cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפרופסור המטורף (סרט, 1996)
עלילה
שרמן קלאמפ (אדי מרפי) הוא ביוכימאי, שמן באופן קיצוני, שמנסה ליצור תרופת הרזיה. אחרי שהוא מתאהב בצעירה בשם קרלה, הוא נכנע ללחץ החברתי ומתחיל בדיאטה כדי להצליח בחיזוריו אחריה. הדייט הוא במועדון סטנד-אפ, שם קומיקאי בשם רג'י וורינגטון מעליב את שרמן בגלל משקלו, והוא נאלץ לעזוב את המועדון. שרמן, שכל משפחתו שמנה באופן קיצוני, לא מצליח לרדת במשקל. הוא פוחד שקרלה לא תתאהב בו בגלל משקלו ומחליט לבלוע את תרופת ההרזיה שלו עצמו, למרות שהיא עדיין בשלבי ניסוי ואסורה לשימוש. התרופה מצליחה אך משפיעה על אישיותו באופן לא רצוי. הוא הופך לאיש רזה ומאוד מושך מבחינה מינית, אך הופך גם לאדם גס ושחצן. שרמן אט אט מאבד שליטה על גופו, והדמות של באדי לאב משתלטת עליו. שרמן נאלץ להילחם בבאדי כדי לקבל שליטה על עצמו, לחזור למצבו הנורמלי ולמנוע נזק בלתי הפיך לגופו.
בסופו של דבר, שרמן חוזר לשליטה עצמית, משלים עם העובדה שאין פתרונות בזק לבעייתו וממשיך לפתח את התרופה באופן האיטי והזהיר בו מקובל לפתח תרופות. להפתעתו של שרמן, קרלה, שזוכה להכיר את שרמן לעומק מתאהבת בו בשל אישיותו והשמנת היתר שלו אינה מפריעה לה.
אנדרטת הלוחם הבדואי
אנדרטת הלוחם הבדואי נמצאת לצד כביש 77 (כביש המוביל) כקילומטר צפונית למחלף המוביל.
שמות הנופלים חקוקים על אבני זיכרון לבנות במרכז האתר. מדי שנה, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מתקיים במקום טקס ממלכתי - צבאי.
רקע
שיתוף הפעולה בין הבדואים לצה"ל החל עוד במלחמת העצמאות כשבדואים מהשבט ערב אל הייב מהכפר טובא הביעו את רצונם לעזור לכוחות ההגנה כבר בתחילת המלחמה. מפקד הפלמ"ח יגאל אלון הסכים לצרף לפלמ"ח פלוגה של 70 בדואים שכונתה "פל-הייב".
הבדואים שירתו בצה"ל בעיקר בתפקידי גששים ב-1987 הוקם גדוד הסיור המדברי המורכב בעיקר מבדואים ומשתתף בפעולות ביטחון בגזרת רצועת עזה, וב-2015 הוקמה יחידת מרעול לאזור יהודה ושומרון.
מתחם האנדרטה
אנדרטת הלוחם הבדואי נמצאת בתוך אתר הנצחה גדול ומטופח. באתר שתי ככרות, אחת על שם יצחק רבין ולידה אבן שחורה גדולה ועליה חקוקות מילותיה של חמוטל בן זאב: "לתת את הנשמה ואת הלב לתת כשאתה אוהב". הככר הנוספת הקרויה על שם אריאל שרון. עוד באתר רחבת טקסים, גן תבלינים וגן בו הוצבו ממצאים ארכאולוגיים שהתקבלו מרשות העתיקות העוסקים בחיי היום יום בארץ ישראל, כגון בתי בד ועוד.
האנדרטה עשויה בטון שעליו חקוקים בעברית וערבית שמות הנופלים וכן פסוקים בעברית. במקום גם גן הנצחה לחללים שמקום קבורתם לא נודע ובו נמצאים סלעי בזלת שחורים המביעים צער. במרכז האתר נמצא בית יד לבנים ובו חדר הנצחה עם תמונות הנופלים ותיקי זיכרון לכל נופל. בבית גם אולם להתכנסות. באתר יש גם טנק ותותח.
ליאת אקטע
ביוגרפיה
אקטע נולדה וגדלה באילת. בין השנים 1991–1993 הופיעה בצוות מסתובב (צוות בידור משופר) בבימויו של אורי פסטר - שם הכירה את סמי הורי והם היו זוג. ב-1996 סיימה 3 שנות לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך הלימודים עבדה כרקדנית במועדוני לילה.
אקטע היא כוריאוגרפית ושחקנית בקבוצת "אספמיה", שבה היא משחקת בהנהגת דליה שימקו.
נשואה למפיק שרגא בר ואם לילד.
בתיאטרון
את דרכה כשחקנית החלה בהצגות פרינג'.
ב-1997 שיחקה בהצגה "פיפ שואו" שכתבה וביימה יעל רובי שהועלתה במרכז הפרינג'. הצגה זו הועלתה גם בפסטיבל עכו וזעלה זכתה אקטע בפרס השחקנית המצטיינת.
בפסטיבל תיאטרון קצר: ב-1997 גילמה את לי בהצגה "למה מי מת?" מאת אפי כהן שביימה דליה שימקו.
בתיאטרון בימת קדם: בשנת 2000 גילמה את החתולה בהצגה "חתולה שחורה עם כתם לבן" מאת דורית מקלף שביים יצחק גורמזאנו גורן.
בתיאטרון הנפש: ב-2006 שיחקה בהצגה "מסך עשן" מאת דייוויד קרייג שביים הווארד ריפ.
ב-פסטיבל תיאטרונטו: ב-2013 גילמה את מריה קוזנצובה בהצגה "מריה קוזנצ'ובה" שכתב וביים רוני פלדמן. ההצגה סיפרה על נזירה שבאה לישראל בעקבות מודעה לשמש מטפלת לילדה מפגרת ומוצאת את עצמה נגררת לזנות.
אנסמבל אספמיה
ב-2003 גילמה את הזונה בהצגה "קשר דם" (מבוסס על המחזה "המעגל" מאת ארתור שניצלר) מאת אפי כהן שביימה דליה שימקו באנסמבל אספמיה והועלה בתיאטרון תמונע. ב-2007 גילמה את פרנצי מיטלדורפר בהצגה "חיי נישואים" שעיבדו דליה שימקו ועפר עין גל (ע"פ ספר בעל אותו השם מאת דוד פוגל) וביימה דליה שימקו בתיאטרון תמונע. ב-2010 גילמה את אנדריאה - חשפנית לשעבר חובבת אלכוהול - בהצגה "אחוזת וייס" מאת נוריאל טוביאס שביימה דליה שימקו בתיאטרון תמונע.
בתיאטרון המסחרי
ב-2004 שיחקה במחזמר "טרזן וג'יין" שעיבדו אפרים סידון וחנוך רוזן שגם ביים (ע"פ הספר "טרזן" מאת אדגר רייס בורוז) בהפקת טמיר הפקות. ב-2006 גילמה מכשמשה במחזמר "הקוסם!" מאת אורי פסטר שביים עידן עמית. באותה שנה שיחקה בהצגה "אשתי לא מבינה אותי" מאת אבי שחרון שביים ישראל פוליאקוב בהפקת נרקיס בשיתוף שרגא בר.
בתיאטרון הקומדיה (מיסודו של תיאטרון הצפון): ב-2008 גילמה את צילה, רווקה בת 36 בהצגה "האמא של הרווקה" מאת אפי כהן שביים אלון אופיר. ב-2011 גילמה את ריטה לצד סמי הורי בהצגה "בוטיק השקרים" שכתב וביים יואל זילברג. ב-2015 שיחקה בהצגה "זוגות בזיגזג" מאת מארק קמולטי שביים לסלי לאוטון, בהפקת תיאטרון הקומדיה והיכל התיאטרון קריית מוצקין.
בתיאטרון הבימה
ב-2005 גילמה את פאטי בהצגה "פאטי דיפוזיה" מאת פדרו אלמודובר שביימה דליה שימקו. ב-2008 גילמה את רותי בהצגה "שעה יופה ליוגה" מאת אילנה ברנשטיין שביים אלון אופיר. באותה שנה שיחקה בהצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שביים משה נאור. ב-2011 שיחקה בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים אילן רונן. ב-2013 גילמה את בהצגה "ונוס בפרווה" מאת דייוויד אייבס (ע"פ ספרו של לאופולד פון זאכר-מאזוך בעל אותו השם) שביים אילן אלדד. ב-2014 גילמה את עמליה הלבורנטית בהצגה "זרעים של שתיקה" מאת רובי פורת שובל שביים משה קפטן.
