cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכון קאטו
אידאולוגיה
מכון קאטו דוגל בתפיסה פילוסופית-פוליטית ליברטריאנית, כלומר בעד התערבות מינימלית של הממשלה בענייני פנים, בענייני חוץ, וכן בהגנה חזקה על חירות האדם. זה כולל תמיכה באידאולוגיית מיסים כגנבה, התנגדות למערכת הפדרל ריזרב, פירוז המשטרה, לצד הקפדה על מדיניות חוץ שאינה מתערבת בנעשה במדינות אחרות, ובפרט במזרח התיכון. חוקרי קאטו קראו בעקביות להפרטה ולסגירה של שירותים ומוסדות ממשלתיים רבים, כגון נאס"א, ביטוח לאומי, שירות הדואר של ארצות הברית, החינוך הציבורי והשידור הציבורי.
המכון מתנגד לשכר מינימום, בטענה כי הוא פוגע בחופש העיסוק, בזכויות הקניין הפרטיות, ומגדיל את האבטלה ואת יוקר המחיה. הוא מתנגד לאיגוד עובדים. הוא מתנגד לרפואה ממלכתית מסורבלת, וטוען כי היא מזיקה לחולים ופוגעת בחירות הפרט. המכון יצא נגד העדפה מתקנת. הוא גם קרא לביטול מוחלט של מדינת הרווחה, בטענה כי צדקה פרטית מסוגלת להחליף אותה במלואה. בנוסף, המכון התנגד לחוקי ההגבלים העסקיים, בטענה שהרגולציה איננה מעודדת תחרות, פוגעת בזכות הקניין ולעיתים קרובות אף יוצרת מונופולים בחסות ממשלתית.
בנוסף, חוקרים רבים במכון קאטו תומכים במדיניות הגירה ליברלית, לגליזציה של סמים, וביטול אל תשאל, אל תספר וחוקים המגבילים פעילות מינית בהסכמה. מכון קאטו מתנגד באופן רשמי להיות מתויג כחלק מהתנועה השמרנית מכיוון שלטענתם "שמרנים דבקים בחוסר רצון לשנות את הסטטוס קוו".
מכון קאטו תואר על ידי העיתונאי עזרא קליין כ"עקבי ובלתי מפלגתי", ואמר כי "הוא הסנגור הבולט ביותר לעקרונות של ממשל קטן בחיים האמריקאים, והוא דוגל בעקרונות אלה בין אם הדמוקרטים נמצאים בשלטון, ובין אם הרפובליקנים בשלטון". דאג באנדו, חוקר בכיר במכון, קרא להפסיק את הסיוע האמריקאי לישראל.
משחק סימולטני
בשחמט, משחק סימולטני או סימולטן הוא אירוע שבו שחקן (בדרך כלל אמן שחמט או רב אמן) משחק מספר רב של משחקים בו-זמנית נגד שחקנים ברמה נמוכה יותר (בדרך כלל ברמה נמוכה מרמת אמן. לעיתים אף מול חובבנים). עם זאת, ישנן דוגמאות למקרים אחרים, כמו משחק סימולטני עם שעוני שחמט שקיים גארי קספרוב מול 4 רב-אמנים שייצגו את ישראל בנבחרת האולימפית. במשחק סימולטני כפול ניצח גארי קספרוב 7.5-0.5.
מכון קאטו
פרס על שם מילטון פרידמן
מאז 2002 מכון קאטו מעניק מדי שנתיים את פרס מילטון פרידמן ל"איש שתרם תרומה משמעותית לקידום חירות האדם". שווי הפרס מגיע ל-250 אלף דולר אמריקאי.
משחק סימולטני
בסימולטן רגיל לא נעשה שימוש בשעוני שחמט. האמן צועד משולחן לשולחן בצורה מסודרת. בדרך כלל הלוחות מאורגנים במבנה עיגול או מלבן. על המתמודדים להניע את הכלי כאשר האמן מגיע לשולחנם. האמן יכול להשתהות קמעה לפני שיגיב במסע משלו, אך השהיה תכופה או ארוכה מדי עשויה לגרום למשחק להימשך זמן רב. בדרך כלל סימולטן יהיה מול 20 לוחות או יותר. כאשר משחקים מסתיימים, בדרך כלל לא מתחילים במקומם אחרים, ומכאן שלקראת הסוף נותרים משחקים מועטים יחסית, ואז גדל יתרונו של האמן כאשר הוא מאלץ את יריביו לענות במהירות רבה יותר. ברוב המשחקים הסימולטניים האמן משחק בכלים הלבנים בכל משחקיו.
במשחקים סימולטניים עם שעונים כל המשחקים מתקיימים באותם תנאים המקובלים בתחרויות, פרט לעובדה שהאמן משחק מול יריביו בצד אחד ובכל המשחקים. משום שדוחק הזמן יכול להפוך לחמור מאוד, מקובל שישתתפו פחות שחקנים בסוג זה של סימולטן.
המשחק יכול להיות עיוור. במקרה זה, האמן לא מסתכל על הלוחות, אלא שומר את כל המסעים בזכרונו. ליריביו יש לוח וכלים כמקובל, אך את המסעים הם צריכים לדווח בקול רם לאמן או למתווך מטעמו.
דחפור די-9 בשירות צה"ל
דחפור משוריין די-9, המכונה בצה"ל "דובי" וידוע בעולם בשם IDF Caterpillar D9 (גם בשפה העברית "D9" נהגה "דִי־נַיין"), הוא אחד מכלי הצמ"ה (ציוד מכני הנדסי) המשוריינים שבשירות חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל. כלי זה הוא גרסה צבאית ממוגנת של דחפור זחלי כבד מדגם קטרפילר די-9.
חיל ההנדסה הישראלי מפעיל דחפורים כבדים החל ממלחמת העצמאות. ב־1954 בנתה חברת קטרפילר לראשונה את ה־D9 ועד מהרה הוא מצא את דרכו אל ההנדסה האזרחית בישראל ומשם לשורות צה"ל. כיום צה"ל מחזיק דחפורי D9 רבים במספר דגמים – L (עם 460 כ"ס), N (עם כ־400 כ"ס), R (עם 405 כ"ס) ו־T (עם 410 כ"ס). הצבא מתקין עליהם חליפת מיגון, שריון לכלי רכב, מערכת כיבוי אש ומערכות קשר, וניתן להתקין עליהם גם מקלע (מאג חש"ן 7.62x51 מ"מ נאט"ו) ומדוכות עשן (תוצרת תע"ש) בעת הצורך. דחפור D9R ממוגן שוקל כ־56 טונות. יש כוונה לצרף למיגון גם מערכת הגנה אקטיבית "חץ דורבן".
הדחפורים מופעלים על ידי יחידות הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית, על ידי לוחמים שעברו קורס צמ"ה ייעודי בבית הספר להנדסה צבאית, ופעילים במגוון תחומים ומשימות, בעתות שגרה ובעתות מלחמה. צוות הדחפור מורכב משני לוחמים: מפעיל ומפקד. המפעיל נוהג בדחפור ומפעיל את הכלים, ואילו המפקד משמש כאחראי קשר ותצפית וכמקלען בעת הצורך.
בעימות נמוך עצימות, בלחימה בשטח בנוי ובלוחמה בטרור הדחפורים הממוגנים גם הורסים מבנים ובתים ממולכדים שבהם מתבצרים מחבלים חמושים היורים על הכוחות, כגון בנוהל סיר לחץ. השריון של ה־D9 מקנה לו עמידות בפני יריות ומטעני חבלה, ולכן הוא מועדף על פני כלי צמ"ה אחרים (כמו מחפר ויעה אופני) כאשר ישנה סכנה של ירי ומטענים מהמבנה.
בעת שגרה משמשים הדחפורים לפעילות ביטחון שוטף, חישוף צבאי, עבודות עפר, בניית מגננים וחומות מפגע, סיוע בעבודות בנייה וביצור, הכשרת צירים, כיבוי אש, חילוץ כלי רכב ופעילות הנדסית לצד כלי צמ"ה אחרים. הדחפורים הכבדים גם משמשים לפינוי שדות מוקשים ישנים בגבולות שלום. דחפורי D9 משמשים גם את יחידות סילוק הפצצות (ס"פ) של חיל ההנדסה הקרבית, כולל את פלגות הס"פ של יהל"ם, המצוידות גם בדחפורי D9T המופעלים בשלט רחוק.
החשיבות של ה־D9 גדלה במהלך מבצע שלום הגליל ובמהלך הלחימה ברצועת הביטחון בדרום לבנון בשנים 1982–2000, אז מצאו את עצמם מפעילי הדחפורים בחזית לעיתים קרובות במשימות של פריצת צירים וטיפול במטעני חבלה ומוקשי נ"ט, דבר שהוביל למיגון הדחפורים. זינוק נוסף בפופולריות של ה־D9 וההכרה בחשיבותו הצבאית אירעו במהלך האינתיפאדה השנייה (2000–2005) בה שימש ה־D9 – בנוסף לפריצת צירים, ניקוי זירות מטענים וחילוץ כלי רכב – גם ללוחמה פעילה בטרור על ידי הריסת מבנים תחת אש והכרעת המחבלים המתבצרים בהם. מאז הפך ה־D9 לאחד הכלים המרכזיים בפעילות הצבאית ללוחמה בטרור.
מבנה והנדסה
דחפור הדי־9 הצה"לי מבוסס על פלטפורמה אזרחית של טרקטור זחלי כבד מדגם CAT D9 תוצרת חברת קטרפילר האמריקאית, שעליו מותקנים כף דחפור (הנקראת "סכין" ולעיתים גם "להב") ומעקר (הנקרא גם "רוטר"). אחרי התקנת המיגון נצבע ה־D9 בצבעי הסוואה אחידים שנעים בין אפור לירוק-זית, ובין חום לחאקי־מדברי. על כלים שונים ניתן לראות גוונים שונים.
