cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחוז מיוחד יוגיאקרטה
רכבת
ביוגיאקרטה קיימות שתי תחנות רכבת, תחנת יוגיאקרטה המשרתת רכבות ברמת מחלקת עסקים ומנהלים, ותחנת למפויאנגן  המשרתת רכבות ברמת מחלקת תיירים, שתי התחנות ממוקמות במרכז העיר יוגיאקרטה. רכבת הנוסעים כוללת גם את פרמבנאן אקספרס (Prameks) הפועלת בעיר יוגיאקרטה ובנפת קולון פרוגו, נוסעת מתחנת למפויאנגן ומגיעה לתחנת סולו בלפן בעיר סורהקרטה, ולתחנת קוטארוג'ו בקוטארוג'ו. רכבות נוסעים נוספות נוסעות מתחנת מדיאון ג'איה ללמפויאנגן, ו-ג'וגולוסמר הנוסעת מתחנת סמרנג פונקול ללמפויאנגן.
כחלק מתהליך הפיתוח של יוגיאקרטה מפותחת בימים אלה תוכנית בנייה לשלב השני של הרכבת המהירה שתגיע מבאנדונג ליוגיאקרטה וסולו, על פי התוכנית הבנייה צריכה להסתיים עד שנת 2024.
אוטובוסים
מאז תחילת 2008 מפעילה הממשלה מערכת אוטובוסים מהירה שנקראת טרנס ג'וג'ה (Trans Jogja), הידועה גם בכינוי "TJ". טרנס ג'וג'ה פועל על פי המודל של מערכת טרנס-ג'קרטה בבירה, אך בניגוד לטרנס-ג'קרטה, ביוגיאקרטה אין נתיבים מיוחדים לאוטובוסים של טרנס ג'וג'ה, והם נאלצים לנסוע בנתיבים הרגילים. ישנם כיום שישה קווי טרנס ג'וג'ה שחלקם חופפים. והם מכסים את הנתיבים שמטרמינל ג'ומבור בצפון עד מסוף האוטובוסים גוואנגן בדרום שנשחב למסוף האוטובוסים הגדול באינדונזיה. במזרח מגיעים קווי טרנס ג'וג'ה עד מסוף האוטובוסים בפראמבאנאן דרך נמל התעופה של יוגיאקרטה.
כבישים
אופנועים הם ללא ספק התחבורה האישית הנפוצה ביותר, אך מספר גדל והולך של תושבים קונים מכוניות. בעיר יוגיאקרטה יש גם כביש מהיר הידוע בכינויו כביש הטבעת, ומחלפים רבים הכוללים את מחלף ג’אנגי, מחלף למפויאנגן, ומחלף שנבנה לאחרונה בחלקו הצפוני של כביש הטבעת.
חינוך
מחוז יוגיאקרטה הוא ביתן של יותר מ-100 מוסדות להשכלה גבוהה, המספר הגבוה ביותר של מוסדות להשכלה גבוהה מכל מחוזות אינדונזיה. שעליהן נמנית גם האוניברסיטה הממלכתית הראשונה שהוקמה באינדונזיה, אוניברסיטת גדג'ה מדה. לפיכך, זכתה יוגיאקרטה לכינוי "עיר הסטודנטים" (באינדונזית: Kota Pelajar).
מחוזות אחים
המחוז המיוחד של יוגיאקרטה חתם על יחסי מחוזות אחים או על הסכם קשרי ידידות עם מספר מחוזות/מדינות:
בונפרטניקוס
בונפרטניקוס (שם מדעי: Bonapartenykus; פירושו "הטופר של חוסה בונפרטה") הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת האלברזאוריים, שחי במאסטריכט שבסוף הקרטיקון שלפני 71 מיליון שנה באמריקה הדרומית. המאובנים של הדינוזאור התגלו ב-2012 בידי החוקרים: פדריקו ל. אגנולין, חיימה אי. פאוול, פרננדו אי. נובאס ומרטין קונדראט שקראו לו בשמו להוקרה לחוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה. הסוג כולל מין יחיד - Bonapartenykus ultimus, שפירושו: "ציפורן". המאובנים שלו התגלו בתצורת אלן שבריו נגרו שבפטגוניה, ארגנטינה. הממצאים הכילו שרידים חלקיים של בוגר אחד כנראה, אף שהתגלו גם ביצים מאובנות באותו אזור.
הבונפרטניקוס היה קרוב של המונונוקיוס ממונגוליה והוא היה דינוזאור דו-רגלי באורך משוער של 2.9 מטרים ומשקל 34 ק"ג, מה שהופך אותו לחבר הגדול ביותר בקבוצה אלברזאוריה. הוא היה בעל עצמות חלולות ואולי כוסה בנוצות. הוא היה בעל עצמות שכם ישרות ביותר וגב כפוף מעט עם חוליות גב מהודקות. הזנב היה קצר יחסית והרגליים האחוריות היו בעלות 4 טפרים חזקים אך רק טופר בודד ברגליים הקדמיות.
ייתכן שהדינוזאור נע בחבורות קטנות והיה אוכל כל או שאולי השתמש בטפריו בדומה לדוב נמלים כדי להרוס קיני טרמיטים.
אתר קראסני בור
קרסני בור (Полигон Красный Бор) היא מזבלה לאחסון פסולת רעילה תעשייתית ממפעלים בסנט פטרבורג ובמחוז לנינגרד, למעט פסולת רדיואקטיבית. זהו המפעל היחיד לפינוי פסולת תעשייתית מסוכנת בצפון מערב רוסיה. המזבלה ממוקמת במחוז המשנה טוסנו שבמחוז לנינגרד, בסמוך לכפר קרסני בור, ליד קולפינו וסנקט פטרבורג.
כשני מיליון טונות של פסולת רעילה נמצאים בשטח האתר, שנאספו במשך 50 שנה (מאז 1969) מכל רוסיה ואף מהמדינות הבלטיות. שטח הקבורה מיצה את שטחו המיועד ומהווה איום סביבתי על סנקט פטרבורג.
ב-10 באפריל 2019, אישר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את ההצעה להעביר את אתר קרסני בור למשרד משאבי הטבע של רוסיה כדי לפעול למיגור הנזקים הסביבתיים על חשבון כספי התקציב הפדרלי. בינואר 2020 השלימה עיריית סנקט פטרבורג את העברת המזבלה לבעלות פדרלית על מנת להפחית את הנטל על תקציב העיר הקשור לתחזוקת המתקן ולהמשיך בעבודות לצמצום השפעתו השלילית על הסביבה.
על פי צו של ממשלת הפדרציה הרוסית, החברה לניהול פסולת רדיואקטיבית של ממשלת הפדרציה הרובית, RosRAO (חלק מהתאגיד הממלכתי Rosatom), אחראית לטיפול בנזק הסביבתי שהצטבר במזבלה של קרסני בור.
רומן קרסנובסקי
רוֹמָן קְרִָסְנוֹבְסְקי (נולד ב-1955) הוא פסנתרן, צ'מבליסט ונגן עוגב ישראלי.
לימודים וקריירה בברית המועצות
קרסנובסקי נולד בדוּנֶצְק, ברית המועצות. אביו היה נגן בתזמורת. בגיל חמש החל רומן לנגן בפסנתר. הוא רכש השכלה מוזיקלית מקיפה בבתי ספר וקונסרבטוריונים בברית המועצות. כילד למד אצל המלחין אראם חאצ'טוריאן, שעודד אותו ללמוד אצלו הלחנה בקונסרבטוריון של מוסקבה לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון. בהשפעת חצ'טוריאן ויצירתו החליט קרסנובסקי להתמקד בנגינה ולא בהלחנה. קרסנובסקי החל להופיע כסולן עם התזמורת הסימפונית של האגודה הפילהרמונית של דונצק. לאחר לימודים בקולג' מוזיקלי, המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות בחרקוב, אוקראינה, עד 1979.
כסטודנט ניגן עם התזמורת הסימפונית של האגודה הפילהרמונית של חרקוב בפסנתר, צ'מבלו וצ'לסטה. בתקופה זו ניגן לעיתים קרובות קונצ'רטי לפסנתר מאת רחמנינוב ופרוקופייב, רפסודיה בכחול מאת גרשווין ואת ששת הקונצ'רטי לצ'מבלו מאת יוהאן סבסטיאן באך. במהלך הקריירה הסולנית שלו בתקופה זו ביצע יצירות של באך לצ'מבלו וכן ליווה סולנים בינלאומיים, כמו הכנרת ויקטוריה מולובה.
עלייה לישראל והמשך קריירה
קרסנובסקי עלה לישראל בשנת 1990 והוא מתגורר בכרמיאל. בשנים 1993 עד 1997 לימד באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. מאז 1997 מלמד קרסנובסקי נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון של כרמיאל. הוא מנגן בעוגבים של כנסיות שונות, בהן כנסיית "הגואל" ודורמיציון בירושלים, ביפו, ובטבחה. הוא מנגן עם הרכבים קאמריים ומופיע כסולן עם תזמורות שונות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כן הופיע בטלוויזיה הישראלית, בין השאר בתוכנית האירוח של דן שילון. קרסנובסקי מרבה להופיע כפסנתרן וכנגן עוגב באירופה ובארצות הברית. בינואר 2008 הוזמן לנגן בעוגב של קתדרלת נוטרדאם בפריז, אירוע שכל נגן עוגב שואף לזכות לו. מדי פעם הוא מלמד בקורסים בווסטפאליה שבגרמניה ובמקומות אחרים.
