cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריק גיל
טיפוגרפיה
מרבית החומר הארכיוני מעזבונו של אריק גיל מצוי בספריית קלארק, המסונפת לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לקריאה נוספת
Eric Gill, Autobiography: Quod Ore Sumpsimus, Jonathan Cape, 1940 (Published posthumously*). Christianity and Art, 1927.
Fiona MacCarthy, Eric Gill, Faber & Faber, 1989.*
R. Reich and A. Sussmann, The Hebrew Episode in the Typography of Eric Gill, in: Gutenberg* Jahrbuch, 1992, pp. 305-308.
סמל איי הבתולה של ארצות הברית
החותם של איי הבתולה של ארצות הברית או סמל איי הבתולה של ארצות הברית (באנגלית: Seal of the United States Virgin Islands) הוא סמלם של איי הבתולה, קבוצת איים בים הקריבי המהווים שטח חסות של ארצות הברית.
בסמל מופיעה מפת האיים, כאשר בה מופיעים האיים העיקריים: סנט קרואה, סנט ג'ון וסנט תומאס בצבע ירוק על רקע כחול.
במרכז הסמל מופיעה ירגזי, הציפור הלאומית של האיים, היושבת על ענף ארז צהוב - הצמח הלאומי של האיים.
בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף ועליה מוטו האיים: "מאוחדים בגאווה ובתקווה" (United in Pride and Hope). סביב הסמל מופיע הכיתוב "ממשלת איי הבתולה של ארצות הברית", על רקע צהוב, המסמל את מזג האוויר הקיצי באיים.
סמל זה נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1991 והחליף סמל קודם שהיה זהה לדגל האיים. הסמל עוצב על ידי מיץ' דייוויס (Mitch Davis), תושב האיים, ונבחר מבין 33 הצעות שהוגשו.
סנט ג'יימס פארק (אצטדיון)
סנט ג'יימס פארק (באנגלית: St James' Park) הוא אצטדיון כדורגל בעיר ניוקאסל שבאנגליה. האצטדיון משמש כבית לקבוצת ניוקאסל יונייטד והוא אצטדיון הכדורגל השביעי בגודלו באנגליה, כאשר הוא מכיל 52,387 מקומות ישיבה.
האצטדיון מארח את משחקיה הביתיים של ניוקאסל יונייטד מאז הקמת הקבוצה, ב-1892. לאורך כל ההיסטוריה של האצטדיון, הוא גרם לסכסוך רב בין תושבי ניוקאסל בעקבות הרצון להרחבתו, מה שפוגע בבתים הקרובים. ב-1960, האצטדיון כמעט נהרס, אך בסיום הוא לא נהרס בעקבות החלטה שנויה במחלוקת של העירייה. ב-1998 האצטדיון שופץ וכעת הוא מונה כ-52,000 מקומות ישיבה.
מלבד מועדון הכדורגל, האצטדיון היה חלק מהאצטדיונים המרכזיים של אולימפיאדת לונדון 2012, וכן שימש כמארח של גביע העולם ברוגבי בשנת 2015. מלבד אירועי ספורט, האצטדיון מארח אירועי צדקה רבים, הופעות רוק, קונצרטים, צילומים לסדרות ועוד.
שנים ראשונות
האצטדיון שימש לראשונה את ניוקאסל יונייטד בשנת 1892 לאחר האיחוד של ניוקאסל המערבית וניוקאסל המזרחית, אם כי כדורגל שיחקו באצטדיון מ-1880. התושבים התנגדו בתוקף להקמת האצטדיון, משום שהוא הוקם על האדמה היסטורית לעיר. בשנת 1899, האצטדיון מנה 30,000 מקומות עמידה בלבד.
כיסאות האצטדיון היו עד 1904 בצבע אדום-שחור, מכיוון שבצבעים אלו שיחקה הקבוצה המאוחדת. בשנת 1905, עם שיפוץ קל שעבר האצטדיון, הוקמו עוד יציעים ובפנים האצטדיון נמצאת גם בריכת שחיה.
השימוש השני אי פעם באצטדיון, היה ב-1908 במהלך משחק ראגבי בין אנגליה לאוסטרליה. לאחר מכן, להקת קנגורו אוסטרליה עברו בסיבוב הופעות באצטדיון בשנת 1909.
1920-1990
בין השנים 1920 ל-1930, עובדו תוכנית על ידי האדריכל הבולט ארצ'יבל לייכט, להקים גג קטן בצד המזרחי והמערבי של המגרש.
בשנת 1966, אירח האצטדיון כמה ממשחקי שלב הבתים של מונדיאל 1966.
בשנות ה-60' המאוחרות, היו תוכניות להרחבת האצטדיון, אך הם נדחו בשל חוסר יכולת כלכלית.
בשנת 1987 שוב שיפוץ נגנז, לאחר מחסור בכסף.
השיפוץ ב-1993
ב-1993, האצטדיון שופץ והוא מנה כ-36,000 מקומות ישיבה. במהלך השיפוץ, הותקנו באצטדיון מערכות ניקוז מתקדמות ומערכות תאורה מהדרג הטוב ביותר. ב-1995, עם סיום השיפוץ, הוא מנה 37,000 מקומות.
השיפוץ ב-1998
ב-1997, הוצע השיפוץ השני באצטדיון, בעקבות דחיית ההצעה להקמת אצטדיון חדש. רק ביולי 1998, הושג הרשות מהמדינה לשפץ את האצטדיון, מה שגרם להריסת כמה בתים בסביבת האצטדיון. בנוסף, לאחר שהתושבים סירבו לקבל תוכנית רילוקיישן, הורחבה האדמה ונבנו בתים חדשים. הבנייה והשיפוץ הכולל של האצטדיון הושלם ביוני 2000, ועלות השיפוץ היה 42 מיליון ליש"ט.
השיפוץ ב-2007
ב-2007, ניוקאסל יונייטד ביצעה שיפוץ כולל של רחבת האצטדיון. השיפוץ כלל הקמת בתי מלון רבים, דירות יוקרה, ואפילו מרכז כנסים גדול. בנוסף, נבנתה תחנת רכבת ליד האצטדיון, ושם אפשר בכל עת לקנות כרטיסים. עלות השיפוץ הכולל הזה, עלתה כ-300 מיליון ליש"ט.
שינוי שם האצטדיון
ב-10 בנובמבר 2010, הוצע לניוקאסל יונייטד לשנות את שם האצטדיון ל"היכל ספורט ישיר" בעקבות חסות מסחרית. ניוקאסל יונייטד הייתה אמורה להרוויח המון כסף כתוצאה מכך, אך היא דחתה את ההצעה בטענה ש"האצטדיון לא צריך להיות מסחרי, אלא לשרת את הציבור".
קודם לכן, בשנת 2009, ניוקאסל יונייטד ניסתה אף היא לשנות את שם האצטדיון בשל חסות מסחרית, אך האוהדים לא הסכימו. ניוקאסל יונייטד הודיעה שהאצטדיון ייקרא בשמו הרגיל רק עד סיום העונה ובסיומה הוא ישונה, אך אמירה זו לא יצאה לפועל.
קבוצות
ניוקאסל יונייטד, הקבוצה המאוחדת של מזרח ניוקאסל ומערב ניוקאסל, מארחת מאז הקמתה את משחקיה הביתיים באצטדיון סנט ג'יימס פארק. מעולם לא הופיע מסך תוצאות באצטדיון, עד השיפוץ ב-1993, ובו הוצב מסך תוצאות בגודל בינוני ביציע הצדדי. ב-2007, הוצבו עוד מסכי ענק ביציעי האצטדיון. בשנת 2010, עם ההצעה לשינוי שם האצטדיון, עלה הרעיון להציב גם מסך שמשדר את המשחק.
נבחרות
האצטדיון אירח 3 משחקי שלב הבתים במהלך יורו 1996. ביחד עם אלנד רואד, שני האצטדיונים אירחו את משחקי בית ב' בו התחרו נבחרות ספרד, רומניה, צרפת ובולגריה.
בנוסף, האצטדיון שימש זמן קצר כאצטדיון הביתי לנבחרת אנגליה, לאחר שהאחרונה הייתה צריכה לחפש בית חדש לזמן השיפוצים באצטדיון ומבלי הישן.
האצטדיון אירח את משחקי הכדורגל האולימפיים של אולימפיאדת לונדון 2012.
דשא
משטח האצטדיון מורכב מדשא, וממדי המשטח המקסימליים של הדשא באצטדיון הם 105x68. הממדים הרגילים הם 115x74.
ראגבי
האצטדיון אירח בשנת 2015 את אליפות העולם בראגבי.
משחקי צדקה
בנוסף למשחקים של כדורגל מקצועני, האצטדיון אירח ומארח גם משחקי צדקה רבים, כולל משחקים של אלן שירר ופיטר בירדסליי. האצטדיון גם אירח טורנירי צדקה, בין קבוצת הדוכס, לבין קבוצת דורהאם, שמייצגת את ארמון המלכה.
קונצרטים
האצטדיון אירח המון הופעות של זמרים וקונצרטים, כאשר ביניהם הופיעו בוב דילן, להקת קווין, הרולינג סטונז, ברוס ספרינגסטין, בריאן אדמס ורוד סטיוארט.
