cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השורה המורמונית
השורה המורמונית (או המחוז ההיסטורי מורמון רואו - באנגלית: Mormon Row Historic District) היא שורה של מבנים לאורך כביש ג'קסון-מוראן במדינת ויומינג בארצות הברית, לצד הקצה הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, בעמק הקרוי ג'קסון הול. שורת בתים זו מהווה עדות נוף כפרית היסטורית: במקום ישנם שישה ריכוזי בתים וכן חורבות בית מבודד, שבהם יש כדי לשפוך אור על ההתיישבות המורמונית במקום; נותרו בו עדויות על מערכות הניקוז של המתיישבים, על אסמיהם, על שדותיהם ועל מכלאותיהם לחיות המשק.
האזור גם ידוע בשם "מישורי האנטילופה" (Antelope Flats), והוא ממוקם בין היישובים מוס (Moose) וקלי (Kelly). המקום מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולצלמים, בשל המבנים ההיסטוריים שבו, עדרי הביזון הרועים בו והנוף המרשים של רכס טיטון שניצב ברקע. אדמת הסחף שבמזרח ההר בלקטייל ביוט (Blacktail Butte) הייתה מיקום מתאים יותר לצורכי חקלאות ממרבית האזורים האחרים בעמק ג'קסון הול, המאופיינים בקושי להשיג מים ממקור זמין. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו חוואים מורמונים מאיידהו ליישב את המקום, והם ייסדו במקום קהילה בשם "גרובונט" (Grovont), המונה 27 בתים. המתיישבים המורמונים נטו להקים קהילות מצופפות, בניגוד לסגנון ההתיישבות המבודד שהיה לפני כן מקובל יותר בעמק ג'קסון הול.
עיקר חשיבותה של שורת מבנים היסטורית זו בתקופות בניית החוות של אנדי צ'יימברס (Andy Chambers), תומאס אלמה מולטון (או ת.א. מולטון; T.A. Moulton) ואחיו ג'ון מולטון (John Moulton) מ-1908 עד שנות ה-50 של המאה ה-20. ת.א. מולטון בנה את האסם שלו עם בניו בין 1912 ל-1945, ולצדו נבנה האסם של אחיו ג'ון; שניהם נחשבים כיום אתרים סמליים ומושאי צילום פופולריים, לרבות בלוחות שנה ובפרסומות. החווה של אנדי צ'יימבס היא מבנה החווה היחיד ששוּמר עד כדי שנותר כיום שלם כמעט וללא שינוי. מלבד אנדי צ'יימברס, ג'ון וט.א. מולטון, ניתן למנות בין שאר המתיישבים באזור את ג'וזף אגלסטון (Joseph Eggleston), אלברט גונטר (Albert Gunther), הנרי מאי (Henry May), תומאס מורפי (Thomas Murphy) וג'ורג' ריניקר (George Riniker).
ב-1997 נרשם המחוז ההיסטורי מורמון רואו ברשימה הלאומית של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
דיאנה ראסל
'''דיאנה א. ה. ראסל (באנגלית: Diana E. H. Russell'''; 6 בנובמבר 1938 – 28 ביולי 2020) הייתה אקטיביסטית וסופרת פמיניסטית. ראסל נולדה וגדלה בקייפטאון שבדרום אפריקה. ב-1957 היא עברה לאנגליה, וב-1961 לארצות הברית. במשך כ-45 שנים היא עסקה במחקר בנוגע לאלימות מינית כלפי נשים וילדות. היא כתבה מאמרים וספרים רבים על אונס, כולל אונס בנישואים, רצח נשים, גילוי עריות, רציחות מיזוגיניות של נשים ופורנוגרפיה.
זיגוג (אפייה)
זיגוג (מלשון זגוגית) הוא תערובת המשמשת לציפוי או קישוט של מוצרי מזון שונים ובעיקר מאפים.
הזיגוג יכול להיות בטעמים שונים. על פי רוב הזיגוג הוא מתוק, אך יש גם זיגוגים חמוצים.
מאכלים מזוגגים
לעיתים מוסיפים זיגוג גם למאכלים שאינם מאפים, כמו פירות יבשים, סוכריית דלעת ועוד.
לקרם ברולה נהוג להוסיף זיגוג מסוכר.
תערובת הזיגוג
הצבע של הזיגוג תלוי בחומרים מהם מורכבת התערובת. ניתן להוסיף צבע מאכל לקבלת מגוון צבעים רחב ומגוון. על הזיגוג ניתן להוסיף קישוטים נוספים שנדבקים אליו כמו סוכריות קטנות או חתיכות של אגוזים.
ישנם חומרים טבעיים היכולים לשמש להזגה, כמו דבש.
אצטדיון ניז'ני נובגורוד
אצטדיון ניז'ני נובגורוד (ברוסית: Стадион Нижний Новгород) הוא אצטדיון כדורגל, שנפתח ב-2018 ואירח חלק מתחרויות מונדיאל 2018. האצטדיון מכיל 44,899 מושבים ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת ניז'ני נובגורוד.
זיגוג (אפייה)
חומרי הזגה
חומרי הזגה משמשים לזיגוג מוצרי מזון על מנת לשמור על צבעם ולתת להם ברק. חומרי ההזגה המשמשים בתעשיית המזון מסומנים במספרי E:
אצטדיון ניז'ני נובגורוד
היסטוריה
במסגרת ההכנות למונדיאל 2018 תוכנן לבנות תחנת רכבת תחתית שאמורה הייתה לקשר את האצטדיון לתחנת הרכבת של ניז'ני נובגורוד. האצטדיון נבנה קרוב למפגש הנהרות וולגה ואוקה, סמוך למרכז ההיסטורי של ניז'ני נובגורוד. בשנת 2011 תוכנן האצטדיון להיבנות ליד הכפר אולגינו שבפאתי העיר, אולם ב-1 באוגוסט של אותה שנה פרסמה קבוצת אוהדים מכתב גלוי אל מושל מחוז ניז'ני נובגורוד בו הביעו את חוסר שביעות רצונם מהמיקום המוצע עקב הקושי להגיע אליו, כמו גם היעדר תשתיות באזור. לבסוף, נבחר במרץ 2012 אזור סטרלקה, הקרוב למרכז העיר ההיסטורי.
סמוך לאצטדיון תוכננה הקמת תשתית תחבורתית, ובעיקר בנייה של תחנת רכבת תחתית שנקראת "סטרלקה".
זיגוג (אפייה)
קישורים חיצוניים
Glasur (Küche) Glaseado Glaçage Glassúr Glassa Glazūravimas Глазурь (кулинария)
אצטדיון ניז'ני נובגורוד
היסטוריה
ב-6 במאי 2018 אולימפץ ניז'ני נובגורוד אירחה באצטדיון את לוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק, במשחק במסגרת המחזור ה-37 של ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה ושברה שיא צופים בתולדות ליגת המשנה הרוסית: באצטדיון נכחו 42,100 צופים.
מייק דאנקן
מייק דאנקן (באנגלית: Mike Duncan) הוא פודקאסטר אמריקאי.
סדרות הפודקאסט
מייק יצר שתי סדרות פודקאסט: פודקאסט המכסה את ההיסטוריה של רומא מהיווסדה ועד לנפילת האימפריה הרומית המערבית ואורכו כמעט 200 פרקים. הפקתו ארכה חמש שנים והסתיימה בשנת 2012. במקביל ליצירת הפודקאסט, הנחה דאנקן סיורים שעסקו בהיסטוריה של רומא.
פודקאסט העוסק במהפכות שונות על פני ההיסטוריה והגלובוס. שידורו החל ב-2013, ועד כה נסקרו בו: המהפכה האמריקאית; המהפכה האנגלית; ובשנת 2015, המהפכה הצרפתית. נכון ל-27 ביולי 2015 הופקו בסדרה זו 75 פרקים. לפי התכנון, תעסוק הסדרה בהמשך בסיקור המהפכה בהאיטי.
וולדמאר הגלונד
יוהאן וולדמאר הגלונד (Johan Woldemar Hägglund; 10 באוגוסט 1893 – 12 בפברואר 1963) היה גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
הגלונד נולד בויפורי שבדוכסות הגדולה של פינלנד (כיום ברוסיה). הוא למד הנדסה באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה. בשנת 1915 כמו צעירים פינים רבים שרצו לשחרר את ארצם מהכובש הרוסי השנוא, התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, אז רכש הכשרה צבאית בסיסית. ב-1917 לאחר שזכתה פינלנד בעצמאות חזר אליה הגלונד והצטרף לתנועת "המשמרות הלבנים". הוא לחם במלחמת האזרחים הפינית בהצטיינות. לאחר מכן המשיך לשרת בצבא וקיבל הכשרה נוספת בשוודיה. הוא נישא לאנה ליזה ונולדו לו שלושה ילדים, אחד מהם גוסטב הגלונד שימש כרמטכ"ל צבא פינלנד בין השנים 1994–2000.
מלחמת העולם השנייה
עד 1939 כבר מונה לגנרל, ועם תחילת מלחמת החורף מונה למפקד החזית מצפון לאגם לדוגה. לאחר מכן החליף את יוהוי הייסקינן בפיקוד על הקורפוס הרביעי. השיטה החביבה עליו בהתקפות הייתה שיטה שזכתה לכינוי "מוטי". במסגרת שיטה זו היו הפינים מאתרים יחידות רוסיות שהתרחקו ואז נפטרים מהן בתנאים שלהם. מפקדים פינים נוספים עשו שימוש בטקטיקה זו ביניהם היילמאר סילאסוואו, ופאבו טלוולה. לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בצבא ועזר בבנייתו מחדש. עם פרוץ מלחמת ההמשך קיבל את הפיקוד על הקורפוס השביעי. לאחר מכן השתתף בפלישה לשטחי ברית המועצות, במהלכה חיסל יחידות סובייטיות שנלכדו באזור אגם אונגה. לאחר מכן המשיך הגלונד לכיוון פטרוזבודסק, ולאחר עשרה ימי מצור כבש אותה.
