cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריכוזיות תקשורתית
ראשית המדינה עד שנות ה-70 של המאה ה-20
בראשית ימי המדינה פעלו בארץ שתי תחנות רדיו בשפה העברית, קול ישראל, ומ-1950 גם גלי צה"ל. מאחר ששתיהן בראשות המדינה, אין ביניהם תחרות ממש ולפיכך מדובר במצב של שידור ריכוזי מאוד.
שנות ה-70 של המאה ה-20 עד 1995
ערוץ זה היה המבשר של גל הקמת תחנות רדיו פיראטיות כגורם מפזר של שוק הרדיו בישראל. ב-1995 אותרו בישראל 35 תחנות רדיו פירטיות על ידי פרופ' יחיאל לימור. הרדיו הפיראטי התפתח בעיקר בקרב מגזרים שסבלו מתת-ייצוג ברדיו הריכוזי. כך למשל זוהו מספר רב של תחנות רדיו המופנות למאזינים החרדים, ותחנות רדיו המופנות למאזינים באזור גאוגרפי מסוים, בעיקר אזור הדרום.
1995–2008
שינוי גדול בריכוזיות שוק הרדיו העברי חל בשנים אלו עם פריצתו לשוק של הרדיו האזורי במסגרת הרשות השנייה. תחנות רדיו אזוריות מטיבן הן גורם מפזר משום שתחום השפעתן מוגבל לאזור ג"ג מסוים. בסוף שנת 2005 עלו לאוויר תחנות אזוריות ירושלים, בחיפה, בשרון ובאילת. כלומר אזורים המרוחקים מאזור המרכז, בכך נמצא הרדיו האזורי נכנס לוואקום שהתיר אחריו הרדיו הריכוזי, ונגס בנתח השוק של הרדיו הפיראטי. תחנות אלו זכו לאחוזי ההאזנה גבוהים, ובשנת 2006 הודיעה הרשות השנייה כי "כיום מהווה הפרסום ברדיו כ-6% מעוגת הפרסום הכללית, כאשר נתח פרסום הרדיו האזורי מתוך נתח הרדיו בכלל הוא כ-40% (על פי נתוני איגוד המפרסמים לשנת 2006)".כלומר נתח משמעותי מאוד מהשוק.
אחרי 2008
בנושא שידורי הרדיו, חל פיזור באחוזי ההאזנה, תחנות הרדיו האזורית של הרשות השנייה שמרו על יציבות באחוזי ההאזנה, בעוד רשות קול ישראל והרשתות הצבאיות חוו שחיקה מתמדת באחוזי ההאזנה שלהם. כתוצאה מכך הפך הרדיו האזורי למדיה הקולית המובילה באחוזי ההאזנה בישראל.
1968–שנות ה-80
ב-1968 הוקם הערוץ הראשון ונשאר מונופולין ממלכתי עד שנות ה-80
שנות ה-80
בשנים אלו החלו לצוץ בישראל תחנות כבלים פירטיות כגורם מפזר. תחנות אלו היו מוגבלות בזמן והיקף הפעילות של והתרכזות בעיקר בהקרנת סרטי ערב.
חוק הרשות השנייה לרדיו ולטלוויזיה, התש"ן - 1990
החוק עוסק באסדרת הרגולציה בתחום שידורי הרדיו והטלוויזיה.
החוק מגדיר קריטריונים לזכאות רישיון שידורים: תאגיד רשום בישראל, 26% לפחות בידי תושבי ישראל שהם גם בעלי אזרחות ישראלים, או תאגידים רשמיים בישראל שמתקיימים בהם התנאים הנ"ל. בעל הרישיון לא הורשע בעבירה שלדעת היועמ"ש יש עמה קלון, אינו סוכן פרסום או סוכן של מצבע, אינו תאגיד שאחד ממטרותיו או פעולותיו העיקריות הינה רכישת אמצעי פרסום. כמו כן בעל זיכיון אחר, תאגיד שהוא עיתון לא יאושרו. הוועדה תפסול במרכז בקשה שנוגדת את טובת הציבור או בקשה מטעם מפלגה או נציג או שלוח של מפלגה או של גוף אחר, שלדעת הוועדה, עלולה להשתמש בשידורים לקידום המטרות המיוחדות של מפלגה או הגוף האמור.
רובד נוסף בו פועל החוק לטובת מניעת ריכוזיות הוא חובות הנוגעות לתוכן שידורי חדשות ואופן הפקתן.
התערבות הממונה על ההגבלים העסקיים בשוק התקשורת
הממונה על ההגבלים העסקיים רשאי להגדיר עסק מסוים כמונופול בשוק מסוים תחת כמה תנאים, החשוב שבהם הוא שליטה של מעל 50% מנתח השוק מסוים באזור מסוים. על מונופול רשאי הממונה להשית הגבלות מסוימות, וזאת כדי לשמור על חופש התחרות. הממונה על ההגבלים העסקיים הכריז ב-12.04.95 על ידיעות אחרונות כ"מונופולין בשוק העיתונות היומית בעברית". חמש שנים אחר כך (13.04.99) חידש הממונה את ההכרזה. בתחילת שנת 2010 ביטל הממונה את ההכרזה: "בדיקה שערכה רשות ההגבלים העסקיים לאחרונה העלתה כי כניסתו של "ישראל היום" לשוק הובילה לשחיקה משמעותית בנתחי השוק של ידיעות אחרונות ולשינויים מהותיים בשוק. לפי חוק ההגבלים העסקיים, בעל מונופולין הוא מי שמספק מעל למחצית מכלל האספקה לשוק. על פי ממצאי הבדיקה, ידיעות אחרונות מספקת פחות ממחצית מכלל האספקה ולכן אינה עוד בעל מונופולין."
בשנת 2002 מנע הממונה מ"פישמן אחזקות" להעלות את אחוזי הבעלות על ידיעות אחרונות מ-25% ל-35% משום שלקבוצה זו שליטה בעיתון "גלובס".
התקשורת בחוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות 2013 (חוק הריכוזיות)
חוק הריכוזיות מתייחס לעיתונים יומיים ארציים, שידורי חדשות ושידורים כללים כגורמים ריכוזיים. גורם שהוגדר ריכוזי לא נדרש לכל פעולה מצידו. כאשר יגיש בקשה למתן הקצאה נוספת או חידוש הקצאה קיימת הרגולטור שממונה על התחום מחויב 'לשקול שיקולי ריכוזיות'. כלומר, לבדוק האם אישור ההקצאה עלול לחזק את כוחו והשפעתו של הגורם, האם מניעת ההקצאה עלולה לפגוע בציבור או בשוק. הרגולטור רשאי להחליט לבדו על מניעת ההקצאה. במידה ורוצה לאשרה, או אינו בטוח, עליו להתייעץ עם הממונה על צמצום הריכוזיות. הסמכות לקבלת החלטה בידי הרגולטור וסמכותו של הממונה היא לייעוץ בלבד. הסיבה לבחירה במבנה זה הוא חשש לפגיעה בתחום, למשל, אם לגורם ריכוזי טכנולוגיה חדשנית, מניעת השתתפותו בשוק עלולה למנוע מכניסת הטכנולוגיה לשוק.
בשבע השנים בהן חל החוק, פורסמו חוות דעת של הוועדה לצמצום הריכוזיות בנוגע לתחום התקשורת סביב שאלת איחוד ערוץ עשר וקשת. מסקנות מחקרה בסוגיה קבעו שמחזיקי הערוץ בעלי מאפיינים ריכוזיים מאוד, אך בהיעדר המיזוג ישנה סבירות גבוהה לסגירת ערוץ עשר שתגרום לצמצום המספר הקטן של אמצעי התקשורת הקיימים. על כן, המליצה הוועדה על אישור המיזוג. אירוע זה מדגיש את החסר בחוק הקיים, את ייחודיות ומורכבות מבנה התקשורת בישראל כיום והצורך המשמעותי והדחוף בהתאמת המנגנון לאסדרתו.
ניסיונות מדינתיים להסדרת השליטה בשוק התקשורת
כאמור בפתיח מרכז מחקר ומידע של הכנסת הציג את הסיכונים הכרוכים בשוק תקשורת ריכוזי. לאור מחקרים אלא ודומים להם שנעשו לאורך השנים ניסיונות מדינתיים לפיזור שוק התקשורת בישראל. כך למשל הוקמה בפברואר על ידי שר המשפטים ושר הפנים בפברואר 1996 "הוועדה הציבורית לחוקי העיתונות", הידועה בכינויה "ועדת צדוק", והגישה את מסקנותיה בספטמבר 1997. בין מסקנות הוועדה כאלה הקשורות לריכוזיות התקשורת:
המלצות הוועדה לא יושמו באופן ממשלתי. ניסיונם של חברי כנסת ליישם את הצבעת החוק באמצעות הצעות חוק פרטיות לא צלח.
