cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גנוב על המיניונים
הפצה
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה ב-5 ביוני 2013 בבית הקולנוע "Event Cinemas" שבבונדיי ג'נקשן, אוסטרליה. מעט מאוחר יותר, ב-12 ביוני, הוא הוצג לראשונה בפני קהל, כחלק מפסטיבל סרטי ההנפשה הבינלאומי אנסי הצרפתי. זמן לא רב אחר כך, ב-22 ביוני, נחגג אירוע השקה מיוחד, בלוס אנג'לס, בו נכחו חברי צוות השחקנים וההפקה על "השטיח הצהוב". בצפון אמריקה, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי ב-3 ביולי, ובישראל יום לאחר מכן, ב-4 ביולי. בנוסף להפצה בגרסתו הרגילה, הסרט הוקרן במקומות מסוימים גם בגרסאות IMAX ו-4DX.
לקראת סוף השנה, החלו לצאת לשווקים מהדורות המדיה הביתית של הסרט - ב-26 בנובמבר הוא יצא בהפצה דיגיטלית, וב-10 בדצמבר הוא יצא בעותקי DVD ו-Blu-Ray. בנוסף לסרט עצמו, מהדורות ה-DVD וה-Blu-Ray כללו בהן גם אסופת סרטים קצרים המרחיבים את קורותיהן של דמויות שונות - "Puppy", "Panic in the Mailroom" ו-"Training Wheels". חברת "Walmart" הוציאה לצד העותקים גם מהדורה מוגבלת של צעצועים, במטרה למשוך רכישות קונים ולנצל את מומנטום המרצ'נדייזינג.
פיל באט
לאחר פרישתו
באט היה חבר בחבר האלקטורים עבור ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות של 2000.
גנוב על המיניונים
שיווק
במרץ 2013, המריאה לאוויר ספינה המועצבת כדמות מיניון, בשם "Despicablimp", למסע של כשישה חודשים ברחבי מדינות ארצות הברית, זאת כדי לקדם את צאתו לאקרנים של הסרט. הספינה ארכה כ-55 מטרים ונעמדה לגובה של כ-17 מטרים, במשקל של כ-3,626 קילוגרמים. היא חצתה את הפדרציה כשלוש פעמים, בנסיעה של כ-32,000 קילומטרים, כששטה מעל לאירועים רבים וגם נכחה בזמן אירוע ההשקה המיוחד בלוס אנג'לס. אל הספינה הוצמד GPS, ומיקומיה המשתנים פורסמו לקהל הרחב, שיכל להתעדכן בנוכחותה ולעקוב אחריה. "יוניברסל" פצחו בתחרות, כחלק ממנה ביקשו מהעוברים ושבים לתעד את עצמם בנוכחות הספינה, בהבטחה לפרסים שונים.
פיל באט
לאחר פרישתו
לאחר פרישתו הוא פרסם שני ספרים: ספר זכרונות בשם "פיל באט השלם: קליידיסקופ" (The Compleat Phil Batt: A Kaleidoscope) ב-1999, וקובץ של סיפורים הומוריסטים, "החיים כברנש" (Life as a Geezer) ב-2003. באט, שנכדו הוא הומוסקסואל, תמך בקבוצת "הוסיפי את המילים, איידהו", שהיא קבוצת פעולה שתומכת בהוספת המילים נטייה מינית וזהות מגדרית לחוק זכויות האזרח של איידהו.
גנוב על המיניונים
שיווק
ב-13 ביוני, מפתחת משחקי הווידאו "Gameloft" הוציאה משחק פעולה והרפתקאות בהתבסס על דמויות הזיכיון למכשירי אפל ואנדרואיד, אשר נושא את השם "Despicable Me: Minion Rush" ("ריצת המיניונים"). כחלק מהמשחק, השחקן בוחר איזה מיניון הוא רוצה להיות, ויחד איתו הוא עובר משימות אותן הוא מקבל מגרו ובנותיו ונפריו, כשהוא נאלץ להביס את אויביו של גרו, על מנת שיוכל לזכות בתואר "מיניון השנה". בשלושת החודשים הראשונים מאז עלייתו, המשחק הורד יותר מ-100 מיליון פעמים. מאוחר יותר, הוא זכה גם בפרס מהאקדמיה הבריטית לאמנויות. עוד באותה הגזרה, משחק הרשת מרובה המשתתפים "Roblox" הוציא כמה וכמה פריטים וירטואליים כקידום.
כשיווק נוסף עבור הסרט, בעולם הספרות, יצאו לאור שישה ספרים: "The Junior Novel", "The Anti-Villain League Handbook", "Undercover Super Spies", "Attack of the Evil Minions!", "Make a Minion" ו-"Meet the Minions". גם עולם המרצ'נדייזינג נכלל בשיווק - רשת המזון המהיר "McDonald's" שיווקה לצד ארוחותיה צעצועים לילדים, מותג הבננות השווייצרי "Chiquita Brands" השתמש בדמויות הזיכיון ובקולותיהן עבור שיווק מוצריו, חברת הצעצועים "Thinkway" ייצרה צעצועים מיוחדים בהתבסס על הדמויות השונות, חברת משחקי הלוח "Hasbro" הוציאה גרסה מיוחדת ל"מונופול", והתאגיד הרב-לאומי "Best Buy" ייצר גם משקפי תלת מימד מיוחדים בהתבסס על דמויותיהם של המיניונים. בסך הכל, "יוניברסל" חתמו הסכמי חסות עם כ-100 חברות, בסכום חסר תקדים של כ-$250,000,000.
פיל באט
חיים אישיים
ב-1948 נשא באט לאישה את ג'קי פאליס, ולשניים נולדו שלושה ילדים. ג'קי נפטרה ב-2014, וב-2015 נישא באט בשנית לפרנסי ריילי.
גנוב על המיניונים
פסקול
"Despicable Me 2: Original Motion Picture Soundtrack", פסקול הסרט, בכתיבתם של הטיור פררה ופארל ויליאמס, יצא לאור ב-18 ביוני 2013 על ידי חברת התקליטים "Back Lot Music". "Happy", סינגל מתוך הפסקול, הופץ ב-21 בנובמבר, והוא שימש כקידום עבור הסרט.
פיל באט
חיים אישיים
נפטר ב-4 במרץ 2023, ביום הולדתו ה-96.
גנוב על המיניונים
ביקורות
"גנוב על המיניונים" זכה לביקורות פושרות למדי. באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" הוא זכה לציון של 74% (בהתבסס על 174 ביקורות, מתוכן 128 "טריות" ו-46 "רקובות"), ובאתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 62 (בהתבסס על 39 ביקורות, מתוכן 21 חיוביות ו-18 מעורבות). חברת הסקרים "CinemaScore" העניקה לו ציון "A".
הכנסות
מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע סביב העולם, "גנוב על המיניונים" גרף הכנסות של $970,761,885, מתוכן $368,061,265 בצפון אמריקה (37.9%) ו-$602,700,620 בשאר העולם (62.1%). עם הכנסות אלו, הוא זוכה להתמקם כסרט השלישי בהכנסותיו ב-2013, וכן גם כסרט ה-35 בהכנסותיו בכל הזמנים. בחישוב כל הוצאות התקציב, בנוסף למסע השיווק האינטנסיבי, רווחיו נעמדים על כ-$394,500,000. נתון זה, בצורה חסרת תקדים, הופך אותו לסרט הקולנוע הרווחי ביותר בכל 101 שנות שנות קיומה של "יוניברסל".
מהדורות המדיה הביתית של הסרט הניבו גם הן הכנסות רבות, הנעמדות על כ-$247,865,282. מיד לאחר שיווקו בהפצה דיגיטלית, הוא נמכר במאות אלפי עותקים תוך זמן קצר במיוחד, והוכתר במהרה כסרט הנמכר ביותר אי-פעם בשבוע הראשון להפצתו במדיה זו. מעט מאוחר יותר, כשהחל שיווקו בעותקי DVD ו-Blu-Ray, הוא הצליח בצורה דומה וכבש את אותו התואר בדיוק, כשנמכר במליוני עותקים. בסך הכל, בשבוע הראשון לשיווקו, הוא נמכר בכ-4,500,00 עותקים, גם דיגיטליים וגם פיזיים, בהכנסות הנעמדות על כ-$80,000,000. עד סוף 2013, הוא נמכר ב-4,689,747 עותקי Blu-Ray בהכנסות של כ-$93,734,824 ובכ-4,566,911 עותקי DVD בהכנסות של כ-$77,250,269, זאת בכחודש בלבד. בסך הכל, מאז החל שיווקו, הוא נמכר בכ-5,867,251 עותקי Blu-Ray בהכנסות של כ-$115,363,051 ובכ-8,763,066 עותקי DVD בהכנסות של כ-$132,502,231.
גם בישראל, בדומה לשאר העולם, "גנוב על המיניונים" נחל הצלחה רבה. במהלך 2013, נמכרו לו כ-310,000 כרטיסים, והקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע בסופי השבוע הניבו הכנסות של כ-$2,995,930.
המשך
המשך, "גנוב על העולם", יצא לאקרנים ב-30 ביוני 2017.
ענת ירדן
ענת ירדן (נולדה ב-28 במאי 1957) היא פרופסור מן המניין בפקולטה לביולוגיה במכון ויצמן למדע. ירדן היא ראש המחלקה וראש קבוצת מדעי החיים והמחלקה להוראת מדעים במכון ויצמן. מלבד עיסוקיה בתחום הביולוגיה, היא בעלת רקע וידע בתחום התפתחות עוברית.
