cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיוב (סרט)
מאבקי כוח והתפתחות הדמויות
הלן הולוואי, אישה מבוגרת, היא הרופאה של הקבוצה. בתחילת הסרט היא מוצגת כעוקצנית, פרנואידית, ודרמטית. היא המקור העיקרי לתאוריות קשר, והיא מצהירה שוב ושוב שלפי דעתה הקובייה היא עבודתה של ממשלת ארצות הברית. עם התקדמות הסרט היא הופכת ליותר רגישה, בתחילה כשהיא מטפלת בפצע של קוונטין לאחר המפגש עם "מכונת הסושי", ובהמשך בטיפולה המסור בקאזן בשעה ששאר הקבוצה רוצה להשאיר אותו מאחור. היא גם היחידה שנשארת רגועה בשעה שהיא מסבירה לקוונטין בחדר האדום למה הם צריכים את וורת'. היא אפילו מתחברת עם וורת' זמן קצר מאוחר יותר, רגעים ספורים לפני שהיא נהרגת על ידי קוונטין (שמשלים בכך את מעברו מגיבור לנבל). במהלך הסרט הופכת הולוואי מהדמות ההפכפכה ביותר ליחידה שמסוגלת להרגיע את שאר הקבוצה ובמיוחד את קוונטין. הולוואי נהרגת כאשר תלויה בחבל הבגדים, בין המעטפת של הקובייה לחדר, וקוונטין עוזב את החבל ונותן לה ליפול למותה כתוצאה מריב שהיה ביניהם לפני כן.
לווין מתחילה את הסרט בתור עלמה במצוקה, כאשר היא צועקת לעזרה במקום ולעזור לעצמה, עד שקוונטין, וורת' והולוואי מוצאים אותה. היא היחידה בקבוצה המתעוררת עם חפץ אישי (משקפיה) ובמבט ראשון מופיעה כחסרת תועלת ("אני אף אחת!", "אני הולכת לבית הספר, אני חיה עם ההורים שלי! הם סתם כאלה אנשים. אני אף אחת!"). אולם תוך זמן קצר מתברר שהיא קיבלה את משקפיה כדי שתוכל לקרוא, והיא בעצם המוח של הקבוצה, והיחידה שיכולה לפצח את המספרים. היא יוצרת קשרי חברות עם וורת' וקאזן, ויש לה מערכת יחסים מיוחדת עם קוונטין והולוואי, אשר מזהים אותה בתור החברה החשובה ביותר בקבוצה. במהלך הסרט לווין משתנה מעלמה במצוקה לדמות הכרחית בכל ניסיון בריחה מהקובייה והסיבה היחידה שבגללה וורת' ממשיך לנוע. לווין נהרגת בחדר האחרון לפני היציאה, כאשר היא מנסה לשכנע את וורת' לצאת מהקובייה, קוונטין רוצח אותה עם אחת מידיות הקובייה.
וורת' התחיל את הסרט כשהוא שוכב על הרצפה, פצוע ואומלל, בלי שום רצון להמשיך. הוא שומר על החזות העגמומית שלו במשך כל החלק הראשון של הסרט, והוא נשאל לעיתים למה הוא טורח לעקוב אחרי הקבוצה - לא נראה שיש לו סיבה לחיות ("אני סתם בן אדם. אני עובד בבניין משרדים, ועושה עבודה משרדית, בסדר?"). בהתחלה אכן נראה שהוא משמש כסרח עודף לקבוצה, שאינו מסוגל לעשות דבר חוץ מלהוביל את קאזן ולזרוק מגפיים. כשהם מגיעים לחדר האדום, קוונטין תוקף את וורת', שמגלה שהוא אחד מאלו שעיצבו את הקובייה. הוא טוען שאינו יודע כלום על המבנה הפנימי שלה, ושהיא לא חלק מתוכנית מורכבת, אלה תוצר של חברה ללא ארגון. וורת' גם טוען שהוא הרעל של הקבוצה, האדם שהוכנס אליה כדי לפרק אותה. עם התקדמות הסרט לעומת זאת, מתגלה שההפך הוא הנכון. וורת' יוצר קשרים עם כל אחת מהדמויות חוץ מקוונטין והופך לגיבור באותה דרך שבה קוונטין הופך לנבל. הוא נלחם בקוונטין פעמיים, וסופג מכות כדי להגן על לווין וקאזן, ובסופו של דבר מקריב את חייו כדי להציל את קאזן, ובכך מבצע מעבר מלא מ"רעל" לגיבור. וורת' כנראה מת מכיוון שהיה פצוע ולא הספיק לצאת מהקובייה. (יעברו שעות עד שהקובייה תחזור למקומה)
קזאן הוא אוטיסט שבתחילת הדרך נראה כאילו הוצמד אל הקבוצה כדי להאט אותה. קוונטין אינו בוטח בו מהרגע הראשון, ואף לווין מסכימה להשאיר אותו מאחור כשהקבוצה מגיעה אל מלכודת הקול, אולם עד מהרה מתברר שהוא חלק חשוב בניסיון הבריחה של הקבוצה, שכן הוא היחידי שיכול לחשב האם יש בחדר מלכודות או לא. בכך הוא הופך מהאדם שמאט את השאר, לחלק חשוב בכל ניסיון בריחה. בסרט ההמשך, "Cube Zero", מתברר כי היה חלק מצוות הקובייה ולאחר ניסיון לעזור לאחת מאסירות הקוביה, נתפס והוחזר לקוביה כאוטיסט, לאחר ניתוח מוחי, שהפך אותו לכזה. הוא איבד את זיכרונו כתוצאה מכך.
אלדרסון, האדם השביעי בקובייה, נהרג בתחילת הסרט, לפני שפגש את האחרים. כיוון שהוא הראשון המופיע על המסך, בתחילת הסרט הקהל מנחש שהוא הדמות הראשית, אולם עד מהרה הוא עובר שינוי מהדמות הראשית לקורבן נוסף של הקובייה. קיימות מספר השערות לגבי התפקיד שאותו היה אלדרסון אמור לשרת אילו היה מוצא את דרכו אל הקבוצה.
החדרים הקטלניים
החדרים הקטלניים בסרט גורמים לדמויות פחד קבוע, מכיוון שהם לא רק הורגים, אלא הורגים בדרך אלימה במיוחד. החדרים הקטלניים שבהם נתקלו הדמויות כללו:
כשקוונטין פוגש בוורת', הוא מספר על מלכודת שאותה לא ראה הקהל, שכמעט הורידה את ראשו. ייתכן שהתמוטטותו של קוונטין נובעת בחלקה מהעובדה שהוא הפעיל ושרד שלוש מלכודות מוות שונות.
פרטי ההפקה
הסרט צולם בחדר אחד בלבד, בצורת קובייה, שאורכה, גובהה ורוחבה 14 רגל. צבעי החדר שונו על ידי החלפת פאנלים, אבל כיוון שהמשימה דרשה הרבה זמן, הסרט לא צולם בסדר כרונולוגי, אלא לפי צבעי הקיר.
נסים נסר
נַסִים נסר (בערבית: نسيم نسر או نسيم نصر; נולד ב-1968) הוא אזרח לבנוני-ישראלי, שנתפס והורשע בישראל בשנת 2002 באשמת ריגול לטובת חזבאללה.
ביוגרפיה
נסר נולד בכפר באזוריה שבדרום לבנון, לאב מוסלמי שיעי ולאם יהודייה, ועל כן נחשב למוסלמי, לפי האסלאם, אך גם ליהודי, לפי ההלכה היהודית. עלה לישראל בשנת 1992, והתגורר בחולון, בעוד משפחתו נשארה בלבנון. בישראל נישא ונולדו לו שתי בנות.
בשנת 2002 נתפס והועמד לדין באשמת מסירת ידיעות לחזבאללה. נסר הודה במסגרת עסקת טיעון, והורשע במגע עם סוכן זר ובמסירת מידע לאויב במטרה לפגוע בביטחון המדינה. על פי כתב האישום, יצר קשר עם פעיל חזבאללה שגייס אותו, דרך קשר עם אחיו, המתגורר בלבנון. נסר העביר לחזבאללה מידע על אודות סיכולים ממוקדים, שמתכננת ישראל לבצע בלבנון ובשטחים, וצילם מתקני גז ותשתית בישראל.
ב-11 בדצמבר 2002 נגזר דינו ל-6 שנות מאסר. במהלך מאסרו, ויתר על אזרחותו הישראלית, בתקווה שייכלל בעסקת חילופי שבויים.
עם סיום תקופת מאסרו ב-27 באפריל 2008, הוצא נגדו צו גירוש מישראל, אך הוא המשיך להישאר במעצר מנהלי עד 1 ביוני 2008, אותו היום שבו גורש ללבנון. ישראל קיבלה מיד עם גרושו ללבנון ארון ובו חלקי גופות, של חיילים ישראליים שנהרגו במהלך מלחמת לבנון השנייה. על פי פרסומים לא רשמיים, שנפוצו בסוף מאי 2008, העברתו ללבנון היוותה חלק מעסקת חלופין גדולה יותר, בה שוחרר המחבל, סמיר קונטאר, תמורת החזרת גופותיהם של אלדד רגב ושל אהוד גולדווסר.
מיסה
סעודת האדון או המיסה (מלטינית: Missa) היא אחד הסקרמנטים של הנצרות המערבית. טקס זה מקיימים בכנסייה הקתולית ובכנסיות פרוטסטנטיות שונות (בהן כנסיות לותרניות ואנגליקניות), והוא נועד לשחזר את הסעודה האחרונה ולהטמיע את מות ישו ואת קומו מן המתים בלבם של המתפללים ולאחדם כקהילה אחת סביבו. טקס זה מזוהה עם מנהג האוכריסטיה, בו המאמינים אוכלים לחם ושותים יין המייצגים את דמו וגופו של ישו, כפי שציווה ישו על שליחיו בסעודה האחרונה.
