cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ירוקסטרה
היסטוריה
ג'ירוקסטרה סבלה מבעיות כלכליות חמורות לאחר תום השלטון הקומוניסטי ב-1991. העיר סבלה במיוחד מההתמוטטות הכלכלה האלבנית ב-1997 בעקבות תרמית פירמידה. העיר הפכה למוקד של התקוממות נגד ממשלתו של סאלי ברישה, שבסופה נאלץ ברישה להתפטר. ב-16 בדצמבר 1997 ביתו של הוג'ה נחרב בפיצוץ, אך לא ידוע מי האחראי לכך.
תרבות ומבנים
המבצר חולש על העיר וניתן להשקיף ממנו על הנתיב האסטרטגי החשוב לאורך עמק הנהר. המבצר פתוח למבקרים ויש בו מוזיאון צבאי המציג ארטילריה ומזכרות שהיו בשימוש המחתרת הקומוניסטית נגד הכיבוש הגרמני, בנוסף למטוס של חיל האוויר האמריקני שהופל ב-1957 בעת טיסת סיור ואשר מוצג כדי להנציח את המאבק של המשטר הקומוניסטי נגד כוחות האימפריאליזם. בנייתו של המבצר החלה במהלך המאה ה-18 לפי הוראה של גיין בואה שפאטה, מנהיג שבטי מקומי. תוספות נבנו במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 על ידי עלי פאשה טפלנה וממשלתו של המלך אהמט זוגו. כיום יש במבצר חמישה מגדלים והוא כולל מגדל שעון, כנסייה, מזרקות מים, אורוות סוסים ושירותי נוחיות רבים. ממשלתו של זוגו הפכה את החלק הצפוני של המבצר לבית כלא ודאגה שייכלאו בו אסירים פוליטיים.
בג'ירוקסטרה ישנו גם באזאר עתיק שנבנה במאה ה-17. הבאזאר נבנה פעם נוספת במאה ה-19 לאחר שחרב בשרפה. נכון ל-2007 יש בג'ירוקסטרה למעלה מ-200 בניינים שמורים הנחשבים לאנדרטה לאומית, והעיר היא גם המקום שבו מתקיים פסטיבל הפולק האלבני הלאומי פעם בארבע שנים (האחרון נערך ב-2005).
כאשר הוצע כי העיר תוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית ב-1988, המומחים מטעם הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים התרשמו לרעה מהמבנים המודרניים שפגמו באופי של החלק העתיק. לבסוף, הוכר המרכז ההיסטורי של ג'ירוקסטרה כאתר מורשת עולמית ב-2005, 15 שנים לאחר המועמדות המקורית.
כלכלה
ג'ירוקסטרה היא בעיקר מרכז מסחרי המתבסס על מספר תעשיות ובייחוד על ייצור מצרכי מזון, עור וטקסטיל.
חינוך
בית הספר האלבני הראשון בג'ירוקסטרה נקרא דריטה והוא נפתח ב-1908. בעיר פועלת גם אוניברסיטת אקרם קאבג'.
מדיירה (נהר)
מדיירה (בפורטוגזית: Rio Madeira) הוא יובל של נהר אמזונאס, והיובל הארוך ביותר בעולם. אורכו 3,380 ק"מ וספיקתו 18,300 קוב לשנייה, 10.6% מספיקת האמזונאס במקום השפך. הוא מתחיל בגבול ברזיל–בוליביה, בנקודת המפגש בין נהר בני לבין נהר ממורה, ואשר אליהם מתלכדים מימיהם של שלושה נהרות גדולים נוספים: סן מיגל, גואפורה, ומדרה דה דיוס. הנהר נשפך לאמזונאס 160 ק"מ מזרחית למנאוס. מפלי מדיירה נמצאים במעלה הנהר ומסילת ברזל באורך 350 ק"מ עוקפת אותם. הנהר חולף בפורטו וליו, בירת מדינת רונדוניה בברזיל ומן הנמל של העיר יכולות ספינות לשוט עד האוקיינוס האטלנטי. הנהר כשיר לשיט לאורך 1,070 ק"מ. מי הנהר עכורים וצבעם חום-צהוב.
גבריאל גונסאלס וידלה
קורות חיים
גונסאלס נולד ב-22 בנובמבר 1898 בלה סרנה שבצפון המדינה למשפחה ממוצא ספרדי כבן בכור מבין 18 אחים. למד משפטים באוניברסיטת צ'ילה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1922. הצטרף גונסאלס לארגון הבונים החופשיים בשנת 1924. בשנים אלו החל להיות פעיל פוליטי רדיקלי כנגד הממשל. במהלך שנות ה-30 גונסאלס היה חבר בסנאט של צ'ילה. בשנת 1939 נשלח לכהן כשגריר צ'ילה בצרפת. בשנת 1940 עבר לכהן כשגריר בפורטוגל וכשנתיים לאחר מכן כיהן כשגריר בברזיל. בשנת 1945 גונסאלס נשלח לסן פרנסיסקו שבארצות הברית על מנת לייצג את צ'ילה בוועידת האומות המאוחדות.
לקראת הבחירות לנשיאות באוקטובר 1946, כרת וידלה ברית עם הקומוניסטים שהיו מסוכסכים עם הסוציליסטים, ונבחר לנשיאות המדינה. בממשלה שהקים בנובמבר 1946 היו שלושה שרים קומוניסטיים. אולם המלחמה הקרה גרמה לגונסאלס להתיימן ולאמץ עמדות אנטי-קומוניסטיות, ובאפריל 1947 סולקו הקומוניסטים מהממשלה. הקומוניסטים פעלו לארגן שביתה כללית נגד הממשלה ובאוגוסט 1947 העניק הפרלמנט לוידלה סמכויות לפעול נגד הקומוניסטים ונפתח מאבק גלוי בין וידלה לקומוניסטים. ב-3 בספטמבר 1948 הוציא וידלה את המפלגה הקומוניסטית אל מחוץ לחוק. אך צעדיו של וידלה נתקלו בהתנגדות עממית רחבה ווידלה ויתר על סמכויותיו המיוחדות ושחרר את האסירים הפוליטיים.
בינתיים, ממשלתו החדשה של גונסאלס כללה שמרנים, ליברלים ומעט סוציאליסטים. בשנים אלו ההשקעה האמריקאית במדינה גדלה מאוד ואף הגיעה לכדי 342 מיליון דולר בשנת 1952.
מאפיין נוסף של שנות נשיאותו של גונסאלס היה תהליך עיור משמעותי. למרות תהליך זה וצמיחה בייצור, הפערים הכלכליים נשארו באותה הרמה. בשנת 1949 הממשל העניק זכות הצבעה לנשים. בשנת 1950 ממשלו של גונסאלס איבד את תמיכת הימין לאחר שביתת עובדי המדינה ועלייה באינפלציה. סכסוך פוליטי זה גרם לאובדן השליטה הממשלתית בפרלמנט ולהחלשת ממשל גונסאלס. למרות זאת, הצליח הממשל לקיים מספר רפורמות, ובהן שיפור מעמד הנשים. במהלך כהונתו, היה גונסאלס לראש המדינה הראשון אשר ביקר באנטארקטיקה. חוף ארץ גרהאם נקרא בשמו, בידי הציליאנים.
היה ידוע בהתנגדותו לאוגוסטו פינושה שעלה לשלטון בהפיכה הצבאית בשנת 1973, אך בכל זאת עזר לנסח את החוקה החדשה של שלטון פינושה.
גונסאלס נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 באוגוסט 1980 בבירה סנטיאגו דה צ'ילה.
היפרוליים
היפורליים (בלטינית: Hyperoliidae) היא משפחה של צפרדעים בגודל קטן עד בינוני, שצבען בהיר. במשפחה קיימים יותר מ-250 מינים הממויינים ל-19 סוגים. 17 מתוך 19 הסוגים במשפחה חיים באפריקה דרומית למדבר סהרה. הסוג המונוטיפי (בעל מין אחד) Tachycnemis נמצא באיי סיישל, והסוג Heterixalus (כרגע קיימים תחתיו 10 מינים) הוא אנדמי למדגסקר. מינים רבים הם בעלי עור חלק ובהיר, שנראה כמעט מזוגג.
מרבית ההיפורליים חיים בסביבה עצית, אך אחדים מהם חיים בסביבה יבשתית דווקא. בין אלו שחיים ביבשה, נכללים גם כמה מהמינים בסוג Kassina, אשר נעים בהליכה ובריצה, ולא בניתור כמרבית הצפרדעים. תזונתם משתנה ממין למין. כך לדוגמה, מיני הסוג Tornierella מתבססים על חלזונות, בעוד ה-Afrixalus fornasinii טורפת את ביציהם של מינים אחרים בסדרת חסרי הזנב (זוהי הצפרדע היבשתית היחידה שנוהגת כך).
תהליך ההתרבות מתחיל בתחילתה של עונת הגשמים, עת מתרכזים ההיפרוליים באזורי ההזדווגות. מרביתם של ההיפרוליים מטילים את ביציהם במים, אך התנהגויות אחרות נצפו בעבר והן ידועות, כמו הטלת הביצים בצמחייה הקרובה למאגר מים. הפרטים בסוג Afrixalus בונים על העץ קנים על ידי קיפול העלים והצמדתם. הראשנים חיים באגם קטן או בשלולית, ויש להם סנפירים גביים גדולים יחסית על הזנב.
עד כה, לא נמצאו מאובנים של ההיפרוליים.