ביוגרפיה
פרופ׳ ירדן למדה בנעוריה בבית הספר תיכון בליך ברמת גן. היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1981), ותואר שני (1983) ודוקטורט (1990) בוירולוגיה במכון ויצמן. הצטרפה לסגל המכון בשנת 1993, הועלתה לדרגת פרופסור חבר בשנת 2009 ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2016.
מחקרים ופרויקטים
פרופ' ירדן ענת ערכה מחקר ביחד עם חברי קבוצתה ממכון ויצמן העוסק בשימוש מאמרים מדעיים כאמצעי להוראה. מטרתה העיקרית של הקבוצה היא לפתח אמצעים לגשר על הדינמיקה של תגליות ביולוגיות וחינוך ביולוגי. במהלך המחקר נבדקו ארבע כיתות בבתי ספר שונים, שבמהלכן נערכו שיחות עם מורים ותלמידים, והן על תצפיות שנעשו בכיתות. הנושא המוביל בפעילות הוא קידום ההתפתחות המקצועית של המורים לביולוגיה והתאמת שיטות עבודה של מדענים לפרקטיקות שבאמצעותן תלמידים ומורים מרחיבים את הידע שלהם בביולוגיה. במחקרים שנערכו נמצא כי היתרונות בשיטת לימוד זו הם שיפור רמת החשיבה של התלמידים, סיוע לתלמידים בפיתוח מיומנויות חקר וחשיבה גבוהה, הרחבת תוכניות הלימודים והבאת ביולוגיה עדכנית לבתי-הספר. כחלק מהיזמה הזאת נוצר ספר הלימוד "סוד ההתפתחות העוברית: קובץ מחקרים", הכולל שלושה מאמרים, שנבחרו בהתייעצות עם חוקרים בתחום הביולוגיה ההתפתחותית. בעקבות הספר הראשון יצרו חברי הקבוצה ספר נוסף- "מאלפי הגנים: קובץ מחקרים בביוטכנולוגיה" - המאגד מאמרים מדעיים מעובדים בתחום הביוטכנולוגיה. כיום משמשים הספרים להוראת יחידת הבחירה של נושא מחקרי בבחינת הבגרות בביולוגיה, והפרויקט הייחודי מעורר התעניינות ויוזמות דומות ברחבי העולם.
פרסים
פרופ׳ ענת ירדן זכתה בפרס קרן פרידנברג מטעם הקרן הלאומית למדע, מיסודה של האקדמיה הלאומית למדעים. הפרס ניתן לה על מחקרה בנושא: "אפיון תחומי העניין הספונטניים במדע וטכנולוגיה של ילדים".
חיים אישיים
פרופ' ענת ירדן מתגוררת כיום ברחובות. ירדן אוהבת לטייל באזורים מדבריים, ובמיוחד באזור ים המלח ובמדבר יהודה.
רובין שולץ
רובין שולץ (בגרמנית: Robin Schulz; נולד ב-28 באפריל 1987) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ודי ג'יי גרמני.
שולץ ידוע בשל גרסת הרמיקס לשיר "Prayer in C", של הצמד הפופ העממי הצרפתי לילי ווד אנד דה פריק שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ומדיה פורסט וגם במדינות נוספות.
ביוגרפיה
ב-19 בספטמבר 2014, הוציא את אלבומו הראשון "Prayer", האלבום כולל גם את הסינגל "Sun Goes Down" בשיתוף הזמרת האנגליה ז'סמין תומפסון. בשנת 2015, הוא קיבל מועמד לטקס פרס גראמי בקטגוריית הקלטות הטובות ביותר להקלטה על עבודתו על "גלים" של מר פרובוס.
ב-8 בספטמבר 2015, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו בשם "Sugar", אשר הגיע למקום 154 במצעד בילבורד 200.
ב-24 באוגוסט 2018, הוציא, יחד עם ניק ג'ונאס את השיר "Right Now".
ב-16 בנובמבר 2018, הוציא ביחד עם אריקה סירולה את הלהיט הבינלאומי "Speechless".
ב-16 באוקטובר 2020, הוציא, בשיתוף פעולה עם קידו, את השיר "All We Got".
ב-20 באוגוסט 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם פליקס ין וג'ורג'יה קו, את הסינגל "I Got a Feeling".
ב-5 באוגוסט 2022, הוציא בשיתוף פעולה עם אוליבר טרי את הסינגל "Miss You".
הנרי מולייסון
ביוגרפיה
מולייסון נולד ב-1926 בעיירה מנצ'סטר במדינת קונטיקט שבארצות הברית. בילדותו החל לסבול ממחלת האפילפסיה, ככל הנראה עקב תאונת דרכים שבה היה מעורב בגיל שבע. מולייסון הצעיר רץ אל הכביש, רוכב אופניים פגע בו, וראשו הוטח בחוזקה על הקרקע. בהתחלה אירעו אצלו פרכוסים חלקיים, ולאחר מכן הם הפכו לפרכוסים טוניים-קלוניים, שהקשו על תפקודו היומיומי. גם התרופות שנטל למען הקלת תסמיני המחלה לא הועילו. לכן, ב-1953 הוא נותח בבית חולים שבהרטפורד ניתוח מוח על ידי המנתח ויליאם סקוביל. במסגרת הניתוח הוצאו משתי ההמיספרות שבמוחו ההיפוקמפוס ומספר חלקים סמוכים, שבהם, על פי החשד, פרצו התקפיו האפילפטיים. בעת הניתוח לא היה ידוע די על תפקידו של ההיפוקמפוס במוח ועל שימושיו.
הניתוח אכן הצליח, ומחלת האפילפסיה שממנה סבל כמעט שנעלמה כליל. יתר על כן, הניתוח לא פגע ביכולותיו האינטלקטואליות או באפשרותו לתקשר עם סביבתו הקרובה. חרף כך, מולייסון פיתח לאחר הניתוח שיכחון למאוחר, תופעה שהסבה נזק בלתי הפיך ליכולתו ליצור זיכרונות ארוכי-טווח חדשים. הוא גם לא הצליח להכיר אנשים חדשים שפגש לאחר הניתוח, גם אם הפגישות עמם היו מרובות. בנוסף, הוא פיתח שיכחון למוקדם, שגרם לו לאבד חלק מזכרונותיו הישנים שנצברו אצלו בעשר השנים שקדמו לניתוח. ב-1957 אובחנה תופעתו זו לראשונה במאמר על ידי החוקרת ברנדה מילנר וסקוביל, מנתחו של מולייסון. החל ממאמר זה ועד מותו כונה מולייסון בראשי התיבות שלו ".H. M", וזאת כדי לשמור על פרטיותו.
בשנים הבאות היה מולייסון מעורב במספר ניסויים מדעיים, שנועדו לבחון את תפקודו הקוגניטיבי, וזאת בהסכמת בני משפחתו. בין החוקרות שנהגו לפקוד אותו דרך קבע היו מילנר וסוזן קורקין. כך, למשל, מילנר לימדה אותו כיצד לצייר ציור של כוכב הנמצא בין שני כוכבים הנמצאים אחד בתוך השני. זאת, בעוד הוא מסתכל על מראה ולא על דף הנייר עצמו. באופן מפתיע, מולייסון הצליח לזכור כיצד לבצע את המטלה בפעמים הבאות שנתבקש לעשות כן, ואף לשפר את ביצועיו מפעם לפעם.
המסקנות שעלו מניסוי זה הן שבמוח האדם אין סוג זיכרון אחד. הזיכרון לטווח ארוך, שמיוצר בהיפוקמפוס וקרוי גם בשם "זיכרון מפורש" (דקלרטיבי), נבדל מהזיכרון למטרות למידה, שאינו מיוצר בחלק זה במוח וקרוי גם "זיכרון מרומז" (לא דקלרטיבי, ובמקרה זה פרוצדורלי). זהו סוג הזיכרון המשמש לרכישת מיומניות חדשות, כגון רכיבה על אופניים. בשונה מהזיכרון הדקלרטיבי, לא ניתן לתארו במילים, ובמקום בהיפוקמפוס הוא מאוחסן באזורי הגנגליון והמוח הקטן. עוד נמצא מהמחקר, כי זיכרונות ארוכי טווח נוהגים לשהות כעשר שנים בהיפוקמפוס. רק בסיום עיבוד הזיכרון, הוא יוצא מההיפוקמפוס לשם אחסון בקליפת המוח. זו הייתה הסיבה לכך שמולייסון התקשה בזכירת זכרונות המתאורכים לטווח של עשר שנים קודם לניתוח, אך לא היה לו קושי בזכירת זכרונות מוקדמים יותר.
בערוב ימיו התגורר מולייסון בבית אבות שבקונטיקט, שם נהג לצפות בסרטים שצפה בהם קודם לניתוח ולפתור תשבצים בהתבסס על הידע שהיה לו. הוא נפטר ב-2008. לאחר מותו, הועבר מוחו לסן דייגו, שם נסרק בקפדנות, עקב חשיבותו הרבה למדע.
ב-3 באוגוסט 2016 פרסם לוק דיטריך, נכדו של ויליאם סקוביל, מנתחו של מולייסון, מאמר ב"ניו יורק טיימס". במאמר נטען כי סוזן קורקין, שחקרה את מולייסון בראשית דרכו, השמידה מסמכים שהיו קשורים למחקרו, וכן כי לא הושגה הסכמה אמיתית מצד קרוביו של מולייסון לביצוע המחקר המדעי עליו. בתגובה, למעלה ממאתיים נוירולוגים פרסמו מאמר, שלפיו מאמרו של דיטריך מוטה ומטעה. דיטריך השיב על כך בהציגו הקלטה המוכיחה את מעורבותה של קורקין בהשמדת המסמכים.
