת היא שאקסיומת האינדוקציה אינה ניתנת לניסוח בלוגיקה מסדר ראשון, שכן ניתן להשתמש בה (ובשתי אקסיומות נוספות מסדר ראשון) כדי לאפיין את הטבעיים עד כדי איזומורפיזם. אקסיומה זו כן ניתנת לניסוח בלוגיקה מסדר שני, ולכן קיבלנו שמשפט הקומפקטיות כושל בלוגיקה זו (ומכאן גם משפט השלמות לא תקף בה).
ניתן להשתמש במשפטי הקומפקטיות על מנת להוכיח מגרסתו הסופית של משפט ארבעת הצבעים את גרסתו האינסופית, וכנ"ל לגבי משפט החתונה של הול. יישומים טיפוסיים אלו מדגימים את האופן שבו מושג הקומפקטיות מקשר בין הסופי לאינסופי. כך, למשל, ניתן להסיק ממשפט הקומפקטיות שאם לקבוצת נוסחאות יש מודלים סופיים גדולים כרצוננו, יש לה מודל אינסופי.
משפט הקומפקטיות הוא אחד משתי תכונות מפתח המשמשות במשפט לינדסטרום לאפיון הלוגיקה מסדר ראשון. התכונה השנייה היא משפט לוונהיים-סקולם היורד.
קמוב
קמוב (ברוסית: Камов, באנגלית: Kamov) היא חברת מסוקים רוסית, שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938). החברה ייצרה וסיפקה מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי, וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה..
בדצמבר 2019 קמוב מוזגה יחד עם מיל ליצירת "מרכז בניית המסוקים הלאומי על שם מיל וקאמוב" (ברוסית: Национальный центр вертолётостроения имени М. Л. Миля и Н. И. Камова).
בינגו
בינגו הוא משחק מזל המשוחק בקבוצה, שלרוב כוללת עשרות או מאות אנשים. לכל שחקן יש כרטיס המחולק למשבצות שבכל אחת מהן ערך - לרוב מספר. הכרוז מקריא ערכים שהוא מגריל וכל שחקן ששומע ערך שמופיע על הכרטיס שלו מסמן את הערך הזה. השחקן הראשון שבכרטיס שלו מסומנת שורה רצופה של ערכים, מכריז "בינגו" והכרוז בודק את כרטיסו כדי לוודא שהוא לא טעה. אם אין טעות, אותו שחקן מנצח.
רוב כרטיסי הבינגו עשויים מקרטון או נייר חד פעמי ומכילים 25 ריבועים המסודרים בחמש עמודות אנכיות וחמש שורות אופקיות. לרוב משחקים עם 75 מספרים כשהאותיות B, I, N, G, O מופיעות מעל כל טור. פעמים רבות מסמנים את הריבוע המרכזי כ"חינם", משמעות הדבר שהוא מייצר שורה בעזרת סימון של 4 מספרים בלבד.
היסטורית המשחק
המילה בינגו, בהתייחסה ללוטו קיימת כבר משנת 1776. אולם ייתכן ומקור המשחק באיטלקי במשחק "Il Giuoco del Lotto d'Italia" משנת 1530. עד המאה ה-18 המשחק האיטלקי התפשט לצרפת וחדר לתחום עולם המבוגרים ולמשחקי קלפים ואסימונים. וכן, נוספה לו קריאת המספרים. במאה ה-19, נעשה שימוש נרחב בבינגו בגרמניה למטרות חינוכיות, והוא שימש ככלי ללימוד שמות בעלי חיים ושינון מספרי לוח הכפל.
מקור השם "בינגו" לא ידוע.
הסמוראי הכסוף
הסמוראי הכסוף (באנגלית: Silver Samurai) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שמופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #111 מיולי 1974, ונוצרה על ידי הכותב סטיב גרבר והמאייר בוב בראון.
הסמוראי הכסוף הוא האלטר אגו של קניוצ'יו הראדה, מוטאנט יפני בעל הכוח להטעין כמעט כל דבר באנרגיית טכיונים, אשר גם מסוגלת לחתוך כל חומר מלבד אדמנטיום. עוטה חליפה המבוססת על תלבושת הסמוראי המסורתית. הראדה היה שומר ראשה של הטרוריסטית הנודעת וייפר, וגם שכיר חרב לעת מצוא. כאשר עבד עבור וייפר, הוא נלחם נגד אויבים כמו ספיידרמן, האלמנה השחורה וקבוצות המוטנטים החדשים והאקס-מן. הראדה הפך למנהיג שבט ישידה לאחר מותה של מאריקו ישידה, אחותו למחצה. יריבו המושבע של וולברין. נהרג בחוברת Wolverine Vol.4 #1 מנובמבר 2010.
לאחר מותו, בנו שינג'ן הראדה השני נטל את זהות הסמוראי הכסוף והצטרף לאחוות המוטאנטים של מיסטיק.
דמותו של הסמוראי הכסוף מופיעה בסרט הלייב אקשן "וולברין".
אפרים כהן-רייס
אפרים כהן-רייס (בלועזית: Ephraim Cohen-Reiss; 14 במאי 1863, ירושלים – 1 בינואר 1943, צרפת) היה מראשוני המייסדים של חינוך מודרני בארץ ישראל. בתחילת המאה ה-20 הקים את מערכת בתי הספר העברית הראשונה בארץ ישראל. פרס כהן-רייס בבית הספר התיכון המלך דוד בוונקובר שבקנדה נקרא על שמו.
