cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אוקראינה–בלגיה
יחסים כלכליים
באוקטובר 2008, שתי המדינות השתלבו עוד יותר במגזר החקלאי כאשר חברת Rattlerow Seghers הבלגית וחוות אליטה האוקראינית חתמו על הסכם להשבחת חזירים באוקראינה. Rattlerow Seghers העביר את מלאי הרבייה המשלוח הראשון המורכב מ-192 חזירים מבלגיה לחוות אליטה באוקראינה בינואר 2009. Rattlerow Seghers ייצאה את חיות הרבייה הראשונות לאוקראינה בשנת 2004 וחזירים שווקו בהצלחה באמצעות מלאי בלגי מתחילת 2005, והיו עדים לביקוש ולחץ גובר להפעיל חוות חזירים גדולות יותר במדינה. ההסכם בשנת 2009 נעשה לאחר משא ומתן צמוד בין מכוני הממשלה בשתי המדינות ודמויות חשובות במגזר החקלאי, הן מבחינה פוליטית באמצעות ייצוג והן בתוך הענף עצמו. אישים בולטים בהסכם כללו את שר החקלאות של אוקראינה, מלניק יוריי פדורוביץ'. ההסכם מספק לא רק מלאי רבייה אלא גם ידע מומחה מבלגיה ותוכניות הכשרה לשיפור היעילות של תעשיית החזירים האוקראינים ולהקל על צמיחה וייצור לאחר תקופה של ירידה כלכלית.
יחסי תרבות
בנוסף ניצחה התזמורת הסימפונית האקדמית של הפילהרמונית הלאומית של אוקראינה על ידי המנצח הבלגי רונלד זולמן.
אינמרסט
אינמרסט (Inmarsat) הוא שם כולל לרשת לווייני תקשורת המשמשים בעיקר כלי שיט, ומכאן שמה שמשמעותו "לוויין בלב ים".
לווייני האינמרסט (4 לוויינים בשימוש ועוד 2 לווייני גיבוי) ממוקמים מסביב לכדור הארץ (אחד מעל האוקיינוס ההודי, שניים מעל האוקיינוס האטלנטי ואחד מעל האוקיינוס השקט). הם מכסים את מרבית שטח כדור הארץ בין 70° צפון ל 70° דרום, כאשר עיקר הכיסוי שלהם מתרכז באוקיינוסים. הלוויינים משמשים להעברת תקשורת בין כלי שיט והחוף או בין כלי שיט לכלי שיט אחר.
המערכת נוסדה כחלק ממערכת מצוקה ובטיחות ימית גלובלית (GMDSS, או Global Distress and Safety Services) והיא משלבת לוויינים ותחנות רדיו למטרות הצלה ומצוקה של כלי שיט בכל רחבי העולם. השימוש בלוויינים מאפשר הגדלת הטווח והאפשרות לזיהוי המצוקה גם כאשר כלי השיט רחוק מטווח רדיו, ולכן מאפשר סיוע מהיר יותר לכלי שיט במצוקה.
שירותי הטלפון והנתונים בזמן מצוקה אינם בתשלום, והחברה מרוויחה מהענקת שירותים נלווים לימאים ולחברות הספנות. כיום משמשים הלוויינים גם לתקשורת עם מטוסים ועם תחנות קרקע (ציי רכב או מטיילים באזורים ללא קליטה אחרת, בדומה לאירידיום).
לווייני אינמרסט מאפשרים תקשורת קול, נתונים ואפילו גישה לאינטרנט מכל מקום בעולם השוכן באזורי הכיסוי, ומאפשרים לימאים תקשורת מהירה אך עדיין יקרה עם הבית גם מלב ים.
המערכת הוקמה בשנת 1979 ביוזמת ארגון הימאות הבין-לאומי. היא פעלה כגוף בין-ממשלתי על מנת לסייע לכלי שיט במצוקה. בהפעלתה היו מעורבות 28 ממשלות, המשרדים היו ממוקמים בלונדון. בשנת 1999 הפכה לחברה פרטית, ובשנת 2005 אף הונפקה בבורסה לניירות ערך בלונדון.
מנוע תא להט
מנוע תא להט (באנגלית: hot bulb engine) הוא סוג היסטורי של מנוע בעירה פנימית בוכנאי, שפותח בשלהי המאה ה-19 בבריטניה על ידי הרברט אקרויד סטיוארט (Herbert Akroyd Stuart) ושווק לראשונה ב-1891. הוא נבדל ממנועי בעירה פנימית אחרים בכך שהדלק (בדרך כלל סולר) התאדה והתלקח כתוצאה ממגעו בדפנות הלוהטים של תא מוקדם בראש הצילינדר ולא על ידי חום של ניצוץ חשמלי כמו במנוע בנזין או חום האוויר הדחוס כמו במנוע דיזל. תא הלהט חומם מבחוץ לפני התנעת המנוע על ידי מבער הלחמה, והוסיף לשמור על חומו תוך כדי עבודת המנוע בשל מגעו עם גזי השריפה הלוהטים. מנוע תא הלהט שימש להנעת כלי רכב (טרקטורים למיניהם) וכלי שיט קטנים.
מונסון (ספרד)
מונסון (בספרדית Monzón) היא עיירה בקהילה האוטונומית אראגון, ספרד. העיירה מונה כיום כ-17,000 תושבים ובעבר שימשה כמרכז החוקתי של כתר אראגון בין המאה ה-13 ל-17. באראגון היו מספר פרלמנטים לאזורים שונים, אך לעיתים קרובות נערכו אספות משותפות במונסון בגלל מיקומה בין סרגוסה לברצלונה. האספות נערכו בקתדרלה של סנטה מריה דל רומרל (Santa María del Romeral) אשר נבנתה בין סוף המאה ה-12 לתחילת המאה ה-13 על חורבות מסגד שנבנה במקום ב-1098. מצפון לעיירה שוכן מבצר מונסון, אשר נבנה במאה ה-9, ואירח את חתונתם של אלפונסו הראשון, מלך אראגון ואורקה מלכת קסטיליה ולאון ב-1109, בניגוד לרצון הכנסייה. בנם, חיימה הראשון, מלך אראגון, אשר עלה לכס המלכות בגיל 6, בילה את ילדותו במבצר תחת הגנת מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים). מבצר מונסון נמסר לטמפלרים ב-1143 ותחתם בוצר והורחב.
קאסר דיווי
קאסר דיווי פופולרי בקרב מטיילים ישראלים ומוגדר כחלק משביל החומוס. בכפר יש בית חב"ד שפעיל בעונת הטיולים.
רשת החלל העמוק הרוסית
רשת החלל העמוק הרוסית (לשעבר הסובייטית) הייתה רשת של אנטנות ומתקני תקשורת גדולים התומכים במשימות של חלליות, ותצפיות אסטרונומיה של רדיו ומכ"ם לחקר מערכת השמש והיקום בתקופה הסובייטית. הוא נבנה כדי לתמוך במשימות החלל של ברית המועצות. רשתות דומות מנוהלות על ידי ארצות הברית, סין, אירופה, יפן והודו.
כיום, רשת החלל העמוק מתוחזקת על ידי רוסיה.
היסטוריה
לרשת התקשורת הסובייטית הראשונה בחלל היו 13 תחנות ותוכננה לעקוב אחר לוויינים המקיפים כדור הארץ ולא לבדיקות תווך בין-פלנטרי.
משימות בין-כוכביות דורשות אנטנות גדולות יותר, משדרים חזקים יותר ומקלטים רגישים יותר, וב-1959 החל מאמץ לתמוך בשיגור המתוכנן של סדרת המשימות ונרה ובמסגרת תוכנית מאדים. העיצוב שנבחר כלל שמונה צלחות באורך 16 מטר שהונחו על שני גופים של צוללות דיזל, מרותכות יחד ומונחות על מסגרות גשר הרכבת. שלוש אנטנות כאלה נבנו: שתי התחנות הצפוניות לצורך קליטה והתחנה הדרומית במרחק כמה קילומטרים משם לשידור.
בשנת 1978 הוגדלו אנטנות אלה באנטנות באורך 70 מטר ביבפטוריה ובאוסוריסק. בניית האנטנה השלישית בסופה, אוזבקיסטן הופסקה עם קריסת ברית המועצות. החל מ-16 באוקטובר 2018 הודיע מנהל מצפה הרדיו, גנאדי שאנין, כי רוסיה ואוזבקיסטן הסכימו על "מפת דרכים" לשנתיים להשלמת הבנייה.
מתקנים
היו שלוש אנטנות עיקריות ברשת החלל העמוק הרוסית:
משימות
חלק ממשימות תוכנית החלל הסובייטית שהועברו על ידי הרשת הסובייטית כוללות:
ראובן אשר ברודס
ראובן אשר בן יוסף בּרוֹדֶס, ברוידס, (ברוסית: Реувен Ашер Браудес; 1851, וילנה – 18 באוקטובר 1902, וינה), שנודע בפסבדונים ראובן אבי"ב איש וילנה, היה סופר עברי ויידי ועיתונאי מהמאה ה-19, מהסופרים המרכזיים בספרות ההשכלה.
קורות חיים
ברודס נולד בווילנה למשפחה דתית וגילה משיכה לכתיבה כבר בגיל צעיר. בגיל 9 כתב הערות על ה"פרי מגדים" לרבי יוסף תאומים.
בשנת 1868 התחיל לכתוב טור ב"הלבנון" בעריכת יחיאל ברי"ל. בשנת 1870 פרסם ברודס ב"המליץ" פיליטון בשם "שיחה שעה אחת אחר המות", וב"הכרמל" פיליטון בשם "סופרי ישראל ברוסיה".
