cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג'ו ארמני
ביוגרפיה
ארמני בנה אחוזה באיים הקאריביים של אנטיגואה וב-2001, ציין הירחון פורבס את ארמני כאחד ממעצבי האופנה המצליחים ביותר, והעריך את הונו בכ-1.7 מיליארד דולר.
בינואר 2007 ארמני שידר בשידור ישיר באינטרנט מייצג אופנה בתפירה איכותית, ובכך היה מעצב האופנה הראשון שעשה שימוש כזה ברשת האינטרנט.
חברת Giorgio Armani S.p.A
בשנת 1975 ייסד ארמני, יחד עם שותפו לחיים, סרג'יו גלאוטי, את חברת האופנה Giorgio Armani S.p.A במילאנו, עם הון בסיסי של 10,000 דולר. בשנה הראשונה להיווסדה עסקה החברה בעיצוב ובייצור בגדי גברים בלבד ואחר כך החלה לעסוק אף באופנת נשים. בגדיו של ארמני לנשים התאפיינו בכך שההשראה לעיצובם התבססה על בגדי הגברים אותם עיצב והוא אף השתמש באותם בדים אשר שימשו לבגדי הגברים. החליפות שעיצב לנשים היו בסגנון אלגנטי צנוע והצטיינו בגזרתן המדויקת ובתפירה קפדנית. ב-1985, נפטר גלאוטי ממחלת האיידס וארמני המשיך בהובלת החברה לבדו.
ארמני עיצב את התלבושות לסרט "ג'יגולו אמריקאי", שיצא לאקרנים ב-1980, ודמותו של ריצ'רד גיר לבוש בבגדי ארמני, היווה מקדם מכירות גדול לאופנת החברה בארצות הברית ובעולם. ההצלחה הביאה לשיתוף פעולה ארוך טווח בין ארמני ויוצרי הסרטים, וארמני עיצב את בגדי השחקנים למעל 100 סרטים אמריקאים, בהם "הבלתי משוחדים" שיצא בשנת 1987. לתדמיתה של החברה הוסיפה אף העובדה כי ידוענים דוגמת ג'קלין קנדי-אונאסיס ומיק ג'אגר בחרו להתלבש בבגדי החברה. בסוף שנות ה-90 החלה החברה מייצרת ומשווקת בגדי ספורט ובגדי יום-יום באמצעות חברת סימינט (Simint). השוק הגדול ביותר למוצרי החברה הוא בארצות הברית שם נמכרים מוצריה בלמעלה מ-12,000 נקודות מכירה. בשנת 2003 הוערך שוויה של החברה בלמעלה מ-3 מיליארד דולר.
במאה ה-21 החלה חברת ארמני לפעול בתחום האופנה העילית, תחת המותג Armani Privé, וערכה תצוגות אופנה בשבוע האופנה העילית בפריז. בניגוד לרבים מן המותגים הגדולים בתחום האופנה, הנמצאים בבעלות חברות החזקות גדולות ואשר חלק ניכר מהכנסותיהן בא מהענקת רישיונות ייצור למותג, חברת ארמני היא בבעלותו הפרטית של ג'ורג'יו ארמני ואת רוב מוצריה היא מייצרת במפעלי החברה.
ארמני היה מעצב האופנה הראשון אשר הכריז כי חברתו לא תעסיק דוגמניות עם מדד מסת גוף פחות מ-18 BMI, זאת לאחר מותה של הדוגמנית אנה קרולינה רסטון בשנת 2006, לאחר שהרעיבה עצמה למוות עקב אנורקסיה נרבוזה.
בשנת 2000 הקים ארמני את חברת ארמני קאזה העוסקת בתחום עיצוב הבית ומספקת ריהוט ומטבחי יוקרה, אביזרים, בדים ותאורה. בשנת 2008 יסדה החברה ביחד עם חברת מטבחי DADA האיטלקית קו מטבחים בשם ARMANI DADA, המציג מטבחים בעיצובו של ארמני. המטבחים נמכרים אך ורק בחנויות של חברת ארמני. בשנת 2011 חברה החברה לחברה ספרדית המייצרת את חדרי האמבט של המותג ROCA וארמני עיצב קו של חדרי אמבטיה. החזון של ארמני הוא לספק עיצוב ביתי הנותן תחושת אינטימיות בלא לוותר על אלגנטיות ותחכום יוקרתי. לארמני קאזה חנויות ב-40 מדינות, בהם ארצות הברית וישראל. חברת ארמני הייתה אחראית לעיצוב הפנים של פרויקט העיר בלבן בנווה צדק.
החברה עוסקת כיום בעיצוב ובייצור מוצרים מסוגים שונים, הכוללים דברי לבוש, קוסמטיקה, בשמים, מוצרי עיצוב פנים, תכשיטים, משקפיים ושעונים. המוצרים משווקים תחת מספר מותגים: Giorgio Armani, Armani Collezioni, Emporio Armani, Armani Jeans, Armani Junior, Armani A|X Armani Exchange וכן Armani Casa. מכירות החברה לשנת 2005 הסתכמו בסך 1.69 מיליארד דולר. אך עד היום מכירות בגדי אופנה מהווים חלק מרכזי במכירות החברה.
חברת ארמני מתכננת בשיתוף פעולה עם חברת נכסי אמאר (Emaar Properties) מדובאי, לפתוח רשת בתי מלון ואתרי נופש מהודרים במספר ערים גדולות בעולם. החברה מפעילה כבר רשת של בתי קפה, מסעדות ומועדוני לילה ברחבי תבל.
ארמני הוא הבעלים של קבוצת הכדורסל אולימפיה "ארמאני" מילאנו, המתמודדת בליגת העל האיטלקית וביורוליג.
קירסטן בקיס
בקיס פרסמה ב-1997 את הרומן "Lives of the Monster Dogs" (תורגם לעברית בשם "חייהם של כלבי המפלצת" בהוצאת יתדות, 1999). הספר עוסק בכלבים מואנשים, בעלי יכולת דיבור, הנוחתים בניו יורק. הספר זכה להצלחה רבה ואף נבחר כספר הבולט של השנה על ידי הניו יורק טיימס. כמו כן היה מועמד לפרס אורנג' וזכה בפרס על שם ברם סטוקר לספר ביכורים בסוגת ספרי האימה. הספר תורגם לשמונה שפות ועובד למחזה.
Know Your Worth
רקע וקידום
על השיר, חאליד גילה שהוא מרגיש ש-. חאליד הכריז על השיר דרך הרשתות החברתיות ב-24 בינואר 2020. ההודעה לוותה באומנות העטיפה המתארת את החלק העליון של פניו באור כחול-טורקיז וקליפ לירי. השיר הושמע בסרטון הקמפיין של לוי שטראוס ושות' ו-XX Chino.
ביקורת
אלכס נינו גצ'יו, מ-Complex, תיאר את השיר כ-, בהשוואה לסינגל הקודם שלו, "Eleven". כריס דוויל, מ-Stereogum, חשב כי השיר הוא בשום פנים ואופן לא. מייקל ספונארה, מהבילבורד, ציין כי הזמר.
האדופ
האדופ (באנגלית: Hadoop) הוא פרויקט קוד פתוח של מוסד התוכנה אפאצ'י המגדיר מסגרת תוכנה ליישום מבוזר המעבד כמויות גדולות של נתונים (Big Data).
האדופ מאפשר עבודה של אלפי יחידות עיבוד (Nodes) המטפלות בו זמנית במידע בהיקף של פטה-בתים. העבודה היא על קבצים גדולים המבוזרים על פני אשכולות מחשבים תוך שימוש במודל תכנות פשוט. לניהול העבודות במערכת מנוצלת חבילת תוכנה אפאצ'י אוזי ההשראה לפרויקט באה מטכנולוגיות של חברת גוגל: MapReduce ומערכת הקבצים Google File System. הוא נכתב במקור בשפת Java כפרויקט פנימי של חברת Yahoo! והועבר בהמשך לתחזוקה באפאצ'י. חברת Yahoo! היא התורמת הגדולה ביותר לפרויקט ומשתמשת בתוצריו באופן אינטנסיבי. נכון לספטמבר 2011 החברות Yahoo! ו-Facebook שתי המשתמשות בעלות נפח הנתונים הגדול ביותר שטופל באמצעות Hadoop.
יוצר התוכנה הוא דאג קטינג שייעד אותה במקור לפרויקט מנוע החיפוש Nutch. Hadoop הוא שמו של פיל הצעצוע של בנו של קטינג. תמונתו של פיל זה מופיעה בלוגו של הפרויקט.
נכון ל-31 באוגוסט 2022 הגרסה האחרונה של האדופ היא 3.3.4.
ארכיטקטורה
הארכיטקטורה מורכבת מ-Master ורכיבי עיבוד המעבירים לו מידע. ב-Master מתקבלות תוצאות ומופקת תוצאת העיבוד.
תוכנת Hadoop מחולקת לשלושה פרויקטי ליבה ולפרויקטים נוספים המשלימים אותם, היוצרים ביחד את המוצר השלם.
משתמשים
ב-Hadoop משתמשות חברות תוכנה רבות וידועות במיוחד לצורך ניהול כמויות גדולות של נתונים באינטרנט. בין המשתמשים רשתות חברתיות מקוונות ומנועי חיפוש. למעשה Hadoop הופך לסטנדרט דה פקטו בתחומו לאחר שיצרנים מובילים רבים משתמשים בו ככלי אסטרטגי ויצרנים מובילים אחרים הכריזו על שימוש בו בעתיד הקרוב.