אחריתו
לאחר המלחמה מונה לעמוד בראש ועדת חקירה אודות פשעי מלחמה שבוצעו במחנות ריכוז שהקימו הפינים בקרליה. הוא פרש משירות צבאי בשנת 1945, ומאז חי בהלסינקי מקצבה עד מותו בשנת 1963.
לוריסיים
לּוֹרִיסִיִּים (שם מדעי: Lorisidae) היא משפחת פרימטים ננסיים החיים ברחבי יערות הודו ודרום-מזרח אסיה ואפריקה הטרופיים. הם מחולקים לשתי תת-משפחות: הלוריסים, בעלי העיניים הגדולות והגוף האיטי והם חיים בדרום-מזרח אסיה, והפוטויים בעלי הפרווה הכתומה והאף הארוך והם חיים באפריקה.
הם יצורים צמריים, בעלי עיניים גדולות המותאמות לחיים בחשיכה הלילית, אצבעות חזקות וטפרים המתאימים לסירוק פרווה. הם חסרי זנב כמעט לגמרי והם הרבה פחות ניידים מרוב הפרימטים. למעשה הם הפרימיטיביים ביותר מכל הפרימטים למעט הגלגויים. בנוסף יש להם חוש ריח חד, הנעדר משאר הפרימטים וגם שמיעה חדה ואוזניים גדולות.
הלוריסיים מותאמים לחיי עצים ויורדים מעט מאוד לקרקע. מזונם העיקרי הוא חרקים שונים אך הם יאכלו גם בעלי חוליות קטנים, ביצים ופירות.
במשפחה זו 5 סוגים:
גלגויים
גלגויים (שם מדעי: Galagidae) הם משפחת טרום קופים קטנים החיים רק באפריקה שמדרום לסהרה באזורי שיחים ויערות טרופיים. הם בין הקטנים שבפרימטים וגם בין הפרימיטיבים ביניהם יחד עם הלוריסיים והם שונים מאוד מקרוביהם הקופים - עיניהם הגדולות מותאמות לראיית לילה ואוזניהם גדולות בהרבה יחסית לפרימטים.
הגלגויים מסוגלים לקפוץ באופן מרשים תוך כדי שיטוטיהם בין העצים או השיחים בחשכת הלילה באמצעות שרירי רגליהם העצומים והעצמות הארוכות ובאמצעות כפותיהם המרופדות התופסות ויכולים להגיע בקפיצה אחת למרחק 2.25 מטרים. הם רודפים בלילה אחרי חרקים שונים ויכולים לתפוס אותם גם במעופם. ביום הם מקננים בחבורות בחורים בין העצים ומשמיעים קולות גבוהים שמזכירים תינוקות, מה שנתן להם את שמם האנגלי "בושבייבי" (תינוקות הסבך).
גלית מרצקי
גלית מרצקי-יונס (נולדה בשנת 1974), היא אתלטית ישראלית בעבר. 3 פעמים ברציפות אלופת ישראל (1993–1995) ואלופת המכביה (1997) בריצת 100 מטר ופעמיים ברציפות אלופת ישראל (1994–1995) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
מרצקי התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
1994
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1994 זכתה מרצקי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.45 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.36 שניות.
1995
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1995 זכתה מרצקי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.29 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.26 שניות.
אלופת המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמש עשרה שנערכו באצטדיון הדר יוסף ביולי 1997 זכתה מרצקי במדליית זהב בריצת 100 מטר.
1999
בתחרות שנערכה בתל אביב ביולי 1999 קבעה מרצקי בריצת 100 מטר שיא איש חדש של 11.96 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת. בתחרות שנערכה בנאמור, בלגיה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.72 שניות.
תארים והישגים
באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה מרצקי לכבוד.
מגדלי הבירה
הפרויקט הוקם על ידי קבוצת עופר וקרסו נדל"ן בתכנון משרד האדריכלים קולקר קולקר אפשטיין והושכר לממשלה לתקופה של 25 שנים. הבניינים כוללים גם חניון תת-קרקעי בשטח של כ-30,000 מ"ר ושטחי מסחר והסעדה בשטח 1,400 מ"ר.
לפני בניית המגדלים שימשה הקרקע את "א.ת.י (אחים תופיק ירושלים) חברה לרכב", סוכני צ'מפיון מוטורס בירושלים, שהפעילו במקום סוכנות מכירות ומוסך לרכבי פולקסווגן ואאודי.
הארפרז (כתב עת)
הארפרז (ובשמו המלא באנגלית: Harper's Magazine; ובתרגום מילולי: כתב עת הארפרז) הוא ירחון אמריקאי לספרות, פוליטיקה, תרבות, כלכלה ואמנות. הוא נוסד ביוני 1850, ובכך הוא כתב העת השני הוותיק ביותר המתפרסם ברציפות גם כיום. לאחר סיינטיפיק אמריקן. העורך הנוכחי של כתב העת הוא ג'יימס מרקוס, אשר החליף את כריסטופר קוקס במרץ 2016. כתב העת זכה פעמים רבות בפרסי איגוד כתבי העת האמריקאיים (National Magazine Awards).
תולדותיו
הארפרז ראה אור תחילה בשם "הירחון החדש של הארפר" (Harper's New Monthly Magazine) ביוני 1850, בהוצאת "הארפר ואחיו" בניו יורק. לימים יסדה ההוצאה גם את כתבי העת "שבועון הארפר" (Harper's Weekly) ו"הבזאר של הארפר" (Harper's Bazaar), והתרחבה והפכה להוצאת הארפרקולינס. 7500 העותקים שהודפסו מן הגיליון הראשון נמכרו כמעט מייד. כחצי שנה לאחר מכן, היקף המכירות עמד על 50,000 עותקים.
הגליונות הראשונים פרסמו מחדש, ללא רשות וללא תשלום תמלוגים, טקסטים מאת סופרים בריטיים כגון צ'ארלס דיקנס, ויליאם מייקפיס ת'אקרי, ושרלוט ברונטה. עד מהרה החל כתב העת לפרסם גם יצירות מאת מחברים אמריקאיים, וכן מאמרים מאת פוליטיקאים דוגמת וודרו וילסון או וינסטון צ'רצ'יל. פרקים מתוך "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל פורסמו לראשונה בגיליון אוקטובר 1851 של כתב העת, תחת הכותרת "The Town-Ho's Story" (על פי כותרת פרק 54 של הרומן).
בשנת 1965 הועבר כתב העת לארגון נפרד, בבעלות הוצאת ה-Minneapolis Star and Tribune, שבעצמה הייתה בבעלות חברת Cowles Media Company.
בסוף שנות ה-60 ובשנת 1970 פרסם כתב העת סדרת כתבות מאת סימור הרש על טבח מי ליי, אשר ביצע צבא ארצות הברית בווייטנאם. בשנת 1971 התפטר עורך כתב העת דאז, וילי מוריס, בלחץ הבעלים, ג'ון קאולס הבן, ובעקבות זאת התפטרו רבים מהבולטים שבסגל כתב העת ומבין המחברים שפרסמו בו מיצירותיהם, ובהם נורמן מיילר ודייוויד הלברשטאם.
העורך שהחליף את מוריס היה רוברט שניירסון, אשר כיהן עד אז כעורך בכיר בטיים מגזין. הוא כיהן כעורך הארפרז מ-1971 עד 1976.
לואיס לאפם (Lewis H. Lapham) כיהן כעורך הראשי של הארפרז בין 1976 ל-1981, ושוב מ-1983 עד 2006. ביוני 1980 הודיעה הנהלת ה-Star Tribune כי תחדל מלהוציא את כתב העת לאחר גיליון אוגוסט. חודש לאחר מכן, ג'ון ר' מקארתור הצליח לגייס התחייבויות מהנהלות קרן ג'ון ד' וקת'רין ט' מקארתור וחברת אטלנטיק ריצ'פילד, כמו גם ממנכ"ל אותה חברה, רוברט אורוויל אנדרסון, להעמיד סך מיליון וחצי דולר לרשות ארגון חדש שייסד, בשם קרן כתב העת הארפרז.  מאז הקרן היא המוציאה לאור של כתב העת.
בשנת 1984, מקארתור (ביושבו כמוציא לאור ונשיא הקרן), לאפם, והעורך בפועל מייקל פולן, עיצבו מחדש את כתב העת והוסיפו לצד הכתבות, הסיפורת, המאמרים, והביקורות, גם את המדורים "Annotation", ו"Readings", וכן מדור בשם "האינדקס של הארפרז", אשר מכיל סטטיסטיקה פוקחת-עיניים.
בתקופת לאפם ומקארתור, המשיך הארפרז לפרסם ספרות יפה מאת ג'ון אפדייק, ג'ורג' סונדרז, ואחרים. פוליטית, הארפרז נקט קו ביקורתי במיוחד כלפי הממשל האמריקאי, בנושאי מדיניות פנים וחוץ כאחד. טוריו החודשיים של העורך לאפם הוקיעו את ממשלי ביל קלינטון וג'ורג' ו' בוש בקביעות. מאז 2003, התמקד כתב העת בדיווח על המלחמה בעיראק, ופרסם כתבות ארוכות על המערכה על פאלוג'ה, ועל ההטבות למקורבים שאפיינו את השיקום האמריקאי של עיראק. כמו כן עסק כתב העת בנושאים כגון שיבוט, הפלות מלאכותיות, והתחממות עולמית. בשנת 2011 החלה הסופרת הבריטית זיידי סמית' לכתוב טור על ספרים חדשים.
