cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארתור גרייזר
ראשית חייו
גרייזר נולד בשרודה (Środa Wielkopolska), הנמצאת כ-30 קילומטרים מדרום מזרח לפוזנן, בפולין של היום (בעת לידתו לא הייתה פולין קיימת כישות עצמאית; שטחה חולק בין פרוסיה, רוסיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית). אביו היה פקיד בבית המשפט המקומי. ב-1903 החל גרייזר את לימודיו בגימנסיה המלכותית ללימודים הומניסטיים (Könglich-Humanistische Gymnasium) באינוורוצלב (Inowrocław) של היום, שנקראה אז בשמה הגרמני הוהנזאלצה (Hohensalza). שם כנראה למד לדבר פולנית באורח שוטף. הוא לא השלים את לימודיו במוסד זה, ובאוגוסט 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצי הגרמני. באוקטובר 1917 הועבר לשירות האוויר הגרמני שם שירת כטייס תחת פיקודו של אלוף ההפלות הנודע מנפרד פון ריכטהופן בחזית המערבית. גרייזר הצטיין בשירותו וזכה בעיטור צלב הברזל, דרגה שנייה וראשונה, ובעיטורים נוספים. הוא נפצע קשה בסוף המלחמה, ורק באביב 1919 התאושש סופית מפציעתו.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה הוקמה פולין מחדש. אזור מולדתו של גרייזר סופח לפולין, והדבר הביא אותו לפתח רגשות שנאה כלפי הפולנים. עם סיום המלחמה הצטרף לפרייקור ושירת במיליציה זו מ-1919 עד מאי 1921. הוא שירת בפרייקור של הגבול המזרחי והשתתף בקרבות נגד הצבא האדום במדינות הבלטיות. ב-1921 השתחרר סופית משירותו הצבאי ושלח ידו בעסקים פרטיים שונים, כעצמאי. ב-1929 התמוטטו עסקיו והוא פשט רגל. ידוע שב-1930 הוא עסק בארגון הפלגות נופש באזור גדנסק.
הצטרפות אל המפלגה הנאצית
בשנות השלושים היה גרייזר פעיל בחיים הפוליטיים בעיר החופשית דנציג (היום גדנסק). עיר זו הייתה אז תחת שליטה גרמנית, אך הייתה בתוך מובלעת בשטחה של פולין והקשר בינה לגרמניה היה במסדרון יבשתי מוגדר. גרייזר מילא תפקיד משמעותי במנהל המפלגה הנאצית בעיר. הוא שימש לתקופה קצרה כראש מנהל המפלגה (גאולייטר) ומאוקטובר 1933 עד פרוץ המלחמה ב-1939 היה סגן הגאולייטר. גרייזר היה פעיל גם בזירה הפוליטית בעיר, ושימש כחבר הסנאט וכראש הסיעה הנאצית בעיר. החל מ-1934 שימש גרייזר כראש הסנאט בעיר במקומו של הרמן ראושנינג. בתפקיד זה היה גרייזר מתחרהו של הגאולייטר בעיר, אלברט פורסטר. גרייזר היה קשור לראשי האס אס ולמנגנון הארגון, ואילו פורסטר היה קשור לראשי המפלגה, רודולף הס ומרטין בורמן. גרייזר מתואר בתקופה זו כ"חמום מוח". ב-1939 היה גרייזר אחראי ישירות להסלמה במתח בין גרמניה לפולין, וזאת בהנחיית המשטר בברלין. הגרמנים בדנציג נקטו בפעולות עוינות כלפי פקידי מכס ואנשי משמר הגבול הפולני וכאשר איים שר החוץ הפולני, יוזף בק, בצעדי עונשין כלכליים כתגובה, הודיע גרייזר שמשטרת דנציג אינה מכירה יותר בסמכותם או בכוחם של הכוחות הפולניים, ודרש את נסיגתם המיידית. תגובתו של גרייזר נוסחה בצורה כה בוטה, עד שהנציג הדיפלומטי הפולני סירב להעביר אותה לבק ובמקום זאת שלח לו סיכום תמציתי.
מלחמת העולם השנייה
מלחמת העולם השנייה החלה ב-1 בספטמבר 1939, בפלישת הכוחות הגרמניים לפולין. גרייזר הועבר מדנציג אל אזור פוזנן, שם מונה כראש המנהל האזרחי באזורים שנכבשו במערב פולין; אזורים אלה סופחו לגרמניה ב-8 בספטמבר 1939, ובחודש הראשון הונהג בהם משטר צבאי, שבוטל ב-21 באוקטובר. לאחר השלמת כיבוש פולין וחלוקתה עם ברית המועצות בתחילת מלחמת העולם השנייה, חילקו הגרמנים את השטח שנפל לידיהם לשני חלקים עיקריים: החלק המרכזי, שכלל את מחוזות ורשה, לובלין, ראדום וקרקוב, הוגדר כיחידה מנהלית בפני עצמה - גנרל גוברנמן, ממשל כללי. אזור זה נועד להיות יחידה מנהלית בפני עצמה. לעומת זאת, חבליה המערביים של פולין סופחו לגרמניה. אחד מן האזורים הגדולים שסופחו נקרא בפי הגרמנים ורטגאו (Warthegau). אזור זה כלל חלק מאזור לודז' ואת אזור פוזנן
עם ביטול המשטר הצבאי, מונה גרייזר כגאולייטר (ראש אזור במפלגה הנאצית) של חבל ורטגאו, וכן כנציב הרייך (Reichsstatthalter) של החבל. האזור שקיבל גרייזר לידיו היה אזור חקלאי עשיר ובו גם מרכז תעשייתי מפותח למדי, בעיר לודז'; מערכת הרכבות הייתה טובה, וכך גם מערכת הכבישים, וכוח העבודה היה משכיל למדי וברמה טובה. מטרתו המוגדרת של כל גאולייטר באזורים הכבושים הייתה "לגֵרְמֵן" את האזור שתחת אחריותו, כלומר להביא לכך שהשטח יהפוך לגרמני מכל בחינה שהיא. לגאולייטירים ניתנה רשות להשתמש בכל שיטה שנראתה להם כדי להשיג את היעד, וגרייזר עשה שימוש בשיטות אלימות במיוחד גם יחסית לשאר הגאולייטרים. גרייזר היה גזען נלהב, והנהיג מדיניות של טיהור אתני כלפי האוכלוסייה הפולנית, שבמקומה הושיב אוכלוסייה גרמנית אתנית; מדיניות זו עלתה בקנה אחד עם תפיסותיו של ראש האס אס, היינריך הימלר. גירושים המוניים של פולנים לשטח הגנרל גוברנמן, מלווים בהוצאות להורג, היו לנורמה המקובלת. עד 1944 גורשו מהשטח שעליו היה גרייזר אחראי כ-630,000 פולנים ויהודים, ובמקומם יושבו בחבל כ-537,000 תושבים גרמניים, פולקסדויטשה. גרייזר הנהיג מדיניות אנטי-פולנית חריפה, שהתבטאה בהחרמת רכוש נרחבת, בהטלת הגבלות רבות על החינוך והתרבות הפולניים, ובמסע נגד הנצרות הקתולית.
אחד ממשרתיו הפולניים של גרייזר תיאר אותו:
גרייזר גם תמך בטיהור אתני פנימי. יחידת אס אס שהייתה תחת פיקודו של וילהלם קופה, מראשי האס אס בחבל ורטגאו וכפוף ישירות לגרייזר, הייתה אחראית להמתתם בגז של 1558 חולים בבתי חולים לחולי נפש בחבל מזרח פרוסיה הסמוך. החולים הומתו במחנה הריכוז סולדאו, על ידי יחידה מיוחדת (זונדרקומנדו) שמפקדה הישיר היה הרברט לנגה, מאוחר יותר מפקדו הראשון של מחנה ההשמדה חלמנו.
ייתכן שהמעשה ההומניטרי היחיד שאותו עשה גרייזר היה קליטת פליטים גרמנים, פולקסדויטשה, שגורשו מן השטחים שסופחו לברית המועצות בשנים 1939 – 1940. כ-60,000 תושבים גרמניים של המדינות הבלטיות, אסטוניה ולטביה, גורשו מארצות אלה לגרמניה באותן שנים. מושל מזרח פרוסיה, אלברט פורסטר, יריבו של גרייזר, סירב לקלוט אותם, והם יושבו מחדש בוורטגאו, שאותו ניהל גרייזר. גם גרייזר היה חשדן כלפיהם; פליטים אלה היו ברובם מבוגרים, עירוניים וממוצא אריסטוקרטי, בעלי תודעה מעמדית ברורה; התעמולה הגרמנית העדיפה להלל את "הגרמני הפשוט", הכפרי והלוחם. בשל כך העדיף גרייזר 100,000 פולקסדויטשה אחרים, שפונו ממזרח גליציה ומווהלין. אלה היו איכרים ואנשי כפר, והם יושבו באמצעות ארגון של האס אס, "המשרד לסיוע לגרמנים אתניים" (Hauptamt Volksdeutsche Mittelstelle) שהיה ממוקם בלודז'. גם פליטים אלה יושבו בחבל ורטגאו. 30,000 פליטים נוספים הועברו מאזור הגנרל גוברנמן לורטגאו; בהמשך המלחמה הועברו עוד 300,000 פולקסדויטשה מאזורי אוקראינה ורוסיה שנכבשו על ידי הורמאכט במהלך המתקפה על ברית המועצות, מבצע ברברוסה.
העיר פוזנן, שהייתה אחת הערים המרכזיות בוורטגאו שבשליטת גרייזר, נחשבה לאחת ההצלחות הגדולות ב"גירמון" ערים. ב-3 באוגוסט 1943 אירח גרייזר בעיר ועידה לאומית של גאולייטרים ובכירים נאציים, ובהם מרטין בורמן, יוזף גבלס והיינריך הימלר.