בריטניה
בריטניה הטילה את הסמכות לפיקוח והגנה על התחרות בתעשיית התקשורת על חברת אופקום (OFcom)[1]. הבחירה בגוף חיצוני לממשלה היא לטובת הבטחת תקשורת חופשית שאינה תלויה ומושפעת מהשלטון. כיום אחד מתפקידיה הוא לבדוק השפעת תוכניות הBBC על חברות מתחרות בשוק התקשורת הבריטי. בנוסף, החברה פועלת במספר דרכים לטובת תמיכה בשדרני שירות ציבורי והבטחת היצע רחב של ערוצי תקשורת איכותיים[2]. דוגמאות לצעדים שננקטו בנושא בשנים 2018–2019 :
שוק התקשורת בבריטניה כפוף גם כן לרשות התחרות והשוק הבריטית (CMA) הפועלים לקידום התחרות בשוק לטובת הצרכנים. בתחום אחריותם: חקירת מיזוגים בין ארגונים, לוודא שאינם פוגעים בתחרות; חקירת שווקים שלמים במידה ויש חשש לבעיה בתחרות או בצרכנות; לנקוט פעולה נגד עסקים ויחידים הלוקחים חלק בקרטל או התנהלות אנטי-תחרותית; הגנה על צרכנים משיטות מסחר לא הוגנות; עידוד הממשלה ורגולטורים אחרים להשתמש בתחרות אפקטיבית לטובת הצרכנים. הרשות פועלת כמחלקה עצמאית ללא שר. העבודה שלהם מפוקחת על ידי מועצה, ומובלת על ידי מנכ"ל וצוות בכיר. החלטות בעיני חקירות לעיתים נעשות על ידי חברי פאנל עצמאיים.
באפריל 2017, לאחר הצעת הרכישה של רופרט מרדוק על קבוצת התקשורת SKY, שרת התקשורת הבריטית דאז הטילה על OFcom ועל CMA את האחריות לערוך בדיקה מקיפה מחשש שעסקה זו עשויה להעניק למרדוק יותר מדי כוח ולפגוע בטובת הציבור[3]. בבחינת המיזוג ערכה אופקום בדיקה על השפעת מרדוק ובניו על אופי ותוכן השידורים בעזרת ראיונות עם הכירים בחברה, במטרה להעריך את מידת השפעתם בקבלת ההחלטות בדירקטוריון. כמו כן ערכה ניתוח תחרות מעמיק בו בחנה כיצד ישפיע המיזוג על זמינות, חשיפה והצריכה של התוכן העיתונאי-חדשותי בבריטניה.
אופקום פיתחה שיטת ניתוח חוצת פלטפורמות שמאפשרת להשוות בין מידת החשיפה בפועל של הציבור למקורות חדשותיים שונים וקבעה "מדד החשיפה המשוכלל". מדובר בשיטת ניתוח חוצת פלטפורמות שמאפשרת לדעת הן את נתח הקהל והם את מידת השפעתו על עיצוב דעת הקהל. המדד נקבע בעזרת סקר נרחב בו מתבקשים המשיבים לציין את מקורות החדשות מהם ניזונים ולדרג את חשיבותם ומידת אמינותם בעיניהם.
גרמניה
בעלויות גופי שידור בגרמניה מוגבלות על ידי חוק איסור הגבלת התחרות (GWB) וכן כפופות לחוקים ייעודיים המוסדרים באמנת השידור המדינית ((RStV. במצב של הפרת חוקי הגבלת התחרות, רשות הפיקוח המוסמכת מחויבת להתייעץ עם KEK לפני קבלת החלטה והפעלת המנגנונים הסטנדרטים. במטרה לשמור על מעקב תמידי, אחת לשלוש שנים מפרסם KEK דוח ריכוז תקשורתי על התפתחות ריכוז התקשורת ואמצעים לשמירה על מגוון הדעות בשידור הפרטי.
החוקים הייעודיים מגבילים גורמים לרכוש כוח דעה דומיננטי, המוגדר כנתח קהל ממוצע של 30% ואף 25% אם לחברה מעמד דומיננטי בשוק אחר הקשור לתקשורת. בעת ניתוח והערכה של הנתונים נלקחים בחשבון גם קשרים משפחתיים קיימים.
קוסקוס (סוג)
קוסקוס או פלנגר (שם מדעי: Phalanger) הוא סוג של כיסאי דמוי למור במשפחת הקוסקוסיים ובו 13 מינים שחיים ברחבי מלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1780, על ידי גוטליב סטור (Gottlieb Conrad Christian Storr), והוא הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא עכביש, ומתייחס לתופעת הסינדקטיליה ברגליו האחוריות. אף שהתופעה אופיינית לכלל הקנגוראים ואינה ייחודית לקוסקוס, היא צוינה דווקא בשמו המדעי מכיוון שהוא היה הכיסאי הראשון שתואר מדעית על ידי זואולוגים מערביים ובו הם נתקלו בתופעה המוזרה. השם קוסקוס מקורו בשם מקומי במספר איים באינדונזיה. הסוג קוסקוס קטן מהסוגים קוסקוס דובי וקוסקוס נמרי וגדול מהסוג קוסקוס גמדי.
מאפיינים פיזיים
מיני הקוסקוס חולקים את התכונות הבאות: מבנה גוף גוצי, שמנמן וגמיש וראש קצר ומחודד דמוי אגס. האוזניים קצרצרות והעיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה. הפרווה שלהם קצרה, עבה וצמרירית, וצבעה משתנה ממין למין וכולל שחור, לבן, חום, אפור, צהוב, אדמדם או מנומר. הזנב ארוך, דק ושרירי, וחציו השני חשוף משיער ומחוספס עם משטח אחיזה שמאפשר לו ללפות ענפים בחוזקה ולהשתמש בו כרגל חמישית. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 31–54 סנטימטרים, אורך הזנב 27–42 סנטימטרים והמשקל נע בין 1 ל-5 קילוגרם.
ביולוגיה
כמעט כל הקוסקוסים חיים על איים במלנזיה. רוב המינים חיים בגינאה החדשה ובאיי מאלוקו (פפואה ואינדונזיה), ומינים בודדים מצויים גם באוסטרליה או באיי שלמה. הם ממלאים תפקיד אקולוגי דומה ללמורים וקופים בעולם הישן. בית הגידול של הקוסקוסים שוכן ביער גשם טרופי, יער גדותיים או יער עננים, בשפלות, חופים או מדרונות הרריים גבוהים. רבים מהמינים הסתגלו לחיים בקרבת מגורי אדם.
הקוסקוסים פעילים לרוב בשעות הלילה, וניזונים מפירות, עלים, חרקים וביצים. להוציא מין אחד, כל המינים בסוג שוכני עצים מובהקים שיורדים לאדמה לעיתים רחוקות. לכל הקוסקוסים יכולת טיפוס מצוינת; תורמים לכך הטפרים המעוקלים והחזקים, כריות ההדבקה בכפות ואצבעות מפוצלות. התנועה שלהם איטית בדרך כלל.
הקוסקוס הוא מין פוליגמי שמתרבה לרוב לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון של הקוסקוסית נמשך 13 ימים לכל היותר, ולאחריהם היא ממליטה בין גור אחד לשלושה. אף על פי שבכיס שלה 4 פטמות, לרוב רק גור אחד שורד. הגורים מבלים בכיס מספר חודשים, ולאחר מכן עוברים לרכב על גבה של האם עד יציאתם לעצמאות. תוחלת החיים של המינים בסוג עד 11 שנים.
רחוב בייקר 221 ב'
רחוב בייקר 221 ב' (אנגלית: 221B Baker Street) הוא כתובת המגורים הבדיונית בלונדון של הבלש שרלוק הולמס, פרי יצירתו של הסופר הבריטי ארתור קונאן דויל. הכתובת מרמזת ככל הנראה על דירה הנמצאת בסופו של גרם מדרגות בבית מגורים שבמקור היה מרפסת מהתקופה הג'ורג'יאנית. אולם, ייתכן והאות ב מתייחסת למבנה כולו. בייקר סטריט המודרני רחב בהרבה בהשוואה לרחוב המתואר בסרטי הקולנוע על הולמס, אך הוא עמוס מבחינה תחבורתית כפי שהיה בתקופתו של קונאן דויל. התיאור הראשון של המקום בסדרת הספרים הוא:
רחוב בייקר 221 ב' האמיתי
מספר הבית 221 ב' מעולם לא היה שייך למקום מסוים ברחוב בייקר. בתקופה שבה נכתבו סיפורי שרלוק הולמס, מספרי הבתים ברחוב בייקר הגיעו רק עד 100, וככל הנראה זו הייתה הסיבה שבגללה קונאן דויל בחר במספר זה.
האזור שבו נמצא כיום רחוב בייקר 221 היה ידוע בתקופתו של קונאן דויל כרחוב בייקר העליון (Upper Baker Street), ובמהדורה הראשונה של חקירה בשני כתב קונאן דויל כי מקום המגורים של הולמס הוא ב"רחוב בייקר העליון", ורמז על כך שאם הבית היה אמיתי הוא היה נמצא בחלק שנמצא צפונית לדרך מרילבון (Marylebone Road), ליד ריג'נטס פארק. כאשר מספרי הבתים הוקצו מחדש בשנות ה-30, קבוצת המספרים האי-זוגיים 219–229 הוקצתה לבניין בסגנון אר דקו הידוע בשם "בית המנזר", שנבנה ב-1932 עבור בית אגודת אבי רואד (שמאוחר יותר הפכה לאבי נשיונאל - הבנק השישי בגודלו בממלכה המאוחדת, שהייתה פעילה במקום עד שנת 2002).
זמן קצר לאחר בנייתו, בית האגודה החל לקבל מכל רחבי העולם מכתבים רבים המיועדים לשרלוק הולמס, עד שהיה צורך למנות פקיד מיוחד שיטפל אך ורק בנושא זה. על שלט ארד התלוי בחזית הבית ישנה תמונה המתארת את הולמס ואת תיאורו של קונאן דויל לכניסתם לבניין של הולמס ודוקטור ווטסון. ב-1999 אבי נשיונאל מימן את בניית פסל הארד של הולמס הניצב בכניסה לתחנת רחוב בייקר של הרכבת התחתית של לונדון.
