cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודולפו קרדוסו
קריירת מועדונים
לקראת עונת 1995/96 חתם קרדוסו בורדר ברמן, אך עונה זו הייתה מאכזבת הן עבור קרדוסו, שהבקיע שני שערים בלבד, והן עבור הקבוצה שסיימה רק במקום התשיעי בבונדסליגה, לאחר מספר עונות בצמרת הגבוהה. את עונת 1996/97 החל קרדוסו בורדר ברמן, אך עבר במהלכה להמבורג. בשתי העונות הראשונות קרדוסו פתח בהרכב במרבית המשחקים, אך לא הצליח להגיע למספרים מפרייבורג, וחזר לארגנטינה, שם הושאל מהמבורג תחילה לבוקה ג'וניורס, ואחר כך לאסטודיאנטס לה פלאטה. לקראת עונת 1999/00 חזר קרדוסו להמבורג, ובעונת החזרה שלו הבקיע שמונה שערים, וסייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בבונדסליגה. בשתי העונות הבאות קרדוסו סבל מפציעות ומיעט מאוד לשחק, אך בעונת 2002/03 הופיע 22 פעמים וסייע להמבורג לסיים רביעית בבונדסליגה. בתום עונת 2003/04 פרש קרדוסו ממשחק פעיל לאחר 111 הופעות ליגה ו-17 שערים במדי המבורג, והשתלב בצוות האימון של המועדון.
קריירה בינלאומית
לקרדוסו שמונה הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, עמה השתתף בקופה אמריקה 1997, ממנו הודחה ארגנטינה ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת פרו.
קריירת אימון
עם פרישתו ממשחק פעיל, השתלב קרדוסו בצוות האימון של המבורג, ומילא בו מספר תפקידים. בין השנים 2008 ו-2014 שימש בתור מאמן קבוצת המילואים של המבורג, ולתקופה קצרה גם אימן את הקבוצה הבכירה. לאחר מכן אימן קבוצות נוער של המבורג.
כאן רק"ע
כאן רק"ע (ראשי תיבות של רשת קליטת עלייה) היא תחנת רדיו ישראלית ממלכתית, הפועלת במסגרת תאגיד השידור כאן. התחנה משדרת במספר שפות זרות, שאינן השפות הרשמיות בישראל. החלה את שידוריה ב-15 במאי 2017, כשהחליפה את תחנת רק"ע של רשות השידור.
היסטוריה
לשידורים לעולים בישראל יש היסטוריה עשירה שמתחילה ביוני 1948, עם שידורי יידיש לקפריסין. במשך השנים התווספו שפות רבות נוספות, ובשנת 1991 קמה רשמית תחנת רק"ע במסגרת שידורי הרדיו של קול ישראל ברשות השידור. במקביל, פעלה במשך שנים רבות תחנת שידור ליהודים ברחבי העולם, רשת ה'.
בשנת 2017 עברה התחנה מהפכה עם סגירת רשות השידור ופתיחת תאגיד השידור הישראלי במסגרת הרפורמה ברשות השידור. עם מעבר התחנה לתאגיד נוצרה אי ודאות שצפויה להפסק עם התייצבות המתכונת החדשה. חלק מהמגישים עזבו, חלק מהתוכניות בוטלו, אחרות נוצרו. מספר לא מעט של מערכות בשפות שונות נסגרו.
שפות השידור
כיום משדרת התחנה כחלק מתאגיד השידור הישראלי בשפות הבאות (שנת התחלת השידורים מתייחסת לשידורים עצמם, לפני שהועברו לאחריות רק"ע): השידורים בתיגרינית (1985 עד 2014), טאטית (1986 עד 2011), פולנית (1952 עד 1957), תימנית, ובעברית קלה (מאז 1958) נפסקו במהלך השנים מחוסר מאזינים. עם סגירת רשות השידור פסקו השידורים בשפות הבאות:
המתכונת הנוכחית
נכון לאפריל 2018 משדרת הרשת 24 שעות ביממה ב-9 שפות. המערכת ברוסית משדרת מבזקי חדשות מדי שעה עגולה, יומני חדשות ותוכניות רבות בנושאים מגוונים. בשאר השפות משודרות מהדורות חדשות בכל משבצת ולאחריה בדרך כלל תוכניות שבועיות מתחלפות. בשעות הלילה המאוחרות משודרת מוזיקה מרחבי העולם.
1917 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1917 באזור ארץ ישראל.
לאנדו קלריסיאן
לאנדו קלריסיאן (באנגלית: Lando Calrissian) הוא דמות בזיכיון המדיה "מלחמת הכוכבים". הוא היה חבר של האן סולו להימורים בטטואין, והבעלים הקודם של המילניום פלקון ולפני עלילת הסרט "תקווה חדשה" הם נפרדו, ולאנדו הקים את עיר העננים, עיר כרייה שנמצאת בפלנטה בספין. בבספין לוק סקייווקר ערך עם דארת' ויידר את הקרב שבו לוק איבד את ידו הימנית בסרט האימפריה מכה שנית.
בסרט "שובו של הג'דיי" לאנדו עבר לצד של המורדים, ועזר לחלץ את האן סולו מג'אבה ההאט ופוצץ את כוכב המוות השני.
בסרט התשיעי, "עלייתו של סקייווקר", לאנדו מציל את ריי וחבריה מחיילי המסדר הראשון. כשמציעים לו להצטרף למחתרת הוא מסרב. בהמשך הוא חוזר לבסיס המורדים, מנחם את פו ששבור ממותה של ליאה ומגייס אנשים נוספים למלחמה האחרונה נגד צבא המשחתות של פלפטין.
בז יערות מפוספס
בז יערות מפוספס (שם מדעי: Micrastur ruficollis) הוא מין של בז מתת-משפחת בזי יערות החי באזורים הטרופיים של אמריקה המרכזית והדרומית.
בז זה מצוי מדרום מקסיקו, לאורך אמריקה המרכזית ביערות גשם ויערות נוספים עד לאגן האמזונאס. הוא מצוי גם בתוך האיים האנטילים. בקולומביה הוא מצוי בעיקר ברמות גבוהות של יער ראשוני בגובה 1,000-1500 מטר. הבז דואה מעל היער בחיפוש אחרי עופות אחרים, יונקים כמו מכרסמים ויונקים שוכני עצים כמו אופוסומיים וכן קשקשאים. הוא עט על הטרף ממארב או מנצל טרף פגיע, למשל תפוס במלכודת. הבז גם חוטף מינים הבורחים מנמלי גדוד ומשתמש בחקיינות אגרסיבית, באמצעות קולו.
(Let Me Be Your) Teddy Bear
"" הוא שיר משנת 1957 של הזמר האמריקני אלביס פרסלי אשר בוצע במקור עבור סרט הקולנוע האמריקאי "Loving You", בו כיכב פרסלי. במהלך הסרט פרסלי מבצע את השיר על המסך. השיר נכתב במקור על ידי קל מאן וברני לו.
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני במהלך קיץ 1957 ונשאר בצמרת המצעד במשך שבעה שבועות רצופים. זה היה השיר השלישי מבין ארבעה משיריו של פרסלי שהגיעו לצמרת מצעד הפזמונים האמריקני במהלך 1957. השיר כיכב גם בצמרת מצעד ה-R&B של בילבורד, וכמו גם הגיע לצמרת של מצעד הקאנטרי של בילבורד.
ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי פאט בון, גלן קמפבל, פול מקרטני, קליף ריצ'רד, ו-ZZ Top.
ציוד לעיבוד נתונים
ציוד לעיבוד נתונים הוא קבוצה של מכונות אלקטרו-מכניות ששימשו לעיבוד נתונים באמצעות כרטיסים מנוקבים. מכונות אלה שימשו כלי עיקרי לעיבוד נתונים, החל מהמצאתן בשלהי המאה ה-19 ועד להחלפתן במחשבים בשנות ה-60 של המאה ה-20. היצרנית הדומיננטית של מכונות אלה הייתה חברת IBM.
הכרטיס המנוקב כאמצעי לעיבוד נתונים הומצא בשנת 1887 על ידי האמריקאי הרמן הולרית', והוא נכנס לשימוש במפקד האוכלוסין שנערך בארצות הברית בשנת 1890.
מכונות אלה כללו:
רכיב בסיסי בכל אחת ממכונות אלה היה תא הזנה, שבו ניתן היה לטעון בבת אחת אלפי כרטיסים, שנקראו על ידי המכונה. תוך כדי פעולת המכונה ניתן היה להזין אותה בכרטיסים נוספים.
תהליך של עיבוד נתונים כלל הפעלה מתואמת של מכונות אחדות. דוגמה: תהליך של קליטת מתגייסים חדשים ביחידה צבאית כלל:
תהליכים מורכבים כאלה תועדו באמצעות תרשימי זרימה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו מחשבים להחליף את הציוד לעיבוד נתונים כאמצעי לעיבוד נתונים. עם זאת, כיוון שנמשך השימוש בכרטיסים מנוקבים כאמצעי קלט למחשב (ובמידה פחותה גם כאמצעי פלט), נמשך השימוש במכונות לצד המחשב (בתקופה זו הן נקראו "ציוד קונבנציונלי"). השימוש במכונות אלה הסתיים בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם הפסקת השימוש בכרטיסים מנוקבים (שהוחלפו על ידי התקליטון).
אילת כהנא
אַיֶּלֶת חיה כהנא (נולדה בכ"ח בתמוז ה'תשמ"ז, 25 ביולי 1987) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת ככתבת בעיתון "מקור ראשון". שימשה בעבר ככתבת פוליטית בערוץ 20 וכעורכת וכתבת במדור בעלון השבת "עולם קטן".