ב-2016 השתתפה ב"מוטרפים מאהבה" שביים נועם שמואל, ב-2018 ב"עיתונאי על תנאי" מאת גיא מרוז, ב-2019 ב"סיבת המוות אינה ידועה" שביים חנן סניר, וב-2020 ב"מצדה 1942", בבימויו של משה קפטן.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1996 גילמה את סינדי בסרט "סוף המשחק" שביים יוני דרמון. ב-1999 גילמה את ריקי לוי בסדרת הטלוויזיה "זינזאנה" שכתב וביים חיים בוזגלו. ב-2003 גילמה את קלרה בסדרה "אשליות" שכתב וביים חיים בוזגלו. ב-2004 גילמה את ריקי בסרט "תגובה מאוחרת" שכתב וביים שמוליק קלדרון, וגילמה את מירי בסדרה "שלווה" שכתב וביים חיים בוזגלו. ב-2006 שיחקה בסרט "ידיים קשורות" שביים דן וולמן. ב-2007 גילמה את אשתו של דודי אילוז (אייל רוזלס) בסדרת הטלוויזיה "הבורר" שכתב רשף לוי וביים שי כנות והשתתפה בסרט "ג'וליה מיה". ב-2008 שיחקה בסרט "פאקינג דיפרנט תל אביב" שהיה מקבץ של סרטים קצרים השואל את השאלה "מה הומואים חושבים על לסביות", ולהפך. בסרט זה אקטע הופיעה בסרטים הקצרים "ניסו" שכתב וביים חגי אייד ו"ספסל ימין שמאל" שביים יאיר הוכנר. באותה שנה גילמה את מיכל בסרט "אנטארקטיקה" שכתב וביים יאיר הוכנר. ב-2009 גילמה את ריקי בסרט "ג'וליה מיה" שכתב וביים יובל גרנות, וגילמה נערת ליווי בסרט "אנדר דוגס" שכתב וביים יוסי אוחיון. ב-2010 גילמה את אשתו של באס בסרט "מיראל" שביים ג'וליאן שנאבל. ב-2011 שיחקה בסרט "מבול" שביים גיא נתיב. ב-2014 גילמה את שרה פרידר בסדרה "אניגמה" שביים מרקו כרמל, וגילמה את טלי בסדרה "שוברי גלים" שביים מרקו כרמל ושודרה בערוץ הילדים. ב-2015 יצרה את סדרת הטלוויזיה "אשתו של גיורא" שכתב שוקי בן נעים וביים שי קפון ושודרה בערוץ 10. בסדרה זו גילמה את אודליה, התפקיד הראשי.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "כמעט מפורסמת". בשנת 2018 שיחקה בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל". באותה שנה שיחקה בסרטו של אריק לובצקי "סדקים". מלכת היופי של ירושלים בתפקיד השדכנית(עודד דוידוף)ילדי אור בתפקיד אמא של ג׳וני
בשנת 2019 שיחקה את המורה שולמית בסדרת המתח "תברחו" המשודרת ב"הוט".
בספרות
בספטמבר 2016 יצא לאור רומן ביכורים פרי עטה, "מעופפת בזמן", בעריכתה של אדמית פרא בהוצאת מזרחי מדיה בע"מ. ספרה מתאר מסע חיפוש עצמי אחר אהבה, שייכות וכיוון בחיים שעוברת צעירה ישראלית במיאמי. במהלכו היא נסחפת אחר בילויים סוערים וחיי הוללות שמפגישים אותה עם טיפוסים צבעוניים ופורטוריקניות שמתמחות בטקסים מכשפים. במקביל, היא עוברת תהליך רוחני באמצעות פגישות מוזרות עם אישה למודת ניסיון שהופכת לה לגורו ומובילה אותה בדרך אל קבלה עצמית, חשיבה חיובית ואיזון פנימי. זהו ספר מסקרן שמעלה ביקורות לגבי תפיסות המיניות והמגדר, פותח צוהר לדיסציפלינת הפסיכולוגיה החיובית בדרך סיפורית מרעננת ומרגשת ומציע הסתכלות שונה על ציר חיי האדם.
אליצור
אליצור היא אגודת ספורט דתית מיסודה של הסתדרות הפועל המזרחי, נוסדה בשנת 1939.
תולדות התנועה
בשנת 1938 החלו יחיאל אליאש ואברהם בר-אוריין בארגון מחלקות דתיות בהגנה. מכיוון שההגנה סירבה לארגן יחידות דתיות נפרדות, והתעקשה שיש לגייס את האנשים לפי סדר רישומם לגיוס, נהגו אליאש ובר-אוריין לבצע רישום מוקדם של האנשים. לצורך כך הקימו את "משמרות אליצור", אשר הוגדר כארגון ספורט ושימש כמסווה לפעילות בהגנה, בדומה לשימוש של חברי הגנה אחרים בכרטיסי חבר של הפועל או מכבי. אולם בניגוד להפועל ומכבי, בתקופה הראשונה לא עמדה מאחורי אליצור כל פעילות ספורטיבית. את השם אליצור הציעו הרב משה צבי נריה ואברהם קסטנבוים.
מטרות הארגון הוגדרו בפרסום בהצופה באפריל 1939 כ:
לצד הארגון הוקם ארגון "ידידי אליצור" שנועד לדאוג למשאבים לפעילות הארגון, ליצור אוירה חיובית לפעילות של אליצור ולהעלות את מספר חברי אליצור.
במאי 1939 ארגן משמרות אליצור בכפר הנוער הדתי, במימון שהועבר על ידי הרב מאיר בר-אילן, קורס מפקדים במתכונת של הקורסים של ההגנה, על מנת להתמודד עם המחסור במפקדים דתיים בהגנה. קורס נוסף התקיים בנחלת יהודה בשנת 1940.
באביב 1939 קיבל אליאש רשות מהוועד הפועל של הפועל המזרחי לארגן פעילות ספורטיבית באליצור והוא החל בארגון שיעורי התעמלות בתל אביב, ירושלים, רחובות, פתח תקווה, חדרה וחיפה. בחיפוש אחר מדריכי ספורט פורסם בעיתון הצופה קריאה לכל מי שיש לו ניסיון בהדרכת ספורט או מכיר מדריך כזה להפנות אותו לארגון. במהלך החיפוש מצא אליאש את ראובן גרייסמן שלמד לימודים על תיכוניים בספורט בגרמניה בקבוצה הדתית רמת השומרון שישבה בפרדס חנה והוא מינה אותו למרכז מקצועי של אליצור. להנהלת אליצור מונו צבי ברנשטיין, שמעון וסרמן, יהודה שפיגל, האדריכל אברהם שרגנהיים שהיה ממנהיגי מכבי העולמי ויחיאל אליאש.
יום ייסוד אליצור הרשמי נקבע לט"ו באב תרצ"ט וביום זה נפתח קורס ראשון למדריכי ספורט של התנועה בכפר הרואה. הקורס נמשך שבעה שבועות והשתתפו בו 36 חניכים. בנוסף להדרכה באתלטיקה קלה, התעמלות ומשחקי ספורט ניתנה הדרכה של קורס מ"כים מטעם ההגנה. בהמשך התקיימו קורסים מחוזיים שהכשירו עוד 85 מדריכים ומדריכות, אולם אלו לא הספיקו לאור כמות החניכים הגדולה. בראשית הדרך הגיע עיקר המימון מהמחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי ומהמרכז העולמי של המזרחי הודות לתמיכה הרבה של הרב מאיר בר-אילן. לעומת זאת, הפועל המזרחי, שהייתה ענייה מאוד באותה תקופה העבירה רק סכומים קטנים.
באוגוסט 1940 התקיים כינוס ארצי ראשון של משמרות אליצור.
בחול המועד פסח תש"א ארגן התנועה יום ספורט ארצי. קבוצות הכדורגל של אליצור לא שחקו בליגות של ההתאחדות מפני שלא הסכימו לשחק בשבת, למעט הקבוצה הירושלמית אשר לאור מספר הקבוצות הלא יהודיות בליגה שלא שיחקו בשבת, הוסכם שתוכל גם היא לא לשחק בשבת. דבר זה גרם לפגיעה ברמת משחקי הכדורגל של רוב קבוצות אליצור.
בסוף שנת תש"א היו באליצור 36 סניפים ובהם 2440 חברים. בקיץ 1942 הוציאה אליצור מכתב של ד"ר אהרן ברט, הרב ישעיהו שפירא ופרופסור אברהם הלוי פרנקל שקרא לידידי אליצור לפעול להגדלת התנועה, ליצירת אווירה אוהדת לתנועה בקרב הציבור הדתי ולהשגת מימון לפעילות הארגון.
אליצור דרשה שיהיה לה נציג בהנהלת המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי אך עד אמצע שנת 1942 לא הושג הסכם בנידון.
משנת 1943 ניהל אברהם בר-אוריין את פעילות ההסברה בארגון.
בנובמבר 1944 חתמה תנועת אליצור על קול קורא תחת הכותרת "מלחמה לנוער העברי בטרור ובמבצעיו", שסימן את פתיחת הסזון.
באפריל 1947 היו בארגון כ-7000 חברים.
בשנים שטרם קום המדינה, לאחר סירוב הפלי"ם להכנסת לוחמים דתיים לשורותיו, הקים אברהם בר-אוריין את ה"הסקציה הימית" בארגון.
לאחר הקמת המדינה
לאחר הקמת המדינה הסתיים תפקידה של אליצור כפלטפורמה של הכנה לקראת גיוס, והיא הפכה לארגון ספורטיבי עם התמקדות בפעילות חברתית. בין השאר דאגה האגודה להקמת סניפים בעיירות הפיתוח. אחרי פרישתו של יחיאל אליאש התמנה אברהם בר אוריין להובלת אליצור.
המנהל הבא של אליצור היה ד"ר יהושע ירון, בוגר הקורס הראשון של לימודי חינוך גופני במכון וינגייט, אשר שירת בתפקיד עד 1955 עת מונה מחליפו כיו"ר האגודה זאב ברוורמן אשר כיהן בתפקיד כ־45 שנה.
יו"ר הארגון הוא אלי עציון.
בספטמבר 2017 נבחר אלי עציון לקדנציה שנייה בתפקיד יו"ר הארגון.
קבוצות ספורט באגודת אליצור
כדורסל
כדורסל נשים
שחמט
כדורגל
כדורעף
התעמלות
קישורים חיצוניים
אתר אליצור ישראל
עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור
עלילות פֶרְדִינַנְד פְּדָהצוּר בקיצור הוא ספר ילדים עברי שכתב אפרים סידון ואייר יוסי אבולעפיה. הספר יצא לאור בשנת 1976 בהוצאת כתר, בסדרה "כתר לי" שבעריכת אסתר סופר. הספר מנוקד וכתוב בחרוזים. הוא מיועד לילדים בגיל הגן ובראשית קריאה, ומלמד, בצורה משעשעת, על מגבלות הכוח של השלטון.
