cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2009 בספורט
אליפות העולם
שלי אן פרייזר ואליסון פליקס  הן האתלטיות המצטיינות באליפות לאחר שזכו כל אחת בשתי מדליות זהב.
ג'ודו
אליפות העולם בג'ודו נערכה ברוטרדם שבהולנד.
יפן זכתה ב-3 מדליות זהב (7 בסה"כ), קוריאה הדרומית  ב-2 מדליות זהב (5 בסה"כ) וצרפת  זכתה ב-2 מדליות זהב (3 בסה"כ).
אליס שלזינגר זכתה במדליית ארד.
ספורט מוטורי
18 באוקטובר - ג'נסון באטן מסיים במקום החמישי בגרנד פרי הברזילאי ומבטיח את זכייתו בפורמולה 1 מרוץ אחד לפני תום העונה.
אליפות העולם
ארצות הברית ניצחה באליפות, עם 11 מדליות זהב ו-29 בסך הכל, לפני סין שצברה גם כן 11 מדליות זהב ו-29 מדליות בסך הכל, אך 4 מדליות כסף פחות. רוסיה סיימה שלישית עם 8 מדליות זהב ו-20 בסך הכל.
באליפות נקבעו 43 שיאי עולם חדשים, 17 בגברים ו-26 בנשים. בסיוע נרחב של חליפות השחייה הטכנולוגיות שנעשה בהן שימוש. מתוך 40 שיאי העולם במשחים השונים, לאחר האליפות נשארו רק שני שיאים מלפני פברואר 2008, עת יציאת חליפת הלייזר רייסר, החליפה הראשונה מהדור החדש. במהלך האליפות החליטה פינ"א לאסור את השימוש בחליפות המשוכללות החל משנת 2010.
בריטה שטפן מגרמניה שזכתה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, 1-כסף ו-1 ארד וקבעה 3 שיאי עולם חדשים הייתה לשחיינית המצטיינת באליפות.
שיאי עולם בבריכה אולימפית
בשנת 2008 החל שימוש בבגד מחומרים מיוחדים שאיפשר באופן משמעותי לשפר את שיאי העולם. כתוצאה מכך, במהלך 2009 נשברו 120 שיאי עולם. במהלך 2009 איגוד השחייה הבינלאומי החליט שהחל מ-1 בינואר 2010 יהיה אסור להתחרות בבגדים מחומרים מיוחדים, אך שיאי העולם שנקבעו יהיו בתוקף עד שלא יישברו.
אשראם
אשראם (בסנסקריט: आश्रम) הוא מושג הודי המתאר קהילה מבודדת שהשוהים בה מוכוונים להתפתחות רוחנית או דתית. לעיתים קרובות עומד בראש האשראם גורו שעצתו, תורתו, ולעיתים עצם נוכחותו, מהווה את מרכז תהליך הלמידה ואחד הכלים המרכזיים לה במקום.
באופן מסורתי, אשראמים ממוקמים באזורים מבודדים כגון יערות או הרים. דרי האשראם מבצעים תרגולים רוחניים ופיזיים, דוגמת תרגולי יוגה.
נ נח נחמ נחמן מאומן
נַ נַחְ נַחְמָ נַחְמָן מאומן (ובקיצור נ נח) היא סיסמה או מנטרה המייצגת את תלמידי ר' ישראל דב אודסר מחסידות ברסלב, המכונים גם "נַנַחִים". צירוף האותיות לקוח משמו של רבי נחמן מברסלב ומהעיר אומן (כיום באוקראינה) שבה נקבר.
מקור הסיסמה
מקור הסיסמה בפתקה שהרב אודסר מצא לדבריו בשנת 1922 בין דפי ספר שחיבר רבי נתן מברסלב כשהתגורר בטבריה. הוא סבר שהפתקה הגיעה בדרך פלאית מרבי נחמן, שהלך לעולמו 112 שנה קודם לכן (בשנת 1810). במשך שנים ידעו מעטים בלבד על קיום הפתק. בגיל שמונים החליט לפרסמו ברבים. נוסח הפתק הוא:
מרגע שפורסם דבר המכתב הפך הרב אודסר למוקד משיכה לחסידים באופן שהביא להקמת פלג חדש בחסידות ברסלב סביבו וסביב הסיסמה. לטענתו של הרב אודסר, עצם האמירה או השירה של "נ נח נחמ נחמן מאומן" מקרבת את הגאולה והיא סגולה לישועה והצלחה. הוא תלה את הדברים במושג "שיר פשוט, כפול, משולש ומרובע", הנזכר בתיקוני הזוהר ובליקוטי מוהר"ן סימן ח. חסידי הרב אודסר הלחינו את הסיסמה, ובפרט התפרסם השיר: "אשרינו שיש לנו רבי כזה, קוראים לו נ נח נחמ נחמן מאומן".
מרבית חסידי ברסלב לא קיבלו את טענתו של הרב ישראל אודסר בדבר הפתקה שכביכול קיבל מרבו, ויש המצביעים על חסיד סלונים בשם הרב יואל אשכנזי שחמד לו לצון ומסר לו את הפתקה בשם רבי נחמן.
משמעויות לסיסמה
המשמעות הרעיונית של פירוק המילה והוספת אות בכל פעם מובא במסכת פסחים דף קיב שכדי למעט את כוחו של השד שברירי יש לומר את שמו בהפחתת אות בכל פעם (שברירי ברירי רירי ירי רי) לפי האמור שם מטרת כתיבת שם באופן כזה של הוספת אות בכל פעם היא הגדלת כוח רוחני. אופן כזה של כתיבת אותיות והוספת אות בהדרגה נקרא בספרות הקבלה "ריבוע" ומשמש בעיקר לחישובי גימטריה. לפי הסברו של פרופ' שלום רוזנברג ניתן לפרש את הסיסמה כרומזת לתהליך של התמודדות של האדם עם נפילותיו, מוטיב מרכזי במשנתו של ר' נחמן.
פרסום הסיסמה
הפרסום בציבור החל באמצע שנות השמונים באמצעות מודעה שנתלתה ברחובות הערים בישראל ושבה נאמר:
הסיסמה מופצת באמצעים שונים, בפרט סטיקרים וגרפיטי, בישראל ומחוץ לה (בעיקר בקברי צדיקים). קיימות גם כיפות הנושאות את הסיסמה. הזמר עדי רן הלחין והקליט את תוכן הפתק.
גרסת התומכים
לדברי המאמינים באותנטיות הפתק, בצום י"ז בתמוז ה'תרפ"ב הפר הרב אודסר, אשר גר אז בטבריה, את הצום ואכל עקב חולשתו. הפרת הצום פגעה בו אנושות, ולדבריו:
ג'נסן אטווד
ג'נסן אטווד (באנגלית: Jensen Atwood; נולד ב-25 באוגוסט 1976) הוא שחקן אמריקאי.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת התומכים
לאחר תפילות ותחנונים לבורא עולם אחז ברב אודסר, לפי עדותו, צורך עז לגשת למדף הספרים בחדרו ולשלוף ספר באופן אקראי. הספר שהוציא היה "ליקוטי הלכות" שחיבר רבי נתן מברסלב ובתוכו מצא את הפתק.
ג'נסן אטווד
ביוגרפיה
אטווד גדל בדרום לוס אנג'לס. יש לו שתי אחיות קטנות ושני אחים גדולים. הוא למד משחק ב"California State University, Long Beach" בלוס אנג'לס.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת התומכים
רבי ישראל הסיק שקיבל מכתב מרבו, אף שזה הלך לעולמו 112 שנה קודם לכן (1810). הוא שמר על המכתב בקנאות ורק מעטים ידעו על קיומו עד שבגיל 80 פרסם את הסיפור.
סיימון גאהארי
סיימון גאהארי (באנגלית: Simon Ghahary) הוא מעצב רמקולים ותקליטן בריטי, אשר ידוע בשל עיצוביו הבלתי שגרתיים.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת השוללים
רבים מתנגדים לגרסתם של הרב אודסר וחסידיו אודות מציאת הפתק, ולדבריהם מעשה שהיה כך היה:
ג'נסן אטווד
ביוגרפיה
בשנת 2005 הוא גילם את מושא אהבתה של השחקנית זוכת האוסקר האלי ברי בסרט שהפיקה אופרה וינפרי לרשת ABC, "עיניהם הביטו באלוהים" המבוסס על הרומן האותו שם. בסרט הוא שיחק גם לצד מועמדת האוסקר רובי די. בנוסף, הוא ידוע בשל תפקידו כווייד רובינסון בסדרת הטלוויזיה "תיבת נח". תיבת נח היא סדרת הטלוויזיה הראשונה שהציגה גברים שחורים הומוסקסואליים בתפקידים הראשיים. בראיונות שהעניק, טען אטווד כי גילום וייד היה התפקיד המאתגר ביותר שביצע.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת השוללים
באותם ימים למד הרב אודסר בישיבת אור תורה, שהייתה ממוקמת בבניין הסמוך לקברו של רבי מאיר בעל הנס. מאחר שאודסר היה חסיד ברסלב הוא נחשב לחריג בנוף הישיבתי, שכן לא זו בלבד שבטבריה לא הייתה קיימת אז קהילת ברסלב, אלא גם מרבית תלמידי הישיבה היו חסידי סלונים שהתנגדו באופן קיצוני לשיטתה של חסידות ברסלב. למרות זאת, נהג ראש הישיבה רבי מרדכי חיים סלאנים, המכונה רבי מוטיל דיין, באודסר בחביבות ולמד יחד איתו פעמים רבות.