אטימולוגיה
השם מיסה מגיע מהביטוי Ite, missa est (בלטינית: לכו, זהו סילוק).
למונח זה שתי משמעויות:
תיאור
המיסה כוללת תפילות, קריאה בכתבי הקודש ודרשה. בחלק המרכזי של המיסה, שנקרא אוכריסטיה, בוצע הכומר למתפללים לחם וחוזר על דבריו של ישו בסעודה האחרונה: "קחו, אכלו, זהו בשרי". בכך מדמה הכומר את שבירת גופו של ישו על הצלב. כמו כן, הוא מוזג להם יין וקורא "זהו גביע דמי, דם הברית החדשה, הנשפך למחילת חטאים". במהלך הטקס המאמינים מדמים באופן דוגמתי בלבד שהלחם והיין הופכים לדמו ולגופו של ישו (טרנסובסטנציאציה), ועל ידי אכילתם עובר חסדו של ישו למאמינים, בשרו הופך לבשרם ודמו נמהל בדמם.
אמירה בוזגלו
אמירה בוזגלו (נולדה ב-27 בינואר 1981) היא אשת תקשורת המשמשת מלהקת, עורכת תוכן ומגישה בטלוויזיה.
ביוגרפיה
אמירה בוזגלו נולדה בתל אביב. את שירותה הצבאי עשתה כקצינת חינוך.
למדה תקשורת ומנהל עסקים במסלול האקדמי המכללה למינהל. בעת לימודי התואר הראשון הכירה את דרור רפאל, שבאותם ימים היה מרצה במכללה. בתום הלימודים, הציע לה רפאל להיות העורכת והמפיקה של "תוכנית הערב - עם שי ודרור" ברדיו ת"א 102FM. במשך שנה וחצי ערכה והפיקה את התוכנית.
בהמשך, שימשה עורכת בתוכניות הטלוויזיה של קשת, ביפ ובערוץ 24. שימשה גם חלק מצוות התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
ב-2013 שימשה פרזנטורית של חברת האופנה "פיפה" דנמרק. שנה אחר כך, צולמה לקמפיין הפרסום להלבשה תחתונה של רשת לבני נשים "את".
הגשה בטלוויזיה
בשנת 2007 השתתפה בתוכנית היומית "שי ודרור" בערוץ "ביפ" וזו הפעם הראשונה שהייתה בקדמת המסך.
בשנת 2009 החלה את שיתוף הפעולה עם שי שטרן והופיעה לצדו בתוכנית "אל תשאל" במשך שתי עונות בערוץ ביפ ובערוץ 2.
בשנת 2011 כיכבה בדוקו-ריאליטי "בקרוב אהבה" לצד סיגל שחמון, גאיה טראוב, גילי שם-טוב, מיכל שפירא וגלית לוי בהנחיית העיתונאי אירי ריקין ב"קשת".
הגישה בערוץ 10 את התוכנית היומית "מחוץ לבועה", העוסקת בענייני הפריפריה.
הנחתה תוכניות בערוץ 24: "שישי חי", "אמירה מחפשת", "השיר שלי", "24 עד הבית" ושידרה באופן קבוע במסגרת השידורים החיים בערוץ.
השתתפה כפאנליסטית בתוכניות "מה אתם אומרים" של קשת ערוץ 2, "הדיבור" עם אלירז שדה, "דיבור ישיר", בהנחיית גואל פינטו, "עולם הזהר", לצד איציק זהר בערוץ 24, ו"ג’ודי ואלירז" ברשת 13.
אחד האירועים הטלוויזיוניים שאליו נקלעה אמירה הוא עימות טלוויזיני מול פרופסור אמיר חצרוני שהתבטא בגזענות כלפיה ("לא היה קורה כלום אם ההורים שלך היו נשארים במרוקו ונרקבים שם"). העימות קרה במסגרת תוכנית הבוקר של הזכיינית "קשת", בהנחיית יואב לימור וגלית גוטמן. אותו עימות סוקר בהרחבה במשך ימים בכל כלי התקשורת האפשריים ואף הגיע עד לדיון בכנסת. בשנת 2019 הוגשה כנגדה וכנגד הזכיינית קשת תביעת לשון הרע על ידי פרופסור חצרוני, אך זו נדחתה על ידי בית המשפט.
בשנת 2022 שיחקה את זמי מנהלת בית היתומים בסדרה "גדול עלינו" בערוץ "זום".
בשנת 2023 שיחקה שחקנית אורחת בסדרה "שקשוקה" בערוץ כאן חינוכית בתפקיד עצמה.
חיים אישיים
בשנת 2016 נישאה בוזגלו למשה בן שימול, לזוג שני ילדים.
ניקולה קאטיץ'
ניקולה קאטיץ' (בקרואטית: Nikola Katić; נולד ב-10 באוקטובר 1996 בליובושקי שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פ.צ. ציריך ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים
קאטיץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בנרטבנאץ אופוזן, ובהמשך עבר לסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית, במדיה ערך 64 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-12 ביוני 2018 חתם קאטיץ' על חוזה לארבע עונות בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
קריירה בינלאומית
ב-27 במאי 2017 ערך קאטיץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בניצחון 2-1 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
סילוויי
הסילוויי (סילְוַי, בלטינית: Silvae) הוא אוסף שירה מאת פובליוס פפיניוס סטאטיוס (45–96 לספירה לערך). ישנם 32 שירים באוסף, הנחלקים לחמישה ספרים. כל ספר מכיל הקדמה המציגה ומקדישה את הספר. נושאי השירה מגוונים ומספקים לחוקרים עושר של מידע על רומא בתקופת דומיטיאנוס ועל חייו של סטאטיוס.
יצירה
שירי הסילוויי נתחברו על ידי סטאטיוס ככל הנראה בין השנים 89–96 לספירה. נראה כי שלושת הספרים הראשונים פורסמו ביחד לאחר שנת 93 (שנה לאחר פרסום השיר "תבאיס" ), וספר 4 פורסם ככל הנראה בשנת 95. משערים כי ספר 5 פורסם לאחר מותו של סטאטיוס, בשנת 96 לערך. כל ספר ניתן לתארוך על ידי השוואה בין הקריירות של הנמענים בשירים ואזכורים אצל מחברים אחרים כמו מרטיאליס.
שמו של האוסף עורר דיון בקרב החוקרים, אם כי משערים כי הוא נלקח מהחיבור האבוד "Silvae" מאת מרקוס אנאוס לוקאנוס. בלטינית, המילה silva (ברבים: Silvae) משמעותה "יער" או "חומר גלם". מילה זו שימשה לתיאור טיוטה של יצירה של משורר שחוברה בצורה מאולתרת ברגע של השראה חזקה ואז שופרה לשיר מטרי מלוטש. השם הזה מצביע על כך שהסילוויי היו קטעי שירה כאלה, שנכתבו במרווח של מספר ימים; סטאטיוס מתאר את שיטת יצירתו בהקדמה לספר 1, באומרו כי הם "זרמו מעטי בלהט הרגע, מעין חיפזון מענג, המופיעים מחזי בזה אחר זה". הוא ממשיך לומר בהקדמה שאף אחד מהם לא לקח יותר מיומיים לכתוב. כמעט כל השירים מוקדשים באופן אישי לפטרון והם מלווים בשמותיהם שנחשבים כתוספת מאוחרת על ידי עורכים.
מודלים פואטיים
זהות שם האוסף של סטאטיוס לשם יצירתו של לוקאנוס, מצביעה על כך שייתכן שסטאטיוס ביסס את הסילוויי על אוסף שירה של לקאנוס, אולם בשל אובדן היצירה הזאת קשה לערוך השוואה. הייתה מסורת חזקה של שירה וספרות לטינית של שבח שרובה אבדה כיום, אולם עדיין ניתן לראותה בחיבורים כמו לאוס פיסוניס וה-Elegiae in Maecenatem. נראה כי גאיוס ולריוס קאטולוס ואוסף השירה הפולימטרית שלו היוו השראה חשובה עבור סטאטיוס. כמה משיריו עושים שימוש במשקל המועדף על קאטולוס (hendecasyllables), ועוסקים במנעד מגוון של נושאים הדומים למגוון ביצירה של קאטולוס, אם כי סטאטיוס נמנע מהנימה המגדפת שלו. גם הורטיוס מהווה מודל חשוב, שהשפעתו ניכרת במיוחד ביצירות הליריות (4.5,7) של סטאטיוס ובמכתבו (4.4). ניתן לגלות גם את הסגנון התיאורי של אובידיוס בסיפור על פאן (2.3). ישנם גם לא מעט אזכורים לורגיליוס; רבות מהדוגמאות בשיריו של סטאטיוס נובעות מדמויות ב-Aeneid. לבסוף, השירה של לוקאנוס משמשת כהשראה עבור 2.7. לגבי השפה היוונית, ניתן ללמוד מהקינה על אביו (5.3) שסטאטיוס הכיר את תשעת המשוררים הליריים הקאנוניים, את קלימאכוס ואת שבעת הפליאד האלכסנדרוני. פינדארוס הוא כנראה אחת ההשפעות החשובות ביותר עבור סטאטיוס.
ספר 1
ההקדמה לספר הראשון מקדישה אותו למשורר ל. ארונטיוס סטלה. המשורר מתאר את הסגנון האלתורי של יצירתו, הוא מקוה ששירתו מלוטשת מספיק ומספק תיאור קצר של השירים הבאים לאחר מכן עם הקשר יצירתם.