גרייזר ידע היטב על גורלם של היהודים ונטל חלק פעיל בביצוע הפתרון הסופי. כבר בתחילת 1940 התנצח גרייזר עם הרמן גרינג על מאמציו של האחרון לדחות את גירושם של יהודי לודז' לשטחי הגנרלגוברנמן. ב-18 בספטמבר 1941 הודיע הימלר לגרייזר על כוונתו להעביר 60,000 יהודים צ'כים וגרמנים לגטו לודז', משם יועברו ל"יישוב מחדש". המשלוח הראשון הגיע לגטו כמה שבועות לאחר מכן, וגרייזר ביקש וקיבל רשות להשמיד 100,000 יהודים בשטח עליו היה הוא אחראי. בעקבות קבלת האישור, הורה גרייזר למפקד האס אס באזור וילהלם קופה, לבצע את הפקודה. קופה, יחד עם שטורמבאנפיהרר (רב-סרן) הרברט לנגה הקימו את מחנה ההשמדה חלמנו, בו בוצעה השמדה בגז, באמצעות משאיות גז. ב-8 בנובמבר 1941 בוצעה ההמתה הראשונה, ובעקבותיה נרצחו בחלמנו יהודי ורטגאו כולם, יחד עם עשרות אלפי יהודים מגטו לודז'.
ב-6 בפברואר 1943 אירח גרייזר בפוזנן אספה של קציני אס אס בכירים. באספה זו נאם מפקד האס אס, הימלר, נאום שנקרא "נאום פוזנן", ובו רמז להרג ההמונים שהתרחש באותו זמן.
ב-20 בינואר 1945 כבר היה הצבא האדום קרוב מאוד לפוזנן. היטלר רצה ליצור בפוזנן את "מבצר פוזנן", שיילחם עד אחרון חייליו או עד לניצחון; הקרב על פוזנן נמשך כחודש. ואולם גרייזר נמלט מן העיר כבר בתחילת הקרב. בסיום המלחמה נלכד גרייזר על ידי כוחות צבא ארצות הברית באוסטריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה הוסגר גרייזר לפולין, בהתאם להצהרת מוסקבה.
הטריבונל הלאומי העליון בפולין, שעסק במשפטיהם של פושעי מלחמה, קבע שגרייזר אשם בכל הסעיפים. הטריבונל פסק שגרייזר יוצא להורג בתלייה, ושכל רכושו יוחרם. הוא הועבר מכלאו למקום הוצאתו להורג במצודת פורט ווינארי. זו הייתה ההוצאה להורג הפומבית האחרונה בפולין.
חוכמה
חוכמה
אדם יוגדר חכם, בדרך כלל, אם הוא מבין ומנתח במהירות רבה יחסית לקבוצת הייחוס שלו, בתחום המדובר.
פיצ'חדזה
פיצ'חדזה (גאורגית: ფიჩხაძე, אנגלית: Pichkhadze או Pitchhadze) הוא שם משפחה יהודי גאורגי.
חוכמה
חוכמה, גאונות ופיקחות
תכונה הנחשבת לעיתים תכופות לקרובה או מקושרת לחוכמה היא הגאונות - היכולת האנושית לבצע משימות מסוימות במיומנות רבה מאוד. אף שחלק מן הגאונים הם גם חכמים, אין קשר הכרחי בין התכונות. כך, לדוגמה, אדם הנחשב גאון בתחום מקצועי מסוים כמו ציור, שירה או מוזיקה, לא ייחשב בהכרח לחכם בתחומים שאינם קשורים בתחום מיומנותו החריגה כמו ניהול ענייני משק ביתו, יחסיו עם בני אדם אחרים, הבנת מצבו ומגבלותיו, וכן הלאה.
אבחנה מורכבת יותר נדרשת כאשר מבקשים להבחין בין חוכמה לבין "פיקחות" או "עורמה". אמרה מוכרת גורסת כי "פיקח הוא מי שנחלץ מצרה שחכם נמנע ממנה מלכתחילה". הפעולה הפיקחית היא סוג של 'חכמה לטווח קצר': בעוד שהאדם החכם בוחן מראש את המידע הרלוונטי בהקשרו הרחב, ויודע לחזות את מה שעשוי להתרחש בעתיד, הפיקח אינו עושה זאת, אך כשהוא נקלע לצרה, הוא מסוגל לבחון את המידע הרלוונטי הנוגע למצבו ולנקוט פעולה מהירה כדי לשפרו. אמרות אחרות הן    ו"אין חכם כְּבַעל ניסיון".
מקורות החוכמה
הוגים לאורך כל הדורות ניסו לעמוד על המקורות החשובים ביותר לחכמה. על רבים מקובל כי אחד המקורות העיקריים, הקיים כמעט אצל כל אדם חכם, הוא הניסיון - הצבירה ההדרגתית של מידע רלוונטי על תחומי פעולה רבים.
תרומתו העיקרית של הניסיון לחוכמה היא בכך שהוא מאפשר לאדם בעל ניסיון לפעול כאילו עמד לרשותו מידע רלוונטי, גם כאשר המידע הרלוונטי העומד לרשותו דל יחסית. כך, לדוגמה, כאשר שוקל בעל מפעל אם לייצר מוצר מסוים ובאיזו כמות, ניסיון העבר יכול ללמדו אם בני אדם נטו בעבר לצרוך מוצר מסוים ובאיזו כמות. כך, אף שלא עומד לרשותו מידע רלוונטי כלשהו ביחס למוצר הנבחן, ניסיונו במוצרים דומים ובתכונות אנושיות כלליות יכול להתברר לעיתים כרלוונטי להצלחת החלטותיו גם בנוגע למוצר זה.
מקור עיקרי נוסף, המקובל אצל רבים כמקושר לחכמה, הוא יכולת לחשיבה היקשית והיסקית. יכולת זו מתבטאת בעיקר בהסקת היקשים או מסקנות רטרודוקטיביות נכונות מהמידע הרלוונטי שלוקט או שנצבר בעקבות הניסיון. בעיני רבים, שני מקורות אלו מקושרים. כלומר, חוכמה היא היכולת להקיש היקשים ולהסיק מסקנות באופן שיטתי ועקבי מנתונים רלוונטיים שלוקטו או נצברו.
תפישות אחרות של חוכמה מדגישות את חשיבותן של תכונות אחרות, שקיומן יביא לכך שהחוכמה תיקנה בלי צורך בניסיון או ביכולת היסקית והיקשית. בחלק מן הדתות, ישנה אמונה כי חוכמה היא מתת אל, המוענקת לאנשים מסוימים בזכות תכונות אחרות בהן הם מחזיקים. לפי ספר בן סירא, למשל, החוכמה מוענקת על–ידי האל בהתאם למידת ה"צדיקות" של אדם. לפי אמונות נוצריות ויהודיות שונות, מוענקת החוכמה לבני אדם מסוימים מראש או על בסיס התנהגות מסוימת בחייהם.
תפישה רווחת רואה בחוכמה דבר שניתן לקנותו באמצעים מיסטיים. כך, לדוגמה, גורס קונפוציוס כי החכמה האצילה ביותר נקנית באמצעות "השתקפות" ואילו אפלטון, הבודהיזם וההינדואיזם גורסים כי החוכמה או ידיעת האמת נקנית באמצעות חשיבה והתעמקות טרנסטנדטלית, או שחוכמה הנקנית בניסיון ובאמצעות כלי היקש והיסק מובילה אדם חכם למסקנה כי יקנה חוכמה נוספת אם יעסוק בחשיבה והתעמקות טרנסטנדטלית כאלו.
חוכמה והצלחה
נתון נוסף בו נעשה שימוש תכוף כדי לשפוט אם פעולה מסוימת הייתה חכמה ובמיוחד אם אדם מסוים צריך להחשב חכם היא מידת ההצלחה בפעולות הננקטות. אדם הנוקט פעולות מסוימות המוכחות, כעבור זמן, כמוצלחות, ייחשב במקרים רבים לחכם. אדם אחר, שפעולותיו אינן מוכחות ככאלו בעקביות, לא ייחשב חכם, גם אם פעולותיו היו מבוססות על ניתוח רחב ומעמיק של הנתונים הרלוונטיים: הכישלון בחלק גדול מן הפעולות מעיד על כך שהניתוח היה שגוי או שלא כל הנתונים הרלוונטיים הובאו בחשבון.
יחד עם זאת, תפיסות אחרות, גורסות שאין בהכרח קשר בין התוצאה למידת החכמה מכמה סיבות. ראשית, אי אפשר תמיד להבין את חכמת המעשה, ולעיתים לוקח שנים רבות להבין את החכמה הטמונה בהגות או תפיסה מסוימת. שנית, במציאות ישנם פרמטרים רבים, שאינם תמיד יכולים להיות חזויים. שלישית, מידת החכמה של תפיסה מסוימת מוגדרת במקרים רבים על ידי היכולת לסתור את התפיסה הזאת ולהציג תפיסה הפוכה. התייחסות לתוצאות היא דרך לרכישת חכמה אבל אין להתייחס אליה במקרים רבים כמדד לחכמה.
חוכמה ומזל
הקביעה אם פעולה מסוימת הייתה חכמה, או אם אדם מסוים יכול להחשב חכם מתבססת בעיקר על מידע תצפיתי. בקשר לכל פעולה נבחן המידע הרלוונטי שהיה יכול לעמוד לרשות האדם הפועל, האם המידע לוקט ושימש בפועל בסיס לפעולה, והאם פעולות מסוג זה מבוצעות בעקביות.