בשנת 1874 פרסם לראשונה ב"השחר" את "מסתרי בית-צפניה", וכן מספר שירים.
בשנת 1875 פרסם בוורשה את "מודה ועוזב". באותה שנה פגש את אברהם בר גוטלובר, ובהזמנתו נסע ללבוב, שם ערך את "הבוקר אור" במשך שלוש שנים.
בשנות ה-80 היה לאחד העסקנים הנלהבים של תנועת התחיה הלאומית, והקדיש לרעיון הלאומי את עטו ואת דיבורו, ופרסם מאמר גדול על תחיית הלשון העברית והרחבתה.
בין 1882 ל-1884 התגורר ברודס ברומניה, שם ערך עיתון עברי, עד שגורש משם עם יהודים רבים אחרים ב"פקודת הגירוש" ושב לגליציה. בגליציה שב לערוך עיתונים עבריים שונים ופרסם סיפורים במאסף "גן פרחים" בעריכת יהושע מזח.
ב-1886 פרסם את "זקנים עם נעורים", קובץ סיפורים שכבר פורסמו בעבר באכסניות שונות, וב-1888 פרסם את "".
הערכת יצירתו
כתב ד"ר מרדכי רבינזון: "בסגנונו הפשוט והבהיר ובאופו תיאורו המדויק, הממודר וההדרגי, עשה ברודס צעד כלפי הריאליות, כלפי ההסתכלות הטבעית בחיים וציור המציאות כמו שהיא... מגמת שני רומאני ברוידס היא - להוכיח את חשיבותה של היהדות הליבראלית, המתונה והנאורה, המצרפת יחד את רוח המסורה עם מנעמי התרבות האירופאית והמחשבות החדשות... הספור 'שתי הקצות' הוא אחד הרומנים היותר טובים בספרותנו... יש בו יותר סדר ויותר ריאליות מאשר בכל הספורים שקדמו לו בספרותנו, ובכמה מקומות גם מתבטא בו רגש פיוטי יפה".
כתב שמואל לייב ציטרון: "הוא היה נודד ספרותי טפוסי. עני היה כל ימיו, וכל החזיונות המלַוים את העני שאין לו רצון כביר, הרסו את חייו. בתנאי חיים אחרים היה ברודס יכול להיות מספֵּר גדול, סופר מצוין, דברָן מופלא. הכישרונות הטבעיים הדרושים לזה לא חסרו לו. הם היו באוצרו הרוחני די והותר. אבל הסביבה, שהיה נתון בה ובלי ספק גם תכונתו שנוצרה בנדודיו, לא הכשירוהו להיות את אשר היה יכול להיות על-פי הכנתו הטבעית".
הנשיקה (רודן)
הנשיקה הוא פסל שיש משנת 1882 של הפסל הצרפתי אוגוסט רודן. הזוג העירום החובק המתואר בפסל הופיע במקור כחלק מקבוצת תבליטים שעיטרו את שער הברונזה המונומנטלי של רודן "שערי הגיהנום", שהוזמן למוזיאון מתוכנן לאמנות בפריז. הזוג הוצא מאוחר יותר מהשערים והוחלף בזוג אוהבים נוסף שנמצא על העמוד הימני הקטן יותר.
רקע כללי
הפסל "הנשיקה" נקרא במקור פרנצ'סקה דה רימיני, שכן הוא מתאר את האצילה האיטלקית מהמאה ה-13 שהונצחה בתופת של הקומדיה האלוהית מאת דנטה שמתאהבת באח הצעיר של בעלה ג'ובאני מלטסטה פאולו. לאחר שהתאהבו במהלך קריאת סיפורם של לנסלוט וגווינביר, הזוג מתגלה ונהרג על ידי בעלה של פרנצ'סקה. בפסל ניתן לראות את הספר בידו של פאולו. שפתותיהם של האוהבים לא נוגעות בפסל בפועל, ומוצע כי הם הופרעו ונכנעו למותם בלי ששפתותיהם אי פעם נגעו.
גשטאט
גשטאט (בגרמנית: Gstaad) הוא כפר נופש השוכן בקנטון ברן בשווייץ המערבית. בגשטאט מתגוררים 2,500 תושבים והוא שוכן בגובה של 1,050 מטר מעל פני הים. גסטאד הוא אחד מעשרה כפרים ייחודיים המרכיבים את האזור המכונה Saanenland.
הנשיקה (רודן)
רקע כללי
כאשר המבקרים ראו את הפסל לראשונה בשנת 1887, הם הציעו את הכותרת הפחות ספציפית Le Baiser ("הנשיקה").
רודן ציין כי גישתו לפיסול נשים הייתה מחווה להן ולגופן, לא בכניעה לגברים אלא כשותפות מלאות ללהט. הארוטיות בפסל הפכה אותו לשנוי במחלוקת. גרסת ארד לנשיקה (74 סנטימטרים גובהה) נשלחה לתצוגה בתערוכה העולמית בשיקגו ב-1983. הפסל נחשב לא מתאים לתצוגה כללית והועבר לחדר פנימי שהכניסה אליו הותרה רק בהזמנה אישית.
גשטאט
גשטאט ידוע ביוקרתו וגם בזכות מפורסמים שביקרו בקביעות בכפר דוגמת מייקל ג'קסון, הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה. החל מ-1956, בכל שנה בחורף מתקיים במקום פסטיבל מוזיקה קלאסית.
יהודה ליב שניאורסון
רבי יהודה לֵיבּ שניאורסון (מכונה: המהרי"ל מקאפוסט; ה'תקס"ט (1809) – ג' בחשוון ה'תרכ"ז (12 באוקטובר 1866) ) האדמו"ר מקאפוסט, הוא בנו של הצמח צדק, רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השלישי של חב"ד.
חייו
נולד בשנת ה'תקס"ט (1809) ל"צמח צדק" ולחיה מושקא. אבי סבו, רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד ובעל התניא היה הסנדק שלו. מילדותו התקשר לסבו, רבי דובער שניאורי (שכונה "אדמו"ר האמצעי"), ולמד אצלו. סבו חיבב אותו מאוד, נהג להמתין לו לאמירת מאמרי חסידות והיה מכנה אותו "מיין סטענדער" (=הסטענדר שלי), כי היה נשען עליו כשהיה אומר חסידות.
בי"ד חשוון תקפ"ה (1824) נשא לאשה את בתו של החסיד ר' שלמה פריידעס משקלוב, מגדולי חסידי חב"ד. להם נולדו: שלמה זלמן שניאורסון ושלום דובער שניאורסון (מרציצה). אשתו השנייה שמה שרה ולהם נולדו: שמריהו נח שניאורסון ורחל מוניסזון.
חודשיים לאחר פטירת אביו הצמח צדק, התיישב בעיר קאפוסט השוכנת דרומית לוויטבסק (היום בבלארוס), והחל לנהוג שם בנשיאות. מהרי"ל היה הבן המבוגר ביותר שהסכים לנהוג באדמו"רות ואף בחיי אביו נהג באדמו"רות, ולכן נהרו אליו מרבית החסידים. עם זאת, בית דין שהוקם כדי לדון בשאלת יורשו של ה"צמח צדק", פסק כי המהר"ש, רבי שמואל שניאורסון הוא זה שאמור למלא את מקום אביו.
בשמחת תורה תרכ"ז (1866) חלה, ונפטר ביום ג' בחשוון באותה שנה. נקבר בעיר קאפוסט. את מקומו מילא בנו, רבי שלמה זלמן שניאורסון בעל ה"מגן אבות" מקאפוסט.
בפרויקט היכל הנגינה מופיעים שני ניגונים שלו.
אדם (מחזה)
"אדם" הוא מחזה מאת יהושע סובול. המחזה נכתב בשנת 1989 והועלה לראשונה בתיאטרון הבימה.
"אדם" הוא המחזה השני בטרילוגיית "טריפטיך הגטו" שנכתבה על ידי סובול ומתרחשת כולה בגטו וילנה. שני המחזות הנוספים בטרילוגיה הם "גטו" ו"במרתף". במחזות אלו מציג סובול תיאטרון ריאליסטי-מודרני המתעד את גטו וילנה מנקודות ראות שונות (תיאטרון - מחתרת - בית החולים) תוך שמירה על דיוק עובדתי היסטורי המגיע עד לרמת הפוליטיקה שבתוך הגטו ושבין הגטו לגרמנים.
המחזה מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה בגטו וילנה, והוא מספר את סיפורה של המחתרת היהודית בגטו (ארגון הפרטיזנים המאוחד, FPO) ואת סיפור הסגרתו של מנהיג המחתרת אדם רולניק (מהדמויות היחידות שלא נקראת בשמה קרי יצחק ויטנברג). עלילת המחזה מתבססת על עדותה של אחת מלוחמות המחתרת, ניוסיה דלוגי (לובוצקי) שהעלתה על הכתב את פרטי פרשת ויטנברג. המחזה מעלה שאלות מוסריות רבות לגבי החיים בתקופת השואה. כמו כן המחזה מראה תפיסה שאינה מוצגת על הבמה כמעט כלל ובה נאצי לא "פלקטי" - נאצי בעל עקרונות, נאצי מוסרי המתנגד למשטר הנאצי והמחזיק את הגטו בתור אקט מוסרי המונע מהחיילים האחראים על הגטו להישלח לחזית. המחזה גם מציג את דמותו של מפקד היודנראט בגטו (במקור יעקב גנס). המחזה מוצג מנקודת מבטה של נדיה, אישה זקנה שעברה את השואה אך עדיין חווה סיוטים והזיות על המקרים שקרו לה שם (והמחזה בעצם הוא הזיותיה). המחזה מבוסס על אירועי פרשת ויטנברג, אך הדמויות, אפיונן, היחסים ביניהן, הדברים הנאמרים על ידיהן ומבנה המחזה כולו דמיון.