בין המשתמשים הבולטים בתוכנה ניתן למנות את Yahoo!, פייסבוק, אמאזון, IBM, טוויטר, PayPal, אמריקה און ליין ועוד. EMC, מיקרוסופט ואורקל הכריזו על שימוש עתידי ב-Hadoop במסגרת הפתרונות שלהם ל-Big Data.
Cloudera היא חברה בולטת המבססת את מוצריה על Hadoop בתוספת מוצרי קוד פתוח נוספים.
פקסטן ארונסון
פקסטן ריד ארונסון (באנגלית: Paxten Reid Aaronson; נולד ב-26 באוגוסט 2003 במדפורד שבניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
ביוגרפיה
ארונסון נולד בניו ג'רזי שבארצות הברית, והוא נוצרי. אחיו הבוגר הוא כדורגלן נבחרת ארצות הברית ולידס יונייטד מהפרמייר ליג ברנדן ארונסון.
קריירת מועדונים
ארונסון גדל במחלקת הנוער של פילדלפיה יוניון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ה-MLS. בסך הכל ערך 40 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-17 בנובמבר 2022 חתם ארונסון באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה על חוזה החל מ-1 בינואר 2023.
קריירה בינלאומית
ארונסון זכה עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע הזהב של CONCACAF עד גיל 20 בשנת 2022. הוא היה מלך השערים של הטורניר עם שבעה שערים, ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
המרדף אחר ורמר
המרדף אחר ורמר הוא ספר מאת בלו באלייט שעוסק בילדה מתבודדת בשם פטרה שחובבת ספרים, ובילד בשם כולדר, שחובב חידות. השניים מגלים שבאזורם מתרחשים דברים מוזרים, שאותם הם מחליטים לחקור ביחד. ציור של יאן ורמיר בשם "הגבירה הכותבת", שמופיע במוזיאונים ברחבי העולם, נגנב כשהוא מגיע למוזיאון של עירם, והם מתחילים לחקור את הגנבה. לבסוף השניים מצליחים לתפוס את הגנב, ולהחזיר את הציור.
סלבדור לוריא
תולדות חייו
לוריא, בשמו בלידתו סלבטוֹרֶה אדוארדו לוריא (Salvatore Edoardo Luria) נולד בטורינו שבפִּיֶימוֹנְטֶה, איטליה למשפחה יהודית אמידה. הוא למד בבית הספר הקלאסי מאסימו ד'אדזליו. סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה באוניברסיטת טורינו בשנת 1935. בשנים 1936–1937 שירת בצבא האיטלקי כקצין רפואה. לאחר שחרורו למד רדיולוגיה באוניברסיטת רומא. כאן קרא לראשונה את התאוריות של מקס דלבריק על הגן כמולקולה והחל לפתח שיטות כדי לבדוק את התאוריה הגנטית עם בקטריופאג'ים, וירוסים החודרים אל החיידק.
בשנת 1938 קיבל מלגת לימודים בארצות הברית, שם רצה לעבוד עם דלבריק. זמן קצר לאחר קבלת המלגה אסר בניטו מוסוליני על יהודים מלקבל מלגות מחקר אקדמאיות וזו נשללה מלוריא. בשנת 1938, משלא מצא מקורות מימון אחרים לנסיעתו לארצות הברית, עזב את מולדתו לפריז. בשנת 1940, כאשר פלשו הנאצים לצרפת, נמלט על אופניים למרסיי ושם קיבל אשרת הגירה לארצות הברית.
המחקר על הפאג'ים
ב-12 בספטמבר 1940 הגיע לוריא לניו יורק ולאחר זמן קצר שינה את שמותיו הפרטיים. בעזרתו של אנריקו פרמי, שאותו הכיר בעת שלמד באוניברסיטת רומא, קיבל מלגה מקרן רוקפלר לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה. זמן קצר אחר כך פגש את מקס דלבריק ואת אלפרד הרשי (שני שותפיו לפרס נובל) והם החלו לשתף פעולה בניסויים במעבדתו של דלבריק באוניברסיטת ואנדרבילט שבטנסי ובמעבדה בניו יורק.
בשנת 1943 ביצע יחד עם דלבריק את הניסוי שהביא לפרסומו שבו הדגים באופן סטטיסטי כי תורשה בחיידק חייבת להיות על פי עקרונותיו של דרווין ולא של למארק וכי מוטציות בחיידק, המתרחשות באופן אקראי, עדיין יכולות ליצור חסינות לווירוס, אף ללא נוכחותו. העובדה כי ברירה טבעית נכונה גם לגבי חיידקים, היא בעלת משמעויות מרחיקות לכת. לדוגמה, היא מסבירה כיצד חיידקים מפתחים עמידות כנגד אנטיביוטיקה.
החל משנת 1943 ועד 1950 עבד לוריא באוניברסיטת אינדיאנה. תלמיד המחקר הראשון שלו היה ג'יימס ד. ווטסון, אשר גילה את מבנה ה-DNA יחד עם פרנסיס קריק. בחודש ינואר, 1947 הוענקה ללוריא אזרחות אמריקאית. בשנת 1950 עבר לוריא לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בעודו חוקר כיצד החיידק Escherichia coli יכול לעצור את ריבוי הבקטריופאג'ים, הוא גילה כי משפחות מסוימות של חיידקים מייצרות אנזימים אשר מפרקים את ה-DNA לקטעים מסוימים. אנזימים אלה נודעו בשם אנזימי הגבלה והפכו לאחד הכלים המולקולריים העיקריים בתחום הביולוגיה המולקולרית.
עבודתו המאוחרת
בשנת 1958 בהזמנת ג'ון ביוקנן הוא הגיע למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לשנת שבתון. בשנת 1959 התמנה לוריא לראש המחלקה למיקרוביולוגיה במכון ועבד במכון עד סוף חיין. במסצ'וסטס השתנה מוקד המחקר שלו מן הבקטריופאג' לקרום התא ולרעלנים המיוצרים על ידי חיידקים. בעודו שוהה בשבתון במכון פסטר בפריז, גילה כי רעלני החיידק פוגעים בתפקוד קרום התא. לאחר שובו למעבדתו ב-MIT גילה כי פגיעת הרעלן נגרמת על ידי יצירת חורים בקרום התא המאפשרים ליונים לחדור לחלל התא ולהרוס את הבררנות שלו. בשנת 1972 התמנה לוריא ליושב ראש המרכז לחקר הסרטן ב-MIT. המחלקה שייסד ב-MIT הוציאה מקרבה זוכי פרס נובל נוספים: דייוויד בולטימור, סוסומו טונגאווה, פיליפ אלן שארפ ורוברט הורביץ.
בנוסף לפרס נובל, לוריא קיבל עיטורים ותארים רבים. בשנת 1960 התקבל לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. היה נשיא החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה בין השנים 1968–1969 וקיבל פרס ספרותי על ספרו "חיים - ניסוי שלא נשלם".
במשך כל חייו הביע לוריא את דעותיו הפוליטיות, מחה כנגד ניסויים בנשק גרעיני, התנגד למלחמת וייטנאם ותמך באיגודי עובדים. בשנות השבעים היה מעורב בוויכוח הציבורי בארצות הברית על ניסויים גנטיים ותמך בפיקוח על הניסויים ולא בהפסקתם המוחלטת.
הוא נפטר בשנת 1991 מהתקף לב.
שכפול נתונים
שכפול נתונים הוא תהליך שמטרתו לשפר את האמינות, רמת הסובלנות לתקלות או רמת הזמינות (או כל צירוף שלהם) במערכות מחשבים. השכפול משתמש באמצעים יתירים שקיימים במערכות המחשב ובעיקר: כמו כן, שכפול נתונים נועד להבטיח שמשאבי מערכת יתרים המכילים שעותקים נפרדים של הנתונים או הפעולות שמבצעת התוכנה על-גבי החומרה יהיו עקביים, גם כאשר הנתונים הופצו, או חושבו מחדש, במיקומים שונים. לכן, שכפול נתונים יכול לשמש מחשבי קצה מרוחקים או מחשבים ניידים המקושרים דרך ברשתות תקשורת מקומית, אזורית, חיוג, אלחוטית, או באינטרנט.
ניתן לסווג את השכפולים לפעילים ולפסיביים - שכפול פעיל מבוצע על ידי עיבוד הבקשה בכל עותק. ואילו בשכפול פסיבי כל בקשה מעובדת על גבי עותק אחד ולאחר מכן נתוני המצב שלה מועברים לעותקים אחרים. אם בכל זמן נתון עותק האב מעבד את כל הבקשות, אז זוהי סכמת עיקרי-גיבוי (ראשי-משני) שקיימת באשכולות. לעומת זאת אם כל עותק יכול לעבד את הבקשה ולאחר מכן מפיץ את נתוני המצב החדש, אזי זאת מערכת מרובת עותקים ראשיים (multi master) הדורשת צורה כלשהי של בקרת הפצה, כגון מנהל נעילות מבוזרות.
שכפול בדרך כלל מתבצע על העברת תמונות של הנתונים כל בזמן מסוים או על ידי רישום יומן של השינויים שהתבצעו מאז ביצוע השכפול האחרון (או על ידי שילוב שלהם). השכפול יכול להתבצע באופן חד-כיווני או דו/רב-כיווני (במיוחד במערכות אשכולות או במערכות מבוזרות).
