cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולוברה
לקריאה נוספת
(פטר דוברה - מאה שנות עיוורון) 2006 (פוטר קולדארוב - גאוגרפיה פוליטית במדינה הבולגרית בימי הביניים) 1989/1979
טרסה קארניו
מריה טרסה קארניו גרסיה דה סנה (בספרדית: María Teresa Carreño García de Sena; 22 בדצמבר 1853, קראקס, ונצואלה – 12 ביוני 1917, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה פסנתרנית, זמרת, מלחינה ומנצחת ונצואלית.
ביוגרפיה
קארניו נולדה בקראקס, ונצואלה למשפחה מוזיקלית. את הכשרתה הראשונית קיבלה מאביה וכשרונה המוזיקלי הוכר בגיל צעיר. ב-1862 היגרה משפחתה לארצות הברית והשתקעה בניו יורק. הופעת הבכורה שלה, בגיל שמונה, הייתה באותה שנה באירווינג הול. בשנת 1863 ניגנה לפני נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן בבית הלבן.
טרסה קארניו נישאה ארבע פעמים: משנת 1873 עד 1875 הייתה נשואה לכנר אמיל סורה, לו ילדה בת, אמיליטה; בין 1876 ל-1891 הייתה בקשר מוכר ללא נישואים עם זמר האופרה האיטלקי ג'ובאני טליאפייטרה, ומקשר זה שרדו שני ילדים, ג'ובאני וטרזיטה, שהייתה לפסנתרנית ונודעה בשם טרזיטה טליאפייטרה-קארניו. בשנים 1892 עד 1895 הייתה טרסה קארניו נשואה לפסנתרן אז'ן ד'אלבר, גם הוא איש מרובה-נישואים. לשניהם נולדו עוד שתי בנות, יוג'ניה והרטה; משנת 1902 עד 1917 הייתה נשואה לארטורו טליאפייטרה, גיסה לשעבר.
טרסה קארניו הייתה גם מלחינה; היא חיברה לפחות 40 יצירות לפסנתר, שתי יצירות לקול ופסנתר, שתיים למקהלה ותזמורת ושתי יצירות נוספות של מוזיקה קאמרית. עוד הותירה אחריה יצירות רבות לא-גמורות.
ב-2 באפריל 1905 הקליטה 18 קטעי פסנתר ליצרני הפסנתר המכני, הפיאנולה, חברת "ולטה מיניון". גם בתה טרזיטה הקליטה לחברה זו בשנת 1906.
טרסה קארניו מתה בדירתה שבמנהטן, ניו יורק.
"קומפלקס התרבות טרסה קארניו" בקאראקס נקרא על שמה.
עוזיאל מייזליש
רבי עוזיאל מייזלישׂ (או: מייזלס; ה'תק"ד, 1744 – כ"ח בכסלו ה'תקמ"ו, 30 בנובמבר 1785) היה מתלמידי המגיד ממזריטש ומראשוני תנועת החסידות בפולין, רב ב ובניישטאט ("עיר חדש"), ומחבר הספרים "כרם שלמה", "מנורה הטהורה", "תפארת עוזיאל", "תפארת הצבי" ועוד.
ביוגרפיה
כבר בהיותו צעיר החל לכהן ברבנות בערים חשובות בפולין בהתחלה באוסטרובצה ולאחר מכן ב ולבסוף ב"" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין).
בצעירותו התקרב ל ונהיה תלמיד שלו ולאחר פטירת הבעש"ט היה לתלמידו של המגיד ממזריטש, תלמיד הבעש"ט ועוד מצדיקי תנועת החסידות, כמו רבי מנחם מנדל מפרמישלן, רבי אברהם מפודולסק, ורבי נחמן מקוסוב. היה בידידות עם רבי אלימלך מליז'נסק (יש שמחשיבים אותו כתלמיד רבי אלימלך), רבי שמואל שמלקה הורוביץ מניקלשבורג, רבי פנחס הורוביץ ("ההפלאה"), רבי משולם זושא מאניפולי ורבי לוי יצחק מברדיטשוב.
בשל השתייכותו לתנועת החסידות סבל מהמתנגדים לחסידות, כאשר נודע לפרנסי אוסטרובצה שבפולין שם כיהן ברבנות על היותו חסיד – הודח מתפקידו וגורש מהעיר. הדבר היה בערב שבת, סמוך לכניסת השבת. את אותה השבת הוא עשה בביתו של חובש מקומי שגר בקצה העיר, ושלמרות זעם בני העיר ניאות להכניסו לביתו. לפי המסורת החסידית החובש ניאות לכך בתמורה להבטחת רבי עוזיאל שיזכה לחתן תלמיד חכם (לימים השיא את בתו לרבי אריה לייב מאוז'רוב, מייסד חסידות אוז'רוב). הוא עקר לריטשוול על שמה נודע, ובסוף ימיו התיישב ב"" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין).
נערץ על ידי צדיקי דורו שאף אמרו עליו "עבד ה'" – ראשי תיבות עוזיאל בן דרעזיל.
נפטר בגיל 42, בכ"ח בכסלו ה'תקמ"ו, ונקבר בניישטאט (נובי קורצ'ין) שבפולין.
ספריו
ספריו בלולים הן בהלכה מדברי הפוסקים הראשונים והאחרונים, והן בתורת החסידות מרבותיו תלמידי הבעל-שם-טוב. בין אלו שהוא מרבה לצטט מדבריהם, נמנים רבי משה אלשיך, רבי ישעיה הלוי הורביץ (בעל "שני לוחות הברית") ורבי יהונתן אייבשיץ. כתיבתו קולחת וצחה, ולעיתים הוא משתמש במשלים על מנת להבהיר רעיונות. בדבריו הוא מציין גם לדברים שהתגלו לו בחלום.
משנתו
בתורתו הוא מרבה להורות על הדרך לעבודת ה', באופן הנכון להתעלות ולהתקדש. כמו כן בדבריו מוזכרת רבות העשייה לשם שמים. גם התחדשות והתלהבות לעבודת ה' נחשבות כערכים מרכזיים אצלו.
שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו
שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו הוא פתגם מקראי, המשמש כעצה טובה, שכדי להימנע מצרות, על האדם להיזהר כשהוא משתמש בפיו ובלשונו. המקור לפתגם הוא בדברי שלמה המלך בספר משלי:.
שמירה מדיבורים לא טובים
בדברי חז"ל הפרשנות היא לשמירת הפה והלשון מסוגים שונים של דיבורים שליליים:
שמירה ממאכלות שאינם טובים
רבי אברהם אבן עזרא בתחילה מפרש את הפסוק לזהירות מלשון הרע: "שומר פיו ולשונו - שניהם (=הפה והלשון) שותפים בדבור, והעניין שישמרם מדבר גנות אז ישמור נפשו מכל דבר רע", אך מביא פירוש נוסף לפיו שמירת הלשון אכן היא מפני דיבור רע, אך שמירת הפה הכוונה מפני מאכלים "שומר פיו מאוכל, ולשונו מדבר הרע".
בדומה לכך כותב הרמב"ם:
גם רבנו יונה מפרש את שמירת הפה בשמירה ממאכלים רעים או מיותרים, ומדגיש שהדבר תלוי במידת הפרישות, שהפרוש נמנע ממאכלים שאינם מקיימים את גופו.
פירושים נוספים
בראשונים ישנם פירושים נוספים על פסוק זה, כך למשל המהר"ח אור זרוע מפרש את הדברים לעניין דיבור מיותר בשבת:.
בספר חסידים פירוש פסוק זה על כך שאין לו לאדם לפתוח פיו לשטן:.
קרחון נני
קרחון נני (באנגלית: Neny Glacier) הוא קרחון המצוי בצד הדרום מערבי של מישור המימונט, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מערב, ונשפך אל חלקו הצפוני של פיורד נני.
קרחון זה, כמו גם קרחון גיבס (הזורם לכיוון דרום מזרח), מצויים בשקע שבין פיורד ניני לבין הדום הקרח מרקטור המצוי בצד המזרחי של חצי האי האנטארקטי.
מקור השם
קרחון ניני נקרא על שמו של פיורד ניני הסמוך.
הקרחון שימש את השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941, שחבריו השתמשו בקרחון כנתיב מזחלות.
לקריאה נוספת
• William James Mills, Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia, P 122
עזרה זהר
עזרה זֹהר (ספטמבר 1922 – 3 בפברואר 2014) היה רופא ישראלי, ממקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ופעיל פוליטי. מחקרו הוביל לביטול "משמעת המים" בחילות השדה בצה"ל.
ילדותו ונעוריו
זהר נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של המחנך איש "השומר הצעיר" ד"ר צבי זהר. בילדותו עברה המשפחה ללודז' בפולין, האב שימש מורה ומדריך נוער ועזרה "למד לפטפט בפולנית".
כשהיה עזרה בן 6 עלתה המשפחה לארץ ישראל. עזרה גדל בתל אביב ולמד זמן מה בבן שמן, לאחר מכן למד בבית הספר "תל נורדאו" עם משה שמיר ובנימין גלאין.
לאחר החזרה לישראל התגוררו עזרה ואביו בקיבוץ משמר העמק, ועזרה השתלב בקבוצת ילדים דוברי גרמנית.
