cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיולה היידו
קורות חיים
הוא חזר לפץ' בשנת 1945, הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית, נבחר לוועדת המפלגה בדרום טרנסדנוביה ובדצמבר 1945 הצטרף לוועדת המפלגה של מחוז באראניה. בין ה-4 בנובמבר 1945 לבין ה-8 במרץ 1953, היה חבר האספה הלאומית כלומר הפרלמנט ההונגרי ברשימת ח"כ מחוזות ברניה וטולנה. ב-15 במאי 1949 זכה במנדט נוסף ברשימה הלאומית של חזית העם ההונגרית לעצמאות.
החל מה-25 בינואר 1947 היה המזכיר המדיני הפוליטי במשרד התעשייה (סגן שר), ולאחר מכן, על פי ההסכם הקואליציוני ב -15 בנובמבר 1947, היה המזכיר המדיני למדיניות מנהלית (סגן שר) במשרד המשפטים עד ללהפסקת עבודתו ב-31 באוקטובר 1949. בשנים 1950–1951 היה מנכ"ל המשרד לביקורת המדינה.
כתביו
היידו ערך את:
צבי שפירא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טראומה, התמכרות וטראומה
טראומה, התמכרות וטראומה - תיאור מעגל הסבל בהתמכרויות, הוא ספר מאת עמיר פירני, שיצא לאור ב-2010.
מבנה הספר
הספר עוסק בקשר שבין טראומה אישית בעברם של מתמכרים לבין התמכרותם המאוחרת לסמים. מוצגים בו מודלים חדשניים להתמודדויות בטיפול בנפגעי התמכרויות ובשיקומם, המבוססים על זיהוי מעגל הסבל שבמסילותיו הם חגים שנים ארוכות. זה שנים ארוכות שההתמכרות לסמים הפכה לבעיה אסטרטגית. מקורן של מרבית עבירות האלימות בחברה הוא בבעיות שנגרמו כתוצאה מהתמכרות לסמים ולאלכוהול; בכללן גם חלק ניכר מעבירות הרכוש הבינוניות, והספר מתאר את שורשיה של בעיה זו.
הספר מציג את מודל "מעגל הסבל" המקשר בין אירועי אַבְּיוּז והתעללות בילדים בחייהם הצעירים, לפנייתם לשימוש ממושך בסמים. המחבר מסביר בספר, תוך כדי תיאורי מקרה מהקליניקה הטיפולית, שאנשים שנפגעו מאירועי אביוז וטראומה, שלא טופלו, מפתחים לעיתים תגובה פוסט טראומטית הקרויה PTSD. כתוצאה מכך, הם פונים לעיתים לשימוש בסמים או אלכוהול, מאחר שהם מטשטשים ומערפלים את החוויה הרגשית, ומסיחים את הכאב הרגשי הנקשר בזיכרונות אותה טראומה. מאחר שרכישה ממושכת של סמים ואלכוהול, דורשת הוצאת כספים רבים, מצוקה הנוצרת אצל אותו נפגע טראומה הצורך סמים ואלכוהול. מחמת הקשיים להשיג כספים אלו, מסתבך האדם הצורך סמים בפלילים, על ידי מעורבותו בפשעים; גניבות, מכירת סמים, אלימות ומאסרים. מהלכים אלו מעמיקים את סבלו של האדם הצורך סמים, ומובילים פעמים קרובות לחשיפתה לאירועי טראומה נוספים ולכאב נפשי נוסף, ומכאן המושג "מעגל הסבל" טראומה-פוסט טראומה-שימוש בסמים ושוב טראומה. כדי לעצור את הסתובבותו של "מעגל הסבל" המתואר, נדרש טיפול נפשי ממוקד באותם אירועי טראומה ראשונים. עבודה נפשית אודותם, ואודות החרדות, הדיכאון, ההימנעות והבושה המלווים נפגעי אירועי אביוז, התעללות וטראומה.
ביקורות
פרופסור אלי לונטל שיבח מאוד את הספר, וכתב כי. גם ד"ר אמנון מיכאלי שיבח את הספר, וכתב כי.
וילהלם מרסטרנד
וילהלם מרסטרנד (בדנית: Wilhelm Marstrand; 24 בדצמבר 1810 – 25 במרץ 1873) היה צייר ומאייר, נולד בקופנהגן, דנמרק, הוא אחד האמנים הנודעים ביותר השייכים לתור הזהב של הציור הדני.
חינוך
מרסטרנד למד בבית הספר המטרופוליטן של קופנהגן, אך לא היה לו עניין רב בספרים ועזב בגיל 16. כריסטופר וילהלם אקרסברג, צייר ופרופסור באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות (Det Kongelige Danske Kunstakademi) בקופנהגן, היה ידיד קרוב של אביו של וילהלם, והמליץ על קריירה אמנותית עבור וילהלם הצעיר. וילהלם כבר הראה כישרון אמנותי, והתמודד עם נושאים קשים כמו סצינות קבוצתיות עם דמויות רבות וקומפוזיציה מסובכת.
הכשרה
בגיל 16 החל מרסטרנד את לימודיו באקדמיה אצל אקרסברג, ולמד בבית הספר בין השנים 1826 עד 1833. אף כי תחומי העניין שלו היו בנושאי הז'אנר - תיאור חיי היומיום שצפה ברחובות קופנהגן, במיוחד בהבדלים המעמדיים, אבל עבר לציור היסטורי.
ציור היסטוריה הציג את הנושאים המפוארים הקלאסיים מהמיתולוגיה וההיסטוריה, ולא מחיי היומיום. המסורות, וטעמם של מבקרי האמנות המסורתיים, העדיפו אותם. לכן היה לו משהו לחתור אליו, למרות מיומנותו בתיאור נושאים צנועים יותר, וההנאה שהייתה לו להציג את ההמונים, את מראות העיר ואת ההומור והסיפורים שמאחורי ההמולה שבה.
כריסטיאן ווגפטרסן, סוחר יין של בית המלוכה הדני, ותומך באמנויות, הפך לפטרון חשוב עבור מרסטרנד בתקופה מוקדמת זו.
נסיעות חוץ
מדליית זהב הוא לא קיבל, אולם האקדמיה העניקה למרסטרנד מלגת נסיעה. באוגוסט 1836 החל את הראשון מבין מסעותיו הרבים, בדרכו מגרמניה לרומא באיטליה, ועצר בדרך בברלין, דרזדן, נירנברג ומינכן. באיטליה, שם שהה ארבע שנים, צייר תיאורים אידיאליים רבים של חיי היומיום, במיוחד חגיגות. הוא חזר לאיטליה מספר פעמים, הביקור האחרון היה בשנת 1869.
ברומא בילה מדי שנה את חודשי הקיץ בעיירות והוקסם מאורחות החיים של העם האיטלקי. הוא גילה נוף צבעוני, עליז ורומנטי, חדור אידיאל יופי חדש.
הוא גם צייר מספר פורטרטים במהלך השהות הראשונה באיטליה. בין אלה פורטרטים של אמנים דנים נודדים אחרים, כמו כריסטן בוקקה ושותפו למסע יוהאן אדולף קיטנדורף.
פיתוח קריירה
מרסטרנד חזר לדנמרק בסוף 1841 ועצר בדרך במינכן ובפריז. בדנמרק הוא ניסה ליישם את מה שלמד באיטליה.
הוא הפך לחבר באקדמיה לאמנות ב־19 ביוני 1843, לאחר שהגיש את הציור "ארסמוס מונטנוס" כיצירת הקבלה שלו. הוא הפך לפרופסור באקדמיה בשנת 1848. הוא השתדל לתת לתלמידיו להתפתח על פי כישוריהם ותחומי העניין שלהם. בין אלה היו שני ציירי סקיין הנודעים ביותר, פדר סוורין קרויר ומיכאל אנצ'ר, כמו גם קרל בלוך, קרל לודוויג יסן וקריסטיאן זהרטמן.
מרסטרנד לקח נושאים מהספרות והתיאטרון, כשהוא מציג סצנות מדון קישוט מאת סרוונטס, כמו גם מארסמוס מונטנוס, או מחזות אחרים של לודביג הולברג. עבודותיו של הולברג יתנו למרסטרנד זרם אינסופי של השראה. הוא גם המשיך לצייר ציורי ז'אנר, וליצור רישומים, קריקטורות ורישומים, ולכד את רוח תקופתו בסאטירה עדינה.
ב־8 ביוני 1850 התחתן מרסטרנד עם מרגריטה כריסטין וויידמן, עמה נולדו להם חמישה ילדים. משפחתו הפכה למקור השראה חדש לאמנותו. יש דמיון בפורטרטים שלו עם ילדים לאלו שנעשו על ידי קונסטנטין הנסן, בן זמנו, חבר וגם תלמידו של אקרסברג.
מרסטרנד חזר לציור דיוקנאות ברצינות רבה יותר בסוף שנות ה -50 של המאה ה-19 ומתאר כמה מדמויות המפתח של התקופה. במהלך שנות ה -50 וה -60, ובמיוחד לאחר מות אשתו בשנת 1867, הוא פנה לנושאים דתיים. הוא גם הקדיש תשומת לב מחודשת למיתולוגיה ולהיסטוריה. הוא צייר שני ציורי קיר לקפלה של המלך כריסטיאן הרביעי בקתדרלת רוסקילדה בשנים 1864–1866, שניהם תרמו לתהילה המתמשכת של המלך הפופולרי הזה. הוא צייר מזבח חשוב בכנסיית פאבור. בשנת 1871, זמן לא רב לפני מותו, הוא העביר כמה ציורי קיר שהוזמנו לאולם החגיגות של אוניברסיטת קופנהגן.