Yakovlev Yak-35
Yakovlev Yak-35MV היה פרויקט נסיוני בברית המועצות בסוף שנות החמישים, במטרה ליצור מטוס קרב/מיירט טקטי הטס בגובה נמוך. הפרויקט סבל מחוסר מימון, המנועים התגלו כלא מתאימים והפרויקט לא התקדם מעבר לסרטוט. המטוס תוכנן על ידי OKB-115 / Yakovlev.
תכנון ופיתוח
התכנון הראשוני היה מטוס יירוט חד מנועי בגובה נמוך, לפעולה בין 200 ל-10,000 מטרים. התכנון התפתח למטוס קרב הפצצה טקטי דו מנועי, במשקל המראה של 15,000 ק"ג (33,000 lb), נושא פצצות בשקל 2,000 ק"ג (4,400 lb).
מפרט Yak-35MV (משוער)
ביצועים
חימוש
חימוש במשקל 2000 ק"ג
מערכת אוויונית
Vozdookh-1 GCI system
דייוויד גרינווד
דייוויד מרפי-קסים גרינווד (באנגלית: David Murphy-Kasim Greenwood; נולד ב-27 במאי 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1991. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן דטרויט פיסטונס, ולאורך 12 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 10.2 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
גרינווד נולד בעיר לינווד שבקליפורניה, וגדל בלוס אנג'לס הסמוכה. בשנת 1975 החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולשחק בקבוצת הכדורסל שלה – "UCLA Bruins" – אותה עזב באותו הקיץ המאמן ג'ון וודן. בעונתו הראשונה בקבוצה שיתף פעולה עם שמונה שחקני NBA לעתיד, בהם מארקס ג'ונסון, והעפיל עמם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות. במשחק חצי גמר הטורניר הפסידה UCLA מול אוניברסיטת אינדיאנה, אשר המשיכה לזכייה באליפות. בעונתו האחרונה בליגת המכללות, 1978/1979, הוליך את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 19.9 נקודות למשחק, והוביל אותה לשלב רבע גמר טורניר המכללות (Elite Eight), לצדם של קיקי ואנדוויי וג'מאל וילקס. במשחק רבע הגמר עצמו הפסידה UCLA מול אוניברסיטת דה פול, בה שיחק מארק אגוויר, על אף משחק מצוין של גרינווד אשר קלע 37 נקודות ואסף 10 ריבאונדים. בסיום אותה עונה נבחר בפעם השנייה ברציפות לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצדם של מג'יק ג'ונסון, לארי בירד, סידני מונקריף ומייק ג'מינסקי.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1979 נבחר גרינווד על ידי שיקגו בולס בבחירה השנייה, אחרי מג'יק ג'ונסון שנבחר ראשון. בעונת הרוקי שלו הצטיין עם ממוצע של 16.3 נקודות למשחק, אשר בדיעבד היה שיא הקריירה שלו לעונה. ב-5 העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה, כשקלע 11.8 נקודות והוריד 9.0 ריבאונדים בממוצע למשחק עבור שיקגו, בה בלטו לצדו השחקנים רג'י ת'יאוס, ארטיס גילמור, אורלנדו וולרידג' וקווינטין דיילי. בעונתו האחרונה עם הבולס,, שיתף פעולה עם הרוקי מייקל ג'ורדן.
בינואר 1989 הועבר עם דרווין קוק בטרייד לדנוור נאגטס, בתמורה לקלווין נאט וג'יי וינסנט.
בעונת שיחק עבור דטרויט פיסטונס, וזכה עמה באליפות ה-NBA לאחר שגברה על פורטלנד טרייל בלייזרס (4–1) בסדרת הגמר. גרינווד עצמו שותף בחמישה בלבד מתוך 20 משחקי הפיסטונס בפלייאוף, ותרם 5 נקודות בסך הכול.
לקראת עונת חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, ובסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 33.
הולגר דרכמן
הולגר דרכמן (בדנית: Holger Drachmann; 9 באוקטובר 1846 – 14 בינואר 1908) היה סופר, משורר, מחזאי וצייר דני. הוא היה חבר במושבה ציירי סקיין והפך לדמות מרכזית בתנועת המודרניזם הסקנדינבית.
ביוגרפיה
דרכמן נולד בקופנהגן, דנמרק. הוא היה בנם של אנדראס גיאורג דרכמן (1810–1892) ווילהלמיין מארי סטהר (1820–1857). אביו היה מנתח בצי המלכותי הדני. המשפחה השתייכה לקהילה דוברת הגרמנית ב בקופנהגן.
בשל מותה המוקדם של אמו, הילד נותר לנפשו ופיתח חיבה לאמנות ומשחק, וארגן את חבריו למשחקי גבורה, בהם לקח בעצמו תפקידים כמו אלה של גיבורי הצי המלכותי הדני.
סקיין
דרכמן ביקר לראשונה בסקיין בשנת 1872 עם הצייר הנורווגי. הוא חזר לעיתים קרובות, והתחבר למושבת האמנים שהלכה וגדלה והתפרסמה בשם ציירי סקיין. בשנת 1903, הוא ואשתו השלישית סופי התיישבו בסקיין בווילה משלהם. מאוחר יותר בחייו, חזר דרכמן לאמנות, ולעיתים קרובות צייר תמונות של ספינות וים.
חיים אישיים
באותה תקופה הוא החל מערכת יחסים עם זמרת הקברט (1866–1953), אותה כינה המוזה הגדולה ביותר שלו.
הוא מת בקופנהגן ונקבר ב, ליד סקיין. לאחר מותו הפך למוזיאון.
קריירה
הוא נכנס לאוניברסיטה בשנת 1865, ועזב אותה שנה לאחר מכן, כדי להפוך לסטודנט ב. בשנים 1866–1870 למד, אצל פרופסור סורנסן, להיות. בשנת 1870 בערך הוא היה תחת השפעתו של מבקר הספרות (ממוצא יהודי) הדני גאורג ברנדס (1842–1927) ובלי לזנוח את האמנות, החל להקדיש את רוב זמנו לספרות. בתקופות שונות טייל באנגליה, סקוטלנד, צרפת, ספרד ואיטליה, והקריירה הספרותית שלו החלה בדיווח על מסעותיו לעיתונים הדנים.
לאחר שחזר לדנמרק, התיישב זמן מה באי בורנהולם וצייר נופי ים. באותה העת הוא הוציא את כרך השירים הראשון שלו, (1872), והצטרף לקבוצת סופרים צעירים רדיקליים שעקבו אחרי גאורג ברנדס. דרכמן התלבט האם כוחו האמיתי טמון בעיפרון או בעט. בשלב זה הוא נהנה מחוויית חיים בקרב מלחים, דייגים, סטודנטים ואמנים, ונושאי המלחמה הצרפתית-גרמנית. אבל אירועי הקומונה בפריז שכנעו אותו כי עידן חדש עומד לפניו.
ספרו "ניגונים עמומים" ( 1875), הוכיח שדרכמן הוא משורר בעל ייעוד אמיתי, והחל לכתוב ספרים רבים. הוא זכה לביקורת טובה על יצירתו הכתובה מבני ארצו על ספרו: Derovre fra grænsen ("שם מעבר לגבול", 1877), סדרת רשמיו בביקורו בזירות המלחמה עם גרמניה.
במהלך השנים הבאות ביקר דרכמן ברוב חלקי העולם וחווה הפלגות ממושכות, ונחשף לחיי האדם במקומות שונים. בשנת 1879 הוא פרסם סיפורים על מסעותיו.
בערך בתקופה זו דרכמן התחבר עם הרדיקלים, והציב את עצמו בראש תנועה לאומנית או עממית-שמרנית בדנמרק. הוא המשיך לתאר את חיי הדייגים והמלחים בספרים, בפרוזה או בחריזה, שהיו פופולריים ביותר בימיו: "פול ווירג'יני" ו"לארס קרוז" (שניהם 1879); "מזרחית השמש וממערב הירח ( 1880); "בובה ופרפר" (1882); ו"סטרנדבי פולק" (1883) היו בין הספרים האלה.
בשנת 1882 פרסם דרכמן את התרגום שלו, לדון חואן של ביירון. בשנת 1885 המחזה הרומנטי שלו Der var engang ("היה פעם") זכה להצלחה רבה ב בקופנהגן והפך לקלאסיקה. הטרגדיות שלו הפכו אותו למחזאי הפופולרי ביותר בדנמרק. בשנת 1894 פרסם כרך של מלודרמות פנטסטיות בחרוזים, אוסף המכיל כמה מיצירותיו הטובות ביותר של דרכמן.
מרדכי זיסמן
מרדכי (מוּני) זיסמן (12 בינואר 1921 - 17 באוגוסט 2010) היה אסיר ציון ופעיל של גורדוניה ברומניה, סופר ומהנדס העיר חולון (1986-1974).
נולד בעיירה דומברובני שבבסרביה, בן לשיינה־רחל ושמשון זיסמן והאח הצעיר לשלוש אחיותיו: סוניה, אסתר ויהודית.
בשנת 1972 עלה לישראל עם אשתו, שרה, ושני ילדיהם.
בשנת 1994 הוציא את ספרו הראשון "גשר ארוך" המגולל את דרך החתחתים שעבר עד שזכה לעלות לארץ ישראל. זהו גם פירוש שמו של הכפר אליו רותק לאחר שחרורו, ובו הקים את משפחתו.
