cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמעי בן גרא
דמותו של שמעי בן גרא בספרות חז"ל
במדרש שמואל (פרשה לב, ד) וילקוט שמעוני (סימן תתרנג) מושם הדגש דווקא על אשתו של שמעי. במדרשים אלו נאמר כי בזכותה של אשתו של שמעי בן גרא נצלו ישראל מעצתו של המן הרשע. המדרשים הללו מזהים את אשתו של שמעי בן גרא כאשה מבחורים שהטמינה את צדוק ואביתר כשנשלחו על ידי חושי הארכי לבשר לדוד על תוכניותיו של אבשלום.
על פי רש"י (ש"ב טז י) שמעי בן גרא היה ראש הסנהדרין.
Hot in It
השיר הגיע למקום העשירי במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טייס ורווסט, שרלוט אייצ'יסון, קידו, פרנק נובל, הייט ולינוס נורדסטרום והופק על ידי טייסטו וגולדפינגרס. צ'ארלי XCX דיברה על השיר לראשונה בחשבונות המדיה החברתית שלה במאי 2022, ושיתפה קטע מהפזמון שלו בסרטון שפורסם בחשבון הטיקטוק הרשמי שלה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-80 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
את סרטון המילים הרשמי של "Hon in It" העלה טייסטו לערוץ היוטיוב הרשמי שלו ב-1 ביולי 2022. הוא מורכב מעשרות קטעי וידאו של אנשים שרקדו לצליל השיר עצמו. ב-12 באוגוסט, פורסם הווידאו קליפ הרשמי של השיר, בשידור חי. הוא כולל את XCX רוקדת בחנות מוצרי חדר שינה, לצד רקדני ליווי שונים.
נכון לנובמבר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-4.5 מיליון צפיות.
אבו מוראלס
חואן אֶבוֹ מוראלֶס אַיימָה (בספרדית: Juan Evo Morales Ayma; נולד ב-26 באוקטובר 1959) הוא מדינאי בוליביאני, נשיא בוליביה לשעבר. ב-19 בדצמבר 2005 נבחר לנשיאות, ונחשב לאינדיאני הראשון שנבחר לתפקיד נשיא בוליביה.
ראשית דרכו
מוראלס נולד למשפחה איימרית, בעיירה אורינוקה, במחוז אורורו שבאלטיפלנו, רמה במרכז האנדים. משפחתו סבלה מעוני קיצוני, ומתוך שבעה אחים, רק שלושה הגיעו לבגרות. בנעוריו עבד במגוון עבודות: רועה צאן, אופה, עושה לבנים ואף חצוצרן.
בתחילת שנות ה-80 עברו בני משפחתו, כמו תושבי הרים אחרים, לשפלה הטרופית במזרח בוליביה. מוראלס ומשפחתו התיישבו בצ'פרה, והקדישו את חייהם לחקלאות, בין השאר של עלי קוקה. מוראלס השלים לימודי תיכון ולאחר מכן התגייס לצבא. במהלך הרפורמות הכלכליות של שנות ה-90 החלו כורים לשעבר לגדל אף הם קוקה, אך הממשלה בראשות הוגו בנסר החלה להילחם בגידול הקוקה במטרה להקטין את יצור הקוקאין, בתמיכת ארצות הברית, באמצע שנות ה-90.
מוראלס הוא מנהיג תנועה שמאלנית של איכרים המגדלים עלי קוקה. המפלגה מתנגדת למאמצי ממשלת ארצות הברית להשמיד את גידול עלי הקוקה באזור צ'פרה שבדרום-מזרח בוליביה. מוראלס הוא גם מנהיג מפלגת "תנועה לעבר הסוציאליזם".
בבחירות 2002 הוא נבחר במקום השני, מה שהדאיג את המפלגות המסורתיות. בכך התפרסם מוראלס בדרום אמריקה. הוא נודע בהאשמות הקיצוניות שלו נגד ארצות הברית. בין היתר טען שההישג שלו בבחירות 2002 נבע בין השאר מתגובות שגריר ארצות הברית בבוליביה, שליבו את היצרים. בבחירות הבאות, של 2005, הוא זכה בנשיאות.
בין השאר, נודע מוראלס בכך שהוא מתעקש ללבוש סוודר מסורתי, בסגנון הסריגה של איכרי האנדים, גם באירועים רשמיים ובפגישות עם מנהיגים אחרים.
כהונתו
ב-1 במאי 2006 הודיע מוראלס על הלאמת כל חברות הנפט והאנרגיה במדינה. כמו כן הורה לצבא להשתלט על שדות נפט וגז ומתקני אנרגיה. הנפגעת העיקרית מההלאמה היא ברזיל, כיוון שחברות ברזילאיות הן שהשקיעו את רוב הכספים בשדות הנפט בבוליביה. ב-11 באוגוסט 2006 הודיעה ממשלת בוליביה כי היא מעכבת עד להודעה חדשה את ההלאמה "בשל מחסור במשאבים כספיים".
במהלך חודש מאי, בעקבות חתימת הסכמי סחר חופשי בין פרו ובוליביה לבין ארצות הברית, בהם הוסכם כי האחרונה תורשה לייצא פולי סויה לשתי המדינות ובכך תאיים על מוצר היצוא העיקרי של בוליביה, הודיע מוראלס כי בכוונתו ללכת בעקבות ונצואלה ולפרוש מאיחוד הקהילות האנדיות. צ'אווס וקסטרו התחייבו לקנות את כל יבול הסויה של בוליביה, כדי לפצותה על ההפסדים הצפויים מהפרישה מהאיחוד.
על פי חוקת בוליביה מותר לאדם לכהן כנשיא במהלך שתי קדנציות לכל היותר. בסוף הקדנציה השנייה שלו יזם מוראלס משאל עם שיאפשר לו להתמודד לנשיאות פעם שלישית. העם דחה את ההצעה. למרות תוצאות המשאל, הוא התמודד בבחירות הבאות.
בחירות 2019 וסיום כהונתו
בבחירות הכלליות ב 2019, זכה מוראלס ב-47% מהקולות בסיבוב הראשון - רוב המבטל את הצורך בסיבוב שני. תוצאה זו עוררה מחלוקת בשל חשד לזיופים, ומחאות פרצו ברחבי המדינה. ארגון מדינות אמריקה פרסם דו"ח שבו נטען כי התקיימה מניפולציה בהליך הבחירות, הכוללת שינויים בתיעוד וזיוף חתימות. למחרת פרסום הדו"ח, מוראלס קרא לבחירות חוזרות. ראשי המשטרה הצטרפו למחאות נגד מוראלס, וראש הצבא קרא לו להתפטר. בעקבות כך התפטר מוראלס וברח למקסיקו, שם קיבל מקלט מדיני. הוא רואה בהליכים נגדו הפיכה צבאית, עמדה שאליה הצטרפו כמה מדינות בדרום אמריקה. ב-9 בנובמבר 2020 חזר מוראלס לבוליביה.
הערכת הישגיו
ההלאמות הנרחבות של סקטורי האנרגיה, הכרייה, החשמל, המלט, הטלקומוניקציה (תקשורת), התחבורה והתשתיות הצליחו להגדיל את גודל המשק שבשליטת המדינה מ-17% ב-2005 לכמעט 40% מהמשק ב-2016. הכנסות המדינה מהלאמות גדלו מ-2.5 מיליארד דולר בשנים 1995–2005 ל-31.5 מיליארד דולר בין 2005–2015. שווי חברת אנטל העוסקת בתחום התקשרות גדל פי שלושה מאז ההלאמה.
על פי נתוני ארגונים בינלאומיים כמו: המכון למחקר כלכלה ומדיניות והמועצה לענייני חצי הכדור: הכלכלה צמחה ב-300 אחוזים ב-10 שנים, ההוצאה הריאלית על רווחה צמחה ב-45 אחוזים ופערי ההכנסה ירדו מ-60 ל-44.6 על פי מדד ג'יני.
מוראלס מקדם את ה"סוציאליזם נוסח המאה ה-21" שמשמעותו הרחבה משמעותית של השליטה המדינתית על המשק, צמצום גדול של האי-שוויון, הורדת שיעור העוני, והגברת הכלכלה הדמוקרטית.
רמות האי-שוויון והעוני בבוליביה היו גבוהות וירדו דרסטית מאז 2006 שבה מוראלס התחיל לבצע את מדיניותו (האי-שוויון צנח מ-0.60 ב-2005 ל-0.44 ב-2018). החלטתו של מוראלס להלאים את סקטור האנרגיה (גז, נפט ועוד) ולחתום על הסכמים עם חברות גז ונפט זרות כך ש-80% מרווחיהן יזרמו לקופת המדינה נחשבת בעיני ממשלת בוליביה וכלכלנים שמאליים בעולם כמה שאפשר את העלייה ברמת החיים במדינה.
מוראלס החליט להלאים מפעלי מלט וכרייה כדי שיהוו מקור הכנסות נוסף לתוכניותיו החברתיות והשקעות בכלכלה הבוליביאנית.
127,000 יחידות דיור נבנו בין 2012 ל-2017 בתוכנית הבנייה הממשלתית כשההערכה היא שיבנו יותר מ-30,000 יחידות דיור על ידי המדינה מדי שנה.
הגדלת תקציבי המשרדים החברתיים, הגדלת מימון תוכניות הרווחה בצורה משמעותית והעלאת שכר המינימום ב-372%, תרמו להורדה המשמעותית של אי השוויון והעוני במדינה.
כישלונות ורודנות
הוא הוכרז כמנהיג "ללא תחליף" בשנת 2014. למרות שהפסיד שלוש שנים לפני כן במשאל עם בשאלה האם יוכל להתמודד על הנשיאות בפעם הרביעית, שותפיו בבית המשפט העליון ביטלו את התוצאות וקיבלו את הטיעון לפיו הגבלה על קדנציות “פוגעת בזכויות האדם”.
