cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארמלו
הייצור החקלאי של ארמלו כולל תירס, בקר, תפוחי אדמה, שעועית, צמר, חזירים, גרעיני חמניות, אגוזים, פירות טרופיים, אלפלפה ודורה. בנוסף על כך, מתבצעת גם כריית פחם.
שאהד 129
שאהד-129 (בפרסית: شاهد ۱۲۹) הוא כטב"ם תוצרת משרד ההגנה האיראני שהוצג לראשונה בספטמבר 2012 על ידי אמיר חאג'י-זאדה שכיהן כמפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית. הוא מסוגל לבצע פעולות איסוף מודיעין ותקיפה, כמו גם לטוס במשך 24 שעות ברציפות. הוא הכטב"מ הראשון שפותח באיראן לגובה בינוני לטווח ארוך.
פיתוח
שאהד-129 דומה בתצורתו לכטב"ם הישראלי הרמס 450, אך גדול יותר. ישנם המעריכים שהוא מבוסס על הכטב"ם הבריטי WK450 שגם הוא מבוסס על הרמס 450. פיתוח המערכת החל בשנת 2007. רכיבים שלו פותחו באוניברסיטת מאלכ-אשתר ומכון מחקר שאהד. תצורתו הסופית נקבעה בתעשייה האיראנית HESA. ביולי 2012 הוצג לראשונה במשחק המלחמה "הנביא הגדול 7", לצד כטב"מים נוספים.
הכטב"ם אינו נדרש לקשר ישיר עם תחנת השליטה והבקרה אלא עושה שימוש במערכת טייס אוטומטי, דומה לזו המשמשת בכטב"ם הכראר, כאשר מסלול הטיסה מוגדר מראש בנ"צים. גורמים צבאיים איראניים רשמים טוענים שהשאהד-129 מגדיל את יכולת התקיפה והשרידות בגבולות המדינה של איראן - המפרץ הפרסי ומפרץ עומאן.
הכטב"ם מסוגל לשאת טילי "סדיד-1", מה שהופך אותו לכטב"ם האיראני השני המסוגל לבצע משימה זו לאחר ה"כראר". בהתבסס על יכולת זו מוערך כי אורך מוטת הכנפיים שלו הוא 16 מטר ואורך כנפיו הוא כ-8 מ'.
בספטמבר 2013 איראן החלה בייצור סדרתי של כטב"ם השאהד-129. הוא הוצג כאשר הוא נושא 4 טילים ("סדיד") הטעונים במשגר דו-קני תחת כנפיו. מקורות איראנים מעריכים שהכטב"ם יכול לשאת מעל 8 פצצות ומעוצב לפגוע במטרות ניידות ונייחות.
על בסיסו פותח שאהד 149 שהחל לפעול בשנת 2022.
פעילות מבצעית
ב-6 באוקטובר 2012, חדר למדינת ישראל כטב"ם ושהה מעל 20 דקות (על פי טיימס כ-3 שעות) בדרום ישראל (ומעל דימונה), עד אשר הופל על ידי חיל האוויר הישראלי באמצעות מטוס מדגם F-16I. על פי פרסום בעיתון הבריטי ה"סאנדיי טיימס", מוערך כי הכטב"מ שחדר שייך לחזבאללה היה מדגם שאהד-129. הדיווח לא אושר מפי גורמים רשמיים במערכת הביטחון.
ב-10 באפריל 2014, כוחות הצבא הסורי החופשי טענו כי צפו בכטב"ם מסוג זה טס מעל דמשק.
ב-14 בספטמבר 2017 מטוס אמריקאי מסוג F-15E הפיל כטב"ם מדגם שהאד 129 שהיה ברשות הכוחות התומכים במשטר אסד בסוריה ליד העיר אל-טאנף שבסוריה.
ב-28 בינואר 2020 כטב"ם מדגם שאהד 129 התרסק בצפון מערב איראן, במחוז ח'וזסתאן.
קישורים חיצוניים
תמונות: תמונה 1, תמונה 2, תמונה 3, תמונה 4
מנישב
מְנִישֶב (בפולנית: Mniszew) הוא כפר בגמינה מגנושב במחוז קוז'יניצה  בפרובינציית מזוביה בפולין. הכפר שוכן על גדות נהר ויסלה, בקרבת המקום בו נשפך אליו נהר פיליצה, והוא נמצא במרחק של כ-12 קילומטרים צפון-מערבית למגנושב, בירת הגמינה, במרחק של כ-35 קילומטרים צפון-מערבית לקוז'יניצה, בירת המחוז, ובמרחק של כ-47 קילומטרים דרום-מזרחית לוורשה, בירת מזוביה ופולין. בכפר מתגוררים כ-520 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
הכפר קיבל את שמו לאחר שנמסר ב למסדר הנזירים הנורברטריאני מאזור קרקוב, והוא נובע מהביטוי הפולני למסדר נזירים: זקון מנישי (Zakon mniszy).
ב-1382 הכפר קיבל זכויות עירוניות מסוימת בתבנית של חוק קולם מטעם יאנוש הראשון הזקן, דוכס מזוביה. במאות שלאחר מכן אדמות הכפר החליפו ידיים פעמים רבות בין משפחות אצולה שונות. הכפר נשען על פעילות מסחרית בוויסלה, אשר נפגעה באופן משמעותי בעקבות מרידת קושצ'ושקו ב-1794.
ב-1944, בשלבים המתקדמים של מלחמת העולם השנייה, הוקם באזור ראש גשר של ארמיית המשמר השמינית של הצבא האדום עם כוחות של הארמייה הפולנית הראשונה, והכפר הוחרב בקרבות שנעשו במקום. ב-1977 נפתח בכפר מוזיאון פתוח שמנציח את הארמייה הפולנית, בטקס בנוכחות מפקד הארמייה זיגמונט ברלינג.
הקהילה היהודית
במחצית השנייה של המאה ה-19 פעל במנישב בית חרושת לסוכר שהיה בבעלות יהודית. ב-1921 ישבו בכפר כ-160 יהודים מתוך 720 תושבים, והקהילה הייתה כפופה לזו שישבה במגנושב.
ב-1939, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את האזור, הוקם בכפר יודנראט. הכפר קלט פליטים יהודים רבים בשלבים ההתחלתיים של המלחמה; מכתב ממאי 1941 של היודנראט שפנה למשרדי הג'וינט בקרקוב לבקשת עזרה ציין שבמנישב ישבו אז יותר מ-600 משפחות יהודיות, רובן של פליטים מוורשה וסביבתה. לעומת זאת במאמר של היסטוריון שחקר את השואה באזור נספרה באותה שנה במנישב כמות מצומצמת בהרבה, של 317 יהודים בלבד; ייתכן שההבדלים נובעים מתזוזת פליטים שהתרחשה בחודשים לאחר מאי 1941 או מהערכת יתר של היודנראט במטרה להגדיל את הסיוע לקהילה.
בארוק אנגלי
בארוק אנגלי (אנגלית: English Baroque) הוא מונח המשמש לתיאור ההתפתחויות באדריכלות האנגלית המקבילות להתפתחות אדריכלות הבארוק באירופה, בתקופה שבין השרפה הגדולה של לונדון (1666) להסכם אוטרכט (1713).
מאפייני האסתטיקה של הבארוק, שהשפעתם בצרפת באמצע המאה ה-17 הייתה חזקה וכמעט ולא השפיעו על אנגליה בתקופת אוליבר קרומוול ושנות הרסטורציה הראשונות. בין מותו של איניגו ג'ונס ב-1652 לביקורו של כריסטופר רן בפריז ב-1665 לא היה אדריכל אנגלי פופולרי בקרב המעמד הגבוה, וכמעט לא הייתה התעניינות בשינויים שחלו באדריכלות באירופה.
כריסטופר רן היה זה שבישר על לידתו של הבארוק האנגלי, שנבדל מהסגנון הקונטיננטלי בבהירות העיצוב ובנטייה קלה לקלאסיציזם. לאחר השרפה הגדולה של לונדון שיקם רן 53 כנסיות, שבהן עקרונות האסתטיקה של הבארוק בוטאו במבנה הדינמי ובנופים המשתנים. עבודתו הידועה ביותר הייתה קתדרלת סנט פול (1675–1711), שהושוותה פעמים רבות לכנסיות הכיפה הגדולות ביותר של איטליה וצרפת. גורמים בעלי השפעה פחותה היו הניסיונות ליישם את חזונו של ברניני על אדריכלות כנסיות בריטית.
למרות שרן היה פעיל גם באדריכלות חילונית, בית הכפר הבארוקי הראשון באנגליה נבנה לפי עיצוב של ויליאם טאלמאן בצ'אטסוורת' החל מ-1687. שיא אדריכלות הבארוק באנגליה הגיע בתקופתם של סר ג'ון ואנברו וניקולס הוקסמור. שניהם היו בעלי משנה אדריכלית סדורה, אך הם העדיפו לעבוד זה אחר זה, כשהמקומות הידועים ביותר הם טירת הווארד (1699) וארמון בלנהיים (1705).
