cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ינה ארנסט (ביוכימאי)
ביוגרפיה
ינה ארנסט נולד במשפחת סוחרים יהודית ענייה, כילד השמיני במשפחה. הוריו היו לאיוש ארנסט ופאולה קופר. הוא למד בבתי ספר יסודיים ותיכוניים בעיר הולדתו. את לימודיו הגבוהים החל באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בשנת 1913. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לשירות צבאי ולחם בחזית המזרחית. הוא נפל בשבי רוסי בשנת 1915 ולא הורשה לחזור הביתה להונגריה עד 1920. לאחר שובו המשיך את לימודיו באוניברסיטת ארז'בט למדעים בעיר פץ' בשנת 1923. שם קיבל את התואר ברפואה בשנת 1924. כבר בשנת 1923 עבד כמתמחה במכון הרוקחות באוניברסיטה, שם בין השנים 1926–1928 עבד כמרצה ללא תשלום בפיקוחו של הרופא והבקטריולוג היהודי-הונגרי גזה מנספלד. בשנת 1928 מונה כמרצה בכיר בנושא "אלמנטים פיזיים של פונקציות איברים". בנוסף לקתדרת ההוראה שלו, משנת 1928 עבד גם כמרצה במכון לפיזיקה רפואית של האוניברסיטה ומשנת 1932 במחלקה לכימיה רפואית. בין השנים 1929 לבין 1932, ואחר כך מ-1933 עד 1935, היה עמית מחקר במלגה. משנת 1935 ערך את הרצאותיו בביופיזיקה כפרופסור באוניברסיטה, אך קריירת ההוראה שלו הופסקה עם כניסתו לתוקף של החוק היהודי השני בשנת 1939. הוא פוטר כיהודי, ומשנת 1939 עד 1943 עבד במעבדה לביוכימיה של הפרופסור זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בסגד אלברט סנט-גיירגי שהזמין אותו לעבודה במעבדה.
בשנת 1944 נאלץ להיכנס לגטו של העיר פץ' ונלקח בכוח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) במוהאץ'. באוקטובר 1944, בעת השתלטותה של מפלגת צלב החץ על השלטון נמלט משירות העבודה והצליח לשרוד את השואה. בתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, המשיך בקריירת ההוראה שלו באוניברסיטת ארז'בט של פץ'. בשנת 1947 קיבל מחלקה משלו ומונה כפרופסור מן המניין לפיזיקה רפואית (לימים ביופיזיקה). במסגרת הארגונית של האוניברסיטה לרפואה של פץ', שהפכה עצמאית בשנת 1951, עבד כראש המחלקה עד שנת 1971, במקביל היה גם מנהל המכון לביופיזיקה. לאחר פרישתו המשיך לעבוד כפרופסור על חוזה בין השנים 1971 ל-1980.
בנוסף לקריירה המדעית הוא לקח תפקיד בחיים הציבוריים. הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה בשנת 1945 ושמר על חברותו בארגונים היורשים את המפלגה עד סוף ימיו.
פעילותו
תחום המחקר העיקרי שלו היה ביופיזיקה, חקר החוקים הפיזיקליים של תהליכים פיזיולוגיים ביצורים חיים. עם מחקריו בתחום זה הוא צבר מוניטין בינלאומי, ואחרון חביב - לאחר עידן המחקר הניסויי המוקדם שסימן בין היתר ג'נו ג'נדרסיק וננדור קלוג - הוא גם מכבד את האינדיבידואליות היוצרת בית הספר של הביופיזיקה ההונגרית המודרנית. מחקר.
כבר בתחילת דרכו, בשנותיו בפץ' ובסגד (1926–1943), ביצע מחקר על ביוכימיה של השרירים, שקבע את הכיוון העיקרי של התעניינותו המדעית המאוחרת. בשנות העשרים של המאה העשרים הוא חקר לעומק את היחסים בין תנועת השרירים לבין מבנה הרקמה המיקרוסקופי של השריר, תופעת אובדן הנפח בזמן תפקוד השרירים. הוא מצא כיניתן למדוד ירידת נפח בסדר גודל של 5•10-5 על ידי כיווץ שרירים. הוא רצה להשתמש באפקט ארנסט כדי לאמת את תאוריית חילוף החומרים של החומצה לקטית על ידי חתן פרס נובל אוטו פריץ מאירהוף, ובמשך שנתיים שני המדענים ניהלו דיון מדעי ער על המנגנונים הביופיזיים העומדים בבסיס כיווץ השרירים בכתב העת Pflügers Archiv. הוויכוח הסתיים ב"ניצחון" של ארנסט, אשר הוכיח בשנת 1933 במחקרו על זרימת האנרגיה של רקמת השריר שתופעת דלדול הנפח קשורה לתהליכים ביו-חשמליים ברקמת השריר (התמרה חושית), לגירויים המתפשטים בסיבי השריר ולזרם הפעולה. הוא זיהה כי כתוצאה מתהליכים אלה, מולקולות חלבוני השריר מתארגנות באופן דומה להיווצרות מבני גבישים (תאוריית התגבשות השרירים). הוא היה הראשון שתיאר את תהליך חילוף היונים על פני קרום סיבי השריר (נתרן), החלפת Na+–K+, והקינטיקה כימית של מים ואשלגן קשורים כימית בקשר להולכת רקמות השריר. בהתבסס על תובנות אלה, הוא פיתח את תאוריית המוליכים למחצה שלו לגירויים ביו-אלקטריים, שעסקה גם בסוגיות היסודיות של ביו-קיברנטיקה.
בנוסף לספריו ולספרי הלימוד, הוא פרסם כמאתיים פרסומים ומאמרים מדעיים בהונגריה ומחוצה לו (הוא פרסם את פרסומיו בגרמנית ובאנגלית בשם יוג'ין ארנסט). משנת 1966 ערך יחד עם ברונו פרנץ שטראוב (לימים גם נשיא הונגריה) את כתב העת Acta Biochimica et Biophysica, בין השנים 1956–1964 היה חבר במערכת של כתב העת "מדע הונגרי".
חברות והכרות ארגוניות
ביולי 1946 הוא נבחר לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, ובדצמבר אותה שנה הועלה לחברות מלאה. משנת 1967 היה יו"ר קבוצת העבודה בביופיזיקה של האקדמיה ההונגרית למדעים, אך משנת 1949 השתתף בעבודת הוועדה הפיזיולוגית, בין השנים 1955 עד 1962 הקבוצה הביולוגית, ובשנות השבעים עבודת הוועדה האקדמית פץ'. משנת 1961 הוא היה הנשיא המייסד של האגודה הביופיזית ההונגרית.
בנוסף הוענק לו:
הירוהיטו
הירוהיטו, (בקאנג'י: 裕仁,) כפי שהוא נקרא בארצות המערב, או הקיסר שׁוֹוָּה (בקאנג'י: 昭和天皇, ברומאג'י: Shōwa) כפי שהוא מכונה ביפן (29 באפריל 1901 – 7 בינואר 1989) היה קיסר יפן, ה-124 במספר, אשר שלט ביפן משנת 1926 ועד למותו ב-1989. שישים ושתיים שנות שלטונו היו תקופת שלטון היחיד הארוכה ביותר בהיסטוריה של יפן, וכן התקופה שבה עברה החברה היפנית את אחד השינויים הגדולים בתולדותיה.
שנותיו הראשונות
הירוהיטו נולד כבנו הראשון של יורש העצר ולימים הקיסר יושיהיטו ונקרא עם לידתו מיצ'י נו מיאה (הנסיך מיצ'י). עם מות סבו, הקיסר מוצוהיטו, ב-30 ביולי 1912 הוא הפך ליורש העצר הקיסרי בעוד אביו הוכתר לקיסר. הכתרתו הרשמית כיורש העצר התקיימה ב-2 בנובמבר 1916.
את שנות לימודיו העביר יורש העצר הירוהיטו בבית הספר המיוחד לבני המשפחה הקיסרית. בשנת 1921 החל לתפקד כעוצר של יפן - תפקיד בעל סמכויות רבות, וזאת מאחר שאביו, הקיסר יושיהטו, שעלה לכס הקיסרות בשנת 1912, היה חולני ומחלתו גרמה לו הפרעות נפשיות. בשנת 1922 הוא לקח חופשה בת שישה חודשים מתפקידו כעוצר ונסע למסע תיירות בבריטניה ובארצות אירופה, בכך הפך ליורש העצר היפני הראשון שיצא את תחומי הקיסרות.
בשנת 1924 התחתן הירוהיטו עם דודניתו הרחוקה, הנסיכה נאגקו (נקראה מאוחר יותר קוג'ון קיסרית יפן), ויחד איתה הביא לעולם שבעה ילדים:
עלייתו לשלטון
ב-25 בדצמבר 1926, עם מותו של אביו יושיהיטו, עלה הירוהיטו לכס הקיסר ביפן וקיבל את הכינוי שׁוֹוָּה ("שלום נאור"). טקס ההכתרה הרשמי שלו נערך בקיוטו ב-10 בנובמבר 1928. עם עלייתו לשלטון היה הקיסר הירוהיטו לקיסר הראשון זה מאות שנים שאמו הביולוגית הייתה אשתו הרשמית של אביו.