בכל הקשור להתקדמות הכלכלית של בוליביה תחת מוראלס, כל ההצלחות המוקדמות של מדיניות החלוקה מחדש שהוביל נעלמו אל מול מצבו המקרטע של המשק הכללי. עוד בטרם המשבר הנוכחי שיתק את המדינה, סמנים מאקרו-כלכליים הזהירו מפני זמנים קשים. תחת מוראלס, בוליביה צברה חוב חיצוני אדיר ובזבזה יותר ממחצית יתרות המטבע הזר שברשותה; שיעור הגירעון הפיסקלי של בוליביה הוא השני בגודלו ביבשת, אחרי ונצואלה; ירידה בתפוקת הגז הטבעי פגעה באופן משמעותי בהכנסות המדינה, וההתעקשות להמשיך לייבא דלק ולסבסד אנרגיה יקרה יצרו עיוותים גדולים בשוק. גם הצמיחה הכלכלית שאכן נרשמה בתקופת מוראלס, הייתה בעיקרה יחסית להתדרדרות בשאר מדינות האזור, בהן ממשלות שמאל בארגנטינה ובוונצואלה, למשל, שהובילו למשברים חריפים שלעומתם נשיא בוליביה נראה כמו מנהיג אחראי ושקול יחסית.
דעתו על ישראל
בינואר 2009, כאות מחאה על מבצע עופרת יצוקה נגד חמאס בעזה, ניתק מוראלס את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
בשנת 2011 ניהל פגישה ידידותית עם אחמד וחידי, שר ההגנה האיראני, שתכנן את הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס ב-1994, בו נרצחו 85 איש ונפצעו 330 (וחידי מבוקש על ידי הרשויות בארגנטינה מאז הפיגועים). לאחר לחץ פוליטי משלל ארגונים יהודיים, התנצל מוראלס בפני הקהילה היהודית בארגנטינה.
במהלך 2014 ביטל הסכם ארוך שנים שנחתם כבר ב-1972 על תנועה חופשית (ללא ויזה) בין שתי המדינות. מוראלס כינה בפומבי את ישראל "מדינת טרור".
חוסר אונים נרכש
חוסר אונים נרכש (וגם: חוסר אונים נלמד או אי-שליטה נלמדת), הוא מונח פסיכולוגי המתאר מצב הנוצר בעקבות חוויות מרובות של היעדר שליטה, בהן אין לפרט יכולת לשנות מצב בלתי נעים. במקרים אלו תחושת חוסר האונים נוצרת לאור התפיסה שאין תלות בין התגובות של הפרט לבין התוצאות הלא נעימות אותן הוא יחווה.
חוסר אונים נרכש שונה מלמידת בריחה, שהוא מצב בו לומד הפרט איך ניתן לגרום להפסקת גירוי בלתי נעים. מצב זה שונה גם מלמידת הימנעות, בו לומד הפרט להימנע מגירוי בלתי נעים פוטנציאלי. בשני המקרים האחרונים, הפרט מאמין שיש בכוחו להשפיע על הסביבה, לשנות את המצב הקיים או את התגלגלות האירועים הבאים. אך במקרה של חוסר אונים נרכש, הפרט מקבל את מצבו הלא נעים, ללא כל ניסיון להוביל לשינוי.
מצב זה קיים הן אצל בני אדם והן אצל בעלי חיים.
היסטוריה
התאוריה מניחה כי בחלק גדול ממצבי הלחץ האדם תופס את עצמו במידה מסוימת כחסר שליטה, או חסר אונים בלשון התאוריה, שהרי אילו הייתה לו שליטה מלאה באירועים הוא לא היה גורם לעצמו אירוע שלילי. התאוריה ממשיכה ושואלת, מה תהיה ההשפעה של תחושת חוסר האונים שנחוותה במצב הלחץ על הסתגלותו של האדם בעתיד, באילו מקרים תחושת חוסר האונים תמשיך ללוות את האדם לאחר שהסתיים מצב הלחץ, וכיצד היא תשפיע על מצב רוחו ועל תפקודו.
המחקר בנושא חוסר אונים התחיל בניסויים שנערכו בכלבים ובהשפעת עונש חיובי עליהם.
בשנת 1967 ביצע הפסיכולוג מרטין סליגמן מחקר על חוסר אונים נרכש מטעם אוניברסיטת פנסילבניה בהמשך לעיסוקו בדיכאון קליני. בחלקו הראשון של הניסוי הכניסו 3 קבוצות של כלבים לכלובים הניתנים לחשמול: הקבוצה הראשונה הוצאה מהכלוב לאחר זמן הניסוי ללא חישמול של הכלוב. כל כלב בקבוצה השנייה צוות לכלב בקבוצה השלישית. הקבוצה השנייה הוכנסה לכלוב שחושמל בקבועי זמן אקראיים, אך החשמול היה נפסק במידה והכלב הפעיל לחץ על מתג בכלוב. כל כלב בקבוצה השלישית הוכנס לכלוב וחושמל אך ורק בזמן שהכלב המקביל אליו בקבוצה 2 חושמל - הכלב מקבוצה 3 היה נתון במצב של חוסר שליטה מוחלט על הופעתו או אי הופעתו של השוק החשמלי.
הכלבים ״חסרי האונים״ בקבוצת ניסוי זו גילו התנהגות של דיכאון קליני, אדישות, ופעילות נמוכה, וחלקם אף נמנעו מאכילה ומשתייה. התנהגות זו המשיכה זמן רב לאחר גמר הניסוי.
גורמים
חוסר אונים נרכש מתפתח בעקבות שלושה גורמים עיקריים: אקראיות, קוגניציה והתנהגות. זאת משום שהאופן שבו האדם תופס מצבים של חוסר שליטה משפיע על הדרך שבה הוא יבחר להגיב להם.
ההתפתחות של חוסר אונים נרכש מערבת שינויים בתפיסת מקור השליטה. שינוי זה גורם לפרט להאמין שהיכולת לשינוי אינה נובעת ממקור פנימי שלו עצמו, אלא ממקור חיצוני כלשהו אשר עליו אין לו יכולת שליטה. לחלופין, האדם יכול לייחס אירועים שליליים לסיבות פנימיות גלובליות ויציבות אשר גם עליהן הוא אינו מסוגל לשלוט. כלומר, חוסר האונים יכול להתפתח גם כאשר האדם מאמין שהוא זה הגורם לנסיבות, אך מסיבה כלשהי אין בכוחו לפעול בדרך אחרת.
הגורמים להתפתחות של חוסר אונים נרכש יכולים להיות ממוקדים או כוללניים. בעוד שגורמים ממוקדים ישפיעו בעיקר על ההיבטים הספציפיים המקושרים אליהם, גורמים כוללניים יהיו בעלי השפעה גלובאלית על תחומי חיים נרחבים.
מצבי סיכון
ישנה סבירות גבוהה יותר להתפתחות של חוסר אונים נרכש כאשר הכישלון הוא בלתי נשלט. כתוצאה מכך ישנם מצבים מסוימים בהם קיימת סבירות גבוהה יחסית להתפתחות של חוסר אונים נרכש.
Duke
Duke הוא האלבום העשירי של להקת ג'נסיס האלבום יצא לאור במרץ 1980. זהו האלבום הראשון של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. בבילבורד שבארצות הברית, נבחר האלבום במקום ה-11. באלבום זה, ניכר צליל "מסחרי" יותר מאלבומיה הקודמים של הלהקה שתנטוש את זרם הפרוגרסיב שאפיין אותה בתחילת דרכה. צליל זה יישמע גם באלבומיה הבאים של הלהקה. בעבודה על האלבום טוני באנקס ומייק ראת'רפורד הוציאו את שני אלבומי הסולו הראשונים שלהם. פיל קולינס היה אז במשבר בכך שהיחסים בינו לבין אשתו הראשונה במשבר, הוא ניסה להציל את נישואיו. רוב השירים נכתבו על ידי השלישייה זהו גם האלבום הראשון שבו חברי הלהקה החלו לכתוב ולהלחין שירים לבדם. האלבום כלל את הסינגל Turn It On Again אשר נחשב כיום לאחד משיריה הטובים ביותר של הלהקה. עטיפת האלבום בסגנון הפופ ארט, עוצבה על ידי ביל סמית' שיעצב גם את עטיפת האלבום הבא של הלהקה.
חוסר אונים נרכש
מצבי סיכון
למשל, אנשים בעלי לקות למידה או הפרעת קשב עלולים להיות חשופים יותר לחוויות חוזרות של כישלון מגיל צעיר במסגרת החינוך הפורמלי, חרף השקעת מאמצים רבים בניסיון לשנות את המצב.
Duke
Duchess
Duchess הוא חלק מהאלבום הנקרא "סוויטה סודית" בכך שהשירים מחוברים לשני בהם: Behind the Lines, Guide Vocal, Turn It on Again, Duke's Travel ו-Duke's End, השיר מספר את עלייתה ונפילתה של דיווה מהתחלת הקריירה שלה, להצלחתה, ולירידתה בדעת הקהל. זהו השיר הראשון שבו ג'נסיס השתמשו במכונת תופים.
חוסר אונים נרכש
מצבי סיכון
תופעה זו נוצרת מתהליך המזין ומעצים את עצמו. כאשר תלמיד נכשל בלימודיו מסיבה כלשהי הוא עלול להטיל ספק ביכולות הלמידה שלו. כתוצאה מכך הוא יראה את ההצלחה בלימודים כאירוע בלתי נשלט. אמונה זו מובילה לתסכול וירידה במוטיבציה להשקעת המאמץ הנחוץ למילוי משימות לימודיות. הוויתור על המאמץ והיעדר ההתמדה עלולים להוביל לכישלונות נוספים, אשר יחזקו את אותן האמונות השליליות של התלמיד לגבי יכולתו להצליח.
כך נוצר מצב של נבואה המגשימה את עצמה, בו האמונה של התלמיד כי אינו מסוגל להצליח בלימודים פוגעת בהישגיו.