ביוגרפיה
כהן-רייס נולד בירושלים. בגיל 4 נשלח לחדר. מגיל 7 למד גם כתיבה בעברית ודקדוק עברי ובגיל 13 התחיל ללמוד בישיבת עץ חיים בגיל 14 נשלח ללמוד בבית המדרש למורים עבריים בעיר הנובר שבגרמניה, ושם למד 9 שנים. לאחר גמר לימודיו, נתמנה למורה בבית ספר יהודי ובבית יתומים בלונדון, ובמקביל המשיך ללמוד בבית מדרש לרבנים (בג'ואיש קולג').
בסוף אפריל 1887 חזר לירושלים והתמנה להיות סגנו של ד"ר זאב (וילהלם) הרצברג, שהיה מנהל בית הספר היהודי הקטן בירושלים, הידוע בכינויו "בית היתומים של הרצברג". כאשר איחדו בין בית הספר הקטן ובית הספר "למל", מונה כהן-רייס למנהלו.
ב-26 במאי 1888 ט"ז בסיוון תרמ"ח הקים כהן-רייס, ביחד עם עוד עשרה אנשים מהציבור היהודי-ציוני של היישוב, את הלשכה הראשונה של אגודת בני ברית בירושלים. במסגרת האגודה כהן-רייס היה שותף בחניכה של גן הילדים העברי הראשון, ייסוד בית הספרים "מדרש אברבנל" (שלימים הפכה להספרייה הלאומית), ייסוד המושבה מוצא ועוד.
אחר אירועי ליל הבדולח עבר לפריז, שם חלה ועבר לניס. עם הכיבוש הנאצי את צרפת נלקחו הוא ומשפחתו למחנה ריכוז אך הוא שוחרר מכיוון שחלה במחלה ממארת. הוא נפטר בגיל 80 בינואר 1943. על שמו נקרא רחוב אפרים כהן בשכונת זיכרון משה בירושלים.
חברת עזרה ושפת העברית
ב-1903 קיבל על עצמו את ניהול עזרה, שפעלה בראשית המאה ה-20 לסיוע פילנתרופי ליהודי מזרח אירופה וארץ ישראל ולקידום התרבות הגרמנית בקרב היהודים מחוץ לגרמניה. בשנות פעילותו הקים רשת מוסדות חינוך מגני ילדים ועד בית מדרש למורים ואפילו בית מדרש לרבנים ברשת למדו כ־3500 תלמידים ב-27 מוסדות חינוך. אלו כללו גם את בית היתומות של חברת עזרה שהייתה באחריותו ונוהל על ידי אשתו.
כהן-רייס הצליח לשכנע את ראשי "עזרה" בחשיבות הלימוד בעברית. אליעזר בן-יהודה משבח את כהן-רייס על שהכניס את שיטת לימוד עברית בעברית לבתי הספר שבניהולו: "נתקבלו דברי האדון אפרים כהן על לבם של אנשי החברה החדשה בעניין המקום והחשיבות שצריך לתת להלשון העברית בבתי הספר שרצתה החברה ליצור בארץ ישראל ... לא מפני שזו היא לשוננו הלאומית, לא מפני שאנו חייבים להיות פה עברים, צריכים אנו להשתמש בלשון זו, במדה מן המדות, ללשון הלמוד אלא מפני ההכרח ....". כמו כן, בשנת 1901, עם פטירתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, עמד כהן-רייס על כך שאת ההספד אותו היה אמור לשאת בבית כנסת החורבה, יאמר תחילה בעברית, לפני הקראתו באנגלית. נאום זה היה הנאום העברי הראשון בבית כנסת זה.
ב-1907 סייר מייסד "עזרה", ד"ר פאול נתן, בארץ ישראל, כדי לראות את בתי הספר ש"עזרה" הקימה. בזמן שהייתו עלה בדעתו רעיון להקים "טכניקום" ובית ספר ריאלי לידו - מוסד לימודי עליון במתכונת של בית ספר טכני,
כשפרצה מלחמת השפות ב-1913 צידד כהן-רייס במעסיקיו שטענו ששפת הלימוד בטכניון ובבית הספר הריאלי צריכה להיות גרמנית. בשל תמיכתו של כהן-רייס בחברת עזרה עזבו רוב המורים של הרשת ואף חירפו אותו. על שהוא מקשה את לבם של ראשי חברת עזרה, אף על פי שהוא טען שבדרך של משא ומתן אפשר יהיה לרכך את לבם של ראשי עזרה לגבי הבלעדיות של השפה הגרמנית בהוראה בטכניון. בתגובה לחרפות השמיץ כהן-רייס את הציונים ושכנע את הקונסוליה הגרמנית בארץ ישראל שהציונים הם האויב הגרוע ביותר של הגרמניות. על פי דוח עדכון מדיני מתאריך 11 באפריל 1918 של הגנרל קלייטון, אשתו גורשה מן הארץ אל האי מלטה. בעלה שהה שאותו זמן בגרמניה. ביתם נחשד כמקום מפגש עבור ג'מאל פחה וד"ר סובספר (Subsfer) ונטען שהם היו מעורבים בסיוע לגירוש יהודים מהמולדת. ב- 1933, שמלאו לו 70 שנה הוא הוזמן לחגוג בארץ. הוא שהה מאז 1917 בגרמניה. חלק ממתנגדיו הבולטים בזמן מלחמת השפות הכירו בתרומתו לחינוך הלאומי יהודי בארץ ישראל. חיים אריה זוטא כתב: "אפרים כהן לא היה יכול לעשות אחרת ... א"כ היה נתון בין הפטיש והסדן, בין המורים הצעירים והנלהבים ובתי הספר העברים שהתאחדו נגד שיטת 'עזרה' מצד אחד, ובין פ' נתן (נשיא החברה) שהתעקש מצד שני..."
