cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Highwomen
2016-2018: הקמת הלהקה
המפיק המוזיקלי שעבד עמה דייב קוב, המליץ לה ליצור קשר עם ברנדי קרלייל, אותה היא לא הכירה. שיירס פנתה אליה וזו בתגובה השיבה כי להקים סופרגרופ שמורכב מנשים נשמע "רעיון יצירתי וכיפי". ב-6 באפריל 2019, הוכרז באופן רשמי על הקמת The Highwomen. כמו כן, היו ניסיונות לגרום לאמניות כמו ג'אנל מונה ושריל קרואו להצטרף לסופרגרופ, אך אלה סירבו. בין היתר, מתייחסות חברות הסופרגרופ לפרויקט ("The Highwomen") כעל "פרויקט חממה", בו זמרות קאנטרי יכולות להתפתח.
מארן לא עבדה עם קוב לפני כן והצהירה בפניו כי היא אוהבת לבצע את השירים שלה בשידור חי ובגרסאות חיות, ללא עריכות ושינויים בקולה. לכן, הקליטה הסופרגרופ שירים בשידור חי ובגרסאות חיות, תוך שהדבר קרה באולפני RCA, שבבעלותו של קרוב. במהלך ההקלטות, חלק ממשתפי הפעולה בפרויקט קעקעו על גופם את שם הסופרגרופ "Highwomen".
2019-הווה: הופעה ראשונה ואלבום בכורה
הסופרגרופ ביצעה את הופעת הבכורה שלה ב-1 באפריל 2019, בקונצרט יום ההולדת ה-87 של לורטה לין, שנערך בברידג'סטון בנאשוויל. באותו יום ההולדת, נחשף כי נטלי המבי תהיה חלק מהסופרגרופ. סינגל הבכורה שלה "Redesigning Women", יצא בליווי וידאו קליפ מלא, בו כיכבו ידועניות שונות כמו טניה טאקר, קאם ולורן אלאיינה. זמר הקאנטרי דיירקס בנטלי עזר בקידום השיר באמצעות הרשתות החברתיות שלו. הסינגל השני של הסופרגרופ, "Crowded Table", נכתב על ידי המבי ביחד עם לורי מק'קנה ויצא ב-26 ביולי 2019. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63.
גרסת הכיסוי של הסופרגרופ ל-"The Chain" של פליטווד מק, הייתה לשיר הנושא של הסרט "The Kitchen", שיצא לאור ב-2 באוגוסט 2019. הסופרגרופ הקליטה 15 שירים, אך רק 12 שירים נכללו באלבום הבכורה שלה, The Highwomen. בין כותבי שירי האלבום ניתן למנות את: ג'ימי ווב, רודני קלסון, מגי צ'פמן, לורי מק'קנה, ג'ייסון איסבל, פיטר לוין, מירנדה למברט, ריי לה מונטנה ורבים אחרים. בשירים ניתן לראות כי יש עיסוק בנושאי מגדר וכדומה. אחד מהשירים הבולטים באלבום היו "My Only Child". בשנת 2021 זכתה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" עבור "Crowded Table"; רגע זה כונה בתקשורת כ"ניצחון לנשים בכל מקום שהוא".
קריסטן סטיוארט
קריסטן ג'יימס סטיוארט (באנגלית: Kristen Jaymes Stewart; נולדה ב-9 באפריל 1990) היא שחקנית וקולנוענית אמריקאית ממוצא יהודי. סטיוארט נודעת בעיקר בזכות כיכובה בחמשת סרטי "דמדומים", "שלגייה והצייד", "לך תבין נשים", "המלאכיות של צ׳ארלי" ו"אמריקן אולטרא". סטיוארט זכתה בפרס באפט"א הבריטי ופרס סזאר הצרפתי, ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2022 על תפקידה בסרט "ספנסר".
ביוגרפיה
סטיוארט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. אביה נוצרי ממוצא בריטי, ואמה אומצה על ידי זוג יהודים, נורמה ובן אורמן, ב-1953; בדיקת DNA חשפה כי סבתה הביולוגית מצד אמה היא יהודייה-אשכנזית. אביה, ג'ון סטיוארט, הוא מנהל במה ועורך תוכניות טלוויזיה ברשת פוקס. אמה האוסטרלית, ג'ולס מאן-סטיוארט, היא אחראית תסריט. ב-2012, הוריה של סטיוארט התגרשו לאחר 27 שנות נישואים.
סטיוארט גדלה בעמק סן פרננדו ולמדה בבית ספר עד כיתה ז', ולאחר מכן התחנכה עד סיום התיכון במסגרת למידה מרחוק. לה אח גדול בשם קמרון, גיטריסט, ושני אחים מאומצים, דיינה וטיילור.
קריירה
סטיוארט התחילה את הקריירה שלה כבר בגיל שמונה. סרטה הראשון, שיצא ב-2001, היה "The Safety of Objects ". התפקיד הגדול הראשון שלה היה בסרט המתח "החדר" משנת 2002, לצד ג'ודי פוסטר. היא נבחרה לתפקיד אחרי שהבמאי דייוויד פינצ'ר ראה סרטון פרסומת למכונית "פורשה" שסטיוארט שיחקה בו, והעדיף אותה על פני היידן פנטייר שהייתה בחירתם הראשונה של המפיקים.
בשנת 2004 זכתה סטיוארט לשבחים על משחקה בסרט "רק לדבר ". באותה שנה שיחקה גם בסרט "תפוס את הילד ". ב-2005 שיחקה בסרט "זאת'ורה" בבימויו של ג'ון פאברו, ב-2007 בסרט "לך תבין נשים" ובאותה שנה שיחקה גם בסרט "עד קצה העולם" בבימויו של שון פן. כן שיחקה בסרט "ג'אמפר" והופיעה בסרט "מה בדיוק קרה ", שיצא ב-2008.
החל מ-2013 מככבת סטיוארט כפרזנטורית הראשית של מותג האופנה העילית "שאנל" והשתתפה בכמה וכמה תצוגות של קארל לגפרלד.
בשנת 2015 זכתה על הופעתה ב"העננים של סילס מריה" בפרס סזאר הצרפתי, לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2017 עשתה סטיוארט את צעדיה הראשונים כבמאית, עם סרט קצר (17 דקות) בשם "Come Swim" שאותו כתבה וביימה. הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל סאנדנס בינואר 2017, וכן הוקרן הסרט במסגרת אירועי 70 שנה לפסטיבל קאן במאי באותה שנה.
ב-3 בספטמבר 2021 יצא לאור סרט הדרמה הביוגרפי "ספנסר", בו כיכבה בתור נסיכת הכתר הבריטי, דיאנה ספנסר (שנהרגה בתאונת דרכים, אמם של הנסיך ויליאם והנסיך הארי). בזכות תפקיד זה הייתה מועמדת גם לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וגם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
חיים אישיים
סטיוארט והשחקן האנגלי רוברט פטינסון, היו בקשר זוגי החל מהיכרותם ב-2008. ביולי 2012 התפרסמו תמונות פפראצי אינטימיות של סטיוארט עם במאי סרטה "שלגייה והצייד", רופרט סנדרס, וסטיוארט פרסמה באותו יום הודעת התנצלות פומבית על כך בפני פטינסון. לאחר מכן חזרו השניים לקשר זוגי לכמה חודשים, עד לפרידתם ב-2013. סטיוארט ניהלה מאז מערכת יחסים עם מפיקת האפקטים אליסיה קרגייל, עד פרידתן. סטיוארט יצאה תקופה עם הזמרת הצרפתייה, סוקו, אך הן נפרדו ביוני 2016. לאחר מכן, הייתה סטיוארט במערכת יחסים עם הדוגמנית הניו זילנדית, סטלה מקסוול עד סוף 2018. סטיוארט יצאה עם הסטייליסטית שרה דינקין מדצמבר 2018 ועד מאי 2019, ואז שבה לצאת עם מקסוול, ממאי ועד יולי של אותה שנה. מאז אוגוסט 2019 היא בזוגיות עם התסריטאית דילן מאייר, כשבנובמבר 2021 השתיים אף התארסו.
ב-2017 סטיוארט יצאה מהארון כביסקסואלית.
Dive (שיר של אד שירן)
Dive (בעברית: לצלול) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן. השיר נכלל באלבום האולפן השלישי של שירן, ÷ (2017). לאחר יציאת האלבום הוא הגיע השיר למקום 8 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע
השיר הוא הרצועה השלישית בגרסה הסטנדרטית של אלבום האולפן השלישי של אד שירן, ÷ (Divide).
את השיר כתב שירן, יחד עם בני בלנקו וג'וליה מייקלס. בראיון עם זיין לאו סיפר שירן כי הוא, בלנקו ומייקלס התחילו לעבוד על השיר במאליבו, במרץ 2016, רגע לפני שיצא להפסקה ביפן. היו לו את הריפים לשיר. תחילה הוא הכניס חמישה או שישה ריפים, ולאחר מכן מייקלס שר 10 עד 15 שניות על כל אחד. מאוחר יותר, לאחר ששירן חזר ובדק את ההקלטות, חזרה מייקלס כדי לסיים לעבוד עם שירן ובלנקו על השיר..
את קולות הרקע בשיר ביצעה הזמרת-יוצרת האנגלייה ג'סי וייר, בדומה לשני שירים אחרים באלבום. את סולו הגיטרה בשיר עשה גיטריסט אנונימי בשם אנג'לו מיסטריוסו.
ביקורות
טיילור וות'רבי מבילבורד סברה כי השיר הוא בעל "הקולות הנלהבים ביותר" באלבום.