השוואה למושגים דומים
איזון עומסים שונה מהשכפול, משום שהוא מפיץ עומס של חישובים שונים (ולא זהים) על פני מספר שרתים, ומאפשר מצב חישוב יחיד במקרה של כשל במערכות האחרות. עם זאת במרבית המערכות עם איזון עומסים הנתונים משוכפלים בין המערכות.
גיבוי שונה משכפול, שכן הוא שומר עותק של הנתונים מבלי לשנותם במשך זמן ארוך ואילו ההעתקים הנוצרים על ידי שכפול מתעדכנים בקצב גבוה ומאבדים במהרה את כל רישום המצב ההיסטורי שלהם (למעט Metadata על ביצוע השכפול עצמו שנשמר לרוב).
סנכרון-נתונים שונה משכפול בכך שבדרך כלל שכפול מתייחס ליצור עותק, שלם או חלקי, של הנתונים המקוריים, בעוד סנכרון מתייחס לפתרון של ההבדלים בין שני העותקים על ידי העתקות ביניהם.
מבוא
לשכפול יש שימושים רבים אולם הנפוצים ביותר הם:
יתרונות וחסרונות
היתרונות העיקריים של השכפול הם:
החסרונות העיקריים של השכפול:
שכפול במערכות מבוזרות
שכפול הוא אחד הנושאים החשובים ביותר והוותיקים ביותר בתחום הכולל של מערכות מבוזרות.
המטרה בשכפול במערכות מבוזרות היא ליצור קבוצת תהליכים, המשוכפלים ביניהם בשכפול נתונים או חישובים, היכולים לטפל באירועים המתרחשים. במקרה של שכפול נתונים תהליכים אלו הם פסיביים ופועלים לטפל בנתונים המאוחסנים הם מגיבים לבקשות קריאה ומיישמים את העדכונים שבוצעו על העותק הראשי. במקרה של שכפול חישוב המטרה בדרך כלל היא לספק סובלנות לתקלות (לדוגמה, שירות משוכפל יכול לשמש לשליטה על מתג הטלפוניה כך שהגיבוי יכול להשתלט על תפקידיו של הפקח הראשי במקרה של כשל בו). בשני המקרים המטרה היא זהה - הבטחת עדכונים של ההעתקים על פי האירועים והשארתם במצב עקבי וכך שכל העתק יכול להגיב על בקשות קריא.
מודלים לשכפול במערכות מבוזרות
מספר דגמים נמצאים בשימוש נרחב לשכפול נתונים, שלכל אחד מהם תכונות משלו וביצועים משלו:
רמת הביצועים של השכפול משתנה משמעותית בהתאם לדגם הנבחר. שכפול טרנזקצאלי הוא האיטי ביותר, כאשר רצוי לפחות עותק אחד הניתן להעתקה (ניתן להשיג ביצועים טובים יותר כאשר מסד הנתונים משתמש בשכפול מבוסס יומן, אך במחיר של חוסר עקביות אפשרי אם הכישלון גורם לחלק מהיומן ללכת לאיבוד). סינכרון וירטואלי הוא המהיר ביותר מבין שלושת המודלים, אבל הטיפול שלו בכשלים פחות קפדני מאשר במודל הטרנזקצאלי. שכפול מכונת מצבים הוא איפשהו באמצע - המודל מהיר מהמודל הטרנזקצאלי, אבל איטי בהרבה מהסינכון הווירטואלי.
שכפול נתונים
ישנן 5 שיטות עיקריות לשכפול של הנתונים והן (מהצמודה ביותר למשתמש הקצה לרחוקה ביותר ממנו):
חלוקה נוספת של שיטות השכפול היא לפי המרחק הפיזי:
שכפול של מסד נתונים
מערכות ניהול מסדי נתונים רבות מאפשרות שכפול בדרך כלל עם יחסי ראשי-משני בין העותק המקורי והעותקים המשניים - כאשר העותק הראשי רושם את העדכונים, הם מופצים לעותקים המשניים, העותקים המשניים שולחים הודעה המציינת כי קיבלו את העדכון בהצלחה ואז נשלחים עדכונים נוספים (בחלק מהמערכות יש תמיכה גם בשליחה מחדש של העדכונים עד שהם מיושמים בהצלחה בעותקים המשניים). מערכת כזאת מאפשרת גישת כתיבה רק למערכת אחת בעוד שאר המערכות מאפשרות רק קריאה (למשל זאת הדרך בה עובדת מערכת ויקיפדיה). מערכת כזאת יכולה להתבסס על קובץ היומן שמסדי נתונים כותבים לרוב את הנתונים במהירות רבה מאוד אליו כחלק מהפעילות הסטנדרטית שלהם ואותו יכולים לקרוא גם מערכות חיצוניות (הגם שהקריאה עצמה מחייבת היכרות עם הפורמט של מסד הנתונים המסוים). אפשרות נוספת היא להתבסס על רענון של תמונות נתונים שנוצרו באמצעות כלי הגיבוי של המערכת ונטענות מהר יחסית. לעומת זאת מערכת כזאת מהווה נקודת כשל יחידה ומעכבת את ביצוע העדכונים על מסד הנתונים הראשי (בשל הצורך בעדכוני מסדי הנתונים המשניים).
חלק מהמערכות תומכות גם בשכפול עם מספר עותקים ראשיים בו ניתן לבצע את העדכונים בכל אחד מעותקי מסד נתונים ולאחר מכן הם מופצים למסדי הנתונים האחרים. בעוד זהו לעיתים קרובות המצב הרצוי הרי הוא מגדיל באופן משמעותי את העלויות והמורכבות של המערכת במידה העלולה להפוך אותה לבלתי מעשית במצבים מסוימים. הבעיה הנפוצה בסוג כזה של מערכות היא מניעת התנגשויות בין טרנזקציות או פתרון שלהן. רוב הפתרונות למניעת התנגשויות הם סנכרוניים או כאלו הדורשים את כל הנתונים, בעוד הפתרונות האסינכרוניים דורשים פתרון של ההתנגשויות. לדוגמה, אם רשומה שונתה בשני מחשבים בו זמנית, מערכת השכפול הדורשת את כל הנתונים מאתרת את הבעיה לפני מתן האישור לבצע את הפעולה ומבטלת את הטרנזקציה בעוד מערכת שכפול שאיננה דורשת את כל הנתונים תאפשר לשתי הטרנזקציות להתבצע ותפעיל פתרון להתנגשויות במהלך הסינכרון מחדש. ההחלטה על פתרון התנגשויות כזה עשויה להיות מבוססת על חותמת הזמן של הטרנזקציה, על היררכיה של השרתים או על לוגיקה מורכבת יותר אשר חייבת להיות עקבית בכל המחשבים.
גישות מקובלות לשכפול נתונים במערכות מסדי נתונים כוללות את:
בנוסף לגישות אלו המתמקדות בשכפול "פנימי" של מסד הנתונים ניתן לשכפל (גם או רק) את האחסון עליו נשמרים קובצי מסד הנתונים. למשל אורקל תומך ב־ASM שהוא סוג של LVM המיועד למטרה זו ומסדי נתונים אחרים תומכים במערכות חיצוניות למטרה זו (לדוגמה MySQL תומך ב־DBRD למטרה זו). יצירת תמונת נתונים (כל הנתונים בזמן מסוים) נתמכת על ידי סוגי מסדי הנתונים - על ידי רישום של הפעולות שבוצעו ביומן, או על ידי שמירת רישום של הפעולות האחרונות במסד הנתונים (למשל rollback segments או undo tablespace באורקל) או על ידי יצירת תמונות בקבצים נפרדים (למשל ב־SQL Serever בסיוע Volume Shadow Copy Service של חלונות). גם אשכולות יכולים לשמש למטרה זו (דוגמאות לכך כוללות את RAC של אורקל ושימוש ב־memcached עבור MySQL).
ניתן גם לבצע את השכפול באמצעות וירטואלזציה של מסד הנתונים (בין אם בצד השרת ובין אם בצד הלקוח) כך שכל פעולת כתיבה תכתב למספר מסדי נתונים.
תוצאות השכפול יכולות (עם תלות מסוימת בגישה בה משתמשים בשביל לבצע את השכפול) להיות משלושה סוגים:
שכפול האחסון
שכפול פעיל (בזמן אמת) של האחסון מיושם בדרך כלל על ידי הפצת עדכונים של התקן הבלוקים של הדיסק הלוגי לכמה דיסקים פיזיים כך שניתן לשכפל את כל מערכות הקבצים הנתמכות על ידי מערכת משום שקוד מערכת הקבצים עובד מעל לשכבה זו. יכולת זו יכולה להיות מיושמת בחומרה (בבקר מערך הדיסקים, ב־HBA או בהתקן רשת) או בתוכנה (במנהל ההתקן).
השיטה הבסיסית ביותר למימוש השכפול של האחסון היא שיקוף דיסק והיא זו שנמצאת לרוב בשימוש עבור דיסקים המחוברים ישירות לשרת (DAS). ההבדלה בין שיקוף לשכפול היא לוגית יותר מאשר מעשית, כאשר שיקוף מתייחס לרוב לפעולה מקומית (ולא על שימוש בשכפול מרחוק) ולעומת זאת שכפול ניתן לביצוע בכל נקודה ברחבי הרשת כך שאת הדיסקים ניתן למקם במקומות רחוקים פיזית.