ריו נגרו
ריו נגרו (בפורטוגזית: Rio Negro – "הנהר השחור") הוא אחד הנהרות הגדולים בעולם. אורכו 2,255 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 720,114 קמ"ר וספיקתו 26,700 מ"ק לשנייה. רק ארבעה נהרות בעולם, אמזונאס, קונגו, אורינוקו ויאנגצה עולים עליו בשפעת מימיהם.
גאוגרפיה
ראשיתו של הנהר באמזוניה הקולומביאנית, סמוך למקורות האורינוקו (קיים חיבור של נהר ביניים בין מקורות האמזונאס למקורות האורינוקו באזור זה). הנהר מהווה קטע גבול ארוך בין ונצואלה לקולומביה עד הגיעו לברזיל, שם מתחברים אליו נהרות גדולים כמו הריו ברנקו. אחר ממשיך הנהר בזרימתו עד הישפכו לאמזונאס. רוחבו במקום השפך כ-32 ק"מ. צבע מי הנהר שחור כמשקה קולה בשל המינרלים שהוא סוחף עמו, אולם המים צלולים כמי ברז. המפגש בין שני הנהרות האדירים הוא אחד המקומות הבודדים בעולם שבו אפשר לחזות בעוצמתו של הטבע – במשך קילומטרים רבים זורמים שני הנהרות זה לצד זה מבלי שיתערבבו מימיהם, לכאורה גוף מים אחד שחציו חום-צהוב וחציו שחור. בסופו של דבר נמהלים מי הריו נגרו במי האמזונאס והופכים יחדיו לנהר הגדול בעולם. העיר החשובה ביותר שהוקמה על גדות הריו נגרו היא מנאוס, בירת מדינת אמזונאס והעיר השנייה בגודלה באמזוניה בכלל. ממנאוס אפשר להפליג בספינת נהר במעלה הריו נגרו ולחזות במאות איים הסמוכים זה לזה. המראה של אי שחופיו לבנים, בלב נהר שחור עם צמחייה טרופית, שלל פרחים וציפורים ופרפרים מכל הגוונים, הוא מרשים ביותר.
מדרה דה דיוס
ריו מדרה דה דיוס (בספרדית: Rio Madre de Dios; מילולית: נהר אם האלוהים) הוא נהר גדול הזורם באמזוניה, אחד מיובליו של נהר בני. אורכו 1,150 ק"מ. מקורות הנהר נמצאים בהרי האנדים בדרום פרו ומשם ממשיך לבוליביה. הנהר חובר לנהר בני סמוך לעיירה ריברלטה. באזור הנהר האוכלוסייה היא אינדיאנים של יער, ולא אלה של ההרים, צאצאי האינקה. הנהר משמש נתיב תחבורה חשוב באזור זה של העולם.
זה לא אולפן שישי
זה לא אולפן שישי היא תוכנית בידור, המשודרת בקשת 12. שידור התכנית החל בשנת 2021, ומוגשת על ידי ארז טל, ישראל קטורזה ודליה מזור, אשר פרשה לאחר העונה הראשונה.
בעונה הראשונה של התוכנית דליה מזור סיכמה את העניינים החשובים שהיו במהלך השבוע, ולכך ארז טל וישראל קטורזה מגיבים באופן קומי.
ברוב פרקי התכנית (בעונה הראשונה) ישנה פינה, שבמסגרתה מותחים את ישראל קטורזה ומבהילים אותו. בסיומו של כל פרק (החל מאמצע העונה הראשונה) מוקרנים הפספוסים, שהתרחשו במהלך צילומי אותו פרק.
העונה השלישית עלתה לשידור בקשת 12 ב-11 בנובמבר 2022. בעונה הזאת יש פינה חדשה בכיכובו של אבי נוסבאום.
ליפוט קצ'קמטי
ליפוט קצ'קמטי (בהונגרית: Kecskeméti Lipót; קצ'קמט, 27 בפברואר 1865 – אוראדיה, ביוני 8 1936) היה רב הונגרי בעל ידע רב, היסטוריון של תולדות הספרות, חוקר מקרא, וכן אחיו של הרב הראשי של העיר מאקו, ארמין קצ'קמטי.
ביוגרפיה
הוא נבחר לרב קהילת אוראדיה (1890); כרב ראשי הוא נודע כדרשן וכנואם מצוין, הוא היה אמן של השפה ההונגרית, לנאומיו הקשיב גם המשורר אנדרה אדי והוא הזכיר במאמר את הרצאתו בנושאי התנ"ך, אותה נשא בכנסייה האוניטרית בודפשט (1903). קצ'קמטי היה חבר באגודת סיגליגטי, אגודה ספרותית שרבים מחבריה היו יהודים. הוא התנגד לכל צורת של ניכור הדתי, ולא קיבל את הציונות. שתי יצירות היסטוריות ספרותיות על ספרי הנביאים ירמיהו וישעיה (בודפשט, 1932, אוראדיה, 1935) פורסמו בשיטת ביקורת המקרא. הנאומים שנישאו ביום הולדתו ה-70 נכללו בכרך חגיגי (אוראדיה, 1935).
לאחר כפיית חוזה טריאנון על הונגריה, הוא הקים בסתיו 1929 את הגימנסיה היהודית מתוך מורי ותלמידי הגימנסיה הריאלית הראשית ההונגרית, שנסגרה על ידי השלטונות הרומניים. הגימנסיה היהודית פעלה בהונגרית כשפת ההוראה במשך חמש שנים, לאחר מכן הם נאלצו להמיר את השפה לרומנית כשפת ההוראה ובזכות איסוף התרומות על ידי קצ'קמטי הבניין הוגדל בקומה אחת. לפיכך, ניתנה להם שוב הזכות להוראה בהונגרית. מאוחר יותר קיבלה הגימנסיה את שמו של מיטיבה: בית הספר התיכון ליפוט קצ'קמטי.
אף על פי שנבחר לרב הראשי של פשט, ליפוט קצ'קמטי נשאר באוראדיה. מתוך ההספד עליו ב"עיתון העצמאי" לאחר מותו מצוטט משפט שאמר לשר ממשלת רומניה שהאשים אותו בסולידריות עם ההונגרים : “הייתי לצד ההונגרים כשמצבם היה טוב. עכשיו, במצבם הרע, שלא אעמוד לצדם? אני מכיר במצב החדש (העברת טרנסילבניה לרומניה), אבל לו הייתי מחר מסרב לקהילה ההונגרית, הייתם שופטים אותי והייתם מאשימים אותי באופורטוניזם!"
עבודותיו
בשפת המקור (הונגרית):
בתרגום לעברית בהתאמה:
מתורגם
בשפת המקור: בתרגום לעברית בהתאמה:
גיבסון SG
גיבסון SG הוא דגם גיטרה פופולרי שהוצג בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי חברת גיבסון.
מקורות
בשנת 1960 מכירות הגיבסון לס פול ירדו בצורה משמעותית. בשנת 1961 חברת גיבסון הוציאה דגם משופר של הלס פול שכלל גיטרה קלה יותר, בעלת עיצוב חדש, עם גישה טובה יותר לשריגים הגבוהים ולנגינה נוחה יותר. משום היות הגיטרה קלה כל כך, הצוואר היה כבד ביחס לגוף, מה שגרם לו לנטות למטה. החיבור בין הצוואר והגוף הוזז שלושה שריגים קדימה, על מנת שתהיה אליהם גישה טובה יותר. כמו כן הגיטרה הייתה זולה יותר, משום השימוש המועט יותר בעץ והבנייה הקלה יותר. הגיבסון SG תוכננה על מנת להתחרות עם הפנדר סטראטוקסטר, שמכירותיה עלו באותה תקופה, גם משום מחירה הזול יותר.
בפרסומות ל-SG היא הופיעה כגיטרה עם "הצוואר המהיר ביותר בעולם". הלס פול (השם של ה-SG באותה תקופה) הייתה גיטרה פופולרית מאוד. לס פול, הגיטריסט שעזר לגיבסון בתכנון גיטרות, שעל שמו נקראה הגיבסון לס פול, לא אהב אותה וביקש ששמו יימחק ממנה. גיבסון מיהרו להחליף את השם ל-SG, קיצור של "SOLID GUITAR", או: גיטרה בעלת גוף מוצק, לא חלול, כפי שהיה נהוג לבנות גיטרות בתחילת המאה ה-20. למרות ששמו של לס פול הורד מן הגיטרות כבר בשנת 1961, במפעל גיבסון נותרו תגיות שם הנושאות את שמו של לס פול, שהורכבו על הגיטרות עד סוף שנת 1963.
דגמים וסוגים
דגמי ה"קאסטום" שיוצרו בין השנים 1961-1963 לא נשאו את השם SG, אך נשאו את חתימתו של לס פול בין לוח האצבוע למיקרופון הצוואר, יחד עם השם "קאסטום". השם "סטנדרט" נחרט על כיסוי מוט הכיוון (ה-TRUSS ROD) מתחילת יצור הדגם ועד היום. לכל דגמי ה-SG בין השנים 1961-1965 היה מגן שריטות קטן ,שלא כיסה את אזור הפיקאפים, אך בדגמים שיוצרו משנת 1966 תוכנן מגן שריטות גדול שמכסה את כל האלקטרוניקה שעל הגיטרה, בדומה לפנדר סטראטוקסטר.
בשנת 1971 הוציאה גיבסון גרסה בעלת מגן שריטות "מרחף", בדומה לזה שעל הגיבסון לס פול, והוצע כתוספת לגיטרה גשר ביגסבי, המשמש כגשר צף להרפיה ולמתיחה של המיתרים על מנת ליצור שינוי טונאלי.