למרות ששני הארמונות הללו עשויים להיראות גדולים יתר על המידה במושגים איטלקיים, הקישוטים הכבדים והמראה המסיבי שלהם זכו לתשומת לב רבה מהציבור הבריטי, גם אם לזמן קצר. טירת הווארד היא אוסף מצועצע של מבנים רבים הנשלטים על ידי מגדל גבוה עם כיפה, שהיה אופייני גם בדרזדן או במינכן. בלנהיים בנוי בצורה יותר שקולה, והאבן המסיבית של שערי הכניסה הקשתיים והפורטיקו הגדול הם הקישוטים העיקריים. עבודתו האחרונה של ואנברו הייתה אחוזת סיטון דלאוואל (1718), שהייתה אחוזה צנועה יותר בהשוואה למבנים הקודמים שבנה, אך ייחודית בנועזות המבנית של הסגנון האדריכלי שלה. למרות מאמציו של ואנברו הבארוק מעולם לא היה חביב על האוכלוסייה האנגלית, וזמן רב לפני מותו ב-1724 הוא יצא מהאופנה באנגליה.
גביע המדינה בכדורגל 1960/1961
גביע המדינה בכדורגל 1960/1961 הייתה התחרות ה-23 מאז היווסדה וה-8 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-30 בינואר 1960 והסתיימו ב-1 בפברואר 1961.
התחרות החלה חודשיים לאחר סיום התחרות הקודמת, אך אי-הסכמות בתוך ההתאחדות גרמו לכך שמשחקי רבע הגמר נדחו במעל לחמישה חודשים ונערכו רק בדצמבר 1960.
הפועל תל אביב זכתה בגביע בפעם השישית בתולדות הקבוצה.
השלבים המוקדמים
בשלב הראשון השתתפו קבוצות של ליגה ג' וליגה ב'. בהמשך התחרות הצטרפו קבוצות מהליגות הגבוהות.
שלבי הגמר
הערות:
מצר קנמון
מצר קנמון (ביפנית: 関門海峡 או "מצר שִימוֹנוֹסֶקֵי") הוא מצר ים בדרום-מערב יפן, המפריד בין האיים הונשו וקיושו, ומקשר בין הים הפנימי סטו לבין ים יפן.
מסיפורי אבא בונה
מסיפורי אבא בונה (בצרפתית: Les Histoires du Père Castor) היא סדרת אנימציה צרפתית המבוססת על סדרת ספרי מעשיות צרפתית לילדים מאת הסופר הצרפתי פר קאסטור (Père Castor). הסדרה הופקה במקור בין השנים 1993–1994 עבור ערוץ המשפחה הקנדי וערוץ 3 הצרפתי על ידי חברת סינאר (Cinar) הקנדית. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בדיבוב לעברית בין השנים 1994- 1995.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה, כתבה שמרית אור ושרה גני תמיר.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת באבא בונה אשר מגדל לבדו שני בנים ובת.
בכל פרק בסדרה, אבא בונה נוהג לספר לילדים סיפורים שונים עם מוסר השכל. אלה, מיועדים ללמד אותם לקח הקשור לדילמה כלשהי אשר הוצגה בתחילת הפרק.
כל פרק מחולק לשני חלקים בהם מוצגים שני סיפורים שונים - משלים, מעשיות או סיפורי עם מרחבי העולם.
מדבבים אורחים
בעונה הראשונה (בנר)
בעונה השנייה (בקשת)
צוות ההפקה העברי
דורה גד
דבורה (דורה) גד ( 6 באוגוסט 1912 – 31 בדצמבר 2003) הייתה אדריכלית ומעצבת פנים ישראלית. כלת פרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966.
ביוגרפיה
נולדה בשם דורה זיגל בעיירה קמפלונג בבוקובינה שברומניה. למדה אדריכלות והנדסה באוניברסיטה הטכנית של וינה. במהלך לימודיה הכירה את היינריך יחזקאל גולדברג-גד (1911–1958), שגם הוא למד שם אדריכלות. גולדברג הגיע מפולין והיה ציוני נלהב ומקורב לתנועה הרוויזיוניסטית. בשנת 1936 נישאו השניים ועלו לארץ ישראל. בשנת 1937 ייצגו יחזקאל ודורה גד בתל אביב את האדריכל אלכסנדר קליין, וביצעו עבודות פיקוח אדריכלי עבור בית שקליין תכנן ברחוב הירקון. ב-1942 פתחו דורה ויחזקאל משרד עצמאי שעסק בעיצוב דירות פרטיות, תוך הכנסת חידושים שלא היו מקובלים אז בארץ, כגון חדרי ארונות, ציפויי פורניר וסולם צבעים בהיר המגיב לאור החזק. בין הפרויקטים הראשונים שלהם נכלל תכנון בית עבור הפרדסן היפואי עבדול חמיד ביבי, ועבור משפחת פנכל בכפר שמריהו. באותו עשור ביצעו השניים תכנון פנים ב-"קפה ניצה" ברחוב אלנבי, במשך כעשרים שנים, עד מותו, היא עבדה יחד עם יחזקאל גד במשרדם המשותף בתל אביב.
בשנת 1959 נישאה בשנית, לאלוף אפרים בן ארצי. נישואיה אלו הובילו להיכרותה עם הנהגת המדינה. ביתם המשותף בקיסריה עוצב על ידה.
גד החלה לקבל לידיה עבודות אדריכלות ועיצוב מורכבות של בניינים ממלכתיים ולאומיים. בין המבנים והפרויקטים הבולטים בחשיבותם שעיצבה:
ברבות מעבודותיה שילבה בין מודרניות ושמרנות אדריכלית והיא שילבה בעבודותיה יצירות של דור האמנים הצעיר, בהם דני קרוון ויעקב אגם. גד נהגה לשלב בין מוטיבים ארצישראליים לבין אדריכלות פונקציונלית ומודרניסטית. כך, במלון "אכדיה" עבורו ביצעה תכנון פנים בשנות החמישים, שולבו אלמנטים "ארכאולוגיים", כגון העתקי קרמיקה של כתובות אכדיות וכתובות מספר בראשית, על מנת להדגיש את העבר השמי של המקום; ברם, חלל המלון בכללו נפתס כמודרני ועכשווי, על פי עקרונות "האסתטיקה של המכונה". הדבר היה כך גם בספינות "צים" שבעיצובה, כאשר הספינות שילבו עיצוב מודרני ופונקציונלי עם עצירות של אמנים ישראלים, כגון שושנה היימן, ז'אן דוד, פרלי פלציג וכן שטיחים של "משכית".
לאחר השלמת בנייתו של מבנה מוזיאון ישראל בירושלים, אדריכלית הפנים גד והאדריכל אל מנספלד זכו יחד בפרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966.
לימים היא הייתה נשיאת כבוד של אגודת אדריכלי הפנים בישראל.
נאיטן נאנדס
קריירת מועדונים
נאנדס גדל במחלקת הנוער של פניארול. ב-1 במרץ 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת שלה במסגרת משחק ליגה נגד דאנוביו.
לאחר שלוש עונות בקבוצה, נאנדס עבר לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית, שאת הופעתו האחרונה בקבוצה ערך ב-31 ביולי 2019 בניצחון הבית 0–2 על אתלטיקו פרנאאנסה. במשחק זה, הוא הוחלף על ידי אדוארדו סאלביו בדקה ה-75.
ב-9 באוגוסט 2019, נאנדז חתם לחמש שנים בקליארי מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית
נאנדס היה שחקן מפתח של הנבחרת במונדיאל 2018. הוא שיחק בכל חמשת משחקי הנבחרת, כשרק פעם אחת הוא לא עלה בהרכב הפותח.
Love You like a Love Song
השיר הגיע למקום ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100, וה-10 במצעד שבקנדה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אנטונינה ארמאטו, טים ג'יימס ואין-קיו והופק על ידי רוק מאפיה ודרים קאראוגלו. השיר זכה בפרס בחירת הנוער בקטגוריית "שיר אהבה נבחר". הוא אף זכה למועמדות בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד פלטינה מרובעת בארצות הברית, על סך מכירות של ארבעה מיליון עותקים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-23 ביוני 2011, כמה ימים לאחר שיצא כסינגל. הקליפ בוים על ידי ג'רמי ג'ספר וג'ורג'יה גרוויל. בתחילת הקליפ ניתן לראות מישהו שר על במת מועדון את השיר "Naturally", תוך שהוא מזייף. מיד לאחר מכן, עולה לבמה סלינה גומז והיא מתחילה לשיר את השיר.
נכון לפברואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-648 מיליון צפיות.
אן ברמר
אן ברמר (באנגלית: Anne Bremer; 21 במאי 1868 – 26 באוקטובר 1923) הייתה ציירת יהודיה-אמריקאית, שהושפעה מהפוסט-אימפרסיוניזם. כונתה בשנת 1912 "האמנית המתקדמת ביותר בסן פרנסיסקו", לאחר לימודי אמנות בניו יורק ובפריז.
ביוגרפיה
היא למדה אמנות אצל אמיל קרלסן בליגת הסטודנטים לאמנות בסן פרנסיסקו ועם ארתור מתוס ואחרים בבית הספר לעיצוב בקליפורניה, מכון מארק הופקינס לאמנות, וקיבלה תעודת סיום בשנת 1898.
כשסיימה את לימודיה הייתה במועצת ארגון של אמניות נשים בסן פרנסיסקו, והייתה הנשיאה בעת רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906. בהנהגתה, הפיק הארגון את התערוכה הראשונה הגדולה לאמנות בעיר לאחר האסון והגדיל את חבריו וכלל גם גברים.
היא התגוררה בברקלי במהלך 1907, השתתפה בשיעורי קיץ באוניברסיטת קליפורניה, וציירה סדרת נופים של מזרח המפרץ. באותה שנה היא גם החלה להציג בגלריה החדשה של אמנים מקליפורניה במלון דל מונטה במונטריי.