במחזה, מתאר בהרחבה את כל מה שהתרחש לאחר שראש היודנראט גנס נפגש עם מטה המחתרת ועד לרגע שויטנברג, כבול באזיקים, הובל למטה הגסטאפו. שיאו הדרמטי של המחזה הוא בקטע ההצבעה. לפי סובול, הוחלט ברוב של שלושה כנגד שניים, שעל ויטנברג להסגיר את עצמו. בין אלה שהצביעו בעד הסגרתו של ויטנברג היה סגנו (שבמחזה נקרא לב). מי שהיה סגנו של ויטנברג באותה תקופה, היה אבא קובנר. אלמנתו ויטקה, הביעה מחאה על סיפור המחזה ועל סיפור ההצבעה שלא התרחש במציאות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
קרל זילברבאואר
קרל יוזף זילברבאואר (בגרמנית: Karl Josef Silberbauer; 21 ביוני 1911 – 2 בספטמבר 1972) היה נגד (מפקד שאינו קצין) אס דה ממוצא אוסטרי. שירת את משטר הכיבוש הנאצי בהולנד ופיקד על מבצע למעצרה של אנה פרנק ומשפחתה.
ביוגרפיה
זילברבאואר נולד בווינה ושירת בצבא האוסטרי, לאחר מכן הוא התגייס למשטרה האוסטרית בשנת 1935 ובשנת 1939 הוא התגייס לגסטפו ועבר לשרת בהולנד הכבושה שם הצטרף לאס דה, סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית. ביום 4 באוגוסט 1944, נצטווה זילברבאואר על ידי הקצין האחראי עליו יוליוס דיטמן לצאת למעצר של יהודים המסתתרים במחבוא ברחוב פרינסנחראכט (Prinsengracht) 263. במקום הוא פגש את מיפ חיס וויקטור קוגלר וחשף את המחבוא בו שהו בני משפחת פרנק, בני משפחת ון-פלס, ופרידריך פפר שהובלו למעצר במטה הגסטפו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזר זילברבאואר לווינה ושימש כסוכן עבור שירות הביון הפדרלי הגרמני, חלקו בפרשת אנה פרנק נחשף על ידי שמעון ויזנטל. צייד הנאצים החל את החיפוש אחר הקצין שעצר את אנה פרנק בשנת 1958 במטרה לסתור את הקולות שפקפקו באמיתות סיפורה של אנה פרנק ובעצם קיומה, שמו של קרל זילברבאואר עלה בחקירת השוטרים ההולנדים שהשתתפו במעצר, אך רק בשנת 1963 הצליח ויזנטל לאתר את זילברבאואר שהושעה מעבודתו במשטרת וינה. בראיון שנתן לעיתונות ההולנדית הודה זילברבאואר בחלקו במעצר אנה פרנק ומשפחתה. הוא טען כי שמו של המלשין שהסגיר את המסתתרים לגסטפו אינו ידוע לו וכי מפקדו הישיר באותה תקופה התאבד עם כניעת גרמניה הנאצית. עם זאת הוא זכר היטב את אירוע המעצר לדבריו הוא שאל את אוטו פרנק כמה זמן הם שהו במחבוא, תשובתו של פרנק כי הם התחבאו במשך שנתיים וחודש הדהימה אותו ואוטו פרנק הראה לו סימנים שנחרטו על קיר המחבוא ותיעדו את צמיחתה לגובה של אנה פרנק. זילברבאואר סיפר כי פנים אל פנים נראתה אנה פרנק מבוגרת ויפה יותר מהנראה בתמונותיה וציין כי בעת המעצר הוא אמר לאוטו פרנק "יש לך ילדה מקסימה". במהלך החקירה מסר אוטו פרנק עדות בפני שלטונות החוק האוסטריים כי זילברבאואר היה הוגן ואנושי בעת המעצר ועל רקע זה נסגר תיק החקירה מבלי שהוגש כתב אישום.
דניאלה דה רוסי
דניאלה דה רוסי (באיטלקית: Daniele De Rossi; נולד ב-24 ביולי 1983 ברומא, איטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומאמן כדורגל.
קריירה
דה רוסי גדל במחלקת הנוער של רומא אותה אימן אביו, אלברטו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים דווקא בליגת האלופות, נגד אנדרלכט הבלגית באוקטובר 2001. את הבכורה בליגה הוא ערך רק לקראת סוף עונת, ואת שערו הראשון כבש לאחר שבוע נגד טורינו.
הוא ידוע בעוצמת בעיטותיו החזקות ומסוגל להבקיע שערים ממרחק רב. את אחד השערים הגדולים ביותר שלו, כבש דה רוסי במהלך עונת בבעיטה מ-40 מטר במשחק נגד פיורנטינה, מעל השוער סבסטיאן פריי ההמום. כמו כן זכורה החמצת הפנדל שלו ברבע גמר ליגת האלופות של עונת, נגד מנצ'סטר יונייטד.
דה רוסי זכה עם רומא בשני גביעים (2007 ו-2008) ובסופר קאפ איטלקי אחד (2007), בנוסף ל-4 סגנויות של הסרייה א' ולשני גמרים נוספים בגביע, אותם רומא הפסידה. הוא זכה בתואר "השחקן הצעיר של השנה בסרייה א'" ב-2006 ובמקום שני בתואר "כדורגלן השנה באיטליה" של 2007.
אחרי פרישתו של פרנצ'סקו טוטי בסיום עונת 2016/17 קיבל דה רוסי את סרט הקפטן של רומא. בסיום עונת 2018/2019 דה רוסי עזב את רומא לאחר 18 שנים כשחקן בקבוצה הבוגרת של רומא. דה רוסי נחשב לאחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של המועדון.
ב-26 ביולי 2019 חתם לעונה אחת בבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית, עם סעיפי יציאה בחודשים דצמבר ומרץ. הוא ערך את משחק הבכורה שלו ב-14 באוגוסט במשחק גביע, בו אף כבש את שער הבכורה שלו.
ב-6 בינואר 2020 הודיע על פרישת ממשחק פעיל, בגיל 36.
קריירת נבחרות
במונדיאל 2006 (בו זכתה איטליה), במהלך משחק נגד נבחרת ארצות הברית, הורחק דה רוסי לאחר שנתן מרפק לפניו של בריאן מקברייד האמריקאי. מקברייד נזקק לשלושה תפרים, ודה רוסי, שהתנצל בפני מקברייד לאחר המשחק, הורחק ל-4 משחקים ונקנס בסכום של 10,000 פרנקים שווייצריים.
דה רוסי שיחק בכל משחקיה של איטליה במוקדמות יורו 2008 וכבש שער אחד. ביורו עצמו כבש דה רוסי שער נגד נבחרת צרפת (מבעיטה חופשית שהוסטה על ידי תיירי הנרי) והחמיץ את הפנדל השני בדו-קרב פנדלים נגד נבחרת ספרד ברבע הגמר, בו הודחה איטליה.
לאחר המשחק מול שוודיה, אשר הסתיים בתוצאה 0-0, הודיע ב-13 בנובמבר 2017 על פרישתו מנבחרת איטליה. התיקו, יחד עם ההפסד במשחק הראשון במסגרת משחקי פלייאוף המוקדמות מנע מאיטליה לעלות למונדיאל 2018, זאת לאחר שישים שנים רצופות בהם השתתפה הנבחרת בטורניר.
עזרא לניאדו
עזרא לניאדו (נפטר ב-29 בספטמבר 1990) היה ראש המועצה המקומית טירת כרמל, מורה, מחנך, מנהל בית ספר וחוקר קהילות ישראל.
ביוגרפיה
עזרא לניאדו נולד בעיר מוסול שבעיראק, שם שימש כמורה וכמנהל בבית הספר אליאנס וכיהן כראש תנועת החלוץ הציונית שפעלה להעלאת יהודי מוסול לישראל.
עלה לארץ בשנת 1951, שירת בנח"ל והיה ממקימי קיבוץ נחל עוז בגבול רצועת עזה.
בשנת 1959 נבחר לראשות המועצה המקומית טירת כרמל. בתפקידו פעל נמרצות לשכן את תושבי המעברות בבתי קבע, לפתח תעשייה ומקורות תעסוקה ולהקמה וחיזוק תשתית החינוך ביישוב.
כיהן כראש המועצה עד לשנת 1965 ושוב בשנים 1968-1969.
עזרא עסק בחקר קהילות ישראל ותרם תרומה חשובה במחקרו על יהדות מוסול. בספריו ובמאמריו הוא העמיד גל עד לקהילה עתיקת שורשים זו.
ייסד את ארגון יהודי מוסול, עמד בראשו והיה לראש מרכז מורשת יהדות מוסול בטירת כרמל.
במקביל לעיסוקיו ולתפקידיו הרבים שימש כמורה ומחנך, הוא ראה ייעודו בחינוך ופעל כל ימיו לחינוך לערכים, לסובלנות, לדו קיום, לאהבת אדם, אהבת הארץ ואהבת הטבע.
שימש כמנהלו השני של בית הספר השש שנתי "שיפמן" בטירת כרמל.
עמוק במים (סדרת טלוויזיה)
עמוק במים היא סדרת דרמת נעורים ישראלית בת 9 פרקים ששודרה מ-26 באוקטובר 2014 עד ל-23 בנובמבר 2014 בערוץ הראשון וכיום בכאן חינוכית.