תמצית העלילה
פרדיננד פדהצור רצה להוכיח שבן המלך טועה, ולכן הוציא צו שעל כל תושבי המדינה להפסיק ללכת על שתיים ובמקום זאת ללכת על רגל אחת. בנוסף, על כל הפקידים "מקל של כביסה באוזן לתלות". משלחת של זקנים פנתה אל המלך בבקשה שיתיר ללכת על שתיים, אך הוא לא נענה לבקשה, והוסיף עוד צו: איסור על הגייתן של האותיות א', ד', י', מ', ו'. שוב עלתה משלחת זקנים אל המלך, בבקשה לבטל צו זה, וציינו שבעם מתחילה מחאה. המלך סירב, וצעק אל העם ברמקול:
בעודו מאיים, עלה כל העם אל הארמון, תפס את המלך ודחפוֹ לארגז, ושלח אותו הרחק ככל האפשר. והעם חי בשלווה ובשקט, בלי מלך נחמד לאהוב, אך גם בלי חשש משגעונות של מלך טיפש.
עיצוב הספר
בספר עשרים עמודים, והוא עשיר באיורים: כמחצית מעמודי הספר (בדרך כלל העמודים השמאליים) מכילים איורים בלבד. וגם בעמודי הטקסט משולבים איורים. מחצית מהאיורים צבעוניים, ומחציתם בשחור-לבן. במהדורה המחודשת שיצאה בשנת 2015, כל איורי הספר בצבע.
המסר שבסיפור
הסיפור מלמד על מגבלות הכוח של השלטון: גם מלך אהוב אינו יכול להתמיד בהטלת גזרות על עמו, משום שגישה זו תביא להדחתו. מנחם רגב העיר על כך: רגב מוסיף כי:
גישה ביקורתית למלך
מעמדו של המלך רם ונישא, אך גישה ביקורתית כלפיו, כאשר מעשיו ראויים לביקורת, מופיעה ביצירות אחדות לילדים. מנחם רגב מונה ומנתח יצירות אחדות כאלה: "הנסיך הקטן", "בגדי המלך החדשים", שירה של קדיה מולודובסקי "כף אורז" וספרו של דוקטור סוס "המלך צב-צב".
גן סיפור
בחולון הוקם גן סיפור "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור" ובו שלושה פסלים: המלך פרדיננד, אזרח מדדה על רגל אחת ופקיד עם מקל כביסה תקוע באזנו.
איגור
איגור הוא דמות המופיעה במספר יצירות וסרטי אימה, דמותו של עוזר מעבדה גיבן למספר נבלים ביצירה הגותית או נבל עצמאי הדואג לעצמו ולצרכיו; הסוג השני הזה של "איגור" מיוצג למשל על ידי דמותו של בלה לוגוסי ב"בנו של פרנקנשטיין" (1931) וב"רוחו של פרנקנשטיין" (1942). דמותו של איגור נתפרסמה במספר סרטי אימה ובפרודיות לסרטי אימה, ובדרך כלל הייתה לשוליית דמותו של המדען המטורף, בין היתר זאת של המדען ויקטור פרנקנשטיין. דמותו של "איגור" כיום היא שילוב של מספר דמויות שהופיעו בסרטי אימה של אולפני יוניברסל. בסרט "פרנקנשטיין" (1931) הראשון, הדמות המקבילה ל"איגור" נקראת "פריץ". בסרטי המשך, דמות אחרת - מעוותת פיזית גם היא - בשם "איגור", הוצגה בסרטים, אם כי דמות זו לא הייתה של עוזר מעבדה. מעבר לכך, בספרה המקורי של מרי שלי "פרנקנשטיין" משנת 1818 לדמות המדען פרנקנשטיין אין כל עוזר מעבדה או קשר לדמות כלשהי ששמה "איגור".
תולדות הדמות
דמות עוזר המעבדה הגיבן שגילם בסרט הראשון בסדרת סרטי "פרנקנשנטיין" (1931) מהווה את עיקר הבסיס לדמותו של "איגור" בקולנוע האימה, אף על פי שדמות זאת למעשה נקראה "פריץ". דמותו של פריץ אין מקורה בספר "פרנקנשטיין" מאת מארי שלי, אלא מקורה במחזה "" משנת 1823, עיבוד תיאטרלי של הספר, המוקדם ביותר המתועד, שבו גילם את הדמות.
בסרטי ההמשך בסדרת פרנקנשטיין, "בנו של פרנקנשטיין" (1939) ו"רוחו של פרנקנשטיין" (1942) – הסרטים השלישי והרביעי בסדרה – הופיעה דמות שנקראה בשם "איגור", בגילומו של בלה לוגוסי. דמות זאת אינה גיבנת ואינה דמות של עוזר מעבדה, אלא דמותו של נפח עם שבר בגבו, שאירע בעת ניסיון כושל לתלייתו. הוא מחיה מחדש את המפלצת של פרנקנשטיין, לצורך נקמה באנשי העיירה שניסו לתלות אותו כעונש על שוד קברים. דמות זו שורדת ניסיון להריגתה בירייה, ומופיעה בסרט הבא בסדרה ("רוחו של פרנקנשטיין"), שבו מוחה נשתל בגופה של המפלצת.
בשנת 1944 הציגו שוב אולפני יוניברסל דמות של עוזר מעבדה גיבן, המסייע לדמות המדען המטורף, בסרט "", שבו גילם ג'. קרול נאייש דמות כזו, ששמה "דניאל".
בסרט האימה "" (1933), "איוואן איגור" הוא השם שניתן לדמות אוצר מוזיאון השעווה המטורף. בשנת 1953 חודש הסרט בשם "בית השעווה", ובו השם "איגור" ניתן לדמות עוזרו של האוצר, שגילם צ'ארלס ברונסון; דמות זו אינה גיבנת כמו בסרטי פרנקנשטיין, אלא אילמת וחירשת.
בהמשך הופיעה הדמות בווריאציות שונות ביצירות רבות. בין היתר, בסרט "איגור" (2008) הדמות הראשית היא עוזרו לשעבר של המדען המטורף ד"ר גליקנשטיין המנוח. בסרט זה, איגור יורש את מחקריו של מורו וחולם להפוך למדען המפורסם בעולם.
שושלת האן המערבית
שושלת האן המערבית (בסינית: 漢; בפין-יין: Hàn) הייתה שושלת הקיסרים השנייה בסין; היא עלתה לשלטון אחרי הבסתה של שושלת צ'ין. שלטונה נמשך מ-206 לפנה"ס, בה עלה לשלטון הקיסר הראשון ליוּ באָנג, ועד 9 לספירה, בה הוחלפה על ידי שושלת שין (שנפלה לאחר שנים ספורות, ובמקומה עלתה שושלת האן המזרחית מיסודם של צאצאי ליו באנג). תקופת האן המערבית אופיינה ביציבות פוליטית, בפריחת היצירה האמנותית והתרבות, בעליית קרנו של הקונפוציאניזם (שנרדף בתקופת צ'ין), בפיתוח יחסי החוץ של סין ובתחילת המסחר בדרך המשי. לשושלת האן הייתה השפעה עצומה על ההיסטוריה הסינית; בני הקבוצה האתנית הסינית מכנים את עצמם עד היום "בני האן", והסימניות הסיניות מכונות "סימניות האן".
הפלת שושלת צ'ין
יורשו של קיסר צ'ין הראשון, הקיסר צ'ין אר שה, לא הצליח להיכנס לנעליו הגדולות של אביו ואיבד את השליטה על הקיסרות. ארבע שנים בלבד לאחר מות אביו, הקיסר הראשון, הובסה שושלת צ'ין על ידי המורדים כנגדה. המרד הונהג על ידי סִיאָנג יוּ, שר מלחמה ממדינת צ'וּ לשעבר, המוכשר בשיטות מלחמה אך חסר ידע בניהול ובפוליטיקה; וליו באנג, בן-איכרים שהצטרף למרד כמנהיג חבורת פורעי חוק. שושלת צ'ין הובסה בקרב ג'וּ'לוּ והקיסר השני של צ'ין אולץ להתאבד בידי אחד משריו. סיאנג יוּ חילק את השטח שבעבר היה שייך לצ'ין ל-18 ממלכות אוטונומיות, עליהן מינה קיסר בובה שאותו רצח בסופו של דבר. ליו באנג, שהוגלה על ידי סיאנג יו, ניצל את התוהו ובוהו השלטוני ובסופו של דבר הביס את סיאנג יו בקרב גאישיה, שהתנהל ב-202 לפנה"ס. ליו באנג לקח לעצמו את תואר הקיסר וכך ייסד את שושלת האן, שנקראה על שם נהר ההאן שבסמוך לו הייתה בעבר נחלתו.
ביסוס השלטון ומדיניות "אי העשייה"
עם הכרזתו לקיסר, חילק ליו באנג את הקיסרות לשני חלקים - המערבי, בו שלט ישירות באמצעות מנגנון פקידותי, והמזרחי, שחולק למדינות אוטונומיות בראשות הנסיכים שסייעו לו להביס את סיאנג יו; החלשה מתמדת של הנסיכים ורצח החזקים מביניהם מנעה מהנסיכויות להפוך לגורם המסכן את השלטון. למרות זאת, הנסיכים שמרו על כוחם: הם נהנו מאוטונומיה רבה, שמרו את הרוב המוחלט של המיסים שאספו לעצמם, והנפיקו מטבעות משלהם. עלייתו של הקיסר ג'ינג די לכס השלטון ב-157 לפנה"ס סימנה את תחילתם של צעדים נוספים להחלשת הנסיכים; שבעה מאלו פתחו בתגובה ב"מרד שבע המדינות" ב-154 לפנה"ס, שנכשל, והביא להגבלות על גודלן וכוחן של המדינות אך לא לביטולן.
