cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצפנה פוסט-קוונטית
הצפנה מבוססת גיבוב
חתימה דיגיטלית מבוססת פונקציית גיבוב מסתמכת על התכונה של פונקציית הגיבוב שהיא חסינת התנגשויות. הוכח שתכונה זו לבדה מספקת כדי להכין ממנה חתימה דיגיטלית. האלגוריתם הראשון המבוסס על פונקציית גיבוב הוא חתימת למפורט הפועלת כך: אליס משתמשת במחולל פסאודו-אקראי כדי לייצר טבלה של 256 זוגות מספרים אקראיים באורך 256 סיביות כל אחד, סך הכול 16 קילובייט של מידע פרטי. את כל הערכים בטבלה היא מגבבת ושולחת לבוב את התוצאות כמפתח ציבורי. כדי לחתום על מסר תחילה מגבבת את המסר ומקבלת 256 סיביות של תוצאת הגיבוב, אותם היא מחליפה סיבית אחר סיבית בערכים מהטבלה בהתאם לערכה של כל סיבית כלומר אם הסיבית הנוכחית היא "0" מוחלפת בערך הראשון בזוג המתאים בטבלה ואם היא "1" מוחלפת בשני וכן הלאה. כך נוצרים 256 ערכים של חתימה שאורכה הכולל הוא 8 קילובייט. כדי לאמת את החתימה בוב מבצע פעולה דומה, מגבב את המסר, את התוצאה מחליף סיבית אחר סיבית בהתאם לערכה בערכים מהמפתח של אליס, הוא מבצע גיבוב של 256 הערכים של החתימה שקיבל ומשווה ביניהם. אליס אינה משתמשת שוב במפתח הפרטי שלה לחתימה על מסרים אחרים (מכאן השם). כדי לחתום על מסרים נוספים עם אותו מפתח פרטי ניתן לבצע "שרשור". כלומר כל מסר יכיל בנוסף לחתימה שלו מפתח ציבורי חדש שישמש לחתימה על המסר הבא וכן הלאה. כך החתימה על המסר האחרון תכיל עותק של כל המסרים שנחתמו קודם עם אותו מפתח.
הצפנה מבוססת קוד
הרעיון מאחורי הצפנה מבוססת קוד הוא בעיית פענוח סינדרומי, אם נתונה מטריצה K מסדר dt\times n (כאשר n הוא פרמטר ביטחון, ו-) עם מקדמים מ- ומסר m, ההצפנה היא הכפלת המסר במטריצה K. כדי לשחזר את המסר יש צורך להפוך את הפעולה כלומר באמצעות אלגברה ליניארית למצוא וקטור v המקיים Kv=Km, הבעיה היא שקיים מספר עצום של וקטורים מתוכם אפשר לבחור את v ומציאת וקטור כזה בעל משקל t היא בעיה קשה מאוד. המקבל יכול לפענח את המסר או לשחזר את הקוד על ידי הסתרה של מטריצת בדיקת זוגיות סודית כמו קוד גופה או קוד אחר בתוך המטריצה כך שיהיה פתרון פולינומי לבעיה על ידי אלגוריתם כמו אלגוריתם פטרסון. האלגוריתם המתואר הוא וריאציה של הצפנת מקאליס והמטריצה K היא בעצם כפולה של שלוש מטריצות שונות K=SHP, כאשר H היא מטריצת זוגיות של "גופה" וכדי להסתירה מעיני היריב מכפילים אותה ב-S שהיא מטריצה אקראית הפיכה ו-P פרמוטציה כלשהי. הפענוח מתבצע על ידי חישוב ופענוח H כדי לקבל את Pm ואז m=PmP^{-1}. אף על פי שהומצאה לפני כשלושים שנה, נותרה מערכת מקאליס בטוחה והיא יעילה מאוד, אך סובלת מבעיה מהותית והיא מפתחות עצומים (תקציר אורכי המפתחות של האלגוריתמים השונים מובא בטבלה להלן).
הצפנה מבוססת משוואה רבת משתנים
אלגוריתם HFE (קיצור של Hidden Fields Equations) הוא מערכת הצפנה רבת משתנים (multivariate cryptography) המבוססת על מערכת משוואות ריבועיות מרובות נעלמים, שהדיעה הרווחת שהיא תהיה עמידה נגד התקפת מחשב קוונטי. הרעיון הבסיסי העומד מאחורי הצפנה כזו הוא הקושי שבפתרון מערכת משוואות פולינומיות מרובת משתנים ממעלה שנייה או יותר, מעל שדה סופי שהיא בעיה NP-קשה או בעיית NP-שלמה. נכון להיום הניסיונות לפתח מערכת הצפנה מבוססת משוואות ריבועיות מרובות משתנים לא צלחו. ז'ק פטרין המציא ב-1997 חתימה דיגיטלית אסימטרית מעשית בשיטת Oil and Vinegar (הסתרת משוואות ריבועיות ב-n נעלמים הנקראים "שמן" ו-v נעלמים הנקראים "חומץ" מעל שדה סופי עם פונקציות ליניאריות סודיות, כאשר v=n). שמיר וקיפניס הוכיחו שהיא אינה בטוחה. וריאציה אחרת שלה הנקראת "Unbalanced Oil and Vinegar" שבה v>n טובה יותר וביטחונה הוא שאלה פתוחה.
הצפנה מבוססת סריג
בשנת 2005 עודד רגב הגדיר את בעיית "למידה עם טעויות" (learning with errors) והוכיח כי בהינתן מחשב קוונטי, הבעיה שקולה אסימפטוטית למספר בעיות בתורת הסריגים, הנחשבות לבעיות קשות. הרעיון הכללי הוא לבסס מערכת הצפנת מפתח ציבורי על הקושי בהבחנה בין פונקציות ליניאריות אקראיות המוסתרות על ידי כמות מועטה של "רעש" מפונקציות אקראיות אמיתיות. רגב בנה פרוטוקול הצפנה באותו השם המבוסס על בעיה זו.
בעיית הלמידה עם טעויות ניתנת להכללה מעל מודולים, והמקרה הפרטי המעניין ביותר הוא מעל חוגים (ring learning with errors), מקרה נוסף בו ישנה הוכחה קוונטית לשקילות הבעיה לבעיות קשות בתורת הסריגים. פרוטוקולי הצפנה מעניינים במיוחד הם פרוטוקול שיתוף מפתח ring learning with errors key exchange ואלגוריתם החתימה הדיגיטלית ring learning with errors signature.
חתימה דיגיטלית BLISS שפותחה ב-2015 אף היא מבוססת על הצפנת סריגים ונחשבת אך לא מוכחת כבטוחה בהנחה שבעיית הווקטור הקרוב ביותר קשה והיא מועמדת טובה להצפנה פוסט קוונטית.
הצפנה מבוססת איזוגניה
הצפנה מבוססת איזוגניה היא נושא חדש שנמצא במחקר ועוסק במועמדים טובים להצפנת מפתח ציבורי פוסט-קוונטית המבוססת על הקושי בחישוב איזוגניה בין שני עקומים אליפטיים נתונים (ובאופן כללי, בין שני עקומים הייפר-אליפטים). ישנם מספר מועמדים לפרוטוקולי שיתוף מפתח מבוססי איזוגניות. תחילה הוצע להשתמש בעקומים אליפטיים רגילים (ordinary), אך הפרוטוקול איננו יעיל (מהיר) מספיק וכמו כן נמצא אלגוריתם קוונטי למציאת איזוגניות בין עקומים רגילים בעל סיבוכיות זמן תת-מעריכית. כעת המחקר מתמקד בעקומים סופר-סינגולרים, המאפשרים פרוטוקל יעיל יותר וכן זמן הריצה של האלגוריתמים הידועים לשבירת הצופן הוא מעריכי.
ב-2011 פותח אלגוריתם Supersingular isogeny Diffie–Hellman (בקיצור SIDH) הדומה לפרוטוקול העברת מפתח דיפי-הלמן הנפוץ כיום בשימוש במערכות אבטחה רבות בשתי גרסאות DHE ו-ECDHE (בעקום אליפטי). האלגוריתם פותח מתוך מטרה שיהיה מועמד ראוי להחלפת הפרוטוקולים הקודמים ובעל תכונות טובות כמו מפתח קצר וביטחון לפנים (forward secrecy). פרוטוקול נוסף הצובר עניין הוא CSIDH המוגדר מעל עקומים סופר-סינגולרים מיוחדים החולקים מספר תכונות עם עקומים רגילים. פרוטוקול זה יעיל מאוד הן בזמן ריצתו והן בגודל המפתחות.
אורך מפתחות
בטבלה הבאה מובאים אורכי מפתחות ציבוריים ופרטיים של מספר אלגוריתמים פוסט-קוונטיים:
מהיבט של יעילות העברת מפתח ציבורי ברשת האינטרנט האלגוריתמים SIDH, LWE ו-NTRU עדיפים. לעומתם מקאליס ו-Rainbow אינם יעילים במיוחד בסביבה בה יש צורך להעביר מפתח. מתוך האלגוריתמים המנויים רק LWE ו-SIDH תומכים בביטחון לפנים.
אתגרים
גם בהנחה שמחשבים קוונטיים לא יהיו מעשיים בחמש עשרה השנים הבאות, קיימות שלוש סיבות טובות מדוע לרכז מאמצים כיום בפיתוח אלגוריתמים פוסט-קוונטיים:
סולימאן קונה
סולימאן קונה (בצרפתית: Souleymane Kone; נולד ב-1 במאי 1996) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת הבלם.