באותה שנה הוצעו גם הSG-100 כדגם זול עם פיקאפ יחיד, וה-SG-200 בעלת שני פיקאפים עם סליל יחיד, בשם P-90 (גרסה אשר שוחזרה מאוחר יותר ונקראה SG Classic). כמו כן גם הדגמים היוקרתיים SG PRO וה-SG DELUXE הוצאו, אך בשנת 1972 בוטלו הדגמים המיוחדים.
בשנת 1968 הוכרזה ה-SG "ספיישל"- דגם הממוקם בין ה"ג'וניור" ל"סטנדרט" וכוללת שני פיקאפים יחידי-סליל, גשר קבוע או צף, כריכה בצוואר ונקודות לאורך הצוואר (במקום הטרפזים שהיו נהוגים בדגמים היקרים יותר). כיום הספיישל כוללת שני פיקאפים כפולי-סליל, (HUMBUCKERS) ומגן שריטות גדול, בדומה לדגמי הסטנדרט.
בשנת 1980 הוכרזה גרסת SG הכוללת שני פיקאפים אקטיביים, מופעלי סוללה. שם הדגם היה "גיבסון SG-R1". מפרט הדגם היה: גוף מוצק מסיסם (MAHOGANY), בצבע שחור, ללא מגן שריטות, סימוני נקודות על הצוואר במקום טרפזים, גשר קבוע בלבד, מחווני טרבל ובאס מ-0 למינוס או פלוס 5, במקום מ-0 ל-10 כפי שהיה נהוג, וכמו כן מפסק השולט על היות הפיקאפים אקטיביים או פאסיביים.
שם הדגם שונה ל-"SG ARTIST", אך הופסק יצורו של הדגם. מדגם זה יוצרו אך ורק כ-200 כלים.
בשנת 2009, הוציאה גיבסון את דגמי ה-SG RAW POWER, הבנויים מגוף וצוואר מעץ האדר (MAPLE) בצבעים מיוחדים. מחירם נקבע בין דגם הספיישל הזול לדגמי הסטנדרט היקרים יותר, וגם את דגמי ה-ZOOT SUIT דגם שבנוי כולו מלמינציה של חתיכות עץ BIRCH דקות מאוד שכל אחת מהן צבועה בצבע אחר.
דגמים מיוחדים ודגמי חתימה
גיבסון הציעה במשך השנים עשרות סגנונות של הSG, החל מהספיישל, ה"פידד", ה"סופרים", דגם ה"טוני איומי" (שיצורו הופסק),דגם ה"אנגוס יאנג", דגם שחזור שנת 1961. לחברת הבת של גיבסון, אפיפון, יש מספר דגמים זולים שלה, ביניהם ה-G-400 והאלייטיסט, שהוא דגם יוקרתי על בסיס שחזור ה-1961, שיוצר ביפן בין השנים 2003-2005.
דגמים אחרים וסטודיואים שלמים עם הגיטרות האחרות היו הסטודיו הגותי, הסטודיו השחור משי, הסטודיו השחור ואדום ביחד, וסטודיו הגלוס השחור.
קונסטנטין מטוסביץ'
קונסטנטין מטוסביץ' (ברוסית: Константин Матусевич; נולד ב-25 בפברואר 1971) הוא אתלט עבר ישראלי המחזיק בשיא ישראל בקפיצה לגובה (2.36 מטר). ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות, בארבע אליפויות עולם ובשלוש אליפויות אירופה. בשנת 2000 דורג ראשון בעולם לתקופה של מספר חודשים. סיים במקום חמישי באולימפיאדה (סידני 2000) ובמקום שביעי באליפות עולם (אתונה 1997).
הוא מתנשא לגובה של 2.04 מטר.
קורות חיים
מטוסביץ' נולד בקייב, אוקראינה ועלה לישראל בשנת 1995, כנוצרי הנשוי ליהודיה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים מטוסביץ' במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר.
1999
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיים מטוסביץ' במקום 20 בתוצאה של 2.20 מטר.
2000
מטוסביץ' קבע את שיאו האישי והלאומי בשנת 2000 כשקפץ לגובה של 2.36 מטר בפרת', אוסטרליה. באותו הזמן היה זה הישג השנה בעולם במקצוע. באליפות ישראל באתלטיקה זכה מטוסביץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.32 מטר. באולימפיאדת סידני סיים במקום החמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.32 מטר, בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 2.27 מטר. מטסוביץ' פרש בשנת 2004.
ב-2015 מטוסביץ' ירד מהארץ לקנדה והוא מתגורר בטורונטו.
ישראל קטורזה
ישראל קטורזה (נולד ב-10 באפריל 1968) הוא סטנדאפיסט, שחקן, קומיקאי, מדבב, מנחה טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
ישראל קטורזה נולד בנאנטר הסמוכה לעיר פריז שבצרפת. הוריו הם יוצאי אלג'יריה. בגיל ארבע עלה עם משפחתו לישראל. גדל והתחנך באשדוד. בגיל 14 החל ללמוד בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה והמשיך בשנת לימודים בכיתה י"ג, בלימודי טכנאות אלקטרוניקה.
את שירותו בצה"ל, אותו עשה כטכנאי אלקטרוניקה בחיל האוויר, החל בשנת 1987. הוא המשיך לשירות קבע, שנמשך כשלוש שנים, בבסיס רמון. עם שחרורו מהצבא, בדרגת רב-סמל, למד משחק ב"בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין".
הוא בעל תואר ראשון בתקשורת וניהול. בנוסף, למד קריינות ב"מכללת גבע לתקשורת ופרסום".
בסטנד-אפ
קטורזה נחשב אחד מאמני הסטנד-אפ המצליחים והמשפיעים בישראל. הופעותיו הראשונות כסטנדאפיסט היו בבסיס רמון, בו שירת בשירות קבע. במקביל, הוא החל להופיע כאמן סטנדאפ גם בקאמל קומדי קלאב, יחד עם שותפו דאז, שמעון גז. בשנת 1993, התפרסם כאשר הופיע בפינת הסטנד-אפ בתוכנית הבידור של דודו טופז, "סופשבוע עם דודו טופז", ששודרה בערוץ הראשון. מאותה שנה החל להופיע עם מופע הסטנדאפ שלו ברחבי הארץ אשר משלב מערכונים ואינטראקציה עם הקהל.
ברדיו, בטלוויזיה ובקולנוע
בתחילת שנות ה-90 גילם את דמותו הקומית של "צוגה", בתוכנית הרדיו של דידי הררי, "דידי לוקאלי", ברדיו ללא הפסקה.
ב-1997 הגיש פינה קומית בתוכנית "שישי וחצי", בהנחייתה של עינת ארליך, תוכנית ששודרה בערוץ 2.
ב-1998 הנחה בערוץ 2 את התוכנית "כולם שווים". ב-1999 שיחק בסדרת הטלוויזיה "כל העולם במה" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2004 גילם את יוסי בסרט "סוף העולם שמאלה" שביים אבי נשר. באותה שנה, הנחה בערוץ 2 את תוכנית הטלוויזיה "משפחת קמיצ'לי" שביים קובי חביה.
ב-2005 גילם דיין בבית דין רבני בסרט "שושלת שוורץ" שכתב אמיר הספרי וביימו אמיר ושמואל הספרי.
ב-2007 שיחק בסרט "התנתקות" - הפקה צרפתית-ישראלית בבימויו של עמוס גיתאי. בין השנים 2008–2011 גילם את ד"ר חי בסדרה "הפיג'מות" שביים רובי דואניאס. בין השנים 2008–2019 השתתף כחבר קבוע בפאנל התוכנית הקומית "מועדון לילה" שמנחה ארז טל בערוץ 2. ב-2011 דיבב לעברית את החתול במגפיים בסרט "החתול במגפיים: הסיפור האמיתי" בבימויים של פסקל הרולד וג'רום דשאן.
ב-2012 גילם את בינו כהן בסרט "העולם מצחיק" שכתב וביים שמי זרחין.
ב-2015 הנחה, לצידו של ארז טל, את השעשועון "מי למעלה?", ששודר בערוץ 2.
ב-2016 שיחק בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון" בתפקיד אלוף-משנה יעקב מלכה, בבימוים של בן בכר ואיציק קריכלי.
ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "המלון של פיני" ששודרה בערוץ הילדים בבימויו של רועי פלורנטין.
ב-2019 דיבב לעברית את הקוף פינאט בסרט "פלא של פארק" בבימויו של דייוויס פיס.
ב-2020 השתתף בתוכנית "סיפורים מהכורסה" ששודרה בכאן 11.
ב-2021 גילם את ז'אן פייר בקומדיית המצבים "לבד בבית" ששודרה בכאן חינוכית. באותה השנה החל להגיש לצידו של ארז טל את תוכנית הבידור "זה לא אולפן שישי" ששודרה בקשת 12. בהמשך אותה השנה החל שידורה בקשת 12 של הסדרה "מה שבע" אותה כתב ומבוססת על חייו. הוא מגלם בה אב לשבעה ילדים, לצידם של מיה דגן ויניב ביטון, ומשחקים בה גם שניים מילדיו הביולוגיים. ב-2022 השתתף בסדרה הקומית "פשע לא מאורגן" בתפקידי אורח, ששודרה בקשת 12.
חיים אישיים
קטורזה מתגורר בתל אביב. נשוי ואב לשבעה.
קטורזה ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מ.ס אשדוד ואף מגיע אל מרבית משחקי הקבוצה.
פוליה
פּוּליה (באיטלקית: Puglia) הוא מחוז בדרום-מזרח איטליה; חלקו הדרומי הוא חצי האי סלנטו, ה"עקב" ב"מגף האיטלקי".