דרגות הצטיינות בלטינית
דרגות הצטיינות בלטינית הם מונחים בשפה הלטינית הבאים לציין מידה של הצטיינות בהשלמת הדרישות לתואר אקדמי. שימוש בדרגות הצטיינות בלטינית נהוג במערכות האקדמיות בארצות הברית, במדינות רבות באירופה ובחלק ממדינות אסיה. קיימות מדינות בהן תורגמו דרגות ההצטיינות מהשפה הלטינית לשפת המקום. מונחים אלה אינם באים לציין תואר כבוד, אשר אין בצידו חובות לימודים.
בדרך כלל קובע מוסד אקדמי תנאים ברורים בהם צריך תלמיד לעמוד כדי שיצוין באחת מדרגות ההצטיינות: השגת ממוצע ציונים גבוה, הגשת עבודת תזה הזוכה להערכה גבוהה או השתתפות בתוכנית למצטיינים. כל אוניברסיטה עצמאית לקבוע אמות מידה משלה לקבלת דרגת הצטיינות ומכיוון שאמות מידה אלה עשויות להיות שונות במידה משמעותית בין מוסד לימוד אחד לאחר, לא ניתן להשוות בין מקבלי דרגות הצטיינות ממוסדות שונים, או להסיק מן הדרגה את מאפייני ההצטיינות. דרגות הצטיינות בלטינית מוענקות בדרך כלל רק לתלמידי תואר ראשון ולעיתים נדירות לתלמידי תארים מתקדמים. בדרך כלל נכתבת דרגת ההצטיינות על תעודת התואר שאותה מקבל הבוגר.
דרגות ההצטיינות
קיימת דרגת הצטיינות רביעית, egregia cum laude, "בכבוד יוצא דופן". השימוש בדרגת הצטיינות זו אינו שכיח ובא לציין בדרך כלל תלמידים שעמדו בדרישת קבלת תואר summa cum laude, אולם עשו זאת במסגרת תוכנית לימודים תובענית יותר.
דרגת הצטיינות נוספת אך פחות נפוצה היא maxima cum laude, שהיא דרגת ביניים בין magna ו-summa.
עומק חדירה
בבליסטיקה סופית, עומק חדירה (באנגלית: impact depth) של קליע כלשהו הוא קירוב למרחק שהקליע מצליח לחדור דרך שריון המטרה. הפיזיקאי סר אייזק ניוטון פיתח לראשונה קירוב גס למרחק החדירה של קליעים הנעים במהירויות גבוהות, שתקף במיוחד למהירויות פגיעה גבוהות בהרבה ממהירות הקול בחומר ממנו עשוי שריון המטרה.
הקירוב של ניוטון לעומק החדירה
הקירוב של ניוטון לעומק החדירה של קליעים במהירויות גבוהות מבוסס אך ורק על שיקולים הקשורים בתנע של הקליע. בפיתוח הקירוב לא מתחשבים כלל באנרגיה הקינטית של הקליע.
הרעיון הבסיסי של הקירוב הוא פשוט: הקליע נושא תנע מסוים. כדי לעצור את הקליע, התנע הזה חייב להיות מועבר אל מסה אחרת. כיוון שהמהירות של הקליע החודר כה גבוהה שכוחות הקוהזיה בתוך חומר השריון ניתנים להזנחה, התנע ניתן להעברה רק לחומר שבחזית הקליע, אשר ייהדף במהירות הקליע. אם הקליע יהדוף מסה השווה למסה שלו במהירות הזאת (מהירות הפגיעה שלו), אז התנע שלו כולו הועבר למסה שמלפני הקליע והקליע ייעצר (זהו רק קירוב: המסה שהוא צריך להדוף היא בפועל גבוהה יותר ממסתו שכן מהירותו יורדת במהלך החדירה לשריון). עבור קליע עם סימטריה גלילית, עד הרגע שהוא ייעצר הוא יחדור לעומק ששווה לאורכו שלו כפול יחס הצפיפויות שלו ושל החומר ממנו עשוי השריון.
הקירוב הזה תקף רק לקליע קהה (ללא צורה אווירודינמית) וחומר מטרה ללא קוהזיה, לפחות לא במהירות הקליע. זה נכון במיוחד כאשר מהירות הקליע גבוהה בהרבה ממהירות הקול בתוך חומר המטרה - במהירויות גבוהות כאלה, מרבית החומרים המוצקים לא "מספיקים" להגיב (התכונות שלהם כחומר מוצק לא באות ליד ביטוי) ומתחילים להתנהג כמו זורם. זאת הסיבה גם מדוע הקירוב הזה תקף במיוחד עבור מהירויות גבוהות - הקשיחות של החומר (הקושי לשבור אותו) לא באה לידי ביטוי במהירויות פגיעה גבוהות בהרבה ממהירות הקול בחומר המטרה.
אליפות אירופה בכדורסל 1981
אליפות אירופה בכדורסל 1981, המכונה גם יורובאסקט 1981, הייתה האליפות ה-22 לנבחרות כדורסל אירופאיות. האליפות התקיימה בין התאריכים 26 במאי עד ה-5 ביוני 1981 בערים פראג, ברטיסלאבה והבירוף אשר בצ'כוסלובקיה. באליפות השתתפו 12 נבחרות לאומיות ובסיומה זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר האליפות ה-13 בתולדותיה, לאחר שגברה על נבחרת יוגוסלביה במשחק הגמר. ולדיס ולטרס, שחקן הנבחרת המנצחת, קלע לאורך האליפות 16.7 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר ה-MVP. נבחרת ישראל סיימה את הטורניר במקום השישי, עם מאזן כולל של 3 ניצחונות ו-5 הפסדים.
שלב הבתים הראשון
בשלב הראשון חולקו הנבחרות לשני בתים. שלוש הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית עלו לשלב הבתים השני, ושש הנבחרות הנותרות שיחקו ביניהן על מקומות 7–12.
מקומות 1–6
בשלב הבתים השני שיחקה כל נבחרת מול שלוש הנבחרות מולן לא התמודדה בשלב הראשון. תוצאות המשחקים שנערכו בשלב הראשון בין נבחרות שעלו שלב נכללות במאזן הקבוצות בשלב הבתים השני. שתי המדורגות ראשונות בסיום שלב זה התמודדו ביניהן על מדליית הזהב, והנבחרות המדורגות במקומות 3 ו-4 שיחקו ביניהן על מדליית הארד.
לואיס פרנקל
לואיס ג'יין פרנקל (באנגלית: Lois Jane Frankel; נולדה ב-17 במאי 1948) היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-22 של מדינת פלורידה, מאז 2013. בשנים 2023-2017 ייצגה את מחוז הקונגרס ה-21, וקודם לכן את המחוז ה-22 אותו שבה לייצג בינואר 2023. טרם שירותה בקונגרס כיהנה כראש עיריית וסט פאלם ביץ'.
קורות חיים
פרנקל נולדה בלונג איילנד שבניו יורק. ב-1970 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת בוסטון, בתקופת לימודיה היא הייתה פעילה פוליטית והשתתפה במחאה נגד מלחמת וייטנאם. ב-1973 סיימה תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בתום לימודיה עברה לוסט פאלם ביץ' שבפלורידה, היא עבדה כעוזרת בפרקליטות הציבורית ולאחר מכן הייתה שותפה במשרד עורכי דין. הייתה חברה בתנועות פמיניסטיות, ונטלה חלק במאבק למען זכויות אסירים וחולי איידס.
ב-1986 זכתה לראשונה בבחירות לבית הנבחרים של פלורידה, ב-1992 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית אך לא נבחרה. שנתיים מאוחר יותר זכתה שוב בבחירות לבית הנבחרים של פלורידה וכיהנה עד 2002. במהלך כהונתה הייתה לאישה הראשונה שנבחרה למנהיגת סיעת המיעוט בבית הנבחרים. ב-2003 נבחרה לראשות עיריית וסט פאלם ביץ' וכיהנה תפקיד עד 2011. במהלך כהונתה פעלה להרחיב את התעשייה הימית בעיר ולהתחדשות מרכז העסקים.
ב-2012 נבחרה לנציגת מחוז 22 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 54.6%. ב-2014 זכתה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 58%, ב-2016 ברוב של כ-63% וב-2018 נבחרה לתקופת כהונה רביעית מטעם מחוז ה-21. היא חברה בוועדת החוץ של בית הנבחרים וכן בוועדת התחבורה והתשתיות.
פרנקל גרושה, אם לבן ששירת כקצין מארינס במלחמת אפגניסטן. היא יהודיה.
הנוקם (ספר)
הנוקם (באנגלית: Avenger) הוא ספר מתח מאת פרדריק פורסיית'. את הספר הקדיש המחבר, לאנשי יחידת "עכברושי מנהרות" במלחמת וייטנאם. בשנת 2006 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של רוברט מרקוויץ ובכיכובם של סם אליוט, טימותי האטון וג'יימס קרומוול.
