cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב חרבת מחאז
קרבות מקדימים
בהוראת מפקד חזית הדרום (אלוף פיקוד דרום במושגי ימינו) יגאל אלון, תפסו לוחמי יפתח שורת תילים שבהם החלו המצרים להתחפר. בליל 8-7 בספטמבר 1948 נתפסו תל קוניטרה (תל קשת) מצפון לשדה התעופה, תל נג'ילה (כיום תל נגילה) ממזרח ותל מולֵיחה (מילחה) מדרום מזרח. המצרים, מצדם, ראו בתפיסת תילים אלה איום על דרך מג'דל-פאלוג'ה-בית ג'יברין (כביש 35 בימינו). כבר ביום המחרת הפגיזו המצרים את תל קוניטרה, וניסיון התקפה רגלית נהדף לאחר זמן קצר. ב-10 לחודש התחדשו ההפגזות וההתקפות, אשר נהדפו שוב.
ב-16 בספטמבר 1948 תפסו כוחות חטיבת יפתח את תל חסי ממערב לתל קוניטרה.
הקרבות בחרבת מחאז
ההחלטה לתפוס גם את חרבת מחאז נפלה לאחר שהערבים ערכו מספר ניסיונות למקש את הדרך בה נעו כוחות צה"ל באזור התילים שנתפסו (בערך נתיבו של כביש 6 דרום בימינו). לפיכך, ב-29 בספטמבר 1948 כבשה מחלקה של הגדוד הראשון של 'יפתח', לאחר קרב קצר, את הכפר הקטן חרבת מחאז הנמצא על גבעה ממזרח לקו התילים. בעת שהמחלקה התבססה במשלט הכבוש, היא הוטרדה באש מנשק קל, וזו נמשכה גם למחרת בשעות הבוקר.
קרבות ראשונים על המשלט
בבוקר 30 בספטמבר 1948 תקפו את חרבת מחאז כוחות מקומיים שפוזרו באש המגינים. אחר הצהרים, בשעה 17:45, תקף את המשלט כוח מצרי, בפיקודו של רס"ן גמאל עבד אל נאצר. הכוח כלל שתי מחלקות חי"ר, אשר תקפו ממזרח, וכן שישה זחל"מים ושתי שיריוניות, אשר תקפו באיגוף מצפון. כל אלה נהנו מחיפוי הפגזת מרגמות כבדות. עד 18:15 הצליחו המצרים לכבוש את המשלט, והמגנים נסוגו. המצרים, שלא ניהלו מרדף אחרי הנסוגים, העבירו את המשלט לידי כוחות מקומיים ומתנדבים. לא ברור אם הכוח הערבי שהיה אמור לקבל את המקום אכן נאחז בו.
מפקד הגדוד, אסף שמחוני, הורה על התקפת נגד עוד באותו לילה, אך זו נדחתה בלילה אחד. המשימה הוטלה על פלוגה בפיקודו של יצחק חופי, שבחיפוי הפגזה משני תותחי 65 מ"מ, תקפה ב-1 באוקטובר בשעה 22:00, וכבשה את חרבת מחאז בשנית ללא התנגדות. הפעם הוצב במקום כוח גדול יותר: מחלקה מוגברת. כוח זה הדף התקפה של ערבים בלתי סדירים ביום המחרת, ואבדותיו היו חמישה פצועים.
קרבות 4 ו-5 באוקטובר
למחרת, ב-5 באוקטובר 1948, החלו התקפות משעות הבוקר, זו הפעם בפיקודו של זכריה מוחי א-דין. למודיעין הצה"לי נודע מבעוד מועד על ההתקפה הממשמשת ובאה, ורוכז כוח להתקפת נגד במקרה הצורך. ב-06:30 החלה הפגזה מצרית של שתי מרגמות 120 מ"מ. ב-07:00 החלה גם התקפות רגליות. כן היפנו המצרים תגבורת לכוח התוקף, כולל שני ג'יפים, מספר מחלקות רגלים וחמישה זחל"מים. עד השעה 11:00 נערכו ארבע התקפות כאלה, אשר בוצעו על ידי כוח רגלי בגודל של כ-400 לוחמים מקומיים, בסיוע נושאות ברן מצריות, ובחיפוי ארטילרי של מרגמות ושל שמונה עד עשרה תותחים, וכולן נהדפו. צה"ל, מצידו, ניסה לסייע למגנים. דרכי התחבורה המצריות הופגזו, ונערכה הפצצה של מטוסי חיל האוויר על ריכוזים מצריים. בינתיים, כיוון שהדפו את ההתקפות הקודמות, ירדה ערנותם וכוננותם של לוחמי 'יפתח', אשר אבדותיהם עד אותו שלב מנו ארבעה פצועים. בשעה 16:00 החלה התקפה מצרית נוספת, וקדמה לה הפגזה שיטתית של המשלט ממרגמות 120 מ"מ. להפגזה נוספה אש ממשוריינים וממקלעים. התוקפים עלו על המשלט תוך תיאום הדוק עם ההפגזה, אשר הועתקה קדימה עם התקדמות ההתקפה. נושאי ברן מצריים הצליחו לעלות על המשלט מצפון, ולנתק בין שני חלקיו. בהמשך, כוח רגלי הצליח לעלות על המשלט מצפון מזרח. המגנים נסוגו, ומפקד המחלקה במקום ביקש סיוע ארטילרי על המשלט אותו החזיק. כוח הזחל"מים שהוכן להתקפת נגד הוזעק אף הוא ויצא לדרך, אך הגיע למקום באיחור. כיוון שכך, הכוח חיפה על הנסיגה. עשרה פצועים חולצו, אך במקום נותרו שני הרוגים, שלושה פצועים ונשק. לאחר שכבשו את המשלט, בשעה 17:00, המצרים שוב העבירו את המשלט לידי כוחות מקומיים ומתנדבים.
המח"ט מולה כהן פקד על המג"ד אסף שמחוני לתקוף ולכבוש שוב את המשלט עוד באותו יום. הכוח כלל מחלקת זחל"מים וכיתת חי"ר בחיפוי חמישה תותחי 65 מ"מ, שתי מרגמות 81 מ"מ ומקלעי בזה. בשעה 19:00, לאחר 'ריכוך' מרוכז של שלוש דקות, הם השלימו את כיבוש חרבת מחאז בשלישית. הכיבוש בוצע ללא אבדות לצה"ל. חמשת הנפגעים שנותרו במשלט נמצאו הרוגים, ובגוויותיהם נמצאו סימני התעללות.
קרבות 7 באוקטובר
לאחר כיבושו החוזר של המקום, שוב הוצבה בו מחלקה, וכוח הזחל"מים נערך בקרבת מקום, למקרה שיחודשו הקרבות. הגנת המשלט חוזקה, בין היתר באמצעות מוקשים. המצרים נערכו אף הם לחידוש הקרבות, חילצו כלים פגועים וריכזו כוחות, אשר כללו 15 משוריינים, שישה טנקים קלים, 28 נושאי ברן, וחי"ר מוסע במשאיות. לאלה צורפו גם לוחמים ערביים מקומיים. במשך כל אותה העת הפגיזו המצרים את המקום במרגמות, אולי כחיפוי לחילוץ הכלים.
ב-7 באוקטובר 1948 עם שחר סיירו מטוסים מצריים מעל המשלט, ואחר כך, הונחתה עליו הפגזה במשך כשעתיים, מתותחים 25 ליטראות וממרגמות 120 מ"מ. כיוון שהמצרים נעדרו תצפית אש מתאימה, ההפגזה לא הייתה יעילה. לאחר ההפגזה תקף מצפון כוח מצרי, אשר כלל כ-12 שריוניות, מרגמות שהתקדמו בעקבותיהן, שתי פלוגות רגלים ועוד ערבים בלתי סדירים. עד הצהרים, אלה תקפו את המשלט שלוש פעמים, ובכל הפעמים נהדפו. ב-10:30 חגו שלושה מטוסים מצריים מעל המשלט. שני מטוסי אוויה S-199 של חיל האוויר הוזעקו. אלה לא הצליחו ליצור מגע עם המטוסים המצריים, וכיוון שכך, תקפו ופגעו במטרות קרקעיות. בצהרים, המצרים ירו פצצות עשן ממרגמות 52 מ"מ, ובחסותן ניסו לבצע איגוף מצפון מערב. הודעה על כך נמסרה לכוח הזחל"מים, וזחל"ם שנשלח לסייע מצא עצמו באגפה של השיירה המצרית. הזחל"ם פגע במשוריין מצרי נושא תותח ובזחל"ם, והמשיך וירה על כלים מצריים נוספים. החי"ר המצרי נסוג ואחריו גם השריון. משוריין מצרי אחר ניסה לבצע איגוף מערבי יותר, וזחל"ם אחר יצא לקראתו והשמיד אותו. בזאת נסתיימו ההתקפות הקרקעיות, והכוח המשוריין המצרי החל לסגת החל מהשעה 13:00. נסיגתם לוותה בתקיפות של חיל האוויר הישראלי, ובירי ארטילרי של צה"ל.
אחרית דבר
למרות הפסקת התקיפה הקרקעית, המשיכו המצרים בתקיפות אוויריות ובהפגזות ארטילריות, שנמשכו גם למחרת, על חרבת מחאז, תל נג'ילה, המנחת, קיבוץ גת ועוד. מטוסי חיל האוויר שהוזעקו, לא הצליחו ליצור עמם מגע. צה"ל הגיב בהפגזות ארטילריות.
בקרבות חרבת מחאז נהרגו 13 ונפצעו 30 מלוחמי חטיבת 'יפתח'. בעוד שבקרבות עשרת הימים היה לצה"ל יתרון בקרבות לילה, ולמצרים יתרון בקרבות יום, הרי שקרבות חרבת מחאז היו אחד המקרים הראשונים בהם צה"ל ניצח בקרב פתוח ביום.