לאחר הפסקה של 20 שנה חזר קרסנובסקי להלחנה וחיבר יצירה לעוגב בעקבות רצח רבין. אחרי כן הלחין יצירות נוספות, שזכו לשבחי הביקורת באירופה.
קרסנובסקי הוציא כמה תקליטורים מביצועיו בעוגבים שונים באירופה. הרפרטואר שלו רחב ומכסה טווח נרחב. החל מתקופת הבארוק, התקופה הקלאסית, הרומנטית והמודרנית. בין השאר ביצע מיצירות פולנק ומסייאן. כן הוציא תקליטור ובו 3 סימפוניות לעוגב פרי עטו, ביניהן "הסימפוניה היהודית".
אורך חיים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רוסקו קונקלינג
רוסקו קונקלינג (Roscoe Conkling; 30 באוקטובר 1829 - 18 באפריל 1888) היה פוליטיקאי מניו יורק ששירת כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית. הוא היה מנהיג סיעת ה"איתנים" בתוך המפלגה הרפובליקנית, הסנאטור הרפובליקני הראשון מניו יורק שנבחר לשלוש כהונות, והאחרון שסירב למינוי לבית המשפט העליון של ארצות הברית לאחר שהסנאט אישר את מינויו. בבית הנבחרים, היה שומר ראשו של חבר בית הנבחרים תדיאוס סטיבנס, מתנגד חריף לעבדות, ותמך במאמץ המלחמתי הרפובליקני. קונקלינג תמך בתנועת ההתנזרות והתנגד לטבק, ועסק באגרוף באופן קבוע. קונקלינג נבחר לסנאט ב-1867 ותמך בזכויותיהם של אפרו-אמריקאים במהלך תקופת השיקום.
כמנהיג סיעת האיתנים, שלט קונקלינג במינויים הפוליטיים בבית המכס בניו יורק. למרות שזכה לתמיכה מצד הנשיא יוליסס ס. גרנט, לא תמך קונקלינג בניסיונו של גרנט לבצע רפורמה בשירות הציבורי. בנוסף לכך סירב להתמנות לנשיא בית המשפט העליון מתוך אמונה שעליו לשרת בסנאט. המינויים הפוליטיים הובילו לעימות בין קונקלינג והנשיא רתרפורד הייז. קונקלינג התנגד גם למינויו של ויליאם אברטס לתפקיד מזכיר המדינה. קונקלינג הוביל את ההתנגדות לביצוע רפורמה בבית המכס של ניו יורק. במהלך הבחירות של 1880, תמך קונקלינג בגרנט לנשיאות, אולם ג'יימס גרפילד נבחר לבסוף. העימות של קונקלינג עם הנשיא גרפילד בנושא המינויים הפוליטיים בבית המכס בניו יורק הובילה להתפטרותו מהסנאט במאי 1881. לאחר ההתנקשות בגרפילד ב-1881, הפך סגן הנשיא צ'סטר ארתור לנשיא. ארתור הציע לחברו קונקלינג תפקיד שופט בבית המשפט העליון, וקונקלינג הסכים ואושר בידי הסנאט. מאוחר יותר הוא סירב לכך. הוא עסק בעריכת דין בניו יורק עד למותו ב-1888.
ראשית חייו
קונקלינג נולד ב-30 באוקטובר 1829, באולבני, ניו יורק, לאלפרד קונקלינג, חבר בית הנבחרים ושופט ולאשתו, אלייזה קוקבורן. משפחתו הייתה מקושרת לפוליטיקאים ולעורכי דין חשובים, כולל הנשיאים לשעבר מרטין ואן ביורן וג'ון קווינסי אדמס. רוסקו נשלח בגיל שלוש עשרה אל פרופסור שיחנך אותו. לאחר לימוד תורת הנאום, החל ללמוד באקדמיית אובורן ב-1843 במשך שלוש שנים.
גם כילד, משך רוסקו תשומת לב. בגיל שבע עשרה בחר לוותר על לימודים גבוהים כדי ללמוד משפטים. בפגישה של כפר מקומי, התבקשו מעסיקיו לספק דובר וויגי שיתנגד לבריונים מטעם המפלגה הדמוקרטית. הם בחרו בקונקלינג. קונקלינג הביע את דעתו במגוון נושאים, בעיקר בנושאי זכויות אדם. הוא נאם בשם קורבנות הרעב הגדול באירלנד. בנוסף, חמש עשרה שנים לפני מלחמת האזרחים הביע טינה כנגד העבדות. הוא נישא לג'וליה קתרין סימור, אחותו של הורשיו סימור מהמפלגה הדמוקרטית. הוא החל להתנסות בפוליטיקה ב-1848, כשנאם נאומי בחירות לכבוד זאכרי טיילור ומילרד פילמור. הוא הוסמך לעריכת דין ב-1850 והפך לתובע מחוזי.
ב-1852 חזר לביתו וביסס את מעמדו כעורך דין. ב-1852, השנה בה סייע במאמץ הבחירות של הגנרל וינפילד סקוט, זיהה את עצמו עם המפלגה הוויגית, והיה חבר בתנועה שהפכה אל המפלגה הרפובליקנית. ב-1856 סיע לג'ון פרימונט לזכות במדינת ניו יורק.
נבחר ציבור
קונקלינג נבחר לראש עיריית יוטיקה, ניו יורק ב-1858, ואז לנציג רפובליקני בבית הנבחרים, בין ה-4 במרץ 1859 ל-3 במרץ 1863. הוא היה יושב ראש ועדת בית הנבחרים בנושא מחוז קולומביה. הוא סירב לתמוך במדיניות הכלכלית של מפלגתו ב-1862, ונאם נגד חוק שאישר תשלום חובות בשטרות. באותה השנה הוא הובס בניסיונו להיבחר מחדש.
בין 1863 ל-1865 היה יועץ משפטי למחלקת המלחמה, וחקר השתמטויות מגיוס בניו יורק. ב-1864, הצליח להיבחר שוב לקונגרס ושירת בין ה-4 במרץ 1865 ל-3 במרץ 1867. הוא שירת בוועדה לנושאי השיקום, שניסחה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. קונקלינג נבחר מחדש בנובמבר, 1866, אבל לא תפס את מקומו ובמקום זאת נכנס לסנאט.
קונקלינג נבחר בינואר 1867 לסנאט מטעם ניו יורק, ונבחר שוב ב-1873 ו-1879, כשהוא משרת בין ה-4 במרץ 1867 ל-16 במאי 1881. במהלך נשיאותו של יוליסס ס. גרנט (ה-4 במרץ 1869 עד 4 במרץ 1877), תמך בנשיא והפך למנהיג המפלגה בסנאט. ב-1873, ביקש ממנו גרנט להתמנות לנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, וקונקלינג סירב. קונקלינג היה פעיל בחקיקה בנושאי השיקום, והעביר את חוק זכויות האזרח השני של 1875. הוא היה חבר בוועדת הסחר.
קונקלינג התנגד לכל ניסיון לרפורמה מתוך מפלגתו. העימות הראשון שלו עם הנשיא רתרפורד הייז התרחש באפריל 1877, כשמזכיר האוצר ג'ון שרמן מינה וועדה לחקירת בית המכס בניו יורק. החקירה חשפה שחיתות במוסד ומינויים פוליטיים רבים.
הנשיא הייז החליט לפטר את צ'סטר ארתור, גובה המכס. הסנאטור קונקלינג הגן על ארתור והצליח למנוע את החלפתו. הוא הצליח למנוע כל ניסיון להחליף אותו עד לינואר 1879.
לקראת הבחירות של 1880, הפך קונקלינג למנהיג התומכים בגנרל גרנט. הוא תמך בגרנט והתנגד לשאר המועמדים: שרמן, איתו היה מסוכסך, וג'יימס בליין, אויבו הפוליטי. הוועדה הרפובליקנית הלאומית לא הכריעה בין המועמדים במשך שלושים ושלושה סיבובים, ולבסוף החליטה לבחור בג'יימס גרפילד בסיבוב ה-36. קונקלינג ותומכי גרנט, סיעת ה"איתנים", בחרו בצ'סטר ארתור כסגנו של גרפילד.
מיד לאחר השבעתו של גרפילד, שלח קונקלינג לנשיא רשימת מינויים פוליטיים. גרפילד הצליח למנות את בליין לתפקיד מזכיר המדינה במקום מועמדי קונקלינג, ולכן קונקלינג סירב להתפשר איתו בנושא המינויים בניו יורק. גרפילד החליט לבחור בחבר בסיעת "בני התערובת" במפלגה לתפקיד גובה המכס בניו יורק, מהלך שאושר בסנאט למרות התנגדותו של קונקלינג.
במחאה, התפטר קונקלינג מהסנאט בביטחון שהמועצה המחוקקת בניו יורק תבחר בו מחדש. אולם הוא הובס בניסיונו להיבחר שוב אחרי מאבק בן חודשיים במועצה המחוקקת.
לאחר מכן חזר לעריכת דין בניו יורק. הוא נבחר לשרת בבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1882, אולם סירב לכך.