מומחים לנושא שרלוק הולמס העלו מספר השערות בנוגע לכתובת ה"אמיתית". כיוון שרוב רחוב בייקר נהרס במהלך הבליץ, נותרו מעט מאוד שרידים מהבניינים המקוריים, ורובם הם מהתקופה שאחרי המלחמה, מלבד אלה שברחוב בייקר העליון.
מוזיאון שרלוק הולמס
מוזיאון שרלוק הולמס נמצא בסמוך, ברחוב בייקר 239. המוזיאון נפתח ב-1990, ובו "שחזור" חדרו של שרלוק הולמס ותצוגת בובות שעווה של הדמויות מהספרים. בנק אבי נשיונל והמוזיאון נאבקו בערכאות משפטיות בדבר הזכות לקבל את המכתבים הממוענים לכתובת "221 ב'". רק לאחר סגירתו של סניף הבנק, הסכימה רשות הדואר להעביר את המכתבים אל המוזיאון.
על מנת שהמוזיאון יוכל להציג את המספר "221 ב'" על דלת החזית שלו ללא עבירה על החוק, הנהלת המוזיאון נאלצה להקים חברת קש ששמה הוא "221 ב' בע"מ", משום שלפי החוק הבריטי חברות לא צריכות היתר מהרשויות על מנת להציג את שמן על דלת הכניסה לבניין שבו הן שוכנות.
פאב שרלוק הולמס
גרסה נוספת למקום המגורים של הולמס נמצאת בפאב שרלוק הולמס השוכן ברחוב נורת'מברלנד ליד תחנת צ'רינג קרוס. במקום שבו נמצא הפאב היה בעבר בית מלון קטן, שייעודו שונה בדצמבר 1957. הבעלים, וויטברד ושות', זכו לכך שהם הציגו את כל תערוכת שרלוק הולמס שהוכנה על ידי ספריית מרילבון ואבי נשיונאל עבור פסטיבל בריטניה ב-1951. בפאב בוצעו מספר שיפוצים ששינו את חזותו לכזו הדומה למקובל בתקופה הוויקטוריאנית, והתערוכה, שהייתה העתק מפורט של דירתו הבדיונית של הולמס, הוצבה בקומה העליונה.
אזכורים בתרבות הפופולרית
רחוב בייקר 221 ב' היה בסיס לכמה אזכורים בתרבות הפופולרית שחיקו את סגנונו של קונאן דויל:
נבחרת גינאה בכדורסל
נבחרת גינאה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של גינאה. .
נבחרת גינאה השתתפה 5 פעמים באליפות אפריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי באליפות אפריקה הראשונה שנערכה בשנת 1962.
נבחרת גינאה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
B-Fresh
B-FFRESH (לעיתים בעברית: בי פרש) רשת בינלאומית חנויות ודוכנים של משקאות בריאות, באבל טי, שייקים, יוגורט וקעריות סמודי/אסאי. הרשת מובילה בארץ ובעולם קו חדשני מעורר השראה בקונספט ייחודי המשלב פניני טפיוקה וכדורי פרי BOBA מהמזרח הרחוק בשילוב שייקים וטרנד משקאות הבריאות מהמערב (ארה"ב ואירופה). התפריט דינמי ומתחדש כל עונה ומשלב טעמים, מרקמים וטקסטורת המהווים כיום חידוש בתחום השייקים והמשקאות ומודל לחיקוי בארץ ובעולם.
הרשת הוקמה בשנת 2015 והסניפים הראשונים נפתחו בדיזנגוף סנטר תל אביב, קניון עזריאלי מודיעין וקניון הזהב בראשון לציון. נכון לשנת 2023 הרשת מונה כ- 90 סניפים, 70 סניפים בישראל בפריסה ארצית, 16 סניפים בארצות הברית ושני סניפים בלונדון. בקרוב הפתיחה ביוון ובדובאי. הרשת בבעלות ניב כהן (יזם) וליעד אלמוג (מסעדן)
הרשת מפתחת את מוצריה עם שף מומחה, תזונאית וטכנולוג מזון שיוצרים מתכונים ומתאימים לכלל האוכלוסייה, מגיל הגן ועד גיל הגמלאות, שילוב של בריאות והנאה – משקה שנותן אנרגיה וכוח לצד משקאות שמחים ומהנים.
תפריט הרשת מאוד ייחודי ומורכב ממגוון של משקאות מקטגוריות שונות, עם פירות וירקות ושילוב של סופר פוד, פניני טפיוקה וכדורי פרי בבישול מולקולרי. התפריט מחולק לקטגוריות לפי בסיס המשקאות כגון קוקוס, חלב שקדים/סויה, תה ירוק, פירות סחוטים 100%, יוגורט עזים/בקר וסורבה. בנוסף נמכרים גם ארוחות בריאות (לדוגמה: קערת אסאי), ארוחות אסאי עם תוספות לבחירה (גרנולה, פרי העונה, טפיוקה וכדורי פרי) חטיפי בריאות וחלבון. במהלך השנה  הרשת מוציאה מהדורות מיוחדות של משקאות חדשים וקטגוריות זמניות למשקאות קיץ B-FREEZE ומשקאות חורף B-HOT ולאחרונה הרשת החלה הרשת להשיק משקאות במהדורה מיוחדת B-LIMITED EDITION
GIVE YOURSEL MORE הסלוגן המוביל של המותג "לתת לעצמך יותר מהדברים הטובים והטבע, יותר רגעים קסומים של נחת ושמחה, יותר אהבה וחיים טובים יותר עבורך".
תיאודור ביקל
שנותיו הראשונות
ביקל נולד בווינה שבאוסטריה למרים ויוסף ביקל מבוקובינה. עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נמלטה משפחתו לארץ ישראל.
קריירה
אחרי ששיחק בכמה סרטים ומחזות באירופה עבר ביקל לארצות הברית בשנת 1954, וקיבל אזרחות בשנת 1961. הוא גילם קצין ראשון בצוללת בסרט "The enemy below" (1957), ב-1958 שיחק בסרט "אני רוצה לחיות" לצידה של סוזן הייוורד. ושיחק תפקיד של מפקד הצוללת הרוסית בסרט "הרוסים באים, הרוסים באים" (1966).
בברודוויי הוא יצר את התפקיד של קפטן פון-טראפ במחזה צלילי המוסיקה ב-1959. ביקל לא אהב את תפקידו בצלילי המוזיקה משום שיכולתו לשיר הייתה מוגבלת במחזה והוא לא אהב לגלם את תפקיד הקפטן שוב ושוב. ב-1964 הוא הופיע בתפקיד זולטן קרפאתי (Zoltan Karpathy) המומחה לדיאלקטים בגרסת הסרט של גברתי הנאווה. מאז הופעתו הראשונה כטוביה במחזמר כנר על הגג ב-1967 שיחק אותו ביקל לעיתים קרובות יותר מכל שחקן אחר (יותר מ-2,000 הופעות). כשחיים טופול נאלץ לפרוש מהמסע בצפון אמריקה של המחזה ב-2009 החליף אותו ביקל בכמה הופעות בקנדה כולל בקלגארי בינואר 2010 וקבע תאריכי הופעות הרבה מעבר ליום הולדתו ה-86 במאי.
בנוסף להופעות רבות בסרטים ועל הבמה היה ביקל כוכב אורח במופעי טלוויזיה פופולריים רבים. הוא הופיע בפרק של הסדרה Justice ב-1954.
הוא הופיע בפרק בסדרה אזור הדמדומים כאוליבר קריינגל. הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות הוואי חמש-אפס, קולומבו, המלאכיות של צ'רלי, בית קטן בערבה, משימה בלתי אפשרית, שושלת, הכל נשאר במשפחה, אביר על גלגלים וחוק וסדר.
בתחילת שנות ה-90 הוא הופיע בפרק משפחה בסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא בתפקיד סרגיי רוז'נקו, אביו המאמץ ממוצא רוסי של וורף. ביקל גילם שני תפקידים בסדרה בבילון 5. ב-1994 הוא גילם את רבי קוסלוב בעונה ראשונה בפרק TKO. ב-1998 הופיע בתפקיד אנלשוק.
איגודי שחקנים
ביקל היה נשיא איגוד השחקנים והאמנים של אמריקה. הוא היה נשיא Actor's Equity בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80. במסגרת תפקיד זה הוא תמך בזכויות אדם. ב־1977 בוועידה של AFL-CIO (American Federation of Labor and Congress of Industrial Organizations) הוא ברך את הדיסידנט הרוסי ולדימיר בוקובסקי לרגל יציאתו מברית המועצות.
ב־28 בינואר 2007 הוא הסכים לכהן כיושב ראש בדירקטוריון של מרצ ארצות הברית.
חיים אישיים
בגיל 89 נישא שוב לאימי גינזבורג, כתבת ידיעות אחרונות לשעבר
הכת של צ'אקי
הכת של צ'אקי (באנגלית: Cult of Chucky) הוא סרט אימה על טבעי אמריקאי משנת 2017, שנכתב ובוים על ידי דון מנסיני. הכת של צ'אקי הוא הסרט השביעי מסדרת סרטי משחק ילדים, בסרט מככבים פיונה דוריף, מייקל תריו, אדם הורינג, אלכס וינסנט, אליזבת רוזן, גרייס לין קונג, מרינה סטפנסון, זאק סנטיאגו, עלי טטרין, ג'ניפר טילי, כריסטין אליז ובראד דוריף. הכת של צ'אקי הוצג לראשונה בינואר 2017, בפסטיבל הסרטים בלונדון. הסרט יצא לשירות הסטרימינג על ידי סרטי יוניברסל ב-24 באוגוסט 2017. הסרט קיבל ביקורות חיוביות, ובאוקטובר 2017 למעלה מ-2 מיליון דולר על ידי הפורמט בלו ריי.
