cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכבי ראשון לציון בדמינטון
שנות התשעים – נוער עולה
בנוסף לפעילות השוטפת ערך המועדון שתי תחרויות בינלאומיות בשנים 1998 ו-1999 בהן השתתפו שחקנים מובילים מבולגריה, צרפת, קפריסין, הולנד, הונגריה, ליטא ועוד.
שנות ה-2000 – "נשרים" רואים עולם ומקבלים בית חדש
לאחר הסיום המוצלח בעשור הקודם המשיכה הקבוצה במאבקי האליפות בהן זכתה בשנים 2000, 2003, 2004, 2007, 2009.
עם התפתחותם המקצועית של השחקנים, השתתפה הקבוצה הראשונה של המועדון, "הנשרים", פעמיים בגביע אירופה לאלופות ובמספר תחרויות בינלאומיות כמו אליפות יוון ואיטליה. ההישג הטוב ביותר של שחקני ראשון לציון בחו"ל הוא זכייתה של לינה גרידנברג באליפות איטליה בזוגות מעורבים.
שחקני הקבוצה גם זכו להתאמן ולהתחרות בליגות בכירות בחו"ל וזכו שם להישגים רבים וכמו כן העלו את רמת המשחק והידע. ניר יוסים שיחק בליגה ההולנדית בקבוצת דאנוויק (Duinwijck) בעונת 1999–2000 וברק מי-און התאמן בדנמרק בשנת 2003.
בשנת 2007 פתח המועדון שוב את קבוצת הילדים והנוער בגימנסיה הריאלית אותה מאמן כיום אילן יוסים.
בשנת 2008 אירח המועדון לראשונה את אליפות ישראל לבוגרים. באליפות זוכה אלכס בס בתואר אלוף ישראל ליחידים לאחר שבגמר גבר על ניר יוסים (מחזיק התואר ב-2007) וכמו כן ליאור קרויטר וניר יוסים זכו בפעם השנייה ברציפות (וחמישית בסה"כ) בתואר אלופי ישראל בזוגות. באותה שנה קבוצת הנשרים סיימה את הליגה במקום השני כשהפועל אור עקיבא/קיסריה היא האלופה.
בשנת 2009 זכתה קבוצת הנשרים באליפות הליגה לאחר מאבק צמוד עם הפועל אור עקיבא/קיסריה וכדור-נוצה פ"ת. באליפות ישראל של אותה שנה, הפסיד אלכס בס את התואר למישה זילברמן וליאור קרויטר וניר יוסים זכו בפעם השלישית ברציפות (שישית סה"כ) בתואר אלופי ישראל בזוגות.
מאז שנת 2010 מארגן מועדון מכבי ראשון לציון את אליפות ישראל הבינלאומית לנוער במסגרת הסבב האירופי לנוער של איגוד הבדמינטון האירופי, וכמו כן מעניקה ניקוד בדירוג הבינלאומי לנוער של ה-BWF.
תארים
1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1998, 2000, 2003, 2004, 2007, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
כרוניקה של מוות ידוע מראש
כרוניקה של מוות ידוע מראש (בספרדית: Crónica de una muerte anunciada) הוא רומן של גבריאל גארסיה מארקס שיצא לראשונה בשנת 1981. הספר, מיצירותיו החשובות של מרקס (יחד עם "מאה שנים של בדידות"), מספר על טרגדיה, מקרה של מוות בכפר קטן. על קיום הטרגדיה ועל אופייה לומד הקורא כבר בכותרת שמהווה ספוילר מובהק, כאשר במהלך הספר לומד הקורא על עומק הטרגדיה ועובר תהליך נפשי של ממש.
הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם בשנת 1987 בבימויו של פרנצ'סקו רוסי. הספר ראה אור בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 1988, בתרגום טל ניצן.
רשימת דמויות
סנטיאגו נסאר- דמות ראשית, נהרג יום לאחר חתונתה של אנחלה ויקאריו בידי פדרו ופאבלו ויקאריו. אנשי העיירה יודעים על הרצח שקרב להגיע אך אף אחד מהם לא מזהיר את סנטיאגו.
אנחלה ויקאריו- מתחתנת עם ביארדו סאן רומן ומגורשת מביתו לאחר שביארדו מגלה שהיא איננה בתולה. טוענת שאיבדה את בתוליה לסנטיאגו נסאר.
ביארדו סאן רומאן- מתחתן עם אנחלה. זר מסתורי בעיירה, מגיע ממשפחה עשירה.
התאומים פדרו ופאבלו ויקאריו- רצחו את סנטיאגו נסאר כדי להחזיר את כבוד משפחתם לאחר שאחותם טענה שהיא איבדה את בתוליה לסנטיאגו נסאר. אומנם הם נראים זהים מבחוץ אך אישיותם שונה.
קולטילדה ארמנטה- בעלת החנות שמול זירת הרצח מחוץ לביתו של סנטיאגו נסאר. יודעת על הרצח המתוכנן ומנסה לעכב את העומד להתרחש.
פוריסימה דה כרמן- אמה של אנחלה ויקאריו.
פוניקו ויקאריו- אביה של אנחלה ויקאריו.
פלאסידה לינרו- אמו של סנטיאגו נסאר, מפענחת חלומות ידועה אך אינה מסוגלת לפענח את חלומותיו של סנטיאגו ביום הירצחו.
פרודנסיה קוטס- ארוסתו של פאבלו ויקאריו, טוענת שלא הייתה מתחתנת איתו אם לא היה הורג את האדם שלקח את בתוליה של אחותם ובכך מחזיר את כבוד המשפחה.
ויקטוריה גוזמן- המשרתת של סנטיאגו נסאר. ניהלה רומן עם אביו של סנטיאגו נסאר בתור נערה. בבוקר הרצח שחטה ארנבת באכזריות וסנטיאגו התחלחל מזה.
דון רוחליו דה לה פלור- בעלה של קלוטילדה ארמנטה. אשתו מזהירה אותו לגבי כוונות הרצח של התאומים ויקאריו והוא בוחר להתעלם. מת מהתקף הלב שקיבל כאשר ראה את ניתוח הגופה של סנטיאגו.
מנתר
מנתר (באנגלית: Jumper) היא מערכת ארטילריה אוטונומית לזרוע היבשה תוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל (IAI) המבוססת על טילי קרקע-קרקע.
כרוניקה של מוות ידוע מראש
רשימת דמויות
דיבינה פלור- בתה של ויקטוריה גוזמן, מוטרדת מינית על ידי סנטיאגו בנוכחות אמה.
מנתר
המערכת, שנחשפה לראשונה ב-2009, מורכבת ממשגר (ממדיו 1.4 מטר לרוחב, 1.4 לאורך ו-2 מטר לגובה) ובו 8 זבילי טילי קרקע-קרקע ויחידת תקשורת בקרה וניהול. המשגר פועל באופן אוטונומי לפי פקודות מיחידת הבקרה, ללא צורך התערבות מפעילים אנושיים.
כרוניקה של מוות ידוע מראש
רשימת דמויות
מרגוט- אחותו של הסופר, מאמינה שסנטיאגו יהיה שידוך מוצלח לכל נערה כיוון שהוא צעיר, חטוב ועשיר.
מנתר
המערכת מיועדת לשימוש הכוחות המתמרנים בלוחמת היבשה (חיל רגלים, חיל שריון וחיל הנדסה) שצריכים סיוע אש טקטי מדויק. המערכת נועדה להתגבר על הצורך בסיוע חיצוני (מחיל אוויר וחיל תותחנים), דבר שדורש זמן תגובה, זמינות אמצעים ושיתוף פעולה מחי"א והארטילריה, שלא תמיד מתאפשר. המפקד בשטח יוכל לשלוח את פרטי המטרה ונקודות הציון שלה ליחידת הבקרה, והמערכת תשגר אליה טיל מדויק.
כרוניקה של מוות ידוע מראש
רשימת דמויות
כומר אמאדור- הכומר המקומי, שוכח להזהיר את סנטיאגו נסאר מהתאומים על אף שהוא יודע שהם מתכננים להורגו. ערך את נתיחת הגופה.
מנתר
המערכת נחשבת לזולה יחסית, כאשר מחיר טיל בודד הוא כ-100,000 ש"ח. היא נבחנת על ידי צה"ל.
כרוניקה של מוות ידוע מראש
רשימת דמויות
הקולונל לזארו אפונטה- הקולונל העצלן בעיירה, לא הצליח למנוע את הרצח של סנטיאגו נסאר כיוון ששיחק דומינו.
פאוסטינו סאנטוס- הקצב המקומי.
גנרל פטוניו סאן רומאן ואלברטה סימונדס- הוריו של ביארדו סאן רומאן.
ימיל שאיום- ממוצא ערבי, מתכנן נקמה על מותו של סנטיאגו נסאר.
פלורה מיגל- האישה שסנטיאגו היה אמור להינשא לה.
נהיר מיגל- אביה של פלורה, הזהיר את סנטיאגו נסאר מפני התאומים.
איקסוס- אלמן זקן בעיירה בעל הבית היפה ביותר, נפטר מצער לאחר שמכר לביארדו סאן רומאן את ביתו שהיה הבית היפה ביותר בעיירה.
מרסדס ברצ'ה- אשתו של המספר.