שכפול מרוחק נועד למנוע את הנזק שעלול להיגרם במקרה של כשלים מקומיים או אסונות ולשפר את הזמינות של הנתונים, בדרך כלל על ידי שימוש במודל ראשי-משני.
פתרונות אלו מסווגים לרוב לפי טיפולם בפעולות כתיבה: שלושת סוגי השכפולים הראשונים מחייבים שמירה על סדר הכתיבה של הנתונים וזאת מכיוון שמרבית התוכנות דורשות כתיבת הנתונים בסדר מסוים ובמיוחד למקרים של דריסת הנתונים הישנים על ידי נתונים מאוחרים יותר, בלי הקפדה זו הנתונים המאוחרים עשויים להיכתב בעוד קודמיהם לא נכתבו ובכך להשאיר את המערכת בלתי עקבית ולעיתים קרובות גם בלתי שמישה.
שכפול מבוסס שרת
בשיטה זו השכפול מבוצע בשרת היישומים (או לעיתים בשרת הקבצים) על ידי תוכנה (בדרך כלל מערכת הקבצים או ה־LVM) התומכת בתמונות מידע או שכפול מרחוק (או בשניהם) והוא לרוב שקוף ליישום. במקרה של שכפול מרוחק, סוג של פתרון בדרך כלל דורש עוד שרת (שרת היעד) הפועל באתר מרוחק כיעד עבור הנתונים המשוכפלים (באופן סינכרוני או אסכרוני, דרך ה־LAN, ה־WAN או ה־SAN) ומחליף את השרת הראשי כאשר מתרחשת תקלה.
גרסה שונה במקצת של שיטה זו מאפשרת שכפול של קבצים ספציפיים, מה שעשוי להקל על העתקה למערכת הפעלה אחרת (או לגרסה שונה על אותה מערכת הפעלה). שכפול כזה עשוי לאפשר שימוש בפרוטוקולים סטנדרטיים להעתקה כזאת כמו FTP ובכך לבטל את הצורך בתוכנה ייעודית באחד מהצדדים.
חלק מהפתרונות מבוססי התוכנה יכולים לשכפל את הנתונים למכשיר ייעודי באתר היעד, מה שמבטל את הצורך בהפעלה קבועה של שרת הגיבוי ואף עשוי לאפשר לא להפעילו כלל (מה שעלול להאריך את זמן ההתאוששות). כמה פתרונות מבוססי שרת יכולים אפילו לבטל כפולות נתונים בשרת על מנת להקטין את דרישות רוחב הפס לאתר הגיבוי.
שכפול מבוסס שרת עשוי להתבצע על ידי מודלים של מערכות ההפעלה המספקים שירותי שכפול נתונים בסיסיים כגון Microsoft Data Protection Manager (DPM) או מערכת המבוססת על פתרונות של ZFS, QFS. ו־SAMfs.
כאשר משתמשים במכונה וירטואלית ניתן להשתמש במערכות הרצות על סביבת השרת הפיזי (ואז הן מאפשרות שכפול עבור כל המכונות הווירטואליות) או על המכונה הווירטואלית (ואז יש צורך במנגנון שכפול נפרד עבור כל מכונה וירטואלית).
יתרונות של השיטה הזאת כוללים:
מימושים נפוצים:
שכפול בהתקני הרשת
שכפול מבוסס רשת (המכונה גם שכפול מבוסס SAN) תומך בכל סוגי השכפול ומתבצע בהתקן אשר נמצא בנתיב הקלט/פלט בין השרת לבין האחסון, בדרך כלל ברשת ה־SAN. ההתקן בודק האם כתובת היעד של פעולת הקלט/פלט הנכנסת מתייחסת לאחסון המשוכפל ואם כן הוא מעביר עותק (הנחשב מבחינה טכנית לפעולה חדשה) של פעולת הקלט/פלט ליעד השכפול. פתרון כזה מועיל בעיקר במערכות הטרוגניות, כאלו שיש בהם הן מערכות אחסון והן מערכות הפעלה שונות כך שאין אפשרות לבצע את תהליך השכפול על מערכות האחסון או על השרתים עצמם (עם זאת, בדרך כלל יש צורך בהומוגניות בין התקני הרשת עצמם). לחלק ממערכות יש תמיכה בשכפול גם במקרה שרשת ה־SAN מועברת על גבי רשת IP רגילה (למשל באמצעות פרוטוקול iSCSI).
ההתקנים המיישמים מערכות כזו מספקים לעיתים קרובות גם יכולות אחסון אחרות כמו וירטואליציה של האחסון וביטול כפילויות והם יכולים לשלב גם מימוש של מערכות רשתיות אחרות (למשל Switch).
ישנן שתי גרסאות עיקריות של מנגנון כזה:
יתרונות שיטה זו:
חסרונותיה של שיטה זו:
מימושים נפוצים:
שכפול מבוסס מערך דיסקים
שכפול מבוסס מערך הדיסקים משתמש במערכת המיחשובית הקיימת במערך הדיסקים (SAN או NAS) כדי לשכפל את הנתונים ישירות אל מערך אחסון אחר מאותו סוג (או לעיתים נדירות, מסוג אחר). גישה זו נחשבת לבשלה ביותר וניתן לבצעה בכמעט כל פלטפורמת שרת או מערכת הפעלה, כולל מערכות שקשה להשיג להם תמיכה בגישות האחרות כמו מיינפריים (שם זאת גישת שכפול האחסון הנפוצה ביותר), שרתי AS400 ומערכות VMS. למעשה יכולת השכפול בגישה זו היוותה אף אחת מהסיבות העיקריות לאימוץ SAN על ידי ארגונים רבים.
יתרונותיה של השיטה כוללים:
חסרונותיה של השיטה כוללים:
מימושים נפוצים:
שכפול בזיכרון משותף מבוזר
בזיכרון משותף מבוזר שרתים רבים חולקים את אותו דף זיכרון כאשר בדרך כלל לכל שרת יש עותק נפרד של דף זה, מצב המחייב שכפול של המידע בין השרתים. השכפול יכול להיות חלקי כלומר יש רק שרת מרכזי אחד שבו כותבים (ואז יש צורך במנהל של סט הנתונים שיכול להיות קבוע או דינמי) או להיות מלא כאשר כל הכתיבה יכולה להתבצע בכל שרת. וריאציות נוספות של תהליך כזה כוללות העברה של נתונים הזקוקים לעדכון בלבד ועדכון לפי עלות (זמן, משאבים וכיוצא באלו). מנגנון כזה עשוי להיות ממומש בתוכנה (ספריה תוכנה, מערכת ההפעלה, שפת התכנות וכדומה), בחומרה (שכפול השקוף לתוכנה שנעשה במעבד או באפיק המחשב) או משולב. מנגנון כתיבה מחייב שמירה על עקביות ולכן נדרש פרוטוקול כתיבה לעותקים. המימוש בתוכנה עשוי להתרחש בתגובה לתקלת דף או על שימוש ביכולות סנכרון בין תהליכים (קטע קריטי למשל).
שכפול ראשי-גיבוי ושרתים ראשיים מרובים
גישות קלאסיות רבות לשכפול מבוססות על מודל ראשי-גיבוי בו להתקן אחד או לתהליך אחד יש שליטה חד צדדית על אחד או יותר תהליכים או התקנים אחרים. לדוגמה, השרת הראשי מבצע חישוב מסוים, מעביר את יומן עדכונים לתהליך גיבוי (שבהמתנה), שיכול לבצע את החישוב במקרה של כשל התהליך הראשי. גישה זו היא אחת הנפוצות ביותר עבור שכפול מסדי נתונים, למרות הסיכון כי אם חלק ביומן יאבד במהלך הכישלון, הגיבוי לא יכול להיות במצב זהה לזה שהראשי היה בו וטרנזקציות עלולות ללכת לאיבוד.
חיסרון נוסף של גישת ראשי-גיבוי הוא הצורך בהגדרה של שני תהליכים היכולים להיות פעילים בזמן שרק אחד הוא למעשה מבצע את הפעולות כך שמתקבלת אמנם סובלנות לתקלות אבל העלות מוכפלת על מנת להשיג את התכונה הזו. מסיבה זו, החלו להיחקר באמצע שנות השמונים שיטות אלטרנטיביות של שכפול נתונים במערכות מבוזרות ומהן נוצרה קבוצה של אפשרויות שבהן קבוצת עותקים יכולה לשתף פעולה, בעוד כל תהליך מגבה את האחרים וכולם מתחלקים בעבודה.
ג'ים גריי ניתח את שיטת שכפול השרתים הראשיים המרובים במודול ההטרנזקציות ובסופו של דבר פרסם מאמר המצוטט רבות שנקרא "The Dangers of Replication and a Solution". במאמר הוא טען כי אם לא ניתן לחלק את הנתונים בדרך טבעית כלשהי כך שניתן להתייחס למסד הנתונים כאל N מסדי נתונים הרי הקונפליקטים בבקרת המקביליות יביאו להרעה משמעותית בביצועים ברצינות מושפל וקבוצת העתקים כנראה תאט כפונקציה של N ואכן הגישות הנפוצות ביותר עשויים לגרום להרעה בביצועים מסדר גודל של O(n³)‎ ולפיכך חלוקת הנתונים ניתנת לביצוע מעשי רק במצבים שבהם יש לנתונים יש מפתח חלוקה טבעי.