תוצאות הקרב בחרבת מחאז אפשרו את המשך הפעלת המנחת ליד רוחמה ואת המשך ההכנות למבצע יואב. עם זאת, מספר ימים לפני ביצועו של מבצע 'יואב', נחנך מנחת חדש, ליד קיבוץ אורים, וזה כונה 'אבק 2'.
מפקדי שתיים מן ההתקפות המצריות, נאצר ומוחי א-דין, עלו בהמשך לצמרת ההנהגה המצרית. נאצר היה נשיא מצרים במשך כ-16 שנים, ומוחי א-דין היה סגן נשיא וראש ממשלה. כן היה מיועד להחליף את נאצר, בסיום מלחמת ששת הימים, עת נאצר הודיע על התפטרות, אך חזר בו.
הנצחה וייצוגים בתרבות הישראלית
קרב חרבת מחאז שימש רקע לספרו של יזהר סמילנסקי, "ימי צקלג" ולספרו של פוצ'ו "אני פחדן אני".
חוק השמירה על המקומות הקדושים
חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967 קובע עונש מאסר למי שמחלל מקום קדוש או פוגע בו, ולמי שעושה דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם מקומות.
אף שלשון החוק מאפשרת הכרזה על מקומות קדושים לבני כל הדתות, עד כה הוכרזו רק מקומות הקדושים ליהודים.
היסטוריה
חוק השמירה על המקומות הקדושים אושר בכנסת ב-27 ביוני 1967, על פי הצעת חוק שפורסמה ב"רשומות" באותו יום. חקיקת בזק זו, כשבועיים לאחר תום מלחמת ששת הימים, נדרשה משום שבמלחמה זו עברו לשליטת ישראל מקומות קדושים רבים שהיו קודם לכן בשליטת ירדן, ונדרש חוק שיבטיח את שמירתם ואת חופש הגישה אליהם. מטרה זו נקבעה בסעיף 1 לחוק, האומר:
תקנות לחוק
שר הדתות הוסמך להתקין תקנות לשם ביצוע החוק. שר הדתות מימש סמכותו זו פעמים אחדות, והתקנות התקפות מאז יוני 1981 הן תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981. מכוח תקנות אלה ממונה רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים.
רשימת המקומות הקדושים
בתוקף תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981 נקבעו המקומות הקדושים ליהודים:
הצעת תיקון לחוק
קבוצה של חברי כנסת חרדים הגישה בשנת 2001 הצעת חוק לתיקון חוק זה, שבה הוצע שרחבת התפילה של הכותל המערבי תחולק באמצעות מחיצה לעזרת גברים ועזרת נשים, ו"לא יקוים טקס דתי בעזרת הנשים שליד הכותל המערבי, הכולל הוצאת ספר תורה וקריאה בו, תקיעה בשופרות, לבישת טליתות ותפילין". הצעת החוק לא אושרה.
בשנת 2018, הוגשה הצעת חוק לתיקון חוק זה, אשר נוסחה על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה, שמטרתה לשנות את מתווה ניהול מתחם רחבת הכותל המערבי, כך שיינתן ייצוג לכלל העם היהודי. זאת על ידי הקמת מועצה ציבורית אשר תקבע את סדרי התפילה, הביקורים, הטקסים והאירועים בכותל המערבי, ובראשה יעמוד יושב ראש הסוכנות היהודית לארץ ישראל. הצעת החוק לא אושרה.
שפת הפרחים
שפת הפרחים או בלועזית פלוריוגרפיה היא צורת ביטוי באמצעות פרחים, שהייתה פופולרית בתקופה הוויקטוריאנית. השפה איפשרה לבטא רגשות שלא היה מקובל לבטאם מילולית.
בשפה זו, לכל פרח או צירוף של פרחים הייתה משמעות ספציפית. השימוש בשפה נעשה לרוב באמצעות זרי פרחים קטנים שניתנו כמתנות והיו אביזר אופנתי פופולרי באותה תקופה. אולם פרחים חיים לא היו האמצעי היחיד לשימוש בשפה. לעיתים נעשה שימוש בתמונת הפרח, ובפעמים אחרות שולבו שמות הפרחים בטקסטים אמנותיים או במכתבים.
רקע היסטורי
ייחוס של משמעות למיני פרחים היה מקובל לאורך אלפי שנים, והשימוש ב"שפת פרחים" היה מוכר בתרבויות מסורתיות ברחבי אירופה, אסיה והמזרח התיכון. צמחים ופרחים משמשים כסמלים בתנ"ך - במיוחד כנושאי מסר של אהבה או במשמעות של נאהבים ב"שיר השירים", כסמל לעם ישראל ולמשיח הממשמש ובא - וכן כסמל לישו בברית החדשה. ויליאם שייקספיר שייך משמעויות סמליות לפרחים בכתביו, במיוחד במחזה "המלט, נסיך דנמרק".
במהלך המאה ה-19 התעורר באנגליה הוויקטוריאנית ובארצות הברית עניין מחודש בשפת הפרחים, שמקורותיו בתקופה העותמאנית בטורקיה. בחצר הסולטאנים בקונסטנטינופול הייתה אובססיה לפרחי צבעונים, לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-18. השימוש הוויקטוריאני בפרחים כשפת סתרים פרח לצד העניין הגובר בבוטניקה. בראשית המאה ה-19 הופיעו באירופה חיבורים ראשונים שקשרו בין פרחים מסוימים להגדרותיהם הסמליות. בשל ההתעניינות הגוברת בתחום, הודפסו לאורך המאה ה-19 מאות מהדורות של ספרים שעסקו בשפת הפרחים באירופה (במיוחד באנגליה ובצרפת), בארצות הברית ובדרום אמריקה.
משמעויות של פרחים
המשמעויות שיוחסו לפרחים מסוימים בתרבות המערבית היו מגוונות - כמעט כל פרח היה בעל הקשרים ומשמעויות רבים. במשך הזמן, נוצר קונצנזוס באשר למשמעות של מספר פרחים פופולריים. ההגדרות והמשמעויות שיוחסו לכל פרח נגזרו בדרך כלל מן המראה או ממחזור החיים של הפרח עצמו.
אזכורים בספרות
ויליאם שייקספיר, ג'יין אוסטין, שרלוט ואמילי ברונטה וסופרת הילדים פרנסס הודג'סון ברנט, כמו גם אחרים, השתמשו בשפת הפרחים בכתביהם. שייקספיר השתמש במלה "פרח" יותר ממאה פעמים בסונטות ובמחזות שכתב. בהמלט, אופליה מזכירה ומסבירה את המשמעות הסמלית של פרחים שונים, ביניהם אמנון ותמר, רוזמרין רפואי, שומר פשוט, חינניות וסיגליות.
שארל-ויקטור מוגן
שארל-ויקטור מוֹגֶן (בצרפתית: Charles-Victor Mauguin; 19 ביולי 1878 – 25 באפריל 1958) מינרלוג וקריסטלוגרף צרפתי.
חייו
מוגן נחשב כאבי המחקר הצרפתי של קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. יחד עם הקריסטלוגרף הגרמני קרל הרמן (Carl Hermann) הוא המציא שיטת סימון תקנית בינלאומית לחבורות סימטריות מרחביות הידועה כסימון הרמן-מוגן או "הסימון הבינלאומי".
שארל-ויקטור מוגן, בנו של אופה, נולד בפרובן (Provins) שבחבל איל-דה-פראנס שבצרפת ב-1878. הוא למד תחילה באקול נורמל דה סן-קלו (École Normale de Saint-Cloud). הוא סיים בהצטיינות והמשיך במעבדה לכימיה אורגנית באקול נורמל סופרייר, שם הגיש את התזה שלו.
מוגן גילה את הקריסטלוגרפיה ב-1905 דרך שיעוריו של פייר קירי על הסימטריה בתופעות פיזיקליות. מוגן התמנה לעוזרו של פרדריק ואלרן (Frédéric Wallerant) בסורבון, הוא עסק בחקר גבישים נוזליים. לאחר ששימש כפרופסור למינרלוגיה בבורדו ונאנסי הוא החליף את ואלרן בתפקיד האחראי על הקתדרה של מינרלוגיה בפקולטה למדעים בסורבון. מוגן שימש בתפקידו עד 1948, עת הוחלף על ידי ז'אן ויאר (Jean Wyart). בכל תקופתו בסורבון הוא התמקד במחקר גבישים בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, בייחוד בחקר גבישי הנציצים.
ב-1931 העלה מוגן הצעה לשיטת סימון לסמן את כל 230 החבורות הסימטריות המרחביות. הקריסטלוגרף הגרמני קרל הרמן שכלל את ההצעה, וההצעה המתוקנת קיבלה את השם סימון הרמן-מוגן והתקבלה בסופו של דבר כתקן של האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה. כקריסטלוגרף הבולט ביותר בצרפת הוזמן מוגן להשתתף בתהליך הקמת האיגוד ב-1946.
רוני מורנו
רוני מורנו (נולד בשנת 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כקצין לוגיסטיקה ראשי. לאחר מכן שימש כסמנכ"ל וכמשנה למנכ"ל במשרד הביטחון. באפריל 2022 מונה ליו"ר תומר חברה ממשלתית.
