cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Black Lives Matter
שימוש ברשתות חברתיות
החוקרים Jennings & Feagin טוענים כי השימוש הרשתות חברתיות בקרב שחורים אמריקאים כאמצעי לצריכת חדשות היה מקובל עוד לפני תנועת BLM, כאלטרנטיבה לכלי התקשורת המסורתיים. התנועה השתמשה ברשות חברתיות באמצעי תקשורת אלטרנטיביים הפופולרים בקרב שחורים על מנת להעביר מידע ולעדכן את הפעילות. טוויטר ורשתות חברתיות נוספות, אפשרו להפיץ במהירות רבה תמונות גרפיות של הצעירים שנורו, סרטונים מאירועי המחאה ועדכונים שוטפים. התנועה מורכבת בעיקר מצעירים הדוגלים בשיטות של פעולה ישירה, בניגוד לדור הישן של פעילי זכויות האפרו-אמריקאים, דוגמת אל שרפטון, המתנגדים לשיטות פעולה מסוג זה.
תנועת "Black Lives Matter" נאבקה בתחילה במה שכינתה "הוצאה להורג ללא משפט" של שחורים, אך פעיליה מונים מאבקים חברתיים רבים הכרוכים יחדיו, בהם זכויות המהגרים, זכויות להט"ב שחורים, ועוד.
מבנה ארגוני
תנועת "Black Lives Matter" היא תנועה שורשית המאופיינת במבנה שטוח, ללא מנהיגות מרכזית ובדגש על פיתוח מנהיגות מקומית. כל סניף מקומי בארצות הברית, קנדה או באירופה מתחייב לעקרונות התנועה ופועל בצורה עצמאית. סניפים מקומיים מצופים לפעול ככוח מניע פוליטי-כלכלי שחור מקומי ולדאוג לצרכים קהילתיים.
בספטמבר 2015 פעילים מרכזיים בתנועה ניסחו מסמך בן עשר נקודות לסיום אלימות משטרתית וכלל המלצות להפסקת שיטור יתר, הגברת הפיקוח הקהילתי על תחנות משטרה מקומיות, אפיון גזעי, ניסוח הנחיות מחמירות יותר לשימוש בכוח והכשרה לשוטרים.
פעילות תנועת BLM הובילה להקמת Movement for Black Lives (M4BL), קואליציה של יותר מ-50 ארגונים וקבוצות. הקואליציה הוקמה ביולי 2015, בוועידה בקליבלנד, אוהיו שם דנו בין 1,500 ל-2,000 פעילים ליצר השפעה ושינוי מדיניות ברמה הלאומית. הסיסמה "Black Lives Matter" נמצאת בשימוש על ידי קבוצות וארגונים נוספים. משנת 2013 נרשמו בארצות הברית לפחות 21 עמותות בשם "Black Lives Matter".
השפעת התנועה
תונעת "Black Lives Matter" העלתה למודעות הציבורית בארצות הברית ובעולם את האלימות המשטרתית כפי אפרו-אמריקאיים. מחקר מ־2022, טוען כי התנועה העלאת את השיח בנושא גזענות ושמה את הנושא במרכז הדיונים ברשתות החברתיות ובתקשורת. המחקר בדק חיפושים באנגלית בגוגל, ויקיפדיה וטוויטר בזמן אירועים וגם אחריהם, ומצא שהחיפושים של המונחים BlackLivesMatter# ביטול כליאה, גזענות מערכתית ואחרים, עלו בצורה משמעותית.
התנועה שהחלה כתונעה שטח צברה תמיכה ותהודה מחברות מחסריות כדגומת נייקי, וולמרט וסיטיבנק.
בשנת 2014 בחר ארגון הלשון האמריקאי בביטוי BlackLivesMatter# כמילת השנה.
בשנת 2015 הביעה סרינה ויליאמס תמיכה פומבית בתנועה. תנועת האוניברסליזם האוניטריאני הביעה אף היא תמיכה פומבית בתנועה וארגנה מספר הפגנות תמיכה. התנועה זכתה לשבחים מפי פעילים פוליטיים רבים בכלי התקשורת, ואף הייתה מועמדת לתואר איש השנה של המגזין "טיים".
במופע האמנותי של משחק הסופרבול 50 שנערך ב-7 בפברואר 2016 בסנטה קלרה (קליפורניה), הופיעה ביונסה בשיר המביע תמיכה בתנועה, בליווי רקדניות הלבושות בדומה לפנתרים השחורים.
ב-5 ביוני 2020, ראש עיריית וושינגטון די. סי., מיוריאל באוזר, הודיעה כי שמו הרשמי של חלק מהרחוב שמחוץ לבית הלבן שונה לכיכר "Black Lives Matter" ובמקום הוצב שלט.
ב-7 ביוני 2020, בעקבות ההפגנות עולמיות במחאה על רצח ג'ורג' פלויד וקריאת תנועת "Black Lives Matter" להפסיק לממן את המשטרה, מועצת העיר מיניאפוליס הצביעה "לפרק את מחלקת המשטרה שלה" כדי להעביר מימון לתוכניות חברתיות בקהילות שחורות. נשיאת מועצת העיר ליסה בנדר אמרה, "מאמצינו לרפורמה מצטברת נכשלו. נקודה." הצבעת המועצה הגיעה לאחר שבתי הספר הציבוריים במיניאפוליס, אוניברסיטת מינסוטה ומחלקת הגנים והנוף במיניאפוליס כבר ניתקו קשר עם משטרת מיניאפוליס.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016
במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 המועמדים נשאלו לא פעם מה עמדתם בנושא "Black Lives Matter". ברני סנדרס אמר בפשטות שלדעתו חיי שחורים חשובים, והביע הזדהות מלאה עם התנועה. הילרי קלינטון נפגשה עם נציגי התנועה באוגוסט 2015, אך הביעה הסתייגות מדרכי הפעולה שלה.
רוב מועמדי המפלגה הרפובליקנית מתנגדים לתנועה ולדרכי פעולתה, פרט למרקו רוביו שהביע הזדהות עם השקפותיה. בן קרסון, פעיל פוליטי מטעם המפלגה הרפובליקנית, אמר שלדעתו התנועה "מטופשת", וכי לדעתו עליה לדאוג לחיי כל השחורים, ולא רק לחלקם.
ביקורת על התנועה
חלק ממבקרי התנועה ניסו לקדם מטבע לשון בשם "חיי כולם חשובים", הבולט בהם הוא הסנטור הרפובליקאי השחור טים סקוט. ביטוי זה נתקל בהתנגדות ממספר רב של אנשים. הראפר מאקלמור התייחס לביטוי בשיר "White Privilege II" ושילב בו קטע מלל של פעיל התנועה, שמסביר את משמעותו. ביל מאהר אמר על הביטוי: "מי שאומר שחיי כולם חשובים מתכוון שכל חייהם של האנשים נמצאים באותה רמת סיכון, מה שאינו נכון." בתקרית בחברת פייסבוק, מספר עובדים שינו את הסיסמה "Black Lives Matter" שהופיעה על אחד מלוחות המודעות לסיסמה "חיי כולם חשובים", אך מארק צוקרברג התערב ושלח מזכר לעובדים ובו כתב: "חיי שחורים חשובים – זה לא אומר שחייהם של אחרים אינם חשובים. זו אמירה פשוטה של הקהילה השחורה שדורשת את הצדק שמגיע לה".
אזרחים התומכים בכוחות המשטרה האמריקאית יצרו האשטאג בשם BlueLivesMatter# וטוענים שהתנועה היא בעצם אנטי-משטרתית, ושחלק מהמפגינים בפעילויותיה קראו לאלימות נגד שוטרים. קצין משטרה בקרוליינה הצפונית כינה את התנועה "ארגון טרור", ועקב כך אולץ לפרוש מתפקידו. מבקרים אחרים טוענים שפעילות התנועה מקשה על עבודת המשטרה וגורמת לעלייה בשיעורי הפשיעה.
קיימת גם ביקורת בקרב האפרו-אמריקאים. חלק מהמבקרים טוענים שמספר השחורים שנהרגו על פי טענת התנועה מירי כוחות הביטחון לא מדויק. דרוי מרדוק, עיתונאי שחור, כתב: "התפיסה לפיה שוטרים אמריקאים כל הזמן מחסלים אנשים שחורים חפים מפשע היא פשוט שקר אחד גדול וקטלני". אחרים ביקרו את התנועה על הימנעותה מטיפול בתופעת הפשע באוכלוסיית האפרו-אמריקאים, ובירי של שחורים על שחורים. שחקן הפוטבול ריצ'רד שרמן מהקבוצה סיאטל סיהוקס אמר: "התמודדתי עם העובדה שהחבר הטוב ביותר שלי נרצח, והרצח שלו בוצע על ידי שני גברים שחורים בני 35. לא היה מעורב אף שוטר, ולא היה אף מעורב אחר, אבל לא שמעתי אז אף אחד צועק שחיי שחורים חשובים".
בספר "The Once and Future Liberal: After Identity Politics" נמתחה ביקורת על הטקטיקה של התנועה וצוין שהיא יכולה להיות דוגמה איך "לא ליצור סולידריות".
בישראל
עקב פרשת מותו של יוסף סלמסה ב-2014 החלו רבים מיוצאי אתיופיה בישראל להזדהות עם הסיסמה "Black Lives Matter" בהפגנות יוצאי אתיופיה וברשתות החברתיות.