סיימון גאהארי
קריירה
ב-1994 הוא הקים מותג הקלטה עצמאי בשם Blue Room Released אשר לימים יחשב כמותג המשמעותי ביותר בעולם הטראנס הפסיכדלי. מותג זה יפעל בשיתוף עם הרכבים ואמנים כמו Etnica,The Infinity Project, Juno Reactor וTotal Eclipse. ב-1999 עזב גאהארי את Blue Room Released והחל לעבוד על פרויקט חדש בשם "Sifi", ב-2002 הפרויקט מומש והחברה Sifi הוקמה, כחברת עיצוב ופיתוח כללי.
ג'נסן אטווד
ביוגרפיה
אטווד דיבר בעבר נגד הומופוביה בקהילה האפרו-אמריקאית בטענה שצריך שוויון. הוא תומך בזכויות הלהט"ב.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת השוללים
באותה ישיבה היה תלמיד נוסף, הרב יואל אשכנזי. כאשר ראה הרב אשכנזי את העצבות ושברון הלב של הרב אודסר, רצה להרגיעו ולשמחו, רשם את הפתקה המדוברת והטמינה באחד מספריו של הרב אודסר. בדרך כלשהי הוא העביר לרב אודסר מידע על קיומה של הפתקה.
משגילה אודסר את הפתקה הוא לא היה בטוח שהיא אמיתית, וגילה את סיפור מציאתה למקורביו בלבד. בחורי הישיבה שמעו על דבר מציאת הפתקה, והתייחסו לאודסר כאל אדם שבור לב שמצא בפתקה נחמה מסוימת. מששמע ראש הישיבה רבי מרדכי חיים סלאנים את הסיפור ביקש להביא לפניו את הפתקה, ומייד כשראה אותה פרץ בצחוק ואמר: הלוא זהו כתב ידו של הרב יואל אשכנזי.
גיורלדמר
גיורלדמר (בהונגרית: Győrladamér) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת השוללים
סיפור הפתק לא התקבל על לבו של איש, ואודסר נאלץ לשאת בגפו את האמונה באמיתות הפתקה. שנים רבות לאחר מכן, משהתגבשו סביבו קומץ חסידים, הפיץ את המעשה, ומאז החלו רבים להאמין בכך, בין השאר הודות לפרסום העקבי והנמרץ של הפתקה, שמקיימים החסידים.
בשנת ה'תשס"ב קיבלה גרסת השוללים תמיכה מאת אחדים ממנהיגי חסידות ברסלב, אשר חתמו על כרוז שבו תוארה הפתקה כעניין אשר בדו מלבם כמה מחסידי ברסלב.
גיורלדמר
בגיורלדמר חיו חמישה יהודים בשנים 1880 ו-1920.
נ נח נחמ נחמן מאומן
גרסת השוללים
לאחר פטירת הרב אודסר נשמר הפתק בבית בתו ציפורה. בשנת ה'תשס"א הפתק נשרף או נגנב, כנראה על ידי אדם מעורער בנפשו.
טענות התומכים כנגד המתנגדים
הרב אודסר סיפר כי לאחר שהרב סלאנים פרץ בצחוק הוא אמר לו: "בוא ואראה לך מי כתב את הפתק". הוא עבר מתלמיד לתלמיד בישיבה וכולם אמרו שאינם יודעים מאומה על הפתק. בעקבות זאת אמר הרב סלאנים שהוא ביטל את התנגדותו לברסלב. עוד אמר שאיש לא ידע מלבדו על שבירת הצום.
לדברי תלמידו של ר' ישראל, הרב ישראל יצחק בזנסון, לא ייתכן שהרב יואל אשכנזי שמוכר כאדם עם חוש הומור, כתב את הפתק, שכן מרומזים בו סודות גבוהים ביותר בקבלה. הרב בזנסון כתב ספר בשם "זה ינחמנו" המבאר את הפתק ואת סודותיו, וכן ספר תקציר בשם "שיר חדש".
בנוסף, אודסר טען כי הפתק נמצא בארון נעול, ולא הייתה לרב יואל אשכנזי אפשרות להכניס לשם את הפתק.
יש חסידי נ-נח שמאמינים שאף שבפועל הרב אשכנזי כתב את הפתק בכתב ידו, הוא עשה זאת בכפייה לא מודעת, ואף שחשב שהוא עושה מעשה בדיחה, לא הבין מה הוא כותב, ובפועל ר' נחמן הכניס בו את המילים הללו.
אודסר קיבל מכתב מהרב משה פיינשטיין, הכולל את ההתבטאות "וראיתי פתק סודי שיש לו - דבר נפלא מאד" שניתן לפרשה כתמיכה בדבר אמיתות הפתק. מתנגדי הפתק טוענים שהרב פיינשטיין הרבה לחלק הסכמות ולא ייחס להן חשיבות.
עליזה בירון (קטן)
עליזה בירון (קטן) (2 בדצמבר 1926, כ"ו בכסלו ה'תרפ"ז – 20 ביולי 2008, י"ז בתמוז ה'תשס"ח) הייתה פעילה ציונית וחברתית. יקירת העיר באר שבע (1996).
ראשית חייה בעיראק
עליזה נולדה בשנת 1926 בעיר בגדאד שבעיראק, למשפחת שבתאי שהייתה מסורתית וציונית המעורה בחיי היהדות. בשנת 1942, בגיל 16, הייתה מראשוני תנועת "החלוץ" הציונית ו"ההגנה" בבגדאד, אשר הוקמה על ידי שליחי המוסד לעליה מארץ ישראל. היא השתתפה בסמינר הראשון למדריכים של תנועת "החלוץ" והייתה חניכה של השליחים אנצו סרני, שמריה גוטמן ועזרא כדורי. במשך למעלה משלוש שנים הייתה פעילה מרכזית בתנועת "החלוץ" ומעמודי התווך שלה ולכן זכתה לכינוי "אם ומצפן התנועה". כמו כן, הייתה חברת מזכירות התנועה בבגדאד, וחברת המזכירות הארצית של תנועת החלוץ בכל עיראק.
בשנת 1944 נבחרה לנשיאת הועידה הארצית השנייה של תנועת "החלוץ", שהשתתפו בה נציגים מכל סניפי התנועה בעיראק. עקב פעילותה במחתרת, עמדו חייה בסכנה והיה חשש שתעצר על ידי הבולשת העיראקית אשר חיפשה אותה.
בספטמבר 1945 נמלטה מבגדאד באמצעות דרכון מזויף ברכבת שיצאה לביירות, בירת לבנון. בלילה בין 5–6 באוקטובר 1945 המשיכה רגלית מלבנון לארץ-ישראל, יחד עם קבוצת עולים שמנתה כ-70 אנשים. בהתקרבם לקיבוץ כפר גלעדי נתגלו על ידי הבריטים, אולם הוברחו לתוך הקיבוץ תוך מאבק אלים.
פעילותה למען הקמת המדינה
בארץ, בשנים 1945–1948, מילאה תפקידים מרכזיים בהכשרות בקיבוצים מעוז חיים, אלונים, שדה נחום ואשדות יעקב והייתה ממייסדי קיבוץ נווה אור בשנת 1949, ביחד בעלה, יואב. במלחמת השחרור שימשה כאלחוטאית בקרבות עמק הירדן, תפקיד שבגינו קיבלה את אות מלחמת הקוממיות.
חייה האזרחיים
בירון הייתה מועמדת לכנסת הרביעית כנסת החמישית מטעם מפלגת מפא"י. בשנת 1965 הוצע לה להצטרף למפלגת רפ"י בראשות דוד בן-גוריון אך היא סירבה להצעה. מאוחר יותר הופיעה במקום ה-18 ברשימת המועמדים לכנסת העשירית מטעם מפלגת תל"ם בראשות משה דיין. משנת 1973 ועד 1976 ריכזה את שירות ייעוץ לאזרח (שי"ל) מטעם משרד העבודה והרווחה ופתחה מספר סניפים בבאר שבע. נוסף לכך, פעלה והתנדבה באגודה למען החייל באר שבע ובעמותת "אל סם" למלחמה בסמים, בה שימשה גם סגנית יו"ר למספר שנים. משנת 1973 הייתה חברה במועדון הסורופטימיסט בישראל ואף כיהנה כנשיאת מועדון הנגב של הארגון למשך חמש שנים. הייתה בעלת תואר .B.A במדעי הרוח והחברה מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
נפטרה ב-20 ביולי 2008.
הנצחה
בשנת 2016 הוחלט לקרוא רחוב על שמה בשכונת הכלניות בבאר שבע.
מפרץ דיסקו
מפרץ דיסקו הוא מפרץ בחופה המערבי של גרינלנד. המפרץ התגלה לראשונה על ידי אנשיו של אריק האדום אשר התיישבו בחופה המערבי של גרינלנד בשנת 985. המתיישבים גילו את המפרץ זמן קצר לאחר התיישבותם באי, ובחודשי הקיץ צדו את בעלי החיים הרבים שהתגוררו במפרץ: בעיקר את הנבתנים בשביל חטיהם, את כלבי הים בשביל עורם, ואת הלווייתנים שבמפרץ בשל בשרם.
לא ברור מתי החלה ההתיישבות האינואיטית באזור המפרץ, וככל הנראה הם סחרו עם הנורדים שהתיישבו באזור המפרץ. בתחילה, ככל הנראה, היחסים בין הנורדים לאינואיטים היו יחסי סחר טובים, אולם על פי התיעוד ההיסטורי היחסים הידרדרו והובילו ללוחמה בין הצדדים. בתקופת עידן הקרח הקטן, שהחל בראשית המאה ה-15, ננטש המפרץ בשל הטמפרטורות הנמוכות שמנעו גישה אל המפרץ בחודשי הקיץ. ההתיישבות המחודשת באזור המפרץ החלה רק במאה ה-18 ביוזמת מלך דנמרק אשר החליט לנצל את מקורות הטבע שבמפרץ.