ביוגרפיה
מורנו נולד וגדל בשכונת אבו כביר בתל אביב. עם גיוסו לצה"ל בנובמבר 1970 התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית ובמלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר מכן שירת כנגד במפקדת הגדוד ובשנים 1977–1981 שימש כרס"ר הגדוד. לאחר מכן השלים קורס קצינים. בתום הקורס מונה למפקד פלוגת המפקדה של גדוד 890, ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש במגוון תפקידים בחיל הלוגיסטיקה ובשנת 2001 מונה לקצין לוגיסטיקה ראשי, ומילא את תפקידו במהלך האינתיפאדה השנייה. בשנת 2005 סיים את שירותו והשתחרר מצה"ל.
עם שחרורו שימש סמנכ"ל וראש אגף השיקום במשרד הביטחון, בשנת 2008 שימש כסמנכ"ל וכראש אגף משאבי אנוש במשרד הביטחון. בשנת 2014 מונה למשנה למנכ"ל המשרד. בנובמבר 2019 מונה, בנוסף לתפקידו כמשנה למנכ"ל, גם כממלא מקום רשות החירום הלאומית.
באפריל 2022 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של תומר חברה ממשלתית.
תוכנית בנו ארבל
תוכנית בנו ארבל (לשעבר התוכנית לגילוי וקידום תלמידי בית ספר מצטיינים במתמטיקה) היא תוכנית באוניברסיטת תל אביב בהנהלת פרופ' יהודה שלום, המאפשרת לתלמידי חטיבת הביניים והתיכון לשלב במהלך לימודיהם קורסים אקדמיים לתואר ראשון בבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטה. התוכנית הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ונוהלה במשך כעשרים וחמש שנה על ידי פרופ' בנו ארבל, עד לפטירתו בחודש אפריל 2013. בתוכנית לומדים היום כ-110 תלמידים.
תנאי קבלה
התוכנית פתוחה לבני כל הגילאים. על מנת להתקבל לתוכנית, נדרש מעבר בהצלחה של מבחן קבלה (מבחן C) או מעבר של שני קורסים בממוצע של 85 וציון מינימלי של 75 בכל קורס. הידע הנדרש למבחן זה כולל הבנה מעמיקה של רוב החומר לבגרות במתמטיקה ברמה של 5 יחידות. עבור תלמידים מצטיינים במתמטיקה שעדיין לא למדו את החומר לבגרות ברמה של 5 יחידות פותחת התוכנית קורסי הכנה, המלמדים במהלך שני סמסטרים את החומר הדרוש על מנת להתחיל לימודי תואר ראשון במתמטיקה. על מנת להתקבל לקורס ההכנה הראשון על התלמיד לעבור מבחן מיון (מבחן A), הדורש יכולת חשיבה מתמטית מעמיקה וידע מתמטי ברמת בית-ספר יסודי וחטיבת ביניים.
לימודים באוניברסיטה
אחרי הקבלה לתוכנית האקדמית, התלמידים לומדים כסטודנטים במעמד מיוחד. על מנת לעבור למעמד של סטודנט מן המניין ולהיות זכאי לתואר עליו להציג זכאות לתעודת בגרות ופטור מחובת לימודי אנגלית (באמצעות קבלת ציון מתאים בחלק של האנגלית בבחינה הפסיכומטרית או בבחינת אמי"ר, או סיום בהצלחה של קורס מתאים באנגלית באוניברסיטה). התלמידים בתוכנית יכולים לשלב בלימודיהם קורסים במגוון תחומים, כמו מדעי המחשב, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, כלכלה ופילוסופיה. תלמידים שמסיימים לפחות מחצית התואר עד סיום כיתה י"ב רשאים להגיש בקשה לצה"ל לדחות את גיוסם בשנה במסגרת תוכנית האקדמיזציה, ובמהלך שנה זו לסיים את לימודי התואר הראשון במתמטיקה.
טי-פיין
טי-פיין (T-Pain, במקור: פאהים ראשד נאג'ם, Faheem Rashad Najm; נולד ב-30 בספטמבר 1985) הוא שחקן טלוויזיה, מפיק מוזיקלי, פזמונאי וזמר רית'ם אנד בלוז, ראפ והיפ הופ אמריקאי. האות "T" בתחילת שמו של טי-פיין מתייחסת לעיר הולדתו, טלהאסי (Tallhassee), פלורידה, ו-"Pain" (בעברית: כאב) מתייחס לקשיים שהתמודד איתם האמן בילדותו באזור. טי-פיין התפרסם מאוד בעיקר שימושו בפונקציית האוטו-טיון שמשנה את קולו ועושה אותו "חשמלי יותר". טי-פיין נגלה לעולם המוזיקה בשנת 2005 באלבומו הראשון Rappa Ternt Sanga, עד כה לפיין ישנם ארבעה אלבומים ושני פרסי גראמי שזכה בהם, פעם אחת עם קניה וסט בשיר "Good Life" ופעם נוספת עם ג'יימי פוקס בשיר "Blame It". טי פיין הקים לייבל בתחילת הקריירה שלו בשם "נאפי בוי אנטרטיינמנט".
ביוגרפיה
נאג'ם נולד בטאלאהאסי להורים מוסלמים. בגיל 10, הפך את חדרו לאולפן קטן עם אביזרי מוזיקה מגוונים והחל לדגום מוזיקה. בגיל 18 התחתן.
טי-פיין הגיע לתודעה והצלחה בעקבות להיטיו "Robbery" וכן "F.L.A.". ב-2002 פתח את חברת הלהיטים שלו "הארד אן-בי" ומיד משך את אורות הזרקורים כזמר סולו עם שירו "F***ed Up", גרסה מחודשת לשיר של אייקון "Locked Up", שהתפרסם בהצלחה. לאחר זמן מה, אייקון החליט להחתים את טי-פיין לחברת התקליטים שלו הנקראת "Konvict Muzik" (קונוויקט מיוזיק).
2005 - 2006: Rappa Ternt Sanga
טי-פיין הוציא את סינגל הבכורה שלו "I'm Sprung" באוגוסט 2005. אלבום הבכורה שלו "Rappa Ternt Sanga" יצא ב-6 בנובמבר 2005 תחת אותה חברת תקליטים של אייקון. ללהיטיו "I'm Sprung" ואף "I'm N Luv (Wit a Stripper)" יצאו גרסאות רמיקס מיוחדות ורשמיות הנקראים "I'm Sprung 2" שבו מצטרף האמן טריק דדי יחד עם יאנגבלאדז וכן "I'm N Luv (Wit a Stripper), The Remix" בו משתתפים טוויסטה, פימפ סי, פול ול, ר. קלי, MJG, וטו שורט.
2006 - 2008: Epiphany
בתחילת 2007 הוציא טי-פיין את הסינגל "Buy U a Drank" יחד עם יאנג ג'וק אשר הופק לאלבומו החדש של טי-פיין "Epiphany". כמו כן לשיר זה הוקלט וידאו-קליפ שיצא לערוצי המוזיקה ב-9 באפריל 2007. "Epiphany" יצא ב-12 ביוני 2007.
טי-פיין הוציא שיר לחובבי אתר MySpace, הנקרא "What's Yo Myspace" בו משתתף טאי דיזם. עוד הוציא סינגל לצידו של האמן מפלורידה J-Shin הנקרא "Send Me An E-Mail". בשנת 2007/2008 הוציא טי-פיין את השיר המצליח ביותר "Low" עם הראפר פלו רידה. השיר היה אחד השירים המצליחים ביותר שיצאו בשנים אלה, הושמע רבות וכיכב במצעד האמריקאי במקום הראשון במשך שבועות רבים. השיר הפך לשיר הנושא של הסרט סטפ אפ 2: הרחובות.
2008 - 2009: Thr33 Ringz
אלבומו השלישי הנקרא "Thr33 Ringz" יצא לאור ב-11 בנובמבר 2008. הסינגל המוביל של האלבום הוא "Can't Believe It" לצידו של ליל ויין יצא לאור ביולי 2008, בהמשך יצא הסינגל השני "Chopped 'N' Skrewed" עם הופעת אורח של לודאקריס בספטמבר 2008. הסינגל השלישי והאחרון יצא לאור באוקטובר 2008 ונקרא "Freeze" בו שיתף פעולה כריס בראון עם טי-פיין. אמנים נוספים אשר משתתפים באלבום זה כוללים את קניה וסט, סיארה (זמרת), T.I. ודי ג'יי חאלד.
בחודש נובמבר 2009 הוציא לאור טי-פיין סינגל ראשון מתוך אלבומו הרביעי הבא, הסינגל נקרא "Take Your Shirt Off". לעומתו, יצא הסינגל המוביל של האלבום בפברואר 2010 "Reverse Cowgirl", אשר שופץ ושודרג מספר פעמים עד לגרסה סופית.
2010 - 2011: RevolveR
ביוני 2010 אישר טי-פיין על הכרזת אלבומו הרביעי ששמו "RevolveR". בזמן השלמת האלבום, טי-פיין שיתף פעולה בסינגלים מגוונים לצד פיטבול בלהיט "Hey Baby (Drop It To The Floor)" וכן עם די ג'יי חאלד, ליל ויין, ריק רוס, ויז קאליפה ועוד.
ב-6 בדצמבר 2011 הוציא טי-פיין את אלבומו הרביעי RevolveR, האלבום כולל 14 רצועות ביניהם הלהיטים: Best Love Song עם כריס בראון, O'clock 5 עם לילי אלן ויז קאליפה ו- Turn of the lights on עם ני-יו.
2013 - הווה: OBLiViON
לאחר ההצלחה המסחררת של טי-פיין ודיפרסיה שנכנס בעקבותיה, טי-פיין לקח הפסקה מעולם המוזיקה כדי להיות עם משפחתו, שנתיים לאחר מכן, בשנת 2013 טי-פיין חזר לעולם המוזיקה והוציא סינגל שנקרא "(Up-Down (Do This All Day" שבו הוא מארח את הראפר B.o.B ובהפקה של אחד מגדולי המפיקים בעולם ההיפ-הופ "DJ Mustard" שהפך עם התקופה ללהיט במועדונים והשיר נבחר במקום ה-62 ברשימת הדירוגים של הבילבורד.
