cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סעד
היסטוריה
במהלך מלחמת העצמאות עמד הקיבוץ בשולי דרכו של הטור המצרי שפלש לארץ עם הכרזת המדינה. הקיבוץ הופגז קשות, ובמשך חודשים חיו חברי הקיבוץ בבונקרים ומנהרות מתחת לאדמה, והמשיכו בשגרת חייהם. כתוצאה מן ההפגזות נהרסו כל המבנים מעל פני האדמה, למעט "בית הביטחון" - המבנה היחיד עשוי בטון שהיה במקום. "בית הביטחון" הפך היום למוזיאון "מעוז מול עזה" המְסַפר וממחיש את עמידת הגבורה של שלושת הקיבוצים הדתיים בנגב בתקופת מלחמת העצמאות: סעד, כפר דרום, ובארות יצחק.
לאחר המלחמה העבירו חברי הקיבוץ את יישובם כקילומטר מזרחה, מעֵבר לגבעה, כדי לא להיות נתונים לתצפית מהעיר עזה הסמוכה. השם שנבחר לקיבוץ על ידי מייסדיו היה "עלומים", אולם בהחלטת המוסדות המיישבים שונה השם ל"סעד" - שם המסמל את העזרה של היישוב לנגב. הפילוג בין קבוצת ההכשרה לבין מחנה המשפחות בהרצליה נמשך עד 1950, הרבה מעבר לזמן שקצבו לו. בפסח 1950 הגיעו אנשי הרצליה לנגב והקיבוץ היה לאחד.
דווקא לאחר שהגיעו אל המנוחה והנחלה, פרץ גל עזיבות בקיבוץ, דם חדש הזרימו גרעיני בני עקיבא שהבולטים שבהם היו הגרעין הדרום אמריקאי. הצטרף אליהם בין היתר גרעין "הטירה" שרבים מחבריו החליטו להישאר בקיבוץ. הצטרפו גם בודדים וקבוצות מכל גלויות העולם ובסופו של דבר נוצרה בקיבוץ חברה מגוונת ורבת פנים, שצעיריה משמשים גשר מקשר אל בני הקיבוץ הבוגרים יותר.
כלכלה
הקיבוץ מתפרנס מחקלאות (בעיקר גידול גזר, תפוחי אדמה, הדרים, חיטה, אבוקדו, רפת, לול, תירס), שירותי הסעדה (קייטרינג) ואולם אירועים. בקיבוץ יש גם חממות לגידול אמריליס ופרחים אחרים למטרות ייצוא, וכן לגידול ירקות לזרעים. מפעלים: מפעל הפלסטיק סיפן נמצא בשטח הקיבוץ, מעסיק חברים מהקיבוץ, אך כבר איננו בבעלותו; המפעל פופלי נותן שירותי מיון וניקוי של תוצרת חקלאית.
גויאניה
גויאניה (בפורטוגזית: Goiânia) היא בירת מדינת גויאס שבברזיל. בעיר מתגוררים 1,201,006 (2005) תושבים, והיא ממוקמת בבקעה הפורייה של נהר מיה פונטה.
היסטוריה
בירתה של מדינת גויאס עברה מעיר לעיר בהתאם לשינויים בכלכלתה של המדינה. הבירה הראשונה של המדינה - וילה בואה (כיום גויאס וליו) הייתה הבירה בעת שכלכלת המדינה התבססה על חיפוש זהב בנהרות האזור. לאחר שכלכלת המדינה עברה להתבסס על גידול בקר ועל חקלאות נוצר הצורך לבחור בירה המתאימה לשינויים אלה. במשך שנים רבות התדיין בית המחוקקים של המדינה בדבר הצורך לשנות את הבירה, והדיונים בדבר שינוי החוקה נמשכו בין 1891 עד שינוי החוקה ב-1898 ושינוי נוסף בשנת 1918. על אף השינויים בחוקה לא הועברה הבירה עד שלטונו של המושל פדרו לודוויקו שמונה למושל לאחר ההפיכה הצבאית של 1930. בשנת 1932 הוקמה ועדה לצורך קביעת מיקומה של הבירה החדשה, ובשנת 1933 נבחר מיקום העיר גויאניה והונחה אבן הפינה של העיר.
העיר תוכננה כעיר המיועדת ל-50,000 תושבים בצורה מעגלית כאשר הרחובות יצאו מכיכר מרכזית ה- Praça Cívica, בה הוקמו בניין הפרלמנט המדינתי ובניין העירייה.
בשנת 1937 נחתם הצו המעביר את הבירה מסידדה דה גויאס (Cidade de Goiás) לגויאניה, וטקס המעבר הרשמי נערך בשנת 1942 בנוכחות נשיא הרפובליקה, שרים ומושלי המדינות השונות.
שמה של העיר - גויאניה נבחר בשנת 1933 לאחר תחרות שנערכה על ידי עיתון מקומי. בין השמות האחרים שהוצעו היו: ואחרים. בשנת 1935 נעשה שימוש לראשונה בשם גויאניה בצו המושל המקים את העירייה של העיר.
בשנת 1987 אירעה בעיר תקרית גרעינית חמורה.
אדריכלות
בנייני העיר תוכננו על יד האדריכל ארטיו קוריה לימה (Artílio Correia Lima ) בסגנון האר דקו. בשל היותה של העיר מתוכננת, ובשל בנייתה בפרק זמן קצר (שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20) נחשבת העיר כאחת הערים היפות בברזיל, מבחינה ארכיטקטונית, והאזור הוגדר כאזור לשימור על ידי המכון הלאומי הברזילאי למסורת היסטורית ואמנותית.
אוכלוסין
בעיר מתגוררים 1,137,962 תושבים (2003) בצפיפות של 1,549.86 נפשות לקמ"ר. מספר משקי הבית בעיר  313,708 (2000). קצב גידול האוכלוסייה בעיר גבוה, והיה בין השנים 1991 - 2000 כ- 1.91%. מספר התושבים בעיר גדל מ-717,519 תושבים בשנת 1980, ו- 922,222 תושבים בשנת 1991 למעל מיליון תושבים בשנת 2000.
גאוגרפיה
גובה העיר מעל פני הים הוא 749 מטרים. אזור העיר רבתי כולל 17 ערים שבהן מתגוררים 1,633,899 (2000) בשטח כולל של 6,848.00 קמ"ר.
אקלים העיר הוא אקלים טרופי לח. הטמפרטורה הממוצעת C° 21.9. הטמפרטורות נמוכות יותר בחודשי החורף (מאי - אוגוסט): C° 18.8 עד C° 21.0. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה אי פעם הייתה בחודש יולי בו נמדד C° 1.2. האביב (ספטמבר - אוקטובר) היא העונה החמה ביותר, בה טמפרטורות המקסימום מגיעות ל-C° 30 עד C° 36 בממוצע. ממוצע המשקעים הוא 1,400 מילימטרי גשם בשנה.
שלטון מקומי
מספר הבוחרים בעיר הוא 791,150 (06/09/2004). בבחירות המוניציפליות האחרונות שנערכו בינואר 2005, נבחרו איאז רזנדה מצ'אדו (Iris Rezende Machado ) לראש עיר, ולדיבינו ז'וסה דה אוליביירה (Valdivino José de Oliveira) לסגנו. במועצת העיר 34 חברים.
תחבורה
דרכים מהירות מקשרות את העיר לברזיליה, בירת ברזיל ולסאו פאולו. העיר אינה מקושרת למסילת רכבת. בעיר נמצא שדה התעופה סנטה ג'נובבה (Santa Genoveva) בו עוברות טיסות פנימיות (בשנת 2003 עברו בו 717,788 נוסעים). בעתיד מתוכננת הרחבת שדה התעופה והפיכתו לשדה תעופה בינלאומי.
כלכלה
אזור העיר הוא אחד האזורים העשירים ביותר בברזיל מבחינת תפוקת תוצרת חקלאית. בעבר היה גידול הבקר המרכיב העיקרי של כלכלת המדינה, והוא מרכיב חשוב בכלכלה גם בימינו. בשל מיקומה של העיר והמרחקים השווים יחסית בינה לבין ערים אחרות בברזיל, מהווה העיר צומת מסחרי, תעשייתי ותקשורתי חשוב. כיום מתבססת כלכלת העיר על מסחר ושירותים, וכן על תעשיית ייצור מוצרי מזון רהיטים וביגוד. באזור מגדלים כותנה, סויה וחמניות לצורך ייצור שמן.
התוצר הגולמי של העיר בשנת 2002 היה 7,093,000 ריאל ברזילאי, ובשנת 2003 7,670,590 ריאל ברזילאי. התוצר הגולמי של העיר הוא הגבוה ביותר מבין 246 העיריות בברזיל. ההכנסה הממוצעת לנפש בשנת 2002 הייתה 6,290 ריאל (גבוה מהממוצע המדינתי שעומד על 5,921 ריאל), ובשנת 2003 ההכנסה הממוצעת לנפש הייתה 6,601 ריאל.
פארקים ואזורים ירוקים
על אף שמרכזה של העיר הוא אזור בו מרובים גורדי השחקים, מרבית שטחי העיר הם למעשה בתים חד קומתיים, וביניהם חורשות רבות. שדרות העיר כוללות צמחייה טרופית ובעיקר עצי פרי טרופיים. 30% משטחי העיר הם שטחים מיוערים.
החשוב בפארקי העיר הם הפארק הזואולוגי, פארק ואקה בראבה, פארק אקולוגיקו, בוסק דוס בוריטיס ופארק אריאאו.