מפרט טכני
הדורות הנוכחיים של הדחפור בשירות צה"ל הם ה־D9T בעל (ברוטו 469 כ"ס) וה־D9R בעל  (ברוטו 474 כ"ס). שניהם שוקלים כ־ ללא שריון ו־ עם שריון. גובהו 4.1 מטר, אורכו 8.7 מטר ורוחבו 4.5 מטר. המנוע של הדחפור הוא מנוע דיזל תוצרת קטרפילר, מדגם 3408C HEUI ב־D9R ומדגם CAT C18 ACERT ב־D9T. מנועים אלה יעילים יותר מקודמיהם בצריכת דלק ויותר ידידותיים לסביבה. המזקו"ם בנוי בתצורת זר מניע מוגבה (בה הזר המניע נמצא מעל שורת המרכובים) המקטין את פגיעות מערכת ההינע הסופית לזעזועים ובכך מאריך את חיי הדחפור. בזר המניע 3 גלגלי שיניים.
בשירות כוחות המילואים נמצאים גם הדגמים הישנים יותר D9N ו־D9L. ה־D9L היה הדחפור הממוגן הגדול בצה"ל, במשקל 62 טונות עם שריון והספק של.
תא המפעיל
תא המפעיל של ה־D9 (הקבינה) מוזמן בתצורה פתוחה ועליה מותקן השריון הישראלי. תא המפעיל כולל כיסא במרכז למפעיל וסביבו מרוכזים לוח המחוונים והידיות השולטות בכלי: שתי ידיות לפניות, ידית הילוכים, דוושות הקלאץ' ובלמים, ידית להפעלת הכף וידית להפעלת המעקר. משמאלו, מוגבה יותר, נמצא כיסא המפקד. בתוך תא המפעיל נמצאים עמדות למכשירי הקשר, מקומות אחסון לנשק, מערכת כיבוי אש אוטומטית למקרה חירום ומזגן. על גג תא המפעיל המשוריין נמצא מדף המפקד (צהר בתקרת הכלי המאפשר למפקד הכלי גישה אל הגג) ולידו כנה עליה ניתן להתקין מקלע מאג. המפקד יורה במאג כאשר הוא עומד על כסאו ורק פלג גופו העליון בולט החוצה, בדומה לירי במקלע מפקד בטנק. מחוץ לתא נמצאים תאי אחסון נוספים.
בדור ה־D9T החדש שבידי צה"ל תאי האחסון החיצוניים שינו את מקומם והפכו לתאי אחסון פנימיים שהגישה אליהם היא מתוך תא המפעיל המשוריין. כמו כן נוסף חרך ירי כדורי בדלת המפקד על מנת שצוות הדחפור יוכל להגן על עצמו מפני מחבלים היורים על הכלי מבלי לצאת החוצה. חרך ירי זה מותקן בהדרגה גם בדחפורי ה־D9R הישנים יותר.
מיגון הדחפורים
החל משנות ה־80 של המאה ה־20 החל צה"ל במיגון הדחפורים על מנת להקנות הגנה למפעילים, שלעיתים קרובות נמצאים בקו הראשון בחזית. חליפת מיגון, הכוללת בעיקר מעטפת שריון פסיבי, חלונות משוריינים וזחלים משוריינים, מעניקה להם חסינות מפני ירי ומטעני חבלה. ניתן להתקין על הדחפור מדוכות עשן ומקלע בעת הצורך. חבילות המיגון השונות נחלו הצלחה רבה והקנו לדחפור ה־D9 עמידות גבוהה לרבים מהאיומים נגדו. כיום המיגון ל־D9 מפותח ומיוצר כולו בישראל ומותקן על הדחפורים על ידי גורמים ישראלים (צה"ל והתעשיות הביטחוניות הישראליות) ללא מעורבות של חברת קטרפילר בתהליך המיגון.
לדחפור ארבעה דורות מיגון שונים. אחרי מיגונים ניסיוניים ל־D9F ול־D9H פותח מיגון סדיר החל משנת 1986 על סדרת ה־D9L. שני הדורות הראשונים פותחו ויוצרו על ידי יחידת יפת"ח של חיל ההנדסה הקרבית והתעשייה הצבאית במימון צה"ל ובשיתוף חברת קטרפילר. את המיגון תכנן צוות בראשות יגאל כשר וייצר מפעל יפה־נוף של התעשייה הצבאית. הדור השלישי יוצר על ידי צה"ל ומפעל רמתא של התעשייה האווירית לישראל ואילו שיפורי דור 3.5 (בעיקר מיגון הכלוב ומיגוני הבוכנות) יוצרו והותקנו על ידי חיל החימוש של צה"ל, במש"א. הדור הרביעי מיוצר על ידי חיל החימוש והוא גרסה משופרת של מיגון דור 3.5, הכולל מיגון כלוב ושריון משופר. כל פעם שצה"ל רכש דגם או דור חדש של ה־D9, במקביל פותח עבורו דור חדש של מיגון משופר עם התאמות לדגם החדש בהתבסס על הלקחים מהדורות הקודמים.
מיגון דור 1
המיגון של ה־D9L כלל קבינה ממוגנת עם צריח מפקד כיפתי (זהו מדף מפקד בצורת כיפה משוריינת על בסיס M113 Copula) שלצידו כנה למקלע (בדרך כלל מאג בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו), חלונות משוריינים, לוחות שריון במקום לוחות הפח המקוריים וזחלים משוריינים. בחלק מהדגמים הבוכנות הקדמיות זכו לתוספת מיגון. על תא המפעיל המשוריין הותקנו מספר מדוכות עשן תוצרת התעשייה הצבאית. תא המפעיל כלל שתי דלתות כניסה משוריינות משני צידי הקבינה: אחת למפקד ואחת למפעיל. הקבינה הייתה מרווחת והותקן בה מזגן לרווחת הצוות. מסביב ועל תא המפעיל הותקנו תאי ומדפי זיווד רבים בהם ניתן לאחסן ציוד אישי, אספקה ותחמושת. הדור הראשון הותקן על גבי ה־D9L ונחל הצלחה רבה, על אף שפגע ברְאוּת של המפעיל. בעשור השני של המאה ה־21 החלה התקנת מיגון כלוב גם על דחפורי ה־D9L, שעברו רובם לשימוש כוחות המילואים.
מיגון דור 2
הדור השני, שהותקן על ה־D9N, כלל הפקת לקחים ושיפורים, וכן שיפור בהנדסת אנוש. השיפורים כללו את שינוי סדר החלונות בצד שמאל מריבוע לתבנית זיגזג כדי לאפשר ראות טובה יותר למפקד הכלי, העברת הפנסים לבוכנות (במקום מעל הרדיאטור שם הכף הסתירה אותם חלקית) והוספת מיגון לבוכנות (שנוסף מאוחר יותר גם ל־D9L). גם מיגון זה כלל דלת משוריינת בכל צד של תא המפעיל. על גג הקבינה ניתן להתקין מקלע ומדוכות עשן בהתאם לצורך. מסביב ועל לתא המפעיל הותקנו תאי ומדפי זיווד רבים בהם ניתן לאחסן ציוד אישי, אספקה ותחמושת. בעשור השני של המאה ה־21 החלה התקנת מיגון כלוב גם על דחפורי ה־D9N.
מיגון דור 4
ב־2012 נרכשו דחפורי D9R חדשים ובנוסף החלו להיכנס לשירות חיל ההנדסה הקרבית דחפורי D9T משוכללים. על הדחפורים החדשים הותקן מיגון משופר מדור רביעי שבנוסף לשריון חזק יותר כלל גם שינויים שנועדו לשפר את שרידות הדחפור וצוותו: חרך ירי בדלת המפקד על מנת לאפשר לצוות הדחפור להגן על עצמו כאשר הוא מותקף ותאי אחסון פנימיים (במקום חיצוניים) המאפשרים לצוות לשהות בתוך תא המפעיל המשוריין פרקי זמן ארוכים. בנוסף הדחפורים החדשים הם בעלי הנדסת אנוש טובה יותר. דחפורים אלה דומים מאוד חיצונית לדחפורי ה־D9R עם מיגון דור 3.5 וקשה להבחין ביניהם. גם הם כוללים מיגון כלוב ומיגון בוכנות מתוגבר. על חלק מהדחפורים, בעיקר כאלה שפועלים בציר הוברס, הותקנה על הגג מערכת התרעה מפני ירי נ"ט המאפשרת למפעילי הדחפור לנקוט בתרגולת התגוננות. דחפורי ה־D9 עם מיגון דור 4 החלו להיקלט ב־2012 בקרב יחידות הצמ"ה הסדירות של החיל, כאשר צמ"ה 601 (גדוד אסף) זכתה בבכורה, ודחפורי D9 ישנים יותר יועברו לשירות כוחות המילואים.
שרידות ועמידות הדחפורים
דחפורי ה־D9 המשוריינים של צה"ל הוכיחו עצמם כממוגנים היטב בפני רבים מאיומי הנשק של ארגוני הטרור הפלסטינים וחזבאללה שהופעלו נגדם כגון ירי צלפים, ירי מקלעים, מטעני חבלה, מוקשים ואף מטעני גחון כבדים.