מטרו (סרט, 2013)
מטרו (ברוסית: Метро́) הוא שמו של סרט אסונות רוסי בבימויו של אנטון מגרדיצ'ב, על פי רומן באותו השם מאת דמיטרי סאפונוב.
סילוויי
ספר 1
1.1 "פסל הפרש הגדול של דומיטיאנוס" (Ecus Maximus Domitiani Imp) - על הפסל שהוצב בפורום בשנת 91 לספירה.
מטרו (סרט, 2013)
הקרנת הבכורה תוכננה ל-21 בדצמבר 2012, אך נדחתה ל-21 בפברואר 2013. הגרסה הטלוויזיונית של הסרט שודרה ב-29 בדצמבר אותה שנה בערוץ הראשון.
בניית בנייני משרדים חדשים במוסקבה גורמת לתאונה נוראה. עקב פגיעה בתשתית הרכבת התחתית בעיר עומדת בפני אסון שעלול להרוס את הבירה. בקיר המנהרה של הרכבת התחתית במוסקבה, הנחשבת לעמוסה בעולם, נפער חור שדרכו מים מתחילים לפרוץ מתוך נהר מוסקבה. שלל דמויות, שהשוני ביניהם גובר על המשותף ביניהם חייבים לשתף פעולה כדי להציל את עצמם.
סילוויי
ספר 1
1.2 "שיר חתונה לסטלה וויולנטילה" (Epithalamion in Stellam et Violentillam) - אחד השירים הארוכים באוסף, מתאר שיחה בין ונוס וקופידון, שבה הם מהללים את סטלה וויולנטילה ואהבתם. המשורר מתאר את החתונה, שבה האלים ובני האדם מתערבבים.
מטרו (סרט, 2013)
תקציר עלילת הסרט
מנהרות המטרו המשתרעות מתחת לרחובות מוסקבה מתחילות לקרוס בעקבות הבנייה המסיבית במרכז העיר, והנהר שזורם לאורך העיר גורם לשיטפונות במנהרות התת-קרקעיים.
סילוויי
ספר 1
1.3 "הווילה הטיבורטינית של מניליוס וופיסקוס" (Villa Tiburtina Manili Vopisci) - תיאור הווילה, שבח לנוף בטיבולי, תיאור אוסף האמנות של וופיסקוס, ושבח לאוטיום.
מטרו (סרט, 2013)
תקציר עלילת הסרט
ד"ר אנדריי גארין, רופא שנקלע לאזור האסון עם בתו מחליט להציל את המצב אך לשם כך הוא נאלץ לשתף פעולה עם, ולדיסלב, המאהב של אשתו אירינה. על מנת להחזיר לעצמו את האהבה, את המשפחה ואת האושר שהיה לו, הוא צריך קודם כל לשרוד.
סילוויי
ספר 1
1.4 "לרוטיליוס גליקוס על החלמתו" (Soteria Rutili Gallici) - תיאור דאגת הסנאט לגליקוס כשהיה חולה, ואפולו משבח את הקריירה הצבאית שלו ומחפש מרפא.
מטרו (סרט, 2013)
ביקורת
הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים. עם זאת, הסרט קיבל הרבה ביקורות שליליות.
סילוויי
ספר 1
1.5 "המרחצאות של קלאודיוס אטרוסקוס" (Balneum Claudi Etrusci) - המשורר מזמן את המוזות ונימפות המים כפטרוניות הבניין ומתאר את המרחצאות.
ספר 2
ההקדמה מקדישה את הספר לאטדיוס מליור ונותנת תקציר של השירים שבו, המתמקדים באובדן.
2.1 "גלאוקיאס, הנער החביב על מליור" (Glaucias Atedi Melioris Delicatus) - שיר ארוך של נחמה על אבדנו של מאהבו של מליור, גלאוקיאס. המשורר הבוכה מתאר את הלוויה ומספר על לידתו של גלאוקיאס, גידולו ומותו. חברו המת של מליור, בלאיסוס, מוביל את הנער לשדות אליסיום.
2.2 "הווילה הסורנטינית של פוליוס פליקס" (Villa Surrentina Polli Feclicis) - תיאור וילה בסורנטיום, שנתחבר לאחר פסטיבל. תיאור הנוף, אוסף האמנות של פוליוס, ושבח לוילה כהתרחקות מחיי העיר, הקריירה הפוליטת של פוליוס ואשתו.
2.3 "העץ של אטדיוס מליור" (Arbor Atedi Melioris) - נכתב כמתנת יום הולדת. המשורר מספר על חיפושו של פאן אחר נימפה והקדשת העץ כיד זיכרון לתשוקתו.
2.4 "התוכי של אותו אדם (מליור)" (Psittacus Eiusdem) - שיר הלל לתוכי ותיאור מותו ולווייתו.
2.6 "ניחומים לפלאביוס אורסוס על מותו של עבדו החביב עליו" (Consolatio ad Flavium Ursum de Amissione Pueri Delicati) - שיר הלל לרוחו העצמאית של הנער ומראהו, ותיאור הלוויה המפוארת עם הביטחון במקומו באליסיום.
2.7 "לפולה, שיר תהילה לכבוד יום הולדתו של לוקאנוס" (Genethliacon Lucani ad Pollam) - המשורר מזמן את האלים ומתאר את השראת קאליופה על שירתו של לוקאנוס ונבואה על יצירותיו. מתואר מותו של לוקאנוס, ביקורת על נירון קיסר, ולוקאנוס מדומיין בעולם הבא.
ספר 3
הספר השלישי מוקדש לפוליוס פליקס. סטאטיוס מדגיש את עזרתו ביצירת השירים בסילוויי. השירים עוסקים בנחמה ומסתיימים בדרישה מאשתו של סטאטיוס לעבור עמו לנאפולי.
3.2 "איחולי הצלחה למאיקיוס קלר" (Propempticon Maecio Celeri) - על שליחתו של קלר לנהל את אחת הפרובינציות. השיר מתחיל בתפילה לאלי הים להגן על הספינה, ואז מתאר את המסע לפרובינציה. השיר מסתיים במשאלת המשורר לחזרתו של קלר.
3.3 "ניחומים לקלאודיוס אטרוסקוס" (Consolatio ad Claudium Etruscum) - על מותו של אביו. השיר מתאר את אבלו של אטרוסקוס, את הקריירה של אביו, את שירותו לקיסרים קודמים כרואה חשבון, את אשתו אטרוסקה ואת שגשוגו. הוא מסתיים בהבטחה להקרבת מנחה לרוחו של האב ומעודד את אטרוסקוס.
3.4 "שיערו של פלאביוס אירינוס" (Capilli Flavi Earini) - מתאר את הקדשת שיערו וראי של אירינוס, סריסו האהוב של דומיטיאנוס, למקדש אסקלפיוס בפרגמון. כנער, ונוס ניבאה את שירותו לדומיטיאנוס והביאה אותו לרומא לאחר הניתוח שעבר כדי לעשות אותו סריס.
3.5 "לאשתו, קלאודיה" (Ad Uxorem Claudiam) - בשיר זה סטאטיוס דורש מאשתו לעבור עמו בחזרה לביתו בנאפולי. המשורר מהלל את נאמנותה לו ודן בתחזית הנישואין של בתם בדרום איטליה. השיר מסתיים בהלל לנאפולי ובביטחונו של המשורר שאשתו תתלוה אליו.
ספר 4
הספר מוקדש בהקדמה למ. ויטוריוס מרקלוס. סטאטיוס כולל בו תגובה למבקרים של ספריו המוקדמים יותר, באומרו שהספר הרביעי כולל יותר שירים מהאחרים, כך שהם לא יחשבו שהביקורת שלהם החלישה את החלטתו לפרסם.
4.1 "הקונסולות ה-17 של אוגוסטוס גרמניקוס" (Septimus Decimus Consolatus Imp. Aug. Germanici) - השיר הפותח מנציח את הקונסולות ה-17 של דומיטיאנוס בשנת 95 לספירה. דומיטיאנוס מהולל כמשיב עידן הזהב, כמביא השמחה לסנאט, וכמנצח. השיר מסתיים בתפילה לחיים ארוכים.
4.2 "הודיה לקיסר דומיטיאנוס" (Eucharisticon ad Imp. Aug. Germ. Domitianum) - עבור הזמנה למשתה בארמונו. סטאטיוס משוה עצמו להומרוס וורגיליוס, מתאר את הארמון, ומתפלל לחיים ארוכים לקיסר.
4.3 "דרך דומיטיאנוס" (Via Domitiana) - סטאטיוס מהלל את הדרך, שנסללה בשנת 95 לספירה. מהוללים חוקי דומיטיאנוס ואישיותו. המשורר מתאר את תלאותיה של הנסיעה בעבר ואז את שיטת בניית הדרכים. הנהר וולטורנוס אומר שהוא סובל את היותו מגושר רק משום שזה במצוות דומיטיאנוס והמשורר מתאר את הגשר והקשת. המשורר מסיים בתפילה לחיים ארוכים לדומיטיאנוס.
4.4 "מכתב לויטוריוס מרקלוס" (Epistula ad Vitorium Marcellum) - המשורר מצווה על מכתבו להגיע אל מרקלוס ולשאול אותו מה שלומו והיכן הוא נופש מעסקי העיר. יש הלל לכישוריו הצבאיים, ניהולו והישגיו של מרקלוס. המשורר מסיים בהכרזה על הפרויקט החדש שלו, האכילאיס.