אוסווייטי
אוּסְוְויָיטִי (ברוסית: Усвяты) הוא יישוב עירוני ומרכז מנהלי במחוז פסקוב ברוסיה. קיימים בו מפעלי עץ ומזון וכן אנדרטה לחיילים הנופלים במלחמת העולם השנייה.
תולדות היישוב
היישוב ממוקם על גדת הנהר לובאט שבימי הביניים היה ציר מסחר בין ארצות סקנדינביה, רוס של קייב ומהמאה ה-13 - האימפריה העות'מאנית.
More than Just a Name
More than Just a Name (בעברית: יותר מסתם שם) הוא האלבום ה-12 של הרכב המוזיקה האלקטרונית הישראלי אינפקטד מאשרום.
אוסווייטי
תולדות היישוב
היישוב מוזכר לראשונה בכרוניקות משנת 1021. האזור עבר משליטה פולנית לשליטה רוסית ושב לשליטה פולנית עד חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772, אז הוכלל בשטח רוסיה.
More than Just a Name
הרצועות:"Ani Mevushal", "Freedom Bill" ו-"Only Solutions" באלבום שוחררו כסינגלים וכחלק ממיני אלבומים, מעט לפני יציאת האלבום.
אוסווייטי
יהודי אוסווייטי
ערב הכיבוש הגרמני חיו באוסווייטי 136 יהודים.
בספטמבר 1941 הוקם באוסווייטי גטו ובו כמאה יהודים מאוסווייטי ומסביבתה. עד סוף אותה שנה נרצחו כ-25 יהודים בגטו.
האזור היה בגבול השליטה הגרמנית במלחמת העולם השנייה והצבא האדום שחרר אותו בתחילת 1942. לכן לא נרצחו כל יהודי היישוב בפתרון הסופי.
אבלון (סרט)
אבלון (באנגלית: Avalon) הוא סרט דרמה משנת 1990 שבוים על ידי בארי לוינסון. הסרט הוא השלישי בסדרה של ארבעת "סרטי בולטימור" האוטוביוגרפיים למחצה של לוינסון המתרחשים בעיר הולדתו במהלך שנות הארבעים, החמישים והשישים של המאה העשרים; "דיינר" (1982), "אנשי הפח" (1987), "אבלון" (1990) ו-"ליברטי הייטס" (1999). הסרט מתחקה אחר ההשתלבות היהודית בחיים האמריקאים.
עלילה
העלילה מתרחשת בשנות החמישים של המאה העשרים והרבה עבר על משפחת המהגרים הפולנים של סם קריצ'ינסקי מאז הגיע לראשונה לאמריקה ב-1914 והתיישב בבולטימור.
הטלוויזיה היא ההמצאה החדשה. השכונות לובשות צורה חדשה כאשר יותר ויותר משפחות עוברות לפרברים. מקצועו של סם היה טפטים אך בנו ג'ולס מעוניין לנסות ולפתוח חנות כלי בית גדולה ביחד עם בן דודו, איזי, ואולי אף להפיק פרסומות טלוויזיה משלהם.
ג'ולס ואשתו, אן, עדיין גרים עם הוריו אך אן סובלת בשקט את הצורה שבה חמותה, אווה, שולטת בבית. אן היא אשה מודרנית שאף לומדת לנהוג במכונית. למרות זאת, אווה מסרבת לנסוע איתה ומעדיפה לקחת את הטרולי.
המשפחה תורמת לקרן במטרה להביא עוד קרובים לאמריקה. עלבונות, בין אם אמיתיים או דמיוניים, מטרידים את המשפחה כאשר ג'ולס ואן בסופו של דבר עוברים לפרברים, נסיעה ארוכה עבור בני משפחתם. לאחר שהגיע באיחור ולאחר שגילה שתרנגול ההודו של חג ההודיה נחתך בלעדיו, נעלב הדוד גבריאל ופורץ החוצה בסערה מה שהווה את התחלתה של מריבה עם סם.
סם גם אינו מבין את שיטות הלימוד בהן משתמשות המורות בבית ספרו של נכדו, מייקל, ומדוע ג'ולס ואיזי שינו את שם משפחתם לקיי וקירק כשהם מתחילים בקריירות העסקים שלהם. אך כשמשברים שונים עולים, ביניהם שוד מזוין ושריפה הרסנית, בני המשפחה, באופן כללי, דובקים יחדיו.
קשר עם "סרטי בולטימור" אחרים
במאי הסרט, לוינסון, אוהב לקשר בין סרטיו המתרחשים בבלטימור. מכונית "הדסון" הנרכשת בסרט "אבלון" נרכשת מאוחר יותר בסרט "דיינר". הבית שאותו משפחת קרצ'ינסקי עוזבת כדי לעבור לפרברים נראה לאחר מכן בסרט "טין מן".
פרסים
הסרט אבלון קיבל מועמדויות לפרס האוסקר על תסריט מקורי, פסקול, צילום, ותלבושות (גלוריה גרשם). תסריטו של לויסון זכה בפרס התסריט של אגודת התסריטאים האמריקאית. הסרט גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב כסרט הטוב ביותר.
M-113
נגמ"ש M-113 הוא שמה של משפחת דגמי נגמ"שים בעל יכולת אמפיבית, שפיתחה וייצרה ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. נגמ"שים אלה הפכו לנפוצים ביותר בעולם. הנגמ"ש נמצא בשירותן של למעלה מחמישים מדינות עד היום, כולל ארצות הברית וישראל. ה-M-113 הוא נגמ"ש קל וזול, ומטרתו לשמש כלי תחבורה לחיילים אל שדה הקרב ובחזרה. כיום נחשב הנגמ"ש לבעל מיגון בלתי מספק: גופו עשוי מאלומיניום על מנת לחסוך במשקל אך הדבר הופך אותו חדיר לנשק נ"ט ואף לתחמושת כללית הנורית ממקלעים חזקים כמו ה-M2 בראונינג.
סקירה כללית והיסטוריה
ה-M-113 נכנס לשירות לראשונה ב-1960 ופותח מנגמ"שי M59 ו-M75 שתוכננה על ידי "Ford and Kaiser Aluminium and Chemical" בסוף שנות החמישים. זהו רכב זחלי בעל יכולת אמפיביות מול מכשולי מים רדודים, ובעל יכולת תנועה הן על הדרך והן בשטח פתוח. במשפחת ה-M-113 יש עשרות סוגים בתפקידי לחימה או סיוע ללחימה. מספר הכלים שיוצרו בדגמים השונים עולה על 80,000.
ה-M-113 היה "מונית הקרב" המודרנית הראשונה, שתוכננה להעביר כוחות חי"ר בשדה הקרב הממוכן. הנגמ"ש דרש צוות של שניים לתפעולו וחומש במקלע כבד M2 בראונינג כנשק ראשי ובמקלע 7.62 מ"מ כנשק משני. שלדת ה-M-113 עשויה מאלומיניום המשמש לבניית מטוסי קרב, מתכת חזקה למדי אך קלה בהרבה מפלדה. מטרת השימוש באלומיניום הייתה הקטנת משקל הכלי, אך הדבר גרם לפגיעה באיכות המיגון. ה-M-113 הוא רכב קל מאוד (13 טון), דבר המאפשר לו שימוש במנוע דיזל קטן (פחות מ-300 כ"ס) וכן יכולת יבילות אוויר, דבר שהיה חשוב מאוד עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית בגלל פעולותיהם ברחבי העולם.
ההתעקשות על משקל נמוך הפכה את הרכב לפגיע ביותר. רקטות נ"ט חדרו אותו בקלות והרגו את כל מי שבתוכו, אך גם תחמושת קלה יכלה לחדור את המיגון הבסיסי. ה-M-113 קנה לו מוניטין גרוע למדי בקרב החיילים האמריקנים שנסעו בו. חלקם העדיפו לשבת על גג הרכב מבחוץ, כי הם טענו שזו תהיה התאבדות לשבת בפנים.
ה-M-113 עבר מספר שכלולים, האחרון שבהם הוא ה-M-113-A3 שנוספו לו מכל דלק חיצוני משוריין, מנוע וממסרת חזקים יותר וכנים להתקנת שריון נוסף.
ה-M-113 שירת במלחמות רבות. הוא שירת במלחמת וייטנאם בצבא ארצות הברית. הוא שירת גם ב-50 מדינות ובסכסוכים רבים ברחבי העולם. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הצטייד צה"ל בכמות רבה של נגמ"שי M-113 ומאז הוא שירת בכל המלחמות והמבצעים של ישראל כולל במלחמת יום הכיפורים, מבצע שלום הגליל, האינתיפאדה הראשונה, האינתיפאדה השנייה, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן.
ה-M-113 בישראל
הנגמ"שים הראשונים מדגם זה הגיעו לישראל בשנת 1971 אך רבים מהם הגיעו דווקא במסגרת הרכבת האווירית של אספקה, נשק וציוד שהעבירה ארצות הברית לישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים. הנגמ"ש נועד להחליף את הזחל"מים M-3 הפתוחים למחצה שהושמדו בהמוניהם בקלות רבה על ידי הפגזות ארטילריות ונשק נ"ט של האויב.