במקביל, במהלך עשר השנים האחרונות לחייו, חלק מעבודתו נעשה אינטימי מאוד. סדרת ציורים שנעשתה בשש השנים האחרונות לחייו מציגה אישה בעירום, בעוד שהאחרים היו נושאים דתיים מאוד, באופן פנימי יותר מהיצירה המונומנטלית.
מרסטרנד מונה למנהל של האקדמיה לאמנות במשך שתי תקופות: התקופה הראשונה בין השנים 1853–1857, השנייה מ־1863 ועד מותו.
באוקטובר 1871 מרסטרנד נפגע מדימום מוחי ושיתק חלקית, ואיבד חלק ניכר מכושר עבודתו לפני מותו בשנת 1873.
הכרה מאוחרת
לבני דורו ולעוד כמה דורות, מרסטרנד היה בין הציירים הגדולים של דנמרק בכל הזמנים, אין ספק שהוא היה פרודוקטיבי מאוד ושלט במגוון מדהים של ז'אנרים - חוסר העניין שלו בציור נוף היה בולט.
ככל שהתקדמה המאה העשרים, עבודתו נעשתה פחות מוערכת מבחינה אמנותית ויצאה מהאופנה; לעומת זאת, נראה כי העשורים האחרונים מעניקים לו הערכה חדשה.
נחש מים מאורה
נחש מים מאורה (שם מדעי: Natrix maura) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים השייך לסוג נחש מים. הוא מצוי בטבע רק בדרום אירופה ובמערב-צפון אפריקה. מכונה גם נחש מים צפעי עקב מבנה ראשו הדומה מעט לצפע, אף שאין לו אף קשר עם בני משפחת הצפעיים.
תיאור
נחש זה מצוי בנהרות רדודים, אגמים ולעיתים נדירות נמצא גם במים מליחים. הוא דומה מאוד למין נחש מים אירופי, אך בעל צבעים דהויים יותר. צבעו אפור, חום או אדמדם עם פסים דקים שחורים לאורך צידי הגוף והבטן צהובה. העיניים גדולות עם טבעות צהובות והראש מוארך מעט. אורך נחש בוגר יכול להגיע ל-83 סנטימטרים ואורך הזנב ל-17 סנטימטרים. עם זאת לרוב הוא נפוץ באורך 50 סנטימטרים.
נחש המים הוא צייד תוקפני אך חסר שיני-ארס, הניזון מדגים שונים, צפרדעים ושאר דו-חיים ושאר יצורי מים. יונקים ועופות נאכלים רק לעיתים נדירות והנחש מצוי רוב זמנו בתוך המים. הוא פעיל יום הנח במשך היום בין סלעים או חללי עצים על הקרקע. אם הוא מותקף הוא מסוגל לפלוט ריח דוחה מבלוטות אנאליות.
תפוצה
הנחש נמצא במקווי מים בדרום-מערב אירופה ובצפון-מערב אפריקה, במדינות: פורטוגל, ספרד, צרפת, צפון-מערב איטליה ואולי אף בדרום שווייץ. כמו כן הוא הופץ לאנגליה. באפריקה הוא מצוי במרוקו, צפון אלג'יריה, צפון-מערב לוב וצפון עד מרכז תוניסיה.
איב אנד ליר
צחי ואלירון בוזגלו, הידועים בשם הבמה שלהם איב אנד ליר, הם צמד אחים זמרים, אשר התפרסמו דרך אתר יוטיוב והרשתות החברתיות.
ביוגרפיה
האחים בוזגלו נולדו וגדלו באשקלון, הבוגרים במשפחה בת שבעה ילדים. אביהם, משה, היה אף הוא תקליטן, ולדברי האחים, ממנו הם ירשו את האהבה למוזיקה. המשפחה ניהלה קצביה שהפכה ברבות השנים לסופרמרקט בשם "פרבורגר". בצבא שירת אלירון במשמר הנגב, ואילו צחי נמצא לא כשיר לשירות בגלל בעיות רפואיות.
קריירה מוזיקלית
איב אנד ליר החלו את דרכם המוזיקלית בתור תקליטנים באירועים פרטיים ומסיבות. בהמשך, החלו ליצור רמיקסים בהם הוסיפו מילים מקוריות משלהם ללהיטים ים תיכוניים. אחרי שכבשו את הרשת ואת הבמות ברחבי ישראל - החליטו "איב אנד ליר" לפרסם שירים מקוריים כמו למשל ״קזנובה (דודה טובה)״ עם ציפי שביט. עד כה הוציאו הצמד 12 שירים.
ב-7 באוקטובר 2015 הוציאו איב אנד ליר את השיר "תמונת מצב" כסינגל ראשון מתוך אלבום ראשון. ב-12 באוקטובר 2016 יצא הסינגל השלישי שלהם, "מכתוב". סינגל זה זכה למספר הצפיות הרב ביותר בכך שעבר את 20 מיליון הצפיות.
ישראל איסר שפירא (תל אביב)
ביוגרפיה
נולד בבוברויסק, בן זקונים לרבה של העיר הרב רפאל שפירא ראש ישיבת וולוז'ין שהייתה סגורה באותה תקופה, ולשרה רשא בתו של הנצי"ב מוולוז'ין.
נישא לטויבא זלדה בת הרב אביגדור מנקביץ מקובנה. בשנת ה'תרע"ז, 1917, התמנה כרבה של לאפיטש שבפלך מינסק וכיהן במשרתו זו שלוש עשרה שנים.
בשנת ה'תר"ץ (1930) עלה עם משפחתו לארץ ישראל, תחילה התיישב בירושלים ושימש כרב בית הכנסת "תפארת בחורים" בשכונת מזכרת משה ואחר כך עבר לתל אביב שבה ישב עד פטירתו בט' בטבת ה'תשל"א, 6 בינואר 1971. הוא נקבר באותו יום בבית הקברות היהודי בהר הזיתים שבירושלים.
LEGO Dimensions
LEGO Dimensions (לגו דיימנשנז; בעברית: לגו ממדים) הוא משחק וידאו פעולה והרפתקאות בנוסח לגו שפותח על ידי TT משחקים והופץ על ידי Warner Bros. Interactive Entertainment, עבור פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 3, Wii U, Xbox One ו-Xbox 360. מכאן הצעצועים אל החיים, באותה השחקן דמוי לגו צעצוע שבו ניתן לשחק בתוך המשחק עצמו וגם במציאות הוא כולל דמויות ועולמות מיותר מ -30 ממדים שונים. Starter pack, המכילה את המשחק, USB, שלוש דמויות ופוסטר, שוחררה בספטמבר 2015, ומאז הורחבה עם חבילות רמה נוספות ותווים.
דמויות
המשחק כולל (ועתיד לכלול) דמויות מלמעלה מ-30 יקומים בדיוניים של מגוון מותגים וזיכיונות בתרבות הפופולרית, לרבות:
חתול זהוב בורנאי
חתול זהוב בורנאי (שם מדעי: Catopuma badia) הוא מין של חתול זהוב ממשפחת החתוליים, האנדמי לאי בורנאו. הוא נמצא בסכנת הכחדה עקב ציד ואובדן היערות בהם הוא חי. ככל הנראה שרדו בטבע רק כ-2,500 חתולים ממין זה.
מאפיינים
המין הוא קרובו המשפחתי של חתול זהוב אסייתי, החי גם הוא בדרום-מזרח אסיה. הוא קטן בהרבה מממנו, פרוותו חומה-אדמדמה והזנב אדום יותר, כשהחלק התחתון בהיר. הראש קצר, האוזניים הקטנות שחורות והזנב ארוך. אורכו 49.5-67 ס"מ והזנב באורך 30–40 ס"מ. משקלו 3–4 ק"ג בממוצע.
החתול הזהוב חי ביערות גשם, ביצות, ערבות, במורדות הרים עד גובה 500 מטרים ואף בחופים שונים ויערות המנגרובים שבאי בורנאו. הם נמצאו בעיקר בקלימנטאן, בסבה ובסראוואק, אך לא בברוניי. העדויות על חתולים אלה מבוססת בעיקר על תצפיות או על מצלמות נסתרות, ולכן קשה לדעת על הרגלי חייו.
סורת אל-אנסאן
סורת אל-אנסאן (בערבית: سورة الإنسان) היא סורה מספר 76 בקוראן, והיא מונה 31 פסוקים.
הארמייה ה-49 (רוסיה)
הארמייה ה-49 (ברוסית: армия я-49) היא ארמייה משולבת של כוחות היבשה הרוסיים.
סורת אל-אנסאן
תוכן הסורה
סורת אל-אנסאן מתחילה עם סיפור הבריאה של האדם, הניסיונות שהוא לכאורה יעבור בחיים האלה, וזכותו לבחור באופן חופשי את דרכו בעולם.
הארמייה ה-49 (רוסיה)
תקופת ברית המועצות
היחידה הוקמה באוגוסט 1941. ב-17 באוגוסט היא הוצבה מאחורי קווי ההגנה של החזית המערבית ככוח העתודה שלו. במהלך אוקטובר 1941 היא השתתפה בקרבות בלימה נגד ורמאכט מערבית למוסקבה. במהלך שנת 1942 היא לחמה במרחב רז'ב והשתתפה בקרב רז'ב השני.