ביוגרפיה
נולדה בשם אַיֶּלֶת חיה לאפרים ועציונה כהנא בשכונה הדתית קריית שמואל שבעיר חיפה. היא הצעירה מבין 3 בנות. משפחתה היא ממייסדי השכונה הוותיקה. כהנא למדה בבית הספר היסודי "אהרן הרא"ה" ובאולפנת בני עקיבא "סגולה" בקריית מוצקין. בוגרת תנועת הנוער "בני עקיבא".
התנדבה במסגרת השירות הלאומי במשך שנתיים בארגון נפגעי הטרור "משפחה אחת". למדה במדרשה ללימודי יהדות יעוד בירושלים ובמעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות במגמת בימוי ותסריטאות. לכהנא תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן.
קריירה
את דרכה העיתונאית החלה בעלון השבת "מעייני הישועה" ובמגזין "פנימה" לאישה הדתית. משם המשיכה לעלון השבת הפופולרי "עולם קטן" שם שימשה במשך ארבע שנים ככתבת בכירה ועורכת המגזין לנוער "מקום בעולם". במסגרת עבודתה בעולם קטן כהנא סיקרה את העולם הפוליטי, המשפטי, את מפעל ההתנחלויות ביהודה ושומרון וכן ענייני דת ומדינה ויהדות התפוצות.
בשנת 2019 התמנתה לכתבת בחדשות ערוץ 20 שם סיקרה את העיר ירושלים אך עם הקדמת הבחירות לכנסת העשרים ואחת עברה לשמש גם ככתבת פוליטית וסיקרה בעיקר את מפלגות הציונות הדתית. עם המשבר אליו נקלע ערוץ 20 הייתה כהנא בין הכתבים היחידים שנותרו במערכת החדשות של הערוץ וקיבלה לידיה את סיקור רוב הנושאים בתקופת שנת הבחירות, בהם הצגת תוכנית השלום של הנשיא טראמפ ומבצע חגורה שחורה.
מלבד עבודתה בשטח ובאולפן, הנפיקה כהנא סרטונים קצרים בשם "חסידות לשבת" בהם הביאה רעיונות מתורת הבעל שם טוב והראתה כיצד הם משתלבים בחיי היומיום.
באפריל 2020 הודיעה כהנא על עזיבתה את ערוץ 20 והצטרפותה למערכת "מקור ראשון" ככתבת ועוסקת בין השאר בסיקור תחומי המשפטים וירושלים. כהנא הייתה אורחת קבועה בערוץ 20 ובערוץ כנסת.
חיים אישיים
כהנא מתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים.
כהנא מקורבת לכמה דמויות רבניות בציבור הדתי ובפרט לרבנית ימימה מזרחי. כהנא נחשבת לאחת התלמידות המובהקות והקרובות ביותר של הרבנית ימימה מזה למעלה מעשור.
נפת חובי
נפת חוֹבִּי (בגאורגית: ხობის მუნიციპალიტეტი, מילולית: חוֹבִּיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה. הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו. הנפה גובלת מצפון-מערב בנפת זוגדידי, מצפון-מזרח בנפת צ'חורוצקו, ממזרח בנפת סנקי, מדרום בנפת צ'וחטאורי, מדרום-מערב בפותי וממערב בים השחור.
בית יוסף אליהו שלוש
בית יוסף אליהו שלוש, הניצב בפינת שדרות רוטשילד ורחוב הרצל בתל אביב, הוקם בהדרגה בין השנים 1910 ו-1930. במקורו שימש כבית המגורים של יוסף אליהו שלוש ולאחר פטירתו שימש לצורכי מסחר ומשרדים. הבית שמר על מאפיינים ייחודיים של סגנונות הבנייה שהיו נהוגים בתל אביב בראשיתה, ולמרות מיקומו בלב "תל אביב הקטנה" שהפכה למרכז העסקים של תל אביב לא נהרס לטובת בנייה מודרנית כמו רבים מן המבנים האחרים סביבו. בית יוסף אליהו שלוש הוכר כאתר לשימור על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת ונכלל בתוכנים לשימור מבנים של עיריית תל אביב. בסמוך לבניין נמצא בית הלל שלוש.
הרקע להקמת המבנה
בשנת 1906 התארגנה קבוצה מיהודי יפו במטרה להקים שכונת מגורים חדשה ומודרנית בשולי העיר העתיקה. הם הקימו אגודה בשם אחוזת בית, רכשו קרקע ובשנת 1909 החלו לבנות את בתי השכונה החדשה. בין חברי האגודה נמנה יוסף אליהו שלוש, סוחר וקבלן עשיר שהתגורר עד אז בבית המשפחה בשכונת נווה צדק, אשר החליט להקים במקום בית מגורים מפואר למשפחתו.
הקמת המבנה
בהקמת בית יוסף אליהו שלוש ניתן להבחין בין שני שלבים עקרוניים. בשלב הראשון, שנמשך זמן קצר בין השנים 1911 עד 1924, שימש הבית לצורכי מגורים בלבד. בשלב השני, שנמשך מאז שנת 1924 ועד ימינו, השפיע הצורך ההולך וגובר של בתל אביב המתפתחת בשטחי מסחר על הסבת חלקים גדולים יותר ויותר של המבנה לחנויות ומשרדים.
בניית קומת הקרקע
בשלב הראשון הקים יוסף אליהו שלוש את בית המשפחה בשנת 1911 כמבנה חד קומתי צמוד קרקע שחזיתו פנתה אל שדרות רוטשילד. לבית היה גג שטוח והוא הותאם לחוקי הבנייה שהיו נהוגים בתל אביב הקטנה. הבית עוצב על פי סגנון האריכלות האקלקטית שהייתה מקובלת באותה תקופה, והוא עוטר בחלקי בנייה שונים שנוצרו ככל הנראה במפעל לחלקי בנייה של האחים שלוש. קיימת אי בהירות לגבי זהותו של האדריכל שתכנן את הבית בשלב הראשון, אולם מחתימות מאוחרות יופר המופיעות בתוכניות הבניין עולה כי ייתכן והמדובר באדריכל זכי שלוש.
יעקב שלוש, אחיו הצעיר של יוסף אליהו שלוש, הקים מבנה זהה במגרש הסמוך (שדרות רוטשילד 11), אולם מבנה זה נהרס בתחילת שנות ה-2000 ובמקומו הוקם מבנה חדש.
הוספת הקומה הראשונה והשנייה
בתחילת שנות העשרים, כחלק מתנופת הפיתוח של תל אביב בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, תוכננה הרחבת הבית שהוקם בשנת 1911. התוכניות להוספת הקומה השנייה הוגשו לאישור בשנת 1921 על ידי אבנר שלוש תוך שמירה על מתאר קו החזית של המבנה המקורי, והבנייה התבצעה בשנת 1923. שנה לאחר מכן הוגשה על ידי האדריכל זכי שלוש בקשה להרחבה נוספת של המבנה תוך הוספת אגף נוסף. גם בתכנון האגף הזה נשמר הסגנון המקורי של המבנה. בפועל, בניגוד לתוכניות, התווספו שתי קומות מעל המבנה המקורי, כפי שמעידה תמונה של המבנה אשר צולמה בתחילת שנת 1925.
הוספת שתי הקומות השלימה את בית המגורים המפואר של משפחת יוסף אליהו שלוש, כפי שתיאר אותו אהרון (רוני) שלוש בספרו "מגאלאבייה לכובע טמבל": "בבית בן 3 הקומות היו 8 חדרים. כל חדר 'אולם' במושגי היום. חדרים גבוהים, קרוב לחמישה מטרים גובהם. החדרים היו גדולים, בחלקם חמישה מטרים על שישה. חדר אחד אף בגודל שישה מטרים על ארבע עשר. כל הדלתות, תריסי העץ והחלונות היו גבוהים. הרצפות חלקות עם ציורים בצבעים שונים המשוקעים בתוך המרצפת. המרצפות מיוצרות בבית החרושת שלנו בנווה צדק".
בתוכניות הגג של המבנה מוזכר שמו של אדריכל יהודה סטמפלר, אשר היה פעיל בתל אביב בשנות העשרים והשלושים, אולם לא ברור מה היה חלקו בתכנון המבנה. בחלק מן המקורות מופיע שמו של האדריכל הזה בכיתוב שונה (כנראה שגוי): "יהודה סטפנר".
בעקבות הרחבת המבנה הוקצה האגף המערבי שלו (זה שבפינת רחוב הרצל) לשימושים מסחריים. בקומת הקרקע נפתחה מספרה ובקומות העליונות נפתח מלון ובית אוכל.
הוספת הקומה השלישית
בשלהי שנות השלושים ובאמצע שנות הארבעים הוגשו תוכניות נוספות להקמת קומה שלישית חלקית על אחד מאגפי הבניין, וכן לביצוע התאמות בחזית המבנה בהתאם לשימושים מסחריים שונים. בשנים שלאחר מכן בוצעו שינויים רבים במבנה, רובם שינויים משניים בקומת הקרקע ובמתאר החדרים במטרה להתאים את המבנה לצרכים המשתנים של העסקים והמשרדים שפעלו בו.