ישראל קיבלה בחינם מספר רב של נגמ"שי M-113 ועקב הכמות הרבה של הכלים נהפך לנגמ"ש הראשי של צה"ל. לאור רמת המיגון הנמוכה של הנגמ"ש הותקנה עליו שכבת שריון נוספת מתוצרת תע"ש, במרחק 250 מ"מ משלדת הנגמ"ש (שיטה זו ידועה כ-Spaced Armor). מיגון זה נקרא "ויזתא" והוא הותקן על חלק מהנגמ"שים לפני מבצע שלום הגליל, נגמ"ש ממוגן ב"ויזתא" נקרא "זלדה". ה"ויזתא" אומנם שיפר את שרידות הנגמ"ש אך משקלו גרם לעומס על המנוע והפחית את ניידות הרכב.
ה-M-113 היה בשימוש במבצע שלום הגליל ובאינתיפאדות. למרות תוספות המיגון, נגמ"שים רבים לא שודרגו ובאופן כללי הדגם נותר פגיע. חיילי צה"ל נהגו לקרוא לו זיפו בגלל נטייתו להתלקח מפגיעות נשק כבד. בתקופת מלחמת לבנון, החלו החיילים לאלתר מיגון על ידי הוספת שקי חול על גוף הנגמ"ש בתקווה ששק החול יבלום לפחות נשק קל ופגזים קטנים (של עד 23 מ"מ) ואילו ה M-113 זכה לכינוי המזלזל "נגמ"חול" (במהלך מבצע חומת מגן היו שקי חול על מרבית הנגמ"שים שנמסרו ליחידות המילואים שהשתתפו במבצע, בתור מיגון תקני).
באינתיפאדה השנייה נטלו הנגמ"שים חלק ניכר בלחימה אך שמם נודע לשמצה בעקבות "אסון הנגמ"שים" שהתרחש ב-2004 ברצועת עזה. האירוע הביא לביקורת רבה על השימוש בנגמ"שים הפגיעים והמיושנים ברצועת עזה ובעקבותיו הוחלט להוציאם מהרצועה ולהשתמש שם רק בנגמ"שים הממוגנים יותר שברשות צה"ל. כמו כן, הוחלט לפתח סדרה חדשה של נגמ"שים ממוגנים היטב על בסיס תובת טנק המרכבה. ב-2005 הושק נגמ"ש מרכבה לחי"ר. כמו כן, צה"ל הזמין 100 יחידות של מיגון L-Vas האמור להקנות ל M-113 עמידות מסוימת כנגד רקטות נ"ט קלות, כגון RPG-7.
במבצע צוק איתן שהתרחש ברצועת עזה בשנת 2014 נספו שבעה לוחמי צה"ל מחטיבת גולני עקב פגיעת טיל נ"ט בנגמ"ש מדגם M-113. בעקבות האירוע הוחלט להוציא לחלוטין את הנגמ"ש משימוש קרבי, ולהחליפו בנמ"רים, אף שימשיך לשמש את תומכי הלחימה. גם הוחלט להסב טנקי מרכבה סימן 2 לנגמ"ש שיקרא "אופק", שגם הם יחליפו את ה־M-113. בנוסף, הוחלט למגן את כלל הנמ"רים במערכת מעיל רוח, אך אינו ברור היקף הכלים שימוגנו בפועל.
ה- M113 הוא הרק"ם היחיד בצה"ל בעל יכולות אמפיביות.
דגמים
מלבד הדגמים העיקרים של הנגמ"ש ישנם גם גרסאות שונות המבוססות על הכלי המקורי, ביניהם:
דגמים בצה"ל
כמו בצבא ארצות הברית, גם ה-M-113 שימש כבסיס למגוון רב של תצורות ורכב קרב: גם בצה"ל שמו לב לבעיית המיגון הדל והחדיר של הנגמ"ש, שאינו מסוגל לעצור נשק נ"ט מודרני (לרבות רקטות נ"ט מדגם RPG-7) ולכן הותקנו עליו תוספי מיגון תוצרת ישראל:
לפי הערכות נמצאים בשירות צה"ל כ-10,000 נגמ"שי M-113 על שלל גרסאותיהם ותצורותיהם. ה-M-113 נמצא בשירות בכל חילות צה"ל הקרביים, כולל חטיבות החי"ר, שריון, תותחנים, הנדסה קרבית ועוד, ובחלק מבחילות הלא קרביים דוגמת: חיל החימוש הרפואה ועוד.
אדריכלות נאו-קלאסית
נאו-קלאסיציזם באדריכלות הוא סגנון אדריכלי המבוסס על שאיפה למסורת האדריכלית ההיסטורית או לגישות אסתטיקה המבוטאות באמנות יוון ורומא בעת העתיקה. בהקשר המסורתי, המושג "קלאסיקה" מתייחס לכל אמנות מתקופת העת העתיקה או מתקופה עוקבת ומאוחרת ממנה, אשר הושפעה במישרין מאידיאל התקופה הקלאסית.
הנאו-קלאסיקה מתייחסת תמיד לאמנות ולאדריכלות מתקופות מאוחרת מזו הקלאסית, בהן ניכרת רק השפעה מעקרונות התקופה הקלאסית. בהתאם לכן ניתן לומר כי המונחים קלאסיקה ונאו-קלאסיציזם הם משלימים ואף חופפים לעיתים. החזרה ל"קלאסיקה" אשר שגשגה באמנות ובאדריכלות בתקופה שבין 1750 ל-1830 זוכה לכינוי "נאו-קלאסיקה", וזאת בעיקר על מנת להבדיל אותה מן האדריכלות ה"קלאסית" של רומא העתיקה ושל תקופת הרנסאנס המוקדם. (אותה אדריכלות אליה מנסים לחזור בתקופה הנאו-קלאסיציסטית).
בגרמנית ושפות אירופאיות רבות נוספות, מקובלת ההגדרה KLASSIZISMUS כמתארת התקופה בין 1750 ל-1830, באמנות ובאדריכלות.
כאמור, האדריכלות הנאו-קלאסית החלה דרכה באמצע המאה ה-18, וזאת כתנועת ריאקציה כנגד שרידי תקופת אדריכלות הבארוק והרוקוקו, וכשאיפה לחזור אל מה שנתפש כ"טוהר" של אמנות האימפריה הרומית, יוון העתיקה, וכן במידה אל "קלאסיקת" הרנסאנס, אשר חרת על דגלו את החייאת תקופות אלה.
נאו-קלאסיציזם בישראל
בתקופה בה הגיעה האדריכלות הנאו-קלאסית לשיאה בעולם, בארץ ישראל שלטה אדריכלות מקומית שאפיינה את הבנייה הערבית במזרח התיכון. הבנייה האירופית באזור, הייתה אף היא בעלת אופי מקומי ולא התקרבה לסגנון הנאו-קלאסי. הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות נאו-קלאסית בישראל הם המבנים שבמרכז הבהאי העולמי (הגנים הבהאים) שבחיפה אשר נבנו כולם במחצית השנייה של המאה ה-20 אך מבנים אלו הם יוצאי דופן בנוף האדריכלי של ישראל והם אינם מייצגים סגנון מקומי כלשהו.
ניתן למצוא במשכן הכנסת בתכנונו של האדריכל יוסף קלארווין את הבניין הנאו-קלאסי המובהק ביותר בישראל. על אף שמשכן הכנסת תוכנן ונבנה עשרות שנים לאחר שיאה של התקופה הנאו-קלאסית, ובעוד הסגנון הברוטליסטי היה השליט בארץ, הרי שבניין זה, שכבר מעצם כינויו "משכן" ועד לתוכנית הבניין המקורית ולחזיתות המבנה המוגמר, הרי שאלמנטים נאו-קלאסיים שולטים בסגנון הבניין.
אם (שיר)
"אִם–" (באנגלית: ) הוא שיר מאת הסופר הבריטי חתן פרס נובל רודיארד קיפלינג. הוא נכתב בערך בשנת 1895 וראה אור לראשונה בשנת 1910 בספר "פרסים ופיות". השיר כתוב בצורה של עצה מאב לבנו הצעיר. סגנונו הלירי מאפיין את האסכולה הסטואית ואת התקופה הוויקטוריאנית.
רקע השיר
בספר פרסים ופיות מופיע אוסף של שירים וסיפורים קצרים שכתב קיפלינג ואשר פורסמו ב-1910, ביניהם השיר "אם—" המופיע בעקבות הסיפור "אח רבוע-בהונות". השיר נכתב כמחווה לקולוניאליסט הסקוטי ליאנדר סטאר ג'יימסון. קיפלינג, אשר נודע בתמיכתו בשלטון קולוניאליסטי והרבה לפאר את גדולת האימפריה הבריטית (כמו גם בשיר "הדרך למנדליי"), סיפר באוטוביוגרפיה שפורסמה לאחר מותו Something of Myself (פורסמה ב-1937) כי בכתיבת השיר קיבל השראה מדמותו של ליאנדר סטאר ג'יימסון, מנהיג הפשיטה הכושלת נגד הרפובליקה הטרנסוואלית ואשר מטרתה הייתה להפיל את הבורים ואת ממשלו של פול קרוגר. הכישלון של אותה הפיכה החמיר את המתיחות הפוליטית בין בריטניה הגדולה לבין הבורים, ומתיחות זו היא שהובילה למלחמת הבורים השנייה (1899–1902).
תוכן השיר
בשיר "אִם—" מעביר אב לבנו מסר לגבי מודל האדם האידיאלי בעיניו, ומעניק לו שיעור כיצד עליו להתנהג. המודל שמשרטט האב מהווה דוגמה ספרותית לסטואיות מהתקופה הוויקטוריאנית. על פי תאוריה זו, האדם האידיאלי אינו נוטה לקיצוניות, אלא הוא מיושב בדעתו ומאוזן. התכונה העליונה שלו היא התבונה, שהיא בהכרח מוסרית (אמירה ברוח סוקרטס), היא השולטת על תשוקות ודחפים, והיא המכתיבה את התנהגות האדם. כל אלה יוצרים את ה"אטרכסיה" ("היעדר הזעזוע"), שהייתה לתכונתם הנודעת ביותר של הסטואיקנים.