ראשוני קיסרי חאן נקטו במדיניות "אי העשייה", שהתבטאה בהתערבות מינימלית בכלכלה (הסרת המונופולים על הטבעת המטבעות, הברזל והמלח וביטול הפיקוח על המחירים), הימנעות מעבודות ציבוריות בהיקף נרחב, בריכוך העונשים הדרקוניים שמקורם בתקופת צ'ין, ובחוסר ההסתמכות על מערך פקידותי פעיל. שיטה זו הביאה, מצד אחד, להיווצרות מעמד "בעלי קרקעות" שהעסיקו רבים מהאיכרים כצמיתים וסיכנו את מעמדו של השלטון; ומצד שני, למילוי קופת המדינה בשל ההימנעות מפרויקטים ראוותניים ובזבזניים.
מדיניות "אי העשייה" התבטאה גם ביחס כלפי שבטי השיונגנו; בשנת 202 לפנה"ס, לאחר שתמכו במורדים כנגדו, חתם ליו באנג עם השיונג-נו את הסכם ה"חה-צ'ין" ("שלום ונישואין"), לפיו ראש השיונג-נו, הצ'אן-יו, יישא נסיכה מבית המלוכה, ויסופקו לשבטי השיונגנו סחורות ("מתנות") כגון משי, בגדים, מזון ויין מדי פרק זמן קבוע. פשיטות של השיונגונו על שטחי האן הובילו עם הזמן להקצנת תנאי ההסדר לטובתם.
הקיסר ווּ דִי
בימיו של הקיסר ווּ-דִי, השביעי מבין קיסרי האן, הורחב משמעותית שטח הקיסרות, שהתמשכה כעת מחלקה הצפוני של קוריאה במזרח (שנכבש ב-108 לפנה"ס), עד שינג'יאנג של היום במערב, ומערבות השיונגנו בצפון עד וייטנאם של היום בדרום וים סין בדרום מזרח. חלק ממערכות צבאיות אלו נבע מהצורך להדוף את השיונגנו לאחר כישלונו של ניסיון התנקשות במנהיגם, הצ'אן יו; בסופו של דבר, השיונגנו נאלצו לברוח אל מעבר למדבר גובי, ואדמותיהם עובדו על ידי האיכרים הסינים. וו-די ייסד את "שיטת המנחות", לפיה מלכי המדינות הסמוכות חויבו לשלוח מדי פעם בפעם נציגים מלווים במנחות לחצר הקיסר על מנת שיפתח עמן בקשרי מסחר. מטרתו המרכזית של הטקס הייתה ההכרה בעליונותו של הקיסר, והנציגים אולצו בין השאר לכרוע בפניו אפיים ארצה.
ההתפשטות הטריטוריאלית גבתה את חלקה מקופת הקיסרות, ובעקבות כך הפך וו-די את הכלכלה לריכוזית יותר: וו-די חידש את המונופולים על הברזל, המלח והטבעת המטבעות, הטיל מיסים חדשים על הסוחרים, פעל לשיפור החקלאות (על מנת להגדיל את כמות המיסים המתקבלת) ושיקם את תעלות המים מימי שושלת צ'ין. הנסיכויות הוחלשו משמעותית על ידי חוק לפיו הנחלות יתחלקו שווה בשווה בין כל צאצאיו של הנסיך. השטחים החדשים שנכבשו בימיו של וו-די אלו אפשרו לסין לפתח קשרי מסחר עם המערב בדרך המשי, ולסחור עם מדינות מרוחקות; סחורות שמקורן בסין הגיעו עד לאימפריה הרומית. מסעותיו של ז'אנג שיאן, שנמשכו בין 139 ל-125 לפנה"ס (מספר שנים לפני כיבושיו של וו-די באסיה המרכזית), הביאו ליצירת קשרים דיפלומטיים בין סין לבין ממלכות הנמצאות במערבה, ביניהן פרגנה, באקטריה, סוגדיאנה והאימפריה הפרתית.
דת, מסורת ופילוסופיה
בשונה משושלת צ'ין, שקדמה לה, רוב ככל קיסרי שושלת האן אהדו את עקרונות הקונפוציאניזם; החל מימי וו-די הוא הפך לדת המדינה ולפילוסופיה המנחה של הקיסרות, בעוד תורות אחרות נדחקו לשוליים וידע בהן לא הספיק כדי לקבל משרה קיסרית. מכאן והלאה, הקונפוציאניזם ימשיך לשמש כקו מנחה לרבים משליטי סין עד לקץ העידן הקיסרי בתחילת המאה ה-20.
על אף שמו, לא היה הקונפוציאניזם משנה פילוסופית סדורה, אלא הוא התבטא בעיקר בקידוש העקרונות המנחים במשנתו של קונפוציוס, ובלימודם ופירושם של "ספרים קנוניים" מסוימים. חמישה מאלו (ספר השירים, ספר הטקסים, ספר המוזיקה, רשומות האביב והסתיו וספר התמורות) נלמדו באוניברסיטה הקיסרית בצ'אנג-אן, שנוסדה ב-124 לפנה"ס. בשל "מיסודו" של הקונפוציאניזם, השיטות הפילוסופיות שפותחו בימי האן היו מבוססות בעיקר על פרשנויות שונות של "הטקסטים הקנוניים", ופחות על חיבורים עצמאיים. למרות זאת, גם פרשנויות אלו יצרו קשת רחבה יחסית של דעות.
בתקופת האן התפתחה והשתנתה הדת העממית של תושבי סין. בתקופה זו, למשל, התפתח מושג "הנשמה הכפולה" (שני החלקים בנפשו של האדם שמתפצלים לאחר מותו: אחד מהם יורד אל העולם התחתון הממוקם באדמה, ואילו השני עולה לעולם הרוחות). אופיינית לתקופה זו הימצאותם של "מסמכים" המיועדים לפקידי עולם המתים, שיאפשרו לנפטר לנוח בעולם הרוחות בשלווה, עד התאחדותם של שני חלקי הנפש שלו כאשר יהפוך לחלק מהצ'י האוניברסלי. כמו כן, גם מיסודם פולחנים של אישים וקדושים שונים מההיסטוריה הסינית השפיע על המסורות העממיות.
כלכלה
בראשית ימיה, השושלת אופיינה בהימנעותה מפעלתנות כלכלית מופרזת דומה לזו של שושלת צ'ין. יתרה מכך: קופתה הריקה של השושלת לא אפשרה לה לקיים שלטון מקומי יעיל כמו בימי צ'ין, ולכן שליטתה של השושלת בשטח עליו היא הופקדה הייתה מוגבלת. מדיניותה הכלכלית של השושלת הייתה של הפסקת ההתערבות הגורפת של השלטון בכלכלה כפי שהייתה בימי צ'ין על ידי הסרת הפיקוח על תעשיות הברזל והמלח ועל המחירים בשווקים, וכן הסרת המונופול על הטבעת המטבעות והורדה משמעותית במיסים. מדיניות זו הביאה לשינויים חברתיים משמעותיים, כגון יצירת מעמד מתעשרים חדש שהאיכרים עבדו ברשותם כצמיתים, ושילמו להם (ולא לשלטון המרכזי) את מרבית המס; כך ירד משמעותית כוחו של מעמד האיכרים.
בימיו של וו-די חלו שינויים משמעותיים בכלכלה: הוטלו מונופולים על הברזל, המלח והטבעת המטבעות; הושקעו סכומי כסף עצומים במערכות הצבאיות (בעיקר נגד השיונגנו); הועלו המיסים והמכסים שהוטלו על הסוחרים; ואומצה מדיניות כלכלית חדשה, שבמסגרתה כל מחוז שילם את מיסיו על ידי תצורה חקלאית אחרת הנפוצה בו, כאשר זו נמכרה על ידי השלטון המרכזי ברחבי הקיסרות ברווח.
לאחר ימיו של וו-די פשתה השחיתות בהאן, והפעלתנות של השושלת הביאה להתרוקנותה של הקופה הקיסרית. זו, יחד עם עלייה מסיבית בכוחם של בעלי הקרקעות, הייתה בין הגורמים המרכזיים לנפילתה של שושלת האן המערבית.
טכנולוגיה
בתקופת שושלת האן חלו התפתחויות משמעותיות בטכנולוגיה; דוגמה לכך ניתן לראות במפעלי הברזל העצומים שהוחזקו על ידי המדינה, בהם נוצקו כלי ברזל ביעילות כמעט-תעשייתית. כלים אלו שימשו, בין השאר, ליצירת כלי נשק, כלי מטבח, כלי עבודה עבור נגרים, כלי בית למיניהם וכלים חקלאיים. מבין האחרונים, שניים מהכלים שפותחו בתקופה זו הם מזרעת הברזל בעלת שלוש הרגליים, שגרמה לזרעים ליפול מעצמם לשורות מסודרות והחליפה את הזריעה הידנית; ומחרשת הברזל, שדרשה אדם אחד בלבד שישלוט בה ושני שוורים שימשכו אותה, ואפשרה עיבוד של שטח בגודל של כ-46 דונם ביום אחד. תקופת האן המערבית אופיינה גם בפיתוח של תעשיית המלח, שיוצר אף הוא במפעלים ממשלתיים גדולים.
חומרי הכתיבה האופייניים לתקופת האן המערבית היו טבליות חימר, רצועות משי, ומגילות עשויות מרצועות במבוק שחוררו בקצוותיהן וחוברו ברצועות קנבוס.