כיום, אזור המפרץ, מהווה יעד תיירותי, ואתר דייג וציד.
Never Again
Never Again (בתרגום חופשי: לעולם לא שוב) הוא שיר פופ-רוק שנכתב ומבוצע על ידי הזמרת האמריקאית קלי קלרקסון שפורסם בשנת 2007, והוא הסינגל הראשון מאלבומה השלישי, My December שיצא באותה שנה. השיר הגיע בשיאו למקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100.
משמעות השיר
למרות שקלרקסון אף פעם לא אישרה זאת, ככל הנראה השיר נכתב על דייוויד הודג'ס, חבר להקת אוונסנס לשעבר, איתו הייתה קלרקסון במערכת יחסים ובגד בה. הודג'ס היווה השראה גם ללהיטה של קלרקסון מאלבומה הקודם, Behind These Hazel Eyes. קלי סיפרה שהיא כתבה את השיר שנתיים קודם לכן, ב-2004, ושהיא בכלל חשבה שהוא לא יכנס ל-My December. השיר מראה קו מוזיקלי חדש לקלרקסון, שהיה יותר רוקיסטי מכל מה שעשתה בעבר.
זמן קצר לאחר יציאת הסינגל לרדיו, דייוויד הודג'ס פרסם שיר תגובה ל-Never Again, בשם Just A Little Girl (בתרגום חופשי: רק ילדה קטנה). בשיר מטיח הודג'ס האשמות קשות בקלרקסון, ומאשים אותה בשקר.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ בוים על ידי הבמאי ג'וזף קאהן וצולם בלוס אנג'לס בין ה-11 באפריל ל-13 באפריל 2007. הקליפ הוצג לראשונה בתוכנית TRL ב-1 במאי 2007.
בתחילת הקליפ רואים את קלי טובעת באמבטיה, ובהמשך רואים את חברה לחיים, שכנראה הטביע אותה, נרדף על ידה בניסיונותיו לברוח עם המאהבת שלו.
השיר יצא ביום הולדתה של קלי, ב-24 באפריל.
דגל סקסוניה התחתונה
דגל סקסוניה התחתונה הוא דגלה של המדינה הגרמנית סקסוניה התחתונה. עיצובו של הדגל מתבסס על עיצוב דגל גרמניה - טריקולור אופקי בצבעי שחור-אדום-זהב והוא מושחת בסמל סקסוניה התחתונה במרכזו ומוזח מעט לשמאל. סמל הסוס הסקסוני נחשב סמלם של הסקסונים מאז המאה ה-12.
סקסוניה התחתונה הוקמה באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה כתוצאה מאיחודן של המדינות הנובר, בראונשווייג, אולדנבורג ושאומבורג-ליפה. בחירת הצבעים לדגל המדינה נעשתה מכיוון וצבעי השחור-אדום-זהב אינם מקושרים היסטורית באופן ישיר לאחד מהאזורים אשר הרכיבו את המדינה. הוא אומץ בחוקתה הראשונה של סקסוניה התחתונה ב-13 באפריל 1951.
אופיקלאידה
אופיקלאידה (בצרפתית: Ophicleide) היא משפחת חצוצרות ביוגל חרוטיות מפליז, בעלות שסתומים.
היסטוריה ונגינה
ככל הידוע, האופיקלאידה הומצא ב-1817, וב-1821 רשם בונה הכלים הצרפתי ז'אן אילר אסטה (בצרפתית: Jean Hilaire Asté; ידוע גם בשם האלארי או האלרי) פטנט על הכלי. הייתה זו אבן הפינה למבנה מחלקת כלי הנשיפה ממתכת של התזמורת של התקופה הרומנטית, תחליף לסרפנט, כלי מתקופת הרנסאנס, שנחשב למיושן.
הצינור הארוך של האופיקלאידה מתעקל לאחור, ונגינה בו נעשית באמצעות פיית גביע, כזו המקובלת בכלי נשיפה ממתכת באופן כללי. במקור היו לאפיקלאידה תשעה שסתומים, שהורחבו בהמשך עד שנים-עשר במספר, המכסים את נקבי הצליל הגדולים. כיוון הכלים השונים במשפחת האופיקלאידה יכול להיות בסי במול, דו, מי במול או פה. השכיח ביותר בקבוצה הוא האופיקלאידה-בס, בסי במול או בדו.
שם הכלי בא מהמילים היווניות שמשמען "נחש" ו"שסתומים", כיוון שהוא נוצר כסרפנט עם שסתומים. בדומה לסרפנט, היה קשה לנגן בו וצלילו היה בלתי-צפוי במידת מה, מצב שהוליד את האמרה: "האופיקלאידה, כמוהו כחטא הקדמון, מוצאו בנחש".
השימוש הראשון שנעשה בכלי היה באופרה "אולימפייה" של גספרה ספונטיני בשנת 1819. יצירות מפורסמות אחרות שבהן מופיע האפיקלאידה הן אליהו והפתיחה לחלום ליל קיץ של מנדלסון וכן הסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, אם כי הוא החליף אותם בהמשך בטובות בתזמור מתוקן. גם ורדי ווגנר כתבו לאופיקלאידה.
במשך הזמן החליפו את האופיקלאידה הטובה והאופוניום, אף כי הכלי נשאר פופולרי באיטליה עד ראשית המאה ה-20 ויש המנגנים בו באופן מקצועי עד היום. אחד האחרונים בנגני האופיקלאידה הגדולים היה סם יוז. הכלי היה גם מאבותיו הישירים של הסקסופון - אדולף סאקס, כך מספרים, ניסה פעם להרכיב פייה של כלי נשיפה מעץ על אופיקלאידה שתיקן, והצליל מצא חן בעיניו. מן הניסיון הזה התפתח ונוצר לאחר זמן הסקסופון.
אוטובוס מפרקי
אוטובוס מפרקי או אוטובוס אקורדיון (באנגלית: Articulated bus) הוא אוטובוס ארוך המחולק לשני מקטעים או יותר, המחוברים זה לזה באמצעות מפרק מסתובב. המפרק מקטין את רדיוס הפניות של האוטובוס הארוך ומאפשר לאוטובוס הארוך יכולת תמרון למרות אורכו. המפרק חלול על מנת שהנוסעים יוכלו לעמוד בו או לעבור ממקטע למקטע. הוא מצופה בקפלים שמזכירים מפוח של אקורדיון, והרצפה בו קשיחה והיא בצורת עיגול. לאוטובוסים ארוכים קיבולת נוסעים גדולה ועל כן הם פופולריים בקווי תחבורה ציבורית עמוסים במיוחד, בקווים עירוניים מהירים ובשדות תעופה. גרסאות ארוכות קיימות גם לטרוליבוסים המונעים על ידי רשת חשמלית (לדוגמה: דגם פיאט 2405F) ולאוטובוסים דו-קומתיים, אם כי האחרונים נדירים למדי. אוטובוסים ארוכים החלו להיות נפוצים ברבות ממדינות העולם במחצית השנייה של המאה ה-20, אם כי השימוש בהם היה בלתי חוקי במספר מדינות כמו בגרמניה המערבית (עד 1960) ובבריטניה (עד 1980). בישראל מופעלים אוטובוסים ארוכים על ידי החברות דן, סופרבוס (כחלק מפרויקט המטרונית בחיפה ובקריות, ובירושלים), אגד (בגוש דן ובירושלים), קווים (בבקעת אונו), בית שמש אקספרס ודן באר שבע.
אפיון
הנעת האוטובוס אפשרית גם באמצעות הגלגלים שבחלקו הקדמי (בדרך כלל בציר האחורי) או באמצעות אלה שבחלקו האחורי. שיטה זו היא הפופולרית כיום, ויתרונה הוא בכך שהמנוע ממוקם בסופו של האוטובוס (ולא מתחת לתא הנוסעים) ועל כן ניתן להתקין באוטובוס תא נוסעים עם רצפה רציפה ונמוכה במיוחד. מאחר שלא תמיד יכול הנהג לראות את כל דלתות הרכב (ישירות או באמצעות מראה), לעיתים מותקנים באוטובוסים מפרקיים מנגנונים לסגירת הדלתות באופן אוטומטי, או לנטרול יכולת הנסיעה עד לסגירתן. פתרון טכני לבעיה זו, שהחל להיות מיושם בעשור האחרון, הוא התקנה מעל הדלתות של מצלמות טלוויזיה במעגל סגור, שמשדרות אל צג או צגים שליד הנהג.
יתרונו העיקרי של האוטובוס המפרקי הוא בקיבולת הנוסעים הגדולה שלו המגיעה לכ-140 נוסעים בישיבה ובעמידה, ובאוטובוס עם יותר ממפרק בודד, הנתון מגיע ליותר מ-200 נוסעים. לאוטובוס המפרקי קיבולת גדולה יותר מאשר לאוטובוס דו-קומתי, הן בשל כך שבאחרון בדרך כלל לא מתאפשרת נסיעה בעמידה בקומה העליונה, והן בשל העובדה שניתן למקם את המנוע מתחת לרצפתו של האוטובוס הארוך. דבר זה איננו מתאפשר באוטובוס דו-קומתי בשל מגבלת הגובה, ועל כן המנוע, כמו גם גרם המדרגות מפחיתים מנפח תא הנוסעים. בנוסף, עליית הנוסעים והורדתם קלה ומהירה יותר באוטובוס מפרקי מאשר באוטובוס דו-קומתי, הוא אינו מציב בעיות נגישות למוגבלי תנועה, והוא נחשב ליציב יותר בשל כך שמרכז הכובד שלו נמוך יותר.