בדבריו של קיפלינג המבוגר אל בנו הצעיר, הוא מצביע על תכונות שאם הבן יסגל לעצמו, הרי שהוא יצליח "לרשת את הארץ ואת כל העולם, ועוד יותר מזה, ילדי - תהיה אדם". הציטטות לקוחות מתוך תרגום השיר שנעשה על ידי יאיר לפיד.
בסיום השיר "אם—" נאמרות המילים "!you'll be a man, my son" בהן קיימת פנייה אל בן זכר. עם זאת, התרגום לעברית "ילדי - תהיה אדם" מאפשר לחתור כנגד נימה זו, ולעשות את הדמות שמתווה השיר לאידיאל כלל-אנושי.
השפעות השיר
לדמות המופת ששורטטה בשיר "אם—" מאת קיפלינג הייתה השפעה חינוכית עצומה בבריטניה האימפריאלית ומחוצה לה. היא זכתה לפופולריות רבה ברחבי העולם, וידועה היטב גם כיום. בסקר הארצי של ה-BBC משנת 1996, נבחר "אם—" לשיר האהוב ביותר בבריטניה.
טי אס אליוט כלל את השיר באוסף שלו משנת 1941, "A Choice of Kipling's Verse".
הסופר ההודי חושוונט סינג ראה בשיר "מהות המסר של הגיטא באנגלית".
צ'ארלס מקגראת', סגן עורך הניו יורקר לשעבר ועורך ה-New York Times Book Review, כתב שכאשר היה תלמיד בבית הספר, "הם היו צריכים לדקלם את 'אם— ' של קיפלינג בכל יום, מיד לאחר שבועת האמונים האמריקאית: "אם תוכל למלא כל דקה במדויק, בשישים שניות שלמות של ריצה אל המרחק, תוכל לרשת את הארץ ואת כל העולם ועוד יותר מזה, ילדי - תהיה אדם".
המשורר הצ'יליאני וחתן פרס נובל פבלו נרודה, מצא עותק מקושט וממוסגר של השיר ליד מיטתו של הדוכס מאלבה בארמון דה ליריה. עם זאת, נרודה לא העריך במיוחד את השיר והתייחס אליו כאל "השירה הולכת-הרגל והקדושה הזו, הגרסה הקדומה ל-Reader's Digest, שרמתה האינטלקטואלית נראית לי לא גבוהה מזו של מגפיו של הדוכס מאלבה".
Good Old-Fashioned Lover Boy
Good Old-Fashioned Lover Boy (בעברית: המאהב הישן והטוב) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, שיצא בשנת 1976, השמיני מתוך אלבומה החמישי של הלהקה, A Day at the Races. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה פרדי מרקיורי. השיר יצא גם כסינגל בשנת 1977 על ויניל 7-אינץ'. השיר הוא אחד מכמה שירים בסגנון מיוזיק הול בריטי שנכתבו על ידי הלהקה.
רקע וכתיבה
השיר מתחיל בנגינת פסנתר ושירת פתיחה של מרקיורי, וממשיך עם הצטרפות הבס והתופים, בתחילתו של הפזמון. הבית השני מושר ואחריו פזמון נוסף. בשלב זה, התופים, הבס והגיטרה נפסקים, מה שמוביל אז לגשר, אותו שרים מרקיורי ומייק סטון ("היי, בחור, מאיפה קיבלת את זה? היי, בחור, לאן הלכת?"). לאחר סולו הגיטרה של בריאן מיי, מושר בית נוסף, ולאחר מכן הפזמון חותם את השיר.
השיר מתאר כיצד "מאהב ישן וטוב" מצפה ללילה של הילולה ורומנטיקה.
הופעות חיות וביצועים אחרים
הלהקה ביצעה את השיר בתוכנית המוזיקה הבריטית "Top of the Pops" ב-BBC. בגרסה שהופיעה בתוכנית, המתופף רוג'ר טיילור שר את החלק של מייק סטון.
השיר בוצע בשידור חי גם בחלק מסיבובי ההופעות של הלהקה, מ-A Day at the Races Tour ועד לסיום News of the World Tour. הוא בוצע במחרוזת אחרי "Killer Queen", וממנו הושרו שני הבתים הראשונים, ואחריהם הפזמון בסוף.
ברווז כחול
ברווז כחול (שם מדעי: Hymenolaimus malacorhynchos) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים שבסדרת האווזאים האנדמי לניו זילנד והוא מין יחיד בסוגו.
מאפיינים
אורכו של הברווז הכחול 55 ס"מ בממוצע והוא בעל נוצות כחולות-אפורות, ראש כהה מעט יותר מהגוף ומקור מרובע בצבע צהוב ושחור בקצה ומסביבם פיסות עור קטנות ורדרדות-לבנות. העיניים צהובות וקטנות, נוצות החזה מנומרות בכתום והרגליים כחולות. ברווזים אלה משמיעים קול שרקני וצפצפני.
ברווז זה יחידי בסוגו ואין לו קרובי משפחה. בעבר החשיבו אותו כשייך לתת-משפחת ברווזים מצויים (Anatinae) אך כיום הוא נחשב ליותר קרוב לברווזי צדפות (Tadorninae) כמו הטדורנה. למין זה גם אין תת-מינים למרות שיש הבדלים קטנים בין אוכלוסיית האי הצפוני והדרומי.
הוא חי בנהרות הרריים ומקנן בגזעים חלולים, במערות ובאתרים מוגנים אחרים. הוא מעופף איטי וחלש אך שחיין מהיר הצולל כדי להשיג את מזונו המורכב בעיקר מחרקים וזחליהם וכן מצמחייה. ברווזים אלה חיים בזוגות נאמנים לכל החיים.
במהלך השנים חלו מספר תוכניות שימור והצלה לברווז זה מטעם ממשלת ניו זילנד וארגוני חיות.
קוגלפנצר
הקוגלפנצר (בגרמנית: Kugelpanzer; בתרגום לעברית: טנק מעוגל, ידוע גם בתור "טנק כדור") הוא רכב משוריין, כנראה מגרמניה הנאצית, שמקורותיו עלומים. עותקו היחיד נמצא במוזיאון הטנקים בקובינקה, מוסקבה, רוסיה. הכלי היה כנראה מיועד לסיור, תצפית ומיגון.
היסטוריה
מקורותיו של הרכב והסיבה ליצירתו אינם ידועים, כמו כן לא אותרו כל מסמכים אודותיו. הרכב מוצג במוזאון הטנקים כמוצג #37, ומהמחקר אודותיו עולה כי
את מטרותיו של הכלי אפשר להסיק ממבנהו בלבד. הכלי מורכב מתא פנימי שכנראה היה מיועד לאדם בודד, ולו שני פתחים - פתח כניסה מאחור, וחרך צר מלפנים. לכלי שלשה גלגלים ממוגנים- שני גלגלים ממונעים גדולי ממדים המקיפים את התא, וגלגל אחורי השימש כנראה לאיזון הכלי. בתוך הכלי היה משדר רדיו.
הכלי כנראה יועד לתנועה והתמגנות בשטח קרב של אדם בודד או שניים. לא ניתן לקבוע מן המידע הזמין אם האדם בתוך הטנק יכול היה להשתמש בנשק חם דרך החרך או באמצעות פתח ייעודי.
טנקים דומים
כדור משוריין בשם "טנק טמבלוויד" תואר במאמר במגזין " Popular Science " ב -1936. ממציא טקסני הציג את עיצוב הטנקים. הוא היה גבוה בהרבה מן הקוגלפנצר הגרמני  - טנק טמבלוויד יכול היה להכיל שלושה אנשים, שלושה מקלעים, ציוד ומנוע.
מחלקת המסחר של ארצות הברית
מחלקת המסחר של ארצות הברית (באנגלית: United States Department of Commerce) היא מחלקה בתוך הממשל האמריקני המטפלת בקידום הצמיחה הכלכלית. במקור, היא נוסדה כמחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית ב-14 בפברואר 1903. זמן מה לאחר מכן, ב-4 במרץ 1913, שונה שמה למחלקת המסחר והלשכות והסוכנויות הכפופות אליה שהתמחו בענייני עבודה הועברו אל המחלקה החדשה שנוצרה – מחלקת העבודה.
מטרת המחלקה היא "קידום יצירת מקומות עבודה ושיפור תנאי החיים עבור כל האמריקנים באמצעות יצירת תשתית שתקדם צמיחה כלכלית, תחרותיות טכנולוגית, והתפתחות יציבה". בין משימותיה השונות, המחלקה אחראית על איסוף מידע כלכלי ודמוגרפי עבור עסקים ממשלתיים וקבלת ההחלטות שלה, ניהול רשומת הפטנטים והסימנים הרשומים, ועזרה בקביעת תקנים תעשייתיים.
בראש המחלקה עומד מזכיר המסחר של ארצות הברית. בשנים 1903–1913, המחלקה נוהלה על ידי מזכיר המסחר והעבודה של ארצות הברית.
לים לובאני
לים לובאני (בערבית: ليم لباني; נולדה ב-31 באוגוסט 1997) היא שחקנית פלסטינית. היא ידועה בתפקידה כנאדיה בסרט "עומאר" משנת 2013, ובתפקיד גבריאל ז'וברט בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "קונדור".