שנות השלטון המוקדמות
חלקה הראשון של תקופת שלטונו של הירוהיטו (1945-1926) נמשך כאשר המערכת הפוליטית הלכה והושפעה יותר ויותר על ידי אנשי הצבא במדינה, הן בדרכים חוקיות והן בדרכי מרמה. מאז שנת 1900 הייתה לראשי הצבא והצי הקיסריים זכות וטו אל מול החלטות הממשלה, וההתנגשויות בין ראשי הצבא לראשי המערכת הפוליטית האזרחית לוו לא פעם באלימות פיזית של ממש.
כישלון ניסיון ההפיכה לא ביטל את המעמד שצברו אנשי הצבא בקרב מקבלי ההחלטות ביפן, ועם הכוח הפוליטי שהיה בידיהם הם הובילו את יפן להשתתפות במלחמת סין–יפן השנייה ומאוחר יותר גם במלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
מיד עם סיומה של מלחמת העולם השנייה, האמינו רבים שהקיסר הירוהיטו היה המוח השטני שעמד מאחוריה, בעוד אחרים טענו שהוא היה לא יותר מסמל שלטוני חסר כוח ממשי, שתומרן על ידי הצבא למטרותיו. רבים מאזרחי סין, טיוואן, קוריאה ומדינות אחרות בדרום מזרח אסיה שסבלו בתקופת המלחמה מהכיבוש היפני רואים בו את היטלר של מזרח אסיה, ואף מרגישים כי היה עליו להישפט בעוון ביצוע פשעי מלחמה. השאלה מה הייתה מידת ההשפעה של הירוהיטו על מהלכיה הצבאים של ארצו בשתי המלחמות, עדיין עומדת בעינה. מיד לאחר המלחמה, ההשקפה שהוצגה הן על ידי החצר הקיסרית והן על ידי כוחות הכיבוש האמריקנים, הייתה שהקיסר נהג לפי הנוהג המקובל, ונשאר מרוחק כראוי מקבלת ההחלטות במדינה בשעת המלחמה. לעומת זאת, הרברט ביקס, פרופסור אמריקאי להיסטוריה, הציג לאחרונה מספר רב של ראיות לכך שהקיסר, בעזרת רשת מתווכים, היה בעל השפעה ענפה על הצבא ובכך היה המשפיע העיקרי על מהלכיה הצבאים של יפן בשתי המלחמות. בן עמי שילוני, היסטוריון ישראלי של יפן המודרנית, יצא כנגד טענות ביקס, והביא ראיות נגדיות לפיהן השפעתו של הירוהיטו על הצבא הייתה מוגבלת מאוד, כתבי המינויים שעליהם חתם נוסחו למעשה בידי אחרים, ובכל מקרה אין להשוות את השפעתו לזו של מנהיגים אחרים בתקופת מלחמת העולם השנייה כמו היטלר, סטלין, מוסוליני ואפילו רוזוולט וצ'רצ'יל.
ה"דרישות" היפניות המוזכרות בציטוט המובא כאן, היו ברורות ומוגדרות:
ב-5 בספטמבר, יום לאחר התכנסות הממשלה, העביר ראש ממשלת יפן, פומימרו קונואה, את טיוטת ההצהרה לידיעתו של הקיסר, וזאת יום אחד בלבד לפני התכנסות הוועידה הקיסרית בה יכשירו את ההצהרה כרשמית. לפי ההשקפה המסורתית (ושוב, בסתירה למחקרו של הרברט ביקס), הקיסר היה מודאג ביותר מההחלטה להציב את ההכנות למלחמה ראשונות ורק לאחריהן את ביצוע המגעים הדיפלומטיים, והכריז על כוונתו לשבור את קוד ההתנהגות הקיסרי בן מאות השנים ולהופיע בפני הוועידה הקיסרית ביום המחרת כדי לחקור בעצמו את ראשי הצבא והצי על כוונותיהם, מעשה לא צפוי בעליל. ראש הממשלה קונואה הצליח לשכנע את הקיסר לזמן את ראשי הצבא לפגישה אישית עמו, פגישה בה הוא דרש מהם למצות ככל הניתן את האפשרות הדיפלומטית לפני המעבר לפעולות צבאיות.
אולם, על אף הפגישה בין הקיסר לראשי הצבא היו כל הדוברים בוועידה הקיסרית מאוחדים בנטייתם לטובת המלחמה ולא לביצוע מהלכים דיפלומטיים. יושימיצ'י הארה, ראש הוועידה הקיסרית ונציגו של הקיסר בוועידה, שהביע את התנגדותו של הקיסר לדעת הוועידה, התעמת עם ראשי הצבא והביאם לכדי הצהרה שצעדים תוקפניים יהיו המוצא האחרון אותו ינקטו.
בנקודה זו, הפתיע הקיסר את כל הנוכחים בפנייתו האישית לוועידה, בניגוד לעמדת יועציו הקרובים שהמליצו לו לא לשבור את קוד ההתנהגות הקיסרי המונע ממנו להגיע לכינוסים מסוג זה. הירוהיטו הדגיש בפני צירי הוועידה את הצורך הממשי למציאת פתרון של שלום לבעיותיה הבינלאומיות של יפן, נזף בשרי הממשלה שנכשלו בתשובותיהם לשאלותיו של נציגו הארה, והקריא שיר שנכתב על ידי סבו, הקיסר מוצוהיטו:
לאחר שהתאוששו מתדהמתם, הביעו השרים את נכונותם לדבוק בעמדת הקיסר ולהגביר את המאמצים הדיפלומטיים ככל שניתן. ההכנות למלחמה נותרו על כנן והמשיכו ללא שינוי. בתוך שבועות הוחלף ראש הממשלה קונואה, שהיה לא לוחמני מספיק לדעת הפרלמנט בגנרל הקיצוני הידקי טוג'ו, אשר נבחר בידי הירוהיטו. ב-8 בדצמבר (7 בדצמבר שעון הוואי) 1941, הנחיתו הכוחות היפנים מתקפה מתואמת היטב על הצי האמריקני בפרל הארבור ובמקביל החלו לפלוש לדרום-מזרח אסיה. זו הייתה נקודת האל-חזור לגבי מעורבותה של יפן במלחמה.
קים קונקשיין
קים קונקשיין (נולדה ב-4 ביוני 1974 בכרמיאל בשם פרד טריבוכוב) הוא שם הבמה של ענבר לוי, זמרת דאנס ישראלית טרנסג'נדרית.
הירוהיטו
מלחמת העולם השנייה
תהיה מעורבותו של הקיסר ביציאה למלחמה אשר תהיה, עם הירתמותה של האומה היפנית ללחימה, החל הקיסר להתעניין בהתקדמות צבאותיו ועשה ככל שביכולתו כדי להעלות את המורל בקרב בני עמו וצבאו. בששת החודשים הראשונים למלחמה, נחלו היפנים הצלחות כבירות בכל ההתקפות שאותן ביצעו, והחדשות שהגיעו לאוזני הקיסר היו חדשות טובות בלבד. מספר חוקרים טוענים כי כשהחל הגלגל להסתובב והכוחות היפנים החלו להפסיד בקרבות (לקראת סוף 1942 ותחילת 1943) החלו הידיעות הזורמות לארמון הקיסרי להיות פחות ופחות קשורות למציאות, בעוד אחרים טוענים כי הקיסר עבד בצמידות לראש הממשלה והיה מעודכן בכל פרטי מצבה הצבאי של המדינה בכל רגע נתון, עד ליום הכניעה. כאשר החל הצבא היפני להפסיד בקרבות, המשיך הציבור לשמוע בחדשות כי הצבא מנחיל תבוסות משפילות לאויב, אך אט אט החלה מחלחלת ההכרה אצל האזרחים באיי המולדת לגבי מצבה העגום של יפן מול אויבותיה. הפצצות חיל האוויר האמריקני על הערים היפניות, שהחלו בשנת 1944, שמו ללעג מוחלט את הידיעות שנשמעו ממקלטי הרדיו בדבר הניצחונות הכבירים של הצבא היפני על האויב.
קים קונקשיין
ביוגרפיה
קים נולדה ב-1974 בכרמיאל בשם פרד טריבוכוב למשפחה ממוצא לטבי, אך אימצה את שם המשפחה "לוי" של סבה וסבתה שאיתם גדלה.
הירוהיטו
ימיה האחרונים של המלחמה
בתחילת שנת 1945, עם הכישלון הצורב בקרב על איי לייטה, החל הקיסר בסדרת פגישות אישיות עם שרי ממשלה בכירים, פגישות שבהן נידון הצורך בהמשך הלחימה. כל השרים, מלבד אחד, יעצו להמשיך ולהילחם. יוצא הדופן היה ראש הממשלה לשעבר, קונואה, שחשש מפני הפיכה קומוניסטית יותר מאשר חשש להפסיד במלחמה. לאחר סבב השיחות נקט הירוהיטו עמדה כי השלום הכרחי להמשך קיום האומה היפנית, אך כוחות הצבא יהיו חייבים לספק הישג צבאי מרשים, כדי להביא את יפן לעמדת פתיחה טובה יותר במשא ומתן על השלום. ככל שחלף הזמן, הלך ופחת הסיכוי של צבא יפן לספק ניצחון כזה, במיוחד לנוכח כניעת גרמניה הנאצית, בעלת-בריתה הקרובה של יפן במאי 1945. ביוני של אותה השנה, התכנסה הממשלה היפנית לדון באסטרטגיית הלחימה שלו, התכנסות שתוצאותיה היו החרפת הלחימה "עד לנפילת החייל האחרון". החלטה זו אושרה רשמית בהתכנסות החטופה של הוועידה הקיסרית, התכנסות אשר הקיסר הקשיב לה בפנים מאובנות.