4.5 "שיר תהילה לירי לספטימיוס סוורוס" (Ode Lyrica ad Septimium Severum) - אחת משתי היצירות הליריות של סטאטיוס. המשורר מהלל את האביב ואת חייו הכפריים האיטלקיים, בזמן שהוא מהלל את עירו של סוורוס, לפטיס מגנה ואת רהיטותו.
4.6 "פסלון הרקולס של נוביוס וינדקס" (Hercules Epitrapezios Novi Vindicis) - וינדקס מראה למשורר את הפסל העתיק שלו של הרקולס מאת ליסיפוס. הוא מספר את ההיסטוריה של הפסל: הוא היה שייך לאלכסנדר, חניבעל וסולה. השיר מסתיים בהלל לאורח חייו השקט של וינדקס.
4.7 "שיר תהילה לירי לוויביוס מקסימוס" (Ode Lyrica ad Vibium Maximum) - היצירה הלירית השנייה מתחילה בהשוואה של המשורר לפינדארוס. הוא מבקש את חזרתו של ויביוס מדלמטיה מפני שבנו חולה ומבטא את תקוותו שהבן יחיה ללמוד מאביו לכתוב היסטוריות כמו טיטוס ליוויוס וגאיוס סאלוסטיוס קריספוס.
4.8 "שיר ברכה ליוליוס מנקראטס" (Gratulatio ad Iulium Menecraten) - השיר מברך את מנקראטס על הולדת בנו השלישי.
ספר 5
הספר האחרון מוקדש לפלאביוס אבאסקאנטוס המהולל על אהבתו את אשתו פריסקילה.
5.1 "ניחומים על מות פריסקילה" (Epicedion in Priscillam Abascanti Uxorem) - השיר הארוך הזה מנחם אבאסקאנטיוס על מותה של אשתו. השיר מתחיל בשבח לאבאסקאנטיוס על מסירותו לה ומדגיש את היותו של המוות בלתי נמנע וממשיך להלל את פריסקילה על לידתה, מסירותה לבעלה ותגובתה לקידומו של בעלה. סטאטיוס מבקר את פורטונה ואת אינווידיה על כך שהובילו אל מותה. היא מבקשת מבעלה להישאר נאמן לדומיטיאנוס ולא להתאבל עליה. השיר מסתיים בתיאור הקבר, הלוויה וכניסת פריסקילה אל אליסיום.
5.2 "שבחים לקריספינוס, בנו של וטיוס בולאנוס" (Laudes Crispini Vetti Bolani Fili) - השיר מהלל את מעלותיו של קריספינוס ואת זימונו לשירות בחוץ לארץ, כשהוא מתחיל בהלל לקריירה שלו וגידולו. המשורר מבקש ממנו לסלוח לאמו שנאשמה בניסיון להרעיל אותו ומשבח את מסירותו לחברו לצרה פוליטית. סטאטיוס תוהה איזו פרובינציה דומיטיאנוס יבחר עבור קריספינוס ומודה לו עבור נוכחותו בהקראות האכילאיס שלו. בסוף השיר, קריספינוס מזומן לשירות.
5.4 "שינה" (Somnus) - תפילה קצרה זו מודה לשינה ומבקשת הקלה מנדודי שינה.
התייחסויות אל ארץ ישראל
כמשורר בתקופת הקיסרים הפלאביים, סטאטיוס אינו מזניח את הניצחון הפלאבי על יהודה במרד הגדול. הוא מתייחס אליו בדבריו על "הכבוד של ניצחון אדומי" (בספרות הלטינית השם "אדום" בא פעמים רבות במקום "יהודה") ועל "עפרה של סולימה ומטעי הדקלים השבויים של אדום". בשיר שנכתב לכבוד יציאתו של מאיקיוס קלר לשרת בלגיון בסוריה, סטאטיוס מזכיר את "הפלוגות של פלשתינה", מה שרומז על כך שקלר שירת ביהודה, בה הוצב אז הלגיון העשירי.
האוסף כולל גם התייחסויות לתוצרים המפורסמים של ארץ יהודה. בשיר על חגיגת ראש חודש דצמבר, בין המטעמים שחולקו השכם בבוקר על ידי דומיטיאנוס, היו גם "הפירות המפורסמים" של "המדרונות הפוריים של אדום", הלא הם התמרים של יהודה. גם במקום אחר הוא כותב על "כמה מתוק הוא המטע השופע של אדום". בשיר על מותו של הנער בביתו של מליור, סטאטיוס מזכיר את "העסיסים של פלשתינה", וככל הנראה מתייחס אל הבלסם של יריחו, שכנראה היה בין החומרים השונים ששימשו לשריפת גופת הנער. במקום אחר הוא שוב מתייחס אל הבלסם בדבריו על "תמציות פלשתינאיות ועבריות". זו היא ההופעה הראשונה של המילה "עברי" בספרות הלטינית ואחת הפעמים הראשונות שהיא מופיעה בספרות היוונית-רומית הפגנית בכלל.
השפעה
שירת הלל ושירת אירועים לאחר סטאטיוס הייתה מושפעת מאוד מיצירתו. היא ניכרת במיוחד ביצירותיהם של קלאודיאנוס ונמסיאנוס. בתקופת הרנסאנס, הסילוויי קיבלו פרשנות מודרנית, לראשונה על ידי דומיציו קלדריני (1469) וחשובה יותר על ידי פוליציאנו (1480), שהפך את האוסף לפופולרי בספרות המערבית וכתב עליו פרשנות נרחבת. הוא הראשון שקישר בין הסילוויי להערותיו של קווינטיליאנוס. הסילוויי שימשו מודל לרבים משיריו והוא פרסם אוסף "סילוויי" משלו. שירתו של פוליציאנו השפיעה על אחרים ויסדה את הנוהג לקרוא לכל אוסף של שירת אירועים בשם "סילוויי". לסוגה זו, הוסיף יוליוס קיסר סקאליגר את הנוהג העתיק לקביעת סוגות-משנה, כמו אפיתלמיה ופרופמפטיקה. בהולנד ב-1600, הפכו הסילוויי להשפעה חשובה באוניברסיטת ליידן. המלומד הספרותי הוגו גרוטיוס חיבר בתחילת המאה ה-17 סילוויי מהללים המשתלבים מאוד עם שירתו של סטאטיוס והוציא מהדורה משלו עם פרשנות. ב-1685 חיבר ג'ון דריידן אוסף קבצים פואטיים בשם "הסילוויי".
תגובה ביקורתית לסילוויי
התגובות הביקורתיות לסילוויי היו שליליות לחלוטין בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר יחסיו של סטאטיוס עם דומיטיאנוס וחצרו גרמו לחוסר אהדה כלפיו בקרב המבקרים והקוראים, אולם בתקופה האחרונה סטאטיוס זכה להערכה מחודשת.
הסילוויי והקשרם
נוכחותו של דומיטיאנוס ממלאה את האוסף וסטאטיוס מנציח את מפעלי הבנייה, את האדמיניסטרציה ואת חוג אנשי החצר שלו. תוכן הסילוויי מוכתב בראש ובראשונה על ידי צורכיהם של הפטרונים של סטאטיוס ורבים מהנמענים באים מהמעמד העשיר של בעלי אדמות ופוליטיקאים. מחמאותיו של סטאטיוס לאנשי האליטה הללו נתפרשה על ידי חוקרים בשתי צורות: חלק מהם טוענים כי האוסף הוא חתרני מאוד ומבטא את דאגותיו של סטאטיוס לגבי הנטיות האוטוקראטיות של המעמד הגבוה הרומאי. אחרים טענו כי אין ביכולתנו לשפוט את אמות המידה של שירת ההלל הרומאית לפי הטעם המודרני ומעודדים קריאה של הסילוויי כקטעים נפרדים בפני עצמם המגיבים לנסיבות ספציפיות עם נקודות ההשקפה המיוחדות שלהן.
סגנון
סגנונו של סטאטיוס תואר כמפורט מאוד וקושר עם חוג תרבותי יווני דו-לשוני ספציפי בנאפולי. דוגמאות מיתולוגיות, תופעות ותיאורים מפורטים, כולם מגבירים את ההלל שלו לחייהם ונכסיהם של פטרוניו. הוא משתמש גם בסוגים רגילים של חיבורים רטוריים, כפי שצוין על ידי מנאנדרוס רטור, כמו אפיתלמיום, פרופמפטיקון וגנתליאקון. שימושו לפעמים בדוברים מיתולוגיים, פורש באופן חתרני, כאמצעי להחמיא ללקוחות אבל גם לטשטש את אחריותו של המחבר על השבח הקיצוני שהדמויות מעניקות לו. חוקרים רבים ציינו את המתח בין תהליך היצירה המהיר של סטאטיוס והסגנון המלוטש של השירים והעירו על שימושו של המשורר בעריכת הספרים ובחירת המשקל המטרי כדי להעביר משמעויות דקות.
המכביה האירופית הראשונה
המכביה האירופית הראשונה נערכה באוסטרבה, צ'כוסלובקיה, ב-29 וב-30 ביוני 1929.
במסגרת קונגרס מכבי עולמי שנערך, באוסטרבה נערכו תחרויות ספורט שניקראו המכביה האירופית הראשונה.
אתלטיקה
נערכו תחרויות אתלטיקה לגברים ונוער בלבד.
הוקי שדה
מכבי אוסטרבה 1 - 1 הכח וינה
טירת פונטנבלו
טירת פונטנבלו או ארמון פונטנבלו (בצרפתית: Château de Fontainebleau), ארמון מלכותי בסגנון הרנסאנס בסמוך לעיר פונטנבלו בחבל איל-דה-פראנס שבצרפת. הארמון, הממוקם כ-55 ק"מ מדרום-מזרח למרכז פריז, שימש כמשכנם של מלכי צרפת וריבוניה למן פרנסואה הראשון ועד הקיסר נפוליאון השלישי. הארמון הוא מהגדולים בארמונות המלכות של צרפת, ומלכים רבים הטביעו את רישומם על תולדותיו ובניינו.