עלילה
בייאושו פונה אדמונדס לקלווין "קאל" דקסטר, אשר שירת בצבא ארצות הברית שירת בצבא ארצות הברית באוגדת חיל הרגלים הראשונה. הוא שירת כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם. שם התמחה בפריצה לבונקרים התת-קרקעיים של הווייטקונג, בלחימה מטווחים קרובים ובלוחמה זעירה. לאחר שחרורו מן הצבא למד דקסטר משפטים והיה לעורך דין. כאשר נרצחה בתו בידי כנופיית סוחרי סמים הפך לנוקם והפנה את הכישורים שרכש בצבא לתחום זה. דקסטר המתמחה בחדירה למקומות מבוצרים, באיתור רוצחים נמלטים אשר החוק אינו יכול להגיע עדיהם ובהבאתם לדין.
מנגד, ה-CIA מגן על פושע המלחמה הסרבי משום שהלה הוא חלק מהותי ממבצע עוקץ מורכב ללכידת מנהיג ארגון טרור הפועל מאפגניסטן, ואחראי למתקפת הטרור על שגרירויות ארצות הברית בשנת 1998. שם האיש אוסאמה בן לאדן.
רשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק
רשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק (באנגלית: Arab Mashreq international Road Network; בערבית: شبكة طرق المشرق العربي الدولية) היא רשת של כבישים המחברת בין מדינות ערב הבאות: עיראק, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית (נכללים כבישים בשטח ישראל), לבנון, כווית, מצרים, ערב הסעודית, בחריין, קטר, איחוד האמירויות הערביות, עומאן ותימן.
הרשת היא פרי הסכם רב-צדדי שהוא יוזמה מטעם ESCWA, ארגון של האומות המאוחדות למען פיתוח כלכלי של מערב אסיה. ההסכם, אשר נחתם בביירות בשנים 2001 ו-2002, מבקש ליצור כללים שיחברו את הכבישים בין המדינות כמו גם מספרי כבישים בין המדינות. ההסכם נכנס לתוקף בשנת 2003 וחתום על ידי אותן 13 מדינות השותפות לרשת הכבישים.
מקור השם לקוח מן המושג משריק, המתייחס לאזור גאוגרפי-פוליטי-תרבותי באסיה וכולל מספר מדינות ערב.
מדינת ישראל איננה צד בהסכם ולמרות זאת הרשת כוללת גם כבישים בשטחה בין גשר אלנבי לבין רצועת עזה וכן באזור מפרץ אילת.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 - 2015
האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם עד גיל 20 שייערך ב-2016 בפפואה גינאה החדשה. נבחרת ישראל הפסידה בכל שלושת משחקיה, אך במשחק השלישי הצליחה לכבוש שער היסטורי וראשון לישראל באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19. את השער כבשה עדן אביטל מבישול של מריאן עוואד. הנבחרת שזכתה בטורניר היא שוודיה שבמשחק הגמר גברה 3 - 1 על נבחרתה של ספרד.
אצטדיונים
לפי הצעת ההתאחדות לכדורגל, המשחקים נערכו בארבעה אצטדיונים בארבע ערים שונות. שלבי חצי הגמר נערכו באצטדיונים בנתניה ובלוד וגמר הטורניר נערך באצטדיון נתניה.
איתן שטיינברג
איתן שטיינברג (באנגלית: Eitan Steinberg; נולד ב-1955 בירושלים) הוא מלחין ומנצח ישראלי בתחום המוזיקה הקונצרטנטית, ופרופסור מן המניין בחוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה. יצירותיו המוזיקליות כוללות יצירות תזמורתיות, יצירות קאמריות, יצירות תיאטרון-מוזיקה, יצירות למקהלה ויצירות סולו. בין הנושאים אותם הוא חוקר ביצירתו: טיפול בטקסט; שימוש בקול בדרכים חדשניות; פיתוח מוזיקלי בלתי ליניארי; דיאלוג בין מקורות השראה עממיים ועתיקים לבין שפה מוזיקלית עכשווית ואישית; ועיבודים לשירי עם מרחבי העולם.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 - 2015
שלב הבתים
הגרלת המשחקים לטורניר התקיימה ב-20 במאי 2015 במחצית גמר גביע המדינה. 8 הנבחרות חולקו ל-2 בתים נפרדים. הנבחרות המדורגות במקומות 1–2 בכל בית, בסיום סיבוב משחקים אחד (3 מחזורים), העפילו לחצי הגמר.
איתן שטיינברג
קריירה מקצועית
אחרי נגינה ארוכת שנים בכינור ובחליל צד, איתן שטיינברג למד קומפוזיציה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (1981-1985, תואר ראשון ותעודת אמן), השתלם בסיינה, איטליה (1985, דיפלומה), והשלים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית (1994-99). בין מוריו נמנים המלחינים מרק קופיטמן, לוצ'אנו בריו, פרנקו דונטוני, פיטר מקסוול-דייוויס וריצ'רד פלסיאנו.
מאז שנת 2000 נמנה שטיינברג על סגל המורים בחוג למוזיקה של אוניברסיטת חיפה. בין השנים 2005-2010 כיהן כראש החוג, וכיום הוא פרופסור מן המניין. בין הפרסים בהם זכה: פרס אקו״ם ע״ש פאול בן-חיים על מפעל חיים בתחום המוזיקה הקונצרטנטית (2015), פרס אקו"ם בקטגוריה "הישג השנה" (2012), פרס לנדאו לאמנויות הבמה (2010), פרס ראש הממשלה למלחינים (2007, 2018).
בין מבצעי יצירותיו בישראל: התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם המנצח גארי ברתיני; הקאמרטה הישראלית ירושלים עם המנצח אבנר בירון והמנצח יניב דינור; התזמורת הסימפונית ירושלים עם המנצח אילן וולקוב, התזמורת הקאמרית הישראלית (בניצוחו של שטיינברג עצמו), התזמורת הסימפונית חיפה עם המנצח עומר מאיר ולבר, הסינפונייטה הישראלית באר שבע עם המנצח דורון סלומון, אנסמבל המאה ה-21 עם המנצחים אילן וולקוב, רנטו ריבולטה, ז'ולט נאג' וגיא פדר. אנסמבל סולני תל אביב עם המנצח ברק טל, אנסמבל מיתר, אנסמבל מודאליוס, הרביעייה העכשווית, אנסמבל מוזיקה נובה, אנסמבל שש-בש, ועוד. שיתוף הפעולה שלו עם רעייתו, הזמרת והיוצרת הרב-תחומית אתי בן-זקן, הניב למעלה משלושים יצירות שכתב לקולה, והיא מרבה לבצע את יצירותיו בישראל ובחו"ל. מוזיקאים ישראלים נוספים שביצעו מיצירותיו כוללים את המנצח איתי טלגם, נגן הויולה אבשלום שריד, הפסנתרנית מיכל טל, הפסנתרנית עפרה יצחקי, הפסנתרנית אירנה פרידלנד, נגנית הנבל גתית בועזסון, נגן העוגב יובל רבין, נגן הגיטרה עודד שוב ואמנית הקול ענת פיק.
בין מבצעי יצירותיו בחו"ל: התזמורת הלאומית של פינלנד עם המנצח Andres Mustonen, האנסמבל האמריקני Boston Musica Viva עם המנצח ריצ'רד פיטמן - שהקליט תקליטור מיצירותיו הקאמריות (2002), אנסמבל Hortus Musicus (אסטוניה), אנסמבל El Perro Andaluz (גרמניה), רביעיית Kuss (גרמניה), הפסנתרנית שרה קייהיל (ארצות הברית), הפסנתרן ג'ורג' מק'קלם (ארצות הברית), ונגנית הויולה קים קשקשיאן (ארצות הברית), אשר הקליטה מיצירתו בחברת התקליטים הבינלאומית ECM (2009). באוקטובר 2013, במסגרת פסטיבל המוזיקה הבינלאומי בטביליסי, גאורגיה, הוקדש קונצרט ליצירותיו של שטיינברג, בביצוע התזמורת הסימפונית הממלכתית של טביליסי והמנצח Vakhtang Kakhidze, עם הסולנים הישראלים אתי בן-זקן (קול) ואבשלום שריד (ויולה). יצירותיו של איתן שטיינברג תועדו ב"קול המוסיקה", בערוץ הראשון, בטלוויזיה הבריטית BBC, בטלוויזיה האסטונית, ברדיו הגרמני VDR, ברשתות רדיו שונות בארצות הברית, ועל גבי תקליטורים.
איתן שטיינברג מופיע גם כמנצח על יצירותיו, ומשתף פעולה עם אמנים מתחומי התיאטרון והווידאו. בין השאר שיתף פעולה עם הבמאית מיכל גוברין ועם היוצרת הבין-תחומית מרית בן-ישראל. הוא פעיל כשופט בתחרויות מוזיקה למבצעים ולמלחינים.
שיתוף הפעולה עם אתי בן-זקן
איתן שטיינברג ואתי בן-זקן (שנישאו ב-1992) משתפים פעולה מאז סוף שנות ה-80 הן כצמד מלחין-מבצעת, והן כצמד יוצרים. במסגרת שיתוף הפעולה מלחין-מבצעת, שטיינברג הלחין שורה של יצירות ווקאליות בדיאלוג עם יכולותיה הפרפורמטיביות של בן-זקן. יצירות אלה מציגות אופני טיפול שונים בטקסט, ומשלבות שירה, דיבור, מלמול, אפקטים קוליים ומשחק תיאטרלי. יצירות אחרות שכתב לקולה בנויות על טקסטים רב-לשוניים, בין השאר בעברית, ערבית, אנגלית, לאדינו, ארמית ולטינית. לצד כתיבת מוזיקה מקורית, שטיינברג מרבה לעסוק בפרויקטים של עיבודים לשירי-עם, שירים אשר נאספים ונבחרים במשותף עם בן-זקן. ביניהם הפרויקט ארוך השנים "הכלה מתירה צמותיה – החתן מתעלף – שירי אהבה יהודיים-ספרדיים", והפרויקט "I Love My Love – Folk Songs" ובו עיבודים לשירי-עם ממקורות תרבותיים שונים. כצמד-יוצרים, שטיינברג ובן-זקן יצרו עד כה 6 מופעי תיאטרון-מוזיקה, שבהם המוזיקה הולחנה על ידי איתן שטיינברג, והטקסט, הבימוי והעיצוב נוצרו על ידי אתי בן-זקן. ב-4 מן המופעים בן-זקן גם ביצעה את התפקיד הראשי.