לדוגמה, כאשר אדם חולף במכוניתו ליד עץ, שניות ספורות לפני שהכה בו ברק, פעולתו לא תוגדר תוצאה של חכמה אלא של מזל, שכן מידע רלוונטי לא היה זמין לבעל המכונית וממילא לא שימש בסיס לפעולתו. שני האירועים הרלוונטיים, מכת הברק והנסיעה במכונית, לא היו קשורים זה לזה סיבתית.
זבזדה פרם
זבזדה פרם (ברוסית: Футбольный клуб «Звезда» Пермь) היא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר פרם שהיה קיים בשנים 1932 עד 1992 ולאחר מכן משנת 2018 עד 2022.
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1932 ופעל תחילה בחסות מפעל בניית המנועים על שם סברדלוב (כיום, מפעל המנועים של פרם). בשנת 2018 הוקם מחדש.
ההישג הטוב ביותר באליפות רוסיה — מקום 3 בליגת המשנה הרוסית, באזור "מרכז" בעונת 1992. בשנים 1945–1951 הקבוצה נקראה "קרילייה סובייטוב פרם" ולאחר מכן עד 1957 נקראה בשם "קבוצות מולוטוב". משנת 1957 ועד לפירוקה ב-1996 נקראה בשם "זבזדה פרם". אחד המאמנים הנודעים שאימנו בקבוצה היה פאבל סאדירין (שזכה לקבל רחוב על שמו בעיר פרם). ביוני 2018 בעקבות פירוק מועדון "אמקר" ממשלת מחוז פרם יזמה את הקמתו מחדש של מועדון "זבזדה" שהחל להשתתף באליפות הליגה השנייה מעונת 2018/2019 ובעונת הבכורה שלו סיים במקום 6 בטבלת אליפות אורל של הליגה השנייה. בתום עונת 2021/2022, הנהלת הקבוצה הודיעה על מיזוג הקבוצה עם מועדון אמקאר פרם.
צבע מדי הקבוצה היו כחול-אדום-ירוק.
הקמה ושנים ראשונות
הקבוצה הוקמה בשנת 1932 וזכתה באליפויות מחוזיות בשנים 1971, 1978, 1985 ו-1987. ההצלחה הגדולה הראשונה הגיעה בשנת 1952 כאשר זכתה בגביע רוסיה הסובייטית. בדרך לגמר, הקבוצה הביסה קבוצות כ"חימיק" ברזניקי, "דזרז'ינץ" ו"מטאלורג" מניז 'ני טאגיל וקבוצות דינמו אומסק ודינמו צ'ליאבינסק וקבוצת ODO גורקי. בחצי הגמר, הקבוצה הביסה את סק"א חברובסק בתוצאה 3:2. בגמר שיחקה נגד דינמו סטלינגרד במשחק שהסתיים בשוויון 1:1 בסיום הזמן החוקי. בתוספת הזמן, זבזדה הגבירה את הלחץ על יריבתה וניצחה 4:2.
לאחר התפרקות ברית המועצות
עד עונת 1996 הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות. בעונת 1996 חדלה להתקיים. שחקניה שהתגוררו בפרם עברו לשחק במועדון "אמקר" ובקבוצת "דינמו פרם".
בתחילת שנות ה-2000 הנהלת קבוצת "אמקר" הציעה להחיות את מועדון "זבזדה" על ידי שינוי שמה של "אמקר" ל"זבזדה". ההנחה הייתה, כי ממשלת המחוז במקרה כזה תגדיל את תקציב הקבוצה. אך הפרויקט מעולם לא יושם בשל חוסר עניין מצד ממשלת המחוז.
הקמה מחדש ומיזוג עם אמקאר
בתחילת יוני 2018 הופיע מידע לפיו שחקני העבר של "אמקר" אלכסיי פופוב וקונסטנטין פראמונוב ומנהל בית הספר לכדורגל בעיר פרם, אולג גברילוב הציעו ליצור קבוצת נוער וצוות שיפעל להחיות את קבוצת "זבזדה". הקבוצה קיבלה את רישוי התאחדות הכדורגל הרוסית להשתתפות בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 2018/2019 לאחר שהציגה תקציב שנתי של 45 מיליון רובלים. באותה עונה לא הצליחה להבטיח העפלה לליגה הראשונה.
בעונת 2019/2020 הודחה בשלב 64 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, אחרי שהפסידה בדו-קרב פנדלים לקבוצת קאמאז הטטארית. בתחילת 2020 קונסטנטין פראמונוב עזב את משרת המאמן ובמקומו מונה רוסטם חוזין, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הטורניר הוקפא וזבזדה נרשמה כמי שסיימה את העונה בליגה המקצוענית במקום 6 באליפות המזרח.
בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021 העפילה לשלב הבתים המחליף את שלב 32 ו-16 האחרונות לבית שאליו העפילו גם אורנבורג מהליגה הלאומית וסוצ'י מליגת העל. בתום עונת 2020/2021 שוב סיימה במקום השישי בליגה מקצוענית, המאמן רוסטם חוזין עזב וחתם באמקאר פרם, שהוקמה מחדש לקראת עונת 2021/2022.
בתום עונת 2021/2022, הנהלת הקבוצה הודיעה על מיזוג הקבוצה עם מועדון אמקאר פרם.
יריבות
אחת היריבות החזקות של זבזדה היא קבוצת אמקר פרם והשתיים התמודדו זו נגד זו לראשונה בספטמבר 2021, במסגרת משחקי הליגה הרוסית השנייה בכדורגל.
משינה Unplugged
האלבום הוא אלבום כפול והוא כולל את מיטב השירים המוכרים ביותר של להקה ("הכוכבים דולקים על אש קטנה", "את לא כמו כולם") וגם שירים שזכו לפחות הצלחה ("פולארויד", "ג'וני האדום") בכלים אקוסטיים ובעיבודים שונים ומחודשים.
האלבום גם כולל שני שירים של יובל בנאי מאלבומי סולו ("לא יכול לעצור את זה", "מעבר להרים"ׂ).
אל ההקלטה הצטרף אחיו של איגי דיין - נאור דיין בגיטרה.
לאלבום יצאה גם מהדורת DVD ובה השירים שבדיסק ובנוסף להם "העמותה לחקר התמותה" ו"אחכה לך בשדות".
ישראל מימון
ישראל מימון (נולד ב-י"ג בטבת ה'תשכ"ו, 5 בינואר 1966) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כנשיא והמנכ"ל של ארגון הבונדס. שירת כמזכיר הממשלה בממשלות אריאל שרון ואהוד אולמרט.
ביוגרפיה
מימון הוא בוגר תיכון בליך ברמת חן, רמת גן. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 בחר לשרת בחטיבת גולני שם סיים קורס קציני חי"ר. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבת ביסלמ"ח. במילואים שירת מימון כקצין אג"ם.
מימון בעל תואר במשפטים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל ועוסק בעריכת דין מאז מאי 1995.
בין השנים 1993–2003 עבד במשרד עורכי הדין הברמן, דובב, שטרן ושות' בתל אביב. הוא החל לעבוד במשרד כסטודנט ולאחר מכן כמתמחה, עד אמצע שנת 1995. בינואר 1999 צורף כשותף למשרד עורכי הדין.
ב-19 ביוני 2002 נבחר ליועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, אך בטרם הספיק להיכנס לתפקידו, מונה למזכיר הממשלה ב-4 במרץ 2003. הוא כיהן בתפקיד בזמן ממשלת שרון השנייה וביצע את העברת הסמכויות לממלא מקום ראש הממשלה, אהוד אולמרט, לאחר השבץ המוחי השני של ראש הממשלה שרון. הוא המשיך לשמש כמזכיר הממשלה גם בממשלתו של אהוד אולמרט, עד שהחליט לפרוש לעסקים ב-1 ביולי 2007, הקים משרד העוסק בהפקות ואירועי תוכן ומשמש במספר תפקידים ציבוריים, בהם יושב ראש ועדת ההיגוי של ועידת הנשיא וחבר דירקטוריון בית התפוצות.
במרץ 2016 נבחר ליו"ר הבונדס, ונכנס לתפקידו באוקטובר 2016. בשנת 2021 החליפו בתפקיד דני נוה.
חיים אישיים
מימון גרוש ואב לשלושה.
ב-2023 הואשם בניו יורק בנו, יונתן מימון, שהיה בשליחות משרד הביטחון בארצות הברית, בניסיון לרצח, לאחר שתקף אדם מחוץ למועדון בעיר.
דויד דוייה
דויד דוייה (בצרפתית: David Douillet; נולד ב-17 בפברואר 1969) הוא ג'ודוקא עבר צרפתי, פעמיים אלוף אולימפי מאטלנטה 1996 ומסידני 2000.
דוייה נולד בעיר רואן. במהלך הקריירה שלו, דוייה התנשא לגובה של 1.96 מטר ושקל 125 ק"ג. הוא התחרה בקטגוריית המשקל הכבדה ביותר וזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים של אטלנטה 1996 וסידני 2000, בברצלונה 1992 הוא זכה בארד. דוייה זכה שלוש פעמים בתואר אלוף העולם בשנים 1993, 1995 ו-1997 וזכה גם במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח ב-1995. באליפות אירופה זכה בזהב ב-1994, בכסף ב-1993 ובארד ב-1991 ו-1992. הישגים אלה הופכים אותו לאחד מהג'ודוקאים המעוטרים ביותר בהיסטוריה.
במהלך הקריירה דוייה זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות בטורנירי פריז וטוקיו היוקרתיים.
לאחר פרישתו הפך לפרשן ספורט בערוץ הצרפתי +Canal. דוייה גם נכנס לפוליטיקה וכיהן כשר הספורט הצרפתי בין 26 בספטמבר 2011 למאי 2012.