אוטובוסים מפרקיים בישראל
בישראל משמשים מספר דגמים של אוטובוסים מפרקיים:
מכבי (ספורט)
היסטוריה
המועדון הראשון של מכבי שהיה גם מועדון הספורט היהודי הראשון בעולם הוקם בקונסטנטינופול (איסטנבול), ב-7 בינואר 1895, שלוש שנים לפני נאומו של נורדאו. זה קרה כאשר קבוצה של צעירים יהודים ממוצא גרמני-אוסטרי, שרצתה להירשם למועדון ספורט סורבה בגלל יהדות חבריה. כתגובה הם הקימו את המועדון היהודי להתעמלות, קונסטנטינופול. 13 שנה אחרי הקמתו, ב-1908 שינה המועדון את שמו ל"מכבי קונסטנטינופול" וזכה להצלחה גדולה. בעקבותיו הוקמו מועדונים יהודים דומים בערים נוספות באירופה, מועדונים שנשאו שמות דוגמת "הכוח", "בר כוכבא", "הגיבור" וכדומה.
בסוף שנת 1912 התארגנו אגודות ההתעמלות בארץ ישראל תחת ארגון אחד, בשם "המכבי" ובפסח 1913 נערכה תחרות הספורט הבינלאומית הראשונה בארץ ישראל בהשתתפות מתעמלים יהודים מאוסטריה גרמניה ומטורקיה.
ביוני 1919 נערכו תחרויות ספורט מטעם מכבי בברנו, צ'כיה בהשתתפותם של 650 ספורטאים מ-27 מדינות.
התנועה העולמית קמה ב-1921 לאחר שהתקבלה על כך החלטה בקונגרס הציוני ה-12. בין מייסדי התנועה העולמית נמנה הד"ר אבא לפין מקובנה. מאז 1932 התנועה עורכת מדי ארבע שנים את המכביה, בה ספורטאים יהודים מכל העולם באים לישראל ומתחרים בענפי ספורט שונים. בחסות התנועה קמו מוסדות ובהם 'המכבי הצעיר' וכן מכבי שירותי בריאות, מועדוני ספורט רבים ואחרים, אך חלקם הפך לעצמאי ואינו כפוף לתנועה.
מועדוני "מכבי" בישראל
"מכבי" ישראל מהווה מסגרת ארגונית, ספורטיבית, חברתית וחינוכית המאגדת אגודות מכל רחבי הארץ. בתור כך מהווה גוף מטה, שעיקר תפקידו לסייע בשירותים מרכזיים ושונים לכל אגודות מכבי ברחבי הארץ, החברות בתנועת מכבי ישראל. כיום חברות במכבי ישראל כ-200 אגודות ספורט ב-34 ענפי ספורט שונים ומגוונים.
תנועת מכבי ישראל אחראית על פיתוח וטיפוח אגודות ברחבי הארץ ומסייעת להן ארגונית, מקצועית ותקציבית.
הפעילות הספורטיבית עניינה בעיקר בענפי הספורט האולימפיים, אולם תנועת מכבי ישראל רואה חשיבות רבה בפיתוח הספורט העממי ותרבות הפנאי.
במסגרת התנועה מאוגדים מתנדבים פעילים וספורטאים.
תנועת מכבי ישראל מהווה מסגרת ואכסניה לדיאלוג בין אגודות הספורט להן יש מכנה משותף בתחום הרעיוני, החברתי והמקצועי. תנועת מכבי ישראל מאפשרת גם לאגודות מרוחקות וחלשות זכות קיום על ידי עזרה בקיום פעילות ספורטיבית במסגרת אגודות הספורט, וכן מסייעת לקיום פעילות ספורטיבית בעיירות פיתוח.
מכבי ישראל מעניקה שירותים מרכזיים ומייצגת את האגודות החברות כלפי הרשויות השונות בענייני מיסוי, בטוח לאומי, ביטוח כללי ובנושאים משפטיים.
מכבי צעיר היא התנועה החינוכית של תנועת המכבי ומשמשת מלבד זרוע חינוכית גם עתודת דור ההמשך למנהיגות במכבי ישראל. תנועת מכבי ישראל מסייעת תקציבית לתנועת הנוער "מכבי הצעיר" וכן למסדר המכבים. בין חברי מסדר המכבים, ניתן למצוא מכבים ותיקים שהיו פעילים בצעירותם במגרשי הספורט ובפעילות ציבורית וחינוכית של תנועת מכבי.
אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד
אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד (בשוודית: Kvinnan med handväskan; תרגום מילולי: "האישה עם התיק") הוא תצלום מפורסם, שצולם בעיר וקשה שבשוודיה ב-13 באפריל 1985 על ידי הצלם האנס רונסון.
התצלום מתעד את דנוטה דניאלסון (בשוודית: Danuta Danielsson), אישה שוודית ממוצא יהודי כבת 38, בשעה שהיא מכה נאו-נאצי באמצעות תיק יד במהלך תהלוכת רחוב של תומכי המפלגה הלאומית הנורדית הנאו-נאצית.
התצלום של רונסון נבחר כתצלום השנה בשוודיה לשנת 1985, ובהמשך כתצלום המאה על ידי מגזין Vi והאגודה לצילומים היסטוריים של שוודיה.
גלישה זוויתית
גלישה זוויתית או אומגה היא מתקן בידורי הנמצא בגני משחקים, ובגרסאות מקצועיות הפך לתת-ענף בספורט אתגרי. בעברית, הכנוי הנפוץ למתקן הוא "אומגה", בשל צורת הגלגלת וידיות האחיזה, המזכירה את האות היוונית אומגה, Ω.
אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד
רקע ופרטי האירוע
דנוטה דניאלסון, האישה המתועדת בתצלום, נולדה בשנת 1947 בפולין לאם ניצולת שואה ממוצא יהודי-פולני, אשר נכלאה במחנה הריכוז מיידנק במהלך מלחמת העולם השנייה. בבגרותה, התאהבה דניאלסון בגבר ממוצא שוודי אותו הכירה במסגרת פסטיבל ג'אז, ובהמשך עברה יחד עמו להתגורר בשוודיה.
ב-13 באפריל 1985, חברים במפלגה הלאומית הנורדית, קבוצה נאו-נאצית קיצונית, קיימו צעדה פומבית ברחובות וקשה, עיר מגוריה של דניאלסון. הצעדה תוכננה כתגובה להופעה של ראש המפלגה הקומוניסטית ותקריות החלו עוד בבוקר. דניאלסון התגנבה מאחורי אחד מהצועדים בתהלוכה, סאפו סלוסקה - חבר במפלגה הלאומית הנורדית ופעיל נאו-נאצי, והכתה אותו באמצעות תיק היד שלה - אירוע שהוביל לפיצוץ ההפגנה.
גלישה זוויתית
מבנה
המתקן בנוי מכבל (בדרך כלל מפלדה) המקשר בין שתי נקודות בגבהים שונים. הגולש עומד בקצה הגבוה, נרתם או מחזיק בגלגלת אשר מורכבת על הכבל, ומחליק עליו בכוח המשיכה.
אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד
רקע ופרטי האירוע
התקרית תועדה על ידי הצלם האנס רונסון שהיה במקום, ופרסם את הצילום בעיתון השוודי הנפוץ דגנס ניהטר כבר ביום למחרת. בהמשך, התצלום פורסם גם בעיתונים בריטיים שונים.
לאחר פרסומו, עורר התצלום דיון ציבורי בשוודיה בדבר ה"אלימות שמופנית נגד מפגינים חפים מפשע".
גלישה זוויתית
בישראל
האומגה הארוכה בישראל נמצאת באתר "חוות ארץ האיילים" שבגוש עציון. גובהה מעל פני הקרקע הוא 150 מטרים ואורכה 400 מטרים.
אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד
רקע ופרטי האירוע
בעקבות פרסום התמונה, הפכה דניאלסון לידוענית בעיר מגוריה. ב-1988 התאבדה דניאלסון באמצעות קפיצה ממגדל מים.
סלוסקה עצמו הורשע מאוחר יותר באותה שנה בעינוי וברצח הומוסקסואל יהודי.
בהמשך, הוקם בעיר ורברג שבשוודיה פסל לזכרה של דניאלסון.
עמוס 5
עמוס 5 הוא לוויין תקשורת שפיתח התאגיד הרוסי NPO PM (הקרוי על שם רשטניוב) עבור חברת חלל תקשורת. לוויין זה הוא החמישי בסדרת לווייני התקשורת "עמוס". הלוויין שוגר ב-11 בדצמבר 2011, מאתר השיגור בייקונור שבקזחסטן, ותוכנן לשהות בחגורה הגיאוסטציונרית מעל יבשת אפריקה ולשרת לקוחות, אשר בהיעדר תשתיות כבלים מפותחות באפריקה, תהווה עבורם התקשורת הלוויינית תחליף חשוב. ב-21 בנובמבר 2015 אבד הקשר עם הלוויין. ב-15 בדצמבר הודיעה חברת חלל תקשורת כי אירע בלוויין כשל מוחלט וסופי ותפעול נוסף שלו יהיה בלתי אפשרי, ככל הנראה כתוצאה מקריסת מערכת אספקת החשמל.