תקציר הספר
הספר "כרוניקה של מוות ידוע מראש" עוסק ברצח המתבצע בעיירה קטנה. הנרצח הוא סנטיאגו נסאר שהואשם בבעילתה של אנחלה ויקאריו והרוצחים הם פדרו ופאבלו ויקאריו, אחיה של אנחלה. הסיפור אינו מסופר בצורה כרונולוגית אלא קופץ מההווה לעבר ומתאר מאורעות שונים לפני ואחרי הרצח. תמצית הסיפור (בצורה כרונולוגית): יום אחד הגיע לעיירה ברנש עשיר בשם ביארדו סן רומאן וביקש להינשא לאנחלה ויקאריו. אנחלה ויקאריו לא אהבה אותו, אך הוריה דחפו אותה להינשא לו, מסיבות כלכליות. אנחלה נישאה לביארדו אך היה עליה להסתיר מפניו עובדה מצערת – אי היותה בתולה. בליל כלולותיהם גילה ביארדו סן רומאן את סודה של אנחלה והחזיר אותה באותו לילה למשפחתה. כאשר אנחלה נשאלה מי היה זה שגזל את בתוליה, הסגירה את סנטיאגו נסאר. אחיה של אנחלה, פדרו ופאבלו, הרגישו מחויבים לנקום בסנטיאגו, אך לא רצו לעשות זאת. על מנת לחלץ את עצמם מהצרה שנקלעו אליה, ניסו לגרום למעצרם על מנת שלא יהיו מחויבים לבצע את הרצח. לכן הם קנו סכיני שחיטה, השחיזו אותם בפומבי והלכו איתם בצורה מופגנת. כמו כן, סיפרו לכל מי שהסכים לשמוע שהם מתכננים לרצוח את סנטיאגו נסאר. וזה למעשה החלק המעניין בספר – רוב העיירה ידעה על תכנון הרצח של האחים ויקאריו, אך כמעט אף אחד לא נקף אצבע על מנת לנסות לעצור אותם, ולכן לא הייתה לאחים ויקאריו ברירה אלא לבצע את הרצח. בודדים לא ידעו על הרצח המתוכנן, ובתוכם סנטיאגו נסאר, שנרצח בסופו של דבר.
על המספר בסיפור
הסיפור כתוב מנקודת מבט מרוחקת, וכביכול אובייקטיבית. רגשות המספר לא מתערבים בנובלה, ולרוב גם דעותיו.
לא רק שהמספר עצמו היה שותף באירועים שהתרחשו לפני הרצח, אלא גם משפחתו - אמו ואחותו, היו מעורבות:
במהלך הספר אנחנו למדים לא רק על משפחתו ועל כך שכנראה הכיר את סנטיאגו נסאר ואף היה מיודד איתו, אלא גם שככל הנראה הוא חקר את כל התקרית שנים לאחר המעשה. המספר מספר לעיתים קרובות על אירועים שסיפרו לו אנשים שונים שהיו מעורבים בפרשה וכמו כן גם די ברור שהוא חקר אנשים אלו ואחרים על מנת להגיע לאמת בנוגע לאירועים שהתרחשו. ניתן לראות זאת במקומות רבים בטקסט, למשל:
ישנן רמיזות לכך שהמספר הוא מרקס עצמו, על פי השמות של חברי המשפחה שלו למשל, אם כי זה לא מופיע במפורש.
ג'וליאן פובר
ג'וליאן פובר (מצרפתית: Julien Faubert; נולד ב-1 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אטואל פראג'וס סן רפאל מהליגה הרביעית בצרפת.
קריירת מועדונים
יליד העיר לה האבר, פובר התקדם במחלקות הנוער של המועדון קאן משנת 1998, והחל את הקריירה שלו כמגן ימני. בעקבות מהירותו הגבוהה ויכולת ההגבהות שלו, הוסב לעמדת הקשר הימני. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרים של קאן בעונת 2001-2000, בגיל 18. הוא במהרה רכש לעצמו מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ולבסוף משך את עיניהן של מועדוני ליגת העל הצרפתית. ז'ירונדן דה בורדו החתימה אותו בשנת 2004, והוא שיחק בקבוצה במהלך 96 משחקים, וגם היה שותף למשחקיה במסגרת ליגת האלופות.
ב-23 ביוני 2007, העיתון הצרפתי ל'אקיפ דיווח שפאובר על סף חתימה על סך 6.5 מיליון אירו במועדון הסקוטי גלאזגו ריינג'רס. למרות כל זאת, ב-1 ביולי, הוא הוחתם לבסוף על ידי וסטהאם יונייטד תמורת 6.1 מיליון לירות שטרלינג. הוא סבל מקרע בגיד אכילס אחרי משחק קדם העונה ב-17 ביולי, נגד המועדון הצ'כי סיגמה אולמוץ, כאשר הצפי לחזרתו לכשירות נמדד לכחצי שנה. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון הלונדוני בתור מחליף בשלהי המשחק הביתי נגד פולהאם ב-12 בינואר 2008. עונתו הראשונה באנגליה לוותה בפציעות מתמשכות, והוא שיחק בסך הכל ב-8 משחקים בכל המסגרות עבור וסטהאם יונייטד.
ב-27 ביוני 2012 חתם לשלוש שנים באלאזיספור הטורקית לשלוש שנים. לאחר חצי עונה בטורקיה חתם בבורדו הצרפתית ובמדיה שיחק עד תום עונת. ב-17 בינואר 2017 חתם באינטר טורקו הפינית.
בינואר 2018 חתם בבורנאו מליגת העל האינדונזית.
קריירה בינלאומית
פובר ערך את הופעת הבכורה עבור נבחרת צרפת ב-16 באוגוסט 2006, במשחק נגד בוסניה והרצגובינה. הוא לבש את החולצה מספר 10, והפך לשחקן הראשון שמשחק תחת מספר זה מאז פרישתו של זינדין זידאן. הוא חתם את הופעת הבכורה שלו בזכות שער ניצחון שכבש בדקה האחרונה של המשחק, וחתם על תוצאת המשחק 2-1 עבור נבחרתו.
מאחר שפובר ערך רק הופעה אחת בנבחרת שהיא לא במסגרת רשמית, על פי חוקי פיפ"א הוא רשאי לייצג נבחרת אחרת. באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרטיניק בתיקו 1-1 נגד  במסגרת מוקדמות גביע האיים הקריבים בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
גדעון סאמט
גדעון סַאמֶט (נולד ב-1940) הוא עיתונאי ישראלי, בעל טור ולשעבר העורך האחראי של "הארץ".
ביוגרפיה
סאמט נולד בתל אביב, בנם של שמעון סאמט, עיתונאי ב"דבר" וב"הארץ", ושל אנדה. גדל במעונות עובדים ברחוב פרוג, למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ובתיכון עירוני ה'. בצה"ל שירת בחיל התותחנים, עד שנכווה ועבר לשרת ב"במחנה נח"ל".
לאחר שחרורו למד ספרות אנגלית ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כסגן עורך "במחנה" ומנהל התוכניות של גלי צה"ל תחת יצחק לבני. ב-1971 מונה על ידי גרשום שוקן, העורך הראשי והמו"ל של "הארץ", לעורך האחראי. סאמט יזם בין היתר את סדרת המאמרים על הפשע המאורגן בישראל, שבעקבותיה ועדה ממלכתית הכירה לראשונה בקיומו. הוא צירף לעיתון כותבים כתום שגב ודורון רוזנבלום. לאחר עשור בעריכה היה שליח העיתון בארצות הברית ובשובו היה חבר הנהלת המערכת ובעל טור.
בין השנים 1987 ל-1994 ערך את כתב העת "פוליטיקה", שהוציא לאור תנועת רצ.
סאמט מתמקד בכתיבתו בנושאי פוליטיקה ותרבות, חברה ואדריכלות. בכתיבה הפוליטית מבטא סאמט עמדות שמאל עקביות. הן עוררו, כמו כלפי כותבים אחרים ב"הארץ", ביקורת מימין ופולמוסים ממושכים. הוא חבר ההנהלה של ארגון יוזמת ז'נבה, גוף ציבורי הפועל לקידום הסדר עם הפלסטינים, ומעורב במסגרות ציבוריות אחרות.
בשנות ה-80 וה-90 שימש מרצה לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב. הרצאותיו עסקו בסגנונות עיתונאיים ובעיקר ב"עיתונאות החדשה". כמו כן הגיש בערוץ השני את תוכנית התרבות "ספרים עם סאמט". במשך שנים אחדות ערך סדרת ספרי עיון מקיפה, "המצב הישראלי", בהוצאות הספרים כתר וכנרת.
בשנים 1992–1993 יצא בשליחות משרד החוץ כקונסול הכללי של ישראל בפילדלפיה. הוא קיבל את המינוי משר החוץ פרס, אך יצא לשליחות לאחר שממשלת הליכוד כבר הורכבה.
תוך כדי עריכה וכתיבה היה סאמט פעיל במוסדות תרבות שונים, ושימש בין השאר בהנהלת תיאטרון הבימה ובצוות ההקמה של המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
עם סיום תקופת עבודתו הממושכת ב"הארץ", שנים אחדות אחרי מועד הפרישה, הרחיב סאמט את פעילותו במוסדות תרבות, בין היתר במוזיאון תל אביב, בקידום הסדר מדיני במסגרת יוזמת ז'נבה, ובעמותה לסיוע לעובדים זרים. בשנת 2008 פרסם רומן ראשון מפרי עטו, "להרוס את נדב". הרומן הבדיוני, שנושאו הוא חברות ובגידה, עורר עניין בין היתר בגלל ניחושים לגבי קשר בין גיבוריו לבין דמויות מוכרות במציאות (דוגמת ירון לונדון), ולגבי רומן האהבים שהיה לסאמט עם הסופרת בתיה גור.