גאוגרפיה
מחוז פוליה גובל בצפון במוליזה, במערב בקמפניה ובבזיליקטה, בדרום במפרץ טאראנטו ובים היוני, ובמזרח בים האדריאטי.
שטח המחוז 19,366 קמ"ר, ומספר תושביו מעל 4 מיליון.
בירת המחוז היא בארי.
המחוז מחולק לשש נפות והן: בארי, ברינדיזי, בארלטה-אנדריה-טראני, פוג'ה, לצ'ה וטאראנטו.
שטח נפת פוג'יה חופף פחות או יותר לשטח של "קפיטנטה" (Capitanata). מקור השם קפיטנטה ("קטפנו" ;Catapano) הוא מן המונח הלטיני "קפיטן" אשר משמעותו קפטן. שטח נפת בארי חופף פחות או יותר לשטח של "טֶרָה דִּי בארי" (Terra di Bari).שטח נפת לצ'ה חופף פחות או יותר לשטח של "טֶרָה ד'אוטרנטו" (Terra d'Ótranto ).
המחוז מרוחק בקצהו הדרומי רק 80 ק"מ מחופי אלבניה הנמצאת מצידו השני של הים האדריאטי.
חקלאות
הגידולים החקלאיים במחוז הם:
היסטוריה
בזמנים קדומים מאוד נקרא רק החלק הצפוני של פוליה בשמו הנוכחי; החלק הדרומי, חצי האי סלנטו (Salento) — ה"עקב" ב"מגף האיטלקי" — נקרא אז קלבריה.
האזור היה מיושב בתחילה על ידי שבטים איטליים וקבוצות תושבים מיוון הקדומה שישבו במקום עד המאה ה-4 לפנה"ס, אז נכבש המקום על ידי הרומאים.
בזמן המלחמות הפוניות לקח המחוז חלק חשוב במלחמה הפונית השנייה.
לאחר נפילת רומא התיישבו במקום קבוצות של גותים, לומברדים וביזנטים.
במהלך המאה ה-11 נכבשה פוליה על ידי הנורמנים.
מידי הנורמנים עברה פוליה לידי ממלכת סיציליה ומשם לממלכת נאפולי.
ערי הנמל של פוליה - בארי וברינדיזי, שימשו כנמל המוצא לספינות המעפילים לארץ ישראל, משלהי מלחמת העולם השנייה ועד הקמת המדינה.
ז'ילינה
ז'ילינה (בסלובקית: Žilina, בגרמנית: Sillein, בהונגרית: Zsolna, בפולנית: Żylina) היא בירת מחוז ז'ילינה בצפון מערב סלובקיה והעיר הגדולה ביותר במחוז. בשנת 2005 נמנו בעיר 85,425 תושבים, 97% מהם סלובקים.
זו העיר החמישית בסלובקיה במספר האוכלוסין והשלישית בחשיבותה התעשייתית.
גאוגרפיה
ז'ילינה ממוקמת בעמק הנהר ואה באזור בו יובליו הקיסוקה והרג'סנקה נשפכים אליו. העיר מוקפת בהרים.
הרום הממוצע של העיירה הוא 342 מטר מעל גובה פני הים, שטח השיפוט של הרשות המוניציפלית המקומית הוא 80.03 קילומטר מרובע.
הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 18 °C ובינואר 4 °C-. ממוצע המשקעים השנתי הוא בין 650–700 מ"מ גשם. החודשים הגשומים ביותר הם יוני ותחילת יולי. השלג מכסה את העיר לרוב בין 60–80 ימים בשנה.
היסטוריה
בני אדם התגוררו בעמק כבר בתקופה הנאוליתית. הסלאבים התחילו להגר לאזור במאה ה-5 לספירה וגרמנים במאה ה-12. העדות הכתובה הראשונה על ז'ילינה היא משנת 1208 עת נקראה העיר טרה די סלינן. בשנת 1297 כבר הופיע בכתובים השם ז'ילינה. בשנת 1321 ביקר בעיירה המלך קארל הראשון, מלך הונגריה והעניק לעיירה מעמד של עיר חופשית.
מסילת ברזל ראשונה חוברה לעיר בשנת 1872, ובשנת 1883 נפתחה מסילה שחיברה את ז'ילינה לברטיסלאבה.
ב-6 באוקטובר 1938 התקיימה בז'ילינה פגישה של ראשי מספר מפלגות סלובקיות בהשתתפות יוסף טיסו בה הוחלט להצהיר על אוטונומיה סלובקית בתוך צ'כוסלובקיה המתפוררת.
יהודי העיר
יהודים שהגיעו מוורין התיישבו בז'ילינה בסביבות שנת 1820 וקהילה רשמית הוקמה בשנת 1852. בית כנסת נבנה בשנת 1865 ועוד קודם לכן, בשנת 1860 הוקם בית ספר יהודי בעיר. בשנת 1869 בעת הקרע ביהדות הונגריה, השתייכה קהילת ז'ילינה לזרם הנאולוגי.
הקהילה היהודית גדלה מאוד עם הקמת מסילת הברזל בשנת 1872 ובשנת 1881 הוקם בית כנסת יותר גדול עם 400 מושבים. באותה שנה למדו בבית הספר היהודי 345 ילדים, מתוכם 75 ילדים לא יהודיים. בשנת 1900 כבר היו בז'ילינה מעל 1,000 יהודים ובשנת 1912 הוקמה קהילה אורתודוקסית נפרדת שכללה כ-90 משפחות שזכתה להכרה רשמית בשנת 1923. למרות שהיה לה בית כנסת נפרד, ילדי המשפחות האורתודוקסיות למדו ביחד עם הילדים היהודים האחרים בבית הספר היהודי. בשנת 1919 היו כ-2,000 יהודים בעיר, כשישית מהאוכלוסייה. בשנת 1937 ארחה ז'ילינה את אירועי המכבייה של צ'כוסלובקיה. כ-85% מיהודי העיר נשלחו להשמדה בשנת 1942 והעיר גם הייתה תחנת מעבר לכ-59,000 יהודים מסלובקיה שנשלחו להשמדה. אל ז'ילינה גם נמלטו יהודים שברחו מאושוויץ ובה מסרו ב-25 באפריל 1944 ולטר רוזנברג ואלפרד וצלר שנמלטו מבירקנאו ידיעות על השמדת היהודים לנציג מרכז היהודים בעיר.
באוגוסט 1944 נשלחו היהודים הנותרים בעיר להשמדה ורק מעטים שרדו. בשנת 1948 נותרו בעיר כ-500 יהודים, כמחציתם עלו לישראל לאחר שהקומוניסטים השתלטו על צ'כוסלובקיה.
בית הכנסת האורתודוקסי בז'ילינה הוא אחד מעשרים וארבעה אתרי נתיב המורשת היהודית בסלובקיה.
ערים תאומות
לז'ילינה ברית ערים תאומות עם הערים:
ג'וש בולטן
ג'ושוע ברוסטר בולטן (באנגלית: Joshua Brewster Bolten) (נולד ב-16 באוגוסט 1954) שימש כראש הסגל של הבית הלבן בתקופתו של הנשיא ג'ורג' וו. בוש. בולטון החליף את אנדרו קארד ב-14 באפריל 2006, והיה לראש הסגל ה-22 של הבית הלבן, וליהודי השני המכהן בתפקיד זה.
ביוגרפיה
אביו של בולטן, סיימור, עבד עבור ה-CIA ואימו אנלואיז, לימדה היסטוריה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא סיים את התיכון לבנים, סיינט אלבנס סקול, בוושינגטון די.סי, ומכהן כעת במועצת בית הספר.
באוניברסיטת פרינסטון, הוא למד בבית ספר של וודרו וילסון לנושאים ציבוריים ובינלאומיים וכיהן כנשיא הכיתה ונשיא אייבי קלאב וסיים את לימודיו ב-1976. ב-1980 סיים את לימודיו בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד, ובמהלך לימודיו אלו כיהן גם כעורך העיתון המשפטי של האוניברסיטה.
קריירה
בשנים 1994–1999 עבד כמנהל תחום חוק וממשל בחברת גולדמן זקס בלונדון. ב-1999–2000 כיהן כיועץ לענייני מדיניות בקמפיין הנשיאותי של מי שהיה אז מושל טקסס והמועמד לנשיאות, ג'ורג' וו. בוש. מ-2001 עד 2003, כיהן כסגן ראש הסגל בבית הלבן לענייני מדיניות. ב-2003, בוש מינה אותו לקבינט שלו, כמזכיר מחלקת הניהול והתקציב (OMB), לאחר שאושר תפקידו זה בסנאט.
ב-13 ביוני 2007, ועדת המשפטים של בית הנבחרים הוציאה זימון לבולטון, בנוגע למסמכים הקשורים לפיטורם של תובעים פדרליים, במה שנודע כ"פרשת פיטורי השופטים הפדרליים", שבו טענו תובעים פדרליים לפיטורים בלי חוקיים מטעמים פוליטיים ולא ענייניים, מצד הבית הלבן. הדד ליין של הזימון נקבע ל-28 ביוני של אותה שנה. ביום רביעי ה-25 ביולי 2007, הוועדה המשפטית הצביעה ברוב של 17–22 להוציא לבולטן צו על ביזוי הקונגרס (הליך שמתרחש לאחר אי מילוי צו הזימון), לאחר שלא הגיש את המסמכים הנדרשים בצו הזימון. ב-14 בפברואר 2008, ההצבעה עברה מהוועדה להצבעה מלאה של בית הנבחרים (השלב הבא בהליך הביזיון), ומליאת בית הנבחרים הצביע ברוב של 32–223 להאשימו בביזיון הקונגרס. רבים מהרפובליקנים, שהיו באותה עת המיעוט בבית הנבחרים, עזבו את מליאת בית הנבחרים בעת ההצבעה, כאות מחאה, כשהם בזים למוטיבציה, שלדעתם עומדת מאחורי הצבעה הזו, כלשונם - העדיפויות של יו"ר בית הנבחרים הדמוקרטית, ננסי פלוסי, בהעלאת ההצבעה למליאה, בניגוד להצבעה על תוכנית הציתותים (תוכנית ששמה נקשר גם לפרשת פיטורי התובעים הפדרליים בשל שרבים סברו שהייתה בלתי חוקית).