קים קונקשיין
ביוגרפיה
מגיל צעיר החלה לעסוק במוזיקה, והתנדבה בתזמורת הקשישים של מועדון "גיל הזהב" כסולנית. ב-1991 עזבה את כרמיאל ועברה להתגורר בתל אביב, שם הכירה את הזמרת דנה אינטרנשיונל והמפיק עופר ניסים.
הירוהיטו
ימיה האחרונים של המלחמה
ביום שלאחר מכן, הכין אחד מפקידי הממשל טיוטה המסכמת את מצבה הצבאי האומלל של יפן והציע לפתוח במשא ומתן להסדר. לפי מספר מקורות, הקיסר אישר את המסמך בחשאי, והתיר לפקיד לבדוק בקרב חברי הפרלמנט הפחות ניציים האם ניתן ליישמו. מקורות אחרים מעידים כי הקיסר הביע עמדה לא החלטית, ושהרוח המשתנה שנשבה מהארמון הקיסרי גרמה לדחיית תהליך החתירה לשלום, דחייה שגבתה עשרות אלפי קורבנות בשני הצדדים הנלחמים. באמצע חודש יוני התקבלה ההחלטה בממשלה לאפשר לברית המועצות לנהוג כמתווכת בין הצדדים, החלטה שהתקבלה לאחר תחילת פלישת בעלות-הברית לחופיה של יפן.
ב-22 ביוני שבר הירוהיטו את המסורת בפעם השנייה, כאשר נאם בפני שרי הממשלה ואמר שברצונו לסיים את המלחמה בהקדם. אולם, הניסיון למשא ומתן בתיווך הסובייטי נכשל עקב נחישותן של בעלות הברית להביא את יפן למצב של "כניעה ללא תנאים", ועקב התנאי היחיד שהציבו היפנים במשא ומתן: השארת הקיסר ומורשתו בקרב החברה היפנית על כנם.
קים קונקשיין
זהותה המגדרית
בפברואר 1997 התארחה קים בתוכניתו של יוסי סיאס בערוץ 3 "סיפור אהבה" תחת השם קים לוי (שילוב של שם הבמה ושם המשפחה שבחרה לעצמה), ושוחחה איתו בין השאר על התהליך שעברה והתמודדותה עם התגובות מהסביבה לאחר יציאתה מהארון. באותה שנה גם השתתפה בפסטיבל מלכות הדראג הראשון בחיפה, ושם אימצה לראשונה בשם הבמה "קים קונקשיין", שהגה נינו אורסיאנו, מנחה האירוע.
הירוהיטו
תקופת השלטון שלאחר המלחמה
ב-15 באוגוסט 1945, לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, וכניסתה של ברית המועצות למלחמה נגד יפן במבצע סערת אוגוסט, החליט הירוהיטו לוותר על התנאי שנגע לשמירת מעמדו כקיסר והכריז על כניעת יפן בשידור ברדיו. חרף הלחצים הבינלאומיים להעמידו לדין בעוון ביצוע פשעי מלחמה (לחצים שאותם הוביל נשיא ארצות הברית דאז, הארי טרומן), החליט הנציב האמריקני ביפן, דאגלס מקארתור, שהירוהיטו יישאר על כיסאו כסמל להמשכיות ולאיחוד העם היפני המפולג. הירוהיטו ניצל מהמשפט וחזר לכס הקיסר, אך הוא הוכרח להפריך בפומבי את הטענה כי הקיסר הוא אל חי וצאצא ישיר של אלת השמש אמטראסו.
קים קונקשיין
זמרת
ב-1997 השתתפה קים ב"מופע הקברט של נינו" בתיאטרון בית לסין, לצד גילה גולדשטיין, אניטה פללי ומלכת הדראג נופית תדהר (בגילומו של אבינוף פרומר). בזכות המופע זכו שיריה "הוליווד" ו"אני רוצה גבר" להצלחה בעיקר בקהילת הלהט"ב. באותה תקופה החלה קים לעבוד על הקלטת אלבום בכורה בהפקתו של אורסיאנו, אך בסופו של דבר החליטו השניים לגנוז את התקליט.
ב-1998 הפך השיר "אנא מרה" ללהיט בישראל ובטורקיה, והגיע למקום השני במצעד של רדיו איסטנבול ובמקום החמישי במצעד של רדיו אנקרה. קים הוחתמה שם בחברת "אמר מיוזיק" והקליטה אלבום נוסף, שגם הוא נגנז, הפעם בגלל בעיות תקציב ובעיות סאונד.
הירוהיטו
תקופת השלטון שלאחר המלחמה
למרות ויתורו הרשמי על מעמדו כאל, נשאר מעמדו של הירוהיטו מעומעם בכוונה. הסיבות לכך היו שמקארתור האמין כי על ידי קיסר אלוהי הוא יוכל לכפות את הכיבוש האמריקני ביתר קלות על העם היפני מצד אחד, ומצד אחר עמדו נסיונותיו של ראש הממשלה המכהן לסכל את רצונו של מקארתור להעמיד את הירוהיטו כמונארך בסגנון ארצות אירופה.
קים קונקשיין
זמרת
ב-2001 חידשה בפעם השלישית את עבודתה על אלבום הבכורה שלה בשיתוף פעולה עם המפיק והיוצר דודי שרון. השיר "אתה" עוסק בבגידה באישה טרנסג'נדרית מנקודת מבטה של הנבגדת, ו"לא בוכה", שגרסת הסקיצה שלו הודלפה בטרם יצא לאור באופן רשמי, עוסק בהתמודדות עמה והפך ללהיט בהופעותיה עוד לפני שהוקלט.
הירוהיטו
תקופת השלטון שלאחר המלחמה
עד למותו בשנת 1989, היה הירוהיטו דמות ציבורית וסמל חשוב לחברה היפנית, שבאחריותו תפקידים רבים אותם ממלא ראש המדינה שאינו שליטה בפועל (כמו הנשיא במדינת ישראל). הקיסר ומשפחתו הקפידו על מעמדם בקרב הציבור היפני ונהגו בדומה למלכים במדינות אירופה בנוהגם לברך את העם בחגים הלאומיים ולהיראות בטקסים ממלכתיים חשובים.
קים קונקשיין
זמרת
ב-2008 סיימה את הקלטת אלבום הבכורה, שנקרא בפשטות "קים". האלבום, בהפקתו של דודי שרון, כולל מבחר משירים מוקדמים שלה בגרסאות המקוריות, בגרסאות חדשות או ברמיקסים, לצד שירים חדשים כגון "אל תלך" והשיר "שפם" - גרסת כיסוי לשיר "ציירי לך שפם". באלבום התארח הרקדן והכוריאוגרף שי סוזנה בדואט "שלך לעולם". בהמשך השנה קיימה הופעה משותפת לצד נינט טייב. לצד השקת האלבום צילמה קים קליפ לשיר "לא בוכה".
ב-2012 יצא הסרט הדוקומנטרי הכוהנת הגדולה, בבימויה של מור ויטל ובהפקת דן ציפורי, על חייה של קים. קים ביצעה את שיר הנושא לסרט שכתב והלחין נינו אורסיאנו, ונכתב במקור לדנה אינטרנשיונל.
הירוהיטו
תקופת השלטון שלאחר המלחמה
הירוהיטו מילא גם תפקיד חשוב ביותר בשיקום דמותה הדיפלומטית של יפן בקרב הקהילה הבינלאומית, ויצא למסעות הידברות עם מנהיגי העולם ביניהם מספר נשיאים אמריקאים וראשי מדינה אירופאים.
קים קונקשיין
פעילה בקהילה הטרנסג'נדרית
קים פעילה שנים ארוכות בקהילה הטרנסג'נדרית באזור הצפון. כבר ב-1998 זכתה קים במקום השני בסקר "נושאת הדגל של קהילת הלהט"ב".
בשנת 2014 הופיעה כאורחת בפסטיבל ויגסטוק בחיפה, וב-2015 נבחרה בין חמשת האנשים המשפיעים ביותר בצפון מהקהילה הגאה. באותה שנה גם הופיעה במצעד הגאווה בחיפה, שבוע בלבד לאחר פטירתו של אביה מלוקמיה.
הירוהיטו
מותו
את מקומו ירש בנו אקיהיטו.
קים קונקשיין
פעילה בקהילה הטרנסג'נדרית
ב-2015 יזמה את הקמפיין "גם לנו מגיע להתחתן כמו כולם" למען הכרה בנישואין חד מיניים, וב-2016 נבחרה כחברת ועד עמותת "ביחד" למען קהילת הטרנסג'נדרים בישראל ומאז מנהלת את סניף העמותה באזור הצפון.
ב-2017 התארחה קים פעם נוספת בפסטיבל ויגסטוק וביצעה את השיר "יאללה גילה" לזכרה של גילה גולדשטיין, שהלכה לעולמה באותה שנה. קים ביצעה את השיר גם בפתיחת מצעד הגאווה בחיפה באותה שנה.
בתקשורת
הופעתה הראשונה הייתה בתיאטרון ואדי סאליב בחיפה וצולמה לערוץ 2 במסגרת התוכנית "חשיפה" בהנחיית מיכה לימור. סיפור חייה של קים והתדמית הפרובוקטיבית שלה עוררו עניין בתוכנית
במאי 1998 התארחה קים בתוכניתו של מני פאר, לצד משה אבגי. הראיון שהתמקד בעיקר במיניותה ובגופה ובמהלכו התיישבה קים על ברכיו של פאר בעת ביצוע השיר "הוליווד", דבר שגרר את הזמנתו של פאר לשימוע בעקבות התכנית.