הנס פונק
ביוגרפיה
פונק נולד באמסטרדם ולמד באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם ומשפטים באוניברסיטת אמסטרדם. בתקופת לימודיו התפרנס מהופעות בידור כפסנתרן ג'אז.
גפן רקורדס
גפן רקורדס (Geffen Records) היא חברת תקליטים אמריקאית בבעלות יוניברסל מיוזיק גרופ (UMG).
היסטוריה
גפן רקורדס נוסדה ב-1980 על ידי דייוויד גפן, איש עסקים ונדבן יהודי. האמנית הראשונה שהוחתמה בחברה הייתה כוכבת הדיסקו דונה סאמר, ואלבום הזהב שלה, "The Wanderer", היה התקליט הראשון שהוציאה החברה. עוד באותה שנה החברה הוציאה את האלבום המשותף של הזוג ג'ון לנון ויוקו אונו, "Double Fantasy". זה היה התקליט הראשון של לנון מאז שנת 1975 וגם האחרון שיצא בעודו בחיים, מכיוון שזמן קצר לאחר שהתקליט יצא נרצח לנון בפתח ביתו בניו יורק.
גפן מכר את החברה ל-MCA Music Entertainment (לימים Universal Music Group) ב-1990 תמורת 550 מיליון דולר במניות MCA, שהיו 12% ממניות החברה, והפך לבעל המניות הגדול ביותר ב-MCA.
פתח תקווה טרופרס
פתח תקווה טרופרס (Troopers; מאנגלית: "חייל") היא קבוצת פוטבול המשחקת בליגת הפוטבול הישראלית.
היסטוריה
בעונתה הראשונה בליגה סיימה הקבוצה את החלק הסדיר של העונה במקום העשירי והאחרון במאזן 0-10. בעונה שלאחר מכן,, סיימה הקבוצה במקום התשיעי במאזן 2-8 ולא העפילה לפלייאוף. עונת הייתה הטובה ביותר של הקבוצה מאז הקמתה, והיא סיימה אותה עם מאזן 5-4. הקבוצה עלתה לווילד קארד, שם הפסידה לתל אביב פיונירס. בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 3-6, שהספיק לה להגיע לווילד קארד, שם הודחה על ידי חיפה אנדרדוגס.
טבלת עונות
2022-2023
מוזיאון ההיסטוריה הצבאית והמלכותית של שוודיה
המוזיאון להיסטוריה הצבאית והמלכותית של שוודיה (בשוודית: Livrustkammaren) הוא מוזיאון השוכן בארמון המלכותי ארמון סטוקהולם בסטוקהולם, שוודיה. המוזיאון כולל ממצאים רבים מההיסטוריה הצבאית של שוודיה וההיסטוריה של המונרכיה השוודית. מוזיאון זה הוא המוזיאון העתיק ביותר בשוודיה. הוא נוסד ב-1628 על ידי המלך גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה שרצה לשמר את בגדיו ממסע המלחמה שלו לפולין  לדורות הבאים.
אוסף המוזיאון כולל קרן שתייה העשויה מקרן אחת של שור הבר החי האחרון שתועד. הקרן נלקחה כשלל מלחמה מהכפר Jaktorów בפולין על ידי הצבא השוודי במהלך הפלישה השוודית לפולין (1655–1660).
לאונרדו דה לורנזו
לאונרדו דה לורנזו (באנגלית: Leonardo De Lorenzo; 29 באוגוסט 1875 - 29 ביולי 1962) היה חלילן איטלקי ומחנך מוזיקלי.
אי-ספיקה נשימתית
אי-ספיקה נשימתית או כשל נשימתי (באנגלית: Respiratory failure) היא חוסר יכולת מערכת הנשימה לעמוד בדרישות החמצון, האוורור או הצרכים המטבוליים של החולה. אי-ספיקה נשימתית מרחשת בעקבות פגיעה בריאות שאינן מבצעות שחלוף גזים באופן תקין, וכתוצאה מכך עולה רמת הפחמן דו-חמצני ואילו רמת החמצן יורדת מתחת לטווח התקין.
תסמינים ואבחון
אי-ספיקה נשימתית יכולה להיות כרונית או אקוטית.
ישנה אבחנה בין שני מצבים של אי-ספיקה נשימתית: סימפטומים של אי-ספיקה נשימתית כוללים עייפות, קוצר נשימה, נשימות מהירות וכבדות וחוסר יכולת לבצע פעולות הדורשות מאמץ.
אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית
אי-ספיקה היפוקסמית נובעת מחוסר יכולת של מערכת הנשימה לספק רמת חמצן ראויה לדם העורקי. אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית מוגדרת במצב שבו רמת החמצן בדם העורקי נמוכה מ-mmHg 60.
אי-ספיקה נשימתית היפרקפנית
אי-ספיקה היפרקפנית נובעת מבעיית אוורור, ומוגדרת כאשר לחולה יש חמצת נשימתית וערכי פחמן דו-חמצני בדם העורקי גבוהים מ-mmHg 50.
גורמים
במרבית המקרים מדובר בסיבוך חמור של דלקת ריאות, נאדיות הריאה מודלקות ולכן מתמלאות בנוזל, דבר הפוגע בחילוף הגזים (חמצן ודו תחמוצת הפחמן) המתבצע בתוכן.
גורמי סיכון נוספים לאי-ספיקה נשימתית הם: מחלות רקע כרוניות או גיל מתקדם, עישון, משקל עודף, דלקת סימפונות כרונית או תת-תזונה.
ג'ון פנטה
ג'ון פַנְטֶה (באנגלית: John Fante; 8 באפריל 1909 - 8 במאי 1983) היה סופר ותסריטאי אמריקאי. נודע בעיקר בסדרה בת ארבעה רומנים בעלי סממנים אוטוביוגרפיים אודות ארתורו בנדיני, סופר בלוס אנג'לס המתמודד עם תקופת השפל הגדול, המכונים "רביעיית בנדיני". הרומן "שאל את האבק" עובד בשנת 2006 לסרט בכיכובם של קולין פארל וסלמה הייק. בשנות החמישים כתב תסריטים למספר סרטי קולנוע מצליחים.
קורות חייו
ג'ון פנטה נולד בדנוור, קולורדו, ב-8 באפריל 1909 להורים ממוצא איטלקי שגרו ברובע האיטלקי העני של העיר בולדר. אביו, ניקולה פנטה, בנאי וסתת במקצועו, היה שתיין ומהמר, והמשפחה חיה לרוב בתנאי עוני. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד ג'ון פנטה תקופה קצרה באוניברסיטת קולורדו, אך נשר מהלימודים ב-1929. הוא עבד בעבודות מזדמנות כשוטף כלים וכפועל במפעל לשימורי דגים, ובשעות הפנאי קרא ספרים רבים. הוא חיבב במיוחד את ספריו של דוסטויבסקי, אך גם את קנוט האמסון, פרידריך ניטשה, ג'ק לונדון וסינקלר לואיס. בגיל 24 עבר ללוס אנג'לס במטרה להתמקד בעיסוקו כסופר.
סיפוריו הראשונים נדחו על ידי כתבי עת לספרות. סיפורו הראשון "Altar Boy" פורסם ב-1932 בכתב העת "The American Mercury", בעריכתו של ה. ל. מנקן, שסייע לפנטה לפרסם את ספריו הראשונים. בשנת 1933 כתב את הרומן הראשון שלו, "הדרך ללוס אנג'לס", אך הוא נדחה על ידי ההוצאה לאור בגלל שהוא נחשב לגס ופרובוקטיבי מדי. גם לאחר תיקונים שהכניס ב-1936 הוא נדחה, ולבסוף ראה אור רק ב-1985, לאחר מותו. ספריו היו בעלי סממנים אוטוביוגרפיים ותיארו את חייו של ארתורו בנדיני, סופר בלוס אנג'לס המתמודד עם תקופת השפל הגדול.
בשנת 1937 הוא נישא לג'ויס סמרט, משוררת ועורכת, בוגרת אוניברסיטת סטנפורד, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
בסוף שנות הארבעים החל לכתוב תסריטים לאולפני קולנוע בהוליווד, לעיתים ביחד עם חברו ויליאם פוקנר. לסרטיו לוהקו כוכבי התקופה, בהם ג'ודי הולידיי וג'יין פונדה. הוא עבד כתסריטאי עד אמצע שנות השישים. הסרט הקומי "מלאת חיים", שכתב בשנת 1957 ומבוסס על ספריו, היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
פנטה השפיע עמוקות על צ'ארלס בוקובסקי, על ג'ק קרואק ועל כל כותבי דור הביט. לבקשתו של בוקובסקי ההוצאה לאור "אנקור שחור" פרסמה מחדש בשנות השבעים את ספריו של פנטה, שזכו להצלחה.
פנטה אובחן כחולה סוכרת בשנת 1955, ומאז התדרדר מצבו הבריאותי. בשנת 1977, בשל סיבוכי המחלה, איבד פנטה את מאור עיניו ושתי רגליו נכרתו. את ספרו האחרון, "חלומות מבאנקר היל", הכתיב לאשתו ג'ויס ממיטת בית החולים בו שכב. הספר ראה אור בשנת 1982.
ספריו של פנטה עוסקים לרוב בחיי העוני של המשפחות הקתוליות ממוצא איטלקי בלוס אנג'לס ובקולורדו. יורם קניוק כתב עליו: "פנטה סופר נפלא. הוא חורש בנפשות גיבוריו ומביא אותם למפלה אחר מפלה וכל המפלות האלו מתרפאות בפרי העינב. היין מענג הכל."
ג'ון פנטה הלך לעולמו ב-8 במאי 1983 במאליבו, קליפורניה.