בנעוריו למד עזרה בשומריה, המוסד החינוכי של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בקיבוץ. לדבריו, בשנים אלה ספג את האמונה בשחרור העם מהגלות ויישובו בארץ ישראל ויצירת משטר כלכלי שבו יהיו לכל אדם אפשרויות וזכויות שוות ובו תגן החברה על החלשים ואת ההזדהות עם הרעיונות שלימים עמדו בבסיס גוש אמונים. באותן שנים היה מקורב לחוגי הכנענים והיה חבר בתנועת "העברים הצעירים" ובקבוצה שהוציאה לאור את כתב העת "אלף".
בגרות
עזרה שירת בפלמ"ח בין השנים 1942–1944. ב-1947 יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת ז'נבה יחד עם חברו דניאל הרמן. עם פרוץ מלחמת השחרור מונה להעביר קורס מ"כים במחנות העקורים בנמי שבאיטליה. בעת ההפוגה הראשונה חזר ארצה והתגייס לחיל הרפואה. עם תום מלחמת העצמאות חזר לשווייץ לסיים את לימודיו וב-1950 קיבל תואר דוקטור לרפואה. סמוך לפני כן, בדצמבר 1949 נישא לללה פינקלשטיין ובהמשך נולדו לזוג שתי בנות. התגוררו במשמר העמק ולאחר מכן בירושלים.
מיה ברקי
מיה ברקי (נולדה ב-22 בספטמבר 1985 בקיבוץ כברי) היא כדורגלנית עבר ישראלית, ששיחקה בליגה הבכירה בכדורגל נשים מתחילת שנות ה-2000 ועד 2018. בתקופה זו זכתה ב-5 אליפויות ו-10 גביעים ורשמה 48 הופעות במדי נבחרת ישראל בין השנים 2002–2016.
עזרה זהר
בגרות
זהר התמחה ברפואה פנימית בבית החולים תל השומר.
מיה ברקי
קריירה
ברקי החלה דרכה במועדון מכבי חיפה בגיל 15 ועמו זכתה בדאבל בעונת 2001/2002. בתקופה זו רשמה 11 הופעות במדי נבחרת הנערות עד גיל 19 של ישראל. עם התפרקות קבוצת הנשים של מכבי חיפה ב-2003 עברה למכבי חולון עמה זכתה ב-4 אליפויות ו-5 גביעים. ב-2008 עברה לשחק במכבי כישרונות חדרה ולאחר 3 עונות חזרה ל-3 עונות נוספות במכבי חולון שם הוסיפה עוד גביע למאזנה. ב-2014 חזרה לשתי עונות נוספות למכבי כישרונות חדרה והייתה שותפה לזכייה ההיסטורית של הקבוצה בגביע. בשנת 2016 עברה לשחק באס"א תל אביב ושוב זכתה בגביע. שנה לאחר מכן עברה לשחק במדי מ.כ רמת השרון וגם כאן לקחה חלק בזכייה הראשונה של המועדון בגביע. בתום עונה זו פרשה מהמשחק.
עזרה זהר
בגרות
עם שובו משווייץ לישראל התגייס זהר לחיל הרפואה. באוגוסט 1959 ערך מחקר שבו עקב במשך 25 ימים אחרי 20 חיילים שערכו מסע מאילת למטולה, ומסקנותיו היו שכמות השתייה אינה משפיעה באופן משמעותי על כמות הזיעה ועל כן הובילו לביטול "משמעת המים" בחילות השדה בצה"ל (שאסרה על חיילים לשתות מים כאוות נפשם במטרה לחשל אותם, והתבררה כמסכנת את חיי החיילים שאינם שותים מספיק). החוקרים הגיעו עוד למסקנה שאין צורך בלקיחת תוספי מלח. בשנת 1963 פרסם מחקר שטען שהנגב הצפוני הוא המתאים ביותר להתיישבות בישראל מבחינה אקלימית.
זהר פיקד על בית החולים הפיקודי ברפידים במלחמת יום הכיפורים, ולאחריה השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף. זהר היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב-יפו לשנת 1964/1965, ביחד עם פרופ' הרי הלר וד"ר יוסף גפני. בין השנים 1967–1985 ניהל את המחלקה הפנימית בבית החולים שיבא. בשנת 1967 הקים ועמד בראש המרכז לפיזיולוגיה רפואית בבית החולים שיבא (שלימים נקרא "מכון הלר למחקר רפואי"). במקביל לימד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1966 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1970 מונה למועצה הלאומית למחקר ופיתוח. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר ב"ועדת מן" לרפורמה בשירותי הבריאות, שהמליצה על הידוק הקשרים בין מרפאות קופת החולים לבתי החולים, ובשנת 1977 עמד בראש "ועדת זהר", שמונתה על ידי שר הבריאות אליעזר שוסטק לבחינת דרכים לביצוע רפורמה במערכת הבריאות בישראל על ידי הנהגת חוק ביטוח בריאות, ומסקנותיה אומצו על ידי שוסטק ב-1979. בשנת 1990 פרש מעבודתו באוניברסיטה. הוא שימש גם כיועץ התזונתי לחברת "שומרי משקל" בישראל והיה מהרופאים שנתנו חוות דעת ליהושע בן-ציון, שהביאה לשחרורו המוקדם מהכלא.
זהר נפטר ב-3 בפברואר 2014 ונקבר למחרת בהר הזיתים, בירושלים. הוא מונצח בטיילת על שמו בשכונת גבעת המבתר בירושלים.
פעילות ציבורית ופוליטית
בסוף שנות ה-60 יצא למאבק ציבורי בעד חימום הכיתות בבתי הספר. בתחילת שנות ה-70 היה פעיל למען איכות הסביבה וקרא להקמת רשות לאקולוגיה. הוא הקים ועמד בראש האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
זהר היה חבר במזכירות גוש אמונים. הוא חבר לאריק שרון להקמת מפלגת שלומציון ועמד בראש ועדת המצע של המפלגה. לקראת הבחירות לכנסת העשירית פרש ממנה, הקים מפלגה משלו בשם "עצמאות", ועמד בראשה במשך שתי מערכות בחירות, אך זו לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. מפלגה זו הוקמה על בסיס המסר שניתן להגיע לעצמאות כלכלית (ובמפורש לוותר על עזרתה הכלכלית של ארצות הברית), בין היתר בעזרת ביטול מס ההכנסה.
עמדותיו
לאחר מלחמת יום הכיפורים החליט זהר להקדיש את זמנו הפנוי להוצאת ספר שיציג את עוולות המשטר הריכוזי במדינת ישראל במטרה לאפשר יותר חופש כלכלי. לטענתו, המשאב העיקרי של מדינת ישראל הוא היכולת לפתח תעשיית מדע, אך ניצול המשאב נמנע על ידי הריכוזיות של השלטון, שגרמה לכוחות מדעיים רבים לרדת מישראל. ביקורתו עוררה הד מסוים.
בשנת 1994 פרסם את הספר "פילגש במזרח התיכון", בהוצאת דביר, שאף תורגם לאנגלית. בספרו זה טען כי התמיכה האמריקאית רבת השנים בישראל גורמת לפגיעה באינטרסים ישראלים, מחלישה את היכולת הצבאית של ישראל וגורמת לדה-לגיטימציה של ישראל בעולם.
זהר אף עמד בראש ועדת ההיגוי של מרכז אריאל למחקרי מדיניות וכתב בירחונו "נתיב". הוא פרסם ניירות מחקר על הדמוגרפיה הפלסטינית. הצטרף לפורום נהלל, התומך ברעיון ארץ ישראל השלמה.
יוסי ברנע הגדיר את הייחודיות בעמדותיו של זהר:.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
רובוט אוטונומי
רובוט אוטונומי הוא רובוט המסוגל לבצע משימות מבוקשות, בסביבה מוגדרת מראש, ללא התערבות אדם. לסוגים רבים של רובוטים יש דרגות שונות של אוטונומיה, כלומר רובוטים שונים יכולים להיות אוטונומיים בדרכים שונות. רמה גבוהה של אוטונומיה דרושה בתחומים כמו: חקר החלל (רובוט סייר), ניקוי רצפות (הרובוט אמור להיות מודע לגבולות המשטח שאותו הוא מנקה ולהימנע ממכשולים), כיסוח דשא, ניקוי בריכות, וטיפול בפסולת. רובוטים אוטונומיים נפוצים מאוד בתעשייה.
רובוט אוטונומי מוגדר כרובוט המסוגל לעבוד בחופשיות בסביבת העבודה שהוגדרה לו, אך לא מותרות לו כל דרגות החופש האפשריות, יחד עם זאת, סביבת העבודה של הרובוט עשויה להיות לא מסודרת ובעלת פרמטרים המשתנים באופן תמידי. השינוי לא תמיד צפוי מראש, והרובוט האוטונומי אמור לדעת תוך כדי פעולתו להתחשב בפרמטרים אלו (דוגמה: שני רובוטי ריתוך הפועלים זה לצד זה במפעל המייצר מכוניות; היה ורובוט אחד פלש לשטח העבודה של הרובוט השני, הרובוט השני כרובוט אוטונומי אמור לזהות את השינוי בסביבה – נוסף לסביבה עצם זר אשר באופן רגיל לא אמור להיות שם, אמור לדעת להימנע מהתנגשות על ידי שינוי מסלול או הפסקת עבודה או פעולה אחרת שהוגדרה על ידי המהנדס שתכנן את הרובוט) ולהתמודד עם השינוי, בהתאם לאופי המשימה שהרובוט מיועד לה.