ב-1 באפריל 2013 טי-פיין ציין שהוא קם מן העפר, בתהליך עצמו הוא גזר את הרסטות שציינו את הפופולריות שלו, והכריז על אלבומו החמישי "Stoicville: The Phoenix" שעתיד לצאת במהלך שנת 2015.
ב-21 ביולי 2014 הוציא טי-פיין את הסינגל השני שלו שנקרא "Drankin' Patna" שעלול להיכלל באלבומו החמישי. השיר יצא כמה חודשים לפניכן להורדה דיגיטלית באינטרנט אך בתאריך זה הוכרז כסינגל שני הרשמי של האלבום, הסינגל מכהן כסגנו של השיר "Buy U a Drank" שיצא ב-2007 שהיה אז אחד הלהיטים הגדולים באותה תקופה.
ב-4 בנובמבר 2014 החליט טי-פיין להוציא אלבום של כל הלהיטים שלו מהעבר, האלבום כולל 13 רצועות של הלהיטים הגדולים של טי-פיין, כמו כן שבוע לפניכן טי-פיין ניפץ מיתוס של הרבה שלא האמינו שהוא אכן יכול לשיר ללא האוטו-טיון, באירוע שנקרא "NPR Music" שבו מארחים אומנים כדי לשיר בלייב ללא כל שימוש באלקטרוניקה, טי-פיין שר שלושה שירים ללא האפקט ותוך שבוע הדבר הפך לוויראלי והגיע ל-5 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-6 בנובמבר 2014 הוציא טי-פיין סינגל נוסף שנקרא "Stoicville" הסינגל הוא בעצם השיר הראשון ברצועת השירים באלבום החדש שלו, שיר באורך 6 דקות שבו פיין מספר על כל הדרך שהוא עבר מאז הילדות ועד לעליות והנפילות שלו בקריירה, פיין שר ללא האוטו-טיון.
ב-8 ביוני 2015 הוציא טי-פיין את הסינגל הראשון מתוך אלבומו החמישי "Stoicville" הנקרא "Make That Sh*t Work" שבו הוא מארח את זוכה פרס האוסקר ג'וסי ג'יי ובהפקה של "DJ Mustard"
ב-30 בספטמבר טי-פיין הכריז על תאריך הוצאתו של האלבום החמישי שלו "Stoicville:The Phoenix" העתיד לצאת ב-11 בדצמבר 2015.
ב-12 בנובמבר 2016 לאחר שהלייבל החליט לדחות פעם נוספת את הוצאת אלבומו החמישי "Stoicville:The Phoenix", מוציא טי-פיין סינגל נוסף בשם "Officialy Yours" שאותו הציג בהופעתו השנייה "NPR Music".
ב-17 בנובמבר 2017 לאחר מספר עיקובים טי-פיין מוציא את אלבום המוזיקלי הרביעי שלו, OBLiViON.
משפחה
טי-פיין נישא לאשתו אמבר בשנת 2003, לזוג יש שלושה ילדים, ביתו ליריק ושני בניו מיוזיק וקיידנז קודה, פיין ומשפחתו מתגוררים כיום באטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה - ארצות הברית.
אפליקציית I am T-Pain
ב-24 בספטמבר 2009 טי-פיין הוציא אפליקציה לאייפון שנקראת "I Am T-Pain" (תרגום: אני טי-פיין), בשיתוף פעולה עם יוצר חברת "Smule", האפליקציה מאפשרת להשתמש בסגנון שפיין משתמש בשיריו האוטו-טיון, כאפליקציית קריוקי. בהמשך פיתח גם מיקרופון קריוקי שעושה את אותה פעולה.
סכסוך עם ג'יי זי
ב-5 ביוני 2009 ג'יי זי הוציא שיר שנקרא "(D.O.A (Death of auto-tune" [בתרגום פשוט: מוות לאוטו-טיון] שהיה שיר גדול באותה תקופה, כמו כן טי-פיין כתגובה לא קיבל את זה כבשורה טובה, בנוסף לכך גינה את המעשה בתקשורת שאכן מדובר בפגיעה בו וביצירה שלו, ג'יי זי בתגובה התעלם מהנושא בראיונות שניהל על המקרה, לפי אותם תגובות של טי-פיין יש האומרים שבעקבות מעשה זה, הקריירה שלו דעכה מכיוון שתגובת הקהל למקרה פנתה אצבע מאשימה לטי-פיין, אך פיין הספיק להבין זאת במהרה והוציא שיר שבו הוא מבקש סליחה מג'יי זי ושהוא אכן הבין את הטעות שעשה והשיר נקרא "More Careful" קאבר מוחלט לשיר של דרייק וטריי סונגז "Successfull", יומיים לאחר מכן טי-פיין הפתיע את הקהל ואת ג'יי זי כשעלה לבצע איתו את השיר בהופעה חיה. שנה לאחר מכן ג'יי זי וטי-פיין ניהלו שיחה באירוע הפרסי גראמי שבו טי-פיין זכה באותו ערב על הביצוע הקבוצתי הטוב ביותר יחד עם ג'יימי פוקס בשיר "Blame It", ושניהם סיימו את הסכסוך ביניהם.
תיקוני הזוהר
הספר ומבנהו
גופו של ספר תיקוני הזוהר בנוי משבעים דרשות על דרך הקבלה, והמיוחסות ברובן לרבי שמעון בר יוחאי (רשב"י) וחבורתו. מאידך גיסא, יש הסבורים שספר תיקוני הזוהר נכתב על ידי מחבר אחר, מכיוון שכתיבתו של המחבר האנונימי מאופיינת באסוציאטיביות רבה, שפתו דלה משפת הזוהר והתיאוסופיה שלו שונה בהיבטים מסוימים מהתיאוסופיה של בעל הזוהר.
שפת הספר רובה ככולה בארמית, אך לרוב מצוטטים בה פסוקים מהתורה, הנביאים והכתובים כדי לבאר את הדרשה עליה המחבר מדבר.
הדרשות בספר תיקוני הזוהר מתייחסות בדרך כלל לפסוק הראשון בספר בראשית, ומעניקים לקורא כ-70 צירופים ופירושים שונים למילה -'בראשית' לבדה (לדוגמה: בראשית- ברית אש, בראשית- בית ראש וכו'...).
בהקדמת תיקוני הזוהר מובא (בשינויים קלים) הסיפור הידוע על רשב"י ובנו: רבי שמעון נחבא עם רבי אלעזר בנו, מפני מלכות רומי שרצו להורגו, מכיוון שגינה את מלכות רומי. על פי הכתוב התחבאו שניהם לבדם במערה ב"מדברא דלוד" (תרגום מארמית: "מדבר של לוד"- ע"פ הכתוב דף א' ע"א), וקרה להם נס בו יצא אילן חרובים ונבע מעיין של מים.
בהקדמה השנייה, מופיעה דרשה אותה נושא אליהו הנביא בפני רשב"י וחבריו, הידועה בכינויה פתיחת אליהו הנביא.
דמויות נוספות אחרות הנזכרות בספר הן אליהו הנביא, אשר מסופר כי היה בא אליהם שתי פעמים ביום ולמד עמם את סודות התורה, ואף גילה להם סתרי תורה, משה רבנו, המכונה בכינוי "רעיא מהימנא" (הרועה הנאמן), ונשמות צדיקים אשר לפי הספר באו מגן העדן לגלות את סודות התורה לרבי שמעון ולחבריו.
חיבור ספר תיקוני הזוהר
הדעות חלוקות אודות זהות מחבר ספר תיקוני הזוהר כמו גם ספר הזוהר עצמו. על פי הגישה המסורתית "תיקוני הזוהר" חובר על ידי רבי שמעון בר יוחאי (רשב"י) שחי בארץ ישראל במאה השנייה לספירה. על פי קביעה זו הקבלה היהודית היא קדומה. רבי יצחק אייזיק יחיאל מקומרנה כותב על עורך ספר התיקונים: "בסוף ימי רבנן סבוראי תחילת הגאונים היה איש קדוש אחד שהיה בו נשמת משה רבינו ממש ... ונתגלו אליו כל החבריא רשב"י עם חביריו ... והוא חיבר ספר רעיא מהימנא ... וגם סידר ספר התיקונים ... והוסיף בו כמה דברים מהזוהר וגם דבריו וחידושיו". ואכן יש דמיון לשוני, מושגי ולוגי רב בין הספר "רעיא מהימנא" לספר התיקונים. אולם יש גורסים שספר תיקוני הזוהר חובר רק בסוף המאה ה-13 על ידי המקובל הספרדי ר' משה בן שם-טוב די-ליאון (רמד"ל) יותר מאלף שנה מאוחר יותר, כך סובר רבי יעקב עמדין בספר מטפחת ספרים.
פרופסור אפרים גוטליב זיהה חיבורים נוספים בעברית שמחברם היה המקובל האנונימי שכתב את 'תיקוני זהר' ואת 'רעיא מהימנא'.
שפת כתיבת תיקוני הזוהר
תיקוני הזוהר נכתב בארמית. מדובר בארמית שונה מהארמית של התלמוד ומסוגננת בשונה מספר הזוהר.
כיום קיימים מספר תרגומים וביאורים לספר תיקוני הזוהר כמו גם לספר הזוהר עצמו. אחד מהם ומהמפורסמים שבהם הוא הספר מתוק מדבש של המקובל הירושלמי רבי דניאל פריש, מראשי ישיבת שער השמים ותלמידו המובהק של האדמו"ר רבי אהרן ראטה. הספר המופיע בסדרה מרובת כרכים כתרגום מתחת ללשון הזוהר, כתוב בשפה עממית יותר ובהסברים קבליים פשטניים, מתוך מטרה להביא את הספר לקהל הרחב. פירוש נפוץ נוסף הוא "מלאכת הסולם" על תיקוני הזוהר שכתב המקובל הרב מרדכי שיינברגר.