אדוארד כהן, אחד מדוברי התנועה, כתב כי האיומים והלחצים שהופעלו על משפחת סלמסה דומים להטרדות שעברו על פעילי הפרות הסדר בפרגוסון באותה תקופה.
באירוע של מרכז פרס לשלום קראה ענבל בוגלה את שמו של סלמסה ויוצאי אתיופיה נוספים שנהרגו בידי המשטרה, הזכירה את פרשת חלוקת דפו פרוברה ליוצאות אתיופיה, והגישה לאורחת הכנס נעמי קמפבל דף ובו נכתב "Black Lives Matter In Israel".
בהפגנות בעקבות הריגת איאד אלחלאק הותאמה הסיסמה לסיטואציה, בנוסח "Palestinian Lives Matter".
סוזן לנוקס
סוזן לנוקס (באנגלית: Susan Lenox (Her Fall and Rise)) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1931 עם גרטה גרבו וקלארק גייבל בתפקידים הראשיים. זה הסרט היחיד שבו הופיעו ביחד.
התסריט מבוסס על הרומן Susan Lenox (Her Fall and Rise) דייוויד גרהם פיליפס משנת 1912.
תקציר העלילה
הלגה אולין (גרטה גרבו) נולדה מחוץ לנישואים. אמה מתה בלידה והיא גדלה אצל דודה קרל (ז'אן הרשולט) שהחזיק אותה כשפחה בביתו ובהגיעה לבגרות רצה לכפות עליה נישואים לג'ב מונסטרום (אלן הייל), אדם מבוגר וגס. היא התנגדה לכך וכאשר מונסטרום ניסה לכפות עליה יחסים, היא ברחה מהבית בתוך סופה עזה ומצאה מקלט באסם בחווה סמוכה סמוך שם גילה אותה בעל החווה, רודני ספנסר (קלארק גייבל).
ספנסר מטפל בה והיא מתחילה להתאהב בו. הוא אדריכל וחייב לנסוע לתחרות בדטרויט. הלגה נשארת בבית אבל לשם מגיעים אביה ומונסטרום. היא מתנגדת להם בכוח ובורחת עם הכירכרה שלהם לתחנת הרכבת שם היא נכנסת לקרון שבו להקת וודביל של וין ברלינגהם "ברלי" (ג'ון מיליאן). היא לא מגלה להם את שמה והם נותנים לה את השם סוזן לנוקס. השוטרים שהוזעקו למקום מחפשים ברכבת אבל ברלי מחביא אותה בתאו בתמורה שתהפוך לפילגשו.
באחת ההופעות פוגש אותה ספנסר אבל לאחר שמתברר לו שהיא פילגשו של ברלי, הוא חובט בו ובורח.
סוזן עוזבת את הלהקה וברכבת מתוודע אליה מיליונר בשם מייק קלי (הייל המילטון) שלוקח אותה לניו יורק להיות פילגשו. היא הופכת להיות ידוענית בחברה הגבוהה בעיר. היא ממשיכה להתעניין בספנסר וכשמתברר לה שפוטר מעבודתו בגלל תפקוד לקוי, היא מארגנת לו דרך קלי, חוזה יקר לפרויקט בנייה גדול. ספנסר מוזמן לקלי, פוגש בסוזן ולאחר שמתברר לו שהחוזה הוא בזכותה, הוא בורח.
סוזן מודיעה לקלי כי היא אינה אוהבת אותו ועליה לחפש את ספנסר. היא מוותרת על כל מנעמי העושר ומתחילה לעבוד כרקדנית ו"מארחת" במועדונים זולים ברחבי ארצות הברית עד שהיא מוצאת את עצמה במועדון זול בעיר נמל בדרום אמריקה. למועדון מגיע מיליונר אמריקאי, רוברט ליין (איאן ליין) ומציע לה להצטרף לשייט תענוגות ביאכטה שלו. למקום מגיעים גם מלחים ובתוכם ספנסר, לבוש בגדים מרופטים ומזוקן. הם מחליפים האשמות הדדיות אבל לבסוף מתרככים ונופלים זו בזרועותיו של זה.
אלקטור (אפליקציה)
אלקטור (באנגלית: Elector) הוא יישומון ותוכנה לניהול קמפיינים פוליטיים ומסעות בחירות. היישום פותח על ידי חברת אלקטור תוכנה בע"מ הממוקמת בעיר אשקלון.
היישומון זמין עבור מערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד. כמו כן היא תומכת במחשבים ביתיים.
תכונות
המערכת מתממשקת לרשתות החברתיות ומשתמשת בצ'אטבוטים על מנת ליצור מאגר מצביעים פוטנציאליים, ולהמליץ על שיחות רצויות למוקד הטלפוני. המערכת כוללת גם פונקציית חיזויים המבוססת על למידת מכונה לאתר מצביעים מתנדנדים. פעילים בקמפיין המורידים את היישומון הופכים לשותפים באמצעות הוספת מידע על תומכים מתוך מכריהם, התממשקות לספר הטלפונים והמרצתם לסייע לקמפיין. פעילי שטח יכולים לסמן ביום הבחירות את המצביעים שכבר הגיעו ולאפשר פניות אישיות למי שעדיין לא הגיעו לקלפי.
בשימוש מפלגת הליכוד
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש שהתקיימו ב-2 במרץ 2020, עשתה מפלגת הליכוד שימוש במערכת אלקטור במספר כתבות ייחסו לתוכנה את הגעתם לקלפי של כ-60,000 מצביעי ליכוד שהם כמעט 2 מנדטים.
בבחירות המוניצאפליות שהתקיימו ב-2018, שכרו את שירותי המערכת ראשי ערים רבים ברחבי הארץ, ביניהם רז קינטסליך ראש עיריית לציון ויאיר רביבו מלוד.
גם בבחירות לכנסת ה-24 ב-2021 עשתה מפלגת הליכוד שימוש באלקטור. בניגוד לשימוש השוטף, ביום הבחירות, המפלגה החליטה לא להשתמש בשירותי אלקטור, אלא לפתח מודול עצמאי שקרס ביום הבחירות, רבים מייחסים להחלטה זו את ההפסד בבחירות. והמפלגה שבה להשתמש בשירותי החברה בבחירות שנערכו ב-2022. במהלך הקמפיין עתרו מס' גופים כנגד השימוש באפליקציה, אך בג"ץ דחה את העתירות.
בבחירות לכנסת ה-25 ב-2022 שבה המפלגה לעשות שימוש ביישומון, החידוש העיקרי במערכה זו, היה היכולת לשתף בזמן אמת את כל מפלגות הגוש במידע שנאסף.
הפרת פרטיות
בעקבות אירוע האבטחה, קבעה הרשות להגנת הפרטיות במשרד המשפטים כי חברת אלקטור, מפלגת הליכוד ומפלגת ישראל ביתנו הפרו את הוראת חוק הגנת הפרטיות. במסגרת הבדיקה נמצאו ליקויים באבטחת המידע במערכות המידע של החברה
אולם למרות זאת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הליכוד, הציונות הדתית וימינה השתמשו בה. מפלגת "המחנה הממלכתי" אף השתמשה בשירותי המערכת בבחירות לכנסת ה-25. הרשות להגנת הפרטיות קבעה בתזכיר מיוחד כי ניתן לבצע שימוש במערכת דוגמת אלקטור.
סמסונג גלקסי S III
Samsung Galaxy S III (בתעתיק לעברית: סמסונג גלקסי אס 3) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע של חברת סמסונג, המריץ את מערכת ההפעלה אנדרואיד. השלישי מסדרת סמסונג גלקסי S, אשר כולל תוכנה עשירה יותר, חומרה מתקדמת ועיצוב שונה מקודמו. המכשיר משלב יכולות של טלפון סלולרי ומחשב כף יד המסוגל להתחבר לאינטרנט. כמו כן, המכשיר מציע תכונת עוזרת אישית (S Voice), יכולות מעקב אחרי תנועות העיניים של המשתמש, ותמיכה בטעינה אלחוטית. המכשיר מגיע במספר גרסאות של מעבדים וזכרונות נדיפים (RAM) תלוי במדינת ההפצה של המכשיר, ותמיכה ברשת 4G LTE. המכשיר הושק עם גרסת האנדרואיד 4.0.4, וניתן לעדכון לגרסה 4.3. מכשיר ההמשך שלו, Samsung Galaxy S4, הוכרז ב-14 במרץ 2013 והושק כחודש לאחר מכן.
לאחר 18 חודשי פיתוח, המכשיר הוצג לראשונה ב-3 במאי 2012, בלונדון, ושווק לראשונה ב-29 במאי באותה השנה ב-28 מדינות באירופה ובמזרח התיכון. בהמשך הפיצה אותו סמסונג בשאר שוקי העולם עד חודש יוני באותה השנה. עד לרגע ההשקה, המכשיר צבר כ-9 מיליון הזמנות מקדימות ממעל ל-100 ספקיות תקשורת. המכשיר הושק על ידי כ-300 ספקיות ב-150 מדינות לקראת סוף יוני 2012. מעל ל-20 מיליון יחידות של המכשיר נמכרו ב-100 הימים הראשונים של המכירות. מאז מכרה סמסונג מעל ל-50 מיליון יחידות, וכיום המכשיר נחשב לטלפון הנייד הנמכר ביותר ברבעון השלישי של 2012 (יותר מהאייפון 4 שהוא השני הנמכר ביותר ברבעון השלישי של 2012).