יכולות
לרובוט אוטונומי לחלוטין יש יכולת לבצע את הדברים הבאים:
רובוט אוטונומי יכול להיות אף בעל אפשרות לרכישת מיומנויות נוספות על ידי למידה עצמית מסביבת העבודה והסתגלות לשינוי בסביבת עבודה. כיום רובוטים אוטונומיים עדיין דורשים אחזקה שוטפת כמו כל מכונה אחרת.
פיני קינסטליך
פיני (פנחס) קינסטליך (קינן) (נולד ב-21 ביולי 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי. שיחק בקבוצות ליגת העל מכבי פתח תקווה ומכבי יפו ובנבחרות הנוער של ישראל. שימש בתפקידי הוראה והדרכה בכירים במכללה האקדמית בווינגייט ובהתאחדות הכדורגל לישראל. אביו של ראש עיריית ראשון לציון רז קינסטליך.
רובוט אוטונומי
אחזקה עצמית
הדרישה הראשונה עבור אוטונומיה גופנית מלאה היא היכולת של הרובוט לדאוג לעצמו, כלומר, לדעת לתחזק את עצמו בהתאם לתנאי סביבה משתנים. רבים מהרובוטים המוגדרים כאוטונומיים הקיימים היום בשוק ועובדים על מצבר (סוללה) נטען, מתחזקים את עצמם בכך שיש ביכולתם אפשרות "לחוש" מתי המצבר חלש ולנווט עצמם לעבר עמדת טעינה (דוגמה: שואב אבק אוטונומי ביתי). תחזוקה עצמית מבוססת על "הפרופריוספציה", או חישה של המצב הפנימי ובנוסף העברת המידע לאדם. בדוגמה לטעינת הסוללה, בטרם שינוי מסלול לטובת חזרה לטעינה, הרובוט יעביר את המסר "Low Battery". חיישן נוסף ברובוטים אוטונומיים אשר נפוץ מאוד הוא חיישן לניטור חום.
רובוט מסוג GUI מציג למשתמש נתונים על הרובוט, התצוגה היא עבור המשתמש בלבד, כאשר בפועל הרובוט יכול לתפקד בלי להציג מידע זה.
פיני קינסטליך
קריירת משחק
בגיל 16 צורף קינסטליך לקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה הלאומית, כך נקראה ליגת העל באותה תקופה. הוא שיחק במדי קבוצה זו בתפקידי חלוץ וקשר במשך 11 שנים. בשנת 1971, בגיל 27, עבר לקבוצת מכבי יפו מהליגה הבכירה, שם שיחק במשך כ-4 שנים. את הקריירה כשחקן פעיל סיים במכבי שיכון המזרח מהליגה השנייה כמאמן-שחקן, ואיתה הגיע לשלבים גבוהים בגביע המדינה. קינסטליך פרש ממשחק בשנת 1975 עקב פציעה מתמשכת.
רובוט אוטונומי
אחזקה עצמית
רובוטים אוטונומיים מתוכננים להציג מידע אודות תפקודם על מנת שבכל רגע נתון, שבו עלולה להתרחש תקלה, יוכל אדם להתערב בפעולת הרובוט. זהו יתרון מאחר שהיה וקרתה תקלה שאפשר היה למנוע מראש, תיקון הוא מאוד יקר ולעיתים עלול אף לגרור השבתת הרובוט. סוגי חיישנים נפוצים המשמשים לאחזקה שוטפת: תרמי (חום), מגע, אופטי, קול (אולטראסוני).
חישת הסביבה
חישת הסביבה היא קבלת נתונים אודות הסביבה. לרובוט אוטונומי חייבים להיות מגוון חיישנים סביבתיים על מנת לבצע את המשימה לה הוגדר, ולהתרחק מגורמים לא רצויים. חיישנים נפוצים: ספקטרום אלקטרומגנטי, קול, מגע, חיישן כימי (מדמה את חוש הריח אצל האדם), טמפרטורה.
פיני קינסטליך
קריירת משחק
במהלך הקריירה שלו, שיחק קינסטליך במכבי פתח תקווה ובמכבי יפו 193 משחקים בליגה הראשונה ולזכותו 44 שערים בליגה זו, בנוסף לשערים רבים נוספים אותם כבש במשחקי הליגה השנייה ובמשחקי גביע המדינה. בסך הכול כבש קינסטליך במדי מכבי פתח תקווה 70 שערים בכל המסגרות, הן בליגת העל והן בליגה השנייה.
הופעות בנבחרות הלאומיות
קינסטליך שיחק בנבחרת הנוער של ישראל בהדרכת המאמן עמנואל שפר. בשנת 1964, שיחקה הנבחרת באליפות אסיה שהתקיימה בסייגון, בירת דרום ווייטנאם. וזו הייתה אליפות אסיה הראשונה בה השתתפה הנבחרת. קינסטליך נבחר על ידי הוועדה המארגנת לשחקן המצטיין של הטורניר, בה זכתה הנבחרת בגביע אסיה, במשותף עם נבחרת בורמה.
רובוט אוטונומי
חישת הסביבה
לדוגמה: רובוט אוטונומי לאחזקת גינות המכסח דשא, ילמד מהסביבה את הקצב שבו הדשא צומח, ובכך ידע כל כמה זמן עליו לנסוע ולכסח את הדשא, על מנת שיישאר באורך מסוים.
פיני קינסטליך
קריירת אימון
לאחר פרישתו של קינסטליך מכדורגל מקצועני בשנת 1975, הוא החל לשמש כמאמן וכמנהל מקצועי בקבוצות כדורגל בקבוצות נוער ובוגרים בליגות בכירות. בין השאר היה המנהל המקצועי של מחלקת הנוער בעירוני ראשון לציון. הוא אימן את קבוצת הפועל מרמורק והצליח להשאירה בליגה א', הרבה בזכות העברתו של השחקן ניר לוין מתפקיד בלם לחלוץ שכבש שערים מכריעים במאבק הירידה והעלייה. שנה לאחר מכן עלתה הקבוצה לליגה הארצית. בנוסף, אימן במשך 15 שנים את נבחרת ישראל בכדורגל באולמות (קטרגל), כולל במשחקי המכביה ובמוקדמות אליפות אירופה שנערכו בפורטוגל.
רובוט אוטונומי
שימושים צבאיים
כלי טיס בלתי מאוישים הם בעלי מידה מסוימת של אוטונומיה, אם כי ברובם מתאפשרת גם התערבות מפעיל מהקרקע.
פיני קינסטליך
עיריית ראשון לציון, במכללת וינגייט ובבית הספר למאמנים
בין השנים 1964 – 1966 למד קינסטליך במדרשה למורי החינוך הגופני בווינגייט והוסמך להוראת מקצוע זה. עם סיום לימודיו, החל קינסטליך, ששינה את שמו לפיני קינן, ללמד את מקצוע החינוך הגופני בגימנסיה הריאלית בראשון לציון ולנהל את מחלקת הספורט העירונית. במקביל שימש כמורה וכמדריך פדגוגי במכללה לחינוך גופני במכון 'וינגייט'.
רובוט אוטונומי
שימושים צבאיים
כלי הרכב הצבאי גארדיום כולל מידה מסוימת של אוטונומיה המאפשרת לו לסייר בצירים קבועים מראש ולהתחמק ממכשולים במידת הצורך. גם כלי זה מופעל בחלקו על ידי מפעיל אנושי.
גלי בן גיאת
גלי בן גיאת (נולדה ב-28 בספטמבר 1982 בירושלים) היא שחקנית תיאטרון ישראלית. נודעה בעיקר עבור משחקה כ"רבקה נוימן" בהצגה "תפוחים מן המדבר" על פי ספר באותו השם של סביון ליברכט בשנים 2012–2006. על תפקידה זה זכתה בפרס השחקנית המבטיחה 2006 בטקס פרסי התיאטרון הישראלי. בן גיאת מוכרת אף בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "מטומטמת", בתפקידה כ"שרי הפיטבול".
פיני קינסטליך
עיריית ראשון לציון, במכללת וינגייט ובבית הספר למאמנים
בשנים 1966–1992, ריכז קינסטליך את קורס מאמני הכדורגל בבית הספר למאמנים של רשות הספורט במכון וינגייט. בהמשך, לאחר שיצא לגמלות מהתאחדות הכדורגל המשיך לרכז את הקורסים למאמנים ולמדריכים במסגרת המכללה האקדמית בווינגייט.
גלי בן גיאת
ביוגרפיה
נולדה וגדלה במושב בית נקופה שבירושלים. הוריה הם שם טוב וכרמלה ולה שני אחים ואחות. למדה בבית הספר הממלכתי אזורי עין הרים. בצבא הגנה לישראל שירתה בחיל האוויר הישראלי כמ"כית בבית הספר לטיסה בחצרים. לאחר השיחרור נרשמה ללימודים בבית צבי מהם פרשה כעבור שנתיים בעקבות קבלת התפקיד הראשי בהצגה "תפוחים מן המדבר".
פיני קינסטליך
פעילות וניהול בהתאחדות הכדורגל
בין השנים 1992–2015, ניהל קינסטליך (קינן) את אגף הנוער ואת אגף ההדרכה בהתאחדות לכדורגל בישראל, שם פיתח ושינה את מבנה הליגות לצעירים. במסגרת תפקידיו אלה, ניהל את אגף הליגות המקצועניות והחובבניות, את ליגת הנשים ואת ליגות כדורגל באולמות. עוד במסגרת תפקידו כראש ענף ההדרכה בהתאחדות הכדורגל, ריכז קינסטליך את קורס מאמני הפרו, המעניק לבוגריו תעודת פרו של אופ"א המאשרת להם לאמן קבוצות במשחקים רשמיים של אופ"א במסגרת ליגת האלופות, הליגה האירופית והליגה האזורית, משחקים בינלאומיים ומשחקים במסגרת הליגה העליונה במדינתם.