תרבות וספורט
בעיר פועלות כמה קבוצות כדורגל גדולות, כמו אתלטיקו גויאניינסה וגויאס. בעיר נמצא אצטדיון הכדורגל סרה דורדה (Serra Dourada) הנחשב אחד מהיפים בברזיל, וכן מסלול מרוצים.
מוזיאונים
בעיר מספר מוזיאונים ובהם המוזיאון הפדרלי לאנתרופולוגיה (Museu Antropológico da Universidade Federal de Goiás), המכון לפרה היסטוריה ואנתרופולוגיה (Instituto Goiano de Pré-História e Antropologia), המוזיאון לאורניתולוגיה (Fundação Museu de Ornitologia), המוזיאון לאומנות מודרנית (Museu de Arte Contemporânea ) ומוזיאון זורואסטרו ארטיגה (Museu Zoroastro Artiaga).
השכלה
בעיר נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של גויאס וכן האוניברסיטה הפרטית הקתולית (Universidade Católica de Goiás). כמו כן בעיר מספר מכללות.
יחסי איראן–סנגל
יחסי איראן–סנגל הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין רפובליקת סנגל. ב-23 בפברואר 2011, סנגל ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם איראן.
היסטוריה
בשנת 1971, שר החוץ האיראני ביקר בסנגל, במהלך הביקור שתי המדינות הביעו את התעניינותם בהרחבת הקשרים בין המדינות. ב-30 בספטמבר 2009, נפתחה השגרירות האיראנית בדקר. שנה לאחר מכן, מונה השגריר האיראני לסנגל. גם ממשלת סנגל הביעה רצון לפתוח שגרירות בטהראן.
נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד ונשיא סנגל, עבדוליי ואד קיימו מסיבת עיתונאים יחד עם פגישה משותפת בפברואר 2008 במשהד, שני השרים התחייבו להרחיב את הקשרים הבילטראליים בתחומי הכלכלה, התיירות והפוליטיקה. יחד עם הגברת שיתוף הפעולה במסגרת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
ניתוק היחסים בין המדינות
בפברואר 2010, ממשלת סנגל החליטה לנתק את קשריה הפוליטיים עם איראן, לאחר שהאשימה את ממשלת איראן בשליחת נשק וסיוע למורדים בדרום המדינה. ב-1 במרץ 2010, שלושה חיילים אזוריים נהרגו בגבול הדרומי של סנגל באזור קזמנס באמצעות נשק שנשלח מאיראן. בפברואר 2012, במהלך פסגת ארגון שיתוף הפעולה האסלאמי במצרים, נפגשו נשיאי שתי המדינות על מנת לחדש את היחסים בין המדינות.
יחסים כלכליים
יצרנית הרכב האיראנית, איראן חודרו, סייעה בהקמת קו הרכבה לייצור מכוניות שמקורן באיראן בסנגל ולהעבירן לשווקים האפריקאים ישירות מדקר. חברה זו בעלת כוח ייצור של 10,000 מכוניות בשנה.
עונת 1923/1924 בסדרה השוודית
עונת 1923-1924 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל השתים-עשרה בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1923-1924. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות.
בעונת 1922-1923 חולקה הליגה לשניים: בית המזרח (Östra grupp) ובית המערב (Västra grupp). בבית המזרח היו שלוש הקבוצות מסטוקהולם, שתי הקבוצות מנורשפין וכן אסקילטונה. בבית המערב היו שלוש הקבוצות מגטבורג, קבוצה ממאלמה, מהלסינגבורג וכן הקבוצה שהדיחה את מאלמה בפליאוף בעונה שעברה, לנדסקרונה (מהעיר לנדסקרונה שבסקונה). כמו כן, העונה חולקה ל-2: משחקי סתיו (החל מאפריל 1923) ומשחקי אביב (הסתיימה במאי 1924).
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה ארגריטה, בפעם הרביעית בתולדותיה, לאחר שניצחה את AIK סולנה בשני משחקים בפלייאוף האליפות. ארגריטה היא הזוכה השנייה בכל הזמנים לאחר גטבורג.
עונה זו הייתה העונה האחרונה של המפעל, שידע עליות ומורדות לאורך תקופת קיומו (1910-1924): שלוש עונות שמעולם לא סוימו, עונה אחת שלא שוחקה, שינוי מספר הקבוצות המשתתפות בעקביות מדי כמה שנים, שינוי שיטת הענקת האליפות, טבלה כללית וטבלה אזורית, ועוד. שבועיים לאחר המשחק האחרון של העונה, ניצחון הבית של ארגריטה נגד AIK סולנה במשחק הגומלין של הגמר ב-20 ביולי 1924, החלה ב-4 באוגוסט 1924 ליגת העל השוודית, האָלְסְוֵנְסְקָאן, שמתקיימת עד היום (נכון לשנת 2016).
דווייט ויליאם טריון
דווייט ויליאם טריון (באנגלית: Dwight William Tryon ; 13 באוגוסט 1849 – 1 ביולי 1925) היה צייר נוף אמריקאי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עבודתו הושפעה מג'יימס מקניל ויסלר, והוא ידוע בעיקר בזכות נופיו ונופי הים שצוירו בסגנון טונליסטי.
ביוגרפיה
טריון נולד בהרטפורד, קונטיקט, לאנסון טריון ודליה רוברטס. אביו נהרג בתאונת אקדח לפני שטריון הגיע לגיל ארבע, וטריון גדל על ידי אמו בחוות סביו במזרח הרטפורד. העניין שלו באמנות התפתח באופן טבעי. כצעיר טריון התחיל לעבוד בחנות ספרים בהרטפורד ולמד מתוך מדריכי הוראות אמנות ממדפי החנויות. הוא גם התחיל לשרטט את האזור הכפרי שמסביב.
טריון מכר את ציורו הראשון בשנת 1870. לאחר שהציג ומכר עבודה מקומית, הציג בהצלחה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1873. טריון התחתן עם אליס בלדן, עזב את עבודתו בחנות הספרים והפך לאמן במשרה מלאה. כמה מיצירותיו הראשונות מתקופה זו הן נופי ים ונופי נמל המבוצעים באופן לומניסטי. אולם זמן קצר לאחר מכן הסגנון של טריון פנה לכיוון אסכולת ברביזון, שהפך לפופולרי בקרב אמנים אמריקאים. ייתכן שהוא הושפע מיצירותיהם של ג'ורג' איננס ואלכסנדר הלוויג וויאנט.
בשנת 1876 החליט טריון לקדם את כישוריו בלימוד פורמלי של אמנות. הוא מכר את כל ציוריו במכירה פומבית ונסע לצרפת עם אשתו. הוא למד שיעורים באקול דה ביו-ארטס. הוא גם קיבל שעורים מצ'ארלס-פרנסואה דאוביני, אנרי הרפיני, וז'אן בפטיסט-אנטואן גילמט. האימפרסיוניזם פרח בצרפת, אך הוא לא נסחף על ידי הסגנון החדש ונותר בתחום באסכולת ברביזון.
טריון טייל וצייר באירופה עם אשתו, ופגש את אבוט אנדרסון תאייר והתיידד איתו. הוא חזר לארצות הברית בשנת 1881 והתיישב בעיר ניו יורק שם לימד וצייר נופים. בניו יורק התיידד טריון עם האמנים רוברט סווין גיפורד ותומאס דייו. הוא הפך לחבר מוקדם באגודת האמנים האמריקאים והמשיך להציג ציורים באקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא גם הפך לחבר באגודה האמריקאית לצבעי מים ובמכון הלאומי לאמנויות ומכתבים (האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומכתבים). בעצתו של גיפורד בנו טריון ואשתו בית קיץ בדרום דרטמות', מסצ'וסטס בשנת 1887. אף על פי שהוא המשיך לבלות בכל חורף בעיר ניו יורק, דרום דרטמות' הפך לביתו של טריון למשך שארית חייו. אזור החוף תאם לרגישויות האסתטיות של טריון ואפשר לו להתמכר לדיג, הבילוי החביב עליו ביותר.
בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 טריון, שעבד לרוב בשמנים, החל לצייר נופים במה שיהפוך לסגנונו הבוגר והאיקוני. בציוריו של טריון מופיעים בדרך כלל קבוצה או שורת עצים במרחק, לעיתים קרובות צבעוניים בגוון סתווי, ומפרידים בין שמיים זוהרים מעל לבין ביצה בקדמת הציור או מרעה. הוא גם המשיך לצייר את הים בקריירה הבוגרת שלו, ולעיתים קרובות השתמש בפסטל כדי להראות מרחב חשוף של מים, שמים וחוף במזג אוויר ואור שונים. הוא הציג את עבודותיו ונטה להעדיף את האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה ואת גלריית מונטרוס בניו יורק.
תעשיין מדטרויט, צ'ארלס לאנג פרייר, קנה לראשונה ציור של טריון בשנת 1889 והפך לפטרון החשוב ביותר שלו. בסופו של דבר פריר קנה עשרות ציורים של טריון, כולל רבים מיצירותיו הטובות ביותר, ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם טריון בעיצוב הפנים של ביתו בדטרויט. פרייר, אספן מרכזי של אמנות אסייתית ויצירות מאת ג'יימס מקניל ויסלר, המשיך בהקמת גלריית פרייר לאמנות, חלק ממכון סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, שם ניתן לראות יצירות רבות של טריון.