שטיינברג ובן-זקן מרבים להרצות במשותף, וב-2009 הוזמנו על ידי Schusterman Foundation Visiting Artist Program לשלושה חודשי שהייה ביוסטון, ארצות הברית. במהלך שהייה זו הרצו על פעילותם האמנותית, ובן-זקן ביצעה מיצירותיו של שטיינברג, בין השאר בשני קונצרטים ב- Rothko Chapel.
בשנת 2013 אתי בן-זקן ואיתן שטיינברג יסדו את אנסמבל "מודאליוס" – אנסמבל רב-סגנוני ובין-תרבותי של סולנים מתחומי המוזיקה הקלאסית והאתנית.
תהליכים קוסמיים בלב (Cosmic Progressions in the Heart) (2013-2008)
יצירה זו עוסקת בהתפתחות מוזיקלית שאיננה מתרחשת באמצעות מוטיב או נושא, אלא באמצעות יחידות קצרות שלכאורה אינן קשורות זו בזו, ובכל זאת חולקות משהו משותף. בהשראת משפט של איינשטיין, האומר שהעבר והעתיד הינם רק כיוונים – כמו ימין ושמאל, קדימה ואחורנית – שטיינברג חוקר ביצירה זו המשכיות מוזיקלית המורכבת מיחידות המשתנות בהתמדה. מחקרו הניב המשכיות של גרסאות שונות ודומות: ב-2008 הלחין את "תהליכים קוסמיים בלב" כיצירה לתזמורת קאמרית (בהזמנת תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים, שביצעה אותה בבכורה). ב-2012 הלחין את "תהליכים קוסמיים II" לאנסמבל ייחודי של 11 נגנים (עבור האנסמבל הגרמני ("El Perro Andaluz". ב-2013 הלחין גרסה לתזמורת סימפונית בשם "תהליכים קוסמיים III" (עבור התזמורת הסימפונית של טביליסי, גאורגיה, שביצעה אותה בבכורה). בשנת 2017 הולחנה "תהליכים קוסמיים בלב IV" ובוצעה באסטוניה בניצוח אנדרס מוסטונן.
בחזרה לקניגשטראסה (The Return to KoenigStrasse) (2011)
זהו קונצ'רטו לויולה שהולחן בהזמנת הסינפונייטה הישראלית באר שבע, ובוצע על ידה בבכורה, עם הסולן אבשלום שריד והמנצח דורון סלומון. כך כותב שטיינברג על היצירה: "עד למלחמת העולם השנייה, התגוררו כמה מאחיו ואחיותיו של סבי בבית משפחת שטיינברג ברחוב קניג-שטראסה 33, בעיר מינסטר שבגרמניה. בעוד ששמעתי מהורי על אחיו ואחיותיו של סבי הוגו, הרי שנסיבות מותם לא הוזכרו. לאחרונה, בעת ביקור של אחי הבכור אילן במינסטר, הוא נתקל בשתי מרצפות אבן קבועות על המדרכה זו לצד זו, ועליהן כתוב: זיגפריד שטיינברג, יליד 1875, גורש ב-1942 לטרזינשטאט, נרצח 27.3.1944 הלנה שטיינברג, ילידת 1882, נהרגה בבריחתה במהלך הגירוש, 3.11.1941 האבנים נקבעו ברחוב קניג-שטרסה, בכניסה לבית מספר 33, והמונצחים הם אחיו ואחותו של סבי. אבנים אלה הינן חלק מפרויקט הנצחה רחב היקף של האמן הגרמני גונטר דמניג, בשם Stolpersteine (בתרגום מילולי: "אבני נגף") – אשר כולל אלפי אבני-הנצחה שנקבעו ברחובותיהן של עשרות ערים ברחבי אירופה, כל אחת מהן מוקדשת לאדם אחד מקורבנות הנאצים. המפגש המחודש והמפתיע עם שניים מאחיו של סבי החזיר אל המשפחה את הקשר בן מאות השנים לעיר מינסטר, מקום מושבה של משפחתנו מאז ימי הביניים. הוא החזיר אלינו את זיגפריד והלנה, ובאותו זמן החזיר גם לזיגפריד והלנה את אשר אבד להם – עירם, ומשפחתם העתידית. ליצירה שלושה פרקים המבוצעים ברצף, אשר נוצרו מתוך קשר אסוציאטיבי לאירוע: הפרק הראשון מהורהר, כמו מתאר את מבטם המרוחק והבוחן של זיגפריד והלנה – אי שם מן העולם שמעבר, אל אירועי המלחמה בעולם הזה. הפרק השני מציע מבט לירי יותר, עם ערגה לחיים, לאהבה, לחופש. הפרק השלישי כתוב ברוח המורשת האופטימית של משפחת שטיינברג: אהבו את בני האדם, אהבו את החיים, חיו את החיים במלואם! היצירה מוקדשת למורשת זו בתודה גדולה."
סטאבט מאטר – תפילה אנושית (Stabat Mater – a Human Prayer) (2004)
תיאטרון-מוזיקה לזמרת-שחקנית, רביעיית כלי-קשת ופס-קול
טקסט, בימוי ועיצוב: אתי בן-זקן
ההמנון הלטיני "Stabat Mater Doloroza" – המתאר את מריה האבלה על מות ישו, בנה – שימש השראה למלחינים רבים לאורך ההיסטוריה של המוזיקה. היצירה "סטאבט מאטר – תפילה אנושית" מפליגה מן ההמנון הדתי-נוצרי אל מחאה אוניברסלית כנגד אובדן חיים במלחמות. במרכז הטקסט – מעשייה מקורית מאת אתי בן-זקן, אודות אובדן ואבל, ריפוי ותקווה. בתוכה שלובים קטעים מהתפילה הלטינית, ושני שירי-עם: קינה בלאדינו, שנהגו לשיר בתשעה באב ובימי אבל, ושיר ממלחמת העצמאות האמריקנית - המבוסס על שיר-עם אירי. היצירה כתובה בהשראה עממית וימי-ביניימית, ומבוצעת בעברית, ערבית, אנגלית, לטינית ולאדינו. בין הוראות הביצוע: נגינה ושירה בסגנון עממי, קטעי סיפור, אלתור, ונגינה באקורדיון קטן על ידי הזמרת. היצירה נכתבה בהזמנת פסטיבל המוזיקה הקאמרית בגליל העליון, ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות, תל אביב. זוהי היצירה המבוצעת ביותר של איתן שטיינברג: היא הוצגה בבימוי מלא בפסטיבל המוזיקה הקאמרית בגליל העליון (2004), בביאנלה למוזיקה עכשווית Tempus Fugit במוזיאון תל אביב (2004), בפסטיבל האביב בראשון לציון (2005) ובפסטיבל חג החגים בחיפה (2008). ביצועים קונצרטנטיים כוללים את חג המוזיקה הישראלית בחיפה (2006), אוניברסיטת דיוק, ארצות הברית (2006), פסטיבל Expresso oriente בליסבון, פורטוגל (2007), Rothko Chapel ארצות הברית (2009), פסטיבל המוזיקה הבינלאומי Autumn Tbilisi בטביליסי, גאורגיה (2013) ועוד. כל הביצועים בישראל היו על ידי אתי בן-זקן והרביעייה העכשווית. ביצועים בחו"ל היו על ידי אתי בן-זקן ורביעיות שונות. נגני כלי ההקשה מעל גבי הפס-קול הם הנקשנים הישראלים אייב דורון וקרן פמפימון-זהבי.
רעוא דרעוין (Rava Deravin) (2001)
טקסט מאת האר"י (1534-1572)
טקסט היצירה מופיע במזמורי 'סעודה שלישית' של שבת. על פי הקבלה, זהו זמן של חסד, שבו ניתן לחוות את האלוהות – או לפחות את תמציתה הניתנת לתפיסה אנושית – בלי התערבות כוחות הטומאה. זוהי שעת רצון הרצונות – רעוא דרעוין. מזמורים רבים נכתבו לציון הזמן המיוחד הזה, וזה של האר"י נחשב לאחד המקודשים שבהם. המזמור נכתב ומושר בארמית, ובמרוצת הדורות הותאמו לו מספר מנגינות. יצירה זו מבוססת על ניגון מיוחד שמקורו, ככל הנראה, בחסידות בעלז. שטיינברג כותב על היצירה: "במהלך כתיבת היצירה, התמודדתי עם המתח האדיר הקיים בטקסט מעצם קדושתו, ועם ביטויו המחודש ביצירה קונצרטנטית, ובקול אישה. ניסיתי לשמור על הקוטביות של מלמול ולחש של יראה מצד אחד, ומצד שני - זעקה אקסטטית של טרנספורמציה פנימית. חלק מהמתח מתבטא בתיווי של היצירה: תפקידי הכלים כתובים בתיווי מוגדר ומדויק, בעוד שתפקיד הזמרת כתוב בתיווי פרופורציונלי, וכולל גם חטיבה אחת של אלתור חופשי. קטעים מהניגון מופיעים ביצירה, לעיתים כציטוט, לעיתים כאבני בניין לחומר מוזיקלי חדש. בסיום היצירה, חלקו המסיים של הניגון מופיע בצורה ברורה." "רעוא דרעוין" נכתבה ב-2001 לאתי בן-זקן ולאנסמבל "בוסטון מוזיקה ויוה" שביצע אותה בבכורה והקליט אותה על גבי תקליטור. בשנת 2003, לבקשתה של נגנית הויולה קים קשקשיאן, שטיינברג הלחין גרסה כלית של היצירה, לויולה ורביעיית כלי קשת, אשר הוקלטה בחברת התקליטים Records ECM על ידי קים קשקשיאן ורביעיית Kuss הגרמנית. ב-2011 יצר שטיינברג גרסה נוספת, לקול ולתזמורת כלי-קשת, שבוצעה על ידי אתי בן-זקן ואנסמבל סולני תל אביב.