מערכת יחסים עם צ'סטר ארתור
קונקלינג, שהיה רפובליקני מהמנגנון המפלגתי, הוביל את סיעת ה"איתנים" תומכי גרנט במפלגה, מול סיעת "בני התערובת" של ג'יימס בליין. קונקלינג היה פטרונו של צ'סטר ארתור ומינה אותו לתפקיד גובה המכס בניו יורק. ב-1878 הפסיד קונקלינג בקרב מול רפורמת השירות הציבורי של רתרפורד הייז. הייז מינה נאמן שלו מעל ארתור כדי לפקח עליו. קונקלינג וארתור זעמו כל כך, עד שלאחר ההתנקשות בנשיא ג'יימס גרפילד ב-1881, רבים חששו שקונקלינג שלח את המתנקש כדי שארתור ימונה לנשיאות. ארתור הציע לקונקלינג מינוי לבית המשפט העליון, ורבים חשבו שקונקלינג המפלגתי לא ימלא את תפקידו נאמנה. קונקלינג היה מנוסה בעריכת דין והסכים להצעתו של ארתור, שאושרה בידי הסנאט. לאחר מכן סירב קונקלינג, והפך למועמד האחרון שאושר אבל סירב לשרת.
מערכת היחסים בין קונקלינג וארתור נהרסה עקב הפיכתו של האחרון לנשיא. ה"איתנים" התנגדו לרפורמה בשירות הציבורי ותמכו במינויים פוליטיים. גרפילד (חבר בסיעת "בני התערובת") לא התייעץ עם קונקלינג בנוגע למינויים, וגרם להתפטרותו במחאה מהסנאט. קונקלינג ניסה לאלץ את הרוב הרפובליקני במועצה המחוקקת לבחור בו מחדש, כדי לאמת את מעמדו כמנהיג הרפובליקני בניו יורק, אולם בני התערובת מנעו את היבחרו מחדש וסיימו את הקריירה שלו. כשארתור הפך לנשיא, ניסה קונקלינג להשפיע על תלמידו לשעבר. ארתור, שהפך לתומך נלהב ברפורמה, סירב. שניהם מעולם לא יישרו את ההדורים. ללא מנהיגות קונקלינג, התפרקה סיעת ה"איתנים". לאחר מותו של ארתור ב-1886, נכח קונקלינג בלווייתו.
חיים אישיים
קונקלינג נודע כרודף נשים ופלרטטן, והואשם שקיים רומנים עם נשים נשואות. אף סופר עליו שנאלץ לברוח ממסיבה בבית הקיץ שלו בעקבות איומים מאקדח מבעל של אישה שהיה לו איתה רומן.
קונקלינג נחשב לפוליטיקאי חזק, ולכן רבים קראו לילדיהם על שמו בתקווה שיחבב אותם. מצד שני, אביו של רוסקו ארבוקל קרא לילדו על שמו מתוך חשד שהילד לא שלו.
דיאן ריבס
דיאן אליזבת ריבס (נולדה ב -23 באוקטובר 1956) היא זמרת ג'אז אמריקאית.
ביוגרפיה
דיאן ריבס נולדה בדטרויט, מישיגן, למשפחה מוזיקלית. אביה היה זמר, אמה ניגנה בחצוצרה, דודה הוא הבסיסט צ'ארלס בורל, ובן דודה הוא נגן הקלידים ג'ורג' דיוק. היא גדלה בדנוור, קולורדו, על ידי אמה, ואדה סוונסון, ומשפחת אמה לאחר שאביה נפטר כשהייתה בת שנתיים.
ריבס עברה ללוס אנג'לס, שם שרה והקליטה עם סטנלי טרנטיין, לני ווייט ובילי צ'יילדס. היא הקליטה עם להקת Caldera, ולאחר מכן ייסדה את להקת "טיסת לילה" (Night Flight) עם הפסנתרן בילי צ'יילדס, איתו תשתף פעולה שוב בשנות התשעים. היא עברה להתגורר בניו יורק ומ -1983 עד 1986 הופיע עם סרז'יו מנדז ויצאה לסיורים עם הזמר והמוזיקאי הארי בלפונטה.
בשנת 1987 היא חתמה עם חברת התקליטים בלו נוט (Blue Note) ובשנה זו יצא האלבום הקרוי על שמה Dianne Reeves, בהשתתפות הרבי הנקוק, פרדי האברד וטוני ויליאמס, אלבום שהיה מועמד לפרס גראמי. בהמשך הקריירה שלה היא זכתה בחמישה פרסי גראמי.
מבקר המוזיקה סקוט יאנאו אמר עליה: "היא ממשיכת דרכם של דיינה וושינגטון וכרמן מקריי, ריבס היא פרשנית מעולה של מילים וזמרת מיומנת של שירת סקאט". צליל קולה הושווה לזה של פטי אוסטין, ונסה רובין, אניטה בייקר ושל רגינה בל.
ריבס הופיעה בטקס הסיום של אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002).
בשנת 2005, היא הופיעה בסרט "לילה טוב ובהצלחה" ושרה את הסטנדרטים של שנות החמישים (כולל: "How high is the moon", "I've Got My Eyes on You", "Too Close for Comfort", "Straighten Up Fly Right"ו"One for My Baby"). בשנת 2006 זכה פסקול הסרט בפרס הגראמי לאלבום הג'אז הטוב ביותר.
דיאן זכתה להכרה על ידי בית הספר ג'וליארד וקבלה תואר דוקטור לשם כבוד לאמנויות יפות בזכות "הווירטואוזיות עוצרת הנשימה, העוצמה האלתורית וסגנון הג'אז ו אר אנד בי הייחודי שלה". היא קיבלה את הפרס בטקס חלוקת התארים ה -110 של ג'וליארד במרכז לינקולן, יחד עם הבלרינה סוזן פרל, במאי התיאטרון ניקולס היטנר, הפסנתרן והמנצח מאריי פרחיה ושחקן הקולנוע פיטר סלרס.
ריבס הופיעה בישראל בפסטיבל הג'אז בים האדום באילת בשנת 2005 ובשנת 2011.
קתרינה מוליטור
קתרינה מוליטור (בגרמנית: Katharina Molitor; נולדה ב-8 בנובמבר 1983) היא אתלטית ושחקנית כדורעף גרמנייה, אלופת העולם (בייג'ינג 2015) בהטלת כידון.
ביוגרפיה
מוליטור נולדה בבדבורג שבמדינת נורדריין-וסטפאליה במערב גרמניה.
קריירה באתלטיקה
מוליטור הצטיינה כנערה בענפי האתלטיקה, בפרט בקרב שבע ובהטלת כידון. ב-2005 סיימה שנייה באליפות אירופה עד גיל 23 בהטלת כידון בתוצאה של 57.01 מטר. באוניברסיאדת בנגקוק (2007) סיימה שישית בתוצאה של 58.19 מטר. ב-2008 סיימה שנייה בתחרות גביע החורף בתוצאה של 58.26 מטר ובהמשך השנה שיפרה את שיאה האישי ל-61.74 מטר. באולימפיאדת בייג'ינג סיימה במקום השמיני בגמר בתוצאה של 59.64 מטר. ב-2010 זכתה באליפות גרמניה בהטלת כידון בתוצאה של 64.27 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה 2010 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 63.81 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה חמישית בתוצאה של 64.32 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה 2012 סיימה חמישית בתוצאה של 60.99 מטר. באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה שישית בתוצאה של 62.89 מטר, באליפות העולם באתלטיקה 2013 לא העפילה לגמר לאחר שסיימה במקום ה-13 במוקדמות.
ב-2015 זכתה בפעם השנייה באליפות גרמניה ובמדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה לאחר שקבעה שיא אישי של 67.69 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2016 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 63.20 מטר. היא לא נבחרה למשלחת גרמניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו לאחר ששלוש מטילות כידון אחרות הועדפו עלייה עם תוצאות טובות יותר במהלך העונה. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 63.75 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 לא העפילה לשלב הגמר.
קריירת כדורעף
מוליטור החלה לשחק כדורעף בגיל 13 במועדון מקומי בבדבורג. שנה לאחר מכן עבר למועדון OVV וב-2006 למועדון באיירן 04 לברקוזן. היא זכתה עם לברקוזן שלוש פעמים באליפות הליגה השנייה ושיחקה שתי עונות בליגה הראשונה.
ריליאנס אינדסטריז
ריליאנס אינדסטריז או RIL (על פי שמה באנגלית: Reliance Industries Limited) הוא תאגיד הודי רב-לאומי עם משרדים ראשיים במומבאי, מהאראשטרה, הודו. ל RIL עסקים ברחבי הודו בתחום האנרגיה, הפטרוכימיה, טקסטיל, משאבים טבעיים, קמעונאות ותקשורת. היא בין החברות הרווחיות ביותר בהודו, והחברה הציבורית הגדולה בהודו במונחי שווי שוק. ב-22 ביוני 2020, הייתה RIL לחברה ההודית הראשונה שעוברת את שווי השוק של 150 מיליארד דולר, ובספטמבר אף עברה את רף ה-200 מיליארד. הבעלים ויושב ראש הדירקטוריון של RIL הוא האיש העשיר באסיה, מוקש אמבאני.
אומנידנס
אומנידנס (שם מדעי: Omnidens; פירוש השם: "שיניים גדולות מלאות") הוא סוג של חסר חוליות נכחד שחי בקמבריון השלישי ונראה דומה לפרוק-רגליים ימי. החוקרים לא בטוחים בסיווג שלו, כשבעבר הוא נחשב לבן למערכה פריאפולידה אך כיום הוא נחשב לפאנאתרופוד (Panarthropoda), הקרוב מעט להלוציגניה. ייתכן שהוא קרוב למערכה נושאי ציפורניים המודרנית. יצור מוזר זה התגלה בממצאים באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג שביונאן, דרום-מערב סין וככל הנראה נמצא גם בתצורות סיריוס פסט בגרינלנד.