אולם למעשה המצב לא תמיד כל כך עגום, לדוגמה, ב־1985-1987, הוצע מודל וירטואלי סנכרוני והתקבל כסטדרנט שהיה בשימוש ב־Isis Toolkit, Horus, Transis, Ensemble, ־Totem, Spread, C-Ensemble ובמערכות Phoenix ו־Quicksilver והיווה את הבסיס עבור הסבלנות לתקלות של סטדרנט CORBA. כיום המודל משמש גם בלוגיקת השכפול שלIBM Websphere ושל Windows Server 2008 Enterprise clustering של מיקרוסופט. הסינכרון הווירטואלי מאפשר את הגישה הרב ראשית בה קבוצה של תהליכים משתפת פעולה כדי למקבל היבטים מסוימים בתהליך העיבוד של הבקשה. אמנם בשיטה זו ניתן להשתמש רק עבור כמה צורות של נתונים בזיכרון אבל כאשר היא אפשרית אזי היא מאיצה את התהליך באופן התלוי ליניארית בגודל של הקבוצה.
אוליבייה מסייאן
אוליבייה מסייאן (בצרפתית: Olivier Messiaen; 10 בדצמבר 1908 – 27 באפריל 1992) היה מלחין, נגן עוגב, וצפר צרפתי.
המוזיקה של מסייאן מורכבת מקצבית (הוא גילה עניין במקצבים מיוון העתיקה וממקורות הינדים), ומבוססת הרמונית ומלודית על מודוסים בטרנספוזיציה מוגבלת, שהיו חידוש של מסייאן עצמו. רבות מיצירותיו מבטאות מה שהגדיר "ההיבטים המופלאים של האמונה", בהסתמך על אמונתו הקתולית האיתנה. מסייאן הרבה במסעות וכתב יצירות, שקיבלו את השראתן מהשפעות שונות כמו מוזיקה יפנית, נופי הפארק הלאומי ברייס קניון ביוטה, ארצות הברית, וחיי פרנציסקוס מאסיזי. מסייאן התנסה בתופעה לא-חמורה של סינסתזיה, שבאה לביטוי כתפיסה חושית של צבעים עם שמיעת הרמוניות מסוימות. במשך תקופה קצרה ערך מסייאן ניסויים בתחום בסריאליזם שנקרא סריאליזם טוטאלי, תחום שבו מזכירים את שמו לא פעם כמחדש. סגנונו הטמיע מספר רב של השפעות מוזיקליות, כמו למשל הגמלאן האינדונזי (כלי הקשה מכווננים תופסים לא פעם מקום של כבוד ביצירותיו התזמורתיות), ועשה שימוש באונדז מרטנו.
מסייאן הוקסם משירת הציפורים; הוא ראה בציפורים את המוזיקאיות הדגולות ביותר וחשב את עצמו לצפר לא פחות ממלחין. מסייאן רשם בתווים שירת ציפורים ברחבי העולם ושילב תעתיקים של שירת ציפורים ברוב יצירותיו. השימוש החדשני שלו בצבע, המושג האישי שלו לגבי היחס בין זמן למוזיקה, השימוש שעשה בשירת ציפורים וכוונתו להביע רעיונות דתיים עמוקים, כל אלה חוברים יחדיו ליצירת מצב שבו כמעט מן הנמנע לטעות בין יצירה של מסייאן לזו של כל מלחין מערבי אחר.
ב-1982 זכה בפרס וולף לאמנות: "על יכולתו רבת ההשראה ומעוררת החוויה, להרחיב את עולם הצלילים שלנו ולהגבירו".
נעורים ולימודים
בקונסרבטואר הצטיין מסייאן בלימודיו. בשנת 1924, בגיל 15, קיבל פרס שני בהרמוניה וכעבור שנה זכה בפרס ראשון בליווי בפסנתר. בשנת 1928, אחרי שלמד אצל מוריס עמנואל, קיבל פרס ראשון בתולדות המוזיקה. המופת שהציב לפניו עמנואל עורר בו עניין במקצבים יווניים עתיקים ובמודוסים אקזוטיים. מסייאן החל ללמוד נגינה בעוגב אצל מרסל דיפרה, שהעביר אליו את מסורת נגני העוגב הצרפתים הגדולים (דיפרה היה תלמידם של שרל-מרי וידור ושל לואי ויירן, שלמד בשעתו אצל סזר פרנק). אחרי שנה של לימודי קומפוזיציה אצל וידור, נכנס מסייאן בסתיו 1927 לכיתתו של המורה החדש פול דיקא, שהחדיר בו את אמנות התזמור. בתקופת לימודיו חיבר את יצירותיו הראשונות שיצאו לאור, שמונה פרלודים לפסנתר, המציגים את העדפתו של מסייאן למודוסים בטרנספוזיציה מוגבלת ומקצבים פלינדרומיים. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בשנת 1931 עם הסוויטה שלו לתזמורת Les offrandes oubliées. בשנה זו גם שמע לראשונה קבוצת גאמלן, שעוררה בו עניין בשימוש בכלי הקשה מכוונן.
קריירה בנגינה ובהלחנה
בשנת 1927 התוודע מסייאן לראשונה לעוגב, בקורס העוגב של דיפרה. משנת 1929 החליף בקביעות את נגן העוגב בכנסיית השילוש הקדוש בפריז, שרל קווף, שהיה חולה, ולאחר מותו בשנת 1931 קיבל את המשרה, בתמיכתם הפעילה של מוריו ואחרים שהכירו ביכולתו. מסייאן נשאר בכהונתו זו למשך יותר מששים שנה.
בשנת 1932 נשא מסייאן לאישה את הכנרת והמלחינה קלייר דלבו. הוא כתב יצירות לביצועה, בין השאר, בשנת נישואיהם, את ה"נושא ווריאציות לכינור ופסנתר" ובשנת 1936 את מחזור השירים "פואמות למי" (שם החיבה שלו לאשתו), שתזמר בשנת 1937. בנם, פסקל, נולד ב-1937. בעקבות ניתוח כושל איבדה אשתו את זכרונה ונידונה לאשפוז לשארית חייה.
בשנת 1936 הקים מסייאן עם אחרים את "צרפת הצעירה", קבוצה שקראה תגר בפירוש על קלות הדעת, שאפיינה את המוזיקה הפריזאית של תקופתם ודחתה את גילוי הדעת של ז'אן קוקטו משנת 1918 לטובת מוזיקה חיה, כנות, נדיבות ומצפוניות אמנותית. עם זאת, הקריירה של מסייאן רחקה תוך זמן קצר מן השלב הציבורי הזה, שכן היצירות שחיבר בתקופה זו לא נועדו לענות על טעם הקהל או לביצוע קונצרטים קונבנציונליים.
בשנת 1937 חיבר מסייאן מוזיקה לפי הזמנה לתצוגת אור ומים על נהר הסן במסגרת התערוכה בפריז. במוזיקה זו הפגין את עניינו באונדז מרטנו, כלי אלקטרוני ששילב ביצירות רבות בהמשך.
במלחמת העולם השנייה שירת מסייאן בצבא צרפת כחובש ונפל בשבי בורדן. במחנה השבויים פגש כנר, צ'לן וקלרינטן ושילב את השלישייה שכתב בשבילם ב"רביעייה לקץ הזמן" Quatuor pour la fin du temps שלו. היצירה בוצעה לראשונה במחנה השבויים בינואר 1941 והיא נחשבת לאחת מיצירות המופת של המאה ה-20. "קץ הזמן" שבכותרת מתייחס לא רק לאפוקליפסה, הנושא המוצהר של היצירה, אלא גם לאופן השימוש של מסייאן במושג הזמן, באמצעות מקצב והרמוניה, השונה לחלוטין מן המוזיקה של קודמיו ובני זמנו.
זמן קצר לאחר שחרורו ממחנה השבויים, במאי 1941, התמנה מסייאן לפרופסור להרמוניה בקונסרבטואר של פריז, שם לימד עד פרישתו בשנת 1978. במקביל ערך את ספרו Technique de mon langage musical ("הטכניקה של שפת המוזיקה שלי"), שיצא לאור בשנת 1944. בחיבורו זה הוא מביא דוגמאות רבות מן המוזיקה שלו, בעיקר הרביעייה.
בין תלמידיו הראשונים של מסייאן בקונסרבטואר היו המלחין פייר בולז והפסנתרנית איבון לוריו. בשנים הבאות היו בין תלמידיו קרלהיינץ שטוקהאוזן בשנת 1952, טריסטן מוריי מ-1967 עד 1972, וג'ורג' בנג'מין במחצית השנייה של שנות ה-70'. יאניס קסנאקיס היווני הופנה אליו לזמן קצר בשנת 1951; מסייאן עודד את קסנאקיס ודחק בו לנצל את הרקע שלו במתמטיקה ובאדריכלות לטובת המוזיקה שלו. מסייאן היה רק באמצע שנות השלושים לחייו, אך תלמידיו באותה תקופה העידו לאחר שנים, כי כבר אז התבלט כמורה משכמו ומעלה, שעודד כל אחד מהם למצוא לו קול משלו ונמנע מלאכוף עליהם את רעיונותיו הוא.