בשנת 2013 הקים את המגזין האינטרנטי "פה שם", שנסגר כעבור מספר שנים. תחת הכותרת "העתיד כבר כאן", סאמט טען בו כי נגזר על "עיתונות הנייר" לגווע ויש לפתח ביצירתיות את התחליף האינטרנטי שלה. במכתב מאותו זמן למו"ל "הארץ", עמוס שוקן, הציע סאמט כי במלאת לעיתון 100 שנה ב-2019 יודיע על קץ עידן העיתונות היומית הכתובה, ויתרכז בשכלול האתר. עם זאת יפיק מגזין סופשבוע, שכן "ז'אנר המגזין ימשיך להתקיים".
חיים אישיים
היה נשוי לד"ר נעמי סאמט, מורה בתיכון רמת השרון ומומחית ייעוץ להורים. היא נפטרה ב-1999 לאחר מחלה. לזוג שני ילדים.
קישורים חיצוניים
ביקורות על הספר "להרוס את נדב"
קובי סלע
קובי סלע (נולד בג' בסיוון תשכ"ט, 1969) הוא שדרן רדיו ישראל-חרדי, עיתונאי ואיש יח"צ, העוסק בייעוץ לחברות ועסקים ובמוזיקה.
ביוגרפיה
סלע נולד וגדל בבת-ים. למאיר ומרים סילם. משפחה ממוצא תוניסאי. למד בישיבת תורת חיים בבני ברק, בישיבת עטרת ישראל בירושלים, בישיבת מאור ישראל בקריית גת ובישיבת מיר בירושלים.
סלע מגיש ברדיו מגיל תשע ככתב זעיר ברשת א'. אחר כך הגיש והפיק תוכניות בגלי צה"ל ובערוץ 7, ביניהן את התוכניות "שירים במעלות", המצעד החסידי של ערוץ 7, ותוכניות צרכנות. הגיש עם מנחם טוקר את התוכנית "קבלייט שבת" ברדיו תל אביב.
כתב על מוזיקה חסידית בעיתון הדתי "בשבע". כתב גם בירחון לצעירים "עשרה+" ובשבועון החרדי "בקהילה". הוא הגיש גם את התוכנית האקטואלית לחרדים "סידיש".
בשנת 2007 הקים קובי סלע את "קובי סלע, יחסי ציבור ותקשורת כהלכה", חברה המתמחה ביח"צ ותקשורת למגזר החרדי והדתי. החברה התמזגה ב-2012 לתוך משרד הפרסום "גל אורן".
בשנת 2010 הצטרף קובי לצוות קול ברמה כמגיש המצעד החסידי-מזרחי 'הטבלה'.
בשנת 2011 שימש קובי כחלק מהוועדה המקצועית בתוכנית "בית ספר למוזיקה" בערוץ 2.
כיום סלע מנהל את משרד היח"צ שבבעלותו 'קוביס' הממוקם בקניון רמות, מגיש ברדיו קול חי את התוכנית 'קוביס מוקיר שבת' המשודרת בימי שישי, עורך את מדור המוזיקה בערוץ 7 ומגיש את המצעד החסידי שירים במעלות.
חיים אישיים
נשוי לנחמה ואב לשישה. מתגורר ביישוב בית אל.
קישורים חיצוניים
ירעם נתניהו מדבר עם קובי סלע בנושא עברית באתר: 'יוטיוב'.
באופן ריק
טענה במתמטיקה נכונה באופן ריק אם נכונותה אינה עומדת כלל למבחן, משום שהיא עוסקת באובייקטים שאינם קיימים. לדוגמה, "אם מספר ראשוני מתחלק ב-6 אז הוא כפולה של 10". הטענה נכונה, מכיוון שאין ראשוניים שמתחלקים ב-6.
נכונותו הפורמלית של השימוש ב"באופן ריק" נובעת מתכונתו של קשר הגרירה בלוגיקה. קשר הגרירה \ A\to B, שפירושו "אם A אז B" מקבל ערך "שקר" אך ורק כאשר A אמת ואילו B הוא שקר. למשל, הטענה "אם אתמול היה יום שני אז היום יום רביעי" היא שקר אך ורק אם טענה A: "אתמול היה יום שני" היא אמת, אך טענה B, "היום יום רביעי" היא שקר. אם נאמר את הטענה ביום חמישי, למשל, היא תהיה נכונה, שכן אתמול לא היה יום שני.
דרך נוספת ושקולה לראות טענה המתקיימת "באופן ריק" היא על ידי כך שחושבים עליה כעל טענה שמתקיימת רק עבור קבוצה ריקה של עצמים. למשל, הטענה "כל הקרנפים ההולכים רק על שתיים הם שקרנים ואין לסמוך עליהם" מתקיימת באופן ריק, שכן אין קרנפים שהולכים רק על שתי רגלים. למעשה, אפשר להגדיר את הקבוצה הריקה עצמה באמצעות תנאי ריק, למשל כקבוצת כל האיברים שאינם שווים לעצמם.
קרל האחד עשר, מלך שוודיה
קרל האחד עשר (בשוודית: Karl XI; 24 בנובמבר 1655 – 5 באפריל 1697) היה מלך שוודיה מ-1660 ועד מותו, בתקופה הידועה בהיסטוריה של שוודיה כהאימפריה השוודית (1718-1611).
קרל היה בנם היחיד של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה ושל הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ. אביו מת כשהיה בן חמש והוא חונך על ידי העוצרים שלו עד שהוכתר בגיל 17. זמן קצר לאחר מכן הוא נאלץ לצאת בראש צבאו כדי להגן על שטחי שוודיה כנגד הכוחות הדנים במלחמת סקונה. לאחר שנלחם בהצלחה כנגד הדנים, הוא שב לסטוקהולם והעסיק את עצמו בשיפור המצב הפוליטי, הכלכלי וכספי המוזנח של שוודיה והצליח להשיג שלום למשך עשרים השנים הנותרות של תקופת מלכותו. בתקופתו של קרל האחד עשר התחוללו בשוודיה שינויים במצב הכספי, במסחר, בצי, בצבא, במשפט, בדת ובחינוך. את קרל האחד עשר ירש בנו היחיד, קרל השנים עשר, שעשה שימוש בצבא השוודי המאומן היטב בקרבות בכל רחבי אירופה.
העובדה שקרל הוכתר תחת השם קרל האחד עשר, אין פרושה שהוא המלך האחד עשר בהיסטוריה של שוודיה ששמו קרל. אביו, קרל העשירי, נקרא על שם סבא רבא שלו, קרל התשיעי, שאימץ את מספורו המלכותי על פי היסטוריה בדיונית של שוודיה. למעשה קרל האחד עשר היה המלך החמישי בהיסטוריה של הממלכה ששמו קרל. מספור זה ממשיך עד היום, בשמו של מלך שוודיה הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב.
ראשית חייו
קרל נולד בטירת שלושת הכתרים בסטוקהולם בנובמבר 1655. אביו, קרל העשירי עזב את שוודיה עוד ביולי אותה שנה כדי להילחם נגד פולין במלחמה הצפונית הקטנה. בחורף 1659 שב המלך וכינס את משפחתו ואת הפרלמנט. באמצע ינואר 1660 הוא נפל למשכב וחודש לאחר מכן הוא כתב את צוואתו ומת.
על פי צוואתו של קרל העשירי, הוטל התפקיד לנהל את האימפריה השוודית בתקופה בה היה בנו קטין על המלכה הדוויג אלאונורה, הן כעוצרת רשמית והן כיושבת ראש של חבר העוצרים. אחד מחברי גוף זה היה פר ברהה. בנוסף, השאיר קרל העשירי את הפיקוד על הצבא ומושב במועצת העוצרים לאחיו הצעיר, אדולף יוהאן. סעיפים אלה בצוואה, בנוסף לאחרים, גרמו לשאר חברי המועצה המלכותית לקרוא עליה תיגר. ב-14 בפברואר, יום לאחר מותו של קרל העשירי, שלחה הדוויג אלאונורה מסר למועצה בו היא הצהירה שהיא מודעת להתנגדותם לצוואה וכי היא דורשת מהם לכבד אותה. המועצה השיבה שראשית יש לדון על הצוואה בפרלמנט ובכינוס הבא של המועצה במועצה, שהתקיים ב-13 במאי בסטוקהולם, ניסתה המועצה למנוע מהמלכה האלמנה מלהשתתף בו. הפרלמנט העלה את השאלה אם יהיה זה טוב לבריאותה של המלכה להשתתף בדיוני המועצה. תשובתה של הדוויג אלאונורה הייתה שהמועצה רשאית להתכנס בלעדיה, אך עליה רק להקפיד ליידע אותה אם הם רואים את השתתפותה ראויה ונחוצה. אדישותה לכאורה של הדוויג אלאונורה לפוליטיקה, היוותה הקלה גדולה לחברי מועצת העוצרים.
אמו של קרל, המלכה הדוויג אלאונורה, נותר העוצרת הרשמית עד הגיעו לבגרות ב-18 בדצמבר 1672, אך היא לא נזהרה דייה לא לערב את עצמה יתר על המידה בתככים הפוליטיים. במהלך הופעתו הראשונה של קרל בפרלמנט, הוא פנה לממשלה דרכה. הוא היה לוחש את התשובות באוזניה, והיא הייתה שואלת אותן בקול רם. כאדם בוגר, התמסר קרל לפעילות גופנית ולצייד דובים כאמצעים החביבים עליו למילוי זמנו הפנוי. על פי מקורות רבים מהתקופה, נחשב המלך כבעל חינוך לקוי ולפיכך הוא לא היה מוכשר מספיק כדי לנהל באופן יעיל את מדיניות החוץ. קרל היה תלוי באמו וביועציו כדי לתקשר עם נציגיהן של ארצות זרות מאחר שהוא לא שלט בשום שפה זרה להוציא גרמנית, והוא גילה בורות בכל הנוגע לעולם שמחוץ לשוודיה.