קריירה
קונה נולד בעיר גראן-בסאם שבחוף השנהב, ובפברואר 2012 הגיע לאירופה והצטרף למחלקת הנוער של צסק"א סופיה.
ב-10 בפברואר 2015 חתם על חוזהו המקצועני הראשון והצטרף לאררט ירוואן מליגת העל הארמנית. הוא שוחרר מהמועדון ב-28 באוקטובר 2016.
בינואר 2017 חתם לשלוש עונות ביורגודן מליגת העל השוודית.
ב-10 בינואר 2018 הושאל לעונה אחת לדונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית. לאחר מכן השאלתו הוארכה עד ליוני 2019.
ביולי 2019 חתם בווסטרלו מהליגה הבלגית השנייה.
ב-26 בינואר 2021 חתם בוויסלה קרקוב מליגת העל הפולנית עד לתום העונה.
אצטדיון RCDE
האצטדיון, אשר בנייתו החלה בשנת 2003, נבנה במטרה להחליף את האצטדיון האולימפי לואיס קומפאניס, אשר שימש כמגרשה הביתי הקודם של אספניול. ב-2 באוגוסט 2009, נחנך האצטדיון במשחק ידידות בין אספניול לקבוצת ליברפול האנגלית, והסתיים בניצחון 3-0 לטובת אספניול.
מועדון הכדורגל טרקטור
מועדון הכדורגל טרקטור (בפרסית: باشگاه فوتبال تراکتور), המוכר יותר בשמו המקוצר "טרקטור" (בעבר "טרקטור סאזי"), הוא מועדון כדורגל מהעיר תבריז שבאיראן, נכון לשנת 2021 המועדון משחק בליגת העל האיראנית. המועדון נוסד בשנת 1970 על ידי מפעל הטרקטורים בתבריז.
מתחילת עונת 1996–1997 טרקטור משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סאהאנד המונה 66,833 מקומות ישיבה.
יריבתה העירונית היא מאשין סאזי.
לפני המהפכה
המועדון הוקם בשנת 1970 בתמיכת מפעל הטרקטורים של תבריז ושיחק בחמש השנים הראשונות להקמתו בליגת פאסארגאד, הליגה השנייה בחשיבותה באיראן באותה תוקפה, בעונת 1974–1975 המועדון זכה בליגה ועלה לליגת ג'אמשיד (כיום ליגת העל האיראנית). העונה הראשונה של המועדון בליגה הראשונה עונת 1975–1976 הסתיימה בכישלון ובסיומה המועדון ירד ליגה, בנוסף באותה עונה המועדון הפסיד בגמר גביע חאזפי למאלבן .לאחר שהמועדון ירד ליגה מונה למאמן המועדון חוסיין פקרי שמטרתו הייתה להחזיר את המועדון לליגת ג'אמשיד ולאחר עונת 1976–1977 המועדון חזר לליגה הבכירה ובעונת 1977–1978 סיים המועדון במקום החמישי. בעונת 1978–1979 שבעקבות המהפכה באיראן לא הסתיימה לעולם, סיים המועדון במקום השמיני לאחר כשנים עשר מחזורים. היריבה העיקרית של המועדון באותן שנים הייתה מאשין סאזי.
לאחר המהפכה
בשנות השמונים הליגה הבכירה באיראן לא הייתה פעילה בעקבות מלחמת איראן–עיראק, לכן טרקטור סאזי שיחקה בליגה המקומית של תבריז במשך שנים רבות. בעונת 87–1986 הקבוצה השתתפה בליגת קודס כאשר ההרכב שלה כלל שחקנים מטרקטור סאזי ומהריבה שלה מאשין סאזי, הקבוצה הגיעה לגמר אבל הפסידה בו לאספהאן.
שנות התשעים
בשנת 1986 מונה המאמן הרומני ואסילה גודג'ה לאחרי מחלקת הנוער של המועדון שבנוסף לעבודתו בטרקטור סאזי עבד גם במפעל הטרקטורים של תבריז, לאחר מכן הוא מונה למאמן הקבוצה המשנית של המועדון ובמסגרת עבודתו שם גילה כמה כישרונות צעירים כמו כרים באקרי, עלי-רזא ניכמר, סיירוס דין-מוחמדי וחוסיין ח'טיבי שמאוחר יותר עברו לקבוצה הבכירה. ב-1990 גודג'ה קודם למאמן הקבוצה הבוגרת ובעונת 93–1992 הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה. בשנים האלה אסמאעיל חלאלי היה הכוכב של הקבוצהבאותן שנים ובשנת 1994 הקבוצה עלתה לגמר גביע חאזפי. במשחק הגמר הקבוצה הפסידה לבהמן.
ליגת העל האיראנית
בשנת 2001 הקימה פדרציית הכדורגל האיראנית את ליגת העל האיראנית והעונה הראשונה של הקבוצה בליגה עונת 02–2001 הסתיימה בכישלון, תחת אימונם של המאמנים רזא וטן-ח'ואה ומחמוד יאוורי והקבוצה ירדה ליגה לליגת אזאדגאן הליגה השנייה באיראן.
הירידה לליגת אזאדגאן
טרקטור שיחקה במשך שבע עונות בליגת אזאדגאן הליגה השנייה בחשיבותה באיראן. בפלייאוף של עונת 07–2006 הגיעה טרקטור למשחק הגמר אבל הפסידה בו 2–4 ל שירין פראז. בעונת 08–2007 מונה למאמן פראז כמאלוונד אשר העלה את הקבוצה חזרה לליגה הבכירה לאחר כשמונה שנים שלא שיחקה בה.
העלייה לליגה הבכירה
בעונת 2011–2012 תחת אימנו של המאמן אמיר קלעה-נווי סיימה הקבוצה במקום השני בליגה שזכה אותה בכרטיס לליגת האלופות האסייתית זאת הייתה הפעם הראשונה שטרקטור השתתפה בטורניר כמו כן גם בשנים 2014 ו-2015, בשנת 2012 מונה המאמן טוני אוליביירה אשר הוביל את הקבוצה בפעם השנייה ברציפות למקום השני בליגה.
ליגת האלופות האסייתית
בעונת 14–2013 לאחר ויכוח בין אוליביירה לבין יושב ראש הקבוצה פוטר אוליביירה ובמקומו מונה אסמאעיל חלאלי שלאחר כמה משחקים שהמועדון הפסיד פוטר ובמקומו מונה אוליביירה שהביא את המועדון לזכייה בגביע חאזפי שזכתה את המועדון בכטיס לליגת האלופות האסייתית, בנוסף המועדון סיים את העונה במקום השישי לאחר שניצח את אסתקלאל טהראן 3-1 באצטדיון אזאדי. בפעמים הראשונות שהמועדון שיחק בליגת האלופות האסייתית בשנים 2013 ו-2014 הוא סיים במקום הרבעי בשלב הבתים בשנת 2015 המועדון סיים במקום השלישי בשלב הבתים.
ב-15 במאי 2015 במהלך משחק שנערך באצטדיון סאהאנד במחזור האחרון של הליגה בין טרקטור סאזי לנפט טהראן קרתה תקלת תקשורת שבעקבותיה חשב הצוות של טרקטור שספהאן הפסידה במשחק המקביל שנערך בין ספהאן לסייפא מה שגרם לכך שתוצאת המשחק בין טרקטור סאזי לנפט טהראן שהסתיים בתיקו 3-3 תספיקה כדי שטרקטור סאזי תזכה באליפות ואוהדי הקבוצה והשחקנים חגגו, כאשר בפועל התוצאה במשחק המקביל הייתה 0–2 לספהאן מה שהעניק לספהאן את הזכייה בליגה ואילו טרקטור סיימה כסגנית הליגה בפעם השלישית בתולדותיה.
באמצע עונת 2015–2016 מאמן הקבוצה טוני אוליביירה פוטר שנית ובמקומו מונה Amir Ghalenoei. במשחק הראשון שלה בעונת 2016 ב-24 בפברואר 2016 בליגת האלופות האסייתית הקבוצה ניצחה 0–4 את קבוצת אל ג'זירה קלאב מאיחוד האמירויות הערביות במשחק הגומלין בין שתי הקבוצות שהתקיים במארס 2016 באבו דאבי ניצחה טרקטור 0–1. לאחר שני המשחקים הראשונים טרקטור שברה את שיא הנקודות שלה בכל הזמנים בשלב הבתים של ליגת האלופות האסייתית. ב-19 באפריל 2016 טרקטור העפילה לשלב רבע הגמר של הליגה לאחר שניצחה 0–2 את קבוצת אל-הילאל מערב הסעודית בשלב רבע הגמר הפסידה הקבוצה לקבוצת אל נאסר מאיחוד האמירויות הערביות.
בעונת 2016–17 טרקטור ניצחה את זוב האן בחצי הגמר של גביע חאזפי והייתה אמורה לשחק בגמר נגד נפט טהראן אבל בשנת 2017 פיפא השעתה את הקבוצה משני חלונות העברות בעקבות חשיפת חובות של הקבוצה לשחקני עבר שטרם נפרעו דבר שהוביל את הנהלת הקבוצה לבטל את החוזה שנחתם עם סג'אד שהבזאדה כמה ימים לפני חשיפת החובות.