למכשיר קיימת גם גרסת מיני בשם גלקסי S3 mini.
חומרה
המכשיר כולל מעבד ארבע ליבות Exynos 4212, בעל מהירות שעון 1.4GHz בנוי על Cortex A9. נפחי הזיכרון שלו עומדים על ג'יגה בייט RAM זיכרון נדיף, וזיכרון פנימי בנפח 32GB, 16GB או 64GB. למכשיר מאיץ גרפי מסוג Mali-400MP. ניתן להרחיב את זיכרון האחסון באמצעות כרטיסי micro SD/T-Flash (עד ל-64 ג'יגה בייט).
המכשיר בעל מסך מגע מולטי טאץ' של זכוכית מוקשחת ("גורילה"), בגודל 4.8 אינץ' מסוג Glass 2. רזולוציית המסך היא 720x1280, מסוג Super AMOLED HD, וצפיפות הפיקסלים היא 306 ppi.
למכשיר מצלמה אחורית ברזולוציית 8 מגה-פיקסל ופלאש LED (שפותחה בסמסונג ישראל). מצלמה זו מסוגלת להקליט וידאו באיכות של 1080p במהירות של 30FPS (פריים). קיימת גם מצלמת 1.9 מגה פיקסל קדמית לשיחות וידאו באיכות HD. למצלמה תכונות כמו פוקוס אוטומטי, תיוג מיקום, זיהוי חיוך ומייצב תמונה.
חיישנים: למכשיר קיים חיישן תנועה מבוסס טכנולוגיית גירוסקופ, המאפשר לבצע פעולות שונות באמצעות מחוות. כמו כן, קיים חיישן קרבה NFC וברומטר.
כניסות: למכשיר כניסת מיקרו USB (גרסה 2.0) לטעינה ולחיבור למחשב, וכניסת אודיו 3.5 מילימטר לאוזניות.
קישוריות: למכשיר קישוריות Wi-Fi בתקנים b/g/n וכן WiFi Direct לחיבור ישיר בין שני מכשירים, בלוטות' 4.0 עם A2DP, מקלט GPS.
רשת: תמיכה בדור 2.5: 2.5G (GSM/ GPRS/ EDGE): 850 / 900 / 1,800 / 1,900 MHz, דור 3: (HSPA+ 21Mbps): 850 / 900 / 1,900 / 2,100 MHz ודור 4 (בשווקים מסוימים).
תמיכה בקבצים: המכשיר תומך בקובצי קול בפורמטים MP3 ,WAV ,eAAC, ובקובצי וידאו בפורמטים MP4 WMV ,H.264 ,H.263 ,DivX ,XviD.
גודל: גובהו של המכשיר הוא 136.6 מ"מ, רוחבו 70.6 מ"מ, עוביו 8.6 מ"מ ומשקלו 133 גרם.
סוללה: סוללת ליתיום-יון בהספק של 2100 mAh, נשלפת וניתנת להחלפה.
צבע: המכשיר הושק בצבעים כחול "צדפה", לבן "שיש", ולאחר מכן שוחררו גם גרסאות בצבעים אדום, שחור, אפור-כסף וחום.
תוכנה
הטלפון מגיע עם מערכת ההפעלה אנדרואיד של גוגל בגרסה 4.0.4 (Ice Cream Sandwich) עם ממשק TouchWIZ Nature UX החדש של סמסונג, וניתן לשדרוג לאנדרואיד 4.3 (Jelly Bean).
למכשיר עוזרת אישית, 'S Voice', המאפשרת שליטה קולית במכשיר ומתן פקודות שונות על ידי מילים של המשתמש, וגם בגרסת Jelly Bean ישנה עוד עוזרת אישית בשם Google Now. זיהוי מבט (Smart Stay) באמצעות מצלמה קדמית. כמו כן קיימת אפשרות לזהות שיר שהאדם מזמזם.
קיימת פונקציית 'AllShare Play' המאפשרת להעביר את כל סוגי הקבצים בין המכשיר למחשבים וטלוויזיות תומכי DLNA ללא תלות במרחק בין המכשירים.
בטלפון קיימת פונקציית 'Burst shot' המאפשרת צילום של כ-20 פריימים רצופים ופונקציית 'Best photo' הבוחרת את התמונה הטובה ביותר מבין 8 תמונות שצולמו.
בטלפון הותקנה תוכנה Samsung Internet.
מכירות
המכשיר זכה לביקושי שוק גדולים, ותרם לכך שסמסונג עקפה את חברת אפל במכירות של סמארטפונים ברבעון השלישי של שנת 2012, כאשר נמכרו ממנו 18 מיליון יחידות ברבעון, ועד מרס 2013 נמכרו 50 מיליון יחידות.
טאקו (זמר)
טאקו אוקרס (באנגלית: Taco Ockerse; נולד ב-21 ביולי 1955), הידוע בשם הבמה טאקו, הוא זמר ובדרן הולנדי יליד אינדונזיה, שהחל את דרכו בגרמניה.
שנותיו הראשונות
טאקו אוקרסר נולד בג'קרטה בירת אינדונזיה ב-21 ביולי 1955, ובילה רבות משנות ילדותו בהסתובבות ברחבי העולם והתגורר בהולנד, ארצות הברית, סינגפור, לוקסמבורג, בלגיה וגרמניה. הוא למד בבית הספר הבינלאומי בבריסל שבבלגיה, וסיים את לימודיו בשנת 1973. לאחר מכן הוא למד עיצוב פנים וסיים בית ספר למשחק בהמבורג.
קריירה
הסינגל השני של טאקו "Singing in the Rain" זכה להצלחה בינונית והגיע לשיא במקום ה-49 בגרמניה, במקום ה-46 בקנדה ובמקום ה-98 בבריטניה.
החברה למורשת הלאומית של איראן
החברה למורשת הלאומית של איראן (בפרסית: انجمن آثار و مفاخر فرهنگی) הייתה אגודה שהוקמה על ידי קבוצת איראנים משכילים בשנת 1922, לקראת סוף השלטון הקאג'ארי באיראן. החברה כללה אנשי מפתח שמטרתם הייתה לשמר ממצאים ואתרים ארכאולוגיים ולהגן על התרבות האיראנית.
רקע
תחילת המאה ה-20 באיראן הייתה תקופה של גילוי וחקר בארכאולוגיה האיראנית, כמו גם תקופה של שינוי חברתי ופוליטי. המהפכה החוקתית של 1906 זעזעה את תפיסת השליטה המוחלטת של המלך בחברה. היא יצרה פרלמנט איראני והפחיתה את כוחו של המונרך. המהפכה החוקתית הייתה במובנים מסוימים הביטוי הפוליטי הראשון של המרחב הציבורי, אותו ניסחו בשקידה ובנחישות המשוררים והמשכילים, שהיו אז מחוץ תחומי החצר הקג'ארית. העניין הזר בארכאולוגיה ובהיסטוריה האיראנית הגיע לשיאו עם כמה חוקרים ידועים מצרפת, אנגליה ורוסיה שהתחרו על השליטה. צרפת בפרט הייתה בעלת השפעה רבה בשימור החפצים האיראניים ולמעשה הגופים הצרפתיים המעורבים הפגינו עניין בהיסטוריה ובארכאולוגיה הפרסית, ובמקביל חששו שהחפצים הללו יתפזרו וימכרו. צרפת מילאה תפקיד חשוב בהגנה על חפצי אמנות איראניים, אך למרבה האירוניה היא גם רצתה מונופול מוחלט עליהם. הארכאולוג הצרפתי הנודע ז'אק דה מורגן הוא זה שהציע בשנת 1897 לנאסר א-דין שאה את הרעיון של הקמת המוזיאון הלאומי של איראן בטהראן.
מטרות והישגים
מטרת החברה הייתה לשמר את המורשת האיראנית, להגן עליה ולקדמה באופן כללי, אך היא התמקדה בשלושה היבטים: 1) הקמת מוזיאון וספרייה בטהראן והפסקת הפעילות הארכאולוגיה הצרפתית באיראן; 2) זיהוי ורישום תקינים של כל הפריטים והמבנים שהיו זקוקים לתיקון או לקטלוג; 3) הכנה ורישום של כל העתיקות שברשות הממשלה או קבוצות אחרות הנוגעות להיסטוריה של איראן העתיקה. מטרה נוספת הייתה גיוס כספים מהפרלמנט האיראני כדי לסייע בהשלמת יעדע החברה.
פרויקטים אדריכליים
הקבוצה הצליחה להשיג מספיק כספים מהפרלמנט האיראני כדי לשפץ ולבנות את קבר פירדוסי וכן להיות גורם משפיע בעיצובו ובשימוש בסגנון האדריכלי האחמני. הפרויקט החל ב-1928 והסתיים ב-1934 במועד המתאים כדי לחגוג את חגיגת האלף לכבוד פרדוסי. הקבוצה התרחבה והיה לה קשר הדוק לדמויות חילוניות, ביניהם עבד אל-חוסיין תימורתאש וקיי-ח'וסרו שאהרוח'. חברי הקבוצה הרשמיים והשותפים הנלווים היו חיוניים לתהליך קבלת ההחלטות ולמעשה השפיעו זה על זה לעיתים קרובות. לחברה למורשת איראן הייתה גם מעורבות רבה בהקמת קברו של אבן סינא (מאוזוליאום של אבן סינא) בהמדאן בשנת 1944. הקבוצה הייתה מעורבת גם בהקמת המאוזוליאום של סעדי שיראזי בשיראז, איראן, המאוזוליאום נאדיר שאה ומוזיאון במשהד, המאוזוליאום של באבא טאהר, בהמדאן, וקברו של עומר ח'יאם בנישאפור.