ה־D9 נחשב לכלי העמיד ביותר בצה"ל בפני מטעני חבלה ומוקשים, כולל מטעני גחון ומטעני צד גדולים. אל"ם פיני דגן, קצין הנדסה במיל', הגדיר את ה־D9 כ"כלי האולטימטיבי לטיפול במטענים". ה־D9 עלה מספר רב של פעמים, הן באינתיפאדה שנייה והן אחריה, על מטעני גחון במשקל 100 ק"ג ומעלה, ושרד כמעט את כולם ללא פגיעה במפעילים ואת רובם הגדול ללא נזק משמעותי לכלי, גם כאשר עלה עליהם עם הזחלים המשוריינים ולא עם הכף, שנועדה בין השאר לפוצץ מטעני חבלה. במלחמת לבנון השנייה עלה D9 על מטען גחון של 500 ק"ג חומר נפץ ושרד את הפיצוץ ללא פגיעה באנשי הצוות וללא נזק משמעותי לכלי.
המיגון של ה־D9 מספק לו הגנה חלקית כנגד רקטות נ"ט וטילי נ"ט עם רש"ק חלול ובלא מעט מקרים הדף רקטות נ"ט וטילי נ"ט שנורו על הדחפור. מיגון ה"כלוב" שהוצג בתערוכת LIC 2005 על דחפורי ה־D9R ומאז הותקן על רוב הכלים (בשנים האחרונות מיגון הכלוב מותקן בהדרגה גם על דחפורים ישנים יותר מדגמי D9L ו־D9N) מספק למפעילי הדחפור שכבת הגנה נוספת מפני רקטות וטילי נ"ט, ועל אף שהוא לא מבטיח הגנה של 100% מגדיל מיגון הכלוב את שרידות הדחפור ובמספר רב של פעמים מנע פגיעה בצוות הדחפור. בצה"ל נקרא מיגון הכלוב "מיגון סטטיסטי" מאחר שהוא לא מבטיח הגנה של 100% אלא יותר באזור ה־50%. מפעילי ה־D9 קוראים למיגון הכלוב "רשת חמישים־חמישים": או שהיא עוצרת טיל נ"ט, או שלא. על מיגון הכלוב, שהוכח כמציל חיים, זכו מפתחיו בפרס מפקד זרוע היבשה.
במסגרת הפעילות הצבאית ביהודה, שומרון ועזה לא נהרג אף מפעיל D9 במשך 14 שנות העימות (האינתיפאדה השנייה והלחימה ברצועת עזה עד מבצע צוק איתן), אך מספר מפעילים נפצעו קל עד בינוני מרקטות נ"ט תקניות וטילי נ"ט. למרות עמידותם הרבה ומיגונם הכבד, הדחפורים אינם ממוגנים בכבדות נגד טילי נ"ט כמו טנקי מערכה מודרניים (דוגמת טנק המרכבה): בינואר 2004 נפגע D9N של צה"ל, שפעל בגבול הצפון לסילוק זירת מטענים, מטיל נ"ט "סאגר" שנורה על ידי חזבאללה, הטיל הרס את תא המפעיל של הדחפור, הרג את מפקדו ופצע קשה את המפעיל. במלחמת לבנון השנייה נהרגו מפעיל ומפקד דחפור (מגדוד המח"ץ 605) מטיל נ"ט, וקצין הנדסה נהרג אף הוא מירי טיל נ"ט על דחפור (ועוטר לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל). במהלך מבצע צוק איתן הצליחו הפלסטינים לראשונה להרוג מפעילי D9 (באמצעות ירי טילי נ"ט).
בעקבות התחזקות והתגברות איום טילי הנ"ט שבידי ארגוני הטרור, דוגמת טילי הקורנט שבידי חזבאללה וחמאס, ועם הגעה לבשלות של מערכות הגנה אקטיבית החלו בצה"ל לשקול התקנת מיגון אקטיבי לדחפורים. כפתרון ביניים הותקנה על חלק מהדחפורים מערכת התרעה ושיבוש של אלביט מערכות. באוגוסט 2019 החליט משרד הביטחון על הצטיידות במאות מערכות הגנה אקטיבית מדגם "חץ דורבן" שיותקנו על דחפורי ה־D9 המשוריינים של צה"ל, וכן על נגמ"שי האיתן.
ה־D9 נחשב לאחד הכלים הממוגנים והעמידים ביותר בצה"ל ומשמש חומת מגן הן ללוחמי ההנדסה הקרבית והן ללוחמים והכלים המשוריינים של יחידות קרביות אחרות (חי"ר, שריון ויחידות מיוחדות) הנעזרים בשירותיו. ב־2014 הוכתר ה־D9 הצה"לי כדחפור הממוגן ביותר בעולם על ידי ספר השיאים של גינס.
D9 נשלט מרחוק
ב־2004 הודיעו הטכניון וצה"ל על פיתוח דחפור D9N המופעל בשלט רחוק. הדחפור הבלתי מאויש, שנקרא בצה"ל "רעם השחר", הופעל בהתחלה בידי לוחמי פלגת הרובוטיקה של יחידת ההנדסה המיוחדת יהל"ם. בסוף 2008 החל קורס בבית הספר להנדסה צבאית המכשיר מפעילי צמ"ה בכירים שלא מיהל"ם בהפעלת דחפורי "רעם השחר" בשלט רחוק. דחפורי "רעם השחר" זכו להצלחה גדולה במבצע עופרת יצוקה.
לפי התוכנית המקורית, שבוצעה על ידי משרד הביטחון, מפעל רמתא של התעשייה האווירית לישראל וחברת זוקו שילובים, ה־D9T הלא מאויש הראשון אמור היה להיות מבצעי בסוף 2007. ה־D9T הלא־מאויש הוצג לראשונה בספטמבר 2009 בכנס לטרון השלישי. ב־2012, ה־D9T הלא־מאויש החל בניסוי אגמ"י בצה"ל. בסופו של דבר, נכנס לשירות דגם משופר בשם "פנדה" (ראו בהמשך).
ב־2014 החל צה"ל בהכנסת שורה של כלי רכב בלתי־מאוישים, רובוטים צבאיים, כלי צמ"ה רובוטיים ורובוטי חבלה וסילוק פצצות חדשים לשורות זרוע היבשה וחיל ההנדסה הקרבית בפרט. כלים אלה כוללים מיני־מעמיסים ממוגנים רובוטיים שמטרתם לפתוח צירים בסמטאות צרות ובשטחים בהם מרחב התמרון קטן. לצידם אמורים להיכנס לשימוש גם דחפורי D9 בלתי־מאוישים לפריצת צירים וניקוי זירות מטענים באזורים מסוכנים.
ב־2017 הותר לפרסום קיומו של ה"פנדה" – דחפור D9 בלתי־מאויש נשלט מרחוק. כלי זה מבוסס על דחפור CAT D9T ומוסב לתצורה צבאית בלתי־מאוישת על ידי מפעל אלתא מערכות של התעשייה האווירית לישראל. זהו דגם משופר של "פו הדוב". ה"פנדה" כולל מספר מצלמות יום/לילה, עשרות חיישנים, תא מפעיל משוריין חדש (קטן יותר מבדגמים קודמים) ומיגונים על המערכות המכניות של הדחפור. ניתן לשלוט בו הן מרחוק – מקרון בקרה בטוח או מעמדת שליטה בתוך נגמ"ש (באמצעות תקשורת אלחוטית) – והן על ידי מפעיל שמאייש את הדחפור במקרה הצורך. לצד שליטה מרחוק ה"פנדה" הוא גם בעל יכולות אוטונומיות, בהן ניווט. ה"פנדה" נמצא בשירות צה"ל ומופעל על ידי פלגות הס"פ של יהל"ם ומפעילי צמ"ה שעברו הכשרה מיוחדת.
ב־13 במאי 2018 דיווח IsraelDefense שצה"ל הפעיל מספר רב של דחפורי D9T בלתי־מאוישים בציר הוברס במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021).
באוקטובר 2018 פרסמה התעשייה האווירית לישראל שזכתה במכרז וחתמה על חוזה להסבת דחפורי D9 לתצורת "פנדה" – דחפור אוטונומי נשלט מרחוק. ביוני 2022 החלה קליטה ה"פנדה" בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית הכפוף לחטיבה 7.
מפעילי ה־D9 בצה"ל
את ה־D9 מפעילים לוחמים של חיל ההנדסה הקרבית שעברו קורס צמ"ה ייעודי בן כחודשיים בבית הספר להנדסה צבאית. המקצוע הצבאי שלהם מוגדר כלוחם צמ"ה.
יחידות הצמ"ה הקרביות מאורגנות בפלוגות השייכות לגדודי הנדסה קרבית (בסדיר ובמילואים) או לאוגדות מרחביות, וכן בגדודי צמ"ה פיקודיים במילואים.
במשך שנים ארוכות סבלו מפעילי ה־D9, כשאר מפעילי הצמ"ה, מדימוי שלילי בצה"ל. אלו תויגו כחסרי משמעת וכמי שעוסקים בעבודות עפר אפורות וחסרות תהילה. אולם, עם השימוש הגובר בדחפורים במלחמה בטרור, ובמיוחד לאחר תרומתם המכרעת בקרב במחנה הפליטים בג'נין ובמקומות אחרים במהלך מבצע חומת מגן, חלה תמורה משמעותית בדימוי זה ומפעילי ה־D9 נתפשו כלוחמים קרביים לכל דבר ועניין. כמו כל לוחמי ההנדסה, מפעילי ה־D9 בצה"ל מוגדרים כלוחמי חוד.
בעקבות האינתיפאדה השנייה הועלתה רמת הרובאות בהכשרת לוחמי הצמ"ה וכיום מפעילי D9 מוכשרים ומוסמכים כרובאי 05 ומפעיל צמ"ה 07. הממשיכים לשירות קבע יוצאים לקורסים מתקדמים המעניקים הכשרה על כלי צמ"ה, שלב 08. כיום אוחד הקורס של שלב 07 ושלב 08, כך שמי שמסיים קורס צמ"ה מוכשר ומוסמך על כלל הכלים, ובפרט: D9 (דחפור), שופל (יעה אופני) ובאגר (מחפר זחלי). עבור נגדים בשירות קבע או מילואים קיימים קורסים המכשירים אותם כמנהלי עבודה.