שיאני השערים
נכון ל-3 ביוני 2019
טרסילה דו אמארל
טרסילה דה אגיאר דו אמארל (בפורטוגזית: Tarsila de Aguiar do Amaral; 1 בספטמבר 1886 – 17 בינואר 1973), המוכרת בינלאומית בשם טרסילה דו אמארל או בקיצור טרסילה, נחשבת לאחת האמניות המובילות מקרב האמנים המודרניים הלטינו אמריקנים, ומתוארת כ"הציירת הברזילאית שהשיגה את מירב השאיפות הברזילאיות לביטוי לאומני בסגנון מודרני." היא הייתה חברה ב"קבוצת החמישה" (Grupo dos Cinco), שהייתה קבוצה של חמישה אמנים ברזילאים הנחשבים למשפיעים הגדולים ביותר בתנועת האמנות המודרנית בברזיל. החברים האחרים בקבוצה זו הם אניטה מלפטי, מנוטי דל פיצ'יה, מריו דה אנדרדה ואוסוולד דה אנדרדה. טרסילה סייעה גם בהקמת התנועה האנתרופופגית (1928–1929); ולמעשה הייתה זו שהיוותה השראה ל"" המפורסם של אוסוולד דה אנדרדה "(Manifesto Antropófago)", שראה בקניבליזם תרבותי של תרבויות אחרות לאורך ההיסטוריה של ברזיל את כוחה הגדול ביותר של מדינה זו להתמודד כנגד שליטה תרבותית אירופאית פוסט-קולוניאלית.
ראשית חיים והשכלה
טרסילה דו אמארל נולדה בקאפיוורי, עיירה קטנה באזור הכפרי של מדינת סאו פאולו. היא נולדה למשפחת חקלאים עשירה ובעלי אדמות שגידלו קפה, שנתיים לפני תום העבדות בברזיל. באותה תקופה בברזיל לא עודדו נשים לבקש השכלה גבוהה, במיוחד אם הן הגיעו ממשפחות אמידות. למרות השתייכותה למעמד העליון, משפחתה של טרסילה תמכה בה בשאיפתה לרכוש השכלה גבוהה. כנערה, טרסילה והוריה נסעו לספרד, שם תפסה את תשומת ליבם של אנשים רבים בשל שרטוטים וציורים של יצירות אמנות שיצרה מתוך התבוננות בארכיוני בית הספר שלה. טרסילה למדה בבית הספר בברצלונה, ובהמשך התלמדה באופן פרטי בעיר הולדתה אצל הצייר פדרו אלכסנדרינו בורחס (1864–1942). היא גם למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז יחד עם אמנים בולטים נוספים (1920–1923).
קריירה
החל משנת 1916, טרסילה דו אמארל למדה ציור בסאו פאולו. בהמשך למדה רישום וציור אצל הצייר פדרו אלכסנדרינו. כל אלה היו מורים מכובדים אך שמרניים. מכיוון שבברזילבאותה עת לא קם עדיין מוזיאון ציבורי או גלריה מסחרית משמעותית אלא רק לאחר מלחמת העולם השנייה, עולם האמנות הברזילאי היה שמרני מבחינה אסתטית והחשיפה לטרנדים בינלאומיים הייתה מוגבלת.
המודרניזם הברזילאי
כשחזרה לסאו פאולו בשנת 1922, נחשפה טרסילה למציאות תרבותית חדשה בעקבות מפגשה עם אניטה מלפטי, אוסוולד דה אנדרה, מריו דה אנדרדה ומנוטי דל פיצ'יה. אמנים עמיתים אלו הקימו קבוצה שנקראה "קבוצת החמישה" – "גרופו דוס סינקו". עוד טרם הגעתה של טרסילה לסאו פאולו מאירופה, ארגנה הקבוצה את "שבוע האמנות המודרנית" ("Modern Art Week") במהלך השבוע שבין 11 ל-18 בפברואר 1922. האירוע היה מרכזי בהתפתחות המודרניזם בברזיל. המשתתפים ביקשו ליצור שינוי בממסד האמנות הקונסרבטיבית של ברזיל באמצעות עידוד יצירת סגנון מובחן של אמנות מודרנית. טרסילה הוזמנה להצטרף לתנועה ויחד הם הפכו ל"קבוצת החמישה" (Grupo dos Cinco), שביקשה לקדם את התרבות הברזילאית, את השימוש בסגנונות שאינם אירופאים ספציפיים, והכללתם של מרכיבים ילידיים ואופיינים לברזיל.
במהלך שהות קצרה נוספת בפריז בשנת 1923, נחשפה טרסילה לקוביזם, פוטוריזם ואקספרסיוניזם בעת לימודיה עם אנדרה לוטה, פרננד לז'ה ואלברט גלייז. כללית, אמנים אירופאים פיתחו עניין רב בתרבויות אפריקאיות ופרימיטיביות לצורך השראה. זה הוביל את טרסילה להשתמש בצורות הילידיות של מדינתה שלה תוך שילוב הסגנונות המודרניים אותם למדה. בזמן שהייתה בפריז באותו זמן, היא ציירה את אחת מיצירותיה המפורסמות ביותר "השחורה" ("A Negra"). (1923) הנושא העיקרי בציור הוא דמות גדולה של אישה שחורה עם שד בולט יחיד. טרסילה עיצבה את הדמות והשטיחה את המרחב סביב, אותו מילאה בצורות גאומטריות.
נרגשת מהסגנון החדש שלה שפיתחה והרגישות הלאומנית שהתעצמה בה יותר ויותר, היא כתבה למשפחתה באפריל 1923: "אני מרגישה את עצמי יותר ויותר ברזילאית. אני רוצה להיות הציירת של ארצי. כמה אסירת תודה הנני על שביליתי את כל ילדותי בחווה. הזיכרונות מזמנים אלה הפכו יקרים לי. אני רוצה, באמנות, להיות הילדה הקטנה מסאו ברנרדו, לשחק עם בובות קש, כמו בתמונה האחרונה עליה אני עובדת ... אל תחשבו שנטייה זו נתפסת כאן באופן שלילי. נהפוך הוא. מה שהם רוצים כאן זה שכל אחד יביא את התרומה של המדינה שלו. זה מסביר את הצלחת הבלט הרוסי, הגרפיקה היפנית והמוזיקה השחורה. לפריז מספיק מאמנות פריזאית."
תקופת עץ-ברזיל
אוסוולד דה אנדרדה, שהפך לבן הלוויה שלה במסעה, ליווה את טרסילה ברחבי אירופה. כשחזרו לברזיל בסוף 1923, טרסילה ואנדרדה נסעו ברחבי ברזיל כדי לחקור את מגוון התרבויות הילידיות, ולמצוא השראה לאמנותם הלאומנית. במהלך תקופה זו, טרסילה רשמה רישומים של המקומות השונים בהם ביקרו שהפכו לבסיס לרבים מציוריה העתידיים. היא גם איירה את השירה שכתב אנדרדה במהלך מסעותיהם, כולל ספר השירים רב החשיבות שלו שכותרתו "עץ ברזיל" ("Pau Brasil"), שיצא לאור בשנת 1924. במניפסט בעל אותו שם הדגיש אנדרדה כי התרבות הברזילאית היא תוצר של ייבוא תרבות אירופית וקרא לאמנים ליצור יצירות ברזילאיות באופן ייחודי כדי "לייצא" את התרבות הברזילאית, ממש כמו שעץ ברזיל הפך ליצוא חשוב לשאר העולם. בנוסף, הוא איתגר את האמנים להשתמש בגישה מודרניסטית באמנותם, מטרה שאליה חתרו במהלך שבוע האמנות המודרנית בסאו פאולו.
במהלך תקופה זו, צבעיה של טרסילה הפכו תוססים יותר. למעשה, היא כתבה שמצאה את "הצבעים שהערצתי כילדה. לימים לימדו אותי שהם מכוערים ולא מתוחכמים." הציור הראשוני שלה מתקופה זו היה "הרכבת המרכזית של ברזיל" "ECFB – Estrada de Ferro Central do Brasil)", (1924). יתר על כן, באותה תקופה היה לה עניין בתיעוש ובהשפעתו על החברה.
תקופת האנטרופופגיה
בשנת 1926 התחתנה טרסילה עם אנדרדה והם המשיכו לנסוע ברחבי אירופה והמזרח התיכון. בפריז, בשנת 1926, הייתה לה תערוכת יחיד ראשונה ב"גלריה פרייסייה". הציורים שהוצגו בתערוכה כללו את "סאו פאולו" (1924), "השחורה" (1923) "אגם קדוש" (1925), ואת "גבעת הפאבלה" (1924). עבודותיה זכו לשבחים וכונו "אקזוטיות", "מקוריות", "נאיביות" ו"אינטלקטואליות", ולהתייחסויות בנוגע לשימוש שעשתה בצבעים עזים ובתמונות טרופיות.
הציור הראשון של טרסילה בתקופה זו היה "אבפורו" (1928 "Abaporu") – אוכל האדם, אותו העניקה לאנדרדה כציור ללא כותרת ליום הולדתו. נשוא הציור הוא דמות אנושית גדולה ומסוגננת עם כפות רגליים עצומות היושב על האדמה ליד קקטוס עם שמש בצורת פרוסת לימון ברקע. אנדרדה בשיתוף עם המשורר ראול בופ, היו מי שבחרו לציור את כותרתו, "אבפורו", שהוא כינוי אינדיאני ל"אוכל אדם". זה קשור היה לרעיונות העכשוויים דאז לגבי מיזוג של סגנון אירופאי וההשפעות עליו. זמן קצר אחר כך, אנדרדה כתב את "המניפסט האנתרופופגי" שלו, שקרא בפועל לברזילאים לטרוף סגנונות אירופיים, ובו זמנית לשחרר את עצמם מכל השפעות ישירות, וליצור סגנון ותרבות משלהם. קולוניאליזם מילא תפקיד ביצירתה של טרסילה; והיא שילבה מושג זה באומנות שלה. במקום להיטרף על ידי אירופה, הם יטרפו את אירופה בעצמם. אנדרדה השתמש "באבפורו" לכריכת המניפסט כמייצג את האידיאלים שלו. בשנה שלאחר מכן השפעתו של המניפסט המשיכה, וטרסילה ציירה את יצירתה שנשאה את השם "אנתרופופגיה" (Antropofagia" 1929), אשר הציגה את דמותו של "אוכל האדם" יחד עם הדמות הנשית מיצירתה הקודמת "השחורה" מ-1923, כמו גם את עלה בננה הברזילאי, הקקטוס, ושוב את שמש פרוסת הלימון.