איש הרוח האיטלקי, לורנצו מגלוטי, ביקר בסטוקהולם ב-1674 ותיאר את קרל האחד עשר הנער כמי ש"למעשה מפחד מכל דבר, נרתע משיחה עם זרים, וחסר תעוזה להביט בפניו של כל אדם". מאפיין נוסף שלו הייתה מסירות דתית עמוקה: הוא היה ירא את האלוהים, התפלל בכריעת ברך לעיתים קרובות ונכח בטקסים. מגלוטי תיאר את עיסוקיו העיקריים של המלך: צייד, ההתכוננות למלחמה הקרבה ובדיחות.
מלחמת סקונה
המצב באירופה באותה תקופה היה בלתי יציב ושוודיה ניצבה בפני בעיות כספיות. ב-1671 החליטו עוצריו של קרל לשאת ולתת על ברית עם צרפת. צעד זה היה אמור להבטיח ששוודיה לא תמצא את עצמה מבודדת במקרה של מלחמה ושמצבה הכספי של הממלכה ישתפר הודות לתמיכה הכספית הצרפתית. ב-1672 כיוונה צרפת את התוקפנות שלה כנגד הולנד ובאביב 1674 נאצלה שוודיה לשלוח כוחות צבאיים לברנדנבורג בפיקודו של קרל גוסטב ורנגל.
דנמרק הייתה בעלת ברית של האימפריה הרומית הקדושה והיה ברור ששוודיה עומדת על סיפה של מלחמה חדשה עם שכנתה מדרום. ניסיון לפשרה נעשה על ידי הקנצלר, נילס ברהה, שנסע לקופנהגן באביב 1675 כדי לנסות להסדיר את אירוסיה של אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק עם המלך השוודי. באמצע יוני אותה שנה, הוכרזו האירוסים באופן רשמי. יחד עם זאת, כאשר הגיעו החדשות על התבוסה השוודית בקרב פרבלין, הכריז בספטמבר כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק, מלחמה על שוודיה.
בין חברי המועצה המלכותית השוודית המשיכו להתחולל הסכסוכים הפנימיים, והמלך נאלץ לנהל את ענייניו בלעדיהם. קרל, שאז מלאו לו כבר 20 שנה, היה חסר ניסיון והממלכה הייתה מצויה באנרכיה. הוא בילה את הסתיו במחנה החדש שנבנה בסקונה כדי להכין את האומה השוודית לקראת המלחמה. החיילים השוודים בסקונה היו בנחיתות מבחינה מספרית ומבחינת ציודם בהשוואה ליריביהם הדנים. במאי 1676 פלשו הדנים לסקונה, לכדו את לנדסקורנה ואת הלסינבורג והמשיכו דרך בוהוסלן לכוון האלמסטד. המלך נאלץ להתבגר במהירות. לפתע הוא מצא את עצמו לבד ותחת לחץ גדול.
הניצחון השוודי בקרב האלמסטד ב-17 באוגוסט 1676, כאשר קרל והמצביא שלו, סימון גרונדל הלמפלט, הביסו דיוויזיה דנית, היה גילוי המזל הראשון של המלך. קרל המשיך דרומה דרך סקונה והגיע ב-11 בנובמבר לרמה המישורית של נהר קבלינג ליד לונד. הצבא הדני, בפיקודו של כריסטיאן החמישי, הוצב על הגדה הנגדית. היה זה בלתי אפשרי לחצות את הנהר וקרל נאלץ להמתין במשך שבועות עד אשר מימיו קפאו לבסוף ב-4 בדצמבר. בשלב זה שיגר קרל מתקפת פתע על הכוחות הדנים במסגרת קרב לונד. היה זה אחד מהקרבות העקובים ביותר מדם באותה עת. מתוך יותר מ-20,000 חיילים שהשתתפו בקרב, כ-8,000 נהרגו. כל המפקדים השוודים הפגינו יכולת גבוהה, אך את התהילה באותו יום קצר קרל עצמו ברוח הלחימה שלו. הקרב היה המכריע לטובת השליטה בסקונה והוא תואר כאירוע המשמעותי ביותר בעיצוב אישיותו של קרל. קרל זכר את היום הזה עד יומו האחרון.
לאחר המלחמה
קרל הקדיש את שארית חייו למניעת מלחמה נוספת על ידי כך שהשיג לעצמו עצמאות רבה יותר בניהול ענייני החוץ. כמו כן הוא קידם את יציבותה הכלכלית של שוודיה וארגן מחדש את הצבא. 20 השנים האחרונות למלכותו היו תקופת השלום הארוכה ביותר בתקופת האימפריה השוודית.
בשנים הראשונות, הוא קיבל סיוע מאדם שהיה לראש ממשלתו הנאמן, יוהאן גורנסון גלינסטירנה. מקורות מסוימים מציינים שהמלך היה למעשה תלוי בגלינסטירנה. מותו הפתאומי של זה האחרון ב-1680, העניק למלך מידה מסוימת של חופש, ורבים ניסו להתקרב אליו ולמלא את מקומו של גלינסטירנה.
שיקום הכלכלה
כלכלתה החלשה של שוודיה ספגה מכה קשה במהלך המלחמה והייתה כעת במשבר קשה. באוקטובר 1680 כינס קרל את הפרלמנט. מושב זה תואר כאחד החשובים ביותר בתולדותיו של הפרלמנט. קרל דחף לביטולם של תוארי אצולה, נושא שנדון בפרלמנט כבר מאז 1650. משמעות הדבר הייתה שניתן היה להחזיר לכתר כל רכוש או קרקע שהיו בעבר בבעלותו ושהוחכרו או הוענקו, כולל מחוזות ונחלות של ברונים ולורדים. צעד זה השפיע על חברים בכירים רבים של האצולה השוודית, חלקם קרסו כלכלית בעקבותיו. אחד מאצילים אלה היה העוצר לשעבר של המלך, מגנוס דה לה גרדי, שיחד עם אחוזות רבות אחרות שלו, נאלץ להחזיר את טירת לקו בת 248 החדרים. תהליך זה היה כרוך בבחינת תקפותו של כל תואר אצולה בממלכה, כולל במושבות ובמסגרתו הוסדר מצבה הכספי של הממלכה.
המעיל האפור
על פי המסורת השוודית, סייר קרל האחד עשר ברחבי שוודיה כשהוא לבוש כאיכר או כעובר אורח פשוט. על פי האגדה הוא כונה "המעיל האפור" (בשוודית: Gråkappan). סיוריו אלו נועדו כדי לגלות ולזהות שחיתות ודיכוי כנגד האוכלוסייה. קיימים סיפורים רבים על קרל שהגיע לכפרים כדי לגלות אישי כנסייה מושחתים וכדי לשלוח אותם לגרדום. עם זאת, הוא מעולם לא סייר לבדו. הוא תמיד היה מלווה במשמר צבאי, אך הוא היה אחד ממלכי שוודיה באותה תקופה שסייר ברוב שטחה של ארצו. הסיפורים על המעיל האפור פורסמו בספר של ארביד אוגוסט אפצליוס שפורסם באמצע המאה ה-19.
אבסולוטיזם
החלטה חשובה נוספת שהתקבלה במהלך כינוס הפרלמנט הייתה בנוגע למועצה המלכותית. מאז 1634, היה המלך מחויב להיוועץ במועצה. במהלך מלחמת סקונה, חברי המועצה היו עסוקים בסכסוכים פנימיים וקרל משל פחות או יותר מבלי להישמע לעצותיהם. בכינוס של 1680 הוא ביקש מהמעמדות לדעת אם הוא עדיין כפוף למועצה ולשאלה זו השיבה אספת המעמדות את התשובה שלה הוא ציפה: "הוא אינו כפוף לאף אחד להוציא את עצמו" (envälde, בשוודית: אוטוקרטיה) ובכך מוסדה המונרכיה האבסולוטית בשוודיה. ב-1693 אישרה אספת המעמדות את סמכותו של המלך על ידי הכרזה רשמית שהוא השליט היחיד של הממלכה.
בניית הכוח הצבאי
בכינוס אספת המעמדות של 1682 הציג קרל את הצעתו לרפורמה בצבא, לפיה כל אחת מארצות שוודיה תקצה 1,200 חיילים בכוננות, בכל עת ושתי חוות תוקצנה כדי לשמש כמקום מגורים לחיילים. החיילים, שכונו על שמו של המלך karoliner, אומנו יותר לצורכי התקפה מאשר לצורכי הגנה. ביזה והתעללות נאסרו לחלוטין. מגוריהם של החיילים בכל רחבי הארץ הפכו להיות פרטי נוף בולטים. עם זאת, קרל גם דאג למודרניזציה של דרכי הפעולה הצבאיות ופעל לשפר את המיומנויות ואת הידע של הקצינים על ידי שליחתם ללימודים מעבר לים.
הצי השוודי סבל מתבוסות קשות בקרבות שניהל מול הכוחות הדנים-הולנדים במהלך מלחמת סקונה וחולשתו בתחומי הארגון והאספקה נחשפה. הצי חוזק על ידי הקמתו של הבסיס הימי בקרלסקרונה ב-1680, שהפך לבסיס הראשי של פעולותיו מכאן והלאה. כיום זהו הבסיס הימי בקרלסקרונה, שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הטמעתם של השטחים החדשים
קרל האמין בחשיבותה של הטמעתם של השטחים החדשים של סקונה, בלקיניה, והלנד בדרום שוודיה, של בוהוסלן וימטלנד בדרום מערב שוודיה ושל האי גוטלנד. מדיניות ההטמעה כללה את איסור הוצאתם לאור של כל הספרים שנכתבו בדנית או בנורווגית, ובכך הופרה הבטחה שנתנה במסגרת הסכם רוסקילדה, הכנסת השימוש בשפה השוודית לניהול הטקסים הדתיים וההקפדה על כך שכל הכמרים והמורים יהיו שוודים.