המבנה בשימוש משפחת שלוש
בני משפחת שלוש נמנו על עשירי היישוב, ובית המגורים שלהם שיקף זאת בפאר שלו. אהרון (רוני) שלוש שבילה את ילדותו בבית תיאר את רשמיו בספר "מגאלאבייה לכובע טמבל": "במטבח היה הציוד מודרני ביותר. מטבח גדול מאוד, חמישה מטרים על ארבעה, כיור גדול מגרניט, אבן חצובה, שתי קערות חצובות בה, האחת לחלב והשנייה לבשר... מקרר חדיש, מן ארון עץ מצופה בתוכו פח ובראשו ארון קרח... בשנת 1923 הגיע גם החשמל והשמחה רבה, שכן חשמל יהודי היה זה, של רוטנברג... בבית היו ארונות גדולים בסלון, חלקם עם חלונות ראווה, כדי שאפשר יהיה לראות את הכלים היפים של הבית... כוסות קריסטל יפות תוצרת צ'כיה... מאות כוסות וכלי כסף כבדים, רוסיים, סדרות סדרות שהרי המשפחה גדולה מאוד... מים חיים בברזים זורמים בתוך הבית. הרבה פעמים לא היו מגיעים המים לקומה השלישית, אז נאלצו להחזיק ב'רזרבת מים' לרדת לקומה הראשונה ולמלא דליים".
בתקופות מסוימות שימש הבית כמקום מגורים לבני משפחתו של יוסף אליהו שלוש. צדוק שלוש, בנו של יוסף אליהו, התגורר בבית עם רעייתו רוז ובאחד מאגפי הבית התגורר הלל שלוש, נכדו של יוסף אליהו שלוש.
בשנת 1934 נפטרה פרחה, רעייתו של יוסף אליהו שלוש, וזמן קצר לאחר מכן נפטר גם יוסף אליהו שלוש. יחד עמם "פס מן העולם שובל מלכותי, אמיתי וייחודי". בעקבות פטירתו של מייסד הבית שונה היעוד של חלקים נוספים מן הבית וגם בהם נפתחו בתי עסק ומשרדים.
קומת החנויות
בשנת 1925 פעלה בפינת המבנה מספרה, שבהמשך הוקם קיוסק בצמוד לקיר המבה. בסוף שנות העשרים פעל במקום מכון לרדיו ולאלקטרוניקה של חברת העובדים, ובשנת 1930 נפתח במקום בית הקפה "קרלטון", שהיה ללא ספק בית העסק היוקרתי והמפורסם ביותר שפעל בבית יוסף אליהו שלוש.
מוניה כהן פתח את בית הקפה בשנת 1924 בדרך יפו תל אביב, העתיק אותה כעבור זמן קצר לפסז' פנסק, ובשנת 1930 עבר בית העסק לקומת הקרקע של בית יוסף אליהו שלוש. בית הקפה היוקרתי שופץ בפאר רב בתחילת שנות השלושים ושוב בשנת 1942, תוך שינוי המרפסת החיצונית של המבנה ועיצוב האולמות הגדולים של בית הקפה בסגנון אירופאי מובהק. בסיום מלחמת העולם השנייה בחר מוניה כהן לסגור את בית הקפה ולהקים ברחוב הירקון מסעדה חלבית בשם "תנובה".
קומות המשרדים
לאורך השנים פעלו בבית עסקים רבים במגוון תחומים. בין הדוגמאות הבולטות ניתן לציין את התאחדות הסוחרים הכללית שהעבירה את משרדיה בשנת 1939 לקומה השנייה של בית יוסף אליהו שלוש (מעל קפה קרלטון). המקום היה פעיל שנים רבות ושימש כמרכז לפעילות האגודה בימים הסוערים שקדמו להקמת המדינה ולאחריה. באמצע שנות החמישים ישבה בבית באופן זמני מערכת עיתון "למרחב", עד אשר הוקם עבורה בשנת 1957 מבנה הקבע, ובתחילת שנות השישים פעלו במקום משרדי בנק "קרדיט"
נכס נדל"ן מבוקש בשנות ה-2000
מיקומו של בית יוסף אליהו שלוש בלב אזור העסקים של תל אביב תורם להיותו נכס מבוקש המניב (נכון לשנת 2017) כ-1.5 מיליון שקלים בשנה מהשכרת שטחי החנויות שבקומת הקרקע ושתי קומות המשרדים שמעליה. בשנת 2017 נרכש המבנה על ידי איש העסקים סמי סגול בסכום של כ-40 מיליון שקלים, תוך כוונה להעביר אליו את משרדי החברה שלו.
בית יוסף אליהו שלוש מוגדר על ידי עיריית תל אביב כמבנה לשימור עם הגבלות מחמירות.
ג'ון ברופי
ג'ון צ'ארלס ברופי (באנגלית: John Charles Brophy; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ויסקונסין, במשך תקופת כהונה בודדת בשנים 1947–1949. ברופי היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
ברופי נולד בעיירה איגל שבמדינת ויסקונסין. הוא השלים את לימודיו בבית הספר סנט פטריקס שבמילווקי ולמד באקדמיית מרקט במשך כשנה. לאחר מכן התגייס אל שורות צי ארצות הברית, שם שירת מאוגוסט 1919 עד מאי 1921, ובתום שירותו זכה לשחרור בכבוד.
ברופי בילה את שארית חייו במילווקי, שם נפטר בשלהי 1976. הוא נטמן בבית העלמין הר הזית שבמילווקי.
משה סטניצר
הרב משה סטניצר (נכתב ביידיש: סטעניצער; נפטר בו' באדר ה'תר"ד) היה צדיק חסידי ומחשובי תלמידי החוזה מלובלין והמגיד מקוזניץ. רבנים מגדולי החסידות הסתופפו אצלו, אך לא הייתה לו חצר חסידית בפועל.
ביוגרפיה
נולד לרבי ישעיה זאב מטורנא, מחשובי תלמידי המגיד מקוזניץ. התגורר בעיר זליחוב.
היה מחשובי תלמידי החוזה מלובלין שהעריך אותו מאוד. החוזה כינהו "איש כערכי", ואף ביקש ממנו שיתפלל עליו כאשר חלה. לפי המסופר, כאשר הסתכסך רבי משה עם רבי שמעון אשכנזי, שלח החוזה מלובלין מכתב לרבי שמעון בו כינה את רבי משה בתואר "משה עבדי" ותמה כיצד לא חשש לדבר בגנותו.
רבי משה לא ניהל חצר חסידית משלו, ורבו, המגיד מקוזניץ, תמה על כך שאינו מנהיג עדה משלו. אך על אף שלא ניהל חצר חסידית, רבים מגדולי החסידות היו מחסידיו, ביניהם: רבי ישכר דב מרדושיץ, רבי אשר מזליחוב ורבי יצחק מוורקא.
לאחר פטירת המגיד מקוזניץ והחוזה מלובלין, החל לנסוע לרבי מאיר מאפטא ולרבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא.
נפטר בו' באדר ה'תר"ד. לפי המסופר, ערך רבי משה ביום פטירתו משתה גדול, ובמהלך הסעודה התבטא כי הוא "הולך מ לעולם האמת בשמחה".
גיי פרנדלי
גיי פרנדלי (מאנגלית: Gay-friendly, תרגום חופשי לעברית: "ידידותי לגייז") הוא מונח המשמש לתיאור פתיחוּת וסובלנות כלפי להט"בים מכיוונם של בתי עסק, מוסדות וגופים שונים, ערים או אנשים, ולתיאור כאלה הפועלים לכינון אווירה וגישה התומכת בקהילת הלהט"ב ובמערכות היחסים שלה ללא שיפוטיות. המונח משמש גם הטרוסקסואלים המבקשים להעיד על עצמם כפתוחים כלפי הומואים ולסביות.
ערים רבות בעולם מסווגות על ידי הקהילה הגאה כגיי פרנדלי, והבולטות מביניהן הן לונדון, סן פרנסיסקו, סידני, בואנוס איירס, תל אביב ברלין, פריז ואמסטרדם. בישראל ניתן למצוא, תיאורים של גיי פרנדלי של העיר אילת, ושל יחידה 8200 בצה"ל.
עסקים
עסקים רבים מזדהים כיום כגיי פרנדלי, ומאפשרים בסיס עובדים ומגוון לקוחות מגוונים יותר. הקמפיין לזכויות האדם פועל להשגת שוויון בין הומואים, לסביות ומיעוטים שוליים אחרים, מפרסם רשימת חברות אשר להן מדיניות גיי פרנדלי. חברות מפורסמות הידועות בסביבות עבודה ידידותיות לקהילה כוללות את דל וקוקה קולה. חברות נוספות כגון, "Manspray", "Volkswagen" ,"R Family Vacations", "Ginch Gonch", "Egotour" ורבות אחרות מציעות מוצרים ושירותים נגישים ללקוחות הומואים. חברת פרינסטון רוויו (TPR) מפרסמת מדי שנה דירוג של המוסדות האקדמיים בארצות הברית ובו קטגוריית גיי פרנדלי.
חברות אחרות כגון חברת התעופה לוט פוליש איירליינס מעבירות את המסר של היותן גיי פרנדלי בכך שהן מציעות נסיעות ליעדים הומוסקסואליים עם דגל הגאווה וכך גם מקדונלד'ס ווירג'ין אשר ממצבות את עצמן כגיי פרנדלי באמצעות פרסומות הפונות לקהל להט"בי. מחקרים הראו כי קהילות להט"בים נוטות להעדיף עסקים ידידותיים להומוסקסואלים, גם אם העלות של מוצר או שירות מסוים גבוהה יותר מאשר בחברה אחרת.