בשנת 2001 הוציא לאור את ספרו השני "השלטון והעיור (אורבניזציה) בארץ ישראל ובמדינת ישראל" העוסק בפיתוח עירוני לאורך ההיסטוריה היישובית של ארץ ישראל.
מנואל לוחאן
מנואל ארצ'יבלד לוחאן הבן (באנגלית: .Manuel Archibald Lujan Jr; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מניו מקסיקו, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1969–1989 וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1989–1993.
ראשית חייו
מנואל לוחאן נולד בסן אילדפונסו שבניו מקסיקו כבנם של מנואל ארצ'יבלד לוחאן האב ושל לורנסיטה (לבית רומרו) לוחאן. אביו היה ראש עיריית סנטה פה, שהתמודד ללא הצלחה בבחירות על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית. לוחאן התחנך בבתי ספר קתוליים בסנטה פה. הוא החל ב-1946 את לימודיו בקולג' סנט מרי בקליפורניה וב-1950 סיים את לימודיו בקולג' סנט מייקל שבסנטה פה.
ראשית הקריירה
לאחר סיום לימודיו עבד לוחאן עבור חברת הביטוח של משפחתו, שאביו פתח ב-1925. החברה, שבסיסה באלבקרקי, קיימת עד היום כחברה מובילה בתחום ביטוחי ריסק. היא דורגה כחברה הרווחית ביותר בניו מקסיקו שבבעלות היספנים.
לוחאן גם הלך בדרכי אביו בפוליטיקה. ניסיונו הראשון בתחום היה ניסיון בלתי מוצלח להיבחר לסנאט של ניו מקסיקו ב-1964. שלוש שנים לאחר מכן הוא סייע להקים את "האספה הלאומית הרפובליקנית ההיספנית (Republican National Hispanic Assembly). ב-1968 ניצח לוחאן את חבר בית הנבחרים המכהן תומאס ג. מוריס וכיהן בו במשך עשרים שנה.
חבר בית הנבחרים
במהלך שנות ה-70 נבחר לוחאן לבית הנבחרים שוב ושוב ורכש לעצמו מוניטין של מחוקק בפרופיל נמוך, איש הספסלים האחוריים. האינטרסים שלו כמחוקק היו קשורים בעיקר לסדרי העדיפויות של מדינות המערב באותה תקופה, כולל ענייני האינדיאנים, התרחבות השימוש באנרגיה גרעינית ופתיחת אדמות הממשלה הפדרלית למסחר ופנאי. ב-1978 היה לוחאן הרפובליקני הראשון שהצטרף לוועדת חברי הקונגרס ההיספנים.
שנות ה-80 הביאו עמם אתגרים חדשים וקידמו את לוחאן לקדמת הבמה. ב-1980 הוא כמעט ואיבד את מושבו בקונגרס אל מול אתגר קשה ובלתי צפוי בדמותו של הדמוקרט ביל ריצ'רדסון. בחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה של ניו מקסיקו שהתבצעה לאחר מכן, מחוז הבחירה של לוחאן השתנה ללא הכר לאחר שניו מקסיקו הגדירה מחוז בחירה שלישי. מחוז הבחירה הראשון הישן היה בעיקר מחוז כפרי וכלל את החלק הצפון-מזרחי של המדינה, כולל רוב שטחה של אלבקרקי. מחוז הבחירה הראשון החדש היה קטן ועירוני יותר וכלל שלושה רבעים משטחה של אלבקרקי.
בשל השינוי בדמוגרפיה של המחוז, עבר לוחאן מוועדת הפנים של בית הנבחרים לועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל.
בנוסף לתפקידיו בבית הנבחרים, ייצג לוחאן את ניו מקסיקו בכל הוועידות הארציות של המפלגה הרפובליקנית החל מ-1972 ועד 2004. ב-1980 הוא היה נואם בולט בוועידה בלילה בו התכנסו הנציגים לבחור את מועמד המפלגה לסגן הנשיא.
מזכיר הפנים של ארצות הברית
החל מתחילת נשיאותו של רונלד רייגן ב-1981 הוזכר שמו של לוחאן כמועמד אפשרי לתפקיד מזכיר הפנים של ארצות הברית. יחד עם דיק צ'ייני הוא היה אחד מהשמות המובילים כמחליפו של ג'יימס ואט לאחר התפטרותו, אף על פי שבסופו של דבר מונה לתפקיד ויליאם פ. קלארק.
ב-1988, כאשר פנה צוות המעבר של ג'ורג' הרברט ווקר בוש ללוחאן בהצעה לקבל את התפקיד, הוא דחה בתחילה את ההצעה, אך שינה את דעתו לאחר פנייה אישית מהנשיא הנבחר. לאחר כהונותיהם של ואט ושל דונלד הודל, נחשב לוחאן במידה רבה כאיש מתון כאשר אושר מינויו פה אחד בסנאט בפברואר 1989. מינויו נתקל בהתנגדות קלה, אם כי כמה ארגוני סביבה מתחו ביקורת על הצבעותיו בבית הנבחרים.
בחודשים הראשונים לכהונתו נמתחה על לוחאן ביקורת מארגוני שמירת הסביבה ומהתקשורת על מדיניותו הרפה ועל נאומיו שגרמו למבוכה. באחת מהערותיו שצוטטו רבות, הוא אמר לעיתונאי שהממשלה הפדרלית קיבלה תשלומי תמלוגים עבור זכויות כרייה מסוימות. מאוחר יותר הוא הודה "לא ידעתי על מה אני מדבר".
קידוחי נפט ימיים
כראש קבוצת המחקר של הבית הלבן לחקר קידוחי הנפט הימיים, לוחאן הביע תמיכה בקידוחי הנפט מול חופי קליפורניה בנאום מול מושלי מדינות המערב. 19 חברי הקונגרס מטעם קליפורניה ומושל המדינה פט וילסון קראו ללוחאן לפרוש מקבוצת המחקר בשל היותו משוחד לטובת אחת מנקודות המבט בנושא, אך הוא סירב להתפטר.
כאיש המפתח של הממשל בסוגיית הקידוחים הימיים, הוא התנגד למאמצי הדמוקרטים לבלום אותם לאחר אסון הנפט של אקסון ואלדז ב-1989.
חוק המינים בסכנת הכחדה
אף על פי שלוחאן זכה להערכה רבה יותר בהמשך תקופת כהונתו, הוא המשיך להיות מטרה לחיצי הביקורת של אנשי איכות הסביבה. בראיון מ-1990 הוא תיאר את חוק המינים בסכנת הכחדה כ"קשור מדי", ואמר שלא יהיה זה נחוץ "להציל כל תת-מין". ממשל בוש התכחש באותה עת לדבריו אלה של לוחאן כאשר העיתונות החלה לכתוב על חזרתו מדבריו.
אירועים נוספים בכהונתו
אירועים בולטים נוספים בתקופת כהונתו של לוחאן כמזכיר הפנים כללו ויכוחים תכופים על הלילית המנוקדת, בניית האצטדיון של וושינגטון פוטבול טים על קרקע בבעלות הממשל הפדרלי בוושינגטון הבירה, והרחבת הפיקוח על בתי הקזינו של האינדיאנים. באופן כללי זכה לוחאן לתשבחות על טיפולו בענייני האינדיאנים, נושא שאותו הוא קידם כבר מראשית ימיו בקונגרס.
לאחר סיום כהונתו כמזכיר הפנים עם תום נשיאותו של בוש, אפיין לוחאן את תפקידו ככזה שהיה רצוף במתחים. "אף אחד לא שבע רצון. אם אתה מבצע משהו לטובת הפיתוח, תקים נגדך את קבוצות הסביבה, ואם תעשה משהוא שהוא לטובת הסביבה תקים עליך את קבוצות התעשייה", אמר לוחאן לכתב Associated Press ב-9 במאי 1993. "מה שניסיתי לעשות, ואני חושב שהצלחתי בכך, היה ליצור את האיזון בין ניצול המשאבים בקרקעות הציבוריות לבין השיקולים הסביבתיים".
שנותיו האחרונות
בחודשי כהונתו האחרונים כמזכיר הפנים, הוזכר שמו של לוחאן לעיתים קרובות כמועמד למשרת מושל ניו מקסיקו בבחירות של 1994, אך הוא הזים את השמועות.
לאחר תום כהונתו, עבד לוחאן כלוביסט וכדובר. ב-2004 הוא הקים את "המכון הברית ההיספנית לקידמה", צוות חשיבה שמרני שמתמקד בסוגיות כלכליות וסוגיות ערכי משפחה מנקודת המבט ההיספנית.
תקופת כהונתו של לוחאן מואזכרת מאז סיומה בהענקת פרס לכבודו. בכל שנה מעניקה מחלקת הפנים את "פרס מנואל לוחאן הבן" לעובדי המחלקה שביצעו "עבודה יוצאת מן הכלל בביצוע משימות המחלקה". בנוסף, מחלקת הפנים והלשכה לענייני אינדיאנים שלה קראו לבניין הלשכה באלבקרקי על שמו.
אחיו של לוחאן, אדוארד, שימש כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית בניו מקסיקו במשך שנים רבות והיה בעל השפעה מרכזית בפיתוח המרכז הלאומי לתרבות היספנית. דודניתו, מישל לוהאן גרישם, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה שלוש תקופת כהונה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של ניו מקסיקו, והחל מ-2019 מכהנת כמושלת ניו מקסיקו.