חיים אישיים
ג'וש בולטן מנגן על גיטרה בס בלהקה הקרויה "הרחומים" (Compassionates), והוא רוכב על אופנועי הרלי-דייווידסון.
היצע
בכלכלה, הֶצֵּעַ הוא מושג המבטא אומדן לכמותם של מוצרים – בין סחורות ובין שירותים – שמיוצרים ומועמדים בידי יצרניהם למכירה בשוק. ההיצע מוצג פרטנית לכל מוצר בנפרד, ומקובל להציגו כפונקציה המתאימה לכל מחיר שוק אפשרי את כמות יחידות המוצר שיוצעו בשוק. הקשר בין המחיר לכמות המוצעת מתואר על פי רוב כפונקציה עולה, שמשמעותה שככל שהמחיר גבוה יותר כן ייצרו ויציעו היצרנים הפועלים בשוק כמות גדולה יותר מן המוצר (בהקשר זה, המונח "יצרן" מתייחס לכל מוכר המציע מצרך או שירות בשוק). עקומת ההיצע, המסומנת בדרך בכלל באות "S" (supply), היא הביטוי הגרפי של פונקציה זו.
ההיצע הוא מרכיב מרכזי בתאוריות של כלכלת שוק, ואחד משני הנדבכים העיקריים של מודל היצע וביקוש, כפי שפותח והוצג בידי הכלכלן בן המאה ה-19 אלפרד מרשל.
פונקציית ההיצע
לא קשה להקיש אינטואיטיבית שככל שמחיר מוצר נתון גבוה יותר, כן יפעלו בשוק יותר יצרנים שייצרו ויציעו אותו למכירה, וכל אחד מהם ישאף לייצר ולמכור יותר ויותר ככל שהתמורה הכספית שניתן לקבל עבורו, היינו המחיר, גבוה יותר. על-כן, במרבית המקרים המקובלים, להוציא חריגים שונים, היצע הוא פונקציה עולה, היינו פונקציה שבה המשתנה התלוי – הכמות המוצעת – עולה ככל שיעלה המשתנה הבלתי תלוי, היינו המחיר.
היצע בשוק נתון למוצר מסוים – כלומר הפונקציה המשקפת את כמות יחידות המוצר שיציעו כלל היצרנים הפועלים בו בכל מחיר נתון – הוא למעשה מצרף של פונקציות ההיצע האינדיבידואליות של כל אחד מהיצרנים הפועלים בשוק. פונקציית ההיצע של היצרן הבודד מציגה את הקשר בין מחיר לכמות כפונקציה עולה, ועל כן גם פונקציית ההיצע המצרפית – זו המתייחסת לכלל השוק – היא פונקציה עולה.
העלות השולית כבסיס לפונקציית ההיצע
ייצור בכמות שבה העלות השולית שווה למחיר (MC = P) אכן מציין את הייצור האופטימלי מבחינת רווחיותו של היצרן, כלומר ההפרש בין פדיון המכירות לעלות הייצור נותן את התוצאה הטובה ביותר. על כן, פונקציית ההיצע של היצרן, שמשמעותה מהי הכמות אליה ירצה ויוכל להתאים את הייצור שלו בכל מחיר נתון, אינה אלא פונקציית העלות השולית שלו בטווח הרלוונטי, ומציגה על פי רוב גרף הולך עולה של יחס בין מחיר לכמות מוצעת.
עקומת ההיצע
עקומת ההיצע היא הביטוי הגרפי של פונקציית ההיצע. מקובל להציגה במערכת צירים שבה הציר האנכי מודד את המחיר (P), והציר האופקי את הכמות (Q). זוהי תצוגה מתמטית מקובלת, אך עם שוני קל מהמקובל: כאן מוצג המשתנה הבלתי-תלוי – המחיר – על הציר האנכי, והמשתנה התלוי – הכמות – על הציר האופקי. כצפוי מהיותה של פונקציית ההיצע פונקציה עולה בדרך כלל, עקומת ההיצע המתקבלת היא בצורת קו עולה משמאל לימין.
פעמים רבות מקובל לציירה, סכמתית ולצורכי פשטות הדיון, כקו ישר אלכסוני, אף שאין היא מייצגת בהכרח פונקציה ליניארית. בפועל, צורתה המלאה עשויה להיות קעורה או קמורה, או כל צירוף בין השניים (כאן יש לשים לב לעובדה שבשל ההיפוך מן המקובל בין ציר ה-X לציר ה-Y, משמעות המושגים "קעורה" ו"קמורה" מתהפכת). השרטוט כקו ישר עולה משמאל לימין משמעותו, על פי רוב, שלצורך הדיון העקרוני די לנו בידיעת מגמתה הכללית של העקומה ומידת שיפועה בטווח הרלוונטי לצורך הדיון. שיפועיה המשתנים של העקומה לרוחב כמויות ייצור היפותטיות הרחוקות מטווח הדיון הרלוונטי, ממילא כמעט בלתי ניתנים לאמידה ולמדידה.
שינוי בהיצע: תזוזה של עקומת ההיצע
לבד ממחיר המוצר, המוצג כמשתנה על מערכת הצירים, פועלים סביב היצרנים משתנים נוספים המשפיעים על הכמות שאותה יציעו בשוק. בין אלה ניתן למנות את מחירי חומרי הגלם, עלויות גורמי הייצור (כוח אדם, ציוד, קרקע, מבנים וכו'), טכנולוגיית הייצור, ועוד. שינוי בכל אחד ממשתנים אלה יביא לשינוי במיקומה ו/או בצורתה של עקומת ההיצע על גבי מערכת הצירים.
גידול בהיצע מוגדר כמצב בו עבור כל מחיר אפשרי תגדל הכמות המוצעת שיציעו היצרנים, יחסית למצב ששרר קודם. גידול כזה עשוי לחול כתוצאה משיפור טכנולוגי המאפשר ייצור יעיל יותר, או בשל ירידה במחיר של אחת מתשומות הייצור. גרפית יתבטא הגידול בתזוזה ימינה של עקומת ההיצע כולה, כך שמיקומה החדש של עקומת ההיצע החדשה יקשר לכל מחיר נתון כמות גדולה יותר מאשר במיקומה הקודם. באופן דומה, קיטון בהיצע יתבטא בתזוזה שמאלה של עקומת ההיצע כולה, כך שבכל מחיר נתון תוצע כמות קטנה מאשר בעבר.
גמישות ההיצע
עקומת ההיצע מצטיירת, כאמור, כקו עולה משמאל לימין. ישנה משמעות רבה לשיפוע שבו עולה העקומה – שיפוע זה מבטא את גמישות ההיצע. גמישות ההיצע מבטאת, בעיקרון, את מידת יכולתם של יצרני השוק להגיב במהירות לשינויים במחיר בדרך של התאמת כמות הייצור החדשה למחיר המשתנה. ככל ששינוי במחיר יגרור בעקבותיו שינוי משמעותי יותר בכמות המוצעת – כך נחשב ההיצע גמיש יותר, ולהפך: ככל ששינוי במחיר יגרור התאמה קטנה יותר של הכמות המוצעת, כך ייחשב ההיצע קשיח יותר.
מן הבחינה הגרפית, היצע קשיח לחלוטין יוצג על מערכת הצירים כקו ישר אנכי לחלוטין, כלומר בכל מחיר נתון הכמות המוצעת היא תמיד אחת, יחידה וקבועה. בהתאמה, היצע גמיש לחלוטין יוצג במערכת הצירים כקו אופקי לחלוטין. בין שני מקרי הקיצון טווח רחב של שיפועים אפשריים של העקומה, שבו ככל שהשיפוע מתון יותר כך ההיצע גמיש יותר.
ראוי לציין שגמישות עשויה להשתנות באזורים שונים של העקומה. היות שפונקציית ההיצע אינה בהכרח ליניארית (כזו שעקומתה בצורת קו ישר עם שיפוע קבוע), הרי שבנקודות ובטווחים שונים לאורך העקומה ניתן למדוד גמישויות שונות. גם מקרי הקיצון – היצע קשיח לחלוטין או היצע גמיש לחלוטין – עשויים בהחלט לחול רק לגבי טווח מסוים של העקומה, ולא לכל אורכה. את הכלכלנים מעניינת בדרך כלל הגמישות בטווח הרלוונטי שסביב אזור המחירים והכמויות העומדים על הפרק לדיון ולניתוח. על כן, מקובל להתייחס לגמישות כעניין נקודתי, ולאמוד אותה בנקודה רלוונטית מסוימת בעקומה, מתוך הבנה שהגמישות באזורים אחרים של העקומה עשויה להיות אחרת.