טלוויזיה
באצטדיון התקיימו האודישנים לתוכניות כמו X Factor ו"האח הגדול" האנגלי. האצטדיון גם שימש כמקום צילומים לסרט גול!, בו מככב סנטיאגו מונאז אשר חתם בניוקאסל יונייטד.
אבן חופה
אבן חופה (בגרמנית-יידית: חופה שטיין, Chuppastein; גם: Hochzeitsstein, Traustein) היא לוח אבן שהיה נקבע בקיר הפונה לירושלים של בתי כנסת רבים בגרמניה, בהתאם למנהג היהודי לשבור על האבן את כוס היין תחת החופה במהלך טקס נישואים, לזכר חורבן בית המקדש. כיום המנהג החלופי הרווח הוא שהחתן דורס את הכוס על הקרקע.
לאחר שבירת הכוס היו מכריזים משתתפי הטקס: "מזל טוב" ("מזל = מילולית: כוכב). באבני חופה היו חרוטים סימן של כוכב, בדרך כלל במרכז האותיות מ"ט (ראשי תיבות: מזל טוב). כתובית נפוצה נוספת היו ראשי התיבות של הפסוק מירמיהו:.
אבנים אלה היו מצויות בכארבע מאות בתי כנסת, כולם בגרמניה. האבן העתיקה ביותר שהשתמרה, משנת 1660, נמצאת בעיר הוכנברג. לאחר ליל הבדולח (1938) נותרו רק כ-20 אבנים. על קיר בחצר בית הכנסת הגדול בירושלים קיים שחזור של אחת מאבני החופה ששרדו.
בתרבויות אחרות, בעיקר במשפחות אצולה בצפון אירופה עד לתקופה הוויקטוריאנית, שימשו משקופי אבן לחריטת שלטי אצולה או ראשי התיבות של הזוג הטרי, כמעין תיעוד לנישואים.
How the West Was Won
האלבום הגיע לראש מצעד הבילבורד מיד לאחר יציאתו והיה הראשון שזכה למעמד זה מאז האלבום האחרון של הלהקה משנת 1979, "In Through the Out Door".
רשימת השירים
דיסק 1
דיסק 2
-* שירים מההופעה ב- L.A Forum
-** שירים מההופעה ב- Long Beach Arena
בית הכנסת הגדול (גאלאץ)
בית הכנסת הגדול של גאלאץ הוקם ב-1780, ברחוב שנקרא אז "גשר האבן" (Podul de Piatră) משום קיום של גשר אבן, שחיבר בין שני צדדי הרחוב. בית הכנסת היה מורכב משני חדרים ופרוזדור ארוך ובתוכו שכנה גם הנהגת הקהילה של יהדות גאלאץ. בבית כנסת זה התפללו ראשי הקהילה.
ב-1829 הוגשה תביעת בעלות על המקום, אולם במשפט, שהתנהל לאחר מכן, זכו מתפללי בית הכנסת. בימי חג המולד של 1846 היו פרעות נגד יהודי גאלאץ וגם בית הכנסת הגדול סבל, חלונותיו נופצו, ספרי התורה חוללו ונשרפו.
ב-1850 קהילת בית הכנסת החליטה להרחיבו והוא נבנה מחדש. בהזדמנות זו נחסם המקווה ומאליו נבנה האולם המשמש לטקסי ברית מילה.
עלילת הדם
בתחילת פסח ה'תרי"ט (1859) העלילו על יהודי גאלאץ עלילת דם, שבה כביכול ניסו להפיק דם מילד נוצרי יווני. בתגובה לכך היו פרעות פסח 1859 בגאלאץ, שבמהלכם ניזוק קשה בית הכנסת הגדול, ספרי התורה חוללו והמתפללים הוכו קשות. לאחר מכן בית הכנסת הגדול יצא לזמן מה מכלל שימוש ומתפלליו החלו להתפלל בבתים פרטיים.
עוד פרעות וגם הפצצות
בית הכנסת תוקן וחזר לפעילות, אך כעבור שנים לא רבות, באוקטובר 1867 שוב פגעו פורעים בבית הכנסת הגדול והוא נזקק לשיפוצים.
בית הכנסת הגדול סבל מההפצצות הכבדות על גאלאץ במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרס לגמרי.
ג'יימס שייפר
ג'יימס שייפר (באנגלית: James Christian "Munky" Shaffer, נולד ב-6 ביוני 1970 ברוזבלד קליפורניה) הוא גיטריסט אמריקני, שנודע בכינויו "מנקי". שייפר מנגן בלהקת הנו מטאל קורן.
יש המחשיבים את שייפר לאחד הגיטריסטים הטובים בעולם כיום (2009), בזכות נגינה מדויקת על גיטרת 7 מיתרים, 8 מיתרים ו-14 מיתרים.
יחסי אוסטרליה–סרביה
יחסי אוסטרליה–סרביה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה וסרביה.
סקירה כללית
שתי המדינות קיימו יחסים דיפלומטיים שכוננו על ידי אוסטרליה והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1966. המשרד האירופי של המשטרה הפדרלית האוסטרלית ממוקם בבלגרד החל משנת 2003.
במפקד האוכלוסין באוסטרליה בשנת 2006, 95,364 אנשים זיהו את עצמם ממוצא סרבי.
יחסי סחר
בתקופה 2006–2007 ייצוא הסחורה האוסטרלי לסרביה עמד על כ-2.04 מיליון דולר אוסטרלי, וכלל בעיקר מצעצועים, משחקים ומוצרי ספורט. באותה תקופה הייצוא הסרבי עמד על כ-3.19 מיליון דולר, וכלל בעיקר ממוצרי מזון משומרים.
ממשלת אוסטרליה המשיכה את כל האמנות וההסכמים הדו-צדדיים שנחתמו עם יוגוסלביה ביחסיה עם סרביה, וקיימים תשעה הסכמים בתוקף, ביניהם החשובים ביותר הם הסכם סחר, הסכם מגורים והעסקת אזרחי סרביה באוסטרליה והסכם לשיתוף פעולה תרבותי. יחסי תרבות וחינוך מבוססים על ההסכם על שיתוף פעולה תרבותי ומדעי, שנחתם בין ממשלות שתי המדינות ב-14 בספטמבר 1976.
ביקורים רשמיים
בשנים האחרונות לא נערכו ביקורים של ראשי מדינות או ממשלות בין שתי מדינות. המשלחת בראשות חברי הפרלמנט רוג'ר פרייס ודנה וייל והסנאטורית ג'ודית טריית' ביקרה בסרביה באוקטובר 2008 ואילו המשלחת בראשות סלביצה סוקיץ' דג'נוביץ' ביקרה באוסטרליה בספטמבר 2009.
נחל קישון
מלחת הקישון - "האפנדיקס"
מלחת הקישון היא שריד למלחת חוף היסטורית, בית גידול לח בשילוב מליחות קרקע קיצונית הייחודי לשפכי הנחלים בארץ ומתאפיין בחברת צומח וחי עם התאמות אבולוציוניות לקליטת מים עם רמת מליחות קיצונית האופיינית למשטחי הצפה תלויי משטר גאות ושפל בקרבת הים. שלוחת "האפנדיקס" (מזכירה בצורתה תוספתן) וגדותיה, משתרעים לאורך כ-400 מטרים במסעף ללא מוצא של נחל הקישון היוצר לגונה הניזונה ממי הקישון, מעיינות מלוחים והצפת מי ים מדרום להתרחבות הגדולה בנחל, מדרום לפארק הקישון וממערב לגשר יוליוס סימון. האפנדיקס מציין את תוואי הנחל הקדום, שהוסט לכיוון צפון לצורכי פיתוח וניקוז. גרעין רבייה לשימור הלופיטים - צמחיית המקור של המלחה וצמחיית המסדרון האקולוגי לאורכו של כל הנחל מטופח בגן הבוטני במכללת אורנים בשיתוף רשות נחל הקישון.
זיהום הנחל וההליכים המשפטיים
מספר משפטים מתנהלים בטענה לקשר סיבתי עובדתי בין חשיפה למי הנחל ומחלות סרטן ומחלות אחרות שנתגלו אצל התובעים. קבוצה אחת של משפטים נוגעת לכ-50 דייגים ממעגן נחל קישון אשר חלו בסרטן. במהלך המשפט מנסים הדייגים להוכיח כי קיים קשר סיבתי בין זיהום הנחל והמעגן וסרטן בקרב הדייגים. לדעת הנתבעים, אין יותר דייגים חולים בסרטן ביחס לחולים באוכלוסייה הכללית, אך לעת עתה יש חילוקי דעות (המתבררים כעת בבית המשפט) ביחס לדרך בה יוכח הקשר הסיבתי. למן הגשת התביעה חזרו בהם 9 דייגים מתביעתם. כמו כן, התברר כי כ־95% מהדייגים שחלו בסרטן עישנו, וכמחציתם היו מעשנים כבדים. מאידך, טוענים הדייגים, כי אין הרגלי החיים ותנאי עבודתם שונים מאלה של הדייגים בנמלים אחרים (עכו, יפו, אשדוד), אך אף על פי כן רק בין דייגי נחל קישון קיימת התפרצות של מחלות הסרטן.