הוא זכה בפרס הראשון לציורו Salt-Marsh, בדצמבר בתערוכת המאה שהתקיימה בנאשוויל, טנסי בשנת 1897. הוא המשיך לזכות בפרס קרנגי בתערוכת קרנגי בשנת 1908 במוזיאון קרנגי לאמנות.
בנוסף לציור, לימד טריון בקולג' סמית' בין השנים 1886–1923, במשרה חלקית בביקורת על עבודת הסטודנטים.
הוא נפטר מסרטן בדרום דרטמות' ב -1 ביולי 1925.
משחק הכדורגל בין אנגליה לארצות הברית (מונדיאל 1950)
משחק הכדורגל בין נבחרת ארצות הברית לנבחרת אנגליה בכדורגל נערך במסגרת בית 2 בשלב הבתים במונדיאל 1950 בו ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת אנגליה בתוצאה 1:0. על אף ששתי הנבחרות לא עלו בסופו של דבר לשלב הנוק-אאוט (אנגליה סיימה במקום השני בבית וארצות הברית במקום האחרון) המשחק נחשב לאחד הזכורים והמפתיעים בתולדות גביעי העולם בכדורגל לאור הניצחון של נבחרת ארצות הברית שנחשבה לחלשה מאוד באותה עת לעומת נבחרת אנגליה שנחשבה לאחת מהמועמדות לזכייה בגביע. שער הניצחון לטובת ארצות הברית הובקע בדקה ה-38 על ידי השחקן יליד האיטי ג'ו גייג'נס.
הרקע למשחק ומהלכו
מונדיאל 1950 היה הראשון עבור הנבחרת האנגלית לאחר שהתאחדות הכדורגל האנגלית החרימה את שלושת גביעי העולם שקדמו לו (ב- 1930, 1934, ו-1938) לאור סכסוך שהיה לה עם פיפ"א בנודע שאלת שכר לשחקני כדורגל מקצועיים, סכסוך אשר נפתר ב-1948.
שתי הנבחרות נבחרו לשחר יחדיו בבית 2, בו התחרו גם נבחרת צ'ילה ונבחרת ספרד. חוקי התחרות דאז קבעו כי רק הנבחרת שמסיימת במקום הראשון בבית עולה לשלב הנוק-אאוט. תוצאות המשחקים של שתי הנבחרות טרום המשחק ביניהן היו 0–2 לטובת נבחרת אנגליה במשחקה נגד נבחרת צ'ילה והפסד 1–3 של ארצות הברית לנבחרת ספרד.
נבחרת אנגליה הייתה המועמדת המובילה לניצחון למשחק, עם מאזן של 23 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו ו-4 הפסדים במשחקיה הבינלאומיים שהתקיימו לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בשני משחקיה האחרונים לפני המשחק ניצחה נבחרת אנגליה את נבחרת איטליה בתוצאה 0–4 ואת נבחרת פורטוגל בתוצאה 0–10.
לעומתה, נבחרת ארצות הברית הפסידה בשבעת משחקיה האחרונים טרם המשחק עם מאזן שערים שלילי של 2–45 כולל תבוסות בתוצאות 1–7 לנבחרת איטליה ו-0–11 לנבחרת נורווגיה.
הוועדה מטעם ההתאחדות האנגלית ומאמן הנבחרת האנגלית וולטר וינטרבוטום החליטו שלא לשנות את ההרכב האנגלי טרם המשחק, והשחקן סטנלי מתיוס, שהיה מבין כוכבי הכדורגל הגדולים של אותה תקופה, לא הוכלל בהרכב של נבחרת אנגליה למשחק וצפה במשחק מהיציע.
הן הסגל האמריקאי וכלי התקשורת ניבאו הפסד צורם לנבחרת ארצות כאשר בכתבה בעיתון הדיילי אקספרס נכתב כי "זה יהיה הוגן לתת לנבחרת האמריקאית 3 שערי יתרון לפני תחילת המשחק.
על אף שהמחצית הראשונה של המשחק אופיינה בדומיננטיות של האנגלים ניסיונם לכבוש שערים לא נשאו פרי. השער האמריקאי נכבש על ידי השחקן ההאיטי ג'ו גייג'נס בדקה ה-38, תוצאה שנשמרה עד לסוף המשחק.
מהלך המשחק וההכנות אליו מתוארות בספרו של הסופר ג'פרי דאגלס "משחק חייהם" אשר עובד בשנת 2005 לסרט בעל אותו שם בכיכובם של השחקנים ג'רארד באטלר ווס בנטלי.
אחרית דבר
שתי הנבחרות הפסידו במשחקיהם הבאים, אנגליה בתוצאה 0–1 מול נבחרת ספרד וארצות הברית בתוצאה 2–5 מול נבחרת צ'ילה, אנגליה סיימה במקום השני שלא אפשר לה לעלות לשלב הנוק-אאוט. ארצות הברית סיימה במקום הרביעי והאחרון בבית למרות הניצחון. ספרד אשר ניצחה את שתי הנבחרות בבית זה המשיכה עד לבית הגמר בו הגיעה למקום הרביעי. במונדיאל זה ניצחה נבחרת אורוגוואי את נבחרת ברזיל במשחק הגמר הידוע.
המשחק לא סוקר בהרחבה לא בארצות הברית בזמנו ואף לא באנגליה, נטען אף, כי עיתונאים רבים בארצות הברית התקשו להאמין שניצחון 0–1 על נבחרת אנגליה היא אכן התוצאה וחשבו שמדובר בשגיאת כתיב, עם זאת שנים מאוחר יותר נמצאו מסמכים ישנים אשר מפריכים את הטענה. בעיתונות האנגלית המשחק לא זכה לכותרות רבות בעיתונים מכיוון שאלו עסקו בעיקר בהפסד של הנבחרת האנגלית בקריקט לנבחרת האינדים המערביים.
נבחרת אנגליה ניצחה בסופו של דבר בגביע העולם 16 שנים מאוחר יותר ואילו ארצות הברית לא הצליחה להעפיל לגביע העולם פעם נוספת עד מונדיאל 1990.
שתי הנבחרות שיחקו עוד פעם אחת נגד השנייה פעם נוספת במסגרת משחקי גביע העולם 60 שנים מאוחר יותר, במונדיאל 2010, המשחק הסתיים בתיקו 1-1.
גייג'נס, מבקיע השער ההיסטורי, היה קרוב משפחה של לואי דג'ואה, שהפסיד בבחירות לפרלמנט בהאיטי בשנות ה-50 לרודן פרנסואה דובליה. לאחר שחזר גייג'נס להאיטי בשנת 1953 כל משפחתו הייתה בסכנה. בשנת 1964 נלקח גייג'נס לכלא פורט דימנש שם עונה והוצא להורג. גופתו לא נמצאה מעולם.
אף שחקן מבין המשתתפים במשחק לא נותר בחיים, האחרון, וולטאר בהאר האמריקאי, נפטר ב-18 ביוני 2018 בגיל 91.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1886
הבחירות הכלליות בבריטניה 1886 התרחשו בתאריכים 1 ביולי–27 ביולי 1886. בבחירות אלו ניצח רוברט גסקוין ססיל מן המפלגה השמרנית את ראש הממשלה המכהן ויליאם גלאדסטון מן המפלגה הליברלית. המפתח למהפך המשמעותי היה שיתוף פעולה בין המפלגה השמרנית לבין גורמים ליברלים ויוניוניסטיים כגון ג'וזף צ'מברלין. ההפסד של הליברלים היווה למעשה סוף לדומיננטיות שלהם בפוליטיקה הבריטית במאה ה-19.
אוסטרוב ויילקופולסקי
אוסטרוב ויילקופולסקי (פולנית: Ostrów Wielkopolski, גרמנית: Ostrowo, לטינית: Ostrovia) היא עיר במרכז פולין, בפרובינציית פולין גדול. העיר יושבת על גדות הנהר פרוסנה, וחשיבותה בעיקר היסטורית ותעשייתית.
היסטוריה
אוסטרוב ויילקופולסקי הפכה לעיר במאה ה-17, למרות שהוזכרה כבר כעיר רשמית בשנת 1404. בעקבות מעמדה הירוד, שריפות, מגיפות ומחלות בנוסף לקיפאון כלכלי שהחל במאה ה-16 ביקשו תושבי העיירה להפוך אותה לכפר אך ראש העיירה, האציל, יאן יז'י פשבנדובסקי (Jan Jerzy Przebendowski) התנגד לכך ובשנת 1714 השיג מהמרשל המלכותי הפולני, פרנצ'ישק ביילינסקי (Franciszek Bieliński), הכרה מחודשת במעמדה כעיר.
משפחת אצולה בשם רדזיוויל לקחה את העיר תחת חסותה והשקיעה בה רבות. בעקבות זאת החלה תקופת שגשוג וצמיחה ואף הוקמה תחנת רכבת מרכזית שהייתה נקודת מפנה חשובה בהתפתחותה של העיר ועזרה לייצב את מעמדה בזירה המקומית והארצית.
בתקופת החלוקה ובין שתי מלחמות העולם, הפכה אוסטרוב ויילקופולסקי למרכז חשוב לתנועות לאומניות והיוותה נדבך חשוב במהפכת האזרחים בשנת 1918.