עלילה
הסדרה מתבססת על חבורת בני נוער שנמצאים בשבט צופי ים בהרצליה (שבט דקר). הסדרה מספרת על שני אחים תאומים, בועז (אלון סנדלר) ודורון (מאור שוויצר) מצופי ים הלומדים בכיתה י"ב ומדריכים שתי קבוצות מתחרות ומתערבים ביניהם שזה שהקבוצה שלו תנצח בתחרות השיט השנתית יישאר לשנת שירות בשבט. אחד האחים, בועז, מקבל שלושה נערים בסיכון לקבוצתו, הילה (אגם שוסטר), נערה שמסתובבת עם חבורת בנים ונוהגת לגנוב. תומר (יניב זנבה), נער המואשם במעורבות במכירת סמים, למרות שלא לקח שום חלק בפשע שבוצע, וברק (דוד לביא) נער המתגורר בבית ללא הוריו, ונמצא אצל קצין מבחן בשל כך שנתפס משתתף בתחרות מכוניות.
ריצ'רד דוטרואל
ריצ'רד פיליפ דוטרואל (בצרפתית: Richard Philippe Dutruel, נולד ב-24 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער. במהלך קריירת המשחק שלו, שהחלה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 והסתיימה באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, שיחק במספר קבוצות בצרפת ובספרד, ובהן פריז סן-ז'רמן, סלטה ויגו וברצלונה. דוטרואל ערך הופעה אחת במדי נבחרת צרפת.
קריירה
בצעירותו הצטרף דוטרואל למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן, שם היה שותף להצלחה קבוצתית. את הופעת הבכורה במדי הקבוצה בליגה הצרפתית ערך ב-20 במרץ 1992. מכיוון שלא היה לו מקום בקבוצה הבוגרת, הושאל במשך שתי עונות לקן. בקן עמד בשער הקבוצה בעקביות, אך הקבוצה ירדה לליגה השנייה בתום עונת 1994/1995. דוטרואל שב לפריז בקיץ 1995, אך היה בעיקר שוער גיבוי לברנאר לאמה. בעונת 1995/1996 זכה להזדמנויות מועטות בקבוצה, שזכתה בגביע מחזיקות הגביע ובסופר קאפ הצרפתי.
דוטרואל ניסה את מזלו בספרד והצטרף לסלטה ויגו. בתקופתו בסלטה הפך לאחד מהשוערים הטובים בליגה הספרדית. בעונת 1997/1998 עזר לסלטה לסיים במקום ה-6 בליגה ולכן היא השתתפה בגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן, בה אף הגיעה למקום ה-5 בליגה. יכולתו הטובה משכה עניין מצדה של ברצלונה, שחיפשה מחליף לרוד הספ. אף על פי שעדיין נותרה שנה בחוזהו בסלטה ויגו, הוא סיכם על צירופו לברצלונה בסוף עונת 1999/2000, על ידי כך שברצלונה תשלם את סעיף השחרור שלו, שעמד על 700 מיליון פסטות. הידיעה על עזיבתו את סלטה לא התקבלה בעין יפה על ידי הנהלת המועדון וכן אוהדיו, ולכן הוא לא שיחק באף משחק עד סוף העונה.
לואי ואן חאל, המאמן שהמליץ על הבאתו של דוטרואל לברצלונה הוחלף על ידי לורנס סרה פרר עוד לפני שהחלה עונת 2000/2001. בתחילת העונה היה השוער הראשון בקבוצה, אך הוא הציג יכולת דלה, ובנוסף לכך הוא נפצע במשחק הליגה נגד קבוצתו לשעבר, סלטה ויגו. בשל כך, תפס את מקומו בהרכב הקבוצה השוער הצעיר פפה ריינה, שהמשיך לעמוד בשער גם לאחר שדוטרואל החלים מפציעתו. סרה פרר פוטר באמצע העונה ובמקומו מונה קרלס רשאק. רשאק העניק לדוטרואל את עמדת השוער הראשון במשחקיה האחרונים של העונה, וכך הוא סיים את העונה עם 21 הופעות בכל המסגרות. לקראת העונה הבאה צורף השוער הארגנטינאי רוברטו בונאנו לסגל הקבוצה, ודוטרואל הפך לשוער השלישי אחרי בונאנו וריינה. בשל כך לא ערך אף הופעה במהלך כל עונת 2001/2002. הוא אף נותר מחוץ לסגל הקבוצה כמעט בכל משחקיה.
דוטרואל ערך הופעה אחת במדי נבחרת צרפת. הוא נכנס כמחליף במשחק ידידות מול ב-4 באוקטובר 2000 שהסתיים בתיקו 1-1.
תוכנית ווסחוד
תוכנית ווסחוד (ברוסית: Восход) היא תוכנית החלל המאוישת השנייה של ברית המועצות. פיתוח התוכנית היה כתוצאה מהרצון להמשיך את תוכנית ווסטוק ומחזור הרכיבים שלא השתמשו בהם בתוכנית הקודמת. בשתי המשימות המאוישות השתמשו בחללית ווסחוד שהמריאה על גבי טיל ווסחוד.
טיסות
משימות שתוכננו אך בוטלו:
תוצאות
אף על פי שתוכנית ווסטוק הייתה ייעודית לבחינת ההשפעות של חוסר כבידה בחלל למשך זמן ארוך על בני אדם, היא לא הניבה הבנה כוללת על הנושא, ולכן היה צורך במשימות נוספות לשם סגירת אי ההבנות בנושא. למרות ההצלחה המרכזית של התוכנית בביצוע הליכת חלל לפני ארצות הברית, מה שהניע את התוכנית הן הצהרותיה של ארצות הברית בתוכנית ג'מיני להעלות למסלול יותר מאדם אחד. כאשר שתי משימות אלו הושגו על ידי ברית המועצות היא נטשה את התוכנית. נטישת התוכנית והשינוי בהנהגה הסובייטית, שפחות התחשבה במעשים נועזים והשגת יוקרה, איפשרה למהנדסים הסובייטים לשקוד על תוכנית סויוז.
שדה החמניות
החמניה (באיטלקית: I Girasoli) הוא סרט דרמה איטלקי בבימויו של ויטוריו דה סיקה ובכיכובם של מרצ'לו מסטרויאני וסופיה לורן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1970, והיה לסרט המערבי הראשון שצולם בברית המועצות.
הסרט מגולל את סיפורם של אנטוניו, חייל איטלקי הנעדר עם סיומה של מלחמת העולם השנייה, ואשתו ג'ובאנה, שיוצאת כנגד כל הסיכויים למסע בברית המועצות בעקבות בעלה.
עלילה
עם סיום מלחמת העולם השנייה, ג'ובאנה (סופיה לורן) מחפשת אחר ידיעות בנוגע לגורלו של בעלה, אנטוניו (מרצ'לו מסטרויאני), המוכרז כנעדר לאחר נסיגת צבא איטליה מברית המועצות. על אף שאינה מקבל מידע מהרשויות, וכנגד כל הסיכויים, ג'ובאנה מתקשה להאמין כי בעלה נפל בקרב, ומשוכנעת כי שרד את המלחמה וכי הוא עדיין בברית המועצות. היא מחליטה להגיע למוסקבה, במסע בעקבותיו.
בשלב זה מתחיל פלאשבק ארוך המגולל את סיפורם של הזוג. הסיפור מתחיל בנאפולי, שם נולדה וגדלה ג'ובאנה. היא מכירה את אנטוניו ומתאהבת בו. מספר ימים לפני שליחתו של אנטוניו לאפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, ג'ובאנה מציעה לאנטוניו להינשא לה, כדי לזכות ב-12 ימי חופש מהצבא, בתקווה כי בזמן הזה תיגמר המלחמה, או שאנטוניו יקבל תפקיד חדש בתוך גבולות איטליה. אנטוניו מפקפק בכך בתחילה, אך מתרצה, ולאחר טקס הנישואין הזוג יוצא לירח הדבש. לקראת סיום החופשה, אנטוניו מנסה לעשות תרגיל אחרון כדי להתחמק משירות ולהתחזות למשוגע, אך נלכד, וכדי לא לעמוד למשפט צבאי, הוא נאלץ להתנדב לשרת בחזית הרוסית. לאחר עזיבתו, הפלאשבק מסתיים והעלילה חוזרת לימי סיום המלחמה.
אל תחנת הרכבת מילאנו צ'נטראלה מגיעים יוצאי הקרבות מברית המועצות, ושם ג'ובאנה פוגשת בחייל שלחם לצידו של אנטוניו בקרב סטלינגרד בינואר 1943. הוא מספר לה על תקיפת הצבא האדום שבעקבותיה רבים ממחלקתו נהרגו, על הקושי הרב בתנאי הרעב והקור העז ששרר באזור, ועל כך שאנטוניו, שנתמך בו מספר ימים עד שהיה חלש מכדי להמשיך, שחרר אותו לדרכו ונפל בשלג. למרות זאת, הוא אינו יודע מה עלה בגורלו לאחר מכן, והאם הוא עדיין בחיים. ג'ובאנה מחליטה שלא לאבד תקווה, וזאת למרות הססנותה של חמותה, שלא אהבה כלל את העובדה כי בנה נשא לו אישה מדרום איטליה. היא מחליטה לנסוע לברית המועצות ולחפש אחריו באופן אישי. היא מגיעה למוסקבה, שם מלווה אותה נציג משרד החוץ הסובייטי. הוא מלווה אותה בשדות הקרב של המחלקה בה שירת אנטוניו, בכפרים ובבתי קברות, וכן בשדה חמניות, בו כל חמניה מייצגת לכאורה חייל איטלקי שנהרג בקרבות. בשדה זה הכריחו הגרמנים את האיטלקים לקבור את חלליהם בקברי אחים.