לפי ההערכות היצור הגיע לאורך 1.5 מטר והיה הגדול שביצורי הקמבריון. הוא היה בעל גוף דמוי-רב-רגליים עם גפיים שטוחות רבות לצידו וגפי פה גדולים ומאונקלים ששימשו ללכידת טרף כמו תולעים ויצורים ימיים אחרים, כשכנראה היה טורף-על של התקופה לצד כמה מיני דינוקרידידה. במרכז הלסת היה מעין שריר-לוע שהיה מכוסה בחלקי שלד חיצוני קשיח ואולי גם שאר הגוף היה מכוסה להגנה.
יודעי בינה
יודעי בינה הוא כתב עת תורני שיצא לאור על ידי המכון ללימודי קידוש החודש ע"ש דרייזין בישיבת כרם ביבנה. בין השנים תשס"א-תשע"א, יצאו לאור חמישה כרכים. שמו של כתב העת לקוח מהפסוק: "ומבני יששכר יודעי בינה לעִתים לדעת מה יעשה ישראל", שהתפרש על ידי חז"ל כמתייחס בין היתר להתמצאות באסטרונומיה ובשימושיה התורניים, המשפיעים על קביעת התאריכים בלוח השנה העברי. כתב העת הוקדש לענייני אסטרונומיה ויהדות, ובפרט קידוש החודש, עיבור השנה והלוח העברי, והוא היחיד אי פעם שהוקדש בשלימותו לנושאים אלו. כתב העת נערך על ידי הרב ד"ר שי ואלטר, שבזמן הוצאת כתב העת ניהל את המכון ללימודי קידוש החודש (המכון פעל בשנים תש"ס-תשע"ה), וכך תיאר את ייעודו של כתב העת:"'יודעי בינה' בא לענות על הצורך בבימה אחת מרכזית לכל העוסקים בענייני קידוש החודש בעולם התורני [...] כאשר רואים איך התורה מקיפה את כל המציאות, וחודרת לכל פרט ופרט קטן וגדול, אי אפשר שלא להתמלא הערצה לנותן התורה, ובכך קם לתחייה הקודש כולו. לא קל לעסוק בתורה ובחכמה יחד. צריך הדרכה קבועה של תלמידי חכמים, והכוונה במה לעסוק ובאיזה סדר עדיפויות. 'יודעי בינה' הינו בראש ובראשונה קובץ תורני. למרות העיסוק הגורף בחשבונות, הרי שהכל פונה אל מול פני התורה."בין הנושאים שנידונו בכרכי יודעי בינה: מתי נוסד לוח השנה העברי, קידוש החודש על פי עדות ראייה לעתיד לבוא, שיפור יכולת חיזוי ראיית הירח לאור ידיעות אסטרונומיות עדכניות, שימוש בעזרים אופטיים לראיית הירח החדש, קו התאריך בהלכה, ברכת החמה וברכת הלבנה, זמני היום בהלכה וחישוב השעות הזמניות, שיטותיהם של חכמי תכונה יהודיים כרס"ג, הרמב"ם, ראב"ע ואחרים, ועוד.
הכרך השני (תשס"ד) הוקדש לזכרם של הרב יצחק עראמה והרב אליעזר וייספיש, שנרצחו בפיגועים בסמוך להוצאת כתב העת, והכרך החמישי (תשע"א) לזכרו של סא"ל אבנר גולדמן, שנספה בהתרסקות היסעור ברומניה, ודרשה שלו בנושא ראש השנה נערכה ופורסמה בכרך זה. בשנת תשס"ג יצאה לאור אסופת המאמרים יד יצחק, בעריכת ד"ר שמחה ולנר ובהוצאת המכון ללימודי קידוש החודש ע"ש דרייזין, במתכונת דומה ל"יודעי בינה".
"קובצי 'יודעי בינה' מכילים עשרות מאמרים של חשובי החוקרים והלמדנים בתחום מיוחד זה". בכתב העת ובקובץ יד יצחק, מופיעים זה לצד זה מאמרי רבנים, חוקרים עצמאיים ואנשי אקדמיה, ביניהם: הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב זלמן מנחם קורן, רחמים שר שלום, הרב מרדכי גנוט, הרב איתן צקוני, פרופ' ניסים וידאל, הרב שמואל כליפא, המהנדס יעקב לוינגר, ד"ר שמחה ולנר, ד"ר רוי עמנואל הופמן, הרב פרופ' דרור פיקסלר, ד"ר ערן רביב ועוד.
פאנטליס קאפס
פאנטליס קאפס (ביוונית: Παντελής Καφές; נולד ב-24 ביוני 1978) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
קאפס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ככדורגלן בגיל 17 במועדון הכדורגל פונטי וריאס. ב-1998 הוחתם בקבוצה מהליגה הבכירה, פאוק סלוניקי. כבר באותה עונה כבש 7 שערים. הוא המשיך להרשים, והיה המסייע העיקרי בזכייה של קבוצתו בגביע היווני ב-2001.
לאחר תקופה טובה מבחינתו בפאוק, עזב את הקבוצה לטובת קבוצת אולימפיאקוס, אחת הקבוצות המובילות ביוון. לאחר עונה שבה אולימפיאקוס סיימה במקום ה-2, קאפס הופיע לראשונה בליגת האלופות. קאפס הפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה ועזר לה לזכות בדאבל בעונה שלאחר מכן.
ב-2006 קאפס שוחרר מאולימפיאקוס, ולאחר יומיים חתם בקבוצת א.א.ק. אתונה, בה קיבל את חולצה מספר 1. פאנטליס שיחק במדי הקבוצה עד שנת 2012, עת עבר לקבוצת וריה, העולה החדשה לליגה הבכירה ביוון, ובמדיה שיחק עונה אחת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
חוות גלעד
חוות גלעד הוא מאחז ב, הממוקם ליד כביש 60 סמוך לצומת ג'ית וליישוב יצהר וקדומים. דרומית למאחז נמצא אתר ארכאולוגי ח'רבת אפקס.
היסטוריה
המאחז הוקם על ידי איתי ובת-ציון זר ונערים מהיישובים הסמוכים ב-2002. לטענת משפחת זר, בסוף שנות ה-70, משה זר, אביו של איתי זר, רכש את הקרקע עליה ממוקם המאחז, באמצעות חברת "הר וגיא" שבבעלותו. אולם, שאלת הבעלות על הקרקע אינה מוכרעת, ועולה מפעם לפעם בדיונים המשפטיים הסובבים את המאחז, וחוקיות הבנייה בשטחו ובשטחים הסובבים אותו. המאחז הוקם בשנת 2002 על ידי איתי זר כתגובה לרצח אחיו גלעד זר, שהיה קצין הביטחון של המועצה האזורית שומרון, ליד צומת ג'ית. עם הקמתו, מנה 4 משפחות. בשנת 2005 הוקמה בחווה "ישיבת שירו למלך" בראשות הרב מאיר גולדמינץ.
ב-30 באוקטובר 2010 נערך בחווה ביקור רשמי של יושב ראש הכנסת רובי רבלין. ריבלין נפגש עם איתי זר וחברי ועד החווה. בביקור הביע ריבלין תמיכה בהכשרת המאחז. ביוני 2011, המאחז מנה 29 משפחות.
בתחילת 2014, לאור הבנה בין התושבים לבין שר הביטחון בוגי יעלון הסכימו תושבי המאחז לפנות ארבעה מבנים ובתמורה הבטיח שר הביטחון לאשרר את חוקיות המאחז. לאחר הבנה זו אכן פונו חלק ממבני המאחז, אולם נכון ל-2015, הנושא עדיין מצוי במחלוקת משפטית, שכן ההבנה בין התושבים לבין השר אינה מעוגנת בחוק.
בגבעות הסמוכות נמצאים מאחזים שמשמשים את נוער הגבעות ומסייעים לבניית החווה, על המקום מפקחים מועצת יש"ע והמועצה האזורית שומרון.
בשנת 2021 גרו בחווה 70 משפחות, שרובן בבתי קבע. החווה מתפקדת כיישוב קהילתי, ויש בה בית כנסת, 2 גני ילדים, מעון, ספרייה וסניף של "בני עקיבא". חקלאים בני המקום מגדלים בו כרמי זיתים וענבים מהם מיוצרים שמן זית ויין.
תהליכי הסדרת היישוב
ב-9 בינואר 2018 נרצח תושב המאחז, הרב רזיאל שבח, בפיגוע ירי בצומת הכניסה ליישוב. הוא נקבר למחרת בבית עלמין שנחנך במקום.
בעקבות הפיגוע, ב-4 בפברואר 2018 החליטה ממשלת ישראל להסדיר את המאחז באמצעות הגדרתו כיישוב חדש (במעמד התנחלות) או באמצעות הקמת יישוב חדש בסמוך לו. עם זאת, בדיון שנערך לקראת סוף שנת 2018, עלה כי ההחלטה לא קודמה בפועל מסיבות בירוקרטיות.
אירועים ביטחוניים ופינויים
באוקטובר 2002, חודשים ספורים אחרי הקמת החווה, פינו כוחות הביטחון את החווה. במהלך הריסת המבנים בחווה התפתחו עימותים קשים שבהם היו 90 פצועים. זמן קצר לאחר סיום האירוע, החלו המתיישבים לבנות מחדש את החווה.
בינואר 2009 קיבל בית המשפט את תביעת תושבי היישוב נגד עיתון "מעריב", בשל הוצאת דיבה נגדם בכתבה שעסקה במניעת פינוי היישוב. בית המשפט חייב את מעריב בפיצוי בסך 40,000 ש"ח.