סורת אל-אנסאן
תוכן הסורה
הסורה ממשיכה עם מספר המלצות, וביניהן: הסורה מסתיימת בחלוקת האנושות לשני סוגי אנשים, אלה שעל פי המסורת האסלאמית האל ירחם עליהם, ואלה שכביכול ייענשו בעולם הבא.
הארמייה ה-49 (רוסיה)
תקופת ברית המועצות
בתחילת 1944 היא התקדמה מערבה עד לגבול של בלארוס הסובייטית, נכללה בכוחות של החזית הבלארוסית השנייה והשתתפה במבצע בגרטיון. בהמשך היא נכנסה לשטח פולין והשתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. במרץ 1945 תוך שיתוף פעולה עם הארמייה ה-65, הארמייה ה-70 וארמיית ההלם השנייה היא נכנסה לדנציג. בהמשך היא העוברה לטובת תגבור של יחידות הצבא האדום שהשתתפו בקרב ברלין. את השתתפותה בלחימה הארמייה ה-49 סיימה בגדות נהר אלבה כאשר היא התחברה לארמייה ה-2 הבריטית.
באוגוסט 1945 יחידות הארמייה-49 הועברו לברית המועצות והארמייה פורקה.
תקופת רוסיה
לאחר פירוק ברית המועצות הוקמה מחדש ב-1992 אך פורקה שוב ב-1994 ובשנת 2010 הוקמה מחדש בשלישית. המטה שלה ממוקם בעיר סטברופול. הארמייה משתתפת בפלישה הרוסית לאוקראינה. בהתאם להודעה של אוקראינה ב-25 במרץ 2022 מפקד הארמייה פאבל ריאזנצב נהרג.
אלי סלופר
אלכסנדר "אלי" סלופר הוא שמו של רצועת קומיקס ודמות בדיונית שנוצרה בידיי הקומיקסאית מרי דוואל והעורך צ'ארלס ה. רוס בסוף המאה ה-19, ונחשב לאחד מהקומיקסים הראשונים בהיסטוריה. בנוסף, דמותו של אלי סלופר היא דמות הקומיקס החוזרת הראשונה אי פעם (אחריה נמצאים מקס ומוריץ מאת וילהלם בוש).
הקומיקס נוצר עבור המגזין הבריטי "ג'ודי" על ידי עורכו צ'ארלס ה. רוס, ואוייר על ידי אמיליה דה טסלר תחת השם הבדוי "מארי דוואל". את האיורים הראשונים לסיפוריו של רוס הוא ביצע בעצמו, אולם מהר מאוד הועבר התפקיד לדוואל שהביאה את הרעיון להעביר את עלילותיו של אלי סלופר בצורת קומיקס. הרצועה הראשונה של הקומיקס פורסמה באוגוסט 1867, לשם יצירת תחרות מול העיתון הידוע פאנץ' שפרסם אז את הקומיקס היחיד ביבשת אירופה (במקביל פורסם בארצות הברית הקומיקס הילד הצהוב).
בשנת 1884 פורסמה מהדורה שנייה לקומיקס שאויירה על ידי ויליאם בקסטר, אולם הוא נפטר בשנת 1888, והמלאכה הועברה לידיו של וו. פלטשר תומאס. הוא אייר את הרצועות עד לשנת 1899, אז המאייר ס. ה. צ'אפמן קיבל את המשרה והמשיך לאייר רצועות קומיקס של סלופר במשך מספר שנים, עד שבשנת 1919 הוכרז סופית על הפרסום האחרון של אלי סלופר.
בלגיה באירוויזיון 1986
בלגיה זכתה באירוויזיון 1986 שהתקיים בעיר ברגן שבנורווגיה עם השיר "J'aime la vie" שבוצע על ידי סנדרה קים.
לפני האירוויזיון
אירוע הגמר הלאומי לבחירת נציגות בלגיה לאירוויזיון 1986 באולפנים של רשת הטלוויזיה RTBF, תחנת הטלוויזיה דוברת הצרפתית של ולוניה וכל תשעת השירים בתחרות היו בשפה הצרפתית, מנחה התחרות היה פטריק דוהאמל, השיר הזוכה נקבע 50 % על ידי חבר שופטים העוסקים בתחום המוזיקה ו-50 % על ידי מדגם של 500 אזרחים בלגיים אקראיים הבאים לייצג את הציבור הבלגי.
הארמייה ה-50 (ברית המועצות)
הארמייה ה-50 (ברוסית: армия я-50) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה באוגוסט 1941 על בסיס יחידות של חזית בריאנסק. באוגוסט 1941 היא כותרה. רק חלק קטן של הארמייה הצליח לצאת מהכיתור.
בנובמבר 1941 הארמייה ה-50 הוקמה מחדש והועברה לחזית הלחימה של קרב מוסקבה. בספטמבר 1943 הארמייה ה-50 הועברה לעתודה ולאחר תגבור יחידותיה נכללו בחזית הבלארוסית השנייה. כחלק של יחידות החזית היא התקדמה מערבה לכיוון בלארוס הסובייטית והגיע לגדות הדנייפר. לאחר חציית הנהר במהלך קרב דנייפר היא המשיכה להתקדם מערבה והשתתפה במבצע בגרטיון.
בתחילת 1945 הארמייה ה-50 הועברה לטובת החזית הבלארוסית השלישית והשתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. היא סיימה את הלחימה על שפת הים הבלטי ופורקה בשנת 1945.
ריי ויליאמס
תומאס ריי ויליאמס (באנגלית: Thomas Ray Williams; 14 באוקטובר 1954 – 22 במרץ 2013) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1987. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 15.5 נקודות, 5.8 אסיסטים, 3.6 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות למשחק.
קריירת מכללות
ויליאמס נולד וגדל בעיר מאונט ורנון שבמדינת ניו יורק, ובשנת 1973 החל ללמוד ב"אוניברסיטת סן ג'סינטו" אשר ביוסטון, טקסס. לאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת מינסוטה, אשר בקבוצת הכדורסל שלה שיתף פעולה עם קווין מקהייל, פליפ סונדרס ומייקל תומפסון. בשתי עונותיו במינסוטה רשם ויליאמס ממוצעים של 18.9 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-5.7 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק ב-NBA
בדראפט ה-NBA 1977 נבחר ויליאמס בבחירה העשירית, על ידי ניו יורק ניקס. לאחר עונת רוקי סולידית (9.3 נקודות למשחק), פרץ בעונתו השנייה ב-NBA, כשקלע 17.3 נקודות ומסר 6.2 אסיסטים בממוצע למשחק. בשתי העונות הבאות נותר אחד השחקנים המובילים של הניקס, לצדם של ביל קרטרייט ומייקל ריי ריצ'רדסון, והעמיד ממוצעים של 20.3 נקודות, 5.9 אסיסטים, 4.6 ריבאונדים ו-2.2 חטיפות למשחק.
באוקטובר 1981, לאחר 4 עונות עם הניקס, הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס בתמורה למוריס לוקאס. בעונת הוליך את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (20.4), אסיסטים (6.0) וחטיפות (2.4) למשחק. במשחק האחרון של אותה עונה, ב-17 באפריל 1982, קלע שיא קריירה של 52 נקודות בניצחון קבוצתו מול דטרויט פיסטונס.
שרילין איפיל
שרילין איפיל (באנגלית: Sherrilyn Ifill; נולדה ב-17 בדצמבר 1962) היא עורכת דין אמריקאית. היא פרופסור למשפטים, נשיאה ויועצת-מנהלת של קרן ההגנה והחינוך המשפטית של NAACP. היא הנשיאה השביעית של קרן ההגנה המשפטית מאז הקים ת'ורגוד מרשל את הארגון בשנת 1940. איפיל היא גם מומחית לאומית לזכויות הצבעה ובחירה שיפוטית. היא בת דודה של העיתונאית גוון איפיל.
ריי ויליאמס
קריירת משחק ב-NBA
לקראת עונת הועבר בטרייד לקנזס סיטי קינגס, בתמורה לפיל פורד, ושנה לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף בחזרה לניקס, תמורת בילי נייט. בפלייאוף סייע לניקס להעפיל לחצי גמר האזור המזרחי, לצדם של קרטרייט וברנרד קינג.
שרילין איפיל
שנותיה המוקדמות והשכלה
שרילין איפיל נולדה ב-17 בדצמבר 1962 בג'מייקה, קווינס, ניו יורק ללסטר (עובד סוציאלי בהארלם) ומירטל. היא הצעירה מבין 10 ילדים. אמה נפטרה כאשר איפיל הייתה בת 6. היא סיימה את לימודיה בתיכון הילקרסט. לאיפיל יש תואר ראשון מואסאר קולג' ותואר J.D מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
במהלך לימודי המשפטים שלה, התמחה איפיל אצל השופט איי. ליאון היגגינבות'אם ג'וניור בקיץ הראשון ובמרכז האו"ם לזכויות אדם בקיץ השני. עבודתה הראשונה עם סיום לימודיה הייתה מענק מחקר לשנה עם ה-ACLU בניו יורק. לאחר מכן שימשה כעוזרת בקרן ההגנה המשפטית, תוך עבודה בתיקי חוק זכויות הצבעה. בשנת 1993 הצטרפה לפקולטה של בית הספר למשפט של אוניברסיטת מרילנד, שם לימדה במשך שני עשורים.
איפיל מופיעה באופן קבוע בתקשורת בשל מומחיותה בנושאים כמו העדפה מתקנת, שיטור, מועמדים לשופטים, ובית המשפט העליון.
בשנת 2021 נבחרה להופיע ברשימת טיים 100.