עלילה
אנדי בארקלי, מענה את ראשו של צ'אקי במשך ארבע שנים. לאחר אירוע הסרט הקודם, ניקה פירס הנעזרת בכיסא גלגלים נמצאת במוסד לחולי נפש, לאחר שהופללה על ידי צ'אקי בכך רצח משפחתה. ניקה מאמינה שהיא זאת שגרמה לרצח משפחתה, ושצ'אקי היה ביטוי לגבי הפסיכוזה שלה. ד"ר פולי, מעביר את ניקה לבית חולים פסיכיאטרי ברמת אבטחה בינונית, בטיפול הקבוצתי, ניקה פוגשת את מייקל, גבר עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית, אנג'לה – אישה המאמינה שהיא מתה, קלייר – אישה אשר שרפה את ביתה ומדלן – אישה שחנקה את תינוקה. ד"ר פולי מציג טכניקת טיפול חדשה על ידי בובת "בחור טוב" – (צ'אקי), המטופלים חוששים מלבד מדלן אשר מתנהגת אל הבובה כמו תינוקה.
ניקה זוכה לביקור של טיפאני ולנטיין, האפוטרופוס החוקי של אחייניתה – אליס, ניקה מגלה שאליס מתה. טיפאני משאירה את בובת "בחור טוב", שלטענתה הייתה מתנה מאליס. באותו לילה, צ'אקי מתעורר ומגלה שניקה חתכה את פרקי ידיה. למחרת בבוקר, ניקה מגלה שפרקי הידיים שלה נתפרו ושאנג'לה נהרגה. אחרי שהבינה ש"ולנטיין" הוא שם המשפחה של חברתו של צ'אקי, ניקה מבינה שצ'אקי אמיתי. מחשש שמדלן נמצאת בסכנה, ניקה ביקשה ממייקל להזהיר אותה. מדלן זורקת גם את הבובה וגם את מייקל לקבר ריק, אך ניצלים. מייקל מתחיל להתייחס לעצמו כ-"צ'ארלס" ולפעול באופן דומה לצ'אקי, מה שגורם לניקה לחשוד בו. לאחר מכן צ'אקי הורג את קלייר על ידי שבירת זכוכיות מה שגורם לעריפת ראשה.
פולי תוקף שוב את ניקה אך נפגע על ידי אחת הבובות של צ'אקי. שתי בובות חיות כעת עקב הבובה של מדלן שפיצלה את נשמתה בתוך הבובה של פולי. אחת הבובות מעירה את בובת קצרת השיער. בני הזוג צ'אקי חושפים ש-צ'אקי המקורי מצא כישוף וודו באינטרנט שאפשר לו להפריד את נשמתו למספר גופים מארחים, וליצור "כת". אליס הייתה מארחת אחת, אך נהרגה. לאחר מכן הבובות הורגות את קרלוס. טיפאני חוזרת והורגת מאבטח בית החולים. בובת צ'אקי של פולי מפצלת את נשמתו לניקה, ונותנת לגופה את היכולת ללכת שוב. ורוקעת על ראשו של פולי, משתמשת בנעלי עקב אשר פולי נתן לניקה קודם לכן, והורגת אותו. היא נתקלת במייקל, שהרג את האחות אשלי, לפני שהתוודה שהוא יודע שהוא לא באמת צ'אקי, אך הוא רק יצר את "צ'ארלס" כאישיות אלטרנטיבית. הוא נקלע לפתע במארב ונהרג על ידי צ'אקי של מדלן. צ'אקי קצר השיער תוקף את אנדי, אך אנדי מתעלה עליו אותו ומגיע לחזה של הבובה, שולף אקדח נסתר, הוא יורה בבובה ורוקע בראשה והורג אותו. ניקה מופיעה ומתגרה בו. אנדי מנסה לירות בה, רק כדי לגלות שלא נשארה לו תחמושת. ניקה נועלת את אנדי בתא הפסיכיאטרי. צ'אקי של מדלן מעמיד פנים שהוא מת, וניקה, המוחזקת על ידי צ'אקי של פולי, בורחת. היא מתאחדת עם טיפאני בחוץ לפני שהיא נוסעת יחד עם בובת טיפאני, (אשר נחשבה למתה) בחיים וחולקת חלק מהנשמה של טיפאני.
פיתוח
בדצמבר 2013, לאחר שחרור יציאתו של הסרט, "הקללה של צ'אקי", דון מנסיני אישר שהוא מתכנן לפתח סרט שביעי בסדרת הסרטים של צ'אקי. בפברואר 2015, מנסיני היה בתהליך כתיבת תסריט הסרט. שנה לאחר מכן, מנסייני, ג'ניפר טילי ופיונה דוריף אישרו שבקרוב יתחילו הצילומים לסרט. ב-2016, צוות השחקנים ופרטי הפצת הסרט נחשפו.
ליהוק
מנסיני ליהק שחקנים אשר שיחקו בעבר בסדרת סרטים זאת, וליהק את בראד דוריף, פיונה דוריף, ג'ניפר טילי, אלכס וינסנט וכריסטין אליז, כל אחד מהם כיכב בסרטים הקודמים, בראד דוריף כ-צ'אקי, אשר נמצא בכל סדרת הסרטים הזו. פיונה דוריף בתור ניקה פירס, וכיכבה בסרט "הקללה של צ'אקי". ג'ניפר טילי בתור טיפאני ולנטיין, וכיכבה בסרטים – "כלתו של צ'אקי, "היורש של צ'אקי" ו-"הקללה של צ'אקי". אלכס וינסנט בתור אנדי בראקלי, כיכב בסרטים – "משחק ילדים", "משחק ילדים 2" ו-"משחק ילדים 3". כריסטין אליז בשני הסרטים הראשונים בסדרת סרטי "משחק ילדים".
שחיינית צרת-מקור
שחיינית צרת-מקור או פָלָרוֹפּוּס (שם מדעי: Phalaropus lobatus) היא מין של עוף מים ממשפחת החרטומניים.
מאפיינים
השחיינית היא עוף קטן באורך 18 ס"מ, משקל של 35 גרם ומוטת כנפיים של 41 ס"מ. הנקבה גדולה מהזכר, ולבוש הקיץ שלה צבעוני יותר: שני פסים בצבע אדום או אדום-חלודי לאורך צדי החזה ומעלה עד לאחורי הלחיים, הגרון לבן, חלקו העליון של הגוף בגווני אפור עם כתפים בהירים. אצל הנקבות הצבעים יותר בוהקים מאשר אצל הזכרים. פס העין כהה ובולט ונמשך עד למאחורי האוזן. לצעירים יש צבע כתום יותר, ועם פסי גב בולטים מאוד.
המקור ישר ושטוח, מותאם לשליפת יצורים כמו סרטנים וחרקים מבין סדקים. עם זאת היא ניזונה לרוב בתוך המים. במראה היא דומה לשחיינית תלת-גונית האמריקאית ובעלת צבעים אפורים-בהירים עם ראש וצוואר כהים ופס כתום בשני צדי הגוף.
תזונה
מין זה ניזון מפלנקטון, חרקי מים וסרטנים ירודים. שיטת ליקוט המזון היא ייחודית: השחיינית שוחה במעגלים קטנים, יוצרת מערבולת קטנה, ומלקטת במקורה - תוך כדי שחייה סיבובית - את המזון שעולה במערבולת. היא גם שולפת סרטנים וחרקים מתוך סדקים ביבשה, ומקורה הצר מותאם היטב למטרה זו, אך את עיקר מזונה היא מלקטת במים.
תפוצה ואזורי מחיה
שחיינית צרת המקור מצויה בעיקר באזורים עם מים, משום ששם נמצא מזונה: חרקי מים, סרטנים זעירים ושאר יצורים מימיים זעירים שאותם היא מלקטת מפני המים.
שחיינית זו חיה ומקננת בקוטב הצפוני מסביב לאמריקה הצפונית ולצפון אירואסיה. בחורף מרחיקה נדוד עד דרום אפריקה ודרום אמריקה. בישראל היא חולפת לא שכיחה, בעיקר באביב.
האוכלוסייה העולמית מונה בין 3.5 ל - 4.5 מיליוני פרטים והמגמה הכללית היא שלילית. בישראל ישנם גם שחייניות צרות מקור, בעיקר באביב. באפריל 2014 נספרו 33 פרטים בברכות המלח שמצפון לעיר אילת.
רבייה
שחיינית זו, לצד קרוביה לסוג, ייחודית בהתנהגות הרבייה שלה: הנקבה ולא הזכר יותר צבעונית ויותר גדולה והנקבות נלחמות אחת עם השנייה על זכרים להזדווג איתם. לאחר ההזדווגות הנקבה פורשת ומשאירה את הזכר לקנן על 4 ביצים מוסוות. עקב ריבוי טורפים באזור ישנו סיכוי רב שכמה מהתטולות לא ישרדו ולכן היא מקננת עם זכרים רבים ככל האפשר.
מקור השם
השם באנגלית - Red-necked Phalarope מרמז על לבוש הקיץ הנאה של צרת-המקור.