עולם
מדריך התיירות הבינלאומי של ספרטקוס מפרסם את מדד הנסיעות הגאה, דירוג המדינות הידידותיות להומואים. נקודות מתווספות למדינות בנושא חקיקה נגד אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית, שוויון בנישואים מול זוגות הטרוסקסואליים, חוקי שותפות, אימוץ ילדים ושיווק להט"ב. עם זאת, נקודות מופחתות למדינות אשר כוללות חוקים אנטי להט"בים, הגבלות על טיפול באיידס, השפעה דתית והעמדה לדין, רציחות ועונשי מוות ללהט"בים.
בשנת 2020, מדד הנסיעות הגאה של ספרטקוס הציג את רוב מדינות מערב אירופה בין 11 הראשונות ברשימתו בהן: גרמניה, נורווגיה, דנמרק, איסלנד, שוודיה, פינלנד, בלגיה, הולנד, פורטוגל, הממלכה המאוחדת וספרד, בתוספת אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה וברזיל מהיבשות הנוספות. חמש המדינות האחרונות היו צ'צ'ניה (חלק מרוסיה), סומליה, סעודיה, איראן, ותימן.
ספרטקוס מפרסם גם מדד הנסיעות הגאה בארצות הברית, המפרט את 50 המדינות בתוספת מחוז קולומביה עם אותם קריטריונים כמו דירוג המדינות. בשנת 2013, חמש המדינות המובילות היו מצפון מזרח, ואילו העשירייה הראשונה כללה את קליפורניה, נבדה, ניו יורק, קולורדו, קונטיקט, אילינוי, מסצ'וסטס, אורגון, מחוז קולומביה וניו ג'רזי. בעוד שמדינות דרום מזרח ארצות הברית נכללו בעיקר בתחתית הרשימה בהן בחמשת האחרונים, דקוטה הצפונית, אוקלהומה, קרוליינה הדרומית, ויומינג ואוהיו.
ניוטרל מילק הוטל
ניוטרל מילק הוטל (באנגלית: Neutral Milk Hotel) הייתה להקת אינדי רוק אמריקאית משפיעה שהוקמה בשנות התשעים המוקדמות על ידי ג'ף מנגום, שהיה הסולן, הגיטריסט וכותב השירים של הלהקה. הלהקה נודעה בזכות הצליל הניסיוני והליריקה המעורפלת שלה.
ניוטרל מילק הוטל שחררו את היצירה הראשונה שלהם, EP Everything Is, ב-1994, אוסף קצר של רצועות שנכתבו על ידי מנגום. באלבום המלא הראשון של הלהקה, On Avery Island, ששוחרר זמן לא רב לאחר מכן, הצטרף למנגום חברו מילדות רוברט שניידר, והשתתף בהפקה ובנגינה. עם שחרורו של האלבום, הוקמה הלהקה המלאה וסיבוב הופעות נרחב החל.
הלהקה הוציאה לאור את אלבומה המדובר ביותר In the Aeroplane Over the Sea ב-1998. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית עם שחררו, אך הוא מכר יותר מ-300,000 עותקים וזכה לביקורות משבחות ממספר גורמים. אך על אף הפופולריות הגוברת של הלהקה, היא התפרקה בשנת 1999 לאחר שמנגום התאכזב מההופעות ועיתונות המוזיקה ולקה בהתמוטטות עצבים.
Lollipop (שיר, 1958)
Lollipop הוא שיר פופולרי שנכתב על ידי יוליוס דיקסון ובוורלי רוס בשנת 1958. בעוד שהשיר הוקלט לראשונה על ידי הצמד רולנד ורובי, ההקלטה המאוחרת יותר של השיר שבוצעה על ידי להקת הנשים האמריקנית הקורדטס היא הגרסה המצליחה והידועה ביותר של השיר.
בשיא ההצלחה של השיר הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים האמריקני.
השיר נכתב בהשראת בתו הקטנה של הפזמונאי יוליוס דיקסון, אשר קיבלה סוכרייה על מקל דביקב במיוחד, אשר איכשהו הצליחה להיתקע בשיערה, כאשר דיקסון ואשתו התקשו לאחר מכן להוציא את הסוכרייה מהשיער. בשל כך דיקסון איחר לפגישה עם כותבת השירים בוורלי רוס. כאשר דיקסון סיפר לרוס על המקרה, היא הייתה משועשעת ושניהם כתבו יחד את מילות השיר בעקבות כך.
מיכאל שניצלר
מיכאל שניצלר (י"ח באב ה'תשכ"א, 7 באוגוסט 1961 – כ"ג בניסן ה'תשפ"ג, 14 באפריל 2023) היה זמר, גראמער ומלחין אשכנזי-חסידי.
ביוגרפיה
מיכאל נולד לזושא בברקלי שבקליפורניה, בגיל צעיר התייתם מאביו ונסע ללמוד בישיבת טאהש שבקנדה, אצל רבי משולם פייש לאווי.
לאחר נישואיו עבר לעיירה קריית יואל שבארצות הברית, לאחר מכן היגר למונסי ולסי גייט, ולאחר מכן לבורו פארק בה התגורר עד לפטירתו.
קריירה
בשנות לימודיו בישיבה שימש שניצלר כסולן בהצגות בהן שיחק. לאחר נישואיו החל לשמש כזמר חתונות וכגראמער בשמחות ובאירועים בקריית יואל, כמו כן שימש כשחקן באירועים חסידיים בארצות הברית.
לאחר פרסומו החל שניצלר להקליט את לחניו. את אלבומו הראשון הקליט בשנת 2000 ומאז הוציא לאור 15 אלבומים, רובם ביידיש.
שניצלר משלב כישורי משחק עם שירת לחניו, ואף הוציא אלבום של חרוזים ביידיש בשם 'דער טאטע הערט' כשכל שיר מלווה בסרטון הממחיש את השיר על ידי שחקנים מקצועיים, וביניהם שניצלר עצמו, מנשה לוסטיג ואחרים.
לאחר מכן עם השנים החל שניצלר להוציא סדרה של אלבומים הנושאת את השם די נשמה פלאם (ביידיש, שפירושו בעברית היא "להבת הנשמה"), באותו סגנון המשלב גראמען עם לחנים מבית היוצר של מלחינים חסידיים פופולרים, ביניהם פינקי וובר מוטי אילוביץ, וליפא שמלצר, אלבומים זכו להצלחה רבה ולפופולריות בקרב הקהל החסידי ודוברי היידיש.
בכ"ד שבט תשע"ז דווח באתר בחדרי חרדים אודות שמועה שהופצה ברשתות החברתיות על פטירתו של שניצלר, והוא פרסם הקלטה שהפריכה את השמועה.
אחרי שעבר מחלה קשה ויצא בחיים הוציא את הדיסק "מימיני מיכאל" ובו השיר "מיין הארץ", וכתב.
נפטר בכ"ג בניסן ה'תשפ"ג – 14 באפריל 2023 לאחר שעבר דום לב, נקבר בבית העלמין 'הר שלום' במונסי.
גרמניה באירוויזיון 1959
גרמניה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Heute Abend wollen wir tanzen geh'n", שבוצע על ידי התאומות קסלר. זוהי השתתפותה הרביעית של גרמניה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני באירוויזיון
רשות השידור הגרמנית בחרה באופן פנימי את התאומות קסלר לייצוג המדינה. כשבוע אחר כך חשפה את השיר הגרמני לאירוויזיון 1959, "Heute Abend wollen wir tanzen geh'n", שנכתב על ידי אסטריד וולטמן. בנוסף, היא בחרה את פרנק פורסל למנצח על השיר.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 הופיעו התאומות קסלר על בימת האירוויזיון. הן שרו שישיות בסדר ההופעות, לפני שוודיה אחרי הולנד. עם סיום ספירת הקולות הגיעו התאומות למקום השמיני עם חמש נקודות.
הניסיון הישראלי לכיבוש החרמון מחדש (1973)
הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון נערך ב-8 באוקטובר 1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים, על ידי כוחות מחטיבת גולני, בסיוע מספר טנקים.
הניסיון לכיבוש ההר נכשל, ולכוחות צה"ל היו 25 הרוגים.
רקע
ב-6 באוקטובר 1973 בשעות אחר הצהריים, שעותיה הראשונות של מלחמת יום הכיפורים, נכבש החרמון הישראלי על ידי הקומנדו הסורי שהונחת במסוקים.
בבוקר 8 באוקטובר, היום השלישי למלחמה, הגיעו למוצב 103 שליד מג'דל שמס שני חיילי גולני שהצליחו להחלץ ממוצב החרמון שנכבש. מעדותם ניתן היה להניח שבמוצב עדיין נצורים חיילי צה"ל. בנוסף לכך, מההר נשמעו מפעם לפעם רעשי ירי נק"ל שהביא למסקנה שעדיין מתנהלים בו קרבות. מח"ט גולני, אל"ם אמיר דרורי ביקש מהפיקוד לעלות עוד באותו היום לכבוש מחדש את ההר ולחלץ את החיילים. בקשתו אושרה ובבוקר אותו היום התארגנו שני כוחות שיתקפו באופן רכוב ורגלי במעלה ההר. התכנון היה חפוז, לכוחות לא ניתן תדריך סדור ולא היה מודיעין בדבר גודל הכוח הסורי בהר. במהלך התכנון החפוז היה חשש לתקרית אש כוחותינו עם החיילים הנצורים שבמוצב והכוחות נתבקשו לצעוק פנימה אל המוצב "גולני, גולני".