מתמטיקה ואסטרונומיה
בתקופת האן נכתבו ונערכו שלושה חיבורים מתמטיים חשובים: "ספר המספרים והחישוב", "תשעת הפרקים של אומנות המתמטיקה" (שנערך לצורתו הסופית רק בימי שושלת האן המזרחית) וה"ג'ואובי סואנג'ינג" שמקורו בתקופת ג'ואו. בספרים אלו מתוארים, בין השאר, פתרון בעיות שונות במשולשים ישרי-זווית, שורשים ריבועיים, שורשים שלישיים ומטריצות, אומדנים מדויקים יחסית לתקופות קודמות של פאי, הוכחה של משפט פיתגורס, שימוש בשברים ושיטה לדירוג מטריצות (כאלף וחמש מאות שנים לפני מציאתה של האחרונה על ידי גאוס). נוסף על כך, ב"תשעת הפרקים" הוזכר לראשונה בהיסטוריה שימוש במספרים שליליים, שיוצגו על ידי מוטות מנייה שחורים בעוד מספרים רגילים מתוארים בו על ידי מוטות אדומים.
האסטרונומים של תקופת האן יצרו רשימות כוכבים מפורטות ותיעדו אירועים שמימיים רבים, בין השאר, הופעתו של שביט היילי ב-12 לפנה"ס. המודל בו השתמשו האסטרונומים הסיניים היה המודל הגאוצנטרי, והם שיערו שצורתו של היקום היא דמוית כיפה המקיפה את כדור הארץ מכל עבריו. מספר השערות בהן השתמשו הוכחו בסופו של דבר כנכונות, בין השאר - צורתם הכדורית של השמש, הירח וכוכבי הלכת, וההסברים לליקויי חמה ולבנה.
היסטוריוגרפיה
בתקופת האן המערבית התחיל תיעוד היסטוריוגרפי מסודר של תולדות סין; את הכתיבה התחיל סה-מא טאן, אך לאחר מותו מפעלו הושלם על ידי בנו, סה-מא צ'יין. בכתיבת ספרם של סה-מא צ'יין ואביו, "רשומות ההיסטוריון", הם נמנעו בדרך כלל מכתיבה מגמתית ומוטה, ומצוינים ביצירה המקורות עליהם הסתמכו. מכאן ואילך, היסטוריוני החצר יתעדו בדרך כלל את תולדות השושלת שקדמה להם בספר הדומה במבנהו ל"רשומות".
סחר - דרך המשי
ל"שיטת המנחות", שהוזכרה קודם, היה תפקיד חשוב ביצירת קשרי המסחר בין סין למדינות שסביבה: הסחורות שניתנו לשבטי השיונגנו ולשליחים ממדינות שונות בתמורה לכבוד שהפגינו בפני הקיסר הגיעו בסופו של דבר גם למדינות מרוחקות יחסית כמו האימפריה הפרתית ואף האימפריה הרומית. כיבושו של אזור גאן-סו, שקישר בין סין למדינות שממערב לה, האיץ את המסחר בינן לבין סין דרך האזור שלימים ייקרא "דרך המשי". המסחר הביא גם להפצת רעיונות וטכנולוגיה מסין ואליה (ייצור משי, למשל, שמקורו בסין; או ייצור כלי זכוכית צבעוניים, שפותח במערב).
קישורים חיצוניים
Han Dynasty
קבצנים בספרד
קבצנים בספרד (אנגלית: Beggars in Spain) הוא ספר מדע בדיוני מאת ננסי קרס, שיצא לראשונה לאור בשנת 1993 כרומן. הוא פיתוח של נובלה מאת אותה סופרת, שפורסמה לראשונה במגזין המדע הבדיוני של אייזק אסימוב שנתיים קודם לכן. הנובלה מופיעה כחלק הראשון מתוך ארבעה המרכיבים את הרומן. הנובלה המקורית זכתה בפרס הוגו ובפרס נבולה לשנת 1991; הרומן התמודד שוב על פרסים אלו ב-1993, אך לא זכה.
בהוצאות לאור שונות של הרומן, מופיע על הכריכה כי הוא זוכה פרסים אלו. בהוצאה לאור בעברית של הוצאת אודיסיאה נרשם "זוכת פרסי הוגו ונבולה", ככל הנראה בהתייחסות לסופרת ננסי קרס.
רקע העלילה
העלילה מתבססת על פיתוחים טכנולוגיים ספורים: התקדמות בלתי צפויה ונסיונית בשינויים גנטיים בשלב עוברי הביאה ליצירת אנשים שאינם זקוקים לשינה - ולאחר עשרים ניסיונות קודמים, הניסיון העשרים ואחת צלח. התוצאה הייתה תינוקת (אחת מלידת תאומות) בשם ליישה קמדן. בערך באותה העת, פיתח מדען ממוצא יפני בשם קנזו יאגאיי אנרגיה מבוססת היתוך קר, שנקראה אנרגיית נן. שתי התפתחויות אלו יצרו שינוי של ממש בחברה האנושית כפי שאנו מכירים אותה: חסרי השינה, שהתגלו כאנשים בעלי אינטליגנציה עילאית, פתחו דלת לעשרות שינויים גנטיים אחרים (שנקראו שיגונים והאנשים הנושאים אותם - משוגנים); ואנרגיית הנן הביאה לשגשוג כלכלי שטרם נראה כמותו בארצות הברית, שמכרה את זכויות השימוש בפטנט.
מהצלחת אנרגיית הנן התפתחה תורת היגאייזם, לפיה האדם בעל התושייה הוא עליון, וצריך לנהל יחסי חוזה בלבד עם אנשים אחרים שיכולים לתת לו דברים פרי עמלם. על פי תורה זו, חמלה וצדקה כלפי החלשים הן בלתי מוסריות, ולחזק זכות מוסרית עליונה שלא לכבול את עצמו לחלשים ולנזקקים ממנו. תורה זו שזורה לכל אורך הספר ושם הספר נגזר ממנה: בנקודה מסוימת מציב אחד הגיבורים בפני ליישה קמדן חסרת השינה דילמה: אם קבצן בספרד עוצר אותה ברחוב ומבקש דולר, האם תתן לו? היא עונה שכן. הוא ממשיך: אם מאה קבצנים אחריו ידרשו כל אחד דולר, האם תתני להם? היא עונה שכנראה לא, כי זה ידרוש ממנה יותר מדי. בסוף שיחתם אומר לה הגיבור כי אותם קבצנים יתקיפו אותה אם תסרב לתת להם, ורומז כי שורש הבעיה הוא באותו קבצן ראשון לו נעתרה. שינויים חברתיים אלו שמתווים מחדש מוסר לבעלי שיגונים, הם חלק מרכזי בעלילה המתפתחת. המשוגנים, ברמותיהם השונות, הופכים בפועל לקסטות חברתיות שונות שכמעט ואינן מתערבבות.
ספר ראשון: ליישה (הנובלה המקורית)
ליישה יוצרת קשר אמיץ בגיל העשרה עם שאר חסרי-השינה, עמם היא מוצאת הבנה ושפה משותפת לאור תכונותיהם המשותפות, שבאותה מידה מפרידות בינה לבין חבריה הישנים. מרבית חסרי-השינה מצליחים לרתום את יכולותיהם להצלחה מסחרית ואקדמית: כבר בגיל 16 קווין בייקר (הבוגר מבין חסרי השינה) עשה הון עתק בעסקי מדעי המחשב. בהיותה נערה צעירה היא נקשרת רומנטית לחסר-שינה נוסף, ריצ'רד קלר, ושומרת על קשרי ידידות עמו לאחר מכן.
עם זאת, היא מסתכסכת במהירות עם שניים מתוך הקבוצה הקטנה. טוני אינדיבינו הוא חסר שינה מריר, שמשפחתו מאלצת אותו לחיות כישן מן השורה. הוא חוזה כי בעתיד הלא רחוק, תקיא חברת הישנים את חסרי-השינה מתוכה באופן אלים. הוא דורש כי קבוצתם תתאחד ותבנה לעצמה שמורה, בה יהיו חברים רק חסרי-שינה ואלו יוכלו להתגונן מפני העולם החיצון. לתוכניתו מצטרפת מירנדה שאריפי, יורשת עשירה לכוכבת קולנוע ואייל הון, שמעוניינת מאוד להרחיק את חסרי-השינה מעול מרותם של הישנים.
טוני נכלא באשמת עבירות שביצע לטובת השמורה, שהקים לבסוף בעזרתה הכספית של מירנדה שאריפי וחסרי-שינה אחרים. בכלא הוא נרצח במהלך מהומה, ונראה כי המהומות האלימות כלפי הקבוצה עשויות להביא למותם של כל חסרי השינה. הם מתבצרים בשמורה, וליישה, בעזרת אחותה, מנסה להציל חסרת-שינה נוספת שכמעט ונותרה מאחור. עזרתה של אליס ברגע האמת מוכיחה כי למרות עליונותה השכלית והפיזית של ליישה, היא ושאר חסרי-השינה עשויים להיראות כקבצנים בפני הישנים.
ספר שני: השמורה
הספר נפתח בשנת 2050, עם בנה של אליס, ג'ורדן. הוא עובד במפעל "אנו הישנים", מפעל לייצור רכבים הפועל תחת עמותה המעודדת תעשיית ישנים, באותו שם. בעל המפעל, קלווין הוק, רוכב על גל פוליטי של התנגדות לחסרי-השינה. אף על פי שהרכבים מתוצרת "אנו הישנים" עשויים פחות טוב ועולים יותר, קהל הקונים מומרץ לקנותם כאקט התרסה. הוא פוגש את ליישה קמדן, סטלה ושאר אצולת חסרי-השינה במספר אירועים חברתיים, והיא מתרשמת שהוא מעודד שנאה בין מעמדית בתקווה לשפר ולבסס את עסקיו ואת מעמד התנועה.