הכלה מתירה צמותיה – החתן מתעלף (The Bride Unfastens Her Braids, The Groom Faints) (פרויקט מתמשך)
ב-1998 החלו איתן שטיינברג ואתי בן-זקן באיסוף שירי אהבה ושירי חתונה יהודיים-ספרדיים. חלק מהשירים למדה אתי בן-זקן כילדה, מפי סבתה אסתר, ואליהם נוספו שירים בלאדינו ובחכיתיה (שפתם של יהודי-ספרד במרוקו) ששטיינברג ובן-זקן אספו מאנתולוגיות שונות, בין השאר של החוקרים אנטוניו דה לראה פלאצ'ין, שושנה וייך-שחק, משה אטיאש ויצחק לוי. איתן שטיינברג הלחין את העיבודים לקול ולאנסמבל של 4 נגנים: חליליות, גיטרה, צ'לו/ויולה דה גמבה, וכלי הקשה עממיים. הפרויקט גדל בהיקפו, שירים רבים התווספו, ושטיינברג עיבד אותם גם בגרסה אינטימית לקול וגיטרה בלבד, וגם בגרסה לקול ותזמורת, בהזמנת התזמורת הקאמרית הישראלית. חלק מהשירים קיבלו גם גרסאות להרכבים קאמריים אחרים. בווריאציות השונות שלו, המופע מבוצע בעשרות קונצרטים בישראל ובחו"ל, ועד כה תועד בתקליטור בחברת התקליטים האמריקנית New Albion Records, בטלוויזיה הישראלית, בסרטה התיעודי של מיכל הומינר "Blanka", ובערוץ "קול המוזיקה".
קישורים חיצוניים
בין היצירות שמופיעות ביו טיוב בשלמותן
אגשאג'האזה
אגשאג'האזה (בהונגרית: Ágasegyháza) הוא כפר בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'־קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם מספר התושבים באגשאג'האזה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,956 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,887 תושבים.
האזור מיושב מאות שנים, היישוב עצמו היה פרוור של קצ'קמט עד שנת 1952, אז הוכרז ככפר עצמאי.
יהודה גרינקר
יהודה גרינקר (י"ט בחשוון ה'תרנ"ח, 14 בנובמבר 1897 – י"ז בתמוז ה'תשל"ג, 17 ביולי 1973) היה חלוץ, חקלאי, פעיל התיישבות ועלייה. ממייסדי נהלל וחברת "הזרע", מראשוני תנובה ושליח תנועת המושבים ומחלקת העלייה של הסוכנות היהודית למרוקו שהביא להעלאתם לארץ של יהודי הרי האטלס.
ביוגרפיה
נולד ב-1897 ביסוד המעלה למיכל-דוד גרינקר ודינה לבית פולאק, שעלו מהעיירה שקוד שבצפון ליטא ב-1884 והיו ממייסדי המושבה. גדל במשפחה דתית וקיבל חינוך תורני מאביו, שהיה שוחט ואיכר ופעיל בוועד המושבה. כשבגר עזב את אורח החיים הדתי. השתתף בהגנה על מטולה ותל חי, שם פגש את יוסף טרומפלדור. לאחר מכן הצטרף לקבוצת חולדה, משם הצטרף עם רעייתו רבקה (בת יסוד המעלה) ב-1921 לגרעין המייסד של מושב העובדים הראשון, נהלל. היה ממייסדי ענף הירקות של תנובה. בשנת 1938 חבר לבן ציון ישראלי מקבוצת כנרת, ויחד הבריחו כ־7000 חוטרי דקל מאל עריש שבסיני. פעולה זו היוותה את היסוד לענף התמר בחקלאות העברית. ב-1939 היה חבר מזכירות ארגון מגדלי הירקות שהקימה את חברת "הזרע".
השליחות למרוקו
ב-1954 נשלח על ידי מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית ותנועת המושבים למרוקו על מנת לארגן בה גרעינים למושבים שהתנועה עמדה להקים. הוא נסע למרוקו דרך צרפת, הקים קבוצות שהתארגנו לעלייה ולהתיישבות משותפת בקזבלנקה, במזגאן וברבאט-סלא. במרוקו, הוא חיפש באופן מיוחד יהודים עובדי אדמה, וכשהיה בסלא פגש יהודים שמוצאם מהרי האטלס, ומהם שמע על כך שבכפרי האטלס קיימות קהילות יהודיות שבהן עובדי אדמה רבים. הוא יצא במשלחת לכפרי האטלס, שאליה הצטרפו נציג משרד הבריאות ונציג עליית הנוער. גרינקר מספר כי בתחילה נתקבל בחשדנות על ידי היהודים המקומיים, אך משקרא בפניהם "שמע ישראל" פגה חשדנותם.
בעשרות רבות של כפרים בהרי האטלס, נפגש עם יהודי המקום ועשה נפשות לרעיון העלייה לארץ. לחלק מן הכפרים הגיע רכוב על בהמות מחוסר בדרכי גישה מודרניות, ולאחרים הגיע בטרמפים מזדמנים. הוא ערך רשימות מסודרות של היהודים החפצים בעלייה וארגן את עלייתם ארצה, בעיקר סביב שנת 1955. הוא ניסה להיאבק במדיניות העלייה הסלקטיבית שהייתה נהוגה אז בישראל, וגרס כי יש להעלות את כל היהודים, גם כאלו שיהוו מעמסה כלכלית על המדינה הצעירה ואף הגיע להסדר עם הג'וינט לקליטתם בארץ. הוא התריע על כך שהמצב הפוליטי הרעוע במרוקו עלול להוביל לכך ששערי העלייה ייסגרו (מה שאכן קרה תוך שנים ספורות) וכי סכנת חיים ממשית נשקפת ליהודי האטלס. את הערכתו ליהודים אלו ביטא במכתב לשלמה זלמן שרגאי:. לאחר שהגיעו עולים אלה לארץ פעל ליישבם במושבי חבל לכיש וחבל תענך. פעילותו להעלאת יהודי מרוקו הקנתה לו אהדה רבה בקרבם.
משפחתו
נישא לרבקה אשכנזי, נכדת ישראל אשכנזי, אף הוא ממייסדי יסוד המעלה, ואחותו של שנהרג על ידי חיל הספר העבר-ירדני בהגנה על כפר גלעדי לאחר ליל הגשרים. רבקה הייתה ממייסדות החינוך ההתיישבותי, וניהלה תחום זה במרכז החקלאי עד אחרית ימיה. חיברה את הספר האוטוביוגרפי "נתיבי בת כפר". לזוג נולדו שתי בנות, יזרעאלה כצלנסון ואביבה בן-צבי.
גרגוילאוזאורוס
גרגוילאוזאורוס (שם מדעי: Gargoyleosaurus) הוא סוג של דינוזאור במשפחת נודוזאוריים - הדינוזאורים המשוריינים. הוא חי באמריקה הצפונית בשלהי תור היורה, כ-154-150 מיליון שנה לפני זמננו ונחשב לאחד האנקילוזאורים הקדומים יותר. הוא נתגלה בחלק של תצורת מוריסון שבוויומינג ב-1998 ותואר וסווג על ידי הפלאונטולוג קנת' קרפנטר. פירוש שמו הוא "לטאת גרגויל" על שם מפלצות המרזב שעיטרו מבנים גותיים.
יהודה גרינקר
משפחתו
אחיו יצחק היה ממיסדי תל עמל, ונלווה עליו במסעו במרוקו. בנו הוא אל"ם במיל' ישראל גרנית.
גרגוילאוזאורוס
מאפיינים
הגרגוילאוזאורוס היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לגרגוילאוזאורוס היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין. רגליו היו קצרות למדי וכל מבנה הגוף השטוח שלו נועד בשביל להגן על בטנו החשופה ולאפשר לו להיצמד אל הקרקע, כאשר רק גבו המשוריין וזנבו הקטלני בולטים. למרות מראהו המאיים הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה.
גרגוילאוזאורוס היה בינוני בגודלו: הוא שקל טון, לערך, ואורכו נע בין 3 ל-4 מטרים. הגולגולת שלו - שאורכה 29 ס"מ - הייתה קטנה ועבה, ומוחו היה קטן יחסית.
הסתברות
הסתברות היא ביטוי מספרי למידת הסבירות שמאורע מסוים יתרחש. ההסתברות של מאורע יכולה לקבל ערך מספרי שבין 0 (כלל לא סביר/ בלתי אפשרי) ל 1 (מאורע ודאי). הסתברות היא מושג יסודי במתמטיקה ומוגדרת באופן אנליטי בתורת ההסתברות. שימוש מעשי נרחב במושג ההסתברות נעשה בתחומי הסטטיסטיקה, מדעי הטבע, מדעי המחשב, מדעי החברה ומדעים אחרים.