ב-1999 התארחה קים בתוכנית הבוקר "קפה טלעד", שם ביצעה את שירה "הוליווד" וסיפרה למנחה ירדנה ארזי על הערצתה אליה כילדה.
בשנת 2009 התמודדה קים בעונה השביעית של התוכנית "כוכב נולד" והייתה לטרנסג'נדרית הראשונה מחוץ לארון שהשתתפה בה. קים עברה כמה משלבי האודישנים, אך במהלך הצילומים נודע לה על אשפוזה של אמה שחלתה בסרטן הדם, והיא פרשה מהתכנית. חדשיים לאחר מכן נפטרה האם מהמחלה.
החל מ-2019 מנהלת קים את מדורי הרכילות של מקומוני אזור הצפון הד הקריות, צפון 1, חדשות נהריה, חדשות נתניה, חדשות חדרה וידיעון עפולה, והיא הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל העוסקת ברכילות ובעלת מדור רכילות.
.cw
הוא הדומיין של קוד המדינה באינטרנט (ccTLD) בקוראסאו.
הוא נוצר בעקבות ההחלטה ב־15 בדצמבר 2010 של סוכנות התחזוקה ISO 3166 להקצות את CW כקוד אלפא -2 ISO 3166-1 לקוראסאו.
החלטה זו התקבלה בעקבות מעמדה החדש של קוראסאו כמדינה אוטונומית בממלכת הולנד ב -10 באוקטובר 2010. אוניברסיטת קוראסאו, שכבר הייתה נותנת החסות עבור הוגדרה כארגון נותן החסות. רישום של תחומי זמין החל מ-1 בפברואר 2012.
נכון לעכשיו, אתרים רבים בקוראסאו עדיין משתמשים ב- ccTLD של האנטילים ההולנדיים לשעבר,. דומיינים מ- יוכלו לעבור ל- (Sint Maarten) או, תלוי היכן הם נמצאים.
קפה אצל ברטה
קפה אצל ברטה הוא אלבום של הזמר הישראלי יגאל בשן, אשר יצא לאור בשנת 1974.
מהאלבום הצליחו במצעדים השירים "קפה אצל ברטה" ו"לקראת שבת", שדורגו במצעד הפזמונים לשנת תשל"ד במקומות 6 ו-11, בהתאמה. בשן זכה בשנה זו בתואר "זמר השנה".
שיר הנושא, קפה אצל ברטה, נכתב על ידי אהוד מנור על חברו הטוב צדי צרפתי, שהיה הולך לקוראת בקלפים בשם רחל לוי, שגרה מול ביתו. את השיר הלחין נתן כהן, עבור להקת "הנשמות הטהורות". אולם, הלהקה התמהמהה בהקלטתו ואחרי שחיילים רבים הכירו את השיר מהופעות הלהקה במלחמת יום הכיפורים, בשן הורשה להקליטו ולהוציאו אל הרדיו לפניהם.
שיר נוסף באלבום, שנושא את רוח מלחמת יום הכיפורים, הוא השיר "דודי שב הביתה". השיר מספר על חייל, שהשתחרר מן השירות הסדיר ונקרא מיד לשירות מילואים במלחמה.
פרס אריק איינשטיין
פרס שרת התרבות והספורט לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין, הוא פרס שיזמה שרת התרבות והספורט לימור לבנת בשנת 2013, "כדי להביע הוקרה והערכה לאמנים וותיקים ומובילים בתחומם על תרומתם החשובה לתרבות הישראלית לאורך השנים. "פרס זה ינציח באופן ראוי ומכובד את אריק איינשטיין ז"ל, גדול הזמרים, יוצר ענק, שחקן אדיר ובעל אישיות יוצאת דופן, שנחקק בזיכרוננו הקולקטיבי כחברה ואצל כל אדם וזיכרונו האישי והפרטי".
על הפרס
פרס אריק איינשטיין יוענק מדי שנה ל-21 אמנים ותיקים ומוערכים, אשר הטביעו את חותמם, סייעו ותרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה. שווי הפרסים שיוענקו לזוכים הוא בסך של 1.05 מיליון שקלים המתחלקים בין 7 תחומי יצירה: זמר עברי, מוזיקה אמנותית, מחול, אמנות פלסטית, תיאטרון, קולנוע וספרות. בראש חבר הנאמנים של הפרס, אשר בחר את ועדות השיפוט בכל תחום, עמד מוני מושונוב והיו חברים בו גם גילה אלמגור, שלמה וישינסקי, נועם סמל וגל קנטי. ועדת שיפוט בכל קטגוריה בחרה 3 זוכים בכל תחום יצירה בהתאם לאמות מידה של איכות ומצוינות אמנותית, חשיבות התרומה שהשיאה פעילותו האמנותית של המועמד לתרבות בישראל, אורך תקופת העשייה של המועמד ומידת הגיוון האמנותי שבעשיית האמן.
טקס הענקת הפרס לזוכים בו, בשנה הראשונה לקיומו, התקיים ב-27 בנובמבר 2014, בציון יום השנה למותו. בראש חבר הנאמנים, אשר בחר את ועדות השיפוט, עמד השחקן, הבמאי וחברו הקרוב של איינשטיין, מוני מושונוב וחברים בו גם גילה אלמגור, שלמה וישינסקי, נועם סמל וגל קנטי. ועדת שיפוט בכל קטגוריה בחרה 3 זוכים בכל תחום יצירה בהתאם לאמות מידה של איכות ומצוינות אמנותית, חשיבות התרומה שהשיאה פעילותו האמנותית של המועמד לתרבות בישראל, אורך תקופת העשייה של המועמד ומידת הגיוון האמנותי שבעשיית האמן.
1978 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך שנה בוצעו 128 שיגורים, מהם 91 (71%) על ידי ברית המועצות.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
דונלד מקמונגל
דונלד מקמונגל (באנגלית: Donald Ray McMonagle; נולד ב-14 במאי 1952, פלינט) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה
דונלד מקמונגל נולד בעיר פלינט שבמדינת מישיגן. לאחר סיום בית הספר הוא למד תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית וקיבל את התואר בשנת 1974. בשנת 1975 הוא סיים קורס טיס ונשלח לקוריאה הדרומית כטייס "מקדונל דאגלס F-4 פנטום". בשנת 1981 הוא סיים קורס טיסי ניסוי בהצטיינות. בשנים 1982–1985 מקמונגל היה מעורב בקידום פרויקט מטוס "ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון".
בשנת 1985 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת מכונות.
שירות בתחום החלל
בשנת 1987 מקמונגל נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-39 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (מייקל קואוטס היה מפקד צוות). המשימה פעלה לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. במשימת STS-54 בשנת 1994 (ג'ון קספר היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אנדוור. במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין TDRS-F. בשנת 1995 מקמונגל היה מפקד צוות של STS-66 במעבורת החלל אנדוור. המשימה פעלה לפי תוכנית של חקר כדור הארץ תוך ניצול של מערכת ATLAS 3.
בשנת 1997 מקמונגל מונה למנהל שיגורים במרכז החלל קנדי. בשנת 2000 הוא עזב את נאס"א.
לאחר נאס"א
לאחר פרישה מנאס"א מקמונגל השתלב בתעשיית החלל.
בשנת 2003 מקמונגל סיים לימודי מינהל עסקים באוניברסיטת מישיגן.
חרב
ניצב
הניצב הוא החלק בחרב בו אוחזים. הוא בנוי מידית שבקצה התחתון גולה כבדה (נקראת גם "תפוח ניצב", pommel) שמטרתה העיקרית היא לסייע באחיזה. בחרבות דקירה מאוחרות שימשה גם לאיזון משקל הלהב ולאפשר תמרון נוח יותר בדקירה. כמו כן, הגולה יכולה גם להמם אדם במכה על הראש. באמצע נמצאה הידית, בה אוחזים. בקצה הקרוב ללהב ניצבת השמורה, או ה-hand-guard, שמטרתו הייתה כפולה: למנוע מהיד להחליק על הלהב ולמנוע מלהב היריב לפגוע ביד. לחרבות שונות היו שמורות שונות: לחרבות האבירים של ימי הביניים היו שמורות בצורת מוט אופקי שיצר צלב עם הלהב והידית (cross-guard), לחרבות היפניות היו שמורות בצורת מלבן או אליפסה שהקיף את הלהב ונקראו Tsuba ואילו לחרבות הדקות והקלות (יחסית לחרבות ימי הביניים) של המאה ה-17 ואילך (חרב סיף או דקר) השמורה הייתה מעין "סלסלה" שעטפה את היד וכללה קשת פלדה שהגנה גם על פרקי האצבעות.
להב
הלהב הוא אחד מן הכלים הקדומים ביותר שהמציא האדם; אך להבים ארוכים מספיק כדי להיחשב חרבות נוצרו רק בתקופה הכלקוליתית, עם תחילת מלאכת עיבוד המתכת.
לחרבות שונות היו להבים שונים. הלהב כולל שפה אחת או שתיים מחודדות, ששימשו לשיסוף ולעיתים גם קצה מחודד ששימש לדקירה. החרב הארוכה בעלת שתי השפות כללה גם מעין שקע לאורך אמצע הלהב, שנועד להקטין את המשקל של החרב. שקע זה - הנקרא fuller - נודע בטעות כ"מרזב הדם".