בשנת 1929, טרסילה ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בברזיל במלון פאלאס בריו דה ז'ניירו, ואחריה הגיעה תערוכה נוספת בסלון גלוריה בסאו פאולו. בשנת 1930 היא הציגה בתערוכות בניו יורק ובפריז. שנת 1930 ראתה גם את קץ הנישואים של טרסילה ואנדרדה, דבר שהביא לסיום שיתוף הפעולה ביניהם.
קריירה מאוחרת ופטירה
בשנת 1931 נסעה טרסילה לברית המועצות. בהיותה שם, היא הציגה את עבודותיה בתערוכה במוסקבה במוזיאון לאמנות מערבית, ונסעה לבקר בערים נוספות ומוזיאונים אחרים. העוני והמצוקה של העם הרוסי השפיעו עליה מאוד, כפי שניתן לראות בציור שלה "פועלים (אופרריוס)" (1933). עם חזרתה לברזיל בשנת 1932, היא השתתפה במהפכה החוקתית בסאו פאולו נגד הדיקטטורה בברזיל, בראשות ז'טוליו ורגאס. יחד עם אחרים שנתפסו כשמאלניים, היא נכלאה למשך חודש מכיוון שמסעותיה גרמו לה להחשב כאוהדת הקומוניזם.
בשארית הקריירה שלה היא התמקדה בנושאים חברתיים. היצירה המייצגת של תקופה זו היא הציור "המעמד השני" ("Segundo Class" 1931), שמתאר גברים, נשים וילדים רוסים מרוששים כנושא. היא גם החלה לכתוב טור שבועי לאומנויות ותרבות ל"דיאריו דה סאו פאולו", שנמשך עד שנת 1952.
בשנת 1938 טרסילה התיישבה לבסוף לצמיתות בסאו פאולו, שם בילתה את שארית הקריירה שלה בציור של אנשים ונופים ברזילאים. בשנת 1950 הייתה לה תערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית, סאו פאולו, שם כינה אותה אחד המבקרים "הברזילאית ביותר מבין הציירים כאן, המייצגת את השמש, הציפורים ורוחות הנעורים של ארצנו המתפתחת, פשוטים כמו יסודות האדמה והטבע שלנו…". היא נפטרה בסאו פאולו בשנת 1973. חייה של טרסילה הם נקודת ציון לאופי הברזילאי החם וביטוי של העושר הטרופי."
מורשת
מלבד 230 הציורים, מאות רישומים, איורים, הדפסים, ציורי קיר וחמישה פסלים, מורשתה של טרסילה היא השפעתה על כיוון האמנות הלטינו אמריקאית. טרסילה העבירה את המודרניזם לקדמת הבמה באמריקה הלטינית, ופיתחה סגנון ייחודי לברזיל. בעקבות הדוגמה שלה, אמנים לטינו אמריקנים אחרים הושפעו ממנה והחלו לעשות שימוש בנושאים ברזילאיים ילידים, ולפתח סגנון משלהם. מכתש אמארל על כוכב מרקורי נקרא על שמה.
בשנת 2018 המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק פתח תערוכת יחיד של יצירותיה, תערוכת הרטרוספקטיבה השמינית על אמני אמריקה הלטינית בעקבות תערוכות דומות שהוקדשו לדייגו ריברה, קנדידו פורטינרי, רוברטו מטה, מנואל אלוורס בראבו, ארמנדו רברון, חוסה קלמנטה אורוסקו וג'ואקין טורס גרסיה.
EcoMotion
פעילות
הארגון מארגן אירוע שנתי בשם "Eco Motion Week". באירוע שהתקיים באביב 2021 השתתפו כ-100 חברות ואלפי משתתפים.
אישים וגופים בעמותה
הקהילה הוקמה בשנת 2012 על ידי מנהלת תחליפי הדלקים במשרד ראש הממשלה, המכון הישראלי לחדשנות, משרד המדע והטכנולוגיה, קרן היסוד, אישים מובילים מהתעשייה כדוגמת מאיר ארנון ויואב שלוש והאקדמיה כדוגמת אריה צבן. בראש הפעילות עומדת ליאור זנו-זמנסקי.
כנסים וסדנאות המאורגנים על ידי העמותה
במהלך השנה, אחת לחודש-חודשיים, מתקיימים אירועי חדשנות בהם יזמים נחשפים לטכנולוגיות חדשות, מובילי שוק, משקיעים, עוברים סדנאות וחולקים בידע.
באירוע השתתפו חברות ישראליות ובינלאומיות כמו General Motors, IBM, אלביט, רפא"ל, התעשייה האווירית, פינרג'י Mobil-eye, בטר-פלייס, וולקן תעשיות רכב ורבות נוספות. האירוע התקיים בקונספט של Unconference שבו המשתתפים הם אלו שקובעים את התכנים לאירוע וכל משתתף ניתנת ההזדמנות להציג פרויקטים בכל שלבי הפיתוח (החל משלב הרעיון ועד המוצר המוגמר) או להשתתף בקבוצות חשיבה.
דייוויד נואבה
דייוויד אוגוצ'וקוו נואבה (באנגלית: David Ugochukwu Nwaba; נולד ב-14 בינואר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
ילדות וקריירת מכללות
בשנת 2012 החל ללמוד במכללת סנטה מוניקה, ושנה לאחר מכן עבר לטכניון המדינה של קליפורניה ("קאל פולי"), על מנת לשחק עם קבוצתה בליגת המכללות הבכירה. לאורך 3 עונותיו עם ה"מוסטנגס" רשם נואבה ממוצעים של 11.9 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק מקצועית
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, הצטרף נואבה לקבוצת לוס אנג'לס די-פנדרס מליגת הפיתוח של ה-NBA. לאורך העונה הציג יכולת טובה, עם ממוצעים של 14.1 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק, ובסופה נבחר ל"חמישיית ההגנה של העונה".
בפברואר 2017 חתם על חוזה ל-10 ימים בקבוצת האם של הדי-פנדרס, לוס אנג'לס לייקרס, ובמרץ חתם בקבוצה על חוזה עד לסיום העונה. ב-20 משחקיו עם הלייקרס ב-NBA, קלע נואבה 6.0 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בשיקגו בולס. בעונתו היחידה עם הבולס פתח ב-21 משחקים, וקלע 7.9 נקודות בממוצע למשחק.
בספטמבר 2018 הצטרף נואבה לקליבלנד קאבלירס, וב-51 משחקיו בקבוצה קלע 6.5 נקודות למשחק.
ביולי 2019 עבר לשחק בברוקלין נטס. בדצמבר 2019, לאחר 20 משחקים בברוקלין, סבל מקרע בגיד אכילס ונאלץ להחמיץ את המשך העונה.
לקראת עונת חתם נואבה על חוזה ביוסטון רוקטס.
בספטמבר 2022 הועבר בטרייד עם מרקיז כריס, טריי ברק וסטרלינג בראון לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
סוזן בונמיצ'י
סוזן מרי בונמיצ'י (באנגלית: Suzanne Marie Bonamici; נולדה ב-14 באוקטובר 1954) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אורגון, מאז 2012. מחוז בחירה זה ממוקם בצפון-מערב אורגון, ומשתרע מהפרברים המערביים של פורטלנד ועד לחלקים מהחוף הצפוני של אורגון. ערי המחוז העיקריות הן ביברטון, הילסבורו וטיגרד, כולן באזור המטרופולין של פורטלנד. הוא כולל את מחוזות קלצופ, קולומביה, וושינגטון ויימהיל, וחלק מדרום-מערב מחוז מולטנומה שבירתו פורטלנד.
טרם היבחרה אל הקונגרס האמריקאי הייתה בונמיצ'י, אשת המפלגה הדמוקרטית, חברת בית המחוקקים של אורגון, בין השנים 2007–2008 בבית הנבחרים של אורגון מטעם מחוז האספה ה-34, ובשנים 2008–2011 כיהנה כחברת הסנאט של אורגון, מטעם המחוז ה-17.
ביוגרפיה
בונמיצ'י נולדה בדטרויט וגדלה בעיירה קטנה במישיגן. באוניברסיטת אורגון השלימה את לימודי התואר הראשון שלה במשפטים, וביוג'ין הייתה עוזרת משפטית במחוז אורגון. בתום לימודי המשפטים, החלה לעבוד כפרקליטה להגנת הצרכן בנציבות הסחר הפדרלית שבוושינגטון הבירה. לאחר מכן החלה לעבוד כעורכת דין בפורטלנד וייצגה עסקים קטנים.
בשנת 2006 החליט בראד אווקיאן, חבר בית הנבחרים של מדינת אורגון, להתמודד אל הסנאט של המדינה. בונמיצ'י התמודדה על מושבו שעזב בבית התחתון של בית המחוקקים במחוז הבחירה ה-34. בבחירות אלה גברה על מועמדת המפלגה הרפובליקנית ג'ואן דרייפר ברוב של 62%. ב-30 באפריל 2008 מונתה בונמיצ'י על ידי נציבים ממחוזות וושינגטון ומולטנומה לייצג את המחוז ה-17 בסנאט המדינתי של אורגון. המושב התפנה כאשר אווקיאן מונה לנציב לשכת העבודה והתעשיות באורגון. היא הושבעה לתפקידה ב-19 במאי 2008.