היא עברה לניו יורק בינואר 1910, שם למדה בליגת הסטודנטים לאמנות, והפליגה לאירופה באמצע אפריל 1910. היא שהתה באיטליה, ואז התיישבה בפריז, שם נשארה עד ספטמבר 1911 ולמדה באקדמיה מודרנה ובאקדמיה דה לה פאלט.
לאחר שחזרה לסן פרנסיסקו, הייתה לה תערוכת יחיד ראשונה בגלריה של ויקרי, אטקינס וטורי במארס 1912 ואחרת במלון סנט פרנסיס בנובמבר – דצמבר 1912. בזמן שציירה בכרמל ליד הים, קליפורניה במהלך בקיץ 1912 היא פגשה והתיידדה עם האמנית ג'ני קאנון, שהשתמשה בסטודיו שלה כדי לתכנן את התערוכה הראשונה של עבודותיה של ברמר בחצי האי מונטריי ואירחה לכבודה אירוע את ערב הפתיחה. עד שנת 1913 ביתה וסטודיו היו בבניין הסטודיו ברחוב פוסט בסן פרנסיסקו יחד עם אלברט בנדר ואמנים שונים אחרים. נראה שהיא מילאה תפקיד מנהיגותי בפיתוח הבניין עם חללי עבודה ותצוגה עבור אמנים. בשנת 1915 הציגה חמש עבודות בתערוכה הבינלאומית וקיבלה מדליית ארד.
עוד בשנת 1915 היא נכללה בתערוכת "בית הספר המודרני" במוזיאון לוס אנג'לס להיסטוריה, מדע ואמנות.
בשנת 1916 נבחרה למזכירה של האגודה לאמנות בסן פרנסיסקו, שם סייעה להוביל שלב של צמיחה בשילוב הקמת מוזיאון לאמנות בארמון האמנויות.
היא הציגה תערוכת יחיד של 27 ציורים בגלריית ארלינגטון בעיר ניו יורק בשנת 1917 והשתתפה בתערוכה השנתית השנייה של אגודת האמנים העצמאיים בשנת 1918.
החל משנת 1921 התמודדה עם לוקמיה. היא ויתרה על הציור ופנתה ללימוד ספרות וכתיבת שירה. היא נפטרה באוקטובר 1923.
לאחר מותה, הקים אלברט בנדר כמה אנדרטאות, כולל פרס לסטודנטים לאמנות והקדשת ספריית הזיכרון אן ברמר במכון לאמנות בסן פרנסיסקו.
אלברט בנדר סייע בפרסום של ספרי שירים של אן ברמר (נדפס על ידי ג'ון הנרי נאש, 1927).
ברמר ובנדר נקברו זה לצד זה בבית הקברות בית השלום, קולמה, קליפורניה.
סגנונה
עבודתה של ברמר משלבת כמה אלמנטים הקשורים לציור מודרני. ציוריה מכוונים את תשומת הלב לעצמם כמשטחי צבעוניים ולא כייצוגים או אשליות של המציאות. משיכות מברשת רחבות ונבדלות זו מזו, לעיתים עם אזורים של בד לא צבוע המופיע בציור. יש מעט מאוד תשומת לב לייצוג עומק, והפרספקטיבה מעוותת או היא דו משמעית.
הצבעים נועזים ולא תמיד נטורליסטיים. הנושא יכול להיות דמויות, נוף, טבע דומם או שילוב של אלה, אך מה שחשוב יותר לאמן היה יצירת קומפוזיציה מוצלחת ואפקט רגשי.
Música + Alma + Sexo
Música + Alma + Sexo (בעברית: מוזיקה + נשמה + מין) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר הפוארטו ריקני ריקי מרטין. האלבום יצא לאור לראשונה באירופה ב-31 בינואר 2011 דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס, ויום לאחר מכן באמריקה הצפונית דרך חברת התקליטים Sony Music Latin.
עד לפברואר 2015 מכר האלבום מעל ל-120 אלף עותקים בארצות הברית, והגיע למעמד יהלום לאחר שמכר מעל ל-300 אלף עותקים ברחבי העולם. האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים הלטיניים ולפסגת מצעד אלבומי הפופ הלטיניים של מגזין בילבורד האמריקאי.
וילהלם פיק
תחילת דרכו
וילהלם פיק נולד ב-3 בינואר 1876 בעיר הגרמנית גובן (הנקראת כיום גובין בפולין) שבחלק המזרחי של גרמניה. פיק למד בצעירותו נגרות, אך שילוב של אירועים בעולם, אידאולוגיה החלטית ושאיפות פוליטיות הובילו אותו לעולם הפוליטי.
בתור נגר, הצטרף לפדרציית עובדי העץ ב-1894, וזו הובילה אותו להצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ב-1895, פיק התקדם במנגנון המפלגה, ובשנת 1899 הוא היה המזכיר האזורי של המפלגה במחוז הולדתו, ובשנת 1906 מונה למזכיר המפלגה.
בניגוד לעמדת רוב מפלגתו, שתמכה במלחמת העולם הראשונה כשזאת פרצה בשנת 1914, פיק השתייך למיעוט שהתנגד למלחמה, בזמן זה הוא אימץ דעות פציפיסטיות. התנגדותו למלחמה הובילה למעצרו ולישיבתו בכלא צבאי. לאחר המלחמה עבר וילהלם פיק להתגורר תקופה קצרה באמסטרדם וכאשר חזר היה בין מקימיה של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), והיה חבר בפוליטביורו שלה.
ב-5 באוגוסט 1930 נשא נאום חשוב ובו תיאר את תורתו. בנאום זה הבדיל בין השיטה הפשיסטית לקומוניסטית. פיק טען גם כי על הגרמנים "להיאבק נגד איום אימפריאליסטי של מלחמה או פשיזם...".
גלות
ב-1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון, פיק יצא לגלות בצרפת, וב-1935 עבר למוסקבה שבברית המועצות. במוסקבה שירת בתפקידים שונים, כולל יו"ר הקומינטרן (האינטרנציונל הקומוניסטי) בין השנים 1938–1943.
פיק גם שימש כיועץ לסטלין, וכשגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פיק התגייס למען ברית המועצות בניסיונה להפיץ תעמולה בקרב הכוחות הגרמניים. מאמצים אלה נשאו פרי כשבשנת 1943 הוקם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, קבוצת התנגדות לנאצים שהורכבה מקומוניסטים גולים ושבויי מלחמה.
נשיא גרמניה המזרחית
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר וילהלם פיק לגרמניה, שנעשתה לגרמניה המזרחית יחד עם הצבא האדום. ב-1946 הוביל את מפלגתו "המפלגה הקומוניסטית של גרמניה" (KPD) לאיחוד עם מפלגתו של אוטו גרוטהוול, "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD) ובכך ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED). ב-7 באוקטובר 1949 הכריז רשמית על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וארבעה ימים מאוחר יותר נעשה לנשיאה הראשון עד מותו בשנת 1960.
בתור נשיא פעל ביחד עם ולטר אולבריכט, מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ועם אוטו גרוטהוול, ראש ממשלת גרמניה המזרחית, לכינון מדינה קומוניסטית. לאחר מותו מהתקף לב בוטל מוסד הנשיאות והחליף אותו מוסד דומה בשם מועצת המדינה, אליו התמנה מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ולטר אולבריכט.
משפחה
לפיק הייתה בת ושמה אלי וינטר (Elly Winter, 1898-1987), חברה במפלגה הקומוניסטית הגרמנית מ-1918. ב-1933 עזבה את גרמניה לברית המועצות. ב-1945, עם תום מלחמת העולם השנייה, חזרה לגרמניה המזרחית ביחד עם אביה, הצטרפה למפלגת האיחוד הסוציאליסטי, ועבדה בארכיונים של המפלגה.
שיעור ברכה אחרונה
כאשר מברכים ברכה אחרונה יש חילוקי דינים בין המאכלים השונים על שיעור (כמות) המאכל הנאכל עליו ניתן לברך.
במאכל מוצק
בדרך כלל שיעור המאכלים לברכה אחרונה הוא כזית.
בשבעת המינים
אם המאכל היה משבעת המינים שנשתבחה בהם ארץ ישראל הברכה האחרונה עליהם היא ברכה מעין שלש. השיעור לברכה זו הוא אכילת כזית. ישנן דעות בראשונים כי אם אכלו פחות משיעור זה יש לברך ברכת בורא נפשות אך לא נפסק כן להלכה.
צירוף חצאי שיעור ממינים שונים
אם אכל חצי כזית ממאכל מסוים וחצי כזית ממאכל אחר, מצטרפים לחיוב ברכה. וכן אם שתה חצי רביעית ממשקה מסוים וחצי ממשקה אחר מצטרפים לברכה. מאכל אינו מצטרף למשקה לחייב ברכה.
צירוף בין מיני ברכות
אם אכל חצי כזית ממין שמברכים עליו בורא נפשות וחצי כזית אחר ממין שמברכים אחריו מעין שלש לדעת המגן אברהם וכן פסק במשנה ברורה יברך לאחריהם בורא נפשות.