חיים אישיים
איפיל נשוי לאיבו קנובלוך. לזוג לשלושה ילדים.
ריי ויליאמס
קריירת משחק ב-NBA
בעונת שיחק עבור בוסטון סלטיקס, כמחליפו מהספסל של דניס ג'ונסון, והעפיל עם הקבוצה לגמר ה-NBA, לראשונה בקריירה. בסדרת הגמר עצמה הפסידו הסלטיקס מול לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 2–4. ויליאמס שותף ב-19 מתוך 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, ותרם 6.3 נקודות ו-3.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בשנים 1985–1987 שיחק עבור אטלנטה הוקס, סן אנטוניו ספרס וניו ג'רזי נטס, בטרם פרש ממשחק, בגיל 32.
חייו האישיים
לאחר פרישתו ממשחק נכנס ויליאמס לקשיים כלכליים, ובשנת 1994 הגיש בקשה לפשיטת רגל. ביולי 2010 פורסם כי ויליאמס הוא חסר בית ומובטל, וכי הוא מתגורר ברכבו שבפומפנו ביץ', פלורידה. מספר חודשים לאחר מכן החל לעבוד במחלקת התרבות של עיריית מאונט ורנון, בה נולד וגדל.
ב-22 במרץ 2013 נפטר ויליאמס במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג שבניו יורק, כתוצאה מסרטן המעי הגס, בגיל 58.
פיליפ הול
פיליפ הול (באנגלית: Philip Hall; 11 באפריל 1904,המפסטד–30 בדצמבר 1982) היה מתמטיקאי בריטי שעסק בחקר תורת החבורות תוך דגש על חבורות פתורות.
ביוגרפיה
הוריו של פיליפ הול לא היו נשואים. זמן קצר אחרי לידתו הם נפרדו ופיליפ עם אמו עברו להתגורר אצל הורים שלה. לאחר סיום בית הספר הול התחיל לימודים באוניברסיטת קיימברידג' אותה סיים בשנת 1924. לאחר קבלת התואר הול חשב להתחיל בקריירה בשרות הציבורי ועבר בחינות התאמה. הוא נסע לאירופה בה למד שפות. עם חזרתו לאנגליה הול התקבל ללימודי דוקטורט בקיימברידג' אצל קרל פירסון. עבודתו התמקדה בחקר תורת החבורות. לאחר סיום התואר הוא התחיל ללמד באוניברסיטת קיימבידג'. בשנת 1935 הוא פרסם הוכחת משפט החתונה. בשנת 1940 הוא פרסם עבודה חלוצית בהקשר לחקר איזוקליניות.
במהלך מלחמת העולם השנייה פיליפ הול היה חלק מצוות שעבד בבלצ'לי פארק בה עסק בניתוח צפנים איטלקים ויפנים. לאחר סיום הלחימה הוא חזר ללמד באוניברסיטת קיימברידג'.
על הישגיו בתחום הוא התקבל לחברה המלכותית בשנת 1942. בשנת 1953 התמנה לפרופסור וראש קתדרה. בשנת 1958 הול זכה בפרס בריק. בשנת 1965 הוענקה לו מדליית דה מורגן. הוא קיבל "מדליית סילבסטר" של החברה המלכותית.
הול היה פעיל באגודת מתמטיקאים של לונדון ובשנים 1955–1957 היה נשיא האגודה.
בשנת 1988 פורסם אוסף עבודות של הול.
שומוג'סיל
שומוג'סיל (בהונגרית: Somogyszil) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.
מיקום
הכפר בן כ-750 תושבים ממוקם 22 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר קאפושוואר ליד הכפר איגאל כ-5 ק"מ ממנו, לאורך כביש 6507 מקוצ'ולה.
היסטוריה
בימי הביניים הכפר היה חלק ממחוז טולנה ולא שכן במיקומו הנוכחי, אלא בכרם בשם סיקאלו. שמו מוזכר לראשונה בשנת 1138, במכתב אישור של בלה השני, מלך הונגריה (העיוור) שהוציא עבור הפרובוסט (תפקיד בכיר במספר כנסיות נוצריות) של דמש. שמו מופיע מאוחר יותר, בשנים 1332–1337, בפנקס המעשרות של האפיפיורות. לפי פנקס מס האוצר הטורקי משנת 1563 היו בכפר 10 בתים, ובשנת 1580 17 בתים.
שם היישוב היה סיל בסוף המאה ה-19. באותה תקופה היה זה כבר יישוב במחוז שומוג'. בשנת 1891 היו בו 2,672 תושבים הונגרים וגרמנים.
אתרים בעלי חשיבות
הכנסייה הרומית-קתולית שנמצאת תחת הגנת שימור היא מימי הביניים. היא נבנתה בסגנון גותי, אך בשנת 1726 שופץ בסגנון הבארוק.
בנייה יבשה
בנייה יבשה היא שיטת בנייה שבה בנויים מבנים מאבנים ללא מלט המחבר אותן יחד. מבנים בבנייה יבשה יציבים למרות זאת עקב שיטת הבנייה שלהם, המתאפיינת באבנים משתלבות שנבחרו בקפידה.
בנייה יבשה מוכרת בעיקר בהקשר של חומות אבן, המשמשות באופן מסורתי לתחם שדות וחצרות כנסיות, או כקירות תמך לטרסות, אך קיימים גם פסלים, בניינים, גשרים ומבנים אחרים הבנויים בבנייה יבשה. נוטים פחות להשתמש במונח עבור הסגנונות ההיסטוריים הרבים שהשתמשו באבן בעלת צורה מדויקת, בלא שימוש במלט, למשל המקדש היווני והאדריכלות של האינקה.
אמנות הבנייה היבשה של קירות אבן נרשמה בשנת 2018 ברשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות של אונסק"ו עבור אומנות זו במדינות כמו צרפת, יוון, איטליה, סלובניה, קרואטיה, שווייץ וספרד.
היסטוריה
כמה קירות שנבנו בבנייה יבשה בצפון-מערב אירופה תוארכו לתקופה הנאוליתית. במחוז מאיו באירלנד, מערכת שדות שלמה מתקופה זו, הכוללת קירות בבנייה יבשה המכוסים בכבול, תוארכה בתיארוך פחמן-14 לשנת 3,800 לפני הספירה. בבליז, חורבות המאיה ב ממחישות את השימוש בבנייה יבשה באדריכלות של המאות ה-8 וה-9 לספירה.
זימבבואה הגדולה בזימבבואה באפריקה, היא מתחם עיר גדול דמוי אקרופוליס בעל חשיבות גדולה, שנבנה בבנייה יבשה מהמאה ה-11 עד המאה ה-15 לספירה. אלו המבנים הגדולים ביותר של בנייה דומה בכל האזור.
של האקרופוליס של מיקנה ביוון, תוארכו לשנת 1350 לפני הספירה ואלו של טירינס מעט מוקדם יותר.
מיקום
גדרות דומות נמצאות גם באזור הגבול בין שווייץ לאיטליה, שם הן משמשות לעיתים קרובות כדי לסגור את השטח הפתוח מתחת לסלעים טבעיים גדולים או מחשופים.
השדות ושדות המרעה הגבוהים העשירים יותר בסלעים ברכס הגבול הדרום-מערבי של בוהמיה של Šumava (למשל סביב נהר ההררי של וידרה (Vydra)) מתוחמים לעיתים קרובות בגדרות אבנים בבנייה יבשה הבנויות מאבני שדה שסוקלו מהאדמה החקלאית. הן משמשות הן כגדרות בקר/כבשים והן כגבולות השדות. לפעמים בולטת הטרסות הבנויות בבנייה יבשה, לעיתים קרובות בשילוב עם חלקים של בנייה בלבנים (יסודות בתים וקירות סככות) המוחזקות יחד על ידי טיט מחרסית ומחטים של אורנים.
מסורת הבנייה היבשה של קרואטיה נוספה לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות של אונסק"ו בנובמבר 2018, לצד אלה של קפריסין, צרפת, יוון, איטליה, סלובניה, ספרד ושווייץ. בקרואטיה נבנו קירות בבנייה יבשה (suhozidi) ממגוון סיבות: כדי לפנות אבנים מהאדמה לגידולים; לתחום בעלות על קרקע; או למחסה נגד רוח הבורה. כמה גדרות מתוארכות לתקופת הליבורנים. דוגמאות בולטות כוללות את האי באלז'נק (Baljenac), שבו יש 23 קילומטרים של גדרות בבנייה יבשה אף על פי ששטחו רק 140 דונם, ואת הכרמים של.
בפרו במאה ה-15 לספירה, הצליחו בני האינקה ליישם חקלאות במדרונות על ידי בניית קירות בבנייה יבשה ליצירת טרסות. הם גם השתמשו בשיטת בנייה זו עבור קירות וחומות. הבנייה באבן גזית במאצ'ו פיצ'ו, במבצר סקסייוומאן ובמקדש קוריקנצ'ה השתמשה בסגנון הארכיטקטוני הקלאסי של האינקה של בנייה יבשה של אבנים מסותתות בעלות צורה קבועה. בני האינקה היו אומנים של טכניקה זו, שבה גושי אבן סותתו כך שישתלבו בצורה הדוקה ללא מלט. החיבור בין האבנים כל כך מושלם שאפילו להב סכין לא נכנסת בין האבנים. המבנים עמדו באזור של רעידות אדמה רבות בגלל גמישות הקירות, ומכיוון שבארכיטקטורת הקירות הכפולים שלהם, שני חלקי הקירות נוטים זה אל זה.