גלי בן גיאת
בטלוויזיה ובתיאטרון
ב-2006 גילמה את רבקה נוימן בהצגת תיאטרון "תפוחים מן המדבר" שיצרה סביון ליברכט וביים עודד קוטלר על משחקה בתיאטרון זכתה בפרס "השחקנית המבטיחה לשנת 2006". וב-2013 גילמה את "נינה" לצד סנדרה שונוולד וסיון קרצ'נר בהצגת התיאטרון "הכל אודות אמא" שביים אבישי מילשטיין. בשלב זה לקחה בן גיאת הפסקה מעולם התיאטרון, ועבדה בעיקר בתחום המסעדנות. ב-2019 חזרה למשחק וגילמה את שרי הפיטבול לצד בת חן סבג ואורנה בנאי בסדרת הטלוויזיה "מטומטמת" שיצרה בת חן סבג וביים שי קפון.
פיני קינסטליך
פעילות וניהול בהתאחדות הכדורגל
בנוסף במהלך שנות פעילותו באגף ההדרכה, ארגן קינסטליך מספר רב של קורסים והשתלמויות למאמני כדורגל, בהדרכת מומחים בעלי שם מהארץ ומחוצה לה.
גלי בן גיאת
חייה הפרטיים
גלי בן גיאת מתגוררת בתל אביב-יפו ומנהלת את בית הקפה "פארוק בשוק" ביפו נכון 2021.
פיני קינסטליך
פעילות וניהול בהתאחדות הכדורגל
בשנת 2017 יזם קינסטליך וגם ניהל קורס מדריכות ושופטות כדורגל, שהיה הראשון מסוגו בישראל. את הקורס סיימו 24 נשים שהוכשרו לתפקידי שיפוט והדרכה של משחק הכדורגל.
פרויקט 'אבות ובנים על המגרש' בראשון לציון
התוכנית, המתקיימת בכל הארץ בחסות הג'וינט ומחלקות הרווחה בישראל, מופעלת בראשון לציון באמצעות מחלקת הרווחה בחברה העירונית של העירייה. התוכנית כוללת בין השאר אימון כדורגל שבועי של אבות עם בניהם. במסגרת תוכנית זו, מאמן קינסטליך בהתנדבות את נבחרות הבנים והאבות, במטרה ליצור אינטראקציה בין דורית באמצעות אימון ומשחק משותף.
חיים אישיים
קינסטליך הוא בעל תואר ראשון בחינוך גופני מהמכללה האקדמאית בווינגיט ותואר שני במנהל חינוכי. בתחום הכדורגל הוא בוגר קורסי מאמנים ומאמנים לאומיים במקצוע זה וכן קורס מאמני פרו מטעם אופ"א, איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות (2010–2012). כן השתתף בהשתלמויות בינלאומיות למאמני כדורגל בגרמניה, הונגריה, שווייץ ובמדינות נוספות.
קינסטליך, המתגורר בראשון לציון, נשוי לעליזה משנת 1968 ולהם שלושה בנים. בנו הצעיר, רז קינסטליך, הוא ראש עיריית ראשון לציון משנת 2018.
2022 ברוסיה
2022 ברוסיה היא השנה בה הפדרציה הרוסית מציינת 32 שנים להקמתה. שנה זו הוכרזה כשנת המורשת התרבותית של עמי רוסיה.
נפטרו
(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2022)
פסל החירות (סן מרינו)
פסל החירות (באיטלקית: Statua della Libertà) הוא פסל שממוקם בסן מרינו, עיר הבירה של הרפובליקה השלווה של סן מרינו. שם הפסל, זהה לשמו של פסל החירות שבניו יורק, שנחנך עשור מאוחר יותר. הפסל מסמל חופש, שמיוצג כלוחמת עוטה גלימה וחמושה בחרב, שמתקדמת עם יד אחת מושטת קדימה כשהאחרת אוחזת בדגל. על ראש הפסל, כתר עם שלושה מגדלים, שמייצגים את שלוש מצודות סן מרינו.
הוא עשוי בסגנון נאו-קלאסי, משיש קרארה לבן, וממוקם בין בניין והמרכז השלטוני פאלאצו פובליקו. הפסל נוצר בידי הפסל סטפנו גאלאטי, ונתרם על ידי הרוזנת אוטיליה היירוט וגנר מברלין לרפובליקת סן מרינו ב-1876, משום שהפכה לרוזנת, שבנפת קמפובאסו.
פסל החירות מופיע על מטבעות ה-2 סנט של האירו שמוטבע בסן מרינו.
TypeScript
מאז השקתה חוותה הצלחה רבה בעיקר עקב היכולת לכתוב אפליקציות מורכבות על בסיס JavaScript. אנדרס הלסברג, מהארכיטקטים הראשיים של #C ויוצר Delphi ו-Turbo Pascal, משתתף בפיתוח של TypeScript.
השפה תומכת בקובצי מטא-דאטה דוגמת קובצי "Header" של ++C או C הנקראים קובצי הצהרה (declaration) שסיומתם "d.ts." אשר מנגישים מידע אודות הטיפוסים בספריות JavaScript. קבצים אלו משמשים לתיאור טיפוסי ה-TypeScript המיוצאים מספריות JavaScript כאשר מפתח צורך אותן. קיימים קובצי הצהרה צד שלישי עבור ספריות פופולריות כגון jQuery, MongoDB ,D3.js והמודולים המובנים של Node.js.
קובצי TypeScript מזוהים על ידי הסיומת "ts.". דפדפנים לא תומכים בקבצים מסוג ts, ולכן נדרש תהליך טרנס-קומפילציה כדי להפוך אותם לקובצי js הנתמכים בדפדפנים.
TypeScript יוצאת לאור תחת הרישיון אפאצ'י 2.
נכון לספטמבר 2020, כל הקוד של TypeScript זמין ב-GitHub.
היסטוריה
הגרסה הראשונה יצאה לאור באוקטובר 2012 (בגרסה 0.8) לאחר שנתיים של פיתוח פנימי במיקרוסופט.
TypeScript 0.9, שיצאה לאור בשנת 2013, הוסיפה תמיכה בגנריות. TypeScript 1.0 שוחררה בכנס המפתחים Build של מיקרוסופט בשנת 2014.
גרסה 3.0 של TypeScript יצאה לאור ב -30 ביולי 2018, והביאה תוספות רבות לשפה, כמו tuples בפרמטרי rest וביטויי spread, פרמטרי rest מטיפוס tuple, פרמטרי rest מטיפוסים גנריים וכן הלאה.
תכונות
TypeScript מוסיפה תכונות ל-ECMAScript 6, כגון:
בנוסף, TypeScript מאפשרת לקבוע שהטרנספילציה תיצור קוד JavaScript מגרסאות ישנות של ECMAScript (עד ECMAScript 3). התכונות הבאות של ECMAScript 2015 ממומשות על ידי TypeScript לתמיכה בגרסאות ישנות:
תאימות ל-JavaScript
TypeScript היא ערכת-על (superset) של ECMAScript 2015, שהיא בעצמה ערכת-על של ECMAScript 5, המכונה בדרך כלל JavaScript. כלומר, היא מכילה את כל הפקודות והתחביר של JavaScript. ככזו, כל קוד JavaScript הוא גם קוד TypeScript תקין. כברירת מחדל המהדר מכוון ל-ECMAScript 5, הסטנדרט כיום, אך הוא מסוגל גם ליצור קוד הנתמך ב-ECMAScript 3 או 2015.
עם TypeScript ניתן להשתמש בקוד JavaScript קיים, לשלב ספריות JavaScript פופולריות ולקרוא לקוד שנוצר מ-TypeScript בקוד JavaScript אחר. יש לספק הצהרות טיפוסים עבור ספריות אלה על מנת להשתמש בהן בקוד TypeScript.
Type annotations
TypeScript מוסיפה על התחביר של JavaScript את התחביר לקביעת טיפוס הנקרא type annotation, וזה מאפשר בדיקת טיפוסים בזמן הידור. ה-annotations עבור טיפוסים פרימיטיביים הם,   ו-. מבנים מטיפוס דינמי הם בעלי הטיפוס.
המהדר של TypeScript עושה שימוש בהסקת טיפוסים (type inference) כדי להסיק טיפוסים כאשר טיפוסים מסופקים. לדוגמה, בפונקציית בקוד שלעיל, טיפוס ערך ההחזרה של הפונקציה היה מוסק להיות, גם אם לא סופק type annotation עבור טיפוס ערך ההחזרה. הסקה זו מבוססת על הטיפוסים הסטטיים של ו- שהם שניהם מטיפוס, והידיעה של המהדר שהתוצאה של חיבור שני משתנים מטיפוס  היא תמיד. עם זאת, הצהרה מפורשת על טיפוס ערך ההחזרה מאפשרת למהדר לאמת נכונות.
אם לא ניתן להסיק שום טיפוס בגלל היעדר הצהרות, אז נקבע הטיפוס לטיפוס ברירת המחדל הדינמי שהוא. ערך מטיפוס תומך באותן פעולות כמו ערך ב-JavaScript ובדיקת טיפוסיות סטטית מינימלית מבוצעת עבור פעולות בערכים מטיפוס זה.