במשקים
אך אם שתה חצי רביעית ממין שברכתו בורא נפשות וחצי רביעית ממין שברכתו מעין שלש (יין) כתב המשנה ברורה בשער הציון שאין אפשרות שיצטרף. בטעם הדבר כתב שמכיוון שישנו ספק מהו שיעור ברכה אחרונה ביין ממילא איננו יכול להצטרף. בביאור דבריו אלו התקשו האחרונים. שהרי, אם שתה חצי רביעית יין וחצי רביעית שכר, לכאורה יוכל לברך בורא נפשות ללא כל פקפוק. כי אם השיעור הוא כזית, בחצי רביעית השכר כבר יש יותר מכזית ויכול לברך. ואף אם השיעור הוא רביעית, למה שלא יצטרף היין לשכר כמו שיצטרף התמר לבורא נפשות.
כשאכל פחות מן השיעור
אם אכל פחות מן השיעור, אינו מברך (בשבעת המינים הוזכרו לעיל דעות שונות).
אנחנו המהפכה
אנחנו המהפכה הוא סרט טלוויזיה דרמטי רומנטי ישראלי ששודר ב-15 בנובמבר 2020 בקשת 12. את הסרט כתב וביים מאור זגורי ומשחקים בו אגם רודברג, מאור שוויצר ועוז זהבי. צילומי הסרט החלו בפברואר 2018.
תגובות וביקורות
הסרט קיבל מהגולשים ציון 5.1 מתוך 10 באתר אידיבי.
הביקורות לסרט היו שליליות. הוא תואר כ"מבולבל, לא גמור, תיאטרלי במקומות הלא נכונים ומאוד מפוספס" וכ"מוצר טלוויזיוני נחות, לא אמין ומבוים באופן מביך". באחת מהביקורות נכתב כי בסרט אין "שום דבר קוהרנטי שאפשר להיאחז בו והוא מתגשם על המסך כאסופה של רעיונות, מניפסטים חברתיים מנוסחים בעילגות, עלילה מופרכת ודמויות סטריאוטיפיות".
רייטינג
הסרט זכה ל-11.1% רייטינג (262 אלף צופים).
קישורים חיצוניים
ביקורות:
גדרות טובות יוצרות שכנים טובים
מקור
הפתגם מופיע לראשונה בכתב בסביבות שנת 1850 כפתגם אמריקאי עממי, אך הוא התפרסם לאחר הופעתו בשירו של רוברט פרוסט "תיקון חומה" (Mending Wall) משנת 1915. בשיר מתקנים שני חקלאים שכנים ביחד חומה בין חלקותיהם. תוך כדי העבודה תוהה הדובר, אחד מהחקלאים, בפני עמיתו על הצורך בחומה. השכן עונה בציטוט הפתגם (שורה 27), שהוא "אימרתו של אביו" (שורה 43), ומזכיר אותו שוב בסוף השיר (שורה 45). הדובר אינו שלם עם תשובה זו, ובחציו השני של השיר הוא מתאר בפני הקורא את הקושיות שהיה רוצה להקשות עליה, את השינוי לרעה בתפיסתו את שכנו בעקבות התשובה, ואת הרגשתו שגורמי טבע כלשהם מתנגדים לחומות ומנסים לחבל בהן.
שימוש
השימוש הידוע הראשון בפתגם בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני נעשה על ידי עיתונאי הג'רוזלם פוסט יוסף גואל בשנת 1989, אך הפתגם נקשר יותר לראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד ברק, אשר החל משנת 1999 נהג להזכירו בשיחות בעל-פה תוך ניסיונו לשכנע בעד הקמת גדר בין ישראל ליהודה ושומרון.
נורית קנטי
ביוגרפיה
קנטי נולדה ב-1976 בתל אביב. שירתה כמדריכה וקצינת חי"ר בבית הספר למקצועות החי"ר בירוחם. לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 1997 עבדה מספר שנים במשרד הביטחון בתפקידים מבצעיים.
בשנת 1999 החלה לעבוד ככתבת במחלקת החדשות של קול ישראל. במהלך השנים 1999-2004 שימשה כתבת לענייני משטרה ולאחר מכן כתבת לענייני רווחה ושדרנית ברשת ג'. בשנת 2005 עבדה ככתבת לענייני חינוך בערוץ 10.
במהלך השנים כתבה בעיתונים "דה מארקר", "גלובס", "העין השביעית" ובמוסף התרבות של "מעריב".
ערכה לפרקים את יומן הבוקר של גלי צה"ל, "בוקר טוב ישראל" ומגישה את היומן במהדורות סוף השבוע שלו ואת התוכנית "עושים צהריים". מאז חודש אוגוסט 2009 משמשת עורכת הראשית של התוכנית "מה בוער" עם רזי ברקאי.
במקביל נמנית עם מגישי התוכניות "רצועת הביטחון" ו"24 היום שהיה". עורכת ומגישה תוכניות דוקומנטריות בגלי צה"ל ומלמדת את סדנת הכתיבה הרדיופונית בבית הספר לעיתונאות כותרת.
ב-2021 זכתה בפרס בני ברית לסיקור התפוצות בתקשורת הישראלית. ביוני אותה שנה נבחרה לתפקיד יושבת ראש ארגון העיתונאים בישראל.
לקנטי תואר ראשון בספרות והיסטוריה, ותואר ראשון במשפטים. היא אם לשתיים ומתגוררת בתל אביב. בן זוגה הוא הקריין צבי סלטון.
עורק יותרת הכליה האמצעי
עוֹרֵק יוֹתֶרֶת הַכִּלְיָה הָאֶמְצָעִי (TA: arteria suprarenalis media), אשר נקרא בעבר עוֹרֵק יוֹתֶרֶת הַכִּלְיָה (arteria suprarenalis), הוא עורק בבטן היוצא מאבי העורקים ומספק את בלוטת יותרת הכליה. העורק יוצא בגובה עורק מתלה המעי העליון, עובר הצדה ומעלה, מעבר לשוקי הסרעפת, לכיוון בלוטת יותרת הכליה, שם הוא משיק עם עורקי יותרת הכליה העליונים ועורק יותרת הכליה התחתון שמקורו בעורק הכליה.
אליהו גוטמכר
הרב אליהו גוטמכר (י"א באב ה'תקנ"ו, 1796 - כ"ד בתשרי ה'תרל"ה, 1874) היה רב, מקובל והוגה דעות, ממבשרי הציונות, ומראשוני הקוראים להתיישבות חקלאית בארץ ישראל במאה ה-19. מכונה גם "הגריידיצער".
ביוגרפיה
נולד בבורק שבחבל פוזנא בשלזיה להוריו רב שלמה וציפורה גוטמכר. למד בישיבות שונות בשלזיה, בייחוד בעיר רביץ'. בגיל 19 החל ללמוד בישיבתו של רבי עקיבא איגר בפוזנא. עוד בצעירותו רשם לעצמו חידושים ופלפולים וכך המשיך גם בשנותיו המאוחרות. בעקבות רבו החל לעסוק גם הוא בתורת הנסתר ויצר לעצמו תפיסה מיוחדת על העולם והאדם, עם ישראל והתורה, ארץ ישראל והגאולה. בהשפעת ספרי הקבלה התקרב גם לתנועת החסידות והושפע מספרותה.
כשקיבל מאת רבי צבי הירש קאלישר, חברו ללימודים בבית מדרשו של רבי עקיבא איגר, את כתב היד של קונטרסו דרישת ציון המכיל את השקפותיו על הגאולה ויישוב ארץ ישראל, הוא מצא בו חבר להשקפותיו, ואילו הרב קלישר ראה בו מנהיג וגדול תורה. את הערכתו של הרב קלישר לרב גוטמכר הביע באחד ממכתביו: יחד עם הרב קלישר הוציא קול קורא למען יישוב ארץ ישראל והקים את חברת ישוב ארץ ישראל. במקביל קנה לעצמו חצר בירושלים, באמצעות הרב יעקב מרדכי הירשנזון (אביו של הרב חיים) ובה הקים בית מדרש בשם "שנות אליהו" ולידו ישיבה וחברת "סוכת שלום ומאור יעקב" ודאג להחזקתם עד יומו האחרון. באותה ישיבה הקדישו תשומת לב מיוחדת ללימוד הקבלה.
נפטר בגריידיץ ב-1874. בשנת 1939 הוקם על שמו קיבוץ שדה אליהו בעמק בית שאן.
בנו הרב צבי כתב ספר נחלת צבי ופירוש קן מפורשת למסכת קינים.
הגותו
הוא ביסס את שיטתו הקבלית על עקרון לפיו מהווים היהודי, התורה, והאלוהות עצם משולש, שכל כוחו בארץ ישראל, היא מרכז העולם. בעקבות חטאם של ישראל, הם הוטלו לגלות והעצם נפרד ליסודותיו. ברגע שיתאחדו היסודות שנית תבוא הגאולה. החשת הגאולה תלויה בצירוף נפש היחיד מישראל ובריבוי מספרם של הראויים לגאולה.
בניגוד לדעה לפיה גאולת ישראל תבוא באורח ניסי ללא מעורבות אנושית, הדגיש הרב גוטמכר את חובתו של עם ישראל לפעול לגאולתו בדרך הטבע. תפיסה זו, שהייתה חדשנית ביחס למקובל בין רבני תקופתו, בולטת יותר על רקע עיסוקו בקבלה. כך למשל כתב הרב קלישר:
לדעתו, העשייה האנושית היא שתעורר את התערבות הקב"ה בהשלמתה של הגאולה. במכתב לרב חיים אלעזר וקס הוא כתב:
כמקובל ואיש ישועות, מפורסמת וידועה הסגולה מפיו, בהקדמת רבינו לספר בנו ר׳ צבי ב"ר אליהו "קן מפורשת" על מסכת קינים כותב רבינו, שבנו השאיר דבר לדורות, שהצריך איזה ישועה ילמד משנה במספר קנים עם הרב ותוי"ט והפירוש של בנו ״קן מפורשת״, ויעמוד ויתפלל בנוסח התפלה הוא ויהיה לו ישועה, ואם לא יועיל, יעשה כן עד שלשה ימים.