ג'ניפר שאריפי מועמדת למשפט באשמת רצח וחבלה. משפטה הופך לחגיגה תקשורתית: המשטרה מציגה עדות כי תליון מיוחד, השייך לחסר-שינה ומאפשר כניסה לשמורה המבוצרת, התגלה בסמוך לזירת הפשע. במקביל, ליישה מתעמתת עם חבריה לשעבר: מאהבה חסר-השינה קווין בייקר זונח אותה לטובת השמורה, והארגון בוחר להחרים את ליישה על מעורבותה במשפט. אמה החורגת סוזן סובלת מגידול ממאיר במוחה, וסטלה הצעירה, אותה הצילה בסוף הספר הקודם וגידלה כבתה, שוקלת לעבור לשמורה בעידודה של מירנדה.
ספר שלישי: חולמים
הספר ממשיך בשנת 2075, אז ארצות הברית, השבעה מהכסף המוזרם מטכנולוגיית אנרגיית הנן הבלעדית לה, הפכה למדינה בעלת שלושה מעמדות. המעמד הנפוץ הוא החיותיים, אנשים חסרי השכלה או מקצועות מרצון, שכל מבוקשם מסופק להם והם חסרי כל שאיפות. החיותיים הם רוב מוחלט באוכלוסייה, וכוחם ניתן להם באמצעים דמוקרטיים. מעמד נוסף הוא החמוריים, אנשים משוגנים למטרות חוכמה, כושר, יופי ובריאות. אלו משכילים, בעלי שאיפות ומוסר עבודה גבוה, והדבר רק גורם להם להיות עמוד השדרה של תעשייתה של אמריקה. החיותיים, כבעלי רוב אלקטורלי, בוחרים בחמוריים לתפקידי שלטון בתמורה לשוחד שיתיר להם את סגנון החיים הנהנתן שלהם. המעמד השלישי, הקטן מכולם, הוא חסרי השינה. אלו בנו את שמורתם מחדש בתחנת חלל, והיא מקיפה את כדור הארץ ממרחק בטוח.
ליישה הקימה בביתה של סוזן את קרן סוזן מלינג, שמטרתה המפורסמת היא לתת הזדמנויות לאנשים לא משוגנים ("קבצנים", בלשון ההשאלה בה היא משתמשת) לשפר את הפוטנציאל שלהם. אחד מהבאים לביתה הוא ילד בן 10 בשם דרו ארלן. דרו הופך למעין בן חורג, וגדל איתה ועם משפחתה, כולל הבנים של ג'ורדן וסטלה. במהלך מריבה נפצע דרו על ידי בנה של סטלה והופך למשותק מהאגן ומטה. הדבר הופך אותו למריר, ובגיל 19 הוא הופך לפורע חוק לאחר שנשר מכל מסגרת חינוכית. אריק, בנה של סטלה שגרם לפציעתו, מכריח אותו לעבור טיפול תרפיה מיוחד במוחו על מנת להחזירו למוטב. הטיפול מצליח בצורה לא צפויה, ודרו ארלן מקבל תפישה חושית משופרת. בהמשך הוא מנצל יכולות תאטרליות כדי להפוך לחולם הצלול - מופע מיוחד המשלב היפנוזה, צורות וצבעים כפי שהוא כעת תופש את המציאות סביבו.
בינתיים בשמורה מירנדה שאריפי מייצרת שלב אבולוציוני נוסף, ומצליחה להפוך את דור נכדיה להיות משופרים עוד יותר. חסרי-השינה המשופרים הם קבוצה קטנה של תינוקות משוגנים ביתר שאת, שסובלים משלל מחלות נוירולוגיות - אך הם מבריקים בצורה יוצאת מן הכלל. כשהם גדלים, נכדיה של מירנדה שאריפי, מירי וטוני, מפתחים שפה מבוססת קווי מחשבה שרק הם מסוגלים להבין. במקביל סבתם משוכנעת כי בני האדם מתכננים מתקפה על השמורה, ומתכננת בסתר נשק ביולוגי אותו תפעיל כנגד האנושות.
ספר רביעי: קבצנים
והשמורה שולפת את הנשק במהרה, כאשר היא מכריזה על עצמאותה מארצות הברית. ממשלת ארצות הברית בתורה ממתינה עד המועד האחרון לתשלום המיסים המגיעים לה כחוק, ומתעתדת לשלוח כוחות צבאיים להחרים את מבנה השמורה כערבון להחזרת הכספים. אז מירנדה שאריפי מדגימה את הנשק על תחנת חלל מבודדת שנרכשה למטרה זו בלבד, ומאוכלסת בבני בקר. חסרי-השינה המשופרים מחליטים לנצל את ההזדמנות לפעול לפני שהאיום יתממש, ומחבלים במנגנון שחרור הנשק. מירנדה שאריפי מסרבת להצעה להיכנע בעבור חסינות לה ולמועצת השמורה. מירי רואה בכך הוכחה לכך שכל האידאולוגיה של השמורה הייתה מאז ומתמיד מאבק של סבתה לשמר את כוחה ולהגשים את רצונותיה, ותו לא.
מירנדה שאריפי עומדת למשפט בפעם השנייה, וליישה קמדן מייצגת אותה. מירי וה"קבצנים" שלה מגיעים לביתה של ליישה, כמו דרו ארלן בשעתו, ומנסים להתערות במקום. הספר נגמר בתובנה של ליישה, שעוזרת לה לפתור את החידה של טוני אינדיבינו מהספר הראשון: אותם קבצנים בספרד שרוצים כסף בעבור דבר אינם עלוקות אלימות; סופה של חמלה כלפי החלש להשתלם לחזק, כפי שהחמלה שהפגינה כלפי דרו ארלן החיותי השתלמה כשהוא הצליח לשחרר את חסרי-השינה המשופרים, ובפועל להציל את ארצות הברית משואה ביולוגית.
בסטן T77
בסטן T77 (באנגלית: Besturn T77) הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Besturn חברת בת של החברה הממשלתית FAW Group  (בסינית: 第一汽车集团, שם רשמי: FAW Group Corporation) אשר מיוצרת משנת 2018 (מודל 2019) ועד היום בסין.
המוצרים העיקריים של FAW Group הם כלי רכב, אוטובוסים, ומשאיות קלות, בינוניות וכבדות.
סרין פרוטאז
סרין פרוטאז או סרין אנדופפטידאז (שם חדש) הוא שמה של משפחת אנזימי פפטידאז (אנזימים אשר מבקעים קשר פפטידים בחלבונים). סרין פרוטאזות מאופיינים על ידי נוכחות של סרין באתר הפעיל של האנזים. סרין פרוטאז מקופל בהתאמה מבנית ויתר על כן הוא תת-קבוצה לאותה משפחה אשר משותפת בהתאמה רצפית. בגוף האדם מכיל כימוטריפסין כמו סבטיליזין אלפא או בטא הידרוליזה וסיגנל-אות פפטידאז. סרין פרוטאז נוטל תפקיד בתפקוד הגוף כולל קרישת דם, במערכת החיסון ודלקת. כמו כן, תורם לעיכול אנזימי בפרוקריוטי ובאאוקריוטי.
שלשת סרין פרוטאז של כימוטריפסין מסונתזים על ידי תאים בלבלב, מופרשים במעי הדק ואחראים לזירוז של הידרוליזה של קשר פפטידי. שלושת האנזימים דומים מבנית, כפי שניתן לראות באמצעות מבנה x-ray שלהם. ההבדל הנראה הוא בקשר הפפטידי אשר נקרא קשר scissile. ההבדל באנזימים, כמו ברוב האנזימים הוא הספציפיות בראקציה אשר מקטלזים. כל אחד מסרין פרוטאז מכווין באזור שונה של שרשרת פוליפפטידית.
שילוב של שלושת האנזימים יוצר תפקוד בצורה יעילה ובעיקר אחראי על פירוק חלבונים.
סאבטיליזין
סאבטיליזין הוא סרין פרוטאז בפרוקריוטים. סאבטיליזין אינו קשור אבולוציוני לכימוטריפסין, אבל בעל מכניזם המכיל שלשה קטליטית זהה.
מנגנון קטליזה
המרכיב העיקרי במנגנון הקטליזה של כימוטריפסין וסאבטיליזין הוא השלשה הקטליטית. השלישייה ממוקמת באתר הפעיל של האנזים במקום בו קטליזה מתרחשת ומשמרת את אנזימי סרין פרוטאז. השלשה מתואמת במבנה ומרכיבה שלוש חומצות אמיניות. היסטידין (His-57)סרין (Ser-195) (ומכאן השם סרין פרוטאז) וחומצה אספרטית (Asp-102). ממוקמים קרוב אחד לשני בלב האנזים חומצות אלו הן המפתח לחומצות אמינו אשר בעלות תפקיד ביכולת ביקוע של פרוטאז.
קטליזה של פפטיד יכולה להיראות כמו קטליזת פינג-פונג, אשר קישור סובסטרט (במקרה זה פוליפפטיד) מתבקע, תוצר משוחרר (במקרה זה N טרמינלי, חצוי בפפטיד) קישור סובסטרט אחר (מים) תוצר נוסף (קצה C-חצי מפפטיד).
כל שלש חומצות האמינו מבצעות תפקיד ספציפי בתהליך זה: קבוצה קרבוקסילית של חומצה אספרטית בקשר המימני פונה עם היסטידין, יוצר זוג אלקטרונים בעל מטען יותר שלילי. כל הראקציה יכולה להיות מסוכמת כאמור:
אפקטים מייצבים נוספים
חומצות אמיניות נוספות של פרוטאז Gly 193 ו-Ser 195 מעורבות בחור האוקסיאניון ( Oxyanion Hole ). Ser 195 ו-Gly 193 יכולות לתרום מימן לקשר המימני. כאשר נוצר חלל פנים אצטיל אנזים, היון החמצני השלילי מקבל אלקטרון מהקשר הכפול הקרבונילי ונכנס בהתאמה מושלמת לחור האוקסיאניון. סרין פרוטאז נקשר למצב המעבר וכולל מבנה מועדף. אנרגיית השפעול יורדת בראקציה. העדפת קישור אחראית לניצולת קטליטית של אנזים.