Duke
Turn It On Again
Turn It On Again הוא סינגל נוסף מהאלבום. הגיע למקום ה-8 במצעד הסינגלים הבריטי.
חוסר אונים נרכש
מצבי סיכון
הצלחות עתידיות לא בהיכרח ישנו מצב זה משום שהתלמיד עלול לייחס אותן למזל ולא ליכולת הלמידה שלו.
תקופת הילדות
התפתחות רגשית בילדות מתארת את השינויים בבשלות הרגשית המלווים את תהליך ההתבגרות בשנות הילדות. ישנם מצבים העלולים לעורר חוסר אונים נרכש בשנים אלו ולפגוע בתפיסת המסוגלות העצמית של הילד.
Duke
Turn It On Again
השיר מתאפיין גם במבנה אופייני מורכב קצבי למוזיקת פופ, עם חלקי בתים ופזמון ומשקלים א-סימטריים, 6/4 עד 7/4 (13/4), ואילו חלקי הפתיחה וגשר הם ב4/4 ו 5/4 (9/4).
חוסר אונים נרכש
תקופת הילדות
להורים ישנה השפעה רבה על ההערכה העצמית של ילדיהם. חוסר אונים נרכש עלול להתפתח במקרים בהם ילדים חשים כי אין ביכולתם לעמוד בצפיות הוריהם.
Duke
Turn It On Again
"Turn It On Again" הפך לאחד מהשירים האהובים ביותר בהופעות של הלהקה. כתוצאה מכך, אלבום האוסף של הלהקה מ-1999 Turn It On Again: The Hits קרוי על שם השיר. גם פרויקט האיחוד של הלהקה Turn It On Again; The Tour, קרוי על שם השיר. השיר עצמו נכלל בסיבוב ההופעות של 2007, אך שינה את מקצבו בשל העמקת קולו של פיל קולינס במשך השנים.
חוסר אונים נרכש
תקופת הילדות
עם ההתפתחות החברתית הילד מתחיל להשוות את עצמו לקבוצת השווים שלו, באופן שמשפיע על הדימוי העצמי שלו.
השלכות של חוסר אונים נרכש
למצבים של חוסר שליטה יכולות להיות השלכות שליליות.
Duke
Turn It On Again
"Turn It On Again" הפך למוזיקת הרקע לפרסומת של ג'נרל מוטורס. השיר גם הפך לחלק מן המשחק של Grand Theft Auto: Vice City Stories בסדרת המשחקים Grand Theft Auto. להקת דרים ת'יאטר ביצעה את השיר כחלק מן המחרוזת הגדולה (Big Medley) באלבומם A Change of Seasons.
חוסר אונים נרכש
השלכות של חוסר אונים נרכש
אנשים שחווים חוסר אונים נרכש נוטים לוותר בקלות. אחד הביטויים של חוסר אונים הוא פסיביות, אשר נוצרת בעקבות הנטייה של אנשים להימנע מעשייה כאשר הם סבורים שאינם יכולים לשלוט במצב.
בנוסף, תחושת חוסר אונים יכולה גם לעכב תהליכי למידה.
על פי תאוריית חוסר האונים הנלמד דיכאון ומחלות נפש קרובות אחרות הם תוצאה של תפיסה של העדר שליטה בסיטואציה.
שלום דנינו
שלום דנינו (נולד ב־30 באפריל 1956, י"ט באייר ה'תשט"ז) הוא חבר הכנסת בכנסת העשרים וחמש מטעם הליכוד.
ביוגרפיה
שלום דנינו נולד באופקים לפריחה ומאיר דנינו אשר עלו ממרוקו וגדל במשפחה של מצביעי תנועת החרות. הוא אחיו של איציק דנינו שנבחר ב־2013 לראשות העיר. שירת בצה"ל בחיל האוויר וביצע תפקידים מגוונים, בתחום המבצעים והמינהל, ביניהם מפקד יחידה, והשתחרר בדרגת רב-סרן, לאחר שירות של כ-10 שנים. כמו כן, הוא חבר בוועד המנהל של מוזיאון מורשת חיל האוויר. לפני כניסתו לכנסת, דנינו היה איש עסקים ובעלים של בית האבות "דורות בנגב", הממוקם בבאר שבע ושל דנהל שיווק בע"מ.
ב-2019 התמודד על משבצת מחוז נגב בבחירות המקדימות של הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שובץ במקום ה־55 ברשימה. לאור הקפאת הרשימה, גם בבחירות לכנסת העשרים ושתים–העשרים וארבע (2019–2021) שובץ במקום ה־55–57 שלה. בארבע מערכות הבחירות האמורות זכתה הרשימה ב־30–36 מנדטים, מה שהותיר את דנינו מחוץ לכנסת. בבחירות המקדימות בשנת 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, נבחר למחוז הנגב, ושובץ במקום ה-22 ברשימת הליכוד, שזכתה ל־32 מנדטים וכך נכנס לכנסת.
חיים אישיים והשכלה
תושב היישוב עומר שבנגב, נשוי לאלן ואב לשלוש בנות. הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה מטעם אוניברסיטת בן-גוריון ובעל תואר בניהול מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
המסור 4
המסור 4 (באנגלית: Saw IV) הוא סרט אימה, הרביעי בסדרת סרטי "המסור". במאי הסרט הוא דארן לי בוסמן, שביים גם את שני הסרטים הקודמים בסדרה - המסור 2 והמסור 3. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 באוקטובר 2007 לרגל ליל כל הקדושים. מאוחר יותר הופץ למדינות מסוימות בעולם. לישראל הסרט הגיע ב־3 ביולי 2008. לפי הביקורות הוא נחשב לסרט הכושל ביותר בסדרה.
תקציר עלילה
בסוף הסרט מישהו הורג את ג'יגסו, אך עוד לפני מותו דאג לסבך את העניינים לאלו שעדיין בחיים.
לאחר שריג נכשל במשימתו האחרונה וגרם למותו של הבלש מת'יוס (ונורה בעצמו), קם הופמן ממלכודתו המדומה וחשף את עצמו כאשר אמר לריג "המשחק נגמר". משם הולך הופמן לחדר בו נמצא כעת הסוכן סטרם, ונועל אותו ביחד עם גופותיהם של היתר.
גרף קיילי
הגרף אינו מוגדר עבור חבורה G בפני עצמה, אלא רק ביחס לקבוצת יוצרים שלה, S. גרף קיילי של G ביחס ל-S הוא הגרף שקודקודיו הם אברי החבורה, ולכל יוצר s\in S יש בו קשת בצבע s מכל קודקוד g\in G למכפלה gs. באופן הזה מתקבל גרף מכוון רגולרי: מכל קודקוד יוצאות ונכנסות בדיוק |S| קשתות. באיור משמאל מוצג גרף קיילי של החבורה A_4 ביחס ליוצרים a=(12)(34), באדום, ו-b=(123), בכחול. מקובל להשמיט את הכיוונים עבור היוצרים מסדר 2, כפי שעשינו לעיל.
בחבורות קטנות הגרף מאפשר לבצע חישובים במהירות. בגרף שלנו אפשר לחשב כי (ab)^3=e, משום שאם יוצאים מאיבר היחידה וצועדים בכיוון אדום-כחול-אדום-כחול-אדום-כחול, חוזרים לנקודת ההתחלה. אותה תוצאה נקבל מכל נקודת התחלה, דבר המדגים את מידת הסימטריה של הגרף. אכן, חבורת הסימטריות של גרף קיילי צבוע היא בדיוק החבורה שאותה הוא מתאר. על הגרף אפשר להגדיר את מטריקת המלה, שלפיה המרחק מקודקוד g לקודקוד h שווה למספר הקטן ביותר של יוצרים (והאיברים ההפוכים להם) הדרוש לכתיבת היחס g^{-1}h.
גרף קיילי כמרחב גאודזי
אפשר להפוך את הגרף למרחב גאודזי, אם מתאימים כל קשת לקטע היחידה [0,1] (עם המטריקה הרגילה עליו). באופן הזה, כל גרפי קיילי של חבורה נוצרת סופית G (ביחס לכל קבוצת יוצרים סופית) הם קוואזי-איזומטריים זה לזה, וכך מתקבל העיקרון היסודי של תורת החבורות הגאומטרית: גרף קיילי הוא אינווריאנט קוואזי-איזומטרי של החבורה. לפי הלמה של שוורץ-מילנור, כל מרחב גאודזי סימטרי די הצורך הוא גרף קיילי, במובן הבא: אם חבורה G פועלת על מרחב גאודזי X כחבורה של איזומטריות, באופן שהמרחב אינו גדול מדי (המנה X/G קומפקטית) ואינו קטן  מדי (לכל קבוצה קומפקטית K\subset X, הקבוצה  סופית), אז X קוואזי-איזומטרי לגרף קיילי של G (על ידי ההתאמה, כאשר x\in X נקודה קבועה). לדוגמה, אם M הוא יריעת רימן פשוטת קשר אז כל סריג קו-קומפקטי בחבורת האיזומטריות של M (לחלופין, החבורה היסודית של כל יריעת רימן קומפקטית ש-M הוא מרחב הכיסוי האוניברסלי שלה) הוא קוואזי-איזומטרי ל-M.
פונקציות על גרף קיילי
מרחבי פונקציות המוגדרים על חבורה G מרחבים לתורת החבורות טכניקות אנליטיות שונות ומגוונות. הדוגמה החשובה ביותר היא מרחב הפונקציות האינטגרביליות-בריבוע, L^2(G), שהוא אובייקט יסודי בתורת ההצגות. בעוד שמרחב זה תלוי בחבורה בלבד, אפשר לתאר גם מרחבים התלויים בקבוצת היוצרים, כגון מרחב פונקציות הרמוניות (הערך בנקודה הוא ממוצע השכנים), פונקציות המקיימות את תנאי ליפשיץ או בעלות גידול פולינומי, וכדומה. ראו למשל תכונת ליוביל.