ההכשרה ורישיון ההפעלה של כלי הצמ"ה תקפים גם באזרחות ולוחמי צמ"ה רבים עובדים כמפעילי צמ"ה גם באזרחות, שם הם צוברים ניסיון רב ומיומנות גבוהה בהפעלת הכלים ובעבודה מדויקת. רבים מהם משרתים כלוחמי צמ"ה גם במילואים שם הם מנצלים את הניסיון הרב שצברו בצבא ובאזרחות ומפעילים לצד ה־D9 גם כלים כבדים אחרים הדורשים התמחות וניסיון דוגמת מחפרים, מפלסות ומקדחי־בורות (דרילרים), וכן חונכים מפעילי צמ"ה צעירים יותר.
דחפור די־9 במלחמות ישראל (עד שנות ה־90)
במלחמת העצמאות הפעיל צה"ל דחפורים שגויסו מחברות אזרחיות וכלים שנטש הצבא הבריטי. ב־1954 פותח ה־D9 ועד מהרה מצא את דרכו אל ההנדסה האזרחית בישראל ומשם לשורות צה"ל.
דחפורי די־9 מדגם G פעלו עוד במלחמת ששת הימים בפריצת צירים והכנת עמדות מגנן עבור הטנקים. דחפורי D9 ממוגנים ולא ממוגנים מדגם G פעלו בהצלחה במלחמת יום הכיפורים: במלחמה זו השתתפו דחפורי D9 בפריצת מכשולים וגרירת גשר הגלילים כחלק מצליחת תעלת סואץ. בנוסף הדחפורים פרצו את הסוללות מסביב לתעלת סואץ וניקו שדות מוקשים שהטמינו המצרים והפריעו למעבר טנקים ישראלים. דחפור D9 ישראלי היה כלי הרכב הממונע הראשון שהגיע לשיא החרמון, כאשר פרץ דרך לשיירת אספקה ללוחמי חי"ר שהשתלטו על הפסגה האסטרטגית במלחמה על שיא החרמון.
שלושה דחפורי די־9 היו מעורבים במבצע הולנדי מעופף של חילוץ הספינה אח"י געש (סער 3) שעלתה בטעות על חוף בערב הסעודית בספטמבר 1981. הדחפורים הובאו ללא כף אחרי שטרקטור קטרפילר די־7 ומשאית REO התגלו כלא מספיק חזקים לדחוף את הספינה. לבסוף, שלושה דחפורי די־9 דחפו למים את הספינה בכוח דחיפה של 220 טון, וחילצו אותה בהצלחה.
במבצע שלום הגליל (מלחמת לבנון הראשונה) פרצו הדחפורים צירים בלבנון ההררית וניקו אותם ממחסומים ובורות ייקוש. הדחפורים גם הכשירו צירים דרך ההרים והגבעות וסללו דרכים חילופיות לכוחות צה"ל. בשל היותם בחזית, הדחפורים עבדו לעיתים תחת אש, ועובדה זו גרמה לדחיפת התוכנית למיגון הדחפורים.
בעת השהות ברצועת הביטחון בדרום לבנון (1982–2000) שימשו דחפורי ה-D9 לבניית מוצבים באזורים מסוכנים, פריצת צירים וניקוי זירות מטענים. על עבודתם הרבה והמסורה זכו מפעילי הדחפורים להערכה רבה.
דחפורי די־9 באינתיפאדה השנייה
ככל שהתגברה הלחימה, החלו הדחפורים להתלוות יותר ויותר לפעילות החי"ר והשריון בלב הערים ומחנות הפליטים הפלסטיניים. במסגרת פעילות זו הרסו הדחפורים בתים ומבנים ממולכדים במטעני חבלה ומוקשים מוסתרים, מבנים של הרשות הפלסטינית וארגוני הטרור הפלסטיניים ששימשו לפעילות טרור וכן הרסו מבנים במהלך הלחימה (כגון מבנים מהם בוצע ירי אל עבר כוחות צה"ל ואזרחים ישראלים), בין השאר במסגרת נוהל סיר לחץ בו כוחות צה"ל והימ"מ מכתרים מחבלים מבוקשים בבתים, ואם הם לא נכנעים הדחפורים הורסים את הבתים עליהם. לזכות מפעילי ה־D9 נזקפו חיסולם של מספר מחבלים בכירים ומעצר או הריגה של מחבלים נוספים. הדחפורים שימשו גם להריסת בתי מחבלים (ובעיקר בתים של מחבלים מתאבדים) בטענה שזה מרתיע מחבלים עתידיים מלבצע פיגוע בידיעה שבית משפחתם יהרס.
ריבוי המטענים ומארבי הירי, במיוחד סביב צירי התנועה, גרמו לחיל ההנדסה הקרבית לנקוט בפעולות חישוף נרחבות, בהן מבנים וצמחייה בהם יכולים חמושים פלסטינים להשתמש כמחסה או כעמדות ירי נהרסים, נעקרים ומושטחים. את עיקר פעולות החישוף ביצעו דחפורי D9 (רבות מהן ברצועת עזה) והדבר גרם לירידה חדה במטעני הצד והמארבים לאורך הצירים. הדחפורים שימשו גם לניקוי כבישים וצירי תנועה ממטעני גחון כבדים. בנוסף חישפו הדחפורים שטחים בצפון רצועת עזה כדי לאפשר לחיל האוויר הישראלי לזהות חוליות שיגור רקטות קסאם ולהשמידן בקלות. בפעולות אלה נגרם הרס רב לתשתיות הפלסטיניות ונהרסו הרבה בתים ומטעים, והן זכו לביקורת רבה מצד חוגי השמאל וארגונים דוגמת "בצלם".
במבצעים הגדולים של צה"ל בשטחים, ממבצע חומת מגן ואילך, הדחפורים הממוגנים הפכו לחלק חשוב בתורת הלחימה הצה"לית עבור לוחמה בשטח בנוי ועימות נמוך עצימות, במקרים בהם האויב מתבצר היטב וממלכד את השטח. הדחפורים הכריעו את הקרב בג'נין (ראו בהמשך). במבצע קשת וענן (מאי 2004) ברפיח פעלו הדחפורים באופן נרחב בסילוק מטענים, פתיחת צירים, יצירת חסימות עפר והריסת בתים תחת אש והיו אחד הגורמים המרכזיים לכך שהפעולה הסתיימה בלא אבדות לצה"ל. גדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד הדרום (מילואים) שמפעיל דחפורי D9 משוריינים וכלי צמ"ה אחרים ברצועת עזה זכה לאות הצטיינות במעמד נשיא המדינה בשנת 2005.
מספר היסטוריונים ומומחים צבאיים טוענים כי ה־D9 המשוריין הוא אחד הגורמים המרכזיים האחראים למספר האבדות המועט יחסית שיש לצה"ל באינתיפאדה השנייה. במהלך האינתיפאדה השנייה לא נהרג אף מפעיל D9, אך מספר מפעילים נפצעו מרקטות וטילי נ"ט ברצועת עזה.
הקרב במחנה הפליטים בג'נין
ה־D9 נכנס למרכז תשומת הלב הציבורית בעקבות הקרב במחנה הפליטים ג'נין במסגרת מבצע חומת מגן באפריל 2002. מחנה הפליטים ג'נין מולכד באלפי מטעני חבלה (הרבה מהם הוסוו כחפצים תמימים), ובו נתקלו כוחות צה"ל – שהורכבו בעיקר מחטיבת מילואים מספר 5, שייטת 13 וגדודי חי"ר – בהתנגדות הקשה ביותר. במהלך הקרב נגרמו לכוחות צה"ל אבדות כבדות ולמעשה היה זה השימוש ב־D9 שהכריע את הקרב.
בתחילה שימשו הדחפורים בעיקר לניקוי צירים ממטענים ולפתיחת דלתות ממולכדות. הם פתחו צירים לכלי רכב משוריינים וכוחות חי"ר ולעיתים אף הובילו מזון וציוד ללוחמים שבשטח בתוך הקבינות הענקיות והממוגנות שלהם. לאחר מארב קטלני שבו נהרגו 13 חיילי מילואים, הוחלט להיענות לדרישת הכוחות בשטח ולהשתמש בדחפורים להריסת בתים מהם זיהו כוחות צה"ל מקורות אש עוינת.
בעקבות ההתקדמות האיטית והאבדות פיתח אופק בוכריס, מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני, שיטה בטוחה יחסית להתקדמות הכוחות: דחפורי ה־D9 נעו ראשונים ופינו את הדרך ממטעני חבלה, וכן נגחו חורים בקירות בניינים על מנת שהחיילים יוכלו להיכנס בביטחה לתוך הבית, כאשר הם פורקים מהדלת האחורית של האכזרית (נגמ"ש כבד צה"לי).
השפעתם של הדחפורים הייתה משמעותית בהכרעת הקרב: דחפור D9 היה זה שהרג את מחמוד טוואלבה, ראש הג'יהאד האסלאמי ומפקד הכוחות הפלסטינים במחנה. בנוסף, הרסו הדחפורים בתים תחת אש ובשיא הקרב "גילחו" הדחפורים את מרכז שכונת חאוואשין, בעקבות הערכות גורמי ביטחון ישראלים כי באזור היו מצויים רוב החמושים הפלסטינים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. יומיים לאחר מכן הוכרע הקרב ללא אבדות נוספות לחיילי צה"ל וללא אף דחפור D9 שנפגע.