בנייה
סגנון ושיטת הבנייה של הקיר משתנים בהתאם לסוג האבן הזמינה, ייעודו והמסורת המקומית. רוב הקירות הישנים יותר בנויים מאבנים וסלעים שסוקלו מהשדות במהלך ההכנה לחקלאות (אבני שדה), אך רבים מהם גם מאבן שנחצבה בסמוך. עבור קירות מודרניים משמשת כמעט תמיד אבן שנחצבה. סוג הקיר שנבנה יהיה תלוי באופי האבנים הזמינות.
סוג קיר אחד נקרא קיר "כפול" והוא בנוי על ידי הנחת שתי שורות של אבנים לאורך הגבול המיועד לקיר. בצורה האידיאלית אבני היסוד שקועות באדמה כדי להיצמד בחוזקה לתת-קרקע. השורות מורכבות מאבנים שטוחות גדולות, ההולכות ומצטמצמות ככל שהקיר עולה. אבנים קטנות יותר עשויות למלא חללים באזורים שבהם צורת האבן הטבעית מעוגלת יותר. הקירות בנויים עד לגובה הרצוי שכבה אחר שכבה. במרווחים קבועים מניחים אבנים רחבות שמשתרעות לרוחב כל הקיר (באנגלית perpend stone או tie stone), ולעיתים בולטות ממנו. אבנים אלו מחברות את מה שאחרת היו שני קירות דקים הנשענים זה על זה, ומגדילות מאוד את חוזק הקיר. גם צמצום רוחב הקיר ככל שהוא מתרומם, כפי שנעשה באופן מסורתי בבריטניה, מחזק את הקיר במידה ניכרת. את החללים בין האבנים בחזית ממלאים בקפידה באבנים קטנות יותר (באנגלית filling או hearting).
גם השכבה הסופית בחלק העליון של הקיר מורכבת מאבנים גדולות, המכונות אבני קצה (באנגלית capstones, coping stones או copes). כמו באבני חיבור, אבני הקצה משתרעות על כל רוחב הקיר ומונעות את התפרקותו. באזורים מסוימים, כמו דרום ויילס, קיימת מסורת של הנחת אבני הקצה על שכבה אחרונה של אבנים שטוחות שהיא מעט יותר רחבה מהחלק העליון של הקיר עצמו (באנגלית coverbands).
בנוסף לשערים, החומה עשויה להכיל פתחים קטנים יותר שנבנו בכוונה למעבר או שליטה על חיות משק. הפתחים הקטנים יותר, בדרך כלל, בגובה של לא יותר מ-20 סנטימטרים מכונים באנגלית "Bolt Holes" או "Smoots" ונועדו למעבר של ארנבות או לאפשר זרימה של מים. הפתחים הגדולים יותר עשויים להיות בגובה של בין 45 ל-60 סנטימטרים ומכונים באנגלית "Cripple Holes" (חורים נכים) ונועדו למעבר כבשים.
קירות סלעים (Boulder walls) הם סוג של קיר בודד (בניגוד לקיר כפול) בו הקיר מורכב בעיקר מסלעים גדולים, שסביבם מונחות אבנים קטנות יותר. קירות בודדים עובדים בצורה הטובה ביותר עם אבנים גדולות ושטוחות יותר. באופן אידיאלי, האבנים הגדולות ביותר ממוקמות בתחתית והקיר כולו מתחדד כלפי מעלה. לפעמים שורה של אבני קצה משלימה את החלק העליון של הקיר, כאשר הצד המלבני הארוך של כל אבן קצה מאונך לכיוון הקיר.
"דייק גאלווי" (Galloway dyke) הוא סוג של בנייה יבשה המורכב מבסיס של בנייה של קיר כפול או סלעים גדולים יותר עם בנייה של קיר בודד מעל. קירות כאלו נראים רעועים, עם חורים רבים, מה שמרתיע בעלי חיים (ואנשים) מלנסות לחצות אותם. דייקים אלה נמצאים בעיקר במקומות עם רוחות עזות במיוחד, שבהם קיר מוצק עלול להתערער בגלל עוצמת הרוח. האופי הנקבובי של הקיר מפחית באופן משמעותי את עוצמת הרוח אך דורש מיומנות רבה יותר לבנייה. חומות מסוג זה נמצאות גם באזורי מרעה שבהם משתמשים בהן כדי למקסם את התועלת של האבנים הזמינות (שם החריש לא העלה יותר אבנים).
איסלנד באירוויזיון 2021
איסלנד השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "", שבוצע על ידי הזמר האיסלנדי דאדי פרייר.
בנייה יבשה
בנייה
וריאציה נוספת היא הגדר הקורנית (Cornish hedge) או ה-clawdd הוולשי, שהיא סוללת אדמה מכוסה באבן שבראשה דשא, שיחים או עצים ומאופיינת בשיפוע מעוקל פנימה. כמו בהרבה סוגים אחרים של קיר, הגובה זהה לרוחב הבסיס, ורוחב החלק העליון הוא חצי מרוחב הבסיס.
איסלנד באירוויזיון 2021
לפני האירוויזיון
ב-29 בפברואר 2020, פרייר זכה בקדם האיסלנדי לאירוויזיון 2020, עם השיר "Think About Things". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-23 באוקטובר 2020, רשות השידור האיסלנדית הודיעה כי פרייר ייצג את איסלנד באירוויזיון 2021. ב-13 במרץ 2021, נחשף השיר שפריר יבצע על בימת האירוויזיון.
בנייה יבשה
בנייה
אזורים שונים ביצעו שינויים קלים בשיטת הבנייה הכללית - לפעמים בגלל מגבלות של חומרי בנייה זמינים, אבל גם כדי ליצור מראה ייחודי לאותו אזור. בכל שיטה בה משתמשים לבניית קיר בבנייה יבשה, נדרשת מיומנות רבה. תיקון כל שגיאה פירושו תמיד פירוק עד לרמת השגיאה. בחירת האבן הנכונה לכל מיקום בקיר יוצרת הבדל גדול באורך חיי התוצר המוגמר, ולבונה מיומן נדרש זמן למצוא אבן מתאימה.
כמו במלאכות יד עתיקות רבות, יש כיום מעט בונים מיומנים של קירות בבנייה יבשה. באמצעות גדר תיל מודרנית ניתן לגדר שדות בהרבה פחות זמן והוצאות מאשר שימוש בקירות אבן. עם זאת, ההוצאה הראשונית של בניית קירות אבן בבנייה יבשה מתקזזת על ידי יציבותם ובעקבות כך משך חייהם הארוך והתחזוקה המועטה הנדרשת. כתוצאה מההערכה ההולכת וגוברת של ערך הנוף והמורשת של קירות אבן בבנייה יבשה, יש עדיין ביקוש לבוני קירות, וכך גם לקירות עצמם. תוכנית הסמכה מוכרת לאומית מופעלת בבריטניה על ידי אגודת בוני הקירות בבנייה יבשה (Dry Stone Walling Association), עם ארבע דרגות, ממתחיל (Initial) ועד אומן (Master Craftsman).
דוגמאות בולטות כוללות את:
שימושים נוספים
בעוד שטכניקת הבנייה היבשה משמשת לרוב לבניית קירות אבן מקיר כפול וקיר תמך לטרסות, קיימים גם פסלים, מבנים, ביצורים, גשרים ומבנים אחרים בבנייה יבשה.
"בלקהאוז" (Blackhouse) מסורתיים בסקוטלנד נבנו בבנייה יבשה כפולה עם גג מאדמת דשא. כאשר מבנים נבנים בשיטה זו, ממלאים את הרווח בקיר הכפול בדרך כלל באדמה או בחול על מנת לבלום רוח פרצים. בתים דומים בבנייה יבשה מלוחות בזלת נבנו באי הפסחא בכפר הטקסי אורונגו. מבנים אחרים באי הפסחא שנבנו בבנייה יבשה כללו את "הארה מואה" (hare moa – "בתי תרנגולות"), שהגג שלהם היה מכוסה בלוחות אבן, ששימשו כלולים לתרנגולות או כמחסנים למזון ואהו, בימה שעליה הועמדו פסלי המואי. בולט במיוחד "אהו טהירה" (Ahu Tahira) במתחם וינאפו, שהמעטפת שלו עשויה גושי סלע גדולים, מסותתים באופן אמנותי ומותאמים בקפידה.
בתקופת הברזל, ואולי קודם לכן, הטכניקה שימשה גם לבניית ביצורים כמו חומות (אלנד, בשוודיה),, ו בצפון יורקשייר ו בדרום-מערב אירלנד. ניתן לתארך רבים מקירות האבן בבנייה יבשה הקיימים כיום בסקוטלנד למאה ה-14 או קודם לכן, כאשר הן נבנו כדי לתחום שדות ולשמור על בעלי חיים. כמה דוגמאות בנויות היטב נמצאות באדמות.
ניתן לבנות קירות אבן בבנייה יבשה כנגד סוללות או אפילו טרסות אנכיות. אם הם נתונים ללחץ אדמה אופקי, הן קירות תמך מסוג חומת כבידה. משקלם של האבנים עומד בלחץ מהאדמה הכלואה בטרסה, והחיכוך בין האבנים גורם לרובן להתנהג כאילו היו קיר כבידה מונוליתי באותו משקל. קירות תמך מאבן בבנייה יבשה נבנו בעבר במספרים גדולים עבור טרסות חקלאיות וגם כדי לתמוך בשבילים, כבישים ומסילות ברזל. אף על פי שהיום נעשה שימוש נדיר בבנייה יבשה למטרות אלו, הרבה מאוד קירות תמך עדיין בשימוש ומתוחזק. חדשים נבנים לרוב בגנים ובאזורי שימור טבע. מבני תמיכה בבנייה יבשה ממשיכים להיות נושא למחקר.