מלחמת העולם ה-2
בזמן מלחמת העולם השנייה, הוקם בעיר מחנה עבודה נאצי בשם: Staatspolizeistelle Litzmannstadt Arbeitserziehungslager Ostrowo שם נספו כ-193 בני אדם. תושבי אוסטרוב ויילקופולסקי היו אחד הריכוזים הגדולים של מתנגדי נאצים בפולין גדול.
בשנת 1941 לאחר שהמשטרה החשאית, הגסטפו, איתרו את בסיסה של המחתרת המזוינת בעיר פוזנן, מפקדיה הועברו אל העיר אוסטרוב.
בין מלחמות העולם חיו באוסטרוב כ-1,500 יהודים – כשליש מתושביה. רובם התפרנסו מתעשיית ההלבשה וממסחר. יהודים שלטו בענף המאפיות בעיירה. יהודי אוסטרוב קיימו מוסדות עזרה הדדית: קופת גמ"ח, אגודת הלוואה וחיסכון, סיוע רפואי לנזקקים ומטבח ציבורי. רוב הזרמים הפוליטיים היהודיים היו מיוצגים בעיירה: המפלגות הציוניות, אגודת ישראל והבונד.
הגרמנים כבשו את אוסטרוב בשבוע הראשון של ספטמבר 1939. כעבור ימים מספר התפנו ממנה הגרמנים והצבא הסובייטי נכנס אליה, אך נסוג מזרחה בסוף החודש על-פי הסכם מולוטוב-ריבנטרופ, והגרמנים שבו לאוסטרוב. בשבועות אלו נמלטו צעירים יהודים לאזור השליטה הסובייטי במזרח פולין. בימים הראשונים לכיבוש נשללו מהיהודים זכויותיהם, עסקיהם הוחרמו, והם נתבעו לשלם כופר גבוה. נאסר עליהם לבוא במגע עם לא-יהודים והם חויבו לשאת סרט זרוע לבן שעליו האות J; לאחר מכן הומר הסרט במגן דוד צהוב. נאסר עליהם ללכת על המדרכות ולהיות מחוץ לבתיהם אחרי שש בערב.
בסוף 1939 הוקם באוסטרוב יודנרט, ולאחר מכן הועברו היהודים לגטו. במאי 1940 היו בעיירה יותר מ-3,330 יהודים, אחרי שגורשו אליה יהודים מכפרים סמוכים. ב-1941 הובאו לגטו 500 מגורשים מלוברטוב (Lubartow), ובין דצמבר 1941 למאי 1942 הובאו לגטו עוד כ-1,200 יהודים מפוזנן (Poznan), לובלין, סלובקיה וצ'כיה. בגלל הצפיפות הגדולה בגטו פרצו בו מגפות.
הגטו חוסל באוקטובר 1942. החולים והקשישים נורו במקום, ויתר התושבים גורשו למחנות ההשמדה סוביבור ובלז'ץ בידי אנשי ס"ס, ז'נדרמים גרמנים ושוטרים אוקראינים. צעירים רבים ברחו מהגטו לפני הגירוש. רובם הצטרפו ליחידות פרטיזנים של "ארמייה לודובה", והיו שמצאו מסתור בכפרים סמוכים.
ערים תאומות
לאוסטרוב ויילקופולסקי 5 ערים תאומות:
מיה יים
סטפני יים בל (באנגלית: Stephanie Yim Bell; נולד ב-16 באפריל 1989) היא מתאבקת אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה מיה יים. בל הופיעה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג של שנת 2017 ושל שנת 2018 ובנוסף הופיעה במספר ארגוני היאבקות כמו Ring of Honor (ROH), Combat Zone Wrestling (CZW), Shimmer Women Athletes ו-Shine Wrestling. בארגון ההיאבקות Shine, היא החזיקה באליפות Shine ובאליפות הזוגות של Shine. בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, היא הופיעה תחת שם הבמה ג'ייד, ובו היא הייתה פעם אחת אלופת הנוקאאוטס של אימפקט. בשנת 2016, היא נבחרה לאחת ממאה הנשים המשפיעות מטעם ה-BBC.
משפחתה
בל נולדה בפונטנה, קליפורניה לאב אפרו-אמריקאי ואם דרום קוריאנית.
קריירה מוקדמת (2009–2015)
בל הייתה מעריצה של ענף ההיאבקות המקצועית מאז ילדותה. היא החלה להתאמן במטרה להפוך למתאבקת כבר בגיל 18, כשבמקביל היא למדה בקולג'. היא התאמנה במשך כשנה וחצי עד שערכה את קרב הבכורה שלה ב-22 באוגוסט 2009 תחת שם הבמה מיה יים. לאחר הבכורה שלה, היא ביססה את עצמה בעיקר בארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי וירג'יניה. היא התאבקה עבור ארגון ההיאבקות Jersey All Pro Wrestling (JAPW), כשבשנת 2011 היא החלה להופיע עבור ארגון ההיאבקות Ring of Honor (ROH) כמלווה של קבוצת Embassy. בנוסף, היא התאבקה באופן מזדמן עבור ROH נגד מתאבקות כמו מסשיף ושרה דל ריי. כמו כן, היא הופיעה בארגוני היאבקות אחרים כמו International Wrestling Cartel, Real Championship Wrestling, Northeast Wrestling ו-Maryland Championship Wrestling (MCW) בשנותיה הראשונות בהיאבקות.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', יים קיבלה הצעה להתאמן ולהתאבק ביפן עבור ארגון ההיאבקות Universal Woman's Pro Wrestling Reina בשנת 2011. במהלך מערכת היחסים שלה עם ארגון ההיאבקות המקסיקני Consejo Mundial de Lucha Libre (CMLL), יים למדה את סגנון ההיאבקות המקסיקני הידועה בשם לוצ'ה ליברה.
בשנת 2014 ו-2015, יים הופיעה בארגון ההיאבקות, ה-WWE, כאחת מהדמויות שליוו את המתאבק אדם רוז (דמויות שנקראו בשם "רוזבאד"). כמו כן, היא הופיעה מספר פעמים כמתאבקת פיתוח של ה-WWE ב-NXT בהקלטות התוכנית באוקטובר 2014, כשרשמה הפסד לשארלוט.
Combat Zone Wrestling (2010–2012)
לאחר שהתאמנה ביחד עם DJ הייד בבית הספר להיאבקות של ארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling (CZW), היא החלה להופיע ב-CZW כמנג'רית של אדם קול. היא ערכה את הבכורה שלה בארגון זה בדצמבר 2010, כשהיא וקול תיפקדו כזוג כחלק מהעלילה. היא התערבה בקרבות של קול ואף עזרה לו לנצח בהם. לאחר שעזרה לקול לנצח את גרג אקסלנט בספטמבר 2011, אקסלנט פתח בפיוד עם השניים. כחלק מהעלילה, יים התמודדה מול אקסלנט בקרב בין מגדרי בחודש נובמבר, שבו יים הפסידה. לאחר שהפסידה גם בקרב חוזר בינואר 2012, יים איתגרה את אקסלנט לקרב שולחנות, סולמות וכיסאות בחודש מרץ, שבו היא הצליחה לגבור על אקסלנט, בצעד שסיים את הפיוד. היא הופיעה פעמיים נוספות עבור הארגון באותה השנה לפני שעזבה.
Shine Wrestling (2012–2015)
יים ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון היאבקות הנשים Shine Wrestling כבר במופע השני של ארגון זה באוגוסט 2012, כשגברה על סאסי סטפי. במהלך אותה השנה והשנה שלאחריה, היא התמודדה מול מתאבקות כמו ג'סיקה האבוק עד שהיא נטלה חלק בטורניר אשר קבע את האלופה הראשונה של Shine. היא ניצחה את מרסדס מרטינז במופע Shine 10, שנערך במאי 2013 ובמופע Shine 11, שנערך בחודש יולי את לבה בייטס ואת איווליס ולז עד שהגיעה לגמר, שבו הפסידה לריין. במקביל להופעותיה בארגון Shine, היא הופיעה עבור ארגון ההיאבקות Evolve, כשהתמודדה מול ולז וסו יאנג בקרבות ראווה.
ב-28 בפברואר 2014, במסגרת המופע Shine 17, יים הצטוותה לשורות לבה בייטס במהלך טורניר על אליפות הזוגות של Shine, כך שהשתיים הוכרו בשם הלוצ'ה סיסטרס. ביחד, הם ניצחו את צ'רי בומב וקימבר לי, וסאסי סטפי וג'סי בל סמוטרס בדרכן אל הגמר, שבו גברו על Made In Sin (אליסן קיי וטיילור מייד) וכתוצאה מכך הפכו לאלופת הזוגות הראשונות של Shine. הן רשמו הגנה מוצלחת ראשונה על חגורות האליפות נגד נבה וסאסי סטפי ונגד איווי ומדיסון איגלס במופע מספר 18, עד שהפסידו את התואר ללג'נדרי (מאליה הוסאקה וברנדי ויין) ב-27 ביוני במסגרת מופע Shine 20. הלוצ'ה סיסטרס כשלו בניסיונן לזכות בחזרה באליפות זו בקרב החוזר בחודש אוגוסט.
ב-16 בנובמבר, יים ניצחה את איווליס ולז וזכתה באליפות Shine, במה שהפך אותה למתאבקת הראשונה שהחזיקה גם באליפות Shine וגם באליפות הזוגות של Shine. ב-3 באפריל 2015, במסגרת המופע Shine 26, היא הפסידה את התואר לאלופת הנשים של NWA, סנטנה גארט, בקרב אליפות נגד אליפות.