השפעה לשונית
למרות שבעיקרה עסקה באדריכלות ובארכאולוגיה, החברה למורשת הלאומית של איראן דגלה גם בהחייאת השפה הפרסית. מהלך מרכזי אחד היה ניסיון להוציא מן השימוש מילים שנשאלו מערבית והחלפתן במילים פרסיות ישנות או חדשות. למרות שהחברה הייתה מעורבת בפרסומים והסברה למען שפה פרסית אחידה יותר, היו אלה אינטלקטואלים כמו צאדק כיא ואבראהים פורדאווס שבאמצעות פרסומיהם, וההתמקדות שלהם בשאהנאמה של פרדוסי יצרו אוצר מילים פרסי שהיה מבוסס בעיקר על פרסית עתיקה, פרסית אמצעית ופרסית חדשה.
עבודות ארכאולוגיות
הטבלה הבאה מציינת את רשימת האתרים שהוקמו או שוקמו על ידי החברה למורשת הלאומית באיראן:
Buenos Amigos
Buenos Amigos (בעברית: חברים טובים) הוא שיר דאון-טמפו ופופ, שהוקלט על ידי הזמר הסלבדורי אלווארו טורס והזמרת האמריקאית סלינה עבור אלבומו השישי של טורס והופץ כסינגל השני מהאלבום ב-22 בנובמבר 1991, על ידי EMI לטין.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים.
כתיבה ומשמעות
מבחינה לירית השיר עוסק ברגשות הרומנטיים של אדם כלפי חברתו הטובה. את השיר כתב טורס עצמו. השיר קיבל וידאו קליפ, שזכה למועמדות בטקס פרסי הווידאו של בילבורד והשיר זכה למועמדות נוספת בטקס פרסי הטחאנו. בקליפ לשיר נראים טורס וסלינה שרים את השיר בליווי קונצרט.
במשך השנים השיר זכה למספר גרסאות כיסוי.
ביקורת והצלחה
השיר זכה לשבחים מהמבקרים ואף זכה להצלחה בהתאם כאשר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים של בילבורד ובכך נהיה לשיר הראשון של סלינה לעשות זאת והשיר השני של טורס לעשות זאת. השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו שמנגנות מוזיקה מקסיקנית אזורית וטחאנו מה שסייע להעלאת הפופולריות של סלינה בתחומים אלו והיה להישג גדול עבורה מכיוון שבאותה תקופה היא לא זכתה להשמעות רבות בתחנות אלו.
אווה רייכמן
אווה גבריאלה רייכמן (בגרמנית: Eva Gabriele Reichmann; 16 בינואר 1897 - 15 בספטמבר 1998) הייתה סוציולוגית שערכה בשנת 1945 מחקר על אנטישמיות.
ביוגרפיה
רייכמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אליזבת יונגמן. בין משפחתה לרב הקהילה, ליאו בק, שררו יחסי ידידות. בשנים 1917 - 1921 למדה כלכלה. בין 1924 ל-1939 עבדה עבור האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית וכן נטלה חלק בפעילות עיתון הארגון, "CV-Zeitung". ב-1932 נישאה להאנס רייכמן.
לאחר שבעלה נכלא לתקופה קצרה במחנה הריכוז זקסנהאוזן, היגר הזוג ב-1939 לבריטניה. רייכמן קיבלה תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון, לאחר שכתבה תזה בנושא "מקורותיה החברתיים של האנטישמיות הלאומית-סוציאליסטית". התזה עסקה בהתערערות מעמדה של הקהילה היהודית בגרמניה ותיארה את האנטישמיות האופיינית בנאציזם ככזו הנובעת בין היתר משנאת זרים נגד מיעוט אתני-דתי. גישה זו לחקר השואה פחות מקובלת כיום.
בשנים 1942-1943 עבדה כמתרגמת ב-BBC ובשנים 1945-1959 עבדה במחקר בספריית וינר בלונדון. רייכמן פעלה בספריית וינר תחילה כעמיתה ובהמשך כמנהלת ובמקביל כיהנה כחברת ועד במכון ליאו בק.
האקדמיה הצעירה הישראלית
האקדמיה הצעירה הישראלית נוסדה בנובמבר 2012 על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. היא פועלת באופן עצמאי, בגיבוי ובסיוע של האקדמיה הלאומית. בהרכב האקדמיה הצעירה יש שאיפה לאיזון דיסציפלינרי ולייצוג הולם של האוכלוסייה והקהילה המדעית בישראל, בכפוף לעקרון המצוינות כתנאי קובע. לאקדמיה הצעירה הישראלית קשר הדוק עם אקדמיות צעירות אחרות בעולם ונציגות גם באקדמיה הגלובלית הצעירה (GYA).
פעילות
האקדמיה הצעירה עורכת מגוון כנסים, מפגשים, ימי עיון, סדנאות וישיבות בתחומים שאותם הגדירה כיעדים:
ועד מנהל
הוועד המנהל נבחר בידי האספה הכללית ומורכב משלושה חברים, מתחומי דעת שונים. הוועד המנהל אחראי על מדיניות האקדמיה הצעירה ומקביל בתפקידו למועצת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יושבת ראש הוועד המנהל הראשונה הייתה יעל חנין. החל אוקטובר 2018, יושב ראש הוועד הוא ד"ר אודי זומר. חברים נוספים בוועד המנהל (נכון לספטמבר 2019) הם: פרופסור מיכל בר-אשר סיגל ופרופסור אבי צדוק.
ועדות נוספות
באקדמיה הצעירה הישראלית פעילות מגוון ועדות, חלקן קבועות וחלקן ממונות לצורך מיזם מסוים:
אימרה הרמן
אימרה הרמן (בהונגרית: Hermann Imre; בודפשט, 13 בנובמבר 1889 – בודפשט, 24 בפברואר 1984) היה רופא, פסיכיאטרפסיכולוג, פסיכואנליטיקאי ונוירולוג יהודי-הונגרי. הוא היה חבר ב"אגודה הפסיכואנליטית ההונגרית" ואחד האישים המגדירים ביותר האסכולת הפסיכואנליזה של בודפשט, יחד עם שאדור פרנצי ומייקל (מיהאי) באלינט.
ביוגרפיה
אימרה הרמן נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של מור הרמן ושל הרמין גלאזל. הוא גדל כבן השני במשפחה הבורגנית, אביו היה פקיד מינהלת הרכבת. אמו תיארה אותו כילד אמיץ וסקרן שאהב להמציא סיפורים ולספר אותם לאחרים. כבר כנער, פנה לפסיכולוגיה לצד עניין במדעי הבוטניקה והמתמטיקה. משיכתו למתמטיקה נותרה גם מאוחר יותר. הוא גם ניסה לפרש בעיות מתמטיות-לוגיות מנקודת מבט פסיכואנליטית. הרמן סיים את הגימנסיה ברחוב טווסמזה (Tavaszmező utca). כסטודנט לרפואה שנה ב', הוא כבר עבד במעבדה הניסויית לפסיכולוגיה של גזה רווס. בתחילה עסק בפסיכולוגיה של הילדות ובפסיכולוגיה של החושים, נושאים המופיעים גם בעבודת המחקר הראשונה שלו בשנת 1911. הוא פגש את אליס צינר במעבדתו של רווס, לימים היא נודעה בשם אליס הרמן, רעייתו. שלושה ילדים נולדו מנישואיהם, הם היו נשואים בין 1922 לבין 1975 במשך של 53 שנים (עד מותה).
קריירה
את תחילת דרכו החל בפסיכולוגיה ניסיונית ובסופו של דבר הגיע לפסיכולוגיה אנליטית. עם זאת, חלחלו עד סוף ימיו לתוך עבודתו כפסיכואנליטיקאי, המחקרים פסיכולוגיים הניסיוניים המוקדמים שלו, אותם רכש במעבדתו של גזה רווס. אלה הולידו תיאוריות משמעותיות רבות כמו תורת הבחירה (או העדפה) השולית או ההכרה האחרת של המחשבה. מצד שני, גם הפסיכולוגיה ההתפתחותית המודרנית חייבת הרבה לעבודתו; הוא יצר תיאוריות משמעותיות כמו "תאוריית אינסטינק ההיאחזות", מה שמוכיח כי אימרה הרמן ביקש לבנות רקע תאורטי לתופעות שתיאר מיסודות הפיזיולוגיה, האתולוגיה והפסיכולוגיה הניסויית. עבודתו היא אפוא דוגמה מצוינת לניסיון לשלב דיסציפלינות שונות, איתן הוא ביקש לקרב את הפסיכואנליזה לעמדה מדעית. עם זאת, אישיותו של אימרה הרמן מצטיינת בתולדות הפסיכואנליזה ההונגרית מכיוון שלאחר ששרד את המצוקות של השואה במלחמת העולם השנייה, הוא נשאר בהונגריה והתמיד בפסיכואנליזה גם לאחר עליית השלטון הקומוניסטי לאחר 1945.