קבוצת תביעות של 76 חיילי צה"ל אשר שירתו באזור נחל קישון ונמל חיפה, חלקם כצוללים בשייטת 13 וחלקם בתפקידים אחרים, הוגשו כנגד חלק מן המפעלים. חלק ניכר מתובעים אלו הוכרו, לפנים משורת הדין, על ידי קצין התגמולים כנכי צה"ל (בעקבות דו"ח ועדת שמגר). ב-17 ביוני 2013 דחה בית המשפט את תביעות החיילים בנימוק שלא הוכח הקשר הסיבתי בין הצלילות בנחל ובין המחלות בהן חלו התובעים, או מי מהם. בספטמבר 2015 דחה בית המשפט העליון את ערעור התובעים.
בחודש יולי 2011 התפרסם בעיתונות כי בקרקעית נחל קישון, על גדותיו ובצמחיה שלאורכו, התגלו חומרים רדיואקטיביים, שמקורם להערכת המשרד להגנת הסביבה בגלישות מאתר פסולת תעשייתית במפעל דשנים שמכיל שאריות פוספטים. המשרד להגנת הסביבה טען שהדבר אינו מהווה סכנה לציבור.
מיזמים לשיקום הנחל
רשות נחל הקישון הוקמה ב-1994 ומאגדת בתוכה 32 גופים שונים. מטרת הקמתה הייתה לטפל בקטע הנחל באורך 25 ק"מ לפני כניסתו לים התיכון. שבעת הקילומטרים האחרונים שלו סבלו מאוד מזיהומים של שפכי תעשייה של מפעלים במפרץ חיפה. תחום זה משלב בתוכו קטעי נחל בעלי אופי שונה. התחום שבמעלה הנחל הוא קטע טבעי חי ונקי ברובו, בעל ערכי טבע, נוף, היסטוריה ומורשת. הזיהום הסביבתי ממנו סבל הנחל בעבר הביא בעבר לתמותה של המערכת האקולוגית הטבעית ולהפיכת הערוץ לתעלת שפכים פתוחה הזורמת למפרץ חיפה ופוגעת גם בו. קטע זה של הנחל הוא שהניע את תהליך הקמת הרשות ואת העבודה לשיקום הנחל. במרץ 2001 הוגשה "תוכנית אב לנחל קישון" בשיתוף גופים ותאגידים כגון: החברה הממשלתית לתיירות, הקרן הקיימת לישראל, החברה להגנת הטבע, איגוד ערים אזור מפרץ חיפה - הגנת הסביבה ועוד. מטרת התוכנית הייתה הפיכת הנחל ממטרד למשאב. התוכנית הציעה את המדיניות והאמצעים לשיקום הנחל והפיכתו לנחל חי שיהווה ליבה ירוקה שתקשר בין העיר חיפה וערי הלוויין שלה נשר, קריית טבעון והקריות, לצמצום נזקי הצפות ועוד. מטרות אלו פורטו בתוכנית לעשרות רבות של יעדים משלוש קבוצות, לפי רמת החשיבות שלהן: הכרחיות, רצויות ואפשריות. התוכנית כוללת גם מדיניות לגבי כל קטע הנחל מהים ועד אזור יקנעם, כולל שיקום נחל גדורה, שגם הוא בתחום אחריותה של הרשות.
ב-2010 אישרה עיריית חיפה תוכנית של חברת נמלי ישראל להקצות שטח של 95 דונם סמוך לגדות הנחל כשטח אחסון למכולות, לשימוש נמל חיפה, וזאת על-אף התנגדות רשות נחל הקישון, שחוששת שהתוכנית תפגע בפארק המתוכנן לקום לגדות הנחל.
ביולי 2011 הוחלט שפרויקט ניקוי קרקעית נחל קישון יתבצע תוך שלוש שנים במימון משותף של המדינה, המפעלים והרשויות המקומיות. ביצוע הפרויקט הוטל על רשות ניקוז ונחלים קישון. פרויקט זה יכלול הוצאת שכבת הקרקע המזוהמת והקמת מערך טיפול ביולוגי. במסגרת ביצוע הפרויקט יוסט חלק מתוואי הנחל לתוואי חדש שיאפשר הקמת פארק משני צדי הנחל. כמו כן, ישוקמו נופי האזור כולו ובתי-גידול אופייניים בתוואי החדש. בנוסף על כך, הסתיימה הכנתה של תוכנית מים שתיתן מענה לזרימת הבסיס בנחל, באמצעות הזרמת מי קידוחים מושבתים בשולי עמק יזרעאל ושילוב מי מעיינות המנוצלים לחקלאות. במקביל, יושבו מים לתעשייה באמצעות שימוש מוגבל במי הנחל המושבים אליו במעלה, בטרם איבודם למערכת הימית. כחלק מהתוכנית, יינתן מענה חלקי לסילוק הזרמות המפעלים מהנחל, כאשר קולחין בתי-הזיקוק ומפעלי כרמל אולפינים יועברו גם הם לטיפול והשבה לצורכי תעשייה ולא יוזרמו עוד לנחל קישון. קטע הנחל העובר ליד בז"ן הועמק ושוקם על ידי רשות ניקוז ונחלים קישון במימון חלקי של בז"ן במהלך שהחל בשנת 2015. התגלו ערכים גבוהים וצפויים של זיהום קרקע במרכיבי דלק. קטע מהנחל באורך של 1.5-1 ק"מ הוסט למעקף קבוע שהוסף לו פיתול. לאחר ההסטה נוקה חלק הנחל המזוהם, האדמה המזוהמת נאספה בקטע שבין האפיק המקורי לאפיק החדש. אדמה זו עוברת טיפול ביולוגי שימשך מספר שנים. לאחר ניקוייה תשמש למילוי האפיק הישן ושאר האדמה תשמש להקמת פארק סביב גדות הנחל. המליחות הגבוהה והלא צפויה שהתגלתה במי הנחל עיכבה את תהליך השיקום עקב פגיעה בהליכי הפירוק הביולוגי.
ב-2017 יזמה הרשות בשיתוף עיריית חיפה תוכנית להקמת פארק מורד הקישון, אשר מטרתה "לספק מענה מסוים למפרץ חיפה המתועש".
באוקטובר 2018, במסגרת בקשה של חברת נמלי ישראל לאשר תוכנית להפעלת נמל המפרץ, הציגה הקואליציה לבריאות הציבור דרישה נגדית לפיה חברת נמלי ישראל תתרום בתמורה לפיתוח הסביבתי של פארק מורד נחל הקישון כמטלה ציבורית-עירונית שתאזן בין האינטרס העירוני לאינטרס הנמלי באזור. עם זאת, הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה דחתה את הדרישה בדצמבר 2018 והפרויקט נקלע למבוי סתום.
ב-24.9.19 חתם יו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בחיפה על מתן תוקף לתוכנית הפארק המטרופוליני מורד נחל הקישון ובכך בא לסיומו הפרק התכנוני שלה.
שביל נחל קישון
שביל נחל קישון הוא שביל העובר לאורך קטע מנחל הקישון. ראשיתו ליד פארק העמקים והוא מסתיים באיזור כפר חסידים.
מילת ספירה
מילות ספירה (סינית מסורתית - 量詞, סינית מפושטת - 量词, תעתיק פין-יין - liàngcí) הן מילים מיוחדות בשפות הסיניות הבאות לפני שם עצם במשפט ומשמשות כמגדיר (דטרמינטור) להשתייכותו של שם העצם לקטגורית עצמים מסוימת ולכמותו. מילות הספירה התפתחו מיחידות מידה שונות ושמות עצם כלליים בסינית הקלאסית העתיקה, ומשמעותן כיום היא לספירה כמותית של עצמים (כמו יחידות מטריות לספירת מידות), כשלכל קטגוריית עצמים מסוימת - מילת ספירה לעצמה. כך למשל במשפט 三把椅子 (שלושה כיסאות) המילה 把 (שמשמעותה המקורית היא 'ידית') משמשת כמילת ספירה לקטגוריית העצמים בעלי ידית (אליה משתייכים גם כיסאות). לכן תרגום של כל מורפמה כשלעצמה (אך לא תרגום מילולי) יהיה 'שלוש ידיות - כיסאות'. מאחר שכללי הדקדוק הסיני דורשים התייחסות כמותית גם לעצם יחיד (השוה a chair באנגלית) הרי שמילות ספירה לעצם - יחיד יכולות להחשב אף כצורה מסוימת של יידוע.
לעצמים שאינם משתייכים דקדוקית לאף אחת מקטגוריות מילות הספירה משמשת מילת הספירה הכללית 个 (בכתב מסורתי - 個) הנהגית כ-'גִה' במנדרינית. בנוסף, יכולה מילת ספירה זו לשמש במקומה של כל מילת ספירה אחרת, אך במקרים מסוימים הפיכה מסוג זה אינה מקובלת תרבותית.
עונת 1994/1995 בלה ליגה
עונת 1994/1995 הייתה העונה ה-64 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-3 בספטמבר 1994 והסתיימה ב-18 ביוני 1995.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17–18 השתתפו במשחקי המעבר עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו ריאל בטיס, אספניול וקומפוסטלה (בפעם הראשונה בתולדות המועדון).