קובצי הצהרה
כאשר קובץ סקריפט של TypeScript עובר תהליך הידור יש אפשרות ליצור קובץ הצהרה (עם הסיומת ) המתפקד כממשק לרכיבים ב-JavaScript המהודר. בתהליך ההידור מוסרים גופי כל הפונקציות והשיטות ונשמרות רק החתימות של הטיפוסים שייוצאו. לאחר מכן ניתן להשתמש בקובץ ההצהרה המתקבל לתיאור סוגי ה-TypeScript הווירטואליים המיוצאים של ספריית JavaScript או מודול כאשר מפתח צד-שלישי צורך אותו מקוד TypeScript.
הרעיון של קובצי הצהרה הוא מקביל לקובצי "Header" הקיים ב-C או ++C. ניתן לכתוב קובצי הצהרת טיפוסים באופן ידני עבור ספריות JavaScript קיימות, כפי שנעשה עבור jQuery ו-Node.js.
מבחר גדול של קובצי הצהרה עבור ספריות JavaScript פופולריות זמין ב-GitHub בפרויקט DefinitelyTyped.
פוסט-דיסקו
פוסט-דיסקו (באנגלית: Post-disco) הוא ז'אנר מוזיקלי ומונח המתאר תוצאות בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית בסביבות השנים 1979–1986, שהתחיל בתגובה חסרת תקדים נגד מוזיקת דיסקו בארצות הברית, שהובילה לתסיסה אזרחית ולהתפרעות בשיקגו המכונה "ליל ההריסה של הדיסקו" ב-12 ביולי 1979, ומסתיים בהופעת המיינסטרים של מוזיקת הגל החדש בשנת 1980. בשנים אלו הדיסקו הפגין דמות אלקטרונית יותר ויותר ששימשה עד מהרה קפיצה אל הגל החדש, אולד-סקול היפ הופ, יורו דיסקו, ויורש על ידי מוזיקת מועדונים מחתרתית בשם Hi-NRG, שהייתה המשכו הישיר.
המונח פוסט-דיסקו מתייחס לסגנונות בתקופתו, כגון בוגי, סינת'-פאנק ואלקטרו-פאנק. סגנונות מוזיקליים נוספים שהופיעו בעידן הפוסט-דיסקו כוללים את הדאנס-פופ והאיטלו דיסקו, והובילו לפיתוח מוזיקת הדאנס האלטרנטיבי, מוזיקת האוס ומוזיקת טכנו.
יריד הספרים הבין-לאומי של קהיר
קנה מידה
יריד הספרים הבינלאומי של קהיר הוא אחד מיריד הספרים הגדולים בעולם, המושך אליו מאות מוכרי ספרים מרחבי העולם וכ-2 מיליון מבקרים מדי שנה. זהו יריד הספרים הגדול ביותר בעולם הערבי, כמו גם הוותיק ביותר. ב-2006 הוא היה יריד הספרים השני בגודלו בעולם לאחר יריד הספרים של פרנקפורט.
היריד ראוי לציון משום שהוצאות הספרים השוכנות בקהיר מדפיסות כשלושה מתוך כל חמישה ספרים היוצאים לאור בערבית בעולם. וארגון הספר המצרי הכללי - גוף הממשלתי העוסק גם בארגון היריד - הוא המו"ל הגדול ביותר בעולם הערבי. ביריד מפוזרים ביתנים ונואמים של מוציאים לאור פרטיים או של סוכנויות ממשלתיות מרחבי העולם, כמו גם מוכרי ספרים, וידאו ואמצעי מדיה נוספים. הספרים המוצגים הם בערבית, אנגלית ושפות אחרות. במהלך שלושת השבועות שבהם נערך היריד מתקיימים הרצאות, הקראות, ואירועים ציבוריים אחרים. היריד מנסה למשוך אליו גם אזרחים מצרים רגילים, כשהוא כולל חומרים על נושאים מרכזיים, אירועי חוצות, ואפילו זיקוקים על מנת לבדר את קהל המבקרים הרב.
היריד נוסד ב-1969 על ידי ארגון הספר המצרי הכללי, קבוצת מוציאים לאור ממשלתיים ומוכרי ספרים, כחלק מחגיגות ה-1000 ליסודה של קהיר. היריד ה-41 נערך מ-21 בינואר עד 5 בפברואר 2009.
מחלוקות
בשנים האחרונות הועלו האשמות כי נאסר על ספרים שנכתבו על ידי אנשי שמאל ומיליטנטים מוסלמים, עבודות המבקרות את הממשלה, ועבודות הכוללים פסקאות או נושאים העוסקים הנחשבים כנתונים במחלוקת בשל אופיים המיני או התרבותי להיות מוצגים ביריד הספרים. במהלך היריד של שנת 2000 הפכו הפגנות מוסלמיות כנגד ספרים, שתוכנם נחשב פוגע, לאלימות. באותה שנה הפגינו מעל ל-2,000 חברים בקבוצות סטודנטים מוסלמיות מחוץ לאוניברסיטת אל-אזהר, שהובילו למחאות ציבוריות נדירות כנגד הממשלה המצרית, לאלימות, ולמאסרם של 75 מבין המפגינים ולכמה פצועים. הסטודנטים מחו על ההוצאה לאור של ספרו של הסופר הסורי חיידר חיידר "משתה לעשב הים" בידי הוצאה לאור של משרד התרבות המצרי, והצגת עותקים ממנו למכירה. בעקבות ההפגנות נאסרו שני עובדים של ההוצאה לאור הממשלתית בגין "השפלת האמונה" והוצאה לאור של עבודה "הפוגעת במוסר הציבורי".
בשנים אחר כך הוחרמו על ידי הרשויות המצריות כמה ספרים שהוצגו לפרסום על ידי מוציאים לאור זרים. אלו כללו עבודות של הסופר הצ'כי מילן קונדרה, המרוקני מוחמד שוקרי, הסעודי איברהים באדי, והלבנונים חנאן אל-שייח' ואליאס חורי. ב-2005 אסרה המשטרה המצרית כמה מוכרי ספרים ופעילים ביריד הספרים, והאשימה שני עיתונאים מצרים ב"הפצת תעמולה שקרית כנגד הממשלה" ואת האחרים בהצגת עבודה סוציאליסטית מוצהרת.
יחסי בורקינה פאסו–הממלכה המאוחדת
יחסי בורקינה פאסו–הממלכה המאוחדת הם היחסים בין בורקינה פאסו לבין הממלכה המאוחדת.
גמביט המלכה (סדרת טלוויזיה)
מהרומן ועד סדרת הטלוויזיה
בשנת 1983 נעשה ניסיון להפוך את הרומן לסרט עלילתי, כשעיתונאי הניו יורק טיימס ג'סי קורנבלוט רכש את הזכויות לתסריט. כשהסופר טוויס מת בשנת 1984, נמכרו הזכויות על הסרט לאולפן אחר, אך הפרויקט בוטל בשל חששות כלכליים. בשנת 1992 רכש התסריטאי הסקוטי אלן שיאץ' את הזכויות לתסריט. בין הבמאים שהיו מעורבים בשלב כלשהו בפרויקט היו מייקל אפטד וברנרדו ברטולוצ'י, אך כל אחד מהם עבר בסופו של דבר לפרויקטים אחרים. בשנים 2007 ו-2008 עבד שיאץ' עם הית' לדג'ר במה שהיה אמור להיות הופעת הבכורה של לדג'ר כבמאי ומי שהיה אמור לככב לצד אליוט פייג'. צילומי הפקה וצילומים עיקריים תוכננו לסוף שנת 2008, אך הוקפאו עם מותו של לדג'ר. במרץ 2019 הזמינה נטפליקס סדרה בת שבעה פרקים המבוססת על הרומן. סקוט פרנק הוא התסריטאי, הבמאי והמפיק בפועל, ואניה טיילור-ג'וי מגלמת את בת' בתפקיד הראשי.
בעקבות הצלחתה של סדרת הטלוויזיה תורגם הרומן לעברית.
עלילה
הסדרה מגוללת את חייה של ילדת פלא גאונת שחמט בשם בת' הרמון, מגיל 8 עד 22, כשהיא נאבקת בהתמכרויות לסמי הרגעה ולאלכוהול, לצד הצלחותיה כאלופת שחמט.
עלילת הסדרה מתרחשת מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד סוף שנות ה-60. בת' הרמון בת השמונה ניצלה מתאונת דרכים שבה נהרגה אמהּ. היא מועברת לבית יתומות שבו היא מתחברת עם ג'ולין המבוגרת ממנה בשנים אחדות. במרתף בית היתומות היא רואה את השרת, מר שייבל, מול לוח שחמט, ומפצירה בו שילמד אותה את המשחק. הוא נענה לבקשתה, וכעבור משחקים אחדים היא מנצחת אותו. הוא מפגיש אותה עם מנהל מועדון השחמט המקומי, והיא מנצחת בקלות את כל חברי המועדון. בית היתומות נותן מדי יום ליתומות שבו סמי הרגעה, ובת' מתמכרת להם. לאחר שהמדינה אוסרת מתן סמי הרגעה לילדים, בת' פורצת לחדר שבו נותרו סמי ההרגעה, ומתעלפת לאחר שלקחה מנת יתר. כעונש נאסר עליה לשחק שחמט.