בבחירות הציוחדות לסנאט המדינתי שהתקיימו בנובמבר 2008 התמודדה בונמיצ'י ללא התנגדות, ונבחרה כְשֶׁלָה 97% מקולות הבוחרים. ב-2010 היא זכתה בבחירות לתקופת כהונה שנייה עם 64% מהקולות. בראשית 2011, שמה של בונמיצ'י עלה כיורשת אפשרית למושבו הפתוח של חבר הקונגרס האמריקאי דייוויד וו, אחרי שמספר עיתונים באורגון דיווחו על התנהגות תמוהה מצדו של וו והתכתשויות עם הסגל שלו כתוצאה ממחלה נפשית לכאורה, בעיצומן של בחירות אמצע הכהונה ב-2010. לאחר התפטרותו של וו מהקונגרס, הכריזה בונמיצ'י על מועמדותה בבחירות המיוחדות להחלפתו. בבחירות אלה נבחרה עם 53.8% מהקולות.
ב-31 ביולי 2014 הציגה בונמיצ'י בפני מליאת בית הנבחרים את "חוק החינוך, המחקר ואזהרת הצונאמי" בקונגרס ה-113 של ארצות הברית. הצעת החוק הסמיכה את מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי להוציא כ-27 מיליון דולר אמריקני אחת לשנה, במשך שלוש שנים, במסגרת עריכת תוכניות התרעות מפני צונאמי ומחקר התופעה.
בונמיצ'י נשואה למייקל ה. סיימון, שופט פדרלי, ולהם שני ילדים. היא יהודייה, גדלה והתחנכה כנוצרייה אפיסקופלית ואוניטרית, ולאחר מכן התגיירה. היא לומדת עם בעלה (שנולד יהודי), ועם ילדיהם בקהילת בית ישראל, קהילה רפורמית הפועלת באורגון.
ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט
ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט (באנגלית: Queen Charlotte: A Bridgerton Story) היא מיני-סדרת דרמה תקופתית-רומנטית שהופקה על ידי חברת ההפקות "שונדלנד" עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", ומשמשת כפריקוול לאירועי הסדרה "ברידג'רטון".
המיני-סדרה עלתה לשירות "נטפליקס" ב-4 במאי 2023
רקע עלילתי
עלילתה של המיני-סדרה עוסקת בחיי האהבה של שרלוט הצעירה ובעלייתה לכס המלוכה. במקביל, פורשת המיני-סדרה גם את קורותיהן של ויולט ברידג'רטון וליידי דנברי.
פיתוח
במאי 2021, נמסר כי "נטפליקס" הזמינה מיני-סדרת פריקוול עבור הסדרה "ברידג'רטון" משונדה ריימס, שתתמקד בעלייתה לכס המלוכה ובחיי האהבה של המלכה שרלוט הצעירה. עוד נמסר שעל כתיבת התסריט תהיה אמונה ריימס, שתשמש גם כמפיקה בפועל לצדם של בטסי בירס וטום וריקה.
ב-30 במרץ 2022 נמסר כי התקיימה הקראת התסריט הראשונה.
ליהוק
ב-30 במרץ 2022 נמסר רשמית על שובן של גולדה רושובל, רות גמל ואדג'ואה אנדוה לגילום דמויותיהן מ"ברידג'רטון"; עוד נמסר כי לגילום דמויותיהן של שרלוט וליידי דנברי בצעירותן לוהקו אינדיה אמרטיפיו וארמזה תומאס, וכי לדמויותיהם של המלך ג'ורג' השלישי ואמו, הנסיכה אוגוסטה, לוהקו קורי מילצ'רסט ומישל פיירלי. לצוות השחקנים המשני לוהקו סם קלמט ויו סאקס, ריצ'רד קנינגהאם, טונג'י קאסים, רוב מלוני וסיריל נרי. ביוני 2022, נמסר על ליהוקם של קייטי ברייבן וקייר צ'ארלס לצוות השחקנים המשני; וביולי 2022, על ליהוקה של קוני ג'נקינס-גריג לדמותה של ויולט לדג'ר, ליידי ברידג'רטון לעתיד.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-6 בפברואר 2022, והסתיימו באוגוסט 2022. עם זאת, רק ב-28 במרץ 2022, אישר וריקה כי הצילומים אכן החלו. בנוסף, נמסר כי הצילומים יתקיימו באחוזת דלטון שבברקשייר, הממלכה המאוחדת.
מוזיקה
קריס באוורס, שיצר את הפסקול לשתי העונות הראשונות של "ברידג'רטון", הופקד על יצירת הפסקול גם לפרויקט זה.
אינטרשופ
אינטרשופ הייתה רשת של חנויות קמעונאות בבעלות ממשלתית ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, אשר בה היה ניתן לשלם רק במטבעות יציבים (מארק מערב גרמני, דולר אמריקאי) כדי לרכוש מוצרים באיכות גבוהה, שבדרך כלל זוהו עם המערב. המארק המזרח־גרמני, לא היה מקובל כצורת תשלום. האינטרשופ יועדה כלפי מבקרים ותיירים ממדינות מערביות בגרמניה המזרחית, ולאחר מכן הפכה להיות המקור בו מזרח־גרמנים היו יכולים לרכוש טובין שלא היו יכולים להשיג אחרת. תוצאה לא מכוונת של זה הייתה שלמזרח־גרמנים ניתנה אפשרות מסוימת לבחון ולראות את מבחר המוצרים שהיו זמינים במערב, שהיו יכולים להשוות עם מגוון המוצרים המוגבל שהיה זמין במזרח גרמניה.
מגוון המוצרים
האינטרשופ מכרו מוצרים מיובאים בעיקר כגון סיגריות, אלכוהול, מוצרי חשמל, ואביזרים לרכ ב. לעיתים גם נמכרו בחנויות מוצרים מזרח־גרמניים באיכות גבוהה שיוצאו ולאחר מכן יובאו מחדש. המוצרים האלו נמכרו לעיתים במכיר נמוך יותר מאשר שהיה נמכר בחנויות מקומיות.
היסטוריה
האינטרשופ נוסדה ב-14 בדצמבר 1962 כחברה ציבורית. מטרתה הייתה להגדיל את זרם המטבע הזר לגרמניה המזרחית. המחסור במטבע זר היה כל־כך חמור, שאפילו כמויות קטנות שלו התקבלו בחנויות. אוכלוסיית המטרה העיקרית של החנויות הללו הייתה תיירים וזרים אחרים מהמערב. עגלת האינטרשופ הראשונה הוקמה בתחנת הרכבת ברלין פרידריכשטראסה ובה נמכרו סיגריות ללא מע"מ שנמכרו במחירים הרבה יותר זולים מבמערב ברלין. לאט לאט, אלכוהול ומוצרים אחרים נוספו לקטלוג הנמכר. ב-1962, סכום המכירות השנתי הגיעה ליותר ממיליון מארק גרמני.
לאחר מכן, חנויות האינטרשופ נפתחו במעברי גבול, תחנות מנוחה ומעבר בכבישי אוטובאן שעבר בגרמניה המזרחית. נוסף על כך בתחנות רכבת ואוטובוס, מעבורות, ונמלי תעופה. דוגמה טובה לרצון הרב של המשטר המזרח־גרמני למטבע זר היא שבשנות ה-80, בתחנת האו-באן פרידרישטראסה, נפתח קיוסק אינטרשופ על הרציף של קו U6, על מנת לשרת ספציפית מבקרים מברלין המערבית שלא רצו לעבור במעבר גבול מזרח־גרמני. נוסע היה יכול לרדת מהרכבת, לבצע קנייה באינטרשופ, ולעלות על הרכבת הבאה, ולחזור לברלין המערבית. כל זאת בלי לעבור במעבר גבול של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. קניות כאלו היו יכולות להתבצע עם כל מטבע זר בר-המרה, כמו דולר אמריקאי, לירה שטרלינג, פרנק שווייצרי, ובמיוחד מארק גרמני.
עד 1974, אזרחי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית לא הורשו להחזיק במטבע חוץ. בהוראה של מועצת השרים של גרמניה המזרחית, האיסור הזה נרפה באותה שנה, ומזרח־גרמנים הורשו לקנות ברוב חנויות האינטרשופ. חנויות האינטרשופ בתחנות מנוחה של האוטובאן שתפעלו לעיתים במתכונת שירות־עצמי (שנקראו טראנזיט-שופ) נותרו עבור מטיילים ממדינות לא־סוציאליסטיות בלבד, ונדרשו להציג מסמכי טיול כדי להיכנס. נוסף על כך, מוצרים חופשיים ממע"מ מסוימים, כמו טבק, משקאות, קפה, בשמים, מותגי ביגוש, שעונים, ותכשיטים נדרש להיות בעל דרכון זר. המחירים למוצרים הללו היו נמוכים באופן משמעותי מבגרמניה המערבית או ברלין המערבית, בזמן שמוצרים אחרים שהיו יכולים לעניין בעיקר מזרח־גרמנים היו יקרים מאשר בגרמניה המזרחית. מזרח־גרמנים לא הורשו להחליף באופן חוקי מארק מזרח־גרמני למטבע חוץ בחנויות הללו. הדרך החוקית היחידה עבור מזרח־גרמנים להשיג מטבע חוץ הייתה או ממתנה מקרובי משפחה שגרו במערב, או משכורות שהרוויחו מעבודה במדינות מערביות.