בשנת 1987, לאחר מותו, זכה פנטה בפרס ארגון הסופרים הבין-לאומי מטעם נשיא ארצות הברית.
בעיירה Torricella Peligna במחוז אברוצו באיטליה, שבה נולד אביו של ג'ון פנטה, מתקיים מדי שנה מאז 2006 פסטיבל ספרים על שמו. משנת 2008 מחולק בפסטיבל פרס ספרותי על שמו של ג'ון פנטה ליצירת ביכורים שראתה אור באותה שנה.
בשנת 2010 נחנכה כיכר על שמו ליד הספרייה המרכזית של לוס אנג'לס.
עיבודים לקולנוע ותיאטרון
הבמאי פרנסיס פורד קופולה תכנן להפיק סרט על פי "חבורת העינב" אבל הפרויקט לא יצא לפועל.
הבמאי ביים את "חכה עד האביב, בנדיני" בשנת 1989.
בינואר 2001 הועלה בתיאטרון בדנוור המחזה "1933" המבוסס על הרומן "1933 הייתה שנה רעה" של פנטה.
הבמאי רוברט טאון ביים ב-2006 את "שאל את האבק" בכיכובם של קולין פארל, סלמה הייק ודונלד סאת'רלנד. באותה שנה הוקרן סרט תיעודי על חייו של פנטה.
הבמאי הישראלי-צרפתי איוואן אטאל ביים ב-2019 את הסרט "Mon chien Stupide", בו הוא גם מככב, המבוסס על סיפור קצר מאת ג'ון פנטה.
ספריו
רומנים:
כמו כן פורסמו אוספי סיפורים קצרים ומכתבים שכתב. בנו, דן פנטה, פרסם ב-2011 ביוגרפיה אודות חיי משפחתו.
הלמוט מדר
גנרל הלמוט מדר (5 ביולי 1908 – 12 במאי 1984) היה מפקד בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה
מדר השתחרר מהשבי רק בחורף 1955. לאחר שובו לרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הצטרף מדר לבונדסוור שהוקם לאחרונה בדרגת בריגדה-גנרל, ופיקד על בית הספר לחי"ר בהאמלבורג משנת 1956, ובשנת 1958 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1968 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1974 הואשם מדר בשחיתות והוא נידון לשנתיים מאסר ואף נשללה ממנו דרגתו. לאחר שחרורו התגורר מדר בקובלנץ, עד מותו ב-12 במאי 1984.
אליפות העולם בשחמט 1966
אליפות העולם בשחמט 1966 הייתה תחרות לקביעת אלוף העולם בשחמט, שאורגנה על ידי פיד"ה. השלב הסופי בו נפגשו אלוף העולם טיגראן פטרוסיאן ובוריס ספסקי החל ב-9 באפריל והסתיים ב-9 ביוני 1966, בניצחון של פטרוסיאן.
רקע
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימה באמסטרדם תחרות בין-אזורית בהשתתפות 21 שחמטאים. השישה הראשונים העפילו לשלב השלישי שנערך בשיטת פלייאוף. לשחמטאים אלו הצטרפו מיכאל בוטביניק, שהפסיד בדו-קרב של אליפות העולם בשחמט 1963, ופאול קרס. מכיוון שבוטביניק לא רצה להשתתף בתחרות הוא הוחלף על ידי יפים גלר.
למנצח התחרות הייתה זכות לשחק בדו-קרב נגד אלוף העולם המכהן. אם הדו-קרב היה מסתיים בתיקו, טיגראן פטרוסיאן היה נותר אלוף העולם.
דו-קרב על האליפות
הדו-קרב התקיים במהלך 9 באפריל - 9 ביוני 1966 במוסקבה, שברוסיה, וכלל 24 משחקים.
יארה צימרמן
יארה צימרמן (בצ'כית: Jára Cimrman, גרמנית: Jára Zimmerman) הוא דמות בדיונית בפולקלור הצ'כי. יארה צימרמן, שהוא קיצור של יארוסלב צימרמן, נולד כביכול בשנות ה-50 של המאה ה-19, בווינה ונעלם בהרים במלחמת העולם הראשונה. הוא מוצג כמדען, מחזאי, מגלה ארצות ואף אסטרונאוט שביקר על הירח בשנת 1914. צימרמן נבחר על ידי העם הצ'כי כ"צ'כי הגדול ביותר בכל הזמנים" בתוכנית טלוויזיה לאומית בשנת 2005. הוא כביכול ייעץ לצ'כוב, לגוסטב אייפל, לאלברט איינשטיין לתומאס אלווה אדיסון ולאחרים. הוא דמות של "מפסידן" (לוזר) נצחי, מכיוון שכביכול, לא נרשם שמו בספרי ההיסטוריה.
נסיבות המצאת הדמות
זדנייק סווייראק (Zdeněk Svěrák), מחזאי, תסריטאי (בין היתר השחקן הראשי בסרט קוליה, שביים בנו יאן סווייראק, ושזכה בפרס אוסקר ב-1997) ואיש רדיו צ'כי, יליד 1936 יצר ושידר בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20, עם חבריו, תוכנית רדיו סאטירית שיועדה לחיילים בשירות חובה. במסגרת תוכנית זו התקיימה פינה ששודרה כביכול ממועדון בדיוני בפראג. השדרים תיארו הופעות המתקיימות כביכול במועדון, השמיעו מוזיקת ג'אז שכביכול נוגנה בהופעה חיה ועוד. באחת התוכניות, רואיין מוזיקולוג כביכול שסיפר בהתרגשות על גילויו של ה"גאון הצ'כי הנשכח", שעבר באורח פלא בכל התחנות ההיסטוריות החשובות ועמד לצד הממציאים והאמנים החשובים של שלהי המאה ה-19 אך לא נרשם מעולם בדפי ההיסטוריה.
במהלך השידורים, הדמות, יארה (יארוסלב) צימרמן קיבלה נפח והועשרה בפרטים ביוגרפיים. נאמר שהוא נולד ב-1853 (אף ששנת לידתו שונתה עם השנים ל-1859, וננקבו גם מועדים אחרים), בן לאם שהייתה שחקנית אוסטרית ולאב שהיה חייט צ'כי. הוא נולד כביכול בעיר וינה ועבר עם משפחתו לפראג. הוא התחנך, כנהוג אז, בגרמנית. לשאלות שנשאלו ענה סווייראק, יוצר הדמות, ש"ייתכן שהוא היה יהודי". דמותו של צימרמן מלווה את התעוררות הלאומיות הצ'כית. הוא שינה, למשל, את שם משפחתו מ-Zimmerman הגרמני ל-Cimrman הצ'כי.
מקצועות ועיסוקים של הדמות הבדיונית
סיפור המסגרת הוא שצימרמן היה מחזאי, הוא כתב מחזות ושלח אותם לתיאטראות שונים בצ'כיה. אך קיבל ממנהליהם תגובות בסגנון "אל תכתוב אלי, ואם אפשר, אל תכתוב בכלל!" לכן קיבץ חבורת שחקנים והציג את מחזותיו בתיאטרון נודד. עם תאטרונו הגיע למשל לרוסיה, שם פגש את המחזאי הנודע אנטון צ'כוב ואמר לו ש"שתי אחיות זה לא מספיק למחזה באורך מלא, לפחות שלוש" (ברומזו למחזה שלוש אחיות של צ'כוב). הוא נסע ככתב עיתון הכבאים של וינה לשיקגו כדי לסקר שרפה שפרצה שם אך איחר את המועד. הוא נדד לדרום אמריקה ולצפונה, נפגש עם אסקימואים ועם אינדיאנים ועם ממציאים כדוגמת תומאס אלווה אדיסון אותו לימד כיצד עובד פטיפון (מכשיר שהומצא במציאות על ידי אדיסון). עם חזרתו לאירופה ייעץ לגוסטב אייפל שמגדל אייפל יהיה יציב יותר אם יהיו לו ארבע רגליים. יארה צימרמן כמעט והגיע לקוטב הצפוני, אך חזר שבעה מטרים לפני שהגיע ולכן לא זכה בתהילה. הוא טס לירח וביקר שם ב-1914 אולם הדבר לא נודע עד אשר האמריקאים מצאו את עקבותיו, כביכול (במשימת אפולו 11 לשליחת אדם לירח) ועוד.
פרסום בציבור הצ'כי
הסיפורים שהתחילו במסגרת תוכנית הרדיו המשיכו במחזות תיאטרון שהוצגו על ידי אותה חבורה שהפיקה את תוכנית הרדיו. תחת שמות הכותבים נרשם צימרמן/סווייראק. הן תוכנית הרדיו והן המחזות זכו להצלחה גדולה בצ'כוסלובקיה שהייתה תחת שלטון הקומוניזם. דמותו ה"הירואית" המוגזמת של צימרמן שהיה פטריוט תמים ובעל מחשבה ישרה ומקורית נתפסה כחתרנית וכדמות עמה יכלו רבים מאזרחי המדינה להזדהות. הפרובוקציה נגד השלטון הקומוניסטי לא הייתה בוטה אלא מרומזת. צימרמן הגחיך בין היתר את הגישה הסובייטית לנכס כל המצאה וכל גילוי לרוסים וקומוניסטים.
עד 2005 נכתבו 14 מחזות של צימרמן/סווייראק ולפי דיווחים עיתונאיים הם זוכים להצלחה רבה גם בקרב בני הדור הצעיר, שלא הכיר את תוכנית הרדיו ולא חווה חיים תחת השלטון הקומוניסטי.
הדמות של צימרמן הופקעה מידי יוצריו המקוריים על ידי ציבור המעריצים. פורסם למשל ששמו האמיתי הוא "יארה דה-צימרמן" והוא צאצא של לאונרדו דה וינצ'י. אנשים הכתירו עצמם כ"צימרמנולוגים" ויצאו מספר ספרים המספרים את ההיסטוריה הבדויה שלו ומנתחים את משנתו ופעולותיו ומנסים להתחקות על אחריתו, לאחר ש"נעלם" בהרים.