במישור החוף בצפון-מזרח סומליה, 20 קילומטרים מזרחית ל נמצאות חורבות של מונומנט עתיק בצורת פלטפורמה. המבנה המלבני נוצר מקירות אבן בבנייה יבשה שגובהן נמוך; החלל שביניהם מלא בהריסות ומכוסה באבנים קטנות. בפינות המבנה מוצבות גם אבנים עומדות גדולות יחסית. ליד הפלטפורמה קברים, המסומנים באבנים. ממדי המבנה 24 מטרים על 17 מטרים והוא הגדול ביותר מבין שורה של מונומנטים של פלטפורמות עתיקות סגורות בלעדיות לצפון-מזרח סומליה הרחוקה. אתרי קבורה ליד בחלק הצפון-מערבי של המדינה כוללים גם מספר אסטלות עתיקות.
בבריטניה, באירלנד, בצרפת ובשווייץ, אפשר למצוא מבנים קטנים בבנייה יבשה שנבנו כשלטים, מסמנים שבילי הרים או גבולות של קרקע פרטית. במדינות רבות, משמשים גל-עדים כסימני דרכים ובפסגות ההרים.
איימי ריי
איימי ריי (באנגלית: Amy Elizabeth Ray; נולדה ב-12 באפריל 1964, דקאטור, ג'ורג'יה) היא זמרת-יוצרת לסבו-פמיניסטית אמריקאית.
ריי נולדה וגדלה בעיירה בג'ורג'יה. בהיותה בבית הספר היא הכירה את אמילי סליארס בשנת 1981 הבנות הקליטו את השיר הראשון. בשנת 1985 הן סיימו אוניברסיטת אמורי והקימו להקה Indigo Girls. הלהקה הוציאה מספר אלבומים ופועלת עד היום.
בשנת 2001 הקליטה את אלבום סולו הראשון שלה. בהקלטת האלבום השתתפה להקה הבוצ'יס והן גם השתתפו בסיבוב הופעות על בסיס האלבום.
בשנת 2005 הוציאה אלבום שני ובשנת 2006 אלבום השלישי.
בנוסף להשתתפות בלהקה ואלבומי סולו, הקימה חברת תקליטים Daemon Records שפועלת משנת 1990.
ריי פעילה בנושאים פוליטיים וזכויות להט"ב, זכויות האישה וסביבתנות. מספר פעמים היא נסעה למקסיקו במטרה לתמוך בפעילות של הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי.
מ.ק.ס.י.ם מכללה לקוסמים ומכשפות
מ.ק.ס.י.ם מכללה לקוסמים ומכשפות (באנגלית: WITS Academy) היא סדרת בת של הסדרה מכשפות מבית ניקלודיאון אשר מככבים בה דניאלה ניבס, ג'וליה אנטונלי, ג'יילן בייטס, קנדי ליה סלוקום, מג קרוסיבי, טימות'י קולומבוס, רייאן קרגיל, לידיה ג'יווט, אנדרו אורטגה, טיילר פרץ, ג'זי ויליאמס, טוד אלן דורקין. הסדרה שודרה בארצות הברית החל מה-5 באוקטובר 2015 עד ה-30 באוקטובר 2015. בישראל הסדרה עלתה ב-23 בנובמבר 2016 והסתיימה ב-20 בדצמבר 2016.
עלילה
לאחר עלילות הסדרה "מכשפות", אנדי הופכת להיות שומרת ומתחילה להתאמן במכללה, שם היא פוגשת את השותפה לחדר שלה, סמנתה, שעוזבת בפרק הראשון, ואת חברתה הטובה ביותר, רובי, שמנסה למנוע מאנדי להיות שומרת. היא גם מגלה שהיא השומרת של בן וג'סי שהופיעה בעונה 4 בסדרה "מכשפות". רובי מגלה את שרף עץ הדיאדה ששומר על הקשר בין עולם בני האדם לממלכה הקסומה, ובאמצעותו היא מקבלת כוחות קסם וגם מחלישה את כוחו של העץ. אנדי, הקוסמים שלומדים באקדמיה והשומרים מצילים את העץ באמצעות טקס ריפוי והמצב חוזר לקדמותו.
אלי פלאי
אליהו (אלי) פלאי (נולד ב-23 בדצמבר 1964) הוא איש עסקים חרדי ישראלי, המו"ל של העיתון "משפחה", הבעלים של קבוצת התקשורת "Mishpacha" והמייסד של "המכון החרדי למחקרי מדיניות" בירושלים.
ביוגרפיה
"משפחה" מוציאה לאור מגזינים שבועיים והוא השבועון החרדי הנפוץ ביותר בישראל. לפי סקר TGI מספטמבר 2016 שיעור החשיפה של "משפחה" הוא 24.1%. ירחון "טעימות" שיוצא אף הוא על ידי משפחה, זוכה על פי סקר זה ל-6.7% חשיפה. היקף הפעילות של החברה עמד ב-2015 על כ-50 מיליון שקל בשנה. השבועון מתפרסם בעברית והחל משנת 2004 קיימת גם גרסה באנגלית והוא מופץ בישראל ומחוצה לה. ב-2017 החל לפרסם בדרום אמריקה גם עיתון בספרדית, אבל הפרויקט נסגר בשל אי רווחיותו.
פלאי היה בין המקימים של תלמוד תורה בנווה יעקב עם לימודי ליבה מלאים והממ"ח הראשון (ממלכתי חרדי), שבו למד בנו. בשנת 2015 ייסד פלאי את קואליציית "שבת שוויון" שמטרתה הייתה להביא לסגירת קניונים ומרכולים בשבת. במשך כשנה היה פלאי חבר הוועד המנהל של ארגון "מעוז".
פלאי נבחר למקום ה-86 ברשימת 100 המשפיעים של מגזין TheMarker לשנת 2022.
פלאי מתגורר בשכונת רמות בירושלים, נשוי ולו שישה ילדים. הוא אחיו של המלחין החרדי הלל פלאי.
בית צרינגן
בית צרינגן (בגרמנית: Haus Zähringen) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה תשע מאות וחמישים שנה, החל מהמאה ה-10 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
דוכסות צרינגן
בשנת 962 מונה אחד מבני המשפחה - ברטהולד, לרוזן ברייזגאו. נכדו של ברטהולד - ברטולד הראשון, דוכס צרינגן הקים כמה בריתות חזקות, והיה ביחסים טובים עם בית הוהנשטאופן. היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הבטיח את דוכסות שוואביה לברטולד, אולם לאחר מותו של היינריך בשנת 1056 נמסרה הדוכסות לרודולף פון ריינפלדן. בתור פיצוי קיבל ברטולד את דוכסות קרינתיה, אולם בשנת 1077 במהלך מאבק האינווסטיטורה, נישל אותו היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה משלטונו, והשאיר בידיו רק את התואר מרקיז ורונה. בשנת 1073 מת ברטהולד, ובנו הרמן הראשון, מרקיז באדן ירש את תאריו. בנו השני ברטולד מונה לדוכס שוואביה בשנת 1092, אולם בשנת 1098 ויתר על התואר לטובת פרידריך הראשון, דוכס שוואביה מבית הוהנשטאופן, ונטל לעצמו את התואר "דוכס צרינגן". לאחר מותו של ברטהולד בשנת 1111 ירש אותו בנו ברטולד השלישי, דוכס צרינגן, ואחריו בנו קונרד הראשון, דוכס צרינגן.
בשנת 1127 התנקשו בחיי אחיינו של קונרד - וילהלם השלישי, רוזן בורגונדי, ובעקבות כך יצא קונרד למלחמה נגד רנה השלישי, רוזן בורגונדי וסיפח את רוב רוזנות בורגונדי לנחלותיו. בשנת 1152 מת קונרד הראשון, ובנו ברטולד הרביעי, דוכס צרינגן עלה לשלטון במקומו. ברטהולד הרביעי הקים בשנת 1157 את העיר פריבור, ובילה את רוב זמנו במלחמות באיטליה לצד פרידריך ברברוסה. בשנת 1186 מת ברטולד הרביעי, ובנו ברטולד החמישי, דוכס צרינגן עלה לשלטון במקומו. ברטולד החמישי ייסד את העיר ברן בשנת 1191, וצמצם את כוחם של האצילים הבורגונדיים.
בשנת 1218 מת ברטולד החמישי ללא יורשים, ובעקבות כך עברו רוב נחלות הדוכסות לידי הכתר, ומיעוטם התחלקו בין אגינו הרביעי, רוזן אוראך ואולריך השלישי, רוזן קיבורג, שהיו גיסיו של ברטולד החמישי.
מרקיזות באדן
הרמן הראשון, מרקיז באדן התיישב באזור באדן-באדן, ובשנת 1112 קיבל את התואר מרקיז באדן. יורשיו של הרמן הרחיבו את המרקיזות, ובשנת 1190 פוצלה המרקיזות בין יורשיו של הרמן הרביעי, מרקיז באדן; הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן קיבל את מרקיזות באדן-באדן, ואילו היינריך הראשון, מרקיז באדן-האכברג קיבל את מרקיזות באדן-האכברג.