במופע מספר 28, יים נוצחה על ידי אליסן קיי, ולאחר מכן החלה להראות סימנים למעבר לדמות הרעה, כשהאשימה את לבה בייטס בהפסדה. יים ביצעה את המעבר המלא לדמות זו ב-11 בדצמבר במסגרת המופע Shine 31, כשתקפה את לבה בייטס לאחר שהשתיים הפסידו למרטי בל וג'יימי ג'יימסון בקרב אשר היה על אליפות הזוגות הפנויה של Shine.
Shimmer Women Athletes (2013)
יים הופיעה לראשונה עבור ארגון ההיאבקות הנשים Shimmer ב-6 באפריל 2013 במופע מספר 53, שבו הפסידה לאמייזינג קונג. היא השיגה את הניצחון הראשון שלה שלושה מופעים לאחר מכן בקרב נגד איווי. לאחר מכן, היא נחלה הפסדים למתאבקות כמו ג'סיקה האבוק, היקארו שידה ומדיסון איגלס. לאחר סדרת ניצחונות על מלני קרוז, אנג'י סקיי והיקארו שידה, יים איתגרה ללא הצלחה את צ'ירלידר מליסה לקרב על אליפות Shimmer במופע מספר 65, שנערך באפריל 2014.
Full Impact Pro (2013–2014)
באפריל 2013, יים ערכה את הבכורה שלה בארגון ההיאבקות FIP, כשגברה על לארי דאלאס בקרב בין מגדרי. ארבעה חודשים לאחר מכן, יים ודוס בן דחוס (ג'יי ריוס ואדי קרוז) ניצחו את דאלאס ו-The Now (ויק דלישוס והייל קולינס) בקרב שולחנות, סולמות וכיסאות, שבו היא הצמידה לניצחון את דאלאס. יים העבירה את החודשים הבאים כשהיא משמשת כמנג'רית של דוס בן דחוס ביחד עם לבה בייטס בזמן שהיא הופיעה במקביל בארגון ההיאבקות Shine. ביוני 2014, הלוצ'ה סיסטרס הגנו בהצלחה על אליפות הנשים איווליס ולז וקנדיס לאריי באירוע של ארגון ההיאבקות FIP.
הופעות מזדמנות (2013–2014)
יים התאבקה עבור ארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA) בקרב חושך (קרב שלא שודר בטלוויזיה) באמצע שנת 2010, בזמן שנפשה עם משפחתה בפלורידה. במרץ 2013, יים השתתפה באירוע השלם וצפה Knockouts Knockdown, שבו היא נוצחה על ידי טארה. היא חזרה להופיע בארגון זה כעבור שנה בחודש מאי באירוע העוקב Knockouts Knockdown 2, שבו היא הצליחה לגבור על בריטני כדי להעפיל לקרב הגונטלט אשר התקיים מאוחר יותר באותו הערב, ובו היא הודחה על ידי טרן טרל. יים שבה להופעה שלישית באירוע Knockouts Knockdown 3 בשנת 2015, ובו היא נוצחה על ידי ברוק.
הדולהאוס (2015–2016)
באפריל 2015, ארגון ההיאבקות TNA החל לשדר פרומואים על הבכורה של הדולהאוס (יים ומרטי בל), כששם הבמה של יים שונה לג'ייד. ג'ייד ובל ערכו את הבכורה שלהן בפרק הספיישל TKO: Night of Knockouts של התוכנית השבועית Impact Wrestling ב-24 באפריל, שבו ג'ייד הפסידה ללאורה דניס כתוצאה מפסילה לאחר שהשתיים תקפו את השופט בריאן סטיפלר ואת הכרוזה כריסטי המי. מאוחר יותר באותו הערב, ג'ייד ומרטי בל עזרו לטרן טרל להגן בהצלחה על אליפות הנוקאאוטס של TNA שלה נגד אווסום קונג, וכתוצאה ממהלך זה טרל הצטרפה לקבוצת הדולהאוס. הדולהאוס נאבקו לראשונה כקבוצה ב-8 במאי בפרק של התוכנית Impact Wrestling בקרב האנדיקאפ 3 נגד 2, שבו הן גברו על אווסום קונג וגייל קים. ג'ייד ובל התערבו בקרבות האליפות של טרל ועזרו לה במסע הגנתה על תואר זה. באירוע סלאמיברסרי, הדולהאוס הפסידו לאווסום קונג וברוק בקרב האנדיקאפ 3 נגד 2. ב-15 ביולי בפרק של התוכנית Impact Wrestling, טרל הפסידה את התואר לברוק, זאת לאחר שגייל קים חזרה ותקפה את ג'ייד, דבר שהסיח את דעתה של טרל. בפרק הספיישל טרנינג פוינט של התוכנית Impact Wrestling ב-19 באוגוסט, ג'ייד ובל התמודדו מול גייל קים בקרב כלוב האנדיקאפ 2 נגד 1, שבו הן הפסידו לקים.
ב-23 בספטמבר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, ג'ייד אתגרה ללא הצלחה את גייל קים לקרב על אליפות הנוקאאוטס של TNA. ב-23 בפברואר 2016 במהלך פרק הספיישל לוקדאון של התוכנית Impact Wrestling, ג'ייד הצמידה את קים לניצחון בקרב הלית'ל לוקדאון. כתוצאה מהצמדה זו, ג'ייד קיבלה הזדמנות נוספת להתחרות על התואר שבועיים לאחר מכן, אך גם בהזדמנות זו ג'ייד לא צלחה במשימתה.
אלופת הנוקאאוטס של TNA (2016–2017)
ב-5 באפריל, ג'ייד ניצחה את גייל קים ומדיסון ריין בקרב משולש וזכתה באליפות הנוקאאוטס של TNA בפעם הראשונה בקריירה שלה. באותו היום, במהלך ההקלטות לאירוע Knockouts Knockdown 4, ג'ייד ניצחה את לבה בייטס ובקרב המרכזי של הערב שהיה קרב גונטלט, היא ניצחה לאחר שהדיחה אחרונה את מדיסון ריין וכתוצאה מכך היאה הפכה ל"מלכת הנוקאאוטס". ב-12 באפריל בפרק של התוכנית Impact Wrestling, ג'ייד רשמה הגנה מוצלחת ראשונה על התואר נגד אותה מדיסון ריין.
בשלהי חודש אפריל, ג'ייד פתחה בפיוד עם הנציבה הממונה על הנוקאאוטס, מריה, בצעד שהוביל להפיכת דמותה לטובה בפעם הראשונה מאז שחתמה בארגון. כמה שבועות לאחר מכן, היא הותקפה על ידי סיינה, שערכה את הופעת הבכורה שלה, כל זאת לאחר שג'ייד סירבה לשכב על הרצפה עבור מריה. ב-10 במאי בפרק של התוכנית Impact Wrestling, ג'ייד הגנה בהצלחה על חגורת האליפות מול קים כתוצאה מפסילה לאחר שסיינה תקפה את שתיהן. כתוצאה מכך, סיינה קיבלה הזדמנות להתמודד על התואר מול ג'ייד באירוע סלאמיברסרי. ב-31 במאי בפרק של התוכנית Impact Wrestling, ג'ייד הצטוותה לשורות יריבתה לשעבר, קים, וביחד הן ניצחו בקרב זוגות את סיינה ואלי. באירוע סלאמיברסרי, שנערך ב-12 ביוני, קרב היחידים בין ג'ייד לסיינה הפך לקרב משולש אשר כלל בנוסף את גייל קים ובסופו היא איבדה את התואר לסיינה לאחר שמרטי בל הכתה את ג'ייד מאחור, מה שקטע תקופת כהונה של 87 ימים כאלופה.
באירוע טרנינג פוינט, שנערך ב-25 באוגוסט, ג'ייד השתתפה בקרב מחומש נגד האלופה, סיינה, מרטי בל, מדיסון ריין ואלי על אליפות הנוקאאוטס של TNA, שבסופו אלי ניצחה. באירוע באונד פור גלורי, שנערך ב-2 באוקטובר, ג'ייד גברה על סיינה. ב-2 בדצמבר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, ג'ייד הפסידה לרוזמרי בקרב כלוב על אליפות הנוקאאוטס הפנויה של TNA. בינואר 2017, הפיוד בין ג'ייד לרוזמרי הוצת מחדש כאשר השתיים התמודדו זו מול זו בקרב מונסטר בול, בו רוזמרי יצאה עם ידה על העליונה ושמרה על התואר. ג'ייד קיבלה קרב חוזר מול רוזמרי על התואר ב-2 במרץ בפרק של התוכנית Impact Wrestling, והיא הפסידה פעם נוספת, הפעם במסגרת קרב מי שעומדת אחרונה. קרב זה היה האחרון של ג'ייד ב-TNA, כשמוקדם יותר באותו השבוע דווח שהיא לא תחתום על חוזה חדש ובעקבות זאת היא עזבה את הארגון.
WWE
ב-13 ביולי 2017, יים חזרה ל-WWE, כשהיא השתתפה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג וגברה על שרה לוגאן בסיבוב הראשון. יום לאחר מכן, יים הודחה מהטורניר לאחר שהפסידה לשיינה בייזלר בסיבוב השני. ב-9 באוגוסט 2018, יים חזרה פעם נוספת ל-WWE, כשהיא השתתפה במהדורה השנייה של טורניר הנשים לזכר מאי יאנג וניצחה את אליסן קיי בסיבוב הראשון ואת קייטלין בסיבוב השני לפני שהודחה מהטורניר על ידי הזוכה, טוני סטורם.