מרדכי איש-שלום
מרדכי איש-שלום (2 בינואר 1901 – 21 בפברואר 1991) היה ראש עיריית ירושלים בשנים 1959–1965. ממקימי תיאטרון ירושלים ומהמובילים בהקמת מוזיאון ישראל ומבנים רבים בירושלים.
ביוגרפיה
בשנות העשרים קנה חלקת אדמה בשכונת הפועלים בפאתי שכונת בית הכרם, ושם התגורר עם משפחתו.
בשנת 1950 התמנה לחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם מפא"י.
בשנת 1955 קיבלה מפא"י בבחירות 6 מושבים מתוך 21, גרשון אגרון מונה לראש עיריית ירושלים, ואיש-שלום היה לסגנו ואחראי על תחום החינוך והתרבות.
בדצמבר 1959, לאחר הבחירות למועצת העיר, נבחר לראשות עיריית ירושלים, לאחר ששימש כחודש מ"מ ראש העירייה בעקבות פטירתו של אגרון (שנפטר ימים ספורים לפני הבחירות).
בין פעולותיו הבולטות כראש העיר היו: הקמת בית העירייה, קידום רעיון יריד הספרים הבינלאומי, הקמת יד יצחק בן-צבי, העברת בית האומנים ממקומו ליד מלון המלך דוד למבנה ההיסטורי של בצלאל, בניית מוסדות חינוך, קידום מפעל המים של ירושלים בשיתוף עם חברת מקורות, ופתיחת סוכת ראש העיר בחג הסוכות.
בבחירות לעיריית ירושלים ב-1965, שהייתה בסימן המתיחות בין המערך (רשימה משותפת של מפא"י ואחה"ע) לבין רפ"י, קיבלו המערך בראשות איש-שלום ורפ"י בראשות טדי קולק, 5 מנדטים כל אחת. שתי המפלגות פעלו למשוך את הדתיים, שקבלו יחד שישה מנדטים, לקואליציה שלהם, וטדי קולק הצליח לגבש סביבו קואליציה, ואיש-שלום נותר באופוזיציה. איש שלום טען שקולק עשה ויתורים לדתיים שהוא לא היה מסכים להם. בשנת 1967, ערב מלחמת ששת הימים, הצטרף איש-שלום בראשות מפלגתו לקואליציית חרום, ונהיה לסגנו של קולק. בסוף 1967 התאחדו רפ"י והמערך בירושלים ואיש-שלום מונה לסגן ראש העירייה.
לקראת הבחירות בשנת 1969 הוחלט על הצערת רשימת המערך (מפלגת העבודה ומפ"ם) ואיש-שלום הסיר את מועמדותו. אולם בהמשך שוכנע להתמודד בכל זאת כדי שיהיה ממלא מקומו של קולק למקרה שיפרוש מראשות העירייה. בהינתן ההחלטה על הצערת הרשימה, התמודד איש-שלום מול חיים מרינוב על המקום שהוקדש לחבר ותיק ונוצח.
בשנת 1970 מונה ליו"ר ועדת חקירה של משרד הפנים לעניין מועצת בית שאן. כן כיהן כיו"ר ועד המנהלים של בנק ירושלים, שהיה אז בנק למשכנתאות.
נפטר בז' באדר תשנ"א (1991) ונקבר בהר המנוחות. איש-שלום לא הסכים שיקראו רחוב על שמו. רחוב הסתת בשכונת בית הכרם מנציח את תחילת דרכו בירושלים בשנות העשרים. למרות בקשתו, הכביש הסובב את שכונת יפה נוף, מבית הכרם בואכה הר הרצל נקרא על שמו.
על שמו מוענק ועל שם רעייתו מוענקים "פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום" ו-"פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום" מטעם אגודת הציירים והפסלים ירושלים
משפחתו
היה נשוי לרוזה-שושנה לבית ברנוב (1903–1984) משנת 1923 ועד לפטירתה. אב לשלושה: ד"ר חדוה רוזנברג איש-שלום (1925–2022) מחנכת ומנהלת בתי ספר שניהלה את בית ספר ארלוזורוב ובית הספר התיכון ע"ש דנמרק בירושלים במשך עשרות שנים, דוד איש-שלום (1931–2017), שקרוי על שם אחיו של איש-שלום, דוד, שנפטר בגיל 15 ממחלת הטיפוס, ואיה בן-בסט (נולדה ב-1942).
אחד מניניו של איש-שלום הוא המוזיקאי ניצן-חן רזאל.
שילוח הקן
ביהדות, מצוות "שילוח הקן" היא מצווה מן התורה, הנוגעת לדרך בה יש לנהוג כאשר נתקלים בקן ציפורים, ורוצים לקחת את הביצים והגוזלים. על פי המצווה אין לקחת את הציפור וגם את ביציה, אלא יש לשלח את האם, ורק לאחר מכן ניתן לקחת את הביצים או הגוזלים שבקן. שכרו של מקיים המצווה הוא "ייטב לך והארכת ימים".
פרטי המצווה
המצווה נוהגת רק בציפורים כשרות ורק כאשר הציפור הנקבה דוגרת על הביצים ולא הזכר ויש שסבורים שהנקבה רובצת בלילה. מצווה זו קיימת בכל זמן, אך ישנן דעות בקבלה שאין לקיימה בימי ספירת העומר ובשנת שמיטה.
ישראל גור-אריה
ישראל גור-אריה (אינגרלייב) (8 באוקטובר 1925 - 19 במאי 2014) היה איש שירות הביטחון, דיפלומט בשירות החוץ הישראלי וצייר.
שילוח הקן
פרטי המצווה
ישנה מחלוקת בפוסקים בגדר מצווה זו: יש הסוברים שקיימת מצווה לשלח את האם גם כאשר עושה זאת רק לשם קיום המצווה וללא צורך בביצים, פוסקים אלו מסתמכים, בין השאר, על הטעם שמביא הזוהר למצווה - העלאת זיכרון ישראל לה', וטעם זה שייך בכל מקרה. פוסקים אחרים סוברים שהמצווה נאמרה רק על אדם הזקוק לביצים למטרת אכילה, ושאם ישלח את האם ללא צורך בביצים אף יעבור בכך על איסור צער בעלי חיים. להלכה אפשר (אומנם, אין חיוב) לקיים את המצווה גם כשאין צורך בביצים [ואחר שילוח האם, יגביה אותם על מנת לזכות בהם, ואחר כך אם ירצה יחזירם למקומם]. לשיטת הרמב"ם מצוות שילוח הקן בנויה לפי הכלל של לאו הניתק לעשה, כלומר: חל איסור לקחת את האם מעל הבנים, ואם עבר על הלאו של לקיחת האם חלה עליו מצווה לשלח את האם כדי לתקן את הלאו. לשיטתו, הפוגע בקן ציפור ומשלח את האם אינו מקיים מצוות עשה, אלא רק שומר את עצמו שלא לעבור על מצוות לא תעשה.
ישראל גור-אריה
ביוגרפיה
גור אריה נולד בשנת 1925 בעיר אקרמן שבמחוז בסרביה ברומניה, בנם של הרב הראשי שלמה אינגרלייב והרבנית ציפורה לבית הלוי. עם עליית הנאצים לשלטון הועסק בעבודות כפייה שבמסגרתן נאלץ לפרק מוקשים שהטילו האמריקאים. בשנת 1944 הצליח לברוח מרומניה בסירה רעועה והגיע לארץ ישראל.
שילוח הקן
פרטי המצווה
המצווה נוהגת רק בציפורי בר שאינן שייכות לאף אחד, ולכן אם הקן נמצא בשטח פרטי הוא נקנה מיד לבעל הבית, וממילא אין מצווה לשלח. אולם ישנם הסוברים שהיות ובזמננו רוב האנשים אינם מעוניינים שיונים יקננו ברשותם, ממילא אין החצר זוכה בביצים אם לא כיוון מפורש שהוא מעוניין בהם (ספר שלח תשלח עמ' עו, בשם פוסקי זמננו). ונוהגים שבעל הבית מכווין שגם אם ייעשה קן ברשותו איננו רוצה לזכות בביצים, ובכך הביצים הפקר ויכול לקיים את המצווה לכל הדעות.
ישראל גור-אריה
ביוגרפיה
עם קום מדינת ישראל גויס לצה"ל. בשנת 1952 עבר לשב"כ ושימש כמנהל המחלקה הצבאית בשב"כ. משנת 1960 שירת בניו יורק כאחראי על נציגויות השב"כ באמריקה (בין השאר טיפל בפרשת יוסל'ה שוחמכר).
שילוח הקן
פרטי המצווה
לפי הרמב"ם יש לשלח את האם על ידי אחיזה בכנפיה, ולהלכה, אפשר להבריחה על ידי הקשה עם מקל.