חרבות בעלי להבים קצרים יותר (כגון הגלאדיוס ופגיונות מסוגים שונים) שימשו לרוב לדקירה, ואילו חרבות ארוכות, כמו רוב החרבות שהיו בשימוש בימי הביניים, שימשו לחיתוך. ההבדל בין חרבות אלה התבטא, כאמור, באורך, בצורת הלהב (למשל, חרבות מעוקלות שימשו רק לחיתוך, חוץ מבמקרה של חרבות סיף) ובחלקיו החדים (רק חרבות ישרות המיועדות לחיתוך היו חדות בשני צידיו של הלהב).
שיטות הייצור של הלהבים היו שונות מחרב לחרב, אך לא במידה רבה. שיטת ייצור חרבות חדשה יחסית כוללת קיפול חוזר ונשנה של המתכת בצורת הלהב, מה שמאפשר ליצור להב דק יחסית אבל חזק. ההבדלים באיכויות החרב מתבטאות בעיקר באיכות החישול שהיה שונה בין מסורת למסורת וכמו כן ישנם שינויים בין חרבות בהתאם למטרה של הלוחם וכן בהתאם למגבלות הטכנולוגיה.
היסטוריה
חרבות היו בשימוש אצל בני האדם החל מתקופת הברונזה, כשלראשונה הומצאה הטכנולוגיה ליצירת להבים חדים וארוכים. החרבות הראשונות היו עשויות מברונזה או נחושת. הלהב היה קשה, אך מאוד שביר, והחרבות נעשו בטכניקה שכללה יציקת הנחושת הנוזלית לתוך תבנית, קירור, ואז ליטוש וחידוד בעזרת אבני ליטוש ו"פצירות". רק כשהאדם למד לעבד את מתכת הברזל נהפכו החרבות לכלי נשק חשוב. במהרה, למדו הנפחים שעם הוספת כמות מתאימה של פחם (למעשה הפחמן שנמצא בפחם) ניתן לייצר סגסוגת יעילה בהרבה: פלדה.
החרב הייתה בשימוש גם בזמן העת העתיקה, אז הייתה נטייה לשימוש בחרבות קצרות שנועדו בעיקר לדקירה. המפורסמת שבהן הייתה הגלאדיוס הרומית שנהפכה לנשק הסטנדרטי של הלגיונר. הגלאדיוס שימשה בעיקר לדקירה אך יכלה גם לשסף. עם הירידה באיכות הצבא הרומי והמשמעת של לוחמיו, נזנחה הגלאדיוס לטובת הספאתה - חרב ארוכה יותר שהייתה בשימוש הברברים באותה תקופה. גם אחרי נפילת האימפריה הרומית נמשך השימוש בחרבות, אם כי איכותן הירודה יחסית (חרבות הויקינגים היו כבדות ולא מאוזנות, למרות שוויקינגים רבים נשאו לצידם חרב קצרה ושמה seax: וישנם האומרים שהיה זה סכין או פגיון ארוך.) אפשרה לגרזני המלחמה והחניתות לשלוט בשדה הקרב.
מאז היווצרותן היו החרבות כלי נשק יקר ויוקרתי במיוחד. הכנת חרבות מובחרות נמשכה לעיתים יותר משנה ומחירן עלה לעיתים על זה של כפר שלם. בניגוד לכלים אחרים כגון גרזן, פטיש, קשת או חנית - החרב שימשה רק למלחמה ולכן נחשבה לכלי נשק יפה ואצילי שרק בני המעמד הגבוה (מעמד האצולה, אבירים וסמוראים) יכלו להרשות לעצמם אותו. ביפן הפאודלית ובאירופה של ימי הביניים והרנסאנס החרב שימשה גם כסמל מעמד, שימוש שנמשך עד המאה ה-19, גם אחרי שהחרב איבדה את מקומה בשדה הקרב לטובת הרובים והתותחים.
אחרי שימוש נרחב במשך חמשת אלפים שנה, חרבות החלו לאבד מחשיבותן בשלהי המאה ה-19, עקב השימוש הגובר בנשק חם המבוסס על אבק שרפה. למרות שחרבות לא נזנחו לחלוטין, שימושיהן הוגבלו יותר ויותר, כשחלק נרחב יותר משימושן היה למטרות טקסיות. עם זאת, חרבות היו עדיין בשימוש במלחמת העולם השנייה, כשהקצינים בצבא היפני נשאו חרב קטאנה למטרות טקסיות ולקרב פנים אל פנים.
סוגי חרבות ופרטים עליהן
הערה לקורא: רשימה זו אינה מקיפה או כוללת, ועדיין נמצאת בשלבי השלמה. ערכים רבים הנמצאים כאן כתובים בשפה האנגלית.
חרבות בתרבות
מאז ימי הביניים, הן באירופה והן ביפן, החרב הפכה לנשקו האישי של הלוחם בן מעמד האצולה (אביר או סמוראי). לחרב לא היה רק תפקיד מעשי-קרבי אלא גם תפקידים טקסיים וסמליים. למשל: הכתרת אביר נעשתה באמצעות טפיחה על כתפיו עם חרב (בדרך כלל או החרב של המכתיר או החרב שיקבל האביר). חרבות של גיבורים ואצילים רבי-מעלה כגון מלכים, קושטו במתכות יקרות ועוטרו בעיטורים שונים ואף נקראו בשמות. ממסורות אלו התפתחו אגדות על חרבות קסומות והגיבורים שנשאו אותן. הידועה שבהן היא האקסקליבר - חרבו האגדית של המלך ארתור.
החרב שימשה כאמצעי העיקרי לדו-קרב עד המצאת האקדחים בעלי בריח צור (flintlock), ובסרטי קולנוע רבים מתוארים דו-קרבות בין הגיבור לנבל כאשר כלי הנשק בו שניהם משתמשים הוא חרב כלשהי.
הביטוי "חרב פיפיות" - מתאר חרב עם להב מחודד משני צידיו. הביטוי מדמה מהלך שעלול לפגוע במידה דומה לאפשרות שיועיל.
חקיינות בטבע
מבחינים בין מספר סוגים של חקיינות בטבע.
חקיינות בטסיאנית
חקיינות שהתגלתה על ידי החוקר "הנרי בייטס" בה בעל חיים מחקה משהו לא ראוי למאכל (בעל חיים אחר רעיל/ ארסי או לחלופין חפץ דומם) ובאופן כזה הוא נמלט מטריפה. למשל: נחש זעמן אלמוגי (ראוי למאכל) בעל דגם פסים דומה לנחש פתן אלמוגי (ארסי). הטורפים מתקשים בזיהוי ונמנעים לאכול גם את הזעמן הודות לדמיונו לפתן.
חקיינות מילריינית
חקיינות שהתגלתה על ידי החוקר "פריץ מילר" בה מס' בעלי חיים רעילים בעלי אותות אזהרה דומים המעידים על רעילותם. בניגוד לחקיינות בטסיאנית לא מעורבת כאן הונאה בהעברת המסר. למשל: דגם שחור-צהוב כצבעי אזהרה נפוץ בבעלי חיים שונים בטבע כמו סלמנדרה, צרעה וכדומה.
חקיינות מרטנסית
חקיינות שהתגלתה על ידי החוקר "רוברט מרטנס" בה מינים מעט רעילים מתחפשים למינים יותר ארסיים כדי להפחית את הסיכוי שיבדקו את רעילותם. כך חלק מזעמני האלמוגים מהסוגים Erythrolamprus מתחפשים לפתני אלמוגים שהם ארסיים הרבה יותר.
חקיינות ואווילוב
חקיינות זו התגלתה על ידי החוקר הרוסי ניקולאי ואווילוב שחקר מיני צמחים מתורבתים. הוא גילה צמחים הגדלים בר מפתחים הידמות לצמחים מתורבתים כדי לחקות את אורח החיים הנוח והמוגן יותר של צמח עליו מגן החקלאי.
חקיינות נמלים
חקיינות נמלים ( היא חקיינות בה יצורים שונים מתחפשים לנמלים או חרקים חברתיים דומים, לצורכי הגנה או לטריפתם.
חקיינות גילברט
חקיינות שהתגלתה על ידי החוקר "לורן גילברט" בה יצורים מתגוננים מטורפיהם על ידי התחפשות להם. למשל: הפסיפלורה מגדלת עלים דמויי ביצים של פרפרי הליקוניוס. הפרפרים הבוגרים אינם מטילים ביצים חדשות ליד הישנות, מחשש לקניבליזם וכך הצמח ניצל.
חקיינות עצמית
חקיינות עצמית (Automimicry) או גם חקיינות ברואריינית הוא שם לשתי תופעות. הראשונה, התגלתה על ידי החוקר "לינקולן ברואר" ובה יצורים מאותו המין מתחפשים לפרטים אחרים מאותו המין, המכילים יותר רעלים מהם. לכמה פרפרים כמו דנאית מלכותית ישנם פרטים רעילים שמקור הרעל הוא בצמח שממנו ניזון הזחל שלהם יותר. אם הצמח אינו רעיל גם הבוגר לא יהיה רעיל, אבל צבעי האזהרה שלו זהים לאלו של בוגרים רעילים. ישנם גם פרפרים בהם הנקבות רעילות והזכרים לא והזכרים מתחפשים לנקבות. התופעה השנייה התגלתה על ידי אדוארד פולטון ובה החקיין מנסה להסיח את תשומת הלב של הטורף מחלק חיוני בגופו לחלק פחות חיוני ובכך להטעותו ולהתחמק מטריפה. למשל: לדג הפרפרון יש ציור של עין מדומה ליד הזנב ואילו עינו האמיתית מטושטשת על ידי פס אורך. דבר זה מסיח את הטורף לתקוף את הדג בזנבו ומאפשר לדג להתחמק מטריפה.