ג'ון קייג'
ג'ון מילטון קייג' (באנגלית: John Milton Cage; 5 בספטמבר 1912 - 12 באוגוסט 1992) היה מלחין אמריקני אוונגרדי שחיבר מוזיקה ניסיונית, סופר ואמן חזותי. מזוהה בעיקר עם יצירתו 4′33″ (משנת 1952), ששלושת פרקיה מבוצעים מבלי לנגן ולו תו אחד.
אפרים כהן-רייס
הספרייה הלאומית
אפרים כהן-רייס היה אחד מעשרת הראשונים שהקימו את הלשכה הראשונה של בני ברית בירושלים, ב-27 באפריל 1888. במסגרת פעילותו היה מעורב בבית-הספרים "מדרש אברבנאל", שהיה הגרעין הראשון לספריה הלאומית. שבעה מבין מייסדי הלשכה היו בין אלה שהיו מייסדי 'בית הספרים לבני ישראל' ב- 1884. לשכת בני ברית פתחה את ספרית בית מדרש אברבנאל ב-ב-15 ביולי 1892. "הונח היסוד לבנין בית לאוצר ספרי ישראל ... האדון הנכבד אפרים כהן ראש ועד המוסדות ירה את אבן הפנה, וישא משא בעברית על האבן הזאת אשר קרא לה אבן העזר". הועלתה הצעה שספרייה זו תאכסן את ספרי הספרייה הלאומית שהוחלט להקימה, עד שיקום הבניין המיועד לספרייה. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה חששה ההסתדרות הציונית להשקיע בספרייה משום שחששה שבשל יחסו העוין של כהן-רייס לציונות ייכשל המשא ומתן על העברת הספרייה לידיה של ההסתדרות הציונית. אבל הספרייה החזיקה מעמד כלכלית, בין השאר בגלל התמיכה שניתנה לה על חברת עזרה בהשתדלותו של כהן-רייס.
ג'ון קייג'
ביוגרפיה
קייג' נולד בלוס אנג'לס ולמד בתיכון לוס אנג'לס. הוא ממוצא אנגלי וסקוטי. קייג' למד במכללת פומונה, ובשנה השנייה ללימודיו נשר ונסע לאירופה, שם נשאר 18 חודשים, ועבד כעוזר אדריכל. באירופה כתב את החומרים הראשונים שלו במוזיקה, אך הוא לא אהב את מה שיצר והשאיר את היצירות מאחוריו. קייג' חזר לקליפורניה ב-1931. ב-1935, נישא קייג' לאמנית אקסניה אנדריונה קאשהיורף. בסוף שנות ה-30 קייג' נרשם לבית הספר לאומניות בסיאטל, וושינגטון.
קייג' היה מראשוני המלחינים שחיברו מה שהוא עצמו כינה "מוזיקת מקרה", ושאחרים החליטו אחר כך לתייגה כ"מוזיקה אליאטורית" - מוזיקה בה חלק מהאלמנטים נקבעים על פי מקריות. קייג' עשה שימוש לא-סטנדרטי בכלי נגינה ביצירותיו, בין השאר בפסנתר המותקן שהמציא ב-1940, פסנתר שצליליו עברו מניפולציה על ידי חפצים שונים שהונחו על, מתחת או בין המיתרים. קייג' היה חלוץ בחקר המוזיקה האלקטרונית. רוב יצירותיו היו שנויות במחלוקת. אף על פי כן, קייג' נחשב כיום לאחד היוצרים החשובים ביותר של תקופתו ובמיוחד בעצם נגיעתו בשאלה המהותית "מהי מוזיקה?".
קייג' יישם את אמונתו הזן-בודהיסטית דרך המוזיקה. הוא תיאר את המוזיקה שלו כ"משחק ללא מטרה", אך "משחק זה הוא אישור מחדש של החיים — לא ניסיון ליצור סדר מתוך תוהו ובוהו ואף לא לנסות לשפר את הבריאה עצמה, אלא פשוט להתעורר לתוך אותם החיים ממש שאנו חיים, שהם כה מצוינים ברגע שאדם מפנה מדרכו את מחשבותיו ומאוויו ונותן להם לזרום על פי נטייתם הטבעית".
קייג' היה מיקולוג (חוקר פטריות) חובב ואספן פטריות נלהב. בשותפות עם שלושה ידידים ייסד את "החברה המיקולוגית ניו יורק". קייג' היה שותף-אמנותי לטווח ארוך ובן זוגו של הכוראוגרף מרס קנינגהם.
קייג' המציא את צורת השיר מזוסטיק, שיר כתוב בו משתלב אקרוסטיכון אנכי באמצע השורה ולא בתחילתה, כנהוג.
קייג' נפטר ב-1992, בניו יורק, כמה שבועות לפני מסיבת יום הולדתו ה-80 שאורגנה על ידי מחבר השירים וולטר זימרמן והמוזיקולוג סטאפן סקדלר.
גנבת רכב
גנבת רכב היא עבירת רכוש שבה נגנב כלי רכב ממונע.
בישראל המטרות הנפוצות לגנבת רכב הן:
שימוש באימובילייזר מקטין גנבות רכב בכ-40%.
אלומה (יישוב)
אלומה (בכתיב חסר: אֲלֻמָּה) הוא יישוב קהילתי כפרי הנמצא בדרום מישור החוף, שלושה קילומטרים צפונית-מערבית לקריית גת. רוב תושבי היישוב הם דתיים לאומיים בעוד שבישוב הוותיק ישנם תושבים חרדים.
היסטוריה
היישוב קם בסמוך לקוממיות באפריל 1952 ככפר הנוער "חזון יחזקאל" על ידי גוף בשם "מוסדות חינוך אזורי" של צעירי אגודת ישראל, השייך לחינוך העצמאי. ב-1996 הקים משרד הפנים ועד מקומי מוניציפלי שקיבל את השם "אלומה".