ישראל גור-אריה
שירות החוץ
בין השנים 1983–1987 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ לענייני אמריקה הלטינית. עד 1983 השתתף גור אריה במימוש מדיניות של אי-התערבותה של ישראל בבירור גורלם של נעדרי המלחמה המלוכלכת. בשנת 1987 מונה כשגריר ישראל בקנדה, שם כיהן עד לפרישתו לגמלאות ב-1991.
שילוח הקן
פרטי המצווה
דעת רוב הפוסקים שאין לברך על שילוח הקן.
ישראל גור-אריה
ציור
בשנת 1974 החל גור-אריה לצייר. הוא הציג מספר תערוכות יחיד בארץ בערים תל אביב, ירושלים ורמת גן וכן במקסיקו ובקנדה. כמו כן השתתף בתערוכות קבוצתיות בפלורידה, בפנסילבניה ובירושלים. בשנת 2010 נבחרה עבודתו "Colors in flight" ככרטיס הברכה הרשמי לשנה החדשה אשר נשלח מטעם שגרירויות ישראל ברחבי העולם.
שילוח הקן
טעמי המצווה
המשנה במסכת ברכות, לפי פירושו בגמרא, שוללת נתינת טעם במצוות שילוח הקן: "האומר על קן צפור יגיעו רחמיך... משתקין אותו". ומסבירה הגמרא: "מפני שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים, ואינם אלא גזרות". לעומת זאת, בתלמוד הירושלמי המתפלל נחשב "כקורא תיגר על [=גוער ב-] מדותיו של הקדוש ברוך הוא: על קן ציפור הגיעו רחמיך, ועל אותו האיש לא הגיעו רחמיך?". כלומר שהמתפלל מניח בצורה עזה ולא ראויה שמגיע לו מענה לתפילתו, ולכן אי אפשר ללמוד על טיב מצוות שילוח הקן.
הרמב"ם בפירוש המשנה כותב: "משתקין אותו, מפני שהוא תולה טעם זאת המצווה, בחמלת הקב"ה על העוף, ואין הדבר כן, שאילו היה מדרך רחמנות לא צוה לשחוט חיה או עוף כלל, אבל היא מצווה מקובלת אין לה טעם"...
רוב הפרשנים במשך הדורות סברו כי יש טעם למצוות שילוח הקן כמו לשאר המצוות, למרות דברי משנה זו.
לפי ספר החינוך, מטרת המצווה היא אכן רחמים על בעלי החיים, ואין המשנה המוזכרת מתכוונת לשלול זאת. לפי החינוך, כוונת הגמרא "שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים, ואינן אלא גזרות" היא, שאין הרחמנות שלנו שהיא בטבענו, כרחמנות של הבורא-שהיא אינה מחויבת המציאות אלא "גזירה" שלו, כלומר, שכך חייבה חכמתו - להיות רחמן. בנוסף, כותב החינוך שהמצווה באה להזכיר לאדם שהבורא משגיח על העולם ועל בעלי החיים שבו, וכך ידע האדם שאלוהים משגיח אף על דרכיו שלו.
הרמב"ם מוסיף תועלת נוספת למצווה: אם האדם לא יוכל לקחת את האם, לעיתים יעזוב אף את הבנים ש"על הרוב אינם ראויים לאכילה", וכך יינצל הקן כולו. הרלב"ג מסביר, שאסור לפגוע בקן הציפורים לפני שישלים הקן את מטרתו בטבע, שהיא גידול האם את בניה.
לפי הרמב"ן, תועלת המצווה היא להרגיל את האדם במידת הרחמנות, אין פירוש הדבר שהתורה ריחמה על הציפור (כדעת הרמב"ם): אם הקב"ה מרחם על בעלי החיים (כלומר, כאשר אנו צריכים אותם לצרכנו), הוא היה אוסר את השחיטה, אלא ודאי מטרת המצווה היא לחנך את האדם שלא יתאכזר "וללמד אותנו המדות הטובות", כי כאשר האדם יתנהג ברחמים לבעלי החיים, הוא ינהג כך גם בחייו האישיים.
דעת הרמב"ן היא כי זו כוונת הגמרא בפירושה את המשנה בברכות: "שעושה מדותיו של הקב"ה רחמים, ואינם אלא גזרות", כלומר, גזרות כדי ללמד את האדם את המידות הטובות, ולא רחמים על בעלי החיים כשלעצמם.
האבן עזרא, החזקוני והרשב"ם, מדגישים בטעם המצווה את "האכזריות והרעבתנות לקחת ולשחוט ולבשל ולאכול אם ובנים יחד".
עוד טעם כותב הרמב"ן, כי על אף ההיתר לאכול בעלי חיים, אסרה התורה להכחיד לגמרי מין ממיני החיות, ולהכחיד בבת אחת שני דורות של ציפורים, זו הדרך להשמיד את המין כולו, ולכן אסרה זאת התורה.
הספורנו כותב כי טעם המצווה הוא גמילות חסדים עם העניים, שמתפרנסים מעופות השדה שהם הפקר, ולכך בא הציווי, כדי שיהיה גם להם מאין לאכול.
סברת הנצי"ב בטעם המצווה היא, כי זהו "שילום גמול הרחמים", הרי האם יכלה לברוח מהצייד, ונלכדה בגלל רחמיה על בניה וניסיונה להגן עליהם, וזו אכזריות גדולה אם נשתמש במידת הרחמים של הציפור נגדה. שד"ל מסכים לטעם זה ומוסיף שעל ידי שנמנע מלצוד את האם "יקבע בלבותינו כי לא ייצא מצדקה הפסד", לפי שד"ל, חוץ מהרחמים על האם, ישנה תועלת לאדם במצווה זו כשיראה את גדולת מידת החמלה בעיני הבורא.
טעם אחר למצווה מביא ר' יוסף אבן כספי, שאומר שבמצווה זו רצה הבורא ללמד את האדם ענווה. האדם על אף מעלותיו הוא "גשמי", ממש כמו החי, הצומח, והדומם, ולכן התורה רוצה "בעיקר הכוונה, שלא נאכל בשר כי יספיקו לנו הצמחים", ועל אף שלא אסר את אכילת בעלי החיים לגמרי, רצה הקב"ה להגביל הרבה פעמים את אכילתם כדי ש"יהיה בין עינינו תמיד, כי אנחנו כחמור וכפרד, ככרוב וכרימון, גם כאבן דומם".
הרש"ר הירש רואה במצווה זו דוגמה ליחס של כבוד לאימא המטפלת בילדיה, ובמיוחד לאמא יהודיה, המפורסמת במסירותה לצאצאיה. עוד טעמים על דרך הקבלה, מביאים הרמב"ן, יצחק אברבנאל ויצחק עראמה.
גישת הזוהר
על פי ספר הזוהר, שילוח האם הוא מעשה סמלי, שנועד לעורר רחמי שמיים על עם ישראל: בכך שהציפור מצטערת שנלקחו אפרוחיה, וקול בכיה מגיע לשמיים, כך גם ה' נזכר שבניו נלקחו לגלות.
שכר המצווה
שילוח הקן היא אחת משתי המצוות שמפורש בתורה השכר למקיימי המצווה. השכר המובטח הוא
שילוח הקן בתרבות
היוצר מיקי גבריאלוב מעיד שהזמר אריק איינשטיין שאב השראה מהמצווה הזאת כשהגה עמו את השיר עוף גוזל, העוסק אף הוא בשמחה המהולה בעצב של אב הנפרד מילדו כמו ציפור שנפרדת מגוזלה.
BHP
BHP Billiton (נסחרת בבורסות: LSE: BLT, NYSE: BHP, NYSE: BBL, ASX: BHP, JSE: BIL) הוא תאגיד אוסטרלי בינלאומי העוסק בכרייה, מתכות ונפט אשר משרדו הראשי ממוקם במלבורן. בשנת 2013 היה התאגיד לחברה הגדולה באוסטרליה במונחי הכנסה.
החברה נוסדה ב-2001 תוך מיזוג בין "Broken Hill Proprietary" האוסטרלית (BHP) ובין "Billiton" ההולנדית-אנגלית. כתוצאה מהמיזוג, החברה רשומה הן בבורסה של לונדון והן בבורסה האוסטרלית. היא החברה הגדולה באוסטרליה במונחי שווי שוק.
בלונדון החברה מהווה חלק ממדד FTSE 100.
רדומישל
רדומישל (באוקראינית: Радомишль; בפולנית: Radomyśl; ביידיש: ראַדעמישל) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, על גדת נהר טטריב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה
רדומישל נזכרת לראשונה בשנת 1150, ובמשך השנים התקיים בה רוב יהודי ניכר. בשנת 1797 נמנו בעיר 1,424 תושבים, מהם כ-80% יהודים. בשנת 1897 נמנו בעיר 7,502 יהודים, שהיוו למעלה משני שלישים מאוכלוסייתה.
בין מרץ ליוני 1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, אירעו בעיר מספר פוגרומים קטלניים ביותר, בהם נרצחו כ-1,400 יהודים. בין הנרצחים היו האדמו"ר ממאלין רבי אברהם יהושע השל טברסקי ובנו מרדכי. בשנת 1921 הועלה באש בית הכנסת בעיר. בעקבות מאורעות אלו, עזבו את העיר יהודים רבים בתקופה הסובייטית.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה. כעבור זמן מה, רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר שינה את מיקומו מעת לעת.
לאחר הסעודה
לאחר הסעודה הוא סיפור קצר בן ט"ו פרקים מאת ש"י עגנון, המתאר באופן סמלי את יציאתו של המספר מן העולם.