בשנת 1943 כתב מסייאן את Visions de l'Amen ("חזיונות אמן") לשני פסנתרים, בשביל לוריו ובשבילו. כעבור זמן קצר חיבר את המחזור הכביר לפסנתר סולו, Vingt regards sur l'enfant-Jésus ("עשרים מבטים על התינוק ישו") למענה. עוד חיבר את Trois petites liturgies de la Présence Divine ("שלוש ליטורגיות קטנות לנוכחות האלוהית") למקהלת נשים ותזמורת, שכוללת תפקיד קשה לפסנתר סולו, גם הוא ללוריו. בכך המשיך מסייאן את מנהגו להביא נושאים ליטורגיים לרסיטל פסנתר ולאולם הקונצרטים.
שנתיים אחרי "חזיונות אמן", בשנת 1945, חיבר מסייאן את הראשונה בשלוש יצירותיו בנושא אהבת אנוש (בניגוד לאהבה אלוהית), שקיבלו את השראתן בעיקר מאגדת טריסטן ואיזולדה. היה זה מחזור השירים "האראווי". השנייה ביצירות טריסטן נכתבה על פי הזמנה מסרגיי קוסביצקי - "סימפוניית טורנגאלילה" בת עשרת הפרקים. אין זו סימפוניה קונבנציונלית, אלא מסכת הרהורים רחבת-יריעה על השמחה שבאהבה ואחדות בין בני אנוש. נעדרת ממנה אשמת המין הטבועה ב"טריסטן ואיזולדה" של ריכרד וגנר, למשל, משום שמסייאן גרס, שאהבה יצרית היא מתת האל. היצירה השלישית בהשראת טריסטן הייתה "חמישה שירים" לשנים-עשר זמרים ללא ליווי, שנכתבה, לדברי מסייאן, בהשפעת זמרת הבוקר של הטרובדורים.
מסייאן ביקר בארצות הברית בשנת 1947, כאשר המוזיקה שלו בוצעה שם בניצוח קוסביצקי ולאופולד סטוקובסקי. "טורנגאלילה" שלו בוצעה שם לראשונה בשנת 1949, בניצוח ליאונרד ברנשטיין. במהלך תקופה זו לימד, נוסף לשיעורי ניתוח מוזיקה בקונסרבטואר בפריז, גם בבודפשט בשנת 1947 ובטנגלווד ב-1949. בחודשי הקיץ של 1949 ו-1950 לימד בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאדט, גרמניה. מסייאן מעולם לא כתב בשיטת שנים-עשר הטונים בעצמו, אבל אחרי שלוש שנים של הוראת ניתוח פרטיטורות שעשו שימוש בטכניקה זו, כגון יצירותיו של ארנולד שנברג, החל לערוך ניסויים בדרכים ליצירת סולמות של יסודות אחרים (כולל משך זמן, הטעמות ודינמיקה), המקביל לסולם הצלילים הכרומטי. תוצאת החידושים האלה הייתה היצירה "Mode de valeurs et d'intensités" לפסנתר (מתוך "ארבעה אטיודים רתמיים") שתוארה שלא במדויק כיצירה הראשונה שכל-כולה סריאליזם, אם כי הייתה לה השפעה רבה על ראשוני המלחינים הסריאליים באירופה, ביניהם פייר בולז, קארל גויוורטס וקרלהיינץ שטוקהאוזן. בתקופה זו ערך גם ניסויים במוזיקה קונקרטית, מוזיקה לצלילים מוקלטים.
שירת ציפורים ושנות השישים
בשנת 1952 התבקש מסייאן לספק קטע מבחן לחלילנים המבקשים להתקבל לקונסרבטואר הפריזאי. הוא נענה בחיבור היצירה Le merle noir ("השחרור") לחליל ופסנתר. ציפורים ושירתן קסמו למסייאן במשך שנים והוא שיבץ אותן בכמה מיצירותיו הקודמות, אך היצירה לחליל מבוססת בשלמות על שירת השחרור. הוא העלה התפתחות חדשה זו למפלס חדש ביצירה התזמורתית משנת 1953, Réveil des oiseaux ("יקיצת הציפורים") - היצירה מבוססת כמעט כולה על שירת ציפורים ומסתמכת על אותן ציפורים, שאפשר לשמוע בין שעת חצות לצהרי היום באזור היורה. מתקופה זו ואילך מיזג מסייאן שירת ציפורים בכל חיבוריו ובאחדות מיצירותיו מופיעות הציפורים הן בשם והן בחומר (לדוגמה, קובץ של שלושה-עשר קטעים לפסנתר בשם "קטלוג הציפורים", שכתיבתו הסתיימה בשנת 1958 ו-La fauvette des jardins משנת 1971) יצירות אלה, שאין לראות בהן בשום פנים תעתיק פשוט לתווים של שירת ציפורים, הן פואמות סימפוניות, המשרות על המאזין את אווירת המקום. פול גריפיתס מציין, שמסייאן עלה ברגישות ומודעות לצפרות על כל מוזיקאי שקדם לו וכמשקיף מוזיקלי ומתעד שירת ציפורים עלה כל צפר שקדם לו.
אשתו הראשונה של מסייאן מתה בשנת 1959 לאחר מחלתה הממושכת ובשנת 1961 נשא מסייאן לאישה את איבון לוריו. הוא החל להרבות במסעות, הן לאירועים מוזיקליים והן לשם חיפוש ותיעוד של שירת ציפורים אקזוטיות יותר. לוריו סייעה לעיתים קרובות לבעלה בחקר שירת הציפורים, שאותה היה רושם בתווים בו במקום, בכך שפסעה לצדו והקליטה את הצלילים לבדיקה בהמשך. בשנת 1962 הביאוהו מסעותיו ליפן, שם קיבל השראה ממוזיקת גאגאקו ומתיאטרון נו לחיבור "רישומים יפניים" לתזמורת, Sept haïkaï המכילים חיקויים מסוגננים לכלי נגינה יפניים מסורתיים. פייר בולז היה בין המוזיקאים שעודדו את ביצוע המוזיקה של מסייאן, שהמוניטין שלו הלכו וגדלו. בשנת 1966 התמנה רשמית לפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטואר של פריז (משרה שלמעשה החזיק בה מזה שנים). בשנים הבאות קיבל אותות כבוד ופרסים שונים.
יצירת הענק של מסייאן, La Transfiguration de Notre-Seigneur Jésus-Christ ("השתנות אדוננו ישו הנוצרי") העסיקה אותו משנת 1965 עד 1969. לביצוע יצירה זו נדרשו מקהלה בת 100 זמרים בעשרה קולות נפרדים, שבעה כלי סולו ותזמורת גדולה. ארבעה-עשר פרקיה עוסקים בהרהורים על השתנות ישו לאחר צליבתו. זמן קצר אחר כך קיבל מסייאן הזמנה מן האמריקאית אליס טולי ליצירה, שתחגוג מאתיים שנה להצהרת העצמאות של ארצות הברית. הוא הסדיר ביקור בארצות הברית באביב 1972 ושאב השראה מן הפארק הלאומי ברייס קניון ביוטה, שם תיעד את התרשמויותיו מן הצבעים והציפורים הייחודיים לקניון. התוצאה הייתה היצירה התזמורתית בת שנים-עשר הפרקים ("מן הקניון אל הכוכבים..."), אשר בוצעה לראשונה בניו יורק בשנת 1974.
בשנת 1975 החל מסייאן בכתיבת האופרה Saint-François d'Assise ("פרנציסקוס הקדוש מאסיזי") לפי הזמנת האופרה של פריז. כתיבת האופרה הייתה מבצע אינטנסיבי, שכלל גם כתיבת ליברית והעסיק אותו עד 1979. התזמור נמשך משנת 1979 עד 1983. היצירה, שמסייאן העדיף לכנותה "מחזה ראווה" ולא אופרה, בוצעה לראשונה בשנת 1983. בין פרשני המוזיקה היו שסברו, במועד הצגת הבכורה של האופרה, כי זה יהיה נאום הפרידה שלו, והיו זמנים שמסייאן עצמו חשב כך, אך הוא המשיך להלחין והוציא מתחת ידו קובץ חשוב של יצירות לעוגב, Livre du Saint Sacrement ("ספר סעודת הקודש"), בשנת 1984 ועוד קטעי ציפורים לפסנתר סולו וקטעים לפסנתר ולתזמורת.
מסייאן פרש מן ההוראה בקונסרבטואר בקיץ 1978. ניתוח מנע את השתתפותו באירועים לכבוד יום הולדתו השבעים, אך בשנת 1988 חגגו את יום הולדתו השמונים ברחבי העולם, בין השאר בביצוע "פרנציסקוס הקדוש" במלואה ברויאל פסטיבל הול בלונדון, בנוכחות המלחין, ובהוצאת אוסף בן שבעה-עשר תקליטורים של יצירות מסייאן, ביניהן הקלטות של לוריו ותקליטור של שיחת המלחין עם קלוד סמואל.
יצירתו האחרונה של מסייאן נכתבה להזמנה מן הפילהרמונית של ניו יורק. על אף הכאבים שייסרו אותו לקראת סופו וחייבו ניתוח גב חוזר, הצליח להשלים את Eclairs sur l'au delà, שבוצעה לראשונה שישה חודשים לאחר מות המלחין. מסייאן גם עמד בחיבור קונצ'רטו לארבעה נגנים, שרחש להם הכרת תודה מיוחדת, איבון לוריו, הצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ', האבובן היינץ הוליגר והחלילנית קתרין קנטין. יצירה זו הייתה גמורה, בחלקה הגדול, בעת מותו של מסייאן ואיבון לוריו לקחה על עצמה את תזמור הפרק האחרון בעזרת ג'ורג' בנג'מין.