שימושים
חוסר הוודאות של מאורע, ולכן הצורך בחישוב או הערכה של ההסתברות שלו, עשויים לנבוע משני גורמים:
שאלה פתוחה היא האם כל הסתברות מהסוג הראשון היא למעשה הסתברות מהסוג השני, כלומר האם האקראיות שבהתפרקות אטומים רדיואקטיביים נובעת רק מחוסר ידיעה שלנו על כל הכוחות הפועלים, או שאקראיות היא חלק בלתי נפרד מהטבע, בפרט במסגרתה של מכניקת הקוונטים.
כאשר אנו מטילים מטבע, קל לומר באופן אינטואיטיבי שההסתברות שהוא ייפול על "עץ" היא 50%. בקביעה זו חסרה עדיין הגדרה פורמלית של המושג הסתברות. כאשר אנו מטילים מטבע 10 פעמים, נוכל לצפות שב-5 מקרים יֵצא "עץ" וב-5 מקרים יֵצא "פלי", אך ברור שאין כל ודאות בכך - ייתכן שבכל 10 ההטלות התוצאה תצא "עץ". מהי, אם כן, המשמעות של "הסתברות של 50%" בהקשר זה? התשובה של תורת ההסתברות לשאלה זו היא שההסתברות משקפת את השכיחות היחסית במספר גדל והולך של ניסיונות.
בניתוחן של שאלות העוסקות בהסתברות עוסקת תורת ההסתברות.
מידת הסתברות
בלשון הדיבור, מידת ההסתברות של מאורע היא הסיכוי שהמאורע יתרחש. באופן פורמלי, מרחב הסתברות הוא שלשה המורכבת מ
בהתאם להגדרה זו של הסתברות, כאשר למרחב המדגם עוצמה אינסופית, ייתכן מאורע אפשרי שהוא בעל הסתברות 0 (למשל: ההסתברות שבבחירה אקראית של מספר בקטע [0,1] של הממשיים יתקבל מספר רציונלי). באופן דומה ייתכן שלא יתרחש מאורע בעל הסתברות 1 (למשל: ההסתברות שבבחירה אקראית של מספר בקטע [0,1] של הממשיים יתקבל מספר אי רציונלי). כאשר מרחב המדגם סופי, הסתברות 0 פירושה מאורע בלתי אפשרי, והסתברות 1 פירושה מאורע ודאי.
יחס הסתברויות
דרך נוספת לבטא את הסבירות שמאורע מסוים יתרחש, הנפוצה בעיקר בהקשרי הימורים, היא בשימוש ביחסי הסתברויות. באופן אינטואיטיבי, יחס הסתברויות (לפעמים נקרא גם כן סיכוי; באנגלית: odds) הוא הערכה למספר הפעמים שהמאורע צפוי להתרחש לעומת מספר הפעמים שהאירוע צפוי שלא להתרחש. לדוגמה, במרוץ סוסים, מנהל ההימור מעריך את הסיכוי שאחד הסוסים ינצח. אם, למשל, הוא צריך שאם המירוץ יתרחש מספר רב של פעמים, הסוס ינצח פעמיים על כל 3 פעמים שהוא יפסיד, אומרים שיחס הסיכוי שלו לנצח הוא 2:3 (במילים: שתיים לשלוש). לעיתים, מתייחסים ליחס כאל שבר: בדוגמה לעיל, יחס ההסתברויות יכול להיות מוצג כ- (על אף שההסתברות במקרה כזה היא 2/5).
מהגדרה זו נובע שיחס ההסתברויות הוא פונקציה: ממרחב המדגם לקטע [0,\infty). להלן מספר דוגמאות:
אם p קטן מאוד, ההסתברות ויחס ההסתברויות שואפים לאותו מספר (o \sim p). למשל, אם p=, אז o= (הבדל של אחוז אחד), ואם p=, אז o= (ההבדל של 0.1 אחוז).
שימושים
אם מנסים להעריך את ההסתברות האפוסטריורית למאורע לאחר ביצוע מבחן (כלומר, ההסתברות למאורע A בהינתן שתוצאת המבחן הייתה T), חוק בייס מאפשר לחשב את יחס ההסתברויות האפוסטריורי באמצעות יחס הנראות:
ננאד בייליצה
ננאד בייליצה (בקרואטית: Nenad Bjelica; נולד ב-20 באוגוסט 1971 באוסייק) הוא כדורגלן עבר קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן את קבוצת אוסייק מליגת העל הקרואטית.
בייליצה שיחק לאורך הקריירה בליגות הבכירות בקרואטיה, ספרד, גרמניה ואוסטריה, ובשנת 2000 נבחר לכדורגלן השנה בקרואטיה. עם זאת, לא הצליח לזכות בתארים קבוצתיים לאורך הקריירה. הוא ערך תשע הופעות במדי, ונמנה עם סגל הנבחרת לטורניר יורו 2004.
לאחר פרישתו פנה בייליצה לקריירת אימון, אותה החל באוסטריה, וממנה המשיך לאיטליה ולפולין בטרם שב למולדתו כמאמן קבוצת הפאר, דינמו זאגרב.
תחילת הקריירה בקרואטיה
בעונת, עונת הבכורה של ליגת העל הקרואטית, היה בייליצה לשחקן חשוב במערך הקבוצה, ואף כבש שבעה שערי ליגה שסייעו לקבוצתו לסיים במקום השלישי בטבלה.
כבר לאחר שלוש הופעות בעונת, עזב בייליצה לספרד. בסך הכול ערך בייליצה 28 הופעות ליגה במדי אוסייק, בהן כבש שבעה שערים.
אלבסטה
זמן קצר לאחר פתיחת עונת 1992/1993 בליגה הספרדית, הצטרף בייליצה לאלבסטה. בייליצה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 באוקטובר 1992, כשעלה כמחליף בדקה השבעים בניצחון 0–4 על ריאל בורגוס. עד לסוף חודש ינואר 1993 רשם שש הופעות ליגה ועוד שלוש הופעות בגביע, ואף כבש שער אחד במסגרת הגביע, אך בעקבות חילופי המאמנים והגעתו של האורוגוואי ויקטור אספראגו, איבד בייליצה לחלוטין את מקומו בסגל. עד לתום העונה שותף פעם אחת בלבד, כמחליף לתשע דקות וזאת לאחר למעלה מארבעה חודשים בהן לא שותף כלל, וסיים את העונה עם שבע הופעות ליגה בלבד. אלבסטה הצליחה להינצל מירידה בפלייאוף מול מיורקה. בעונה לאחר מכן, עדיין תחת אספראגו, פתח בייליצה בהרכב במחזור הפתיחה של העונה, הוחלף במחצית, ומאז לא שותף כלל בליגה עד לתום העונה.
לאחר שסיים עונה שלמה כמעט ללא דקות משחק, זכה בייליצה לתקווה מחודשת להיכלל בסגל לקראת עונת 1994/1995, לאחר שאספראגו סיים את דרכו במועדון. תחת המאמן בניטו פלורו הפך בייליצה לשחקן מפתח בקבוצה, כאשר ערך 31 הופעות ליגה, מהן פתח ב-27, וכבש שישה שערים. ההישג המרשים של אלבסטה באותה העונה היה ההעפלה לחצי גמר הגביע, אחרי שבשלב רבע הגמר הדיחה את אתלטיקו מדריד. בייליצה כבש את שער הניצחון שלוש דקות לסיום משחק הגומלין (1-0 לאלבסטה), והעלה אותה לחצי הגמר (2-1 בסיכום במפגשים), שם הודחה על ידי ולנסיה. בליגה הפסידה אלבסטה לסלמנקה בפלייאוף נגד הירידה, אך ניצלה לבסוף מירידת ליגה בעקבות הורדתן של סביליה וסלטה ויגו עקב איחור בתשלומים ובהגשת מסמכים להתאחדות הכדורגל הספרדית. לבסוף בוטלה הורדתן של הקבוצות, והליגה הוגדלה ל-22 קבוצות כדי לפתור את הבעיה.
בייליצה המשיך לעונה נוספת באלבסטה תחת בניטו פלורו, שהוחלף בהמשכה באיניאקי סאס. הוא ערך ארבעים הופעות ליגה באותה העונה, כולן למעט אחת בהרכב הפותח, בהן קבע שיא קריירה אישי של 13 שערי ליגה. עם זאת, הוא לא הצליח למנוע את ירידתה של אלבסטה שהפסידה בפלייאוף 0–2 בסיכום שני מפגשים לאקסטרמדורה. בסיום העונה, ולאחר ארבע עונות במועדון, עזב בייליצה את הקבוצה, בה ערך בסך הכול 79 הופעות ליגה בהן כבש 19 שערים.
ריאל בטיס ולאס פאלמס
לקראת עונת 1996/1997 בליגה הספרדית העליונה עבר בייליצה לריאל בטיס של המאמן לורנס סרה פרר, שם שיתף פעולה עם בן ארצו, רוברט יארני. הקבוצה רשמה הצלחה בליגה הספרדית כאשר סיימה רביעית בטבלה, בעונה בה בייליצה היה בעיקר שחקן משלים, שרשם 27 הופעות ליגה, מתוכן עשר בהרכב, וכבש פעמיים. באותה העונה העפילה הקבוצה לגמר הגביע, כאשר במפגש הראשון של חצי הגמר מול סלטה ויגו, כבש בייליצה את השער היחיד וקבע את תוצאת הסיום, 1-0 לבטיס. עם 1-1 בגומלין, עלתה בטיס למפגש מול ברצלונה בגמר. בייליצה נותר על הספסל ולא שותף בהפסדה של בטיס 2–3 לאחר הארכה.