אגפי הארמון השונים, שנבנו בהדרגה בתקופות שונות בידי מספר שליטים, בנויים סביב חצרות רחבות ידיים. הארמון וחצרותיו מוקפים בגנים אחדים, שבעברם היו יערות ושטחי ציד למלכי צרפת. סביבם התפתחה לאורך השנים העיירה פונטנבלו, הנקראת על שם הטירה ומונה כיום כ-16 אלף תושבים.
היסטוריה
על פי עדויות כתובות, טירה מבוצרת קדומה יותר ניצבה במקום כבר למן המאה ה-12 ושימשה את מלכי צרפת. המלך לואי השביעי ארח בטירה את תומאס בקט בעת גלותו בצרפת, ובקט קידש עבורו קפלת תפילה במקום. המלך פיליפ השני השתמש בטירה כאחד ממשכני מגוריו, וכך גם לואי התשיעי אשר הרחיב את שטח המבנה.
בנו של פרנסואה הראשון, המלך אנרי השני ורעייתו קטרינה דה מדיצ'י, המשיכו את מפעל הבנייה בארמון בהנחיית האדריכלים הצרפתים פילבר דלורם וז'אן בולאן, ובעזרת האמנים האיטלקים המנייריסטים פרנצ'סקו פרימטיצ'ו וניקולו דל'אבאטה.
בין 1584 ל-1594, בעת מלחמות הדת בצרפת, נזנחה טירת פונטנבלו. עם עלייתו לשלטון של אנרי הרביעי החל המלך בביצוע עבודות שיפוץ והרחבה מקיפות בארמון, מעוטרים בעבודות אמנות מנייריסטית של קבוצת אמנים פריזאים ופלמים, שיש המכנים אותם "אסכולת פונטנבלו השנייה". לארמון נוספו חצרות וגלריות מעוטרות, וכן נעשתה עבודה מקיפה בגני הארמון. תעלת מים באורך 1,200 מטר נחפרה בגנים, נשתלו עצי נוי ופרי ותוכננו ערוגות הפארטר המסוגננות ושבילי המעבר על פי תוכנית מקיפה של אדריכל הגנים המלכותי קלוד מולה.
ב-1685 הוציא המלך לואי ה-14 בפונטנבלו את הצו שנודע בשם האדיקט של פונטנבלו, שהיה למעשה ביטול של האדיקט של נאנט מ-1598 שהעניק זכויות דתיות להוגנוטים. עם זאת, באותה תקופה היה הארמון בפונטנבלו משני בחשיבותו לארמון ורסאי שלואי ה-14 שקד על הקמתו ברוב פאר, וממנו משל על ממלכתו.
המהפכה הצרפתית לא היטיבה עם הארמון. תכולתו, על הרהיטים ושכיות החמדה, הוחרמה ונמכרה יחד עם אוצרות רבים מתכולת ארמונות וטירות, למטרת "מימון צורכי האומה". הארמון המרוקן שימש קסרקטין צבאי, ולאחר מכן הוסב לבית כלא. אולם הארמון חזר לגדולתו עם תחילת קיסרותו של נפוליאון בונפרטה. ב-1804 החליט נפוליאון להפוך את הארמון סמל לשלטונו, כאלטרנטיבה לארמון ורסאי הריק שהיה מזוהה כל כך עם שושלת בית בורבון. הוא ריהט מחדש את הארמון, והתקין בו 40 דירות מגורים לאנשי חצרו. פעמיים בשבוע הועלו בארמון מופעי תיאטרון ואופרה. ב-1813 כלא במקום את האפיפיור פיוס השביעי. אל ארמון פונטנבלו נמלט נפוליאון כאשר החליט הסנאט הצרפתי להדיחו באפריל 1814, ושם מסר את התפטרותו, נפרד מאנשיו ויצא לגלות. בשנות הקיסרות השנייה שנמשכה מ-1852 עד 1870, מיקם הקיסר נפוליאון השלישי בפונטנבלו את חצרו הקיסרית. הארמון היה חביב במיוחד על רעייתו, הקיסרית אז'ני, שהורתה להקים באחד מאגפיו את "הטרקלין הסיני" ובו אוסף חפצי אמנות מן המזרח הרחוק.
ב-1921 נפתח באגף לואי ה-15 של הארמון הקונסרבטוריון האמריקני למוזיקה, כיוזמה אמריקנית בעקבות מלחמת העולם הראשונה להעניק חינוך מוזיקלי בידי מיטב כישרונות צרפת למוזיקאים אמריקנים מבטיחים. ב-1923 הצטרף לצד הקונסרבטוריון גם בית הספר האמריקאי לאמנויות יפות, במטרה להעניק חינוך דומה גם בתחומי הציור, הפיסול והאדריכלות. בתי הספר פועלים עד היום.
כיום מופעלים חלקים ניכרים של הארמון כמוזיאון לאומי, המאפשר ביקורים באולמותיו העיקריים ובגניו. אגף במוזיאון כולל את מוזיאון נפוליאון הראשון, אשר נפתח ב-1986 וכולל מוצגים היסטוריים הקשורים בחיי נפוליאון בונפרטה ובני משפחתו ובתקופת הקיסרות הראשונה.
החברה למתנ"סים
החברה למתנ"סים ומרכזים קהילתיים לישראל בע"מ (חל"צ), היא חברה ממשלתית ישראלית באחריות משרד החינוך שייעודה בניית קהילות מקומיות ברשת ארצית. עד 2020 החברה הייתה באחריות משרד החינוך, אך כאשר הוקם משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה האחריות על החברה למתנ"סים הועברה אליו. ביולי 2021 הוחלט להחזיר את החברה למתנ"סים למשרד החינוך.
החברה מתמקדת בפיתוח ובניהול מסגרות מתקדמות של חינוך משלים, למידה כאורח חיים ומתן מענה לחברי קהילה עם צרכים מיוחדים, בגישה קהילתית ועל רצף כל הגילים.
דירקטוריון החברה מורכב מאנשים הנבחרים מתוך נבחרת הדירקטורים או ממונים בידי שר החינוך.
היסטוריה
רעיון המרכז הקהילתי התפתח במהלך החיפוש אחר דרכים חדשות להאיץ תהליכים חברתיים בקהילות מתפתחות ובאוכלוסיות חלשות. הרעיון קרם עור וגידים בשנת 1969, ביוזמת שר החינוך והתרבות, זלמן ארן. ארן בדק את מימוש רעיון המרכזים הקהילתיים בשני קווים מקבילים: על ד"ר יעל פוזנר, ראש מינהל החינוך במשרד החינוך והתרבות, הטיל להקים ועדה לבדיקת הנושא; על חיים ציפורי, איש היחידה לתרבות במשרד החינוך, האחראי על נושא ביעור הבערות ומפעל אמנות לעם, הטיל לבדוק אם קיימת פעילות תרבותית וחברתית בעיירות הפיתוח ומה אופייה. המפגש בין השניים העניק את הדחיפה הגדולה והמשמעותית להקמתם ולפיתוחם של המרכזים הקהילתיים בישראל.
לאחר שהוחלט על ידי הוועדה כי אכן יש מקום להפעיל מרכזים קהילתיים, התעוררה השאלה כיצד יתפקדו המרכזים מבחינה ארגונית. באותה תקופה לא יכל משרד החינוך לשאת במעמסה לבדו. הוועדה רצתה שכל מרכז יתפתח לפי תנאי המקום המיוחדים, ולפיכך הציעו הנהלה מקומית לכל מרכז שתקבע את מדיניותו. בכל הנוגע לארגון הכולל, האחראי על כל ההנהלות המקומיות, הוצע להקים חברה ממשלתית, שבמועצת המנהלים שלה יהיו מיוצגים גופים ורבדים שונים במדינה ובחברה, ותהיה אחראית לניהול המרכז ולהעסקת העובדים. ראש הוועדה ציפורי סיכם את עבודתה של ועדת פוזנר:
בהתאם לזאת, הוחלט לחלק את מערכת המתנ"סים למחוזות גאוגרפיים, שעל כל אחד הופקד מנהל מחוזי, אשר תפקידו להדריך את מנהל המתנ"ס, ובאמצעותו את הצוות וההנהלה המקומית, במכלול הנושאים שבהם עוסק המתנ"ס, וכן לעמוד בקשר עם רשויות וארגונים באזור. בשנים 2004–2008 תקופת יאיר גלר כמנכ"ל החברה למתנ"סים התמקדה החברה בקידום החינוך הבלתי הפורמלי, הגדלת שיעורי ההתנדבות, הפחתת היקפי האלימות של בני נוער ושילוב אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים בפעילות פנאי.
החברה פעלה ותמכה בתושבי הצפון במהלך מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 בתקופת איתן מזרחי כמנכ"ל החברה היא עברה מיתוג מחדש ונפתחו מרכזים ביישובים ערביים וב.
מבנה ארגוני
החברה למתנ"סים פועלת ברשת ארצית של כ-700 מרכזים קהילתיים הפרושים בכל הארץ, בכל המגזרים ובכל האוכלוסיות, ביותר מ-150 רשויות מקומיות, המשרתים מיליוני תושבים בשנה. הארגון נחלק לחמישה מחוזות גאוגרפיים. על כל אחד מהמחוזות מופקד מנהל מחוזי וצוות מחוזי שאמונים על הדרכה, פיקוח והנחיה של מנהלי המרכזים הקהילתיים ושל הצוות וההנהלה המקומית, במכלול נושאים שבהם עוסק המרכז הקהילתי; וכן לעמוד בקשר עם רשויות וארגונים באזור.