הר בן זמרה
הר בן זמרה הוא הר בגובה 820 מטרים מעל פני הים הממוקם כקילומטר מזרחית למושב כרם בן זמרה בגליל העליון.
ההר ממוקם בין כביש 886 לנחל חצור, כקילומטר מדרום־מערב לריחאניה וכ־9 קילומטרים צפונית לצפת. ההר אינו מתנשא לגובה רב מפני הקרקע באזור.
מערת עלמה ממוקמת כשני קילומטרים מזרחית להר.
צומח
באזור ההר צומחים צמחים מגוונים. בחודש נובמבר צומחים למרגלות ההר כרכום מסוג כרכום נאה וחלמוניות. בינואר צומח בו אירוס הלבנון.
ארבעין
ארבעין (בערבית: اربعين, פירוש: ארבעים) הוא מועד שיעי הנחוג ב-20 בצפר, ארבעים יום לאחר צום העשוראא, יום האבל על מותו של האימאם חוסיין בן עלי, נכדו של הנביא מוחמד. על פי האסלאם, יום הזיכרון הראשון לנפטר חל כעבור ארבעים יום ממועד המוות.
בארבעין מוקירים השיעים את אומץ הלב של חוסיין ותומכיו, שצעדו לכרבלא כדי להתמודד עם בנו של הח'ליף האומיי מועאויה אבן סופיאן, יזיד הראשון, בקרב כרבלא. בראיית השיעים, התנגדות חוסיין לחוסר הצדק של השלטון האומי והיציאה לקרב על אף ידיעתו כי צבאו הקטן יינגף, מראה על מסירותו הרבה לצדק ולאסלאם הנכון. השיעים במאות הבאות לאחר מכן התקוממו לעיתים קרובות נגד השלטון הסוני בהשראת חוסיין.
הארבעין צוין לראשונה בשנת 681 לספירת הנוצרים (62 להג'רה), שנה לאחר מות חוסיין בקרב כרבלא. קרובות משפחתו של חוסיין ובנו החולה עלי, ששוחררו ממעצר בדמשק, עלו לקברו בעיר כרבלא בעיראק. אליהם חברו ג'אבר אבן עבדאללה העיוור ועטיה בן סעד.
ביום הארבעין עולים השיעים לרגל לעיר כרבלא שבעיראק, השלישית בקדושתה לאסלאם השיעי. מאמינים שיעים רבים זוחלים ברחובות כרבלא או נופלים אפיים בהתקרבם לקבריהם של חוסיין ושל אחיו עבאס אבן עלי.
בתקופת שלטון סדאם חוסיין הסוני נאסר ציון המועד. לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק במרץ 2003, צוין המועד ברוב כבוד והדר באפריל.
יעל גולדמן
יעל גולדמן-פפר (נולדה ב-29 באוגוסט 1978) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
גולדמן גדלה בקריית אונו, לדן גולדמן ולעידית (לבית פישלר). לה אחות גדולה, ענת, ואחות צעירה, תמר. למדה בתיכון במגמת ביולוגיה. את שירותה בצה"ל עשתה גולדמן בחיל המודיעין, בבסיס תל השומר, בביטחון שדה.
בשנת 2005 החלה ללמוד ניהול עסקים במכללה למינהל בתל אביב.
בשנת 2006 החלה ללמוד משחק בבית הספר של יורם לוינשטיין, אך נשרה לאחר שנתיים. לאחר מכן, למדה בסטודיו למשחק אימפרו.
דוגמנות
בשנת 2004 נבחרה גולדמן לככב בקמפיין מוצרי השיער של חברת הטיפוח הישראלית "נטורל פורמולה", לאחר שהחברה ערכה סקר שבו בחרו בה 14,000 אנשים. בתחילת 2005 הצטלמה לשנתון "מתחתנים 2005" ונבחרה להיות דוגמנית הבית של חברת התכשיטים העולמית מברזיל "ה. שטרן", ומאוחר יותר החוזה שלה עם החברה הוארך בשנה. כדי להפוך לדוגמנית הבית גולדמן התמודדה מול דוגמניות עם פרסום עולמי, כגון הדוגמנית הברזילאית ג'יזל בונדשן והדוגמנית הצ'כית אווה הרציגובה. כחלק מעבודתה עבור "ה. שטרן" היא פרסמה את הקולקצייה לציון 60 שנה לחברה, ביחד עם הדוגמנית האנגלייה קייט מוס. בנוסף, בשנת 2005, גולדמן הייתה דוגמנית הבית של חברת ההלבשה התחתונה הישראלית "בוניטה דה מאס", והובילה את הקמפיין שלה למשך שתי עונות.
בשנים 2006–2007 גולדמן הובילה פעמיים את קמפיין האופנה של המעצב רונן חן, ובשנת 2008 נבחרה להיות דוגמנית הפנים החדשה של החברת הישראלית "Sebocalm" במקומה של מיכל ינאי. בשנת 2008 הובילה גולדמן את קמפיין האופנה של החברה הישראלית "קסידי בוטיק", שהופץ בכל רחבי הארץ וכלל שלטי חוצות.
בפברואר 2010 גולדמן נבחרה כפרזנטורית של מעצבת האופנה מאיה נגרי לעונת אביב-קיץ 2010. באותה שנה התראיינה לתוכנית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ועסקה במאחורי הקלעים של עולם הדוגמנות.
נכון ל-2020, משמשת גם כפרזנטורית ודוגמנית של רשת האופנה הישראלית "GOLF", לצד צחי הלוי.
בטלוויזיה
בשנת 1999 השתתפה בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "פאזל" ששודרה בערוץ 2.
בסוף שנת 2002 חזרה גולדמן לישראל, ואת הקריירה הטלוויזיונית שלה החלה כמנחה בתוכנית הבידור והאירוח היומית לנוער "אקזיט" בערוץ 10 בינואר 2003, לצד הדוגמנית מלי לוי, הזמרת שירי מימון והמנחים עפר שכטר ומיכאל הנגבי. התוכנית הייתה ידועה בעיקר בגלל פרובוקציות של המנחה עפר שכטר ותלונות על רדידותה. כעבור כשנתיים (באפריל 2005), לאחר המעבר של "אקזיט" לחברת הכבלים הוט, הודיעה גולדמן בשידור חי על פרישתה מהנחיית התוכנית.
ביולי 2005 החלה גולדמן להנחות את תוכנית הספורט האתגרי "AXN מאניה" בערוץ AXN ישראל בהוט. התוכנית הייתה מועמדת לפרס "מסך הזהב" לשנת 2005, אך הפסידה לתוכניתו של גיא פינס.
ב-2006 ליוותה גולדמן את נבחני "כוכב נולד 4" בכל שלבי האודישנים, וביוני של אותה שנה עברה גולדמן לגור למשך שבועיים בביתו של יעקב אלפרון, כחלק מעונתה השנייה של התוכנית "פעם בחיים" של yes. באותה שנה שיחקה בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים, "זומזום", בתור אפי, האקסית של חמו.
ב-2007 גולדמן החלה לשחק בתפקיד קרן ברון, עיתונאית עם כוחות-על בסדרת המדע-בדיוני לנוער, "הנפילים" בערוץ yes ישראלי. בסוף שנת 2007 הפכה לכתבת ראשית של תוכנית הבידור "Y בעשר" של yes, ואף גילמה את עצמה באותו התפקיד בסדרת הדרמה "דני הוליווד" של yes.
בשנת 2008 הגישה פינה לנהיגה בטיחותית בתוכנית "המופע המוטורי" בערוץ 10.
בשנת 2009 שיחקה גולדמן בעונה השנייה של סדרת הקומדיה "החברים של נאור" בערוץ 10, בתפקיד עצמה. בקיץ אותה שנה החלה להנחות תוכנית יומית בערוץ 24 ששודרה בשידור חי מהאולפן השקוף באכזיב. בנוסף, הנחתה את השעשועון "התשובות עלינו" בערוץ 2. בסוף אותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בדרמה "נשות הטייסים" של ערוץ 10.
בשנת 2010 גולדמן קודמה לתפקיד מנחת תוכנית הבידור "Y בערב" בערוץ yes Stars, לצידם של אילנה ברקוביץ' וזוהר ישראל ביוני 2010 החלה להופיע באופן קבוע בפאנל בערוץ 2 של רשת שמסקר את גביע העולם בכדורגל של אותה שנה.
בשנת 2012 גולדמן הנחתה את "חדשות הכוכבים" בערוץ 2 של רשת, אשר סיקרה את מעלליהם של כוכבי תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים". בנוסף באותה שנה, הנחתה את התוכנית "מגזין החיים הטובים" בערוץ החיים הטובים, בהוט וב-yes.
ב-2016 גולדמן הנחתה את התוכנית "מרוץ לילה" בערוץ 2 של רשת, המלווה את המסע ברחבי העולם של המתמודדים ב"המירוץ למיליון".
ב-2017 גולדמן עברה לזכיינית קשת בערוץ 2, והנחתה לסירוגין בעונתה הרביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" במקום רותם סלע, בהיותה בחודש האחרון בהריון, לצד אסי עזר. בנוסף, מאז 2017 החלה להנחות לצד פרופ' עמוס רולידר את התוכנית "משפחה לפני הכל" של קשת.
מאז 2018 מנחה את התוכנית "מרגישות יופי" בקשת 12, מדי שישי בצהריים, לצד מימי לוזון.