NXT (2018–2020)
הודות לתצוגותיה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג, ב-24 בספטמבר, דווח שיים חתמה על חוזה ב-WWE והיא החלה לעבוד ב-NXT. חודש לאחר מכן, ב-24 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, יים ערכה את הופעת הבכורה שלה במותג, כשגברה בקרב יחידים על אלייה. בחודש נובמבר, לאחר עימות מאחורי הקלעים בין השתיים, יים התמודדה מול ביאנקה בלאייר, כשהאחרונה הצליחה להנחיל ליים את הפסדה הראשון, בצעד שהצית את הפיוד ביניהן. יים הצליחה להתאושש מהפסד זה בניצחון על ריינה גונזלס; ניצחון זה הבטיח לה מקום בקרב המרובע אשר קבע את זהות הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT. לעומת זאת, בקרב המרובע ניצחה בלאייר. זמן קצר לאחר שרצף הניצחונות של בלאייר נקטע, יים הצליחה לגבור על בלאייר בשני קרבות אשר סיימו את הפיוד בין השניים.
באירוע NXT TakeOver: Toronto, שנערך ב-10 באוגוסט, יים הפסידה לשיינה בייזלר וכשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT. בחודש נובמבר, יים ערכה את הופעת הבכורה שלה ברוסטר הראשי כחלק מהסגל של NXT, שהיה מעורב בעלילת הפלישה ל-Raw וסמאקדאון לקראת אירוע סדרת ההישרדות. יים נבחרה על ידי ריאה ריפלי להצטרף לקבוצתה לקרב ה-WarGames הנשים הראשון בתולדות ענף ההיאבקות נגד קבוצתה של שיינה בייזלר. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-23 בנובמבר, יים הותקפה מאחורי הקלעים על ידי זהות לא ידועה ובעקבות זאת היא לא יכלה לקחת חלק בקרב. כתוצאה מכך, דקוטה קאי מילאה את מקומה של יים בקרב, שמצידה בגדה בקבוצת ריפלי, כשתקפה את חברתה לקבוצה, טיגן נוקס. אחד עשר ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית NXT, יים חשפה שקאי היא זאת שתקפה אותה מאחורי הקלעים. חשיפה זו הובילה לקיום קרב בין השתיים, שבו יים נחלה הפסד. באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-7 ביוני, יים, נוקס ושוטצי בלאקהארט ניצחו בקרב שלוש נגד שלוש את קנדיס לאריי, דקוטה קאי וראקל גונזלס.
רטרביושן (2020)
ב-21 בספטמבר 2020 בפרק של התוכנית Raw, שבועות אחדים לאחר הופעתה האחרונה ב-NXT, מיה יים הפכה לדמות הרעה, כשחשפה את עצמה כחברה בקבוצת רטרביושן.
חיים אישיים
ב-12 בפברואר 2021, יים הודיעה על אירוסיה למתאבק קית' לי.
אלה (מיתולוגיה)
אֵלה היא על פי אמונות או דתות רבות, ישות בעלת כוחות על טבעיים (כלומר מסוגלת לפעול כנגד חוקי הטבע ולשלוט בטבע), בת אלמוות ושאליה מתייחסים כקדושה, עליונה או נשגבת. אלה היא הצורה הנשית, הנקבית, למושג אל. אלות מופיעות בתרבויות רבות, ובעיקר בדתות פוליתאיסטיות, שמאמינות בריבוי אלים, ובדתות דואותאיסטיות, אשר מאמינות בזוג אלים - אל ואלה.
אל הוא לפי אמונתם של אנשים רבים, ישות עליונה השולטת בעולם. בדרך כלל מייחסים לאל ידיעה של המתרחש בעולם וכוחות להשפעה על העולם. האנשים המאמינים באל מתחלקים בין מונותאיסטים המאמינים בקיום אל אחד, לבין פוליתאיסטים ודואותאיסטים המאמינים בריבוי אלים. האמונה בקיומה של אלה, ישות אלוהית עצמאית שהמגדר המיוחס לה הוא נקבה, התקיימה בפוליתאיזם בלבד, בעוד הדתות המונותאיסטיות מתייחסות לאל כאל גוף זכרי או נייטרלי.
בדת
על אף שהיהדות והנצרות הן דתות מונותאיסטיות, ובהן מקום לאל אחד (שבמגדרו אינו נקבי), גם בדתות אלה רמזים לצורה נקבית של האל:
ביהדות
ביהדות קיים מושג ה"שכינה". השכינה היא ביטוי פסיבי להתגלות האל, וככזו נמשלת לדמות נשית.
בנצרות
בנצרות קיים מושג "רוח הקודש" שהיא חלק מהשילוש הקדוש של "האב, הבן ורוח הקודש".
במיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית מוזכרות אלות רבות: הרה, דמטר, אתנה, ארטמיס, אפרודיטה, הסטיה, נמסיס, הקטה, גאיה, איריס, פרספונה, אירנה, אמפיטריטה, טיכה, הבה ועוד.
במיתולוגיה הרומית
במיתולוגיה הרומית מוזכרות אלות רבות, רובן מקבילותיהן של האלות המופיעות במיתולוגיה היוונית: יונו, וסטה, מינרווה, ונוס, דיאנה, קרס, ויקטוריה, פורטונה, בלונה ועוד.
במיתולוגיה המצרית
במיתולוגיה המצרית מספר אלות עיקריות: איסיס, אמונט, בסתת, נות, וואדג'ת וחתחור.
במיתולוגיה הנורדית
במיתולוגיה הנורדית אלות אחדות: פריג, פריה, אידון, סקאד'י, הל, סול ומאני.
במיתולוגיה הסלאבית
בפנתיאון הסלאבי שתי אלות: מוקוש וז'יווה.
בספרות
בכינוי "אלה" משתמשים כיום גם כדי לכנות נשים המתקרבות בתכונותיהן, באופן מטאפורי, לדמות אלוהית ונשגבת. אזכורים לכך מופיעים בספרות, למשל, אצל שייקספיר ב"חלום ליל קיץ" כפיתוי, אך גם כביטוי להערצת הגבר את האישה.
איתן בלום
איתן בלום (נולד ב-25 בפברואר 1964, י"ב באדר תשכ"ד) הוא ד"ר למחקר התרבות הישראלית, דרמטורג, שחקן, מתרגם, במאי, כותב ומורה.
קריירת משחק ותיאטרון
בוגר בית הספר למשחק ניסן נתיב (1986). שיחק לתקופה קצרה בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע. בין היתר שיחק בתפקיד הראשי והיה שותף בכתיבת התסריט של אדי קינג (שזכה בפרס Leopard di Bronze בפסטיבל לוקרנו 1992) ובהצגה "שקספיר מה זה הדבר הזה?!" אותה גם כתב וביים (זוכת פרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם 1993). בלום תרגם כעשרים מחזות, בין היתר: מלאכים באמריקה (קאמרי 1994, תיאטרון חיפה 1997) ביקור הגברת הזקנה (הבימה/קאמרי 1995); "סקינהד" (תיאטרון תאיר, 2008), "רומיאו ויוליה" (תרגום העיבוד הגרמני מאת נוראן קאליס, פסטיבל ישראל/תיאטרון גשר, 2010), ירושלים החדשה (תיאטרון החאן 2012); ותירגם וביים את "השיבה הביתה" מאת: הרולד פינטר (קאמרי 1994), "מתים לזה" מאת: שרה קיין, ( הקאמרי 1999) "ימים טובים" מאת: סמואל בקט (תיאטרון הזירה הבינתחומי ירושלים, 2000), וביים את "היריקה", מאת: אורלי קסטל-בלום, (תיאטרון חיפה 1997).
כמו כן, תרגם לעברית את הספר החלל הריק, מאת: פיטר ברוק (אור עם 1987, עם יוסף אל-דרור), את המאמר "ערכה החינוכי של האמנות", מאת: ארנסט קסירר (מטאפורה 3, 1994) ואת המאמר, "מקס נורדאו וזיגמונד פרויד: שאלת ההמרה", מאת: סנדר גילמן (זמנים, 2004). בתחום התיאטרון כתב בעברית ואנגלית על הפקת אשכבה והביוגרפיה התיאטרלית של חנוך לוין, על גטו מאת יהושע סובול ועל הפוליטיקה של התיאטרון הישראלי.
בלום השתלם בבימוי בתיאטרון רויאל קורט בלונדון בהנחיית סטיבן דאלדרי (1994), השתלם בתרגום לתיאטרון עם המתרגם האמריקאי ד"ר פול שמידט וקבוצת הווסטר  בניו יורק. כמורה לימד היסטוריה ותאוריה של התיאטרון, משחק, בימוי ומחזאות, בין היתר: בבית ספר ניסן נתיב, סטודיו יורם לוינשטיין, סמינר הקיבוצים, בית צבי וקמרה אובסקורה. שימש כדרמטורג ראשי בתיאטרון חיפה (1997) וכיועץ אמנותי להפקות רבות. החל מ-2010 משמש בלום כלקטור לתרגומי חנוך לוין לאנגלית במכון למחזאות ישראלית ע"ש חנוך לוין.
ב-2010 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "כבוד" ביחד עם חיים בוזגלו.