ב-28 בפברואר 2011 הרסו כוחות הביטחון בית ביישוב, יסודות של מבנה ואוהל. הרס המבנה לווה בהתפרעות מצד מתנחלים, אשר נענה בשימוש באמצעים לפיזור הפגנות על ידי כוחות המשטרה. בעקבות הרס המבנים, התקיימו הפגנות סוערות בירושלים בהן המפגינים מחו על עצם הפינוי ועל שימוש מופרז בכוח שנעשה במהלך הפינוי לטענתם. כמו כן פורעים יהודים השליכו בקבוקי תבערה בכפר חווארה.
ביוני 2012 הציתו פורעים פלסטינים את ביתה של משפחת אורבך. תושבי החווה הקימו קרן כספית לשיקום הדירה ותכולתה.
ביולי 2012 סיכלו מאות מתושבי האזור שהגיעו לחוות גלעד, כוונה להרוס שני מבנים.
ב-20 במאי 2013 ניסו עשרות פורעים פלסטינים לתקוף את החווה. כיתת הכוננות של היישוב הדפה אותם עד להגעת כוחות הצבא שהרחיקו את הפורעים ועצרה מספר אנשים.
אאוקסיה
אאוקסיה (שם מדעי: Eocasea) הוא סוג של סינאפסיד מקבוצת הפליקוזאוריה, אשר חי במשך הקרבון הפנסילבני שלפני 300 מיליון שנה מזמננו בביצות ארצות הברית. המאובנים שלו התגלו בקנזס ב-2014 ותוארו בידי החוקרים רייס ופרוביץ' (Reisz & Fröbisch) שמשעות שמו: "קסיזאור השחר". הסוג כולל מין יחיד: Eocasea martini, לכבוד אוסף הדגימה ד"ר לארי מרטין.
מאפיינים
האאוקסיה היה מקרוביהם של הקוטילורוניצוס והאדפוזאורוס מהפרם והוא נחשב לאחד הפליקוזאורים הקדומים בעולם. כאחד מראשוני בני הקבוצה קסיזאוריה (Caseasauria), אשר הייתה כנראה הראשונה שבקבוצות הטטרופודים שהתפתחו לאכול צמחים הוא היה קטן בהרבה מקרוביו, לא עולה על 20 ס"מ ומשקל של 4 ק"ג. הגוף היה בעל מבנה גוף חביתי, רגליים צרות וקטנות וראש בעל נחיריים בולטים ולסתות שטוחות בעלות שיניים דמויי-עלים שהתאימו לאכילת צמחייה רכה או אף לאוכל-כל (שכנראה ניזון מחרקים וטרף דומה), זאת לאחר שהוא התפתח כנראה מאבות טורפים וקטנים יותר שדמו לסוג Eothyris.
תקוות גדולות (סרט, 1974)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט טלוויזיה משנת 1974 עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. את הסרט ביים ג'וזף הרדי, כתב את התסריט שרמן ילן ואת הפסקול הלחין מוריס ז'אר. כוכבי הסרט היו מייקל יורק בתפקיד פיפ, סיימון גיפס-קנט בתפקיד הילד פיפ ושרה מיילס כאסטלה. הסרט הופק עבור הטלוויזיה האמריקאית והוקרן בבתי הקולנוע בבריטניה. בניגוד לכל שאר העיבודים שנעשו לרומן, בסרט זה אותה שחקנית (שרה מיילס בת ה-33) גילמה את דמותה של אסטלה הצעירה וגם את אסטלה המבוגרת יותר. הסרט צולם בטכנולוגיית איסטמנקולור והשתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של מוסקבה ב-1975.
Pink Friday: Roman Reloaded
Pink Friday: Roman Reloaded (בעברית: יום שישי הוורוד: רומן מחדש) הוא אלבומה השני של זמרת ההיפ הופ הטרינידדית ניקי מינאז'. האלבום יצא לאור ב-2 באפריל 2012, דרך חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני וריפבליק רקורדס. האלבום כולל בעיקר שירי פופ ודאנס, בניגוד לאלבום הבכורה של מינאז שבו הופיעו בעיקר שירי היפ הופ וR&B.
אליפות הדיוות
אליפות הדיוות הייתה האליפות השייכת למתאבקות בארגון ה-"WWE". ב-3 באפריל 2016, האליפות הוחלפה באליפות הנשים של ה-WWE.
Pink Friday: Roman Reloaded
במהלך הקלטות האלבום עבדה מינאז' ושיתפה פעולה עם אמנים שונים ובהם: ריק רוס, קמ'רון, ליל ויין, נאז, דרייק, יאנג ג'יזי, כריס בראון, בובי וי, בני מאן, דייוויד גטה, 2 צ'יינז. באלבום זה שבה דמותו של רומן זולנסקי, אחד מהאלטר אגואים של מינאז', שהופיע גם באלבום הבכורה שלה Pink Friday.
אליפות הדיוות
אליפות הדיוות של ה-WWE נוצרה ב-2008 על ידי המנהלת של התוכנית סמאקדאון, ויקי גאררו. המתאבקת הראשונה שזכתה באליפות הייתה מישל מק'קול ב-20 ביולי 2008, לאחר שניצחה את נטליה. בשנת 2009 האליפות הועברה לתוכנית Raw. ב-19 בספטמבר 2010, מישל מק'קול, אלופת הנשים, הביסה את מלינה, אלופת הדיוות, וכתוצאה מכך שמה של האליפות הוחלף ל"אליפות הדיוות המאוחדת של ה-WWE", חודש לאחר מכן שמה של האליפות הוחזר ל"אליפות הדיוות של ה-WWE". ב-3 באפריל 2016, באירוע רסלמניה 32, הציגה ליטה את "אליפות הנשים של ה-WWE" (במקום "אליפות הדיוות") והכריזה כי מהיום ואילך יקראו לדיוות "סופרסטארס" (Superstars), כפי שלגברים. הוכרז כי המנצחת בקרב בין שארלוט, בקי לינץ' וסשה בנקס תהיה אלופת הנשים הראשונה ותזכה באליפות הנשים החדשה. שארלוט ניצחה בקרב וזכתה באליפות.
Pink Friday: Roman Reloaded
האלבום נכנס בשבוע הראשון לצאתו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, תוך שמכר 253,000 עותקים. האלבום גם נכנס למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, ובכך מינאז' הפכה לראפרית הראשונה שהגיעה לפסגת מצעד זה. האלבום גם נכנס לחמשת המקומות הראשונים בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
סינגלים וקידום האלבום
הוצאת האלבום תוכננה תחילה לפברואר 2012 ולבסוף נדחתה לאפריל אותה שנה. ליציאת האלבום קדמה הוצאתם של שני סינגלים וארבעה סינגלים שיווקים: "Roman Holiday", "Stupid Hoe", "Turn Me On" ו-"Roman Reloaded". כמו כן, בחודשים שקדמו ליציאתו הופיעה ניקי עם שירים שונים מהאלבום במופעי בידור גדולים בארצות הברית, ובהם טקס פרסי גראמי ה-54, משחק האולסטר ותוכנית הכישרונות אמריקן איידול. ה-"Roman Reloaded Tour", סיבוב ההופעות בעקבות הוצאתו של האלבום, החל ב-16 במאי 2012 באוסטרליה.
אליפות הדיוות
היסטוריה
עם הרחבת המותג הראשונה של WWE בשנת 2002, נכתבה עלילה שלפיה ארגון ה-WWE הקצה את עובדיו לתוכניות טלוויזיה שונות ולסיבובי הופעות שונים, כשאליפות הנשים של ה-WWE הייתה אמורה להיות מוגנת במקור בשני המותגים. עם זאת, בשלב מסוים באותה שנה, הוא הפך בלעדי למותג Raw. לאחר מכן, רק דיוות במותג Raw יכלו להתחרות על התואר, בעוד שהדיוות במותג סמאקדאון לא יכלו להתחרות על אליפות בלעדית לנשים. עם זאת, בכמה הזדמנויות, התקנון נעקפה כאשר מלינה, אשלי מסארו, טורי וילסון ונידיה התמודדו על התואר בזמן שהן היו במותג סמאקדאון, אך אף אחת לא הצליחה לזכות באותה אליפות.
כתוצאה מכך, הארגון יצר את אליפות הדיוות והציג אותה ב-6 ביוני 2008 בפרק של התוכנית סמאקדאון, כאשר אז המנהלת הכללית של סמאקדאון, ויקי גוררו, הכריזה על יצירת התואר. ב-6 ביוני וב-4 ביולי, בפרקי התוכנית השבועית סמאקדאון, נטליה ומישל מק'קול ניצחו בקרב חלומות הזהב שלהן בהתאמה (שכללה בנוסף גם את מאריס, ויקטוריה, קלי קלי, צ'רי וליילה) כדי להעפיל לקרב על אליפות הדיוות. באירוע החגיגה האמריקאית הגדולה, מק'קול ניצחה את נטליה והפכה לאלופה הראשונה. כשמאריס זכתה בתואר ממק'קול בדצמבר 2008, היא פרקה את פיקת הברך באירוע חי מאוחר יותר באותו חודש. בדומה לאופן שבו טריש סטרטוס שמרה על אליפות הנשים כאשר הושבתה עם פריצת דיסק בשנת 2005, מאריס הצליחה לשמור על תואר הדיוות עם שובה בסוף ינואר 2009. כחלק מהדראפט של 2009, אז אלופת הדיוות, מאריס, הייתה אחת המתאבקות שהועברו למותג Raw, תוך כדי כך שהאליפות הפכה בלעדית למותג Raw.