יחסו לפסיכואנליזה
הרמן נפגש לראשונה עם הפסיכואנליזה בזכות עמיתו הרופא, פאל סיקאץ', אשר הפנה את תשומת ליבו של הרמן לסמינרים הפסיכולוגיים העמוקים של שאנדור פרנצי. אימרה הרמן היה ביקורתי לגבי הניתוח של פרנצי לאורך כל הסמינר. בדו"ח שנכתב בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא ציין: "אף על פי שביקרתי מאפיינים מסוימים של פסיכואנליזה, פרנצי הזמין אותי להצטרף אליו." הרמן גם לא ויתר על שורשיו הפסיכולוגיים הניסויים לחלוטין בתפקידו המאוחר יותר כפסיכואנליטיקאי מוביל - כל אלה מוכיחים ששתי המגמות לא היו מבודדות זו מזו באופן הרמנוטי. על עמדתו המדעית המשולבת מעידה בין היתר תורת הבחירה השולית שלו. הוא קיבל את תואר הדוקטור לרפואה בשנת 1913.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא השלים ארבע שנות שירות בחזית, במהלכן ערך כמה תצפיות פסיכולוגיות. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הועסק כעוזר הוראה אצל גזה רווס. הוא פגש את מייקל (מיהאי) באלינט בסתיו 1919, כששניהם נמלטו מפרעות הסטודנטים האנטישמיות. תקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התאפיינה בהתפשטות אינטלקטואלית, והפסיכואנליזה עצמה זכתה למרחב ציבורי. פסיכואנליטיקאים בהונגריה היו בעיקר שמאלנים (ויהודים). אימרה הרמן היה גם חבר באחת מחברות השמאל המדעיות הגדולות של התקופה, בחוג גלילאו.
תקופת התגברות הפאשיזם בין 1936 לבין 1945 יכולה להיחשב גם כ"שנות החושך" במונחים של הפסיכואנליזה. אנליסטים רבים ממוצא יהודי קיפחו את חייהם במחנות ההשמדה או נאלצו לברוח משלטון הנאצים. אלה שלא היגרו התכנסו אחת לשבועיים בישיבות שנערכו בפיקוח המשטרה. אימרה הרמן העביר מספר הרצאות בהתכנסויות, אך ורק בנושאים מדעיים שאנשי המשטרה לא הצליחו להבין. לפיכך, מעולם לא היה נושא שעניינו נושא המיניות. בשנת 1943, אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של הרמן, "הדחפים הקדמוניים של האדם", הצליח איכשהו לצאת לאור, אמנם קצת "קצוצת כנפיים" בשל הצנזורה שמחקה את הסעיפים על אוננות נשית ופעילות מינית. אחרי מלחמת העולם השנייה נצפה שינוי פוליטי חזק בקרב הפסיכואנליטיקאים ההונגרים, במיוחד בקרב אנליסטים ממוצא יהודי. כמה מהם הצטרפו מרצונם למפלגה הקומוניסטית ההונגרית, כולל אימרה הרמן ומשפחתו.
פעילותו
עבודתו הפסיכואנליטית של אימרה הרמן התארגנה בעיקר סביב נושא הפסיכולוגיה של המחשבה. הרעיון הבסיסי של עבודתו הוא שחשיבה אינה מורכבת רק מהשתקפות העולם החיצון, אלא היא גם חלק בלתי נפרד מהתכונות האופייניות העולות מחוויותיו הפנימיות של הפרט. הרמן האמין שהחשיבה עצמה קשורה באופן אורגני לכל המקרים הרוחניים, ולכן הכוונה היא לא רק לעיבוד הגירויים של העולם החיצון, אלא גם לשפה המשותפת לשכבות התודעה השונות.
תורת הבחירה השולית
פרי עבודתו המוקדמת של אימרה הרמן הוא התיאוריה בה קישר בין פסיכולוגיה ניסיונית לעמדה הפסיכואנליטית. נקודת המשפט היא שכאשר מבוגרים בריאים צריכים לבחור פריטים מתוך סט באופן אקראי, הם בעיקר בוחרים מהאמצע, בעוד שילדים, חולי נפש ואנשים ב"קהילה שבטית" מעדיפים את הקצוות. ניסוי פשוט זה הוכיח היטב כי הלא מודע משפיע על חשיבה לא רק בתוכנו אלא גם ברמה התפעולית. התיאוריה נתמכה מאוחר יותר על ידי תצפיותיהם של לאיוש סקיי ופרנץ מיראי (מקודם: מלינגר). תלמידתו של הרמן אגנש בינט בחנה במחקר השוואתי בשם Attachment or Clinging, שראה אור גם מחוץ להונגריה את תאוריית ההיקשרות של ג'ון בולבי לתאוריית "אינסטינקט ההיאחזות" או "יצר ההיצמדות" של הרמן.
תורת אינסטינקט ההיאחזות
אחד ההישגים הפסיכואנליטיים המשמעותיים ביותר של אימרה הרמן היה הצגתו של מושג "אינסטינקט ההיאחזות" או "יצר ההיצמדות" שהופיע בעבודתו המפורסמת ביותר, "האינסטינקטים העתיקים של האדם" משנת 1943. כל זה היה חדשני ביותר באותה התקופה, שכן הוא קשר בין הגישה האנליטית לידע האתולוגי שנצבר אודות פרימטים עליונים. (פרויד עצמו ככל הנראה לא יכול היה להסכים עם החידוש והוא לא שיקף אותו בשום מקום בעבודותיו). תורת האינסטינקט של הרמן התקבלה אז בחוסר רצון על ידי חברים אחרים בתנועה הפסיכואנליטית. בתיאוריה זו עם השפעה רבה, הרמן שיער שרפלקס האחיזה והחיבוק של התינוק (מורו-רפלקס) הוא שריד לדחף של הפרימטים להיאחז. תצפיות אתולוגיות מוכיחות כי ניתן להבחין בתופעה זו באנטרופואידים רבים, במהלכם הקוף הרך הנולד נצמד לפרוות אמו ומבלה כך את השבועות או החודשים הראשונים לחייו. גורי קופים חוזרים גם להאחז בגופה של אמם במצב רגרסיה (למשל במקרה של סכנה). ניתן לראות זאת גם אצל אנשים צעירים בזמן השינה כאשר הם צובטים בעוויתות עצמים סמוכים בגפיים הקדמיות והאחוריות. הרמן אמר שיצר ההיצמדות הזה נפגע מכיוון שאין פרווה שיכול לספק אחיזה. בתיאוריה זו הוא הדגיש בעיקר כי אלמנטים רבים של התנהגות הם ממוצא ביולוגי וכי לאדם יש אינסטינקטים מולדים. הוא ניסה להרחיב את התיאוריה שלו בצורה רחבה ככל האפשר, ולכן לעיתים קרובות העלה דדוקציות שגויות, למשל, כאשר חשב לגלות פגיעה ביצר ההיצמדות בתופעת האנטישמיות.
פרנסואה קמאנו
פרנסואה קמאנו (בצרפתית: François Kamano; נולד ב-1 במאי 1996 בקונאקרי שבגינאה) הוא כדורגלן גינאי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אבהא ובנבחרת גינאה.
פריטטיות
פָּרִיטֶטִיּוּת (מגרמנית: Parität; ממקור לטיני: paritas – שוויון, כלומר שוויון כוחות), או שקילוּת, פירושה יחס זהה של כוח הצבעה וזכויות בגוף בעל מנדט לקבל החלטות. בגוף פריטטי (שקול) – ועדה,, ממשלה וכיוצא בזה – מספר הנציגים של הקבוצות השונות שווה וזכויותיהם שוות.
פרנסואה קמאנו
בסטיה
בשנת 2014 הגיע קמאנו לבסטיה מליגת העל הצרפתית, לאחר ששיחק במחלקת הנוער של מועדון מקומי בקונאקרי. ב-9 באוגוסט 2014 ערך קמאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 3-3 נגד אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-20 בדצמבר הבקיע קמאנו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-21 בתיקו 1-1 נגד קן במסגרת המחזור ה-19 בליגה. קמאנו שיחק במועדון במשך 2 עונות, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
פריטטיות
בהתאם להקשר, הקבוצות השונות שיש להן ייצוג שווה בגוף מסוים עשויות להיות:
פרנסואה קמאנו
ז'ירונדן דה בורדו
בחודש יולי 2016 חתם קמאנו בז'ירונדן דה בורדו, גם היא קבוצה מליגת העל הצרפתית. ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את ז'רמי מנז בדקה ה-69 בהפסד 1–4 לטולוז במסגרת המחזור השני בליגה.
לוקומוטיב מוסקבה
בחודש אוגוסט 2020 חתם בלוקומוטיב מוסקבה, מליגת העל הרוסית. ב-23 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 1–2 לספרטק מוסקבה ב.
קריירה בינלאומית
ב-24 בינואר 2015 ערך קמאנו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, כשנכנס כמחליף בתוספת הזמן של המחצית השנייה בתיקו 1-1 נגד נבחרת קמרון במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2015. הוא שיחק גם בשלב רבע הגמר של הטורניר, בו הפסידה נבחרתו לנבחרת גאנה בתוצאה 0–3. ב-12 ביוני 2015, בהופעתו השלישית בנבחרת, כבש קמאנו את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-68 בהפסד 1–2 לנבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
דנה יואלי
ביוגרפיה
יואלי נולדה בארצות הברית וסיימה את לימודיה בבצלאל בשנת 2010. היא חיה ועובדת בתל אביב.
דנה יואלי מלמדת אחת לשבוע רישום בסטודיו שלה בתל אביב.