"משום מה" אין בידנו תמונה של האיש, אך הדבר לא מנע מקבוצות של מעריצים ליצור תמונות ופסלים שלו ואף פוסל פסל "רשמי" המתאר כביכול את דיוקנו של האיש.
בשנת 2005 שודרה בערוץ הממלכתי של הטלוויזיה של צ'כיה תוכנית לבחירת "הצ'כי הגדול ביותר בכל הזמנים", על פי פורמט של רשות השידור הבריטית, ה-BBC. בשלב המקדים של הגשת המועמדויות הגישו אזרחים רבים את שמו כמועמד, כאשר הוא עוקף מדינאים דגולים כתומאש מסריק ו-ואצלב האוול או אמנים כאנטונין דבוז'ק, קארל צ'אפק ומילן קונדרה ואף ספורטאי לאומי כאמיל זטופק. הוא גם זכה ליותר קולות מאשר דמות בדיונית פופולרית אחרת, החייל האמיץ שווייק. ערוץ הטלוויזיה סירב להכיר במועמדותו בטענה שהוא דמות בדיונית שאינה עונה על התנאי "המועמד חייב להיוולד בתחומי צ'כיה" כיוון שלא נולד. לאחר שנשלחה עצומה ונאספו 38 אלף חתימות להכללת יארה צימרמן ברשימת המועמדים, נתן ה-BBC את אישורו להוספת קטגוריה נפרדת לדמויות בדיוניות, והערוץ הממלכתי גם התחייב להפיק ולשדר סרט תיעודי אודותיו נוסף על הסרטים שיוקדשו לעשרת הזוכים שהתקיימו במציאות.
ראו גם
דמויות בדיוניות שהשפיעו או הושפעו מדמותו של יארה צימרמן:
תרבית תאים
תרבית תאים (באנגלית: Cell culture) היא תהליך שבו תאים אאוקריוטיים או פרוקריוטיים גדלים בתנאים מבוקרים. באופן מעשי, המונח "תרבית תאים" מתייחס ברוב המקרים לגידול תאים אאוקריוטיים שהופקו מאורגניזמים רב-תאיים, בייחוד בעלי חיים וצמחים. גידול תאים בתרבית הפך לשיטה מעבדתית שגרתית החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
ניתן לחלק את תרביות התאים לתרביות תאים נצחיות ותרביות תאים שאינן נצחיות, תרביות נצחיות - שורת תאים (Cell line) ניתן לגדל ללא הגבלת זמן, בעוד שתאי תרביות בלתי נצחיות חדלים להתחלק לאחר זמן מה בתרבית ולאחר מכן מתים, לרוב מוות תאי מתוכנן (אפופטוזה). בתנאים מסוימים ניתן להתמיר תאים בלתי נצחיים לתאים נצחיים על ידי החדרת מספר גנים, לרוב על ידי נגיפים.
היסטוריה
בשנות השמונים של המאה ה-19 פיתח הפיזיולוג האנגלי סידני רינגר (Ringer) תמיסת יונים המכילה נתרן, אשלגן, סידן ומגנזיום המאפשרת את המשך פעילותו של לב לאחר בידודו מן הגוף - תמיסת רינגר. במקביל, הפריד ב-1885 וילהלם רו (Wilhelm Roux) חלק מעובר תרנגולת והחזיק אותו בתמיסה פיזיולוגית מחוממת למשך מספר ימים, בכך ביסס את עיקרון תרבית התאים. בתחילת המאה ה-20 פרסם רוס גרנביל הריסון את עיקרי השיטות המשמשות גידול תאים בתאים כאשר הוא משתמש בתאים שהופקו מעוברי חולייתנים.
על אף הידע שנצבר בתחום, לא הובן הפוטנציאל המדעי והרפואי הגלום בתרביות תאים עד שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, כאשר בשנים אלו החל השימוש בתרביות תאים במטרה ליצור נגיפים המשמשים כחיסון. אחד החיסונים הראשונים שיוצרו בעזרת תרבית תאים היה תרכיב בחיסון של סאלק נגד מחלת הפוליו, נגיפים ששימשו לחיסון זה יוצרו בתרבית של תאי כליית קוף.
בידוד התאים
התרבית הנלקחת ישירות מבעל חיים או מאדם נקראת תרבית ראשונית (Primary culture). לאחר העברת התאים מהתרבית הראשונית לכלי גידול חדש מתקבלת תרבית שניונית (Secondary culture). עם הזמן, משתנה הרכב אוכלוסיית התאים בתרביות בשל התנאים הספציפיים, הבוררים את סוגי התאים. למעט יוצאי דופן שנגזרו מגידולים, רוב התאים בתרבית הם בעלי תוחלת חיים מוגבלת, ולאחר מספר חלוקות מסוים עוברים התאים תהליך של הזדקנות תאית (Senescence) ומפסיקים להתחלק.
שורות תאים המסוגלות להתרבות ללא הגבלה (ידועות גם כקווי תאים רציפים) מתפתחות בעקבות מוטציה ספונטנית או שינוי מכוון, כדוגמת ביטוי מלאכותי של גן טלומראז. תאים אלה הם תאים שעברו התמרה. קיימות מספר שורות תאים המייצגות סוגים שונים של תאים.
תחזוקת התאים בתרבית
התאים גדלים ונשמרים בטמפרטורה מתאימה ובתערובת גז (לרוב 37 מעלות צלזיוס ו-3% CO2) באינקובטור. תנאי התרבית משתנים בין תרביות של סוגי תאים שונים, ושינויים בתנאי הגידול של סוג תא מסוים עשויים לגרום לפנוטיפים שונים להתבטא.
בנוסף לערבוב הגז ולטמפרטורה, במערכות תרבית שונות נעשה שימוש במדיום גידול שונה. במדיומי גידול שונים קיימים הבדלים בתנאי ה-pH, ריכוזי הגלוקוז, פקטורי גידול, ונוכחותם של חומרים מזינים נוספים. פקטורי הגידול המשמשים כתוספת למדיה ומופקים לעיתים קרובות מדם בעלי חיים, כדוגמת סרום של עגל. מרכיבים אלו מגבירים את הסיכויים לזיהום של מוצרים בנגיפים ובפריונים. כיום נעשים מאמצים למזער או אף להוציא משימוש מרכיבים אלו היכן שניתן.
חלק מהתאים חיים באופן טבעי בלי צורך במשטח תומך, כדוגמת תאים הנמצאים בזרם הדם. תרבית תאים מסוג זה נקראת תרבית תרחיף תאים (Suspension cultures). לעומתם תאים אחרים, כדוגמת רוב התאים הנלקחים מרקמות מוצקות, דורשים משטח תומך ואלו נקראים תאים דורשי תאחיזה. תאים אלו, ניתן לגדל על פלסטיק לתרבית רקמה שניתן לצפותו במרכיבי משתית חוץ תאית (כגון קולגן או פיברונקטין) להגברת תכונות התמיכה שלו וכדי שיספק תנאים נוספים החיוניים לגידול.
טיפול בתאי תרבית
התחלקות התאים בתרבית בדרך כלל נמשכת עד שהם גדלים על כל השטח או הנפח הזמין. בעקבות זאת עלולות להתעורר מספר בעיות: ניתן להתמודד עם סוגיות אלו באמצעות שיטות המתבססות על טכניקה סטרילית. שיטות אלה מכוונות כדי למנוע זיהום של חיידקים או שמרים אשר עלולים להתחרות עם תאי היונק על חומרי המזון במצע, ו/או לגרום להדבקה של התאים ולמותם. אחת השיטות למניעת זיהום של מיקרואורגניזמים היא שימוש במנדף ביולוגי (Laminar flow cabinet - תא שבו מוזרם אוויר מסונן). אמצעי נוסף למניעת זיהום הוא הוספת אנטיביוטיקה למדיום הגידול.
טיפולים מקובלים שנעשים בתרביות תאים כוללים שינויים במדיום הגידול, העברת תאים וטרנספקציה (כלומר החדרה של חומר גנטי זר לתאים).
שורות תאים אנושיות
שורות תאים שנוצרו מבני אדם מעוררות סוגיות ביואתיות, מאחר שהם יכולים להאריך ימים מעבר לחייו של אורגניזם האב ויכולים לשמש בהמשך בגילוי טיפולים רפואיים רווחיים. בהחלטה תקדימית בנושא בית המשפט העליון של קליפורניה קבע ב-1990 כי לפציינטים אין בעלות על שורות תאים שמקורם מאיברים שהוסרו בהסכמתם.
ייצור היברודומות
ניתן למזג תאים רגילים עם תאים מקווי תאים רציפים אשר מתרבים ללא הגבלה. שיטה זו משמשת לייצור נוגדנים חד-שבטיים (מונוקלונליים). כך, לימפוציטים שבודדו מדם של חייה מחוסנת מאוחים עם תאים סרטניים ומגודלים במדיום גדילה סלקטיבי: כך שורדים בסופו של דבר רק התאים שהתמזגו.