ביוגרפיה
לובאני נולדה בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית ממוצא פלסטיני. היא מציגה את עצמה כפלסטינית. היא סיימה את בית הספר התיכון בשיטת וולדורף בקיבוץ הרדוף, כששיחקה בסרט "עומאר" של האני אבו אסעד.
קריירה
לובאני ערכה את הופעת הבכורה שלה בסרט הקולנוע "עומאר" של הבמאי הערבי-ישראלי-הולנדי האני אבו אסעד, אף על פי שלא הייתה לה הכשרה במשחק. הסרט הגיע לרשימה הקצרה של פרסי האוסקר ה -86 לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2014 הופיעה לים לובאני בסרט האמירתי "From A to B" וגילמה את התפקיד של סלימה בסרט הקומדיה הישראלי "רוק בקסבה".
טיגינה (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 2005/06 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת 2006/07 ובעונת 2009/10 הקבוצה הגיעה לשלב רבע גמר הגביע המולדובי.
בסוף עונת ירדה הקבוצה לליגה המולדובית השנייה. בסוף עונת ירדה הקבוצה לליגה המולדובית השלישית. בשנת 2017 היא אף איבדה את הסטטוס ש קבוצה מקצועית. בהמשך המועדון השתקם והגיע בחזרה לליגת משנה.
ג'וזף קארל ברייל
ג'וזף קארל ברייל (Joseph Carl Breil; 29 ביוני 1870, פיטסבורג - 23 בינואר 1926) היה מלחין, מנצח, טנור ובמאי תיאטרון אמריקאי. היה מראשוני המלחינים שהלחינו נעימה במיוחד עבור סרט קולנוע, בין השאר עבור סרט הראינוע "לידתה של אומה" ו"אי-סובלנות" של ד.וו גריפית', כמו גם לסרטים נוספים.
הוא למד מוזיקה באוניברסיטת לייפציג למוזיקה ולתיאטרון, ואף עשה סיבוב הופעות ברחבי אירופה. לאחר שחזר לאמריקה (בשנת 1892) החל ללמד שיעורי נגינה בקתדרלת סנט פול בפיטסבורג. מאוחר יותר עבר לניו יורק, שם הלחין והיה במאי תיאטרון מוערך.
מת מהתקף לב בגיל 55 בלבד, חודשיים לאחר שאופרה שכתב "Der Asra", נכשלה.
המפלגה האגררית (בלארוס)
המפלגה האגררית היא מפלגה פוליטית אגררית בבלארוס. תומכת בנשיא אלכסנדר לוקשנקו.
היא נוצרה בשנת 1992 בשם "המפלגה האגררית הדמוקרטית המאוחדת של בלארוס" (Аб'яднанная аграрна-дэмакратычная партыя Беларусі). בשנת 1994 היא שינתה את שמה למפלגה האגררית. מנהיג המפלגה הוא מיכאיל רוסי, שהוחלף על ידי מיכאיל שימנסקי בשנת 2008.
בבחירות לפרלמנט בשנת 1995 השיגה המפלגה 33 מתוך 198 מושבים. בשנים 2000 ו-2004 היא זכתה רק ב-5 ו-3 מושבים בבית הנבחרים, בהתאמה. בשנת 2008 צומצמה המפלגה למושב אחד. בבחירות 2016 המפלגה איבדה את מושבה אך קיבלה את המושב בבחירות לפרלמנט בשנת 2019.
Baby Boy
Baby Boy הוא הסינגל של הזמרת האמריקאית ביונסה, בשיתוף פעולה עם שון פול. ביונסה וקולומביה רקורדס שחררו את "Baby Boy", הסינגל השני מאלבום הבכורה של ביונסה Dangerously in Love, לתחנות הרדיו בארצות הברית ב -3 באוגוסט 2003. הסינגל זכה לשבחים על ידי מבקרי המוזיקה, שהחמיאו למקצב ולשיתוף הפעולה בין ביונסה לשון פול. "Baby Boy" הגיע למקום הראשון בעשרות מצעדים ברחבי העולם ביניהם מצעד הבילבורד בארצות הברית, Billboard Hot 100, שם שהה במשך תשעה שבועות רצופים במקום הראשון. בנוסף הסינגל הגיע לעשירייה הראשונה במדינות רבות כגון בריטניה, גרמניה, צרפת, אוסטרליה, והגיע למעמד פלטינה באוסטרליה ובארצות הברית.
הקליפ של השיר הופק על ידי ג'ייק נאוה וברובו של הקליפ ביונסה רוקדת. במהלך השנים ביונסה המשיכה לבצע את השיר "Baby Boy" בתוכניות אירוח וסיבובי הופעות, ואף האגודה האמריקנית של מלחינים, מחברים, ומוציאים לאור (ASCAP) זיהתה אותו כאחד מהשירים שבוצעו הכי הרבה בשנת 2005.
רקע
בשנת 2002 טסה ביונסה למיאמי, פלורידה, בארצות הברית, לעבוד עם המפיק המוזיקלי האמריקאי סקוט סטורץ על אלבום הבכורה שלה, Dangerously in Love. שניהם כתבו את השיר "Baby Boy", בשיתוף פעולה עם הראפר ג'יי זי. לאחר מכן ביונסה יצרה קשר עם שון פול שיחבור אליה בשיתוף פעולה, שון פול הסכים וטס מג'מייקה להצטרף להקלטות של השיר.
"Baby Boy" זכה להצלחה עצומה במצעדים ברחבי העולם, במיוחד במצעד הבילבורד בארצות הברית. בשבוע הראשון נכנס הסינגל למקום ה 57 כאשר סינגל הבכורה של האלבום "Crazy in Love" שהה במקום הראשון, לאחר שמונה שבועות נכנס למקום הראשון ושהה שם תשעה שבועות רצופים. הסינגל היה המספר שבועות הרב ביותר במקום הראשון בקריירת הסולו של ביונסה עד שנת 2006, עם הוצאת השיר Irreplaceable מאלבום הסולו השני שלה, B'Day. הסינגל "Baby Boy" נשאר 29 שבועות במצעד, ובמצעד סוף שנת 2003 של הבילבורד האמריקאי נכנס למקום ה 12. במצעד הבילבורד האמריקאי של סוף העשור 2000s נכנס במקום ה 38.
הופעות
במאי הקליפ לשיר "Baby Boy" הוא ג'ייק נאוה, שגם היה אחראי לקליפ "Crazy in Love" של ביונסה. הקליפ צולם במיאמי, פלורידה ב 7–8 אוגוסט 2003.
הקליפ כולל סצנות של ביונסה ושון פול בנפרד, הקליפ מתחיל כאשר שון פול יושב על כיסא בעוד ביונסה נשענת על הקיר תוך כדי ריקוד. לאחר מכן רואים את ביונסה על מיטה ואת שון פול מוצג עם נשים ששוכבות סביבו. בהמשך ביונסה הולכת לכיוון החוף ונכנס לים ביחד עם גבר, לאחר מכן ביונסה נמצאת במסיבה כאשר היא רוקדת עם גבר וכאשר היא שרה את השורה "the dance floor becomes the sea" (רחבת הריקודים הופכת לים), רואים את ביונסה רוקדת בחוף ים על רצפה מעץ.
"Baby Boy" בוצע לראשונה על ידי ביונסה בטקס פרסי ה VMA בשנת 2003, ובטקס פרסי ה EMA לשנת 2003 ביצעה את השיר שוב בשיתוף שון פול. "Baby Boy" נכלל ברשימות השירים בסיבובי הופעות של ביונסה ברחבי העולם, בסיבוב הופעות הראשון של ביונסה Dangerously in Love Tour שהחל בסוף שנת 2003, היה שיר הפתיחה של המופע. בנוסף ביצעה ביונסה את השיר עם קלי רולנד ומישל ויליאמס חברות להקת דסטיניז צ'יילד, במסע ההופעות שלהן Destiny Fulfilled Tour בשנת 2006.
השיר בוצע במסעי ההופעות "The Beyoncé Experience", "I Am... World Tour", "The Mrs. Carter Show World Tour" ואף המסע הופעות המשותף של ביונסה וג'יי זי "On the Run Tour". בשנת 2013 ביונסה הופיעה בהופעת המחצית של הסופרבול שם ביצעה את "Baby Boy". גם ב-The Formation World Tour ביונס ביצעה את השיר.
גזה ברנאואר
גזה ברנאואר בשמו העברי "צדוק" (בהונגרית: Bernauer Géza; בודפשט, 13 בספטמבר 1874 – בודפשט, 15 בינואר 1945) היה מהנדס מכונות, מהנדס חשמל, יהוד-הונגרי, מנהל מפעל. מנהל העסקים של חברת אריקסון בהונגריה.
קורות חיים
גזה ברנאואר נולד במשפחה יהודית כאחד משבעה ילדיהם של מור ברנאואר ושל קטלין פסל. הוא קיבל תואר בהנדסת חשמל ובהנדסת מכונות ב"אוניברסיטת המלכותית יוז'ף לטכנולוגיה" (שמה כיום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה). הוא היה עובד של חברת אריקסון השוודית שפתחה מפעלים בהונגריה. מאז הקמתה (1911). בתחילה, היה מנהל אחד ממפעלי הייצור ההמוני של החברה עם זרם נמוך. מאמצע שנות ה-20 מונה למנכ"ל העסקים של התאגיד הונגרי כולו, שהיה אחד מתאגידי הטכנולוגיה, הטלקומוניקציה והאלקטרוניקה הגדולים והחשובים ביותר בהונגריה (ובעולם כולו) באותה תקופה. תפקידו כמנכ"ל נפסק כאשר אריקסון מכרה את המפעל שלה בהונגריה (1937). הוא היה חבר עוד זמן מה במועצת המנהלים של האיגוד האלקטרוטכני ההונגרי, אך בשל החוקים היהודיים (משנת 1938 ואילך) ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי נאלץ להתפטר מכל תפקידיו. במהלך רדיפת היהודים במלחמת העולם השנייה הוא נהנה מחסינות בשל אזרחותו השוודית. מותו נגרם עקב התרסקות רימון לתוך הווילה שלו בבודה במהלך המצור על בודפשט. אשתו הייתה ויקטוריה הדוויג קוהן.