עניבה
עניבה היא פריט ביגוד, הנכרך סביב הצוואר ומהודק לרוב בקשר. כיום העניבה אינה משמשת עוד לתפקיד מעשי, אלא נלבשת מטעמים אופנתיים בלבד.
בתרבות המערב, העניבה נחשבת כפריט לבוש ייצוגי ומכובד, ועל-כן היא משמשת לעיתים קרובות כחלק מלבוש רשמי, כגון חליפת עסקים, מדי עבודה (בקרב מלצרים ודיילים, למשל) ולעיתים גם כחלק ממדי צבא או משטרה. העניבה נחשבת לפריט לבוש גברי בעיקרו, אם כי גם נשים עונבות עניבות.
ההיסטוריה של העניבה
גברים ונשים לאורך ההיסטוריה ענדו על צווארם מיני צעיפים וקישוטים שונים. עם זאת, את תחילת השימוש בעניבה כפי שהיא מוכרת לנו היום מייחסים למלחמת שלושים השנים. שכירי החרב הקרואטים בצבא צרפת לבשו צעיפים לצווארם; יש הטוענים, שמטרת הצעיף הייתה לקינוח הפה בעת האכילה, או להגנה על החולצה מפני כתמים ויש הטוענים שמטרת הצעיף הייתה לניגוב הזיעה. מכל מקום, תושבי פריז התלהבו מהמראה החדש ובמהרה פשטה אופנת צעיפי הצוואר, לנשים ולגברים, בכל רחבי אירופה. המילה עניבה בצרפתית (קְרַווָאט) ובשפות אירופאיות נוספות התפתחה מהמילה "קרואטים". מאופנה זו התפתחו סוגי העניבות השונים המוכרים לנו כיום.
כלי תל אל-יהודיה
כלי תל אל יהודיה היא קבוצת כלי קרמיקה ייחודית מתקופת הברונזה התיכונה II  בארץ ישראל ותקופת הביניים השנייה בהיסטוריה של מצרים העתיקה תקופת החיקסוס. מקור השם של קבוצת הכלים נלקח מהתל בו נמצאו לראשונה תל אל יהודיה במרכז הדלתה של הנילוס במצרים. כלים אלו נמצאו גם באתרים ארכאולוגים בקפריסין ובלבנט.
עניבה
סוגי עניבות
קיימים סוגים רבים ושונים של עניבות. כמה מהבולטים בהם הם:
כלי תל אל-יהודיה
כלים אלו נתגלו לראשונה בחפירתו של פלינדרס פיטרי בתל בשנים 1905 – 1906. פיטרי היה הראשון שזיהה את ייחודה של קבוצת כלים זו.
עניבה
סוגי עניבות
בנוסף, קיימות גם "עניבות דמה", שאינן מצריכות קשירה, אלא נצמדות לצווארון באמצעות קרסים.
כלי תל אל-יהודיה
הכלים נמצאו לראשונה בשכבות שתוארכו לתקופת הברונזה תיכונה IIA (MBIIA) (שנים (2000 – 1750 לפנה"ס), הקבוצה הגיעה לשיא הפופולריות בתקופות ברונזה תיכונה IIB-C (MBIIB-C) (שנים (1750 – 1550 לפנה"ס), שבה ניתן לראותה בו זמנית באתרים בכנען ובאתרי הדלתה במצרים. שרידים מעטים של קבוצת כלים זו ניתן למצוא באתרים בתקופת הברונזה המאוחרת.
עניבה
עניבה ביהדות החרדית
יהודים חרדים רבים נוהגים לענוב עניבות, בעיקר בשבתות, בימים טובים ובאירועים חגיגיים. הרבה רבנים וראשי ישיבות ליטאים נוהגים לענוב עניבות גם בימות החול.
לעומתם, בולט הציבור החסידי או הירושלמי השורשי בכך שאינו נוהג כלל לענוב עניבה. פריט לבוש זה נחשב בקרב ציבור זה ללבוש מודרני, החורג ממנהגי הלבוש ומצורות הלבוש החסידיות, המקפידות לשמר את הלבוש היהודי האותנטי הקדום. בחסידות גור, למשל, מודגש מעמדה של העניבה כפריט גנדור בורגני שיש להסתייג ממנו, והיא מכונה שם בלעג, ככל הנראה על שם צורתה, בכינוי דג מלוח. עם זאת, גם בעולם החסידי ישנם יוצאי דופן. כך, לדוגמה, אדמו"רים בני שושלת רוז'ין, נוהגים לענוב עניבה שחורה, הנחשבת, בחצרות השייכות לשושלת זו, לחלק מלבושו הייחודי של האדמו"ר. בעבר רווח שימוש בעניבות גם אצל חסידי קרלין, אולם כיום, גם בחצר זו, רק האדמו"ר ובני משפחתו הקרובה נוהגים לענוב עניבה, בחסידות חב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון, נהג ללכת עם עניבה שחורה, במסגרת זאת נוהגים גם הרבה רבנים ושלוחים בחסידות גם ללכת עם עניבה.
התנגדות לעניבות
לצד התומכים בעניבה כפריט לבוש יש המתנגדים ללבישתה מטעמים אישיים, חברתיים ואף בריאותיים. להבדיל מרוב פרטי הלבוש, עניבות אינן מנוקות ומכובסות לעיתים קרובות ומשכך הן עלולות להיות מזוהמות. קיימים מחקרים המצביעים על כך שרופאים מעונבים עלולים להעביר זיהומים בין חוליהם בפריט לבוש זה. החל משנת 2007 נאסר על רופאים בבתי חולים בבריטניה לענוב עניבות. לעובדים הבאים במגע עם אנשים העלולים להיות אלימים, כך למשל בתפקידי שיטור, בבתי הסוהר או במערכת בריאות הנפש, לבישת עניבה עלולה להציבם בסיכון מיוחד לתקיפה באמצעות ניסיון חנק.
כלי תל אל-יהודיה
עיטור
הייחוד של כלים אלה נובע מהעיטור המיוחד שלהם. סגנון של עיטור מודקר, שנעשה בעזרת כלי חד. העיטור כלל דגמים ממולאים דקירות המוגבלים על ידי חריצים, או שטחים ממולאים בדקירות הנמשכות בקו ישר, או אלכסוני או בזיגזג, ללא הגבלה של השטח הדקור על ידי חריצים. המוטיבים השולטים בדקירות הם משולש, מרובע או מעוין. נתגלו גם כלים בודדים עם מוטיב עיטור של מעגלים כפולים. העיטור נעשה על הכלי לאחר שהוא הוחלק ושויף. פני השטח של הכלים לרוב כהה. החורים שנוצרו מולאו לעיתים קרובות בגיר או סיד, ובכך נוצרה ניגודיות מעניינת יותר בין פני השטח הכהים וחורי הדיקור הבהירים.
עניבה
התנגדות לעניבות
יש הרואים בעניבה סמל חברתי הראוי לדחיה. כך באיראן הוכרז כי עניבה היא סמל לשלטון הדיכוי האירופי. אף שבאיראן יש גברים הלובשים חליפות מערביות, הם אינם עונבים עניבה. אחרים טענו כי העניבה היא סמל לעבדות ולכפיפות לאליטה מושחתת והעניבה מדמה שרשרת סמלית על צווארו של העונב אותה. בין הבולטים בהתנגדותם לעניבות הוא ריצ'רד ברנסון.
כלי תל אל-יהודיה
צורתם החיצונית של הכלים
משפחת כלי תל יהודיה כוללת בעיקר פכיות (פך קטן), וכן כלים זואומורפיים (כלי המעוצב כבעל חיים). נמצאו מספר דוגמאות נדירות של כלים המעוצבים כפרי.
עניבה
עניבות נשים
מדי כמה שנים מופיעה באופנה, עניבה נשית. צורתה בדרך כלל עדינה יותר, הרבה פעמים היא דומה לסרט או שנקשר מעל לחולצה או שמלה, לעיתים היא חלק מגיזרת הבגד. ב-1700–1800 ענדו גם גברים וגם נשים עניבות כחלק מהלבוש היומיומי שלהם. ב-1863 מפרסם לואיס אנטואן גודיי [Louis Antoine Godey] ספר אופנה לנשים [Godey's Lady`s book] שבו הוא מראה אופנה פריזאית לנשים האמריקאיות, כולל גם איורים ורעיונות לקשירת עניבות נשיות.
כלי תל אל-יהודיה
תפוצה
מקורה של משפחת הכלים הוא בכנען אשר ממנה היא יוצאה לאזורים אחרים. כמות גדולה של כלים נמצאה מעמק הנילוס עד נוביה בדרום. אבל עיקר תפוצתם במצרים העתיקה היה בדלתה של הנילוס באתרים חיקסוסיים. כלים נמצאו בחלקה של כנען. כלים נמצאו לאורך החוף, מחופה הצפוני של כנען, החוף הפיניקי כולל החוף של סוריה. כלים נמצאו בחופה המזרחי של קפריסין (לא נמצאו כלים באזורים הפנימיים של כנען הצפונית וסוריה). תפוצת הכלים מצביעה על קשרי המסחר בתקופה שבה הייתה נפוצה.
עניבה
מחזור משביח לעניבות
בגלל צבעוניותן, ולרוב גם הבד המעולה שלהן, עניבות שכבר אינן בשימוש ממוחזרות לבגדים או חפצים שימושיים, פותחים את התפר המקפל אותן פורשים ומקבלים בד בעל גיזרה שמעודדת תפירת חצאית או אפודה.
כלי תל אל-יהודיה
חשיבות הכלים בארכאולוגיה
מציאת כלים אלה באתר ארכאולוגי נותנת כלי אבחון חד משמעי לזיהוי תקופת הברונזה התיכונה IIB-C באתרי ארץ ישראל ומצרים. למשל, באתר מנדס אשר נמצא באזור הדלתה של הנילוס, נמצאו שברי כלים אלה בשלבים מוקדמים של החפירה והם אפשרו לארכאולוג הקנדי האחראי פרופסור דונלד ב' רדפורד לקבוע את מציאותה של תקופת הביניים השנייה באתר, ובכך לשער שהיישוב היה תחת כיבוש בתקופה זו.