המלך רחש טינה לאיכרים בסקונה במהלך המלחמה והוא גילה במיוחד קשיחות כלפי מחוז זה. תנועת הגרילה, Snapphane, שפעלה בצפון סקונה, תקפה את חייליו של קרל וגנבה את כספו. הייתה להם גם תמיכה חזקה בקרב האיכרים המקומיים. קרל היה חשדן כלפי תושבי סקונה עד יומו האחרון. הוא לא התיר לחיילים שמוצאם היה מסקונה להיות מוצבים ברגימנט המקומי. כל 1,200 החיילים של הרגימנט של סקונה היו מגויסים מקרב אוכלוסיית המחוזות הצפוניים. הוא גם דרש שתינקט יד קשה כלפי תושבי המחוז והמושל הכללי הראשון של המחוז, יוהאן גלינסטירנה הנאמן עליו, היה ברוטלי במיוחד בדרך טיפולו בתושבים המקומיים. תקופת כהונתו של המושל הבא, רוטגר פון אשברג, עמדה בסימן של וותרנות.
מדיניות ההטמעה לא יושמה באופן בולט כל כך בשטחים הגרמניים של פומרניה השוודית וברמן-ורדן ובשטחים באזור הבלטי, אסטוניה וליבוניה. בגרמניה מצא קרל את עצמו מול התנגדות של המעמדות שם. הוא גם הוגבל על ידי חוק של הקיסר הגרמני ועל ידי הסכם השלום. בארצות הבלטיות, מבנה הכוחות היה שונה לחלוטין, כאשר האצולה שמוצאה היה גרמני עדיין שעבדה צמיתים, מנהג שקרל סלד ממנו ושאף לבטלו, אך הדבר לא עלה בידו. בסופו של דבר, קקסהולם (כיום העיר פריזרסק שברוסיה) ואינגריה יושבו בדלילות ולא זכו לעניין רב.
הכנסייה
קרל עודד את הוצאתם לאור של ספרי שירי הכנסייה ואת הפצתם בכנסיות ומהדורה מודפסת חדשה של התנ"ך שהושלמה ב-1703, נקראה על שמו של יורשו של קרל, קרל השנים עשר.
משפחה
ב-6 במאי 1680 נשא קרל לאישה את אולריקה אלאונורה, בתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק. קודם לכן הוא היה מאורס לבת דודתו, יוליאנה מהסה-אשווגה, אך אירוסין אלה הופרו עקב שערורייה. קרל ואולריקה התארסו ב-1675 בניסיון להחליק איבה ארוכת שנים, אך מלחמת סקונה פרצה עד מהרה. במהלך המלחמה, רכשה אולריקה אלאונורה מוניטין של מי שהייתה נאמנה למולדתה העתידית על ידי כך שגילתה חיבה כלפי שבויי המלחמה השוודים. היא משכנה את תכשיטיה, כולל גם את טבעת האירוסין שלה, כדי לדאוג להם. מעלותיה האישיות ומעשי הצדקה שלה בכל תקופת כהונתה כמלכה, גרמו לעם השוודי לחבב אותה וכך הם התגברו על הקשיים שנבעו ממוצאה הדני. בדיוני המשא ומתן לשלום בין שוודיה לדנמרק שהתקיימו ב-1679, היו הנישואין בין קרל לבינה חלק מסדר היום והם אושרו ב-26 בספטמבר 1679. טקס החתונה נערך בסטוקהולם ב-6 במאי 1680 והיה קצר וצנוע.
קרל ואולריקה אלאונורה היו שונים זה מזו. קרל אהב לבלות את זמנו הפנוי בציד וברכיבה, בעוד שאולריקה נהנתה מקריאה ומאומנות. היא תיזכר בעיקר בשל פעילות הצדקה שלה. פעילותה גם הייתה מוגבלת עקב מצב בריאותה הרופף ועקב הריונותיה הרבים. קרל היה מלך מאוד פעיל ועסוק וכאשר הוא נעדר כדי לפקח על חייליו או כדי לבלות, הייתה אולריקה לעיתים קרובות בודדה ועצובה. הנישואין עצמם נחשבו כמוצלחים והמלך והמלכה חיבבו זה את זה. כמלכה, הייתה אולריקה אלאונורה מעורבת מעט מאוד בחיים הפוליטיים ודמותה של חמותה הטילה עליה צל כבד. במהלך התהליך לביטולם של תוארי האצולה, ניסתה אולריקה אלאונורה לדבר בשמם של אלה שרכושם הופקע על ידי הכתר. אך המלך אמר לה שהסיבה שהוא נשא אותה לאישה היא לא רצונו לשמוע את עצותיה הפוליטיות. תחת זאת, היא סייעה לאלה שרכושם הופקע על ידי מתן פיצוי כספי בסתר מתקציבה האישי. בכל אופן, אמונו האישי של קרל בה גבר בה עם הזמן. ב-1690 הוא נקב בשמה כעוצרת לעתיד במקרה שבנו יירש את כסאו לפני הגיעו לגיל הבגרות. למרות זאת, אולריקה אלאונורה מתה ארבע שנים לפני קרל. בעת מותה היא תמכה כספית בכ-17,000 אנשים. נאמר שעל ערש דווי התוודה קרל באוזני אמו שמאז מותה של אולריקה אלאונורה הוא לא היה מאושר כלל.
קרל האחד עשר ואולריקה אלאונורה הולידו שבעה ילדים, מתוכם שלושה בלבד שרדו לאחר מותו של אביהם: אולריקה אולאונורה האם הייתה אישה חולנית והריונותיה הרבים שברו אותה בסופו של דבר. ב-1693, כאשר מצב בריאותה התדרדר, הקדיש קרל את זמנו לטיפול בה. מותה ביולי אותה שנה השפיע עליו קשות והוא מעולם לא התאושש.
מותו
מאז 1694 התלונן קרל על מיחושים בבטנו. בקיץ 1696 הוא ביקש את חוות דעתם של רופאיו על כאביו שהלכו והתגברו, אך הם לא הצליחו לרפא אותו. הוא המשיך למלא את תפקידו כרגיל, אך בפברואר 1697 הכאבים נעשו קשים מנשוא. הוא שב לסטוקהולם ורופאיו אבחנו גוש קשה וגדול בבטנו. בנקודת זמן זו עשו הרופאים ככל שביכולתם כדי להקל על כאביו של המלך. קרל השנים עשר מת ב-5 באפריל 1697 כשהוא בן 41. ניתוח שלאחר המוות הצביע על כך שהמלך פיתח סרטן שהתפשט בכל חלל הבטן שלו.
מורשתו
קרל האחד עשר תואר בשוודיה לעיתים כגדול שבמלכיה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, ההתייחסות כלפיו השתנתה והוא נתפש כאדם תלותי, חסר ביטחון ונוח להשפעה על ידי זולתו. בספר שיצא לאור ב-2003, הוא מתואר כמי שעיצב בכוח רצון חזק את הרפורמות הכלכליות של שוודיה וגרם ליציבות פיננסית וצבאית.
דמותו של קרל האחד עשר מונצחת בשטר של 500 קרונות שוודיות. דיוקנו זה נלקח מציור של דייוויד קלוקר ארנסטרל. דמותו של המלך מופיעה על השטר בשל העובדה שהבנק הלאומי של שוודיה נוסד ב-1688, בעת תקופת מלכותו.
העיר קרלסקרונה קרויה על שמו.
משטח בטא
גדיל בטא (β-strand) ומשטח בטא (β-sheet) הם מונחים בביוכימיה, המציינים מוטיב חוזר במבנה השניוני של חלבון. משטח בטא נוצר כאשר השרשרת הפוליפפטידית יוצרת מקטעים שרשרתיים פרושים הקשורים, זה לזה, בקשרי מימן.
מבנה וארגון
זהו מבנה מישורי מחזורי, בו שרשרת פוליפפטידית יוצרת מקטעים פרושים, המסודרים במקביל, זה לצד זה. גדיל בטא הוא מקטע שרשרתי אחד מתוך מספר מקטעים היוצרים את משטח הבטא. בדומה לסליל אלפא, גם מבנה משטחי בטא מיוצב על ידי קשרי מימן הנוצרים בין המימן האמידי לבין החמצן הקרבונילי של הקשר הפפטידי, תוך ניצול מלא של פוטנציאל קשרי המימן בשרשרת הפוליפפטידית. כלומר, כל קבוצות האמין והקרבוניל של הקשרים הפפטידיים בגדילי בטא משתתפים ביצירת קשרי המימן בין-גדיליים באופן מחזורי. המרחק בין חומצות אמיניות סמוכות בגדיל הוא 3.5Å והשיירים שלהם פונים, לסירוגין, מעל ומתחת למישור המשטח. לרוב, המשטח מפותל במקצת בגלל הכיראליות של חומצות האמינו. משטחי בטא נפוצים בשרשראות פוליפפטידיות הבנויות מחומצות אמיניות בעלות שיירים קטנים יחסית (כגון אלנין וגליצין). זאת משום שקבוצות שייר גדולות ו/או טעונות גורמות להפרעה סטרית ומפריעות להיווצרות המבנה.