הניסיון הראשון של צה"ל לכיבוש מוצב החרמון
ב-8 באוקטובר, עלה להר כוח של חטיבת גולני בפיקוד המח"ט, אמיר דרורי. הכוח מנה כ-150 לוחמים ובהם צוותים מסיירת גולני, כוח מגדוד 51 וכוח מגדוד 17, גדוד קורס המ"כים של החטיבה. הכוח נע בשני ראשים: האחד ממונע בזחל"מים אליהם הצטרפו שני טנקים נע על כביש האספלט שהיה צר ומפותל. הכוח השני נע רגלית על קו הרכס לגבעה 1614. הכוח הרכוב הגיע לרכבל התחתון ומצא את המקום נטוש ודגל ישראל מתנוסס בו. הכוח המשיך בנסיעתו במעלה ההר והגיעו לאזור המכונה "עיקול הטנק" שבו הניחו הסורים שרשרת מוקשים והציבו מארב בשטח שולט סמוך. הכוח הישראלי הרכוב נאלץ לעצור לפני שרשרת המוקשים ואז נורתה לעברו אש חזקה מאוד מטווח קצר מהמארב. האש הסורית נורתה משלושה כוונים וכללה אש מתול"ר, נשק קל, מטולי אר פי ג'י ורימונים. במהרה היה מצבו של הכוח הרכוב קשה כאשר דרכו קדימה חסומה והוא מתקשה לסגת בכביש הצר כשתהום לצידו. גם הכוח הרגלי העוקף נתקל במארב של חיילים סוריים שהיטיבו להתחפר ולהילחם.
הכוח העוקף התקשה להתקדם כדי לעזור לחיילים בטור הממונע. כאשר התגבר הכוח הרגלי על המארב כבר נתן מח"ט גולני, דרורי, את הפקודה לסגת עקב מצבו הקשה של הכוח הממונע, שנזקק להתארגנות מחודשת. הכוח הצליח להגיע לרכס השולט על החרמון עם 25 לוחמים בריאים בלבד כאשר הכוח הסורי נאמד ב-400 חיילים. המחסור בחיילים, בסיוע ארטילרי ובסיוע אווירי מדויק היה בעוכרי קרב זה.
תוצאות הקרב
הקומנדו הסורי הציב מארבים שהסבו לכוח צה"ל אבדות כבדות וגרם לנסיגתו מבלי שהושגו היעדים, כיבוש הרכס וכיבוש מוצב החרמון. לצה"ל היו 25 הרוגים ובהם מפקד גדוד 17 של חטיבת גולני, סגן-אלוף דובי דרור, ו־57 פצועים. כוחות צה"ל הצליחו בקושי רב לפנות את כל הפצועים, אך נאלצו להותיר גופות של ארבעה הרוגים באזור הקרבות. גופות ההרוגים נותרו במעלה ההר עד לכיבוש ההר על ידי צה"ל בימיה האחרונים של המלחמה. בחלק מהגופות נמצאו סימני התעללות.
בלילה בין 21 באוקטובר ל-22 באוקטובר 1973 נערך מבצע קינוח במסגרתו הצליחה חטיבת גולני לכבוש מחדש את ההר, ובמקביל כבש כוח משולב של צנחנים והנדסה את החרמון הסורי.
קונור הסטינג
קונור הסטינג (באנגלית: Conor Husting נולד: 9 במרץ 2000) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
קריירה
הופעתו הראשונה של הסטינג הייתה בשנת 2018 בתפקיד שולי בסרט הקולנוע "Almost Home". באותה שנה החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הקומדיה לילדים נסיך פאוריה המשודרת בנטפליקס. בשנת 2019 הופיע בפרק בקומדיית המצבים, תוכנית אבא בכיכובו של מאט לה-בלאנק.
בשנת 2020 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Game On! A Comedy Crossover Event". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "היקום המתרחב של אשלי גרסיה". בשנת 2021 התארח בסדרת הטלוויזיה "פאנקי השובבה", חידוש לסדרת הטלוויזיה משנות השמונים. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Let Us In", ובסדרות הטלוויזיה בבלוק שלי ואיי קרלי.
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע "Hollywood Stargirl". מיני-סדרה בשם "בו, ביץ'" בכיכובו הוקרנה לראשונה ביולי 2022.
גוזנאק
חברת המניות המשותפת "גוׂזְנַאק" (ראשי תיבות ברוסית של Государственный знак, בתרגום מילולי: חותם ממלכתי) היא חברת מניות משותפת בבעלות ממשלת רוסיה, האחראית על מחקר ופיתוח, כמו גם ייצור של מוצרים מאובטחים, לרבות שטרות, מטבעות, בולים, מזהה כרטיסי ביקור, מסמכים מאובטחים, חותמים ממשלתיים, אותות, עיטורים ומדליות, כמו גם מתן שירותי טכנולוגיות מידע מאובטחים. החברה משלבת שבעה מפעלים ומכון מו"פ המעורב בשלבים שונים של פיתוח, מחקר וייצור מטבעות ושטרות כסף.
גוזנאק משלבת מתקני הדפסת נייר, אשר מייצרים שטרות, איגרות חוב ממשלתיות, המחאות, מכתבי אשראי, ספרי חסכונות הבנק (сберегательная книжка), כרטיסי לוטו, בולים, פנקסי דרכונים, תעודות לידה, רישיונות נישואים, כמו גם פרסומים בעלי ערך אמנותי גבוה וערך מיוחד ונייר ברמה גבוהה.
גוזנאק אחראית לניהול המטבעות, אשר מייצרות מטבעות, עיטורים, מדליות הנצחה, כרטיסי אשראי, כרטיסי בנק וכרטיסי טלפון. היא מייצרת לא רק כסף רוסי, אלא גם מטבעות ושטרות של מדינות זרות, כמו לבנון, תימן, גואטמלה, רואנדה, אנגולה ועוד.
היסטוריה
גוזנאק הוקמה לראשונה בצו של קיסר רוסיה מ-21 באוגוסט (2 בספטמבר) 1818 בסנקט פטרבורג כמשלחת להכנת ניירות ממלכתיים (Экспедиция заготовления государственных бумаг) שהייתה כפופה למשרד האוצר של רוסיה. אחד ממייסדיה היה אוגוסטין בטאנקור (1758—1824). אחד ממנהליה הראשונים היה הסנאטור אלכסנדר חובאנסקי שניהל את המשלחת במשך 32 שנים והמשלחת הפכה לאחת המובילות בתחומה באירופה.
ב-1861 מונה פיודור וינברג לראש המשלחת וזה ניהל אותה במשך 28 שנים. תחתיו המשלחת עברה רפורמה משמעותית שהתבטאה בהכנסת טכנולוגיות ושיטות עבודה חדשות. ב-1878 החל שימוש בחשמל לצורכי העבודה ולשירות המשלחת הועמד ממציא מכונת החישוב, וילהולד תאופיל אודנר, שממציא מכונה למספור אוטומטי של שטרות.
ב-1889 מתמנה רוברט לנץ לראש המשלחת. הוא מנהל אותה עד 1899. אחריו מונה הנסיך בוריס גוליצין לראשות המשלחת. גוליצין היה מאבות תורת הסייסמולוגיה ברוסיה הוא עמד בראש המשלחת משנת 1899 עד 1905. תקופה זו מכונה תור הכסף של החברה כאשר היא הופכת לגוף טכנולוגי מתקדם שביצע שימוש במיטב הטכנולוגיה להדפסת שטרות כסף וניירות ממשלתיים והייתה לגוף הטיפוגרפי המתקדם ברוסיה.
לאחר מהפכת אוקטובר המשלחת אורגנה מחדש למפעל לייצור ניירות מדינה (Управление фабрик заготовления государственных бумаг), גוזנאק בקיצור. המפעל החדש אושרר בצו ממשלתי של הסובנרקום מ-6 ביוני 1919 והמשרדים הועברו מסנקט פטרבורג למוסקבה. הוכפפו אליה מפעלי נייר במוסקבה, פטרוגרד, פנזה, פרם ורוסטוב על הדון. בתקופה הסובייטית שמו הרשמי של גוזנאק היה המינהל הראשי לייצור מדליות, מטבעות ועיטורים ממלכתיים (רוסית: Главное управление производством государственных знаков, монет и орденов) והיה כפוף למשרד האוצר הסובייטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה מטבעת לנינגרד הועברה לאחריות גוזנאק והוקמה מטבעת מוסקבה. בתקופת המלחמה הקרה היה הגוף אחראי להדפסת שטרות הכסף של מרבית מדינות הגוש הסובייטי.
מאז 1991 זו חברה בבעלות ממשלתית. מאוגוסט 2005 הוא פועל מכוח צו נשיאותי של נשיא רוסיה. במרץ 2008 הוענק לחברה מעמד של גוף אסטרטגי, המשמעות היא שהממשלה תחזיק ב-51% ממניות החברה במקרה של מכירת מניות גוזנאק למיזמים פרטיים.
ביוני 2014 הנשיא ולדימיר פוטין חתם על צו להפיכת גוזנאק מתאגיד פדרלי ממשלתי לחברת מניות פתוחה כאשר 100% מהמניות מצויים בבעלות פדרלית.
מבנה
גוזנאק משלבת שבעה מפעלים ומכון מו"פ:
אליס דילון
ביוגרפיה
משפחתה של דילון הייתה מעורבת בתנועה האירית הלאומנית. דודה, ג'וזף פלנקט (Joseph Mary Plunkett) היה משורר ועיתונאי, לאומן אירי מן הקוראים לעצמאות אירלנד ומראשי מרידת חג הפסחא, שלאחריה הוצא להורג. דילון התחנכה בבית ספר שנוהל בידי נזירות אחוות אורסולה הקדושה בעיירה סלייגו ועבדה תקופה קצרה בתחום המלונאות והאירוח. בשנת 1940 התחתנה עם קורמק או'קולינן, אשר היה איש אקדמיה מאוניברסיטת קולג' קורק ומבוגר ממנה ב-17 שנים. לזוג נולדו שלושה ילדים לפחות, בהם המשורר האירי איילין נ' קולינן המשמש פרופסור בטריניטי קולג', ואחיו הסופר קורמק אוקולינן שאף הוא משמש פרופסור בטריניטי קולג' ומפרסם בשם העט קורמק מילאר.