טורניר אליפות הדיוות (2010)
ב-4 בינואר 2010 ה-WWE החליטו להפשיט את התואר ממלינה לאחר שהאחרונה נפצעה, ולכן קיימו טורניר בין שבועיים כאשר ב-22 בפברואר ב-Raw התקיים הגמר, שבו מאריס ניצחה את גייל קים, מה שהפך אותה לאלופה הראשונה שמוכתרת בפעם השנייה.
עשו (ספר)
עשו הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 1991. זהו הרומן השני של מאיר שלו, ואף הוא כקודמו הפך לרב-מכר עם צאתו לאור, ומכר 55,000 עותקים תוך חצי שנה. מקור שמו של הספר בעובדה כי המספר מכנה עצמו "עשו". גם ספר זה, בדומה לספרו הראשון, נסוב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים. במהלך 1992 תורגם ופורסם הספר להולנדית, צרפתית, גרמנית ואנגלית.
טושינו הדרומית
טושינו הדרומית (ברוסית: Южное Тушино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 7.94 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 109,708 תושבים (2020).
עשו (ספר)
בשיחה שנערכה עמו בשנת 2020, בחר מאיר שלו בספר זה כאהוב עליו מבין הספרים שכתב למבוגרים.
טושינו הדרומית
בטושינו הדרומית ישנם מספר אצטדיונים וחדרי כושר, היכל הקרח "זבזדה", בית הספר לספורט לילדים ונוער מס' 103 "יוז'נויאה טושינו". בית הספר זה עוסק בשני סוגים של ענפי ספורט: רוגבי והיאבקות בסגנון יווני-רומי. על בסיס בית ספר לספורט זה, פועל מועדון הרוגבי "יוזנויאה טושינו", המשחק באליפות הרוגבי של מוסקבה, שהיא ליגת "מוסקבה" של ליגת הרוגבי הפדרלית, הליגה השלישית בענף הרוגבי ברוסיה. ישנם מועדוני כדורסל וכדורגל לילדים כמעט בכל בית ספר ציבורי.
עשו (ספר)
סיפור העלילה
הספר מתאר את קורותיה של משפחת אופים המתגוררת בשפלה ומקורה בירושלים. בספר מתוארת ראשיתה של המשפחה בירושלים והקורות אותה עד שהשתקעה בשפלה והקימה את המאפייה. המספר מכנה עצמו "עשו" ומספר את סיפורו בשנת 1978 עם שובו לכפר בו גדל, לאחר 30 שנה בהן חי בארצות הברית, לאחר שנודע לו על ההחמרה במחלת אביו. הוא פוגש שוב את אחיו התאום, יעקב, אביהם של רומי ומיכאל. יעקב הוא גם אביו השכול של בכורו, בנימין, ששירת כלוחם ביחידה מובחרת, ונהרג מאש ידידותית בעת פעולה מבצעית. בהמשך מתברר כי "עשו" עזב לאחר שבשנת 1948 הוכרעה סוגיית הירושה בין התאומים, ממש כמסופר בפרקי ספר "בראשית": יעקב זכה גם במאפייה וגם בלאה היפה, ואילו "עשו" עזב את הכפר לארצות הברית שם כתב ספר שנושאו "לחם" וכל הסיפורים בו הם פרי דמיונו העשיר. בעשו נתקיימה נבואתה של אמו: "לא יהיה לך משפחה. לא יהיה לך ילד. לא יהיה לך אדמה". דמותו של שלו מופיעה לרגע בספרו, בחור צולע עם משקפיים, אשר הוא חברו של בנימין מן הסיירת שנפצע בתקרית בה נהרג, המתרועע עם רומי.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה המתובלת בהומור דק ודמיון פרוע ונרחב.
קריוריקטס
קריוריקטס (שם מדעי: Kryoryctes) הוא סוג יונק נכחד מקבוצת יונקי הביב שהתקיים באוסטרליה במשך הקרטיקון התחתון לפני 106 מיליון שנה מימינו בקירוב. הסוג התגלה ב-2005 והכיל מין בודד - Kryoryctes cadburyi. משמעות שמו מיוונית: "kryo" - של אזור קריר ו-"oryktes" - מתחפר. שם המין ניתן להוקרה לחברת השוקולד Cadbury, אשר תמכה בחפירות והתגליות וכן מאחר שצבע הממצאים היה כהה בדומה לשוקולד.
הממצאים הראשונים של היונק התגלו בחפירות ממערת הדינוזאור (Dinosaur Cove) שבתצורות אאומרלה (Eumeralla Formation) בויקטוריה וכיום ממוקמים במוזיאון ויקטוריה במלבורן.
הקריוריקטס היה יונק ביב קדום ביותר, שאולי דמה לסטרופודון מאותו אזור. עקב מבנה הטפרים הרחבים שלצידי רגליו נראה שהיה מתחפר מומחה. מבנה עצם הזרוע המאובן שהיה בעל תלמים וחריצים על חציו הגיע לאורך 46 מ"מ, אף שכנראה לפני שחיקה העצם הגיעה לאורך 50 מ"מ. לצידו נמצאו כמה מפרקים ועצם הגומד, אשר התאימו לאורח חיים של יצור מתחפר. הממצאים לא מעידים אם היה קרוב לברווזן או לקיפודניים.
רנה פבלורו
רנה חרונימו פבלורו (בספרדית: René Gerónimo Favaloro; 12 ביולי 1923 - 29 ביולי 2000), היה רופא כירורג לב ארגנטינאי, אשר זכה להכרה בינלאומית הודות לפיתוח ניתוח המעקפים. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 ייסד קרן רפואית הקרויה על שמו, במטרה לטפל בחולים, לחקור מחלות ולעודד חינוך לרפואה מתקדמת.
פבלורו היה אישיות תקשורתית מוכרת. הוא הנחה תוכניות טלוויזיה העוסקות בבריאות וכתב ספרים רבים. בתקופת המשבר הכללי של תחילת המאה ה-21 בארגנטינה הפסיקו קופות החולים להעביר את תשלומיהן לקרן וכך נקלעה לחובות ענק. לכן החליט פבלורו לפנות לממשלה הארגנטינאית כדי שתיקח אחריות ותממן את חובות קופות החולים, בעיקר את חובותיה של קופת החולים הממלכתית, אך הממשלה התעלמה ולא נענתה לבקשותיו. מצבה הכלכלי הקשה של הקרן המשיך להחמיר והוא עצמו נקלע לחובות כבדים בניסיון להציל את הקרן. מצב מורכב זה הוביל לבסוף להתאבדותו. ב-29 ביולי 2000 שם קץ לחייו בירייה בלבו, הוא השאיר מכתב הפונה לנשיא ארגנטינה, פרננדו דה לה רואה, בו ביקר קשות את מערכת הבריאות הארגנטינאית.
ילדותו, נעוריו ותחילת דרכו
רנה פבלורו נולד בעיר לה פלאטה, בירת פרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה, לחואן מנואל פבלורו (Juan manuel favaloro), נגר במקצועו, והידה רפאלי דה פבלורו (Hida Rafaelli de Favaloro), וגדל בעיר זו. לאורך השנים הראה תשוקה רבה ללימודים ולהשגת ידע. מי שעודדה את התשוקה הזאת בצעירותו הייתה סבתו מצד אמו, היא תמכה בו רבות לאורך השנים ואף לימדה אותו להתרשם וללמוד מהתהליכים הקורים בטבע, כגון תקופת הפריחה באביב והתפתחות הפרי לאחר מכן. פבלרו הקדיש לסבתו את עבודת התזה שלו בעת סיום הדוקטורט: "לסבתי סזאראה (Cesarea), אשר לימדה אותי להבחין ביופיו של הטבע, אפילו בענף יבש".
הוא למד בבית הספר היסודי ממלכתי מס' 45, במוסד זה קיים ציור קיר לזכרו. בשנת 1934 החל את לימודיו התיכוניים בבית הספר הלאומי רפאל הרנאנדס. לאחר מכן החל את לימודיו האוניברסיטאיים, בפקולטה למדעי הרפואה של האוניברסיטה הלאומית בלה פלאטה. בשנה השלישית ללימודיו החל את הסטאז' המקצועי בבית חולים הממלכתי "פוליקליניקו" (hospital policlinico) וכאן, לראשונה, החל לטפל במטופלים באופן אישי. כבר אז הראה את מחויבותו המקצועית. לאחר משמרתו בבית החולים בשעות הבוקר, היה חוזר לקראת שעות הערב כדי לבצע בעצמו מעקב אחר המטופלים, אף על פי שתוכנית הלימודים חייבה אותו להגיע למשמרת אחת בלבד. בנוסף על כך, באותם הימים היה מבצע תצפיות בזמן ניתוחים שונים וכך למד טכניקות ניתוח שבעתיד יהפכו להיות חלק מניתוח המעקפים שפיתח. ניתן לומר שבשנתיים של הסטאז' הרפואי, בית החולים הפך לביתו השני, הוא עשה שם לילות כימים ברצון לפתח את הידע האישי שלו בתחום הרפואה כדי להפוך לרופא מן השורה הראשונה.