מקובל לסמן גדילי בטא בחץ עבה. מכיוון שרצף חומצות האמינו בפוליפפטיד הוא וקטוריאלי, בעל התחלה (קצה אמיני) וסוף (קצה קרבוקסילי) מוגדרים, כיוון החץ מגדיר את כיוון השרשרת הפוליפפטידית. סידור גדילי הבטא במשטח בטא יכול להיות באותו כיוון (מקביל; parallel), או בכיוון מנוגד (אנטי-מקביל; antiparallel). הסידור המנוגד יציב יותר ונפוץ יותר.
דוגמאות
פורין הוא חלבון ממברנלי אשר המבנה השניוני שלו המורכב, כמעט כולו, ממשטחי בטא.
מבט היסטורי
מבנה גדילי ומשטחי בטא הוצע לראשונה על ידי ויליאם אסטבורי בשנת 1930. אסטבורי הציע כי קיימים קשרי מימן בין גדילים מקביליים ואנטי-מקביליים, וזאת אף על פי שלא היה לו מידע על המבנה הגאומטרי של חומצות האמינו והקשרים הפפטידים ביניהם. לכן הוא לא היה יכול לבנות מודל ממשי של התאוריה אותה הציג. מבנה מפורט של משטחי הבטא הוצא בשנת 1951, על ידי לינוס פאולינג ורוברט קורי.
צמחי מרפא
צמחי מרפא הוא שם כולל לצמחים ממינים בוטניים וממשפחות בוטניות שונות, שנמצאו כבעלי ערך מרפא או מועיל, אם דרך מחקרים מדעיים מודרניים ואם מתוך מסורות שימוש ברחבי העולם, לריפוי ולמניעה של מחלות ובעיות שונות בגוף האדם ובגוף החי.
העיסוק בצמחי מרפא (הידוע בלעז בשם "הרבליזם") ידוע גם בשמו "רפואה בוטנית" ונמצא בשימוש הן כחלק מהרפואה העממית והן כחלק ממסגרות רפואיות מודרניות, למשל כתחום הנלמד במסגרת לימודי רוקחות או במסגרת טיפולי רפואה משלימה הניתנים במרפאות קופות החולים ובבתי חולים ממשלתיים. השימוש בצמחי מרפא יכול לכלול תכשירים, חליטות, תמציות תקניות, אבקות יבשות וחלקי צמחים, פטריות, אצות, ואף בעלי חיים. צמחים רבים יוצרים סינתזה לחומרים העשויים להועיל לבריאות האדם ובעלי חיים אחרים.
צמחי מרפא משתייכים למשפחות בוטניות שונות והם יכולים להיות עצים, שיחים, פרחים, פירות וירקות. בישראל מקובל לחלק את צמחי המרפא לצמחים מַעֲרָביים וצמחים סיניים, אך יש גם צמחים שמגיעים משימוש מסורתי באזורי תפוצות ישראל (תימן, מרוקו, עיראק וכו'), צמחים שמגיעים מהמסורת ההודית (איור ודה), וצמחים ייחודיים לארץ ישראל וסביבתה שנפוצים בשימוש בעיקר בקרב הבדווים וערביי הארץ, למטרות ריפוי.
המרפאים והמטפלים בצמחי מרפא נקראים הרבליסטים, ובמדינות רבות הם נדרשים לעבור רישום מסודר בדומה לרופאים או רוקחים על מנת לקבל רישיון לעסוק בטיפול באנשים או ברקיחה של צמחי מרפא. חלק מצמחי המרפא רעילים לאדם או רעילים בצורות הכנה מסוימות או מעל מינון
האנתרופולוגיה של ההרבליזם
עמים מרחבי תבל עשו שימוש במאות ואלפי צמחים מקומיים לצורך טיפול במחלות מאז ימי הפרה-היסטוריה. מממצאים שנאספו במערת שנידר בצפון מזרח עיראק ניתן להסיק כי ניאנדרתלים אשר חיו במקום לפני כ-60,000 שנה השתמשו בצמחי מרפא. לצד גופה שנקברה במקום נמצאו שמונה סוגי צמחים המצויים עדיין בשימוש נרחב ברפואה עממית ברחבי תבל. האתר הארכאולוגי הראשון שבו קיימת תמימות דעים באשר לראיות לשימוש בצמחי מרפא הוא בציורים על קירות מערת לאסקו בצרפת, אשר על פי תיארוך פחמן גילן נקבע ל-13,000-25,000 לפנה"ס. צמחי מרפא נמצאו בין כליו של אצי, איש הקרח אשר גופתו הקפואה התגלתה בהרי האלפים השווייצריים, כ-5,300 שנה לאחר מותו. נראה שצמחי המרפא שמשו אותו לטיפול בטפילים שמצאו במעיו.
אנתרופולוגים משערים כי בעלי חיים פיתחו באופן אבולוציוני את הנטייה לאכול חלקים מרים של צמחים בתגובה למחלה. התנהגות זו עוצבה כיוון שמרירות היא סימן למטבוליזם משני. מאזן הסיכון מול תועלת במקרים כאלה נטה לחיות, אשר נאלצו להתנסות בחיפוש אחר מרפא בעת מחלה. במהלך הזמן, בשילוב של הבנה, אינסטינקט, והתקדמות בדרך של ניסוי וטעייה, התפתח בסיס ידע שנשמר בתרבותם של שבטי האדם הקדומים. ככל שהתרחב בסיס ידע זה לאורך הדורות, התפתח אף תפקידו המיוחד של ההרבליסט (המתמחה ברפואת צמחי מרפא). תהליך זה התרחש כנראה בדרכים מגוונות בתרבויות שונות.
רפואות צמחים מסורתיות
רפואת צמחי המרפא המסורתית הייתה מוגבלת לצמחייה מקומית, כך שמרפאים והרבליסטים התעמקו כמעט באופן בלעדי בצמחים הגדלים בסביבתם, ופיתחו דרכים שונות ויצירתיות כדי להפיק מהם תרופות ולנצל היטב את ערכם הבריאותי. רפואת צמחים (פיטותרפיה) התפתחה במקביל במקומות שונים בעולם, ונשתמרה במרוצת הדורות בכתב ובע"פ. העיסוק המעשי בחלק ממסורות הריפוי נכחד, אולם חלק מן המסורות השתמרו על קלפים, ניירות, לוחות אבן או חרס ועמודי הספרים, וחלקן קיימות מזה אלפי שנים ועד היום כחלק מפרקטיקות הריפוי המקובלות בקרב עמים, קבוצות אתניות, שבטים ואף מדינות.
ספרות צמחי המרפא המודרנית מכירה בחשיבותו של הפן המסורתי, לא רק בגלל הפולקלור אלא מסיבות רציונליות ותועלתיות. ראשית, שימושים מסורתיים לרוב מרמזים אילו צמחים רצוי לבדוק ולחקור, ואילו צמחים אינם בעלי סיכוי גבוה להימצא כבעלי תכונות ריפוי לאדם. שנית, אופן השימוש המסורתי בצמחים, שהרבה פעמים הוא תוצאה של ניסוי וטעייה של מאות ואלפי שנים, מתגלה במקרים רבים כאופן השימוש הטוב ביותר בצמח או שילוב של צמחים (פורמולה). כך למשל, כאשר מחקרים מודרניים ניסו לפענח את ההיגיון של שילובי צמחים מסורתיים, התגלה שבצמחים המרכיבים את הפורמולה קיימת פעילות תומכת או מאזנת, כלומר - צמח אחד מיתן את השפעת יתר הצמחים (השפעה מאזנת), וחומרים פעילים שהתגלו באחד מהצמחים שבפורמולה התבררו כמחזקים את השפעתם של חומרים שזוהו בצמח אחר שהרכיב אף הוא את הפורמולה, על גוף החי (השפעה תומכת). דוגמה נוספת ניתן לראות בכך שהכנה מסורתית של מרבית הצמחים ברפואת האיור ודה העתיקה היא על ידי בישולם בחלב, וכיום קיימות מספר השערות מחקריות לגבי חשיבותו של החלב במיצוי החומרים שבצמחים אלו.
מצרים הקדומה
בפפירוס אברס, מסמך מהמאה ה-16 לפנה"ס, תועדו 877 מרשמים ותרופות בשילוב צמחים כגון מור, לבונה, שומר, שמן קיק, ושמנים ארומטיים מצמחים כגון מנטה ולבנדר.
מסופוטמיה
באתרים שומריים ובבליים אחדים נמצאו לוחות חרס ועליהן מרשמים רפואיים. בקובץ חוקי חמורבי (1728 לפנה"ס) קיימת עדות לשימוש בצמחי מרפא כגון שוש קירח, כסיה, שיכרון ומיני נענע.
תקופת המקרא
עדויות מקראיות לשימוש בצמחים כצמחי מרפא ניתן למצוא רק באופן עקיף. צמחים המוזכרים כצמחי בושם (מור ולבונה, חלבנה, לוט, נכאת), כצמחי רעל (דודא, רוש, לענה ופקועה) וכצמחי תבלין (שום, בצל, כמון, גד השדה, אזוב וקצח) היו ידועים במזרח העתיק כצמחי מרפא, אך סגולותיהם הרפואיות והשימוש בהם למטרות ריפוי, אינם מוזכרים במקרא.