חתימה על הסכם לבניית הלוויין
ב-31 ביולי 2008, פורסם כי חלל תקשורת, המספקת שירותי תקשורת לוויינים באמצעות לווייני עמוס, חתמה על הסכם לבנייה של הלוויין עמוס 5. המחיר עבור אספקת הלוויין במועד הוא כ-157 מיליון דולר. זו הפעם הראשונה בה חברת חלל תקשורת לא מזמינה את לוויין התקשורת מהתעשייה האווירית, שבנתה את לווייני עמוס 1, 2, 3, 4 ו-6. חברת NPO PM הרוסית, יצרנית הלוויין, הייתה אחראית לתכנון, בניה ושיגור של יותר מ-1,160 לוויינים, כולל מערך לווייני הניווט של ברית המועצות (ואחר כך של רוסיה), גלונאס. בחירת יצרנית שונה גרמה לכך שעמוס 5 שוגר לפני עמוס 4.
מיקום בחלל ותחומי תדרים
מיקומו של הלוויין בחלל בקו האורך 17° מזרח, מעל יבשת אפריקה. המטע"ד של הלוויין עמוס 5 נבנה, כקודמיו בלווייני עמוס, על ידי חברת טאלס אלניה ספייס. ללוויין 18 משיבים בתחום C ו-18 משיבים בתחום Ku.
עמוס 5i
ב-25 בנובמבר 2009 הודיעה חברת חלל תקשורת כי על מנת לענות לביקושים מוקדמים עבור שירותי עמוס 5 באפריקה, הגיעה החברה להסכם להעברה ולהצבת לוויין תקשורת שכור מתוצרת אמריקאית באופן זמני, למתן שירותים באפריקה בהקדם עד ששוגר עמוס 5 ב-2011. הלוויין שכינויו עמוס i5, הוצב בדצמבר 2009, בנקודה בחלל אליה הגיע בהמשך הלוויין עמוס 5. החברה החלה לספק באמצעותו שרותי תקשורת לוויינית מוקדמים באפריקה בינואר 2010, ללקוחות הממתינים להפעלתו המסחרית של עמוס 5 ששוגר בסוף 2011. הלוויין איבד את אמינותו התפעולית לפני שעמוס 5 שוגר וחלל תקשורת העבירה את הלקוחות שקיבלו באמצעותו שרות, ללוויינים אחרים. לאחר שהושלמו בדיקות המערכות של עמוס 5, הועברו אליו הלקוחות.
תקלות
בספטמבר 2012 דיווחה חברת חלל תקשורת שהתגלתה תקלה בספק כוח מספר 2, אשר מונעת ממנו להפעיל חלק ממנועי הלוויין, אשר אחראים על יציבותו ושמירת מיקומו בחלל, וכי יש חשש לקיצור חיי הלווין. תקלה שלישית, אשר דווחה באוקטובר 2013, התגלתה שוב בספק כוח 2 של הלוויין. תקלה זו פוגעת ביכולת להעביר מתח חשמלי לשני מנועים של הלוויין והייתה עלולה, על פי חוות דעתו של היצרן ISS, לגרום לקיצור של 11 חודשים או יותר באורך חיי הלוויין (שתוכנן ל-15 שנים).
ב-21 בנובמבר 2015 בשעה 06:45 בבוקר שעון ישראל אבד הקשר עם הלווין ובעקבות כך הופסקו השירותים שסופקו דרכו. חלל תקשורת מסרה שהלוויין מבוטח בסכום של 158 מיליון דולר. לאחר כשלושה שבועות הודיעה החברה כי הכשל הוא מוחלט וסופי ותפעול נוסף של הלוויין יהיה בלתי אפשרי. על פי תצפיות אופטיות שנערכו, הלוויין נצפה בנקודת המסלול והוא מסתובב בקצב אופייני ללוויין שמערכותיו אבדו באופן מוחלט.
מיכאל פרי
מיכאל פרי (1938 – יוני 2022) היה פרופסור לאסטרטגיה ושיווק, כמו כן, היה איש סגל פנים בפקולטה למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה
פרי התגורר בחיפה בשנות ילדותו. הוא למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה וסיים אותו בשנת 1956. פרי שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל עם גרעין של הצופים.
למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית והמשיך ללימודי תעודה במנהל עסקים. בהמשך סיים את לימודי הדוקטורט (PhD) באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בשנת 1970. עם חזרתו לישראל, הקים את חברת "מיצוב", חברת הייעוץ האסטרטגי הראשונה בישראל. מאז לימד פרי במספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובישראל. קיבל את הפרופסורה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 1991 הוציא לאור את ספרו העוסק בתכנון אסטרטגי, הנקרא "אסטרטגיה של יתרון תחרותי - הגישה השיווקית". הספר משמש כיום ללימוד במספר קורסים למנהל עסקים באוניברסיטאות ומכללות בישראל. בנוסף פרסם פרי מספר רב של מאמרים מקצועיים ומאמרים בעיתונות העסקית.
את המונח העברי מיצוב (שילוב של מיקום ומצב) טבע פרופסור פרי בתחילת שנות ה-80 ועד למותו היה היו"ר של חברת הייעוץ "מיצוב - תכנון אסטרטגי וייעוץ שיווקי", המתמחה בייעוץ אסטרטגי.
בשנת 2014 הוציא לאור את ספרו השני: "מהג'ונגל לכרי הדשא - בניית אסטרטגיה עסקית בשוק תחרותי לשם 'שיאור באושר'" יחד עם גיא פרי, בהוצאת אחווה הוצאה לאור.
דארשן
דארשן או דרשאנה (סנסקריט दर्शन) הוא מונח בסנסקריט שפירושו "לראות" (בכוונה של מצב בו פוגשים ורואים), לחזות או מבט חטוף. לרוב משתמשים במונח על מנת לתאר מצב בו רואים אדם קדוש. אדם יכול "לקבל דארשן" של דמות אלוהית במקדש, או על ידי אדם רוחני, כדוגמת גורו.
ישנה הקבלה מסוימת למונח היהודי של עלייה לרגל וקבלת ברכה מצדיק, אולם המונח דארשן לאו דווקא מתייחס לשיחה או מפגש שהוא יותר ממבט.
עבור המורה הרוחנית מאטה אמריטננדמאיי הדארשן הפך לחיבוק, וכל מי שמגיע לראותה זוכה לחיבוק אוהב. עד היום היא חיבקה מעל ל-26 מיליון איש. דארשן מפורסם נוסף הוא של הגורו סאי באבא, שבו הוא מתהלך סביב מאמיניו ומתבונן בהם חזרה.
אנג'ליקה ברידג'ס
אנג'ליקה ברידג'ס (באנגלית: Angelica Bridges; נולדה ב-20 בנובמבר 1973) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת אמריקאית.
בנובמבר 2001, בעת שהייתה בת 27, הופיעה על שער המגזין פלייבוי בעירום.
ברידג'ס היא סולנית להקת "Strawberry Blonde". היא הנחתה ושרה במופע החשפנות "Fantasy" שהציג בלאס וגאס.
סוללת אלומיניום-אוויר
סוללת אלומיניום-אוויר (או סוללת Al–air, באנגלית: Aluminium–air battery) היא סוללת מתכת-אוויר, המייצרת חשמל מתגובת חמצן באוויר עם אלומיניום. צפיפות האנרגיה שלה מהגבוהות ביותר בתחום הסוללות, אך הן אינן נמצאים בשימוש נרחב עקב עלות גבוהה של האנודות ובעיות טיפול בתוצרי לוואי בעת שימוש באלקטרוליטים רגילים. גורמים אלו הגבילו את השימוש בהן בעיקר ליישומים צבאיים. עם זאת, לרכב חשמלי עם סוללות אלומיניום יש פוטנציאל לטווח נסיעה של עד פי שמונה מטווח סוללת ליתיום-יון ועם משקל כולל נמוך משמעותית.
סוללות אלומיניום-אוויר הן תאים ראשוניים, כלומר אינן נטענות. ברגע שאנודת האלומיניום נצרכת על ידי תגובתה עם חמצן אטמוספירי בקתודה הטבולה באלקטרוליט על בסיס מים ליצירת תחמוצת אלומיניום, הסוללה כבר לא תייצר חשמל. עם זאת, ניתן לטעון את הסוללה באופן מכני באנודות אלומיניום חדשות המיוצרות ממחזור תחמוצות האלומיניום. מיחזור כזה ידרש אם יהיה אימוץ נרחב של סוללות אלומיניום.
כלי רכב המונעים מאלומיניום נמצאים בדיון זה כמה עשורים. הכלאה מקלה על העלויות, ובשנת 1989 דווח על בדיקות דרכים של הכלאה של סוללת אלומיניום-אוויר/עופרת-חומצה ברכב חשמלי. מיניוואן היברידי כזה המופעל באמצעות אלומיניום הודגם באונטריו בשנת 1990.
במרץ 2013 פרסם Phinergy סרטון הדגמה של מכונית חשמלית המשתמשת בתאי אוויר מאלומיניום שנסעה 330 ק"מ באמצעות קתודה מיוחדת והידרוקסיד אשלגן. ב-27 במאי 2013, בערוץ הישראלי 10 שודרה חדשות הערב הוצגה מכונית עם סוללת Phinergy מאחור, בטענה לטווח של 2,000 ק"מ לפני שנדרשה החלפת אנודות האלומיניום.
אלקטרוכימיה
חצי תגובת חמצון האנודה היא:
חצי התגובה להפחתת הקתודה:
התגובה הכוללת היא:
מתח של כ-1.2 וולט נוצר על ידי תגובות אלה וניתן להשגה בפועל כאשר אשלגן הידרוקסיד משמש כאלקטרוליט. אלקטרוליט מים מלוחים משיג כ-0.7 וולט לתא.