עבודותיה
עבודותיה של יואלי מבוססות על שיטות אמנות שונות: מיצבים גדולים, עבודות ווידאו, צילום, ציור ופיסול, המתמקדות בעיקר במתח בין הסיפר האישי והאתוס הקולקטיבי, ותפקיד הנוסטלגיה, הזיכרון וטקסי הזיכרון. עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל, בשוודיה, בגרמניה, בסרביה, בארצות הברית ובסקוטלנד.
בעיני יואלי אין לאמנות תפקיד רשמי, אך היא יכולה ליצור קונטקסט ושיחה וגם לתת תקווה, היא עכשווית ונצחית באופן פלאי. היא חשה כך קרבה ללני ריפנשטאהל, לג׳ורג׳יה אוקיף, לתומאס מאן, לפרימו לוי, לדירר, לוואנדה לנדובסקה, כי באומנות, לדעתה, אין מחיצות.
במרץ 2011 נפתחה התערוכה  'לוויתן' שבחנה את מקומו המשתנה של המודרניזם באמנות הישראלית. 'לוויתן' הוא פרשנות אישית של הסיפור ההיסטורי היהודי ושל החיים בישראל היום. המייצב מבוסס על מנגנון דו-צדדי המציג בכניסה תבליט סלע בטון עצום המאפיין מקומות הנצחה ישראלים ואת הארכיטקטורה בקיבוצים של שנות ה-60. תבליט הסלע מעוגן בקיר לבן וענק המחלק את הגלריה לשניים. מאחורי הקיר עומדים כנים ועליהם פסלי חרסינה זעירים בשלבי עבודה שונים. יואלי מדברת על ארכיטקטורה ברוטליות ומעמתת אותה עם פסלוני פורצ'לן שהם המורשת הבורגנית שהתפתחה באירופה. בכך מדגישה יואלי את המאבק והדו-שיח בין אלימות וגלות המוחקת את העבר. אחד הפסלים עשוי מתשע סצנות המכילות נרטיב מיסטי ודתי. 30 אלף דמויות מיניאטוריות במדי נאצים יוצרים תמונות אפוקליפטיות ותיעוד של מחנות השמדה בשואה. זהו מסע אלגורי בתוך ההיסטוריה היהודית והישראלית, מהעבר להווה, המכיל אובדן, טרגדיה ואסון לצד המחויבות לזכור ולהנציח אותו.
התערוכה  'קרדנצה': זיוף, אשליה ואומן מת הוצגה בשנת 2016, בשיתוף האמן המנוח גדעון גכטמן. "הרווח שלי מחיבור כזה,  מסבירה יואלי,  הוא קריאה יותר פרספקטיבית או רחבה, אבל גם העבודות של גכטמן מרוויחות, זה מציל אותן מעיפוש במרתפי האספנים '' . התערוכה מתייחסת לנושאים כמו זיוף, תצוגה ואשליה. נקודת המוצא שלהן היא כלי פורצ'לן מזויפים שיואלי מנפצת, מרכיבה מחדש ומצפה בחימר. התוצאה היא דימוי רב-ממדי של יד שמחזיקה אובייקט, צילום מסורתי מאוד שקיים בו אפקט משמעותי של שכבות.
בשנת 2018 הציגה יואלי את התערוכה ׳אולימפיה׳ שבה היא מתייחסת ליחס בין העבר לעתיד, וגם למימד מכונן המציאות של המודל במפעל הציוני. כאן ההריסה היא המודל, כי היחסים התהפכו בין משחק למציאות. התערוכה כוללת מייצב ווידאו המורכב משני חלקים: הקרנה דו-כיוונית ואובייקט של תיאטרון בובות. המייצב בוחן את האסתטיקה והאתיקה של מנגנוני ההנצחה, שימור, זיכרון ואתוס לאומי, המגולמים באובייקטים ובטקסים הנהוגים בישראל. עיסוקה של יואלי בנושא נובע מתוך חוויותיה האישיות כבת למשפחה שכולה, אך לא פחות מכך, מתודעת השותפות הקולקטיבית המעוצבת בישראל באמצעות מערכת החינוך ומוסדות הקהילה.
המייצב יוצר קשר בין סרט, פריטים ומודל, קשר המאיר את היחסים שבין משחק ונוכחות, עבר ועתיד, מציאות וחלום. ההקשרים לכך הם גם אידאולוגיים וגם צורניים ונקודות ההתייחסות לפרויקט הן קולנועיות, ספרותיות, פוליטיות ואקטואליות.
באחד משני סרטי הווידאו עוברת המצלמה על פני מודל של תל שבו הריסות בסגנון יווני–רומי, שיטוט איטי של המצלמה מעל רצף עיי חורבות של אתרי הנצחה ומורשת מדומיינים, הנדמים כשרידיה של תרבות קלאסית-מודרנית במרחב נטוש. זהו חיזיון דיסטופי, המבכה את כרסום החומר בידי הזמן, היסוד שמבקש להשכיח, להעלים ולמחוק. הסרט השני מתעד מערך טקסי מוקפד בעל חוקיות פנימית אניגמטית.
בסרט השני יד מציבה סידורים שונים של אלמנטים ארכאולוגיים מיניאטוריים מול המצלמה, בהעמדה חד מוקדית הממוסגרת באמצעות אותו תיאטרון בובות/מודל של תיאטרון. תיאטרון הבובות כולל שתי מריונטות התלויות כנגד הקיר שנראה כמודל של תיאטרון שבו מישורי תפאורה שונים מדמים בטון חשוף.
בפברואר 2019 היא הציגה תערוכת יחיד בשם  'תפנים' , שאצרה סמדר שפי בבית ביאליק בתל אביב. העבודה מורכבת מחדרים מיניאטוריים ועבודת ווידאו. האובייקטים נוצרו בהשראת הכתיבה של ביאליק על הטבע האירופי מצד אחד, ומצד שני מחומרי זיכרון אישיים ואנונימיים. במקביל הציגה יואלי גם את העבודה  'בקיע' בסדנה לאומנות רמת אליהו תוך שיתוף פעולה עם אנשי התיאטרון נעמי יואלי, דורון תבורי, יוסי מר חיים ונדב ברנע.
תערוכה נוספת, בשם  'קריפטה' מורכבת מארבעה מוקדים של רישומים ופסלים. הקריפטה משמשת כמודל מושגי לבחינה של האופן שבו העבר נוכח בהווה, כסוד חבוי או כצופן שיש לפענח. מוקד אחד בתערוכה הוא שחזור בעיפרון של אחד מציורי הצייד המפורסמים של אמן הבארוק רובנס, "צייד האריות". יואלי מפצלת את הציור המקורי לשמונה מקטעים נפרדים. חלק אחר בתערוכה מורכב מסדרת רישומי צמחים המבוססים על צילומים שאספה בטיול בגרמניה. מוקד נוסף בתערוכה הוא מודל של עבודה המוצגת בשלמותה בקומה נפרדת בגלריה, בה נראים פסלי חרס המוצבים על בד כטבע דומם. אלו הם ידי האמנית מפסלות את עצמן מפסלות, אך אלו הם גם שרידים מפסלי יוון העתיקים, מעין אנדרטה לידיים החסרות בפסלים הקלאסיים שנשתמרו.
בזמן הקורונה עסקה בגבול שבין אמנות ואומנות. היא רשמה, פיסלה, העתיקה רישומים, הדביקה, לשה, בישלה ורקמה. בסטודיו רשמה דימויים של פסלים, ועבדה בחימר. כל היצירות קשורות למגע ולטקטיליות.
פרסומים
2014 -2015 - אשוחית, ספר אמן
קרול סבייה
קרול איציטרי פיניה סיסנרוס (בספרדית: Karol Itzitery Piña Cisneros; נולדה ב-9 בנובמבר 1999), הידועה בשם הבמה שלה: קרול סֶבִייָה (בספרדית: Karol Sevilla) היא שחקנית ויוטיוברית מקסיקנית. מוכרת בעיקר בתור הדמות "לונה ולנטה/סול בנסון", מהסדרה "סוי לונה", שהחלה במרץ 2016.
ביוגרפיה
קרול נולדה בעיר מקסיקו סיטי שבמקסיקו. שם אמה קרולינה סיסנרוס, ושם אחיה מאוריסיו. בילדותה למדה משחק בסנטר של טלוויזיה, שם התחילה בשנים 2006–2008. לפני שהיא התחילה לשחק בסדרות ובטלנובלות, החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 6 בפרסומות לטלוויזיה. בגיל 16 החלה לגלם את לונה בסדרת הטלנובלה המצליחה סוי לונה.
ב-28 בינואר 2016 העלתה את הסרטון הראשון לערוץ היוטיוב שלה. קרול היא יוטיוברית מוערכת באמריקה הלטינית והיא מעלה לערוץ שלה בעיקר סרטונים קומיים, ולוגים וקאברים שלה לשירים מפורסמים כדוגמת "Equivocada" (טועה) של הזמרת טליה, ו-"Nada Fue Un Error" (דבר לא היה טעות) של הזמר קוטי. ב-27 באוקטובר 2016 העלתה קרול את השיר המקורי הראשון שלה - "Sonreír y Amar" (לחייך ולאהוב). קליפ השיר זכה לכ-25 מיליון צפיות. נכון לנובמבר 2020, לערוץ היוטיוב "Karol Sevilla" יש כ-8.57 מיליון רשומים.