עבור מזרח־גרמנים ללא מטבע זר, מ-1962 נפתחו 300 חנויות "אקסקויזיט" (Exquisit, שמכרו ביגוד יקר יותר, הנעלה, וקוסמטיקה) ומ-1976 ואליך, 550 חנויות "דליקט" (Delikat, שמכרו מוצרי יוקרה ומאכלי גורמה). רוב המוצרים שנמכרו בחנויות אקויזיט ודליקט היו מזרח־גרמניים אבל כאלו שבדרך כלל היה קשה להשיג בחנויות רגילות. הכוונה בחנויות הללו הייתה לתת למזרח־גרמנים גישה למוצרים באיכות גבוהה.
ב-1977, אריך הונקר אמר: "החנויות הללו הן לא שותפות תמידיות של הסוציאליזם. אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהעובדה שהמספר הצומח של המבקרים מביא יותר מטבע זר מאי פעם." הונקר אמר את הדברים הללו בתגובה לביקורת שחנויות האינטרשופ היו גורם עיקרי לאי־שוויון. באותו נאום, הונקר הגן על הסחר עם מדינות קפיטליסטיות. הוא אמר: "באופן טבעי, אנחנו לא התעלמנו מהעבודה שאזרחי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית שאין להם את הממון הדרוש (כדי לקנות בחנויות) נמצאים בחסרון, במובן מסוים, מאלו שיש להם את המטבע הזר לשימושם." הונקר אמר ש-9.5 מיליון המבקרים השנתיים ממדינות קפיטליסטיות "אשר אוכלים איתנו, מבלים את הלילה בדרך כלל, ובאופן מובן מאליו גם יש להם את המטבע הזר גם בכיסהם. דרך חנויות האינטרשופ, יצרנו את האפשרות שהממון הזה יישאר בתוך המדינה.
חנויות האינטרשופ פורקו לאחר האיחוד מחדש של גרמניה ב-1990.
Greatest Hits (אלבום של ספייס גירלז)
Greatest Hits (בעברית: אוסף הלהיטים) הוא אלבום אוסף של להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז ב-7 בנובמבר 2007, על ידי וירג'ין רקורדס. אלבום זה היה אלבומם הראשון של הלהקה שיצא מזה 7 שנים. אלבום זה היה נועד על מנת לקדם את סיבוב ההופעות שלהן אשר היה באותה תקופה.
הצלחה
אלבום זכה להצלחה כאשר היה לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2007 על ידי הרכב נשי. בשנת 2012 האלבום שוב זכה להצלחה בעקבות הופעתן של הלהקה באולימפיאדת לונדון, שבעקבות ההופעה האלבום נכנס אל ה-30, ה-20 וה-10 העליונים ברוב המצעדים המרכזיים בעולם, ביניהם בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
מתוך האלבום הופץ סינגל אחד: "" אשר שוחרר לרדיו ב-23 באוקטובר אותה שנה ולחנויות הדיגיטליות ב-5 בנובמבר. בנוסף השיר גם קידם את עמותת "Children in Need". השיר זכה להצלחה בבריטניה כאשר הגיע למקום ה-11 במדינה.
חברת חינוך נערים
רקע
במאה ה-18 הסתמן שינוי זוחל באופיים של יהודי גרמניה. עלייתה האיטית של המדינה המודרנית בדמות שלטון שדגל באבסולוטיזם נאור, לצד השפעת מחשבת הנאורות, כרסמו במסורת הקהילה. המגמות החדשות חדרו בעיקר דרך יהודי החצר העשירים. אלה נטו לשכור לילדיהם מורים פרטיים, אמנם לצרכים פרגמטיים כמו ידיעת שפות וחשבון, אך אלה אפשרו גם גישה לרעיונות התקופה. החינוך היהודי הממוסד נותר מוגבל לתלמודי התורה לילדים ולישיבות; מי שרכש חכמות חיצוניות, כמו רבנים או הסטודנטים המעטים, עשה זאת כאוטודידקט ומחוץ למסגרת הרשמית. המגידים הוקיעו את העשירים: בעל "קב הישר" התאונן כבר ב-1706 על מבקרים חברתיים, כמו הסוחר יצחק וצלר, התריעו מהפער שנבקע בין הדור הצעיר לערכים הישנים ומסחף אפשרי. המלמדים יוצאי פולין ששימשו בחדרים (לימוד התורה בגרמניה היה בשקיעה שנים רבות, ולא היה יכול להעמיד די מורים משלו) גונו על ידם כבורים אחוזי אמונות תפלות, שהתקשו לתקשר עם הילדים בשל המבטא היידי השונה. הפתרון שהציעו היה אימוץ הדגם הספרדי, שכלל לימודי חול בהיקף ניכר ודגש על דקדוק ושליטה טובה בעברית – שהייתה מוזנחת מאוד בקרב האשכנזים – כפי שנהג למשל בישיבת "עץ חיים" באמסטרדם. בהדרגה, התוודעו היהודים המעורים גם להצלחה של הפילנתרופיניזם, תנועת הרפורמה החינוכית ששללה ענישה גופנית, והטיפה לטיפוח החשיבה העצמאית של התלמידים ברוח הנאורות.
ב-1761 חברו פייטל היינה אפרים ודניאל איציג, שניים מהעשירים הבולטים בקהילת ברלין, ועתרו לשלטונות בבקשה להקים בית-מחסה לילדים יהודים עניים. הם נימקו את מניעיהם לא באידיאלים של תנועת ההשכלה, שטרם הניצה, אלא במושגים של שילוב הילדים כנתינים מועילים בממלכה, ברוח האבסולוטיזם הנאור. הרשויות נענו בחיוב, אך היינה ואיציג נטשו את היוזמה מסיבותיהם שלהם. ב-1775 הקים בנו של היינה, בנימין, בית-חינוך לילדים שעבדו בבית-הטווייה שלו, נוצרים ויהודים כאחד. ניתנה להם השכלה בסיסית ביותר, קריאה וכתיבה ותו לאו. גם מוסד זה התבסס על רעיונות הנאורות והקדמה החברתית הכלליים, ללא נגיעה יהודית ספציפית.
הקמה
ב-1778 החיה יצחק דניאל איציג, בנו של איציג הקודם, את התוכנית שזנח אביו שש-עשרה שנים קודם. הוא עשה זאת בשיתוף-פעולה עם גיסו דוד פרידלנדר, שהיה לרוח החיה במיזם החדש. פרידלנדר היה מתלמידי משה מנדלסון ומפעיליה הבולטים של השכלת ברלין העולה, ושילב בדמותו את שני המרכיבים בעלית היהודית של ברלין. בניגוד ליתר המשכילים, פרידלנדר לא היה הוגה חסר-אמצעים התלוי בפטרון תומך, ובניגוד לשאר העשירים, הוא היה אינטלקטואל מובהק ויוצר פורה. שלא כמניעים הפרגמטיים גרידא של היינה ואיציג בשעתו, פעל פרידלנדר מתוך הכרה עמוקה. המוסד החדש ביטא את האידיאלים של ההשכלה: שינוי ותיקון של החינוך המסורתי, הפקעתו מידי המלמדים, הכנסת מקצועות חול ("תורת האדם") בהיקף המשתווה ואף עולה על לימוד התורה ("תורת ה'"), וכל זאת לא רק בשם שיקולי פרנסה אלא גם מתוך השאיפה לעצב אדם מוסרי המשולב בחברה הכללית ומועיל לה. כפי שציין שמואל פיינר, בניגוד לדגם המסורתי של חינוך להוויה יהודית חובקת-כל, הם ביקשו לגדל את התלמידים להיות הן יהודים, הן נתינים טובים בממלכה האבסולוטית והן בני-אדם משופרים במובן ההומניסטי. בכך היה 'חינוך נערים' לא רק למוסד הראשון בקרב האשכנזים שהעניק ידיעות בנושאי חול, דבר שלא היה אלא העתקה של המקובל אצל הספרדים, אלא גם בית-הספר היהודי המודרני הראשון בכלל.
אבל למרות הנימה המשכילית, הבכורה ניתנה לרצון לספק את צרכיה של המדינה. כבמקרים רבים בעתיד, חזונם של התנועה ושל הממשל לגבי תיקון היהודים חפפו בשאיפה לנתץ את הדגם הישן, אולם נבדלו מאוד במה שיחליף אותו. אם המשכילים שאפו לשמר את היהודים כקבוצה מובחנת היטב בעלת מעמד משלה (בהנהגתם שלהם ולא של הרבנים), הרשויות רצו אך ורק בהפיכתם לנתינים מועילים, ללא התעניינות ואף בליווי עוינות כלפי פרטיקולריזם יהודי. פיינר עמד על כך שהיזמים מאחורי 'חינוך נערים' היו בסופו של דבר עשירי הקהל, והם נטו הרבה יותר לעמדה השנייה, בתקווה להשתלבות ולשוויון זכויות. פרידלנדר עצמו כבר הלך והקצין מעבר להשכלה, ופנה בהדרגה לדאיזם ולטמיעה מלאה. בין היתר, פסל כליל את העיסוק בתלמוד, בניגוד ליתר חבריו לתנועה שדגלו רק בהפחתת הדגש הבלעדי עליו. הוא גם העסיק מורים נוצרים, ולבסוף הקדיש את מירב תוכנית הלימודים לשפה הגרמנית. ב-1779 חיבר מקראה לילדים, שהייתה כולה על טהרת השפה הגרמנית, וחלקיה הנוגעים ליהדות (בין היתר, תרגום של י"ג העיקרים לרמב"ם) היו בעלי נימה אוניברסלית במובהק. משפחות היינה, פרידלנדר, איציג ועוד כתריסר משפחות יהודי החצר העשירים, מימנו את 'חינוך נערים'; איציג האב תרם לו 500 טאלר מדי שנתיים ומימן את רכישת משכן הקבע שלו. למרות שאף אחת מהמשפחות לא חדלה מלתרום כספים לבית-המדרש בברלין, והמוסד החדש לא היה אלא השני לילדים בנוסף ל'חברה תלמוד תורה' המרכזית, הנסיגה מתמיכה בלעדית בלומדי התורה הצביעה על מפנה ערכים של ממש. בנוסף להכנסות מתרומות, נפתח בית-דפוס בצמוד ל'חינוך נערים' שמכר ספרים למימונו. בראשו עמד יצחק סטנוב. הרשויות הביעו את שביעות רצונן בהענקת פטור ממס.