על אף שליווה אותה בסבלנות ובמסירות רבה, מייעץ לה להפסיק את החיפושים. ג'ובאנה דבקה בעמדתה וממשיכה בחיפושים לבדה, מתוך מחשבה כי ייתכן ובעלה איבד את זיכרונו בעקבות המלחמה. היא מגיעה לאצטדיון לנין, שם היא פוגשת בחייל איטלקי שהחליט עם תום המלחמה להישאר בברית המועצות כאזרח סובייטי, אך אין בידו חדשות על גורלו של אנטוניו. היא ממשיכה לנדוד בין הכפרים בחיפושים עד שהיא מגיעה לכפר בו כמה נשים מבוגרות זיהו את תמונתו של אנטוניו, והצביעו על בית עץ שם, על פיהן, גרה מאשה, אם צעירה לילדה. האישה המבוהלת מהגעתה של ג'ובאנה, מתקשה להסביר כיצד הצילה את חייו של אנטוניו הגוסס. ג'ובאנה מבינה כי החוסר בידיעות על גורלו והישארותו בתחומי ברית המועצות היו מבחירה. היא עולה לרכבת ועוזבת את ברית המועצות בעצב רב, מבלי לדבר כלל עם אנטוניו. ג'ובאנה שבה לאיטליה בעצב ובייאוש רב. בתחילה היא אינה מספרת לחמותה דבר. בעקבות רכיבה משותפת עם חבר על אופנוע לעיני תושבי הכפר, חמותה סוטרת לה, בטענה כי מנהגיה אינה תואמים אבל. רק אז ג'ובאנה מספרת לחמותה את האמת על גורל בנה.
בינתיים בברית המועצות, אנטוניו מוצא בתחנת הרכבת את תמונתו שלו, עם הקדשה שכתב לג'ובאנה לפני המלחמה, תמונה שנפלה מידיה שעה שעזבה את המקום. הוא מתחיל להרגיש געגועים ורצון עז לחזור אליה, ונוסע בעקבותיה לאיטליה. כשאנטוניו מגיע, הוא מצליח להשיג את ג'ובאנה בשיחת טלפון, והיא מספרת לו כי עזבה את הכפר ואת ביתם המשותף ועברה להתגורר במילאנו. היא מסרבת לבקשתו לפגוש אותה, מכיוון והיא החלה להתראות עם גבר אחר. אנטוניו מאוכזב, אך מבין לליבה. לבסוף היא מסכימה לפגוש אותו, והוא מסביר לה מה הוביל אותו למעשיו, כיצד ניצל ממוות, איבד את זכרונו כשהתעורר והשינוי שחל בו עקב ההלם שאחז בו בעקבות הקרבות. למרות כל אלה, הוא מספר לה על רצונו לשוב אליה. כשהם מתקרבים לנשיקה, עוצר אותם בכי תינוק. היה זה בכיו של בנה של ג'ובאנה. היא אומרת לו שלמרות שאהבתה אליו לא חדלה מעולם, היא אינה רוצה להרוס את חייהם של בנה ושל ביתו. היא מציעה ללוות אותו לתחנת הרכבת, שם עולה אנטוניו על הרכבת בחזרה לברית המועצות. מבטיהם מתרחקים כשהם מבינים שלמרות אהבתם העזה, הם לעולם לא ייפגשו שוב.
פרסים
סופיה לורן זכתה על תפקידה בסרט בפרס דויד די דונאטלו (האוסקר האיטלקי) לשחקנית הטובה ביותר.
הפסקול, שהולחן על ידי הנרי מנציני, היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
גרגוריו בארבאריגו
תולדות חייו
נולד בוונציה כבן רביעי במשפחתו, אביו היה סנטור של הרפובליקה של ונציה. משפחתו הייתה אחת ממשפחות הסוחרים העשירות והחזקות בעיר והחזיקה שני ארמונות על גדות התעלה הגדולה (אחד מהם הוא פאלאצו בארבאריגו). בין קרוביו היו שני קרדינלים ובין אבותיו שניים שכיהנו כדוג'ים (דוכסי ונציה), מרקו בארבאריגו ואגוסטינו בארבאריגו. הוא התחנך על ידי מורה פרטי ולמד פילוסופיה, מתמטיקה, לטינית, יוונית עתיקה ומוזיקה. ב-1643 התלווה לשגריר ונציה למינסטר לדיונים שהתנהלו שם לקראת שלום וסטפליה ולאחר מכן המשיך וביקר בהולנד, פלנדריה ופריז לפני ששב ללימודים באוניברסיטת פדובה. במהלך שהותו במינסטר פגש בארבאריגו את שגריר האפיפיור לשיחות, הארכיבישוף פאביו קיגי (לימים האפיפיור אלכסנדר השביעי), שהפך למנטור שלו בהמשך חייו.
ב-1650 נכנס לפוליטיקה ונבחר לחבר מועצת הרפובליקה של ונציה (Collegio dei Savi) אולם חש שעיסוק זה אינו מושך אותו וב-1653 יצא לרומא על מנת להתייעץ עם הקרדינל קיגי. זה יעץ לו לבחור בקריירה בתחום המנהלי של הכנסייה הקתולית וכצעד ראשון לסיים את לימודיו לתואר דוקטור במשפט קאנוני. ב-25 בספטמבר 1655 קיבל בארבאריגו תואר דוקטור במשפט קאנוני ומשפט אזרחי ושלושה חודשים לאחר מכן הוסמך ככומר. באפריל 1656 הזמין אותו קיגי, כעת כבר האפיפיור אלכסנדר השביעי, לכהן כפקיד בבית הדין העליון של החותם הקדוש (Supremum Tribunal Signaturae Apostolicae), המוסד המשפטי העליון של העולם הקתולי. באותה עת לקח על עצמו גם את הטיפול בנפגעי מגפה שפגעה בטרסטוורה וטיפל בסעד לחולים ובקבורת הנפטרים.
ב-1657 מונה לבישוף ברגמו. באפריל 1660 הכתירו אלכסנדר השביעי לקרדינל. ב-1664 מונה לבישוף פאדובה. מתוך חזונו להמשיך במפעלו של קרלו בורומאו, אשר ייסד את המערכת הקתולית של סמינרים וקולג'ים להוראה והכשרה של פרחי-כהונה, פיתח בארבאריגו את הקולג'ים בשתי הדיוקסיות שלו (מרחבי שליטה של הבישוף) ברוח ועידת טרנטו שהחליטה לשפר את השכלתם של הכמרים והנזירים. כן תמך בלימודים גבוהים באוניברסיטאות ובפיתוח בתי דפוס. ב-1678 אישר לאלנה קורנרו פיסקופיה, תלמידת אוניברסיטת פדובה, לקבל תואר דוקטור לפילוסופיה (אך לא לתאולוגיה). בכך הייתה לאישה הראשונה לקבל תעודת דוקטור מאוניברסיטה. בין היתר נשא ונתן עם המלומד הדני ניקולאוס סטנו עד שהלה המיר את דתו לקתוליות ואף הוסמך אישית על ידי בארבאריגו לכומר (לאחר מכן יעץ בארבאריגו לאינוקנטיוס האחד עשר להסמיכו לבישוף).
לאחר מותו של אינוקנטיוס האחד עשר, שבארבאריגו היה אחד מיועציו הקרובים, התכנסה קונקלווה לבחירת יורשו. שמו של בארבאריגו הועלה כמקרה מבחן לבחירת קרדינל ונציאני. לבסוף נבחר קרדינל ונציאני אחר, פייטרו ויטו אוטובוני, שהיה לאפיפיור אלכסנדר השמיני. שלוש שנים מאוחר יותר, בקונקלווה של 1691, שהתכנסה לאחר מותו של אוטובוני, נחשב כבר בארבאריגו למועמד מועדף. מועמדותו נתמכה אמנם על ידי סיעת הקרדינלים השמרניים, אולם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה טען שבארבאריגו לא בא בחשבון משום שהוא ונציאני כקודמו בתפקיד, דבר שיעניק כוח פוליטי רב וממושך מדי לרפובליקה של ונציה. מאידך, גם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת דחה את מועמדותו, אך השניים לא יכלו להסכים על מועמד אלטרנטיבי. רק לאחר חמישה חודשים הצליחו הקרדינלים להסכים ולבחור את אנטוניו פיניאטלי לאפיפיור אינוקנטיוס השנים עשר.
שגרה
שגרה היא סדר הפעילות הקבוע של ארגון או אדם, להבדיל מסדר הפעילות במצב חירום, ובמצבי זמניים כגון התארגנות.
יש מי ששגרת יומו קבועה יחסית - שעות קבועות להשכמה ולשינה, לאכילה, לעבודה, למנוחה ולבילוי, ויש מי ששגרת יומו קבועה פחות, אך עדיין יש בה מרכיבים קבועים. בנוסף לשגרת ימי החול מתקיימת גם שגרת ימי המנוחה השבועית, השונה משגרת ימי החול.
התנהלות החברה בתנאי שגרה רגילה יוצרת פעילויות והתרחשויות אשר מתאימות לדפוסים וסטטיסטיקות שונים. דפוסים אלו יכולים להיות צפויים במידה רבה בהתאם לשעות היום, לימי השבוע, סופי שבוע וחגים, ולנטייה עונתית. דוגמאות לכך הן, השימוש במעלית בבניין משותף או ברב-קומות; צריכת המים, החשמל והעומס על שירותי טלקום; עומס תנועה בכבישים, כמות הקונים בחנות או מרכז קניות. תכנון של מערכות וארגונים להתנהלות בתנאי שגרה מאפשרת לרוב ניצול יעיל של משאבים מחד, ומאידך דורשת יכולת התמודדות עם מצבים בהם השגרה מופרת ונדרשת פעילות שונה מהרגיל.