בשנות ה-40 החלה דילון החלה לכתוב ספרי ילדים באירית ומאוחר יותר באנגלית, בהם סדרה של סיפורי נוער מצליחים, הבולטים בשהם היו "האי האבוד" (The Lost Island) ו"אי הסוסים" (The Island of Horses), אשר מהדורות חדשות מהן עדיין הודפסו אף 50 שנים לאחר הוצאתם לאור לראשונה.
בשנות ה-60 היא עקרה לרומא. בשנת 1970 נפטר בעלה. בשנת 1973 היא פרסמה את ספרה המצליח ביותר, רומן היסטורי בשם Across the Bitter Sea. בשנת 1974 היא התחתנה בשנית עם מבקר ספרות ומרצה אירי-אמריקאי, ויויאן מרסיר (Vivian Mercier).
בשנת 1966 ראה אור בעברית ספרה "החטיפה", בתרגום עליזה נצר.
עובדי נמל
עובדי נמל הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר והזמר הישראלי ג'ימבו ג'יי. האלבום כולל רצועה המורכבת מ-12 שירים, ואורכו 36 דקות ו-41 שניות. זהו אלבום האולפן השלישי של הזמר (והרביעי בסך כל הדיסקוגרפיה), והוא הוקלט באופן עצמאי בהפקתו של רועי דורון. האלבום הוקלט בין 2019 ל-2021, ויצא לאור ב-27 במרץ 2021.
תיאור כללי
שיר הנושא של האלבום, "עובדי נמל", הוא מונולוג אוטוביוגרפי של ג'ימבו ג'יי על הקריירה המוזיקלית שלו. השיר הבא אחריו, "סצנה בפלוס", עוסק בסצנת הראפ וההיפ הופ הישראלית. שני שירים עוסקים באהבה רומנטית, "חתולים" הוא שיר לפידים על אהבה נכזבת מימי התיכון, ו"פינגווינים" הוא מכתב לרעייתו של ג'ימבו על הקשיים בזוגיות שלהם. "תביאו חטיפים" הוא שיר מחאה סאטירי על תרבות ההפגנות והמחאות במדינת ישראל. השירים "טינדר" ו"פלאפון" עוסקים במודרניזציה. "סוף טוב" הוא סיפור אישי של ג'ימבו ג'יי, על החוויה שלו כילד מפיגועי 11 בספטמבר בכלל ונפילת מגדלי התאומים בפרט.
פתן חום מזרחי
פתן חום מזרחי (שם מדעי: Pseudonaja textilis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים החי באוסטרליה ודרום גינאה החדשה והוא נחשב לקטלני ביותר מכל נחשי היבשת.
מאפיינים
פתן זה יכול להגיע לאורך 1.5-2 מטרים, כשהשיא הוא 2.4 מטר והוא בעל קשקשים חומים, חומים-בהירים או שחורים עם בטן בצבע קרם או צהוב. המבנה שלו דק יחסית אך הראש רחב. לנחש עיניים גדולות שחורות, לסת רחבה שבה שיני ארס המופנים קדימה ולשון מפוצלת ורודה.
נחש זה מצוי במגוון גדול של בתי גידול, למעט יערות סבוכים, ביניהם סוואנות, ערבות עשב, מדבריות, בתות, אזורי סלעים, ביצות ואף בחופים, בתחום שבין דרום גינאה החדשה למזרח ודרום אוסטרליה עד ומערבה עד קימברלי. הם נמצאים במקרים רבים סביב חוות חקלאיות, בהם הם מחפשים עכברים, מה שהופך את המפגש ביניהם לאדם לגבוה.
הנחש פעיל במשך היום והוא צד באמצעות הארס החזק שלו מיני יונקים קטנים כמו מכרסמים (בעיקר עכבר הבית), ארנבונים וחיות כיס קטנות, עופות וביציהם, מיני זוחלים אחרים לרבות נחשים אחרים וכמה דו-חיים, לרבות קרפדת הקנים הרעילה. התברר שהפתנים הקטנים ניזונים יותר מנטרפים בעלי דם קר בעוד המבוגרים והגדולים ניזונו בעיקר מנטרפים בעלי דם חם.
דניס קניסה
דניס רמון קניסה אקוניה (נולד ב-29 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר פרגוואי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום עוזר מאמן בקבוצת נסיונל.
במשך עשרים שנות קריירת משחק, עבר קניסה במספר קבוצות בפרגוואי, ארגנטינה ומקסיקו, וצבר קרוב ל-650 הופעות ליגה. כמו כן רשם מאה הופעות במדי, אותה ייצג בארבעה טורנירי מונדיאל רצופים (שיא לאומי) ושני טורנירי קופה אמריקה.
לאחר פרישתו המשיך בקריירה מקצועית כמאמן ראשי וכעוזר מאמן.
קריירת משחק
קניסה החל את דרכו בקבוצת הנוער של קלוב אולימפיה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת, בה הפסידה קבוצתו את האליפות לסרו פורטניו בדו-קרב בעיטות עונשין. עונה לאחר מכן כבר זכה עם קבוצתו באליפות הראשונה בקריירה, לאחר שהכניעה בגמר הפלייאוף את האלופה המכהנת סרו פורטניו, שוב בפנדלים. קניסה הלך ותפס את מקום הקבע בהרכב בקבוצה, בין היתר בשל יכולתו לתפוס מספר עמדות שונות בהגנה, ואף סלל בעונות אלו את דרכו לנבחרת פרגוואי. החל מעונת זכו אולימפיה וקניסה בשלוש אליפויות רצופות, ובסך הכול עמד מאזנו של קניסה בקבוצה על ארבע אליפויות בשש עונות.
לקראת עונת עזב קניסה לראשונה את פרגוואי ועבר לשחק בלנוס מליגת העל הארגנטינאית. על אף שתפס את עמדת המגן הקבוע ורשם 61 הופעות בשתי עונות, התקשה קניסה להגיע להישגים עם קבוצתו, שמצאה עצמה הרחק ממאבקי הצמרת. לאחר שתי עונות במדי לנוס עבר קניסה פעם נוספת לליגה חדשה, ליגת העל המקסיקנית, כאשר הצטרף לקבוצת סנטוס לגונה. ההצלחה במדי קבוצתו החדשה הגיעה במהרה, כאשר הקבוצה זכתה באליפות לעונת (וראנו), לאחר שגברה בגמר הכפול על פצ'וקה. בעונת זכה עם סנטוס לגונה במהדורה הראשונה של האינטרליגה, הטורניר לקביעת העולות לגביע ליברטדורס, והעפיל עם הקבוצה לגביע ליברטדורס 2004. סנטוס לגונה צלחה את שלב הבתים, אך נעצרה על ידי ריבר פלייט בשמינית הגמר. עם קרוב למאתיים הופעות רשמיות בארבע עונות, היה קניסה לאחד משחקני המפתח במועדון בתקופתו בקבוצה.
קניסה המשיך את דרכו בכדורגל המקסיקני עם מעבר לקרוס אסול ב-. הוא נותר במועדון עד לשנת, עם תקופת השאלה באטלס, ועל אף שהיה לשחקן מרכזי והתמודד על האליפות בכל אחת מקבוצותיו, לא הצליח להגיע להישגים קבוצתיים במקסיקו מאז עזב את סנטוס לגונה.
בעונת חזר קניסה לאולימפיה, כתשע שנים מאז עזב את הקבוצה, אך ביולי 2009, לאחר עונה וחצי עבר ליריבה העירונית נסיונל, וזכה עמה באליפות הקלאוסורה לעונת, האליפות הראשונה של המועדון מזה למעלה משישים שנים.
בינואר 2010, לאחר הזכייה בתואר, שב קניסה למקסיקו וחתם בלאון מליגת המשנה. במשך תקופתו בקבוצה כבש קניסה פעמיים ב-35 הופעות, והתקרב פעמיים עם קבוצתו לחזרה לליגה הבכירה. כבר בטורניר הראשון שלו בקבוצה, הביסנטנריו קלאוסורה 2010, הוביל קניסה את קבוצתו כקפטן למקום הראשון בעונה הסדירה ולגמר הפלייאוף מול נקקסה. לאחר תבוסת 3-0 במשחק הראשון, ניצחו קניסה וחבריו 2-1 בגומלין, אך בסיכום נוצחו ונותרו בליגת המשנה.
בינואר 2011, לאחר שנה בלאון, הביע קניסה את רצונו לשוב לקבוצת האם שלו, אולימפיה, אך משכשלו מאמצי ההעברה, חזר קניסה לנסיונל אותה עזב שנה קודם לכן. כבר בטורניר הראשון שלו מאז חזר לקבוצה, אפרטורה 2011, סייע קניסה לקבוצתו לזכות בתואר האליפות, השני שלו במדי הקבוצה. נסיונל סיימה את הטורניר בפסגה בפער חמש נקודות מאולימפיה, הסגנית. קניסה ערך עשרים הופעות ליגה (מתוך ה-22 של קבוצתו) והיה משמעותי בחוליית ההגנה שספגה 18 שערים בלבד.