סול בודנר
סול רובין בודנר (7 במרץ 1929 - 29 באוקטובר 2019) היה פרופ' חוקר ומרצה בטכניון. עסק בחקר של מידול אלסטי-ויסקופלסטי וויסקואלסטי של חומרים, התנהגות חומרים בקצב עיבור גבוה, תגובה דינמית של מבנים ואנליזה של חדירה בליסטית.
כמו כן, תרם רבות בתחומים של חומרים מרוכבים וצוללות.
ילדות ומשפחה בארצות הברית
סול גדל ברובע ברונקס שבעיר ניו יורק. הייתה לו אחות גדולה ליליאן ושני אחים צעירים יותר, ליאו ונייתן. אביו, אירווינג, היגר מאוסטריה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה. היה סוחר במקצועו. אימו, נטי, הייתה עקרת בית. היא נפטרה כשסול היה בסביבות גיל 20. כשהיה סטודנט עבד כמציל בחופי הים.
בשנת 1952, בעת שלמד לדוקטורט, ביקר משפחה בישראל שגרו בתל אביב, סמוך להתחנה המרכזית הישנה. אלו היו אברהם ושולמית דיסקין, הם הציעו לו להיפגש עם בת השכנים, נחמה ורדי, בת לישראל ושרה רוזנבוים. ההכרות הפכה לזוגיות. לאחר זמן לא רב, היא נסעה בעקבותיו לארצות הברית ושם הם התחתנו ונולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1964 עלתה המשפחה לישראל וקבעו את מגוריהם בחיפה.
שירות צבאי
בודנר התגייס לחיל הים האמריקאי כעתודת מילואים. לאחר שעלה לישראל, ולאחר הרבה שנות תרומה לחיל הים, הוענקה לו דרגה ייצוגית רב-סרן בחיל הים. בודנר הירבה לעבוד גם עם חיל החימוש ועזר לפתח מיגון לטנק המרכבה, ולכלים אחרים בחילות השדה, ביניהם נושאי גייסות וג'יפים ממוגנים.
מחקר הוראה ופיתוח
עבודת הדוקטורט של בודנר נכתבה במסגרת המכון הפוליטכני של אוניברסיטת ניו יורק בברוקלין ועסקה בקריסת צילינדרים מחוזקים. המשך מחקר וניסויים בנושא זה הפך אותו למומחה עולמי בתחום. הוא ייעץ בתחום זה לחילות הים האמריקאי והישראלי, וגם למהנדסי חברת טיסנקרופ שתכננו את צוללות הדולפין.
בשנות החמישים המאוחרות גם היה שותף לפיתוח חומרים מרוכבים שהגנו על החלליות הראשונות, מרקורי ואפולו, בעת חזרתם מהחלל. בזמן הזה עבד חלקית בחברה בשם: Aviation space Avco. משנת 1955 ועד 1964 עבד כחוקר באוניברסיטת בראון, והגיע שם לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1964 עלה עם משפחתו ארצה מטעמים ציוניים, והחל בגיל 35 לעבוד הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל כפרופסור מלא. נכתב עליו בעיתונות (קובץ מצורף) שהוא היה הפרופסור הצעיר ביותר אי פעם בתולדות הטכניון. מאז ועד צאתו לפנסיה עבד ב.
בודנר היה נשיא האגודה למכניקה תאורטית ומעשית בישראל, וחבר באיגוד העולמי. פרסם יותר מ-120 מאמרים וספרים. הוזמן להרצות בכנסים בינלאומיים רבים, חבר בארבע אגודות בינלאומיות, ובחמש מערכות הוצאות לאור של פרסומים מדעיים. היה מקובל כמומחה גם בצד התאורטי וגם בצד הניסויי והמעשי של בעיות הנדסיות, ברמה הגבוהה ביותר.
בודנר עסק כל חייו במחקר והוראה. בין השנים 1960 ועד 1994 הונחו על ידו כארבעים משתלמים לתואר שני ושלישי. בנוסף לפעילותו ב שימש כמרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת אילינוי, המכון הטכנולוגי של ציריך, ואוניברסיטת קיוטו ביפן.
פעילות מדעית וציבורית
בודנר פעל רבות לקידום הידע בחיל הים הישראלי. הקים וריכז את המגמה להנדסת אוניות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. שם הוכשרו מאות מהנדסים, רובם מחיל הים.
היה יועץ מרכזי בגיבוש מתודולוגיית תכנון חדשנית לגופי הלחץ של צוללות הגל והדולפין, שהייתה שונה מהמקובל עד אז. הודות למעורבותו נמנעו טעויות שגילה בתכנון הגרמני. מתודולוגיה זו אומצה על ידי המתכנן הגרמני ביתר הצוללות שתוכננו מאז.
השתתף בצלילות עומק של צוללות גל ודולפין לבדיקת המאמצים המתפתחים בגוף הלחץ. היה מעורב בחקירת טביעת הדקר. מצא פתרון לבעיית מדחף מרעיש בצוללת. ביצע ייעוץ ופיקוח על תיקון גוף לחץ בצוללת גל. בחן את חוזק ספינות סער 4 לאחר נזק שהתגלה בים האדום. ביצע אנליזות, בחן כשלים וגיבש המלצות לשיפור.
פרופסור בודנר היה יועץ, מורה וחבר, למספר דורות של מהנדסי מכונות בחיל הים, והטביע את חותמו על תחומי עשייה נרחבים מאוד של החיל. פעילותו של פרופ' בודנר עבור חיל הים בוצעה בצניעות ובהתנדבות ללא קבלת כל תמורה.
פרסים והוקרה
במהלך עבודתו המקצועית זכה בודנר להוקרה ופרסים מגופים שונים.
מחקרים ופרסומים
בודנר כתב כ-120 מאמרים מדעיים. שקיבלו פרסום בספרות המדעית.
לפרסום רב זכה המחקר בתחום האלסטו פלסטיק שעשה יחד עם דוקטור יהודה פרתום, אשר פתח דרך למחקרים נוספים. viscoplastic Bodner-Partom constitutive equations researchgate.net
רשימת המאמרים של סול בודנר באתר שער המחקר. להלן חלק קטן מהם:
משפחה ממשיכה
בדצמבר 1953 נולד הבן ניר. בינואר 1956 נולדו אלון ואורן, ב- ספטמבר 1964 נולדה הבת בטינה. שניים מבניו שירתו בחיל הים, ניר בצוות בניית צוללות הגל, ואלון כמהנדס בענף הנדסה.
בשנים האחרונות פיתח אלון בודנר אמצעי חדשני לנשימה מתחת למים ללא מכלי אוויר דחוס. שיטה זו עשויה בעתיד להאריך את יכולת השהות מתחת למים של צוללות ושל לוחמי קומנדו ימי. מורשת חיל הים המשיכה גם לדור השלישי, עם שני נכדים אשר שירתו אף הם בחיל, כאנשי צוות בספינות.
מישל טלו
מישל טלו (בפורטוגזית: Michel Teló; נולד ב-21 בינואר 1981) הוא זמר-יוצר ברזילאי. לפני שהחל את קריירת סולו שלו, שר טלו בלהקות שונות והמפורסמת שבהם הייתה גרופו טרדיסאו. הלהיט הגדול של מישל טלו הוא השיר Ai Se Eu Te Pego שהושמע בכל העולם.
ביוגרפיה
בגיל 12, בעידוד הסביבה הקרובה אליו, החליט טלו להקים להקה צעירה שמשמיעה מוזיקה מסורתית המכונה "גורי", ששיפרה את כישרונות השירה של מישל טלו. הוא היה הסולן והמלחין של הלהקה. בנוסף, טלו לקח שיעורי נגינה בפסנתר במשך 5 שנים.
בלהקת גרופו טרדיסאו (1997-2008)
בשנת 1997, הוזמן מישל טלו ללהקה המפורסמת בברזיל גרופו טרדיסאו כאשר היה רק בן 16. טלו נענה להצעה, ושימש סולן בלהקה במשך 11 שנים, עד 2008. טלו הלחין את הלהיטים הגדולים של הלהקה, וביניהם השירים "Pre Sempre" ו"Brasileira". בשנת 2008 הוא עזב את הלהקה, מכיוון שרצה להחיות את קריירת הסולו שלו.
קריירת סולו (2008-היום)
האלבום הראשון של טלו, Balada Sertaneja, שוחרר בשנת 2009 על ידי חברת התקליטים הברזילאית, Som Livre.
ארמדיל מצטנף
ארמדיל מצטנף או ארמדיל שלוש-החגורות (שם מדעי: Tolypeutes) הוא סוג של ארמדיל שכולל שני מינים: שני המינים מוגבלים לחלוטין לדרום אמריקה. מכל סוגי הארמדילים רק הסוג ארמדיל שלוש-החגורות מסתמך לחלוטין על השריון שלו להגנה. כשהם מאוימים הם מתגלגלים לכדור, מה שארמדילים אחרים לא יכולים לעשות מאחר שיש להם יותר מדי לוחות שריון בשביל לאפשר להם להתגלגל.
בר כל
בר כל היא רשת סופרמרקטים ישראלית, שהוקמה ב-1991 על ידי מנחם כרמל ומיועדת בעיקר למגזר החרדי. ב-2019 נרכשה הרשת על ידי הרשת המתחרה, נתיב החסד של שמואל אטיאס, וכיום היא חלק מרשת הכוללת כ-70 סניפים (מתוכם כ-40 בשם "בר כל-טוב").