קריירה
ההופעה הראשונה שלה בטלוויזיה הייתה ב-2005 שהיא הייתה בת 6 והיא לוהקה לתפקיד בפרסומת לעוף מטוגן. וב-2010 בטלנובלה המקסיקנית "בשביל לחזור לאהוב", שם היא שיחקה את מונסה אספרנסה. ב-2011 היא השתתפה בטלנובלה "לב אהוב" בתפקיד מריה לוס, הבת של הדמות הראשית. באותה שנה היא שיחקה את לוסיה בטלנובלה "כמה יפה האהבה", שם חלקה במה עם דנה גרסיה וחורחה סלינס. בנוסף, הופיעה בכמה פרקים של "כמו שאומר המשפט", וכן בקומדיות מוזיקליות כמו: "צלילי המוסיקה", "אניטה היתומה הקטנה" ("אנני" של מקסיקו) ו"הקוסם מארץ עוץ".
בסוף 2015, היא נבחרה להיות השחקנית הראשית של הסדרה החדשה של ערוץ דיסני "סוי לונה", שם היא משחקת את לונה ולנטה/סול בנסון. שידורי הסדרה החלו באמריקה הלטינית ב-14 במרץ 2016 ובישראל החלו ב-22 במאי 2016. הסדרה זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם ובמסגרתה הופקו מספר מופעים חיים בהשתתפות השחקנים, כמו "Soy Luna en Vivo", והמופע "Soy Luna en Concierto", שהוצג ברחבי אמריקה הדרומית בחודשים מרץ-מאי 2017.
בשנת 2017 הוציאה סבייה את ספרה הראשון: "Soy Karol Sevilla" ("אני קרול סבייה"). הספר זכה להצלחה רבה באמריקה הלטינית, ובמהלך סיבוב ההופעות "Soy Luna en Concierto" ערכה קרול מספר אירועי השקה לספר, כשבכל אחד מהם חתמה למאות מעריצים על הספרים.
בשנת 2018 יצאה קרול יחד עם צוות השחקנים של "סוי לונה" לסיבוב הופעות נוסף גם באירופה, שנסגר בתיאטרון הלונה פארק בארגנטינה.
בסוף 2018 הוציאה את השיר "El lugar" זה המקום. גרסה לטינית של השיר "in this place" ביצועה של Julia Michaels. מתוך פסקול הסרט של חברת פיקסאר "ראלף שובר את האינטרנט".
בינואר 2019 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "MIL besos por Segundo " ("אלף נשיקות בשנייה") שזכה לצפות רבות.
במאי 2019 השתתפה בתוכנית מציאות. מקסיקו "pequeños y gigantes" ענקים וקטנים. כשופטת.
בפברואר 2020 הוציאה את השיר "Vuélveme a mirar así" ("תחזור להסתכל עלי כך'').
באוגוסט 2020 הוציאה את השיר "Coro de amor" עם אמיליו (מקהלה של אהבה) השיר היה אמור להיות  פתיח לטלנובלה מקסיקנית בהשתתפות סבייה אך נדחתה השתתפותה.
בינואר 2021 הוציאה את השיר "Tus besos" (הנשיקות שלך) שגרף הצלחה רבה.
ביולי 2021 הוציאה את השיר "Nadie Te Entiente" (אף אחד לא מבין אותך) שגרף הצלחה רבה ואף נכנס לפלייליסטים המובלים בספוטיפיי.
במרץ 2023 התחילו לצלם את העונה השנייה של הסדרה "זו תמיד הייתי אני" בה סבייה משתתפת בתפקיד ראשי
קריירת משחק
טלוויזיה
מחזות
גרסאות כיסוי
קרול העלתה לערוץ היוטיוב שלה מספר "גרסאות כיסוי" (קאברים), כלומר ביצועים שלה לשירים שבוצעו במקור על ידי יוצרים אחרים.
איי כריסטיאניה (יוון)
איי כריסטיאניה או איי כריסטיאנה (מיוונית: Χριστιανά Θήρας) היא קבוצת איים בה שלושה איים וולקניים באיים קיקליאדים שביוון.
גאוגרפיה
האיים ממוקמים 16 קילומטרים דרומית - מערבית לקבוצת איי סנטוריני והם נחשבים חלק מהארכיפלג של סנטוריני.
קבוצת האיים מורכבת מהאיים כריסטיאני (Χριστιανή, הגדול שבהם), אשטי (Εσχάτη) ואסקניה (Ασκανιά). שטח האי כריסטיאני הוא כ- 2.35 קמ"ר.
היסטוריה
באי כריסטיאני ישנם שרידים של התיישבות אנושית מהתקופה הנאוליתית. איי כריסטינה אינם מיושבים מאז שנות התשעים של המאה התשע עשרה. תושבי האיים עסקו בחקלאות לפני עזיבת האיים. באיים נותרו שרידים של הכפרים, הדרכים ששימשו את התושבים, ואף כנסייה אחת. כמו כן באיים שרידי יישובים מימי הביניים.
כיום האיים הם בבעלות פרטית והגישה הציבורית אליהם מוגבלת.
לקריאה נוספת
• Walter L. Friedrich, Santorini: Volcano, Natural History, Mythology, P 14
קנית ביצות
קנית ביצות או קנית חורף (מכונה גם זְמִיר בִּצּוֹת; שם מדעי: Acrocephalus palustris) היא מין ציפור מהסוג קנית שבמשפחת הסבכיים.
גודל ומשקל
אורכה 12.4-14 סנטימטרים אורך כנפה 6.4-6.9 ס"מ ומשקלה 8–11 גרמים.
תפוצה
תפוצה אירופית בעיקרה, הציפור חיה בשיחי ביצה ובין שיחי יער-גדות. חורפת במזרח אפריקה מדרום לסהרה ועד לארץ הכף. בארץ ישראל היא חולפת נדירה למדי באביב ושכיחה מעט יותר בקיץ.
ניקולאס פלצ'וק
ניקולאס גסטון פלצ'וק (בספרדית: Nicolás Gastón Falczuk; נולד ב-15 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן ישראלי-ארגנטינאי ממוצא יהודי המשחק בעמדת קשר ההתקפי.
קריירה
פלצ'וק גדל בארגנטינה ושיחק בדפורטיבו מורון ובטמפרליי. ביולי הגיע לישראל והצטרף למחנה האימונים של הפועל עכו. ב-1 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–4 למכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו, וכעבור שלושה ימים חתם במועדון. ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 למ.ס. אשדוד במחזור הפתיחה של עונת 2010/2011. ב-11 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הפועל עכו, במשחק נגד הפועל תל אביב שהסתיים בתיקו 2–2. בסך הכל כבש בעונתו הראשונה בקבוצה ארבעה שערי ליגה, והיה שותף לעונה הטובה ביותר של המועדון שסיים את העונה במקום השמיני. ב-21 בספטמבר 2011 הבקיע שלושער בניצחון 2-4 נגד הפועל חיפה, ואת עונת 2011/2012 סיים עם עשרה שערי ליגה.
בקיץ חתם פלצ'וק בהפועל באר שבע. בעונת 2012/2013 כבש שלושה שערים והיה שותף להעפלה של הקבוצה לגמר גביע הטוטו, שם הפסידה להפועל חיפה. בעונה שלאחר מכן התערער מעמדו עם הצטרפותם של שחקנים בכירים רבים, והוא שיחק רק 17 משחקי ליגה, ברובם נכנס כמחליף.
ב-10 ביולי 2014 חתם פלצ'וק במכבי פתח תקווה. לאחר שלא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, עבר בחלון ההעברות של ינואר למועדון ספורט אשדוד. פלצ'וק שותף בתשעה משחקי ליגה, ובתום עונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-19 ביוני 2015 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שלושה שערים ב-18 הופעות בעונת 2015/2016.
ב-10 ביוני 2016 חתם פלצ'וק בהפועל נצרת עילית, ובעונת 2016/2017 כבש במדיה ארבעה שערים ב-28 משחקים בליגה הלאומית. בתחילת עונת 2017/2018 איבד את מקומו בהרכב הקבוצה, וב-16 בינואר 2018 הושאל להפועל אכסאל מליגה א'.
ב-28 ביולי 2018 פלצ'וק חתם בהפועל מגדל העמק מליגה א'.
מזרח אמסטרדם
רובע מזרח אמסטרדם (בהולנדית: Amsterdam Oost) הוא אחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד. הרובע הוקם בשנת 2010 ומוזג משני רבעים נפרדים, זייבורג (Zeeburg) ואוסט ואטרחראפסמר (Oost-Watergraafsmeer).
הרובע משתרע על שטח של 30.56 קמ"ר וגרים בו כ-128,690 תושבים.
היסטוריה
רובע מזרח אמסטרדם נמצא מזרחית לתעלת סינגלגראכט (Singelgracht), גובל בנהר האמסטל במערב, בתעלות ויירספרטראקואורט (Weespertrekvaart) בדרום ובאגם האיי (IJ) במזרח.
הרחבת הרובע אל מעבר לחגורת התעלות החלה בשלהי המאה ה-17 והסתיימה במאה ה-19 עם הקמת שכונות חדשות: אזור זה היה מוכר גם בשם המזרח הישן (Oud-Oost).
בתחילת המאה ה-20 הוצאו לפועל מספר תוכניות הרחבה עירונית במזרח אמסטרדם והאזור החל להתפתח.