לאחר טורניר אחד במדי נסיונל חזר קניסה לליגת המשנה במקסיקו, ועבר לשחק בקבוצת איראפואטו. בקבוצתו החדשה שיתף קניסה פעולה, בין היתר, עם החלוץ המקסיקני קוואוטמוק בלנקו, ויחד סייעו השניים לקבוצתם להגיע למקום החמישי ולפלייאוף ההעפלה. כבר בשלב הראשון של הפלייאוף, רבע הגמר, נכנעה איראפואטו לקבוצתו הקודמת של קניסה, לאון, וסיימה את דרכה בטורניר.
בינואר 2012 שב קניסה לקדנציה שלישית בנסיונל. קניסה התקשה לסיים עם קבוצתו את טורניר האפרטורה עקב פציעה, והקבוצה סיימה את הטורניר במקום החמישי. בתום טורניר שקל קניסה הפצוע פרישה ממשחק פעיל, אך מאמן הקבוצה גוסטבו מוריניגו שכנע אותו להמשיך ולשחק. הוא חזר לסגל הקבוצה לאחר שהתאושש מהפציעה בדרך לטורניר קלאוסורה מוצלח יותר שהסתיים במקום השני, שלוש נקודות מהפסגה. בטבלה המשולבת של העונה סיימה הקבוצה רביעית.
בינואר 2014 עבר לתחנה האחרונה בקריירת המשחק שלו, רוביו נו. על אף שהגיע לגיל ארבעים באותה העונה, המשיך קניסה לשמש שחקן מוביל בהרכב הקבוצה. לאחר טורניר אפרטורה מוצלח באופן יחסי, שהסתיים במקום השישי, חוותה הקבוצה ירידה משמעותית ביכולתה לקראת טורניר הקלאוסורה, אותו סיימה במקום ה-11 מתוך 12. עם זאת, הצליחה הקבוצה לשרוד בליגה הבכירה בשקלול תוצאות העונה. בתום העונה, לאחר שחש כי אינו מצליח לעמוד ברמתו הרגילה, פרש קניסה בן הארבעים ממשחק פעיל.
נבחרת פרגוואי
קניסה רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פרגוואי ב-10 בנובמבר 1996, בניצחון 1-0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. בהופעתו החמישית במדי הנבחרת, במרץ 1998, כבש קניסה את שערו היחיד במדי הנבחרת, בשוויון 2-2 בחוץ מול.
קניסה השתלב היטב בסגל, וזומן על ידי המאמן פאולו סזאר קרפג'אני לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. במשחק הראשון מול עלה קניסה מהספסל בשלהי המחצית הראשונה, והנבחרות נפרדו בשוויון 0-0. קניסה סייע לנבחרתו לשמור על רשת נקייה גם במשחק השני מול, בו פתח בהרכב. את שלב הבתים סיימה פרגוואי בניצחון 3-1 על שהבטיח לה את המקום השני ואת הכרטיס לשמינית הגמר. קניסה פתח בהרכב והוחלף עשר דקות בתוך המחצית השנייה. בשמינית הגמר מול המארחת, עלה קניסה מהספסל בדקה ה-75. המשחק המשיך להארכה, בה קבע לורן בלאן את תוצאת המשחק בדקה ה-114 עם שער זהב, 1-0 לצרפת בסיום. בסך הכול שותף קניסה בכל ארבעת משחקי נבחרתו בטורניר.
תחת המאמן צ'זארה מלדיני שהגיע לנבחרת ב-2001, זומן קניסה לסגל לקראת מונדיאל 2002, וזאת לאחר ששותף ב-12 משחקים בטורניר המוקדמות. קניסה, שתופקד תחת מלדיני דווקא בעמדת הקיצוני השמאלי, פתח בכל משחקיה של פרגוואי בשלב הבתים. פרגוואי פתחה עם שוויון 2-2 מול, נכנעה 3-1 לספרד, אך עלתה מהמקום השני לשמינית הגמר בזכות ניצחון 3-1 על. כמו בטורניר הקודם, גם הפעם הודחה פרגוואי לאחר שמינית הגמר, עם הפסד דרמטי 1-0 ל משער בדקות הסיום. קניסה פתח ושיחק לכל אורך המשחק.
לאחר שרשם 12 הופעות במוקדמות מונדיאל 2006, זומן קניסה לסגל לקראת טורניר הגמר על ידי המאמן האורוגוואי, אניבאל רויס. היה זה טורניר המונדיאל השלישי של קניסה בסגל. פרגוואי פתחה בהפסד 1-0 ל, עם קניסה בהרכב. קניסה פתח גם בהפסד הדרמטי 1-0 ל, ורשם 89 דקות והופעה נוספת בהרכב בניצחון 2-0 על, שלא הספיק לפרגוואי כדי להעפיל.
לאחר המונדיאל הודיע קניסה על פרישה מהמדים הלאומיים, בין היתר בעקבות מחלוקות עם הנהלת ההתאחדות של פרגוואי. לאחר הגעתו של המאמן חרארדו מרטינו, שפנה לקניסה וביקש ממנו לחזור מהפרישה, הסכים קניסה לשוב לסגל הנבחרת, וזאת בין היתר בעקבות השינויים בנשיאות ההתאחדות. עם שובו לסגל קיבל קניסה את סרט הקפטן, עליו שמר עד לפרישתו הסופית מהסגל.
קניסה הספיק לערוך שמונה הופעות בטורניר מוקדמות מונדיאל 2010, וזומן על ידי מרטינו לסגל הנבחרת לטורניר הגמר. בכך היה לכדורגלן הפרגוואי הראשון שמזומן לסגל בארבעה מונדיאלים רצופים. עם זאת, קניסה נותר על הספסל בשני משחקיה הראשונים של פרגוואי, 1-1 מול וניצחון 2-0 על. הוא פתח בהרכב, עם סרט הקפטן, בשוויון 0-0 מול שהבטיח לנבחרתו את המקום הראשון בבית. הייתה זו הופעתו האחרונה בטורניר מונדיאל, לאחר שלא שותף בניצחון על יפן בפנדלים בשמינית הגמר, ובהפסד 1-0 לספרד שסיים את דרכה של פרגוואי בטורניר.
ב-7 בספטמבר ערך קניסה את הופעתו המאה במדי הנבחרת. הייתה זה משחקו השני בלבד מאז המונדיאל, ובו נפרדו פרגוואי ו בשוויון 1-1. כמו כן, הייתה זו הופעתו האחרונה של קניסה במדים הלאומיים. כיום הוא ממוקם שישי בטבלת מלכי ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
קריירת אימון
ב-28 בינואר 2015, זמן קצר לאחר פרישתו ממשחק פעיל, התמנה קניסה לראשונה לתפקיד מאמן ראשי, בקבוצת 12 באוקטובר מליגת המשנה של פרגוואי. הוא החזיק מעמד בתפקידו חודשים ספורים בלבד, בטרם סיים את דרכו בעקבות רצף תוצאות חלשות.
בנובמבר 2017 חזר קניסה למועדון בו רשם הצלחה כשחקן, נסיונל, הפעם כעוזרו של חברו לשעבר לנבחרת פרגוואי, סלסו איילה.
בז אדום ראש
בז אדום ראש (שם מדעי: Falco chicquera) הוא מין עוף דורס מהסוג בז שבמשפחת הבזיים החי ברחבי אפריקה, הודו ואיראן.
אורכו של הבז 30–36 ס"מ ומוטת כנפיו 85 ס"מ. הוא בעל ראש כתום, עיניים ומקור צהובים ולחיים, סנטר, צוואר וחזה לבנים. הכנפיים והזנב אפורים למעט הקצוות השחורים, והבטן מפוספסת בשחור-לבן. הרגליים צהובות ובעלות טפרים מחודדים ושחורים. שני הזוויגים דומים במראם אך הזכרים מעט קטנים מהנקבות.
תפוצת הבז היא במדבריות, תת-מדבר וסוואנות יבשות ברחבי אפריקה ודרום הודו ואיראן, לעיתים רבות סמוך לדקליים מהמין Borassus aethiopum. הבזים נמצאים לפעמים סמוך ליערות פתוחים בקרבת מים. הבזים של הודו שוכנים במגוון אזורים פתוחים והם נודדים בחורף לסרי לנקה.
הבזים עפים בזוגות וגם צדים יחדיו, בדרך כלל בשעות השחר ובין הערביים. הם צדים עופות כמו דרוריים, נחליאליים, סבכיים, חטפיתיים, זרזיריים, כמה מיני תורים ויונים, קוקיתיים, חופמאים שונים, סנוניות, רליות, שלדג לבן חזה וכן מספר מיני עטלפים. בנוסף הם יחטפו טרף לטורפים אחרים.
תת-מינים:
הכיבוש הסורי של החרמון
ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים, ב־6 באוקטובר 1973, כבש הצבא הסורי את החרמון באמצעות גדוד 82 של הקומנדו הסורי, שהונחת בארבעה מסוקים, שאחד מהם התרסק בנחיתה. בסיוע לכוחות הגדוד השתתפו בקרב גם כוחות מגדוד הסיור המטכ"לי ה-183 וכוחות הנדסה. במהלך הקרב ניתן לכוחות התוקפים סיוע ארטילרי ואווירי.