Ciega, Sordomuda
Ciega, Sordomuda (באנגלית: Blind, deaf-mute; בעברית: עיוורת, חירשת-אילמת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה הרביעי, . השיר יצא לאור ב-7 בספטמבר 1998, כסינגל הראשון מן האלבום.
אוברי בירדסלי
ביוגרפיה
אוברי בירדסלי נולד בברייטון, ובשנת 1883 עקרה משפחתו ללונדון. בשנים שלאחר מכן הוצג בירדסלי כ"גאון מוזיקלי צעיר" והוא הופיע במספר קונצרטים עם אחותו. לאחר סיום לימודיו הוא עבד במספר משרות משרדיות כגון במשרד לאדריכלות ובמשרד של חברת ביטוח. בעקבות עידודם של הציירים אדוארד ברנז ג'ונס (Edward Burne-Jones) ופייר פובי דה שאבאן (Pierre Puvis de Chavannes) הוא נרשם אל בית הספר לאמנות בווסטמינסטר (Westminster School of Art).
החל משנת 1884 היה בירדסלי שותף לקבוצה של אמנים אשר הוציאו את כתב העת המאויר "ספר הצהוב" (Yellow Book). בירדסלי שימש כעורך האמנותי של ארבעת הגליונות הראשונים של כתב העת ואף יצר בעצמו חלק מן האיורים. בנוסף, היה בירדסלי מקורב אל התנועה האסתטית (Aestheticism) הבריטית, שהייתה דומה במאפייניה לתנועות הדקדנס והסימבוליזם הצרפתי. בנוסף בין הפרסומים הרבים שאייר ידועה המהדורה האנגלית הראשונה של המחזה "סלומה" (Salome) מאת אוסקר ויילד. בנוסף יצר גם קריקטורות בעלות גוון פוליטי.
Ciega, Sordomuda
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבום ההופעה השני של שאקירה, Live & off the Record.
אוברי בירדסלי
ביוגרפיה
אף על פי שבירדסלי זוהה כהומוסקסואל בעקבות קשריו עם ויילד ועם כותבים אנגלים אחרים, וכן בשל מוטיבים הומוארוטיים בעבודותיו, נשארו הפרטים אודות מיניותו בגדר תעלומה. שמועות שונות טענו כי היה מעורב בקשר עם אחותו, מייבל, אשר הרתה ממנו אך הפילה את הוולד. תקופות רבות בחייו היה בירדסלי חולה כרוני. הוא נפטר במנטון (Menton) שבצרפת ממחלת השחפת בגיל 25 בלבד.
Ciega, Sordomuda
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי גוסטבו גרסון, וצולם על חוף בקליפורניה. הקליפ מתחיל בכך שניתן לראות אישה החובשת פאה ומיד לאחר מכן נחטפת. אותה אישה נחטפת ביחד עם שאקירה. שתיהן מתעוררות בחנות של חפצים, ולא מבינות מה מתרחש סביבן. לאחר מכן המשטרה מגיחה אל המקום וסורקת את החנות במטרה למצוא את שאקירה. כיוון שבן זוגה של שאקירה ראה אותה מסתתרת מתחת לאחת הפאות שהיו בחנות, הוא אומר לשוטרים להפסיק את המרדף ולעבור למקום אחר. לבסוף שאקירה ובן זוגה נמלטים.
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2011, 13 שנים מצאתו המקורית. נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-110 מיליון צפיות.
מוד נלסון
מוד נלסון (באנגלית: Maud Nelson; 17 בנובמבר 1881–1944), נולדה בשם קלמנטינה ברידה (Clementina Brida) ופעלה גם תחת שמות המשפחה Nielson, Olson ו-Dellacqua, הייתה חלוצת בייסבול נשים אמריקאית, שחקנית בייסבול, סקאוט, מאמנת ובעלים של קבוצת בייסבול.
ביוגרפיה
נלסון נולדה בצפון איטליה בשם קלמנטינה ברידה. כשהייתה צעירה מאוד, משפחתה היגרה לארצות הברית למקום שאינו ידוע. בגיל 16 שיחקה בייסבול במועדון בלומר (Bloomer team או Bloomer Girls). באותם הימים, נלסון ככל הנראה הייתה שחקנית הבייסבול הטובה ביותר בליגת הנשים. היא הייתה המגישה של קבוצת בוסטון בלומר. בגיל 27 הייתה המגישה של קבוצת צ'רוקי (Cherokee Indian Base Ball Club) שהייתה קבוצה מעורבת מגדרית. היא התחתנה עם מאמן הקבוצה ג'ון אולסון (John Olson). בשנת 1911, נלסון ובעלה הפכו לבעלים של קבוצת Western Bloomer Girls. בשנת 1917 בעלה נפטר, ונלסון המשיכה לשחק עם הקבוצה שבבעלותה. בנוסף, נלסון אימנה את קבוצת הנשים של Chicago Athletic Club. בשנות העשרים המוקדמות, נישאה בשנית לקוסטנט דלקוואה (Costant Dellacqua). עם בעלה השני היא הקימה את קבוצת הנשים The Star Ranger Girls שפעלה משנת 1922 ועד אמצע שנות השלושים. בשנת 1935, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, הקבוצות בהן שיחקה, אותן ניהלה ואימנה - נסגרו. נלסון פרשה מעולם הבייסבול ועברה להתגורר עם בעלה בשיקגו.
נייקלהרפה
נייקלהרפה (משוודית: Nyckelharpa ברבים: Nyckelharpor) הוא כלי קשת. פירוש שמו הוא כינור-קלידים. לכלי מערכת קלידי עץ לאורך צווארו השולטים בגובה הצליל המופק מהמיתרים, בדומה למנגנון הקיים בהארדי גארדי, אך בניגוד להארדי גארדי, מנגנים עליו באמצעות קשת. על פי רוב מנגנים בכלי כשהוא תלוי ברצועה מהכתף. מקורו ההיסטורי של הכלי אינו ידוע, אך העדויות ההיסטוריות לגביו נפוצות בשוודיה יותר מאשר במקומות אחרים. העדות המוקדמת ביותר לגביו בשוודיה היא מתבליט המתוארך לסביבות שנת 1350 שנמצא בכנסיית קלונגה בגוטלנד. במאה ה-17 הפך הכלי לעממי ופופולרי במחוז אופלנד בשוודיה, והתפשט ברחבי המדינה במאות הבאות, כשבמאה ה-19 כבר הופיע בקונצרטים בסטוקהולם. בתחילת המאה ה-20 הפך לכלי אופיינו לצד הכינור עבור מוזיקה עממית שוודית, ויש הרואים בו כיום את כלי הנגינה הלאומי השוודי. הפריט העתיק ביותר של הכלי ששרד מתוארך לשנת 1526 והוא חלק מאוסף זורן שביישוב מורה.
מלבד שוודיה, תאורים מוקדמים של הכלי נמצאו גם בדנמרק, באיטליה ומקומות נוספים באירופה. העדות המוקדמת ביותר היא בפרסקו מ-1408 של תדאו ברטולו בפאלאצו פובליקו שבסיינה, איטליה, המתאר מלאך מנגן בכינור-קלידים. המונח הגרמני, Schlüsselfidel ("כינור קלידים"), מוזכר בחיבור Theatrum Instrumentorum שנכתב בשנת 1620 על ידי נגן העוגב הגרמני מיכאל פראטוריוס (1571–1621).
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 פיתח אוגוסט בוהלין את הכלי, הפך אותו לכרומטי ושינה את הקשת לקשת ישרה, כשהוא מעצב את הכלי בצורה יותר כינורית. המלחין, נגן ויוצר של נייקלהרפור אריק סלהלשטורם השתמש בכלי וסייע להגביר את הפופולריות שלו באמצע המאה ה-20. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 נרשמה התעוררות מחודשת בפופולריות של הנייקלהרפה, עם אמנים בולטים כמו מרקו אמברוסיני (איטליה וגרמניה), סטור סהלסטרום, פיטר פומה הדלונד ונילס נורדסטרום. המשך השכלול של הכלי תרם גם הוא לעלייה בפופולריות, כאשר בוני כלים כמו ז'אן קלוד קונדי ואנט אוסאן עסקו בפיתוחו. בשנות ה-90 הוכרה המקלהרפה כאחד הכלים הנלמדים במחלקה למוזיקה עממית של הקולג' המלכותי למוזיקה בסטוקהולם (Kungliga Musikhögskolan). הוא השתלב במספר להקות כמו Väsen, Hedningarna, קבוצת המוזיקה העממית הפינית Hyperborea והלהקות השוודיות של מוזיקת העם Dråm ו-Nordman, ונעשה בו שימוש גם בהקשרים מוזיקליים שאינם סקנדינביים, למשל על ידי הנגנית הספרדית אנה אלקאיד, הזמרת והרב-אינסטרומנטליסטית האנגלית אנה טאם, וסנדרה שמיט מ-Storm Seeker.
נבחרת מדגסקר בכדורסל
נבחרת מדגסקר בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדגסקר.
נבחרת מדגסקר השתתפה שלוש פעמים באליפות אפריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום התשיעי בשנת 1972.
נבחרת מדגסקר מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
לאוניד גאידאי
לאוניד גאידאי (ברוסית: Леонид Гайдай; 30 בינואר 1923 – 19 בנובמבר 1993, מוסקבה) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1989).