מנהגים ללמוד בספר
יש מנהג ללמוד ולקרוא את ספר תיקוני הזוהר בחודש אלול ובימים הנוראים (מערב ראש חודש אלול ועד יום הכפורים), שכן לפי המקובלים (ביניהם המהר"ם פאפירש, האר"י והרב פנחס רפאל די סיגורה), וספרי חסידות רבים, ספר תיקוני הזוהר מתקן את הנפש ומטהר את הגוף והנשמה. כמו כן, לפי המסורת בימים אלו הנקראים ימי תשובה, התיקון של המעשים גדול יותר.
בספרים המודפסים קיימת חלוקה לפי ימי החודש. לפי חלוקה זו, בימים מסוימים קוראים מעט ובאחרים הרבה, אך היא אינה מחייבת. מקובל להתחיל בראש חדש אלול ולסיים ביום הכיפורים את שבעים התיקונים.
בקהילות חסידיות היה מקובל לפרסם רשימות בדבר השבחים במנהג זה, ולחלק אותו לקהילות בכל ערב ראש חודש אלול.
דפוסי הספר
הספר עלה לדפוס לראשונה במנטובה בשנת ה'שי"ח (1558), ובשנית בקושטא בשנת התע"ט על ידי רבי חיים אלפנדרי, שהגיה את הספר מתוך כתבי היד של רבי חיים ויטאל כפי שקיבל מרבו האר"י, אותם מסרו לו רבני מצרים, שפתחו בפניו את הבית בו גר מהרח"ו במצרים. מהדורה זו חפה מהצנזורה שפשתה בדפוס הראשון של הספר במנטובה, כמבואר מהסכמתם של רבני קושטא וביניהם רבי יהודה רוזאניס, רבי שמואל הלוי למהדורה השלישית של הספר שיצאה גם היא בקושטא בשנת ה'ת"ק.
אייל יצחקי
אייל יצחקי (נולד ב-1967) הוא שמאי מקרקעין אשר כיהן כשמאי ממשלתי ראשי משנת 2007 ועד 2011.
ביוגרפיה
יצחקי נולד ברמת גן. הוא למד בגמנסיה גן נחום בראשון לציון במגמה הביולוגית. התגייס לצה"ל בשנת 1986 ושירת כקצין מודיעין ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
בשנת 1993 סיים תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1995 סיים לימודי תעודה בשמאות מקרקעין באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 הוסמך כשמאי מקרקעין. כשמאי במגזר הפרטי סייע בשנת 2005 להקמת הוועדה לתקינה שמאית של מועצת שמאי המקרקעין במשרד המשפטים. בהובלתו קבעה הוועדה הגדרה חד ערכית לשטח דירה שאומצה בחוק המכר בשנת 2008. ב-10 ביולי 2007 הצטרף לשירות הציבורי עם מינויו לשמאי הממשלתי הראשי, העומד בראש אגף שומת מקרקעין.
בתחילת תקופת כהונתו פרץ המשבר הכלכלי העולמי שהביא לתנודתיות ולאי וודאות בשוק הנדל"ן הישראלי. בתקופת המשבר, שהתאפיינה בעליות מחירים מתמשכות (בעיקר בנדל"ן למגורים), נסקרה על ידו השתנות מחירי הדירות באופן עצמאי במנותק ממדדי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשם ניטור ההשתנות בתקופת המשבר
יצחקי קבע כללי שמאות לפיצוי מפוני גוש קטיף כחלק מיישום תוכנית ההתנתקות, כן קבע עקרונות לפיצויים בגין הפקעה של סוגי נכסים שונים וגיבש קווים מנחים לפתרון סוגיות מיוחדות בענף שמאות המקרקעין. על כללים אלה הושמעה ביקורת מצד בעלי עניין בטענה שהם מצמצמים את מרחב שיקול הדעת בענף.
בשנת 2010 הגיש דו"ח שהמליץ על ביטול הסובסידיה לקרקע שמוענקת לחקלאים על ידי מינהל מקרקעי ישראל וקרא למיכרוז השכירות והחכירה של קרקע חקלאית שבבעלות המדינה.
בשנת 2011 סיים יצחקי את כהונתו והוחלף על ידי טל אלדרוטי. בשנת 2012 מונה לכהן כשמאי מכריע לתקופה של עשר שנים.
יצחקי מתגורר בראשון לציון, נשוי ליעל ואב לשלושה ילדים.
דין דיקסון
דין דיקסון (אנגלית: Dean Dixon; 10 בינואר 1915 – 3 בנובמבר 1976, ציריך) היה מנצח אמריקאי. דיקסון מוכר כאפרו-אמריקאי הראשון, שניצח על תזמורות סימפוניות חשובות באמריקה, ואחד האמריקאים הראשונים שכיהנו במשרה מובילה בתזמורות אירופאיות.
קורות חייו
דין דיקסון ניצח על רוב התזמורות החשובות באפריקה, ישראל ודרום אמריקה. הוא הביא את יצירותיהם של מלחינים אמריקאים רבים, כגון ויליאם גרנט סטיל, לקהל המאזינים באירופה. האגודה האמריקאית של מלחינים, סופרים ומוציאים לאור אמריקאים העניקה לו אות כבוד על עידוד בני נוער אמריקאים לקחת חלק פעיל במוזיקה.
דיקסון מת מהתקף לב בצוג בשנת 1976, בגיל 61.
ג'קי גליסון
ג'קי גליסון (באנגלית: Jackie Gleason; 26 בפברואר 1916 – 24 ביוני 1987) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, קומיקאי ומוזיקאי אמריקאי זוכה פרס הטוני ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "אדי פלסון".
ביוגרפיה
גליסון נולד בשכונת בושוויק שבברוקלין, ניו יורק בשם הרברט וולטון גליסון ג'וניור. הוריו היו מיי והרברט ג'ון גליסון, מבקר ביטוח. אביו עזב את הבית לאחר מות אחיו בן ה-14 שנפטר מדלקת קרום המוח ואמו נפטרה כאשר היה בן 19. לאחר מות אביו חבר גליסון אל כנופיית רחוב ולמד בבית ספר ממלכתי בברוקלין, משם נשר. לאחר מכן מצא גליסון מספר עבודות מזדמנות כפעלולן, ככרוז וכמנהל טקסים בתיאטרון מקומי עבור 4 דולרים ללילה.
קריירה
גליסון התגלה כקומיקאי במועדוני לילה על ידי המפיק ג'ק וורנר שהחתים אותו בגיל 24 על חוזה עבודה שסידר לו תפקיד ראשון במותחן "אל כל אורך הלילה". התפרסם לראשונה בשנות ה-50 בזכות תוכנית הטוק שואו הקומית "המופע של ג'קי גליסון" בה כיכב והיה שותף להפקה. על הופעותיו וכתיבותיו לתוכנית הועמד גליסון לפרס אמי. הצלחתה הגדולה של התוכנית הביאה להפקת הסיטקום "The Honeymooners" בו שיחק גליסון בתפקיד הראשי לצידם של ארט קרני וג'ויס רנדולף.
גליסון התנסה בתפקידים דרמטיים לראשונה בסרט "אדי פלסון", בהופעה בתור שחקן הביליארד האגדי מינסוטה פאטס אשר העניקה לו מועמדות פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולצידם של אנתוני קווין וקסיוס קליי בדרמת האגרוף "ריקוויאם לאליפות העולם. קומדיות נוספות בהן שיחק בתחילת דרכו בקולנוע היו "גיגות" של ג'ין קלי, סרט אותו כתב גליסון ושיחק בתפקיד האילם הצרפתי גיגות והועמד לפרס גלובוס הזהב, "המצב העדין של אבא" ו"סקידו" של אוטו פרמינגר.
ב-1960 זכה גלסון בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במיוזיקל על הופעתו במחזמר "Take Me Along".
ב-1977 שיחק גליסון בקומדיית הפעולה המצליחה "הפרחח ובת השריף" בתפקיד השריף בופורד ג'אסטיס, אותו גילם גם בשני סרטי ההמשך "הפרחח ובת השריף 2" ו"הפרחח ובת השריף 3". בנוסף הופיע בקומדיה "הצעצוע" לצידו של ריצ'רד פריור ובסרט ההמשך הכושל לקומדיית הפשע "העוקץ". את תפקידו האחרון לפני מותו עשה גליסון בשנת 1986 בקומדיה של גארי מרשל "יחסים פשוטים" לצד טום הנקס.
חיים אישיים
גליסון נישא שלוש פעמים: בראשונה לרקדנית ג'נבייב הלפורד ומנישואים אלו נולדו שתי בנות - ג'רלדין והשחקנית לינדה מילר. הוא נישא בשנית לבוורלי מקטיריק, ובשלישית לשחקנית מרילין טיילור. נכדו הוא השחקן ג'ייסון פטריק.
שתי שערות
שתי שערות הוא מושג בהלכה היהודית - הופעתן של שתי שערות בשער הערווה של אדם מסמנת את הגעתו לבגרות, ובכך את היכנסו לעול דיני ההלכה היהודית. אם הופיעו שתי השערות לפני גיל 13, אין זה סימן בגרות, ומעריכים שסיבת הופעתן היא על ידי שומה.