המתח הספציפי של התא יכול להשתנות כתלות בהרכב האלקטרוליט כמו גם במבנה ובחומרים של הקתודה.
ניתן להשתמש במתכות אחרות באופן דומה, כגון ליתיום-אוויר, אבץ-אוויר, מנגן-אוויר ונתרן-אוויר, חלקן עם צפיפות אנרגיה גבוהה יותר. עם זאת אלומיניום נחשב אטרקטיבי כמתכת היציבה ביותר.
בית הכנסת פרינסס רוד
בית הכנסת פרינסס רוד (באנגלית Princes Road Synagogue) נמצא בליברפול שבאנגליה. הוא נחנך ב-2 בספטמבר 1874 על ידי הקהילה היהודית העתיקה בעיר.
היסטוריה
הקהילה היהודית המתועדת הראשונה בליברפול בנתה בשנת 1753 בית כנסת ובית קברות ברחוב קומברלנד. לא ידוע דבר על מקורות קהילה זאת.
בשנת 1789, קהילה חדשה הקימה בית כנסת ברחוב פרדריק (Upper Frederick Street) 133 כיום צ'יינה טאון. בית הכנסת ובו מקום לכ־70 מתפללים עדיין קיים אך בית הקברות הסמוך אליו פורק.
בשנת 1806 נבנה בסיל סריט (Seel Sreet) בית כנסת עבור 290 מתפללים. בשנת 1838 חל פילוג בקהילה. החלק הפורש בנה בשנת 1842 בית כנסת נפרד בהופ פלייס. קהילת סיל סטריט כונתה הקהילה העתיקה של ליברפול וקהילת הופ פלייס כונתה הקהילה החדשה. בשנת 1870, בשל התרחבותה של הקהילה העתיקה, הורגש צורך בבניית בית כנסת גדול יותר. אבן הפינה לבית הכנסת החדש הונחה בשנת 1872 על מגרש שנרכש בפרינסס רוד. טקס חנוכת בית הכנסת החדש ובו מקום ל-824 מתפללים התקיים ב-2 בספטמבר 1874.
בית הכנסת תוכנן על ידי ויליאם ג'יימס אודסלי וג'ורג' אשדאון אודסלי, אדריכלים אחים מאדינבורו, אשר שילבו בו אלמנטים מזרחיים, מוריים וגותיים בהשפעת בתי כנסת בהם ביקרו באירופה לצורך השלמת הפרויקט. בניית בית הכנסת מומנה כולה על ידי הקהילה.
בית הכנסת התפרסם כבית הכנסת האורתודוקסי הראשון בו שרה מקהלה מעורבת של נשים וגברים. בתחילה, המקהלה הייתה מורכבת רק מגברים. במלחמת העולם השנייה, כאשר הגברים גויסו, נשותיהם התנדבו למלא את מקומם ומאז המקהלה נשארה מעורבת.
בשל מיעוט המתפללים, בית הכנסת הפסיק לפעול באוקטובר 2021 אך נשאר פתוח לסיורים, מופעי תרבות, חתונות וחגיגות בר מצווה.
תיאור
הבניין בנוי משילוב של לבנים אדומות, אבן חול אדומה ואבני גרניט אדומות מלוטשות. ששת הצריחים, ארבעה בחזית ושניים בחלק האחורי, פורקו בשנת 1970 מסיבות בטיחות בצו המועצה המקומית.
בית הכנסת בנוי בסגנון של בזיליקה גותית. חלל אולם התפילה מחולק לספינה ראשית מרכזית ומשני צדייה שדרות עמודים בסגנון מורי שקשתותיהן נתמכות על ידי עמודי ברזל יצוק מתומנים. מעל שדרות העמודים נמצאת עזרת הנשים. מוטיב מגן דוד משולב בשושנת טיודור, החוזר באריחי הריצוף ומעל הכניסה הראשית, מסמל את קשר הקהילה למורשת האנגלית. מעל הכניסה מוצבת כתובת בעברית - "ברוך אתה בבואך".
פנים בית הכנסת מצטיין בעיטורים עשירים העושים שימוש בסוגים שונים של שיש וציפויים בעלי זהב. החלונות מעטורים בקשתות גותיות ומשלבים ויטרז'ים עם מוטיבים של פרחים וצורות מופשטות. מעל ארון הקודש נמצא חלון רוזטה.
ארון הקודש בגובה 7.5 מטר, בסגנון ביזנטי, בנוי משיש בצבעים שונים ומעוטר בחמש כיפות כחולות עם פיתוחי זהב. הכיפה המרכזית נתמכת בקשת מורית עליה ציטוט מספר ישעיהו פרק ב' פסוק ה':
בית הכנסת לא ניזוק בשתי מלחמות העולם אך נפגע קשה בשנת 1979 עקב הצתה. כל הנזקים תוקנו ובית הכנסת חזר לפעול שנה לאחר מכן.
הבניין נמצא ברשימת הבניינים ההיסטוריים בעלי עניין ארכיטקטוני או היסטורי מיוחד הראויים להגנה מיוחדת.
טימור (אי)
טימור (פורטוגזית: Timor) הוא אי בצידו הדרומי של הארכיפלג המלאי, המחולק בין המדינה העצמאית מזרח טימור, ומערב טימור השייכת למחוז מזרח נוסה טנגרה באינדונזיה. שטח האי 30,777 קמ"ר. מקור שמו במילה המלאית טימור שפירושה מזרח, מפני שהאי נמצא בחלקה המזרחי של שרשרת האיים.
גאוגרפיה
ממזרחו ודרום-מזרחו של האי שוכנת אוקיאניה. בצפון-מזרחו שוכן האי סוּלָאווֵסִי, וממערבו האי סומבה. ממערב צפון-מערב לאי שוכנים האיים פלורס ואלור, ומצפון-מזרחו שוכנים איי באראט דיה, כולל האי ווטאר.
בטימור אין געשיות ויש בו ארכאולוגיה עתיקה יותר מאשר בשאר איי סונדה הקטנים. תופעות אלה הן תוצאה מהיותו של האי על קצהו הצפוני של הלוח האינדו-אוסטרלי שנדחק אל תוך דרום-מזרח אסיה.
היסטוריה
כאי הקרוב ביותר להתיישבות אירופאית בתקופה, טימור היה יעדו של ויליאם בליי ושל הימאים הנאמנים לו לאחר המרד על הבאונטי הידוע לשמצה ב־1789 הוא הגיע אל קופאנג שנשלטה על ידי ההולנדים ומשם שלח אל בריטניה את מכתב התלונה על המרד. באי גם נמצאו שרידיה של הספינה HMS pandora, שנשלחה לעצור את מורדי הבאונטי, לאחר שהתרסקה לתוך שונית המחסום הגדולה.
כוחות יפנים השתלטו על האי מ-1942 עד ל-1945.
לאחר התקוממות נגד המשטר הקולוניאלי פלשו כוחותיה של אינדונזיה אל תוך מזרח טימור ב-1975. מזרח טימור סופחה לאינדונזיה ונודעה כטימוֹר טימוּר או בקיצור "טים טים". היא נחשבה בידי האינדונזים כמחוז ה-27, אך הכיבוש מעולם לא הוכר בידי האו"ם או בידי פורטוגל. אוכלוסיית מזרח טימור התקוממה במשטר האינדונזי ופתחה ממלחמת גרילה.
לאחר משאל עם ב-1999, נחתם הסכם בין פורטוגל ואינדונזיה בחסות האו"ם שקבע שמזרח טימור תקבל עצמאות מלאה.
אחד מפחדיה הגדולים ביותר של הממשלה האינדונזית בנוגע למזרח טימור תמיד היה האפשרות שמערבו של האי יתעודד מעצמאותו של מזרחו, וינסה להצטרף לחציו השני בהקמת מדינת אי שלמה. חשדה של הממשלה האינדונזית אושר בהקמתה של תנועת טימור הגדולה, שהחלה לפעול ב-2001 בצדו המערבי של האי.
כוחות היבשה של הוורמאכט
כוחות היבשה של הצבא הגרמני (בגרמנית: Heer) הוקמו על ידי אדולף היטלר במאי 1935 כחלק מהצבא הגרמני המחודש (הוורמאכט). בנוסף לזרוע היבשה כלל הוורמאכט שתי זרועות נוספות - חיל האוויר (הלופטוואפה) והצי (הקריגסמרינה). בראש ה-Heer עמדה המפקדה העליונה של כוחות היבשה, ה-OKH (ראשי תיבות בגרמנית של "Oberkommando Des Heeres"), שהייתה כפופה למפקדה העליונה של הוורמאכט, ה-OKW. אף שבתאוריה המפקדות של שלוש הזרועות של הצבא הגרמני היו כפופות ל-OKW, למעשה הן פעלו באופן עצמאי. היטלר, שלא בטח בנאמנות של ראשי הצבא הגרמני, לקח על עצמו את הפיקוד העליון על צבא היבשה בדצמבר 1941, תוך ניצול כישלון הצבא הגרמני בקרב מוסקבה והמצב המסוכן שנוצר בעקבות מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה, ושמר בידיו את הפיקוד על ה-OKH עד לתום המלחמה.
עם הקמתו כלל צבא היבשה הגרמני 21 דיוויזיות שאורגנו במסגרת 3 ארמיות, אך במהלך השנים הבאות, ובעיקר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא התרחב עד שכלל מאות דיוויזיות ועשרות ארמיות. בשנים 1939–1945 גויסו לצבא היבשה כ-13 מיליון איש, מתוכם כ-1.6 מיליון נהרגו ולמעלה מ-4 מיליון נפצעו.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמה החליטו בעלות הברית ב-20 באוגוסט 1946 להורות על פירוק הוורמאכט הגרמני באופן רשמי, וזה היה גם סופה של זרוע היבשה עד להקמת הבונדסוור בשנת 1956.