מבין שבעת אחיו הידועים הם: איזידור ברנואר, מהנדס מכונות ומנכ"ל מפעלי הגז, ז'יגמונד ברנאואר, מהנדס כימי ועורך פטנטים.
הקר
הקר (בגרמנית: Hecker) הוא שם משפחה ממקור גרמני. {{פירושונים|
ראו גם
}}
אצטילכולין
אצטילכולין (באנגלית: Acetylcholine או ACh) הוא מולקולה פחמימנית קטנה המשמשת בבעלי חיים רבים כולל האדם כמוליך עצבי – חומר המשוחרר על ידי תאי עצב כדי להעביר את המסר שלהם לתאים אחרים. השם נלקח מהמבנה הכימי - הוא מורכב מנגזרת של חומצה אצטית וכולין.
המקור של אצטילכולין במוח הוא בקבוצות קטנות של תאים בגזע המוח (pontomesencephalotegmental complex) ובתחתית המוח הקדמי (Nucleus basalis). האצטילכולין משמש מוליך עצבי בין תאי העצב המוטוריים והשרירים, במערכת העצבים האוטונומית המווסתת את פעילות האיברים הפנימיים, ובמערכת העצבים המרכזית שם הוא אחד ממוליכים עצביים רבים.
אופן הפעולה של האצטילכולין על פי השפעת היקשרותו לקולטנים מסוגים שונים
כמו חומרים ביולוגיים פעילים אחרים, אצטילכולין נקשר לקולטנים הנמצאים על פני קרום תא המטרה. הפעילות הנוצרת בהשפעת הקישור של אצטילכולין לקולטנים אלו מכונה פעילות כולינרגית (cholinergic ; כולין+ארגית = cholin שם מקוצר לאצטילכולין + ergic השפעה, בהקשר של פעולת מוליך עצבי). קיימים שני סוגים של קולטנים לאצטילכולין - ניקוטיני ומוסקריני. שמות הקולטנים האלה נלקחו מחומרים המפעילים אותם באופן בררני (סלקטיבי): ניקוטין (Nicotine) הנמצא בטבק, ומוסקרין (Muscarine) הנמצא בפטריה אמניטה מוסכריה.
השפעת האצטילכולין על קולטנים ניקוטיניים
הקולטן הניקוטיני לאצטילכולין הוא תעלה יונית החדירה, כאשר היא נפתחת, ליונים החיוביים נתרן אשלגן וסידן. כאשר אצטילכולין נקשר לתעלה הוא גורם לפתיחתה ותנועה של היונים בהתאם למפל הריכוזים שלהם במשך מספר אלפיות השנייה, ובכך נגרמת דפולריזציה של קרום התא. קולטנים ניקוטיניים נמצאים בצמתי עצב-שריר, בגנגליונים אוטונומיים (גם סימפתטיים וגם פאראסימפתטיים), ובמערכת העצבים המרכזית. בצומתי המעבר שבין העצבים לשרירים, האצטילכולין משמש כמעורר הגורם לשרירים להתכווץ.
השפעת האצטילכולין על קולטנים מוסקריניים
לקולטן המוסקריני לאצטילכולין אופן פעולה מסובך וממושך יותר. זהו קולטן המצומד לחלבון G. קישור לקולטן מפעיל שרשרת תגובות ביוכימית בתוך התא, אשר בסופה פתיחה או סגירה של תעלות יוניות על-פני הקרום ובכך שינוי חשמלי קל, הנמשך מאות אלפיות השנייה עד מספר שניות. לפיכך, לאצטילכולין המפעיל את הקולטן המוסקריני יש השפעה מווסתת (מודולטורית). הקולטנים נמצאים בחלקים שונים של מערכת העצבים המרכזית, ועל תאים של איברים פנימיים המעוצבבים על ידי המערכת הפאראסימפתטית. רבים מהתאים הללו הם תאי שריר חלק. פעילות כולינרגית מוסקרינית גורמת למשל להצרה של האישונים, האטה של הדופק, הפרשת רוק, כיווץ סימפונות הריאה, הפעלת המעי, כיווץ שלפוחית השתן ועוד.
תפקיד במערכת העצבים המרכזית
כאמור למעלה, במערכת העצבים המרכזית אצטילכולין הוא מוליך עצבי אחד בין רבים, ולכן קשה לייחס לו פעילות ייחודית ונבדלת. עם זאת, ניתן להראות השפעה חשובה שלו על תפקודים כמו המעבר בין שינה לעירנות, ותהליכים תאיים של זיכרון ולמידה.
האצטילכולין מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה, המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
לפגיעה במערכת הכולינרגית במוח יש, כנראה, תפקיד בהתפתחות מחלת אלצהיימר, שהיא הפרעה הרסנית, המשפיעה על אוכלוסייה מבוגרת על ידי פגיעה בזיכרון ובתפקודים קוגניטיביים אחרים. אובדן הזיכרון במחלת אלצהיימר נגרם מהתדרדרות הנוירונים אשר מפרישים את האצטילכולין.
כאמור, אצטילכולין קשור לזיכרון וללמידה: במוחן של חולדות בסביבה מרובת גירויים נמצאו ריכוזים גבוהים שלו. אגדת השוקולד ותרומתו להצלחה במבחנים נולדה משום שהאנזים יוצר האצטילכולין מצוי בו. תרומתו הקוגניטיבית של השוקולד הוכחה אמנם עבור חולדות, אולם לא לגבי בני אדם. על האזורים שבהם עובר האצטילכולין נמנה ההיפוקמפוס, מעבד הזכרונות, וכנראה בשל כך אין חולה האלצהיימר, שההיפוקמפוס שלו נפגע, מסוגל לאחסן זיכרונות לטווח ארוך.
השפעות של חומרים שונים על פעולת האצטילכולין
לאצטילכולין קולטנים ניקוטיניים ומוסקריניים. לראשונים, הקולטים גם ניקוטין, יש השפעה מעוררת (ולכן הניקוטין ממריץ).
רעלנים עצביים מסוימים, המשפיעים על אצטילכולין, יכולים לגרום לשיתוק שרירים: רעלן הבוטולינום, אשר נוצר מבקטריה בקופסאות שימורים שלא נאטמו היטב, חוסם את שחרור האצטילכולין בצמתי עצב-שריר ויכול לגרום למוות על ידי שיתוק העצבים המשמשים בנשימה. גזי-עצבים מסוימים, כגון סארין, אשר פותחו למטרות לחימה, וכן מספר חומרי הדברה נגד מזיקים, גורמים לשיתוק על ידי הרס האצטילכולין אסטראז, אנזים המפרק את האצטילכולין וכך מצמצם את ריכוזו, ברגע שהוא "נורה" לסינפסה. כאשר תהליך הצמצום נכשל, ישנה הצטברות בלתי נשלטת של אצטילכולין במערכת העצבים, דבר אשר הופך את ההעברה הנורמלית של שדרים במערכת העצבים לבלתי אפשרית. האטרופין מסוגל לחסום קולטנים של אצטילכולין, ולפיכך הוא מהווה תרופה לגז עצבים, אם כי גם הוא מסוכן כשלעצמו.
האינדיאנים באזור האמזונס מושחים את חציהם ברעלים שונים המכונים קורארה. רעלים אלה נצמדים לקולטני אצטילכולין חיוניים, מפריעים לפעילותם וגורמים לשיתוק שרירי הריאות.
השפעות תרופתיות על פעולת האצטילכולין
תרופות המשפיעות על פעולת האצטילכולין נחלקות לתרופות כולינרגיות (המגבירות פעילותו) ולתרופות אנטי-כולינרגיות (המדכאות את פעילותו).
תרופות אנטיכולינרגיות
תרופות אנטיכולינרגיות כוללות מגוון רחב והן משמשות לטיפול במצבים הבאים:
תופעות הלוואי של תרופות אנטיכולינרגיות, נובעות בדרך כלל מעצם הפגיעה בפעילות של אצטילכולין במערכות הגוף והמוח השונות. הן כוללות דופק מהיר, ישנוניות, טשטוש ראייה, סחרחורת, אצירת שתן (צבירת שתן בשלפוחית מבלי יכולת להתרוקן), בלבול קל עד חמור (דליריום), הזיות, פה יבש, עצירות, עור יבש ועליית חום הגוף, נפילות ושברי עצם, פגיעה בתפקוד המיני ועוד. תופעות אלו שכיחות ומסוכנות במיוחד לבריאות בגיל המבוגר.
שרגא פייבוש הגר
רבי שרגא פייבוש הגר (נולד כ"ו בטבת תשי"ח) הוא האדמו"ר מקוסוב בארצות הברית משנת תש"ס (1999).
קורות חייו
נולד בארצות הברית לרבי אברהם יהושע השל הגר, האדמו"ר מקוסוב, בנו של רבי שרגא פייבוש מזלישטשיק.