סין
כתבים סיניים עתיקים מעידים על שימוש בתה מצמח מטפס בשם מה-הואנג (שרביטן) כבר לפני כ-5000 שנה, אך תחילתו של השימוש בצמחי מרפא מיוחסת לקיסר שֶׁנּוֹנְג שחי לפני כ-3500 שנה ונחשב גם לאבי החקלאות בסין. הרפואה הסינית המסורתית מסווגת את צמחי המרפא הסיניים (שכוללים חלקי צמחים, רכיבים מן החי ומינרלים) לפי התכונות הבאות: אנרגיה, טעם, פעולה, תכונות, השתייכות מרידיאנית, התוויה עיקרית. הרבליסטים מערביים רבים עושים כיום שימוש בצמחים סיניים, בפורמולות צמחים מסורתיות ואף בשיטות האבחון הסיניות. אחד הצמחים הסיניים המוכרים ביותר במערב הוא הג'ינסנג שנחקר רבות גם בכלים מערביים וידוע בעיקר הודות לפעילותו כאדפטוגן (צמח מרפא המסייע לעמוד במצבי לחץ) ואפרודיזיאק. שיטות אינטגרטיביות בטיפול ובמחקר משלבות כיום בין שמות צמחים ומונחים סיניים מסורתיים לשמות ומונחים מערביים, ובין צמחים סיניים לשיטות מחקר מערביות מודרניות, ולהפך.
כתבים עבריים ויהודיים
צמחי מרפא מוזכרים בכתבים עבריים ובכתבים ומסמכים של יהודים שחיו בתפוצות ישראל. מלבד המקרא, ישנם מסמכים שמעידים כי הקהילה היהודית בקהיר בימי הביניים השתמשה בכ-450 מינים של צמחים לצורכי רפואה, וכתביהם של הרמב"ם (נסים קריספיל מציג רשימה מפורטת של צמחי המרפא של הרמב"ם) ושל אסף הרופא מעידים אף הם על שימוש וידע רב ברפואת צמחים.
המחקר המודרני בצמחי מרפא
בשנת 1887 פורסמו 3 כרכים של צמחי המרפא של קולר, שנחשבים עד היום למדריך מתקדם של צמחי מרפא.
סוג מחקר נוסף הוא מחקר קליני. במחקר זה, הצמח או חלקי הצמח שפעילותם משוערת או דורשת בדיקה, ניתנים למספר נסיינים. בדומה למחקרים הנעשים בתרופות, משתמשים החוקרים הקליניים של צמחי מרפא בשיטת הסמיות הכפולה וחלק מהנסיינים מקבלים פלצבו. בסיום המחקר נרשמות תוצאותיו ומוסקות המסקנות. חוקרים שמעוניינים לפענח מנגנוני פעולה וחומרים פעילים בצמחים, עורכים מחקרי מעבדה. מחקרים אלו נערכים אין ויוו (כלומר, בבעלי חיים) ואין ויטרו (כלומר, במעבדה). מחקרים הנעשים בחיות, (חולדות, עכברים, ולעיתים גם תרנגולות, פרות ומיני יונקים אחרים) בוחנים את השפעות הצמח, את תופעות הלוואי האפשריות שלו ואת טווח המינונים המומלץ. לרוב מחקרים אלו מבוצעים בצמחים שכבר קיים תיעוד היסטורי ו/או עכשווי של שימוש בהם על ידי בני אדם, או על ידי חיות שאוכלות מהם באופן טבעי בסביבת המחיה שלהן. מחקרי מעבדה מיועדים לבחינה של מיצוי הצמח, של חומר או קבוצת חומרים על תאים, אורגניזמים ותהליכים כימיים ומטרתם לקבוע מנגנוני פעולה משוערים, בתנאים סטריליים ומבוקרים, על ידי תצפית מיקרוסקופית ובחינת השינויים שמתרחשים כתוצאה מנוכחותם של חומרים המצויים בצמח.
קבוצות חומרים
מטבוליטים משניים שנמצאו בצמחים בעלי יכולות ריפוי כוללים בין היתר קומרינים, חומצות שונות, פלבנואידים, ספונינים, אלקלואידים, טאנינים, רזינים, שמנים נדיפים ועוד. קבוצות חומרים אלו אחראיות למגוון פעילויות המיוחסות לצמחים, גם אם מנגנון הפעילות שונה מצמח לצמח.
מנגנוני פעולה של צמחים בגוף החי
ברפואת הצמחים המודרנית המערבית, מקובל להשתמש במינוחים מתחום הרפואה המערבית לתיאור התוויות הצמח, ולציין האם מדובר בפעילות שמיוחסת לצמח בעקבות שימושים מסורתיים או בעקבות מחקרים.
פעילות היפוגליקמית
צמחים שמשמשים להורדת רמות סוכר בדם ונחקרים בהקשר של סוכרת. ידועים כ-1500 סוגי צמחים להם מיוחסת פעילות זו. מנגנוני הפעולה הם על ידי עיכוב אנזימי עיכול, עיכוב העברה של גלוקוז, האטת התרוקנות הקיבה ועוד. במחקרים שונים, צמחים וחומרים שבודדו מצמחים הראו יכולת להוריד רמות סוכר בדם. בין הצמחים שמשמשים להורדת רמות סוכר גבוהות בדם: חילבה, קינמון, מילון מר, גלגה (Galega officinalis),סירה קוצנית, עלי זית, געדה, מרווה רפואית, מרווה מרושתת, הדס, סרפד. אולם, חשוב לציין כי המקור למחשבה אודות פעולת צמחי מרפא אלו הוא עממי, ולא פורסמו תוצאות ניסויים מדעיים מבוקרים המוכיחים את פעולת צמחי המרפא הנזכרים.
איזון הורמונלי
ישנם צמחים שבאופן מסורתי שימשו לטיפול בבעיות הורמונליות, כגון בטטת בר (דיוסקוריאה). בצמח זה השתמשו הן האינדיאנים והן הסינים לבעיות נשים הקשורות במחזור החודשי, בהריון ובלידה. כאשר נחקר הצמח, התגלה שהחומר לו מיוחסת ההשפעה ההורמונלית, דיוסג'נין, אינו משפיע על פרוגסטרון בגוף, אך מחקרים מאוחרים יותר הוכיחו כי חומר זה נצמד לקולטנים של אסטרוגן. (נדרש מקור).
צמחים שנחשבים כמאזנים הורמונליים: שיח אברהם, קוהוש שחור, אנג'ליקה סינית, מרווה. נר הלילה החופי, מליסה רפואית. צמחים אצלם קשירת האסטרוגן הייתה הגבוהה ביותר: סויה, שוש קירח, תלתן אדום, בת קורנית, כורכום, ורבנה. עם זאת, המקור למחשבה אודות צמחי מרפא אלו הוא עממי, ולא פורסמו תוצאות ניסויים מדעיים מבוקרים המוכיחים את פעולת צמחי המרפא הנזכרים.
פעילות נוגדת חיידקים ווירוסים
כמנגנון הגנה בפני חיידקים ווירוסים שונים, צמחים רבים מכילים חומרים המזיקים למבנה התא של טפילים ומיקרואורגניזמים או מתערבים במבנה תאי המאכסן ובכך מגנים לא רק על עצמם מפניהם אלא גם מסייעים לגוף האדם להתגבר על מחלות הנגרמות על ידי וירוסים וחיידקים.
בנוסף לפעילות מפרקת התא ישנם צמחי מרפא המשפיעים על מערכת החיסון ובכך מסייעים בהתגברות על מחלות.
צמחים בעלי פעילות אנטי-ויראלית ואנטי בקטריאלית הם למשל עלי זית, אכיניצאה, קלנדולה (ציפורן החתול, ציפורני החתול, מור לבונה, אתרוג, מרווה רפואית.
מיצוי
בעוד ישנם צמחים שניתן לאכול כפי שהם (כגון שום או גרעיני רימון), פעולת המיצוי הכרחית בחלק מהצמחים על מנת לאפשר לחומרים הפעילים שבצמח להיות זמינים לגוף האדם, וגם כאשר מעוניינים בחומרים המצויים בחלקי הצמח הקשים לאכילה כפי שהם. מיצוי ניתן לעשות בעזרת חליטה, הרתחה, השריה ממושכת באלכוהול (טינקטורה), והשריה בגליצרין או חומר דמוי גליצרין. ניתן למצות בשמן, רצוי בשמן זית. שיטת המיצוי נקבעת בהתאם לקבוצות החומרים המצויות בצמח - ישנן קבוצות שנמסות טוב יותר באלכוהול בעוד אחרות נמסות טוב יותר במים, וכן בהתאם לחלק הצמח אותו ממצים וגודל חלקיו (טחון דק, כתוש, מגורר וכן הלאה). בעוד שרף למשל יצריך לרוב מיצוי ב-70% אלכוהול, מיצוי של עלים עדיף שייעשה לרוב בחליטה.
תנאי ספיגה
ישנם צמחים ובעיקר קבוצות חומרים המצויות בצמחים שמצריכות סביבה מסוימת על מנת להיספג כראוי בגוף, או שנדרשים תנאים מיוחדים על מנת שיגיעו לסביבה בה נדרשת פעולתם. כך למשל, ישנם חומרים רבים בצמחים שאינם עוברים את מחסום הדם-מוח (blood-brain-barrier); ישנם חומרים שדורשים רמת חומציות מסוימת בקיבה על מנת שיגיעו למחזור הדם (למשל, החומר הפעיל Levadopa המצוי בפול (Vicia faba) או ב-Mucuna pruriens, שמצריך להוריד את רמת החומציות ל-5.5 ph) וכן חומרים שנספגים במלואם רק בנוכחות של חומר אחר, כגון כורכומין (החומר הפעיל בכורכום), שנספג באופן מיטבי בנוכחות פלפל שחור חריף, פלפל אדום חריף או ברומלין.