שגרה בגופי ביטחון והצלה
ביחידה צבאית, שגרה היא פעילות היחידה בזמן שאינה נלחמת, פעילות הכוללת אימונים, הצטיידות, מנוחה וכדומה. פעילות שגרה זו מופרת כאשר אירוע מסוים, ביוזמת האויב או ביוזמת היחידה, מצריך פעילות מלחמתית של היחידה. עם סיום האירוע מתקיימת חזרה לשגרה (חזל"ש).
בגופי הצלה למיניהם, כגון מכבי אש או מגן דוד אדום, יציאה מהשגרה מתרחשת כאשר הם מוזעקים לפעולת הצלה, שלקראתה נערכו בזמן השגרה.
כחלק מההיערכות לחירום מוגדרים למתקנים שימושים נפרדים או נוהלים נפרדים לשגרה ולחירום. דוגמאות:
דייוויד בראדלי
קורות חייו
דייוויד בראדלי נולד ביורק שבאנגליה. הוא החל את קריירת המשחק בשנת 1971, כשגילם דמות של קצין משטרה בסדרה הקומית המצליחה "Nearest and Dearest". ב-1991 הופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי וזכה בפרס אוליביה על תפקידו במחזה "המלך ליר". ב-1997 שיחק שוב בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "השב הביתה" מאת הרולד פינטר, וכן במחזה נוסף של פינטר "מנהל הבית" (The Caretaker) בהפקות בתיאטרון שפילד ובתיאטרון תריסייקל שבלונדון.
בראדלי כיכב בסדרה הקומית של ה-BBC "מערב פרוע" (Wild West) בתפקיד ג'ק. ב-1996 גילם את אדי ולס, דמות של חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "ידידינו מהצפון". הופעות נוספות בטלוויזיה היו ב-2004 בדרמה המוזיקלית "בלקפול" ב-BBC1, בסרט הטלוויזיה "מר הארווי מדליק נר" בו גילם דמות של נהג אוטובוס קודר המסיע קבוצה של תלמידים פרועים ליום טיול בקתדרלת סולסברי, ב-2006 השתתף בדרמה של ה-BBC "סוויני טוד" בתפקיד האב לצידו של ריי וינסטון, וכן הופיע בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "טאגארט". עוד ב-2006 הופיע באחד הפרקים בסדרת המתח "רציחות במידסומר".
ב-2002 שיחק בראדלי בסרט "ניקולס ניקלבי" וב-2007 בקומדיה "שוטרים לוהטים", בתפקיד איכר האוגר כלי נשק בין והשאר גם מוקש ימי. ב-2008 גילם את דמותו של "כהן הברברי" בעיבוד של סקיי-1 לספרו של טרי פראצ'ט "צבע הכשף". הוא הופיע במספר דרמות תקופתיות כגון עיבודים לספרי צ'ארלס דיקנס "מרטין צ'זלוויט", "ניקולס ניקלבי" ו"ידידנו המשותף" וכן גילם את סר פיט קראולי במיני-סדרה, עיבוד ל"יריד ההבלים" רומן מאת ויליאם מייקפיס תאקרי.
בראדלי גילם את תפקיד השרת ארגוס פילץ' בכל סרטי הארי פוטר, החל מהסרט הראשון בסדרה "הארי פוטר ואבן החכמים".
ב-2008 הופיע בראדלי בתפקיד ספונר במחזה מאת הרולד פינטר "No Man's Land" שביים רוברט גולד, בתיאטרון גייט בדבלין לצידו של מייקל גמבון בתפקיד הירסט ההפקה עברה לווסט אנד שבלונדון והוצגה בתיאטרון הדוכס מיורק. ב-2009 בראדלי מועמד על תפקידו זה לפרס לורנס אוליביה כשחקן הטוב ביותר.
ב-17 ביולי 2012 בראדלי זכה לדוקטור לשם כבוד מטעם "University of Warwick".
בראדלי מתגורר בעיר סטרטפורד אפון אייבון. הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל אסטון וילה.
בלש זמני
בלש זמני הוא הרומן הראשון של שאול בצר שיצא בינואר 2014 בהוצאת ידיעות ספרים.
גיבור הספר הוא מיכאל קריגר, סופר כושל המשלים הכנסה כחוקר פרטי. הגיבור נקלע לתחום החקירות כמעט נגד רצונו ובכל הזדמנות מנסה לעזוב אך בכל פעם נאלץ להישאר עוד קצת, עד לפעם הבאה שינסה שוב לפרוש – תמיד ללא הצלחה.
למיכאל קריגר יש שני עוזרים: אלון, חברו הטוב, מלחין פסקולים לסרטי תדמית והאקר מחשבים, ואסתר, חברת ילדות, לבקנית העובדת כחשמלאית ובנוסף היא גם מטפסת קירות מקצועית. בתחילת הספר היא בהריון מתקדם.
הפרשה המרכזית בספר היא סביב היעלמותו של אמן קומיקס פוליטי בשנות השבעים. חקירה שמהר מאוד מסתבכת ושואבת את מיכאל למסע מסוכן רצוף בחידות מסתוריות. מועמד לראשות הממשלה עם סוד אפל, שחקנית קולנוע שהפכה למנהיגת ארגון סתרים, עיתונאי חובב קונספירציות ומדריך גמלים שיורה באנשים חצים זעירים הם רק חלק מהדמויות המפתיעות שהוא פוגש במהלך החקירה.
הרומן בלש זמני זכה למעמד של "ספר זהב" על מכירה של למעלה מ-20 אלף עותקים.
ב-2016 יצא ספר ההמשך בשם בלש זמני – טעות כפולה.
גרמא בשבת
גרמא בשבת הוא מונח בהלכות שבת, המתאר עשיית אחת ממלאכות שבת האסורות - בצורה שאינה ישירה. מוסכם על רוב הפוסקים, כי פעולה שמתבצעת בגרמא, אינה אסורה מן התורה. בימינו ישנם מכונים העוסקים בפתרונות טכנולוגיים, למקרים של צורך חיוני של רפואה וביטחון, שחלקם מתבססים על ידי היתר 'גרמא'.
גרם כיבוי
כאמור כבר במשנה נזכר היתר 'גרמא' בקשר להיתר כיבוי שרפה בשבת, באופן שהכיבוי אינו נעשה באופן ישיר:
העולה מדברי המשנה, שנחלקו רבי שמעון בן ננס ורבי יוסי האם מותר להציב מחיצה של כלים חדשים המלאים מים בפני הדליקה, במטרה שכשהאש תפגש עם כדי המים, הכלים החדשים יתבקעו, ואז יצאו המים מהכדים אל האש, ויכבו אותה. בתלמוד שם מבואר שגם לדעת רבי יוסי, היתר גרמא תקף, אלא שלדעתו יש לחשוש באופן נקודתי בגרם כיבוי, משום שאם נאפשר לאדם לכבות בדרך גרמא, יבוא לכבות גם בידיים, מחמת בהילותו על אובדן הממון.
עוד מבואר בתלמוד שם, שההיתר העקרוני לכבות באופן זה, נשען על הלימוד מהמקרא, לפיו מה שנאסר הוא דווקא מלאכה שנעשית בידיים ומתייחסת באופן שירי לאדם העושה אותה, אך מלאכות המתבצעות בעקיפין, שלא באופן ישיר, מותר: בתלמוד הובא היתר גרמא גם לגבי איסור מחיקת השם.
להלכה
להלכה נחלקו הפוסקים האם גרמא מותר לכתחילה אף בשלא לצורך (צורך גדול \ צורך מצווה \ הפסד), או שכל היתר הגרמא הוא רק בכגון זה. בספר המרדכי הביא את דעת רבינו יואל שכתב שאין להתיר רק במקום הפסד, כדעתו פסק הרב משה איסרליש. אולם דעת הרא"ש להתיר אפילו בלא הפסד וכך דעת הרב יוסף קארו ועוד. אולם ביום טוב התירו רבים אף לכתחילה.
הגדרת גרמא
האחרונים נחלקו כיצד להגדיר גרמא - איזה מעשה יש להחשיבו כעושה מלאכה בידיים, ואיזה מעשה נחשב כגרמא. הרב חיים עוזר גרודזנסקי בספרו "אחיעזר" מציע חלוקה בין סוגים שונים של גרמא - כאלו שבהכרח יקרו, כמו הזורה לרוח והמשתמש ב"ריחיים של מים", לעומת מקרה של אי ודאות - כמו במקרה של כיבוי האש על ידי כדי מים.
ככלל, כל שנראה שהפעולה נמשכת מכוח מעשיו הישירים של האדם הרי היא נחשבת כעשייה שלו ואיסורה מהתורה. וכאשר אין ניכר שהפעולה נעשית מכוח מעשיו אלא רק נגרמת מהם, הרי זה 'גרמא'. למשל, כאשר האדם מסיר סכר והמים שהתחילו לזרום חוללו פעולה, אם הפעולה נעשתה במקום קרוב, הרי היא נקראת 'כוח ראשון' והיא נחשבת מעשה גמור של האדם. ואם הפעולה התחוללה במקום רחוק, היא נקראת 'כוח שני', והיא 'גרמא'.
באופן דומה, אם המלאכה נעשתה מיד, הרי היא פעולה ישירה ואסורה מהתורה, ואם המעשה של האדם גרם לכך שלאחר זמן תיעשה המלאכה, הרי זה 'גרמא'. הרב עובדיה והרב יצחק יוסף סומכים פסיקותיהם באופן משמעותי על הגדרה זו.
ליסה לורינג
ליסה לורינג (באנגלית: Lisa Loringׂ, נולדה בשם ליסה אן דסינס; 16 בפברואר 1958 – 28 בינואר 2023) הייתה שחקנית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בגיל שש כשחקנית ילדה, בדמותה של ונסדיי אדמס בסיטקום משפחת אדמס 1964–1966.