שאלת המלוכה
שאלת המלוכה הייתה משבר פוליטי נרחב בבלגיה בשנים 1945–1951, והגיע לשיאו במרץ–אוגוסט 1950.
ה'שאלה' הייתה האם המלך לאופולד השלישי, מלך הבלגים יכול לשוב לבלגיה ולקבל את תפקידיו הציבוריים על רקע הטענות כי מעשיו בעת מלחמת העולם השנייה היו בניגוד להוראות החוקה הבלגית. המשבר נפתר באוגוסט 1950, כשלאופולד החליט לוותר על כסאו עבור בנו, המלך בודואן, מלך הבלגים. המהלך יצא לפועל ביולי 1951.
היסטוריה
בשנת 1940, בעת הקרב על בלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה, ניסה המלך לאופולד להשליט משטר סמכותני, ועם פרוץ המלחמה לקח שליטה על הצבא הבלגי.
לאופולד סירב להצטרף לממשלה הבלגית הגולה בצרפת, וב-28 במאי 1940 הודיע על כניעה לגרמנים, בניגוד לדעתו של ראש ממשלת בלגיה איבר פיירלו. פיירלו ושריו עברו לצרפת שעדיין נלחמה, והכריזו משם שכניעתו של לאופולד לא הייתה חוקית, וכי על הצבא הבלגי להמשיך במאבק בכל מצב.
במהלך כל המלחמה הוחזק המלך לאופולד במעצר בית בארמונו, וזמן קצר לפני שבעלות הברית שחררו את בלגיה - גורש לגרמניה על ידי הנאצים.
בעת שחרור בלגיה המלך עדיין היה בשבי, ולכן מונה אחיו, הנסיך שארל, רוזן פלנדריה, לעוצר, כשהמלך הוכרז כ"אינו מסוגל לשלוט". תושבי המדינה נחלקו בשאלה האם המלך יכול לשוב לתפקידו או לא, ובינתיים הוא נשלח לגלות בשווייץ.
בשנת 1950 עלתה לשלטון ממשלת מרכז-ימין, שערכה משאל עם שבו ניצחו אוהדי המלך בהפרש קטן. תוצאות משאל העם גרמו למחלוקת גדולה בין תושבי פלנדריה הפלמים, שתמכו בהחזרת המלך לאופולד, לתושבי ולוניה ומחוז בריסל, שהתנגדו למהלך.
ביולי 1950 שב המלך לבלגיה. שובו לווה בשביתה כללית בוולוניה, ובהפגנות ענק שהסלימו לאחר שנהרגו בהן ארבעה מפגינים מירי שוטרים. ב-1 באוגוסט, על מנת למנוע הסלמה נוספת, הודיע המלך לאופולד כי הוא החליט לוותר על כסאו עבור בנו, המלך בודואן, מלך הבלגים. הדבר יצא לפועל ביולי 1951.
תעודה ציבורית
תעודה ציבורית היא מסמך על פי דיני הראיות המהווה עדות שמיעה, שכן ניתן להגישם כראיה, מבלי להביא לעדות את מי שיכול לערוב לאמיתותם או לאמיתות תוכנם, לפי העניין. לעומת זאת, על מנת להוכיח תוכנם של מסמכים אחרים, יש להביא לעדות את מי שיכול לערוב לקיומם או לאמיתות תוכנם מידיעתו האישית. כך, לדוגמה צד המבקש להגיש ספרות מקצועית כראיה, נדרש להגיש באמצעות מומחה, שיעיד על ערכו של הספר ועל מהימנותו.
תעודה ציבורית היא תעודה המבטאת מעשה חקיקה או ביצוע או תעודה המהווה חלק מהרשומות הרשמיות של אחד הגופים הבאים:
התעודה תודפס על ידי המדפיס הממשלתי או דפוס אחר שהוכח כי פועל מטעם הממשלה.
דוגמאות
דוגמה לתעודות ציבוריות מוכרות הן: תעודת לידה, תעודת פטירה, תעודת זהות, פרוטוקול בית המשפט, דרכון, אישור נוטריוני.
הודעה הנרשמת על ידי חוקר משטרה אינה נחשבת לתעודה ציבורית.
פיגוע הירי ברמת רחל (1956)
הפיגוע
ביום ראשון, 23 בספטמבר 1956, נערך סיור לחובבי ארכאולוגיה בחפירות ארכאולוגיות ליד קיבוץ רמת רחל במסרת כנס של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. במהלך הסיור נפתחה אש מקלעים על הארכאולוגים מעמדות ירדניות אשר במנזר מאר אליאס אשר בקרבת כביש ירושלים-בית לחם. הירי גרם למותם של ארבעת הארכאולוגים (ביניהם יעקב פינקרפלד) ולפציעתם של 16 נוספים. אדם נוסף שנפצע קשה בפיגוע נפטר מפצעיו כעבור חמש שנים.
אחרית דבר
בתגובה לפיגוע הירי ברמת רחל ביצע צה"ל את פעולת התגמול מבצע לולב ב-25 בספטמבר 1956 אשר במסגרתו פשטו כוחות צנחנים, בפיקודם של מרדכי גור ורפאל איתן, על משטרת חוסאן שבנפת בית לחם. לאחר קרב קשה פוצצה התחנה. לירדנים היו 39 הרוגים. לצה"ל היו 10 הרוגים, 5 מהם בהתפוצצות מטען חומר נפץ שהיה על אחד הג'יפים, ו-16 פצועים.
הנצחה
במקום הפיגוע הוקם גן ארכאולוגי על-שם הנופלים.
בית הקברות מאונט פלזנט
בית הקברות מאונט פלזנט (אנגלית: Mount Pleasant Cemetery) הוא בית קברות הממוקם בעיר טורונטו שבאונטריו, קנדה.
היסטוריה
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-19, בתי הקברות המורשים היחידים בעיר היו כאלה שהשתייכו לכנסייה האנגליקנית או לכנסייה הרומית הקתולית. עבור תושבים מנוחים שלא השתייכו לאף אחת מהכנסיות הללו, היו צריכים למצוא הסדרי קבורה מחוץ לעיר.
ב-1873 הוצע הרעיון להקים בעיר בית קברות לשימוש כלל התושבים. ב-4 בנובמבר 1876 הוקם בית הקברות מאונט פלזנט בפרוורי העיר על שטח של כ-0.8 קמ"ר, במטרה לשמש את כלל התושבים בעיר. בבית העלמין היה מסלול של יותר מ-19 ק"מ לנסיעת מרכבות, שהיה מצוי בסביבת גבעות ואגמים בהם ברווזים וברבורים.
עקב הגידול באוכלוסייה והתפשטות העיר, מצוי כיום בית הקברות במרכז העיר. יש בו שבילי הליכה רבים, מזרקות, פסלים, גנים בוטניים ועצים. הוא משמש כמקום הקבורה של מעל מ-168,000 איש, בהם זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה פרדריק בנטינג וצ'ארלס בסט, הפסנתרן גלן גולד, ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג, חמישה מראשי ממשלת אונטריו, חמישה מראשי העיר טורונטו ואחרים.
מפרץ דוכס יורק
מפרץ דוכס יורק (באנגלית: Duke of York Bay) הוא מפרץ היוצא ממפרץ פוקס שבאזור קיקיקטאלוק בנונאווט שבקנדה. המפרץ ממוקם מדרום מזרח לאי סאות'האמפטון, דרומית לאי וייט, כאשר ממערב למפרץ נמצא מצר קומר וממזרח לו נמצא מצר פלקון.
היסטוריה
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי סר ויליאם אדוארד פרי ב-17 באוגוסט 1821 בזמן מסעו השני בו ניסה לגלות את המעבר הצפון-מערבי. המפרץ נקרא על שמו של הנסיך פרדריק, דוכס יורק בנו השני של ג'ורג' השלישי ואחיו של ג'ורג' הרביעי, מאחר שהמפרץ נצפה לראשונה יום קודם לכן, ב-16 באוגוסט, בו חל יום הולדתו של הדוכס.
מקס קרמר
ד"ר מקס קרמר (בגרמנית: Max Kramer; 8 בספטמבר 1903 – יוני 1986) היה מדען גרמני שעבד עבור תאגיד הפלדה והחימוש הגרמני Ruhrstahl AG. הוא היה אחראי על תכנון ובניית פצצת ה-Fritz X ועל תכנון טיל ה-X-4 (בשנים 1943–1945) ונגזרתו ה-X-7 (לשימוש נגד טנקים).
רקע מקצועי
מקס אוטו קרמר נולד בקלן, גרמניה. הוא קיבל תואר בהנדסת אלקטרוניקה ב-1926, וקיבל דוקטורט באווירונאוטיקה ב-1931. כבר בשנות ה-30 המאוחרות, הוא היה אוטוריטה מובילה בתחום האווירודינמיקה, ועבד במכון הגרמני לאווירונאוטיקה בברלין. נזקפים לזכותו פטנטים רבים בנוגע למטוסים ולתעופה, כמו למשל ההצגה של מדפים לנחיתה (landing flaps). ההתמחות שלו הייתה במידול זרימות אוויר מורכבות, במיוחד אלו הקשורות לדינמיקה של זרימה למינרית.