היסטוריה
ב-1991 הקים מנחם כרמל רשת מרכולים מוזלים שנועדה לשרת את ציבור האברכים והמשפחות ברוכות הילדים בריכוזים החרדיים. הפעלת הרשת הייתה חלק ממדיניותה של מפלגת דגל התורה ובתחילה אף נקראה הרשת בשם "צרכניית דגל התורה" (ובשמה המקוצר: "דגל"). בשנים הראשונות פעלה הרשת כמלכ"ר והמכירה התאפשרה לחברים רשומים בלבד. בעקבות הוראת מבקרת המדינה, מרים בן-פורת, שונה מעמדה לחברה בע"מ, והיא קיבלה את השם "בר-כל". החברה הצהירה כי היא החברה היחידה הקונה חומרי גלם ומוצרים ממפעלים ששומרים שבת וחרתה על דגלה לעודד את מצוות שמירת השבת ועל כן בלוגו מופיעה הסיסמה "השבת אומרת תודה". מאז התפתחה הרשת באמצעות חברת האם ברכת הארץ להיות רשת עם כ-50 סניפים, בעיקר בריכוזים החרדיים, בהם גם סניפי מכולת קטנים בשם "ברכולית" וכן רשת חנויות פירות וירקות בשם "שוק האיכרים". מותג הבית של הרשת הוא "ברטיב", תחתיו משווקים מוצרים בתחום המזון. היקף מכירותיה של בר-כל הוערך ב-2014 בכ-525 מיליון ש"ח.
ביוני 2019 לאחר מספר חודשים של משא ומתן - אושר המיזוג בין רשתות הענק של המגזר החרדי, כאשר נתיב החסד בעלת ה-30 סניפים בבעלות שמואל אטיאס רכשה את רשת ברכל בעלת ה-48 סניפים, בכפוף למכירת 4 סניפים באזורים בהם היה חשש למונופול של הרשת. הרשת שילשה את גודלה בין-לילה לאחר המכירה ומחזור המכירות השנתי שלה העומד על בין 200–300 מיליון שקל לשנה צפוי לגדול למיליארד שקל בשנה.
מונומנט הרפובליקה
מונומנט הרפובליקה (בטורקית: Taksim Cumhuriyet Anıtı) הוא אנדרטה לאומית, הניצבת בליבה של כיכר טקסים בעיר איסטנבול שבטורקיה. האנדרטה מנציחה את הקמת הרפובליקה הטורקית בשנת 1923.
האנדרטה, בגובה של 11 מטרים, היא מבנה מלבני מצופה שיש, הניצב על גבי בסיס מעוגל בחלקו. בארבע פאות המבנה מצויות גומחות המחוברות זו לזו, ובהן מוצגות דמויות אדם יצוקות מארד של מוסטפא כמאל אטאטורק, עוזרו איסמט אינני ואישים נוספים ממייסדי הרפובליקה. אתאטורק מוצג באנדרטה הן כאיש צבא והן כמדינאי: בפאת האנדרטה הרחבה הפונה צפונה נראה אתאטורק לבוש במדי הצבא שלו; בפאה הנגדית, הפונה אל שדרות איסתיקלאל, נראים הוא וחבריו לבושים בבגדים אירופיים מודרניים. בין הדמויות שלצד אתאטורק נראים מיכאיל פרונזה וקלימנט וורושילוב. נוכחותם שם היא אזכור לסיוע הצבאי שהעניקה ברית המועצות בראשות ולדימיר לנין לטורקים במהלך מלחמת העצמאות שלהם.
מבנה האנדרטה ניצב בחלקה הדרומי של הכיכר. הוא מוקף מתחם עגול מרוצף שערוגות דשא נשתלו בהיקפו.
הקמת האנדרטה נעשתה ביוזמת אתאטורק עצמו. היא עוצבה על ידי הפסל האיטלקי פייטרו קנוניקה. האנדרטה נבנתה בתוך שנתיים וחצי בכספים שנאספו מן הציבור ונחנכה ב-8 באוגוסט 1928 עם נגינת ההמנון הלאומי בליווי שלושים אלף.
קשר קלאוזיוס-מוסוטי
קשר קלאוזיוס-מוסוטי מייצג את המקדם הדיאלקטרי של חומר (פרמיטיביות יחסית) במונחי הפולריזביליות של האטומים או המולקולות המרכיבים את החומר, או של תערובת הומוגנית שלהם. הקשר נקרא על שם הפיזיקאי האיטלקי אוטביאנו-פבריציו מוסוטי והפיזיקאי הגרמני רודולף קלאוזיוס:
במקרה שבו החומר מורכב מתערובת של שני צורונים או יותר, האגף הימני של המשוואה יהפוך לסכום של תרומת הפולריזביליות המולקולרית של כל צורון:
במערכת היחידות cgs היחידות של קשר קלאוזיוס-מוסוטי נכתבות לרוב כך שתוצג הפולריזביליות המולקולרית הנפחית \alpha', שלה יחידות של נפח. מכך עלול לנבוע בלבול שכן השם המקוצר פולריזביליות מולקולרית מכוון למערכת יחידות מסוימת.
קשר קלאוזיוס-מוסוטי מניח שאך ורק דיפול מושרה משליך על הפולריזביליות, ולכן המשוואה איננה ישימה עבור חומרים עם דיפול קבוע משמעותי. היא ישימה עבור גזים כגון חנקן, פחמן דו-חמצני, מתאן ומימן בצפיפויות ובלחצים נמוכים. לדוגמה, קשר קלאוזיוס-מוסוטי נמצא כמדויק עבור גז חנקן בלחץ של עד 1000 אטמוספירות ובטווח טמפרטורות של בין 25 ל-125 מעלות צלזיוס. יתר על כן, הקשר ניתן ליישום עבור חומרים עליהם מוטל שדה חשמלי בתדירויות גבוהות עד כדי כך שהדיפולים הקבועים אינם מעוררים.
פיתוח מתמטי
הקשר בין וקטור הדיפול המקרוסקופי לבין צפיפות הדיפולים המיקרוסקופית המושרית בחומר, הוא:
כאשר \vec D הוא שדה העזר (השדה החשמלי המושרה בחומר).
השדה החשמלי הכולל בחומר ניתן לייצוג כך:
הקשר בין הדיפול לבין השדה החשמלי הכולל נתון על ידי הפולריזביליות (ניתנת לייצוג מטריצי):
ובסך הכל:
לאחר אלגברה פשוטה מתקבל קשר קלאוזיוס-מוסוטי:
משוואת לורנץ-לורנץ
משוואת לורנץ-לורנץ דומה לקשר קלאוזיוס-מוסוטי מלבד העובדה שהיא קושרת בין מקדם השבירה של החומר לבין הפולריזביליות שלו. המשוואה נקראת על שם המתמטיקאי והמדען הדני לודוויג לורנץ והפיזיקאי ההולנדי הנדריק לורנץ, שגילו אותה בנפרד בשנים 1869 ו-1878 בהתאמה.
במערכת היחידות cgs, כך נראית המשוואה:
כאשר \alpha_m היא הפולריזביליות הממוצעת של החומר. משוואה זו תקפה בקירוב עבור מוצקים הומוגניים, וכן עבור נוזלים וגזים. עבור גזים רבים בלחצים סדירים, מתקיים n\simeq 1 כך שהמשוואה לובשת את הצורה הפשוטה הבאה:
ובקיצור נמרץ (הנובע מהקירוב לעיל):
כמו כן ניתן לכתוב את מקדם השבירה במונחי השבירה המולרית של החומר, A:
כאשר p הוא לחץ הגז, R הוא קבוע הגזים, T היא הטמפרטורה (כל אלה קובעים לפי חוק הגזים האידיאליים את הצפיפות N.
ספר השקרים
ספר השקרים (באנגלית: The Book of Lies) הוא ספר שנכתב על ידי אליסטר קראולי ויצא לאור לראשונה בשנת 1912, אם כי ישנה טענה שזה היה בשנת 1913. הספר מורכב מ-91 פרקים, שכל אחד מהם מורכב מעמוד אחד של טקסט. הפרקים כוללים שירים, טקסים, הוראות, רמיזות וקריפטוגרמות לא ברורות.
אחד הפרקים המפורסמים ביותר הוא פרק 44, בו מוצג פולחן הנקרא "מיסת הפיניקס", פולחן שבוצע לאורך ההיסטוריה על ידי אנשים רבים מתחום המאגיה.
פאולינה, נסיכת וירטמברג
פאולינה, נסיכת וירטמברג (גרמנית: Pauline, Prinzessin von Württemberg, 25 בפברואר 1810 - 7 ביולי 1856), הייתה אשתו של וילהלם, דוכס נסאו.
ביוגרפיה
פאולינה נולדה בשטוטגרט ב-25 בפברואר 1810, לפאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
ב-23 באפריל 1829 התחתנה פאולינה עם וילהלם, דוכס נסאו, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1839 מת בעלה וילהלם, ובנו אדולף, דוכס נסאו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1848 פרץ ברחבי הדוכסות מרד כחלק ממהפכות אביב העמים, ואדולף ופאולינה דיכאו אותו. ב-7 ביולי 1856 מתה פאולינה בביתה בוויסבאדן, ובשנת 1857 נוסד בוויסבאדן הוסטל לנערות על שמה.
משפחתה
ב-23 באפריל 1829 התחתנה פאולינה עם וילהלם, דוכס נסאו, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
א.ג. קופנהגן
'''א.ג. קוֹפֶּנְהָגֶן (בדנית: AG København''') הייתה קבוצת כדוריד מהעיר קופנהגן שבדנמרק, שהתחרתה בליגה הדנית בכדוריד. הקבוצה נוסדה בשנת 2010 וזכתה פעמיים באליפות הליגה הדנית. היא אף הגיעה לפיינל פור של ליגת האלופות האירופית. הקבוצה אירחה את משחקיה באולם בלרפ סופר ארנה.