בין השנים 1920-1940, נבנו 2 שכונות חדשות:
בשנת 1932, החלו עבודות הרכבת המזרחית (Spoorwegwerken-Oost) במטרה לשפר את דרכי הגישה אל שכונות אלה, עבודות אלה הסתיימו בשנת 1942. כמו כן הורחבו כבישים, ונבנו מספר מסלולי חשמלית.
בשנות ה-90 נבנו שכונות חדשות באזור אוסטרלייק הבנחביד (Oostelijk Havengebied).
בשנת 2002 החלה בניית שכונת אייבורג (IJburg) שנקראה תחילה המזרח החדש (Nieuw Oost) ואזור זייבורגחריילנד (Zeeburgereiland) הפך לאזור המיועד למגורים.
בחודש מרץ 2007, כחלק מתוכנית התחדשות עירונית מספר שכונות ברובע זה עברו שיפוץ מסיבי והחלה בנייתו של אזור הקניות אוסטפורט (Oostpoort).
רוברט פאנו
קורות חיים
רוברטו מריו פאנו נולד בשנת 1917 בטורינו, באיטליה, במשפחה יהודית הוא היה הבן השני של המתמטיקאי ג'ינו פאנו, פרופסור באוניברסיטה המקומית, ושל רוזה או רוזטה לבית קאסין. אחיו הבכור היה אוגו פאנו, לימים פיזיקאי בארצות הברית. בן דודו היה הפיזיקאי והמתמטיקאי הישראלי-איטלקי יואל רקח. פאנו גדל בטורינו. הוא למד בבית הספר להנדסה בטורינו עד לשנת 1939, כשסולק מהלימודים עקב היותו יהודי, בהתאם לחוקי הגזע שהנהיגה אז איטליה הפשיסטית. גם אביו פוטר מהקתדרה שלו באוניברסיטה וסולק מכל המוסדות האקדמיים. בנסיבות אלה היגרה המשפחה לשווייץ ב-1939. התגוררו בחדר מלון בלוזאן. כעבור מספר חדשים רוברט יחד עם אחיו אוגו, עזבו את אירופה דרך בורדו שבצרפת, לארצות הברית שם הוא התקבל להמשך הלימודים ב MIT וסיים ב-1941 את התואר הראשון למדעים. בהמשך עבד במעבדת הקרינה של MIT. אחרי מלחמת העולם השנייה סיים גם את התואר השני ואת הדוקטורט (ב-1947). על עבודת הדוקטור שלו, Theoretical Limitations on the Broadband Matching of Arbitrary Impedances, הודרך פאנו על ידי ארנסט גיימן. ב-1947 הצטרף לסגל ה-MIT ובשנים 1950–1953 ניהל את קבוצת שיטות המכ"ם במעבדת לינקולן. התמנה לפרופסור בקתדרה ע"ש פורד במפקולטה להנדסת חשמל ולמדעי מחשב ב- MIT. ב-1954 התקבל כחבר ב-Institute of Electrical and Electronics Engineers כאות הוקרה על תרומותיו בתחום תורת האינפורמציה והפילטרים למיקרוגלים. ב-1973 נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה וב-1978 באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. אחרי פרישתו לגמלאות היה לפרופסור אמריטוס.
פעילותו המדעית והאקדמית
החל משנת 1960 חקר פאנו את מערכות שיתוף הזמן בעבודה במחשב של משתמשים מרובים - "מחשוב מרובה משתמשים". ב-1961 יחד עם פרננדו קורבטו, שהיה אז פרופסור אמריטוס להנדסת חשמל ומדעי מחשב, פיתח פאנו את CTSS - Compatible Time-Sharing System, אחת המערכות הראשונות לשיתוף זמן במחשב. הצלחת CTSS שכנעה את הנהלת MIT ליזום את פרויקט MAC שממנו צמחה בהמשך מעבדת CSAIL -מעבדה בין מחלקתית למדעי מחשב ובינה מלאכותית.
המערכות שפיתח איפשרו עבודה של משתמשים מרובים במחשב אחד, מה שסלל את הדרך להפצת המחשוב בחברה. לעבודתו המוקדמת בתחום תורת האינפורמציה היו השלכות ישירות על טכנולוגיות חדשות. למשל, מחקריו יחד עם קלוד שאנון האיצו את פיתוחם של שיטות דחיסת נתונים כגון הקוד האפמן המשמות בטלוויזיה בהרדה גבוהה HDTV וברשתות המחשבים של ימינו.
פרט לתרומותיו לתורת האינפורמציה פרסם פאנו מאמרים וספרים על מיקרוגלים, על התורה האלקטרומגנטית, תורת הרשתות וספרי לימוד להנדסת חשמל. היה פעיל גם מעבדה למדעי המחשב, במעבדת המחקר לאלקטרוניקה, במעבדה לקרינה MIT ובמעבדת לינקולן. הוא קבע את תוכנית הלימודים הרשמית הראשונה למדעי מחשב ב-MIT.
רוברט פאנו נמנה עם הראשונים שדגלו בגישה הזמינה למחשוב בקרב הציבור, בדומה למים ולחשמל. התעניין משנות ה-1960 בהשלכות האתיות של הטכנולוגיה וסוגיית בטיחות המידע.
רוברט פאנו נפטר בנייפלז, מחוז קולייר, פלורידה, בשנת 2016, בגיל 98.
ספרים ופרסומים אחרים
Electromagnetic Energy Transmission and Radiation
קישורים חיצוניים
15.7.2016 A.Conner-Simons, Rachel Gordon
מקס זסלופסקי
מקס זסלופסקי (באנגלית: Max Zaslofsky; 7 בדצמבר 1925 - 15 באוקטובר 1985) היה כדורסלן ומאמן יהודי-אמריקאי, ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA מעמדת הקלע. היה מוכר בכינויו "סלאטס" (Slats). נחשב בעיני רבים כאחד הכדורסלנים הטובים ביותר שאינם חברים בהיכל התהילה של הכדורסל.
נעורים ומכללות
זסלופסקי נולד בברוקלין, ניו יורק, להורים יהודים ממוצא רוסי. בשנת 1943 סיים את לימודיו התיכוניים בברוקלין, ולאחר מכן שירת במשך שנתיים בצי האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1945 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, אך עזב את המכללה כבר אחרי שנה אחת בה קלע 7.8 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית
בשנת 1946 חתם בקבוצת שיקגו סטאגס, אשר שיחקה בליגת ה-BAA שזה עתה הוקמה (ושהתמזגה מאוחר יותר לליגת ה-NBA). כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, בגיל 21, קלע 14.4 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית העונה. זסלופסקי היה השחקן הצעיר ביותר להיבחר לאחת מחמישיות העונה במשך 59 שנים, עד עונת בה נבחר לברון ג'יימס שהיה צעיר יותר בכ-20 ימים. באותה עונה העפילה שיקגו לגמר ה-BAA, בו הפסידה לפילדלפיה ווריורס בתוצאה 1–4. בעונתו השנייה היה זסלופסקי הקלע השני בטיבו ב-BAA (אחרי ג'ו פולקס), כשקלע 21.0 נקודות למשחק. בשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה במדי הסטאגס, והוביל את קלעי קבוצתו עם 20.6 ו-16.4 נקודות למשחק, בהתאמה.
בסיום עונת התפרקו הסטאגס, וזסלופסקי נבחר ב"דראפט הפירוק" על ידי ניו יורק ניקס. בשלוש עונותיו בניו יורק הוביל את הניקס, לצד הפאוור פורוורד הארי גלאטין, לשלושה הפסדים רצופים בסדרת גמר ה-NBA. בעונת שותף לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA, שנחנך בעונה הקודמת. בעונות ו- שיחק עבור בולטימור בולטס, מילווקי הוקס ופורט ויין פיסטונס, ובמהלך עונת  פרש ממשחק, בגיל 29.
בשנים 1967–1969 אימן את קבוצת ניו ג'רזי אמריקנס/ניו יורק נטס מליגת ה-ABA, שרשמה בתקופתו מאזן ניצחונות שלילי 53–103.
הישגים וחיים אישיים
זסלופסקי נבחר לחמישייה הראשונה של העונה בכל ארבע עונותיו הראשונות בליגה, וממוצעי הקריירה שלו עומדים על 14.8 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום השלישי ברשימת קלעי הליגה, עם 7,990 נקודות (אחרי ג'ורג' מייקן וג'ו פולקס).
בשנת 1971 נכלל ברשימת 25 המתמודדים ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", שנבחרה במסגרת ציון 25 שנים להקמת הליגה. זסלופסקי הוא אחד משני מתמודדים בלבד אשר מעולם לא נבחרו להיכל התהילה של הכדורסל (האחר הוא בוב פיריק). בשנת 1983 הונצח במוזיאון יד לאיש הספורט היהודי, המוכר כ"היכל התהילה של הספורטאים היהודים".
נפטר בשנת 1985 ממחלת הלוקמיה, בהיותו בן 59.
שנת הדרקון (סרט)
שנת הדרקון (באנגלית: Year Of The Dragon) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1985. הסרט בוים על ידי מייקל צ'ימינו, ונכתב על ידי צ'ימינו ביחד עם אוליבר סטון על בסיס רומן של רוברט דיילי הנושא את אותו השם.
הסרט מתרחש בצ'יינה טאון, ניו יורק ועוסק בנושא הפשע המאורגן והיחסים הבין-גזעיים בארצות הברית.