ביוגרפיה
לאוניד גאידאי נולד בעיר סבובודני (מחוז אמור) למשפחת פקיד במשרד מסילות רכבת. בשנת 1923 המשפחה עברה לצ'יטה ואחר כך לאירקוטסק. עם תחילת מלחמת העולם השנייה גאידאי גויס לצבא האדום ולחם בחזית. בדצמבר 1942 הוא עוטר במדליה על גבורתו בקרב. זמן קצר לאחר מכך לאוניד גאידאי נפצע ושוחרר מהצבא האדום. בשנת 1947 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשחק ליד התיאטרון העירוני באירוטסק. מספר שנים הוא עבד כפועל במה ושחקן. בשנת 1949 גאידאי נסע למוסקבה והתקבל ל-VGIK לקורס של גריגורי אלכסנדרוב וסיים את לימודיו בשנת 1955.
סרטו הראשון כבמאי גאידאי סיים בשנת 1956 והוא התבסס על הסיפורים של ולדימיר קורולנקו. בשנת 1958 גאידאי סיים את סרטו הראשון. הפעם זה היה סרט סאטירי שלאחר דרישות הנהלה והצנזורה הסרט קוצר לחצי. תקופה מסוימת לגאידאי לא נתנו לביים סרטים חדשים. בשנת 1961 גאידאי ביים שני סרטים קצרים קומיים שזכו להצלחה. בשנת 1961 גאידאי ביים סרט על בסיס 3 סיפורים קצרים של או. הנרי.
בשנות ה-70 גאידאי ביים מספר סרטים קומיים על בסיס יצירות של מיכאיל בולגקוב, ניקולאי גוגול, מיכאיל זושצ'נקו ואילף ופטרוב. למרות הצלחה הם לא התקרבו להישגים של סרטים משנות ה-60. את סרטו האחרון גאידאי ביים בשנת 1992.
סרטיו מוקרנים עד היום וזוכים לפופולריות רבה ברוסיה ומדינות נוספות.
אשתו נינה גרבשקובה הצטלמה בחלק גדול מסרטיו בתפקידים משניים.
MAM (תחמושת מיקרו חכמה)
היסטוריה תפעולית
פעולות בהן משתמשים ברקטה,
ידיים אדומות
ידיים אדומות (נקרא גם משחק הידיים, ידיים מהירות או בוא שים) הוא משחק ילדים לשני שחקנים.
גרסה ללא הגבלת זמן
שחקן אחד (ה"עליון") מציג ידיו כשכפותיהן מטה מעל ידיו של השחקן השני (ה"תחתון"), אשר מציג ידיו כאשר כפותיהן כלפי מעלה. הידיים מוצגות בגובה הבטן, כשהן קרובות מאוד האחת לשנייה. מטרת השחקן התחתון להכות בכף ידו על גב ידו של השחקן העליון. על השחקן העליון להתחמק מן המכה, אך אסור לו להציג את ידיו באופן קבוע במקום מרוחק מידיו של השחקן התחתון. מותר לשני הצדדים לבצע הטעיות, אך אם העליון מושך ידיו ממקומן באופן קבוע הדבר מביא אך ורק להפוגה במשחק, ולעיתים אף לרוגז של השחקן השני.
אם הצליח התחתון לסטור לעליון, התחתון מנצח. אם הצליח העליון להתחמק מן התחתון כך שהתחתון סטר לעצמו (במקרה של סטירה ביד אחת על היד המוצגת בצד השני) או אם סטר התחתון "באוויר", כלומר העביר ידו דרך המקום בו הייתה אמורה להיות ידו של העליון, אך זו לא הייתה שם, העליון מנצח.
חילופי תפקידים מתבצעים על פי רוב לאחר ניצחון של התחתון.
גרסה מוגבלת זמן
במהלך ספירה לאחור של 10-15 שניות מותר לתחתון לבצע ניסיון אחד לסטירה. אם העליון מושך ידיו מוקדם מדי (כאשר לא נעשתה עדיין תזוזה מספיקה של התחתון, או שבוצעה הטעיה בלבד) עוצרת הספירה לאחור, ועל העליון להחזיר ידיו למקום.
בנוסף לדרכי הניצחון שבגרסה ללא הגבלת זמן, התחתון מפסיד אם לא ביצע סטירה במשך פרק הזמן הקצוב.
הגרסה האלימה
המשחק נקרא "ידיים אדומות" כיוון שלאחר שהוא משוחק די זמן - ידי המשתתפים (ובעיקר ידי השחקן שנוטה להפסיד) הופכות לאדומות מכאב.
בחוגים מסוימים, מוכרת גרסה אלימה יותר של המשחק, תוך שימוש באגרופים. שני השחקנים מציבים את שני אגרופיהם זה מול זה (במקביל), והמטרה של אחד השחקנים היא להכות באמצעות אחד מאגרופיו באגרופו של השחקן שמולו. גם כאן, אם השחקן השני מספיק למשוך את אגרופו בזמן, והמכה מחטיאה, השניים מתחלפים בתפקידים. משחק זה אלים הרבה יותר, ומביא לעיתים לדימום ובכי. ברור כי כאשר אחד השחקנים מפסיד מספר פעמים ברציפות, הוא עלול להמשיך ולהפסיד כיוון שהכאב גורם לרעידות ומונע ממנו למשוך את ידו בזמן.
אזכורים בתרבות
המשחק מופיע במשחק המחשב הסימס 2.
הגווארדיה הלבנה (סדרת טלוויזיה)
הגווארדיה הלבנה (ברוסית: Белая гвардия) היא סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים המבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת מיכאיל בולגקוב, ששודרה החל מ-3 במרץ 2012 בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1.
עלילה
הסדרה מגוללת את השנים הקשות של מלחמת האזרחים וגורלה של משפחת טורבין, שנפלה קורבן למעגל האירועים העצובים של חורף 1918–1919 בקייב. הבסיס לעלילת הסרט הוא הרומן של מיכאיל בולגאקוב "הגווארדיה הלבנה". הרקע ההיסטורי של הסדרה הוא נפילת המדינה האוקראינית של האטמאן סקורופאדסקי, כיבוש קייב על ידי כוחות הרפובליקה העממית של אוקראינה והקרבות המתמשכים מול הצבא האדום.
הדמות הראשית, אלכסיי טורבין, היא רופא צבאי שראה הרבה ושרד את שלוש שנות מלחמת העולם הראשונה. הוא אחד מאותם אלפי קצינים רוסים שלאחר המהפכה נקלעו לסיטואציה של חוסר ודאות מוחלט בחיים הפוליטיים והפרטיים. רבים מהם פנו לשירותו של סקורופדסקי והמשטר המתון שלו תחת הפרוטקטורט הגרמני, בהתחשב בכך שזה היה הרע במיעוטו בהשוואה לטרור האדום בקייב נגד קצינים ואנשי האינטליגנציה שהפעילו הבולשביקים. עם זאת, האימפריה הגרמנית הובסה בחזיתות מלחמת העולם הראשונה, האטמאן נמלט עם הגרמנים וכמה קצינים וצוערים רוסים נותרו להיות הכוח היחיד שיכול לעמוד בדרכם של אנשיו של סימון פטליורה שמתקרבים לקייב.
הפקה
הסרט צולם בסנקט פטרבורג, ברחוב המבצר בויבורג ובקייב.
ביקורת
ב-28 ביולי 2014, שלל משרד התרבות של אוקראינה מהסרט פודדובני וסדרת הטלוויזיה "הגווארדיה הלבנה" את זכויות ההסרטה במדינה. לדברי המשרד, הסרטים "מפגינים התעלמות מהשפה האוקראינית, העם והמדינה" ו"עובדות מסוימות עוותו ונכתבו לטובת רוסיה ".
מים אחרונים
טעם הנטילה
ישנם שלושה טעמים לנטילה זה.
מידת החיוב בנטילה
בקרב הפוסקים ישנה מחלוקת האם גם היום יש חובה הלכתית ליטול. יש הטוענים שאין צורך ליטול מאחר שאנחנו לא משתמשים במלח סדומית. בנוסף, הידיים נותרות נקיות גם לאחר הארוחה, בפרט כעת שמשתמשים בסכו"ם . מאידך יש הטוענים שעדיין יש באוכל מלחים אחרים הדומים למלח סדומית המסוכנים גם כן, וסוברים שעדיין יש מקום לנקות הידיים לאחר סעודה גם בזמננו.
בנוסף לכך על פי הקבלה מים אחרונים אינם לניקיון המלח בלבד, אלא גם לצורך עשיית תיקון רוחני לאחר האכילה. אך גם בזה כתב רבי יעקב עמדין בספרו 'מור וקציעה' שכיוון שבימינו אוכלים עם סכו"ם גם הטעם על-פי הסוד אינו שייך יותר.
בני אשכנז (גרמניה) מוחזקים במנהג לא לעשות מים אחרונים. בשולחן ערוך נזכר אלו הנוהגים כך.
כלי מיוחד לנטילה הסמלית (עשוי מכסף) מצוי דרך קבע במטבחם של יהודים השומרים על המנהג.
אילו מים כשרים
לדעת הרשב"א, בשונה ממים ראשונים, כל מים כשרים לנטילת מים אחרונים ובתנאי שהם צוננים, מכיוון שמים חמים יכולים לכוות את האצבעות ואינם מעבירים את זוהמת הידיים. וכן כתבו בספר "שולחן של ארבע" והכלבו שניתן ליטול אפילו ביין וחלב שאף הם מעבירים את זוהמת הידיים. אמנם הרמב"ם כתב שמים מחמי טבריה אסורים גם למים אחרונים מכיוון שאינם ראויים לשתיית בהמה. בשולחן ערוך נפסק כרשב"א.