שימושים בתרביות תאים
שימוש נרחב בתרביות תאים מבעלי חיים נעשה בתעשיית הביוטכנולוגיה לייצור חיסונים ויראליים ומוצרים נוספים. תרבית MRC-5 מבן אדם מנוצלת בחיסונים שונים. חומרים ביולוגים שמיוצרים בעזרת טכנולוגיה של דנ"א רקומביננטי (rDNA) בתרבית תאים מבעלי חיים כוללים אנזימים, הורמונים, ביוחומרים חיסוניים (נוגדנים חד-שבטיים, אינטרלויקינים, לימפוקינים) וחומרים לטיפול בסרטן. על אף שניתן לייצר חלבונים פשוטים רבים באמצעות rDNA בתרביות חיידקיות, אין אפשרות לייצר חלבונים מורכבים שעוברים גליקוזילציות בתאים חיידקיים ולכן נעשה בשימוש בתאים מבעלי חיים. דוגמה לחלבון מורכב שכזה הוא ההורמון אריתרופויאטין. עלות גידולם של תאי יונקים גבוהה, ולפיכך נעשים מאמצי מחקר לשם ייצור חלבונים מורכבים כאלו בתאי חרקים או בתאי צמחים.
בשר מתורבת
בראשית המאה ה-21 החלו מדענים ברחבי העולם לפתח 'בשר מתורבת' (מלשון תרבית) המיוצר מתאים של בעלי חיים המתרבים בתנאי מעבדה עד לכדי קבלת נתחי בשר השואפים לחקות את נתחי הבשר המופקים מבשר בעלי החיים. הראשון להפיק בשר מתורבת מתאי בעלי חיים היה הפרופ' ההולנדי מארק פוסט מאוניברסיטת מאסטריכט, שפיתח בשר מתורבת ב-2013. הביופסיה שממנה הופקה קציצת הבשר שייצר נלקחה משריר כתף של פרה מבית מטבחיים. אותה הפיק מתאי לוויין שגידל על מצע נוזלי עשיר בחומרי הזנה, חמצן והורמונים שהופקו מעוברי פרות. לאחר התרבות והתמיינות התאים הם הועברו לצלחות פלסטיק קטנות עם קולגן. תאי הלוויין הפכו לתאי שריר שהסתדרו על גבי ה'פיגומים' שיצר הקולגן, וחוברו יחד בצלחות. תהליך זה ארך כשלושה חודשים, ועלותו נאמדה בכ-250,000 אירו.
בשנים שלאחר מכן הוקמו מספר חברות הזנק ששמו להן למטרה לפתח בשר מתורבת שיחליף את בשר הבהמה הרגיל, ובכך יפתור מספר רב של בעיות בתחום הכלכלי, הבריאותי, האתי וההלכתי הכרוכות בתעשיית המזון מן החי.
תחנת הרכבת רחובות – ששת הימים
תחנת הרכבת רחובות – ששת הימים היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל שעתידה לשרת את העיר רחובות. התחנה היא חלק ממסילת לוד-אשקלון. התחנה תמוקם ליד מתחם סנטרו במחלף דרך הים, - דרך ששת הימים - דרך גד פינשטיין.
היסטוריה
התוכנית להקמת התחנה עלתה לראשונה בשנת 2001, כחלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל. לאחר שיזמי "קניון אמריקן סיטי" האחים משה ויגאל גינדי התחייבו לממן את הקמת התחנה כחלק ממיזם הקניון (בדומה למודל שבה נבנו תחנות חוצות המפרץ ולב המפרץ), הודיע מנכ"ל רכבת ישראל, עמוס עוזני, כי המימון הכספי יזרז את הקמת התחנה וניתן יהיה לפתוח אותה ב-2002 במקום ב-2005.
מיזם "קניון אמריקן סיטי" נכשל מבחינה מסחרית, מאחר שהתגלה כי לקניון יש היתר בנייה לתעשייה בלבד, רוכשי החנויות במתחם לא יכלו לקבל רישיון עסק. בנייתו של הקניון לא הסתיימה לפי התכנון והאחים משה ויגאל גינדי לא מימנו את הקמת התחנה.
Stage
Stage הוא אלבום ההופעה החיה השני של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי שיצא בשנת 1978. האלבום כולל הקלטות שבוצעו בהופעות חיות בפרובידנס, פילדלפיה ובוסטון בארצות הברית וכלל חומרים בעיקר מאלבומיו האחרונים של בואי מאותה העת Station to Station, Low ו-"Heroes", וכן חמישה שירים מהאלבום The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars. הנגנים שליוו את בואי במסע הופעות זה, המשיכו עם בואי בהקלטת אלבומו הבא Lodger.
אלבום זה מתאפיין באווירה רגועה מאלבום ההופעות הקודם שלו David Live משנת 1974. ההישג הגדול בהופעות אלו, היא היכולת של ההרכב המוזיקלי וצוות ההפקה, להציג בהופעה חיה את ההקלטות המורכבות המופיעות באלבומי האולפן. היות שהמיקרופונים חוברו ישירות לכלי הנגינה, קולות הקהל כמעט ולא נשמעים בהקלטות, כמו כן, החיבור בין השירים המוקלטים לא כוללים קטעי קישור וקולות קהל דבר המקנה לאלבום אווירת אולפן ופחות את האווירה בהופעה חיה. עובדה זו, היא שפוגעת בערך האלבום, היורד למעשה מאיכות השירים בגרסאות האולפן שלהן, ומופיעות כאן ללא ערך מוסף.
האלבום הגיע למקום ה-5 במצעדי המכירות בבריטניה, ולמקום ה-44 בארצות הברית. הסינגל היחיד שיצא מהאלבום הוא "Breaking Glass" שהוקלט בגרסה ארוכה יותר מזו שהופיעה באלבום Low. במהדורת האלבום שיצאה בשנת 1991 נכלל שיר בונוס "Alabama Song" שניכתב במקור על ידי ברטולט ברכט לאופרה "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני". בשנת 2005 יצא האלבום על גבי DVD.
תקוות גדולות
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא הרומן ה-13 שנכתב על ידי צ'ארלס דיקנס.
על הרומן
"תקוות גדולות" הוא הרומן ה-13 של דיקנס. כמו רוב הרומנים שלו, הוא פורסם לראשונה בהמשכים שבועִיים במגזין All The Year Round בשנים 1860 ו-1861. אחרי ההצלחה של השבועון במכירות הרומנים "בין שתי ערים" של דיקנס, ו"אישה בלבן" של וילקי קולינס, פרסום רומן של צ'ארלס לוור הביא לירידה חדה בהכנסות. דיקנס שהיה סופר פופולרי ואהוב, כתב את "תקוות גדולות" כדי להעלות שוב את מכירות השבועון.
"תקוות גדולות" הוא רומן חניכה (Bildungsroman) שעיקרו התפתחות המוסרית והפסיכולוגית של הגיבור, במעבר מגיל הילדות לבגרות. זהו סיפורו של פיפ (קיצור של השם פיליפ פיריפ) ו"התקוות" שלו, ההזדמנות שלו להפוך מפועל המשתכר למחייתו בעבודת כפיים, לג'נטלמן מלומד בעל הכנסה שאינו צריך לעבוד למחייתו. הוא אמור לקבל ירושה שתקדם אותו למעמד חברתי גבוה יותר. הרומן כולל יסודות אוטוביוגרפיים, למשל הוא מתרחש באזור הכפרי של קנט אזור מגוריו של דיקנס בילדותו. כמו פיפ גם דיקנס שנא את עבודתו, רצה לשפר את מצבו ולהפוך לג'נטלמן.
עלילת הספר
הסיפור מתרחש באזור הביצות במחוז קנט שבאנגליה. פיפ הוא ילד יתום, שגדל בבית אחותו ובעלה. הבעל ג'ו גארג'רי הוא נפח טוב-לב, המנסה לגונן על פיפ מנחת זרועה של אשתו. בערב חג המולד פיפ הולך לבית הקברות לבקר את קברי הוריו ואחיו שמתו בילדותו. הוא נתקל במגוויץ', אסיר נמלט, אשר מאיים עליו ודורש ממנו מזון ופצירה כדי לשחרר את עצמו מהשלשלאות בהן הוא כבול. פיפ נענה לדרישותיו, אם מפחד או מרחמים, ומביא לאסיר מזון ופצירה מהנפחיה. מגוויץ' משחרר את עצמו אך נתפס זמן קצר אחר כך ונשלח לגלות באוסטרליה. מגוויץ' מתעשר באוסטרליה, אך אם יחזור לאנגליה צפוי לו עונש מוות.
יום אחד דוד פמבלצ'וק לוקח את פיפ לבית-סאטיס, ומציג אותו בפני מיס האווישם. מיס האווישם היא אישה עשירה ותמהונית. היא לבושה בשמלת כלה ישנה, והשעונים בביתה עומדים ומורים את השעה עשרים דקות לתשע. היא מסתובבת בחדר בו שולחן ערוך לסעודת כלולות, שנשאר כפי שהוכן לפי שנים רבות והוא מכוסה לכלוך וקורי עכביש. פיפ פוגש גם את אסטלה, בת חסותה של מיס האווישם, ילדה יפה וגאוותנית המתייחסת אליו בבוז. פיפ מתאהב באסטלה וחולם להיות ג'נטלמן עשיר כדי לשאת חן בעיניה.
מיס האווישם משלמת לג'ו כדי שפיפ יהיה חניך אצלו בנפחיה. פיפ מפסיק לבקר אצל מיס האווישם ועובד כשוליה של ג'ו, בעבודה שהוא שונא. הוא מתבייש במוצאו הפשוט ובסביבתו הגסה, ומתאמץ ללמוד ולהרחיב את השכלתו באמצעות מורה צעירה בשם בידי. עובד שכיר אצל ג'ו בשם אורליק מתקיף את מרת ג'ו (אחותו של פיפ), והיא נשארת נכה ואילמת ומתה אחרי שנים אחדות. פיפ חושד באורליק אך אין לו הוכחות למעשה.