חקיינות אגרסיבית
חקיינות בה החקיין מנצל את דמיונו לבעל חיים אחר כדי לטרוף אותו או להיטפל אליו. במקרים מסוימים הטורף משתמש בחלק מאיבריו כדי לפתות את הטרף להתקרב אליו. כך למשל צדים דגי החכאים שנותנים פתיון ליצורים שעוברים בסביבתם ואז שואבים אותם כשהם מתקרבים.
חקיינות Pseudocopulation
חקיינות בה מיני פרחים מערימים על יצור כדי שיחשוב שיש עליהם צוף או אבקה ומנצלים אותו למטרות רבייה ללא תמורה.
חקיינות מינית
חקיינות בה באותו המין, פרטים זכרים או נקבות מתחפשים למין השני למטרות רבייה. למשל: אצל כמה דיונונים ישנם זכרים חזקים התוקפים זכרים אחרים המתקרבים לנקבות שלהם. מספר זכרים פיתחו זרועות קצרות יותר המזכירים נקבות וכך הם מערימים על הזכרים החזקים ומזדווגים עם הנקבות.
חקיינות הרתעה
בחקיינות זו החקיין מחקה חלק מהמראה של המודל וזה מפחיד את הטורף. למשל: על גב הכנפיים של פרפרים, דגם המזכיר עיניים של טורף. פריסת הכנפיים לעיתים עשויה להרתיע את הטורף (למשל ציפור) וכך הפרפר נמלט מטריפה.
רוב מקרי החקיינות המוזכרים בספרות הם בין מינים ועל פי רוב מתקיימים בערוץ חזותי. אולם קיימים גם מקרי חקיינות תוך מיניים וכן מקרי חקיינות המתבצעים בערוצי תקשורת אחרים (כימית, קולית).
.cy
הוא סיומת האינטרנט (ccTLD) בקפריסין. ההרשמה מוגבלת לתושבי קפריסין או לחברות וארגונים הרשומים בממשלה שם; מספר הרישום האישי או העסק נדרש ברישום. קיימות מגבלות נוספות לגבי תת-דומיינים שונים, אך .com.cy אינה מוגבלת לגופים קפריסאים.
קישורים חיצוניים
Toppdomän
ארס פואטיקה
ארס פואטיקה בשירה
סוג זה של כתיבה, המכונה גם "שירה בראי עצמה", הוא למעשה רפלקציה - התייחסות של האמן לעצמו ולאמנותו. במרכזה עומדים תיאורים הקשורים בתהליך היצירה של שיר (כגון מניעים לכתיבה, טכניקות, נושאים וחומרים) וכן הגדרות לשירה והתייחסות לפרסום היצירה ולתגובות הקהל.
דוגמאות מפורסמות לשירה ארס-פואטית הן השיר "לא זכיתי באור מן ההפקר" ו"זריתי לרוח אנחתי" מאת ביאליק, המתארים את עבודתו של המשורר בחציבת ניצוץ השירה מלבו, שירו של נתן אלתרמן "ירח", או שירו של חזי לסקלי "שירה", המתאר את התכונות הנדרשות משירה טובה ("שירה חייבת לעמוד ולדבר" ועוד), וגם השיר "ספר שירי" של רחל המשוררת, שבו מתואר תהליך פרסום השיר מנקודת ראותו של המשורר.
דוגמה לביטוי ארס-פואטי נמצאת גם בין הסונטות של שייקספיר. בסונטה 100 מתאר המשורר כיצד הוא תר אחר המוזה שנעלמה:
ההתייחסות הארס-פואטית נפוצה במיוחד בשירה מודרנית ופוסט מודרנית, בה עוסק המשורר יותר בדמותו שלו מאשר בנושאים חיצוניים (כמו טבע או פוליטיקה). דוגמה לכך ניתן למצוא בכתיבתו של דוד אבידן, "תרומה צנועה לתאוריה של הפואטיקה". עם זאת, ניתן למצוא ארס פואטיקה אפילו בפואמה המיתולוגית "פיגמליון". דוגמה אחרת היא השיר הנודע "Your Song" שהלחין וביצע אלטון ג'ון שהוא שיר אהבה המספר על תהליך כתיבתו.
ארס פואטיקה בפרוזה
בפרוזה מופיעה הארס פואטיקה בצורות רבות. היא לרוב מתארת את תהליך הכתיבה של הסופר או את הלבטים הפנימיים ביצירת אמנות. דוגמה מפורסמת לספרות ארס פואטית היא "האמן ומרגריטה" של בולגאקוב, שבו סובב הסיפור כולו סביב סבלו של האמן ויחסו ליצירתו, ובו נמצא המשפט הארס-פואטי המפורסם "כתבי יד אינם בוערים". דוגמה נוספת היא "בורחס ואני" של בורחס, המתאר את שיחתו של הסופר עם עצמו, דיאלוג בין הצד האמנותי לבין הצד היומיומי של הסופר. גם ברבים מסיפורי עגנון, כגון "אצל חמדת", משולבת ארס פואטיקה דרך המבע המשולב או דרך הצגת דמויותיהם של סופרים ומשוררים אחרים.
ארס פואטיקה באמנויות הבמה
באמנויות הבמה (תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה וכדומה) נפוץ העיסוק העצמי - אם באמצעות מחזה, סרט או סדרת טלוויזיה העוסקים בחייהם של שחקנים, במאים, תסריטאים או דמויות אחרות מתחום אמנות הבמה, אם באמצעות טכניקת ה"הצגה בתוך הצגה" (או "סרט בתוך סרט"), המאפשרת הצגת זווית נוספת של העלילה הראשית, ואם באמצעות מונולוגים בדבר היצירה המושמים בפיהן של דמויות. ויליאם שייקספיר נגע בארס-פואטיקה בכמה ממחזותיו, בהם "חלום ליל קיץ" (בו מעלות הדמויות מחזה מהמיתולוגיה היוונית) ו"המלט". בסרטו של פדרו אלמודובר, "חיבוקים שבורים", נעשה שימוש כפול בארס-פואטיקה: עלילת הסרט עוסקת בצילומו ובהפקתו של סרט בשם "נשים ומזוודות", ובמסגרת זו מצולם גם סרט תיעודי המתעד את יצירתו של "נשים ומזוודות". "פונדק הרוחות", מחזהו של נתן אלתרמן, הוא ארס פואטי.
ארס פואטיקה באמנות פלסטית
יש שטוענים שכל דיוקן עצמי באמנות פלסטית הוא יצירה ארס פואטית. הטענה היא שהאמן מצייר או מפסל את האמן שבו ולא סתם את תווי פניו, ושמרכז הציור הוא באמנות. מנגד יש שטוענים שצריכה להיות התייחסות ברורה לאמנותו של האמן כדי שהיצירה תחשב ארס פואטית. בכל אופן ישנן יצירות ארס פואטיות ברורות בהן מופיעה יצירה אחרת של האמן ברקע, או שהיצירה מתארת אמן או כלי לאמנות.
דוגמה מובהקת לארס פואטיקה היא הציור של פיקאסו "הגיטריסט הזקן", כמו כן לפיקאסו הייתה תקופה בה צייר אך ורק עפרונות וכלי כתיבה בצורות שונות ובמקומות שונים.
היסטוריה של טוקיו
ההיסטוריה של טוקיו מציגה צמיחה של המרכז העירוני הגדול ביותר ביפן. במרכז העיר ישנם 23 רבעים כולל צ'ואו, צ'יודה, מינאטו, שיבויה ושינג'וקו, המהווים את החלק המרכזי של טוקיו. במערב טוקיו נמצא מטרופולין טאמה. במזרח טוקיו נמצא מחוז סאיטאמה ומזרח העיר קווסאקי. בעיר גם מקדשים בודהיסטים גדולים דוגמת אסאקוסה וסנסו-ג'י שנוסד בשנת 628.
תקופת סנגוקו
בנייתה של טירת אדו על ידי אוטה דוקן החלה בשנת 1457 בתקופת אשיקאגה במה שהוא כיום הגן המזרחי של הארמון הקיסרי של טוקיו. מקדשים נוספים נבנו בסמוך, וסוחרים פיתחו עסקים ופתחו נתיבי מעבורת וספנות. הוג'ו אוג'יטסונה החל להתגורר בטירת אדו בשנת 1524. בשנת 1590 התבסס טוקוגאווה איאיאסו בטירת אדו.
1603–1868 - תקופת אדו
תקופת אֵדוֹ המכונה גם תקופת טוֹקוּגאוָוה, היא תקופה בהיסטוריה של יפן שהחלה בשנת 1603 והסתיימה בשנת 1868 עם ביצוע הרסטורציה של מייג'י והפיכתה של יפן למדינה מודרנית. בתקופה זו שלטה ביפן שוגונות טוקוגאווה שבּירתה הייתה אדו (טוקיו של ימינו) ומכאן גם שמה של התקופה. התקופה החלה עם כינונה של השוגונות על ידי טוקוגאווה איאיאסו, וסיומה, תחת שלטונו של השוגון טוקוגאווה יושינובו, מסמלת את תחילת העת המודרנית בהיסטוריה של יפן.