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-26 בתולדות המועדון. היא לא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך הפסד לדפורטיבו לה קורוניה בסיכום מפגש כפול - 1:2, 3:0.
בהתאם לתקנון לוגרונייס וריאל ואיאדוליד היו אמורות לרדת לליגת המשנה בסוף העונה. ספורטינג חיחון ואלבסטה השתתפו במשחקי המעבר. כתוצאה מהם אלבסטה הייתה אמורה לרדת לליגת המשנה. אומנם, ב-31 ביולי 1995 הנהלת הליגה החליטה להוריד לליגת המשנה את סלטה ויגו וסביליה בגלל אי-הגשת מסמכים בהקשר לתשלומים לליגה. בהתאם לאותה החלטה, ריאל ואיאדוליד ואלבסטה קיבלו זכות להישאר בליגה הבכירה. בעקבות הערעור, ירידתן של סלטה ויגו וסביליה בוטלה והליגה הורחבה ל-22 קבוצות.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: איבן סמוראנו, ריאל מדריד, שכבש 28 שערים ב-38 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: פרנסיסקו ליאנו, דפורטיבו לה קורוניה, שספג 18 שערים ב-38 משחקים. הוא זכה בתואר בפעם השלישית ברציפות.
חגי לב
חגי לב (13 באפריל 1924 – 21 באפריל 2010) היה לוחם במחתרת האצ"ל, שליח מטעם "המוסד" להעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל, ראש תנועת החרות בארצות הברית ומזכיר ההנהלה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
המדינה העממית הסן
המדינה העממית הסן הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה צורפה המדינה למדינת הסן הגדולה שהפכה בשנת 1946 למדינת הסן.
חגי לב
ביוגרפיה
חגי לב נולד ב-13 באפריל 1924 בפולין להורים ציונים ששמשו כמורים לעברית, בריהו ולאה לב. בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. קרוביו שנותרו בפולין נספו בשואה. לב, שהיה בן 12, הצטרף לתנועת בית"ר ובגיל 15 התגייס לשורות האצ"ל.
בגיל 17, בסמוך לסיום לימודיו, הוסגר לידי הבולשת הבריטית. אולם, כשהבריטים נכנסו בדלת, הוא נמלט דרך החלון. לב נרשם ללימודים באוניברסיטה העברית, הצטרף לפעילות האצ"ל בירושלים ומילא תפקידי פיקוד ומודיעין. היה מופקד על שירות המודיעין של האצ"ל בירושלים.
המדינה העממית הסן
היסטוריה
בהתאם לחוזה ורסאי היה כ-40% משטח המדינה (הסן התחתית וחלק משטארקנבורג), תחת כיבוש צרפתי עד ה-30 ביוני 1930.
חגי לב
ביוגרפיה
בגיל 20, בעקבות הלשנה נוספת, נתפס לב על ידי הבריטים. לאחר מעצר בן חודשיים במחנה המעצר בלטרון נלקח יחד עם עצורים נוספים מלח"י ואצ"ל לארבע שנות גלות באריתריאה ובקניה. במחנות המעצר שימש לב, שהיה בעל כישרון לשפות, מעין "קצין מודיעין ראשי" ואסף מהעיתונות המקומית את הפרטים הנחוצים לתכנון הבריחות. הוא היה אחד משלושת המשתתפים בבריחה הראשונה מהמחנות (ביחד עם שמעון שייבה ובנימין זרעוני). השלושה נלכדו והוחזרו למחנה, ובהמשך השתתף בבריחה נוספת.
אוסטלסהיים
אוסטלסהיים היא עיר במחוז קאלב (Calw) בבאדן-וירטמברג בגרמניה.
המדינה העממית הסן
היסטוריה
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, הייתה הסן התחתית תחת אזור הכיבוש הצרפתי, כחלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ, ואילו שטארקנבורג והסן העילית היו תחת אזור הכיבוש האמריקני כחלק ממדינת הסן הגדולה, שהפכה בשנת 1946 למדינת הסן, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
חגי לב
ביוגרפיה
לאחר הקמת המדינה התגייס לצה"ל ועבר קורס קצינים (השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים). לאחר שרותו שב ללימודים באוניברסיטה העברית ורכש תואר שני (MA) בספרות עברית, היסטוריה של עם ישראל ופילוסופיה כללית.
בשנת 1955 התגייס ל"מוסד" ל"מסגרת" - המחתרת היהודית במרוקו, במטרה להגן ולהעלות את יהודי צפון אפריקה ויצא לשליחות בת חמש שנים תחילה באלג'יריה ולאחר מכן במרוקו. במסגרת שליחותו עמד בראש שלוחת המודיעין של המחתרת ושימש בתפקידי פיקוד בארגון העלייה וההגנה של יהודי המקום. כשחזר לישראל ב-1960 הביא עמו את אשתו לעתיד מישל לבית בנג'ו שהייתה פעילה מקומית של המסגרת ואת משפחתה.
כשהיה בן 36 התחתן לב עם מישל ונולדו להם שלוש בנות ובן.
לב חזר לאוניברסיטה העברית בירושלים ובין השנים 1960–1965 שימש כמזכיר המכון ליהדות זמננו ולאחר מכן בשנים 1965–1980 כמזכיר ההנהלה של האוניברסיטה. עם פרישתו יצא לשליחות בת חמש שנים כנציג תנועת החירות בארצות הברית. לאחר שובו לארץ, בין השנים 1989–1994 שימש כמנהל המרכז הבין ארצי להוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות שעסק בהעלאת הרמה האקדמית והמעמד של ההוראה של לימודי תרבות ישראל בכ-1,300 אוניברסיטאות ברחבי תבל.
לב נפטר ב-21 באפריל 2010, בגיל 86, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
אוסטלסהיים
מיקום
אוסטלהיים שוכנת בגבול היער השחור, מוגנת ממזג אוויר גרוע, מוקפת בגבעות ויערות. הנוף סביב העיר נשמר ברובו במראה טבעי, עם רצועות טבע רבות, גדרות אבן ומרעה לכבשים. כרבע משטח ההר בן 923 ההקטר ים הוא יער.
יישובים שכנים
אוסטלהיים גובלת בערים אלטהנגשטט (Althengstett), זימוצהיים (Simmozheim), וייל דר שטאט (Weil der Stadt), גראפנאו (Grafenau) וגכינגן (Gechingen).
הסדר עירוני
עיריית אוסטלסהיים כוללת את הכפר אוסטלסהיים ואת האזור זגמילה (Sägemühle).
פוליטיקה
באפריל 2023 נבחר ריאן אלשבל (Ryyan Alshebl), פליט סורי, לראשות העיר.
תחבורה
בעיר אין כביש פדרלי. הכביש הלאומי B 295 (שטוטגרט - קאלב) נמצא שלושה קילומטרים צפונית לאוסטלסהיים בזימוצהיים (Simmozheim). הכביש המהיר הקרוב ביותר הוא בבלינגן-הולב (Böblingen-Hulb), כביש 81 (Bundesautobahn A81), כ-12 קילומטרים דרום-מזרחית לאוסטלסהיים. באוסטלסהיים עוברת רכבת היער השחור (Württemberg) שעוברת בשטוטגרט, בווייל דר שטאט (Weil der Stadt) ובקאלב. העיר נותקה עקב השבתת הקטע בין וייל דר שטאט לקאלב ב-1988. הובלת נוסעים הושבתה ב-1983. תחנת הרכבת הקרובה ביותר ממוקמת כעת כשלושה קילומטרים משם, בווייל דר שטאט. משם יש אוטובוסים סדירים מאוסטלסהיים לקאלב. חידוש קו הרכבת נמצא בתכנון.
מים
אוסטלסהיים שואבת את מי השתייה שלה מעמותת היער השחור (Zweckverband Schwarzwald), אליה היא שייכת מאז 1976. מ-1972 יש חוזה אספקת מים עם העמותה.
גליסית
גליסית או גליציאנית (Galego בגליסית או Gallego בספרדית) היא שפה איברו-רומאנית המדוברת בגליסיה שבצפון-מערב ספרד, בצפון פורטוגל, וכן בקהילות האוטונומיות של אסטוריאס וקסטיליה ולאון הסמוכות לה.
בלשנים רבים קובעים שהגליסית היא שפה אחות הדומה לשפה הפורטוגזית, וששתיהן התפתחו מאותה שפה משותפת מימי הביניים שמכונה בשם גליסית-פורטוגזית.
על הגליסית פועלות השפעות משתי גישות מנוגדות אשר מיוצגות על ידי גופים פוליטיים בחבל גליסיה. הזרם הלאומני-בדלני מאמין שעל הגליסיאנית לעבור סטנדרטיזציה על מנת להתאים את השפה לפורטוגזית המודרנית ושעל חבל גליסיה להצטרף כחבר לארגון המדינות דוברות פורטוגזית. מנגד ישנה תופעה שנייה, והיא זניחת השפה הגליסית ואימוץ הספרדית, או ערבוב גליסית עם ספרדית, בתהליך ספרדיזציה והיטמעות כחלק אינטגראלי מהחברה הספרדית.