עניבה
מחזור משביח לעניבות
אפשר גם לקלוע או לארוג מעניבות ישנות, פריטים שימושיים כגון כיסוי למושב כיסא, חגורות שרוכי נעליים צבעוניים, תיקים ועוד.
אגדות דיסני
אגדות דיסני (באנגלית: Disney Legends) הוא תואר, שמכיר באנשים שתרמו תרומה יוצאת דופן ואינטגרלית לחברת וולט דיסני. התואר חולק החל משנת 1987 באופן שנתי במהלך טקס פרטי מיוחד, כאשר החל משנת 2009 התואר מוענק אחת לשנתיים ב-D23, מועדון המעריצים הרשמי של החברה.
מקבלי התואר נבחרים על ידי ועדת בחירה, אשר מונתה בעבר את רוי א. דיסני, אחיינו של וולט דיסני. הוועדה מורכבת מבמאים ותיקים של החברה, היסטוריונים ורשויות אחרות. חלק ממקבלי התואר, קיבלו אותו לאחר מותם.
הפרס
כל אדם אשר זוכה בתואר, מקבל פסלון אשר עוצב על ידי אנדראה פאבילי. הפסלון מיוצר בעבודת יד מברונזה בכל שנה. הפסלון בצורה של זרועו של מיקי מאוס אשר אוחז בשרביט שבקצה שלו כוכב. בפסלון יש שלושה אלמנטים אשר מאפיינים את התרומה של מקבלי התואר: מלבד הפסלון עצמו, כל אדם שזוכה בתואר מוזכר בלוח זיכרון מברונזה באמצעות טביעת ידו וחתימתו, או באמצעות תמונה של הפסלון שעליו מוזכר השם. הלוחות מוצבים בתצוגה אשר נמצאת באולפני וולט דיסני בברבנק.
וילקי קולינס
ויליאם (וילקי) קולינס (באנגלית: Wilkie Collins; 8 בינואר 1824 - 23 בספטמבר 1889) היה סופר בריטי פופולרי, הנחשב לראשון סופרי המסתורין. חיבר 27 רומנים, יותר מ-50 סיפורים קצרים, לפחות 15 מחזות ויותר מ-100 חיבורים לא-בדיוניים.
ביוגרפיה
יצירתו הראשונה שפורסמה נכתבה לזכר אביו, שנפטר ב-1847. "זכרונות חייו של ויליאם קולינס, אסקווייר" פורסם ב-1848. הרומן הראשון שפרסם (ב-1850) היה "אנטונינה", רומן היסטורי. ובכל זאת, רק בספרו "בזיל" שפורסם ב-1852, מצא קולינס את כר-הפעולה האמיתי שלו: הרומן המודרני. עיקר כוחו היה בבניית עלילה מתוחכמת, הלוכדת את תשומת-לבו של הקורא ומעוררת את סקרנותו עד תום הספר. בספרו "הרוזן פוסקו והמפוחית" ("Count Fosco and the Concertina") גם הוסיף קולינס דמות ייחודית לספרות הבדיונית הבריטית.
בעקבות פגישה שסידר חבר משותף, הצייר אוגוסטוס אג, פרסם קולינס באפריל 1852 יצירה ראשונה בעיתונו השבועי של צ'ארלס דיקנס, "All the Year Round". הייתה זו תחילתה של מערכת יחסים מקצועית שהייתה עתידה להימשך כמעט עשרים שנה (עד מותו של דיקנס ב-1870), ואשר הפכה את שניהם לסופרים טובים יותר בזכות היכרותם. קולינס גם ערך מאוחר יותר את השבועון.
קולינס היה פופולרי מאוד בתקופתו, וכתב 25 רומנים, יותר מ-50 סיפורים קצרים, 15 מחזות, ויותר מ-100 יצירות נוספות, שאינן בתחום הספרות הבדיונית. יצירותיו המצליחות ביותר היו "האשה בלבן" ("The Woman in White"), "ללא שם" ("No Name"), "ארמדייל" ("Armadale") ו-"אבן הירח" ("The Moonstone"). הוא היה מראשוני הכותבים של ספרות המסתורין, וקמו לו חקיינים רבים במרוצת השנים. לדוגמה, ניתן לזהות את הרעיון הבסיסי של "אבן הירח" - תכשיט מקולל שנגנב מעינו של פסל - בסרטים וספרים רבים בני זמננו. קולינס גם שיתף פעולה עם דיקנס ב-"אין מעבר" ("No Thoroughfare"). קולינס היה מפורסם יותר מדיקנס בימי חייו, אך לאחר מותו כוכבו דעך, בעוד שדיקנס זכה לתהילה. לאחרונה, מוקדשת תשומת לב רבה יותר ליצירותיו על ידי מבקרי ספרות כמו גם על ידי הקהל.
קולינס שילב אלמנטים ביוגרפיים רבים ביצירותיו. כך למשל הרומן "ללא שם" עוסק בין היתר בזוגיות ללא נישואין, נושא שהיה בגדר טאבו בחברה הוויקטוריאנית אך מוכר היטב לקולינס (קולינס חי עם אישה שלה לא היה נשוי במשך שנים והיא אף ילדה לו ילדים). אלמנטים ביוגרפיים נוספים שזורים ב"אישה בלבן": וולטר הרטרייט, הגיבור הראשי ביצירה, הוא צייר, בדומה לקולינס בצעירותו. גרעין הסיפור - מפגש עם אישה מסתורית לבושה לבן - מבוסס על מפגש אמיתי בין קולינס לעלמה במצוקה שהתרחש בלונדון. קולינס, כיאה לג'נטלמן ויקטוריאני, נמנע מלנדב פרטים נוספים על המקרה אך אין ספק שהוא הותיר בו רושם עז והיווה מקור ההשראה לכתיבת הרומן המפורסם ביותר שלו.
עם השנים איכות הכתיבה של קולינס הידרדרה במקביל להידרדרות במצבו הבריאותו. השיגדון (gout) שממנו סבל ייסר אותו מאוד והביא להתמכרותו של קולינס לאופיום. כתוצאה מכך, קולינס התקשה להמשיך ולכתוב, ואת הרומן "ללא שם" הוא סיים במאמצים רבים.
קולינס הוקסם מאומנות הבמה. הוא ודיקנס הקימו תיאטרון שבו העלו מספר מחזות פרי עטם. קולינס ניסה לא אחת לכתוב יצירות דו-תכליתיות שיוכלו לשמש הן כרומאנים עצמאיים והן כמחזות. עם זאת, מרבית ספריו לא הומחזו. התיאטרון ומוטיב המשחק משולבים ברומן "ללא שם". "האישה בלבן" הוא בין הרומאנים הבודדים של קולינס שהומחזו עוד בימי חייו. הוא הועלה כהצגה בניו יורק ב-1870. ב-2004 הועלתה בלונדון גרסה מודרנית של המחזמר "האישה בלבן" בהפקת אנדרו לויד ובר. המחזמר הוצג במשך 19 חודשים רצופים והוצג בברודוויי לזמן קצר. הצלחת המחזמר הביאה להתעניינות מחודשת בקולינס. מהדורות חדשות ומבוארות של ספריו וכן ביוגרפיות חדשות שלו הוצאו לאור. תרגום עברי נוסף של "האשה בלבן" ראה אור ב-2007.
וילקי קולינס מת בלונדון ב-1889, ונקבר בבית הקברות Kensal Green.
ברוטוס (פירושונים)
ברוטוס הוא קוגנומן (חלק משם רומאי).
שילינג אוגנדי
שִׁילִינְג אוּגַנְדִי הוא המטבע של אוגנדה וההילך החוקי בה. המטבע נכנס לראשונה לשימוש בשנת 1966, אז החליף את השילינג המזרח-אפריקאי, ובשנת 1987 שונה ערכו, ביחס של 100 שילינג ישנים לשילינג חדש אחד. השילינג נחלק ל-100 סנטים, אם כי בפועל, לא נעשה בהם שימוש, בשל ערכו הנמוך של המטבע. סימונו של השילינג (החדש) לפי תקן ISO 4217 הוא UGX.
הבנק המרכזי של אוגנדה מנפיק מטבעות בערכים של 50, 100, 200 ו-500 שילינג ומדפיס שטרות בערכים של 1,000, 5,000, 10,000, 20,000 ו-50,000 שילינג.
היסטוריה
עד שנת 1966 נוהלה המדיניות המוניטרית של אוגנדה על ידי מועצת המטבע המזרח-אפריקאית, אשר הנפיקה את השילינג המזרח-אפריקאי. עם קריסת מועצת המטבע המזרח אפריקאית והקמת בנק אוגנדה, החל בנק אוגנדה להנפיק את השילינג האוגנדי לפי ערכו של השילינג המזרח-אפריקאי. בשנת 1987, בשל אינפלציה גבוהה, החליף בנק אוגנדה את השילינג בשילינג חדש שערכו 100 שילינגים ישנים. שמו של אמנם המטבע לא שונה, אך סימונו שונה מ-UGS ל-UGX.
שילינג ישן
בשנת 1966 הונפקו מטבעות שילינג בעריכים של 5, 10, 20 ו-50 סנט ושל 1 ו-2 שילינגים. אלה נשאו עיצוב דומה למטבעות השילינג המזרח-אפריקאי. המטבעות של 5, 10 ו-20 סנט היו עשויים ארד, מן הצד האחד הופיע ערך המטבע במספר מעל חטים מוצלבים, ומן הצד השני הופיע ערך המטבע במילים וסביבו עיטור מעגלי בצורת ענף. מנגד, המטבעות של 50 סנט ושל 1 ו-2 שילינגים היו עשויים קופרניקל, כאשר מן הצד האחד נוף של עגור כתר לבן-לחיים עם הרים ברקע וסביבו עיטור מעגלי בצורת ענף, ומן הצד השני סמל אוגנדה. ערכי המטבעות, הן במספר והן במילים תפסו מקום משני בעיצובים אלה. המטבע של 2 שילינגים לא הונפק שנית לאחר מכן.