התנהלות ושקיעה
ב-1784 עבר 'חינוך נערים' שינוי מקיף, ייתכן שעקב לחציו של אב"ד ברלין הרב צבי הירש לוין. אין על כך ידיעות מהימנות, מלבד עדויות בעיתונות. חבר הנאמנים פרסם מודעה בה הצהיר על נכונותו למרכיב יהודי גדול בהרבה בתוכנית הלימודים, כולל גמרא ופוסקים. מהמלצה פומבית ששיגר המשכיל האיטלקי אליהו מורפורגו, נראה שבית-הספר היה אמור עתה לספק הוראה לאורך כל שעות היום, ולאמץ את החזון המשכילי ברוח 'דברי שלום ואמת' של וייזל: להכליל דקדוק עברי רב, הבנת התפילה וספרות מוסר ופילוסופיה כמו הכוזרי ו"חובת הלבבות". בהתאם לשיטת וייזל, לימודי הגמרא נועדו להינתן רק מעל גיל בר-מצווה, ורק למוכשרים והמעוניינים בכך. פרידלנדר הרדיקל התאכזב מהשינוי ועזב את ניהול בית-הספר. ב-1791 חדל 'חינוך נערים' מלהיות המוסד היחיד מסוגו. בסיוע הממשל קם בברסלאו 'בית-הספר הווילהלמיני המלכותי' ליהודים, שהיה, בניגוד לקודמו, נאמן לרוח ההשכלה ונוהל על ידי נציגיה המובהקים, יואל ברי"ל ואהרן האלה-וולפסון.
התמורה שנערכה בבית-הספר בברלין לא החזיקה מעמד אלא שנים מעטות, ובמהלך העשור האחרון של המאה ה-18 ידוע שפעל שוב כפי שהיה בהתחלה, עם דגש על חינוך כללי והתמקצעות במסחר. ב-1800 לא הוקדשו אלא חמש שעות שבועיות לכל נושאי היהדות, כששלום הכהן מועסק כמורה המופקד על כך. איציג, שנותר מנהלו היחיד, כתב בדיווחיו שהיו בו 72 תלמידים בלבד ב-1804, בעת שרבים פנו למסגרות אחרות, ורובם נאלצו לעבוד לפרנסתם.
איציג מת ב-1806 והוחלף על ידי המשכיל הרדיקלי אלעזר בן-דוד, שהשקפתו הייתה זהה כמעט לזו של פרידלנדר. הוא ראה את תפקידו כטיפוח נתינים מועילים למלך פרוסיה, והציע לצמצם את הדת למעט יותר מאשר דאיזם. הוא צירף תלמידים נוצרים וערך תפילות משותפות ברוח אוניברסלית. את שיעורי היהדות הגביל מאוד, אף כי הוסיף שעתיים של לימוד עברי-טייטש (גם לנוצרים), כדי להקנות את היכולת לתקשר עם יהודי פולין לצורכי מסחר. השם העברי 'חברת חינוך נערים' חדל מלהיות מוזכר, והדו"חות של המנהל התנהלו רק בגרמנית ורק בציון השם Freyschule, מגמה שחפפה לדעיכת ההשכלה בפרוסיה בכלל. ב-1810 חזר המוסד להורות מתוך הביאור המנדלסוני, אך במשורה. תקוותיו של בן-דוד לאמנציפציה ליהודים התגשמו ב-1812, אך לאחר תבוסת נפוליאון והריאקציה שבעקבותיה, הורו הרשויות להוציא את כל התלמידים הנוצרים. מספר התלמידים ירד עד עשרים בשנים מסוימות, והמסגרת נקלעה לקשיים כספיים ניכרים. ב-1825 הסכימו פרנסי הקהילה ליטול על עצמם ישירות את התמיכה בבית הספר החופשי, והוא נסגר ומוזג במוסדות החינוך הקיימים.
שירות פיקוח המכס (ספרד)
מקורות
מקורו של השירות הוא בארגונים צבאיים (שנקראו בספרדית Resguardo) שהוקמו כדי להגן על מונופול הטבק של Tabacalera (חברת הטבק הוותיקה בעולם), שהייתה מונופול הטבק הספרדי שהוקם עוד בשנת 1636. משימתה הראשונה של Resguardo היה להגן על המונופול של המדינה בטבק ומאבק בהברחות בעידן שבו סחר היה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של האוצר הספרדי המלכותי בין המאות השבע עשרה והשמונה עשרה.
ארק נורת'
אוסקר יאן בנגט כריסטיאנסון (בשוודית: Oscar Jan Bengt Christiansson; נולד ב-1 ביוני 1997), הידוע בשם הבמה שלו, ארק נורת', הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי שוודי. בנובמבר 2022 נחשף כי הוא עתיד להתחרות במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Where You Are (Sávežan)" בהשתתפות יון הנדריק פיילגרן ואדם וודס. השלושה דורגו בערב הגמר במקום הרביעי.
שירות פיקוח המכס (ספרד)
ההיסטוריה המודרנית
ההיסטוריה המודרנית של השירות מתחילה בשנת 1944 עם הקמתה השירות המיוחד לפיקוח ימי ויבשתי מ-Tabacalera (בספרדית: Servicio Especial de Vigilancia Marítima y Terrestre de Tabacalera S.A.), שמשימתו הייתה למנוע הברחות טבק. בשנת 1954 עקב התייעלות של השירות תפקידים אלה הועברו לידי משרד האוצר הספרדי שיצר השירות המיוחד לפיקוח פיסקאלי (Servicio Especial de Vigilancia Fiscal) והורכב מאנשי צבא ואזרחים, אשר עסקו במאבק בהברחות אסורות.ב-1982 השירות עבר ארגון מחדש ונקרא בשםServicio de Vigilancia Aduanera (שירות פיקוח המכס) ותפקידיו הורחבו והם כוללים גם חקירת פשעים כלכליים ומאבק בסמים לא חוקיים.
פעילויות
חובותיו הנפוצים ביותר של השירות מוסדרים בצו מלכותי 319/1982 ובחוק האורגני נגד הברחות 12/1995.
נוסף לניהול חקירה, גילוי ותביעה של הברחות והפרות במים טריטוריאליים ובמרחב אווירי, לכוח יש גם סמכויות שהוענקו על ידי סוכנות המס הספרדית (Agencia Tributaria) לגבי פשעים כלכליים וכולל גם תפקידי מאבק בשחיתות, חקירת הונאץ סחר חוץ, הלבנת הון ועוד. השירות משתף פעולה עם גופים בינלאומיים ואירופיים כגון המשרד האירופי למלחמה בהונאה, יורופול או ארגון המכס העולמי.
השירותים המרכזיים
סגן דירקטוריון מכס מעקב (Dirección Adjunta de Vigilancia Aduanera, DAVA) היא מחלקה ששולבה בתוך מחלקת המכס ומיסים מיוחדים (Departamento de Aduanas e Impuestos Especiales) שפועלת בכפיפות לסוכנות המס הספרדית ומשרד הכלכלה והאוצר. מטה המכס שוכן מדריד.
מחלקת מכס ומיסים מיוחדים
שירותים טריטוריאליים
בכל אחד מהשירותים הטריטוריאליים פועלות היחידות הבאות:
לילך שובל
לילך שובל (נולדה ב-12 בספטמבר 1986) היא עיתונאית ישראלית. משמשת ככתבת לענייני צבא וביטחון בעיתון ישראל היום מאז הקמתו.
קורות חיים
שובל נולדה בירושלים ולמדה בתיכון שליד האוניברסיטה. עם גיוסה לצה"ל שרתה ככתבת בעיתון במחנה וסיקרה את זרוע היבשה. לאחר כשנה בשירות, הייתה לאישה הראשונה בעיתון הצבאי שמונתה לכתבת צבאית וחברה בתא הכתבים הצבאיים, ובמהלך תפקידה סיקרה את תוכנית ההתנתקות ואת מלחמת לבנון השנייה.
בתום שירותה הצבאי מונתה לכתבת באתר האינטרנט ynet, וסיקרה את משרד החוץ וירושלים. עם הקמת ישראל היום בשנת 2007 הצטרפה לעיתון ככתבת לענייני צבא וביטחון, ונמנתה עם מייסדיו. שובל משמשת ככתבת ופרשנית ונמנית עם צוות הכותבים במוספים "ישראל השבוע" ו"שישבת". במסגרת תפקידה סיקרה את כל מבצעי צה"ל בשנים האחרונות, וביניהם מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן.
שובל הייתה הראשונה שחשפה את האירוע בו נפצע לוחם יחידת מגלן עילי חיות ואת התנהלותו הכוחנית של ראש אכ"א לשעבר, מוטי אלמוז. בשנת 2021 חשפה דו"ח פנימי של הצבא המצביע על עלייה במספר ההטרדות המיניות בצה"ל.