מחקר מוקדם בגרמניה
קרמר המשיך לפתח את התכנון הבסיסי של פצצת ה-X-1 (ה-Fritz X ) במהלך המלחמה. כיוון אחד של מחקר היה להגביר את היכולת של הנשק הזה לחדור את השריון הכבד של ספינות מערכה כגון הבריטית המלך ג'ורג' החמישי והאמריקנית צפון קרוליינה. הוריאנטים X-2 ו-X-3 השיגו זאת באמצעות השגת מהירויות צלילה גבוהות יותר בתחום העבר קולי מבלי לאבד יציבות כיוונית.
תוכנית הפיתוח השאפתנית ביותר של קרמר במהלך המלחמה הייתה פרויקט טילי ה-X-4 וה-X-7. בשניהם לא נעשה שימוש מבצעי במהלך המלחמה, אך העיצוב, המבנה והעקרונות שבבסיסם התניעו מחקר רב על פיתוח טילי אוויר אוויר וטילים נגד טנקים בשנים הראשונות שלאחר המלחמה.
מישל מונאהן
מישל לין מונאהן (באנגלית: Michelle Lynn Monaghan; נולדה ב-23 במרץ 1976) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר ממשחקה בשלושה מסרטי "משימה בלתי אפשרית", וכמו כן בסרטים "קיס קיס בנג בנג", "נראתה לאחרונה", "ארוס עליה", "אשת החלומות", "לכודים ברשת" ו"קוד מקור".
ביוגרפיה
מונאהן נולדה בעיר ווינתרוף שבאיווה, לשרון (האמל), שניהלה מעון בבית המשפחה, ולרוברט מונאהן, עובד מפעל וחקלאי. היא אחות קטנה לבוב ולג'ון. הוריה אימצו לביתם שנים-עשר ילדים במשך תקופה של 12 שנים.
היא סיימה את לימודי התיכון ב-1994, לאחר שהייתה "נשיאת הכיתה", והשתתפה בכמה הצגות בית-ספריות. לאחר לימודיה בתיכון היא עברה לשיקגו על-מנת ללמוד שם עיתונאות בקולומביה קולג' שיקגו. במקביל ללימודיה התפרנסה כדוגמנית, ועבדה בארצות הברית, במילאנו, בסינגפור, בטוקיו ובהונג קונג. לפני הסמסטר האחרון שלה, פרשה מהלימודים ועזבה לניו יורק כדי לפתח קריירת משחק.
קריירה
התפקידים הבולטים הראשונים של מונאהן, אף כי היו קטנים, היו בפרקים בודדים בסדרות "אמריקאים צעירים" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד". הפריצה הקולנועית שלה הייתה בשנת 2001, עם תפקיד קטן בסרט "הבושם". לאחר מכן ביצעה תפקיד קטן נוסף בסרט "בוגדת".
מונאהן פרצה לתודעה הציבורית בשנת 2002, כשהחלה לככב בסדרת הטלוויזיה "בוסטון פאבליק" בתפקיד קימברלי וודס. בשנת 2003 היא הופיעה בסרט "הכל עובר במשפחה". בשנת 2005 שיחקה בסרטים "היפוך החורף" ו"קיס קיס, בנג בנג. הסצינות בהן הופיעה בסרטים "קונסטנטין" ו"סוריאנה" נחתכו מהעריכה הסופית, אך קלטת האודישן שלה ל"קונסטנטין" זיכתה אותה באודישן לסרט "משימה בלתי אפשרית 3", והיא קיבלה את התפקיד. בסרט היא מופיעה לצד טום קרוז.
בשנת 2007 כיכבה מונאהן בסרט "אשת החלומות" כמירנדה. בנוסף כיכבה בסרט "נראתה לאחרונה", וקיבלה ביקורות מצוינות על הופעתה בתור הדמות הראשית, אנג'י ג'נרו, ועל משחקה.
בשנת 2014 כיכבה בתור מגי הארט בעונה הראשונה של סדרת הפשע האנתולוגית "בלש אמיתי" ברשת HBO; תפקידה אשר הקנה לה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס סטלייט.
ב-2017 כיכבה לצד ג'יימי פוקס בסרט הפשע "מצוד לילי". באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון".
בשנת 2021 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "אויב בדלת" לצד קייסי אפלק אשר גילם את בעלה.
בשנת 2022 הופיעה בסדרת הדרמה של נטפליקס הדהודים בתפקיד אחיות תאומות המחליפות זהות ביניהן אחת לשנה ביום הולדתן.
תחנת מז'דונארודנאיה
תחנת מז'דונארודנאיה (ברוסית: Международная) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו פיליובסקאיה.
התחנה ממוקמת בחלק התת-קרקעי של ליבת מוסקבה סיטי שבמוסקבה סיטי, ברובע פרסננסקי.
תחנת מז'דונארודנאיה נפתחה ב־30 באוגוסט 2006, והיא חלק ממחלף הכולל את מתחמי התחבורה הבאים: תחנת "דלובוי צנטר" של הטבעת המרכזית של מוסקבה, פלטפורמת "טסטובסקאיה"  בכיוון בלרוסקויה  של הרכבת, ובלורוסקו-סביולובסקי דיאמטר.
בתרגום מרוסית פירוש שם התחנה הוא "בינלאומית", ובנוסף גם נקראת כך, וזאת בהקשר למרכז העסקים המוסקבאי הבינלאומי "מוסקבה סיטי".
עלי הראשון, צ'יף יג'ו
על פי מרדכי אביר עלי הוא זה שייסד את העיר דברה תבור שנהפכה לבירת שושלת יג'ו. עלי נקבר בעיירה לליבלה כאשר נפטר.
המחאה נגד הרפורמה המשפטית
המחאה נגד הרפורמה המשפטית (נקראת גם: המחאה נגד המהפכה המשפטית) היא גל הפגנות נגד התוכנית של ממשלת ישראל השלושים ושבע, שמטרתה היא לשנות את הוועדה לבחירת שופטים, את סמכויות בית המשפט העליון ועוד, ולטענת מתנגדיה תהפוך את ישראל לדמוקרטיה חלולה ודה-פקטו לדיקטטורה.
המחאה פרצה בינואר 2023 עם פרסום רפורמת לוין, שהתפרשה על ידי המוחים כניסיון לביצוע הפיכה משטרית או אף הפיכה עצמית. מוקדי המחאה העיקריים הם צומת הרחובות קפלן ודרך בגין בתל אביב, ששמו הוסב ב 17 ביולי 2023 על ידי עיריית תל אביב ל"כיכר הדמוקרטיה", והרחובות היוצאים ממנו, בית ראש הממשלה ומשכן הכנסת בירושלים וכיכר חורב בחיפה, נתניה ובאר שבע. מפברואר 2023 החלו להיערך הפגנות מחאה בכמאה וחמישים מוקדים נוספים בישראל, ומספר המפגינים השבועי ברחבי ישראל הגיע למאות אלפים בחודש אפריל.
על פי סקרים שהתפרסמו רוב הציבור התנגד לרפורמה או לקידומה ללא הסכמה רחבה לפני כן.
מחאות נוספות הן נגד היוזמה לפירוק תאגיד השידור הישראלי ושינויים בגלי צה"ל; הקמת המשמר הלאומי בכפיפות ישירה לשר לביטחון לאומי איתמר בן גביר; העלייה בשיעורי קורבנות האלימות בחברה הערבית, הפגיעה בזכויות נשים ובנושאים נוספים.
רקע
לאחר היוודע תוצאות הבחירות לכנסת העשרים וחמש שהצביעו על מתן רוב מובהק ל"גוש תומכי נתניהו" הכולל את רשימות הליכוד, הציונות הדתית, ש"ס ויהדות התורה הכוללות יחדיו 64 מנדטים, החלו להתארגן מחאות נגד הקואליציה המסתמנת. יאיר לפיד, שעדיין כיהן כראש ממשלת ישראל, עודד את הציבור לצאת ולהפגין על גשרים ברחבי הארץ ובחלק מהפגנות אלו הוא אף השתתף בעצמו. בפגישתו עם אלוף במטכ"ל הזהיר אותו וטען כי . בעקבות תוכנית לוין אמר גדי אייזנקוט כי אם אכן התוכנית תקודם "יש להוציא מיליון איש לרחובות".
תחילת המחאות: ינואר–מרץ 2023
כשבוע לאחר הקמת הממשלה, הציג שר המשפטים יריב לוין תוכנית להפחתת עצמאות מערכת המשפט וצמצום יכולתה לבקר את הרשויות האחרות - המחוקקת והמבצעת. לוין טען כי זו תגובה למהפכה החוקתית. מתנגדי התוכנית מכנים אותה "הפיכה משטרית", משום שתפגע בדמוקרטיה הישראלית ובאיזון בין 3 רשויות השלטון, בכך שתחליש את מערכת המשפט ותעניק כוח בלתי מוגבל לממשלה. בעקבות הצגת התוכנית החל גל המחאה נגד הממשלה.
לאחר הכרזתו של יריב לוין על תוכניתו לרפורמה במערכת המשפט, החלה מחאה שכללה מספר שביתות של חברות מהמגזר הפרטי, והפגנות המונים בהן השתתפו עשרות אלפי אנשים - בין השאר מול הכנסת ובמרכז תל אביב. ההפגנה הראשונה התקיימה ב-7 בינואר, ובה כמה אלפי אנשים צעדו מכיכר הבימה לרחבת מוזיאון תל אביב. מאותה שבת ועד סוף יולי המשיכו להתקיים הפגנות כל מוצ"ש, כשמספר המפגינים עלה כל שבוע עד שהגיע לכ-200 אלף איש בתל אביב לבדה. לאור מספרי המפגינים - לאחר כ-3 שבועות מיקום ההפגנה השבועית והמרכזית בתל אביב עבר לצומת קפלן.