לצורך הדגמת עניין הגמישות, נביט בשוק מי השתייה בכפר השוכן על גדת פלג מים. על פני טווח רחב של כמויות הצריכה, ניתן לראות את היצע המים כגמיש ביותר: ניתן לספק לתושבי הכפר כל כמות מים שתידרש, בקלות יתרה ובעלות נמוכה מאוד, שאין סיבה להניח כי תגדל בקצב גובר עם גידול צריכת המים. במצב זה עקומת ההיצע של המים שטוחה מאוד, היינו גמישה. החל מכמות מסוימת, הולך ונעשה קשה יותר ויותר לספק את המים. הפלג המקומי אינו מספיק, ויש לחפור בארות, להוביל מים ממקומות מרוחקים יותר באזור, וכדומה. עלות אספקת כל קוב נוסף של מים הולכת ועולה, ועקומת ההיצע של המים מקבלת שיפוע הולך וגובר, שמשמעותו התקשחות הולכת וגוברת של היצע המים. בכמויות גדולות מאוד, כבר מוצו כל עתודות המים המקומיות, התת-קרקעיות והאזוריות, ועקומת היצע המים מקבלת צורה המתקרבת לאנכית. בשלב זה, גם עלייה ניכרת יחסית של מחיר המים, לא תביא את מספקי המים לכדי הגדלה משמעותית של כמות המים המוצעת.
עקומות היצע חריגות
אף שעקומת ההיצע על פי רוב עולה משמאל לימין, ישנם יוצאי דופן. דוגמה לכך היא פונקציית היצע של עבודה, העולה תחילה משמאל לימין, אך בשלב כלשהו נוטה אחורנית ועולה מימין לשמאל. באופן כללי, ככל ששכרו של עובד גדול יותר, כך הוא מוכן לספק כמות גדולה יותר של שעות עבודה. הסיבה לכך היא ששכר גבוה מעלה את התועלת השולית של העבודה, ובהתאם, גם את העלות האלטרנטיבית של אבטלה. ואולם, כאשר שכרו גבוה בצורה קיצונית, העובד יכול לחוות "תועלת שולית פוחתת" ביחס לשכרו. כלומר, אם שכרו של אדם הוא מיליון ש"ח לחודש, אזי ייתכן שעלייה של 10,000 ש"ח לא תשפיע עליו יותר - ייתכן כי יבחר לעבוד פחות ופחות, ויעדיף לבזבז את זמנו על שעות פנאי.
דוגמה נוספת לעקומת היצע לא נפוצה היא עקומת ההיצע של חברות ייצור בשירות הציבורי. העלות הקבועה מהווה חלק גדול מהעלות כוללת בחברות מסוג זה, ולכן גם את העלות השולית (עקומת ההיצע) מחשיבים לעיתים כקבוע.
היצע מול ביקוש
כדי לנתח את הכוחות הפועלים בשוק, המורכב מיצרנים וצרכנים, ואת השפעתם ההדדית זה על זה, מקובל להתוות את עקומת הביקוש על אותה מערכת צירים עליה משורטטת עקומת ההיצע. כמו ההיצע, גם הביקוש הוא פונקציה המתארת קשר בין כמות למחיר – אך לא מנקודת מבטו של היצרן, אלא מנקודת מבטו של הצרכן. בשונה מעקומת ההיצע, המשקפת פונקציה עולה, משקפת עקומת הביקוש פונקציה יורדת: ככל שעולה מחיר המוצר, כך דורשים הצרכנים פחות יחידות ממנו.
עודף היצע הוא מצב המתקבל כאשר מחיר השורר בשוק גבוה ממחיר שיווי משקל. במחיר כזה מעוניינים היצרנים לייצר כמות גדולה יותר מכפי שהצרכנים מעוניינים לקנות, ולא שורר בשוק שיווי משקל כלכלי. נמצאים אז בשוק יצרנים שנותרו עם עודפי סחורה שלא נמכרה, ואלה יפעלו להיפטר מעודפי הסחורה גם במחיר נמוך ממחיר השוק, ולו כדי להשיב לעצמם חלק מעלות הייצור ו/או להימנע מהוצאות אחסנת הסחורה המיותרת. מצב זה הוא כוח שוק הפועל בכיוון של ירידת המחיר בשוק, עד להתייצבותו ברמה של שיווי משקל.
הטווח הקצר והטווח הארוך
במיקרו-כלכלה, מקובלת ההבחנה בין עקומות ההיצע של הטווח המיידי (immediate run), הטווח הקצר, הוצאה משתנית ממוצעת (AVC) והטווח הארוך, הוצאה כוללת ממוצעת (ATC/AC) העיקרון הוא שעקומת היצע תהייה גמישה יותר ככל שגדל הטווח הזמן שבו נמדדת תגובת היצרנים לשינויים במחיר השוק שלפניהם (על פי רוב, כתוצאה משינוי בביקוש בשוק).
בטווח המידי, יכולתם של יצרני השוק להגיב לשינויים במחיר, בדרך של הגדלה או הקטנה של כמויות הייצור, מוגבלת ביותר וקרובה לאפסית. משמעות הדבר היא כי עקומת ההיצע של הטווח המידי קשיחה לחלוטין, או קרובה לכך. בטווח הקצר אך הלא-מיידי, ישנם שינויים אפשריים שיוכלו היצרנים לבצע כדי להתאים עצמם, במגבלות סבירות, למחיר החדש שנוצר ולכמויות הייצור הנובעות ממנו: הגדלת מספר הפועלים ו/או משמרות הייצור, הגדלת כמות חומרי הגלם הנרכשים, וכדומה. עקומת ההיצע של הטווח הקצר היא לפיכך עדיין קשיחה למדי, אך לא קשיחה לחלוטין. בטווח הארוך, משתפרת מאוד יכולת התגובה של יצרני השוק לשינוי במחיר: הם יכולים לבצע השקעות הון שונות להגדלה משמעותית של נפח הייצור שלהם אם עלה המחיר, וליהנות מפירות יתרון לגודל. לא פחות חשוב, הטווח הארוך מאפשר חדירה של יצרנים נוספים לשוק, אם עלה המחיר באופן שימשוך מגמה כזאת. במקרה ההפוך, של ירידה במחיר, יש בטווח הארוך אפשרות ליצרנים לסגור בהדרגה קווי ייצור, להסב מפעלים לפעילות אחרת, וכדומה - פעולות שאינן אפשריות בטווח המידי והקצר. בטווח הארוך, למעשה, יכול היצרן לראות את ההוצאות הקבועות שלו - אלה שקיימות וגודלן אינו תלוי בכמות הייצור, בטווח הקצר - כהוצאות משתנות, שניתן להתאימן ולשלוט בהן בהתאמה להיקף הייצור החזוי. על כן, עקומת ההיצע של הטווח הארוך גמישה יותר, וצורתה קרובה יותר לאופקית מאשר זו של הטווח הקצר.
הכוכב דינוזאור
הכוכב דינוזאור (באנגלית: Planet Dinosaur) היא סדרה דוקומנטרית מבית ה-BBC, ששודרה בבריטניה בערוץ BBC One מספטמבר עד אוקטובר 2011 בקריינותו של ג'ון הרט. סדרה זו נוצרה מאת נייג'ל פטרסון ופיל דוברי שיצרו גם את הסדרות של "ללכת עם...".
זוהי סדרה על דינוזאורים שנוצרה לאחר הסדרה הפופולרית ללכת עם דינוזאורים. תמונות הסדרה נוצרו על ידי מחשב והם מדמים מגוון מינים פרהיסטוריים בסביבתם הטבעית בהתאם למחקרים והגילויים האחרונים עליהם, בתוספת הסברים וממצאי מאובנים לאורך העלילה.
פרקי הסדרה
1. העולם האבוד: 2. דרקונים מנוצים: 3. הרוצחים האחרונים: 4. נלחמים כדי לחיות: 5. ענקים חדשים: 6. השורדים הגדולים:
צלילה חופשית
צלילה חופשית (באנגלית: Freediving; שמו המקצועי של הספורט - Apnea, מיוונית: A-Pnoia, מילולית: ללא נשימה) היא צלילה ללא שימוש באמצעי עזר לנשימה (כלומר אחסון האוויר הוא בריאות בלבד). אולם, לעיתים קרובות נעזרים הצוללים בציוד צלילה נוסף כגון סנפירים, מסיכה, משקולות ושנורקל. הצולל שואף אוויר מלוא ריאותיו ויורד לעומק המים למשך זמן ממושך ככל האפשר.
ספורט זה גם נחשב כספורט אתגרי, כאשר הצוללים המשתתפים בו מנסים להגיע לעומקים ומרחקים גדולים בצלילה יחידה אשר תימשך זמן רב ככל הניתן. הישג השיא בצלילה חופשית עומד כיום (2018) על הגעה לעומק של 253 מטרים (נקבע על ידי Herbert Nitsch) וזמן עצירת נשימה סטטית של 11:54 דקות (נקבע על ידי Branko Petrović).
בניגוד לאינטואיציה הראשונית ספורט זה בטוח יותר מצלילה בעזרת עזרי נשימה וניתן לצלול בצלילה חופשית לעומק רב יותר מאשר בצלילה בעזרת מכלי אוויר דחוס. הסכנה הגדולה ביותר בספורט זה היא אובדן הכרה מתחת לפני המים.
לאנשים מסוימים צלילה חופשית היא דרך ליהנות ממעמקי הים ללא צורך בציוד צלילה מסורבל, כבד ולא נוח; אחרים רואים בצלילה חופשית ספורט אתגרי שהייחודיות בו היא השלווה העמוקה והשקט המנוגדים לכל סוגי הספורט האתגרי; ויש מי שמשתמש בצלילה חופשית ככלי לצייד תת-מימי.