מפעילי הדחפורים זכו לשבחים רבים מצד שאר הכוחות הלוחמים במחנה, כולל מלוחמי שייטת 13:
לדברי הפלסטינים אשר לחמו בג'נין השפעתם המורלית של הדחפורים וחוסר יכולתם לעצרם, לרבות באמצעות מטעני חבלה גדולים ורקטות נ"ט, גרמו להם להיכנע. תאבת מרדאווי, מפקד בכיר בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני סיפר בראיון מהכלא ל־CNN על החלטתו להיכנע:
בכך הסתיים הקרב בניצחון ישראלי. במסמך פלסטיני שמתעד את הקרב בג'נין ותורגם מערבית לעברית על ידי מרכז המידע למודיעין ולטרור נכתב:
הדחפורים הותירו הרס רב במחנה הפליטים (כ־140 בתים, לטענת ארגוני זכויות אדם) אשר עורר הד עולמי. לטענת ישראל, ההרס היה הכרחי בגלל כמות המטענים הרבה (מעל 15,000), שהוחבאו בחלקם בבתי אזרחים.
כנגד מפעילי ה־D9 נמתחה ביקורת על ההרס שהותירו במחנה, אף על פי שלדברי מפקד היחידה וחלק מהמפעילים הם נהגו באיפוק ונתנו תמיד אזהרה לפני שהחלו להרוס את הבית. את הדחפורים הפעילו חיילי מילואים מיחידת הצמ"ה של אוגדה 340. היחידה זכתה בצל"ש יחידתי מאלוף הפיקוד על תפקודה בקרב.
הלחימה ברצועת עזה
דחפורי ה־D9 נטלו חלק חשוב בלחימה ברצועת עזה. הם שימשו לחישוף צבאי ופתיחת צירים, ולהריסת בתים תוך כדי לחימה. בעקבות סדרה של תקריות בהן הושמדו 4 טנקים ממטעני גחון כבדים (שהכילו למעלה מ־100 ק"ג חומר נפץ), גברה הפעלת ה־D9 לפריצת צירים בטוחים לטנקים. הדחפורים ספגו מטעני גחון כבדים ללא נזק משמעותי וללא אבדות. השימוש ב־D9 גבר תחת פיקודו של סא"ל אילן סבג, מפקד גדוד 603 ולימים קצין ההנדסה הראשי, שהעיד:
דחפורי D9 פעלו בתדירות יומיומית בציר פילדלפי על מנת להרוס מנהרות הברחה וטרור, להרוס בתים שזוהו על ידי כוחות צה"ל כמשמשים לטרור (כגון בתים המשמשים כעמדות ירי או מסתור למנהרות), לפתוח צירים ולחשף צמחייה אשר הקשתה על איתור מטענים. לטענת ארגוני זכויות אדם הרסו הדחפורים אלפי בתים הנושקים לציר. אחד האירועים הבולטים בציר היה מותה של רייצ'ל קורי, פעילת ISM, שנהרגה בתאונה כשניסתה לחסום דחפור D9R.
גם אחרי הנסיגה מרצועת עזה דחפורי D9 פעלו ליד ולעיתים אף בתוך שטח הרצועה. תפקידם היה הכשרת השטח בציר הוברס העוטף את הרצועה, ניקוי צמחייה המפריעה לראות סביב הגדר וניקוי זירות מטעני חבלה שהטמינו המחבלים הפלסטינים. בנוסף, שימש הדחפור כחומת מגן ניידת לצוותי ההנדסה והביצורים שפעלו בצירים אלו.
דחפורי די־9 במבצע גשמי קיץ
בעקבות חטיפת גלעד שליט הוזנקו דחפורי D9 לגזרת רצועת עזה כדי לפתוח צירים לכוחות זרוע היבשה וכן כדי לחשף שטחים על מנת לאתר מטעני חבלה. בתחילת הפעילות נפגע אחד הדחפורים מטיל נ"ט ומפעיליו נפצעו. בעקבות התקרית החליטו בצה"ל להתקין במבצע בזק מיגון כלוב על רוב הדחפורים שנלחמו ברצועה. כוחות של חיל החימוש ירדו לשטח והתקינו את מיגון הכלוב על הדחפורים בתנאי שדה במחפורות שחפרו הדחפורים לעצמם. תוך יממה מוגנו רוב הדחפורים בגזרה, ועל כך זכו מפתחי ומתקיני המיגון בפרס מפקד זרוע היבשה. הלחימה ברצועת עזה התפתחה למבצע גשמי קיץ. במהלך מבצע זה פרצה מלחמת לבנון השנייה ורבים מהדחפורים המשוריינים עם מיגון הכלוב הועברו לגזרת הצפון.
דחפורי די־9 במלחמת לבנון השנייה
בתחילת מלחמת לבנון השנייה הרסו דחפורים את מוצבי החזבאללה והבונקרים שלהם בגבול ישראל־לבנון ומבני חזבאללה במרון א־ראס ובינת ג'בייל. הדחפורים פתחו צירי תנועה חשובים עבור הכוחות ובנו עמדות מגנן עבור טנקים. כמו כן, חילצו הדחפורים כלים וטנקים שנפגעו במהלך הלחימה. באחד המקרים חילץ מפעיל הדחפור תחת אש כבדה חייל מחטיבת גולני שנלכד תחת צריח של טנק שנפגע. במקרה אחר פיקד מפעיל דחפור על מבצע חילוץ מורכב של שני טנקים וקיבל על כך צל"ש מח"ט. הדחפורים הוכיחו עמידות רבה: באחד המקרים עלה הדחפור על מטען גחון של חצי טונה (500 ק"ג) חומר נפץ, אך יצא ללא פגע. במקרה אחר, עלה דחפור על מטען של 200 ק"ג וניזוק קלות בלבד ללא פציעות לאנשי הצוות. חרף עמידותם הרבה, אחד הדחפורים של גדוד המח"ץ (605) נפגע מטיל נ"ט ושני אנשי צוותו נהרגו. כמו כן מירי טיל נ"ט על דחפור נוסף נהרג רס"ן נמרוד הלל, קצין בפלוגת צמ"ה מגדוד ההנדסה 8173 (חטיבת מרכבות הפלדה), שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו. במהלך המלחמה הותקן בנוהל חרום מיגון כלוב על דחפורים רבים, מהלך שהחל עוד בזמן מבצע גשמי קיץ ברצועת עזה.
דחפור די־9 במבצע עופרת יצוקה
במבצע עופרת יצוקה נגד חמאס ברצועת עזה הובילו דחפורי ה־D9 את הכוחות ופתחו צירים לכוחות הנדסה, חי"ר ושריון תוך ספיגת כמות רבה של מטענים, מוקשי נ"ט, מוקשים נגד אדם, רקטות RPG-7 וטילי נ"ט. ברוב המקרים לא נגרם נזק משמעותי לכלי ואנשי הצוות לא נפגעו. במהלך המבצע לא נהרג אף מפעיל D9.
בנוסף לפתיחת צירים וניקוי זירות מטענים, הרסו דחפורי ה־D9 המשוריינים מאות מבנים ששימשו לטרור (רבים מהם מולכדו והכילו מטעני חבלה וחומרי נפץ), חממות ומנהרות תופת (בסך הכל הרס חיל ההנדסה כ־600 מבנים, חלקם באמצעות חומר נפץ אך רובם באמצעות דחפורים). במבצע נטלו חלק פלוגות הצמ"ה של הגדודים הסדירים, פלוגת אבירי הפלדה (צמ"ה עזה) וגדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד הדרום (גדוד מילואים).
במהלך המבצע הופעל מספר גדול של דחפורי "רעם השחר", דחפורים לא־מאוישים מדגם D9N המופעלים באמצעות שלט רחוק. לטענת קציני הנדסה, הדחפורים הלא־מאוישים ביצעו עבודה יוצאת מגדר הרגיל ומנעו סיכון חיי אדם. בעקבות הניסיון החיובי שנרכש במבצע מתכננים בזרוע היבשה להכפיל את מספר הדחפורים הלא־מאוישים שבשירות צה"ל.
לוחמי הצמ"ה זכו להוקרה מראשי פיקוד הדרום יחד עם שאר לוחמי חיל ההנדסה הקרבית: רמ"ט פיקוד הדרום תא"ל הראל כנפו הודה "לחיילי המילואים של ההנדסה מתחום הצמ"ה שנכנסו לקרב ראשונים ויצאו אחרונים. אי אפשר לספור את כמות הפעילות של מערך ההנדסה, פעילות שבעיקרה נועדה להגן על כל היתר. חיל ההנדסה הוא החיל היחידי שפוצל לרמת המחלקה, וכולם התחננו לקבל הנדסה בכוח שלהם".
דחפור די־9 בשריפה הגדולה בכרמל ב־2010
בדצמבר 2010 פרצה בהר הכרמל שרפת יער גדולה. בין היתר, הפנה צה"ל גם דחפורים וכלי צמ"ה שינסו לבלום את השריפה. פלסים ודחפורי D9 משוריינים פרצו דרכים לכבאיות על מנת שיוכלו להיכנס לעומק השטח, וסייעו בכיבוי האש. בנוסף, גילחו דחפורי ה־D9 קווי צמחייה ועקרו עצים במטרה למנוע מהאש להתפשט. כך למשל הצילו מפעילי הצמ"ה את מלון יערות הכרמל משריפה ברגע האחרון כאשר עקרו עצים בוערים ליד המלון עם דחפורי ה־D9.