היישוב מונה כ-280 משפחות, רובן המוחלט מהציונות הדתית ומתוכן כ-80 משפחות המקיימות אורח חיים חרדי. חלק מהבתים צמודי קרקע וחלק בבנייה רוויה.
מוסדות חינוך
ביישוב ישנו בית ספר יסודי ממלכתי דתי (תתמ"ד אלומה) שהוקם בסוף שנת 2022 כדי לענות על הצורך של תושבי היישוב הצעירים ברובם. ביישוב פועל סניף של בני עקיבא, סניפים של תנועת הנוער אריאל וכן וסניף של תנועת הילדים תנועת עוז. בנוסף, יש ביישוב מוסדות בית יעקב לבנות ותלמוד תורה לבנים, השייכים לחינוך העצמאי.
ישיבת כנסת אליהו
ישיבת כנסת אליהו היא ישיבה גדולה שהייתה בעבר ביישוב אלומה לבחורים חרדים מבני היישוב הישן. הישיבה הוקמה בשנת 2000 על ידי קבוצת אברכים מבני היישוב הישן. בראשות הישיבה עומד הרב פנחס ברויאר ומכהנים בה כר"מים הרבנים דוד סירוטה, עמרם רוטמן, דוד הוכברגר ואחרים.
חותם נשיא ארצות הברית
חותם נשיא ארצות הברית (באנגלית: Seal of the President of the United States) מבוסס על החותם הגדול של ארצות הברית.
הנשיא הראשון שהשתמש בסמל היה הנשיא רתרפורד הייז בשנת 1880. הייז השתמש בחותם כדי לחתום על הזמנות לבית הלבן.
הנשיא הארי ס. טרומן שינה את החותם ב-26 באוקטובר 1945, והוסיף את מעגל הכוכבים וכן שינה את מבטו של העיטם לבן-הראש ממבט על כפתו השמאלית המחזיקה ב-13 חצים (המסמלים את שלוש עשרה המושבות) למבט הפונה ימינה, אל כפתו המחזיקה ענף של זית - וזאת על מנת לסמל את מחויבותה של ארצות הברית לשלום והעדפת השלום על המלחמה. בעקבות כך ששינוי זה אירע אחרי מלחמת העולם השנייה נוצרה האמונה העממית לפיה משתנה הסמל בעתות מלחמה - והעיטם מביט שמאלה.
החותם כולו עוצב "בסימן 13": בנוסף לשלושה עשר החצים, יש 13 עלים בענף הזית וכן 13 זיתים, יש 13 עיגולים לבנים מעל ראש העיטם, 13 כוכבים לידו, 13 פסים בצבעי אדום-לבן, ואפילו המשפט E PLURIBUS UNUM (מתוך רבים אחד) מכיל 13 אותיות.
הסמל שונה בפעם האחרונה בשנת 1959, כאשר נוסף לו הכוכב החמישים, בעקבות הצטרפותה של הוואי לאיחוד.
רקוויאם (מוצרט)
הרקוויאם ברה מינור של וולפגנג אמדאוס מוצרט (K.626), הוא יצירה שנכתבה על ידי המלחין בווינה בשנת 1791 בהיותו על ערש דווי, והאחרונה שכתב לפני מותו. על אף שלא הספיק להשלימה, נחשב הרקוויאם למגנום אופוס של מוצרט וליצירת מופת. מילותיה של היצירה הן של הרקוויאם הקלאסי - מיסה קתולית המבוצעת לזכרו של אדם שמת.
חיבור היצירה והשלמתה
היצירה כתובה לארבעה סולנים – סופרן, אלט, טנור ובס – מקהלת ארבעה קולות, ולתזמורת מצומצמת המורכבת משתי קרנות בָּסֶט (סוג של קלרינט טנור), שני בסונים, שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, טימפני, כינור ראשון, כינור שני, ויולה וחטיבת בסו קונטינואו (צ'לו, קונטרבס ועוגב).
היצירה נגמרה
ביום מותו, ב-5 בדצמבר 1791, השלים מוצרט רק את חלק הפתיחה של היצירה (Requiem aeternam), וכן חלקים מהקיריה. לקטעי היצירה שבין Dies Irae לבין ה- Confutatis כתב רק את תפקידי הזמרים, אולם הספיק לכתוב לכמה מהכלים את תפקידיהם (לכינורות ולקונטינואו). בפרק הלקרימוסה הספיק לכתוב רק שמונה תיבות. ה-Offertorium כלל חלקים מועטים וה-Hostias רק את חלקי השירה. בשנות ה-60 התגלתה פוגת ה-Amen, ויש מחלוקת האם הייתה צריכה להכלל ברקוויאם (רוב המלומדים סבורים שכן, וממקמים אותה בסוף ה-Lacrimosa).
הזמנת העבודה
היצירה הוזמנה ממוצרט עבור הרוזן האקצנטרי פון ואלזג שטופאך. מוצרט קיבל מחצית מהתשלום מראש, ולכן לאחר מותו ביקשה אלמנתו, קונסטנצה, מתלמידיו להשלים את היצירה. הטוב שבתלמידיו של מוצרט, יוזף פון אייבלר, סירב לעשות זאת, אולם השלים חלק מהדיאס אירה ועד הלקרימוסה. תלמיד אחר של מוצרט - פרנץ זיסמאייר - השלים את היצירה, אף שמלומדים משערים שזיסמאייר נעזר בסקיצות שמוצרט השאיר אחריו ובעזרתו של המוזיקאי מקסימיליאן שטאדלר. מוסכם על המלומדים שאילו מוצרט היה משלים את היצירה בעצמו, הייתה היא שונה לחלוטין - ובייחוד הקטע cum sanctis, בו חזר זיסמאייר על התבנית שמוצרט התווה בתחילת היצירה (הקיריה). הסברה היא כי מוצרט היה ודאי כותב קטע שונה לחלוטין.