זימוגן
יש מעכבים מסוימים אשר ממלאים את האתר הפעיל ומונעים מהאזמים לתפקד כראוי. טריפסין, אנזים עוצמתי, מעכב את עיכול הלבלב על ידי יצירת חלל בלבלב.
זימוגן מופיע בצורתו הלא פעילה, פועלים לאחר סינתזה ואז מיד מתחילים את הסנתוז ברקמה האורגנית. דלקת לבלב יכולה להתרחש כאשר יש פעילות אנזימטית בטרם עת, הגורם לעיכול עצמי.
זימוגנים גדולים בצורתם הלא פעילה, יש ביכולתם להתפרק לאנזימים קטנים ופעילים. ההבדל בין זימוגן לאנזים פעיל הוא באתר הפעיל של הקטליז, לכן רק לאחר שפעול, ושינוי במבנה יכול להתרחש פרוטאוליזיס.
כפי שנראה, פעילות כמוטריפסינוגן לכימוטריפסין חיונית, מכיוון שהפעולה היא ראקציה של עצמה. חשוב שהשפעול לא יתרחש בטרם עת. יש מספר אמצעי הגנה למניעת עיכול עצמי:
- שפעול טריפסינוגן על ידי טריפסין, יחסית איטי.
- זימוגנים מאוכסנים בקפסולה העמידה בפני פרוטאוליזה.
עיכוב
סרין פרוטאז מעוכב על ידי מגוון קבוצות מעכבים, כולל מעכבים כימיים מלאכותיים וטבעיים. משפחה אחת של מעכב טבעי נקראת "סרפינס" (קיצור של מעכב סרין פרוטאז), היכול ליצור קשר קוולנטי עם סרין פרוטאז, ועל ידי כך גורם לעיכוב בפעולה. הלמידה הטובה ביותר של סרפינס הם אנטיתרומבין ואלפא 1 אנטירפסין, למידת תפקידם בקרישה ובתרומבוזה ונפחת / A1AT. מולקולה קטנה מלאכותית ובלתי הפיכה היא AEBSF ו PMSF.
תפקיד במחלות
מוטציה יכולה לגרום להפחתה בפעילות האנזימטית. יכול לגרום, לדוגמה למוטציה בחלבון C, אשר יוביל לרמה נמוכה מידי של חלבון ולהפחתה בפעילות ולגרום לפקקת.
שימוש לאבחון
הגדרה של רמת סרין פרוטאז יכולה לשמש להקשר של מחלה ספציפית.
- רמת גורם קרישה יכולה לאבחן מצב תרומבוטי.
- אלסטז צואתי, ניתן לאבחן פעילות הקשורה להפרשת בלוטות אל מחוץ לגוף של הלבלב, CF או דלקת לבלב כרונית.
- פרוסטטה מסוימת יכולה לקבוע סיכון של סרטן הערמונית.
עמוס לויטוב
עמוס לויטוב (1948 – 29 ביולי 2021) היה נווט קרב בחיל האוויר הישראלי. במלחמת ההתשה הופל מטוסו במצרים, והוא נפל בשבי, שבו שהה כצעיר אנשי חיל האוויר כשלוש וחצי שנים.
ביוגרפיה
לויטוב שירת כנווט קרב במטוסי פנטום בטייסת 69, הראשון מבני המחזור שלו, שנשלח למשימה מורכבת. ב-5 ביולי 1970 השתתף בגיחת הפצצה של שלושה מטוסי פנטום על סוללות נ"מ במצרים. אחרי השמדת הסוללות נפגע מטוסו מאש תותחי נ"מ. לויטוב והטייס, עמוס זמיר, צנחו ונלקחו לשבי המצרי. לויטוב היה השבוי הישראלי הצעיר ביותר בשבי המצרי. במהלך שהותו בשבי בכלא עבסייה, עבר לויטוב עינויים גופניים קשים, היה מבודד למשך כחצי שנה, עד שהועבר לתא משותף עם עוד תשעה שבויים ישראלים. שם בהנהגת רמי הרפז, קיימו השבויים סדר שבועי ויומי מאורגן, שכלל בין היתר, לימודים, ציון חגי ישראל וליבון הבעיות ביניהם, ויצרו חיים משותפים מלאי משמעות, בתקווה לשוב הביתה. לויטוב ושאר השבויים הוחזרו לישראל במסגרת עסקת שחרור שבויים, שבוצעה לאחר מלחמת יום הכיפורים בנובמבר 1973.
עם חזרתו מהשבי נשאל על ידי קצין בכיר בחיל האוויר אם כדאי לבטל את סדרת השבי (שבועיים שבהם חיילים בסיירת מטכ"ל, שייטת 13, שלדג ופרחי טיס עוברים חוויה של שבי מדומה, הכולל חקירות בעינויים ועם השפלות ונועד להכינם לאפשרות שזה יקרה במציאות) בהיותה חסרת תועלת. לויטוב ענה שהסדרה חשובה מאוד, היות שהיא חזתה כמעט במדויק את החוויה שהוא עתיד לעבור, וכך הקלה על ההתמודדות שלו בשבי.
חודש וחצי לאחר שובו מהשבי, חזר לויטוב לשירות מבצעי בחיל האוויר, והשתתף במלחמת לבנון הראשונה. השתחרר בדרגת רב-סרן והמשיך לשרת שירות מילואים.
לאחר שירותו סיים לימודים לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ולתואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
מרצה וסופר
לויטוב הרצה על תקופת השבי בחייו, ועל לקחיה בצה"ל ועל התמודדות עם מצבי לחץ, בפני יחידות שונות בצה"ל, גם לאנשי מילואים ובעיקר ביחידות מיוחדות. בנוסף, הרצה לקהל מגוון בחברות וארגונים, בחוגי בית, הן הרצאות והן סדנאות לפיתוח מנהלים.
בהרצאתו "מציניות לציונות" תיאר לויטוב את חייו בשבי, ואת גישתו המיוחדת לשבי ולחיים אחריו, לפיה 'כאשר קיים הרצון - תמצא הדרך'. ההרצאה יועדה לנוער וחיילים (אושרה על ידי משרד החינוך, מנהל חברה ונוער), ושולבו בה ערכים של שאיפה למצוינות, מנהיגות, חברות, אמונה, אהבת המולדת והתנדבות. סיפורו האישי משמש מופת ליכולת הישרדות גם בתנאים קשים ביותר, ונלמד בבתי הספר בישראל, כדוגמה.
בנוסף, הצטרף לויטוב להסברה בקרב תלמידי התיכון, כדי לעודד מוטיבציה להתגייס לשירות קרב.
סיפור השבויים הופך למחזה
התיאטרון העברי העלה את ההצגה "לשם ובחזרה", בהשראת סיפורם המופלא של הטייסים והחיילים השבויים במצרים, אשר למרות הכל הצליחו לשוב אל החיים. לויטוב ליווה חלק מהמופעים, ושוחח בסיומם עם מחזאי ההצגה, יהונדב וגדי צדקה. ספרו של לויטוב היה ההשראה לכתיבת המחזה.
חיים אישיים
לויטוב נישא והתגרש שלוש פעמים, והיה אב לשני ילדים וסב לשני נכדים. אשתו הראשונה הייתה קרני (ברגמן) חורן, סא"ל בדימוס. אשתו השלישית הייתה ד"ר סיון גושן-לויטוב, בתו של איש העסקים נחום חבס (בנו של נחמן חבס).
בניסיון להצלת חייו בטיפול חדשני שאינו נמצא בסל התרופות, פנו ילדיו לגיוס המונים, שנענה על ידי רבים. אך לאחר מספר שבועות, לויטוב נפטר ב-29 ביולי 2021, ממחלת הסרטן.
אצבע אלוהים (סרט)
עלילת הסרט
אצבע אלוהים מגולל את סיפורם של שבתאי (אלון אבוטבול), איש אלטע זאכן מר נפש ואלים, והשוליה התמים שלו הרצל (משה איבגי). השניים חורשים את שכונות דרום תל אביב על תלת-אופנוע מקרטע. שבתאי מעביד את הרצל בפרך, אך הרצל מחייך תמיד ושמח בחלקו. הוא מאוהב בחשאי בבתיה (זהבית פסי), בתו של שבתאי, תלמידה מצטיינת במגמת מחשבים של בית-ספר תיכון. בתיה מעריצה את נתי צביק (ניר לוי), מגיש נערץ של תחזית מזג האוויר בטלוויזיה. נתי צביק מחזר במרץ אחר לילי דקל (דורית בר-אור) שחקנית, דוגמנית, אשת עסקים ובעלת מפעל לקוסמטיקה.
שבתאי מרבה לישון. בחלומותיו מופיעה אישה אדומת שיער ויפהפייה ומפתה אותו לתנות עימה אהבים. יום אחד הוא מגלה את התצלום שלה על דף מָהוּהַ של עיתון ישן. זה אצבע אלוהים - האדמונית קיימת במציאות ונגזר עליו למצוא אותה. אחרי תלאות מרובות הוא מגיע עם הרצל לביתה. היא נעזרת בהם כדי להיפטר ממאהבה הטרחן, החזאי נתי צביק. בהמשך היא מעניקה את עיקר תשומת לבה וחיבתה להרצל. בהתקף של קנאה וזעם שבתאי מכה את הרצל ומגרש אותו מהמחסן (ומחייו). לילי דקל, שחיוכו וסיפורו העצוב של הרצל שובים את לבה, אוספת אותו אל ביתה. הרצל ממשיך לאהוב את בתיה ומתגעגע לחייו הקודמים אצל שבתאי. במפעל של לילי נערכת הגרלת הפרסים לאספני צנצנות קרם-פנים. הרצל דואג ששבתאי יזכה בפרס ויוזמן לטקס - בתקווה שכך יתפייס עם שבתאי. כשלשבתאי מתברר שהרצל חי אצל לילי, הוא עוזב את המקום בכעס. הרצל אחוז רגשות אשם נכנס לדיכאון: הוא לא אוכל ולא ישן, מפניו נעלם החיוך שכה הקסים את לילי. כדי להציל אותו ולהשיב לו את החיוך היא מזמינה את שבתאי ואת בתו לבקר את הרצל החולה בביתה.