אוסייק וקאיזרסלאוטרן
לקראת עונת, חזר בייליצה לקבוצת נעוריו אוסייק. במדיה של הקבוצה שב בייליצה לכושר משחק, וכבש שבעה שערי ליגה ב-16 הופעות שסייעו לקבוצתו לסיים את העונה במקום השלישי. עונה לאחר מכן פתח בייליצה היטב וסייע לקבוצתו להעפיל לראשונה לסיבוב השלישי בגביע אופ"א, תוך שהיא מדיחה את ברונדבי ואת ראפיד וינה. בייליצה בלט בעיקר בדו-קרב מול ראפיד וינה, בו כבש צמד במשחק הראשון (2-1 לאוסייק) ואת השער הראשון בגומלין (2-0 לאוסייק). עד לחודש ינואר רשם בייליצה 14 הופעות ליגה, בהן כבש תשעה שערים.
כושרו הגבוה של בייליצה זימן לו מעבר בחלון ההעברות של ינואר אל הבונדסליגה, אז חתם במדיה של קייזרסלאוטרן של המאמן אנדראס ברמה. בייליצה שיתף פעולה עם שחקנים בכירים ובהם יורי דז'ורקף ומריו באסלר הוותיקים ומירוסלב קלוזה הצעיר, ועד לתום העונה כבש שער ליגה בודד ב-13 הופעות. על הופעותיו באותה העונה זכה בתואר כדורגלן השנה בקרואטיה לשנת 2000, וכן להופעת בכורה בנבחרת קרואטיה.
בעונה לאחר מכן מיעט בייליצה לשחק, וגם בשתי העונות הבאות שותף בעיקר כמחליף. הוא סיים את דרכו בקבוצה בתום עונת 2003/2004, אחרי שלוש וחצי עונות במועדון, כשבמאזנו 65 הופעות ליגה מתוכן 41 בהרכב, וחמישה שערים.
שלהי הקריירה באוסטריה
לקראת עונת עבר בייליצה לאדמירה ואקר מדלינג מהבונדסליגה האוסטרית, שם ערך 52 הופעות וכבש 12 שערים בשתי עונות. בתום עונתו השנייה במועדון, לא הצליחה הקבוצה לשרוד בליגה הבכירה, ובייליצה עזב לפ.צ. קרנטן מליגת המשנה האוסטרית, לקראת עונת. הקבוצה נבנתה כדי להילחם על ההפעלה לבונדסליגה, אך סיימה את העונה במקום השביעי והמאכזב. בייליצה עצמו סיפק מספרים מרשימים כשכבש 11 שערים (עונה שנייה בקריירה עם מספר דו-ספרתי של שערי ליגה) ב-29 הופעות. ב-15 בספטמבר 2007, זמן קצר לאחר פתיחת העונה, פוטר מאמן הקבוצה ובייליצה התמנה למאמן זמני-שחקן, תפקיד אותו מילא עד לתום העונה, כאשר הוא כובש שישה שערים ב-29 הופעות, אך מוביל את הקבוצה לירידה לליגה השלישית מהמקום העשירי בטבלה. ב-30 ביוני 2008, עם תום העונה, פרש בייליצה ממשחק פעיל בגיל 37.
נבחרת קרואטיה
כחודש לאחר מעברו לקאיזרסלאוטרן, ובעיצומה של השנה בה נבחר לכדורגלן השנה בקרואטיה, זכה בייליצה בן ה-29 להופעת בכורה במדי נבחרת קרואטיה, תחת המאמן מירקו יוזיץ'. הוא עלה כמחליף בדקה ה-76 בניצחון 0–1 על במשחק ידידות. כחודש לאחר מכן ערך הופעה רשמית ראשונה, שוב כמחליף, כאשר עלה במקומו של רוברט פרוסינצ'קי בדקה ה-63 בניצחון 1–4 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. בחודשים הבאים ערך שתי הופעות נוספות במשחקי ידידות, אך לא זומן לסגל לקראת מונדיאל 2002.
לאחר כשנתיים וחצי ללא הופעה במדי הנבחרת, שב בייליצה בן ה-33 לסגל הנבחרת של אוטו באריץ', סמוך לפתיחת משחקי יורו 2004. לאחר שפתח בשני ניצחונות של קרואטיה במשחקי ידידות לקראת הטורניר, הוזמן בייליצה על ידי באריץ' לסגל קרואטיה ליורו. בייליצה פתח בהרכב קרואטיה למשחק הראשון בטורניר מול (0-0), והוחלף לאחר 74 דקות על ידי ג'ובאני רוסו. בייליצה שמר על מקומו בהרכב גם מול אלופת אירופה המכהנת, והוחלף בדקה ה-68 במצב של שוויון 2-2, שנותר עד לסיום. בייליצה לא שותף בהפסד 2–4 ל שסיים את דרכה של קרואטיה בטורניר כבר בתום שלב הבתים, ולאחר הטורניר פרש מהנבחרת לאחר תשע הופעות במדיה.
קריירת אימון
ב-1 ביולי 2008, יום אחד בלבד לאחר פרישתו ממשחק פעיל, הפך בייליצה למאמנה הקבוע של קארנטן, אותה הדריך בעונה החולפת כמאמן זמני בדרך לליגה השלישית. עד לפגרת החורף הוביל בייליצה את קארנטן למקום השישי בטבלה, עם שישה ניצחונות ליגה ב-15 משחקים, ולהדחה עם תבוסת 0–5 לראפיד וינה במסגרת הגביע האוסטרי. ב-21 בינואר 2009, לאחר תקופה ארוכה של קשיים כלכליים, פורקה הקבוצה והפסיקה את פעילותה, ובייליצה שוחרר מתפקידו.
ב-19 במרץ 2009, כחודשיים לאחר סיום דרכו בקארנטן, התמנה לתפקיד מאמן לוסטנאו 07 מליגת המשנה האוסטרית, ששחררה את מאמנה ההולנדי לאחר שלושה הפסדי ליגה רצופים. לאחר שהשיג שוויון במשחקו הראשון על הקווים, יממה בלבד לאחר מינויו, הוביל בייליצה את קבוצתו לארבעה ניצחונות רצופים שהעניקו לה יתרון במאבקי הירידה. בששת המחזורים שנותרו עד לסיום הוביל בייליצה את לוסטנאו לניצחון אחד נוסף ושלוש תוצאות תיקו לצד שני הפסדים בלבד, ולוסטנאו הצליחה לשרוד בליגה כשסיימה תשיעית, מרחק מקום אחד ושלוש נקודות מקו האדום.
ב-10 במאי 2010, חצי שנה לאחר סיום דרכו בלוסטנאו, ירד בייליצה בחזרה לליגה השלישית באוסטריה כשהתמנה לתפקיד מאמן וולפסברג/סט. אנדרה. בייליצה הגיע למועדון שישה מחזורים לתום עונת 2009/2010, כאשר הקבוצה הנאבקת על פסגת מחוז מרכז השיגה ניצחון אחד בלבד בחמשת משחקיה האחרונים. בייליצה הוביל את הקבוצה לארבעה ניצחונות ושני הפסדים במחזורי הנעילה, שהבטיחו לקבוצה את הפסגה ואת המקום בפלייאוף ההעפלה לליגת המשנה. עם 2–4 בסיכום שני מפגשים על אלופת מחוז מזרח, העפילה קבוצתו של בייליצה לליגת המשנה. בעונת סיימה הקבוצה במקום הרביעי המפתיע בליגת המשנה, ובעונת  השיגה קבוצתו של בייליצה את אליפות ליגת המשנה ואת הכרטיס לבונדסליגה האוסטרית.
בעונת, לראשונה בקריירת האימון שלו, הוביל בייליצה קבוצה בליגה בכירה. הקבוצה סיימה את שותפותה עם מועדון סט. אנדרה, ושיחקה בבונדסליגה האוסטרית בשם וולפסברגר. לאחר פתיחת עונה קשה עם ארבעה הפסדים בחמשת מחזורי הפתיחה, הצליח בייליצה לייצב את הקבוצה, ועד לתום העונה הוביל אותה למקום החמישי בטבלה, הרחק ממאבקי הירידה, ומרחק נקודה בלבד מהמקום הרביעי המוביל להשתתפות במוקדמות הליגה האירופית.
לקראת עונת, ובעקבות ההצלחה הגדולה על הקווים בוולפסברגר, התמנה בייליצה לתפקיד מאמן האלופה, אוסטריה וינה, במקומו של פטר שטוגר שעבר לאמן בפ.צ. קלן. באוגוסט 2013 הוביל בייליצה את אוסטריה וינה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שקבוצתו הדיחה בפלייאוף את דינמו זאגרב. בשלב הבתים הוגרלה האלופה האוסטרית עם אתלטיקו מדריד, זניט סנקט פטרבורג ופורטו, וסיימה אחרונה בבית עם חמש נקודות, כשאת ניצחונה היחיד בשלב זה השיגה במחזור הנעילה (4-1 על זניט). ב-16 בפברואר 2014, יום לאחר שהקבוצה סיימה בשוויון 1-1 עם וינר נוישטאדט והאריכה את רצף משחקי הליגה ללא ניצחון לחמישה משחקים (שני הפסדים ושלוש תוצאות תיקו), פוטר בייליצה מתפקידו כשהקבוצה ממוקמת חמישית בלבד בטבלת הליגה.