אחרי שנים אחדות מופיע בעיירה עורך דין בשם ג'אגרס, הפוגש את פיפ וג'ו ומודיע להם שנכונות לפיפ "תקוות גדולות". אדם המבקש להישאר עלום שם, מתעתד להוריש לפיפ סכום כסף גדול. פיפ צריך לעבור מיד ללונדון, להתחיל את לימודיו שיאפשרו לו להיות ג'נטלמן. התנאים שהוצבו בפני פיפ הם שהוא לא ישנה את שמו, ולא ינסה לגלות את זהות מיטיבו. פיפ מניח שמיס האווישם היא המורישה לו כסף, ושהיא מייעדת אותו לנישואין עם אסטלה.
בלונדון פיפ מתיידד עם וומיק הפקיד של ג'אגרס, ועם בחור צעיר בשם הרברט פוקט. הרברט ופיפ מגלים שהם נפגשו כשהיו ילדים והחליפו מהלומות בבית-סאטיס. פיפ לומד אצל אביו של הרברט, מת'יו פוקט שהוא גם בן-דוד של מיס האווישם. הרברט מלמד את פיפ את כללי ההתנהגות הנאותים בחברה הלונדונית. פיפ מתחיל לבוז לאורח החיים הקודם שלו, למשפחתו ולחבריו הישנים. הרברט ופיפ חולקים דירה מבזבזים כספים ונכנסים לחובות.
הרברט מספר לפיפ את סיפורה של מיס האווישם, איך ארוסה, נטש אותה ביום נישואיהם וברח עם כספה. ומאז היא מסתגרת בביתה. אסטלה היא בתה המאומצת, ומיס האווישם מחנכת את אסטלה לשבור את לבם של גברים, כנקמה על שברון ליבה. מיס האווישם מאמצת את אסטלה ובכך מחלצת אותה מחיי דלות, אך אסטלה משמשת בידיה כלי משחק לתאוות הנקם שלה.
כשמלאו לפיפ 21 שנים והוא מתחיל לקבל קיצבה של 500 פאונד לשנה, הוא דואג בחשאי למישרה עבור ידידו הרברט פוקט. פיפ מלווה את אסטלה באירועים חברתיים בלונדון, וממשיך להעריץ אותה אך היא נשארת צוננת ומרוחקת.
כשנתיים אחר כך מופיע בביתו של פיפ אדם זר, אך נדמה לפיפ שהזר מכיר אותו. להפתעתו הזר מתגלה כמגוויץ' האסיר הנמלט שפיפ עזר לו. לחרדתו הרבה מתברר לפיפ כעת שמגוויץ', ולא מיס האווישם, הוא זה שמעניק לפיפ את הונו. מגוויץ' חזר לאנגליה כדי לראות את הג'נטלמן שיצר בזכות כספו, למרות הסכנה שבשהייתו באנגליה. פיפ מרגיש מחויב לעזור למגוויץ' לצאת מאנגליה, כעת כשהמשטרה בעקבותיו וכן קומפייסון שהיה שותפו לפשע. פיפ מגלה שקומפייסון היה ארוסה של מיס האווישם.
אסטלה עומדת להתחתן עם אחד מחבריו ללימודים של פיפ, בנטלי דראמל, ג'נטלמן עשיר אך אכזר ואלים. אסטלה ופיפ מבקרים בבית-סאטיס, אסטלה מאשימה את מיס האווישם בכך שגידלה אותה להיות חסרת לב, מיס האווישם מתחרטת על מעשיה ומבקשת את סליחתו של פיפ. כשהוא עוזב את הבית, אוחזת אש בבגדיה של מיס האווישם והיא מתחילה להישרף. פיפ מצליח להציל אותה אך אחרי זמן מה מיס האווישם מתה. גם זרועותיו של פיפ נפגעות בשריפה והוא מחלים באיטיות. נישואי אסטלה ובנטלי דראמל אינם עולם יפה, הוא מתעלל בה והיא עוזבת אותו, אחרי כן הוא מת בתאונה.
מגוויץ' מסתתר בעזרת פיפ והרברט עד שיתאפשר להבריח אותו מחוץ ללונדון. הם מתכננים להשיט אותו בסירה לאורך התמזה ולהעלותו על ספינה הנוסעת להמבורג. תוכניתם נכשלת כאשר קומפייסון, יריבו משכבר הימים של מגוויץ', מזהה אותו ומגיע עם שוטרים לעצור אותו. מגוויץ' מצליח להפיל את קומפייסון לנהר ובמאבק שביניהם קומפייסון טובע, ומגוויץ' נפצע קשה. מגוויץ' נשפט ונידון למוות, אך הוא מת מפצעיו לפני ביצוע ההוצאה להורג. פיפ נמצא איתו בימיו האחרונים, ומגלה שמגוויץ' הוא אביה של אסטלה.
הרכוש של מגוויץ' שהיה מיועד לפיפ מוחרם על ידי השלטונות, ופיפ נותר חולה וחסר-כל. ג'ו מגיע ללונדון לטפל בפיפ החולה ומשלם את חובותיו. פיפ מצטער כעת על שהתנכר לג'ו ובידי. אחרי שפיפ מחלים הוא חוזר לביתו במטרה להציע נישואים לבידי, אך כשהוא מגיע נודע לו שבידי נישאה לג'ו.
פיפ עוזב את אנגליה ומצטרף להרברט בעבודתו במסחר. אחרי 11 שנים הוא חוזר לאנגליה לבקר את ג'ו ובידי, הוא פוגש את בנם הקטן המזכיר לו את עצמו. פיפ הולך לבית-סאטיס ההרוס, ופוגש שם את אסטלה, גאה פחות ועצובה יותר. פיפ שעדיין מאוהב בה מקווה שהיא תישאר לצידו.
פרק הסיום
דיקנס תכנן בתחילה סיום שונה וקודר יותר לרומן. ידידו באולר-לייטון שכנע אותו לשנות את פרק הסיום לסוף טוב. בסיום המקורי אסטלה מתחתנת שוב אחרי מות בעלה, כשפיפ חוזר לאנגליה הם נפגשים במקרה בלונדון פגישה חטופה ואחר כך נפרדים לעד. בסיום המשוכתב אסטלה לא מתחתנת שנית, היא פוגשת את פיפ בבית-סאטיס, והמשפט האחרון רומז לאפשרות שהם יישארו יחד. מבקרי ספרות חלוקים בדעותיהם איזה סיום טוב יותר, הראשון קודר ומתאים לאופי הרומן, והשני אופטימי וכתוב בסגנון יפה יותר.
הספר מסתיים כך:
סגנון הרומן
הרומן כתוב בגוף ראשון ומסופר כולו מנקודות מבטו של פיפ. המספר הוא פיפ הבוגר אבל חלקו הראשון מסופר מפרספקטיבה של פיפ הילד, אשר אינו תמיד מבין את כוונת המבוגרים. בניגוד לספריו האחרים של דיקנס הנושאים את שם הגיבור ("דייוויד קופרפילד", "ניקולס ניקלבי" ו"אוליבר טוויסט") שהעיקר בהם הוא קורות הגיבור והסובבים אותו ולא התפתחותו הרגשית, ב"תקוות גדולות" עיקר העלילה נסובה סביב התבגרותו של פיפ והתייחסותו לסובבים אותו ולשינויים הקורים בחייו. מילד תמים שנפגע מהתנשאותה של אסטלה, הוא הופך לצעיר סנוב המתנשא בעצמו על חבריו העניים ג'ו ובידי. כשהוא מתבגר הוא מבין את חשיבות הידידות והנאמנות, ושערכם רב מעושר וממעמד חברתי.
העלילה ב"תקוות גדולות" מתוכננת בקפדנות, ואין ברומן עלילות משנה מרובות כנהוג אצל דיקנס. ההומור בספר מעודן ומופיעות בו פחות דמויות מגוחכות שנועדו לשעשע בלבד. דיקנס הגדיר את הספר "טרגי-קומי", הקומדיה באה לידי ביטוי למשל בדמותו של הדוד פאמבלצ'וק המלא חשיבות עצמית והמצפה להכרת תודה מצד פיפ, או בוופסל בן עירו של פיפ המנסה להיות שחקן ולגלם את המלט. דוגמה נוספת חייו הכפולים של וומיק, פקיד מאופק ושקט במשרדו של ג'אגרס, שמשתנה כשהוא בביתו, בית בצורת מבצר בו הוא מטפל באהבה באביו הקשיש.
דמותה של אסטלה שונה מדמות הגיבורה הרגילה אצל דיקנס, היא אינה "מלאך הבית" כמו אגנס מ"דייוויד קופרפילד" או אסתר סאמרסון מ"בית קדרות". משמעות השם אסטלה הוא כוכב, וכשמה היא קורנת, קרה ומרוחקת. ייתכן שדמותה מבוססת על השחקנית אלן טרנן שהייתה אהובתו של דיקנס באותה תקופה.
מעמד חברתי
המעמדות החברתיים השונים בתקופה הוויקטוריאנית מופיעים לאורך הרומן. החל מהמעמד הנמוך ביותר - האסיר הפושע מגוויץ', אנשי הכפר העניים ג'ו ובידי, אנשי מעמד הביניים בעלי עסקים כגון הדוד פאמבלצ'וק, ועשירים בעלי מעמד גבוה כגון מיס האווישם.
מיהו ג'נטלמן? זוהי השאלה שעומדת במרכז הרומן. פיפ לומד שכסף לא הופך אדם לג'נטלמן. הוא אינו צריך לעבוד בנפחיה וללכלך את ידיו, אך הוא מתנכר לידידיו ומתבייש בהם. הוא הופך לג'נטלמן במובן המלא של המילה כשהוא מנסה לעזור למגוויץ' לברוח מלונדון ונמצא לצידו בימיו האחרונים בכלא. באופן אירוני בשלב זה הוא חוזר להיות חסר-כל כי כספי הירושה של מגוויץ' מוחרמים.