קריירה מקצועית
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1949, החל לעבוד בבית חולים קטן בעיירה קטנה דלת אמצעים ולא מפותחת בשם חסינטו אראוס (Jacinto Arauz) בפרובינציית לה פמפה. תוך זמן קצר הצטרף לעבודה איתו אחיו חואן חוסה פבלורו (Juan Jose Favaloro), גם הוא רופא במקצועו. בשנים שהשניים עבדו יחד בקליניקה בחסינטו אראוס, הם הקימו בעיירה מרכז לסיוע רפואי, אשר תרם לירידה משמעותית של מקרי תמותה בקרב ילדים, עד כמעט להיעלמות התופעה באזור. כמו כן, חלה ירידה משמעותית בשכיחות מחלות זיהומיות בקרב יולדות ואף חלה ירדה משמעותית בתת-תזונה בקרב ילדים. כעבר זמן קצר, השניים הקימו מאגר מידע של תורמי דם פוטנציאליים, עימם היו יוצרים קשר במקרה הצורך. התורמים היו מתייצבים במרכז כדי לתרום מנות דם ולסייע. מעבר לכך, האחים פבלורו קיימו הרצאות בנושא בריאות ומניעת מחלות אשר היו פתוחות לקהל הרחב של העיירה דלת האמצעים. לאורך השנים בהן שירת כרופא העיירה, המשיך פבלורו במחקר רפואי, הוא נהג לנסוע לעיר מולדתו לה פלאטה, כדי לעבור הדרכות וללמוד על טכניקות רפואיות חדשות.
בשנת 1962 עבר לארצות הברית כדי להתמקצע בכירורגיית לב-חזה. הוא השתכן בעיר קליבלנד, שם הצטרף לצוות כירורגי של קליניקת קליבלנד וכך החל ללמוד ולחקור על מחלות לב ועל מחלות גנטיות. הוא החל להתמקד בחקר מבנה הלב, ובדק את הקשר בין עורקי הלב לבין שרירי הלב. כלל המחקרים הללו הובילו אותו בשנת 1967 לפיתוח ניתוח המעקפים. פיתוח זה הביא לפבלורו הוקרה בינלאומית, כיוון ששינה את הראייה הרפואית בכל הקשור למחלות לב והעניק לחולים פתרון למחלות שעד אז נתפסו כסופניות.
בשנת 1971 חזר לארגנטינה בתקווה שיוכל להקים קליניקה רפואית שווה ברמתה לזו שבקליבלנד, אשר מחברת בין טיפול רפואי, מחקר ולימודי רפואה מתקדמים. בשנת 1975 הקים את "קרן פבלורו" בעזרת תומכים רבים מתחום הרפואה ואף מימן לאורך תקופה ארוכה את הקרן ממיטב כספו. ככל שהקרן התפתחה, הצליח פבלורו להקים את המרכז הרפואי המתקדם שעליו חלם. המרכז התחיל לטפל בחולים הסובלים ממחלות שונות, בעיקר מחלות לב. בו בזמן, ביצעו הרופאים המטפלים עבודות מחקר, במטרה לפתח טכניקות רפואיות חדשות. כמו כן, הקרן הקימה בית ספר לרפואה, אליו החלו להגיע סטודנטים מכל העולם כדי להתמקצע בתחום הקרדיולוגיה וכדי לשמוע על טכניקות רפואיות מתקדמות. בשנת 1980 הקים פבלורו מכספו מעבדות למחקר בסיסי, אשר החלו לפעול באישורו של מכון המחקר הראשי הארגנטינאי והופעלו על ידי צוות ההוראה של קרן פבלורו. בסוף שנות התשעים אומצו מעבדות אלה על ידי המכון לחקר המדע האוניברסיטאי הלאומי. בשנת 1992 פבלורו עודד את הקרן לייסד את המכון לקרדיולוגיה וכירורגיית לב. מוסד זה הוא עמותה ללא מטרת רווח, שרואה למטרה להעניק שירותים רפואיים מפותחים בכל הקשור לכירורגיית לב והשתלת איברים מורכבים כגון: השתלות לב, ריאה, מח עצם והשתלות כליה. כל זאת נעשה בהשגחתו של פבלורו תחת הסיסמה "טכנולוגיה מתקדמת בשירות הרפואה ההומניסטית".
מותו
סמוך לתחילת המאה ה-21 עברה ארגנטינה משבר כלכלי ופוליטי קשה מאוד. הקרן נקלעה לחובות בסדר גודל של 18 מיליון דולר. חובות אלו נגרמו כתוצאה מאי תשלום מצד קופות חולים פרטיות וממלכתיות שונות, ובעיקר מקופת החולים הלאומית, אשר נמנעו לשלם את חובותיהן לקרן. פבלורו שלח בקשות רבות לנשיא המדינה, פרננדו דה לה רואה, שהממשלה תממן את חובות קופות החולים כדי לאפשר את המשך פעילותה של הקרן. ממשלת ארגנטינה התעלמה מבקשות אלו ולא החזירה תשובה רשמית.
ב-29 ביולי 2000 הסתגר פבלורו בחדר השירותים בביתו הפרטי וירה בעצמו. לאחר אירוע זה התגלו בביתו שבעה מכתבים שהשאיר ושתוכנם התגלה לציבור בצורה הדרגתית, כיוון שהממשלה ניסתה להסתיר את התוכן של אותם מכתבים. באחד המכתבים, הסביר על המשבר הכלכלי הקשה אליו נקלעה הקרן והסביר שהחליט לשים קץ לחייו כיוון שהדרך היחידה שגורמים פוליטיים ידאגו למערכת הבריאות הארגנטינאית ולקרן בפרט היא למות באופן טראגי. במכתב הוא כתב: "אני עובר את אחד הרגעים הקשים בחיים שלי, לקרן בעיות כלכליות קשות. בתקופה האחרונה הפכתי לקבצן. עבודתי היא להתקשר, להתקשר ולדפוק על דלתות כדי לגייס איזה שהוא סכום שיאפשר לנו להמשיך בעבודתנו".
ספרים
פבלורו פרסם יותר משלוש מאות עבודות מחקר בתחום הרפואה. בנוסף, פרסם שני ספרים שעסקו בחקר חייו של חוסה דה סן מרטין. כמו כן, הוא כתב שתי אוטוביוגרפיות וספר בשם "דון פדרו והחינוך" בו הוא מעלה מחשבות על החינוך ההומניסטי והצעות למחנכים. בספר זה הוא מבקר את מוסדות הלימוד הפורמליים ומסביר שאלה אמורים לעורר את סקרנות התלמידים ולא לכבות אותה.
האקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות
האקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות (בסלובנית: Slovenska akademija znanosti in umetnosti, בראשי תיבות: SAZU) מאגדת את טובי המדענים והחוקרים בסלובניה. מטרתה של האקדמיה היא קידום המדע והאמנויות במדינה, תמיכה בתחומי מחקר שונים, והפצת הידע המדעי. האקדמיה מקדמת קשרי מדע בין סלובניה לבין מדינות אחרות, ותומכת במדענים צעירים. נכון לאוגוסט 2020 האקדמיה כוללת 93 חברים.
ראשיתה של האקדמיה בשנת 1938 כאשר היא הוקמה כאקדמיה למדעים ואמנוניות. בשנת 1943 כאשר מילן וידמר היה יושב ראש האקדמיה לשמה התווסף תואר "סלובנית". בשנת 1949 האקדמיה איבדה את עצמאותה ואף לשורותיה התקבלו חברים על בסיס "חשיבות כללית" דוגמת יוסיף ברוז טיטו ואדווארד קרדל. בהתאם למקובל במדינות הגוש המזרחי הוקמו מוכני מחקר בתחומים השונים.
ליד האקדמיה פועלת סיפרייה השלישית בגדולה בסלובניה.
בשנים 1987–2002 אנשי האקדמיה פעלו להוצאה לאור של אנציקלופדיה של סלובניה ב-16 כרכים.
החל משנת 2013 האקדמיה החלה בפרסום של "מילון ביוגרפי הסלובני".
אלכסנדר צ'ופריאן
אלכסנדר פטרוביץ' צ'ופריאן (ברוסית: Александр Петрович Чуприян; נולד ב-23 במרץ 1958, אוחטה, רפובליקת קומי, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. מספטמבר 2021 עד מאי 2022 כיהן כממלא מקום שר ההגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול השלכות אסונות טבע בממשלת מישוסטין. קודם לכן כיהן כסגן הראשון לשר.
ביוגרפיה
סיים לימודי תיכון. בשנים 1976–1978 שירת בכוחות המזוינים של ברית המועצות. מאז 1979 עבד בשירותי הכבאות של עיריית לנינגרד. הוא סיים קורסים לפיקוד בשירותי כיבוי האש בשנת 1980. מאז 1979 היה כבאי ומשנת 1980 שימש כמפקד המשמר ה-14 של שירותי כיבוי האש ומילא שורת תפקידי פיקוד בשירותי הכבאות של מחוז לנינגרד.
בשנת 1989 סיים את לימודיו בהנדסת בטיחות וכיבוי אש באקדמיה הממלכתית לכיבוי אש של משרד הפנים של ברית המועצות.
מאז 1993 היה סגן ראש מנהלת שירותי כיבוי האש הממלכתיים במינהל הפנים של סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד. מאז 1996 היה סגן ראש פקולטה בבית הספר הגבוה לכיבוי אש בסנקט פטרסבורג של משרד הפנים של רוסיה. בשנת 1997 שימש כממלא מקום ראש מחלקת שירותי הכבאות הממלכתיים במינהל הפנים המרכזי בעיר סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד.
בשנת 1997 מונה לנהל את שירותי הכיבוי של העיר סנקט פטרבורג והיה ראש מחלקת שירות הכבאות הממלכתי. לאחר העברת שירות כיבוי האש הממלכתי ממשרד הפנים לאחריות המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה בשנת 2002, המשיך לעבוד באותו תפקיד. בשנת 2003 היה לראש המנהלת הראשית של שירות הכבאות הממלכתי של המשרד למצבי החירום של רוסיה. בשנת 2005 מונה לראש המרכז האזורי של צפון מערב מטעם המשרד למצבי חירום.