מונוגרף
מונוגרף משמש כפרוטוקול תיעודי של תיאור הצמח בשימושיו הרפואיים. מונוגרף על צמח יכלול את שמו הלטיני, שמותיו המקובלים בשפה, תיאור הצמח (השתייכות בוטנית, מקום גידול, מין וחלקים למאכל), מרכיבים וחומרים, פעילות הצמח, התוויות ומינון מקובל. ישנם מונוגרפים הכוללים גם שימושים מסורתיים בצמח, שילובים מקובלים עם צמחים אחרים ומחקרים בולטים שנעשו עליו.
כללי כתיבת מונוגרף של צמחי מרפא דומים לכללי כתיבה של כל פרוטוקול ונקבעים על ידי גופי-על מפקחים. כך למשל מונוגרף צמחי מרפא בארצות הברית יהיה שונה במעט ממונוגרף צמחי מרפא באחת ממדינות האיחוד האירופי. מאחר שבישראל לא קיים גוף-על המפקח על נושא צמחי המרפא, לא קיימים כללי כתיבה לתיאור מונוגרפי של צמחים בעברית.
צמחי מרפא והרפואה הקונבנציונלית
ברפואה הקונבנציונלית קיימות תרופות רבות שמופקות מצמחים ונמכרות כתרופות מרשם בבתי מרקחת, למשל צמח ההרדוף הרעיל ביותר, המשמש להפקת תרופה לאי ספיקת לב. במקומות רבים בעולם קיימת אינטגרציה בין תרופות ורפואה 'קונבנציונלית' לבין השימוש בצמחי מרפא, ובתי חולים בסין, בגרמניה ובמדינות אחרות מטפלים בחולים במחלקות השונות בשיטות משולבות ומשלימות. המצב בישראל שונה, והרבליסטים אינם מהווים חלק אינטגרלי מצוותים של בתי חולים ומרפאות, אלא מטפלים באופן פרטי. בנוסף, רופאים קונבנציונליים רבים, בישראל ובמדינות נוספות, אינם מכירים כלל ביעילותם של צמחי המרפא ובשימושים שניתן לעשות בהם למטרות ריפוי ומוסרים מידע מוטעה או לא מדויק כשהם נשאלים על צמחים, ובמקרים מסוימים גם על תוספי מזון ותזונה. הטענה העיקרית המועלית על ידי אנשי מקצוע מהרפואה הקונבנציונלית היא שמוצרי המדף המשווקים כצמחי מרפא ונצרכים על ידי הציבור, אינם עוברים תהליכים נאותים של בקרה וסטנדרטיזציה. כך נוצר מצב בישראל ובמדינות אחרות של שני מחנות כביכול, הרפואה הקונבנציונלית מול הרפואה האלטרנטיבית שבה נכללים צמחי המרפא וההרבליסטים, למרות שרוב החוקרים והמטפלים בתחום של צמחי מרפא מגיעים כיום מתחומים מדעיים כגון כימיה, בילוגיה, מדעי התזונה ובוטניקה, ואינם דומים לקוסמים או מכשפים שהרפואה הקונבנציונלית נוטה לראות בהם.
שיווק צמחי מרפא
מספר צמחים זכו למחקרים רבים והפכו מצד אחד מוכרים בקרב הציבור הרחב ומצד שני זכו לביקורות לא מעטות. ביניהם ניתן למנות את האכיניציאה, הפרופוליס, הפרע, הסמבוק השחור ועוד כמה אחדים. בשל מעורבותם של גורמים שיווקיים בעלי אינטרס כלכלי, ישנם צמחים שנחקרים יותר, משווקים ביותר אגרסיביות ודובק בהם הדימוי של מעין 'תרופות פלא' מודרניות. כיוון שצמחים אלו נמכרים כתוספים או כמאכל, ללא צורך במרשם, מינוני החומרים הפעילים הקיימים באותם מוצרים המיועדים לכולם אינם תואמים את המינונים המומלצים במקרים בהם קיימת בעיה רפואית אמיתית, וכך נוצר מצב שמצד אחד צמחים ששווקו כמוצר בעל יכולות מוכחות ובדוקות, אינם עונים על הציפיות. מהצד שני, בשל היעדר אחריות בשימוש, ישנם מקרים של לקיחת כמויות מוגזמות עד כדי הופעת תופעות לוואי. הדרך הנכונה והיעילה ביותר לצרוך צמחי מרפא כטיפול וכמניעה לבעיות ומצבים בריאותיים היא על ידי ליווי של איש מקצוע, הרבליסט מוסמך.
הצהרת בייג'ינג
בנובמבר 2008 נערך כנס של ארגון הבריאות העולמי (WHO) בנושא רפואה מסורתית, ובו ניתנה הצהרת בייג'ינג. במאי 2009 אושרה ההצהרה על ידי כל המשתתפים באספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי. ההצהרה מסכמת את עמדתן של המדינות החברות בארגון הבריאות העולמי בכל מה שנוגע לרפואה המסורתית, שמכונה גם אלטרנטיבית, עממית או משלימה. עיקרי ההצהרה: יש לכבד, לשמר, לקדם ולהנגיש את הרפואה המסורתית, באופן נרחב והולם. הממשלות הן האחראיות על בריאות הציבור ולכן עליהן לקבוע תקנות וסטנדרטים ולהסדיר במערכת הבריאות את השימוש בתרופות מסורתיות כך שיהיה הולם, בטוח ויעיל. מתוך הכרה בהתפתחות המושגת במדינות בהן שולבה הרפואה המסורתית במערכת הבריאות הלאומית, ההצהרה קוראת למדינות שעדיין לא עשו כן לנקוט יוזמה. יש לפתח ולחקור, תוך שיתוף פעולה בינלאומי, צמחים ורפואות מסורתיות. על הממשלות להקים מערכי הכשרה, הסמכה ורישוי של מתמחים ברפואה מסורתית. יש לחזק את הקשר בין הרפואה הקונבנציונלית והמסורתית, ולהקים תוכניות הכשרה נאותות לעוסקים ברפואה ציבורית, סטודנטים לרפואה וחוקרים.
צמחי מרפא של ארץ ישראל
בארץ ישראל גדלים כ-100 מינים של צמחי מרפא מקומיים שנחקרו וידועים בשימוש במסורות שונות. על כך נוספים מינים רבים שהם פליטי תרבות, פולשים וכאלו שלא נחקרו אך מקובלים כתרופות במסורות עממיות מקומיות. שימושים מסורתיים בצמחי מרפא של ארץ ישראל ניתן למצוא כיום בקרב עדות ישראל השונות, הבדואים, הדרוזים, הצ'רקסים, הערבים המוסלמים והערבים הנוצרים.
עוזרר קוצני הוא מין ממשפחת הורדניים שהיה מקובל עוד ברפואה העממית ביוון, ונכלל כיום בפרמקופיאה הבלגית, הצרפתית, הגרמנית והפולנית כתרופה ללב. מחקרים מודרניים שנעשו על מין זה, מצאו בו פעילות נוגדת חמצון ויכולת הטבה בחולים עם בעיות לב, לחץ דם וחרדה.
גם הזית נחשב לאחד הצמחים הבולטים והנחקרים הגדלים בארץ ישראל. שמן הזית, שהשימוש בו ידוע מזה 6000 שנה, נמצא במחקרים כיעיל למערכת העיכול, הלב וכלי הדם, לריכוך העור, לשמירה על כושר מנטלי ועוד. עלי הזית משמשים אף הם כצמח מרפא, ברפואות מסורתיות ומודרניות. ברפואה העממית, עלי זית כתושים משמשים לריפוי פצעים, ומרתח מהעלים - להורדת לחץ דם והורדת סוכר. מחקרים מודרניים מוכיחים שבעלים אכן ישנם חומרים שמורידים הן לחץ דם והן כולסטרול מסוג LDL (הכולסטרול המזיק) ויעילים למחלות אחרות.
ממשפחת השפתניים, רוזמרין רפואי, שאופייני לצמחיית הים התיכון, מכיל נוגדי חימצון חזקים ומשמש ברפואה המסורתית בשימושים שונים ביניהם המרצת דם, חיזוק השיער, שיפור הזיכרון ומצב הרוח, ועוד. הודות לשימושיו המסורתיים הרבים נחקר צמח זה, ונמצאו בו חומרים כמו קרסונול, שמגיעים למוח ומשפיעים עליו מרווה משולשת, מרוות ירושלים ומיני מרווה אחרים גדלים בר בארץ ונפוצים בשימושים רפואיים ותזונתיים רבים בקרב ערביי הארץ, שמכנים את הצמח מארמייה (مرمية). במרווה הרפואית, שהיא מין אחר הגדל בר באירופה ונחשב מסקרן עבור חוקרים רבים, נמצא מספר גבוה של חומרים פעילים, חלקם מצויים גם במרווה המשולשת. חומרים המצויים במרווה נמצאו במחקרים כיעילים לשיפור הזיכרון והריכוז. האזוב, גם הוא ממשפחת השפתניים, שמוזכר כבר בתלמוד כתרופה נגד תולעי מעיים ומופיע גם בכתבי הרמב"ם, הוא אחד מצמחי המרפא הבולטים במסורות העממיות המקומיות (אצל הערבים, יהודי תימן ויהודי צפון אפריקה) ונמצא במחקרים שונים כיעיל לטיפול בפטריות, נוגד חיידקים ואף משפיע על המוח.
הרימון המצוי הוזכר אף הוא בכתבי הרמב"ם כעוצר שלשול ומרפא בעיות בטן אחרות, ומחקרים מודרניים מצאו בו נוגדי חמצון חזקים וחומרים אחרים