לדעת רבי שלמה לוריא יש ליטול דווקא בצוננין ממש ואילו לדעת מגן אברהם ומשנה ברורה ניתן ליטול אף במים פושרים שאין היד סולדת בהם. ב"ח כתב שלא נהגו ליטול היום ביין ושמן.
השיעור הנצרך
כתוב בספר "שלחן של ארבע" וכן בכלבו שמים אחרונים אין להם שיעור קבוע אלא צריך שיהיו מספיק מים כדי להדיח בהם את ידיו. אמנם כתב המשנה ברורה שמנהג הגר"א היה ליטול ברביעית מים.
מקום הנטילה
לדעת הרשב"א צריך ליטול רק עד הפרק השני של האצבעות מכיוון שבדרך כלל עד שם מגיע הלכלוך מהאוכל. אמנם בספר "שולחן של ארבע" כתב שיש ליטול את כל האצבעות. טור ושולחן ערוך פסקו כרשב"א.
כתב האליה רבה שאם הלכלוך הגיע אל מעבר לפרק האצבעות השני, יש ליטול יותר.
למנהג חב"ד נוטלים את קצות האצבעות, ואחר כך מעבירים אותן כשהן לחות על השפתיים (כך כל השנה, אבל בחג הפסח נזהרים שלא להרטיב את השפתיים, מחשש שרויה).
על מה ניתן ליטול
הגמרא במסכת חולין אומרת. פירש רש"י שקינסא פירושו קיסמים ועצים דקים. כלומר, הדעה שסוברת שמים אחרונים ניטלים רק בכלי אוסרת ליטול על גבי עצים והדעה שרק אוסרת ליטול על גבי קרקע, מתירה ליטול על גבי עצים.
בטעם הדבר שלא ליטול על גבי קרקע כתבו הפוסקים שמכיוון שעל מים אחרונים שורה רוח רעה, יש חשש שהעוברים ושבים ינזקו. על פי זה כתב המשנה ברורה שבמקום שאין עוברים ושבים מותר ליטול על גבי קרקע.
רשב"א וטור פסקו כדעה המתירה, כיוון שדין מים אחרונים הוא מדברי חכמים ובדברי חכמים הלך אחר המיקל והרמב"ם פסק שמים אחרונים ניטלים רק על גבי כלי.
שולחן ערוך פסק לכתחילה כרמב"ם שהנטילה תיעשה רק על גבי כלי ואם אין לו כלי, יטול על גבי עצים . כתבו האחרונים שלא יתחוב את ידיו לתוך הכלי אלא יגביה אותן מעט.
כתבו האחרונים שלאו דווקא עצים אלא כל דבר שיפזר את המים וימנע את התקבצותם למקום אחד כמו אבנים וכיוצא בזה, יש שכתבו שמותר גם ליטול על רצפות ויש שהחמירו.
לאחר הנטילה
הגמרא בסוטה אומרת :. וכן נפסק בשולחן ערוך, שאחר שנוטל צריך להוריד ידיו למטה בכדי שהזוהמא תרד.
בית יוסף כתב שמשמע מדברי הרשב"א שבמים אחרונים אין צורך לנגב לאחר מכן את הידיים וכן כתבו בספר שולחן של ד' והכלבו בשם הראב"ד. בטעם דעה זו כתבו האחרונים שמכיוון שמים אחרונים באים רק כדי לנקות את הידיים, אף בלי ניגוב הידיים יהיו נקיות. אבל הרמב"ם כתב שצריך לנגב ורק לאחר מכן לברך . בטעם דבריו כתבו שהניגוב הוא חלק מהנטילה ובלא ניגוב אין המעשה נקרא נטילה.
גורד האיטי
גורד (צרפתית) או גאוד (קריאולית) הוא ההילך החוקי של האיטי. קוד ה-ISO 4217 שלו הוא HTG, והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימס (צרפתית) או סנטים (קריאולית).
מים אחרונים
אופן חלוקת המים לנטילה
הגמרא בברכות אומרת:. הגמרא נקטה מאה כביטוי לסעודה גדולה ומדובר על כל ארוחה שיש בה יותר מחמישה מסובים.
כתב הרשב"א שלאו דווקא הגדול בחבורה אלא מי שניתן לו לזמן וכמו שכתוב בהמשך "שם ברכה חוזרת". אלא שהגמרא כתבה "גדול" מכיוון שבדרך כלל נותנים לגדול לברך אלא אם כן הוא נותן רשות לאחר. וכן פסק השולחן ערוך.
גורד האיטי
מקור השם "גורד" הוא במטבעות הדולר הספרדי שנקראו "pesos gordos" (ידועים באנגלית כ"חתיכות של שמונה" ובצרפתית כ"piastres fortes espagnoles") שהיו המטבע העיקרי באזורים שהיו תחת שליטה ספרדית ובהם ננקבו חלק ניכר מהעסקאות.
מים אחרונים
אופן חלוקת המים לנטילה
כתב הרא"ש, שלאחר כיבוד המזמן אין הקפדה על סדר הנוטלים ויכולים ליטול ללא סדר.
גורד האיטי
הגורד הראשון, 1813–1870
הגארד הראשון הושק ב-1813 והחליף את הליברה ההאיטיאנית בשיעור של 8 ליברות וחמש סו לגורד.
מים אחרונים
אופן חלוקת המים לנטילה
הסבירו האחרונים שהטעם שבסעודה גדולה מתחילים מן הקטן הוא כדי שלא יחכה הגדול הרבה לאחר נטילתו וגם מכיוון שהוא המזמן ההמתנה מהווה הפסק בין הנטילה לברכה.
בעבר, היו מברכים בעל פה ולעיתים היה צורך להתכונן לברכה. הרשב"א הסביר שבחמישה האחרונים נותנים למזמן ליטול ראשון ונותנים לו זמן לעיין בברכה על מנת שיברך בבהירות.
גורד האיטי
מטבעות
המטבע הוטבע לראשונה בערכים של 6, 12 ו25 סנטים והיה עשוי כסף. ב-1827 הוטבעו מטבעות בערכים של 50 ו-100 סנטים. ובהמשך הוטבעו מטבעות בערכים של סנט בודד, שני סנטים, 6.25 סנטים ו6 סנטים. ב-1863 הוטבעו במטבעת היטון שבברגמינהאם מטבעות ברונזה בערכים של 5, 10 ו-20 סנט, ואלו היו המטבעות האחרונים של מטבע הגורד הראשון.
מים אחרונים
אופן חלוקת המים לנטילה
הגמרא שם ממשיכה ואומרת שאין לכבד בזימון בידיים מזוהמות. כלומר, המכבד בזימון צריך ליטול ידיו לפני המזמן, על מנת שיוכל לכבדו. כתב המשנה ברורה שהטעם לדבר הוא שלא יראה כאילו אומר לו שיטול ידיו תחילה מפני שהן מלוכלכות.
גורד האיטי
שטרות
ממשלת האיטי הנפיקה שטרות נייר בערכי גורד בודד, 2, 5, 10, 20, 25, 50, 100, 500 ואלף גורד.
מים אחרונים
חיוב נשים
הילקוט יוסף כתב שהעיקר להלכה שגם נשים יטלו מים אחרונים. מנגד, בשו”ת שבט הלוי כתב שהגם שמעיקר הדין אין חילוק בין נשים לאנשים הואיל והשו"ע כתב שיש אנשים שנהגו לא ליטול מים אחרונים, למרות שיש שהחמירו, נשים לא נהגו בזה. בדומה לכך, כתב הרב יעקב אריאל שהואיל ועיקר טעם הנטילה כיום מהקבלה, נשים לא נהגו בנטילה.
גורד האיטי
הגורד השני, 1870–1872
ב-1870 בוצע פיחות מטבע בשיעור של 10 ל-1, לא הונפקו מטבעות, הממשלה הנפיקה שטרות בערך של 10 ו-25 גורד.
מים אחרונים
הערות שוליים
Birkat_Hamazon
גורד האיטי
גורד שלישי, 1872 עד ימינו
המטבע עבר פיחות שוב ב-1872, בשיעור של 300 ל-1. כמו במטבע הקודם, בתחילה לא הונפקו מטבעות ונעשה שימוש בשטרות נייר בלבד (שלעיתים נקראו פיאסטר), ב-1881 הוחלט להצמיד את ערך הגארד לערך הפרנק צרפתי ביחס של גארד אחד שווה 5 פרנקים, והאיטי חזרה להנפיק מטבעות.
ב-1919, בעקבות הפלישה האמריקנית להאיטי, הוחלט להצמיד את הגארד לדולר האמריקאי, בשיעור של 5 גארד לדולר בודד. ב-1989 בוטלה ההצמדה לדולר והגארד כיום הוא בעל שער חליפין גמיש.
דולר האיטי
בעקבות ההצמדה לדולר עד היום חמש גורד מכונה לעיתים "דולר האיטי" ו5 סנטים נקראים "פני האיטי". הדבר יוצר בלבול רב, בעיקר בקרב תיירים, משום שבמקומות רבים המחיר ננקב בדולרים האיטים, ועל הלקוח להכפיל את המחיר ב5 כדי להמירו למחיר בגורדים. התופעה נשארה למרות הניוד של שער הגורד, והמנהג לכנות חמישיית גורדים בשם דולר לא חלף לחלוטין.