חיים וקריירה
לורינג נולדה באטול קוואג'ליין, איי מרשל, טריטוריית הנאמנות של האו"ם באותה תקופה, שהייתה מנוהלת על ידי ארצות הברית. הוריה שירתו שניהם בצי ארצות הברית, והתגרשו זמן קצר לאחר לידתה. היא גדלה בהוואי ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס עם אמה. היא החלה לדגמן בגיל שלוש והופיעה בפרק של ד"ר קילדר, ששודר ב-1964. אמה מתה מאלכוהוליזם בשנת 1974 בגיל 34.
היא נודעה בעיקר בזכות תפקידה כ-ונסדיי אדמס בסיטקום משפחת אדמס (1964–1966). היא הייתה אחת מהשחקניות הראשיות ששרדו זמן רב יותר. ב-1966 היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסיטקום "הזוג פרוטס מסאות'המפטון" של רשת ABC.
לורינג שבה לגלם את ונסדיי בספיישל הטלוויזיוני משנת 1977, "ליל כל הקדושים עם משפחת אדמס החדשה", בה דמותה בגרה.
מ-1980 עד 1983, היא גילמה את הדמות קריקט מונטגומרי באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב" של רשת CBS. היא גם הופיעה בשלושה סרטי סלאשר: טירוף דם (1987), קפוא (1988) ונמל פראי (1987).
חיים אישיים
לורינג התחתנה עם פארל פומברג ב-1973 כשהייתה בת 15, ונולדה להם בת. הנישואים הסתיימו שנה לאחר מכן.
לורינג נישאה לבעלה השני, השחקן דאג סטיבנסון, ב-1981. הוא היה שחקן חוזה באופרת סבון אחרת של רשת CBS-פרוקטר אנד גמבל "חפש את המחר". מנישואים אלו נולדה ללורינג בת שנייה. נישואיהם הסתיימו בשנת 1983.
לורינג נישאה בפעם הרביעית ב-2003 לגראהם ריץ'. בני הזוג נפרדו בשנת 2008 והתגרשו בשנת 2014.
מוות
לורינג עברה שבץ מוחי שנגרם מיתר לחץ דם, ומתה במרכז הרפואי פרובידנס סנט ג'וזף בברבנק, קליפורניה, ב-28 בינואר 2023, בגיל 64.
Tú Sólo Tú
Tú Sólo Tú (באנגלית You, Only You, ובעברית: אתה, רק אתה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Dreaming of You. השיר יצא לאור ב-5 ביולי 1995, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב במקור על ידי פליפה ואלדס לייל והופק על ידי חוסה הרננדס.
קידום
ב-31 במרץ 1995 נרצחה סלינה בקורפוס כריסטי, טקסס, על ידי חברתה ונשיאת מועדון המעריצים שלה לשעבר, יולנדה סלדיבר. מאוחר יותר, הודיע תומאס כי עבד על שיר אחר שהקליטה סלינה ואמר בריאיון ל-Biography שהוא לא הספיק לסיים אותו. "Tú Sólo Tú", יצא כסינגל עבור תחנות הרדיו הלטיניות, בעוד "I Could Fall in Love" הופץ כסינגל המוביל מהאלבום Dreaming of You ב-26 ביוני 1995. "I Could Fall in Love" נשלח לראשונה לרדיו להיטים עכשוויים, רדיו שירים עכשוויים למבוגרים, רדיו טופ 40, רדיו שירים אורבניים ורדיו שירים קצביים ב-15 ביוני 1995 ואילו "Tu Sólo Tú" נשלח לרדיו מוזיקת הטחאנו, לרדיו שירי הפופ ולרדיו השירים המקסיקניים האזוריים.
גרסאות נוספות
את השיר הקליטו אמנים נוספים כדוגמת:
ראנצ'ו קוקמונגה
ראנצ'ו קוקמונגה (באנגלית: Rancho Cucamonga) היא עיר פרוורית בסן ברנרדינו, קליפורניה, ארצות הברית. העיר ממוקמת כ-60 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס. נכון לשנת 2016 אוכלוסיית ראנצ'ו קוקמונגה מוערכת בכ-176,000 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-27 בגודלה בקליפורניה.
העיר חווה ממוצע של 287 ימי שמש בשנה, לעומת ממוצע לאומי של 205 ימים.
היסטוריה
המתיישבים הראשונים באזור היו אינדיאנים אשר התיישבו בסביבה באופן מאסיבי בערך בשנת 1200. במאה ה-18 הגיעו לסביבת ראנצ'ו קוקמונגה משלחות חקר אירופאיות. בשנות ה-30 של המאה ה-19 הוקמו באזור זה חוות מסחריות וחקלאיות על ידי סוחר לטיני. בשנים שלאחר מכן התבססה ההתיישבות האירופאית באזור. בשנת 1977 ההתיישבויות השונות התאחדו לעיר אחת.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר 165,269 תושבים ב-54,383 משקי בית, כאשר הצפיפות היא כ-1,600 נפש לקמ"ר. 6.9% מהאוכלוסייה מתגוררים מתחת לקו העוני.
כלכלה
החברות קוקה-קולה, מייסיס ופריטו-ליי הקימו מפעלים בסמוך לעיר. כתב העת Money דירג בשנת 2006 את ראנצ'ו קוקמונגה במקום ה-42 ברשימת "הערים שטוב לחיות בהן".
סוכריית דלעת
סוכריית דלעת היא סוכריית גומי קטנה בצורת דלעת המיוצרת מסירופ תירס, דבש וסוכר. באופן מסורתי, הסוכריות צבועות בצבע כתום עם קצה ירוק בדומה לדלעת. סוכריות אלו מזוהות בעיקר עם ליל כל הקדושים. בסוכריות אלו אין שמנים או שומנים והם נחשבות לדלות שומן. מרקמן דומה למרשמלו. סוכריות אלו מיוצרות באופן דומה לסוכריות תירס.
תהליך הייצור
סוכריות אלו מיוצרות מבלילה של סירופ סוכר, דבש, סוכר וצבעי מאכל המחוממים בסירים גדולים שבהם נוצר סירופ מתוק מאוד. סירופ זה מעורבב עם שני צבעים (ירוק וכתום) ומוכנס לתבניות עשויות מעמילן תירס בצורה הרצויה. תבניות אלו נשלחות לחדר ייבוש למשך 24–36 שעות. לאחר שהסוכריות מתייבשות, הן עוברות תהליך של זיגוג המעניק להן מראה מבריק.
היסטוריה
סוכריות הדלעת נוצרו לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-20 על ידי המגדנאי ג'ורג' רמינגר מחברת הממתקים ונדרלי. בתחילת שנות ה-90 הוערך כי המשק האמריקאי צורך 15 אלף טון בשנה כאשר הרוב הוא בתקופה של ליל כל הקדושים. בשנת 1997 הוערך שווי השוק בארצות הברית של סוכריות לליל כל הקדושים ב-950 מיליון דולר. בעקבות גודל השוק, החליטה חברת מרס בע"מ להוציא גרסה של ממתק הסניקרס בטעם דלעת.
סוכריות אלו הפכו גם לסוגיה בנושא החזרה לשעון חורף בארצות הברית. משנת 1960, יצרניות ממתקים השתמשו בנימוק כי המעבר לשעון חורף לאחר ליל כל הקדושים יתן לילדים עוד שעת אור יום לתעלול או ממתק וכך הם יאספו יותר ממתקים. במהלך שנת 1985 בדיונים בקונגרס האמריקאי על המעבר לחזרה לשעון חורף, תעשיית הסוכריות הניחה סוכריות דלעת על מושב של כל סנאטור. ב-8 ביולי 1986, חתם הנשיא רונלד רייגן על חוק שבו שעון הקיץ יהיה עד ליום ראשון האחרון של חודש אוקטובר (לא כולל את ליל כל הקדושים). בשנת 2005 שונה החוק כך ששעון הקיץ מוחלף ביום ראשון הראשון של חודש נובמבר על מנת שליל כל הקדושים יהיה עדיין בשעון קיץ.
עודד בסיוק
עודד בסיוק (נולד ב-1973) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף המשמש כראש אגף המבצעים. קודם לכן שימש ראש חטיבת התכנון באגף התכנון, מפקד עוצבת הפלדה, מפקד עוצבת המפץ, ראש מחלקת המבצעים באמ"ץ, מפקד חטיבה 7 ומפקד גדוד 82.
ביוגרפיה
התגייס לחיל השריון ב-1991, שירת כקצין בגדוד 53 של חטיבה 188 ובשנים 1995–1996 שימש כמפקד פלוגת שריון ובתפקידו זה פיקד על מוצב הבופור בעת המערכה ברצועת הביטחון. בתפקידו הבא שימש ראש מדור מרכבה במפקדת קצין שריון ראשי ויצא ללימודים. ב-2001 מונה לקצין אג"ם של חטיבה 188 ב-2003 מונה למפקד גדוד 71 של חטיבה 188. סיים את תפקידו לאחר תאונה קטלנית שאירעה במהלך כהונתו. לאחר מכן עבר לשרת כראש ענף במרכז לאימונים באש במל"י, ובשנת 2005 עבר לפקד על גדוד 82 של חטיבה 7 ושירת בתפקיד זה בתקופת מלחמת לבנון השנייה. מיד לאחר חטיפת החיילים בגבול הצפון היה הראשון להגיע לנקודת החטיפה, הוא יצא יחד עם טנק מגדודו במשימה לזיהוי נתיב בריחת כוחות חזבאללה, הטנק עלה על מטען במאחז "כיפת הדגל" וכל צוותו נהרג, בסיוק נותר במקום לאבטח את פעולות חילוץ הגופות תחת אש והמשיך להוביל את הגדוד במהלך כל ימי הלחימה בגזרה המערבית בלבנון. לאחר סיום תפקיד המג״ד מונה בשנת 2007 לקצין אג"ם של עוצבת געש.