כמו כן שימש כיועץ לסרט התעודה האמריקאי "זרעי הקונפליקט: 1913" (2014), עורך תסריט ותחקירן של סרט התעודה "פתלתל" (פרס ראשון בפסטיבל הסרטים חיפה, 2015), ונטל חלק בפיתוח סרטו החדש של גידי דר "אגדת חורבן" (2021). בלום עוסק בשנים האחרונות בבימוי וכתיבת קטעי קישור לזמרים וזמרות, ביניהם: אסף אמדורסקי "קטעי קישור", נתנאלה "גבוה" ושולי רנד "ת'מבינתי", ו-"תשליך".
קריירה אקדמית
במהלך שנות השמונים סיים תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, והתמחה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן בפילוסופיית הצורות הסימבוליות של ארנסט קסירר. בשנת 2003 פרסם את מחקרו הראשון: "השכפול של המודל 'מזרחי' בשדה החברתי הישראלי – שנות החמישים והעלייה המהירה". במחקר זה בחן בלום סדרה של שדות חברתיים בתרבות הישראלית של שנות החמישים, ותיאר את הדרכים בהן בודלו ה'מזרחים' בתרבות הישראלית.
במחקר זה עסק בלום בהיסטוריה של הרפרטואר והזהות התרבותית הציוניים ובייחוד בדרך בה התפתחו בפלשתינה-א"י במהלך העשורים הראשונים של המאה העשרים. המחקר כולל ניתוח מפורט של התפתחות הזהות התרבותית של ד"ר ארתור רופין (1943-1876), תפיסת עולמו כמדען, ואחר הפרקטיקה האֵאוּגֵנִית שהנחיל רופין בתקופת העלייה השנייה. המחקר כולל תיאור וניתוח של התפיסות והפעולות של הפקידים והסוכנים השונים שפעלו במסגרת המשרד הארצישראלי אותו הקים וניהל רופין החל מ-1908, ואת השפעתם המכרעת על תכנון התרבות של היישוב הארצישראלי או של השדה החברתי העברי-מודרני.
מחקרו של בלום זכה לביקורות ותגובות מגוונות. חוקרים דוגמת ד"ר עמוס מוריס-רייך, פרופ' אריה ספוסניק, ופרופ' אסף לחובסקי טענו שעבודתו בלתי מבוססת ומוטה אידאולוגית. חוקרים רבים אחרים רואים בעבודתו של בלום חלק ממפנה במחקר ההיסטוריה של התרבות הישראלית. תום שגב פרסם מאמר המשבח את עבודתו ופרופ' דייוויד מאיירס, כתב שהוא שייך לקבוצת חוקרים שאינה עוסקת עוד בשיח האידאולוגי הציוני כבני הדור הקודם, אלא בוחנת אותו מכיוונים חדשניים כמו היסטוריה של תרבות, של מגדר והיסטוריה אינטלקטואלית, ומעניקה בתוך כך הקשר חדש לציונות, לתקופת היישוב ולמדינת ישראל. לדעתו של פרופ' טוד פרסנר בלום שייך לקבוצת חוקרים ביקורתיים מהעשור האחרון העוסקים בהשתחררות מהטאבו של ההיסטוריוגרפיה היהודית-גרמנית, ובוחנים בביקורתיות את השפעת המחשבה הפולקיסטית הגרמנית על הוגים ציוניים, ואת השפעתם של רעיונות אֵאוּגֵנִיים (הגיינה והשבחה גזעית) על מדיניות התכנון הציונית. לדעתו של פרופ' אליה זורייק, "יותר מכל פרשן אחר, סיפק לנו בלום מחקר מעמיק על תפיסת עולמו של רופין כמתכנן ציוני וכ'קולניזטור' המרכזי בפלשתינה".
בשנים האחרונות עוסק בלום בניסיון להבין את התנועה הציונית כחלק מהאבולוציה התרבותית של היהודים והיהדות. במאמרו "הסטטיסטיקה הציונית בראי המחשבה היהודית" בחן את יחסה של ההלכה והרפרטואר היהודי לספירה וכימות של היהודים, והשווה אותה לתפיסות ולפרקטיקות של הציונות הארץ ישראלית והישראלית. מחקר נוסף ברוח זו ערך בלום על ההיסטוריה של לחיצת היד הישראלית והצ'פחה שפורסם תחת הכותרת: "לקראת תאוריה של לחיצת היד העברית-מודרנית".
החל מ-2008, בלום חוקר ומרצה על מדעי הרוח הדיגיטליים. במסגרת זו הוא מנהל את ההיפרסיטיז::תל אביב, שלוחה בפרויקט הבינלאומי Hypercities, אותה ייסד ביחד עם ד"ר יובל עמית.
החל משנת 2018 בלום מרצה במכללת ספיר על מחקר תרבות ישראלית.
אמילי מרטין
אמילי מרטין (באנגלית: Emily Martin; 7 בנובמבר 1944) היא אנתרופולוגית פמיניסטית אשר משלבת במחקריה ניתוח פמיניסטי עם מחקר אתנוגרפי. מרטין התפרסמה בזכות מחקריה האתנוגרפים המשלבים מדע ומגדר. במחקריה בחנה טקסטים מתוך עולם הרפואה בארצות הברית, כמשקפים את התפישה החברתית, הלוקה ביחס מפלה כלפי נשים, במבט על גוף האישה בכלל ותהליך הרבייה בפרט.
ביוגרפיה
אמילי מרטין נולדה בשנת 1944 בברמינגהאם אשר באנגליה, להנרי וזואי גודשאלק. כשהייתה בת שבע, איבדה את אחיה בן השנתיים כתוצאה ממחלת הפוליו.
מרטין סיימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1967 באוניברסיטת מישיגן ובשנת 1977 השלימה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת קורנל, ארצות הברית. בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בתחום המחקר האתנרופולוגי בעבודת שדה בטאיוואן, תוך צפייה והתמקדות בתרבות והחברה הסינית באזור זה. עם סיום הדוקטורט שלה, החלה להתמקד בתרבות האמריקאית ולשנות את מוקד המחקר שלה לבחינה בחומרים מדעיים תוך ניתוח פמיניסטי אנתרופולוגי, וכתוצאה מכך הייתה בין האנתרופולוגיות הפמיניסטיות הראשונות אשר עסקו במגדר ומדע, תוך בחינת הגוף הנשי.
במהלך הקריירה שלה, לימדה ועסקה במחקר באוניברסיטאות אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ייל, אוניברסיטת קליפורניה באירוויין ואוניברסיטת פרינסטון. בשנות האלפיים, היא חיה בארצות הברית עם בעלה ושתי בנותיה ומלמדת באוניברסיטת ניו יורק.
תרומתה למחקר בתחום המגדר
פרופ' מרטין פרסמה ספרים ומאמרים רבים אשר ראו אור בכל שנות פועלה במחקר האקדמי. בין הבולטים בתחום המגדר ניתן למצוא שניים:
האישה שבגוף: ניתוח תרבותי של רבייה
ספרה, "האישה שבגוף: ניתוח תרבותי של רבייה" ("The Woman in the Body: A Cultural Analysis of Reproduction"), אשר פורסם בשנת 1987, זכה לשבחים רבים ואף הוצא לאור בשנית בשנת 2009.
בספר זה מרטין בוחנת כיצד השפה הרפואית מציגה את גוף האישה ותהליכי הרבייה שלו (כגון ווסת, גיל המעבר, הריון ולידה) לעומת הגוף הגברי ומערכת הפריון שלו, כאשר זו הנשית מוצגת בקונטציה שלילית לעומת זו של הגבר.
מרטין ממחישה לקורא באמצעות טקסטים מעולם הרפואה כיצד נתפש הגוף הנשי, לאורך ההיסטוריה בפרמטרים של מכונת ייצור, מתוך ניתוח כלכלי (בהתאם לתפישה הקפטיליסטית), בה הרופא נתפש כמנהל המפעל, האחראי על תפקודו התקין של גוף האישה. לטענתה, החברה המערבית ( חברה עם תפישות קפיטליסטיות מובהקות) רואה באישה ורחמה גוף המייצר מוצר. מרטין משתמשת בתהליך ההיריון והלידה כדי להמחיש תפישה זו. על פי תפישתה, תהליכים אלו הפכו לנשלטים בידי הסמכות הרפואית בכך, שבתי החולים מטפלים בנשים שמגיעות אליו, לא על פי הניסיון של היולדת או חוויותיה האישיות, אלא על פי לוחות זמנים קבועים, עם חלוקה מלאכותית של שלבים המוגבלים בזמן ויוצרים חוויה הנתפשת כקבועה (ידועה מראש) המביאה למוצר בסופה.
מרטין מעלה בספר זה מספר שאלות בנוגע להצגת הגוף הנשי בכלל ותהליך הרבייה בפרט, בתרבות האמריקאית ובוחנת : כיצד הנשים חוות את גופן עצמן בעקבות ההשקפות הרפואיות, אשר מוטות מגדרית. היא בוחנת כיצד הנשים מקבלות על עצמן השקפות מוטות אלו והאם הן מקבלות אותן כטבעיות או כמוטות ? כמו כן מרטין בודקת בספר זה האם הנשים יוצאות כנגד השקפות אלו.
הזרע והביצית
מאמר נוסף אותו כתבה הוא "הזרע והביצית" ("The Egg and Sperm: How Science has Constructed a Romance Based on Stereotypical Male-Female Roles"), אשר פורסם ב-1991.