בשנת 1590, כאשר המנהיג הצבאי טוקוגאווה אייאסו בחר באדו כמפקדתו הצבאית, הוא אסף לוחמים ובעלי מלאכה, ביצר את טירת אדוג'וקו בחפירים ובגשרים ובנה את העיר. תקופת אדו (jidai) החלה כאשר טוקוגאווה ייאסו הפך לשוגון ב-1603. הוא היה השליט של יפן, והפך את אדו שלו לעיר חזקה ומשגשגת. עם זאת, המושבה הקיסרית והבירה הרשמית של יפן נותרה קיוטו. המתחמים החיצוניים של טירת אדו הושלמו בשנת 1606.
המערכת הפוליטית והסדר החברתי העירוני האופייני הורכב מלוחמים, איכרים, בעלי מלאכה ואנשי עסקים, שני המעמדות האחרונים התארגנו בגילדות שקיבלו הרשאה רשמית שמספרם גדל עם גידול המסחר והאוכלוסייה. מכיוון שאנשי עסקים הוצאו ממשרד הממשל, הם טיפחו תרבות בידור והפכו את אדו למרכז תרבותי כמו גם פוליטי וכלכלי. אדו הייתה העיר הגדולה בעולם במאה ה-18, עם אוכלוסייה של למעלה ממיליון בשנת 1800. ההובלה של אדו בשינוי חברתי ובצמיחה כלכלית השפיעה על כל יפן בעידן 1650–1860. הדרישה של אדו למשאבים אנושיים וחומריים משכה אליה מהגרים, יצרה שווקים ודפוסי שיווק חדשים,
רסטורציית מייג'י
רסטורציית מייג'י (ביפנית: 明治維新) הייתה סדרת אירועים ותהליכים בהיסטוריה של יפן, שאירעו בסמוך לשנת 1868, ומטרתם הייתה השבת השליטה במדינה לקיסר יפן. הרסטורציה הביאה לשינויים נרחבים בפוליטיקה של יפן ובמבנה החברתי במדינה וסימנה את סוף תקופת אדו ואת ראשית תקופת מייג'י.
ב-9 בנובמבר 1867, הסכים השוגון, טוקוגאווה יושינובו, להצעת פשרה שהעלה הדאימיו של טוסה, יודו ימאוצ'י. השוגון הסכים להחזיר את כל סמכויותיו לקיסר, ובתמורה התחייב הקיסר למנותו למושל על כל יפן. אולם למנהיגי צ'ושו, סצומה ובעלי בריתם בטוסה לא הייתה כל כוונה לכבד את ההסכם. בינואר 1868 הם ערכו הפיכת חצר, השתלטו על ארמון הקיסר והרחיקו משם דאימיו מתונים שתמכו בהמשך שלטון השוגון.
רעידת אדמה בקנטו
רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו הייתה רעידת אדמה חזקה שפקדה את מישור קאנטו שבאי הונשו, ביום שבת, 1 בספטמבר 1923 בשעה 11:58:44. ממקורות שונים עולה שהרעידה נמשכה בין ארבע לעשר דקות.
רעידת האדמה הייתה בעוצמה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, ומקורה הייתה מתחת לאי אושימה שבמפרץ סגאמי, השוכן דרומית למחוז קנאגאווה. הסיבה לרעידה הייתה זעזוע בגבול הסגירה בין לוח אוחוצק והלוח הפיליפיני, העובר במפרץ סגאמי.
רעידת האדמה גם גרמה לגל צונאמי בגובה 10 מטרים שפגע במפרץ סגאמי בתוך דקות. הגל הרס כ-570,000 בתים, והציף את כל האזורים הסמוכים לים.
מספר ההרוגים אינו ידוע בוודאות, אך ההערכות נעות בין 142,000-120,000 הרוגים מרעידת האדמה, מהשריפות ומהצונאמי.
תקופת שווה - 1926–1989
תקופת שׁוֹוָּה (Shōwa jidai 昭和時代, מילולית: "תקופת השלום הנאור") היא התקופה בהיסטוריה של יפן בה שלט הקיסר הירוהיטו, מ-25 בדצמבר 1926 עד 7 בינואר 1989. התקופה ארכה זמן רב יותר מתקופת שלטונו של כל קיסר אחר בתולדות יפן. ניתן לחלק את תקופת שווה לשתי תקופות בעלות אופי שונה לחלוטין, כאשר התקופה שלפני 1945 מתייחסת לאימפריה היפנית ואילו התקופה שלאחר מכן נוגעת ליפן המודרנית.
מלחמת העולם השנייה
טוקיו הייתה מרכז ממשלת יפן ותשתית התעשייה והמסחר שלה. חוויית חיי היומיום בטוקיו השתנתה באופן דרמטי עם תיעוש כבד לאמצעי לחימה ואובדן החירויות והתרבות העירונית כאשר המדינה התגייסה למלחמה טוטאלית.
טוקיו הפכה לעיר היפנית הראשונה שהופצצה במלחמת העולם השנייה ב-18 באפריל 1942 בפשיטה של דוליטל.
טוקיו הופצצה שוב ושוב לאחר נובמבר 1944 כאשר האמריקאים פתחו בסיסים אוויריים באיי מריאנה. התוצאות המדהימות ביותר הגיעו בלילה שבין 9 ל-10 במרץ 1945. כוחות האוויר של צבא ארצות הברית שלחו מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס מעל טוקיו, והטילו 1665 טונות של פצצות תבערה שהכילו תערובת דמוית ג'לי של גומי, שתן ושמן קוקוס, כולם מעורבבים בבנזין. ההתלקחות הייתה בלתי ניתנת לעצירה והיא שרפה 45 קמ"ר והרג למעלה ממאה אלף איש תוך מספר דקות. רוב הקורבנות נחנקו במקלטים כאשר השריפות כילו את החמצן שלהם. רבע מהבניינים בעיר כולה נהרסו. הפשיטה היוותה נקודת מפנה במלחמת האוויר האסטרטגית האמריקאית נגד יפן. בעבר, רוב השיטות היו פשיטות "מדויקות" שהשתמשו בחומרי נפץ גבוהים נגד מטרות תעשייתיות. כעת, האסטרטגיה הייתה להשתמש בפשיטות שטח שהשתמשו בפצצות תבערה כדי לשרוף ערים ביפן ולהרוג את העובדים שהמשיכו את המלחמה. עלונים הושלכו על ידי מיליונים כדי להורות לאזרחים להתפנות לערים ולאזורים הכפריים שלא הופצצו. מחצית מ-7.4 מיליון תושבים בטוקיו אכן ברחו.
התאוששות לאחר המלחמה
הן טוקיו סיטי והן מחוז טוקיו הוחלפו בשנת 1943 על ידי מטרופולין יחיד של טוקיו (都). במקרה של טוקיו, 35 המחוזות העירוניים מוזגו ל-23. המטרופולין ההרוס הפך לבסיס שממנו ניהלה ארצות הברית בפיקוחו של דאגלס מקארתור את יפן במשך שש שנים.
אולימפיאדת 1964
האוכלוסייה הגיעה לעשרה מיליון בשנת 1964 כאשר המשחקים האולימפיים בקיץ באותה השנה השאירו השפעה עמוקה על הזהות הלאומית של יפן. הנפש והמוניטין הפצועים של האומה ממלחמת העולם השנייה נרפאו משמעותית. שינויים חברתיים מהירים, שהועלו באופן נושא בטקסים האולימפיים, אפשרו ליפן להציג גאווה לאומית כוללת, והדגישו את כניסתה המחודשת של יפן למעגל מדינות התעשייה המפותחות. תערוכת האמנות העתיקה משנת 1964 שהעלה המוזיאון הלאומי של טוקיו במקביל לאולימפיאדת טוקיו, נתנה הזדמנות לקדם את התרבות המסורתית של יפן למבקרים זרים ולעם היפני עצמו, כחלק ממאמץ להחזיר לעצמה מעמד בקהילה הבינלאומית.
אף שמדיניות החוץ של יפן הייתה קשורה קשר הדוק לארצות הברית במהלך המלחמה הקרה, העיר טוקיו אירחה את אולימפיאדת 1964 ברוח מעורבות שלווה עם הקהילה הבינלאומית כולה, כולל המדינות הקומוניסטיות. המטרות היו להפגין בפני העולם כי יפן התאוששה לחלוטין מהמלחמה, התנערה מהאימפריאליזם והמיליטריזם, קיבלה בברכה את הספורט ברמה הגבוהה ביותר וביקשה לעסוק בעמי העולם ברמה העממית. הספורט נשמר לחלוטין מפוליטיקה. אנרגיה והוצאות אדירות הוקדשו לשדרוג התשתית הפיזית של הערים, כולל בניינים חדשים, כבישים מהירים, אצטדיונים, מלונות, שדות תעופה ורכבות. היה לוויין חדש שיאפשר שידור בינלאומי חי. האירוע הוכיח הצלחה גדולה עבור העיר ועבור יפן כולה. מדיניות החוץ של יפן הורחבה וכללה דיפלומטיה ספורטיבית כאשר האומה שלחה קבוצות לתחרויות בינלאומיות ברחבי העולם.