בשנת 1968 הונפק מטבע הנצחה של 5 שילינגים במסגרת תוכנית המטבעות של ארגון המזון והחקלאות. המטבע היה עשוי קופרניקל ונשא הטבעה של פרה ועגל, עם הכיתוב " PRODUCE MORE FOOD " (יצרו עוד מזון) ויום ייסודו של ארגון המזון והחקלאות, 16 באוקטובר. בשנת 1972 הונפק מטבע 5 שילינגים בעל צורת משובע בהרכב ועיצוב דומה לשלושת העריכים הקטנים ממנו, אולם עד מהרה המטבע הוצא מהמחזור להתכה.
בשנת 1976 הוחלפה מתכת הארד, שממנה היו עשויים המטבעות של 5 ו-10 סנטים, בפלדה מצופה נחושת, ומתכת הקופרניקל, שממנה היו עשויים המטבעות של 50 סנט ו-1 שילינג, הוחלפה בפלדה מצופה קופרניקל, כל זאת ללא שינוי של העיצוב.
שילינג חדש
בשנת 1987 הונפקו מטבעות שילינג בעריכים של 1, 2, 5 ו-10 שילינגים. המטבעות של 1 ו-2 שילינגים היו בצורת מתורסר והיו עשויים מפלדה מצופה נחושת. המטבעות של 5 ו-10 שילינגים היו בצורת משובע והיו עשויים מפלדה מצופה ניקל. כל המטבעות נשאו עיצוב דומה: בצד הנושא סמל אוגנדה וערך המטבע במילים, ובצד הערך הופיע ערך המטבע בתוך עיגול ומסביב עיטורי ענפים. מתחת העיגול מופיע במטבעות של 1 ו-2 שילינגים שק מלא, ואילו במטבעות של 5 ו-10 שילינגים סל מלא.
בשנת 1995 הונפק מטבע הנצחה של 200 שילינגים לכבוד יובל לארגון המזון והחקלאות. המטבע היה עשוי סגסוגת אלומיניום-ארד ונשא הטבעה של דג עם הכיתוב " FOOD FOR ALL " (אוכל לכול).
בשנת 1998, בשל האינפלציה, הונפקו מטבעות של 50, 100, 200 ו-500 שילינג, אשר משמשים כיום (2015) במחזור. המטבעות נושאים הטבעות של בעלי חיים המצויים באוגנדה – אנטילופה, פר, אמנון ועגור כתר לבן-לחיים בהתאמה – יחד עם הערך במספר, ובצדם השני סמל אוגנדה עם הערך במילים. המטבע של 50 שילינג עשוי פלדה מצופה ניקל, המטבעות של 100 ו-200 שילינג עשויים קופרניקל והמטבע של 500 שילינג עשוי סגסוגת ניקל ופליז.
בשנת 2012, לכבוד יובל לעצמאות אוגנדה, הונפק מטבע הנצחה דו-מתכתי בערך 1,000 שילינג. חלקו החיצוני של המטבע עשוי קופרניקל וחלקו הפנימי עשוי סגסוגת ניקל ופליז. המטבע נושא הטבעה של עגור כתר לבן-לחיים עם הכיתוב " COMMEMORATING 50 YEARS OF INDEPENDENCE 1962–2012 " (ציון 50 שנים של עצמאות 1962–2012) ומצדו השני סמל אוגנדה.
שילינג ישן
בשנת 1966 הדפיס בנק אוגנדה שטרות בעריכים של 5, 10, 20 ו-100 שילינג. השטרות נשאו סימן מים של עץ דקל. ב-1973 הודפסה סדרה חדשה של שטרות, בתוספת שטר של 50 שילינג. שטרות אלה נשאו את דיוקנו של אידי אמין. ב-1979, לאחר בריחתו של אמין, הודפסה סדרת שטרות שנשאה תמונתו של משכן בנק אוגנדה. ב-1982 הודפסה סדרה נוספת שנשאה את מפת אוגנדה ועל גביה סמל המדינה. ב-1983 הודפסה סדרת שטרות בעריכים 50, 100, 500 ו-1,000 שילינג שנשאה את דיוקנו של מילטון אובוטה. בשנת 1986 הונפקה סדרת שטרות בעריכים של 500, 1,000 ו-5,000 שילינג שנשאה את מפת אוגנדה ועל גביה סמל המדינה.
שילינג חדש
בשנת 1987 הדפיס בנק אוגנדה שטרות של השילינג החדש בעריכים של 5, 10, 20, 50, 100 ו-200 שילינג. בשל עליית האינפלציה, הודפסו לאורך השנים שטרות בערכים הולכים ועולים. בשנת 1991 שטרות בעריכים של 500 ו-1,000 שילינג, ב-1993 שטר של 5,000 שילינג, ב-1995 שטר של 10,000 שילינג, ב-1999 שטר של 20,000 שילינג, וב-2003 שטר של 50,000 שילינג.
בשנת 2010 הודפסה סדרת שטרות חדשה בעריכים של 1,000, 2,000, 5,000, 10,000, 20,000 ו-50,000 שילינג, המציגים את מורשתה ההיסטורית, הטבעית והתרבותית של אוגנדה. מוטיבים חוזרים בסדרת שטרות זו הם סמל המדינה בצד הפנים, מפת המדינה, איור של קו המשווה ומונומנט העצמאות בגב השטר, וכן דפוסי סלים ומחצלות אוגנדיות וצדודית פנים העוטה כיסוי ראש קרמוג'ונגי משני צדי השטר. סימן המים בשטרות אלה הוא ראש עגור כתר לבן-לחיים. עריכי השטרות מוצגים בשתי שפות: אנגלית וסוואהילי. סדרה זו משמשת עד היום (2015).
אייזק ברוק
ברוק הוצב בקנדה ב-1802, והופקד על הגנת גבולותיה של קנדה מפני ארצות הברית בזמן מלחמת 1812. בעוד רבים בקנדה ובבריטניה סברו שניתן למנוע מלחמה זו, החל ברוק להכין את הצבא למלחמה העומדת בפתח. כאשר זו פרצה היה העם ערוך לקראתה, וניצחונות מהירים במבצר מקינאק ובדטרויט שיבשו את מאמצי הפלישה של ארצות הברית.
במהלך שירותו הצבאי בקנדה נאלץ ברוק להתמודד עם תופעות של עריקה ומרידות. הוא גם נפצע בקרב וכמעט שמת מקדחת. גבורתו זיכתה אותו בחברות במסדר האמבט, והייתה לו הזכות ללחום לצד לורד נלסון וטקומסה. מותו בקרב על רמות קווינסטון היווה מכה קשה למנהיגות הבריטית.
ילדותו
ברוק נולד בסנט פיטר פורט, בגרנזי שבאיי התעלה, ילד שמיני למשפחה מן המעמד הבינוני. ברוק התבלט עוד במהלך לימודיו המוקדמים, בזכות קומתו התמירה, כושרו הגופני וכישוריו הספורטיביים בשחייה ובאיגרוף. הוא גם נודע כתלמיד טוב, שהתייחס ברצינות ללימודיו כבר בגיל צעיר. בעקבות אביו ושלושת אחיו הגדולים, החליט ברוק להתגייס לשורות הצבא הבריטי.
שירותו הצבאי
הגם שברוק ידוע בעיקר בשל הניצחון בקרב על דטרויט ובשל פעולות נוספות במלחמת 1812, הייתה לו קריירה מצליחה גם לפני המלחמה, והוא עלה בסולם הדרגות במהירות רבה. יש שייחסו את הצלחתו למזל ששיחק לידיו, ויש שייחסו זאת דווקא לכישרונו, וככל הנראה פעל לזכותו שילוב של שני אלה.
ראשית הקריירה הצבאית
ב-1785, בהיותו בן 15, החל ברוק את שירותו בדרגת קצונה זוטרה של סגן משנה (ensign - אנסיין) בחטיבת הרגלים השמינית, שם כנראה ניתנה לו האחריות על הדגל החטיבתי. ברוק הגיע לדרגת קפטן (סרן) והועבר לחטיבת הרגלים ה-49 ב-15 ביוני 1791.
על פי אחיינו והביוגרף שלו, פרדיננד ברוק טאפר, זמן קצר אחרי שברוק הצטרף לחטיבה קרא עליו תיגר חבר ליחידה, לוחם דו-קרב מנוסה. כמי שהוזמן לדו-קרב, הייתה לברוק הזכות לבחור את תנאי הקרב, והוא בחר שיהיה זה קרב אקדחים. חבריו היו בהלם כאשר שקל ברצינות להתמודד חרף עדיפותו של יריבו, ואף שהיה צלף בינוני בלבד, סירב ברוק לשנות את דעתו. לפני תחילת הדו-קרב שאל אותו יריבו באשר למרחק בו יתנהל הקרב, וברוק עמד על כך שהדו-קרב ייערך לא במרחק הרגיל, אלא "במרחק ממחטה". יריבו של ברוק סירב, ופרש מהדו-קרב ומן החטיבה. אירוע זה העלה את קרנו של ברוק בקרב חבריו הקצינים. שירותו של ברוק בחטיבה הציב אותו באיים הקאריביים, שם חלה אנושות בקדחת בעת שירותו, והחלים רק כאשר שב לאנגליה.