כביש 211
כביש 211 הוא כביש רוחב אזורי בדרום הארץ, המוביל ממעבר ניצנה במערב, דרך כתף ניצנה, שדמות שיזף, חולות שונרה ובקעת קורחה ועד לרמת בוקר. הכביש מסתיים לאחר 41 ק"מ, בצומת טללים שבמרכז הנגב, כ-33 ק"מ דרומית לבאר שבע.
הכביש נסלל על ידי שלטונות המנדט הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרת ההיערכות לקראת אפשרות פלישה גרמנית. השתתפותו של שמואל מיקוניס בסלילת הכביש, הביאה לכינוי הכביש: "כביש מיקוניס". בשנת 1977, ביוזמת יקותיאל אדם, אז סגן הרמטכ"ל, הוחל בסלילה מחדש של הכביש שהיה לפני כן מאוד מפותל.
סמל לוקסמבורג
סמל לוקסמבורג הוא סמלה הרשמי של מדינת לוקסמבורג.
הסמל מציג מגן מוטען בעשרה פסים לרוחבו, בצבעי כסף וכחול לסירוגין. עליהם מוטען אריה אדום שלשונו וטפריו זהב, זנבו כפול ומצטלב ועל ראשו כתר. מעל המגן, כתרו של הדוכס הגדול שליט המדינה. בגרסאות הסמל הבינוני והגדול, תומכים במגן שני אריות זהב זקופים בעלי זנבות כפולים. החלקה עשויה עיטורי זהב. לסמל הגדול מספר תוספות: את המגן מקיף סרט ירוק ועליו עיטור מסדר כתר האלון של לוקסמבורג, צלב לבן שמרכזו ירוק. גלימה מלכותית שצבעה החיצוני ארגמן, והפנימי פרוות צובל. מעליה, כתר הדוכס הגדול.
מקורו של העיצוב בימי הביניים מסמל דוכסות לימבורג ההיסטורית, ששטחה מחולק כיום בין לימבורג ההולנדית ולימבורג הבלגית. ההבדל היחיד בין הסמלים הוא הרקע שמאחורי האריה המופיע במרכז שלט האצולה. בסמל לימבורג הפסים מאחורי האריה הם בצבעי זהב ואדום, ואילו בסמל לוקסמבורג הפסים צבועים כסף וכחול.
מעמדו הרשמי של הסמל נקבע בחוק ב-1972.
האספה הלאומית של מונקו
האספה הלאומית של נסיכות מונקו (בצרפתית: Conseil National de Monaco) היא הפרלמנט של נסיכות מונקו. האספה מורכבת מעשרים וארבעה חברים, שנבחרים מתוך מפלגות על ידי אזרחי מונקו. חברי המועצה מכהנים במשך חמש שנים. נסיך מונקו רשאי לפזר את האספה, בתנאי שבחירות יתקיימו תוך 3 חודשים.
המועצה נפגשת לפחות פעמיים בשנה בכדי להצביע על תקציב המדינה ועל הצעות חוק.
נשיא האספה הלאומית הנוכחי הוא סטפן ולרי.
היסטוריה
האספה הוקמה בשנת 1911, לאחר המהפכה המונגסקית. בתחילתה, היא הורכבה מ-12 חברים ובנוסף, האספה לא בחרה את נשיאה, אלא הנסיך.
בשנת 1962 הוחלט שלאספה יבחרו 16 חברים, ובשנת 2002 הוחלט שלאספה יבחרו 24 חברים.
בשנת 2012 עברה האספה למטה חדש.
הר טאר
הר טאר (באנגלית: Mount Tarr) הוא הר ברכס פורתוס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2.4 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהר קרייטון.
גובהו של ההר 1,500 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,941 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בשנת 1965 על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא ועל שמו של פ. טאר (F. Tarr), שהיה מכונאי מטוסים, של משלחת סקר הרי הנסיך צ'ארלס של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בשנת 1969.
מים וירטואליים
מים וירטואליים (באנגלית: Virtual water trade) הם מים שנעשה בהם שימוש בעת ייצור של מוצר מסוים, אשר נשלח למכירה במדינה אחרת מזו שבה יוצר. בתחילת השימוש במונח, דובר על מרכיב המים בתהליכי הגידול והשיווק של פירות וירקות, אולם בפועל, ישנה צריכת מים בעת ייצור מוצרים שונים, כולל במוצרי אלקטרוניקה בעלי טכנולוגיה מתקדמת. בכל מוצר העשוי בין היתר ממים, או שבתהליך ייצורו נעשה שימוש במים, ובהמשך מוצר זה נצרך או שווק באזור גאוגרפי אחר מאזור ייצורו, מצויים "מים וירטואליים". את המושג טבע פרופסור ג'ון אנתוני אלן הבריטי.
מסחר וגלובליזציה
לרוב נהוג לייחס שימוש במים וירטואליים לאזורי צריכה עניים במים הצורכים מוצרים עתירי מים, אשר לולא הסחר הבין-לאומי לא היו זוכים לאותו היקף ואופן שימוש בהם, בייחוד למוצרי מזון. באמצעות יבוא מוצרים בעלי מים וירטואליים מתקיימת שמירה על משאבי המים המקומיים במדינה המייבאת וקטן הלחץ הכלכלי עליהם. מנגד, ישנן מדינות המייצאות מים וירטואליים ויוצרות מאזן מים מקומי שלילי בו המדינה מייצאת מים על אף שממילא יש בה מחסור במים. עם הסחר הבין-לאומי הנרחב מתקיימת גלובליזציה של מים שלעיתים רבות יותר משתי מדינות לוקחות חלק בסחר המוצרים המכילים את מים אלו. אף על פי שיבוא מים וירטואליים עשוי להפחית את הצורך במים מקומיים בצורה ניכרת, הצורך במים מקומיים בצורתם המקורית יישאר, מאחר שישנן פעולות בסיסיות כמו שתייה ורחצה שבהן המים הנדרשים לשימוש האדם לא ניתנים להמרה לצורות שונות. גידול טבעי באוכלוסייה מגביר את הצורך במים, אך מאחר שהמים המצויים הם משאב סביבתי מוגבל הצורך במים וירטואליים גובר. כמו כן, שיפורים טכנולוגיים המייעלים את השימוש במים הקיימים עשויים לענות על הצורך הגדל במים וירטואליים ואף להפחית את הצורך בהם.
גאופוליטיקה
באזורים רבים בעולם העניים במשאבי מים, ישנו מתח פוליטי-ביטחוני בין מדינות בנוגע לזכויות השימוש במשאבי המים האזוריים. שימוש במים וירטואליים המיובאים מחוץ לאזורי המחלוקת עשוי להפחית את המתח בין הצדדים מאחר שלממשלות ישנן אפשרויות רבות יותר ומגוונות לספק מים לתושביהן. יבוא מים וירטואליים עשוי להוות מרכיב חשוב בבניית מדיניות במדינות הנדרשות לתכנן את משק המים שלהן. לכן, למים וירטואליים ישנה השפעה ניכרת על מצב הגאופוליטי באזורים רבים בעולם.
בישראל
ישראל היא מדינה מדברית ברובה, הענייה במשאבי מים. מוצרים מיובאים רבים בשוק הצרכנות המקומי מכילים מים וירטואליים. כמו כן, ישראל מייצאת מוצרים רבים העשויים ממים או שהיה נדרש שימוש במים לשם ייצורם, ולכן ישראל היא גם יצואנית של מים וירטואליים. בין המוצרים אותם ישראל מייצאת ישנן סחורות חקלאיות, בהם פירות הדר העשירים במים.
גבול פרו–צ'ילה
גבול פרו–צ'ילה נמשך לאורך 617 קילומטרים, מהם 169 כגבול יבשתי ו־448 כגבול ימי.
היסטוריה
בעקבות מלחמת האוקיינוס השקט שהחלה בשנת 1879, ב־20 באוקטובר 1883 נחתם בין המדינות הלוחמות (בוליביה, פרו וצ'ילה) הסכם אנקון שנועד להסדיר את הגבולות שלהן. בכך למעשה איבדה בוליביה את המוצא לים והשטח נחלק בין פרו לצ'ילה.
ב־3 ביוני 1929 נחתם הסכם לימה בו הוסכם כי העיר אריקה תישאר בתחומי צ'ילה אך טאקנה תוחזר לשלטון פרו. טאקנה הוחזרה לפרו ב־28 באוגוסט של אותה שנה.
ב־27 בינואר 2014 פסק בית הדין הבין־לאומי בהאג על הסדר הגבול הימי בין המדינות, זאת לאחר מחלוקת שהתעוררה ביניהן בנושא. הגבול נקבע במדויק ואושרר כחודשיים לאחר מכן, ב־25 במרץ.
תיאור
הגבול היבשתי מתחיל במזרח במשולש הגבולות בוליביה–פרו–צ'ילה ויורד מהרי האנדים מערבה לכיוון האוקיינוס השקט. מעט לפני שהגבול מגיע לים, קיים מעבר גבול בין המדינות, על כביש אריקה–טאקנה. הגבול הימי נע מערבה ולאחר מכן לדרום־מערב. בקטע האחרון, הגבול עובר במרחקים שווים מקווי החוף של המדינות.