לאחר שנים אחדות היא מאומצת על ידי זוג חשוך ילדים אלמה ואלסטון ויטלי מלקסינגטון שבקנטקי. בביתה החדש בת' מגלה שאמה משתמשת באותם סמי הרגעה שניתנו לה בבית היתומות, והיא לוקחת מסמים אלה לעצמה. היא נרשמת לתחרויות שחמט, ומנצחת ברבות מהן. היא מתיידדת עם אחדים ממתחריה – הארי בלטיק, בני ווטס וטאונס, שבו היא מתאהבת. אלסטון ויטלי עוזב את הבית, ובת' נשארת עם אלמה, שמעודדת אותה להמשיך בתחרויות שחמט שנושאות פרס כספי למנצח.
ב-1966 בת' משתתפת בתחרות ארצות הברית בלאס וגאס שם היא פוגשת שוב את טאונס, שהפך לעיתונאי שחמט. בתחרות היא מפסידה לבני ווטס. בת' טסה עם אמה למקסיקו סיטי, שם האם מבלה עם חבר לעט מקומי. בת' מנצחת במשחקים אחדים, אך מפסידה לאלוף הרוסי, וסילי בורגוב. כשהיא חוזרת לחדרה במלון, היא מגלה שאמה נפטרה, והרופא קובע שסיבת המוות היא דלקת כבד, שהוחמרה עקב שתייה המופרזת.
בת' חוזרת לביתה שבקנטקי, ומארחת בו את הארי בלטיק, שמעביר אליה את כל הידע שלו בשחמט. הוא מביע את אהבתו לה אך היא לא מגלה עניין בכך והוא נפרד ממנה. בשנת 1967 בת' מתחרה באליפות ארצות הברית ומנצחת את מתחריה. ערב משחק הגמר שלה מול בני ווטס הוא מזמין אותה לסדרת משחקי בליץ ומנצח בכולם, אך למחרת היא מנצחת אותו במשחק הגמר וזוכה באליפות.
בת' יוצאת לתחרות בפריז, וערב משחק הגמר מול בורגוב מתפתה להשתכר עם ידידתה קלאו. במשחק עצמו בורגוב מנצח אותה פעם נוספת.
פיתוח
ב-19 במרץ 2019 הזמינה נטפליקס סדרה בת שישה פרקים. את הסדרה ביים פרנק סקוט, שגם כתב את התסריט יחד עם אלן סקוט. השניים הפיקו את הסדרה לצד ויליאם הורברג. קרלוס רפאל ריברה חיבר את פסקול הסדרה. נטפליקס שינו את שם הכדורים שהדמות הראשית בת' הרמון לוקחת בספר מליבריום, לשם המומצא "זן זלאם" - זאת כדי להימנע מחשיפה לתביעות על שימוש בשם המותג.
ליהוק
לצד הודעת הזמנת הסדרה הוכרז כי אניה טיילור-ג'וי אמורה לככב בגילום הדמות הראשית. טיילור ג'וי לא קראה את התסריט כשהסכימה להשתתף בסדרה, היא התבקשה לקרוא את הספר, ונשאבה כל כך עד שהסכימה להשתתף. בינואר 2020 דווח כי מוזס אינגרם הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה. עם הכרזת תאריך הבכורה של המיני-סדרה, הוכרז כי ביל קמפ, תומאס ברודי-סאנגסטר, הארי מלינג ומריאל הלר לוהקו לתפקידים בסדרה.
צילומים
צילומי החוץ של קנטקי החלו באוגוסט 2019 בקיימברידג' שבפרובינציית אונטריו שבקנדה. צילומי פנים וחוץ של המבנים השונים שבהם נערכו התחרויות (לכאורה בסינסינטי, בלאס וגאס במקסיקו סיטי, בפריז ובמוסקבה) וכן צילומי בית היתומות וחנות הבגדים שבה קונה בת', נערכו בברלין.
הצגת משחק השחמט ושחמטאים בסדרה
עקב אילוצי הטלוויזיה, משחקי השחמט מוצגים במהירות גדולה לאין שיעור ממהירותם במציאות - משחק בן חמש שעות מוצג בסדרה במשך דקות מעטות. אחדים מהמהלכים במשחקים מוצגים בצורה ברורה לצופים, דרך לוחות התצוגה שנועדו לקהל באולם התחרות. המשחקים ששוחקו והוצגו בסדרה, גם אם הוצגו בחטף, שוחקו לפי כללי השחמט. חלק מהמשחקים מלווה בפרשנות של שדרן המנתח את המשחק בשידור חי. במהלך המשחקים מתמקדת הסדרה ברגשות של השחקנים, כפי שהם מתבטאים בפניהם ובהתנהגותם (כשבת' הרמון מפסידה לבורגוב, זולגת דמעה מעיניה). בצוות ההפקה שולבו מומחי שחמט שייעצו על המהלכים במשחקים השונים. בין המומחים שייעצו לסדרה נמנה גם גארי קספרוב, שאף קיבל הצעה לשחק בסדרה בתור יריבה הראשי של בת', בורגוב, הצעה לה קספרוב סירב.
אנשי האנימציה של הסדרה, דיווחו שהם נאלצו ללמוד שחמט בעצמם, על מנת ליצור את רצפי האנימציה שבת' מדמיינת בראשה ו"מקרינה" על התקרה.
שמות שני חבריו של בני וואטס בסדרה - "דני וייס" ו"דייוויד פרידמן", הם מחווה של יוצר הסדרה פרנק סקוט לשני חבריו, דניאל ברט וייס ודייוויד בניוף, יוצרי "משחקי הכס" (שם משפחתו המקורי של בניוף הוא "פרידמן").
מוזיקה
הסדרה מלווה בלהיטים מהתקופה המתוארת בסדרה (שנות ה-60 של המאה ה-20), ובהם "Classical Gas" של מייסון ויליאמס, "Fever" בביצועה של פגי לי ו"ונוס", להיטה הגדול של להקת Shocking Blue. בסדרה בת' הרמון רוקדת שיכורה מול הטלוויזיה שבה מוקרן הקליפ המקורי של השיר.
פסקול הסדרה קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
שם הסדרה
גמביט המלכה הוא סוג של פתיחה במשחק השחמט. זו פתיחה מסוג גמביט, שבה השחקן מקריב רגלי במטרה להשיג יתרון עמדתי על לוח המשחק, בדרך כלל על ידי עיכוב פיתוח הכלים של היריב. במשחק השחמט המסיים את הסדרה, בין אליזבת' הרמון לווסילי בורגוב, פותחת אליזבת' בגמביט המלכה, פתיחה שהעניקה לסדרה את שמה.
ביקורת
הסדרה קיבלה ביקורות טובות מאוד ונחשבת כסדרה מעולה.
על פי הדרוג באתר IMDb, הסדרה ממוקמת בין 50 הסדרות הטובות בכל הזמנים.
תביעת לשון הרע
ב-16 בספטמבר 2021 הגישה השחמטאית הגאורגית (סובייטית לשעבר) נונה גפרינדשווילי, תביעת לשון הרע בסך 5 מיליון דולר נגד "נטפליקס", עקב אזכור שמה בהקשר סקסיסטי מכפיש לכאורה, בפרק השביעי והאחרון של הסדרה, "סיום", שבו משחקת בת' הרמון משחק מורט עצבים במוסקבה. על פי כתב התביעה, בפרק זה אומר פרשן את המשפט הבא: "למען האמת, הדבר היחיד היוצא דופן בה הוא המין שלה, ואף זה לא ייחודי ברוסיה ... ישנה נונה גפרינדשווילי, אבל היא אלופת עולם של הנשים, ומעולם לא התמודדה עם גברים". בתביעה, שהוגשה בבית משפט פדרלי בקליפורניה, צוין שגפרינדשווילי היא האישה היחידה בהיסטוריה שזכתה בתואר רב-אמן בינלאומי בהתמודדות בקרב גברים. ב-27 בינואר 2022 דחה בית משפט פדרלי את בקשת "נטפליקס" למחוק את התביעה.
הדיוויזיה ה-33 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-33 (בגרמנית: 33. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1887, וחייליה גויסו בתחילה מאזור שטרסבורג, אולם בשנת 1890 היא החליפה יחידות עם הדיוויזיה ה-30 וחייליה גויסו מאז מאזור מץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-16 בפיקוד ברונו פון מודרה, אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב ורדן וב, ובשנת 1917 היא לחמה ב. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה ב וב, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
יחסי מאוריציוס–ספרד
יחסי מאוריציוס–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת מאוריציוס לבין ממלכת ספרד.
סקירה כללית
ספרד ומאוריציוס מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-30 במאי 1979. על אף שמאוריציוס לא נמצאת בעדיפותה של תוכנית הפיתוח של ספרד באפריקה, ספרד משתתפת באופן פעיל בשיתופי הפעולה בין האיחוד האירופי לבין מאוריציוס.
המערכה בפיליפינים (1941–1942)
המערכה בפיליפינים (1942-1941) הייתה פלישה לפיליפינים על ידי כוחות האימפריה היפנית ב-1942-1941, וההגנה על האיים על ידי כוחות פיליפינים ואמריקאים.
הכוחות המגינים נהנו מעדיפות מספרית של 3 ל-2 על פני היפנים, אך היו פחות מצוידים ומאומנים מהם, בעוד היפנים השתמשו ביחידות הטובות ביותר שלהם במערכה. הארמייה היפנית ה-14 ריכזה את כוחותיה באי המרכזי לוזון בחודש הראשון למערכה, ובכך הצליחה לכבוש אותו במהירות.