דחפור די־9 במבצע צוק איתן
ב־8 ביולי 2014 פתח צה"ל במבצע צוק איתן ברצועת עזה בתגובה לירי מסיבי של פצמ"רים ורקטות ארטילריות על יישובי הדרום ועוטף עזה. ב־17 ביולי בעקבות פיגוע חדירה של מחבלים דרך מנהרה תת־קרקעית אל שטח ישראל שסוכל, החל צה"ל בתמרון קרקעי אל תוך רצועת עזה. אחת המטרות העיקריות של הכניסה הקרקעית הייתה לאתר, לחשוף ולהשמיד את כל מנהרות החדירה מרצועת עזה אל שטח ישראל, וחיל ההנדסה הקרבית נטל חלק מרכזי במאמצים אלו.
בתחילת המבצע, ב־8 ביולי, צוות דחפור D9 משוריין שכלל את המפקד סרן סלמאן חיחי ואת המפעיל רס"ל עוז עזרא היה שותף בסיכול פיגוע חדירה מהים של הקומנדו הימי של חמאס שבוצע בחוף זיקים: הדחפור הסתער בנסיעה אל עבר המחבלים, ספג ירי נק"ל ורימונים מטווח 5 מטרים, המשיך בהסתערות ואז מפקד הדחפור הרג 2 מחבלים בירי מטווח קצר מתוך הכלי. על כך קיבל אות הצטיינות מהרמטכ"ל.
עם תחילת הפעולה הקרקעית ב־17 ביולי דחפורי D9 נטלו חלק בתמרון הקרקעי כולל בפריצת צירים, ניקוי זירות מטענים, חישוף צבאי והריסת מבנים. הדחפורים הרסו מבנים רבים ששימשו לטרור (כגון מבנים שהיו ממולכדים או מבנים שהכילו פירי מנהרות ומחסני אמל"ח) והשתדלו לא לפגוע בבלתי מעורבים. בגלל היקף השימוש של חמאס ושאר ארגוני הטרור במבנים אזרחיים ופרטיים לצורכי טרור נאלצו הדחפורים להרוס בתים רבים ואף שכונות שלמות שהיו נגועות. לדברי המפעילים:
במהלך הריסת תשתיות הטרור הרגו דחפורי ה־D9 המשוריינים מחבלים חמושים, כאשר הרסו מבני ומנהרות טרור על ראשי המחבלים שהתבצרו בהם (כולל במהלך הקרב הקשה בשג'אעיה).
דחפורי D9 נטלו חלק גם באיתור וחישוף המנהרות. הם חישפו את השטחים מסביב לפירי הכניסה, בנו סביבם חומות מפגע מסוללות עפר ובכך סייעו לאבטחת הזירה, אליה נשלחו באגר E-349 ודרילרים שחפרו עד למנהרה עצמה ולוחמי יהל"ם שסרקו ומאוחר יותר השמידו את המנהרה.
במבצע זה לראשונה הצליחו המחבלים הפלסטינים להרוג מפעיל D9 אחרי 14 שנות לחימה. ב־27 ביולי, במהלך הקרב על חרבת אחזעה, חוליית נ"ט בת 10 מחבלים ירתה רקטת RPG על הדחפור, ומהפגיעה נהרג אחד מאנשי הצוות, סמ"ר, והשני נפצע קשה. חוליית הנ"ט נמלטה לבית סמוך ודחפור D9 אחר של גדוד 603 מוטט עליה את המבנה והרג 8 מהמחבלים בחוליה, ו־2 המחבלים שנותרו נתפסו ונלקחו לחקירה. על כך הוענק לצוות ה־D9 שהרס את המבנה והרג את המחבלים צל"ש מפקד אוגדה.
ב־30 ביולי פגע טיל נ"ט נוסף בדחפור D9 ופצע קל שני חיילים. במקרה אחר דחפור עלה בלהבות אחרי שנפל עליו עמוד חשמל עם שנאי מלא בשמן שהתלקח, המפעיל והמפקד נחלצו מהלהבות אך נפצעו קשה מכוויות.
עדות לחשיבות שנטלו כלי הצמ"ה במהלך המבצע, ודחפורי ה־D9 בפרט, התבטאה גם בעיטורים וציונים לשבח: צל"ש הרמטכ"ל הוענק לגדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד מרכז, על פעילותו לאורך כל המבצע ובפרט נגד מנהרות הטרור, בנוסף קיבלו שני מפעילי D9 צל"ש מפקד אוגדה, קצין צמ"ה קיבל אות הצטיינות מטעם הרמטכ"ל ומפעיל צמ"ה במילואים קיבל אות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
דחפור די־9 אחרי צוק איתן
אחרי מבצע צוק איתן החל צה"ל בבחינת פתרונות להקטנת הסיכונים למפעילי ה-D9, בייחוד נגד איום טילי הנ"ט. הוא התמקד בשני כיוונים עיקריים:
החל מ-2015 עבר צה"ל לבצע את רוב הריסות בתי המחבלים ביהודה ושומרון באמצעות מחפרים ממוגנים, כאשר ה-D9 נשמר רק למקרים בהם יש סכנת ירי ומטעני חבלה מהמבנה.
דחפורי D9 משוריינים מבצעים עד היום משימות חישוף ופתיחת צירים בגזרות מסוכנות, בהן גבול ישראל-לבנון וגזרת הר דב, וציר הוברס המקיף את גדר המערכת סביב רצועת עזה.
במבצע בית וגן בג'נין ומחנה הפליטים ג'נין שערכו צה"ל והשב"כ ביולי 2023 נגד הטרור הפלסטיני, דחפורי D9 משוריינים נעו לפני הכוחות וגרדו את הכבישים על מנת לנטרל מטעני חבלה ומטעני גחון שהטמינו המחבלים. כך למשל, ברחוב מסוים בג'נין דחפור D9 8 מטעני גחון של 30 ק"ג כ"א. בלילה שבין 23 ביולי ל-24 ביולי 2023 הופעלו שוב דחפורי ה-D9 במתכונת דומה, הפעם במבצע חטיבתי נגד הטרור במחנה הפליטים נור א-שמס שליד טולכרם: דחפורי ה-D9 גרדו כבישים ופוצצו לפחות 10 מטעני גחון שהטמינו הפלסטינים מתחת לאספלט.
פעילות ציבורית נגד קטרפילר בשל שימוש צה"ל ב־D9
השימוש של צה"ל בדחפור לשם הריסת בתים של פלסטינים ובניית גדר ההפרדה, כמו גם מותה של רייצ'ל קורי מפגיעה של D9, הביאו לקריאות לחרם נגד חברת קטרפילר שנתמכו בידי ארגוני שמאל בהם גוש שלום, הוועד נגד הריסת בתים ו־Jewish Voice For Peace. בנוסף, דרשו מספר תנועות שמאל רדיקלי, ארגוני זכויות אדם וקבוצות פרו־פלסטיניות מקטרפילר שתפסיק לאלתר את מכירת הציוד וחלקי החילוף לישראל שמשמשים את ישראל ללחימה בפלסטינים.
הנהלת חברת קטרפילר – שמוכרת לצה"ל דחפורים וציוד במסגרת סיוע החוץ האמריקני לישראל – סירבה מכל וכל ודחתה את הדרישה להפסיק למכור ציוד לישראל. עמדתה של קטרפילר הייתה שגם היא "...מודאגת מהמצב הפוליטי הקשה במזרח התיכון" אך היא לא עוסקת בפוליטיקה וכן ש"אין לה את האמצעים או את הזכות להשגיח כיצד משתמשים בציוד שלה". למרות ההפגנות והחרמות כנגדה, רווחיה של קטרפילר רק גדלו. כמו כן, בעקבות הצלחת דחפורי הדי־9 ביהודה ושומרון, החלה קטרפילר לספק דחפורי די־9 גם לצבא האמריקני, כאשר ישראל מוכרת לאמריקנים חבילות מיגון. ב־14 באפריל 2005, דחתה מועצת בעלי המניות של קטרפילר הצעת החלטה הקוראת להפסיק למכור דחפורים וציוד לישראל. ההצעה, שהועלתה בידי ארגוני שמאל קיצוניים ומספר כנסיות נוצריות, זכתה לתמיכה של 3% בלבד.
ב־2006 החליטה הכנסייה האנגליקנית למשוך את השקעותיה בחברה במחאה על השימוש של צה"ל במוצרי החברה להריסת בתים ולבניית גדר ההפרדה.
באוקטובר 2010 פורסם שעסקה למכירת כמה עשרות דחפורי D9 לישראל הושעתה, כנראה בשל המשפט המתנהל בישראל בו תובעת משפחתה של קורי את ישראל ואת החברה. משרד הביטחון הכחיש את הפרסום ואמר שהמכירות מעולם לא הוקפאו. ב־2012 החלו להגיע לצה"ל דחפורי D9T חדשים ומשוכללים יותר עם מיגון משופר.
הוריה של רייצ'ל קורי הגישו תביעות משפטיות כנגד משרד הביטחון וקטרפילר בארצות הברית וישראל, אך כולן נידחו. באוגוסט 2012 דחה בית המשפט המחוזי את התביעה שהגישה המשפחה בישראל וקבע שמותה של קורי היה תאונה שנבעה בין השאר מראות מוגבלת עקב השריון הכבד של הדחפור והחלונות הקטנים בתא המפעיל, ומרשלנותם של קורי ופעילי ה־ISM שסיכנו את עצמם ביודעין. ב־2015 דחה בית המשפט העליון את ערעורה של משפחת קורי בנושא נסיבות מותה.
לעומת זאת, הכוחות המזוינים של ארצות הברית התרשמו מיעילות ה־D9 ביהודה ושומרון וב־2003 רכשו מישראל מספר דחפורי D9R וערכות מיגון של התעשייה האווירית לישראל לקראת המלחמה בעיראק. לפי מסמכים של חיל הנחתים האמריקאי, הדחפורים זכו לחוות דעת חיוביות ביותר מהחיילים שנעזרו בהם.