מרי, מלכת הסקוטים
מרי, מלכת הסקוטים (בסקוטית: Mary, Queen o Scots; 8 בדצמבר 1542 – 8 בפברואר 1587) הייתה מלכת סקוטלנד משנת 1542, שבוע לאחר היוולדה, ועד הדחתה מהכס ב-24 ביולי 1567. את שארית חייה העבירה כאסירה במספר טירות באנגליה, עד שהוצאה להורג (על ידי המלכה) בשנת 1587. בחייה עוררה מרי מחלוקות רבות.
ביוגרפיה
מרי הייתה בתו היחידה של ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, ואשתו מארי דה גיז מצרפת. מאחר שהייתה נכדתה של מרגרט טיודור, אחותו הבכורה של הנרי השמיני, מלך אנגליה, הייתה מרי בעלת זכות ירושה לכתר האנגלי. עם מות אביה מרי הפכה למלכת סקוטלנד בזמן שהייתה בת שישה ימים בלבד, כאשר אמהּ שימשה כעוצרת עד הגיעה לבגרות. מרי יועדה להינשא לאדוארד השישי במסגרת אמנת גריניץ' על מנת להביא לשלום בין ממלכת אנגליה לסקוטלנד, אולם עם ביטולה של האמנה נשלחה מרי לצרפת בגיל חמש, שם התחנכה בחצר המלך אנרי השני, וזכתה בה למיטב החינוך של תקופת הרנסאנס.
ב-1558, בהיותה בת חמש עשרה, נישאה מרי לבנו הבכור של המלך, שבשנה שלאחר מכן הוכתר כפרנסואה השני, מלך צרפת, אך הוא מת ב-1560.
בעזרת אחיה למחצה, ג'יימס סטיוארט, רוזן מוריי, ובזכות סובלנותה הדתית, הצליחה מרי במלכותה, אך שתי טעויות גורליות הביאו אותה אל קיצה. האחת, שלא ויתרה על זכויותיה לכתר האנגלי, דבר שגרם לאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה להפוך לאויבתה, והשנייה, אהבתה ונישואיה ב-1565 להנרי סטיוארט, לורד דרנלי יפה התואר. במחקר המודרני יש הרואים בנישואין אלה אילוץ ולא אהבה. נישואין אלו עוררו את התנגדותם של רבים מאצילי סקוטלנד, שהנרי היה שנוא עליהם, ואת התנגדותה של אליזבת מלכת אנגליה שחששה מפני הולדת צאצא נוסף לבית טיודור, שעלול להיות בעל טענות מוצקות משלה לכתר האנגלי. בנם של המלכה מרי ודרנלי, ג'יימס, שנולד ב-1566, אכן ירש את כס המלכות האנגלי בנוסף לזה הסקוטי.
בפברואר 1567 נרצח דרנלי, ושלושה חודשים לאחר מותו נישאה מרי לג'יימס הפברן, רוזן בות'וול.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-16 הייתה מעורבת בקשר רידולפי בשותפות עם הספרדים. מטרת הקשר הייתה להפיל את אליזבת הראשונה מכסאה ולהכתיר את מרי במקומה. הקשר נתגלה ונחל כישלון. מזימה זו הביאה לכינון מרד בידי מתנגדיה הפרוטסטנטים של מרי סטיוארט, וכפיית ויתור על הכס לטובת בנה התינוק ג'יימס השישי. היא נכלאה בידיהם, הצליחה להימלט ולחדש את הקרב, אך הובסה ונמלטה לאנגליה לבקש מקלט אצל קרובתה המלכה אליזבת. המלכה כלאה אותה במשך 19 שנה משום שראתה בה סכנה לכיסאה. בשנת 1586 מרי נמצאה אשמה בארגון מחתרת קתולית ובמזימה להתנקש בחייה של אליזבת הראשונה. בשנה שלאחר מכן הוציאה אותה להורג בעריפת ראש בטירת פותרינגהיי. ההוצאה להורג נתקלה בקשיים כיוון שגרזן המוציא להורג לא היה חד דיו, והמכה הראשונה לא הביאה למותה.
לאחר מותה, הוכתר בנה ג'יימס השישי למלך, והוא בנה אנדרטה לזכרה.
בתרבות הפופולרית
הוצאתה להורג עובדה לסרט קצר ואילם משנת 1895, בשם "ההוצאה להורג של מרי סטיוארט".
באוקטובר 2013 עלתה לשידור הסדרה האמריקאית "ממלכה" שמבוססת על סיפורה של ממלכת צרפת שבראשה מרי ופרנסיס.
אניה (זמרת)
אֶנְיַה פָּדְרֵגֶיין נִי בְּרֶיינַן הידועה בשם הבמה אניה (באירית: Eithne Pádraigín Ní Bhraonáin, שם הבמה על דרך האנגלית: Enya; נולדה ב-17 במאי 1961) היא זמרת, נגנית ומלחינה אירית. אחת הזמרות האיריות המצליחות ביותר. זכתה ב-4 פרסי גראמי והייתה מועמדת לפרס אוסקר. אלבומיה של אניה נמכרו בלמעלה מ-80 מיליון עותקים ברחבי העולם. בשנת 2016 הוכרזה כמוזיקאית העשירה ביותר בממלכה המאוחדת, עם הון של למעלה מ-91 מיליון לירה שטרלינג. בשנת 2021 דווח כי היא אמן הסולו האירי העשיר ביותר בעולם.
קריירת סולו
בשנת 1982, זמן קצר לפני שלהקת Clannad זכתה לפרסום רב בעקבות השיר "Theme From Harry's Game", החליטו אניה וניקי ראיין (המפיק והמנהל של הלהקה) לעזוב את הלהקה וחברו אל אשתו של ניקי, הפזמונאית רומא ראיין, כדי להפיק פסקולים לסרטים. במקביל פתחה אניה אולפן הקלטות משלה, בשם "Aigle".
אניה הקליטה שני שירי סולו בשם "An Gaoth Ón Ghrian" ("רוח השמש") וגם "Miss Clare Remembers" אשר יצאו לשווקים בשנת 1983 באלבום, Travel Touch. בשנת 1984 הפיקה את פסקול הסרט "הנסיך-צפרדע".
בשנת 1986 הפיקה את המוזיקה עבור הפסקול של הסרט התיעודי The Celts של רשת ה-BBC. המוזיקה שהפיקה לסרט תיעודי זה יצאה בשנת 1987 לשווקים באלבום הסולו הראשון שלה בשם, Enya, אך אלבום זה משך מעט מאוד תשומת לב באותה עת. כמעט עשור לאחר מכן, בשנת 1996, השתמשה להקת פוג'יז בדגימה מתוך השיר "Boadicea" מתוך האלבום הזה, לצורך שירם המצליח "Ready or Not".
בשנת 1987 סיפקה אניה קולות רקע לאחדים משיריה של שינייד או'קונור עבור אלבום הבכורה שלה The Lion and the Cobra.
הפריצה הגדולה
בשנת 1988 יצא לשווקים אלבומה של אניה Watermark והפך להצלחה עולמית. השיר "Orinoco Flow" אשר נכלל באלבום זה, הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי. האלבום נמכר בכשמונה מיליון עותקים ברחבי העולם.
שלוש שנים לאחר מכן, הוציאה אלבום נוסף בשם Shepherd Moons, אשר זכה להצלחה מסחרית רבה ונמכר בעשרה מיליון עותקים ברחבי העולם. אלבום זה זיכה את אניה לראשונה בפרס גראמי. השירים "On Your Shore" (מתוך Shepherd Moons), ו-"Exile" (מתוך Watermark), ו-"Epona" (מתוך Enya) הופיעו בשנת 1991 בפסקול הסרט ההוליוודי "סיפורי לוס אנג'לס". השיר "Ebudae" הופיע גם בפסקול הסרט של רובין ויליאמס משנת 1990, "צעצועים". בפסקול הסרט "גרין קארד" משנת 1990 נכללו שיריה "River", "", ו- "Storms in Africa". בשנת 1992 נכלל השיר "Book of Days" בפסקול הסרט "הרחק מכאן". השיר "Marble Halls" נכלל בפסקול הסרט "עידן התמימות" ב-1993.
בשנת 1992 יצאה לשווקים גרסה מחודשת של האלבום של אניה, The Celts.
בשנת 1995 יצא לשווקים אלבומה The Memory of Trees מתוכו הצליחו במיוחד השירים "Anywhere Is" ו-"On My Way Home".
בשנת 1997 יצא לשווקים אלבום אוסף של מיטב שיריה של אניה אשר נקרא, Paint the Sky with Stars.
החזרה
לאחר חמש שנים של פסק זמן, יצא לשווקים בשנת 2000 אלבומה המצליח, A Day Without Rain. אלבום זה נחשב לאלבום הנמכר ביותר של אניה עד היום. השיר מתוכו "Only Time" נכלל בשנת 2001 בפסקול הסרט "אהבה בחודש נובמבר". לאחר פיגועי 11 בספטמבר השיר "Only Time", שימש כמנגינת הרקע לשידורי רדיו וטלוויזיה רבים אשר הציגו את הדיווחים על הפיגועים. על אף שבתחילה הביעה אניה את מורת רוחה מן השימוש שנעשה בשיר זה לצד המראות הקשים, הסכימה בסופו של דבר להוציא מהדורה מיוחדת של השיר ב-20 בנובמבר 2001, אשר כל הרווחים ממנה היו קודש למשפחות הקורבנות.
בשנת 2001 הקליטה אניה את השיר "May It Be" מתוך הפסקול של הסרט ההוליוודי המצליח "שר הטבעות: אחוות הטבעת" – הסרט הראשון מתוך טרילוגיית סרטי שר הטבעות. בווידאו קליפ שלו הוצגו קטעים נבחרים מתוך הסרט עצמו.