ביוני 2021 חשפה שיחה בין תא"ל עופר וינטר לבין ידידו, חבר הכנסת נפתלי בנט, שהתקיימה ללא אישור ולא דיווח, וזאת בניגוד להוראות האוסרות על קשר ישיר בין משרתים לנבחרי ציבור. בעקבות החשיפה נרשמה לתא"ל וינטר נזיפה מהרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי.
בספטמבר 2022 חשפה שובל כי מפקד אגוז, סא"ל אפרים תהילה, שיקר בתחקיר צבאי באשר להפעלת לבנת חבלה באימון בצפון הארץ. בעקבות הפרסום החליט הרמטכ"ל להדיחו מצה"ל.
שובל נשואה, אם לשניים ומתגוררת בצפון ישראל.
לינץ' (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם לינץ':
ראו גם
}}
החברה לחקר המקרא בישראל
החברה לחקר המקרא בישראל היא חברה שנוסדה בשנת ה'תש"י (1950) על ידי פרופסור חיים גבריהו, וקיימה את כנס היסוד שלה בכינוס תנ"ך שהתקיים בתחילת אפריל 1952. מטרת החברה היא הפצת לימוד וחקר התנ"ך בישראל. בין היתר מקיימת החברה כינוסי תנ"ך, עשרות חוגים ברחבי הארץ ללימוד התנ"ך וכן טיולים וסיורים באתרי עתיקות ובחפירות ארכאולוגיות.
בראשות החברה עמדו בעבר נשיאי המדינה יצחק בן צבי וזלמן שזר. כנשיא החברה והרוח החיה בה כיהן ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
בין המיזמים שהגתה החברה ופרופסור גבריהו נמצאים גם: החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה, חידון התנ"ך למבוגרים ולנוער והקמת בית התנ"ך. כמו כן הוציאה החברה עשרות ספרים של מחקר-התנ"ך, ואת כתב-העת "בית מקרא".
כיום עומד בראשות החברה ישראל קריסטל (מנכ"ל).
היסטוריה
ניתן לחלק את התפתחותה של החברה לחקר המקרא לארבעה שלבים:
שלב היסוד
החברה לחקר המקרא בישראל נוסדה בשנת 1950 על ידי ראשי החוגים לתנ"ך בערים הגדולות, הם בחרו ליו"ר את ד"ר (לימים פרופ') חיים משה יצחק גבריהו, ראש המחלקה לחינוך בגולה בסוכנות היהודית. משרדו של גבריהו שכן בסמוך למשרדו של דוד בן-גוריון (שכיהן עד להקמת המדינה כיו"ר הסוכנות). מתוך היכרותם הציע גבריהו לבן-גוריון הקמת חוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה, מה שזירז את הקמת החברה. בשנת העשור למדינה קיימה החברה את חידון התנך הראשון. וכן ייסדה את הרבעון 'בית מקרא'. והקימה את מוזיאון בית התנ"ך בבית דיזנגוף.
שלב הסניפים
גבריהו וחבריו להנהגת התנועה יזמו הקמת סניפים ברחבי הארץ, שמספרם הגיע בשיא ל-50. בהדרגה התמעטו הסניפים, כשבין הסניפים האחרונים ששרדו ניתן לציין את סניף טבעון (בניהולו של שמואל בן ארצי) וסניף ת"א (בניהולו של עו"ד ברוך קפלינסקי). במותו של קפלינסקי בשנת 2008 חדל להתקיים הסניף האחרון של החברה.
שלב השיתוף עם בית התנך
מספר חברים בסניף ת"א (דליה אגמון, בלהה הלפרין ודני אופיר) שכיהנו במקביל גם כמנהלי מוזיאון בית התנך, נטלו על עצמם את האחריות לעתידו של הסניף והסדירו את החייאת העמותה על בסיס נכסי סניף ת"א.
שלב ההנהלה החדשה
בשנת 2017 מונה למנכ"ל החברה לחקר המקרא ישראל קריסטל, ביוזמתו נתקבלו להנהלה חברים חדשים, והועברו לידיהם באופן מסודר כלי הניהול (גזברות, הנהלת חשבונות וראיית חשבונות) ביחד עם נכסי החברה (מזומנים וני"ע בבנקים, יחד עם נדל"ן מניב).
חזון החברה לחקר המקרא
"'החברה לחקר המקרא בישראל תיזום, תתניע ותלווה תהליכים חברתיים ארציים להעצמת חוויית עולם התנך בקרב כלל האוכלוסיות היהודיות בישראל ובעולם. החברה תפעל ללא לאות לאור חזונם של הנביאים ורועי המקרא כדי להנחיל את ספר הספרים על עושר ידיעותיו במגוון כלים וערוצים. החברה תאגם את המשאבים הקיימים ותרתום לעגלתה, תחת קורת גג אחת את כלל האגודות והעמותות למנף את לימודי התנך באהבת הארץ והעם.'"
מבנה החברה לחקר במקרא
מנכ"ל החברה החל משנת 2017 הוא ישראל קריסטל. משרדי החברה שוכנים כיום באוניברסיטת בר-אילן.
חברי ההנהלה הם:
קוברה מימית מפוספסת
קוברה מימית מפוספסת (שם מדעי: Naja annulata) הוא מין של קוברה אפריקנית ממשפחת הפתניים החיה סביב אגן הקונגו. זו אחת משתי הקוברות המכונות "קוברות מים", לצד המין קוברה מימית קונגולזית (Naja christyi), החי באותו אזור.
קוברה זו גדולה למדי באורך ממוצע של 1.4-2.2 מטר אך נמצאו פרטים באורך של 2.7 מטר. צבע קשקשי הקוברה חום-זית עד חום-כתום מוקף ברצועות פסים שחורות שבאמצעם פס דק בהיר. הזנב שחור לחלוטין והראש עבה וצבעו ירוק-חום ואזור העיניים והשפתיים בהיר. הבטן צהובה עד לבנה ומוקפת ברצועות פסים. העיניים גדולות וצבעם אפור.
הקוברה שוכנת כשמה בקרבת מקווי מים לאורך יערות הגשם או סוואנות מיוערות במרכז ומערב אפריקה המשוונית במדינות הבאות: בורונדי, קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, גינאה המשוונית, רואנדה, גבון ואנגולה. הקוברה חיה גם באגם טנגניקה ולעיתים מגיעה לחופיה בטנזניה, זמביה בנוסף לבורונדי.
אליפות העולם באתלטיקה 1997
אליפות העולם באתלטיקה 1997 הייתה אליפות העולם השישית באתלטיקה, שנערכה בין 1 באוגוסט ל-10 באוגוסט 1997 באצטדיון האולימפי שבאתונה, בירת יוון. בתחרות השתתפו 1,882 אתלטים ואתלטיות מ-198 מדינות, ב-44 תחרויות (20 לנשים ו-24 לגברים).
קוברה מימית מפוספסת
מין קוברה זו היא שחיינית לעיתים קרובות והיא יכולה לצלול עד עומק 25 מטר למשך 10 דקות. הקוברה פעילת יום ולילה, אך יותר פעילה ביום. היא כמעט ולא יוצאת מהמים והיא איטית ביבשה. אם היא מרגישה מאוימת במים היא תתרחק לעומק. ביבשה היא תאיים באמצעות ניפוח צווארה ואם זה לא יעזור היא תכיש.
ארסה של קוברה זו מיועד בעיקר להרוג את טרפה הכולל בעיקר דגים אך גם דו-חיים שהיא מוצאת במים. הוא מיועד להגנה רק כשימוש משני, אך הוא קטלני לאדם. מדד ה-LD50 שלה הוא 0.143 מ"ג/ק"ג.
תת-מינים:
אליפות העולם באתלטיקה 1997
אירועים בולטים
באליפות זו לא נקבע אף שיא עולם חדש.
נבחרת ישראל
נבחרת ישראל כללה רק אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת.
1784 בארצות הברית
1784 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 8 שנים מיום היווסדה.
הנער
הנער (באנגלית: The Kid) הוא סרט ראינוע מסוג קומדיה דרמטית של צ'ארלי צ'פלין שיצא בשנת 1921, ובו מוצג ג'קי קוגן כבנו המאומץ. הסרט זכה להצלחה רבה, והיה הסרט השני הרווחי ביותר באותה השנה, אחרי "ארבעת פרשי האפוקליפסה". הסרט משלב אלמנטים מלודרמטיים וקומיים, וכן ביקורת על הממסד. "הנער" נחשב לסרטו הראשון של צ'פלין שאיננו סרט קצר.
עלילת הסרט מציגה את הנווד (צ'ארלי צ'פלין), אשר מוצא ילד (ג'קי קוגן) שננטש בסמטה ברחוב על ידי אמו ומחליט לטפל בו ולאמץ אותו. כאשר הילד מתבגר, הוא הופך ליד ימינו למעשי גזל ושוד קטנים לצורך הישרדות: הנווד מלמד את הילד כיצד לנפץ חלונות, על מנת שיבוא כזגג לתקן אותם. כאשר הילד חולה מגיע רופא לבקרו, ומגלה שהנווד אינו אביו, וייתכן שחושב שהילד מוזנח. הרופא קורא לרשויות הרווחה, ואלה באים לקחת את הילד, בניגוד לרצון הילד ואביו. בסופו של דבר, האם מגלה את זהות הילד, ובסוף הסרט לאחר מספר תלאות, היא, הילד והנווד נפגשים יחד בביתה.