סגנונות בצלילה חופשית
קיימים שבעה סגנונות עיקריים בצלילה חופשית. החלוקה לסגנונות מיועדת להבדלה של סוגי הצלילה בתחרויות ובאירועים רשמיים ואינה מחייבת מחוצה להם:
רפלקס הצלילה
כשפני האדם נוגעות במים מופעל רפלקס הצלילה. רפלקס הצלילה קיים אצל כל היונקים ואצל יונקים ימיים במיוחד. רפלקס זה מכניס את הגוף למצב של חיסכון בחמצן על מנת להעלות את כמות הזמן אותה ניתן לבלות מתחת לפני המים. ההשפעות של רפלקס זה גדולות יותר במים קרים מאשר במים חמים והוא משפיע על 3 תהליכים בגוף:
לחץ
לסביבה התת-מימית מאפיינים פיזיים וכימיים שונים מאוד מאלו המוכרים לנו מהסביבה בה אנו חיים מעל פני המים. המים דחוסים יותר מאוויר ובעלי השלכות שונות על גוף הצולל החופשי. הגורם הדורש את ההתייחסות הרבה ביותר הוא לחץ. כל צלילה חושפת את גופו של הצולל החופשי לשינויי לחץ יחסיים לעומק. שינויים אלו בלחץ מחייבים פיתוח אסטרטגיות התנהגותיות שונות. פיזיקלית, נוזלים כמעט בלתי ניתנים לדחיסה בזמן שגזים ניתן לדחוס בקלות. גופינו מורכב מכ-70% מים. 30% הנותרים הם מוצקים (גם בלתי ניתנים לדחיסה) או חללים המכילים גז אשר חשופים ומגיבים לשינויי הלחץ בזמן הצלילה. לחץ עז מורגש באזורים ה'ריקים' של גופינו והציוד שלנו כשאלו חשופים לשינויי לחץ. משמע כי עלינו להשוות את הלחץ באוזניים, ריאות ובמסיכה (ראה השוואת לחצים).
בפיזיקה, לחץ מים הוא תוצאה של הפעלת כוח כלפי מטה מפני השטח, ונתון כ:
לחץ אטמוספירי, הידרוסטטי ואבסולוטי
בהקשר לצלילה חשוב להגדיר למה הכוונה ב:
הלחץ הנובע ממשקלו של עמוד אוויר בגובה 10,000מ' (גובה האטמוספירה המקיפה את כדור הארץ) על סנטימטר מרובע בגובה פני הים.
הלחץ הנובע מגובהו של עמוד מים על כל סנטימטר מרובע של גוף מתחת לפני המים. כל 10מ' של עומק שווים לאטמוספירה (ATM) אחת.
נקרא גם לחץ אבסולוטי, הוא סכום הלחץ האטמוספירי בגובה פני הים (תמיד 1ATM) והלחץ ההידרוסטאטי אשר משתנה ב 1ATM כל 10מ' של עומק.
חוק בויל
חוק בויל קובע כי קיים יחס הפוך בין נפחו של גז בטמפרטורה קבועה ללחץ המופעל עליו. מכאן ניתן להסיק כי במהלך צלילה חופשית, נפח ריאותיו של הצולל החופשי קטן ביחס ללחץ הסביבה המופעל עליהן. בעומק של 50- מטרים נפח ריאותיו של הצולל החופשי יהווה שישית מנפחן בגובה פני הים. במשך שנים רבות סברו כי הריאות יקרסו אל תוך עצמן בעומק מסוים. מחקרים בעשורים האחרונים הוכיחו כי בזמן צלילה חופשית פלאסמת הדם (נוזל הדם) מוזרם אל חלל בית החזה, תופס את מקומו של האוויר הדחוס ובכך מונע את קריסתן של הריאות.
היפרוונטילציה ועלפון מים רדודים
במשך שנים רבות היה מקובל לחשוב שהיפרוונטילציה (התנשמות יתר) לפני צלילה חופשית משפרת את יכולותיו של הצולל החופשי ומאפשרת לו להישאר מתחת לפני המים לזמן ממושך יותר. סברה זו הוכחה כבלתי נכונה לחלוטין וכמסוכנת ביותר. מה שבאמת קורה בזמן התנשמות יתר הוא כדלהלן; קולטנים כימיים בתוך מערכת הנשימה שלנו מודדים את רמת החומציות של הדם (חמצת), אשר מושפעת ישירות מריכוז הפחמן הדו-חמצני בדם, ומיידעים את המוח על רמה גבוהה של CO2 (פחמן דו-חמצני) אשר נוצר ומתמוסס בפלאסמת הדם (נוזל הדם) כתוצאה מתהליך צריכת החמצן בגוף.
כאשר רמת הCO2 חורגת מעל לגבול מסוים מתחיל גירוי נשימה אשר בסופו של דבר כופה עלינו להמשיך לנשום. בזמן התנשמות יתר אנו מורידים את רמת הCO2 בגוף אבל משאירים את רמת החמצן כשהייתה לולא ביצענו התנשמות יתר (21% בנפח), כמו כן אנו גורמים להתכווצויות שרירים מרובות בזמן התנשמות היתר ולזרימת דם ערה יותר אל השרירים - בזבוז חמצן יקר, כמו כן, התכווצות יתר גורמת להאצה של קצב הלב, המהווה קטליזטור עבור קצב חילוף החומרים בגוף. כאשר אנו צוללים, איננו מרגישים את הצורך לנשום כל כך מהר מכיוון, כמו שכבר נאמר, שרמת הCO2 נמוכה ואיננו מרגישים צורך לנשום. כאשר מתחילים להרגיש את הצורך לנשום, רמת החמצן בגוף קרובה לרמה הקריטית בה הגוף מכבה את עצמו (מתעלף) על מנת לשמר חמצן לאברים החיוניים ביותר - המוח והלב. איננו מרגישים בשום דבר חריג אך בזמן העלייה חזרה לפני המים, בייחוד בעשרת המטרים האחרונים (בהם הפרשי הלחץ הם הגדולים ביותר), ללא כל אזהרה מוקדמת, גופינו עלול להיכנס למצב של :
עלפון מים רדודים - איבוד הכרה במים רדודים ללא קשר עומק הצלילה. באנגלית 'Shallow Water Blackout' או 'SWB'. תופעה זו מתרחשת עקב נפילה קיצונית של הלחץ החלקי של החמצן בריאות לקראת סיום הצלילה במים רדודים.
אובדן שליטה מוטורית - מכונה גם 'סמבה' בגלל העוויתות הבלתי רצוניות של גוף הצולל במצב זה. באנגלית 'Loss of Motor Control', 'LMC' או 'Samba'. תופעה זו מתרחשת עקב מחסור בחמצן במוח בסיום הצלילה, מעל פני המים, ואיננה קשורה באופן ישיר לעלפון מים רדודים. צוללים חופשיים מיומנים לומדים במסגרת הכשרתם להאזין לגופם, לבצע הכנה מתאימה לפני צלילותיהם, ולמעשה למזער כמעט לחלוטין את הסבירות להתרחשות של מצבים אלו. עם זאת, פעילות הצלילה החופשית מתרחשת בדרך כלל בים פתוח, המהווה סביבה בלתי צפויה בעלת משתנים אותם לא תמיד ניתן לקחת בחשבון. על כן צוללים חופשיים צוללים תמיד בזוגות, על מנת לאפשר קבלת סיוע במקרה חרום במים.
הבלתי נודע
בשנים האחרונות חלה התקדמות רבה בתחום המדעי של הבנת השפעות הצלילה החופשית על גוף האדם, עם זאת עדיין קימות אי ודאויות רבות ותופעות פיזיולוגיות אשר עדיין איננו מבינים את טיבן.
מגארה
מגארה (ביוונית: Μέγαρα) היא עיר ביוון ופרבר של הבירה אתונה, וב-2011 התגוררו בה 28,591 איש. היא ממוקמת 42 ק"מ צפון-מערבית מאתונה, לחופי במפרץ הסרוני ומול האי סלמיס.
היסטוריה
מגארה הייתה אחת מארבעה אזורים של מחוז אטיקה, שנמשלו על ידי ארבעת בניו של המלך המיתולוגי פנדיון השני. בנו ניסוס היה שליט העיר.
עד למאה השביעית לפני הספירה, היו תושבי מגארה תלויים מבחינה מדינית בקורינתוס. הם הקימו ליד עירם עיר חדשה, מגארה היבלאיה, פוליס קטנה מצפון לסירקוזה (בסיציליה). לאחר-מכן פתחו תושבי מגארה במלחמת עצמאות שבה ניצחו, והקימו את הערים ביזנטיון וכלקדון (בערך ב-667 לפנה"ס). במהלך המלחמה הפלופונסית (431-404 לפנה"ס), מגארה נלחמה לצד ספרטה.
אחד מהמנהיגים החשובים ביוון, שהנהיג את מגארה, היה ביזאס. לפי האגדה, התייעץ ביזאס עם האורקל בדלפי, ולפי עצתה הקים את העיר ביזנטיון על שמו (שמה שונה אחר כך לקונסטנטינופול ובסוף לאיסטנבול). תאוגניס, משורר מהמאה ה-6 הגיע מן העיר מגארה. תושבי מגארה נודעו בבניית מקדשים רבים. הירונימוס, מחבר ה'וולגטה', אמר על תושבי העיר מגארה: "הם בונים כאילו שהם יחיו לעד; הם חיים כאילו ימותו מחר..."
נעם-צביה
רשת נעם-צביה (נקראת גם מרחביה) היא רשת חינוך ציונית-דתית, המחנכת בנים ובנות בנפרד ברמה תורנית גבוהה. השם "צביה" הוענק לה לאחר פטירת הרצי"ה קוק, שמקימיה היו תלמידיו, על שמו.