קסימירו קסטרו
קסימירו קסטרו (בספרדית: Casimiro Castro; 24 באפריל 1826 – 8 בינואר 1889), היה צייר וליטוגרף מקסיקני, שנחשב לאמן גרפי ונוף חשוב במקסיקו של המאה ה-19.
שרגא פייבוש הגר
קורות חייו
אופי הנהגתו כשל משפיע חסידי והוא מפורסם כדרשן. הקהילה בראשותו מונה מאות בתי אב. רבים מתייעצים איתו בתחום החינוך. עוסק גם בטיפול בנוער נושר. הרב הגר הוא דיין בבית הדין של חסידות ויז'ניץ מונסי.
מתגורר בשכונת בורו פארק בברוקלין.
בקיץ תשפ"א, ביקר בארץ והנהיג אמירת תפילת חנה בשילה הקדומה בצורה טקסית עם קהל חסידיו.
בנו הרב מנחם מנדל דוד הגר הוא חתנו של הרב יעקב הגר האדמו"ר מסערט ויז'ניץ, מכהן כרב חסידי קוסוב בירושלים. בנו הרב ברוך, הוא רב חסידי קאסוב בלייקווד.
קסימירו קסטרו
ביוגרפיה
קסימירו למד באקדמיית סן קרלוס במקסיקו סיטי אצל האמן יליד איטליה פייטרו גואלדי, והושפע גם מקלאודיו לינאטי, שהביא את הליטוגרפיה למקסיקו. הליטוגרפיות הראשונות של קסטרו הופיעו בפרסומים דתיים וספרותיים כמו "המוזיאון המקסיקני" ב-1843 ו"אל גאלו פיתגורס" 1845. ב-1849 הפיק איורים לטקס האזכרה של גיבור העצמאות המקסיקנית, אגוסטין הראשון, קיסר מקסיקו.
עבודתו של קסטרו מתעדת את השינויים באופנה במקסיקו מהצנע הרפובליקאי ועד למהפכה התעשייתית.
קסימירו הפיק את "Album del Ferrocarril Mexicano, Colección de Vistas Pintadas del Natural ("אלבום הרכבות המקסיקני") המכיל 25 לוחות, כאשר אנטוניו גרסיה קובאס כתב את הטקסט. העבודה נועדה להנציח את חנוכת קו הרכבת הראשון שנמתח מנמל וראקרוס על חוף המפרץ למקסיקו סיטי. הוא תיאר נופים לאורך תוואי מסילת הברזל, ופורסם ב-1877 על ידי ויקטור דבריי.
לאחר נסיעתו לאירופה, עשה קסטרו הדפסים של מקומות באיטליה ובספרד. הוא הפיק רישומים אדריכליים והדפסים של עיירות ועיצובי פנים במקסיקו, כמו גם פוסטרים לירידים ובתי אופנה, רבים מהם מציגים מגמות בסגנון אר נובו.
מדינת שארית
מדינת שארית היא חלק קטן ממדינה שהייתה בעבר גדולה יותר וכעת, בעקבות ירידה בכוחה, סיפוח חיצוני, כיבוש, דה-קולוניזציה או הפיכה בחלק משטחה, איבדה חלק ניכר ממנו. במקרה האחרון, הממשלה לא יוצאת לגלות מכיוון שהיא עדיין שולטת בחלק מהשטח.
איי קרקנה
איי קרקנה, או איי כרכנה (בערבית: جزر قرقنة) הם קבוצת איים הממוקמים במפרץ גאבס שבתוניסיה, מצפון לאי ג'רבה.
קבוצת איים זו מכילה 7 איים ששטחם הכולל הוא 170 קמ"ר. רק 2 איים מתוך הקבוצה מיושבים. אחד מאיי הקבוצה שימש מקום מקלט זמני לגאיוס מריוס, לאחר שהוגלה מרומא על ידי סולה בשנת 88 לפנה"ס. כמו כן נמצא כאן הבית בו הסתתר במשך שלושה ימים חביב בורגיבה, מנהיג העצמאות שהפך לנשיא הראשון של תוניסיה, כאשר ברח ממעצר צרפתי בשנת 1945.
מרגון כיפה
מרגון כיפה (שם מדעי: Lophodytes cucullatus) הוא מין של עוף ממשפחת הברווזיים השייך לתת-משפחת המרגוניים. מין זה יחידי בסוגו וקרוב משפחה של המרגון הגדול. ברווז זה חי בטבע באמריקה הצפונית אך הופץ על ידי האדם לאירופה.
תיאור
מין זה הוא הקטן ביותר בתת-המשפחה יחד עם המין מרגון גמד (Mergellus albellus), הדומה לו מעט. אורכו הממוצע 43-58 ס"מ, מוטת הכנפיים 56-70 ס"מ ומשקלו 540-680 גרם. הזכרים בעלי ראש מגודל לבן בחלק האחורי והחלק הקדמי והקצוות שחורים וכן גם המקור, פלג הגוף העליון, הכנפיים והזנב הזקור מעט. הבטן אדמונית עם חזה לבן ומוקף פסים אופקיים שחורים והעיניים צהובות. לעומת הזכר הנקבות בעלות גוף חום עם ראש בינוני בעל ציצה מזדקרת בצבע חום-כתום והמקור שלה צהוב מלמטה וכהה מלמעלה. הבטן לבנה והכנפיים חומות כהות וכן העיניים כהות. לשני הזוויגים מקור צר וארוך המותאם לציד דגים.
התנהגות
ברווז זה חי במים זורמים וכן בשפכי נהרות בצפון אמריקה, בדרך כלל באזור עם צמחייה מימית מלמטה. כמו כן הם חיים בביצות גדולות, נהרות גדולים ואפילו במים מליחים. הם ציידים מימיים המשתמשים בקרומי השחייה וברגליהם החזקות כדי לנוע מתחת למים ובמקורם החד והמשונן כדי לתפוס את הטרף. המזון משתנה בהתאם לזמן ולמיקום אך מבוסס על דגים (44%-81% מהתזונה), חרקי מים (13-20%) וחסרי חוליות אחרים כמו סרטנים (22-50%).
ברווזים אלה הם מונוגמיים וחיים יחדיו באותה טריטוריה ומקננים בעצים מתים או בקנים מלאכותיים. כמו לרוב הברווזים הצאצאים שלהם מתפתחים במהירות.
פרד (אסלאם)
פרד (בערבית: فرض, תעתיק מדויק פרצ') הוא מושג הלכתי בדת האסלאם, אשר משמעותו היא חובה דתית אשר הגיעה כציווי מאללה.
המוסלמים מאמינים שהאדם אשר מבצע מעשים אשר מוגדרים כ"פרד" מקבלים שכר מהאל, בעוד שאלו אשר נמנעים מעשיית מעשים כאלו, חוטאים לאל ועשויים לספוג ממנו ענישה.
ברוב אסכולות ההלכה האסלמיות, המושג "פרד" מקביל למושג "ואג'ב" (واجب) שמשמעותו "הכרחי". לעומת זאת, באכסולה החנפית, שני המושגים הללו הם אינם מקבילים, וכל אחד מהם מהווה קטגוריה נפרדת של מעשים.
חובת הפרט וחובת הקהילה
תחום הפיקה מבחין בין שני סוגים עיקריים של "פרד":
כביש 241
כביש 241, המכונה גם כביש הרעב, הוא כביש רוחב אזורי במערב הנגב הצפוני המוביל מעוטף עזה ליד קיבוץ מגן לאופקים ולצומת גילת. אורכו כ-21 ק"מ. הכביש הוא דו-מסלולי לכל אורכו ודו-נתיבי בקטע שבין אופקים ובין צומת גילת.
היסטוריה
בשנות ה-40 התקיימה דרך לא סלולה באספלט בין ח'אן יונס לבאר שבע, דרך משטרת עימארה (היום קיבוץ אורים). ממשטרת עימארה מערבה הדרך עברה פחות או יותר בתוואי הנוכחי של כביש 241, בעוד בכיוון באר שבע היא עברה בקשת דרומית מזרחית דרך המיקום של קיבוץ חצרים.
ב-1946, לאחר מספר שנות בצורת רצופות היו הבדואים באזור שרויים בחרפת רעב. ממשלת המנדט העסיקה את המקומיים בסלילת הכביש על מנת לספק להם תעסוקה, והכביש זכה לכינוי כביש הרעב. בשנות החמישים הוקמו בצד הכביש מושבי העולים של המועצה האזורית מרחבים ועיירת הפיתוח אופקים והכביש הפך לציר מרכזי בעבור המושבים פטיש, מסלול, רנן, פדויים, בטחה וגילת. שם הכביש הוסב ל"כביש מרחבים" והוא הורחב ב-1956 מ-3 ל-5 מטרים. בחלקו המערבי (בין צומת מעון לצומת אורים) הכביש תוחם מצפון את פארק אשכול והבשור.
הכביש משמש כקו הבצורת הדרומי - גבול השטח שמצפונו זכאים החקלאים לפיצוי עבור גידולי הבעל במידה והוכרזה על ידי המדינה שנת בצורת.
גרודז'ייץ
גרודז'ייץ (בפולנית: Grodziec) הוא כפר במחוז קונין שבפרובינציית פולין גדול, במערב פולין. זהו מושב הגמינה (מחוז מינהלי) שנקראת גמינה גרודז'ייץ. הכפר שוכן כ-25 ק"מ מדרום-מערב לקונין ו-89 ק"מ מדרום-מזרח לבירה האזורית פוזנן.
בכפר 1,400 תושבים.