המחוזות הם:
המתנ"ס / המרכז הקהילתי
המרכז הקהילתי, הוא מוסד עצמאי הפועל כעמותה (מלכ"ר) או כחברה לתועלת הציבור (חל"צ) או כחברה בע"מ על בסיס שותפות והסכמה עם הרשות המקומית, שבתחומה הוא נמצא. בראש כל מרכז קהילתי עומדת הנהלה ציבורית, שבה חברים נציגי הרשות המקומית, נציגי תושבים, נציגי החברה למתנ"סים ובחלקן גם נציגי הסוכנות היהודית.
ההנהלה הציבורית אחראית מבחינה משפטית וציבורית על ניהולו ותקציבו של המרכז הקהילתי. מנהל המרכז הקהילתי מבצע את מדיניות ההנהלה הציבורית שלו. חוזה מיוחד ואמנה מסדירים את מערכת היחסים בין הרשות המקומית, החברה למתנ"סים המרכז הקהילתי המקומי.
המרכז הקהילתי מהווה מוקד לפעילות קהילתית, חברתית פנאי ותרבות לכלל היישוב, בראייה משלבת של התושבים, הרשות והעסקים. המרכז מנגיש שירותים לכלל התושבים, מקדם תהליכי פיתוח ובינוי קהילתי, קידום מעורבות ציבורית, התנדבות ויזמות, ומעודד גאווה ושייכות קהילתית כחלק מהחברה הישראלית.
שערי המרכז פתוחים מרבית שעות היום לכל שכבות ומגזרי האוכלוסייה ולכל הגילים. הפעילות מגוונת, גמישה ומקיפה נושאים רבים, בהתאם לצורכי התושבים ולרצונם, ותוך שיתופם בוועדות השונות הקובעות את פעילות המתנ"ס.
פעילויות המרכזים הן בתחומים קהילתיים, חברתיים, חינוכיים ותרבותיים, תוך שילוב של אוכלוסיות מגוונות, בהן גם של בעלי מגבלה פיזית, מנטלית או נפשית. בין הפעילויות: מסגרות למשפחה ולגיל הרך, מעונות וצהרונים, מרכזי למידה רב תחומיים ורב גילאיים, תוכניות לבעלי מגבלה נפשית - עמיתים, מנטלית-התנהגותית - רעים או פיזית – קהילה נגישה; חוגים ופעילויות העשרה בתחומים מגוונים, אירועי תרבות וספורט, תוכניות סיירות וטיולים, וכן כל תוכנית נוספת בהתאם לצורכי הקהילה.
תשתיות מחוזיות
הפעילות כוללת כ: 20,000 מתנדבים; כ-150 אלף בני נוער ונוער בסיכון; 100,000 עולים; כ-200 אלף קשישים; ועוד.
SAT
SAT (מבוטא אס איי טי; לשעבר ראשי תיבות של Scholastic Aptitude Test – מבחן יכולת לימודית – או של Scholastic Assessment Test – מבחן הערכה לימודית) היא בחינה פסיכומטרית המשמשת כבחינת כניסה לאוניברסיטאות ולמכללות בארצות הברית (בדומה למטרתה של הבחינה הפסיכומטרית בישראל, שנוצרה על בסיס ה-SAT). תחילתה של הבחינה בשנת 1901, והיא עברה גלגולים שונים במהלך השנים. שמה הנוכחי הוא SAT Reasoning Test (מבחן SAT חשיבתי).
ה-SAT תופס משקל נכבד בתנאי הקבלה ללימודים גבוהים בארצות הברית, בדומה למשקלה של הבחינה הפסיכומטרית בישראל. מרבית האוניברסיטאות הגדולות בארצות הברית מעניקות לבחינה משקל של 50% ויותר מכלל השיקולים לקבלה, כאשר שאר הגורמים הם קורות חיים, מכתבי המלצה וגיליון ציונים מהתיכון.
הבחינה נכתבת על ידי ה-College Board, ארגון הגג של האוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית. היא מתקיימת שבע פעמים בשנה בארצות הברית וכמו כן במועדים שונים ברחבי העולם (ארבע פעמים בשנה בישראל, בחודשים מרץ, מאי, אוקטובר ודצמבר). הבחינה כוללת 154 שאלות בארבעה פרקים (פלוס משימת כתיבה רשות), אשר מתחלקים לשני תחומים:
ציונים
כשבועיים לאחר הבחינה מתקבלים הציונים. כל נבחן מקבל 6 ציונים: מתמטיקה (הטווח נע בין 200–800), קריאה (200–800), חיבור (2–12) וכתיבה (200–800), האחרון נקבע לפי ציון משוקלל של ציון החיבור ושני פרקי הכתיבה בבחינה.
הציון הממוצע במתמטיקה הוא 515, בקריאה 501 ובכתיבה 493. הממוצע של המתקבלים לאוניברסיטאות ה"מובילות" (הרווארד, ייל, פרינסטון וכדומה) גבוה בהרבה - על-פי מחקר של חברת "פרינסטון רוויו" מאוגוסט 2009, ממוצע ה-SAT בעשרת המוסדות המובילים היה כ-2300 (סכום שלושת התחומים).
קרסון הואיי-יו, ילד פלא שנכנס ללימודי אוניברסיטה בגיל 11 קיבל ציון SAT של 1770 (באותה תקופה מרווח הציונים היה עד 1600).
הכנה למבחן
עשרות חברות ברחבי העולם עוסקות בקורסי הכנה וספרים ללימוד עצמי. בתחום חומרי ההכנה ל-SAT, שלוש חברות מתחלקות בכ-90% מהשוק: Barrons, Kaplan ו"פרינסטון רוויו". ניתן גם למצוא תוכנות ומשחקים להכנה, מכשירי PDA ללימוד עצמי, יישומונים לטלפונים חכמים, ואפילו קיימים משחקי נינטנדו ופלייסטיישן ללימוד SAT. בישראל יש מספר חברות מקומיות העוסקות בהכנה למבחן זה.
SAT-II
קיים גם מבחן נוסף - SAT Subject Test (מבחן SAT נושאי) - אשר נקרא גם SAT-II. מבחן זה עוסק בנושא ספציפי מהתיכון והוא אינו חובה ברוב האוניברסיטאות. ניתן להיבחן במבחן SAT-II בנושאים מדעיים, ספרות ושפות.
אלמגור - ארגון נפגעי טרור
אלמגור - ארגון נפגעי הטרור הוקם בשנת ה'תשמ"ו (1986) על ידי קבוצה של נפגעי פעולות איבה (נפגעי טרור) בישראל. לארגון שתי מטרות: מאבק בארגוני הטרור ופעיליו בכלים משפטיים וציבוריים, וסיוע לנפגעי הטרור ומשפחותיהם.
מייסד ויו"ר הארגון הוא מאיר אינדור. השם "אלמגור" (אל-פחד) ניתן לארגון על ידי אורי אורבך כתשובת נגד לאחת ממטרות הטרור- לזרוע פחד בקרב הציבור.
פעילות
ארגון אלמגור מציג קו השולל שחרור מחבלים, גם במסגרת שחרור שבויים ישראלים, בנימוק שבעבר הוכח שרבים מהם חוזרים לדרך הטרור. במסגרת זו מבוצעים קמפיינים ציבורים נגד עסקאות לשחרור מחבלים, וכן מוגשות תביעות משפטיות בארץ ובעולם כנגד ארגוני הטרור. בעבר הוגשה תביעה כנגד יאסר ערפאת. ארגון אלמגור מצטרף לעיתים כמשיב כנגד עתירות שמטרתן למנוע הריסת בתי מחבלים.
ב-6 באוגוסט 2003 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני שחרור אלפי פלסטינים העצורים בישראל כמחווה למנהיגי הרשות הפלסטינית. עקב עתירה של אלמגור, הורה בית המשפט הגבוה לצדק למדינה לפרסם את שמות העצורים והסיבה למעצרם, 48 שעות לפני שחרורם. לאחר מכן בדקו מתנדבי הארגון את שמות העצורים, וגילו ביניהם שלושה פעילי טרור שאינם עומדים בקריטוריונים לשחרור. משרד המשפטים הורה לבטל את שחרורם.
ב-2006 יצא הארגון במסע פרסום תחת הסיסמה "אסור לשחרר את גל הפיגועים הבא".
באוקטובר 2011 הגיש הארגון לבג"ץ עתירה נגד עסקת שליט, ועתירה נגד העסקה לשחרור אילן גרפל, שנעצר במצרים. שתי העתירות נדחו.
רנו לאבילני
רנו לאבילני (בצרפתית: Renaud Lavillenie; נולד ב-18 בספטמבר 1986), אתלט צרפתי, שיאן העולם בעבר בקפיצה במוט (6.16 מטר), אלוף אולימפי (לונדון 2012), שלוש פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברצלונה 2010, הלסינקי 2012 וציריך 2014), שלוש פעמים אלוף העולם באולם (איסטנבול 2012 ופורטלנד 2016, ברמינגהאם 2018) וארבע פעמים אלוף אירופה באולם בקפיצה במוט. שיאו האישי באצטדיון עומד על 6.05 מטר.
ביוגרפיה
לאבילני, בנו של קופץ במוט לשעבר, נולד בעיירה בחבל פואטו-שראנט שבמערב צרפת, הוא מתנשא לגובה של 1.77 מטר הנחשב לנמוך עבור העוסקים בקפיצה במוט והיו שסברו שלא יוכל להצטיין בענף בשל נתונים אלו. על כך מפצה לאבילני בטכניקה אותה הגדיר סרגיי בובקה כ"כמעט ומושלמת". אחיו הצעיר הוא ולנטין לאבילני, אף הוא קופץ במוט מצטיין, סגן אלוף אירופה באולם (טורון 2021).