לוקה יוביץ'
לוקה יוביץ' (בסרבו-קרואטית: Luka Jović, בסרבית-קירילית: Лука Јовић, נולד ב-23 בדצמבר 1997 בביילינה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת החלוץ בפיורנטינה ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים
יוביץ' נחשב עוד כילד ככישרון גדול, והבקיע שערים בכמויות גדולות בקבוצות ילדים בבוסניה והרצגובינה. כנער שיחק יוביץ' במועדון הכוכב האדום בלגרד, וסגנון המשחק שלו הושווה לא מעט לדרקו פאנצ'ב ולרדאמל פלקאו. במאי 2014 ערך יוביץ' את הבכורה שלו בכוכב האדום בלגרד, במשחק מול וויבודינה נובי סאד. במשחק זה הבקיע יוביץ' שער, ושבר את שיאו של דיאן סטנקוביץ' ככובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון. יוביץ' הבקיע שער זה כשנכנס כמחליף. המשחק הסתיים בתוצאה 3-3, והתיקו הזה הכתיר את הכוכב האדום בלגרד כאלופה. באוקטובר 2014, כשהיה בן 16 שנים, תשעה חודשים ו-25 ימים, הפך יוביץ' לכדורגלן הצעיר ביותר שהשתתף בדרבי של בלגרד אי פעם. בהמשך העונה הבקיע יוביץ' שישה שערים, אך קבוצתו סיימה רק במקום השני בליגת העל הסרבית. את סיום העונה החמיץ יוביץ' בגין פציעה. במאי 2015 האריך יוביץ' את חוזהו עד לסוף עונת 2017/18. בנובמבר 2015 יוביץ' עבר ניסיון לסחיטה באיומים על ידי אדם שתבע ממנו לשלם לו כסף, אחרת ישבור את שתי רגליו. החשוד במעשה נתפס. את עונת 2015/16 החל יוביץ' היטב, והבקיע חמישה שערים ב-19 הופעות. בפברואר 2016, עזב יוביץ' את הכוכב האדום בלגרד, וחתם על חוזה בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית עד לשנת 2021. עם זאת, ליוביץ' היה חלק בזכייתה של הכוכב האדום בלגרד באליפות, על אף שלא סיים את העונה בקבוצה זו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של בנפיקה ליסבון ערך יוביץ' בניצחון החוץ 0–1 על בואבישטה, בו נכנס כמחליף. הייתה זו הופעתו היחידה של יוביץ' בקבוצה הבכירה, שזכתה באליפות בעונה זו. במקביל יוביץ' ערך הופעות בעיקר בקבוצת המילואים, ששיחקה בליגת המשנה הפורטוגלית. גם בעונת 2016/17 ערך יוביץ' רק הופעה אחת בקבוצה הבכירה של בנפיקה, שגם בעונה זו זכתה באליפות, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים.
בקיץ 2017 הושאל יוביץ' לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. יוביץ' רשם עונת בכורה מוצלחת במיוחד באיינטרכט פרנקפורט, 2017/18, בה הבקיע שמונה שערי ליגה ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם אנטה רביץ'. בסיום עונה זו, זכה יוביץ' עם איינטרכט פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על באיירן מינכן, על אף שיוביץ' ישב על הספסל ולא שותף במשחק זה. יוביץ' נשאר בפרנקפורט עונה נוספת, ובמחזור השמיני של עונת 2018/19, הבקיע חמישייה לרשת של פורטונה דיסלדורף בניצחון 1–7, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הבונדסליגה שמבקיע חמישייה, בגיל 20 שנים ו-200 יום.
בחודש אפריל 2019 החליטה פרנקפורט לממש את אופציית הרכישה של יוביץ' והחתימה אותו לחוזה עד סוף עונת 2023.
ב-4 ביוני 2019 רכשה ריאל מדריד את יוביץ' מפרנקפורט תמורת 60 מיליון אירו ועוד חמישה מיליון אירו בבונוסים, כאשר השחקן חתם בשורותיה על חוזה לשש שנים.
ב־14 בינואר 2021 הושאל לקבוצתו הקודמת איינטרכט פרנקפורט עד לסוף העונה.
כבר במשחקו הראשון כמושאל, ב-17 בינואר, כבש שני שערים בניצחון קבוצתו 1–3 על שאלקה 04.
ב-8 ביולי 2022 חתם בפיורנטינה. בהופעת הבכורה כבש שער בכורה בניצחון 2–3 על קרמונזה במחזור הראשון של עונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית
יוביץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סרביה. בדצמבר 2013 הבקיע שלושער בניצחון 1–4 של הנבחרת הסרבית עד גיל 17 על הנבחרת המקבילה של קרואטיה. ביוני 2014 השתתף עם הנבחרת הסרבית עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19, בה הגיעה עד לחצי הגמר.
במאי 2018 זומן יוביץ' לראשונה לסגל נבחרת סרביה הבכירה, לקראת משחק הכנה למונדיאל 2018 ביוני 2018 מול נבחרת צ'ילה. במשחק זה החליף יוביץ' את אלכסנדר מיטרוביץ' בדקה ה-84. יוביץ' זומן גם לסגל הסרבי למונדיאל 2018 עצמו, וערך בו הופעה אחת, כשנכנס בדקה ה-89 של ההפסד 0–2 לנבחרת ברזיל במחזור האחרון של שלב הבתים, גם כן במקום מיטרוביץ'. סרביה ויוביץ' הודחו מהמונדיאל בתום שלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
סיפורו של ויל האנטינג
סיפורו של ויל האנטינג (באנגלית: Good Will Hunting) הוא סרט קולנוע אמריקאי מאת הבמאי גאס ואן סנט, שיצא ב-1997. הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר, מתוכם זכה בשניים: פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (לרובין ויליאמס) ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לתסריטאים בן אפלק ומאט דיימון, שגם מככבים בסרט.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפורו של ויל, צעיר מחונן העובד כשרת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ויל בעל כישרון מתמטי יוצא דופן, יכולות זיכרון וקריאה גבוהות מאוד, אך עם קשיים פסיכולוגיים. ויל לא עבר אבחון פסיכולוגי לאורך חייו לזיהוי כשרונותיו, עקב מצבו החברתי והכלכלי הירוד, והוא מתפרנס כשרת ובערבים מבלה עם חבריו. יום אחד הפרופסור למתמטיקה באוניברסיטה, ג'רלד למבו, נותן לתלמידיו חידה מתמטית קשה, וויל פותר אותה בחשאי. הפרופסור מחפש מי פתר את החידה ומגלה את ויל ואת כישרונו הרב. לאחר שוויל נשפט על קטטה אלימה, למבו לוקח אותו תחת חסותו ומפקח עליו במחקר מתמטי משותף, בעת שוויל מחויב במקביל להיפגש בקביעות עם פסיכולוג על מנת להימנע ממאסר בפועל. לאחר שוויל "מבריח" מספר פסיכולוגים אשר מסרבים לטפל בו, הוא מתחיל להיפגש עם הפסיכולוג שון מגווייר (חברו של ג'רלד מתקופת לימודיהם), ונרקם ביניהם קשר מיוחד. במקביל מתוארים בסרט קשריו של ויל עם חבריו ועם בת זוג בה התאהב.
התסריט כמטלה לימודית
דיימון כתב את התסריט כשלמד בשנה החמישית בהרווארד, כמטלה בקורס מחזאות, בו נדרש לכתוב הצגה של מערכה אחת. הוא כתב על דמויות המבוססות על עצמו ועל חבריו, ואף הכניס את דמותה של חברתו, סקיילר, שנותרה עד לסרט המוגמר. המטלה התארכה והוא הגיש לבסוף 40 עמודים.
החיבור בין אפלק לדיימון
כשהסתיימו לימודיו, דיימון נסע באחד הימים ללוס אנג'לס כדי לשחק בסרט "ג'רונימו", אז לן אצל חברו בן אפלק, והביא עמו את הדפים. אפלק התעניין בתסריט, והשניים התלבטו איך לפתח אותו. במקור, התסריט עקב אחר מתמטיקאי גאון שהממשלה רודפת אחריו כדי לגייס אותו אליה, אך בכל פעם הוא וחבריו מבוסטון מצליחים לחמוק. דיימון ואפלק נהגו לשתות אלכוהול בערבים ולאחר מכן לאלתר ולהקליט בלילות את התסריט, כולל חיקוי של הדמויות והשחקנים שהתכוונו שיגלמו אותן. מהתסריט המקורי לא נשאר כמעט דבר, מלבד הסצנה בה פוגש האנטינג את דמותו של הפסיכולוג.
העבודה על פיתוח התסריט נמשכה חודשים, כאשר במקביל השניים ניסו לקבל עבודות כשחקנים.
שיווק התסריט
כשכתיבת התסריט הושלמה, השניים פנו לחבר ילדות שלהם, המפיק כריס מור, והוא הסכים לקרוא את התסריט. הוא התרשם והחליט להצטרף אליהם. גם פטריק וויטסל, הסוכן של מאט דיימון באותה תקופה, התרשם מהתסריט, אך טען כי יהיה קשה לצלם סרט שנכתב על ידי שני שחקנים לא מספיק מוכרים שגם דורשים לככב בו (דבר שלא קרה כמעט בהוליווד, מאז שסילבסטר סטאלון כתב את "רוקי"). למרות זאת, בתוך ימים נודע בהוליווד על התסריט, ומספר אולפנים נלחמו עליו, עד שלבסוף חברת "Castle Rock" רכשה את הזכויות עליו, תמורת 600 אלף דולר.