עיסוקים אחרים
בצעירותה, בשעות הפנאי עבדה כאסיסטנטית אצל וטרינר.
ב-2019 דיבבה לעברית את אלה בסרט האנימציה האמריקאי "אנגרי בירדס - הסרט 2", ביחד עם שתי בנותיה.
בשנת 2004 ביצעה ביחד עם זמרת הפופ רוני דואני, שיר מחאה לשיר "תזיזי ת'ישבן" של הישראלים. גולדמן גם כיכבה בווידאו קליפ של הזמרים דניאל סלומון ורינת בר כחלק מפרויקט "מפגשיר" של ערוץ 24. ב-2007 הופיעה בווידאו קליפ לשיר "את באה אליי" של הזמר הראל מויאל.
חיים אישיים
ב-18 ביוני 2009 נישאה לשחקן אורי פפר. לזוג שתי בנות ובן.
בול תשובה צבאי
בול תשובה צבאי הוא בול דואר אשר הונפק על ידי דואר שוודיה על מנת לאפשר משלוח דואר בחינם אל החיילים המשרתים בצבא.
הרקע להנפקת הבול
שמירת הקשר בין החיילים המשרתים בצבא ובין בני משפחותיהם נחשבת כאחד הגורמים המרכזיים המסייעים לשמירת מורל הלוחמים. כתוצאה מהבנה זאת נקבעו ברבות ממדינות העולם הסדרים המאפשרים לחיילים לשלוח מכתבים במחיר מופחת או אף בחינם. הטבה זו הופעלה באופן מורחב בעיקר בתקופות בהן גויסו החיילים לצבא במסגרת שירות חובה, או בתקופות מלחמה בהן נותקו החיילים מבני משפחותיהם לזמן ממושך.
זיהוי דואר החיילים נעשה בשיטות שונות, דוגמת החותמת של היחידה בה שרתו או באמצעות הנפקת בול דואר חיילים מיוחד שחולק בחינם או נמכר לחיילים בתעריף מופחת.
בישראל, לשם דוגמה, נקבע כי "על דברי דואר המיועדים לחיילי צה"ל חל תשלום מלא של דמי דואר, פרט לחבילות לחיילי צה"ל ששולחיהן נהנים מתעריפים מוזלים."
בול תשובה צבאי
בשנת 1929 החליט דואר שוודיה להנפיק בול מיוחד אשר נועד לאפשר לבני משפחות החיילים לשלוח ללא תשלום מכתבים לחיילים. הבול הודפס כחלק ממעטפות מיוחדות שחולקו לחיילים בחינם, ובאמצעותן יכלו לשלוח דואר לבני משפחותיהם.
פתרון זה היה בתוקף בין השנים 1929 עד 1951, ובמהלך תקופה זו הונפקו 11 בולים שונים מסוג "בול תשובה צבאי".
אופן הפצת הבול למשפחות החיילים
כאמור, כל חייל בצבא השוודי היה זכאי לקבל, אחת לשבוע, מעטפה מיוחדת אשר אפשרה לו לשלוח מכתב בחינם לבני משפחתו. בצידה האחורי של המעטפה הודפס בול התשובה הצבאי שהוגן באמצעות השפה הרחבה אשר סגרה את המעטפה.
כאשר קיבלה המשפחה בדואר את המעטפה מן החייל, כל שנדרש ממנה היה לגזור את הבול מצידה האחורי ולהדביקו על המכתב אותו שלחה חזרה אל החייל. הבול היה תקף למשלוח מכתב רגיל בתוך שוודיה.
השימוש במעטפה בחבל הסאר
בתקופה שבין 23 בדצמבר 1934 עד 17 בפברואר 1935 פעלו חיילי שוודיה כחלק מן הכוחות הבינלאומיים שנשלחו לחבל הסאר על מנת לפקח על משאל העם שנערך בשאלת עתידו של האזור. חיילי שוודיה חנו ליד העיר מרציג, והדואר הצבאי השוודי סיפק להם שירות של משלוח מכתבים לבני משפחותיהם.
מעטפות החיילים שנשלחו מאזור חבל הסאר הוחתמו בחותמת מיוחדת עם הכיתוב "Svenska Bataljonen Saar" (הגדוד השוודי - סאר).
בתקופה זו בול התשובה הצבאי היה תקף למשלוח מכתב לא רק בתוך שוודיה, אלא גם אל חיל המשלוח שפעל בחבל הסאר.
בית-גן
בית-גן הייתה מושבה חקלאית לשעבר. ממוקמת במזרח הגליל תחתון, בבקעת יבנאל, דרומית מערבית לטבריה, על כביש 767 מכפר תבור למושבה כנרת, סמוכה למושבה יבנאל. צורפה למועצה המקומית יבנאל בשנת 1953.
היסטוריה
שמה של המושבה ניתן לה לאור בנייתה בצמוד לח'רבת בית ג'ן (שפירושה בערבית — חורבת השדים), בה היה כפר קטן של אריסים ערבים שגרו בבתי בוץ (חושות). עם הקמת המושבה שולם להם כסף כדי להתפנות.
יק"א רכשה אדמות במקום ביחד עם בקתות של הערבים שהתגוררו שם ויישבה במקום קבוצה של פועלים חקלאיים שעבדו זמן מה בחוות סג'רה. אלו כללו גם קבוצה של גרים מרוסיה. בית-גן הוקמה במתכונת אריסות, שנוסתה אז לראשונה על ידי יק"א. לכל איכר הוקצו 250 דונם כדי שיוכל להתפרנס מהפלחה. לכל מתיישב ניתנו גם 2500 פרנק לקניית משק חי, זרעים וכלי עבודה. אולם התנאים במקום היו קשים הבתים היו במצב גרוע ביותר והגשם דלף לתוכם. בגלל חוסר היכרות עם האדמה היבול בשנה הראשונה היה דל והחקלאים נאלצו לקחת הלוואות לממן את זריעת השנה הבאה. רוב האריסים שקעו בחובות והיתר הועברו על ידי יק"א ליבנאל, בה היו להם בתים מסודרים עם גינות, ובית גן ננטשה. המושבה יושבה מחדש בשנת תרס"ט על ידי בני העלייה השנייה. בסוף שנת 1910 היו במושבה 16 בתים למתיישבים ובית פקידות שהיה בתהליך בנייה. מכסת הקרקע לכל מתיישב היה אמור להגיע ל-250 דונם, אולם בגלל בעיות בהשלמת רכישת הקרקעות הוא היה הרבה פחות. מים, לעומת זאת, היה מספיק. בגלל המצב הקשה של המושבה העניקה יק"א לכל אחד מהמתיישבים אלף פרנק לצורך התבססות. בשנת 1912 עזבו את המושבה שלושה מתיישבים. יק"א הוסיפה לכל מתיישב עוד כ-10-15 דונם מאדמת יבנאל, תוספת לקצבה של 160 דונם שהיה להם. ב-1912 נבנתה בדרום המושבה שכונה חדשה לקבוצה מ"תימני כנרת".
בתום מלחמת העולם הראשונה הגיעו לבית-גן כ-50 חברי תנועת השומר הצעיר מגליציה שעלו באוניה "קארנוליה". מתוך קבוצה זו עלו 27 לביתניה עילית ויתרתם הצטרפו לגדוד שומריה של השומר הצעיר בכביש חיפה-ג'דה.
בשנות ה-20 נעשו בבית-גן וביבנאל הסמוכה ניסיונות בגידול טבק. הענף עתיר העבודה הביא למקום כמה קבוצות שעמדו לפני התיישבות הקבע שלהן, ביניהן "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר." (לימים אפיקים), קבוצת השרון וקבוצת "משמר" (לימים משמר השרון). כעבור שנים אחדות נכשל גידול הטבק והופסק.
קונצרט אתנחתא
קונצרט אתנחתא הוא סדרת קונצרטים ותיקה המתקיימת בתיאטרון ירושלים בהפקת קול המוסיקה.
קונצרטי אתנחתא מתקיימים החל משנת 1983, שנת הקמתה של תחנת קול המוסיקה. בשש העונות הראשונות היא נערכה על ידי פאול לנדאו (מנהל המכון למוזיקה ישראלית), ומאז 1989 העורכת והמפיקה היא חיותה דביר. הסדרה "מביאה אל קדמת הבמה את מיטב האומנים הישראלים וגם אמנים מחו"ל, תוך שימת דגש מיוחד על השמעת יצירות של מלחינים ישראלים לצד נכסי צאן ברזל של המוזיקה הקאמרית לתקופותיה".
הקונצרטים מתקיימים באופן קבוע באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים ומונחים ומוסברים על ידי עורכת הסדרה חיותה דביר. הקונצרטים מועברים בשידור חי בקול המוסיקה והכניסה לקהל היא בלי תשלום.
במשך השנים צברה לעצמה הסדרה מוניטין כבמה המרכזית לחשיפת מוזיקה קלאסית ישראלית ואמנים ישראליים.
מקור המילה אֶתְנַחְתָּא הוא מארמית: "ירד", "הניח". השורש נחת בנטייה. המילה נמצאת בלשון חז"ל ופירושה טעם (סימן) מטעמי המקרא המסמן הפרדה בין חלקו הראשון של הפסוק לבין חלקו השני. בהשאלה מדובר בקטע מעבר מוזיקלי שבין חלקי מופע או יצירה.