2008
את הפריצה שלו בענף החל לאבילני ב-2008 כשהשיג תוצאות של 5.70 מטר באולם ו-5.64 מטר באצטדיון.
2009
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שהתקיימה בטורינו, איטליה במרץ 2009 זכה לאבילני במדליית זהב בתוצאה של 5.81 מטר. ביוני אותה שנה נכנס למועדון ה-6 מטר בקפיצה במוט, כשבמהלך תחרות בלייריה, פורטוגל קבע שיא צרפתי חדש של 6.01 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה 2009 זכה במדליית ארד כשקפץ לגובה של 5.80 מטר, אחרי סטיבן הוקר מאוסטרליה (5.90 מטר) ובן ארצו רומן מניל (5.85 מטר).
2010
באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בדוחה, קטר במרץ 2010 לא הצליח לבילאני להעפיל לשלב הגמר לאחר שעבר גובה של 5.45 מטר בלבד. ביוני אותה שנה רשם את תוצאת השנה שלו באצטדיון לאחר שעבר גובה של 5.94 מטר. הוא זכה באליפות ליגת היהלום לאחר שניצח בארבע משבע תחרויות הגרנד פרי.
אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי אותה שנה זכה לאבילני במדליית זהב לאחר שעבר גובה של 5.85 מטר.
2011
לאבילני הגן על תוארו באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז במרץ 2011, כשזכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא צרפתי חדש, 6.03 מטר, התוצאה השלישית בטיבה אי פעם באולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית 2011 זכה לאבילני במדליית ארד כשקפץ לגובה של 5.85 מטר, אחרי פאוול וויצ'כובסקי מפולין (5.90 מטר) ולזרו בורחס מקובה (5.85 מטר).
הוא זכה פעם שנייה ברציפות באליפות ליגת היהלום, כשניצח בחמש מתוך שבע תחרויות גרנד פרי.
2012
בעקבות תאונת אימונים בדצמבר 2011, עבר לאבילני ניתוח בידו השמאלית וחזר להתחרות רק בפברואר 2012. באליפות העולם באולם שהתקיימה באיסטנבול זכה במקום הראשון לאחר שעבר גובה של 5.95 בניסיון הראשון. באליפות אירופה בהלסינקי זכה במדליית זהב לאחר שקבע את תוצאת השנה בעולם 5.97 מטר. לאבילני זכה באליפות ליגת היהלום לאחר שניצח ברומא, אוסלו, פריז, לוזאן וציריך וסיים שישי בלונדון.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון זכה במדליית זהב לאחר שקבע שיא אולימפי של 5.97 מטר, לפני ביורן אוטו (5.91 מטר) ורפאל הולצדפה (5.91 מטר) שניהם מגרמניה.
2013
במרץ 2013 זכה לאבילני בפעם השלישית ברציפות באליפות אירופה באולם כשעבר גובה של 6.01 מטר. זכה פעם רביעית באליפות ליגת היהלום עם ניצחונות ביוגין, פריז, במונקו, בלונדון ובבריסל. ביולי שבר את שיא התחרות כשעבר במונקו 5.96 מטר ובהמשך החודש בתחרות בלונדון, שיפר את שיאו האישי באצטדיון כשעבר גובה של 6.02 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה זכה לאביני במדליית כסף, לאחר שעבר גובה של 5.89 מטר, זהה לזה של המנצח רפאל הולצדפה, אך עם יותר פסילות ולפני ביורן אוטו (5.82 מטר).
2014
את שנת 2014 פתח לאבילני בסבב תחרויות באולם, הוא שיפר את שיאו האישי ל-6.04 מטר בתחרות ברואן, ומספר ימים אחר כך ל-6.08 מטר בתחרות בבידגושץ' שבפולין. ב-15 בפברואר, בתחרות שנערכה באולם בדונצק שבאוקראינה, קבע שיא עולם חדש של 6.16 מטר, שיפור לשיאו של סרגיי בובקה שבאותו אולם בדיוק קבע את השיא הקודם 6.15 מטר 21 שנים קודם לכן.
באוגוסט זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות אירופה כשעבר גובה של 5.90 מטר.
2015
במרץ 2015 זכה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 6.04 מטר. באליפות העולם באתלטיקה זכה במדליית ארד בתוצאה של 5.80 מטר, לאחר המנצח שונסי ברבר הקנדי (5.90 מטר) ורפאל הולצדפה מגרמניה (5.90 מטר). במאי קבע שיא אישי באצטדיון של 6.05 מטר.
2016
במרץ 2016 זכה במדליית זהב באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד כשקבע שיא תחרות של 6.02 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית כסף בתוצאה של 5.98 מטר לאחר המנצח טיאגו דה סילבה מברזיל (6.03 מטר).
2017
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית ארד בתוצאה של 5.89 מטר לאחר המנצח סם קנדריקס וסגנו פיוטר ליסק.
2018
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה בפעם השלישית במדליית זהב בתוצאה של 5.90 מטר.
2019-2022
באליפות העולם באתלטיקה 2019 לא הצליח להעפיל לגמר. באולימפיאדת טוקיו סיים במקום השמיני בתוצאה של 5.70 מטר. באליפות האולם באתלטיקה 2022 סיים חמישי בתוצאה של 5.87 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2022 סיים שביעי בתוצאה של 5.65 מטר.
רחוב 125
רחוב 125 (באנגלית: 125th Street) הוא רחוב דו סטרי החוצה ממזרח למערב את רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
רוחבו של הרחוב 30 מטרים, והוא אחד הרחובות הראשיים של מנהטן, בהתאם לתוכנית חברי הוועדה (1811). הרחוב נחשב לרחוב הראשי של שכונת הארלם, ומכונה גם "שדרת מרטין לותר קינג".
מהלך השדרה
חלק המערבי של השכונה עובר באלכסון דרך שכונת מנהטנוויל מכיוון צפון מערב (מהנרי האדסון פארקווי ורחוב 130) ועד שדרת מורנינגסייד. מערבית לשדרה עובר הרחוב לאורך ציר מזרח - מערב דרך הארלם ועד איסט ריבר ודרך FDR, שם מתחבר הרחוב עם גשר רוברט פ. קנדי.
שבר גאולוגי המכונה "שבר רחוב 125" (125th Street Fault) חוצה את הרחוב, ויוצר עמק עמוק מעליו עוברות השדרות ואף קו השדרה השביעית של הרכבת התחתית של ניו יורק עובר מעל גשר באזור זה.
ברחוב ממוקם תיאטרון אפולו וכן נמצא בו משרדו של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון.
אזכורים תרבותיים
מפגש רחוב 125 עם שדרת לקסינגטון מוזכרם בשירם של מחתרת הקטיפה "I'm Waiting for the Man" מתוך האלבום "The Velvet Underground & Nico" כאתר מכירת סמים.
אנה פזקאש
אנה פזקאש (במקור פונק; בהונגרית: Fazekas Anna; בודפשט, 15 בנובמבר 1905 – בודפשט, 3 בינואר 1973) הייתה סופרת, עורכת, יהודייה-הונגרייה. אחותה של ההיסטוריונית ארז'בט פזקאש, גיסתו של ארנה גרה, אשתו הראשונה של הפסיכיאטר והפסיכולוג אישטוואן קולצ'אר ואמו של הסופר והעיתונאי אישטוואן קולצ'אר הבן.
ביוגרפיה
פזקאש נולדה במשפחה יהודית כבתם של אברהם מנו פזקאש, פקיד ושל שרולטה הירש. את לימודיה התיכוניים סיימה בעיר הולדתו, ולאחר מכן השיגה תואר בחינוך גופני רפואי. היא עסקה בריפוי בפרקטיקה פרטית. שיריה פורסמו בעיתונים אסתי קוריר ובעיתון פסטי ובכרכי שירה עצמאיים. בשנת 1924 הפכה לחברה בתנועת הפועלים ההונגרית. היא גורשה ב-1944, אך ניצלה ושרדה את השואה. בשנת 1949 הפכה למבקרת של הוצאת אתנאום. בין 1950 לבין 1951, הייתה עמיתה פוליטית של ההנהגה המרכזית של מפלגת העובדים ההונגרית (MDP). בין 1952 לבין 1963, הייתה מנכ"לית הוצאת הספרים על שם הסופר פרנץ מורה.
משנת 1950 התפרסמו סיפוריה ושיריה לילדי הגנים ובתי הספר היסודיים, שיריה וסיפוריה היו כתובים בחלקם כספרי צביעה, בחלקם בכרכים עצמאיים ובחלקם בפרסומים מקובצים. האגדה "העופר של הסבתא הזקנה" (Öreg néne őzikéje) תורגמה לגרמנית, צ'כית, רוסית וסינית. הוא תרגמה ושיפצה שירי ילדים עבור "הוצאת הספרים אירופה" ועבור "הוצאת מוזיקה". הוא ליקטה מבחר מהאגדות של אנדראש פאי.
אלכסנדר קיפניס
אלכסנדר קיפניס (באוקראינית: Александр Кипнис, באנגלית: Alexander Kipnis; 13 בפברואר 1891 - 14 במאי 1978), היה בס אופראי. קיפניס התאזרח בארצות הברית בשנת 1931 בעקבות נישואיו לאישה אמריקאית ושר במשך שנים באופרה העירונית של שיקגו לפני הופעתו הראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1940.