פלייבק (ספר)
עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי פיליפ מרלו נשכר ידי קלייד אומני, עורך דין מכובד, לעקוב אחרי בטי מייפילד, יפהפייה מסתורית הנמלטת ממשהו לתחנת רכבת. אומני מייצג לקוח המתעקש להישאר אנונימי ומסרב לחשוף את הסיבה לחקירה, מה שמעורר מיד את חשדו של הבלש. שני גברים נוספים עוקבים אחר אותה אישה, וגם הם לא מעוררים את חשדו של מרלו. החקירה מביאה את מרלו בעקבות היפהפייה המסתורית לעיירת הנופש "אזמרלדה", ולמשחק של שקרים וזהויות מתחלפות. מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולהתמודד עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה, המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
המועצה הסודית העליונה
המועצה הסודית העליונה (ברוסית: Верховный тайный совет) הייתה מוסד ממשלתי עליון באימפריה הרוסית שהתקיים בין השנים 1726–1730, וכלל עד 8 חברים. היא הוקמה כמועצה מייעצת, אך עד מהרה הפכה למוסד המחליט.
עם תחילת שלטונה של יקטרינה הראשונה הורגש צורך בהקמת מוסד שיסביר לצאריצה, שהייתה מודעת לכך שאין לה יכולת והתאמה לניהול המדינה, את מצב העניינים במדינה. המוסד הוקם בפברואר 1726, וכלל את החברים הבאים: אלכסנדר מנשיקוב, פיודור אפרקסין, גברייל גולובקין, פיוטר טולסטוי, דמיטרי גוליצין ואנדריי אוסטרמן. כחודש לאחר ההקמה למועצה התווסף חתנה של יקטרינה, קארל פרידריך, הדוכס מהולשטיין-גוטורפ. ניתן לראות שהרוב המוחלט במועצה היה של תומכי הרפורמות של פיוטר הגדול.
בהתאם להחלטות שהתקבלו, הסנאט הפך לכפוף למועצה, וחברי הסנאט החלו להישבע אמונים לצאר ולהנחיות המועצה. נאסר להוציא צו שאינו חתום על ידי הצאר וחברי המועצה. בהתאם לצוואתה של יקטרינה, בטרם הגעת פיוטר השני לבגרות הועבר כל השלטון במדינה למועצה. המועצה יכלה לקבל החלטות בכל תחום, למעט שינוי סדר העברת השלטון ובחירת יורש העצר.
תוך מספר שנים השתנה הרכב המועצה באופן מהותי:
תוך זמן קצר, חברי המועצה שתמכו בהטלת מגבלות על שלטון הצאר הוצאו לגמלאות, ובחלקם אף הוצאו להורג. גברייל גולובקין ואנדריי אוסטרמן קודמו לתפקידי מפתח במדינה.
נתיבות עולם
נתיבות עולם הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, העוסק בענייני מידות ומוסר, אשר יצא בשנת 1595. הספר מחולק ל-33 "נתיבות" (שבילים), כשכל נתיב עוסק במידה אחת בנפש. בספר מבאר המהר"ל את עניינה של כל מידה, משמעותה וחשיבותה, על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים.
הרמן שטנר
הרמן שטנר (בגרמנית: Hermann Stenner; 12 במרץ 1891 – 5 בדצמבר 1914) היה צייר וגרפיקאי גרמני.
נתיבות עולם
מבנה הספר
הספר נתיבות עולם הוא ספר מוסר ובו המהר"ל מפרט את מידות הנפש השונות, מבארם ומסביר את חשיבותם, על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים. שמו של הספר נגזר, כנראה,, שבו הנביא קורא לדרך הטובה בשם "נתיבות עולם".
הרמן שטנר
שטנר הוא אחד האמנים המצטיינים של תחילת המאה ה-20, אם כי מותו המוקדם במלחמת העולם הראשונה אפשר לו רק שלב יצירתי קצר של חמש שנים. לאחר תחילת האימפרסיוניזם בסביבות 1909, סגנון הציור של שטנר נעשה אקספרסיבי יותר. תפנית זו לאקספרסיוניזם התרחשה בהשפעת וסילי קנדינסקי.
נתיבות עולם
מבנה הספר
בספר זה מחלק המהר"ל את תכונות הנפש ל-32, כנגד "ל"ב נתיבות פליאות" של ספר יצירה, ומגדיר את מהותן והשוני ביניהן. לכל חלק מוקדש נתיב, ובו הסבר והדרכה לתיקון "מידה" זו על פי דברי חז"ל. בנוסף לאלו, נכתב הנתיב הראשון, "נתיב התורה", המבאר את מהות ומעלת התורה ולימודה, כהקדמה לעיסוק בתיקון המידות שבנפש, "כי אם אין תורה- אין דרך ארץ".
הרמן שטנר
ביוגרפיה ועבודה
שטנר, בנו של הצייר הוגו שטנר, הכין העתקים של ציורים ישנים עוד כשהיה בתיכון. משנת 1908 למד בבית הספר למלאכות ואומנויות בבילפלד. באפריל 1909 התקבל לבחינת הקבלה לאקדמיה לאמנות במינכן ונכנס לשיעור הרישום של היינריך קניר. שטנר בילה את קיץ 1909 עם הנס פון האייק בבית הספר לציור בדכאו, שם התקדם משמעותית בציורו. פון האייק וקניר המליצו על כריסטיאן לנדנברגר, שלימד בשטוטגרט.
נתיבות עולם
מבנה הספר
הספר נכתב בסגנונו הפילוסופי הקלאסי של המהר"ל, שבו הוא מביא את דברי חז"ל ונותן להם הסבר מבחינה פילוסופית.
הרמן שטנר
ביוגרפיה ועבודה
בסוף מרץ 1910 עבר הרמן שטנר לשטוטגרט, שם התקבל לחוג הציור של לנדנברגר באקדמיה המלכותית לאמנויות. באוקטובר 1911 עבר לשיעור של אדולף הלצל, שהרצאותיו היו שונות לחלוטין מאלה של לנדנברגר ושל האייק. בהתחלה שטנר עקב אחריהם בהתלהבות רבה, כאשר הם פתחו בפניו עולם חדש וקירבו את הציור כסוג של מדע. מאוחר יותר הוא התנתק מההשפעה החזקה מדי של ההרצאות ופיתח עוד יותר את הסגנון האישי שלו. לאחר סמסטר אחד בלבד, הלצל הציע להעביר את הרמן שטנר לאחת מכיתות אמן הנחשקות באונטרה אנלגן, דבר שעשה בהנאה רבה במרץ 1912. במהלך סמסטר הקיץ השתתף שטנר בנסיעה ארוכה יותר למונשאו עם הלצל, במהלכו יצר כמה ציורים ומספר רב של רישומים.
באוגוסט 1912 בילה ארבעה שבועות בפריז עם חברו הנס הילדברנדט, היסטוריון אמנות, ואשתו לילי.
נתיבות עולם
הנתיבים
"נתיב התשובה" יצא לאור גם כספר בפני עצמו, במהדורתו של הרב יהושע דוד הרטמן, עם הערות שוליים רבות ומפתח עניינים.
הרמן שטנר
ביוגרפיה ועבודה
בשנת 1913 הוא הוזמן לתערוכת האקספרסיוניסטית הגרמנית הראשונה בדרזדן. באותה שנה אדולף הלצל הזמין את שטנר, אוסקר שלמר ווילי באומייסטר לבצע את ציורי הקיר למבואת הבניין הראשי של תערוכת ורקבונד בקלן בשנת 1914. אפריז הקיר עורר תחושה ועורר מגוון רחב של תגובות, מהתלהבות נלהבת ועד דחייה קטגורית. באותה שנה הוצגו עבודותיו גם בתערוכה הגדולה של איגוד ידידי האמנות במדינות הריין בעיר שטוטגרט עם שתי עבודות במה שנקרא "היכל האקספרסיוניזם", שהקים הלצל מטעם האגודה.
ב־7 באוגוסט 1914 התנדב שטנר לצבא עם אוסקר שלמר. לאחר חודשיים בחזית המערבית הוא הועבר לחזית המזרחית עם גדודו בסוף נובמבר.
שם נהרג בשעות המוקדמות של 5 בדצמבר 1914 בפולין במהלך תקיפה על העיר אילוב.
רועי קאשי
רועי קאשי (נולד ב-30 באוקטובר 1980), ידוע כקאשי, הוא ראפר ישראלי.
ביוגרפיה
נולד ב-1981 בראשון לציון. העיד על עצמו כי גדל על מוזיקת רוק, אך החל להתקרב למוזיקת היפ הופ במהלך שירותו הצבאי.
ב-2005 הוציא קאשי את אלבום הבכורה שלו, "יוצא החוצה". האלבום הופק על ידי בנו הנדלר וכולל הופעות אורח של אברהם טל, שחר סוויסה ואמנים נוספים. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ואף דורג במקום ה-8 במצעד אלבומי ההיפ-הופ של העשור של ynet.
ב-2013 הוציא את אלבומו השני, "הקונפליקט". האלבום הופק על ידי פילוני בשיתוף מפיקים נוספים, בהם אורי שוחט ובן הנדלר. האלבום מתאפיין בסגנונות הראפ רוק והפאנק. האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחתו של האלבום הקודם.