בנובמבר 2005, יצא לשווקים אלבומה השמיני – Amarantine אשר זכה להצלחה רבה. האלבום זכה בפרס גראמי על האלבום הטוב ביותר של "מוזיקת העידן החדש" לשנת 2007. המיני-אלבום הרביעי שלה, Sounds of the Season: The Enya Collection, יצא לאור ב-28 בנובמבר 2006, ומהדורה מחודשת שלו בשם Christmas Secrets הופצה מספר שנים לאחר מכן. בנובמבר 2008, הוציאה את אלבום האולפן השביעי שלה,, שזכה להצלחה בין-לאומית. בין שיריו נמנו: "White Is in the Winter Night", "", "" ו-"".
ב-23 בנובמבר 2009, יצא לאור הלהיטים השני בגודלו של אניה, The Very Best of Enya. הוא שהה בראש פסגת מצעד אלבומי העידן החדש במשך 86 שבועות בסך הכול; שיא של כל הזמנים. בשנת 2015, הוציאה את האלבום Dark Sky Island, מתוכו יצא השיר המצליח "Echoes in Rain". השיר שפתח אותו, "The Humming", זכה להצלחה על אף שלא הופץ כסינגל.
מרכזייה
מרכזיה היא מערכת טלקומוניקציה המקשרת בין משתמשי טלפון ויוצרת ביניהם חיבור כך שיוכלו לשוחח. כאשר מרכזייה יכולה להיות מרכזייה ציבורית המקשרת בן מנויי טלפון ברשת הציבורית (PSTN) כגון רשת בזק, או מרכזיה פרטית (Private Branch Exchange - PBX) המקשרת משתמשי טלפון בתוך ארגון מסוים וגם מאפשרת להם להקים שיחות חוץ לרשת הציבורית. בימנו מרכזיות הן מערכות אלקטרוניות המנוהלות באופן ממוחשב. מהבחינה הטכנית המרכזייה אחראית על:
המרכזיות הראשונות הופעלו באופן ידני על ידי מרכזניות, שביצעו באופן פיזי את החיבור בין יוזם השיחה לבין מקבל השיחה. עם הזמן התפתחו המרכזיות האוטומטיות, אשר איפשרו קישור אל היעד באמצעות חיוג ישיר. באופן קלאסי מרכזיות שייכות לשכבת השיחה של מודל ה-OSI, שכן הן אחראיות על קישור הצדדים של השיחה, והן מבצעות זאת באמצעות שיטת מיתוג המעגלים. כיום ישנן מרכזיות מבוססות תוכנה (Softswitch), אשר פועלות ברשתות מחשבים ומבצעות תיווך בין יוזם השיחה אל היעד, כדוגמת המתרחש בטלפוניית IP, הפועלת בשיטת מיתוג מנות.
התפתחות המרכזיות
עם המצאת הטלפון, הוא נחשב לאמצעי ליצירת קשר בין שתי נקודות ידועות מראש בדומה לאופן שעבד הטלגרף בשנים ההם. הראשון שהגה את רעיון מרכזית הטלפונים, שהביאה להתפתחות רשת הטלפונים, היה הממציא ההונגרי טיבדר פושקאש ( Tivadar Puskás), בתקופה שעבד עם תומאס אלווה אדיסון.על פי הרעיון של פושקאש בנתה חברת הטלפון בל את המרכזייה הראשונה ב-1877 בעיר בוסטון. המרכזייה המסחרית הראשונה נבנתה כשנה מאוחר יותר על ידי ג'ורג' וו. קויי, (George W. Coy) והיא הורכבה מברגים ומוליכים פשוטים ויכלה להעביר שתי שיחות במקביל. פושקאש עצמו בנה מספר מרכזיות טלפון באירופה.
לאחר מכן, התפתחו המרכזיות כך שיוכלו להכיל מאות קווים, והקישור ביניהם בוצע על ידי מרכזנים. מול המרכזן היה לוח ובו הקצוות של הקווים של הלקוחות השונים. הקצוות הכילו נוריות, אשר נדלקו כאשר המנוי הרים את השפופרת על-מנת לבצע שיחה. בהידלק המנורה, המרכזן היה מתחבר אל הקו והמנוי היה מוסר למרכזן את מס' הקו אליו הוא רצה להיות מקושר, והמרכזן היה מחבר מוליכים פיזיים בין קצה הקו של יוזם השיחה, אל קצה הקו של יעד השיחה. במקרה של שיחה בין קווים במרכזיות שונות, המרכזן היה מקשר את המנוי היוזם אל קו חוץ אשר מגיע אל מרכזייה אחרת. במרכזייה האחרת מרכזן אחר היה עונה ליוזם השיחה ושוב מקבל ממנו את המספר של יעד השיחה, וזה היה מקשר את המנוי אל היעד, או אל מרכזייה נוספת בדרך ליעד, וחוזר חלילה. שיטה זו אפשרה ליצור שיחה בין הצדדים רק אם היו קווי חוץ פנויים בין כל המרכזיות שהשתתפו בתהליך, ממרכזיית המקור, דרך מרכזיות הביניים, עד מרכזיית היעד - בו זמנית. בשנת 1918 הזמן הממוצע לקישור שיחת חוץ אל היעד שלה היה 15 דקות. בשנת 1943, כאשר לשיחות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית הייתה עדיפות על-פני שיחה רגילה, שיטה זו של קישורים גרמה להתארכות זמן הקישור לשיחת חוץ ברחבי ארצות הברית עד לשעתיים במרכזיות הידניות.
מרכזיות ידניות
עד סוף המאה ה-19 מרכזיות לא סיפקו זרם חשמלי לקו הטלפון, הזרם לקו סופק על ידי סוללה במכשיר הטלפון (Local-Battery) והפנייה למרכזנית נעשתה בעזרת יצירת זרם חילופים באמצעות מחולל זרם ידני (מגנטו). הדבר חייב את חברת הטלפון לשלוח טכנאי, מדי פעם, כדי להחליף סוללה. במרכזיות גדולות מרובות מנויים הדבר היה מורכב ויקר. בראשית המאה העשרים, כמו במרכזיות בנות זמננו, רוב המרכזיות הידניות הגדולות בערים החלו לפעול בשיטת CB (ראשי תיבות של Common-Battery) בה המרכזייה סיפקה מתח קבוע על גבי הקו. הזוג השזור שממנו הורכב הקו נשא זרם ישר במתח של 48V- מהמרכזייה ועד למכשיר של הלקוח, בקצה הקו. ברגע שהלקוח הרים את השפופרת מהמכשיר, נסגר מעגל חשמלי בתוך המכשיר, והתאפשרה זרימה של זרם עד המרכזייה. במרכזייה, קצות הקווים היו מחוברים לאמצעים למשוך את תשומת לב המרכזן להרמת שפופרת - בעיקר נוריות שסימנו את הקו וזמזמים. כאשר אלו פעלו, ידע המרכזן להתחבר אל קו הטלפון ולשאול את הלקוח לאן ברצונו להתקשר. בסיום השיחה, כאשר הלקוח הניח את השפופרת על המכשיר, נותק המעגל החשמלי שנוצר בהרמת השפופרת, ובצד המרכזייה נכבתה המנורה שסימנה את היותו של הקו בשימוש - סימן עבור המרכזן לנתק את הקישור בין המנויים שהשתתפו בשיחה שנגמרה.
מערכות ה-CB שתוארו לעיל, לא סיפקו את הזרם הנדרש לקווים ארוכים ולכן מרכזיות באזורים כפריים, בהם קו הטלפון היה בדרך כלל ארוך, המשיך השימוש גם בשיטת LB (ראשי תיבות של Local-Battery) או "מגנטו". ב. מערכות שכאלו פעלו בצורה מסחרית בערים קטנות בארצות הברית לפחות עד שנת 1983, אך איכות השמע בהן הייתה נמוכה יותר.
מערכות מגנטו רבות התבססו על שיתוף קווים, כך ששני מנויים או יותר היו מחוברים לאותו הקו. כאשר המרכזן רצה להפנות שיחה אל מנוי מסוים אשר השתתף בקו, הוא הפעיל צלצול על-פי רצף מוסכם מראש, כך שהמנוי הרצוי ידע שהצלצול מופנה אליו, ושאר המנויים של הקו ידעו שהשיחה לא מיועדת עבורם. החסרון של שיטה זו היא התלות בין המנויים - אם מנוי מסוים תפס את הקו, מנוי אחר לא יכול לבצע שיחה אחרת באותו הזמן, וכמו כן, מנויים יכולו להאזין לשיחות של מנויים אחרים. באזורים מרוחקים, בהם לא היה קישור בין המרכזייה המקומית למערכת הטלפוניה הארצית, שיטה זו שימשה אף לקישור סטטי בין הקווים המקומיים לבין עצמם.
מרכזיות אוטומטיות
מרכזיות אוטומטיות נוצרו על מנת לבטל את הצורך במרכזן אנושי המבצע קישורים ידניים, וכתוצאה מכך להתגבר על חסרונות שיטה זו.
בשנת 1891 הגיש אלמון סטראוג'ר, קברן מקנזס סיטי, פטנט על המתג האלקטרו-מכני הראשון, אשר פיתוחים נוספים שלו הביאו בסופו של דבר לאוטומציה במערכות הטלפוניה. הגרסה המשופרת של המתג כוללת 10 קבוצות של 10 מוליכים, המסודרים בצורה חצי מעגלית. כאשר מחייגים אל מרכזייה עם מתגים אלו בחיוג מתקפים (pulse dialing) נוצרות הפרעות או ניתוקים רגעיים בקו שבין המחייג למרכזיה (local loop). כתוצאה מכך נעים מוליכים בתוך המתג, ויוצרים מעגל חשמלי בין המחייג לבין הקו המבוקש. המרכזייה האוטומטית הראשונה החלה לפעול ב-1892 באינדיאנה. היא נבנתה על ידי חברה שהקים סטראוג'ר על פי טכנולוגית המתג שהמציא. כדי לאפשר למנויי הטלפון המחוברים למרכזיית סטראוג'ר לחייג באופן נוח פותח טלפון חוגה. בהמשך מרכזיות אוטומטיות מסוג סטראוג'ר ניבנו גם על ידי חברות אחרות, דגם זה של מרכזיות היה לדגם המרכזי של המרכזיות האוטומטיות בכל המחצית הראשונה של המאה ה-20. מרכזיות סטראוג'ר נקרא גם מרכזיות "צעד-אחר-צעד" (Step-By-Step) בשל אופן פעולתם.