רדומישל
היסטוריה
ב-7 באוגוסט 1941 רצחו הגרמנים 110 יהודים מהגטו שבעיר, וב-12 באוגוסט 1941 רצחו 160 יהודים נוספים ממנו. בד בבד, הביאו הגרמנים לגטו יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ורבים מהם מתו בו מרעב וממחלות.
לאחר הסעודה
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1963 בכתב העת "מולד", ולאחר פטירתו של עגנון נדפס שוב בעיתון "הארץ", ולבסוף נכלל בקובץ הסיפורים "לפנים מן החומה".
רדומישל
היסטוריה
ב-6 בספטמבר 1941 חוסל הגטו שבעיר, תוך רצח כל יושביו בצ'ורני יאר הסמוך. באתר זה רצחו הגרמנים כ-1,100 יהודים בוגרים מהעיר, והשוטרים האוקראינים רצחו כ-550 ילדים יהודים מהעיר.
לאחר הסעודה
תמצית הסיפור
המספר משתתף בסעודה גדולה שהגיעה פתאום אל סופה, לאחר שהסועדים חשו יגעים מהאוכל הרב שהוגש להם. בשלב זה מספר המספר: "נדמה לי פתאום שמתבקש אני. כרז לא קרא, קריאה לא הגיעה לאוזני, לחישה קלה לא התלחשה. מעצמי, מעצמי ידעתי שמתבקש אני". כיוון שכך, יצא המספר לדרך, אך "מאימת הדרך שכחתי כלל ראשון של יוצאי דרכים, שצריכין לידע תחילה לאן הולכין וצריכים לידע באיזה דרך הולכים ואם ארוכה היא ואם קצרה וכן מה צריכין להכין לדרך. אבל אני לא ידעתי לאן אני הולך ובאיזה דרך הולכים ולא הייתי מוכן לדרך."
מיד עם צאתו לדרך ראה בית ישן, "כמין ואו זקופה שהפכה ראשה כלפי ימין עשוי הוא הבניין. וחווקים חווקים תקועים להם בשמאלה של הואו כמין סולם של עלייה. של ברזל ישן נושן הם. דקים הם ומחוספסים הם." המספר חש "כאילו אמרו לו עלה", והחל לעלות בסולם, אף שלא התכוון לכך. הוא עלה בסולם על כל שלביו, וכשהגיע לשלב העליון השליך עצמו כלפי מעלה והגיע לראשה של הואו, וממנו הגיע לתוך הראש עצמו. בשלב זה מספר המספר: "הצצתי וראיתי בני אדם דחופים ומבוהלים עולים ובאים באותם השלבים שעליתי אני וריצתם כריצת אנשי החבורה הקדושה להר הזיתים שבירושלים בערבי שבתות עם חשיכה", והוא מוסיף: "שיערתי שכולם בשבילי באים".
מהמשל לנמשל
רעיה הרן מציינת כי "למרות הלשון הנקייה (היופומיסטית), פעלים רבים וביטויים שלמים ב'לאחר הסעודה' (בייחוד בפרקים א-ד), שנלקחו משפת היום-יום וממקורות ספרותיים – בעיקר מן המקרא ומדברי חז"ל, אך גם מן הפיוט ומן הספרות המיסטית הקבלית והחסידית – יש בהם קונוטציה של עזיבת העולם הזה והילקחות לעולם הבא". היא מביאה דוגמאות אחדות לכך:
מקורות מקראיים תלמודיים
דימוי העולם הזה לסעודה, בהקשר של יציאה מהעולם, קיים בתלמוד הבבלי, שבו נאמר, כלומר: העולם שאנו הולכים ממנו הוא כמשתה.
המספר מספר: "הצצתי וראיתי בני אדם דחופים ומבוהלים עולים ובאים באותם השלבים שעליתי אני וריצתם כריצת אנשי החבורה הקדושה להר הזיתים שבירושלים בערבי שבתות עם חשיכה". שלב זה מתרחש למעשה לאחר המוות – זהו שלב הקבורה, אך המספר המת עדיין מודע לו. רעיון זה מקורו בתלמוד הבבלי, שבו נאמר:.
המספר מתאר שבעת עלייתו בסולם "אימה חשכה גדולה ירדה ובאה ממרום. השפלתי עיני למטה, אימה חשכה גדולה עלתה מלמטה." הצירוף "אימה חשכה גדולה" מקורו בתיאור ברית בין הבתרים:. אריאל הירשפלד מפרש זיקה זאת: "'אימה חשכה' הוא מעין שם של האלוהים וצורת נוכחות כאחד, אבל המשמעות אינה מפרשת דבר אלא רק מעמיקה את אי-הידיעה בדבר מהותו, כי נוכחותו כאן מוחשת דווקא מעצם אי-הראייה ומן האימה מפניה." ."
מקומו של המוות בסיפור
רעיה הרן עמדה על מאפיין ייחודי של סיפור זה:
הבניין דמוי ואו
הבניין, שעל סולם הצמוד אליו מטפס המספר, הוא "כמין ואו זקופה שהפכה ראשה כלפי ימין". והמספר מעיר:
מקומה של האות ואו בטקס המיסטי של הקבורה מתואר בספר "מַעֲבַר יַבֹּק", שהסיפור שלפנינו יונק ממנו רעיונות נוספים.
אריאל הירשפלד הרחיב בעניין משמעותה של האות ואו בסיפור:
הסיפור במכלול יצירתו של עגנון
רעיה הרן מציינת כי "לאחר הסעודה" מזכיר במקצת את סיפורי "ספר המעשים", אך מונה הבדלים רבים בין רוח הסיפור שלפנינו לרוח סיפורי "ספר המעשים":
להתראות הולנד
להתראות, הולנד (באנגלית: Goodbye Holland) הוא סרט תיעודי שהופק בשנת 2004 על ידי הבמאי וילי לינדוור (Willy Lindwer), בן של ניצולי שואה מאמסטרדם.
הסרט מביא ראיות ועדויות על שיתוף הפעולה של ההולנדים עם הנאצים בהשמדת רוב יהודי הולנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט תוקף את הגישה המקובלת שההולנדים היו רק "טובים" במהלך המלחמה, וחושף כיצד חלק מהמשטרה ההולנדית ועובדי ציבור, כמו עובדי רכבות, שיתפו פעולה עם הנאצים להובלת למעלה מ-100,000 יהודים למחנות ההשמדה בפולין. כמו כן נדונה בסרט האנטישמיות הרבה בהולנד שאיפשרה, גם בהעלמת עין וגם בפועל, את אחוז ההשמדה הגדול ביותר של יהודים בקרב קהילות מערב אירופה.
מאי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מתחם קוטוב
מתחם קוטוב (הינדי: कुतुब परिसर), הנקרא גם קוטאב, הוא ריכוז של מונומנטים ומבנים השוכן בדלהי שבהודו. תחילת הבנייה בו בוצעה על ידי קוטב אוד-דין אייבאק, השליט הראשון של השושלת הממלוכית של דלהי, ונמשכה על ידי יורשו אילטוטמיש. המתחם הורחב על ידי השליטים הבאים של האזור.
להלן תיאור של חלק מהמבנים הבולטים במתחם:
ריקושט (סרט)
ריקושט (באנגלית: Ricochet) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1991 בבימויו של ראסל מולקהי ובכיכובם של דנזל וושינגטון, ג'ון ליתגאו, אייס טי, קווין פולק ולינדזי וגנר.
תקציר העלילה
השוטר ניק סטיילס (דנזל וושינגטון) מצליח למנוע שוד גדול ולעצור את הפושע ארל טאלבוט בלייק (ג'ון ליתגאו). בעקבות המקרה סטיילס מקבל קידום מהיר והופך לעוזר התובע המחוזי של לוס אנג'לס.
מספר שנים לאחר מכן בלייק מצליח לברוח מהכלא והוא מעוניין לנקום בסטילס על שגרם לו לשבת בכלא. אף על פי כן, בלייק איננו מעוניין במותו של סטיילס אלא במקום זאת הוא מעוניין להפוך את חייו לגיהנום אמיתי על ידי הפקת ראיות לפשעים שבוצעו לכאורה על ידי סטיילס.
עליזה אביב
עליזה אביב בלום (נולדה ב-23 בפברואר 1952) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
עליזה אביב בלום נולדה בתל אביב כעליזה בוחבוט (בר עוז) לאם ילידת סלוניקי שביוון, ולאב יליד ירושלים. היא למדה בבית הספר "אהבת ציון" בתל אביב, ב"תחכמוני" בת ים, ובעירוני א' (חשמונאים) בת ים.
עליזה אביב התגייסה לצה"ל בשנת 1971, הצטרפה לצוות ההווי חיל האוויר, והייתה סולנית הצוות בתוכנית "שבר ענן". במהלך שירותה הצבאי, בשנת 1971 התחתנה עם מוצי אביב, סולנה של להקת פיקוד הצפון שהתפרסם בשיר "מלכות החרמון". בין השנים 1973–1974 גרה עליזה עם מוצי בבריסל, ולאחר הולדת בתם, דין דין אביב בשנת 1974, הם חזרו לארץ. ב-1984 נולד בנה השני. עליזה ומוצי התגרשו בשנת 1994.
אביב נשואה בשנית לשמואל בלום, טייס חיל האוויר, ומתגוררת בצור יצחק.
היא ממשיכה להופיע על במות ומתארחת במופעי הנשים של בתה דין דין אביב.