בתיה מגיעה עם אביה. בחנייה מול הבית היא מזהה את חזאי הטלוויזיה הנערץ שעדיין לא ויתר על חלומו לשאת את לילי לאישה. צביק מתגרה במי שלדעתו גזלו ממנו את לילי ומחזר בהפגנתיות אחר הנערה. שבתאי מתנפל עליו בחמת זעם, צביק נפצע, שבתאי והרצל נמלטים מהמקום על התלת-אופנוע המקרטע. המשטרה רודפת אחריהם, אך הם שוב ביחד. אל פניו של הרצל חוזר חיוך קורן של אושר.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ארכפלוס
ארכּפּלוס (+ARC או ArcPlus) היא תוכנת תכנון ושרטוט אדריכלי של חברת ARC Technology. התוכנה, שנוצרה במקורה בישראל על ידי טוב סטריקובסקי (אדריכל) ואבנר קוטלר (מהנדס תוכנה), קיימת מאז שנת 1984 וייחודה הוא הקלות בה אפשר ליצור בה מודלים תלת־ממדיים הניתנים לחיתוך לתוכניות, חתכים וחזיתות. הגרסה האחרונה הקיימת בשוק היא גרסת 2017 הנקראת ARC+ X10. התוכנה מגיעה עם ממשק מלא בעברית, אנגלית וצרפתית לבחירת המשתמש.
+ARC נוצרה לאדריכלים ומעצבים ומכילה כלים חכמים כגון: ניתן לייצר קירות מכל סוג וחתך, פתחים רבים והכל פתוח ליצירה, עריכה ושינוי. אובייקטים עם אפשרות להגדיר גדלים ספציפיים לכל פריט כגון – שולחן, כיסא, מקלחת ועוד מידות פנים ומידות חוץ הנוצרים אוטומטית. כולל – רוחב הפתח, גובה הפתח וגובהו מהרצפה. ממשק דינאמי חכם ליצירת חתכים וחזיתות ישירות מהמודל.
בניגוד לתוכנת השרטוט אוטוקאד, שהיא תוכנה גנרית המיועדת לכלל המקצועות הטכניים, +ARC היא תוכנה ייעודית שנבנתה על ידי אדריכלים-למען-אדריכלים. אך למרות ייעודה זה היא משמשת בהצלחה גם מעצבי פנים, יוצרי תפאורות וסטנדים, אדריכלי נוף, מהנדסים וכיוצא בזה.
מטוקלופראמיד
מטוקלופראמיד (בלועזית: Metoclopramide, שם מסחרי פראמין) היא תרופה המשמשת בעיקר לטיפול בבחילות והקאות אשר נגרמים עקב טיפולים כימותרפיים ולבעיות ושט וקיבה. לרוב משמשת לטיפול בבחילות והקאות, עוזרת למטופלים עם בעיות קיבה כתוצאה מסוכרת או לאחר ניתוח, ועוזרת לחולים הסובלים מרפלוקס קיבתי ושטי. כמו כן, התרופה משמשת לטיפול במיגרנה. תופעות לוואי שכיחות כוללות: עייפות, שלשולים ואי-שקט. תופעות לוואי חמורות יותר כוללות: בעיות מוטוריות כמו דיסקינזיה מאוחרת, תסמונת נוירולפטית ממארת ודיכאון. לכן, לא מומלץ לנטול את התרופה למשך יותר מ-12 שבועות. לא נמצאו הוכחות לכך שהתרופה פוגעת במהלך היריון תקין. התרופה שייכת למשפחת התרופות חוסמות קולטני דופמין. בשנת 2012 מטוקלופראמיד הייתה בין 100 התרופות הנרשמות ביותר בארצות הברית.
שימושים רפואיים
מטוקלופראמיד משמשת בעיקר לטיפול בבחילות - גם אלו הנובעות כתוצאה מטיפולים כימותרפיים ולאחר ניתוחים. קיימות הוכחות ליעילות התרופה גם בחולים הסובלים מגסטרופרזיס ורפלוקס קיבתי ושטי. התרופה נמצאת בשימוש גם כטיפול משני בהיריון לנשים הסובלות מהקאות יתר.
תופעות לוואי
תופעות לוואי נפוצות כוללות אי-שקט ודיסטוניה פוקאלית. תופעות לוואי שאינן נפוצות כוללות יתר לחץ דם, יתר פרולקטין בדם המוביל לגלקטוריאה, עצירות, דיכאון, כאב ראש, תופעות אקסטרה-פירמידאליות. תופעות נדירות אך חמורות הן אגרנולוציטוזיס, טכיקרדיה על-חדרית, היפראלדוסטרוניזם, תסמונת נוירולפטית ממארת ודיסקינזיה מאוחרת. מטוקלופראמיד יכולה להיות הגורם הנפוץ ביותר להפרעות תנועה המושרות מתרופות. הסיכון לתופעות אקסטרה-פירמידאליות גבוה יותר בקרב אנשים מתחת לגיל 20, ובמינונים גבוהים או ממושכים. עקב כך, מנהל המזון והתרופות האמריקאי ממליץ על שימוש קצר טווח בתרופה מטוקלופראמיד, לא יותר מ-12 שבועות.
אזהרות
פאוכרומוציטומה וחסימת מעיים הן התוויות נגד השימוש במטוקלופראמיד. מטופלים הסובלים מפרקינסון צריכים לנקוט בזהירות בשימוש בתרופה, שכן התרופה יכולה להחמיר את הסימפטומים. יש להימנע משימוש ארוך טווח במטופלים הסובלים מדיכאון קליני. מטופלים הסובלים מהפרעות קשב וריכוז, תסמונת הרגליים חסרות המנוחה, יתר פרולקטין בדם ופרקינסון זקוקים לניטור קבוע בעת השימוש בתרופה. למטופלים הנוטלים תרופות אנטי-פסיכוטיות מומלץ שלא להשתמש בתרופה.
היריון
עד כה, לא נמצאו הוכחות לנזק שיכל להיגרם כתוצאה מהשימוש בתרופה מטוקלופראמיד לאורך כל שלבי ההיריון לאם ולעובר. מחקר קוהורט נרחב שנעשה בקרב תינוקות שנלדו לנשים ישראליות אשר נטלו מטוקלופראמיד במהלך ההיריון הראה כי אין שום הוכחות לכך שהתרופה מעלה את הסיכון למומים מולדים, משקל לידה נמוך, לידות מוקדמות ומוות. מחקר דומה בדנמרק הראה בנוסף, כי אין קשר בין נטילת התרופה להפלות.
התרופה מטוקלופראמיד מופרשת בחלב אם.
התוויות נגד
השימוש בתרופה אסור ליילודים, מטופלים הסובלים מאפילפסיה, חולי פאוכרומוציטומה, מטופלים אשר עברו ניתוחי קיבה כמה ימים קודם לכן ומטופלים עם היסטוריה רפואית של דימומים, פרפורציות או חסימות בקיבה.
שקט אמיתי
שקט אמיתי הוא אלבום האולפן החמישי והאחרון של הזמרת הישראלית שלומית אהרון. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2015 חברת התקליטים NMC. בין השירים שהצליחו מתוך האלבום נמנים "תגיד לי", שנכתב על ידי שלמה ארצי ו"ספרי לי רק דברים טובים", שכתבו והלחינו אדמית הראל ורמי קליינשטיין.
עץ B Plus
עץ +B, כמו גם עץ B, מיועד לעבודה יעילה במערכות שקוראות וכותבות בלוקים גדולים של מידע. השימוש בו שכיח במסדי נתונים ומערכות קבצים, כדוגמת NTFS.
תיאור פורמלי
כל עץ +B מאופיין על ידי דרגה, שמתארת עד כמה הוא רחב. עץ +B מדרגה n מוגדר כעץ המקיים את התכונות הבאות:
לרוב גם מוסיפים לכל בן בעץ מצביע לאחיו הקרוב, כדי להקל על חיפושי טווח.
הוספה ומחיקה מהעץ
העובדה שיש לצומת פנימי בין n/2 ל-n בנים מבטיחה שניתן יהיה לפצל או לאחד צמתים. כאשר לצומת פנימי יש n מפתחות ויש להוסיף לו מפתח נוסף, נקבל צומת בעל n+1 בנים שאינו חוקי, לכן נפצל את הצומת לשני צמתים בעלי n/2 מפתחות. הראשון יכיל את n/2 המפתחות עם הערכים הנמוכים, השני יכיל את n/2 המפתחות עם הערכים הגבוהים ואת המפתח האמצעי נעביר לאבא של הצומת. לכל אחד משני הצמתים שנוצרו מהחלוקה יש את מספר המפתחות המינימלי החוקי.
בצורה דומה אם לשני צמתים פנימיים יש n/2 מפתחות ניתן למחוק מפתח מאחד מהם על ידי איחוד שניהם לצומת חדש. מחיקת המפתח הופכת את הצומת לבעל n/2-1 מפתחות. איחוד הצומת עם שכנו מוסיף n/2 מפתחות ומפתח אחד נוסף מועבר מהאב של הצומת השכן. התוצאה היא צומת חדש בעל n מפתחות.
רוברט דומאני
רוברט דומאני (בסרבו-קרואטית: Robert Domany; 16 במרץ 1908, אוראחוביצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 3 במרץ 1942, פלאשקי, מדינת קרואטיה העצמאית) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.