מרקיזי באדן תמכו בעקביות בבית הוהנשטאופן, ובתמורה לשירותם הורחבו גבולות המרקיזות. הרמן השישי, מרקיז באדן-באדן ופרידריך הראשון, מרקיז באדן-באדן טענו לזכותם על דוכסות אוסטריה, אולם האוסטרים דחו אותם, משום שלא רצו להיות תחת שלטון זר. במהלך השנים הבאות אוחדו שטחי באדן ופוצלו מספר פעמים, ובשנת 1515 פוצלה באדן למרקיזות באדן-באדן ומרקיזות באדן-דורלאך. במהלך הרפורמציה נשארו מרקיזי באדן-באדן בדת הקתולית, ואילו מרקיזי באדן-דורלאך עברו לדת הפרוטסטנטית, מה שגרם למתיחות בין ענפי השושלת השונים. במהלך מלחמת שלושים השנים סבל האזור מאוד כתוצאה מהלחימה, אולם לאחר שלום וסטפליה פחתה היריבות בין הענפים השונים. במהלך המלחמות נגד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת השתתפו הענפים השונים במלחמות נגדו, וכתוצאה מכך סבל האזור שוב מביזה והרס על ידי הצבא הצרפתי.
בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת.
בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.
נסיכות הבוחר מבאדן
בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג.
הדוכסות הגדולה של באדן
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, אך לאחר התבוסה האוסטרית, לא נאלצה באדן לשלם פיצויים גבוהים בעקבות קשרי המשפחה של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן עם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה. בשנת 1870 הצטרפה הדוכסות לפרוסיה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, יחד עם שאר המדינות בגרמניה. .בשנת 1871 הפכה באדן למדינה בתוך האימפריה הגרמנית, אבל שמרה על השליטה שלה בתחומי הדואר, הטלגרף ומסילות ברזל. כמו כן, היו לה גם זכויות מיוחדות בתחום המיסוי והצבא.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן להתפטר מתפקידו ב-22 בנובמבר 1918, והמדינה הוכרזה כרפובליקה.
הקרב על סבסטופול (סרט)
הקרב על סבסטופול (ברוסית: "Битва за Севастополь"; באוקראינית: "Незламна"; "בלתי שבירה", "איתנה" או: "בלתי מנוצחת") הוא סרט מלחמה ביוגרפי משנת 2015 על לודמילה פבליצ'נקו, צעירה סובייטית שהתגייסה לצבא האדום כדי להילחם בפלישה הנאצית לברית המועצות והפכה לאחת הצלפיות הקטלניות ביותר במלחמת העולם השנייה. הסרט, שמהווה הפקה משותפת רוסית-אוקראינית, יצא בשתי המדינות ב-2 באפריל 2015; הבכורה הבינלאומית התקיימה שבועיים לאחר מכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג.
בית צרינגן
הדוכסות הגדולה של באדן
ראש בית צרינגן כיום (2017), הוא מקסימיליאן, מרקיז באדן, נכדו של מקס פון באדן.
הקרב על סבסטופול (סרט)
הסרט נסוב בעיקר סביב אירועי המצור על אודסה והמצור על סבסטופול בשנים 1941–1942.
בית צרינגן
דוכסות טק
בנו של קונרד הראשון, דוכס צרינגן - אדלברט ירש את השטחים באזור טק, ובשנת 1187 לקח לעצמו את התואר "דוכס טק". צאצאיו החזיקו בתואר, עד למותו של לודוויג מטק בשנת 1439 ללא יורשים.
הקרב על סבסטופול (סרט)
את הסרט ביים סרגיי מוקריצקיי וכיכבה יוליה פרסילד בתפקיד פבליצ'נקו. בנוסף לבייג'ינג, שם זכה הסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר, הסרט הוקרן גם בפסטיבל קאן.אחד מתסריטאי הסרט הקרב על סבסטופול, ליאוניד קורין, מת בגבורה במהלך ההסתערות על בכמות.
קורין התנדבה למבצע מיוחד בינואר. התסריטאי שירת במחלקת הסיור של התזמורת כעוזר תותחן PKM.
הוא נהרג ב-29 במרץ 2023 במהלך ההסתערות על ההאנגרים של בחמות. קבוצת התקיפה עקרה את האויב מהקווים הכבושים, אך ספגה אש ארטילרית. קורין נפצע מרסיס, שלא התאים לחייו.
קורין קיבל את הפרסים הפנימיים של חברת וגנר: צלב הזהב, עיטור האומץ, הדם והאומץ שנקבע על זכויותיו בקרבות. הוא עוטר לאחר מותו במסדר האומץ.
עלילה
בשנת 1941, לודמילה פבליצ'נקו היא סטודנטית שזה עתה עברה את בחינות הכניסה לאוניברסיטה יוקרתית; כדי לחגוג, היא הולכת למטווח ירי עם חברותיה כולל חברתה לכיתה בשם מאשה. בסבב אירועים, תוצאות הירי הכמעט מושלמות שלה במטווח גורמות בסופו של דבר לכך שהצבא האדום יוצר איתה קשר כדי להכניסה לתוכנית לפיתוח חדות הירי. רופא יהודי בשם בוריס מנסה לחזר אחריה, אך היא דוחה אותו ועוזבת להילחם בחזית המזרחית לאחר הפלישה הגרמנית.
בסופו של דבר לודמילה שותפה עם צלף ותיק חבוט בשם מקארוב, בו היא מתאהבת. עם זאת, הוא לא מחזיר לכיבושיה ומסביר שאיבד את משפחתו כאשר פלשו הגרמנים. היא גם מתאחדת עם מאשה, שהיא כעת אחות ומנהלת רומן עם טייס צעיר. תוך כדי הגנת העיר אודסה, היא נפצעת ומקארוב גורר אותה למקום מבטחים לבית חולים מקומי, שם התנדב בוריס כרופא צבאי. לאחר שמתעוררת, לודמילה מצליחה לגרום לבוריס לחתום על ניירותיה כדי שתוכל לחזור לקווי החזית, אך מגלה שמקארוב מת בקרב והסובייטים נסוגים לסבסטופול.
לאחר חזרתה לחזית, לודמילה משויכת לצלף בשם לאוניד. היא מתחילה לפצוע חיילי אויב כדי לצפות בהם סובלים, לאימת שותפה החדש. למרות התחלה גסה במערכת היחסים, השניים מפתחים בסופו של דבר רומן קרוב. מאשה, שנשלחת כאחות בקו החזית, מזמינה אותם לחתונתה, אך אז חושפת את מות ארוסה. התפתחות זו מובילה את לודמילה לספר ללאוניד באופן פרטי שהיא רוצה בן.
כשהוא בסיור בשדה, לאוניד דורך על מוקש שמפעיל נור, שמאותת על ירי ארטילרי לעמדתם. לודמילה מתעוררת שוב בבית חולים שדה, שם בוריס מספר לה שלאוניד מת במארב. אף על פי שהיא פצועה ומותשת, היא מקבלת הוראה להרוג צלף בכיר מכוחות האויב לצורך התעמולה הסובייטית. הדו-קרב אורך כל היום וכאשר נמאס לה להמתין, לודמילה יוצאת מהכיסוי וחושפת את עצמה לחלוטין. היא נורה, אך מצליחה להצביע על מיקום צלף האויב ולהרוג אותו. כשסבסטופול מפונה במצור, בוריס נושא את לודמילה ההרוסה והסובלת מטראומה לצוללת שמפנה את העיר. בעוד שאזרחים נבהלים מנסים לעלות, לודמילה מבינה כי בוריס מסר לה את המסמכים שלו כדי שהיא תוכל לעזוב את העיר. קריינות מגלה שבוריס, מאשה ואינספור אזרחים וחיילים מתו כשהגנו על העיר מפני הגרמנים.
הרישום הצבאי של לודמילה הופך אותה לכלי תעמולה חיוני עבור הסובייטים, ששולחים אותה למסע ברחבי העולם לאסוף כספים למאבק בפאשיזם. מעודדת מפגישה עם הגברת הראשונה של ארצות הברית, אלינור רוזוולט, לודמילה מנסה לחבק את נשיותה על ידי לבישת חצאית במהלך נאום בניו יורק. אף על פי ששרת התעמולה הסובייטית בסיור איתה מכריחה אותה לחזור למדי הצבא האדום, היא עושה רושם חיוני על הקהל הגברי ברובו, ושואלת, "אתם לא חושבים, רבותיי, שהסתתרתם מאחורי גבי יותר מדי זמן? " לאחר הצלחת נאומה של לודמילה, פונה אליה זמר הפולק האמריקאי וודי גאת'רי, שכותב בסופו של דבר שיר המבוסס על מעלליה.
הגברת רוזוולט מבקרת בהמשך את לודמילה לאחר המלחמה במוסקבה, במהלך טיול בשנת 1957. השניים משתתפות באופרה יחד עם בנה של לודמילה, שמשתמע גם שהוא של לאוניד.
הפקה
הצילומים החלו בשנת 2012 לאחר שנבדק חומר הארכיון הראשון שהוקדש לפבליצ'נקו. סרגיי מוקריצקי, הידוע יותר כצלם קולנוע, שימש כבמאי; לאחר הגעתו, העלילה שונתה כדי להתאים יותר לחיים של פבליצ'נקו. במהלך ההפקה היה חשש מהפסקת ההפקה בשל המתח הפוליטי ההולך וגובר בין רוסיה לאוקראינה. עם זאת, הסרט יצא לאור בהצלחה בשתי המדינות באותו יום, בשפה של כל מדינה.