לאחר יסוד בית ספר נעם ברחובות ואולפנת צביה רחובות, הוקמה רשת נעם צביה ואולפנות ובתי ספר הצטרפו לה. הרב איתן איזמן עמד בראשה במשך עשרות שנים, ובשנת 2015 מונה הרב שמחה בונים ויסמן להחליפו. מנכ"ל הרשת הוא ינקי פרידמן.
נשיא הרשת בשנותיה הראשונות היה הרב צבי יהודה הכהן קוק. מאז פטירתו כיהן בנשיאותה הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
הרקע להקמת הרשת
בשנות השישים של המאה העשרים, לאחר שרמת החינוך בבתי הספר הממלכתיים דתיים לא סיפקה את בקשות ההורים, רבים מהם בוגרי ישיבת מרכז הרב, לחינוך תורני ברמה גבוהה, ולאחר שנעשה ניסיון (שלא צלח) לפתיחת כיתות תורניות בבית הספר "מימון" שבקריית משה, הוקם בית הספר נעם בקריית משה שבירושלים, בו ניתן תגבור ללימודי הקודש. בית הספר (ולימים רשת נעם) הוקם בידי עמותת "מרחביה - האגודה לקידום החינוך התורני" בראשות הרב יעקב פילבר. המוסדות ממשיכים את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב ושלושת מייסדי בית ספר נעם בירושלים, הרב יעקב הלוי פילבר, הרב נפתלי בר-אילן והרב איתן אייזמן הם בוגרי ישיבה זו.
נעם
ב-1971 נוסדה רשת של בתי ספר יסודיים, על פי המודל של בית הספר בשכונת קריית משה בירושלים, הקיים עד היום.
לאחר מספר שנים הוקמה גם ישיבה תיכונית לבוגרי בית הספר היסודי, ששהתה מספר שנים בקריית משה, ולאחר מכן עברה למשכנה החדש בגבעת מרדכי.
בשנת 2008 הוקם מבנה נוסף בשטח הישיבה ובו 2 בתי-מדרש וחדר אוכל. כמו כן בישיבה ישנן מגמות רבות, וביניהן: איכות הסביבה, פיזיקה, כימיה ביולוגיה, מחשבים, קולנוע, היסטוריה וא"י. בנוסף פועלים מסלולים מתוגברים של סייבר ואקדמיה בתיכון. הישיבה מכילה מגוון רחב של תלמידים בכיתות ז'-י"ב, וביניהם עולים חדשים. בישיבה לומדים תלמידים מכל קצוות ירושלים ושכנותיה. בנוסף במבנה הישיבה שוכנת פנימייה, חדר מוזיקה, חדר קולנוע אור קולי, חדר כושר ואולם ספורט חדשני.
ראש הישיבה כיום הוא הרב אורי ביר, מנהל חטיבת הביניים הוא הרב אמיר דדון ומנהל התיכון הוא הרב אבישי סגל. הישיבה מציעה מגוון רחב של פעילויות ומסגרות התנדבותיות בכיתות השונות, בנוסף קיים מסלול חדש הנקרא-"שביל ישראל"-מסע רגלי בארץ ישראל. בחודשי הקיץ ישנו מסלול ייחודי למעוניינים בחטיבת הביניים שמשלב בין לימודי קודש והנאה בהנחיית הרב אהוד שרגא ואיתמר וולר.
צבי"ה
במקביל, הוקמה אולפנה לבנות ברחוב ירמיהו בירושלים, הקרויה צבי"ה על-שם הרב צבי יהודה הכהן קוק, שמקימיה היו מתלמידיו. לימים, התפתחה רשת של כעשרים אולפנות על-פי אותו מודל. לרשת משתייכות גם עשר ישיבות תיכוניות.
ממוסדות הרשת
אולפנות:
ישיבות תיכוניות:
סולאנז' ג'ומאייל
סולאנז' ג'ומאייל (בערבית: صولانج الجميّل ; תעתיק מדויק: צולאנג' אלג'מיל; נולדה ב-1949) היא פוליטיקאית לבנונית. אלמנתו של נשיא לבנון לשעבר, בשיר ג'ומאייל.
ביוגרפיה
סולאנז' ג'ומאייל נולדה בשם סולאנז' תונתנג'י (בערבית: صولانج توتنجي ; תעתיק מדויק: צולאנג' תונתנג'י) למשפחה נוצרית ארמנית מביירות, בירת לבנון. בשנת 1977 נישאה לבשיר ג'ומאייל, לימים נשיא לבנון, והמירה את דתה לנצרות מרונית. היא הצטרפה למפלגת הכתאיב ("הפלנגות הנוצריות"), אשר בעלה נמנה עם בכיריה, ולקחה חלק פעיל בפעילות הפוליטית של המפלגה. בשנת 1978 נולדה בתם הבכורה של בני הזוג, מאיה. היא נהרגה בשנת 1980 בהתפוצצות מכונית תופת שכוונה ככל הנראה לפגוע בבשיר. באותה השנה נולדה בתם השנייה, וב-1982 נולד לבני הזוג בנם נדים.
ב-14 בספטמבר 1982 התאלמנה מבעלה, שנהרג בפיצוץ מטען חבלה במרכז חברתי בו נאם. לאחר מות בעלה פעלה רבות להנצחת זכרו. אחת מפעולותיה המשמעותיות הייתה הקמת אנדרטה גדולה בכיכר סאסין שברובע אשרפייה בביירות. בכל שנה נערכות מול האנדרטה עצרות זיכרון גדולות לזכרו של בשיר ג'ומאייל, והמקום ידוע כמעוז מפלגות הימין הנוצריות אשר מרבות לכנס את תומכיהן לעצרות המוניות בכיכר, ומול האנדרטה בפרט.
ג'ומאייל מתנגדת לנוכחות זרה בלבנון ונחשבת לפוליטיקאית אנטי-סורית בעלת דעות מרכזיות ופרו-מערביות. על רקע זה, נאלצה לפרוש מתפקידה הרם במפלגת הכתאיב, היות שמשנת 1986 ועד לסיום הסדר הסורי בלבנון, בשנת 2005, עמדו בראש המפלגה נציגים פרו-סורים אשר פעלו להדיר את מתנגדיהם, ובראשם משפחת ג'ומאייל, מרשימת המפלגה לפרלמנט. בנה נדים, ביחד עם אלי כראמה, הקים במפלגה גוף אופוזיציוני בשם "האופוזיציה של הכתאיב", וג'ומאייל הצטרפה לגוף.
ג'ומאייל נמנית עם האנשים שייסדו את הארגון הפוליטי "קורנת שהוואן" ב-30 בינואר 2001. המייסדים כללו עשרים ותשעה מדינאים ואנשי רוח, רובם נוצרים, אשר קראו בין השאר לנסיגת הצבא הסורי מלבנון. ג'ומאייל ידועה בתמיכתה בנשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' בוש והמלחמה בעיראק, והיא אחת מהפוליטיקאים הלבנונים הבודדים שהביעו תמיכה גלויה במלחמה זו. כמו כן, היא התבטאה בעבר כנגד חזבאללה וקראה לפירוק המיליציה מנשק.
ג'ומאייל התמודדה בבחירות לפרלמנט פעם אחת בלבד, בבחירות הכלליות של 2005. היא התמודדה על המושב המרוני כמועמדת מטעם מפלגת הכתאיב במחוז ביירות ונבחרה לפרלמנט. לפני הבחירות היא נפגשה, ביחד עם בנה נדים, עם נציגים מהזרם הפטריוטי החופשי בהנהגת מישל עאון, מה שהפנה אליה חצי ביקורת רבים מהגוש האנטי-סורי. רבים האשימו אותה ב"זגזוג", ביניהם ראש מפלגת הכתאיב אמין ג'ומאייל, אחיו של בעלה המנוח. בבחירות הכלליות של 2009 העדיפה ג'ומאייל שלא להתמודד בעצמה, והודיעה על תמיכתה במועמדות בנה נדים; הוא התמודד בבחירות מטעם מפלגת הכתאיב במחוז ביירות, ונבחר לפרלמנט.
טייבה (פירושונים)
טייבה (בערבית: الطيّبة, תעתיק מדויק: "אלטיּבה"), משמעותו בעברית "הטובה", משמש כשם למספר יישובים.
ממורה
ממורה (בספרדית: Rio Mamore) הוא נהר גדול הזורם באמזוניה הבוליביאנית, אחד מיובליו של נהר מדיירה. אורכו 1,930 ק"מ. מקורות הנהר נמצאים בהרי האנדים, לא רחוק ממקורות נהר פילקומיו, והוא עובר בחבל יאנוס ובתוך יער גשם טרופי. מורד הנהר מהווה את הגבול בין בוליביה לברזיל, שם נמצאות גם עיירות הגבול משני צידי הנהר, גואייראמרין הבוליביאנית וגואז'רה מירים הברזילאית, שהיא עיירה תוססת במיוחד מבחינת חיי החברה שבה. אפשר להפליג במעלה הנהר עד פוארטו בראדור, הנמל הסמוך לעיר טרינידד. הנהר יפה לשיט כמעט לכל אורכו. המפגש בינו לבין הבני יוצר את נהר מדיירה.
היסטוריה של חיפה
העיר חיפה משמשת כעיר נמל מזה כ-1,800 שנים. אף כי מיקומה של העיר הקדומה אינו ידוע כיום, מקובל להניח כי מרכז העיר התחתית של ימינו הוא המקום שבו התפתחה חיפה מראשיתה.