בתחילת המאה ה-21 בטוקיו, הוקמו מגדלי מגורים ומסחר יוקרתיים בשכונות לאורך נהר סומידה, מה ששינה את ההרכב החברתי ואת הדימויים התרבותיים הקשורים למרכז העיר טוקיו. הבניינים החדשים הוקמו בניגוד לכלכלה השוקעת ומהווים סממנים לפער ההולך וגדל בין עשירים לעניים.
מאז 1990
שנות הפריחה הסתיימו בשנות התשעים, והאומה כולה נכנסה לשני עשורים של קיפאון כלכלי. בועת הנדל"ן של טוקיו התפוצצה. הרוח הפסימית העמיקה עוד יותר בגלל רעידת האדמה והצונמי בסנדאי ב-2011. טוקיו לא ניזוקה ישירות, אך היא סבלה ממחסור חמור בחשמל ומההשפעה הכלכלית של רעידת האדמה, מכיוון שמערכות ייצור מורכבות הופרעו.
Hard Core (מיקסטייפ)
Hard Core (בעברית: בלתי מתפשרת; ידוע גם כ-Hard Core 2K14) הוא המיקסטייפ השלישי של הראפרית ליל קים אשר יצא ב-11 בספטמבר 2014 על ידי I.R.S Records. קים פרסמה לראשונה אודות יציאתו של המיקסטייפ ביולי 2013 כאשר אמרה כי תאריך יציאתו צפוי להיות באוקטובר אותה שנה אך בעקבות הריונה יציאתו נדחתה.
מוזיקה ומילים
קים אמרה כי למרות שלמיקסטייפ יש את אותו השם כמו של אלבום הבכורה שלה עדיין המיקסטייפ לא מהווה המשך לאלבום הבכורה שלה. קים אמרה כי מטרת המיקסטייפ היא שהמאזינים יקבלו את ההרגשה שקיבלו ששמעו את אלבום הבכורה שלה אותה כינתה קים כ"קוקאין של ראפ" ומכאן נגזר שם המיקסטייפ.
.td
היא סיומת האינטרנט בצ'אד, שהועמדה לשימוש בשנת 1997.
היא מנוהלת על ידי NIC. TD ועל ידי אג'נס דה פיתוח טכנולוגיות לאינפורמציה ותקשורת (Agence de Développement des Technologies de l'Information et de la Communication).
רישומים
נכון ליום 22 בינואר 2015, רשומים 2,000,000 דומיינים .td.
אירלנד באירוויזיון 2022
אירלנד השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "That's Rich" של ברוק סקוליון. זו הייתה השתתפותה ה-54 של אירלנד בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, אירלנד השתתפה חמישים ושלוש פעמים בתחרות מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1965. היא ניצחה שבע פעמים בתחרות, יותר מכל מדינה אחרת. זכייתה הראשונה נרשמה בשנת 1970 עם השיר "All Kinds of Everything" של דנה רוזמרי סקאלון, ואילו האחרונה התרחשה באירוויזיון 1996 עם השיר "The Voice" של איימר קווין. אירלנד נחשבת למדינה היחידה שניצחה שלוש פעמים ברציפות (באירוויזיון 1992 עם "Why Me?", באירוויזיון 1993 עם "In Your Eyes" ובאירוויזיון 1994 עם השיר "Rock 'n' Roll Kids"). ג'וני לוגן האירי זכה באירוויזיון שלוש פעמים, פעמיים כזמר (1980 ו-1987) ופעם אחת ככותב השיר הזוכה (1992). מאז אירוויזיון 2013 אירלנד העפילה לגמר פעמיים בלבד. באירוויזיון 2021 שלחה את לזלי רוי עם השיר "Maps", שהגיעה למקום ה-16 בחצי הגמר ולא העפילה לגמר.
לפני האירוויזיון
ב-6 בספטמבר 2021 אישרה רשות השידור האירית (RTÉ) את השתתפותה באירוויזיון 2022. עשרה ימים אחר כך נפתחה תקופת הגשת השירים לרשות השידור. היא נסגרה ב-22 באוקטובר אותה השנה. הוועדה המקצועית שלה, שהורכבה מאנשי תעשיית המוזיקה והבידור האירית, בחרה מספר אמנים שיבצעו את השירים הנבחרים בקדם הלאומי שיקרא "Eurosong 2022". שידור הקדם תוכנן ל-21 בינואר 2022, אך הוא נדחה ל-4 בפברואר.
ב-16 בנובמבר 2021 הצהיר ראש המשלחת האירית לאירוויזיון, מייקל קילי, כי נשלחו 320 שירים ל-RTÉ, שרובם נכתבו בשפה האנגלית, פרט לבודדים שבוצעו באירית. מתוך רשימת השירים נבחרו שישה בלבד. ששת השירים הושמעו לראשונה ב-The Ryan Tubridy Show ברדיו RTÉ 1 בין ה-17 בינואר ל-21 בינואר.
הגמר
את הקדם הנחה בלאטנאיד טרייסי וחבר השופטים הורכב מהזמרת-יוצרת קרוליין קור, מהזמרת לוסיה אוונס ומזוכה אירוויזיון 1994 פול הרינגטון. במהלך הגמר הופיעו להקת ריברדאנס. לאחר שקלול של חבר השופטים האירי, הבינלאומי והצבעות הקהל, נבחר "That's Rich", בייצוע של ברוק סקוליון. חבר השופטים הבינלאומי הורכב מוויליאם לי אדמס, מייסד את "Wiwiblogs"; ארני פיולה, חבר בלהקת Gagnamagnið שייצגה את איסלנד באירוויזיון 2021; יאן פרוסט בורס, תסריטאי צ'כי וקתרינה אורלובה, ראש המשלחת הרוסית לאירוויזיון.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי אירלנד תופיע בחלק השני של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אירלנד הופיעה עשירית, לאחר קפריסין ולפני מקדוניה הצפונית. ב-12 במאי 2022 ביצעה סקוליון את "That's Rich" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 15 עם 47 נקודות.
מתופף
מתופף הוא מוזיקאי העוסק בתיפוף, כלומר מנגן בתוף או במערכת תופים.
מתופף הקלטות
מתופף הקלטות הוא מתופף שעבודתו היא להקליט עם להקות או סולנים שחסר להם מתופף. לרוב מתופפי להקות חותמים חוזה עם אולפן הקלטות ועובדים איתו באופן קבע. התכונות האופייניות למתופפי הקלטות הן חוש קצב טוב מאוד וצליל נקי. כיוון שמתופפי הקלטות מוותרים על החלק האמנותי של הנגינה ומבצעים רק את מה שהכרחי הם נחשבים בעיני רבים מהמתופפים כאומנים ולא אמנים. על כן ישנם מתופפים שמשתמשים בביטוי "מתופף הקלטות" ככינוי גנאי.
מתופף צבאי ומתופפים במצעדים
בתקופות שבהן לא עמדו לרשות חיילי חיל הרגלים אמצעי תובלה והם נדרשו לצעדות ארוכות, צורפו ליחידות הצבא מתופפים שתופיהם סיפקו קצב אחיד לצעידת הלוחמים. תפקיד זה לא קיים בימינו בשדה המערכה, אך נותר כתפקיד טקסי במצעדים צבאיים. מתופפי מצעדים לא הולכים עם מערכת תופים שלמה, אלא רק תוף סנר אשר תלוי על הצוואר ומתופפים עליו בשיטה המסורתית, תוך דגש חזק ברבעים. בדרך-כלל, כאשר יש מצעד, אין רק איש אחד שמתופף, אלא קבוצה שמנגנת בקצב אחיד, כשלכל אחד תוף משלו.
מיון חיצוני
מיון חיצוני הוא שם כולל לקבוצה של אלגוריתמי מיון המסוגלים להתמודד עם כמויות גדולות של מידע. מיון חיצוני נדרש כאשר המידע שצריך למיין לא נכנס לזיכרון הראשי של המחשב (לרוב ה-RAM) ומשתמשים בהתקן זיכרון איטי יותר (לרוב דיסק קשיח).
דוגמה נפוצה למיון חיצוני הוא מיון מיזוג חיצוני. נניח שיש לנו 900MB של מידע המאוחסנים בדיסק הקשיח שצריך למיין בשימוש של 100MB של RAM בלבד.
האלגוריתם הנ"ל ניתן להכללה בצורה הבאה: נניח שהמידע למיון גדולה מכמות הזיכרון הראשי בפקטור של K. אז ניצור K מנות ממוינות שצריך למזג. אם X הוא כמות הזיכרון הראשי הפנוי, אז יהיו K חוצצי קלט וחוצץ פלט אחד. כל חוצץ יהיה בגודל של  (X/(K+1.
עונת 2010/2011 בבונדסליגה
עונת 2010/2011 הייתה העונה ה-48 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-20 באוגוסט 2010 והסתיימה ב-14 במאי 2011.
פ.צ. קייזרסלאוטרן ופ.צ. סנט פאולי עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה.
בורוסיה דורטמונד זכתה בתואר האליפות בפעם רביעית בתולדות המועדון.
פ.צ. סנט פאולי ואיינטרכט פרנקפורט ירדו לבונדסליגה השנייה. בורוסיה מנשנגלדבך נותרה בליגה לאחר סדרת משחקי מבחן (מפגש כפול) נגד בוכום.
כדורגלנים מצטיינים
מריו גומז (באיירן מינכן), אשר כבש 28 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.