פיקוד ראשון
ב-1797 קיבל ברוק דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף), והיה למפקד הרגימנט. ב-1799 הוטל עליו להשתתף במשלחת, שבראשה עמד סר רלף אברסרומב, נגד הרפובליקה הבטאווית (שידועה כיום כהולנד). כשנחתו הכוחות ב-10 בספטמבר 1799 חזה ברוק בקרב הראשון שלו, בפיקודו של מייג'ור ג'נרל ג'ון מור. מאחר שכושרו של רגימנט 49 היה רע כאשר קיבל ברוק את הפיקוד עליו, הוא לא נטל חלק משמעותי בקרב. ככל הנראה חמל מור על חיילי הרגימנט, והחליט להטיל לחזית הקרב חיילים מנוסים יותר. ב-2 באוקטובר נטל רגימנט 49 חלק פעיל בקרב כבד באגמונט אופ זי, שבו לחם היטב וספג רק 33 אבדות, מספר נמוך בהתחשב בתנאי הקרב. לרגימנט 49 ניתנה הוראה להמשיך הלאה לחוף הים של אגמונט אופ זי, דבר שהיה כרוך בטיפוס קשה. המצב הורע בעקבות ירי מצד צלפים צרפתים, אשר היו מחופרים היטב. אחרי כ-6 שעות של לחימה קשה נעצרה ההתקפה כ-1.6 קילומטרים מיעדם. אחרי כשעה של קרב מטווח קרוב, אשר כלל קרבות אגרופים וחרבות, החלו הצרפתים לסגת. ברוק עצמו נפצע בקרב מפגיעת כדור של מוסקט בצווארו. במילותיו שלו "הופלתי זמן קצר אחרי שהחל האויב לסגת, אך מעולם לא עזבתי את הקרב וחזרתי למלא את חובתי אחרי פחות מחצי שעה".
ב-1801, במהלך שירותו באונייה "גנגס", אוניית קו בעלת 74 תותחים, השתתף ברוק בקרב קופנהגן, ועל פי התוכניות היה על כוחותיו להוביל את ההסתערות על ביצורי קופנהגן. אף שתוצאות הקרב הפכו את ההסתערות למיותרת, הייתה לברוק ההזדמנות להיות עד לגאונותו הטקטית של אדמירל נלסון. ב-1802 נשלחו ברוק ורגימנט הרגלים ה-49 לקנדה.
העברה לקנדה
ברוק הגיע לקנדה יחד עם רגימנט הרגלים ה-49, שהוצב בעיר קוויבק סיטי. החייל הבריטי ג'ייק באצ'לור תיאר זאת: "מראה כה יפה מעולם לא נראה על ידי האנשים במסעותינו". כמעט מיד, ב-1803, התמודד ברוק עם אחת הבעיות הגדולות ביותר של הצבא הבריטי בקנדה - עריקה. שבעה חיילים גנבו סירה ונמלטו דרך הגבול אל ארצות הברית. ברוק שלח קבוצת חיילים למרדף אחריהם והעריקים נתפסו.
התקוממות
זמן קצר לאחר מכן שלח קצין בפורט ג'ורג' לברוק ידיעה, שלפיה מספר חיילי משמר תכננו לכלוא את הקצינים ולברוח לארצות הברית. הוא עלה על המפרשית שהעבירה את הידיעה, והפליג עליה לפורט ג'ורג'. משמר כבוד נאסף בזריזות על מנת לברך את הגעתו הבלתי צפויה של ברוק. ברוק לקח מסמל המשמר את נשקו, ונכנס למבצר.
כאשר הגיע שעת ארוחת הערב, כל החיילים היו בבסיס. ברוק הורה להעמיד בפניו חייל שנחשד כאחד ממנהיגי המרד. כשנכנס החייל לחדר, אחד מעוזריו של ברוק איים עליו שיהרגהו אם יזעק לעזרה. באותה הדרך נתפסו חשודים נוספים במרידה. לבסוף בפקודתו של ברוק כונסו כל האנשים במקום ונעמדו בשורה לפניו. ברוק הורה לכל האנשים שהיו מעורבים במרידה לצעוד קדימה, וכמה מן החשודים עשו כן ונעצרו. ברוק נאם בפני הרגימנט וקרא לאלה שלא ידעו על המרד להישאר צייתנים לו. האנשים התחייבו לשמור על משמעת, וחזרו לבסיס.
ברוק שלח את שנים עשר המורדים ושבעת העריקים שנתפסו לקוויבק למשפט צבאי, שבו התגלה כי הם תכננו לכלוא את הקצינים ולחצות את נהר הניאגרה בארצות הברית בקווינסטון. שבעה חיילים הוצאו להורג לפני כיתת יורים אחר כך. ב-30 באוקטובר 1805 הועלה ברוק לדרגת קולונל, לאחר שהמשיך להפגין סמכות.
הכנות לקראת מלחמה
ב-1806 החלה להתגבר העוינות של ארצות הברית כלפי האימפריה הבריטית, והיחסים בין שתי האומות המשיכו להדרדר, עד שבסופו של דבר פרצה בשנת 1812 מלחמה. העוינות בין שתי המדינות נבעה משלושה טעמים: התמרמרות מהפגיעה בריבונות האמריקנית, הגבלת הסחר האמריקני מצד בריטניה, ורצון לספח את הקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה שהגנתם הייתה חלשה במטרה להשיג טריטוריה. האמריקאים התמרמרו בין היתר על גיוסם של ימאים אמריקאים לצי המלכותי הבריטי, על ההסגר הימי הבריטי על נמלי צרפת, ועל כך שהבריטים הסיתו, לפי חשדם, את האינדיאנים לתקוף את היישובים האמריקאיים במערב הגבול. הניצים בארצות הברית קראו לפלישה לקנדה, כדי להעניש את האימפריה הבריטית ולהפחית את האיום של האינדיאנים על האינטרסים של ארצות הברית. באותה העת, הקולוניות האמריקאיות הפכו לצפופות וגברה התמיכה בעמדה, שנודעה בהמשך כהייעוד הגלוי, שלפיה ארצות הברית נועדה לשלוט בכל צפון אמריקה. הניצים באמריקה העריכו כי המתיישבים הקנדיים יתמכו בפלישה של צבאות ארצות הברית ויראו בהם כמשחררים, וכי, כפי שהבטיח תומאס ג'פרסון לציבור האמריקאי, כיבוש קנדה יהיה קל. בתגובה לאיום מתפתח זה, עבר ברוק לחיזוק ההגנות הקנדיות. הוא חיזק את הביצורים של קוויבק באמצעות בנייה של חומות וסוללות ארטילריה מוגבהות. חרף השכלתו הבסיסית, צלח ברוק ביצירת עמדות הגנה חזקות, וזאת במידה רבה הודות לכך שקרא חומר בנושא, ובין היתר מספר ספרים על תורת ההתקנה והפעלה של ארטילריות. הוא גם ארגן מחדש את מחלקת הצי (שהייתה אחראית על אגמים ונהרות), ובעקבות זאת התפתח כוח ימי שהיה מסוגל להחזיק בימות הגדולות. זה היה חייב להיות ציר חשוב במלחמה.
ב-1807 מינה המושל סר ג'יימס הנרי קריי את ברוק לבריגדיר-גנרל. היה על ברוק ליטול פיקוד על כל הצבא של קנדה העילית ב-1810. במהלך תקופה זו, ביקש ברוק להיות מוצב באירופה. ב-1811 הועלה ברוק בדרגה למייג'ור גנרל, ובאוקטובר באותה שנה, סגן המושל פרנסיס גור עזב לאנגליה. בעקבות זאת הפך ברוק לסגן מושל זמני, וכמו כן לאחראי על קנדה העילית, ובכך היה לבעל הסמכות הן על התחום הצבאי והן על התחום האזרחי. כך, כאשר הותר לו לבסוף לעבור לאירופה בתחילת 1812, ברוק דחה את ההצעה, כשראה שמחובתו להגן על קנדה מפני ארצות הברית.
כאחראי של קנדה העילית, ביצע ברוק סדרת שינויים במטרה להיערך למצב של מלחמה. הוא שינה את חוק המיליציה, ואפשר בכך שימוש בכל המתנדבים הזמינים, וכן הורה להגדיל את האימונים של מגויסים חסרי ניסיון אלו, וזאת חרף התנגדות מצד בית המחוקקים. מלבד זאת, הוסיף ברוק לחזק ולתגבר את ההגנה. בנוסף, חיפש ברוק מנהיגים אינדיאנים שיהיו לו לבעלי ברית נגד האמריקאיים במלחמה הממשמשת ובאה. למרות הסברה המקובלת באותה העת, כי קנדה תיפול מהר במקרה של פלישה אמריקאית, ברוק המשיך באסטרטגיה שלו כדי לתת לקולוניה סיכוי להילחם.
תחילת המלחמה ותפיסת דטרויט
ארצות הברית הכריזה על בריטניה מלחמה ב-12 ביוני 1812. ההכנות של ברוק שיפרו את הערכותה של קנדה למלחמה; למרות זאת ברוק חשש כי ההכנות הללו אין בהן די כדי לשמור על ביטחון הקולוניה. על כן, פנה ברוק במהירות לכבוש את פורט מקיניאק, מוצב בעל חשיבות אסטרטגית. במתקפה זו זכה ברוק להצלחה מוחצת, אך הוא הרגיש שעליו להמשיך. ניסיונות אלו של ברוק עוכבו על ידי המושל הכללי, ג'ורג' פרבו, אשר העדיף גישה זהירה יותר למלחמה. פְּרֶבוֹ חש שיש להשקיע מאמצים בהגנה, והתנגד לכל פלישה לשטח של ארצות הברית.