היסטוריה
א.ג. קופנהגן נוסדה ב-7 בינואר 2010 על ידי יספר נילסן, בעל מניות בעיר, מאיחוד קבוצת הכדוריד של המועדון פ.צ. קופנהגן עם קבוצת א.ג. הונדבולד. הקבוצה העפילה לליגת הכדוריד הבכירה בתום עונת, כשבעונה זו זכתה גם בגביע הדני. בעונת זכתה בדאבל. ב-28 באפריל 2012 הגיעה הקבוצה לפיינל פור של ליגת האלופות בכדוריד לאחר שגברה על ברצלונה. בפיינל פור הפסידה א.ג. קופנהגן לאתלטיקו מדריד בתוצאה 25:23. בתום העונה זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות.
הקבוצה התאחדה עם ק.י.פ. קולדינג לאחר שפשטה את הרגל עם עזיבת הבעלים נילסן ביולי 2012.
תלמוד תורה לנשים
לפי ההלכה, נשים אינן נכללות במצוות תלמוד תורה, אף על פי שאישה הלומדת תורה זוכה על כך לשכר. חז"ל הדריכו את האבות שלא ללמד את בנותיהם תורה, ויש שסברו שהדבר אסור, למעט לימוד הדינים הנצרכים לשם קיומם שאותם מחויבת ללמוד, וכן לימוד יסודות היהדות.
עם זאת, נשים שלמדו בעצמן וגדלו בתורה, זכו בדרך כלל ליחס מכבד. החל מהמאה העשרים חל שינוי בגישה זו בקרב חלק מהוגי הדעות ואנשי ההלכה, והתפתחה מערכת חינוך לנשים הכוללת לימוד תורה מעמיק.
במקורות ההלכה
מצוות תלמוד תורה כוללת שני חלקים: האחד לימוד פרטי ההלכות, המנהגים ועיקרי האמונה, לשם קיומם בחיים, והשני לימוד עיוני של התורה לכל רבדיה. חז"ל דרשו מן הפסוק, שנשים אינן חייבות בלימוד תורה. הפוסקים ציינו כי מאחר שאישה חייבת בקיום רוב המצוות, וכן עליה להכיר את עיקרי האמונה, מוטל עליה ללמוד את פרטי הדינים כדי שתוכל לקיימם; אך בשונה מן האיש, עליו מוטל להגות בתורה כל ימי חייו, אם האישה בקיאה בהלכות הדרושות לה, היא איננה מחויבת בלימוד נוסף.
ככלל, הרוצה לקיים מצווה שהוא איננו מחויב בה, זוכה למבט חיובי על כוונתו זו ויש לו שכר על פעלו, גם אם פחות מזה של המחויב בדבר, שכן "גדול המצווה ועושה משאינו מצווה ועושה". כך מתייחס גם הרמב"ם ללימוד תורה על ידי נשים:
אפרת קייקוב
אפרת קייקוב (נולדה בשנת 1988) היא קצינה בצה"ל בדרגת סגן אלוף המכהנת כסגנית מפקד חטיבת האש 282 בעוצבת געש. היא האישה הראשונה שפיקדה על גדוד מתנייע בחיל התותחנים.
תלמוד תורה לנשים
במקורות ההלכה
אף על פי שזו שורת הדין, כבר בתקופת התנאים התגלעה מחלוקת באשר לשאלה האם ראוי הדבר שילמד אדם את בתו תורה. במשנה במסכת סוטה דעת בן עזאי, שחייב אדם ללמד את בתו תורה. לעומתו אמר רבי אליעזר:. לפי הרמב"ם, תפלות היא "השוא ודברי ההבל", ובהלכות תלמוד תורה הוא מרחיב יותר:.
אפרת קייקוב
ביוגרפיה
קייקוב גדלה בקיבוץ תל קציר ולמדה בבית הספר "תיכון בית ירח" בעמק הירדן.
תלמוד תורה לנשים
במקורות ההלכה
על אף שכאמור הרמב"ם פוסק שאישה שלמדה תורה שבעל פה יש לה שכר, הוא מוסיף ופוסק כדעת רבי אליעזר שציוו חכמים שלא ילמד אדם את בתו תורה. הפרישה מדייק בלשון הרמב"ם שכתב "רוב הנשים", כלומר ייתכנו נשים שבעבורן לימוד תורה הוא חיובי מכיוון שמטרתן לשם שמים להתלמד ולהתחכם בתורה. ומכאן למד שאמנם מלכתחילה אין האב רשאי ללמדה שמא תוציא את התורה לדברי הבאי, אך אם בא ללמוד מעצמה רשאי ללמד אותה ויש להניח שהיא מאותו מיעוט.
אפרת קייקוב
ביוגרפיה
קייקוב התגייסה בשנת 2006 לחיל התותחנים כלוחמת משגר בגדוד "הרעם" והמשיכה לקורס מפקדים. בתום תקופה של שנה כמפקדת מבצעית, יצאה לקורס קציני יבשה, אותו סיימה בהצטיינות. לאחר קורס הקצינים חזרה לגדוד "הרעם" ושובצה כמפקדת פלגה בסוללה מבצעית ולאחר מכן מילאה עוד תפקידים בדרג הלוחם בגדוד: גדודי וסגנית מפקד סוללה. קייקוב יצאה לקורס  וסיימה אותו בהצטיינות, ביצעה תפקיד מ"פ הכשרות בבסיס הדרכה ולאחר מכן מפקדת סוללה מבצעית בגדוד הרעם.
תלמוד תורה לנשים
במקורות ההלכה
האחרונים נחלקו האם יש בכך היתר לאשה עצמה ללמוד תורה, אם היא מניחה שתלמד את דברי התורה כראוי. הרב אלעזר שך מפרש שאמנם לאב אסור ללמד את בתו תורה, מחשש שתוציא דברי תורה לדברי הבאי, אך האישה עצמה, ביודעה שתלמד את התורה כראוי ולא מתוך עניות הדעת – מותרת ללמוד תורה, ואף נוטלת על כך שכר. לעומתו, הרב שמואל וואזנר טוען שאסור לאישה לסמוך על דעתה שתלמד כראוי, וכוונת הרמב"ם היא שבדיעבד, אם כבר למדה וזכתה ללמוד את התורה לאמיתה – יש לה שכר.
דעה ייחודית הובאה באחרונים בשם הרב שמואל ארקיוולטי, חכם בן דורו של רבי יוסף קארו, שנשאל מאשה חכמה בדבר לימוד תורה, והשיב, שמה שאמרו חכמים שהמלמד את בתו תורה כאילו לימדה תיפלות, זהו רק במלמדה בילדותה,
אפרת קייקוב
ביוגרפיה
בתפקיד הבא שימשה כמזכירת מפקד פיקוד הצפון יאיר גולן, ובהמשך מונתה לשני תפקידים נוספים שאותם ביצעה כאישה הראשונה בצה"ל: ה הראשונה בחיל התותחנים - בגדוד "עיטם" של חטיבת האש 282, וקצינת אג"ם של אגד 215.
תלמוד תורה לנשים
במקורות ההלכה
בדומה לזה מבאר החיד"א שהסיבה שלימדו חכמים את ברוריה משום שראו שכוונתה ללמוד בכל לבה וגודל שכלה.
יש שכתבו שמקור דברי הרמב"ם הוא ממצוות הקהל, בה נלמדת התורה ברוב עם במוצאי חג הסוכות שלאחר שנת השמיטה, ולגביה נאמר בתורה . בתלמוד, רבי אלעזר בן עזריה מפרש, שהגברים באים כדי "ללמוד", והנשים כדי "לשמוע". התוספות מציינים בשם הירושלמי כי דרשתו של רבי אלעזר בן עזריה חולקת על בן עזאי, ולדעת בן עזאי מקרא זה מתפרש כפשוטו – הן הגברים והן הנשים באים כדי ללמוד. את דעת רבי אלעזר בן עזריה מפרשים התוספות שהנשים באות כדי ללמוד את פרטי ההלכות בהן גם הן מחויבות, אך לא "ללמוד", כלומר לעסוק בתורה בעיון. לפי הט"ז, כוונת רבי אלעזר בן עזריה היא ש"הנשים לא ישימו לב רק בפשוטי הדברים לשמוע אותן, אבל לא בחלק הלימוד". והב"ח כתב, שממצווה זו (הקהל) למדנו שאין איסור על נשים ללמוד תורה שבכתב, וזהו המקור לדברי הרמב"ם.
בתלמוד הירושלמי מובא ביטוי חריף בגנות לימוד תורה על ידי נשים:
ברכות התורה
ראשונים ואחרונים עסקו בשאלה מדוע נשים מברכות ברכות התורה אף על פי שהן פטורות מלימודה, וחכמים אף התבטאו בגנות לימוד התורה על ידן. המהרי"ל הציע כמה טעמים: ראשית, מאחר שלימוד תורה שבכתב איננו נחשב ל"תיפלות", ייתכן שהברכה מתייחסת ללימוד זה; שנית, מאחר שיכולה ללמוד בעצמה בלי שילמדוה אחרים, ואם כוונתה לטובה יש לה שכר על כך - נמצא שנשים שייכות עקרונית בלימוד התורה ולכן מברכות על כך; שלישית, מאחר שלכל הדעות האישה חייבת ללמוד את פרטי הדינים הנצרכים לה לשם קיומם, נמצא שהיא שייכת בלימוד התורה. הבית יוסף מביא את דבריו ופוסק כמותם.