היסטוריה
עדויות ארכיוניות ראשונות לקיומו של הכפר קיימות מסוף המאה ה-14. מסוף המאה ה-15 עד סוף המאה ה-16 היה הכפר בבעלותה של משפחת גרודז'ייצקי (Grodziecki), ולאחר מכן עבר בין בעלויות של משפחות שונות. משנת 1872 היה הכפר בבעלות משפחת קווילצקי (Kwilecki).
במלחמת העולם השנייה
לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה בספטמבר 1939 שונה שם הכפר לגרוסדורף (Großdorf). בסוף 1939 גורשו לגרודז'ייץ יהודי העיירה הסמוכה ריחוואל וביולי 1940 נשלחו לשם חלק מהיהודים שגורשו מקונין והסביבה, והם זכו לקבלת פנים חמה יחסית מתושבי הכפר הגויים. בהמשך אותו קיץ גורשו לגרודז'ייץ גם יהודים מסקולסק, קרמסק , וילצ'ין ושלשין , ובמקביל הוקם בגרודז'ייץ גטו שמספר היהודים בו הגיע לאזור 2,000. היהודים אולצו לבצע עבודות כפייה, ולעיתים גם נשלחו לשם כך לזגורוב וליוזפוב. בתחילת 1941 גורשו חלק מיהודי גרודז'ייץ לגטו לודז', וחלקם הועברו משם למקומות אחרים. חלקם, בעיקר אלה שלא יכלו לעבוד, נרצחו ב-1942 בירי ביער מחוץ לגטו. באוקטובר נורו למוות יהודים אלה ביער סמוך. בסוף 1944 היה הכפר נקודת פעילות של קבוצות פרטיזנים סובייטיות. במחצית השנייה של ינואר 1945 שחררו קבוצות פרטיזנים את הכפר. זמן קצר לאחר מכן נכנסו כוחות הצבא האדום לכפר.
גרודז'ייץ היא מקום הולדתו של אלפונס ארדמן, חבר הסיים הפולני וממתנגדי הכיבוש הנאצי, שנרצח על ידי הנאצים.
קוטינה
קוּטִינָה (בקרואטית: Kutina) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז סיסאק-מוסלאבינה שבמרכז קרואטיה.
היסטוריה
היישוב מתועד לראשונה בכתובים ב-1256, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. ב-1548 נכבשה העיירה על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה קוטינה לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. העיירה נכללה בשטח הספר של הממלכה והתיישבו בה אנשי צבא, רופאים ואומנים.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה קוטינה לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. העיירה הפכה מרכזו של אזור חקלאי ולצידו אזור תעשייה פטרוכימית. העיירה שוכנת על קו מסילת הברזל מזאגרב לבלגרד. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור קוטינה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה קוטינה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
הקהילה היהודית
יהודים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-17. המידע על מתיישבים ראשונים אלו הוא מועט ומעריכים כי היו אלו רופאים צבאיים ופקידים שהגיעו לאזור הספר של ממלכת הבסבורג. בתקופה זו הוקם בית עלמין לקהילה וב-1834 נחנך בית תפילה. בראשית המאה ה-20 כיהן כרב הקהילה ד"ר יוליוס גולדשטיין. ב-1914 מנתה הקהילה 148 נפשות. בשנה זו נחנך מבנה בית הכנסת המרכזי של הקהילה.
בני הקהילה היו סוחרי טקסטיל, עורות ויינות וכן נמנו סוחרים זעירים במוצרי סדקית. בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמה אגודת נוער ציונית בשם "ירדן". מספר מועט של משפחות שהתגוררו בכפרי הסביבה כגון נובסקה, פופובאצ'ה וצ'אזמה השתייכו לקהילה זו. גם יהודי הכפר ווֹלוֹדֶר השתייכו לקהילת קוטינה. הקהילה נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובהמשך הוקם בית עלמין יהודי. ב-1873 פסק השימוש בבית העלמין ולא ניתן עוד לאתר את שרידיו.
ב-1926 הגיעה קהילת קוטינה לשיא גודלה ומנתה 200 נפשות. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקוטינה 130 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת האזור לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. ב-1947 התגוררו בקוטינה 3 יהודים.
ב-1947 הופקע מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. ב-1969 נהרס המבנה, ועל השטח הוקם מרכז מסחרי. שרידי בית העלמין נותרו בפאתי העיירה. נכון ל-2006 היה בית העלמין לא מתוחזק, ושכן באזור בעל צמחייה עבותה. במקום אותרו כ-80 מצבות אשר הקדומות שבהן תוארכו למאה ה-17. הכיתוב על המצבות היה בגרמנית, בעברית ובסרבו-קרואטית. נגרמו בו נזקים רבים, ורבות מהמצבות הושחתו או נבזזו לשימוש משני.
המפלגה הפטריוטית הבלארוסית
המפלגה הפטריוטית הבלארוסית היא מפלגה פוליטית בבלארוס הנאמנה לנשיא אלכסנדר לוקשנקו. ניקולאי אולאחוביץ' הוא יו"ר המפלגה.
היסטוריה
המפלגה הוקמה בשנת 1994 ונקראה בתחילה התנועה הפטריוטית הבלארוסית. היא זכתה במושב אחד בסיבוב ההצבעה השני בבחירות לפרלמנט 1995. היא שינתה את שמה למפלגה הפטריוטית בבלארוס בשנת 1996.
המפלגה מינתה את ניקולאי אולאחוביץ' כמועמד מטעמה לבחירות לנשיאות 2015. הוא סיים במקום הרביעי והאחרון עם 1.7% מהקולות.
אל-אח'ואן
רקע
תנועת האח'ואן נולדה בנסיבות סתומות בשנת 1911 ככל הנראה, וראשיתה בחכמי עולמא והאבים-סונים תושבי ערים ועיירות בנג'ד שיצאו לריכוזים של שבטים נוודים בדואים במדבר להמיר את דתם לאסלאם, מאחר שבעיניהם הבדואים נחשבו כג'היליה עקב הבורות הדתית שלהם. על מנת לתקן את המצב הזה, הם כינסו את השבטים הבדואים הנוודים ביישובים חקלאיים שכונו "היג'רה", בהם הם למדו חקלאות או מלאכות אחרות והודרכו כיצד להיות מוסלמים ראויים. עד 1920 היו כ-52 כפרי היג'רה כאלו, ומספרם עלה ל-120 עד 1929. כבר בראשיתה של התנועה, אבן סעוד שליט סולטנות נג'ד לקח אותה תחת חסותו במטרה לאחד את השבטים בממלכתו שיהיו נאמנים לו. התוצאה של התנועה, הייתה יצירת חיילים דתיים קנאיים, שהאידאולוגיה שלהם מאפילה על הנאמנות לאבן סעוד. האח'ואן נודעו בכך שנהגו ללבוש טורבנים לבנים במקום הכאפיה הערבית המסורתית, והם נהגו לכסות את פניהם כאשר נתקלו באירופאים או בערבים מחוץ לסעודיה. מנין לוחמי האח'ואן בשיאו היה 76,500 לוחמים.
פשיטות
מאחר שהאח'ואן לא היו כוח צבאי סדיר אלא הורכבו מאנשי שבטים וכן עקב האידאולוגיה הקנאית שלהם שתיעבה כל דבר של קידמה, החימוש העיקרי שלהם היה כלי נשק מסורתיים כגון חרבות וכידונים, ולעיתים גם רובים מיושנים. צורת הלחימה שלהם דמתה לסגנון שודדי הדרכים הבדואים במדבריות ערב, והם נעו ממקום אחד למשנהו בעיקר באמצעות גמלים ומספר מצומצם של סוסים. בניגוד לפשיטות קודמות של שודדי דרכים בדואים, הפשיטות של האח'ואן לוו באידאולוגיה דתית קנאית ועל כן הן היו רצחניות יותר מבעבר. האח'ואן נודעו לשמצה בהרג שבויים (כל גבר שנפל לידם הוצא להורג בשחיטה) ולעיתים הם הרגו אף נשים וילדים. בין 1914 ל-1926, הנהגת האח'ואן בהשפעת אבן סעוד ריסנו את השבטים תחת פיקודם שלא לתקוף או להתנכל לנוודים אחרים ולערי הנג'ד, אלא להתמקד בשטחים של יריבי אבן סעוד. בדרך זו סולטנות נג'ד צמחה במהירות על חשבונן של כווית וממלכת חג'אז השכנה. שתי פשיטות בולטות על אמירות עבר הירדן, אשר הייתה תחת חסות בריטית, התרחשו ב-1922 וב-1924. באוגוסט 1922, כ-1,500 לוחמי אח'ואן רכובים על גמלים בראשות אקאב בן מוהאיה, תקפו את עבר הירדן. לפי דיווח אחד הם נסוגו לפני שהגיעו למטרה שלהם - הבירה עמאן. לפי דיווח אחר, הם טבחו בתושבי שני כפרים קטנים לפני שהוכו בידי משוריינים ומטוסים בריטיים ואולצו לסגת.
באוגוסט 1924, כוח גדול יותר של אח'ואן אשר מנה כ-4,500 לוחמים, רכב 1,600 ק"מ מנג'ד ונכנס עמוק לשטח ירדן עד שהגיע למרחק של 15 ק"מ בלבד מהבירה עמאן בטרם זוהה והותקף על ידי מטוס של חיל האוויר המלכותי הבריטי. על-פי הדיווחים, נהרגו כ-500 לוחמי אח'ואן והשאר נסוגו חזרה לנג'ד. סביר להניח שלולא עזרת חיל האוויר המלכותי בירת ירדן הייתה נופלת לידי האח'ואן.