דרכה האמנותית
אביב הופיעה מגיל צעיר על במות כרקדנית בלט, ובנעוריה שרה כאורחת בהופעות של אחיה שמוליק בר עוז, שייסד בשנות הששים את להקת הקצב "הנסיכים".
בשנת 1972 הקימה ביחד עם בעלה מוצי אביב את "צמד אביב", שהופיע ברחבי הארץ והעולם עם גרסאות כיסוי לשירי פולקלור עולמיים. באותה השנה הצטרפה עליזה לצוות המחזמר "אל תקרא לי שחור", השתתפה במחזמר "הרוטשילדים" והצטרפה לגלגולה השני של להקת פיקוד דיזינגוף. במקביל, השתתפה במספר הצגות ילדים, ביניהם "מלך האלמוגים" בתיאטרון אורנה פורת. בין השנים 1973–1974 הופיע "צמד אביב" בבריסל, ולאחר הולדת בתה דין דין ב-1974 שבה עליזה לישראל.
בשנת 1975 הצטרפה אביב ללהקת השגרירים של האחים יעקב ויצחק אליעזרוב כסולנית, והופיעה איתה עד לשנת 1980. בשנת 1978 אביב השתתפה עם הלהקה בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 עם הלהיט "אילני" שזכה במקום התשיעי אך זכה להצלחה רבה.
בדצמבר 1980 הופיעו עליזה, מוצי ובתם דין דין בשירוויזיון מספר 2 עם השיר "מבולבלי", שזכה במקום השני ולהצלחה, והשלושה יצאו למסע הופעות ברחבי הארץ.
בשנת 1981 הקימה עליזה את "להקת אביב", ובשנת 1989 השתתפה אביב עם הלהקה בקדם-אירוויזיון 1989 עם השיר "שלום על ארץ" שזכה במקום ה-11.
אביב מרבה לשיר שירים ביוונית ובלאדינו, שמתקשרים לרקע היווני-סלוניקאי שלה. בשנות ה-90 הצטרפה לחיים רומנו למופע שירי עם יווניים בשם "בית רומנו". כמו כן, הופיעה עם התזמורת האנדלוסית והתארחה בערב הופעות מוזיקת עולם רבגונית.
בסוף שנות ה-90 הקימה עליזה צמד עם בתה, דין דין שנשא את השם "עלידין" ובשנת 2000 הצמד הוציא אלבום בהפקת משה דעבול. עידן רייכל שימש כקלידן של הצמד, ואחד השירים שבוצעו במופע המשותף היה "אם תלך" שלימים הפך ללהיטה הגדול של דין דין אביב במסגרת "הפרויקט של עידן רייכל".
עליזה אביב השתתפה כשחקנית במספר סרטים ישראלים ביניהם בין השאר "ז'אקו והיצאניות".
בשנים האחרונות יצרו עליזה ודין ודין גרסה מחודשת של "עלידין", והן מופיעות ברחבי הארץ לנשים בלבד.
מופעים
עליזה אביב מופיעה בכל רחבי הארץ, והיא משלבת בשירתה ריקוד ותנועה. בין מופעיה:
מען (סוכנות ידיעות)
סוכנות הידיעות מען היא סוכנות ידיעות פלסטינית. מען היא אחת מאמצעי התקשורת הגדולים, המשפיעים והפופולריים ברשות.
היסטוריה
מען נוסדה ב-2005 והיא חלק מ"רשת מען", ארגון תקשורת לא-ממשלתי אשר נוצר ב-2002 בשטחים בידי עיתונאים עצמאיים ברחבי יהודה ושומרון ועזה וכוללת בתוכה תשע תחנות טלוויזיה מקומיות בשטחים ומספר זהה של תחנות רדיו מקומיות. מען מפרסמת חדשות 24 שעות ביממה בערבית, עברית ואנגלית, ומצהירה על היותה אחת מסוכנויות הידיעות הגדולות בשטחים, עם כשלושה מיליון כניסות בחודש. סוכנות מען גם מפרסמת מדורים, אנליזה ומאמרי דעות. משרדי הסוכנות נמצאים בבית לחם והעיר עזה.
העורך הראשי של הסוכנות הוא העיתונאי נאסר אל-לחאם.
ב-25 ביולי 2013 סגרה ממשלת חמאס את משרדי סוכנות הידיעות מען ברצועת עזה בטענה של פרסום מידע שקרי אודות בריחת מפקדים בתנועת האחים המוסלמים ממצרים לעזה ובניסיון להכפיש את תדמית העם הפלסטיני ברצועה.
American
American (בעברית: אמריקאי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Paradise. השיר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-151 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי, ריק נואלס ואמיל הייני והופק על ידי נואלס והייני גם כן. בשנת 2017, דירג מגזין הבילבורד את השיר כשיר החמישי הטוב ביותר של דל ריי. הביקורת שהופנתה כלפיו הייתה חיובית. השיר מכיל בתוכו את סגנון הבארוק פופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-55 מיליון השמעות.
בראול סטארס
Brawl Stars (בתרגום חופשי לעברית: כוכבי הקטטה) הוא משחק וידאו אסטרטגי חינמי מסוג זירת קרב מרובת משתתפים, המפותח ומתוחזק על ידי חברת Supercell הפינית. המשחק משווק בחנויות ה-App Store וה-Google Play.
היסטוריה
החברה הכריזה על פיתוח המשחק ב-14 ביוני 2017 על ידי סרטון שפרסמה בעמוד היוטיוב. המשחק קיבל השקה רכה במכשירי ה-iOS. יום למחרת, ב-15 ביוני 2017, והיה זמין רק לתושבי קנדה. ב-26 ביוני 2018, המשחק קיבל השקה רכה נוספת בקרב משתמשי האנדרואיד והאפל. ב-14 בנובמבר 2018, הודיעה החברה על השקה עולמית למשחק, וב-12 בדצמבר 2018 הוא הופץ ברחבי העולם בחינם ושווק בחנויות ה-App Store וה-Google Play. חודש לאחר הפצתו, המשחק הרוויח מעל 63 מיליון דולר. ב-9 ביוני 2020 המשחק יצא לראשונה לסין.
משחקיות
את הבראולרים ניתן להשיג מקבלת קרדיטים אשר אפשר להשקיע בדמויות, מלבד הבראולר ההתחלתי - שלי, אותה מקבל השחקן בתחילת המשחק. נכון ל-2023 יש 66 בראולרים, אשר לכל אחד אפיון משלו. כמו כן, לכל בראולר יש אפשרות שדרוג שמעלה את הנזק שהוא גורם ואת כמות החיים שלו ואפשרויות מראה שונות (סקינים) שהשחקן יכול לרכוש ביהלומים וירטואליים או במטבעות מיוחדים הנקראים בלינג. השחקנים במשחק מדורגים על פי כמות הגביעים שלהם, אשר אותם ניתן להשיג לאחר ניצחון במשחק ולאבד לאחר הפסד (כמות ירידת ועליית הגביעים נעה לפי רמת השחקן).
לכל בראולר יש נשק רגיל בעל שלוש טעינות (יש כאלה עם טעינה אחת או ארבע) ומכת סופר ייחודית שנטענת לאחר כמה פגיעות. אצל הבראולר סאם מכת הסופר מוכנה מראש, ואצל בראולרים מסוימים מכת הסופר נטענת נזק שנגרם לבראולר או מקרבה לאויבים. במשחק ניתן להשיג מטבעות ויהלומים ב"בראול פאס", ובלינג ניתן להשיג בסוף עונה דרך הפאוור ליג, ודרך כמות הגביעים של הבראולרים של השחקן.
המשחק הוא מרובה משתתפים, כלומר ניתן לשחק בקבוצות עם שניים או שלושה אנשים, וניתן לשחק עם שחקנים אקראיים.
Brawl Pass בראול פאס
בראול פאס היא מערכת Battle Pass שהתווספה למשחק בעדכון במאי 2020. בבראול פאס יש מסלול חינמי ומסלול פרמיום, ובסופם מקבלים בראולר כרומטי. בכל כמה דרגות בבראול פאס מקבלים תגמולים, למשל: מטבעות, קרדיטים, יהלומים, סיכות, ונקודות כוח. בבראול פאס יש קווסטים (משימות), כאשר משלימים אותם מקבלים טוקנים, העוזרים לעלות בדרגות. למסלול הפרימיום יש קווסטים בלעדיים. הבראולר הכרומטי נמצא בדרגה 30 במסלול פרמיום. כשמסיימים את הבראול פאס פרמיום (בדרגה 70), מקבלים סקין בלעדי של הבראולר הכרומטי.
מאז העונה השנייה יש בבראול פאס 70 דרגות. עונה של בראול פאס נמשכת חודשיים. אחרי שעונה אחת נגמרת מתחילה העונה שאחריה באותו יום. לבראול פאס יש עד כה 19 עונות.
עונות
הבזאר של טארה: העונה הראשונה התחילה ב-13 במאי 2020 ונגמרה ב-6 ביולי 2020 יש בעונה זו 60 דרגות, הבראולר המובטח הוא גייל. נושא העונה הוא הבזאר של טארה (חוץ מגייל שהוא מהסנו-טל של מר פ.).
הקיץ של המפלצות: העונה השנייה התחילה ב-6 ביולי 2020 ונגמרה ב-14 בספטמבר 2020 יש בעונה זו 70 דרגות, הבראולר המובטח הוא סרג'. נושא העונה הוא העיר "סופר-עיר".