רקע
בסיום מלחמת ששת הימים כבשה ישראל את אחת מפסגות החרמון מידי סוריה, והקימה במקום את מוצב החרמון, ששימש לאיסוף מודיעין על ידי אמ"ן וחיל האוויר הישראלי. ערב מלחמת יום הכיפורים היו במוצב 55 חיילי צה"ל, מהם 14 לוחמים, מגדוד 13 של חטיבת גולני, שאבטחו את המוצב, חיילי יחידה 848 של אגף המודיעין, חיילי חיל האוויר וחיילים מחיל הקשר. בבוקר 6 באוקטובר, כשהסתבר כי צפויה לפרוץ מלחמה, תוגבר המוצב בצוות תצפית ארטילרי, ובכך עלה מספר חיילי המוצב ל־60.
משום חשיבותו האסטרטגית של המוצב וחשיבות הציוד ואנשי המודיעין של צה"ל במוצב, הוא הפך ליעד חשוב לכיבוש על ידי צבא סוריה. לצורך כיבושו הוקצו משאבים רבים וחיילי הקומנדו עברו אימונים רבים כהכנה לקרב, זאת מתוך ההבנה כי כיבוש המוצב יאפשר לכוחות הסורים ברמת הגולן לפעול בסיוע תצפית סורית מהחרמון.
כיבוש החרמון
בשעה 13:00 לערך המריאו משדה התעופה "עקרבה" שבפאתי דמשק ארבעה מסוקי מי-8 ובהם כוחות קומנדו וטסו דרומה ומערבה לעבר רמת הגולן. בשעה 13:45 הסירו כל סוללות הארטילריה הסוריות לאורך החזית את רשתות ההסוואה ונערכו לירי. החל מהשעה 14:00, עם פתיחתה של מלחמת יום הכיפורים, הופגז מוצב החרמון באופן אינטנסיבי שאילץ את חיילי המוצב להתכנס פנימה ולשהות באולם המוצב המרכזי. בשעה 14:55 בחסות ההרעשה הארטילרית הכבדה ניגשו מסוקי הסער הסורים לנחיתה סמוך לתחנת הרכבל העליונה. בגישה לנחיתה התרסק אחד המסוקים לאחר שהרוטור הראשי שלו פגע בצלע ההר ורוב חייליו נהרגו. בסמוך לשעה 15:15 שככה ההפגזה וחמישה חיילי גולני יצאו מהמוצב וראו עשרות חיילים סורים נעים לכיוון שער המוצב. שני מקלעים מתוך השלושה שבעמדות הירי שמחוץ למוצב נפגעו מההפגזה ואילצו את חיילי גולני להשתמש בנשקם האישי מסוג עוזי ובמקלע התקין היחיד שבעמדת הירי. ירי חיילי גולני בלם וריתק את חיילי הקומנדו אולם בשל מחסור בתחמושת נאלצו הלוחמים לשוב למוצב בשעה 15:45.
בשלב זה חדרו חיילי גדודי הקומנדו הסורי לפתח המוצב אך נמנעו להיכנס פנימה לחדרי המוצב אלא ירו לתוכו, הטילו רימוני רסס ורימוני הלם וצעקו בערבית ובעברית לחיילי המוצב להיכנע. פגיעה בגנרטור הפסיקה פעולתו ובמוצב נשתרר חושך. מרגע זה איבדו חיילי המוצב את הקשר החיצוני. חיילי המוצב הסתתרו במחילות הפנימיות של המוצב וכיסו את פניהם בפלנלית בשל העשן והאבק הרב שיצר הירי ופיצוץ הרימונים במוצב. חלק מהחיילים הישראלים השיב באש לכיוון החדר המרכזי ובכך עיכב את התקדמות הסורים. בשעה 17:30 לערך ניסו מספר חיילים ישראלים לנוע אל פתח המוצב כדי להימלט לכיוון רכבל הסקי העליון אולם הם נתקלו בחיילים סורים וחזרו פנימה. בשעה 19:00 פחת הירי הסורי לעבר חדרי המוצב והחיילים הישראלים הנצורים התכנסו בשתי קבוצות בחלקיו הפנימיים של המוצב החשוך ושמרו על שקט. בשעה 21:00 ניסתה קבוצת קצינים וחיילים לצאת בזחילה מהמוצב כשברשותם תת-מקלע עוזי אחד ובו מחסנית אחת. הם חלפו בסמוך לחיילים סורים ונעו באיטיות במשך שעה וחצי עד סמוך לתחנת הרכבל העליונה. שם נפתחה עליהם אש מטווח קרוב ממארב סורי. תחת האש העזה קבוצת החיילים התפזרה; חלקם נהרגו, חלקם נלקחו בשבי ומקצתם הצליחו להימלט בריצה לכיוון מערב שם נתקלו במארב סורי נוסף. חיילים בודדים הצליחו להימלט גם ממנו ולחבור לכוחות צה"ל.
למחרת, ב-7 באוקטובר בשעה 9:00 בבוקר לערך, נשמעו קולות ירי מחצר המוצב. חיילים אחדים שנותרו במוצב סברו שמתנהל קרב של כוחות צה"ל לחילוצם ויצאו מהמוצב. לאחר מרדף קצר השתלטו עליהם חיילים סורים, פגעו בחלקם ולקחו אותם בשבי. שאר החיילים שבמוצב הצליחו לאתר במוצב החשוך מזון, מכל פלסטיק שבו מים שהספיקו לימים אחדים ומקלט רדיו. בחלוף ימים אחדים החיילים הנצורים התעודדו למשמע הידיעות ברדיו שתושבים של קיבוצים מסוימים ברמת הגולן הוחזרו לבתיהם והחליטו להחזיק מעמד ולא להיכנע לסורים. החיילים ניסו במספר הזדמנויות לצאת ממחבואם אולם נתקלו בחיילים סוריים בחדר המוצב המרכזי וחזרו למחבואם. ב-15 באוקטובר, לאחר תשעה ימי הסתתרות, יצאו ממחבואם החיילים הישראלים ונלקחו בשבי הסורי.
במהלך כיבוש המוצב נהרגו 13 מחיילי צה"ל, 31 חיילים נכנעו לסורים ונפלו בשבי, ועשרה חיילים נחלצו. חמישה מההרוגים נקברו על ידי הסורים בקבר אחים בצידו הצפוני מזרחי של המוצב. דבר קבר האחים נודע לצה"ל מחקירת חיילים סורים שנטלו חלק בקרב ולאחר מכן נפלו בשבי צה"ל. בשבויים היה סגן עמוס לוינברג, קצין בינה רשתית (קב"ר) ביחידה 848, שסיפק לשוביו מידע סודי רב על צה"ל בכלל ועל אמ"ן בפרט.
לאחר הכיבוש הסורי
לאחר כיבוש המוצב הגיעו אליו יועצים סובייטיים ונטלו ממנו ציוד אלקטרוני ישראלי שנשלח לברית המועצות לבדיקה. בנוסף תפסו הסורים מסמכים רבים.
פיקוד הצפון תכנן מבצע לכיבושו מחדש של החרמון ומוצב החרמון. כבר בלילה הראשון למלחמה ניתנה פקודת מבצע חפוזה וכוח מחטיבת גולני, שקיבל את ציודו בתחילת הלילה, החל לעלות לרמת הגולן לכיוון החרמון. העלייה נעצרה משום שהצבא הסורי כבר שלט בסביבה וגם נמסר על הימצאות טנקים סוריים בנווה אטיב. הכוח לא היה מצויד ולא מאורגן לקרב שכזה ונאלץ לשהות באזור מג'דל שמס ובחילוץ חיילים שהצליחו להימלט מהמוצב שנפל בידי הסורים.
רק לקראת סוף המלחמה בין 21 באוקטובר ל-23 באוקטובר הצליח צה"ל, במבצע קינוח, לכבוש חזרה את החרמון, כולל חלק ממנו שהיה בשליטת סוריה טרם המלחמה.
I Wanna
I Wanna (בעברית: אני רוצה) הידוע גם בגרסתו המקורית בשם "I Wonna", היה השיר הזוכה באירוויזיון 2002 שבוצע באנגלית על ידי מארי אן, שייצגה את לטביה. בזכות אותו ניצחון, לטביה הפכה למדינה הבלטית השנייה שזכתה בתחרות (הראשונה הייתה אסטוניה שהשיגה את ההישג שנה לפני כן).
מארי (יחד עם סולן להקת בריינסטורם, רנארס קאופרס) הנחו את אירוויזיון 2003.
הביצוע באירוויזיון
השיר מפורסם במיוחד בזכות ביצועה של מארי. היא החלה את הביצוע לבושה בחליפה לבנה וכובע טרילבי, שהוסר על ידי אחד הרקדנים שלה. בזמן שהשיר נמשך, רקדנים אחרים הסירו את ז'קט החליפה ואת חולצתה הכהה וחשפו את החלק העליון של שמלה אדומה. מכנסי החליפה הוסרו ואז חשפו את המחצית התחתונה של השמלה הקצרה. בקצב האחרון של השיר נמשכה המכפלת, וחשפה את השמלה כארוכה בהרבה. הביצוע הוויזואלי נתמך גם על ידי שיר בסגנון סלסה, שעשה שימוש מלא במקצבים קצביים יותר ויותר, ונחל הצלחה בתחרות.
Don't Be Cruel
Don't Be Cruel (בעברית: אל תהי אכזרית) הוא שיר רוקנרול משנת 1956 שבוצע על ידי הזמר האמריקאי אלביס פרסלי ונכתב על ידי אוטיס בלקוול.
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני ב-19 באוגוסט 1956 ונשאר בצמרת המצעד במשך 11 שבועות רצופים.
בשנת 2004 השיר דורג בעבר במקום ה-197 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון.
ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי ג'רי לי לואיס, להקת Devo, ניל דיאמונד, ובריאן פרי.