D9 בתרבות
ביצועיו של דחפור ה־D9 בשירות צה"ל, בו התגלה ככלי בעל יכולת הריסה גדולה שלא ניתן לעצירה, הפכו את המילה "D9" בישראל לשם נרדף לדחפור, גם בשימוש המטפורי ככלי יעיל ואפקטיבי שיכול להזיז דברים תקועים ולפתור בכוח מקרים מסובכים. בכתבות בתקשורת שנעשו על ה־D9 ומפעיליו הרבו הכתבות לציין את הניגוד שבין כושר ההרס והעוצמה של ה־D9 לכינוי החביב שקיבל בצה"ל "דובי".
מנגד, ההרסנות של ה־D9 והשימוש בו להריסת מבנים עד היסוד והפיכתם למשטח עפר, הכניסו לציבוריות את הביטוי "לעלות עליו עם D9" כמטפורה להריסה עד היסוד של מבנה או מערכת שנתפשים כפגומים, לשם הקמתם מחדש. הריסת בתי דריינוף בבית אל ב־29 ביולי 2015, בעקבות פסיקת בג"ץ, הובילה את ח"כ מוטי יוגב (הבית היהודי) למטפורה "על בג"ץ צריך להרים כף של טרקטור D-9, ואנחנו כמערכת מחוקקת, נדאג לרסן את השלטון המשפטי במדינה, את הזנב שמכשכש בכלב". ב־13 באוגוסט 2015 פרסם "מעריב השבוע" קריקטורה של אורי פינק ובה מצויר דחפור D9R משוריין בחנייה של שרת המשפטים איילת שקד לעומת המכוניות הרגילות והאחידות של שאר הבכירים במשרד המשפטים, דימוי המתכתב עם דבריו של חברה לסיעה ח"כ מוטי יוגב על בג"ץ, הביקורת שמתחה שקד על בג"ץ ורצונה לערוך רפורמות משמעותיות במערכת המשפט.
בקרב השמאל הרדיקלי והפלסטינים הפך ה־D9 לשם נרדף להרסנות של צה"ל ומדינת ישראל בשטחי יהודה, שומרון ועזה. בקרב השמאל הרדיקלי נקרא ה־D9 הצה"לי בכינוי "Killdozer" (הלחם בסיסים של הורג + בולדוזר), כשם סרט קולנוע שבו כיכב דחפור קטרפילר די־9 רדוף־שדים שהחל לקטול פועלים באתר בנייה.
קיירי סיין
קאורי הוסאקו (ביפנית: 宝迫 香織, Hōsako Kaori; באנגלית: Kaori Housako; נולדה ב-23 בספטמבר 1988) היא מתאבקת יפנית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה, קיירי סיין.
תחת שם הבמה הקודם שלה, קיירי הוג'ו, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בהיאבקות מקצועית בינואר 2012 בארגון ההיאבקות היפני World Wonder Ring Stardom (בקיצור Stardom), שבו במהלך חמש שנותיה, היא הייתה פעם אחת אלופת העולם של סטארדום, פעם אחת אלופת הוונדר של סטארדום, שלוש פעמים אלופת האלילות של סטארדום, ארבע פעמים אלופת האמנים של סטארדום. כמו כן, היא זכתה גם בטורניר Star GP★5 לשנת 2015 ובליגת אלילות סטארדום לשנת 2016. הוסאקו עזבה את סטארדום ביוני 2017.
הוסאקו חתמה ב-WWE בשנת 2017 וכבר באותה השנה זכתה בטורניר הנשים הראשון לזכר מאי יאנג. במסגרת שהותה בארגון זה, היא זכתה פעם אחת באליפות הנשים של NXT. באפריל 2019, היא קודמה מ-NXT לרוסטר הראשי, שם זכתה פעם אחת באליפות זוגות הנשים של ה-WWE ביחד עם אסקה.
השתתפותה במדיה
אודאטה ערכה את הופעת הבכורה שלה במשחק ההיאבקות WWE 2K19. היא הופיעה גם במשחק העוקב בסדרה, WWE 2K20.
מפרצון סיירבה
מפרצון סיירבה (באנגלית: Cierva Cove) הוא מפרצון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם 11 קילומטרים דרומית-מזרחית לכף סטרנק שבמפרץ יוז, מדרום לחצי האי צ'אוודאר.
על חוף המפרצון הוקם מחסה קאפיטאן קובט, ולאחריו בסיס פרימאוורה - תחנת מחקר של ארגנטינה.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים ארגנטינים, ומופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1950.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של חואן דה לה סיירבה, מהנדס אווירונאוטיקה וטייס ספרדי, מחלוצי הפיתוח של המסוק, בשנת 1923 הוא המציא את הרוטור רב המפרקים שאפשר את בניית מטוס הכנף הסובבת היציב הראשון - סיירבה C.4; וזאת בדומה לאתרים רבים בסמוך, אשר נקראו על שמם של חלוצים בתחום התעופה.
טאי זקס
מחלת טאי זקס או טיי זקס (באנגלית: Tay-Sachs Disease) היא מחלה תורשתית קטלנית, שרוב הילדים הלוקים בה מתים בשנות חייהם הראשונות בשל נזק מוחי קשה הנובע מחוסר באנזים חיוני האחראי על חילוף חומרים של שומנים. המחלה אינה ניתנת לריפוי.
המחלה הוגדרה על ידי הרופאים ווארן טאי וברנרד זקס בסוף המאה ה-19 ועל שמם קרויה המחלה.
יילוד עלול ללקות במחלת טאי זקס רק אם שני הוריו הם נשאים של האלל הרצסיבי הגורם לה. במקרה כזה, יש סיכוי של 25% שהיילוד ילקה במחלה, וסיכוי של 50% שהוא יהיה נשא של הגן. מחלת טאי-זקס נפוצה בקרב יהודים אשכנזים בשיעור ניכר פי כמה מאשר תפוצתה בקרב אוכלוסיות אחרות; 1 מכל 27 יהודים אשכנזים בארצות הברית, למשל, נושא את הגן הפגום, לעומת 1 מתוך 200 בקרב האוכלוסייה הכללית. מאז שנות ה-70, בדיקות גנטיות למניעה היו יעילות למדי לחיסול המחלה מהאוכלוסייה היהודית האשכנזית.
בישראל, מסבסד משרד הבריאות בדיקת סקר גנטי לגילוי המחלה לכל אדם הרוצה בכך. אם האדם נמצא נשא, ייבדקו בשנית שני בני הזוג. אם שניהם ימצאו נשאים (והאישה בהריון או שתיכנס להריון בעתיד) - יהיה צורך לבצע בדיקת מי שפיר או בדיקת סיסי שליה כדי לגלות אם העובר לוקה במחלה הקטלנית.
יש צורה נוספת של המחלה, המתבטאת רק בגיל מבוגר. צורה זו נקראת "הופעה מאוחרת של טאי-זקס (LOTS - Late Onset Tay-Sachs), ובשפה הרפואית-מקצועית מכונה גם "2- GM". מחלה זו התגלתה רק בראשית שנות התשעים על ידי פרופ' רות נבון מאוניברסיטת תל אביב. הקושי באבחון המחלה נובע מכך שהתסמינים שלה דומים למחלות זיקנה, ובעיקר לניוון שרירים. המחלה יכולה להתבטא בקשיי תנועה, קשיי דיבור, ניוון המערכת העצבית ובעיות נפשיות כגון הפרעה דו-קוטבית (מאניָה-דיפּרסיה ומאניה חריפה) וסכיזופרניה. חשוב לדאוג לאבחון נכון של המחלה גם מפני שהטיפול התרופתי המקובל במחלות נפשיות התגלה כמזיק לחולה ומחמיר את מצבו במקום להיטיב לו. למרות כל זאת, אדם הלוקה במצב זה יכול להמשיך לתפקד, בהתחשב במוגבלויותיו, ולרוב בסיוע משפחתו וחבריו. טיפול תרופתי מבוקר (לעיתים נדרש פיקוח והתערבות אסרטיבית לוודא שהחולה אינו מזניח את התרופות), משולב בהתאמת הסביבה לצרכיו יועיל להשתלבות החולה בחברה. כיוון שההתנוונות היא מתמשכת, נדרשת תשומת-לב להתאים את הסיוע למצב הנתון בכל עת.
פעולת המחלה
הפגם הגנטי גורם להפחתה בפעילות או לחוסר פעילות מוחלט של אנזים בליזוזום בשם β-הקסוזאמינידאז-A (או בקיצור Hex A), שתפקידו לזרז פירוק של נגזרות חומצות שומן בשם גנגליוזידים. אובדן הפעילות של האנזים גורר הצטברות של הגנגליוזידים בתאים, בפרט במוח ובעמוד השדרה. נשאי טאי זקס מתגלים בקלות על ידי בדיקת דם המודדת פעילות של האנזים. נכון לינואר 2008, ניתן לבצע את הבדיקה בחינם בתחנות לבריאות המשפחה של משרד הבריאות.
חלפון
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
אפואל ניקוסיה (כדורסל)
אפואל ניקוסיה (ביוונית: ΑΠΟΕΛ Λευκωσία) היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר ניקוסיה, המתמודדת בליגת העל הקפריסאית בכדורסל.
היסטוריה
הקבוצה מחזיקה ב-11 אליפויות ו-12 גביעים. ובנוסף 11 גביעי "סופרקאפ" קפריסאים.