ב-2021 התארח בשיר "פתמטר" מתוך האלבום "תוך כדי תנועה" של רביד פלוטניק.
סמל וושינגטון די. סי.
החותם הגדול של מחוז קולומביה או סמל מחוז קולומביה הוא סמלם הן של המחוז, והן של בירת ארצות הברית וושינגטון די. סי..
הסמל מציג את אלת הצדק מניחה זר על פסלו של ג'ורג' וושינגטון. על הסמל מופיע המוטו של המחוז, בלטינית: "צדק לכל" (JUSTITIA OMNIBUS), השנה 1871- שנת ייסוד המחוז במתכונתו הנוכחית. ברקע הסמל מופיע מבנה קפיטול ארצות הברית (בניין מושבו של הקונגרס של ארצות הברית), בימין הסמל, ורכבת הנוסעת על גשר רכבת תחת שמש זורחת, בשמאלו.
סמל זה החליף את הסמל המקורי, בו הניחה אלת הצדק את הזר על פסלה של אלת החרות שניצב בראש בניין הקפיטול.
אנדרה מודסט גרטרי
אנדרה ארנסט מודסט גרטרי (בשם מלא בצרפתית: André Ernest Modeste Grétry; 8 בפברואר 1741 – 24 בספטמבר 1813) היה מלחין בלגי, שפעל משנת 1767 ואילך בצרפת.
ביוגרפיה
גרטרי נולד בליאז' לאב מוזיקאי עני. הוא היה נער מקהלה בכנסיית סן-דני. בשנת 1753 היה לתלמידו של ז'אן-פנטלאון לקלרק ובהמשך למד נגינה והלחנה אצל נגן העוגב בסן-פייר דה ליאז', ניקולא רנקן, ואצל אנרי מורו, מורה למוזיקה בכנסיית המכללה של סן-פול. חשיבות רבה יותר, מכל מקום, נודעה להכשרה המעשית שקיבל בהאזנה ללהקת אופרה איטלקית. כאן שמע את האופרות של גאלופי, פרגולזי ואחרים מרבי-האמנים; חוויות אלה הניבו בו את השאיפה להשלים את לימודיו באיטליה. כדי לגייס את האמצעים הדרושים, חיבר בשנת 1759 מיסה, שהקדיש למשרתים בקודש בקתדרלה של ליאז', והכומר הרלי הוא שמימן את נסיעתו לאיטליה במרץ 1759. ברומא פנה ל"קולז' דה ליאז'", שם התגורר במשך חמש שנים ועמל בשקידה על השלמת השכלתו המוזיקלית אצל קאזאלי. שליטתו בהרמוניה ובקונטרפונקט נשארה, על פי עדותו הוא, בינונית מאוד עד סוף ימיו.
את הצלחתו הראשונה הגדולה השיג ב"לה ונדמיאטריצ'ה", אינטרמצו או אופרטה איטלקית, שחיבר בשביל תיאטרון אליברטי ברומא; היצירה התקבלה בתשואות מכל עבר. יש אומרים שעיון בפרטיטורה של אחת האופרות של מונסיני, שקיבל בהשאלה ממזכיר שגרירות צרפת ברומא, הביא את גרטרי להחלטה להקדיש את עצמו לאופרה קומיק. בראש השנה של 1767 עזב איפוא את רומא ואחרי שהות קצרה בז'נבה (שם התוודע אל וולטייר ויצר עוד אופרטה), נסע לפריז.
בפריז נאלץ גרטרי להתמודד במשך שנתיים ימים עם התלאות הכרוכות בעוני ובאלמוניות. עם זאת, היו לו ידידים והשתדלותו של הרוזן קרויץ, השגריר השוודי, הביאה לידיו ליברית של מרמונטל. הוא כתב מוזיקה לליברית במשך פחות משישה שבועות, וההצגה באוגוסט 1768 נחלה הצלחה עצומה. שם האופרה היה Le Huron. עוד שתי אופרות, "לוסיל" ו-Le Tableau parlant לא איחרו לבוא בעקבותיה ולהבטיח את מעמדו של גרטרי כמלחין המוביל בתחום האופרה קומיק.
בסך הכול חיבר גרטרי כחמישים אופרות. יצירות המופת שלו הן "זמירה ואזור" ו"ריצ'רד לב הארי" - הראשונה חוברה ב-1771, השנייה ב-1784. האופרה "ריצ'רד לב הארי" נקשרה בעקיפין עם אירוע היסטורי חשוב. מופיעה בה הרומנסה הנודעת, O Richard, O mon Roi, l'univers t'abandonne ("או ריצ'רד, או מלכי, העולם נוטש אותך") אשר בוצעה במשתה - "גורלי כזה של תיאסטס", כדברי תומאס קרלייל - שערכו שומרי הראש לקציני משמר הארמון בורסאי ב-3 באוקטובר 1789. המארסייז הופיע זמן לא רב אחר כך כתשובת העם לביטוי הנאמנות שנלקח מן האופרה של גרטרי.
הבלט-אופרה שלו, "שיירה לקהיר", שנגינת נבל ומשולש משווים לה שמץ של אקזוטיות טורקית, היא הרפתקת חילוץ בסגנון החטיפה מן ההרמון; הצגת הבכורה הייתה בפונטנבלו בשנת 1783 והיא נשארה ברפרטואר הצרפתי עוד חמישים שנה.
השפעת האירועים הגדולים שהיה עד להם לא פסחה על המלחין עצמו, ושמות כמה מן האופרות שלו, כמו La rosière républicaine ו- La fête de la raison מציינים ללא חשש טעות את תקופת יצירתן; אבל אלה אינם אלא מחזות של נסיבות, והתלהבותו המופגנת של הרפובליקן איננה אמיתית. גרטרי הצליח קצת יותר בטיפולו בנושאים קלאסיים. כוחו האמיתי נגלה בתיאורי אופי ובמתן ביטוי לרגשות עדינים, טיפוסיים לצרפתים. לעומת זאת, מבנה יצירותיו הקונצרטנטיות רעוע במקרים רבים, והתזמור שלו חלש כל כך, שהחלקים התזמורתיים בכמה מיצירותיו חייבו שכתוב בידי מלחינים אחרים, כדי שקהל מאזינים מודרני יסכים לקבלם. בתקופת המהפכה הצרפתית איבד גרטרי חלק גדול מרכושו, אבל ממשלות צרפת הבאות השתדלו להתעלות כל אחת על קודמתה בהעדפת המלחין, בלי קשר למחלוקות פוליטיות. מחצר המלכות הישנה קיבל אותות כבוד והצטיינות מכל הסוגים; הרפובליקה מינתה אותו למפקח על הקונסרבטואר; נפוליאון העניק לו את צלב לגיון הכבוד וגמלה. גרטרי מת בהרמיטאז' במונמורנסי, לפנים ביתו של רוסו. חמש-עשרה שנים לאחר מותו הועבר לבו של גרטרי למקום הולדתו, ברשות שהושגה בהתדיינות משפטית מייגעת, בעוד שאר גופתו נשארה בפר לשז. בשנת 1842 הוצב פסל ארד גדול של המלחין בליאז'.
מדליית ניוברי
מדליית ג'ון ניוברי (The John Newbery Medal) היא פרס ספרותי המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA). המדליה מוענקת לסופרים שתרמו תרומה ניכרת ביותר לספרות ילדים אמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished contribution to American literature for children). הפרס, המוענק מדי שנה מאז שנת 1922, הוא הפרס הוותיק בעולם לספרות ילדים. הפרס קרוי על שם ג'ון ניוברי, מוציא לאור של ספרי ילדים ונוער במאה ה-18. המדליה תוכננה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן בשנת 1921 לבקשתו של פרדריק ג. מלצ'ר. המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית קולדקוט).
בנוסף למדליית ניוברי מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של ניוברי למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה. אף שהאות מחולק רק משנת 1971 הוא הוענק רטרואקטיבית גם למתמודדים מובילים על המדליה (שלא זכו בה) בשנים שקדמו לכך.
ועדת הפרס בוחנת אך ורק ספרים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, נכתבו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה ומיועדים לילדים. בין היתר בוחנת הוועדה את הנושא, את אופן הצגתו (בהירות, דיוק וארגון), את העלילה, את הדמויות, את הרקע ואת הסגנון. כן נבחנת התרומה לספרות.
הזוכים בפרס
בין הזוכים, שישה סופרים זכו במדליית ניוברי פעמיים: מספר סופרים זכו באות ההערכה מספר פעמים, על אף שלא זכו במדליה, ביניהם לורה אינגלס וילדר שזכתה באות ההערכה 5 פעמים, ויצחק בשביס-זינגר שזכה באות ההערכה 3 פעמים.
רשימת הזוכים במדליית ניוברי:
סקווירטל
סקווירטל (ביפנית: Zenigame, ゼニガメ) הוא דמות בזיכיון המדיה "פוקימון". סקווירטל הופיע לראשונה במשחק הווידאו "פוקימון אדום וכחול". ברוב משחקי הווידאו ובסדרת האנימה סקווירטל נחשב לפוקימון התחלתי של הדור הראשון מסוג מים.