הכנסות
הסרט גרף 435,468,256 רובלים (8,702,274 מיליון דולרים) בקופות בתי הקולנוע ברוסיה, זאת לעומת תקציב של 124 מיליון רובל והוכתר להצלחה מסחרית.
יחסי ג'יבוטי–תימן
יחסי ג'יבוטי–תימן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה התימנית.
סקירה כללית
שתי המדינות חברות בליגה הערבית, יש ביניהן שיתופי פעולה רבים במגוון גדול מאוד של תחומים. שיתוף פעולה מרכזי בין שתי המדינות הוא שיתוף פעולה בתחום האנרגיה והחשמל. בין שתי המדינות מפריד מיצר קטן של ים, ישנה תוכנית לחבר את ג'יבוטי לתימן באמצעות גשר הדומה לגשר המלך פהד. (כביש מהיר ימי).
ג'יבוטי תומכת במשטר החוקי של תימן במלחמת האזרחים של תימן.
אליעזר גרייבסקי
אליעזר זלמן גרייבסקי (בכתיב יידי: גראיעווסקי; ד' אדר תר"ג (1843) - 1899) היה נוסע ועיתונאי.
ביוגרפיה
גרייבסקי נולד בשנת 1843 למרדכי יוסף בן שמואל דוד גרייבסקי והנדה ביילה תחייה לבית גארדאן וגדל בוילקובישק, בה למד בביתו בעצמו וממורים פרטיים. הוא העיד על עצמו שבגיל 6 "הייתי בקי בהתנ"ך בע"פ" ולאחר מכן למד תלמוד. בגיל 17 התחתן עם דינה תחיה כהנא ועבר לגור אצל חותנו בקלצק. בשנת 1864 הוסמך לרב על ידי הרב שמואל אביגדור תוספאה, הרב אליהו באברויסק והרב חיים זלמן סטופלי. בעקבות מחלוקת על הרב יהושע רבינוביץ הוא עבר איתו לניאסוויז' ולאחר מכן קיבל הצעה לכהן כרב בארשע, אך כדי להימנע ממחלוקת הוא עבר לעסוק במסחר, בה לפי עדותו לא ראה ברכה. הוא שהה במשך כשבעה חודשים בווינה לרגל עסקיו, מסוף 1872, ובמאי 1873 נסע לטרייסט, ממנה הפליג למצרים ולארץ ישראל, בה שהה במשך כתשעה שבועות. בשנת 1876 הוא נענה למודעה של קרן השר משה מונטיפיורי שחפשה נציג בארץ ישראל. הוא הגיע ללונדון באלול תרל"ו, אך המינוי התעכב ובסופו של דבר נמסר לאחר ובינתיים גרייבסקי נקשר לרב נתן מרקוס אדלר ולסגנו הדיין דובער שפייערס ויחד עם הדיין פרסם את הספר "גנזי כנסת ישראל" והגדה עם תרגום לאנגלית. הוא נסע ברחבי אנגליה למכור את הספר ועבר לעבוד במסחר, בה שוב לא ראה ברכה. בעקבות המסע הוא כתב מאמר ביקורת על יהדות אנגליה שאינה מקפידה על שמירת המצוות, והדבר עורר עליו ביקורת רבה.
בשנת 1878 הוא פרסם בהמשכים בעברי אנכי את תיאור המסע שלו למצרים ולארץ ישראל בשנת 1873. במאמר זה הוא ביקר את תושבי ירושלים על שהם נסמכים על החלוקה ובין השאר המליץ לתושבי ירושלים היהודים להתיישב בפורט סעיד ולהתפרנס ברווח ממסחר, במקום לחיות מנדבות בירושלים.
בשנת 1887 הוציא לאור את הספר "גינת אגוז". לאחר מכן נסע לארץ ישראל, בה הוציא מחדש קונטרס מהספר על הלכות קדיש.
טמה שניידרמן
טֶמָה שניידרמן (לעיתים: טאֶמָה, או: תֶמָה; 1917-1943) הייתה בתקופת השואה קשרית בתנועת "דרור" בביאליסטוק ובווילנה. הביאה לוורשה את הידיעות הראשונות על רצח היהודים בפונאר. בת זוגו של מרדכי טננבוים. נרצחה בטרבלינקה.
פעילות בתנועת "דרור"
נולדה בשנת 1917 בוורשה שבפולין, למדה בגימנסיה פולנית. הכירה את מרדכי טננבוים והצטרפה לתנועת "דרור". בראשית מלחמת העולם השנייה עזבה את וורשה ונסעה מזרחה יחד עם טננבוים, בתחילה לקובל ומשם לוילנה.
בתפקיד קשרית הארגון היהודי הלוחם
עם סגירת גטו וילנה נשארה מחוץ לגטו ושימשה קשרית תנועת "דרור" ושל הארגון היהודי הלוחם בין שטחי הגנרלגוברנמן, השטחים שסופחו לרייך השלישי ואוקראינה. המשיכה לקיים את הקשר התנועתי תחת שם המחתרת ונדה מאיבסקה. מרדכי טננבוים כתב עליה: "טאמה - ביקרה בכל גיטו, ידעה את החיים היהודיים והצרות בכל עיר ועיירה - אוצר חי של ידיעות ואינפורמציה על הסבל והמרטירולוגיה של יהדות פולין. הביאה בשורת התנועה לכל מקום, לכל חבל. ובבואה, כמה שמחה: ידיעות, אינפורמציה, כסף, חומר תנועתי". במכתביו סיפר כיצד "בעיירות היו מספרים אגדות על הנוצרייה הצעירה בעלת הצמות, שמביאה - בשם 'פולנים טובים' - עזרה וכסף. קראנו לה בהלצה '27 איקס' - שם של סרט ריגול מפורסם מלפני המלחמה עם מרלן דיטריך". בדצמבר 1941 חזרה לווילנה יחד עם לונקה קוז'יברודסקה, קשרית "דרור". הן ביצעו משימות חשאיות רבות עבור התנועה בווילנה, בביאליסטוק ובוורשה. תפקידן היה להעביר תחמושת ועיתונים של התנועה, ללוות חברים שעברו מעיר לעיר ולהפיץ מידע על הרצח ההמוני. בינואר 1942 עלתה חשיבותה של ביאליסטוק כמרכז פעילות ושניידרמן החלה לפעול לחידוש הקשרים בין החברים והחברות ששרדו מן האקציות ועוררה אותם לפעולה התנועה. לאחר מאסרה של לונקה קוז'יברודסקה הייתה לקשרית היחידה של תנועת "דרור" בין ורשה ומחוזות המזרח. באוגוסט שבה לביאליסטוק ובפיה תיאור האקציה בוורשה וקריאה לחבור לפרטיזנים ביערות. מביאליסטוק נסעה גם לגרודנה כדי להעביר גם לשם את הידיעות. חברי "דרור" בגרודנה התייעצו איתה והחליטו לבוא במגע עם אנשי מחתרת ביער ולרכוש נשק. היא קיימה קשר קבוע בין ביאליסטוק לוורשה והעבירה לאנשי המחתרת בוורשה מידע, כסף ונשק. צביה לובטקין העידה:
בתיעוד גטו ורשה במלחמת העולם השנייה היה שמה אחד מהשמות שהיו סמל לפועלן של נשים בארגוני המחתרות הלוחמות. כשכתב ההיסטוריון ד"ר עמנואל רינגלבלום על הקשריות בארגונים אלה, תיאר אותן בתור "הפרומקות, הליונקות והטימות", כאשר הלוחמות פרומקה פלוטניצקה, לונקה קוז'יברודסקה וטמה שניידרמן משמשות לו כסמל.
מותה
ב-11 בינואר 1943 נקראה על ידי הנהגת הארגון היהודי הלוחם להגיע מביאליסטוק לוורשה כדי להעביר לממשלת פולין הגולה בלונדון מידע ומסמכים חשאיים על החלטת היינריך הימלר להגביר את קצב ההשמדה של היהודים. היא הביאה איתה סכום כסף גדול, מתנת אפרים ברש, ראש היודנראט בגטו ביאליסטוק וידיעות על התקדמות פעולות ההגנה של היהודים שם. היא הגיעה לוורשה ב-17 בינואר 1943. למחרת נתפסה עם שתי חברותיה הקרובות, לאה פרלשטיין ושרה גרנטשטיין, גם הן לוחמות ונשלחה לטרבלינקה. פרטי מותה המדויקים אינם ידועים, במותה הייתה כבת 25. בקרב חברים וחברות בפולין סימנו הידיעות על מותה את קצה התקווה: "מווארשה אין לנו כל ידיעה [...] מסתבר שנספו כולם עד אחד", כתבה ציפורה בירמן באפריל 1943 בקיבוץ תל-חי שבפולין, "טאמה נסעה ואף ממנה אין כל ידיעה. הרגשה איומה: נשארנו אחרונים".
גנרל על הכוונת
גנרל על הכוונת (באנגלית: Brass Target) הוא סרט מלחמה, מתח ופעולה אמריקאי משנת 1978 בכיכובם של ג'ון קסאווטס, סופיה לורן, ג'ורג' קנדי, רוברט ווהן ומקס פון סידוב.
הסרט הופץ על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפוריישן.
עלילה
בשנת 1945, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה באירופה, שדדה קבוצת קצינים בצבא ארצות הברית רכבת בגרמניה שהכילה משלוח זהב שנועד להימסר לצבא האדום. במהלך השוד נרצחו בגז 59 חיילי המשטרה הצבאית ששמרו על הרכבת. השוד היה זהה במתכונתו לפשיטה על רכבת של הצבא הגרמני באיטליה במהלך המלחמה.