הוראת הלכה ודיינות
בספר החינוך כתב, שאשה חכמה ראויה להורות הלכה. על בסיס דבריו פוסק כך החיד"א. כך מניח גם המנחת חינוך. בספרו "שם הגדולים" מציין החיד"א נשים חכמות בהיסטוריה היהודית שהורו הלכה.
על בסיס שיטות אלו התעוררה בשנים האחרונות בציבור הדתי לאומי בישראל תנועה המבקשת להכשיר יועצות טהרה – נשים הבקיאות בהלכות טהרה ותוכלנה להשיב לשאלות נשים בעניינים אלה. בולטת בהקשר זה תוכנית "קרן אריאל" של מדרשת נשמת. עם זאת, קיימת התנגדות חלקית לכך, ובציבור החרדי בישראל הדבר איננו נפוץ.
בשונה מהוראת הלכה, ההלכה פוסלת אישה מלשבת בדין.
גישות אוהדות ללימוד תורה על ידי נשים
בין היתר, הנחת היסוד הרווחת גרסה שעיקר תפקיד האישה הוא הטיפול בבית, בלידת ילדים וגידולם, כך שזמנה לא אמור להיות פנוי ללימוד תורה עיוני הדורש זמן ומאמץ רבים. בסיפור שמספר הבן איש חי מתואר ויכוח בין אב לביתו הלמדנית, כאשר האב טוען שאין טעם בלימודיה של הבת כאשר לאחר נישואיה לא יהיה לה פנאי לעסוק בתורה, ומה שכבר למדה ישכח ממנה; לעומתו הבת שנפשה חשקה בתורה מוסיפה לעמוד על רצונה להוסיף בלימודיה. לאורך הסיפור נוקט הבן איש חי גישה אוהדת לבת.
ייתכן כי את הרקע לסיפור שאב הבן איש חי מהנוכחות של נשים למדניות בבגדאד עיר מגוריו. על פי מספר עדויות:. אף הבן איש חי עצמו מספר כי הנשים בביתו נהגו להשכים מדי יום קודם עלות השחר ללמוד פתח אליהו ולימודים נוספים, וסבתו הייתה לומדת שמונה עשר פרקי משנה מדי יום. בליל הושענה רבה היו הנשים בביתו נשארות אף הן ערות, ולומדות ספר דברים וספר תהילים כמנהג. עדות נוספת אודות לימוד תורה לנשים בבגדד בתקופה קודמת לר' יוסף חיים ניתן למצוא בתשובת הרב צדקה חוצין שם מסופר על חתן שהיה צריך לבחור אישה בין שתי אחיות, והעדיף להינשא לזו "היודעת ללמוד תורה".
הרב עדין שטיינזלץ יצר את פירוש שטיינזלץ לתלמוד ובכך עודד משמעותית את לימודי הגמרא בקרב נשים. ובכלל הרב שטיינזלץ לימד נשים בשיעורים קבועים בבית מדרשו וזאת בהשראת רבו רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש.
הרב אהרן ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון, נהג ללמוד תורה עם בנותיו באופן קבוע. ביתו, הרבנית אסתי רוזנברג, היא מחלוצות מקימי המדרשות ללימוד תורה לנשים והיא עומדת כיום בראשות מדרשת מגדל עוז שבגוש-עציון.
נשים כתומכות למידה של הגברים
הגישה המסורתית ברוב הדורות בעם ישראל ראתה את תפקידה המרכזי של האישה ביחס ללימוד תורה, מעבר לידיעת ההלכות הדרושות לה, בתמיכה בלימוד התורה של בעלה, ובעידוד וחינוך בניה ללימוד התורה. נשים הודרכו ליטול עליהן את עול הבית, לקבל עליהן חיי דחק, ולשאת תפילה בכל עת על בעליהן ובניהן, שיצליחו בלימודם. חכמים הדגישו כי זו היא הדרך שתביא אותן לחיי העולם הבא.
כך אמרו בתלמוד:
חז"ל שיבחו את הנשים המשקיעות את כוחותיהן בהכוונת בעליהן וילדיהן ללימוד התורה. כך למשל מספרים חז"ל על אימו של רבי יהושע בן חנניה, שבעודו תינוק הייתה נוהגת להוליך את עריסתו לבית המדרש "בשביל שיתדבקו אזניו בדברי תורה". על כך שיבחה רבו, רבן יוחנן בן זכאי "אשרי יולדתו". רש"י מפרש "לפי שאימו גרמה לו שיהיה חכם, שכל הימים שעיברתו אמו, הייתה מחזרת בכל יום על כל בתי מדרשות שהיו בעיר, ואומרת להם: בבקשה מכם, בקשו רחמים על העובר הזה שיהיה חכם".
ואכן עיקר ההדרכה לנשים בספרות הראשונים היא בתחומים אלו. כך למשל כותב רבינו יונה:. במקום אחר הוא כותב:. הדרכות מסוג זה נפוצות בספרות הראשונים והאחרונים.
שכר הנשים בלימוד התורה של הגברים
יש אומרים, שאשה המסייעת לבעלה שיוכל ללמוד תורה יש לה מחמת כך דין תלמיד חכם, הן לגבי שיעור הכבוד שמחויב להינתן לה בהלווייתה, והן לעניין החובה לקום מפניה כדין קימה מפני תלמיד חכם.
גישה זו הרואה את עיקר תפקידן של הנשים בחינוך בניהן לתורה ובתמיכה בלימוד התורה של הבעל משמשת גם בימינו כבסיס החינוך לבנות בציבור החרדי. בציבור הדתי-לאומי בישראל התפתחו גישות מורכבות יותר, המחנכות לצד גישה זו גם התפתחות אישית בלימוד התורה.
ברוריה
בספרות חז"ל מתבלטת ברוריה, בתו של התנא רבי חנינא בן תרדיון, ואשתו של רבי מאיר, שהייתה בקיאה בהלכה, ניהלה דיונים הלכתיים עם התנאים, ואף נפסקה הלכה כדעתה כנגד דעתם.
הגמרא מספרת על האמורא רבי יוחנן, שבא לפניו רב שמלאי בבקשה ללמוד ממנו את ספר יוחסין בתוך שלשה חודשים. רבי יוחנן השליך עליו גוש עפר ואמר לו: "אם ברוריה, שהייתה מסוגלת ללמוד שלש מאות הלכות ביום מפי שלש מאות חכמים שונים, נזקקה ליותר משלש שנים כדי ללמוד ספר יוחסין, אתה רוצה ללמדו בשלשה חודשים?".
במחלוקת בהלכות טומאה וטהרה השתתפה ברוריה במחלוקת בין התנאים, ורבי יהושע אמר "יפה אמרה ברוריה". עוד מובאת מחלוקת בעניין טומאת תנור, בין בנו של רבי חנניא בן תרדיון לבתו, "וכשנאמרו דברים לפני רבי יהודה בן בבא אמר, יפה אמרה בתו מהוא".
ילתא
ילתא הייתה אשתו של האמורא רב נחמן. בתלמוד אנו מוצאים משא ומתן הלכתי בינה לבין בעלה. היא נהגה להשתתף בדרשת החכם, ואף הייתה נישאת על גבי כיסא מיוחד בדרך אליה. ילתא לא חששה להתווכח עם אמוראים. כשרב נחמן בעלה הציע לרב יהודה לשלוח לה דרישת שלום ורב יהודה סירב, התפתח ביניהם משא ומתן הלכתי, שהסתיים רק כאשר אמרה ילתא לבעלה "הנח לרב יהודה, שלא ינצח אותך בדבריו וישימך כעם הארץ".
עוד מסופר בתלמוד מעשה באמורא עולא שהתארח בביתם של רב נחמן וילתא. בתום סעודתו בירך עולא על הכוס, והגיש אותה לרב נחמן שישתה ממנה (לפי התלמוד, שתיית כוס של ברכה מביאה ברכה על השותה ממנה). רב נחמן ביקש שהכוס תישלח לילתא, ועולא סירב בטענה שהברכה איננה מגיעה לאישה אלא בזכות ודרך בעלה, ולכן ישתה הוא ותתברך ממילא היא. כששמעה כך ילתא, קמה בכעס, ירדה למרתף היין ושברה ארבע מאות חביות. כשעולא ניסה לפייסה ולשלוח לה כוס נוספת, על פי עצת רב נחמן, הטיחה בו ילתא מילים קשות. יש שפירשו את תגובת ילתא בכך שרצתה להראות לעולא כי לא היין הוא שעומד בראש מעייניה, ומחאתה הייתה על כך שמנע ממנה את הברכה עצמה.
פעם אחת שאלה ילתא מרבה בר בר חנא שאלה הלכתית התלויה במראה העין. רבה השיב באיסור. ילתא חשדה שרבה לא היטיב לראות את השאלה, מפני שהיה חולה בעיניו, והפנתה את השאלה לרב אחר, שהשיב לה להיתר, תוך שהוא מסתמך על עדותה של ילתא שבדרך כלל היה מתיר לה רבה שאלות דומות.
פסקי הלכה שהובאו מפי נשים למדניות
במספר מקרים מביאים הפוסקים פסקי הלכה מפי נשים למדניות. בשו"ת מהרי"ל נושא ונותן מהר"י מולין עם "אשה חכמה", הרבנית לאה, בהלכה. בשו"ת תשב"ץ מביא תשובה הלכתית בשם "הרבנית אשת הרב ר' יוסף אבי הרב רבי מתתיהו (טרייביש הרב מפריש)", ומשבח את דבריה.