לסקווירטל ישנן 2 התפתחויות, בדומה לשאר הפוקימונים ההתחלתיים: כאשר סקווירטל מגיע לרמה 16 הוא יתפתח לוורטורטל (Wartortle) ולאחר מכן, כשיגיע לרמה 36 יתפתח לבלאסטויז (Blastoise).
בסדרת האנימה סקווירטל מתואר כפוקימון ידידותי, שובב ונאמן לבעליו. סקווירטל מכונה "פוקימון הצב הקטן". מספרו של סקווירטל בפוקידע הוא 7.
מראה
סקווירטל הוא פוקימון מים דמוי צב בעל עור כחול בהיר, שריון בגווני צהוב־כתום וראש קשיח. עיניו בצבע סגול כהה־חום. סקווירטל בעל ידיים קטנות, שתי רגליים, וזנב עגול דמוי קצף.
מקור שם
ככל הנראה, מקור שמו של סקווירטל הוא הלחם בין הפועל "squirt" (להשפריץ) עם "turtle" (צב).
הסקווירטל של אש
הסקווירטל של אש הופיע לראשונה בפרק 12 של עונה 1, "כוח סקווירטל", יחד עם כנופייתו כאשר מתחו את אש וחבריו ולכדו אותם בבור, ובהמשך לכד אותם סקווירטל כחלק ממזימה של צוות רוקט, ולבסוף, לאחר שאש הציל את חייו, סקווירטל החליט להצטרף לצוות של אש.
הסקווירטל של גארי
מידע על הסקווירטל של גארי נחשף רק בסוף העונה ה־5, כאשר הסתבר שהוא בחר בו כפוקימון ההתחלתי שלו. הסקווירטל של גארי הופיע לראשונה כבר לאחר שהתפתח לבלאסטויז בקרבות ליגת ג'וטו.
גרי השתמש בבלאסטויז נגד מתחריו וביניהם אש, והצליח לפסול פוקימונים רבים, אך הובס על ידי צ'ריזארד של אש.
הסקווירטל של מיי
מיי קיבלה את הסקווירטל שלה מפרופסור אוק, לאחר שסקווירטל התחבר אליה ורצה להצטרף למסעותיה. בעונה 12 סקווירטל של מיי מתפתח לוורטרטל וממשיך איתה עד לסוף העונה.
ימאהה YZF-R1
ימאהה YZF-R1 (באנגלית: Yamaha YZF-R1) הוא אופנוע ספורט מתוצרת חברת ימאהה היפנית אשר מיוצר משנת 1998.
אופנוע משטרתי
"ימאהה YZF-R6" מופעל כאופנוע משטרתי במשטרת דובאי בנוסף לדגם ימאהה VMAX.
סמל לטביה
סמל לטביה נוצר לאחר הכרזת העצמאות של רפובליקת לטביה ב-18 בנובמבר 1918. הסמל משלב סמלים לאומיים והיסטוריים של לטביה. השימוש בסמל הופסק בשנת 1940, כאשר לטביה נכללה בברית המועצות וחודש בשנת 1991 עם קבלת עצמאות מחדש.
השמש בחלקו העליון של שלט האצולה מסמלת את הלאומיות הלטבית. השמש סימלה כסמל הלאומיות הלטבית על ידי הרובאים הלטבים – ה-latviešu strēlnieki – שגויסו על ידי רוסיה במלחמת העולם הראשונה. 17 קרני השמש מייצגים את 17 מחוזות לטביה בהתאם לחלוקה שהייתה במדינה בשנת 1921.
שלושת הכוכבים מעל שלט האצולה מייצגים את איחוד שלושת המחוזות ההיסטוריים וידזמה, לטגייל וקורזמה זמגייל) למדינה אחת.
על הסמל מופיעים סמלי האזורים ההיסטוריים. סמל קורזמה וזמגייל (לטביה המערבית) היה אריה אדום כבר מהמאה ה-16. האריה הופיע לראשונה על שלט האצולה של דוכס קורזמה בשנת 1569. הסמל המסורתי של וידזמה ולטגייל (מזרח לטביה) הוא גריפון כסוף – סמל זה הופיע לראשונה בשנת 1566.
סמל לטביה עוצב על ידי האמן הלטבי ריהארדס זארינס.
סמל לטביה מופיע בשלוש צורות – הסמל הקטן, הסמל הקטן המורחב והסמל הגדול:
ליגת העל הצרפתית בכדורגל
ליג 1 (בצרפתית: Ligue 1, כלומר ליגה 1, או בשמה המלא Championnat de France de football, אליפות צרפת בכדורגל), המוצגת בשם ליג 1 אובר איטס (בצרפתית: Ligue 1 Uber Eats) עקב חסות מסחרית עם Uber Eats, היא ליגת כדורגל מקצוענית, העומדת בראש מבנה ליגות הכדורגל בצרפת, וזוהי תחרות הכדורגל הבכירה במדינה. ליג 1 מנוהלת על ידי מנהלת הליגות הצרפתית (בצרפתית: Ligue de Football Professionnel, ובקיצור LFP), מכילה 18 מועדונים, ופועלת במערכת עלייה וירידה לליג 2 וממנה.
עונת המשחקים נמשכת מאוגוסט עד מאי. המועדונים משחקים שני משחקים נגד כל שאר המועדונים האחרים בליגה - פעם אחת בבית ופעם בחוץ - סך כולל של 34 משחקים בעונה. רוב המשחקים משוחקים בשבתות וימי ראשון, עם כמה משחקים המתקיימים בערבי יום חול. הליגה בפגרה באופן קבוע בסוף השבוע האחרון שלפני חג המולד למשך שבועיים, והיא חוזרת בשבוע השני של חודש ינואר. ליג 1 היא אחת מליגות הכדורגל הלאומיות הבכירות, הליגה מדורגת כיום במקום השישי באירופה מאחורי הפרמייר ליג האנגלית, הלה ליגה הספרדית, הסרייה א' האיטלקית הבונדסליגה הגרמנית.ולארדיוויזיה ההולנדית.
ליג 1 נחנכה ב-11 בספטמבר 1932 בשם הליגה הלאומית (בצרפתית: Division Nationale), ובשנת 1972 שינתה את שמה לחטיבה 1 (בצרפתית: Division 1), שנשאר עד שנת 2002, בה שונה השם לליג 1. פריז סן זרמן היא המועדון בעל מספר הזכיות הרב ביותר עם 11 זכיות, ואילו אולימפיק ליון הוא המועדון שזכה במספר האליפויות הרצופות הגדול ביותר (שבע אליפויות רצופות בין השנים 2002 ל-2008). עם השתתפות ב-70 עונות ליג 1, אולימפיק מרסיי מחזיקה בשיא מספר העונות בליגה, ואילו פריז סן-ז'רמן מחזיקה בשיא ההשתתפות הרצופה ביותר עם 47 עונות בליגה ברציפות (משנת 1974 ועד לפחות 2023). האלופה הנוכחית היא פריז סן ז'רמן, שזכתה באליפות האחת עשרה שלה בעונת 2022/2023. כמו כן, מועדון מונקו הזר (מהנסיכות מונקו) אשר משתתף בליגה, זכה 8 פעמים באליפות, מה שהופך את הליגה לתחרות חוצה גבולות.
מבנה
ישנם 18 מועדונים בליג 1. במהלך העונה, שנמשכת בדרך כלל מאוגוסט עד מאי, כל מועדון משחק נגד המועדונים האחרים פעמיים, פעם באצטדיון הביתי שלו ופעם בזה של יריבו, בסך הכל 34 משחקים, אם כי נסיבות מיוחדות עשויות לאפשר למועדון לארח משחקים במקומות אחרים, למשל כשליל אירחה את אולימפיק ליון בסטאד דה פראנס בשנים 2007 ו-2008. הקבוצות מקבלות שלוש נקודות על ניצחון ונקודה אחת על תיקו. לא מוענקות נקודות על הפסד. הקבוצות מדורגות על פי סכום הנקודות, ואז הפרש שערים ואז שערים זכות. בסוף כל עונה המועדון עם מרב הנקודות מוכתר לאלוף הליגה. אם עדיין יש שוויון, הקבוצות נחשבות באותו מקום בטבלה. אם יש שוויון להכרעת האליפות, הירידה או ההעפלה לתחרויות אחרות, קובעים משחק באצטדיון נטרלי שבו יקבע הדירוג.
החל מעונת 2002/2003 היו 20 קבוצות בליגה הבכירה כאשר כל עונה היו 3 יורדות ו־3 עולות. בעונת 2016/17 זה השתנה כך ש־2 קבוצות ירדות אוטומטית והקבוצה שבמקום ה־18 משחקת נגד קבוצה ליג 2 על השארותה בליגה. הוחלט להקטין את כמות הקבוצות בליגה ל־18 לקראת עונת 2023/24 ולכן בעונת 2022/23 היו 4 יורדות ורק שתי קבוצות עולו. אך מעונת 2023/24 השיטה חוזרת להיות ששתי האחרונות יורדות והקבוצה שבמקום ה־16 תתמודד על השארותה בליגה נגד קבוצה מהליג 2