ב-12 ביולי הצליח ויליאם הול לפלוש לקנדה בסנדוויץ' (כיום וינדזור). הפלישה נעצרה במהירות והול נסוג, אך האירוע שימש כתירוץ שלו נזקק ברוק כדי לזנוח את הפקודות של פרבו. על מנת לזכות בעזרתו של טכומסה, מנהיג השבט האינדיאני שוני, התקדם ברוק לכיוון דטרויט. בנקודה זו, חרף תמיכת האינדיאנים שהיו עמו בברית, עמד ברוק בנחיתות מספרית של כשניים לאחד. למרות זאת, ברוק שראה בהול אדם מוג לב, שבפרט פחד מנתיניו של טכומסה, החליט להשתמש בסדרת תכסיסים כדי לאיים על הול. ראשית, שלח ברוק הודעה (שהייתה כביכול לפרבו) שהודיעה על כך שאינו זקוק עוד לתגבורת. הסיבה שניתנה היא שלברוק יש די והותר אינדיאנים בעלי ברית כדי לכבוש את המבצר, ולכן לא נדרשים חיילים בריטיים נוספים. בנוסף החליט לחפש את המיליציה שלו כתגבורת במדי צבא, ובכך יצר את הרושם כאילו צבאו מורכב כולו מכוחות חיל רגלים בריטי רגיל, אף שצבאו כלל מתנדבים. בהמשך הטיל ברוק מצור על פורט דטרויט, מעמדות ארטילריה שמעבר לנהר בעיר סנדוויץ', ובאמצעות סדרת מצעדים, כך שהיה נראה כי הוא מחזיק מספר רב בהרבה של אינדיאנים, ממה שבאמת היו ברשותו. בנוסף, הורה לכוחותיו של טכומסה לנסות להרעיש ככל האפשר, כדי ליצור את הרושם של צבא גדול בהרבה. לבסוף, שלח ברוק מכתב להול בו תבע את כניעתו, וציין כי: "סר, אין ברצוני להצטרף למלחמת שמד, אבל עליך לדעת כי האינדיאנים הרבים שהסתפחו לחילותיי יהיו מחוץ לשליטתי ברגע שיחל המאבק". ברוק לאחר מכן פתח על המבצר באש תותחים. ב-16 באוגוסט, שעתיים לאחר קבלת המכתב של ברוק, הול נכנע ללא תנאי. הול, שחסר היה ניסיון צבאי עדכני, נחרד מהסכנה שראה באינדיאנים אם לא ייכנע.
הניצחון בדטרויט היה בעל חשיבות, מאחר שפגע במורל האמריקאי, וסילק את האיום מצד רוב הכוחות האמריקאיים באזור. בנוסף העלה הניצחון את המורל הקנדי. כמו כן התאפשר לברוק לקחת את ההספקה האמריקאית בדטרויט, ולהשתמש בה לצרכיהם של כוחותיו, במיוחד תרם הציוד לשפר את ציודם הדל של המיליציה. בנוסף לכל אלו הובטחה כעת תמיכת טכומסה והצ'יפים האינדיאנים האחרים, שראו בכך אות לנכונות וליכולתו לפעול.
בתמורה לעזרתו של טכומסה, ברוק הבטיח מספר התחייבויות לשוני. במסגרת זו הבטיח ברוק כי לא יקיים משא ומתן בלי להזכיר את חזון השוני לעצמאות.
בעקבות פעולותיו בתפיסת דטרויט הוכתר ברוק כאביר, אך הוא נהרג בקרב על רמות קווינסטון, בטרם נודע לו על כך. תפיסת דטרויט הובילה את בריטניה גם לשליטה ברוב טריטוריית מישיגן. ברוק התכוון להמשיך במסע כיבושיו בארצות הברית, אך כוונות אלו סוכלו בשל משא ומתן להפסקת אש שהתבצע בין פרבו למייג'ור גנרל האמריקני הנרי דירבורן. בעקבות זאת נעצרה תנופתו של ברוק, ולאמריקאים ניתן זמן לחדש את כוחותיהם ולהתכונן לפלישה לקנדה. מחמת חוסר יכולתו לחזות את נקודת הפלישה, ברוק פעל להערכות ההגנה בכל קנדה העילית.
מותו
בינתיים, הופעל לחץ נשיאותי על הגנרל האמריקאי סטפן ואן רנסלאר השלישי לפלוש לקנדה. רנסלאר שהיה מינוי פוליטי ובעל ניסיון צבאי מועט, פיקד על צבא גדול ליד לוויסטון שבניו יורק. חרף חששותיו של סטפן רנסלאר באשר לטיב כוחותיו, לא הייתה לו ברירה אלא לתקוף. בגלל חוסר ניסיונו הצבאי, לא זכה רנסלאר לאמון מצד החיל הסדיר שלו. בבוקר ה-13 באוקטובר 1812, ניסה רנסלאר לעבור את נהר הניאגרה, ובעקבות זו פרץ הקרב על רמות קווינסטון. למרות אש כבדה מהארטילריה הבריטית, הגל הראשון של האמריקאים (בפיקודו של ג'ון אי וול) הצליח לצלוח, ולאחר מכן לעלות בעקבות שביל הדייגים למעלה, להרים. מנקודה זו, תקפו האמריקאים והביסו את הארטילריה הבריטית.
ברוק, שהיה בקרבת פורט ג'ורג', מיהר לקחת פיקוד על צבא בריטי קטן שהוצב בהרים. ברוק פחד שהאמריקאים, שכעת הארטילריה לא עמדה בדרכם, יעבירו את שאר הכוחות מעבר לנהר. לפיכך הורה על התקפה על עמדותיהם. נאמן לפילוסופיה האישית שלו, שלפיה לעולם לא מצווים על אנשים שהוא לא מנהיג, הוביל באופן אישי את התקיפה. התקיפה כמעט צלחה, אך נהדפה. ברוק עצמו נפצע בידו, אבל פנה מיד להוביל תקיפה נוספת. הוא היה מטרה ברורה במדי הגנרל שלו, וכך נורה ונהרג על ידי צלפים אמריקאים. אחד הצלפים היה האח האבוד של ברוק, מקנזי ברוק, שהיה לבוגד והפך לאזרח אמריקאי. הוא כמעט נהרג כשהיה ילד וברוק דחף אותו מהגג.
לאחר מותו, שיף הגיע לזירת הקרב ולקח פיקוד על הצבא הבריטי. בניגוד למתקפה הישירה הקודמת, שיף הוביל גישה זהירה יותר. גישה זו הביאה בסופו של דבר הצלחה, והובילה לניצחון מוחלט על האמריקאים שגבה רק 50 מאנשיו. דווח כי במהלך הקרב קרא רגימנט 49 ל"נקמה על הגנרל" כקריאת קרב.
קבורה
אחרי הקרב שיף והסגל שלו החליטו להפקיד את סידור ההלוויה בידי קפטן ג'ון גלג ששירת יחד עם ברוק במשך שנים רבות.
הגופות של ברוק ומקדונל הגיעו לבסוף למנוחה תמידית באנדרטת ברוק, ב-13 באוקטובר 1853. בין 12 ל-15 אלף אנשים נכחו בקבורה הסופית.
עמדה
אף על פי שקנדים רבים רצו לראות בברוק אחד מהם, הוא מעולם לא התייחס לקנדה כביתו. על אף שחיבב את קוויבק סיטי, תפש ברוק את המדינה כמקום מנותק, ושאף לחזור לאירופה כדי להילחם נגד נפוליאון. ברוק גילה חוסר אמון כלפי המתיישבים הקנדים, שרבים מהם, לפי דעתו, אהדו את האמריקאים, והוא גילה חוסר התלהבות לרעיון לחמשם כדי שיעזרו להגנת הקולוניות; העדפתו הייתה להילחם לצדם של בריטים רגילים ולצדם של לוחמיו של טכומסה.
הערכתו לטכומסה ולשאר השבטים האינדיאנים שלחמו לצדו, ראויה לתשומת לב. על אף שההתכתבויות של ברוק מעידות על גילויי התנשאות כלפי האינדיאנים, נראה שכיבד מאוד את טכומסה עצמו (הוא קרא לו "ולינגטון של האינדיאנים", וציין כי "אני מאמין כי לוחם פיקח יותר או אבירי יותר לא קיים"), וגם היה לו כבוד מסוים כלפי האינדיאנים.
חרף החינוך הפורמלי המועט שרכש, הוקיר ברוק את חשיבות ההשכלה. מסופר, שלעיתים קרובות היה מבלה לבד בחדרו בשעות הפנאי, בקריאת ספרים בניסיון לשפר את השכלתו. הוא התעניין במגוון רחב של תחומים, וקרא חיבורים רבים בנושאי תורת לחימה ומדע, אך גם בנושאים פילוסופים ואחרים. בעת מותו הייתה בחזקתו ספרייה צנועה, כולל עבודות של שייקספיר, וולטייר וסמואל ג'ונסון.
בהנהגה הבריטית
אובדנו של ברוק היווה מכה קשה להנהגה הצבאית הבריטית. מחליפו, מייג'ור גנרל שיף, על אף שניצח בקרב ברמות קווינסטון, לעולם לא יכול היה להגיע למוניטין כפי שהיה לברוק. רבים ביקרו אותו, בהם ג'ון סטרשיין, על נסיגתו בקרב על יורק, וזמן קצר לאחר מכן הוחזר לבריטניה, שם המשיך בקריירה צבאית מצליחה.
יורשו של ברוק בדטרויט, קולונל הנרי פרוקטר, היה גרוע בהרבה. פרוקטר התמודד עם התקפה של הצבא הצפון מערבי של אמריקה בפיקוד ויליאם הנרי הריסון שהיה לימים לנשיא ארצות הברית. הריסון ארגן התקפה על דטרויט, אך פלוגה מצבאו הובסה בפרנצ'טאון ב-22 בינואר 1813. פרוקטר גילה שיקול דעת לקוי, והשאיר את האסירים במעצר אצל בעלי בריתו האינדיאנים, שהוציאו להורג 60 מהם. ניצחונות אמריקאיים שבאו לאחר מכן איפשרו להריסון לערוך ניסיון פלישה נוסף לקנדה, אשר הוביל ב-5 באוקטובר 1813 לקרב על התמזה. אחרי התקפה אמריקאית מוצלחת, כוחותיו של פרוקטר פנו לאחור ונסו, והותירו את טכומסה ונתיניו להילחם לבדם. הם המשיכו להילחם ולבסוף הובסו. טכומסה נהרג בקרב, ובריתם של הבריטים עם האינדיאנים נגמרה.