במסגרת האירופאית הגיעה הקבוצה פעמיים לשלב רבע הגמר. בעונת 2005/06 במסגרת היורוקאפ צ'לנג' הודחה על ידי חימיק יוז'ני מאוקראינה. ובעונת 2009/10 במסגרת היורוצ'לנג' הודחה על ידי קוראל רואן באסקט מצרפת.
שורשי העשב
שורשי העשב (באנגלית: The Grass Roots) הייתה להקת רוק אמריקאית שמקורה בלוס אנג'לס ופעלה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
במהלך שנת 1966 שורשי העשב למעשה לא התקיימה. לקראת סוף השנה הגיע לחברת התקליטים דמו של להקת The 13th Floor מלוס אנג'לס שכללה את וורן אנטנר, קריד בראטון, רוב גריל וריק קונס. חברי הלהקה גויסו והפכו להיות שורשי העשב. הלהיט הראשון שהקליטו, היה להיט איטלקי של להקה אנגלית בשם "הרוקס" - Let’s live for today שהגיע לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי. לאחר שני להיטים מלודיים שזכו להצלחה בינונית, הקליטו שורשי העשב להיט רוק אוריינטלי בשם Feelings שלא הצליח. פי. אף. סלואן פירק את השותפות עם סטיב ברי ועזב לניו יורק. שורשי העשב בהפקת סטיב ברי חזרו לסגנון המוכר עם הלהיט המצליח ביותר שלהם Midnight confessions שהגיע למקום החמישי. בשנים הבאות המשיכו חברי הלהקה להוציא סינגלים שמדי פעם הגיעו לעשרים הגדולים, אבל החל משנת 1972 דעכו ובשנת 1975 התפרקו.
וילחיבקה
וילחיבקה (באוקראינית: Вільхівка; בהונגרית: Ölyvös, אֶייְוֶוש; ברוסית: Ольховка, אולחובקה; בצ'כית: Vlachovo, ולחובו; בסלובקית: Oljachova, אוליאחובה; ביידיש: לאכיף) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
היסטוריה
עד שנת 1918 היה האזור במחוז מרמורש שבממלכת הונגריה, ומשנת 1919 עד 1939 ברפובליקה הצ'כוסלובקית. בימי מלחמת העולם השנייה היה המחוז תחת כיבוש הונגרי ובשנת 1945 סופח לאוקראינה, אז רפובליקה בברית המועצות.
יהודי וילחיבקה
ראשוני היהודים הגיעו למקום בתחילת המאה ה-19 והתפרנסו ברובם מחקלאות.
בשנת 1941 גויסו גברי העיר לעבודות כפייה ובסוף אותה שנה גורשו מהעיר מספר משפחות ללא אזרחות הונגרית. באמצע מאי 1944 שולחו יהודי העיר להשמדה במחנה אושוויץ.
מבצע רודוס
מבצע רודוס הידוע גם כמבצע שדואן הוא מבצע פשיטה צה"לי, שהתרחש ב־22 בינואר 1970, במהלך מלחמת ההתשה באי שדואן (شدوان), אי אלמוגים בים סוף, דרומית־מערבית לשארם א־שייח'.
מטרות המבצע היו לקיחת שבויים מצריים כ"קלפי מיקוח" והמשך התשת הצבא המצרי.
ההכנות למבצע
על חטיבת הצנחנים בפיקוד, אל"ם חיים נדל, הוטל לפשוט על האיש שדואן שבו הוצב גדוד קומנדו מצרי. על סיירת צנחנים וחיל האוויר. על סיירת צנחנים ובראשה מפקדה, מוטי פז, הוטל המשימות להשתלט על מוצב במודד, להשתלט על המגדלור באי וכן לשמש עתודה לגדוד 202, בפיקוד יעקב חסדאי, שלוחמיו היו אמורים להשתלט על מגורי החיילים המצריים ולשבות אותם, וכן להשתלט על המכ"ם שבאי.
כוח שלישי, בפיקוד סא"ל עמוס ירון יועד להוות עתודה ולהתבסס באי במערך הגנתי לאחר ההשתלטות עליו. חיל האוויר היה אמור למסך את האי ולהנחית את הכוחות.
המבצע
הצנחנים התאמנו לקראת המבצע בשארם א־שייח' משם הוטסו במסוקים מסוג סופר פרלון ("צרעה"). בתחילת המבצע תקפו את האי מטוסי קרב של חיל האוויר ולאחריו הנחיתו מסוקים את כוחות גדוד 202 וסיירת צנחנים. כוח הקומנדו המצרי, שנערך להגנה בעיקר מפני התקפה מן הים, ולא היה ערוך כראוי בלב האי, והופתע מהופעת הצנחנים. הקרב היה קשה, והקומנדו המצרי לחם היטב. בשל התנגדות הכוח המצרי הפעיל המח"ט, חיים נדל את כוח העתודה, בפיקוד עמוס ירון שהונחת ממסוקים באי ותקף את עמדות המצרים. הופעת כוח העתודה שברה את התנגדות כוח הקומנדו המצרי והקרב הוכרע.
אחד השבויים, קצין מצרי, הוחלף תמורת שבוי ישראלי פצוע שעיניו נפגעו והיה חשש שיאבד את מאור עיניו. רוב השבויים נשארו בישראל עד אחרי מלחמת יום הכיפורים והוחלפו ושוחררו בנובמבר 1973 במסגרת חילופי השבויים לאחר המלחמה.
אסון משאית התחמושת
יומיים לאחר המבצע, ב־24 בינואר, התרחש באילת פיצוץ באחת המשאיות שנשאו ציוד שפונו מהאי שדואן במבצע, נתקעו בחול כשירדו מדלת הנחתת אח"י בת שבע. חיילים מיחידות שונות, אנשי צוות הנחתת ופועלי מספנת חיל הים סייעו לחלצן. המשאית האחרונה שיצאה נתקעה בבור שנוצר בחול, והתפוצצה. הפיצוץ גרם למותם של 24 חיילים ואזרחים עובדי צה"ל ולפציעתם של רבים.
סנטימטר
סנטימטר (בקיצור ס"מ) הוא יחידת אורך בשיטה המטרית, אשר שווה למאית מטר – "סנטי" היא הקידומת ביחידות SI של גורם ה-.
הסנטימטר הוא יחידת האורך הבסיסית במערכת סנטימטר-גרם-שנייה (יחידות CGS), שהשימוש בהם אינו נפוץ.
סנטימטר הוא בערך הרוחב של ציפורן של אדם בוגר ממוצע.
השוואה ליחידות מידה אחרות
1 סנטימטר = 10 מילימטרים = 0.01 מטר ≈ 0.3937 אינץ'
כמו כן, סנטימטר מעוקב אחד שווה למיליליטר אחד.
שימושים נוספים
בנוסף לשימוש של הסנטימטר במדידת האורך, הסנטימטר משמש:
סימני יוניקוד
לצורך התאימות עם סינית, יפנית וקוריאנית (CJK), יש ליחידות הנגזרות מהסנטימטר סימני יוניקוד:
הסימנים הללו משמשים בעיקר עם גופני CJK ברחבי מזרח אסיה, מפני שכל אחד מהם שווה בגודלו לסימניה סינית (hanzi) אחת.
STS-80
STS-80 היא משימת מעבורת החלל קולומביה, ששוגרה ב-19 בנובמבר 1996, ונחתה ב-7 בדצמבר. משימה זו הייתה משימת המעבורת הארוכה ביותר שהוטסה אי פעם. המשימה ארכה 17 ימים, 15 שעות ו-53 דקות. היו מתוכננות שתי יציאות של אסטרונאוטים לחלל, הן בוטלו עקב בעיות עם פתח האוויר, מה שמנע מהאסטרונאוטים תומאס ג'ונס ותמרה ג'רניגן לצאת מהמעבורת.
במשימה הזאת סטורי מאסגרייב נהפך להיות האיש היחיד בהיסטוריה שטס בחמש מעבורות - צ'לנג'ר, אטלנטיס, דיסקברי, אנדוור וקולומביה.
תיאור המשימה
המשלחת פרסה שני לוויינים והחזירה אותם לאחר שביצעו את משימתם. הלוויין Orbiting and Retrievable Far and Extreme Ultraviolet Spectrometer. נפרס ביום הטיסה הראשון לחלל ונתפס ביום הטיסה השישה עשר על ידי המעבורת. לרכיב העיקרי של הלווין, הטלסקופ ORFEUS, היו שני ספקטרוגרפים לקליטת קרינת אולטרה סגול מרחוק. עוד ספקטרוגרף היה גם הוא על הלוויין. היה סביב הלוויין מטען שלא קשור לאסטרונומיה. הלוויין טס ללא תקלות, וצילם 422 תמונות של כמעט 150 גופים אסטרונומיים, בין הירח לכוכבים חוץ גלקטיים וקוואזר. בגלל שזו הייתה טיסתו השנייה של הלוויין, הוא יכל לשאת עימו יותר ציוד רגיש ולספק פי שניים יותר מידע.
עוד לוויין על הקולומביה היה Wake-Shield Facility) WSF) לווין שיצר אולטרה-וואקום מאחוריו, מה שאפשר יצירת סרטים דקים של מוליכים למחצה שמשמשים לטכנולוגיה מתקדמת. הלוויין יצר שבעה סרטים לפני שהוחזר על ידי הזרוע הרובוטית של קולומביה לאחר שלושה ימי טיסה. קוטרו של הלוויין היה 3.7 מטרים, וזו הייתה משימתו השלישית, כשבעיות בחומרה מנעו ממנו לפרוש את הזרוע הרובוטית שלו. הלוויין תוכנן ונבנה על ידי (SVEC (Space Vacuum Epitaxy Center באוניברסיטת יוסטון, יחד עם השותף התעשייתי שלהם, תעשיות חלל בע"מ.