הפיקוד העליון היפני, בהאמינו כי ניצח במערכה, החליט להקדים את הפלישה לאיי הודו המזרחיים בחודש, והוציאו מהפיליפינים את מרבית הכוח של הארמייה ה-14 ואת מרבית כוחות האוויר בינואר 1942. החלטה זו, בשילוב עם החלטת המגינים לסגת לעמדות מגננה בחצי האי בטאן, האריכו את המערכה בארבעה חודשים נוספים.
מטרות
היפנים תכננו לכבוש את הפיליפינים כחלק ממהלך בו תכבוש קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית אזורים עשירים במשאבי טבע במלאיה ובאיי הודו המזרחית ההולנדיים (כיום אינדונזיה), ובו בזמן ינטרל הצי היפני המשולב את צי האוקיינוס השקט של הצי האמריקאי.
קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית נוסדה ב-6 בנובמבר 1934 והפיקוד עליה ניתן לגנרל הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י, אשר שימש לפני כן שר מלחמה. טראוצ'י קיבל פקודה להכין את קבוצת הארמיות למלחמה, למקרה בו יגיעו השיחות עם ארצות הברית למבוי סתום ולא יושגו המטרות היפניות. תחת פיקודו של טראוצ'י היו ארבע ארמיות שתפקדו כגיס, שכללו 10 דיוויזיות ושלוש חטיבות משולבות. הפקודות קבעו כי כשיחליט על כך המטה הקיסרי, תפתח קבוצת הארמיות בפעולות בפיליפינים ובמלאיה בו זמנית.
לפלישה לפיליפינים היו שלוש מטרות:
כוחות הפלישה
טראוצ'י הטיל את משימת כיבוש הפיליפינים על הארמייה ה-14, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל מסהארו הומה. את הסיוע האווירי לכוחות הקרקע הטיל טראוצ'י על קבוצת האוויר ה-5, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל הידיושי אובאטה, שנשלחה ממנצ'וריה לפורמוזה. הפלישה האמפיבית תתבצע על ידי "כוח הפיליפינים," בפיקודו של תת-אדמירל איבו טקהאשי, ותקבל סיוע ממטוסי הצי האווירי ה-11, בפיקודו של תת-אדמירל נישיזו צוקהארה.
חוד החנית של הארמייה ה-14 היו דיוויזיות הרגלים ה-16 וה-48, עליהן הוטלה משימת כיבוש לוזון, והחטיבה ה-65 שימשה חיל מצב. הדיוויזיה ה-48 נחשבה לאחת מיחידות העילית של הצבא היפני הקיסרי, אף על פי שחסרה ניסיון קרבי, והייתה מיומנת במבצעים אמפיביים. על כן חלקה בפלישה לפיליפינים כלל נחיתה במפרץ לינגָיֵן שבצפון מערב לוזון. הדיוויזיה ה-16 נשלחה לנחות במפרץ לאמון שבדרום לוזון. הארמייה ה-14 כלל בנוסף את רגימנט הטנקים הרביעי והשביעי, חמישה גדודי ארטילריית שדה, ארבע פלוגות נ"ט וגדוד מרגמות.
הצי השלישי, שסייע לפלישה, הכיל 2 פלגות משחתות וסיירת אחת של סיירות מהצי השני ונושאת המטוסים ריוג'ו מהצי האווירי הראשון. כוח הפיליפינים הכיל נושאת מטוסים אחת, חמש סיירות כבדות, חמש סיירות קלות, 29 משחתות, 17 מקשות וארבע ספינות טורפדו.
הכוח האווירי המשולב של כל הגורמים שהשתתפו בפלישה מנה 604 מטוסים.
כוחות אמריקאים
בעקבות התגברות המתיחות בין יפן לבין מספר מדינות אחרות, בניהן ארצות הברית, בריטניה והולנד, החלו מדינות בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס השקט להתכונן לאפשרות של מלחמה החל באמצע שנת 1941. בדצמבר של אותה שנה שולבו כוחות ההגנה הפיליפינים באלה האמריקאים ויצרו גוף שנקרא כוחות צבא ארצות הברית במזרח הרחוק, שכלל את הדיוויזיות הראשונה והשנייה של הצבא הפיליפיני, 10 דיוויזיות ממוכנות של הצבא הפיליליפני ודיוויזיית הפיליפינים של צבא ארצות הברית. הגנרל דאגלס מקארתור נקרא לשוב מפרישה על ידי משרד המלחמה האמריקאי, וקיבל לידיו את הפיקוד על כוח צבאי זה ב-26 ביולי 1941.
מקארתור חילק את כוחות ההגנה לארבעה פיקודים: "כוח צפון לוזון," בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל ויינרייט, הגן על האזורים המתאימים ביותר לתקיפה אמפיבית ועל המישורים שבמרכז האי לוזון. כוח זה כלל את הדיוויזיות הפיליפיניות ה-11, ה-21 וה-31, רגימנט הפרשים ה-26 של צבא ארצות הברית, גדוד הרגלים ה-45 ויחידת ארטילריה של שתי סוללות תותחי 144 מ"מ ותותח הרים 75 מ"מ. דיוויזיות הרגלים ה-71 הפיליפינית שימשה עתודה והייתה נתונה לפיקודו הישיר של מקארתור.
"כוח דרום לוזון," בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ורג' פרקר ג'וניור, הגן על האזור הנמצא מזרחית ודרומית למנילה. כוח זה כלל את הדיוויזיות הפיליפיניות ה-41, וה-51, וגדוד הארטילריה ה-86 האמריקאי.
"כוח ויסאיאס-מינדנאו," בפיקודו של בריגדיר גנרל ויליאם שארפ, הגן על האיים הדרומיים ללוזון. הדיוויזיה הפיליפינית ה-61 נפרסה בפנאי, הדיוויזיה ה-81 נפרסה בסבו ובנגרוס והדיוויזיה ה-101 נפרסה במינדנאו. בהמשך נוספו לכוח זה דיוויזיות נוספות.
הזרוע האווירית של כוחות ההגנה היה הגוף הארגוני הגדול ביותר של חיל האוויר האמריקאי מחוץ לארצות הברית. בדצמבר 1941 כלל הכוח 91 מטוסי קרב מדגם קרטיס P-40 וורהוק ו-35 מפציצים מדגם B-17 מבצר מעופף. מבחינה ניהולית שימשה הזרוע האווירית כוח עתודה ולכן הייתה נתונה לפיקודו הישיר של מקארתור. בנוסף, ארבעה רגימנטים של תותחי חוף אמריקאים הגנו על הכניסה למפרץ מנילה ועל האי קורגידור.
נכון ל-30 בנובמבר 1941 מנו כוחות צבא ארצות הברית בפיליפינים, כולל יחידות פיליפיניות לחלוטין, 31,095 חיילים (16,643 אמריקאים ו-11,957 פיליפינים) ומתוכם 2,504 קצינים.
כוחות הגנה נוספים
הצי האסייתי האמריקאי, בפיקודו של אדמירל תומאס הארט, סיפק הגנה ימית לפיליפינים. כלי השטח של צי זה כללו את הסיירת הכבדה "יוסטון", את הסיירת הקלה "מרבלהד" ו-13 משחתות מתקופת מלחמת העולם הראשונה. כוח התקיפה העיקרי של הצי כלל 23 צוללות מודרניות (בספטמבר 1944, אחר סיום המלחמה, נוספו לצי שש ספינות טורפדו).
רגימנט הנחתים הרביעי, שנסוג מבסיסו בשאנגחאי בקיץ 1941, שינה את יעודו והפך לגדוד ההגנה המיוחד הראשון ונשלח לפיליפינים. הגדוד נשלח לקורגידור על מנת לעבות את ההגנה שם.
פרשת כוחות האוויר במזרח הרחוק
לאחר שהחדשות על המתקפה על פרל הארבור הגיעו לפיליפינים בסביבות שעה 03:00 ב-8 בדצמבר, המריאו מטוסי הזרוע האווירית בחיפוש אחר מטוסים יפניים עליהם דווח מעט לאחר חצות, אך מטוסים אלה היו מטוסי סיור שדיווחו על תנאי מזג האוויר.
בשעה 05:00 הופיע מפקד הזרוע האווירית, גנרל לואיס בררטון, במפקדתו של מקארתור בדרישה לראותו, אך לא הצליח לפגוש אותו. בררטון המליץ לראש המטה של מקארתור, בריגדיר גנרל ריצ'רד סאת'רלנד, שזרוע האוויר תפציץ את פורמוזה, בהתאם לתוכנית המלחמה שהורתה לתקוף כל טריטוריה יפנית שממנה עלולה לצאת מתקפה. האישור התעכב, אך לאחר שהורה גנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטה הכללי, למקארתור ליישם את התוכנית פקד מקארתור על בררטון להכין את ההתקפה ולהמתין לפקודת אישור.