במאמר זה מרטין מראה כיצד טקסטים רפואיים העוסקים בתהליך הרבייה, מתארים את סיפור המפגש שבין תא זרע עם הביצית כרומן ספרותי, המושתת על סטריוטיפים חברתיים - תרבותיים של יחסי גברים - נשים, בהם הגברים נתפשים כחזקים לעומת הנשים אשר נתפשות כחלשות ולא מייצגים את התהליך הביולוגי גרידא.
סיפור ההפריה מושתת על סיפורי רומנים כדוגמת היפהפייה הנרדמת: כאשר הביצית מגלמת את תפקיד היפהפייה הנרדמת, הוורודה, הרכה הממתינה בסבלנות לנסיך האמיץ, האקטיבי הכובש אותה מידי האחרים, נגד כל הסיכויים, אשר אותו מגלם הזרע. מרטין ממחישה במאמר זה את הבעייתיות הקיימת בהצגת תהליך הרבייה באופן ביולוגי שכביכול נטול עמדה חברתית דרך מחקרים נוספים וחדשים בתחום הרבייה אשר ניסו לתת תיאור יותר מדויק לתהליך הרבייה. גם מחקרים אלו מוטים בעיניה, כיוון שהציגו את הביצית האקטיבית כאגרסיבית, כאקטיבית מדי, כמעין "עכביש" הכובש את הזרע וגם כאן שוב הציגו תפישה חברתית הרואה באישה המשוחררת סכנה.
במאמר זה של מרטין באה לידי ביטוי הבעייתיות בהצגת מידע ביולוגי במנותק מכל תפישה חברתית תרבותית קיימת. וכן, שהשפה הרפואית מוטה באופן מגדרי, באופן כזה שמשפיע על ייצוגיי המין הנשי ומיניותה.
השפעתה המכרעת של מרטין בחשיבה האנתרופולוגית - פמיניסטית באה לידי ביטוי בבחינה ביקורתית של טקסטים רפואיים, ממבט היסטורי וממבט מגדרי תוך הבנה כי גוף האישה נבחן מתוך ראייה קפיטליסטית שבו גוף האישה מוצג כמכונת ייצור, בה הרופא והמערכת הרפואית אחראים לשימורה. ובנוסף לכך מרטין בכתביה, הצליחה להראות כי, הצגת הגוף הנשי ותהליך הרבייה שלו בספרות הרפואה המערבית, לא משקפים עובדות מדעיות אלא מעגנים אידאולוגיות תרבותיות- חברתיות אשר בתפישתן מוטות מגדרית.
במהלך עבודתה האקדמית אמילי מרטין פרסמה מאמרים נוספים הבוחנים את המדע והקשרו לתפישות התרבותיות, תוך מבט על גוף האדם בכלל וגוף האישה בפרט, ביניהם: " לקראת האנתרופולוגיה של תורת החיסון: הגוף כמדינה" ב-1990 ("Toward an anthropology of immunology: The body as nation state"), "סופו של הגוף ?" מ-1992, ("?The end of the body"), "בעיות גוף-נפש" בשנת 2000 ("Mind-Body Problems"), ו"נרטיב גופני כגבול גופני" משנת 2001 ("Body narratives, body boundaries").
יאקוב בראפמן
יעקב אלכסנדרוביץ' ברפמן (ברוסית: Я́ков Алекса́ндрович Бра́фман; 1824 – 28 בדצמבר 1879) המוכר בכינויו הרווח יאקוב בראפמן, היה יהודי ליטאי שהתפרסם כמומר אנטישמי, ממניחי הבסיס התאורטי למחשבה האנטישמית המודרנית ברוסיה.
ביוגרפיה
ברפמן נולד בשנות ה-30 של המאה ה-19 בקלצק, פלך מינסק למשפחה יהודית ענייה. הוריו מתו בילדותו והוא גודל בידי אשה אלמנה, קרובת משפחת אמו. מחשש שמא יימסר בידי הקהל כדי למלא את מכסות הקנטוניסטים, ברח בהגיעו לגיל גיוס מקלצק מולדתו והסתובב בכפרים. בשלב כלשהו מאס בחיי מחתרת והתנצר.
בתקופה הראשונה אחרי התנצרותו ניסה לנקום בראשי הקהל בקלצק מולדתו, אך בהמשך הפך למיסיונר רשמי ושידל צעירים יהודיים להיפטר מחובת הגיוס לצבא בכך שיתנצרו. הוא הופיע במינסק כ"משכיל" נרדף וזכה בתקופה הראשונה לסיוע ממשכילים יהודים כמו לב לבנדה שאותם הטעה לחשוב שנשאר ביהדותו כבראשונה. ש"ל ציטרון מצטט את אברהם יעקב פפירנא שפגש בשנות ה-60 של המאה ה-19 את אחד ממומרי בראפמן, קבצן זקן, שסיפר לו כיצד סירב בראפמן לסייע בידו כלכלית אחרי שהדיח אותו מן היהדות.
בשלב מסוים עבר בראפמן לווילנה כחלק מוועדת הצנזורה על הספרות היהודית, שם החל בעבודתו להפצת תיאוריות הקשר על 'הקהל היהודי העולמי'. לשם עבודה זו, גנב את פנקסי החברא קדישא של מינסק, שעל המתואר בהם קיווה להתבסס. מאחר שהתקשה בכתיבה, הן בעברית והן ברוסית שכר תלמידים מבית המדרש לרבנים בווילנה שיעזרו לו לנסח ולכתוב את רעיונותיו. הוא השקיע מאמצים רבים לשכור לשם כך את אברהם אליהו הרכבי שסירב לעזור לו.
כצנזור, הרבה בראפמן להתעלל במחברי הספרים היהודים ואף אסר ספרים שלמים לפרסום בגלל מילים בודדות שלא נשאו חן בעיניו. בקרב יהודי העיר התהלכו בדיחות רבות על חשבונו, שתיארו אותו כ"עם הארץ". בדיחות אלו לא נעלמו מאזני בראפמן והכעיסו אותו.
בראפמן החל מתכנן תוכניות שונות כיצד לנצר את היהודים וכיצד להפסיק את היחס החיובי באופן יחסי שזכו לו מאת הצאר אלכסנדר השני. תוכנית אחת שהציע לגנרל-גוברנטור של וילנה, מוראביוב, עסקה בבניית כנסיות מיוחדות למומרים יהודיים שבהן יתנהל הפולחן בשפה העברית כדי לבטל את מחסום השפה בפני יהודים אחרים. תוכניותיו אלו נדחו.
בתקופת כהונתו של הגנרל-גוברנטור הבא, קונסטנטין פון קאופמן, קיבלו תוכניותיו של בראפמן התייחסות רצינית יותר. אך בעצתו של השתדלן היהודי רבי יעקב בריט, ממנהיגי הקהילה בווילנה, הורה קאופמן על הקמת ועדה בת שנים-עשר חברים, משותפת ליהודים ונוצרים כדי לדון בהצעותיו של בראפמן. בראש הוועדה הציב פון קאופמן את הרב בריט עצמו, והיו חברים בה גם יהושע שטיינברג ולב לבנדה. בראפמן הופיע בפני הוועדה והשמיץ את היהודים והיהדות, טענותיו ממקורות היהדות שהגיעו עד לשולחן ערוך נדחו ביסודיות בידי המשלחת היהודית ובעיקר בידי הרב בריט שהכיר את המקורות היטב והראה לשאר חברי הוועדה את שיבושיו. בישיבתה האחרונה של הוועדה סיכם הרב באריט את החלטותיה. כל הצעותיו של בראפמן נדחו.
השלב הבא במאמציו של בראפמן היה הדפסת ספרו "ספר הקהל" (עליו ראו להלן).
בראפמן התיישב בפטרבורג, התמנה למשרה ממשלתית גבוהה והחל לפרסם מאמרים ברוח ספריו בעיתונים הגדולים, הוא פרסם ב"גולוס" מאמרים בהם האשים את חברת מרבי השכלה בהפצת ניהיליזם בקרב הצעירים היהודיים, ואת "כל ישראל חברים" בניהול הקהל היהודי הכלל-עולמי הזומם לפרק את האימפריה הרוסית.
בשנתו האחרונה, ירד מעמדו האקדמי של בראפמן בפטרבורג. בין היתר הביא לכך אברהם אליהו הרכבי שמעמדו כבר-סמכא לענייני יהדות עלה באותה תקופה. לפי ש"ל ציטרון, תרמה לירידת קרנו בפטרבורג גם פרשנות שגויה שלו למונח בספרו של יל"ג "עולם כמנהגו", שהתבררה בפני השלטונות.
בראפמן מת בפטרבורג מהתקף לב ב-28 בדצמבר 1879.
ספר הקהל
בראפמן הדפיס את"ספר הקהל". הספר התיימר להיות תרגום מדויק של מסמכים קהילתיים היסטוריים של קהילת יהודי מינסק אך לפי טענת מתנגדיו הוא הכיל זיופים. תלמידי בית המדרש לרבנים בווילנה שבשירותיהם השתמש בראפמן כדי להכין את ספרו, כתבו מאמרים רבים לעיתונות ובהם לטענתם הם הראו את זיופיו ואת הפערים שבין מסמכי המקור לכתביו של בראפמן. אחד מהם, מלומד בשם שרשבסקי אף הוציא ספר שלם להוכחת הזיופים. אך בפועל התקבל הספר בקרב גורמי השלטון המקומי והמנגנונים הביורוקרטיים הרוסיים, וכך הונח היסוד התאורטי לאנטישמיות הרוסית המודרנית.