ב-2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מרכבות האש ובמקביל הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ביולי 2011 מונה למפקד חטיבה 7 תפקיד בו שירת עד יוני 2013, בתקופת פיקודו התחממה גזרת רמת הגולן וכוחות תחת פיקודו ביצעו ירי לעבר עמדות צבא סוריה, במהלך תקופה זו הכין ונערך עם כוחות החטיבה לכניסה הקרקעית שתוכננה למבצע "עמוד ענן" ברצועת עזה.
בתפקידו הבא מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ וכיהן בתפקיד בשנים 2013–2015 בין השאר במהלך אירוע חטיפת ורצח הנערים ובמבצע צוק איתן אשר הביא להשמדת המנהרות ההתקפיות של חמאס.
ב-13 ביוני 2017 מונה למפקד עוצבת הפלדה בתקופה זו היה שותף לגיבוש תוכנית צה״ל לפגיעה במנהור חמאס כפי שהוצאה לפועל במהלך מבצע ״שומר החומות״. בשנת 2019 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון שם הוביל את הוצאתה לפועל של התוכנית הרב שנתית תנופה.
ביוני 2021 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים. בין היתר כיהן בתפקידו במבצע עלות השחר ובמבצע מגן וחץ.
בסיוק בעל תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. מתגורר בהוד השרון, נשוי ללימור ואב לארבעה.
ניסן רילוב
ניסן רילוב (19 ביולי 1919 – 10 במרץ 2007) היה אמן ופעיל-שמאל ישראלי.
ביוגרפיה
המהפך הסופי בהשקפותיו הפוליטיות וביחסו לציונות, חל מספר ימים לאחר מכן, כאשר יחד עם אנשים אחרים, נשלח על ידי ההגנה לפנות פלאחים מאחד הכפרים הסמוכים לנהלל שנשכבו על דרך-עפר, כדי למנוע מהטרקטורים של המושב לעלות על אדמותיהם, שזה-עתה נמכרו בידי בעל-הקרקע לציונים. כאשר בעת ביצוע אחת המשימות שהוטלו עליו, הוא משך פלאחיות ערביות ברגליים, מתחת לטרקטור, חל אצלו מהפך. בלילה של יום המחרת נשלח להשתתף במארב נגד הפלאחים שחזרו לבתיהם אחרי שקצרו את שדותיהם. היה ליל-ירח. פתאום, הוא ראה פלאח זקן, שבא לקצור את השדה שלו. המפקד, פקד על ניסן לירות. ניסן ענה לו: "אני לא יורה בזקנים". מספר ימים לאחר מכן, ארגון "ההגנה" ערך לו משפט-צבאי על סירוב פקודה, הוא גורש מהארגון, עבר לתל אביב והצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ובמסגרתו לחם נגד הנאצים.
רילוב נישא לרחל קוטנר. בתם היחידה, נורית רילוב, נולדה בשנת 1946, הייתה אדריכלית במקצועה (נפטרה בשנת 2009 ממחלת הסרטן).
נפטר בפריז ב-10 במרץ 2007.
קריירה אמנותית
לאחר מלחמת העצמאות התקבל רילוב ללימודים במכון אבני בתל אביב. בישראל השתתף במספר תערוכות. ב-1951 הציג תערוכה, במסגרת קבוצת העשרה, בבית האמנים בירושלים, ובתל אביב. ב-1952 השתתף בתערוכת אמני ישראל במוזיאון תל אביב לאמנות. ב-1953 הציג עם קבוצת העשרה בביתן הציירים, של אגודת הציירים והפסלים.
ב-1954, היגר לצרפת והתיישב בפריז שם השתלם בציור פרסקו בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. בתקופה הראשונה אחרי הגירתו לפריז, סבל מחסור, אך בהמשך התפרנס משיפוץ בתים ומציור. לבסוף הפך לצייר מוכר. סגנונו התאפיין בצביעת גליונות גדולים, אותם קרע, ומהקרעים שהתקבלו יצר קולאז'. התוצאה שהתקבלה הייתה פסיפס צבעים, שהקרינו רגש אחיד.
מדי פעם חזר לישראל והציג תערוכות, ב-1960 הציג בבית האמנים תל אביב. ב-1966 הציג בגלריה "רינה" בירושלים.
ג'ואיש ויק
ג'ואיש ויק (באנגלית: The Jewish Week; מילולית: "השבוע היהודי") הוא עיתון קהילתי עצמאי שבועי, המיועד לקהילה היהודית באזור המטרופוליני של העיר ניו יורק. העיתון מכסה חדשות הנוגעות לקהילה היהודית בניו יורק. במרץ 2016 הכריז העיתון על שיתוף פעולה עם העיתון המקוון "Times of Israel". מאוחר יותר בשנת 2016, "ג'ואיש ויק" רכש את "ניו ג'רזי גואיש ניוז". החל מחודש אוגוסט 2020 צפוי העיתון לצאת במתכונת דיגיטלית בלבד.
מנחם תעיזי
מנחם תעיזי (13 במרץ 1978, ד' באדר ב' ה'תשל"ח - 3 בדצמבר 2012, י"ט בכסלו תשע"ג), היה סופר, משורר וצייר קומיקס ומאייר חרדי.
ג'ואיש ויק
צוות המערכת
גארי רוזנבלט היה העורך והמפרסם משנת 1993 עד 2019.
מנחם תעיזי
ביוגרפיה
נולד לרב שמואל והרבנית זהבה תעיזי, גדל במושב מבוא מודיעים למד בישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת. לאחר לימודיו נישא לאבישג ולהם שישה ילדים. גיסו הוא העיתונאי אבי רוזן ואחיותיו הן הסופרת החרדית דבורה רוזן, המשוררת נחמה קורץ והמוזיקאית צופיה תעיזי.
ג'ואיש ויק
צוות המערכת
אנדרו סילוו-קרול נכנס לתפקיד בסוף ספטמבר 2018. רוזנבלט המשיך לכתוב בעיתון ולהיות מעורב בכמה מהפרויקטים החינוכיים.
מנחם תעיזי
ביוגרפיה
אייר ספרים רבים והוציא לאור ספרי קומיקס אותם אייר וכתב. טורי קומיקס בהמשכים שלו התפרסמו בעיתונים רבים ביניהם בעיתוני רשת קו עיתונות. הוא אף עסק בכתיבה ובמוזיקה ואלבום עם שיריו יצא לאחר פטירתו על ידי המשפחה.
ג'ואיש ויק
פרסים
בשנת 2016 העפיל "ג'ואיש ויק" לגמר הפרסים של מועדון הדדליין, הסניף הניו יורקי של אגודת העיתונאים המקצועיים, על הסדרה שלו בנושא המאבק לשיפור החינוך החילוני בבתי ספר חסידיים. הסדרה נעשתה בשותפות עם WNYC.
מנחם תעיזי
ביוגרפיה
תעיזי היה חסיד חב"ד, בשנותיו האחרונות התגורר באילת.
ג'ואיש ויק
פרסים
בשנת 2000 זכו רוזנבלט והעיתון במדליית קייסי לעיתונאות ראויה לשבח ממרכז העיתונאות לילדים ומשפחות על הסיפור "תמימות גנובה", דו"ח תחקיר שחשף טענות על עשרות שנים של התעללות בילדים על ידי מנהיג תנועת נוער ומנהל בתיכון, ברוך לנר. הסיפור ספג ביקורת מצד חלק מהקהילה האורתודוקסית על היותו "רכילות זדונית".
מנחם תעיזי
ביוגרפיה
בי"ט בכסלו תשע"ג ביקר בירושלים, גופתו נמצאה סמוך לחומות העיר העתיקה באזור שער האשפות לאחר שככל הנראה נפל מגובה רב. נקבר בחלקת התימנים, בבית הקברות בהר הזיתים.
קני דורהאם
קני דורהאם (שמו המלא באנגלית: McKinley Howard (Kenny) Dorham; 30 באוגוסט, ידוע גם בכינויו KD ; 1924 - 5 בדצמבר 1972) היה חצוצרן, זמר ומלחין ג'אז אמריקאי.
חייו
דורהאם היה אחד חצוצרני הבי בופ הגדולים ביותר. בתחילת דרכו, בסוף שנות הארבעים וראשית שנות החמישים, הוא ניגן בלהקות של מובילים דגולים כגון החצוצרן דיזי גילספי, הזמר בילי אקסטיין, נגן הויברפון ליונל המפטון ובחמישייה המפורסמת של סקוספוניסט האלט צ'ארלי פארקר. דורהאם היה חבר בהרכב המקורי של שליחי הג'אז, ואחרי שארט בלייקי הפך למוביל ההרכב, עבר לנגן עם הוראס סילבר. הוא ניגן גם לצד סאני רולינס ות'לוניוס מונק בהקלטות שלהם משנות החמישים. לאחר מותו של החצוצרן קליפורד בראון, בשנת 1956, דורהאם תפס את מקומו בחמישייה של המתופף מקס רואץ'.
במקביל הוא עבד כמוביל, כשבשלב כלשהו החליט להקים את ההרכב שלו, "The Jazz Prophets" (בעברית: נביאי הג'אז), אשר הקליטו עבור בלו נוט. בהרכב ניגנו: בובי טימונס הצעיר, לפני פריצתו בשליחי הג'אז, נגן הקונטרבס סם ג'ונס, הגיטריסט קני בורל ועוד.