לאחר סדרה של דיונים התקבלה בשעה 11:00 ההחלטה לתקוף את בסיסי האוויר היפניים בפורמוזה לפני השקיעה, והתקפה נוספת עם שחר ביום המחרת. בינתיים, ערפל כבד בפורמוזה מנע מהמטוסים היפנים לצאת למתקפה, ורק כוח קטן תקף בצפון לוזון. בררטון, שביקש להימנע מהשמדת מטוסיו בעודם על הקרקע, הזניק בשעה 08:00 את כל מטוסי הקרב והמפציצים שלו לאוויר, כצעד מניעתי. בשעה 11:00 התקבל דיווח כי המרחב האווירי מעל לוזון פנוי וניתנה ההוראה לכל המטוסים לנחות ולהתכונן לתקיפה שנקבעה להמשך היום. גם טייסת מטוסי הקרב שפיטרלה באזור נחתה באותו זמן לתדלוק.
בשעה 11:20 זיהתה תחנת מכ"ם בלוזון גל תקיפה במרחק 200 ק"מ מהחוף. נשלחה הודעה למפקדת הזרוע האווירית, אך היא הגיעה למפקד כוח הפטרול ולא נעשו כל פעולות נוספות להגנת המטוסים.
כשתקפו טייסי הצי האווירי ה-11 את שדה התעופה קלארק בשעה 12:30 הם מצאו שתי טייסות B-17 על הקרקע וטייסת P-40 מתכוננת להמראה. הגל הראשון של 27 מפציצים יפניים השיגו הפתעה טקטית מוחלטת ופגעה ב-P-40 בעודם על מסלול ההמראה. גל שני של מפציצים, מלווים במטוסי קרב מדגם A6M זירו, השמיד 12 מתוך 17 המפציצים האמריקאיים בשדה והסבו נזק כבד לשלושה נוספים. רק שלושה מטוסי P-40 הצליחו להמריא. גם תקיפה נוספת שהתבצעה בו-זמנית בבסיס העזר איבָּה, צפונית מערבית לקלארק, נחלה הצלחה. כל מטוסי טייסת הפטרול, מלבד שניים, הושמדו במהלך הקרב שהתפתח, בעיקר בשל מחסור בדלק, שכן התקיפה החלה כשהיו בגישה לנחיתת תדלוק. הזרוע האווירית של כוחות ההגנה איבדה כמחצית מכלל מטוסיה בהתקפה הראשונה, והושמדה לחלוטין מספר ימים לאחר מכן.
בניגוד לשאירע לאחר פרל הארבור, לא נפתה במקרה זה חקירה רשמית בנוגע למחדל זה. לאחר המלחמה הטילו בררטון וסאת'רלנד את האשמה איש ברעהו, ומקארתור פרסם הצהרה כי לא היה מודע להמלצה לתקוף את פורמוזה.
נחיתות ראשונות
הארמייה ה-14 החלה את הפלישה בנחיתה על האי בטאן (לא חצי האי בטאן), כ-190 ק"מ צפונית ללוזון, ב-8 בדצמבר 1941. בימים שלאחר מכן המשיכו הנחיתות על האי קמיגוין ובויגאן, באפארי ובגונזגה שבצפון לוזון.
שני מטוסי B-17 תקפו ספינות יפניות שהורידו חיילים יפניים לוף בגונזגה, ומטוסי B-17 נוספים, בליווי מטוסי קרב, תקפו את הנחיתות בוויגאן. היו אלה הפעולות האחרונות של זרוע האוויר של כוחות ההגנה בפיליפינים.
באותה עת, הסיג אדמירל הארט את הצי האסייתי שלו מהמים הטריטוריאליים של הפיליפינים, זאת לאחר שהתקפות אוויריות הסבו נזק רב למתקני הצי ב-8 בדצמבר. רק הצוללות נותרו באזור על מנת למנוע עליונות יפנית בימים. אך מפקדי הצוללות, שהוכשרו לפי דוקטרינה לפיה הצוללות הן כלי סיור הפגיע לתקיפות אוויר, לא עמדו במשימה.
המתקפה העיקרית
המתקפה העיקרית נפתחה בבוקר ה-22 בדצמבר כש-43,110 חיילים מהדיוויזיה ה-48 ורגימנט אחד מהדיוויזיה ה-16 נחתו בשלוש נקודות לאורך החוף המזרחי של מפרץ לינגין. עם כוח זה נחתו גם יחידות ארטילריה וכ-90 טנקים. מספר מטוסי B-17 מאוסטרליה וצוללות תקפו את כוח הפלישה, אך להתקפם זו הייתה השפעה מועטה.
הדיוויזיות ה-11 וה-71, שחסרו ציוד ואימון, לא הצליחו למנוע את הנחיתות ואף לא הצליחו לרתק את היפנים לחופי הנחיתה. שאר היחידות היפניות נחתו בקצה הדרומי של המפרץ. רגימנט הפרשים ה-26 שיצא לקראתן נהדף לאחר שספג אבדות רבות ולא זכה לתגבורת. עם רדת הערב ב-23 בדצמבר נעו היפנים כ-16 ק"מ לפנים הארץ.
ביום הבא נחתו בשלוש נקודות במפרץ לאמון שבדרום לוזון כ-7,000 חיילים מהדיוויזיה ה-16. הם נתקלו בכוח ההגנה של דרום לוזון שהיה מפוזר באזור, וללא יכולת התנגדות ממשית. היפנים החלו מיד בהתקדמות צפונה, לכיוון הבירה מנילה, שם חברו לכוחות שירדו מצפון לוזון, ובכך השלימו את ניצחונם.
הנסיגה לבטאן
היפנים הבינו את תוכניתו של מקארתור ב-30 בדצמבר, ושלחו את הדיוויזיה ה-48 לחסום את הכניסה לחצי האי. בסדרת פעולות בין ה-2 ל-4 בינואר פתחו הדיוויזיות הפיליפיניות ה-11 וה-21, רגימנט הפרשים ה-26 ומספר טנקים קלים את הדרך מסן פרננדו לדינאלופיהאן שבכניסה לחצי האי, מספיק זמן על מנת לאפשר לכוח דרום לוזון הנסוג להיכנס לבטאן, ואז נסוגו בעצמם. הכוחות האחרונים לסגת אל בטאן היו חיילי הרגימנט האמריקאי ה-31, שהשלים את הנסיגה ב-6 בינואר 1942.
קרב בטאן
מה-7 עד ה-14 בינואר 1942 עסקו היפנים בהכנות לקראת ההתקפה על בטאן. בנוסף, החליפה החטיבה ה-65, שיעודה היה לשמש חיל מצב, את הדיוויזיה ה-48, שמילאה תפקיד מרכזי בהצלחות היפניות בפיליפינים. אף קבוצת האוויר החמישית הפסיקה את פעילותה כחלק מהכנות מעבר הדיוויזיה ה-48 לאיי הודו המזרחית. כוחות הגנה פיליפינים ואמריקאים הדפו התקפות ליליות בסמוך לעיירה אבוקאי שבצפון מזרח חצי האי, ודיוויזיית פיליפינים אף יצאה להתקפת נגד ב-16 בינואר, אך זאת נכשלה והדיוויזיה נסוגה דרומה. לאחר מכן נקבע קו ההגנה במרכז חצי האי ב-26 בינואר.
הארמייה ה-14 חידשה את התקפותיה ב-23 בינואר. יחידות אמפיביות של הדיוויזיה ה-16 ניסו לנחות מעבר לקווים האמריקאים אך נלכדו בג'ונגל הסבוך ונהדפו על ידי יחידות שנוצרו אד הוק ללחימה באזור זה. היפנים נאלצו לסגת על הצוקים עליהם נחתו תוך ספיגת אבדות רבות, אך אף תוך הסבת נזק רב למגינים. תגבורת לכוחות הנוחתים הגיעה ב-26 בינואר וב-2 בפברואר, אך אז מצאו עצמם החיילים היפנים תחת התקפה אווירית מצד מספר מטוסי P-40 הנותרים. כוח הנחיתה הושמד לחלוטין עד ה-13 בפברואר.
התקפה יפנית בראשית פברואר שברה את קו ההגנה האמריקאי אך נעצרה והתחלקה למספר מוקדי לחימה. ב-8 בפברואר הורה גנרל הומה על עצירת כל הפעילות ההתקפית על מנת לאפשר לכוחותיו להתארגן מחדש. ההתארגנות התעכבה מכיוון שהדיוויזיה ה-16 נותרה מרותקת במקומה בעודה מנסה לחלץ את אחד מגדודיה מכיתור. בסופו של דבר חולצו שאריות הגדוד - 378 חיילים - ב-15 בפברואר. ב-22 בפברואר נסוגה הארמייה ה-14 צפונה, וכוחות אמריקאים תפסו את העמדות הנטושות. תוצאות קרבות אלה היו השמדתם המוחלטת של שלושת הגדודים שהרכיבו את הרגימנט ה-20 של הדיוויזיה ה-16, ובאופן כללי הפיכת הארמייה ה-14 לכוח התקפי בלתי יעיל.
בשל מצבה הרע של הארמייה ה-14, נקטו היפנים בפעילות מצור במשך השבועות שלאחר מכן. בשל מצבם המדרדר של כוחות בעלות הברית בזירה האסייתית-פסיפית הורה הנשיא פרנקלין רוזוולט למקארתור לעזוב את הפיליפינים ולעבור לאוסטרליה בתור המפקד העליון של זירת דרום מערב האוקיינוס השקט (משפטו המפורסם של מקארתור יצאתי מבטאן, ושוב אשוב - I came out of Bataan and I shall return נאמר עם הגיעו לאוסטרליה ב-20 במרץ). ויינרייט קיבל לידיו את הפיקוד על כוחות ארצות הברית בפיליפינים ב-23 במרץ.