עם תום כתיבת היצירה, היא נשלחה לרוזן בזיוף חתימתו של מוצרט.
תוספות ושינויים מודרניים
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, ניסו מוזיקולוגים אחדים לכתוב השלמות נוספות ליצירה, בידיעה כי זיסמאייר שהשלים את היצירה, לא היה תלמידו הטוב ביותר של מוצרט וככל הנראה הוא לא התכוון שזיסמאייר יהיה זה אשר ישלימה. בין הכותבים:
אמונות ומיתוסים הקשורים לרקוויאם
על אף היות היצירה אחת הידועות ביצירותיו של מוצרט, נסיבות כתיבתה אפופות מסתורין, ועל כן מיתוסים רבים נוצרו סביב כתיבתה, אשר הובילו לכתיבת המחזה הידוע של פיטר שאפר - "אמדאוס" אשר אף הוסרט ב-1984.
בין המיתוסים:
מילות המיסה
ראו בערך רקוויאם
נרייב
נַרָיִיב (באוקראינית: Нараїв; בפולנית: Narajów, נַרָיוּב; ביידיש: נרייעוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ההרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי נרייב
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים החלו שוטרים אוקראינים לבצע ביהודיה מעשי התעללות והשפלה. בד בבד הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור יצירת קשר עם לא יהודים וגיוס לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. עם הגעת פליטים יהודים מהסביבה אל העיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-1,400.
ב-22 בספטמבר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים, וכ-1,000 מיהודיה גורשו לבז'ז'ני, ושולחו משם למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-500 היהודים הנותרים רוכזו בגטו קטן שהוקם בעיירה, אשר חוסל בסוף שנת 1942, תוך גירוש כל יושביו לגטו בז'ז'ני, ורציחתם באקציה שבוצעה במקום בדצמבר. בהמשך, ערכו השוטרים האוקראינים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו את מי שאיתרו. כ-15 יהודים מהעיירה הצליחו להסתתר במקומות מחבוא עד שחרור העיירה.
דודו פלמה
דוד (דודו) פלמה (נולד ב-1 בפברואר 1950 בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד) הוא סופר עברי, משורר, צייר פובליציסט ועורך.
ביוגרפיה
דודו פלמה, בן לניצולי שואה, את שירותו הצבאי עשה בסיירת אגוז. מאז שנת 1971 הוא מתגורר בקיבוץ כפר הנשיא. היה חבר במדרשה (מכללת) באורנים, ומנהל לימודים במדרשה למנהיגות, במכינה קדם-צבאית בגליל העליון. פלמה משלב חינוך והוראה עם יצירה ספרותית, איור גרפי וציור.
בשנות ה-70 למד ציור אצל אברהם אילת. תערוכתו הראשונה 1980, "זרדים מתכות", הייתה תערוכת פיסול בחומרים מעורבים ורישומים בגלריה "הקבוץ", ומאז ערך כמה תערוכות יחיד בגלריות שונות.
בשנת 1982, הצטרף למערכת כתב העת "שדמות", כעורך וכעורך גרפי. בשנת 1984 כתב וביים קברט סאטירי, "כמו בתוך קופסה". בשנת 1987 כתב מחזה, בשם "רק הכוכבים היו קרובים כל כך", שהועלה בפסטיבל עכו. בשנת 1992, היה בין מקימי "בית המדרש החילוני" במדרשה שבמכללת אורנים, ובעקבות ההצלחה שם, הקים את בית המדרש החילוני לנוער, בבית הספר "עינות ירדן", שבקיבוץ עמיר בעמק החולה.
בשנת 1983, סירב לשרת במילואים בלבנון בעקבות אירועי טבח סברה ושתילה, ונכלא ל-35 יום בכלא 6. בהמשך היה פעיל בתנועת יש גבול
בשנות ה-90 שימש במזכיר קיבוץ כפר הנשיא.
בשנת 1996 ייסד וערך את כתב העת "רוח אחרת", במה לחינוך חברתי, שיצא לאור כמה שנים על ידי "מרכז המורים", במכללת תל-חי.
בשנת 1998 העלה בתיאטרון הבימה מחזה בשם "ילדי הקירות" כפרויקט מיוחד ליום הזיכרון.
לזר הסרבי
לזר הסרבי (בסרבית: Лазар; ברוסית:  Лазарь Серб), הידוע גם בשם לזר מכילנדריו (Hilandarian), היה נזיר אורתודוקסי סרבי שתכנן ובנה בקרמלין במוסקבה את השעון המכני הציבורי הראשון הידוע ברוסיה בשנת 1404.
לזר נולד בפריזרן שבאימפריה הסרבית, ויש להניח שעזב את סרביה לאחר קרב קוסובו בשנת 1389. הוא הגיע לרוסיה ממנזר כילנדריו שבהר אתוס שאותו הוא עזב עקב הכיבושים העות'מאניים בבלקן. על פי ספרים רוסים ישנים כשהגיע לזר לרוסיה, הוא בנה שעון ליד שטחו של קתדרלת הבשורה לבקשתו וסילי הראשון, נסיך מוסקבה (1425-1389).
זה היה השעון הראשון אי פעם עם מנוע קפיץ (מכני), ושעון מקיש (striking clock) ברוסיה, וגם השעון הציבורי הראשון של המדינה. מספרי השעון נכתבו בשפת כנסיות סלאביות. השעון היה בין העשרה השעונים המתקדמים הראשונים באירופה, ונחשב נס טכני בזמנו. שעונים במגדלים עירוניים, או אותות שעה עירוניים, היו קיימים קודם לכן באיטליה, למרות שלא ידוע איך הם הצביעו על השעות. על פי ספרים שנים, בשנת 1344 היה שימוש בטכנולוגיה חדשה לגמרי - שעון במגדל בארמון פדואה שבאיטליה שצלצל באופן אוטומטי כל שעה (24 שעות).
השעון היה במשך זמן רב היחיד במוסקבה וברוסיה, ועבד במשך 217 שנים ללא כשל. אבל מגדל השעון לא שרד. כרוניקה של המאה ה -16, אומרת כי ללזר שולם 150 רובל לעבודתו.
רימון (אתר מקראי)
רימון הוא אתר מקראי בצפון הנגב, בנחלת שבט יהודה. האתר נמצא כק"מ דרומית לקיבוץ להב, כ-20 ק"מ צפונית מזרחית לבאר שבע, במקום המכונה "חרבת רמליה" או "חורבת רימון". במקום נמצאו שרידי בית כנסת עתיק שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-3.
אוסביוס מקיסריה כולל אותה בין יישובי דרומא וכותב: רימון היום, לא ידוע - "גם אותה לכד יהושע ויך את מלכה, אשר הייתה בנחלת שמעון ויהודה. ועתה היא חרמון, כפר גדול מאוד של יהודים טז' מילין מבית גוברין לדרום בדרומא".
זיהוי מקומות
מדרום לקיבוץ להב מצויות חורבות של יישוב גדול הנקרא בפי הערבים "חירבת א-רממין". לפי הצליל, שנשמר בשם הערבי, משערים כי במקום שכנה העיר רימון המזכרת במקרא ובמקורות תלמודיים.
קיבוץ להב שוכן צפונית לאתר, בנוי על תל שכונה "תל חוילפה". בתל נמצאו שרידים מהתקופה הישראלית ונטו לזהות את המקום בתור "צקלג" המקראית, העיר בה ישב דוד בחסות אכיש מלך גת (ספר שמואל א' כ"ז, א'-ו'). צקלג היה גם שמו של הקיבוץ בשנים הראשונות להקמתו.
הארכאולוג רם גופנא סבור כי משמעות השם הארמי "תלא" הוא "התל" - השם שניתן למקום אחרי שהיישוב עצמו חדל להתקיים בתל. השם "רימון" נדד ל"חרבת רמליה" - רימון התלמודית. כאשר נוסד במקום יישוב נוסף בתקופת התלמוד, הוא נקרא תלא, "התל". מקור שם היישוב תלם, הנמצא מערבית לחברון, אף הוא בשם "תלא".
אזכורים למקום
בספר יהושע היא נמנית כאחת מארבע ערים:"עַיִן רִמּוֹן, וָעֶתֶר וְעָשָׁן: עָרִים אַרְבַּע, וְחַצְרֵיהֶן" (י"ט, ז'). שני פסוקים קודם כתוב: "וְאֶלְתּוֹלַד וּבְתוּל, וְחָרְמָה" ואוסביוס מקיסריה זיהה בה את חרמה" המקראית. בנחלת שבט יהודה מופיע שם דומה "עין רימון" :"וּלְבָאוֹת וְשִׁלְחִים, וְעַיִן וְרִמּוֹן" ( ספר יהושע, ט"ו, ל"ב).
ברשימת הערים שכבש תחותמס השלישי בארץ ישראל במאה ה-15 לפנה"ס מופיע גם שם עיר בשם "רנמ". העיר נזכרת יחד עם ערים אחרות בשפלה הדרומית ולכן הציעו לזהות אותו עם רימון.
במקורות תלמודיים מוזכרת רימון במקומות אחדים:
עין רימון מוזכרת גם בספר זכריה ובספר נחמיה ולכן אפשר להניח כי התקיימה גם בתקופת בית שני.
יש גם זיהוי מתקופת בר כוכבא כאשר באחת התעודות מופיע שם מקום "הרמונה" - כמו אצל אוסביוס מקיסריה
בית הכנסת
גופנא ואילן סקרו את האתר וחפרו אותו ביחד עם עמוס קלונר בשנים 1978 - 1980, והשלמות בשנים 1981-1982. בית הכנסת הוקם במאה ה-3. בית גדול ששרד בו שורת של אדנים ועליהם בסיסים לעמודים. בקיר הצפוני - לירושלים - גומחא - מטוייחת בטיח לבן עם פסים אדומים, לגובה 2.50 מטר - המיועדת לארון קודש. בשילהי המאה ה-6 ותחילת המאה ה-7 חודש בית הכנסת. במבנה יש ריצוף ייחודי: המרצפות יוצרות ריבוע בגודל 3 מטר על 3 מטר ועליהן חקוקות חמש רוזטות. בצד הצפוני של הריבוע חקוקה מנורת שבעת הקנים. מתחת לרצפה נמצאו מטבעות.
בשרידי בית הכנסת נמצאו שרדי קמע שבו בעל הקמע מבקש שמישהו אהוב עליו יחזיר לו אהבה.
הילמן הנטר
הילמן הנטר (באנגלית: Hillman Hunter) היא מכונית משפחתית, שיוצרה על ידי חברת הילמן הבריטית בין השנים 1966–1979.
הילמן
חברת הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה. לפני 1907 החברה בנתה אופניים. חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנתה את Rootes ואת ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר. הסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
היסטוריה
משנת 1967 כאשר חברת קרייזלר השתלטה על חברת "הילמן" הדגם היה קרוי "קרייזלר הנטר" (באנגלית: "Chrysler Hunter").
בין השנים 1967–1968 יוצר דגם ה"הילמן הנטר" באוסטרליה
דגם ה"הילמן הנטר" יוצא לדרום אפריקה וישראל.
תאוצת "הילמן הנטר" (מנוע 1,725 סמ"ק) מ-0 - 97 קמ"ש היא 15.1 שניות.
דגמי זינגר וולוג (דור שני, אשר יוצרו בין השנים 1967-1970, הדגם היה קרוי: "ניו וולוג") התבססו על דגם "הילמן הנטר".
ידעיה הפניני
נודע בעבור ספרו "בחינת עולם", ספר מוסר מצומצם בן שלושים ושבעה פרקים הכתוב בלשון מליצית, שהיה פופולרי במהלך הדורות, ואף חוברו עליו פירושים, ביניהם פירוש מאת הרב יום-טוב ליפמן הלר.
רבי ידעיה הפניני העריץ את הרמב"ם וגישתו הפילוסופית גם בתקופה שבה היו עדיין שנויים במחלוקת קשה. בעקבות חרם הרשב"א על לימוד פילוסופיה מתחת לגיל 25 חיבר את "כתב התנצלות" שלו, המלמד זכות על העיסוק בפילוסופיה.
ספריו
חיבורים נוספים שלו כוללים ביאור מחקרי על הסיפורים במדרש תנחומא, פרקי דרבי אליעזר ומדרש תהילים, פירוש על פרקי אבות ואגדות התלמוד בסדר נזיקין. שד"ל מייחס לו גם את החיבור "אות נפש" הכולל ביאור רחב על פירוש האבן עזרא על התורה", אך אחרים מייחסים פירוש זה לרבי אשר קרשקש.
הספר מבחר הפנינים יוחס לו בטעות, אך למעשה הספר נכתב על ידי שלמה אבן גבירול ולא על ידי ידעיה הבדרשי, הואיל והוא מוזכר בפירושו של שלמה פרחון שהיה פרשן במאה ה-12, כספר חכמות של אבן גבירול, ור' ידעיה חי רק במאה ה-13.
בן פוסטר (שחקן)
בנג'מין א' "בן" פוסטר (באנגלית: Benjamin A. "Ben" Foster; נולד ב-29 באוקטובר 1980) הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי. התפרסם מתפקידיו בסרטים "המעניש", "אקס-מן 3: המפלט האחרון", "אלפא דוג", "השליח", "המכונאי" ו"השורד האחרון".
ביוגרפיה
נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס לסטיבן פוסטר וג'יליאן קירוון, בעלי מסעדות. אחיו הצעיר, ג'ון פוסטר, הוא גם שחקן קולנוע. הוריו של פוסטר, שאותם כינה "היפים", עברו לגור באיווה שבארצות הברית כשהיה בן ארבע, לאחר שביתם בבוסטון נשדד. משפחתה של אמו נוצרית ואביו יהודי; סבתו סליה (סגל) וסבו אברהם פוסטר היגרו עם משפחותיהם לאמריקה מרוסיה כמקום מפלט מפוגרומים. פוסטר גדל כיהודי ואף חגג בר מצווה.
קריירה
בשנת 1996, בגיל שש-עשרה, נשר פוסטר מבית-ספר התיכון ועבר ללוס אנג'לס. באותה שנה, הוא הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "עדה לרצח", לצדה של הילרי סוונק, ושיחק בתפקיד הראשי בסדרה "פלאש פורוורד" בערוץ דיסני, אשר בוטלה לאחר עונה אחת. על משחקו בסדרה היה מועמד פעמיים (1997, 1998) לפרס ג'מיני לשחקן מצטיין בסדרת ילדים.
בשנת 1999 כיכב בדרמה הקומית "ליברטי הייטס", בבימויו של בארי לוינסון. לאחר מכן היו לו תפקידים זוטרים בסדרות טלוויזיה שונות, ביניהן "פריקים וגיקים" ו"בוסטון פאבליק".
בשנת 2002, שיחק בתפקיד קטן במותחן המצליח "תא טלפון", לצידו של קולין פארל.
בשנת 2003 שיחק בסרט "11:14" ובאותה שנה הצטרף לעונה השלישית בתפקיד משני, בתור ראסל קורווין הביסקסואל, בסדרת הדרמה "עמוק באדמה".
בשנת 2004 שיחק בסרט "המעניש" לצידו של ג'ון טרבולטה, ובסרט "דפיקות לב", שביימה אסיה ארג'נטו.
בשנת 2006 שיחק בסרטים "אלפא דוג" ו"אקס-מן 3: המפלט האחרון".
בשנת 2007 היה מועמד לפרס סאטורן ולפרס סטלייט על משחקו בסרט "3:10 ליומה", בו שיחק לצד ראסל קרואו וכריסטיאן בייל, והתארח בשני פרקים בסדרה "קוראים לי ארל".
בשנת 2009 הופיע בתפקיד הראשי בדרמת המלחמה של הבמאי הישראלי אורן מוברמן "השליח" בתור סמל ויל מונטגומרי.
בשנת 2011 שיחק בסרט "המכונאי", לצד ג'ייסון סטיית'האם, וב-2012 שיחק בסרט "המבריח", לצידו של מארק וולברג. בשנת 2013 חזר פוסטר לשחק לצד וולברג בסרט "השורד האחרון". בנוסף באותה שנה שיחק בסרטים "הרוג את יקיריך" ו"נאהבים מחוץ לחוק".
בשנת 2015 הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של סטיבן פרירס, "התוכנית", בו גילם את רוכב האופניים הידוע לאנס ארמסטרונג.
בשנת 2016 שיחק בסרט "וורקראפט: ההתחלה", המבוסס על סדרת משחקי המחשב "וורקראפט". שיחק גם בסרט המערבון "באש ובמים", עליו זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן משנה, השתתף בסרט המתח של רון הווארד, "התופת", לצידם של טום הנקס ועומאר סי, ושיחק בסרט ההיסטורי "שעה של גיבורים", בכיכובו של כריס פיין.
בשנת 2017 שיחק בסרט "אויבים", לצד כריסטיאן בייל ורוזמונד פייק, ובסרט הצרפתי "רוקנרול", לצדה של מריון קוטיאר.
חיים אישיים
פוסטר היה במערכת יחסים עם השחקנית הגרמנית אנטייה טראואה, ששיחקה לצדו בסרט "פנדורום". טראואה סיפרה בראיון שהיא עברה ללוס אנג'לס והתגוררה עם פוסטר עד שהקשר שלהם הסתיים בסביבות 2010.
בתחילת 2012 החל בזוגיות עם השחקנית האמריקאית רובין רייט. הזוג התארס בתחילת 2014, אך ביטל את האירוסין בנובמבר אותה שנה. ב-2015 הם חזרו וחידשו את האירוסין, אך ב-29 באוגוסט 2015 הודיעו בני הזוג בשנית על ביטול אירוסיהם.
באוקטובר 2016 התארס לשחקנית האמריקאית לורה פריפון. בתם נולדה באוגוסט 2017. בני הזוג נישאו ביוני 2018. בנם נולד בפברואר 2020.
קואליציית נשים לשלום
קואליציית נשים לשלום היא תנועת שמאל רדיקלי ישראלי. התנועה מגדירה עצמה כ"ארגון פמיניסטי" המחויב "למאבק לסיום הכיבוש וליצירת חברה צודקת, תוך הרחבת מעורבותן והשתתפותן של נשים בשיח הציבורי. היא יוזמת קמפיינים ציבוריים ופעילויות הסברה וחינוך, תוך מחויבות לפיתוח והטמעה של שיח פמיניסטי בכל זירות החברה". מטרתה המוצהרת של התנועה היא השגת שלום צודק בישראל/פלסטין המבוסס על שתי מדינות לשני עמים, חלוקת ירושלים ופתרון לבעיית הפליטים הפלסטינים על בסיס החלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם.
התנועה קוראת לחרם ולהפעלת סנקציות בינלאומיות, משיכת השקעות וסירוב לשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי עם מדינת ישראל. מאחר שלטענתה "מדינת ישראל ממשיכה להפר את הוראות החוק הבינלאומי, וממשיכה את הכיבוש, הרדיפה והדיכוי".
הקמה
הקואליציה הוקמה בנובמבר 2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה. היא הוקמה על ידי 9 ארגוני נשים המזוהים עם השמאל בישראל: בת שלום, נשים בשחור, תנועת נשים דמוקרטיות בישראל (תנד"י), הסניף הישראלי של WILPF – ליגת נשים בינלאומית לשלום וחירות, נשים לדו קיום (נל"ד), נגה (כתב עת פמיניסטי), אמהות ונשים למען שלום, פרופיל חדש ומחסום Watch. בהמשך הצטרפו לקואליציה נשים עצמאיות שלא פעלו במסגרות ארגוניות אחרות. שמה המקורי היה קואליציית נשים למען שלום צודק, במהלך הזמן קוצר שם הארגון לקואליציית נשים לשלום.
באותו חודש נוסח, באספה שהתקיימה בנצרת, מניפסט בשם "החזון הפמיניסטי לשלום" ובו עקרונות התנועה: "מאבק לסיום הכיבוש על בסיס שתי מדינות לשני העמים, ירושלים כשתי בירות לשתי המדינות, פתרון צודק לבעיית הפליטים על בסיס החלטות האו"ם, שיתופן המלא של נשים בתהליכי שלום, צמצום המיליטריזם בישראל, צדק חברתי וכלכלי לכול, שוויון אזרחי לפלסטינים אזרחי המדינה והשתלבותה של ישראל במזרח התיכון."
פעילות
בעקבות הקמת גדר ההפרדה הייתה קואליציית הנשים לשלום לאחד הארגונים הראשונים שהחלו לקיים סיורים לאורך הגדר בשנת 2004. בשנים אלו השתתפו בסיורים למעלה מ-2,000 ישראלים. בשנים 7–2006 קיימה "קואליציית נשים לשלום" שני כנסים מקבילים לכנס הרצליה אשר נועדו לארגוני החברה האזרחית במטרה "לשנות את המשמעות של תפיסת הביטחון הצבאית-מילטנטית-גברית באמצעות דיון על ביטחון בהקשר פמיניסטי-אזרחי". הכנסים התקיימו בשיתוף עם ארגון "אשה לאשה- מרכז פמיניסטי חיפה" ובעקבותיהם התפרסמה אסופת מאמרים שנקראה "ביטחון וחוסן למי?". בתקופה זו גם שיתפה "קואליציית נשים לשלום" פעולה עם תנועת "אחותי" לקידום "פרויקט השלום החברתי" המיועד לנשים מזרחיות, וקיימה פעילות לדוברי רוסית.
התנועה השתתפה בהפגנות נגד מלחמת לבנון השנייה ומבצע מבצע עופרת יצוקה. בעקבות המבצע פעלה התנועה להגשת תביעות נגד קציני צה"ל ובכירים ישראלים בחו"ל (בהם ציפי לבני) בטענה שביצעו פשעי מלחמה.