ממשלת רוסיה
בשנים 2006–2018 היה סגן השר להגנה אזרחית, למקרי חירום ולטיפול בתוצאות אסונות טבע וביוני 2018 קודם למשרת סגן ראשון לשר להגנה אזרחית, מצבי חירום וטיפול בתוצאות אסונות טבע. ב-8 בספטמבר 2021, לאחר מות ראש משרד החירום יבגני זיניצ'ב, מונה לממלא מקום השר והאחראי הראשי על כלל גופי החירום הפדרליים ושירותי הכבאות במדינה, עד מאי 2022.
אלתקן
זיהוי
בעבר סברו כי שמה של אֶלְתְּקֹן נשתמר בעין א-טקה, אך הסבר אינו אפשרי, שכן מעין זה מצוי ליד נחלין, בחלק הנמוך של משולש הערקוב בשפלה הגבוהה, ומרוחק מתחום היישובים המזוהים בוודאות בקבוצה (חלחול, בית צור וגדור בחלקה המערבי, בית ענות/ן בחלקה המזרחי). גם הממצא בח' א-דיר הסמוכה לעין א-טקה, שהוצעה כמקום האתר הקדום, הוא מהתקופה הביזנטית בלבד ולא התקיים בתקופת המקרא. לא מתאים גם עין א-טקה שבהר, שכן גם הוא מחוץ לתחומי קבוצה 8. זיהוין של אֶלְתְּקֹן ומערת כרוך בהבנת טיבה של קבוצה 8 ברשימת ערי יהודה; נראה כי הקבוצה מקיפה את אזור רמת ההר, כשחלקה הראשון במערבו והשני במזרחו. על פי סקר הר יהודה, האתרים המתאימים יותר לזיהוי מערת וְאֶלְתְּקֹן הם ח' עדיסה שמדרום לבית-ענות\ן וח' זויה שמצפון לה. יש עדיפות קלה לזיהוי מערת בח' זויה, ולכן לזיהוי אֶלְתְּקֹן בח' עדיסה.
האתר
ח' עדיסה שוכנת על הדרומית בשרשרת גבעות נישאות לאורך הבקעות של מזרח רמת ההר. נ"צ 1632.1064, גובה מוחלט 1,010 מ', גובה יחסי 25 מ', תצפית מצוינת. שטח מרבי מוערך בכ-25 דונם, כולל השלוחה מזרחה. מעיון במפה עשוי להיראות אזור זה כהמשך ישיר לספר המדבר הדרומי, אך בשטח בולטת דווקא ההמשכיות מבקעות רמת ההר שבאזור חלחול.
הממצא
בסמוך לח' עדיסה נחשפו כנראה קברים מתקופת הברונזה התיכונה. ראשית היישוב באתר עצמו היא בתקופת הברזל 2א (בשטח של כ-11 ד'), והמשכו בתקופת הברזל 2ב (גם כן כ-11 ד'). היישוב מגיע לשיאו בתקופת הברזל 2ג (כ-25 ד', האתר ה 8–10 בגדלו בהר), מצטמצם בתקופת הברזל 2ד (כ-14 ד'), ונותר בהיקף דומה בתקופה הפרסית (כ-13 ד'). מאז ישנו רצף יישובי באתר, בתקופות הבאות: הלניסטית (כ-9 ד'), רומית 1 (כ-12 ד'), רומית 2 (כ-9 ד'), ביזנטית (כ-10 ד'), ועד ימי הביניים (כ-8 ד'), שבסופם ניטש היישוב.
תולדות היישוב
מהממצא שלעיל מסתבר כי אֶלְתְּקֹן נושבה לראשונה בתחילת תקופת המלוכה, במאה ה-10 לפסה"נ, ומאז התחזק היישוב בהדרגה עד שיאו, ככל הנראה בימי חזקיהו (סוף המאה ה-8 לפסה"נ). נראה כי העיר חרבה במסע סנחריב על ממלכת יהודה (701 לפסה"נ), והתאוששה מחורבן זה באופן חלקי בלבד בשלבה האחרון של תקופת המלוכה. מהלך עניינים זה אופייני למרבית אתרי הר יהודה המקראי.
אין לדעת אם אֶלְתְּקֹן חרבה עם חורבן בית ראשון בידי נבוכדנצר והתאוששה, או לא חרבה כלל. מכל מקום היא ממשיכה את קיומה לתקופה הפרסית בהיקף דומה, המשיכה להתקיים ברצף עד ימי הביניים, ואז ניטשה. לא נמצאו באתר שרידים מהתקופה העות'מאנית ועד ימינו, ובעת הסקרים בשנים 1968 ו-1983 האתר לא היה מיושב.
ארקטיקודקטילוס
ארקטיקודקטילוס (שם מדעי: Arcticodactylus; מילולית: "פטרודקטילוס ארקטי") הוא סוג של פטרוזאור שחי בטריאס העליון בגרינלנד לפני 208–201 מיליון שנה מזמננו. הסוג מכיל מין בודד - Arcticodactylus cromptonellus, הקרוי לכבוד ד"ר אלפרד ו. קרופטון . פטרוזאור זה קרוב לאאודימורפודון ובעבר נחשב למין בסוגו.
ממצאי הפטרוזאור הקדום התגלו במחצבים במזרח גרינלנד בתצורות פלמינג פיורד, בהם משלחת מ-1989 בראשות ויליאם אמרל גילתה ממצאים מאובנים של עצמות פטרוזאור חלקי ללא גולגולת. ממצאים אלה נחקרו במשך שנות ה-90 וב-2001 קבוצת חוקרים בראשות פאריש ג'נקינס סיווגו אותו כחלק מהסוג אאודימורפודון, שהתגלה באירופה הטריאסית. עם זאת ב-2015 הסוג הופרד על סמך מספר הבדלים במבנה השלד בידי החוקר הברזילאי אלכסנדר קלנר.
פטרוזאור קדום זה הוא אחד מהקטנים שבבני קבוצתו, בעל מוטת כנפיים של 24 ס"מ בקירוב. הוא היה בעלת לסתות צרות מלאות שיניים משוננות שצמחו לסירוגין וגפיים בעלי עצם ירך ארוכה ביותר ביחס לפרופורציית הגוף. מפרק האצבעות היה בעל מבנה שנתן להניע את האצבעות של הכנף בצורה יעילה כלפי מעלה, מה שאיפשר לו לנוע במהירות בדומה לתנועה של סיסיים או אף קוליבריים.
ככל הנראה פטרוזאור זה חי בקרבת החופים וניזון מדגים וסרטנים שחטף עם מקורו.
דודו סונגו
דוד (דודו) סונגו (נולד ב-1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בעבר כיהן כקצין אג"ם של פיקוד המרכז. קודם לכן שימש כמפקד חטיבה 401.
ביוגרפיה
סונגו נולד וגדל באילת, למד בבית ספר תיכון "גולדווטר" המקומי. התגייס לצה"ל, לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. שימש מפקד מחלקה וכמפקד פלוגת ומפיר בחטיבה 401 ובקורס קציני שריון. בשנת 2008 סיים תואר ראשון בלימודים רב-חברתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לאחר הלימודים שימש סגן מפקד גדוד 46. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבה 401. בשנת 2009 יצא ללימודים בפו"ם. לאחר מכן שימש קצין הדרכה של אוגדה 162. בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401. בשנת 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 8, ושימש בתפקיד עד שנת 2018. ב-15 באוגוסט 2018 מונה למפקד חטיבה 401. ב-2020 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז, וכיהן בתפקיד עד שנת 2022.
באוקטובר 2021 דווח כי סוכם שימשיך ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
הפארק הלאומי קניון ניו ריוור
הפארק והשמורה הלאומיים קניון ניו ריוור (באנגלית: New River Gorge National Park and Preserve) הם פארק לאומי ושמורת טבע, השוכנים בדרום מדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית. הם מנוהלים כיחידה של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שתוכננה להגן ולתחזק את בהרי האפלצ'ים. היחידה הוקמה בשנת 1978 כ"נהר לאומי", אזור מוגן על ידי שירות הפארקים הלאומיים המשתרע לאורך 85 קילומטרים במורד הזרם של הנהר מהעיירה עד לפארק המדינתי הוקס נסט (Hawks Nest State Park) סמוך לעיירה. הפארק נבחר רשמית לפארק הלאומי ה-63 באמריקה, צורת ההגנה הגבוהה ביותר של ממשלת ארצות הברית, במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית, במסגרת הצעת החוק הסיוע.
קניון ניו ריוור הוא גם אתר רפטינג במים לבנים מבין הטובים במדינה, בעיקר מהירידה לנהר בקונארד (Cunard) ועד היציאה ממנו בתחנת פאייט (Fayette Station).
קניון ניו ריור הוא גם אחד מאזורי הטיפוס הפופולריים ביותר בחוף המזרחי של ארצות הברית עם למעלה מ-1,400 מסלולי טיפוסי סלע מבוססים. הצוקים נמצאים ממש מתחת לשולי הקניון ובנויים מאבן חול נוטאול (Nuttall sandstone) קשה מאוד. פני הסלע מגוונים, ובהם שפע של מסלולים לאורך סדקים, עם צוקים תלויים גדולים מדי פעם. כמעט כל הטיפוסים דורשים תחנת עגינה אחת ואורכם בין 10 ל-37 מטרים. רוב המסלולים בקניון מיועדים למטפסים מתקדמים בדירוג 5.10-5.12 של "המערכת העשרונית של יוסמיטי" (Yosemite Decimal System) עם מספר זהה של מסלולי טיפוס מסורתי (טראד) וטיפוס ספורטיבי.