בערים גדולות בארצות הברית, תהליך המעבר ממרכזיות ידניות אלו למרכזיות אוטומטיות ארך שנים רבות, ובתקופה זו חברת Bell דגלה בגישה שהלקוח לא צריך לעסוק במבנה הרשת ולא צריך לדעת אם המרכזייה של היעד שלו כבר הוסבה לאוטומטית או שהיא עדיין ידנית. לפיכך במרכזיות ידניות הוצבו צגים שהראו למרכזן מהו המספר שחוייג, והמרכזן ביצע את הקישור הידני אל היעד הרצוי.
בעשור השני של המאה העשרים פותחו מרכזיות הקרוסבר (Crossbar)הראשונות. מרכזיות אלו היו מרכזיות אלקטרו-מכניות בהן, שלא כמו במרכזיות סטרואג'ר, הייתה הפרדה בין יחידות המיתוג שחיברו את מסלול השיחה לבין מערכת הבקרה שניהלה את תהליך הקמת השיחה. מערכת הבקרה הייתה מערכת מרכזית שאגרה את הספרות המחויגות ובהתאם החליטה איך למתג את מסלול השיחה. מיתוג השיחה נעשה ביחידת הקרוסבר שהייתה מורכבת מאוסף של מולכים אנכיים ואופקיים. בנקודות הצומת בין המוליכים היו מפסקים שהיו מחוברים למוטות אנכיים ואופקיים. מוטות אלו שנשלטו על ידי אלקטרומגנט (סונולואיד) כאשר סיבוב קל של זוג מוטות יכול היה ליסגור אחד מין המפסקים וליצור מגע בין מוליך אופקי למוליך אנכי באחת מנקודות הצומת. במשך תקופה ארוכה השימוש במרכזיות אלו ברשת הציבורית לא היה נפוץ. בשנות השישים של המאה העשרים, בעקבות שיפורים בעיצוב מרכזיות קרוסבר השימוש בהם הפך נפוץ מאוד וחברות טלפון רבו חדלו להתקין מרכזיות מסוג סטראוג'ר והעדיפו את הקרוסבר על פניהם. הסיבה לכך הייתה שתחזוקת מרכזיות הקרוסבר היה פשוטה וזולה יותר וכן שכלולים שהוכנסו במערכת הבקרה המרכזית. למשל הוספת התקן לקליטת ספרות החיוג באמצעות חיוג צלילי (DTMF). חיוג הצלילים מאפשר למנוי לאותת לא רק למרכזיה אליה הוא מחובר ישירות אלא גם למרכזיות בהמשך.
תהליך השיחה במרכזיה אוטומטית הוא כדלקמן: יוזם השיחה מרים את השפופרת וכתוצאה מכך מכשיר הטלפון שלו סוגר מעגל חשמלי מול המרכזייה. פעולה זו נקלטת במרכזייה, ואם למרכזייה יש משאבים פנויים כדי לקשר שיחה נוספת, היא תשמיע ליוזם השיחה צליל חיוג. החיוג יתבצע על ידי העברת מתקפים או חיוג צלילי אל המרכזייה, אשר תפענח את המספר המבוקש ותקשר אוטומטית את הלקוח אל אחד מצלילי החיווי (תפוס, מצלצל וכו') ואל היעד במידת האפשר, ובעת הצורך דרך מרכזיות נוספות (במקרה של חיוג חוץ). המרכזייה האוטומטית "תשגיח" על הקווים של המנויים שמשתתפים בשיחה, וכל עוד שני המנויים לא ניתקו - היא תשמור על הקישור ביניהם. יכולות נוספות, כגון רישום שיחות לגבייה, ושירותים נוספים יכולים להשתלב גם הם במרכזייה האוטומטית, למשל זיהוי שיחות חירום או שיחות חינם.
בישראל הושלם המעבר למרכזיות אוטומטיות ב-21 בפברואר 1968.
מרכזיות דיגיטליות
בשנות השבעים פותחו מרכזיות דיגיטליות, במרכזיות אלה בקרת השיחה מתבצעת באופן ממוחשב ומיתוג והעברת הקול נעשים באופן סיפרתי תוך שימוש במיתוג בחלוקת זמן. המרכזיות הדיגיטליות ממשיכות לספק את שרות של הטלפון המסורתי האנלוגי כאשר האות האנלוגי המגיע מהטלפון המסורתי נידגם עם כניסתו למרכזיה ומומר לאות סיפרתי. לשימוש במרכזיות דיגיטליות ישנם יתרונות רבים:
מרכזיות פרטיות דיגיטליות מאפשרות חיבור לרשת דיגיטלי לרשת הציבורית בעזרת ערוץ PRI.
מרכזיות IP
מרכזיית IP היא מרכזיה אשר מחוברת לטלפונים ולמרכזיות אחרות רק (או כמעט רק) בחיבורי VoIP (העברת קול, וידאו וכדומה דרך חיבור על רשת תקשורת רגילה, לרוב האינטרנט) ולא דרך פרוטוקולי טלפוניה מסורתיים (PSTN). באמצעות טכנולוגיית VoIP ניתן להעביר דיבור באמצעות רשתות נתונים ורשת האינטרנט על ידי קידוד תווים דיגיטלי. הקידוד נעשה או על ידי טלפוני ה- IP או על ידי מרכזיית ה- IP.
תקשורת VoIP לרוב זולה וגמישה בהרבה מתקשורת טלפוניה מסורתית, אולם מסובך יותר להבטיח את אמינותה. בשנים האחרונות הולך וגובר השימוש בחיבורי VoIP. כמו כן במקרים רבים מרכזיות לא כוללות תמיכה מובנית בחיבור לטלפוניה והחיבור לטלפוניה נעשה דרך מתאמים חיצוניים ייעודיים.
מרכזיות ה- IP מגיעות בתצורה של שילוב חומרה ותוכנה All-In-One-Box והן גם יכולות להתבסס על תוכנה המותקנת על מחשב או להיות מותקנות "בענן".
הפרוטוקולים העיקריים בשימוש הם SIP ו-H.323.
מרכזיות וירטואליות
מרכזייה וירטואלית היא שרות של מרכזיית IP המאפשר לחבר טלפוני VOIP באמצעות רשת האינטרנט מבלי שהלקוח צריך לקנות מרכזיה או קווים - הכל "בענן". היתרונות העיקריים לשימוש בשירות מרכזייה וירטואלית הם חיסכון בעלויות הקמה ותחזוקה, גמישות ונגישות. לרב ספקיות שירות מספקות פאנל ניהול ידידותי כך שאין צורך באיש טלפוניה בארגון. חסרונות העיקריים הם תלות ברשת האינטרנט ומגבלות ביכולת חיבור המרכזיה אל מערכות המחשב של הארגון. בתקופה אחרונה ספקיות שירות מרכזייה וירטואלית מציעות שרות מרכזייה וירטואלית בחינם וגובות רק עבור דקות שיחה יוצאות ועבור מספר טלפון וירטואלי.
עוד לפני הופעת מרכזיות ה־IP, היה קיים שירות מקביל בשם Centrex (קיצור של CENTRal EXchange - שירות שדימה מרכזיית טלפוניה פרטית ללקוח אולם ישב אצל ספק הטלפוניה. אל הלקוח הגיעו קווי טלפון פרטיים.
כפר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רוני עטיה
רוני עטיה הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כמפקד מחוז הצפון מיולי 2011 עד ינואר 2014.
ביוגרפיה
עטיה עשה את מרבית שירותו במחוז הצפון של המשטרה, פיקד על היחידה הסמויה במחוז, עמד בראש היחידה המרכזית גליל, פיקד על תחנת עכו במשך שלוש שנים והיה ראש מפלג מודיעין ביחידה המרכזית של המחוז. עם קידומו לדרגת ניצב משנה עמד בראש תחנת זבולון במשך שנתיים, במהלכן ניהל את המשא ומתן להסגרת שודד הברינקס, אילן קופרמן-סגל. ב-2004 מונה למפקד קורס פיקוד ומטה בבית הספר לקצינים של המשטרה ובאפריל 2007 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב חוף. בתפקידיו השונים התמודד עם מאבק הדרוזים בהנחת צינור הגז בכרמל, עם משפטו ומאסרו של השוטר שחר מזרחי ממשטרת חדרה שירה למוות בגנב רכב פלסטיני, ועם השרפה בכרמל (2010), בעקבותיה פורסם תחקיר ידיעות אחרונות ביולי 2012, בו נטען שלא העיד אמת בפני מבקר המדינה.
במאי 2011 קודם לדרגת ניצב וביולי 2011 מונה למפקד מחוז הצפון החדש, אחד משני המחוזות (יחד עם מחוז חוף) שפוצלו ממחוז הצפון של המשטרה. ב-2012 הגיש תביעת לשון הרע נגד רביב דרוקר ומיקי רוזנטל בעקבות תחקיר בתוכניתם, המקור, שעסק בחשדות לשחיתות במרחב חוף. ב-2015 דחה בית משפט השלום בחיפה את התביעה.