נעורים ולימודים
קיפניס נולד בז'יטומיר, בירת פלך ווהלין שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ,משפחתו דלת האמצעים, בת שבע הנפשות, חיה בגטו היהודי. אחרי מות אביו, כשהיה בן 12, עזר אלכסנדר בפרנסת המשפחה כשוליית נגר ובשירת סופרן בבתי הכנסת המקומיים ובבסראביה (כיום מולדובה, עד שקולו התחלף. בנעוריו היה חבר בקבוצת תיאטרון יידיש, עד שיצא לעבוד בבית כנסת בסדליצה, פולין. בערך בזמן זה, בגיל 19, נכנס לקונסרבטוריון של ורשה. הקונסרבטוריון לא דרש תעודת גמר של בית ספר תיכון. לימודיו כללו נגינה בטרומבון, קונטרבס וניצוח, ובמקביל המשיך גם לשיר בבתי כנסת. בהמלצת מנצח המקהלה נסע לברלין ולמד פיתוח קול אצל ארנסט גרנצבאך, שהיה גם מורם של לאוריץ מלכיאור, מטה זיינמאייר ומקס לורנץ. במקביל שר בס שני בתיאטרון האופרטה של מונטי.
קריירה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הושם קיפניס כתושב זר במחנה מעצר גרמני. סרן במחנה, שאחיו היה מנהל כללי באופרה של ויסבאדן, שמע אותו שר בינו לבינו. בהמלצתו שוחרר קיפניס מן המחנה והתקבל לעבודה באופרה של המבורג. תוך שנתים רכש די ניסיון להתקבל לאופרה של ויסבאדן. בהמבורג שר לראשונה, בשנת 1915, שלושה שירים של יוהאן שטראוס כ"אורח" בתמונת הנשף באופרטה "העטלף". כעבור שנתיים, ב-1917, עבר לאופרה של ויסבאדן ושם הופיע ביותר מ-300 הצגות עד 1922, כשהצטרף לאופרה של ברלין. בשנת 1923 יצא לסיור הופעות בארצות הברית עם להקת האופרה של וגנר. במשך 9 עונות, בין 1923 עד 1932, היה ברשימת הזמרים באופרה העירונית של שיקגו. בשנת 1927 שר בפסטיבל ביירוית את גורנמאנץ ב"פרסיפאל" בניצוחו של קרל מוק הקליט את המוזיקה ל"יום שישי הטוב" בניצוח זיגפריד וגנר. (הייתה שמועה על הקלטת הופעה חיה בשנת 1933, בניצוח ריכרד שטראוס, אך נראה שלא היה בה ממש.) בשנת 1935 סיים קיפניס את החוזה שלו עם האופרה של ברלין ויצא מגרמניה. במשך שלוש עונות הופיע כזמר אורח עם האופרה של וינה, בשנים 1936-38). מיד לאחר האנשלוס עזב את אירופה והשתקע בארצות הברית.
עד שחתם לבסוף על חוזה עם המטרופוליטן אופרה בשנת 1940, הספיק קיפניס לשיר בכל בית אופרה חשוב בעולם, פחות או יותר, ונחשב לאחד הבסים הגדולים בעולם. הוא שר כמעט עם כל המנצחים הגדולים, ארנסט אנסרמה, ג'ון ברבירולי, תומאס ביצ'ם, לאו בלך, פריץ בוש, אלברט קואוטס, קרל אלמנדורף, וילהלם פורטוונגלר, הרברט פון קאראיין, יוזף קריפס, אריך קלייבר, אוטו קלמפרר, הנס קנאפרטסבוש, סרגיי קוסביצקי, אריך ליינסדורף, וילם מנגלברג, דימיטרי מיטרופולוס, פייר מונטה, קרל מוק, ארתור ניקיש, יוג'ין אורמנדי, הנס פפיצנר, פריץ ריינר, ארטור רודז'ינסקי, הנס רוזבאוד, הרמן שרכן, ריכרד שטראוס גיאורג סל, ארטורו טוסקניני, ברונו ולטר ופליקס ויינגרטנר. ברשימה זו יש מקום גם לכמה מנצחים איטלקים ידועי שם, מהופעותיו הרבות, עתירות ההצלחה, בתיאטרו קולון בבואנוס איירס.
בין השנים 1915 ל-1951 שר קיפניס לפחות 108 תפקידים, במקרים רבים ביותר שפה אחת והופעותיו באופרה ובאורטוריה מנו יותר מ-1600. הוא פרש מן המטרופוליטן בשנת 1946 והופעתו הקונצרטנטית האחרונה הייתה בשנת 1951.
הקלטותיו הרבות ללידר מאת ברהמס, וולף ושוברט עודן זוכות להערכה גבוהה גם היום.
תפקידיו המפורסמים ביותר היו מאופרות של מוצרט, וגנר והתפקיד הראשי ב"בוריס גודונוב" של מוסורגסקי. בגרמניה התפרסם גם כפרשן לתפקידי ורדי. שמו יצא גם כפרשן ללידר גרמנים ורוסים.
בנו איגור קיפניס (1930-2002) היה צ'מבליסט נודע, שכתב ביוגרפיה על אביו.
קיפניס נפטר ב-1978 בווסטפורט, קונטיקט, ארצות הברית.
הקלטות
"המיטב של אלכסנדר קיפניס" - הקלטות מיצירות וגנר, מוצרט, ורדי, גונו, ברהמס, מאיירבר, וולף וז'אק הלוי בהגשת בנו, איגור קיפניס, תקליטור בהוצאת פרל (פביליון רקורדס בע"מ) GEMM CD 9451
לקריאה נוספת
Operastars.com (Igor Kipnis)
רשף
רֶשֶף (בפיניקית: 𐤓𐤔𐤐, באוגריתית: 𐎗𐎌𐎔) הוא אל אמורי וכנעני הנזכר בכתובות פיניקיות וארמיות, בכתבים אכדיים ומצריים ובכתבי אוגרית. שמו פירושו אש, ניצוץ, שלהבת.
רשף, שאחד מכינויו בכתבים האוגריים הוא "רשף בעל החץ", נחשב בקרב הכנענים כאלוהי הדבר. במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי רים-סין הראשון או עמורפיא (חמורבי), מובא רשף בטור המלים האמוריות כמקביל לנרגל, אל השאול, בטור המלים האכדיות; הקבלה זאת קיימת גם בטקסט מאבלה, בו מופיע רשף כ־. בכתובות פיניקיות מאידליון שבקפריסין הוא מזוהה עם אפולון היווני. אפולו ונרגל ידועים כמביאי מגפת הדבר, ונוסף על כך אפולו מתואר במיתולוגיה היוונית כאל היורה חצי דבר, כפי שמתואר רשף בשירה האוגריתית. העיר העתיקה אפולוניה שבשרון קיבלה את שמה מצורה הלניסטית לשם הכנעני אַרְשוּף (כיום ארסוף), על־שם רשף.
הצמד דבר/רשף מופיע במקרא בתקבולת: (ופעם נוספת בשיכול אותיות: ).
פתרון קלעי סמורודינסקי
בתורת המשחקים, פתרון קלעי-סמורודינסקי הוא פתרון למשחקי מיקוח, השונה מפתרון נאש. פתרון זה נקרא גם נקודת ההסכמה של קלעי וסמורודינסקי. פתרון זה נוצר כתוצאה מביקורת על העקרונות עליהם התבסס נאש ובראשם עיקרון האי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות. המשפט המוכיח קיום ויחידות פתרון זה התפרסם על ידי אהוד קלעי ומאיר סמורודינסקי ב-1975.
משפחת המשחקים הרלונטיים לפתרון
נגדיר משפחה של משחקי מיקוח (S,d) המקיימים את התכונות הבאות:
שתי התכונות הראשונות זהות לדרוש על ידי פתרון נאש.
עקרונות הפתרון
פתרון קלעי סמורודינסקי חולק עם פתרון נאש את שלושת העקרונות הראשונים:
עקרון הסימטריה
משחק מיקוח (S,d) הוא סימטרי אם הוא מקיים את התנאים הבאים:
פתרון \varphi מקיים את עקרון הסימטריה אם לכל משחק מיקוח סימטרי (S, d) הפתרון אף הוא סימטרי: .
עקרון היעילות
נקודה x \in S היא יעילה ב S אם לא קיימת נקודה אחרת y \in S עבורה x \leq y. כלומר, עבור משחק מיקוח (S,d), נאמר כי נקודה היא יעילה ב S אם לא קיימת נקודה אחרת ב-S שעבורה ניתן להגדיל את התועלת של לפחות אחד השחקנים מבלי לפגוע בתועלת של השחקן השני.
פתרון \varphi מקיים את עקרון היעילות אם לכל משחק מיקוח (S,d) הנקודה היא יעילה.
עקרון הקווריאנטיות תחת טרנספורמציות אפיניות חיוביות
פתרון \varphi מקיים את עקרון הקווריאנטיות תחת טרנספורמציות אפיניות חיוביות אם לכל משחק מיקוח (S,d) ולכל שני ווקטורים
עקרון המונוטוניות החלשה
עיקרון רביעי, שיחד עם שלושת העקרונות הקודמים מאפיין את פתרון נאש, הוא עיקרון האי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות. כדי לאפיין את פתרון קלעי סמורודינסקי משתמשים בעיקרון המונוטוניות החלשה הבא:
נקודת אוטופיה
נגדיר נקודת אוטופיה m במשחק (S, d): כלומר, זוהי הנקודה בעלת ערכי הקואורינטות הגדולים ביותר המתקבלים על ידי נקודות ב־S.
פתרון \varphi מקיים את עיקרון המונוטוניות החלשה אם לכל שני משחקי מיקוח המקיימים: