cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיימון וגרפונקל
סיימון וגרפונקל לאחר הפירוד
סיימון וגרפונקל אף החלו לעבוד על מה שהיה אמור להיות אלבום האולפן הראשון מקץ עשור של עשייה אינדיבידואלית. שמו הזמני של האלבום היה Think Too Much, אך חילוקי דעות אמנותיים בין השניים הובילו את סיימון למחוק את קולו של גרפונקל ממספר שירים שהוקלטו והושלמו. בסופו של דבר, האלבום, Hearts and Bones יצא כאלבום סולו של סיימון ותקופה ארוכה התנכרו השניים זה לזה.
הופעתם הפומבית הבאה של הצמד, התרחשה ב-1990, כאשר הצמד הופיע בטקס לכבוד הכנסתם להיכל התהילה של הרוקנרול. גם בשנת 1993 הופיעו סיימון וגרפונקל יחד בניו יורק ב-21 קונצרטים אשר כל הכרטיסים להם נמכרו. במחצית הראשונה של המופע הופיע סיימון עם להקה, ובמחצית שנייה הופיעו סיימון וגרפונקל כצמד. מאוחר יותר באותה שנה, הם הופיעו במספר קונצרטי צדקה, כדוגמת Bridge School Concerts.
ביולי 2002, הוציאה חברת Columbia/Legacy אלבום נוסף של הצמד שהוקלט בהופעה חיה במהלך 1967. האלבום, Live In New York City, 1967 כולל בתוכו הופעה חיה כמעט מלאה של הצמד שהוקלטה באולם הפילהרמונית במרכז לינקולן בניו יורק ב-22 בינואר 1967.
איחוד נוסף נרשם ב-23 בפברואר 2003, כאשר הצמד שב להופיע יחד בציבור לראשונה מאז 1993 וביצע את The Sound of Silence במופע הפתיחה של טקס פרסי גראמי אותה שנה. לפני ההופעה הוענק לצמד פרס על מפעל חיים (Grammy Lifetime Achievement Award), שנועד לציין את תרומתם הרבה לעולם המוזיקה במשך יותר מ-40 שנה מאז החלו את פעילותם.
הופעתם זו בטקס גראמי חוללה כנראה הפשרה מסוימת ביחסים המנוכרים ביניהם. זמן קצר לאחר מכן, השיקו סיימון וגרפונקל מופע איחוד שנמשך חודשיים ברחבי ארצות הברית (ובטורונטו, קנדה), החל מה-16 באוקטובר ועד ה-21 בדצמבר 2003. השם שניתן לסיבוב ההופעות היה Old Friends (כשם אחד משיריהם מהתקליט Bookends). סיבוב זה היה הראשון זה 20 שנה, וכלל 40 קונצרטים ב-28 ערים. בין היתר שילב הצמד בהופעותיו כאורחים את האחים אברלי, מהם הושפעו בצעירותם.
יצירתם המוזיקלית
הצלחתם של סיימון וגרפונקל נבעה משילוב בין מילות השירים, מוזיקה קליטה, עיבוד מוזיקלי מוצלח ושילוב הרמוני בין הזמרים.
על המילים והלחנים אחראי פול סיימון, שכתב על מגוון נושאים, אישיים: אהבה (Cecilia ו-Bridge Over Troubled Water), אכזבה (I Am A Rock), געגועים (Homeward Bound), זקנה (Old Friends), וחברתיים: חיפוש העצמי (America) ומחאה כנגד החברה האמריקנית (The Boxer) והאלימות ומלחמת וייטנאם (Silent Night).
מילות השירים של פול סיימון פשוטות אך קולעות. לעיתים מפגין סיימון גם הומור. בשיר Cecilia קם הגיבור מהמיטה בה תינה אהבים עם ססיליה על מנת לשטוף פנים ומגלה כשהוא חוזר למיטה שמישהו נטל את מקומו. בשירים מסוימים נוהג הקהל להגיב בתשואות על שורות מסוימות המדברות אל ליבו, כמו "באור העירום ראיתי עשרת אלפים איש, אולי יותר", מתוך The Sound of Silence. רוב השירים הם בסגנון הבלדה, ולעיתים כמו בשיר The Boxer מצליח סיימון לצמצם למספר שורות סיפור חיים שלם. ב-The Boxer עוזב גיבור השיר את ביתו ומשפחתו, עובר לניו יורק במטרה למצוא עבודה, אך ההצעות היחידות שהוא מקבל הן שידול מהזונות של השדרה השביעית בעיר. בלית ברירה הוא בוחר בקריירה של מתאגרף, מקצוע אכזרי שאותו הוא רוצה לעזוב אך אינו מסוגל:
התקופה בה התפרסמו סיימון וגרפונקל, סוף שנות השישים של המאה ה-20, הייתה תקופה סוערת: מלחמת וייטנאם וההפגנות נגדה, ילדי הפרחים ופסטיבל וודסטוק וגם בשיריו של סיימון מופיעות התייחסויות לתקופה זו. בצורה חבויה כמו בשיר America בו יוצא זוג לחפש את אמריקה והחיפוש נגמר בשבר. ובצורה גלויה כמו בשיר Silent Night, מזמור ידוע לחג המולד, שאותו שרים סיימון וגרפונקל על פי המסורת ברוך, כשעל רקע השיר מושמעות לפתע חדשות השעה שבע ובהן ברצף מוזכרים קרבות בווייטנאם, הבטחה של המפקד הצבאי לשהייה ארוכה שם, ההפגנות נגד המלחמה ומשפטו של רוצח סדרתי שאחראי למותן של שבע נזירות.
המוזיקה של פול סיימון היא לרוב בסגנון הפולק או הפולק רוק. חלק מהרפרטואר של הצמד כלל שירים של אחרים שלהם ידעו ליצור עיבוד חדש: שירים של האחים אברלי (Bye Bye Love), בלדה אנגלית (Scarborough Fair/Canticle) שלה הוסיף סיימון נעימת רקע, ועיבוד לשיר עם פרואני (El Condor Pasa).
העיבוד המוזיקלי עשה לעיתים שימוש מפתיע בכלי הקשה כמו בשיר Cecilia או בשיר America. חלק מהשירים מלווים בגיטרה אקוסטית בלבד ולחלקם יש ליווי מוזיקלי עשיר. את השיר הפרואני El Condor Pasa ליווה ההרכב לוס אינקס המתמחה במוזיקת אנדים. השיר The Boxer מלווה בעיקר בגיטרה אבל השיר מסתיים בקרשנדו שבו מצטרפת תזמורת בעת שהצמד חוזר על המשפט "לה-לה-לאי". גם Bridge Over Troubled Water המלווה בעיקר בפסנתר מסתיים בקרשנדו תזמורתי.
אריה צבן
אריה צבן (נולד בשנת 1961) הוא פרופסור ישראלי לכימיה, המכהן כנשיא אוניברסיטת בר-אילן מאז שנת 2017.
פרסם מעל 140 מאמרים אקדמיים בכתבי עת מקצועיים ובספרים ורשם 13 פטנטים, שתשעה מהם מיושמים בחברות הזנק. במחקריו נכללת סוללת אלומיניום-אוויר לרכב חשמלי, המאפשרת לגמוא מרחק של 350 ק"מ ומתודלקת במים להכפלת המרחק הזה.
ביוגרפיה
סיים בהצטיינות קורס טיס מס' 97 בצה"ל (למרות גובהו, 1.96 מ', הנחשב לחריג) ושירת בחיל האוויר כטייס קרב במטוס פנטום.
בוגר אוניברסיטת בר-אילן בכימיה בהצטיינות. בעל תואר דוקטור באלקטרוכימיה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת בר-אילן (1995). לאחר מחקר בתר-דוקטורט במעבדה הלאומית לאנרגיה חלופית בדנוור שבקולורדו בארצות הברית, חזר לבר-אילן כמרצה בכיר והקים בה את המכון לננוטכנולוגיה ולחומרים מתקדמים וניהל אותו במשך שבע שנים. מונה לסגן נשיא האוניברסיטה למחקר ופיתוח, וב-1 באוקטובר 2017 החליף את פרופסור דניאל הרשקוביץ כנשיא האוניברסיטה.
תחומי המחקר שלו הם כימיה ואנרגיה בת קיימא. במעבדתו באוניברסיטת בר-אילן מייצרים תאים פוטו-וולטאיים שיעילותם גבוהה, וחומרים על פי מפרט תכונות (Materials by design).
שותף במספר תוכניות לחינוך לחיסכון באנרגיה ושימוש באנרגיה חלופית בבתי ספר ובמוסדות אקדמיים.
חיים אישיים
מתגורר בשוהם. נשוי לרחלי ואב לארבעה.
צימרים
צימרים היא סדרת טלוויזיה ששודרה בשנת 2003 ב.
על תפקידה בסדרה הייתה גלית גוטמן מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית-דרמטית ב-2004.
עלילה
שייקה במשבר בחייו, הוא בגיל המעבר, הוא פוטר מעבודתו במפעל שהועסק ובנוסף אשתו רוצה להיפרד ממנו, לפתע חייו משתנים כשעורך דין דופק אצלו בדלת ומודיע לו שהוא עומד לרשת מיליונים, אך זה מלווה בתנאי, הוא צריך לנהל עסק של צימרים במושב בגליל ואם הוא ינהל אותם בצורה נכונה והעסק לא יפשוט את הרגל תוך חמש שנים, הוא יירש את כל הסכום.
מיגל אינדוראין
מיגל אנחל אינדוראין לאראיה (בספרדית: Miguel Ángel Indurain Larraya; נולד ב-16 ביולי 1964), הוא רוכב אופניים עבר ספרדי.
תחילת הקריירה
אינדוראין נולד בעיר ויליאווה שבנווארה, ספרד. בילדותו עבר אינדוראין מעיירת הולדתו לבירת נווארה, פמפלונה, כדי להשלים את חינוכו היסודי. המעבר לא עלה יפה ואינדוראין הצעיר תעל את כוחותיו לעיסוק בספורט. הוא עסק בסקי, הטלת כידון, הדיפת כדור ברזל, קפיצה במוט, קפיצה למרחק וברכיבה על אופניים. ב-1976, בהיותו בן 12, הצטרף למועדון אופניים מקומי בויאווה. הוא נצח כבר במרוץ השני בו השתתף כילד. כבר בנעוריו הוא התבלט באופיו השקט והצנוע וביכולתו להשתלב בעבודה הקבוצתית הנדרשת במרוצי אופני כביש. הוא החל להתפרסם בקרב אוהדי הענף בספרד אך רק ב-1983 זכה להכרה רחבה יותר כאשר נצח באליפות ספרד לחובבים ובמרוץ חד-יומי בו נטלו חלק גם רוכבים מקצוענים.
בסוף 1984 הפך למקצוען עת הצטרף לקבוצה הספרדית "ריינולדס" בה בלט אז פדרו דלגדו. תחילה היה על אינדוראין להשתתף במאמץ הקבוצתי ולרכוב כפועל של רוכבי קבוצתו הבכירים ממנו. ב-1985 זינק לראשונה לטור דה פראנס אך פרש באמצע. ב-1986 זכה לניצחונו הראשון במרוץ מקצועני כאשר ניצח בפרולוג של ה"וואלטה מורסיה". גם ב-1986 הוא זינק לטור דה פראנס אך שוב פרש באמצע המרוץ. אולם, בספטמבר באותה שנה ניצח במרוץ היוקרתי לרוכבים צעירים, ה"טור ל'אווניר".
ב-1987 זכה אינדוראין במספר ניצחונות במרוצים, אם כי לא במרוצים מהשורה הראשונה. הוא גם הצליח, לראשונה, לסיים את הטור דה פראנס (במקום ה-97). ב-1988 זכה לניצחון ראשון במרוץ קטעים חשוב, וולטה אה קטלוניה. במרוץ זה ניצח בקטע נגד השעון והצליח לסיים את קטעי ההרים בפערים קטנים מהרוכבים המובילים. טקטיקה זו ליוותה אותו גם בהמשך הקריירה שלו. בטור דה פראנס הוא המשיך בהתקדמותו העקבית וסיים במקום ה-47 תוך שהוא מסייע לבן קבוצתו, פדרו דלגדו, לזכות במרוץ.
ב-1990 התחלף המממן של הקבוצה והיא נקראה מעתה "בנסטו". אינדוראין זכה שוב במרוץ פריז - ניס והגיע שוב לטור דה פרנס כחלק מהמערך הקבוצתי שנועד לסייע לפדרו דלגדו - הרוכב המוביל של הקבוצה. דלגדו סיים רביעי ואינדוראין סיים עשירי. אינדוראין נצח שוב בקטע הררי שנערך בפירנאים והסתיים באחת מהפסגות המפורסמות במרוץ, לוז ארדידן. ישנם פרשנים הטוענים כי אינדוראין יכול היה לזכות במקום גבוה בהרבה באותה שנה, לו היה רוכב בצורה פחות קבוצתית. בהמשך אותה שנה הוא זכה בקלאסיקה סאן סבסטיאן והיה לרוכב הספרדי הראשון שזכה במרוץ קלאסי שנכלל בסבב הגביע העולמי.
1991
אינדוראין הגיע שוב לטור דה פראנס בתפקיד סיוע לדלגדו הוותיק. כבר בקטע הראשון הפסידו אינדוראין ודלגדו כמעט שתי דקות למספר רוכבים בכירים, בינם גם גרג למונד מנצח המרוץ ב-1990 והמועמד המוביל ב-1991. בקטע השמיני נצח אינדוראין במרוץ אישי נגד השעון והתקדם למקום הרביעי בדרוג הכללי. בקטע ה-13 שהתנהל בהרי הפירנאים סיים אינדוראין שני, אחרי קיאפוצ'י. הוא הקדים בקטע זה את למונד ביותר משבע דקות ואת פדרו דלגדו ב-14 דקות. בעקבות קטע זה הוא עבר לראשות הדרוג הכללי ולבש לראשונה את החולצה הצהובה. מכאן ואילך היה גם ברור כי אינדוראין הוא המוביל של הקבוצה ולא דלגדו. אינדוראין הצליח לעבור בשלום גם את הרי האלפים והגיע לקטע לפני האחרון עם יתרון של מעל שלוש דקות מהמקום השני. בקטע זה שהיה מרוץ אישי נגד השעון הוא נצח שוב תוך שהוא מבטיח את ניצחונו הכולל במרוץ. כחודש לאחר סיום הטור דה פראנס זכה אינדוראין במקום השלישי במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט.
1992
ב-1992 השתתף אינדוראין לראשונה בג'ירו ד'איטליה. הוא נצח בקטע השלישי שהיה מרוץ אישי נגד השעון, עבר לראשות הדרוג הכללי והחזיק בחולצת המוביל עד לקטע הסיום במילאנו שבו נצח (מרוץ אישי נגד השעון). בטור דה פראנס הוא נצח בפרולוג אך הגיע לקטע התשיעי שהיה מרוץ אישי נגד השעון רק במקום ה-12. בקטע זה הוא נצח בהפרש של שלוש דקות מהמקום השני, פער אשר נחשב כיוצא דופן בסוג מרוץ זה. הודות להישגו זה הוא התקדם למקום השני בדרוג הכללי. בקטע ה-13 שנערך באלפים סיים אינדוראין שלישי ועבר להוליך בדרוג הכללי. אינדוראין נצח גם בקטע ה-19 שהיה קטע אישי נגד השעון ובכך הבטיח את ניצחונו השני בטור דה פראנס.
1993
שנת 1993 היוותה במידה רבה העתק לשנת 1992 מבחינת הישגיו של אינדוראין. הוא שוב נטל חלק בג'ירו ד'איטליה. הוא נצח בקטע העשירי שהיה מרוץ אישי נגד השעון ונטל את ההובלה ממורנו ארג'נטין שהוביל במרוץ מתחילתו. הוא איבד למחרת את החולצה הוורודה אך חזר להוביל בהמשך המרוץ ואף הוסיף ונצח בקטע ה-19 במרוץ אישי נגד השעון. בסיום המרוץ הוא נצח והקדים בהפרש קטן של 58 שניות את פיוטר אוגרומוב. בטור דה פראנס סייעו לצידו בקבוצת בנסטו פדרו דלגדו ואחיו הצעיר פרודנציו אינדוראין. אינדוראין נצח בפרולוג אך בהמשך המרוץ נטלו רוכבים אחרים את החולצה הצהובה. בקטע התשיעי שהיה מרוץ אישי נגד השעון נצח אינדוראין והקדים את הרוכב השני, ג'אני בוניו, ביותר משתי דקות. בעקבות ניצחונו זה נטל אינדוראין שוב את ההובלה במרוץ והחזיק בה עד לסיום בפריז למרות שנוצח בקטע האישי נגד השעון, שהיה סמוך לסיום המרוץ, על ידי טוני רומינגר שאף סיים שני בדרוג הכללי. באליפות העולם שנערכה באוסלו סיים אינדוראין שני במרוץ הכביש אחרי לאנס ארמסטרונג הצעיר.
1995
אינדוראין החליט ב-1995 שלא להשתתף בג'ירו ד'איטליה ונטל חלק בשני מרוצי קטעים שהתקיימו במאי ("מידי ליברה") וביוני ("דופינה ליברה"). בשני המרוצים הוא נצח והגיע בתחילת יולי לטור דה פראנס כמועמד ברור לניצחון. עד הקטע השישי המרוץ התנהל במתכונתו הרגילה, בשליטת קבוצות המאיצים. אינדוראין דורג לאחר קטע זה במקום העשירי בפיגור של 49 שניות מביארן ריס שדורג ראשון. בקטע השביעי שנערך בין שארלרואה וליאז' שבבלגיה החליט אינדוראין לבצע צעד נועז ובלתי רגיל כאשר יצא לבריחה כ-30 ק"מ לפני הסיום. הרוכב היחידי שהצליח להצמד אליו היה הבלגי יוהאן ברוינל שניצל את יוזמתו של אינדוראין ורכב מאחוריו במשך כל הבריחה, עד אשר חלף על פניו על קו הסיום, 50 שניות לפני הדבוקה. בעקבות השגו זה, עלה אינדוראין למקום השני בדרוג הכללי (אחרי ברוינל) וכך זנק לקטע השמיני, שהיה מרוץ אישי נגד השעון, אחרי מתחריו הבולטים, דבר אשר הקנה לו יתרון ואפשר לו לנצח בקטע ולהוביל במרוץ. הוא המשיך והוביל במרוץ גם אחרי האלפים והפירנאים וזכה בקטע נוסף, שוב קטע אישי נגד השעון, אשר הבטיח סופית את ניצחונו החמישי הרצוף בטור. בסיום העונה הוא נטל חלק באליפות העולם שהתקיימה בקולומביה. הוא נצח במרוץ האישי נגד השעון והוכתר כאלוף העולם. במרוץ הכביש הוא רכב בחבורה המובילה וסייע לבן ארצו אברהם אולנו לזכות בתואר בשעה שהוא סיים שני לפני פנטאני.
סיום הקריירה
לפני ניסיונו לשבור את שיא הזכיות בטור דה פראנס נראה אינדוראין בכושר מתאים. כחודש לפני המרוץ, הוא נצח בצורה מרשימה את מרוץ ה"דופינה ליברה" ונראה כמועמד בטוח לניצחון שישי רצוף. אולם, בקטע השביעי שהתנהל באלפים, נשבר אינדוראין ופיגר ביותר מארבע דקות אחרי מנצח הקטע. גם בקטע השמיני הפסיד אינדוראין זמן נוסף למתחריו. הקטע התשיעי היה מרוץ אישי נגד השעון בתוואי הררי שהסתיים באתר הסקי האיטלקי ססטרייר. אינדוראין הגיע רק חמישי בקטע זה ומנצח הקטע, הדני ביארנה ריס, עבר להוביל בדרוג הכללי במרוץ כשהוא מקדים את אינדוראין ביותר מארבע וחצי דקות. שיא ההשפלה, מבחינתו של אינדוראין, היה כאשר המרוץ הגיע לפירנאים ולאזור הולדתו. בקטע שהסתיים בפמפלונה סיים אינדוראין בפיגור של יותר מ-8 דקות אחרי ריס אשר נתמך על ידי בן קבוצתו הצעיר, הגרמני יאן אולריך. בקטע האישי נגד השעון שהתקיים סמוך לסיום המרוץ נוצח אינדוראין על ידי אולריך וסיים במקום השני. בסיום המרוץ בפריז, דורג אינדוראין במקום ה-11. כשבועיים בלבד לאחר הכישלון בצרפת, זכה אינדוראין במדליית הזהב במרוץ האישי נגד השעון באולימפיאדת אטלנטה. בינואר 1997 הודיע אינדוראין על פרישה מרכיבה מקצוענית. בראיון שנערך עמו כחודש לאחר הודעתו הוא הסביר כי הגורמים אשר הביאו להחלטתו לפרוש היו: תשישות, לחץ, רצון להקדיש זמן רב יותר למשפחתו ומספר גורמים נוספים.
מאפייניו כרוכב
אינדוראין התבלט כבר מתחילת דרכו כרוכב מחושב אשר נמנע, בדרך כלל, מלקיחת סיכונים. את רוב ניצחונותיו במרוצי הקטעים השיג בעזרת הטקטיקה שלו שהייתה מבוססת על יכולתו הבלתי רגילה במרוץ האישי נגד השעון. בקטעי ההרים, שלעיתים גם בהם הייתה לו יכולת לנצח, העדיף אינדוראין לנסות ולהצמד למתחריו העיקריים תוך שמירה על כוחותיו. במקרים רבים, כאשר חשב שמתחריו תוקפים במהירות שהיא גבוהה מדי, הוא נמנע מלהתפתות ולרכוב באותה המהירות והמשיך לרכוב בקצב שהתאים לו. הוא ידע מראש כי בקטעים האישיים נגד השעון הוא ימחוק את הפיגור הזעיר שייתכן ויצבור בהרים. נקודה זאת באה לידי ביטוי בכך שבכל שנות זכייתו בטור דה פראנס, נצח אינדוראין רק בקטעים אישיים נגד השעון, בזמן שבהיותו רוכב זוטר, הוא זכה בניצחונות בשני קטעים הרריים בטור דה פראנס.
תופעה נוספת שאפשר לייחס לאינדוראין היא התמקדותו במרוץ הטור דה פראנס והפיכתו למטרה העיקרית אשר בהתאם לה מתוכננת כל עונת המרוצים. גישה זו, אשר שוכללה על ידי האמריקאי לאנס ארמסטרונג, מתייחסת אל כל המרוצים בהם נוטל הרוכב חלק, כהכנה אל הטור דה פראנס. הניצחון במרוצי ההכנה, אינו חשוב על פי גישה זו. המטרה העיקרית היא עמידה בתוכנית האימונים והתחרויות אשר תביא את הרוכב לשיא יכולתו בחודש יולי בו מתקיים המרוץ העיקרי. רבים מחובבי הענף יצאו כנגד גישה זו אשר מורידה מערכם של המרוצים האחרים הנערכים במשך השנה.
שלומי קודש
שלומי קודש (נולד ב-17 בנובמבר 1966) הוא רופא ישראלי, מומחה ברפואה פנימית. מנהל משנת 2018 את המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע.
ביוגרפיה
קודש נולד בארצות הברית, ועלה ארצה בשנת 1971. לאחר שנה בקיבוץ גבעת ברנר השתקעה משפחתו בבאר שבע והוא תושב האזור מאז. סיים את לימודיו בתיכון מקיף ה' בבאר שבע, והתגייס לחיל השריון.
לאחר שירותו הצבאי החל בלימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון ולאחריהם התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי סורוקה. בין השנים 2004–2006 היה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל באינפורמטיקה רפואית. בעל תואר מוסמך בבריאות הציבור במגמת מנהל רפואי מאוניברסיטת בן-גוריון, בהצטיינות.
בשנת 2006 מונה למנהל תחום אינפורמטיקה רפואית בחטיבת בתי החולים בהנהלת שירותי בריאות כללית ובשנת 2007 לסגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. במקביל ניהל בשנים 2011–2015 את הטמעת התיק הרפואי הממוחשב ברשת בתי החולים של כללית. בשנת 2015 מונה למנהל הרפואי של מחוז דרום בכללית וב־2018 למנהל סורוקה.
קודש הוא מרצה בכיר במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
סלפי הקופה
רקע
בשנת 2011, צלם הטבע דייוויד סלייטר מהעיר מת'רן בדרום ויילס נסע לשמורת הטבע טאנגקוקו באטואנגוס בצפון האי סולאווסי שבאינדונזיה על מנת לצלם את קופי המקוק השחור הנדירים. במהלך הצילומים שלו, הקופים חטפו ממנו את המצלמה והיא עברה מיד ליד תוך כדי שהם צילמו בה כ-200 תמונות עד שסלייטר הצליח לקחת אותה חזרה לידיו. סלייטר סיפר ש"הם היו די שובבים, וקפצו על כל הציוד שלי. וזה נראה כאילו הם כבר דגמנו (בעבר) למצלמה", ומאוחר יותר טען שהוא מיקם את המצלמה על חצובה, ובכוונה הניח את הדק הלחיצה מרחוק על מנת שיהיה נגיש למקוקים, כשבמקרה, נקבת מקוק (שקיבלה לאחר מכן את הכינוי "נארוטו") לחצה על ההדק המרוחק וצילמה מספר תמונות. מרבית הצילומים לא היו שמישים, אך היו כשלושה צילומים ברורים של נקבת המקוק אשר סלייטר הפיץ אותם מאוחר יותר כ"סלפי של הקופה". סלייטר הרשה לסוכנויות ידיעות להשתמש בתמונות שלו, בהנחה שהוא בעל זכויות היוצרים על התמונות הללו; סלייטר טען שהוא בעצם "תכנן" את הצילום, והוסיף ש"זה היה הרעיון האמנותי שלי להשאיר את הקופים לשחק עם המצלמה... ידעתי שקיימת סבירות גבוהה שהקופים יעשו את זה, ואני חזיתי זאת".
המחלוקת על זכויות יוצרים
תביעת זכויות היוצרים של סלייטר נחקרה על ידי הבלוג techdirt אשר טען כי התמונות הן ברשות הציבור מכיוון שקוף אינו אישיות משפטית המסוגלת לשמור על זכויות היוצרים, וסלייטר לא יכול לייחס את הזכויות לעצמו מאחר שהוא לא היה מעורב ביצירתה. לאחר מכן, סוכנות הידיעות ביקשה מהבלוג להסיר את התמונה בהסתמך על חוסר ההרשאה לשימוש בה; בתגובה לתשובה של מחבר הבלוג - מייק מאסניק, הנציג של סוכנות הידיעות ציין שמאסניק "לקח את הצילומים האלה מאיפשהוא - אני מניח שמהדיילי מייל באינטרנט" והמשיך לבקש את הסרתה מהבלוג בטענה ש"ללא קשר לסוגיה האם בעל המצלמה הוא בעל זכויות יוצרים - ברור ב-100% שאתה אינך בעל הזכויות הללו" אף על פי שלטענת מאסניק אפילו אם התמונה מוגנת בזכויות יוצרים מותר לו להשתמש בה בשימוש הוגן תחת חוק זכויות היוצרים בארצות הברית.
צילומי הסלפי של המקוק הועלו גם במיזם ויקישיתוף - מאגר המולטימדיה של קרן ויקימדיה המקבל רק תמונות וסרטים תחת רישיון של תוכן חופשי. האתר רשם במידע על תמונות הסלפי של הקופה שהן עומדות לרשות הציבור בנימוק שהן יצירה של בעל חיים ולא של אדם. סלייטר ביקש מקרן ויקימדיה לשלם עבור הצילומים או להסיר אותם מוויקישיתוף בטענה שהוא בעל זכויות היוצרים עליהם. טענתו נדחתה על ידי הארגון, אשר טען שאין לו זכויות יוצרים מאחר שהקופה יצרה אותם. הבקשה של סלייטר פורסמה כחלק מדו"ח שקיפות שפורסם על ידי הקרן באוגוסט 2014.
בריאיון ל-BBC סלייטר אמר שהוא סבל הפסד כספי כתוצאה מכך שהתמונות היו נגישות לכל אחד בוויקישיתוף והוא לא היה יכול לכסות את עלות הנסיעה לאינדונזיה, והוסיף ש"בשנה הראשונה לאחר הצילום עשיתי 2,000 ליש"ט (עבור שימוש בתמונה). לאחרי שהתמונה הועלתה לוויקיפדיה, כל העניין ברכישת התמונות הפסיק. קשה להעריך זאת, אבל אני חושב שאיבדתי 10,000 ליש"ט או יותר. זה הורג את העסק שלי". סלייטר צוטט על ידי הדיילי טלגרף כאומר "אני לא מבין מה הם עושים, כי הם זקוקים להחלטת בית המשפט (על זכויות היוצרים בשביל שיוכלו להשתמש בהם)".
עורכי דין אמריקנים ובריטים לעניין קניין רוחני טענו שהיות ויוצר הצילום הוא חיה ולא אדם, אין זכויות יוצרים על התמונה, ולא משנה מי הבעלים של הציוד שבאמצעותו התצלום נוצר, בעוד שעורכת דין בריטית אחרת סברה שעל בסיס החוק הבריטי על אמנות ממוחשבת, ניתן לטעון שהצלם מחזיק בזכויות היוצרים על התמונה, משום שהמצלמה הייתה ברשותו ומן הסתם הוא זה שהכין אותה לצילום. באופן דומה, עורך אחר בלונדון הצהיר ש"אם הוא בחר את זווית הצילום, קבע את שיעור החשיפה או הגדיר את המצלמה באופן שהיא תיצור תמונה עם אפקטים ספציפיים של אור וצל והקופה רק תרמה ללחיצה על הכפתור", התביעה של בעל המצלמה לזכויות יוצרים על התמונה היא סבירה לפחות בבריטניה.
ב-22 בדצמבר 2014, משרד זכויות היוצרים האמריקני קבע במפורש כי עבודות שנוצרו על ידי יצור שאינו אדם אינן כפופות לזכויות יוצרים, והרישום המתאים לתמונות הסלפי המדוברות הוא "תצלום שצילם קוף". בחודש ינואר 2016, סלייטר הצהיר על כוונתו לתבוע את ויקיפדיה בגין הפרת זכויות יוצרים של עבודותיו.
בוויקימניה
התמונות של "סלפי הקופה" הפכו לאחד הנושאים העיקריים בכנס ויקימניה העשירי שנערך באוגוסט 2014 במרכז האמנויות ברביקן שבלונדון. באי הכנס, כולל מייסד ויקיפדיה וחבר מועצת המנהלים של ויקימדיה – ג'ימי ויילס, צילמו תמונות סלפי עם עותקים מודפסים של תצלומי קופת המקוק. התגובות לתמונות הסלפי והפוסטרים של הקופה היו מעורבות; לדברי אחד הכותבים באתר Wikipediocracy "ויילס קיבל ביקורת בטוויטר של ויקיפדיה ממשתמשים רבים עבור מה שנראה כמו שמחה לאיד וחוסר טקט".
התביעה של PETA
במהלך שימוע שנערך בינואר 2016, השופט המחוזי ויליאם אוריק אמר כי בעוד ש"הקונגרס והנשיא יכולים להחיל את חוקי ההגנה על בעלי חיים כמו על בני אדם, אין כל אינדיקציה כי הם עשו זאת בכל הנוגע לזכויות יוצרים", והוא דחה את טענת התביעה ב-28 בינואר. ב-20 במרץ של אותה שנה, הארגון הגיש ערעור לבית המשפט לערעורים במחוז התשיעי.
שרון שטרק
ביוגרפיה
כעבור שנתיים נפצעה שטרק במהלך עבודתה, דבר שמנע ממנה להמשיך לרקוד. שטרק שבה לישראל ונרשמה ללמודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, אותו סיימה ב-1998. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. בתום הלימודים שיחקה בתיאטרון חיפה במשך שנתיים, במהלכן השתתפה בהצגות "פירוק" ,"שלום ולא להתראות" וכן במופע "אויסטר" של להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק, שהופיע במקומות רבים בעולם. בשנת 2001 הצטרפה שטרק ללהקת תיאטרון החאן, כפי שגיבש אותה המנהל הנכנס מיקי גורביץ'. תחת שרביטו התגבשה להקה בעלת שפת תיאטרון ייחודית ורפרטואר מקורי ויוצא דופן בנוף הישראלי. שטרק שיחקה, בין היתר בהפקות "מילה של אהבה", "חיל פרשים אנו", "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו", "הקמצן", "אושר", "מאכינל", "עירם של האנשים הקטנים", "אהובת הדרקון" ועוד. כמו כן שיחקה בשתי העונות של תוכנית המערכונים "מקום לדאגה", של ימי ויסלר לערוץ 10, בסדרות הקומיות "אבודים באפריקה", "ג'וני ואבירי הגליל ו"טקסי דרייבר" של YES, ב"גבוה וגרינבאום" של קשת, ובעוד סדרות וסרטי קולנוע רבים.
ביוני 2016 עלתה ב-Yes סדרת המתח המדוברת "מלאך של אמא" בה שטרק מגלמת בתפקיד ראשי את יעל טמיר, פסיכולוגית העובדת בשירות בתי הסוהר אשר בנה נרצח.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2005 על תפקיד היצור בהצגה "עירם של האנשים הקטנים".
תיאטרון
שחקנית תיאטרון החאן, בשנים 2001–2009, בהצגות:
שיחקה בתיאטרון צוותא - בשיתוף הבימה
המרכז הגאה בגן מאיר ופסטיבל עכו
שחקנית תיאטרון חיפה, בשנים 1999–2001, בהצגות:
משתנים (מסע בין כוכבים)
מִשְׁתַּנִּים (באנגלית: Changelings) הם גזע בדיוני של חייזרים, בעלי יכולת שינוי צורה, המופיע בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק תשע" ו"מסע בין כוכבים: פיקארד". על אף יכולתם לחקות מראה של דמויי-אדם, הם אינם דמויי-אדם בעצמם; מצבם הטבעי נוזלי.
רקע
המִשְׁתַּנִּים הם ילידי רביע גמא, ובמשך שנים רבות נחשבו על ידי רבים כמיתוס בלבד.
בעבר, הם סבלו מרדיפות גזעיות מצד גזעים שאינם-משני-צורה (המכונים "מוצקים" על ידי המִשְׁתַּנִּים), עד אשר מצאו מחבוא על כוכב מרוחק ברביע גמא, בו הם חיים יחדיו בצורתם הטבעית-הנוזלית, כחלק מ"הקשר הגדול".
המייסדים
כל המִשְׁתַּנִּים, למעט 100, נקראים "המייסדים" - שכן הם המייסדים והשליטים של "הדומיניון" - אימפריה צבאית שהוקמה כ-2,000 שנה לפני האירועים המתרחשים ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", מתוך שאיפתם של המִשְׁתַּנִּים להשליט "סדר" על רביע גמא ועל כל מי שעלול לפגוע בהם, כאמצעי להגנה על עצמם כנגד הרדיפה הנרחבת שהם התמודדו בעבר.
רוג'ר איבנז
רוג'ר איבנז דה סילבה (בפורטוגזית: Roger Ibañez da Silva; נולד ב-23 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם באל-אהלי מליגת העל הסעודית. בנוסף לכך, איבנז מחזיק באזרחות אורוגוואית.
ברזיל
רוג'ר נולד בקנלה, ריו גראנדה דו סול לאמא אורוגוואית והחל את הקריירה שלו בכדורגל בשנת 2016 בגיל 18 במחלקת הנוער של גרמיו אתלטיקו אוסוריינסה. את צעדיו הראשונים בענף עשה בעמדת הקשר, כשמאוחר יותר באותה השנה הוא הצטרף למחלקת הנוער של PRS.
ב-5 בדצמבר 2016, איבנז הושאל לסרז'יפה עד לתום העונה. לעומת זאת, ב-4 במרץ 2017 הוא נקרא בחזרה ל-PRS ואף זכה לקבל דקות באליפות גאושו של הסרייה ב'.
אטאלנטה
ב-29 בינואר 2019, איבנז נרכש על ידי אטאלנטה האיטלקית. אף על פי שהיה חלק מהסגל של הקבוצה כבר בחודש פברואר, הוא קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו בקבוצה רק ב-11 במאי, כשעלה כמחליף בדקות האחרונות של הניצחון 1–2 על גנואה.
ב-11 בדצמבר, איבנז רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות מול שחטאר דונצק האוקראינית, כאשר הוא עלה כמחליף של לואיס מוריאל ל-19 הדקות האחרונות של המשחק.
השאלה לרומא
ב-27 בינואר 2020, איבנז הצטרף לרומא בהשאלה לשנה וחצי, כשלאחר מכן תחול על המועדון חובת רכישה להשלמת החוזה של ארבע וחצי שנים בשווי של שמונה מיליון אירו.
רומא
ב-4 במרץ 2021, איבנז חתם על חוזה במועדון עד 30 ביוני 2025. ב-26 בספטמבר כבש שער בכורה בהפסד 2–3 ללאציו.
אל-אהלי
ב-9 באוגוסט 2023 עבר איבנז לאל-אהלי מרומא בתמורה ל28.5 מליון יורו, לא כולל בונוסים.
קריירה בינלאומית
ב-9 בספטמבר 2022, איבנז זומן לראשונה לנבחרת ברזיל לצמד משחקי הידידות שלה נגד נבחרת גאנה ונבחרת תוניסיה במסגרת מוקדמות יורו 2020. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי "הסלסאו" במשחק הידידות מול תוניסיה, שהתקיים ב-27 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליפו של מרקיניוס בדקה ה-78.
ג'קי קולינס
ג'קלין ג'יל "ג'קי" קולינס (באנגלית: Jacqueline Jill "Jackie" Collins; 4 באוקטובר 1937 – 19 בספטמבר 2015) הייתה סופרת, תסריטאית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית ממוצא יהודי. כתבה שלושים ושניים ספרים, שנמכרו נכון ל-2015 בחצי מיליארד עותקים. כל ספריה נכנסו לרשימות רבי המכר השונות בעולם, 27 מתוכם לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספרים תורגמו לכארבעים שפות שונות. חלק גדול מספריה הפכו גם לסרטי קולנוע וטלוויזיה או סדרות טלוויזיה מצליחות.
קורות חיים
קולינס נולדה בפדינגטון שבלונדון, בתם השנייה של אלסה בסנט, בריטית אנגליקנית, מורה לריקוד ומארחת במועדון לילה, ובעלה ג'וזף ויליאם קולינס, יהודי דרום אפריקאי, סוכן אמנים, שבין לקוחותיו היו גם שירלי באסי, הביטלס, טום ג'ונס, רוג'ר מור ופיטר סלרס. אחותה הבכורה, ג'ואן קולינס, הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה מפורסמת, והיו לה גם שני אחים צעירים - ביל וג'ושוע.
קולינס סיפרה שכבר בגיל 8 החלה לכתוב סיפורים, שחבריה ללימודים אהבו מאוד בשל אופיים הסקסי. בגיל 15 היא סולקה מבית הספר ובגיל 16 כבר היה לה רומן ראשון עם השחקן מרלון ברנדו, אז בן 29. עוד בצעירותה שיחקה במספר סרטים בריטים דלי תקציב וכן הופיעה קצרות וללא הצלחה מיוחדת בשתי סדרות טלוויזיה בריטיות, אחת מהן "The Saint", שהוקרנה בבריטניה בשנים 1960–1962 ואף הגיעה בהמשך לישראל תחת השם "המלאך". בעקבות חוסר ההצלחה נטשה קולינס את שדה המשחק וחזרה אליו רק לאחר שהתפרסמה כסופרת ואז כבר שיחקה (במספר סדרות טלוויזיה), בתפקיד עצמה בלבד.
ב-1960 נישאה קולינס לראשונה לוואלאס אוסטין, ממנו נולדה לה בת אחת, טרייסי (1961) וממנו היא התגרשה ב-1964. ביוני 1965, היא נישאה לבעלה השני אוסקר לרמן, הבעלים של גלריית אומנות ומועדון לילה, אשר לו היא נשארה נשואה עד מותו ב-1992. מנישואין אלה נולדו לקולינס עוד שתי בנות: טיפאני (1967) ורורי (1969).
קולינס התגוררה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, מקום המהווה רקע למרבית ספריה, העוסקים בדרך כלל בהוליווד ואנשיה. היא נחשבה לאחת הסופרות העשירות ביותר בבריטניה וכנראה אף בעולם כולו.
נפטרה ב-19 בספטמבר 2015 מסרטן השד. דבר המחלה הוסתר מהציבור והייתה זו היא עצמה שחשפה אותו ימים אחדים לפני מותה בריאיון למגזין People. חמשת ספריה האחרונים נכתבו בתקופה שמאז האבחנה ועד הפטירה.
בזמן פטירתה נאמד הונה בסך כ-180 מיליון דולר.
כתיבתה
ספרה הראשון של קולינס "The World Is Full of Married Men" יצא לאור ב-1968, בהוצאת W.H.Allen, לא מעט בעידודו של אוסקר לרמן בעלה השני. הספר עורר סערה רבתי, בשל התיאורים המיניים הבוטים שהופיעו בו. זו גם הייתה אחת הסיבות כנראה להצלחתו של הספר בבריטניה ובארצות הברית, כמו גם להחרמתו במדינות אחרות בעולם ובראשן אוסטרליה. הספר הוסרט רק ב-1979, בעקבות הצלחתם של שנים מספריה הבאים של קולינס, שהפכו אף הם באותן שנים לסרטי קולנוע - "The Stud" וההמשך שלו - "The Bitch". את שיר הנושא של הסרט שרה זמרת הפופ רוק הוולשית בוני טיילר, והוא הפך לאחד מלהיטיה המצליחים.
ב-1971 יצא לאור, גם הפעם בהוצאת W.H.Allen, ספרה השלישי של קולינס "Sunday Simmons And Charlie Brick", אשר בסופו של דבר היה לספר הראשון שקולינס כתבה ואשר לא זכה לגרסה קולנועית משלו. עם זאת, גם ספר זה כקודמיו וכמו גם אלה שבאו אחריהם, רובם ככולם היו לרבי מכר עולמיים. שמו של הספר שונה במהלך השנים פעמיים ולבסוף הוא נקרא "Sinners". לטענת רבים הוא מבוסס על דמותו של פיטר סלרס, עמו הייתה קולינס מיודדת באותן שנים ואשר אביה היה אז הסוכן שלו.
ספרה התשיעי - "Hollywood Wives", שיצא לאור ב-1983 בהוצאת "HarperCollins", נמכר ביותר מחמישה עשר מיליון עותקים. ב-1985 הוא עובד על ידי מפיק העל אהרון ספלינג, למיני סדרת טלוויזיה, ששודרה ב-ABC והייתה מהמיני סדרות הטלוויזיוניות המצליחות ביותר של שנות ה-80.
תסריטאית ומפיקה
קולינס הייתה גם תסריטאית קולנוע וטלוויזיה פורייה. ב-1978 היא הייתה שותפה לראשונה לכתיבת התסריט לספרה השני "The Stud" ובשנה שלאחר מכן כתבה, במקביל לספרה השביעי "The Bitch" (ההמשך של "The Stud"), גם שני תסריטי קולנוע, האחד על פי ספרה הראשון "The World Is Full Of Married Men", והשני, לראשונה תסריט מקורי שלא על פי אחד מספריה, קרוי "Yesterday's Hero", ובו כיכב איאן מקשיין והופיע לראשונה השחקן קרי אלווס. אוסקר לרמן בעלה של קולינס היה שותף להפקתו של סרט זה. ב-1990 כתבה קולינס את התסריט ואף הייתה שותפה להפקתה של מיני סידרה טלוויזיונית על פי שני הספרים הראשונים בסדרת לאקי שלה - "Chances" (מ-1981) ו-"Lucky" (מ-1985). אחת השחקניות במיני סידרה זו הייתה סנדרה בולוק. כעבור שנתיים כתבה קולינס את התסריט הטלוויזיוני והפיקה גם את הספר השלישי בסדרה זו - "Lady Boss" (שנכתב ב-1990).
לתקופה קצרה אף הייתה קולינס מארחת בתוכנית אירוח טלוויזיונית שלא הצליחה במיוחד ולאחר מכן מארחת לסדרת סרטי טלוויזיה, על פי סגנון כתיבתה. כמו כן כתבה ב-1998 ספר שהופיע בהמשכים בעיתונות וגיבורתו הייתה מדיסון קסטלי, עיתונאית חוקרת. גיבורה זו כיכבה גם בשניים מספריה שנכתבו בשנות האלפיים.
החזר ראי
החזר ראי (אנגלית: Specular reflection) הוא החזר (חלקי או מלא) ממשטח שבו גל לדוגמת אור המתקדם בכיוון יחיד יוחזר בכיוון אחד בלבד על פי חוק ההחזרה. כלומר כך שזווית הפגיעה (הזווית בין כיוון ההתקדמות של האור הפוגע לבין האנך למשטח \theta_{in}) תהיה שווה לזווית ההחזרה (הזווית בין כיוון ההתקדמות של הגל המוחזר לבין האנך למשטח . זאת בניגוד לפיזור שבו הגל הנכנס מוחזר בעוצמות שונות לכל הכיוונים.
החזר ראי היא תופעה כללית של משטחים שטוחים (ביחס לאורך הגל), והיא התגלמות של חוק שימור התנע, כמו גם עקרון פרמה הטוען שאור ינוע בין שתי נקודות במרחק המינימלי האפשרי. חוק ההחזרה מתקיים עבור גלים אלקטרומגנטים, כגון אור הפוגע במים שקטים, וגם עבור חלקיקים (כדור ביליארד הפוגע בדופן ישרה).
ראו גם
Reflexionsgesetz Imagen especular Закон отражения света
יאיוי קוסמה
יאיוי קוסמה (ביפנית: 草間 彌生 או 弥生; נולדה ב-22 במרץ 1929) היא אמנית ילידת יפן מפורסמת, נציגה בולטת בתנועת האוונגרד באמנות העכשווית. עבודותיה מגוונות ומתפרשות על תחומים שונים של אמנות כגון ציור, קולאז'ים, פיסול ומיצגים שמשלבים תנועה ומדיה ויזואלית יחדיו. היא השפיעה על יצירתם של אמנים אמריקאים ידועים כמו אנדי וורהול וקלאס אולדנבורג.
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה (באיטלקית: Compendio Garibaldino di Caprera) הוא מתחם באי קאפררה המוקדש לג'וזפה גריבלדי, שהתגורר באי החל משנת 1856 ועד מותו ב-1882. המתחם, שכולל מוזיאון היסטורי, נועד להציג את סביבת מגוריו של הגיבור הלאומי האיטלקי במשך שלושים שנות חייו האחרונות. ניתן למצוא בו מכלול של מבנים ששימשו למגורים ולחקלאות, ושנבנו בין השנים 1856 – 1860 במטרה להוות חווה חקלאית עבור גריבלדי. במבנים ששוחזרו מוצגים אוספים של חפצים אישיים אשר שירתו את גריבלדי בחייו. בנוסף לכך כולל הקומפנדיו קפלה, בית קברות משפחתי וצמחייה מגוונת - בחלקה טבעית ובחלקה אקזוטית.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
קוסמה נולדה ב-22 במרץ 1929 במצומוטו ביפן למשפחת סוחרים שבבעלותם משתלה וחוות זרעים. היא החלה לצייר תמונות של דלועים כבר בבית הספר היסודי ויצרה יצירות אמנות ששיקפו את ההזיות שלה. אמהּ התנגדה לפעילות האמנותית שלה ונהגה לקחת ממנה את עבודותיה. אמה כנראה גם התעללה בה פיזית. את אביה, קוסמה זוכרת כ״בחור שמסתובב ומפלרטט המון״.
ג'ואל (The Last of Us)
ג'ואל מילר (באנגלית: Joel Miller) הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת משחקי הווידאו "The Last of Us" מאת Naughty Dog. את דמותו של ג'ואל מגלם השחקן טרוי בייקר באמצעות לכידת תנועה ודיבוב; ובעיבוד הטלוויזיוני המבוסס על המשחקים, את דמותו מגלם פדרו פסקל. עלילת המשחק הראשון, "The Last of Us" (2013), נסובה סביב דמותו של ג'ואל, מבריח למוד סבל וטראומות שעליו מוטלת המשימה ללוות את אלי, מתבגרת מרדנית בת 14 ברחבי ארצות הברית הפוסט-אפוקליפטית במטרה להפיק נוגדן למגפה ממנה היא חסינה. ג'ואל מופיע גם בקצרה בחבילת ההרחבה "The Last of Us: Left Behind" (2014); ובמהלך עלילת "The Last of Us Part II" (2020), דמותו נהרגת על ידי חיילת מליציה בשם אבי, שאת אביה הוא הרג במשחק הראשון; מאורע המהווה זרז ליציאתה של אלי למסע נקמה.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
האמנית ספרה, שאמה הייתה שולחת אותה לעיתים קרובות לעקוב אחרי מערכות היחסים של אביה עם נשים אחרות. חשיפתה לרומנים שניהל אביה החדירה בה חשש ורתיעה ממיניות, במיוחד כלפי הגוף הגברי. ״אני לא אוהבת סקס, הייתה לי אובססיה לסקס. כשהייתי קטנה ראיתי את אבי עם מאהבות שהיו לו. אמא שלי הייתה שולחת אותי לרגל אחריו. לא רציתי לקיים יחסי מין במשך שנים עם אף אחד״, אמרה.
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה
תולדות המקום
הקומפנדיו כולל את המבנים ואת החפצים שהיו שייכים לגריבלדי ולבני ביתו. החפצים נאספו והוצבו במקומם הנוכחי כשנפתח המוזיאון בשנת 1978. במקור, הבית הראשון שנבנה היה בעל שלושה חדרים. הוא מצוי עד היום בדרום החווה. הבית נבנה בעזרת בנו של ג'וזפה גריבלדי, מנוטי (Menotti), וחבר עוזריו. כאשר גדלו צורכי הבית, הביא גריבלדי מעיר הולדתו בית עשוי מעץ. מסביב לחווה הוא בנה גדר אבנים, להגנה מפני חיות הבר. לבסוף בנה את "הבית הלבן", הנראה מעבר לעץ שניטע לכבוד בתו, היום במרכז המתחם. הבית עצמו נבנה בפשטות ללא קישוטים.
תיאור המקום
בחדרים של ה"בית הלבן" נמצאים פרטי הריהוט והקישוט כפי שהיו בעבר. על הקירות תלויות תמונות של שלושה מבני משפחתו, אשר התגוררו עם גריבלדי בחווה:
ג'ואל (The Last of Us)
את דמותו של ג'ואל הגה ניל דרוקמן, מיוצרי ותסריטאי "The Last of Us". תהליך ליהוקו של הדמות היה מורכב ואינטנסיבי, שכן צוות הפיתוח ביקש למצוא שחקן שיוכל לתרגם כהלכה את יחסיו של ג'ואל עם אלי, ששימשו כמוקד המרכזי סביבו נסוב פיתוח המשחק הראשון. בנוסף, העניק בייקר השראה רבה להיבטים נוספים באישיותו של ג'ואל, מה שהוסיף לדמות נדבך יותר רגשי מאשר בתחילה. דרוקמן רצה ששחקנים, במיוחד ההורים שבהם, יזדהו עם דמותו של ג'ואל באמצעות תיאור הקשר שלו עם אלי. בנוסף, תפס דרוקמן את הדמות כמורכבת מבחינה מוסרית. במהלך פיתוח משחק ההמשך, חש דרוקמן שקשת העלילה של ג'ואל הושלמה לאחר סיום המשחק הראשון, וכי כתיבת מותו הכרחית עבור עלילת המשחק.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
כשהייתה בת עשר החלה קוסמה לחוות הזיות ״חיות״, אותן תיארה כ"הבזקים של הילה אור או שדות צפופים של נקודות״. הזיות אלה כללו גם פרחים שדיברו עם קוסמה ודפוסים בבד שקמים לתחייה, משתכפלים ובולעים אותו פנימה. ילדותה הטראומטית והחזיונות שחוותה מאז ילדותה הם המקור לסגנון האמנותי שלה.
ג'ואל (The Last of Us)
דמותו של ג'ואל זכתה לשבחי המבקרים; שהדגישו במיוחד את הכימיה של הדמות עם אלי ואת מורכבותו כגיבור פגום. הופעותיו של בייקר בשני המשחקים זכו לשבחים רבים, לפרסים ולמועמדויות רבות.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
יאיוי קוסמה החלה ליצור אמנות בגיל צעיר. בשנת 1948 החלה ללמוד ציור בקיוטו, ופיתחה עניין בסגנון המערבי. היא הייתה אחת הנשים הראשונות ביפן שלמדו אמנות, כיוון שביפן נשים הורשו ללמוד אמנות רק לאחר מלחמת העולם השנייה. היא החלה להציג את יצירותיה החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
ג'ואל (The Last of Us)
פיתוח וליהוק
במהלך פיתוח דמותו של ג'ואל, השקיע צוות הפיתוח של "The Last of Us" יותר זמן בליהוק השחקן עבור דמותו של ג'ואל מאשר לדמותה של אלי, מכיוון שהכימיה בין שתי הדמויות הייתה הכרחית עבור המשחק. לאחר שנערך מבחן התאמה בין השחקן טרוי בייקר לשחקנית אשלי ג'ונסון, שנבחרה לגלם את אלי, צוות הפיתוח הבין כי בייקר הוא הבחירה המושלמת לדמותו של ג'ואל, חרף גילו הצעיר. יוצר המשחק, ניל דרוקמן, ייחס את קולו ותנועתו של בייקר כאלו שהשפיעו על הבחירה ללהקו לתפקיד. בייקר תרם רבות לפיתוח הדמות; למשל, הוא שכנע את דרוקמן לתת לדמותו של ג'ואל רגשות דאגה למצבה של טס בשל בדידותו. כאשר צוות הפיתוח עבר לעיצוב מראהו החיצוני של ג'ואל, הצוות ניסה לגרום לו להיראות "גמיש מספיק" במטרה להעניק לו פרסונת "מבריח חסר רחמים במחתרתה של עיירת הסגר" אך גם "דמות אב אכפתית עבור אלי". דמותו של ג'ואל נועדה לעורר תחושת "אמריקנה כפרית", תוך הבלטת ערכי ההסתמכות-העצמית וביטוי כושר ההמצאה בעודו מתמודד עם קשיים ומחסור. בנוסף, לאורך תהליך הפיתוח, ערך צוות הפיתוח ניסויים במראהו החיצוני במטרה להגדיר את גילו במהלך עלילת המשחק.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
ב-1957 עברה לניו יורק בארצות הברית, שם הושפעה מהסגנון של אקספרסיוניזם מופשט. בשנות ה-60 החלה להיות מקושרת לתנועת הפופ ארט.
ג'ואל (The Last of Us)
פיתוח וליהוק
בפברואר 2021, נמסר על ליהוקו של פדרו פסקל לגילום דמותו של ג'ואל בעיבוד הטלוויזיוני של רשת "HBO" המבוסס על משחקי הווידאו.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
בשנת 1973 חזרה ליפן עקב מצבה הבריאותי, ובשנת 1977 אשפזה את עצמה מרצון בבית חולים פסיכיאטרי ברובע שינג'וקו של טוקיו, משם היא ממשיכה ליצור את אמנותה.
ג'ואל (The Last of Us)
כתיבה
את דמותו של ג'ואל הגה דרוקמן בהשראת דמותו של לוולין מוס בגילומו של ג'וש ברולין מהסרט "ארץ קשוחה" (2007), אותו הוא החשיב כ"שקט מאוד, מאוד קר-רוח תחת לחץ". עם זאת, פרשנותו של בייקר לג'ואל כאדם רגשי יותר פיתחה את הדמות בצורה שונה. בסופו של דבר, הנרטיב שימש ככלי לחקירת השאלה עד כמה יהיה מוכן אב להרחיק על מנת להציל ילד; בתחילה, ג'ואל מוכן להקריב את עצמו, לפני שהוא מתפתח למצב שבו יהיה מוכן להקריב את חבריו, עד שלבסוף מרגיש שיהיה מוכן להקריב את כל האנושות על מנת להציל את אלי.
דרוקמן הרגיש ששחקנים, במיוחד ההורים שבהם, יוכלו להזדהות עם דמותו של ג'ואל ועם הקשר שלו עם אלי. בייקר ציין כי לאמונתו ג'ואל מפגין מוסר לאורך כל עלילת המשחק, ומבין את ההבדל בין אובדן להקרבה, וכי במהלכה אישיותו האמיתית מתחילה להופיע. דרוקמן הסתקרן מדיוניהם של השחקנים, שדנו במוסריותו של ג'ואל כגיבור או כנבל; בריאיון, ציין דרוקמן כי לתחושתו ג'ואל הוא רק "אדם מורכב שקיבל החלטות טובות ורעות", אבל אפשר לשאלת מוסריותו להישאר פתוחה לפרשנויות. בעת האודישן לתפקיד, קרא בייקר ביטוי בתקציר אפיון הדמות שקבע שלג'ואל נותרו "מעט קווים מוסריים לחצות", מה שהפך עבורו ל"נקודת העוגן" אל הדמות. בייקר גילה קושי רב בצילומי הפרולוג של המשחק, שכלל סצנות עם ג'ואל ובתו, שרה, בגילומה של האנה הייז. לאחר צפייה מאוחרת יותר בסצנות הפרולוג שצולמו ביום הראשון של הצילומים, חש דרוקמן שעדיין ניתן לשפר את הפרולוג; וכשצולמה שוב הסצנה, הסביר דרוקמן לבייקר כיצד לבצע אותה. אף על פי שבתחילה בייקר מצא את הסצנה "מכנית" מדי, הוא הבין רטרואקטיבית שהוא ניסה להרשים את הקהל בזכות משחקו, ושזה "לא מה שנדרש מהסצנה".
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה
תיאור המקום
באזור החקלאי מוצגים כלים ששימשו לעבודה חקלאית: אורווה עם אוכפים, כלי פרזול לסוגיהם ומחרשות.
ג'ואל (The Last of Us)
אופי ואישיות
בפרולוג של The Last of Us, מתואר ג'ואל, בהיותו הורה יחידני, כאדם רגיש הקשור לבתו. לאחר מותה ו-20 השנים שחלפו מאז, בהן ג'ואל היה עד לאירועים מחרידים שהובילו להשתנות אישיותו בצורה משמעותית; שהופגנה בין היתר בשימוש באלימות על מנת לפתור בעיות והפגנת חוסר רצון מובהק כאשר התבקש ללוות את אלי. ג'ואל מתואר לעיתים קרובות כאנטי-גיבור. לאורך המשחק מתואר ג'ואל כשורד קשוח שהאובססיה שלו להישרדות ניזונה מחוסר האמפתיה שלו עקב מות בתו. שנות הישרדותו של ג'ואל הובילו אותו להיות בעל תושייה, מעשי וקהה מבחינה רגשית, חרף היותו עדיין בטראומה ופגיע. ג'ואל נמנע מלהיקשר לאחרים בעקבות חששו לאבד אותם. תנועותיו של השחקן בדמותו של ג'ואל מפגינות את גילו וניסיונו, ונושאים את משקלם של החיים שאבדו. ככל שהמשחק מתקדם, כך הופך ג'ואל להיות רגיש יותר כלפי אלי, ומתחיל לדבר אליה באופן שקודם לכן היה שמור רק לבתו. החלטתו של ג'ואל להציל את אלי בסיום המשחק הראשון נועדה להעיד על הפיכתו לסנטימנטלי שוב ועל היקשרותו לאלי; ועל רצונו "לעשות את 'הדבר הנכון'". מעשהו נתפס בעיני אחדים כפעולה של גאולה, ובעיני אחרים כפעולה של אנוכיות.
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה
תיאור המקום
באזור השירותים מוצג מטבח עם מים זורמים ישירות מבאר מים המצויה בחדר, ותנורי אפיה. לידו שורה של מתקנים להפקת שמן זית.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
ב-2017 פתחה קוסמה את מוזיאון יאיוי קוסמה בטוקיו, ברובע שינג'וקו, בקרבת בית החולים בו היא מאושפזת.
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה
תיאור המקום
חדר אחר שימש כספרייה, ובו מוצגים מפה-ימית, חרבות ורובים. בחדר אחר מוצגות גלימות ייצוג ובגדים אחרים אשר גריבלדי נהג ללבוש. הרהיטים עטופים אף הם בבדים מאותה תקופה.
החדר האחרון מכונה בשם חדר המוות, בו שהה גריבלדי בימי חייו האחרונים. נמצאת בו עגלת נכים, אשר שימשה אותו בערוב ימיו. באמצע החדר מוצגת מיטת אפריון מוגבהת, עליה הונחה גופתו של גריבלדי, באופן שהיא תשקיף לכיוון חצי האי האפניני. על הקיר קבוע לוח ובו רשום תאריך מותו: יום שישי, 2 ביוני, וכן שעון עם ציון שעת הפטירה: 18.20.
יאיוי קוסמה
ביוגרפיה
בנובמבר 2021 נפתחה תערוכת רטרוספקטיבה של עבודותיה במוזיאון תל אביב לאמנות. התערוכה כוללת כ־200 יצירות, מיצב עם 900 כדורי מראות וארבעה מ"חדרי האינסוף" של קוסמה. את התערוכה אצרה סוזן לנדאו, שהייתה מנהלת מוזיאון תל אביב והאוצרת הראשית שלו. התערוכה הוגדרה על ידי מגזין Theartnewspaper כאחת מעשר התערוכות הטובות בעולם לשנת 2021. התערוכה סוקרת בהרחבה את פועלה האמנותי עד כה ומתחקה אחר עבודתה ביפן, בארצות הברית ובאירופה, החל בציוריה ובפסליה המוקדמים וכלה במיצבים האופפים את הצופה מכל עבר.
יצירותיה
לאורך הקריירה שלה השתמשה יאיוי קוסמה במדיה מגוונת הכוללת ציור, קולאז', פיסול, מיצגים ומיצבים. היא מהאמנים הראשונים שחיברו בין טקסטיל, אופנה ואמנות. עבודותיה מציגות את העניין שלה בצבעים פסיכדליים, חזרתיות ודפוסים. עבודותיה מתבססות על אמנות מושגית, ומתייחסות גם לפמיניזם, מינימליזם, סוריאליזם וזרמים נוספים.
עבודותיה מאופיינות בדגמים אובססיביים של נקודות ורשתות המכסים משטחים בחזרתיות אינסופית. "חדרי אינסוף" מוקפי מראות ומיצבים גדולים שהיא יוצרת מעניקים לצופה חוויה רב־חושית סוחפת.
ג'ואל (The Last of Us)
הופעותיו בסדרת המשחקים
במקור מטקסס, ג'ואל הוא אב יחידני בשנות ה-20 המאוחרות או בתחילת שנות ה-30 לחייו כאשר התפרצה לראשונה מגפת הקורדיספס. יחד עם אחיו, טומי, ובתו בת ה-12, שרה, נמלט ג'ואל מאוסטין, אך במהלך מנוסתם, השלושה נקלעים לתקרית מול חייל; במהלכו מתה שרה מפעיה האנושים בזרועותיו; ומותירה אותו בטראומה נפשית. ב-20 השנים שחלפו לאחר מכן, עשה ג'ואל כל מה שהיה עליו לעשות במטרה לשרוד. בזמן שבילה בעולם הפוסט-אפוקליפטי האכזרי, ובעודו מריר ממות בתו, הפך ג'ואל לשורד קשוח, פיזית ונפשית, ורכש סגנון לחימה אכזרי.
יאיוי קוסמה
תערוכות
יצירותיה הוצגו בין השאר ברטרוספקטיבות גדולות במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון טייט מודרן. ב-1993 השתתפה בביאנלה ה-45 בוונציה בתערוכת יחיד שסבבה סביב מוטיב הדלעת. עבודותיה הוצגו בגלריות בניו יורק, באמסטרדם, בהאג, באסן, במילאנו, ברוטרדם ובוונציה.
ג'ואל (The Last of Us)
הופעותיו בסדרת המשחקים
לאחר שהגיע לאזור ההסגר של בוסטון, הנשלט על ידי דיקטטורה מליצית, החל ג'ואל לעבוד כמבריח יח עם בת-זוגו ושותפתו, טס. בזמן שהם מחפשים אחר שותף לשעבר שגנב חלק מהסחורה שלהם, מטילה מרלין, מכרה ומנהיגת מיליציית מורדים בשם "הגחליליות", על ג'ואל וטס את המשימה להבריח את אלי בת ה-14 לנקודת מפגש של הארגון. כשהם עושים את דרכם לשם, מגלה ג'ואל שאלי חסינה מפני המגפה. עם הגעתם לנקודת המפגש, מגלה טס שהיא נדבקה ומתעקשת שג'ואל ימצא את טומי, "גחלילית" לשעבר, במטרה להמשיך במשימה. על אף ניכורו כלפיה בתחילה, מתחיל ג'ואל להתרב אל אלי בהדרגה עם הסתעפות מסעם. הקשר בין השניים מתחזק כאשר ג'ואל, לאחר שבתחילה ביקש מטומי להמשיך במקומו לאחר שנפגש איתו בהתיישבות שהקים בעיירה ג'קסון, משנה את דעתו וממשיך כמתוכנן; ומעמיק כאשר אלי כמעט מאבדת את ג'ואל מפציעה קשה, וכאשר הוא נחלץ לעזרתה לאחר שכמעט נהרגה על ידי כת קניבלים בקולורדו. בסופו של דבר, מפגין ג'ואל את מסירותו לאלי כאשר הוא בוחר לחלץ אותה מהרופאים של "הגחליליות" שמתכננים להסיר ולבחון את מוחה, ובכך לאפשר לה למות. על מנת להבטיח שלא ירדפו אחריהם, ג'ואל הורג את מרלין. לאחר התאוששותה של אלי, מספר לה ג'ואל שהרופאים ויתרו על גילוי תרופה, ונשבע לה שהוא דובר אמת.
ביקורות
מאפיין נוסף בדמותו של ג'ואל שזכה לשבחי המבקרים, היה מערכת היחסים בינו לאלי – אותה החשיבו לגולת הכותרת של המשחק; בין היתר צוין בביקורות כי מערכת יחסים זו נכתבה בצורה ריאליסטית, נוקבת ואמיתית, שנבנתה בעקבות הפרטים הקטנים והאופציונליים לאורך המשחק. קייל היליארד מהאתר "Game Informer" השווה את מערכת יחסיהם של ג'ואל ואלי למערכת יחסיהם של הנסיך ואליקה מ"הנסיך הפרסי" (2008), ושיבח את "הקרשנדו הרגשי" שמעבירים דמויותיהם של ג'ואל ואלי את השחקן. במגזין הרשמי של פלייסטיישן, דורגו דמויותיהם של ג'ואל ואלי כדמויות הטובות ביותר במשחק פלייסטיישן 3.
בנוסף לדמותו של ג'ואל, זכתה גם הופעתו של בייקר לשבחי הביקורות. מ-"Edge" נכתב שלצד ג'ונסון, גם בייקר "מכניס משב רוח חריף לתסריט". אנתוני סברינו מ-"PlayStation LifeStyle" ציין כי הופעתו של בייקר גרמה לו לחשוש לגורל הדמות, בעוד שג'יאנקרלו ואלדז מ-"VentureBeat" שיבח את בייקר על הוספת "ניואנסים ומורכבות" לתפקיד. על תפקידו במשחק "The Last of Us", זכה בייקר זכה בפרס "המדבב הטוב ביותר" בטקס Spike VGX 2013, והיה מועמד לפרס "הביצועים הטובים ביותר" מהדיילי טלגרף, בקטגוריית "הופעתה של הדמות הטובה ביותר" בטקס האקדמיה לאמנויות ומדעים אינטראקטיביים ה-17; ולפרס הפרפורמר בטקס פרסי משחקי הווידאו ה-10 של האקדמיה הבריטית, הופעתו של בייקר במשחק ההמשך זכתה לשבחים דומה. אלכס אוורד מ-"" מצא כי בייקר "גנב כמה מהסצנות הטובות ביותר [של המשחק] בדמותו של ג'ואל" על ידי הוספת מורכבויות המעשירות את הדמות ואת מערכות יחסיה עם הסביבה. אוון לואיס מ"אנטרטיינמנט ויקלי" כתב כי לבייקר "מגיע כל שבח אפשרי על הופעתו קורעת הלב". מ-"IGN" שיבחו את הופעתו של בייקר, המדגישה את עייפותו ושחיקתו של ג'ואל. על גילום הדמות, זכה בייקר בפרס על "הביצועים הטובים ביותר של שחקן משני במשחק דרמה" בטקס פרסי האקדמיה הלאומית למבקרי שוק משחקי הווידאו (NAVGTR). בנוסף, היה בייקר מועמד לפרס בקטגוריית "פרפורמר בתפקיד משני" בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-17.
בנות ים: קסם המעמקים
בנות ים: קסם המעמקים (באנגלית: Mermaids: Magic of The Deep) היא סדרת טלוויזיה איטלקית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה, הרפתקאות וקומדיה, כאשר היוצר והבמאי שלה הוא איג'יניו סטראפי והכותב הראשי שלה הוא ריץ' בארנס. הסדרה מופקת על ידי Rainbow S.p.A, כאשר היא מונפשת על ידי Bardel Entertainment הקנדי שבבעלותה. הסדרה, אשר תכלול 20 פרקים באורך 30 דקות שיתפרסו על גבי שתי עונות, צפויה להיות מופצת בשירות הסטרימינג נטפליקס.
קרבוקטיון
קרבו-קטיון (בכתיב לטיני: Carbocation) הוא קטיון הנוצר כתוצאה מחסר באלקטרונים על גבי אטום פחמן בתרכובת אורגנית. קרבוקטיונים הם חומרי ביניים נפוצים בתגובות כימיות רבות, אשר הבולטות שבהן הן התמרה נוקלאופילית מסדר ראשון ואלימינציה מסדר ראשון. זמן מחצית החיים של קרבוקטיונים הוא בסדר גודל של מילישניות, אך בתנאים מסוימים יכול להגיע אף לשניות בודדות. בעבר קרבוקטיון נקרא גם יון קרבוניום.
יציבות
כאמור, לקרבוקטיונים זמן מחצית חיים קצר יחסית, והם מתאפיינים בחוסר יציבות תרמודינמית. חוסר יציבות זה נובע הן מהמטען החיובי המרוכז על המולקולה והן מהחריגה מכלל האוקטט כתוצאה מחוסר באלקטרונים. העדר היציבות ניתנת להפחתה כאשר מוקף אטום הפחמן הטעון במתמירים דוחפי אלקטרונים, אשר מקטינים את המטען החיובי וממלאים את קליפת הערכיות של הפחמן. למשל, קרבוקטיון המותמר בקבוצות אלקיליות יהיה יציב יותר מקרבוקטיון חסר מתמירים מכיוון שהפחמנים בקבוצות האלקיליות הסובבות אותו יאפשרו מעבר חלקי של אלקטרונים אליו, בתהליך המכונה היפרקוניוגציה. על-כן, קרבוקטיון שלישוני (המותמר בשלוש קבוצות אלקיליות) יהיה יציב יותר מקרבוקטיון שניוני (המותמר בשתי קבוצות אלקיליות), וקרבוקטיון שניוני יהיה יציב יותר מקרבוקטיון ראשוני (המותמר בקבוצה אלקילית אחת).
בנות ים: קסם המעמקים
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר מרלינדה, נסיכת בת ים מתבגרת אשר עוזבת את עולמה שבתוך הים ועוברת ליבשה, כל זאת על מנת למצוא קסם שיעזור לה להתמודד מול כוחות רשע שמנסים להרוס את ממלכתה.
קרבוקטיון
יציבות
רזוננס כימי, מצב בו המטען מתחלק על פני מספר אטומים, יגרום גם הוא לייצוב של קרבוקטיונים, זאת מכיוון שהרזוננס גורם לפיזור של המטען החיובי על גבי המולקולה ומונע את ריכוז המטען כולו על פחמן יחיד. הרזוננס מתאפשר כאשר נוצר קרבוקטיון אלילי (קרבוקטיון הסמוך לקשר כפול) ולכן קרבוקטיונים הנוצרים בסמוך לקשרים כפולים נוטים להיות יציבים יותר.
בנות ים: קסם המעמקים
הפקה
ב-9 ביוני 2022, לקראת פסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי שהתרחש שבוע לאחר מכן, שירות הסטרימינג נטפליקס הכריז על שמונה פרויקטים אירופאים מונפשים שיופצו על ידיו. בין הפרויקטים נכללה סדרה זו, תחת השם "קסם בת הים" ("Mermaid Magic"), כאשר נאמר שהיוצר והבמאי שלה הוא איג'יניו סטראפי והכותב הראשי שלה הוא ריץ' בארנס. עוד נאמר שחברת ההפקה של הסדרה היא Rainbow S.p.A האיטלקית ושאולפן ההנפשה שלה הוא Bardel Entertainment הקנדי שבבעלותה, כאשר סוג ההנפשה שלה הוא הנפשה ממוחשבת. באותה הכרזה פורסמה גם עלילת הסדרה ותמונה ראשונה ממנה.
קרבוקטיון
שחלופים ותגובות כימיות
כאשר קרבוקטיון ראשוני או שניוני, שאינו יציב, נוצר בסמוך לפחמן שלישוני או רביעוני, בהתאמה, עשוי הקרבוקטיון לעבור תהליך של שחלוף כדי להגדיל את יציבותו. בתהליך השחלוף יעבור קשר מאחד מהמתמירים שעל השכן העשיר במתמירים, אל הקרבוקטיון העני במתמירים. השחלוף יגרום למעבר של המטען החיובי מהפחמן העני במתמירים אל הפחמן העשיר במתמירים ובכך ליצירה של קרבוקטיון יציב יותר.
הבדלי היציבות בין קרבוקטיונים משפיעים מאוד גם על תגובות כימיות בהן הקרבוקטיון הוא חומר ביניים במנגנון, כגון התמרה נוקלאופילית מסדר ראשון ואלימינציה מסדר ראשון. תגובות אלו יתרחשו בקלות רבה יותר על פחמנים מותמרים יותר ובדרך כלל לא יתרחשו כלל על פחמנים ראשוניים.
בנות ים: קסם המעמקים
הפקה
בריאיון שעשה באוגוסט 2022, סיפר סטראפי שהסדרה תכלול 20 פרקים ושתקציבה כמעל 20 מיליון אירו, כמו כן שיתף שהשם בה הוכרזה הוא זמני. בנובמבר 2022 נודע שהסדרה תהיה מסוגת פנטזיה, הרפתקאות וקומדיה. במרץ 2023 הועלה לאתר של חברת Rainbow S.p.A מידע על הסדרה תחת שם זמני חדש, "מרטרופוליס" ("Mertropolis"), ונודע שפרקיה יהיו באורך 30 דקות ויתפרסו על שתי עונות. כמו כן פורסם מידע נוסף על עלילת הסדרה ונרשם שהיא מותאמת לקהל יעד של ילדים בגילאי 6–12.
ביוני 2023, במהלך פסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, הוצגה הסדרה בשמה החדש והקבוע, "בנות ים: קסם המעמקים" ("Mermaids: Magic of The Deep"), ונראו תמונות נוספות ממנה, כמו כן נודע שהיא תופץ בקרוב.
פוטס פוינט
פוטס פוינט (באנגלית: Potts Point) הוא פרוור בסידני. פוטס פוינט מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
גאוגרפיה
פוטס פוינט הוא פרוור מיושב בצפיפות, השוכן על לשון יבשה צרה בין המפרצים אליזבת' ביי ווולומולו ביי. הוא ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל במפרץ ג'קסון ומפרצוניו בצפון, מזרח ומערב. בדרום מזרח הוא גובל בפרוור אליזבת' ביי, ובדרום מערב בוולומולו. גבולותיו המדויקים הם רחוב מקלי במזרח, דרך דרלינגהרסט בדרום מזרח, רחוב ויליאם בדרום ורחוב ברוהאם במערב.