cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון ווקר (רוקח)
המצאת הגפרור
שנתיים וחצי לאחר פרסום המצאתו של ווקר, הגיע אייזק הולדן, באופן עצמאי, לרעיון של ציפוי שבבי עץ עם גופרית. התאריך המדויק של גילויו, על פי ההצהרה שלו, היה אוקטובר 1829. לפני כן, ספר המכירות של ווקר מכיל חשבון של לא פחות מ -250 מכירות של גפרורים, המכירה הראשונה הייתה בתאריך 7 באפריל 1827. הוא סירב לרשום פטנט על המצאתו, אף על פי שמייקל פאראדיי ואחרים עודדו אותו, ואיפשר לכל אחד לעשות בה כרצונו. לא זכה לשום תהילה או עושר על בסיס המצאתו, אם כי הוא היה יכול לפרוש כמה שנים מאוחר יותר. זכותו כממציא הגפרור הוכרה רק לאחר מותו.
בעקבות הפיתוח על ידי הכימאי הצרפתי, שארל סוריא, שב-1830 המציא גפרור המבוסס גם כן על זרחן אבל תוך החלפת גופרית האנטימוניום בזרחן לבן. בארצות הברית במסאצ'וסטס בשנת 1836 נרשמו פטנטים הראשונים לגפרור קטן יותר ובטוח יותר לשימוש. הזרחן הלבן נאסר מאוחר יותר לשימוש הציבור בגלל רעילותו. גפרורי הבטיחות המודרניים נוצרו על ידי הכימאי השוודי, גוסטב אריק פאש.
איתי אנגל
איתי אנגל (נולד ב-6 באפריל 1968) הוא עיתונאי ישראלי. אנגל משתתף דרך קבע בצוות תוכנית התחקירים "עובדה", המשודרת בשידורי קשת, ומרצה באוניברסיטה הפתוחה על סכסוכים בעולם. חלק ניכר מעבודתו העיתונאית של אנגל מוקדש לסיקור סכסוכים בינלאומיים.
ביוגרפיה
אנגל נולד בארצות הברית בה למדו באותה עת הוריו. למד בתיכון חדש. לקראת סיום לימודיו התיכוניים, חלה אנגל בסרטן. לאחר שהחלים, התנדב לשירות צבאי - בתחילה, כפקיד-מחשוב בגלי צה"ל, והחל מ-1989 כעורך חדשות החוץ של תחנת הרדיו הצבאית. בצד סיקור אירועי החוץ השוטפים, הוא ערך והגיש את מגזין החוץ שלימים זכה ב"פרס מפקד גלי צה"ל".
קריירה
ב-1993 עבר לחדשות ערוץ 2, וגם שם החל את דרכו כעורך חדשות חוץ. כעבור שנה עבר להכנת כתבות דוקומנטריות עבור "אולפן שישי" של יומן חדשות ערוץ 2. מאוחר יותר עזב את חברת החדשות ועבר ל"עובדה".
ב-1991 יצא לסקר את המלחמה בקרואטיה. בין השנים 1992 ו-1995 נשלח מספר פעמים לבוסניה והרצגובינה משם העביר דיווחים לגלי צה"ל ולעיתון "הארץ". על עבודתו זו זכה מאוחר יותר בצל"ש מוועדת פרס סוקולוב. באותן שנים העביר דיווחים מרוסיה, ליטא, לטביה, גאורגיה ואזרבייג'ן שלאחר התמוטטות ברית המועצות. ב-1994 נשלח אנגל לרואנדה לסקר את מלחמת האזרחים שם. ב-1999 סיקר את המלחמה בקוסובו וב-2000 את נפילת סלובודן מילושביץ' ביוגוסלביה.
בפברואר 2001 עלתה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת תוכנית הריאליטי "החפרפרת" בהנחייתו. בהמשך אותה השנה, לאחר הפיגוע במגדלי התאומים בניו יורק, יצא אנגל לפקיסטן ולאחר מכן, תיעד את המלחמה באפגניסטן.
ב-2002 ליווה אנגל את מבצע חומת מגן ברמאללה, שכם וג'נין. בכל אחד מהמוקדים כיסה את האירועים מנקודת המבט של שני הצדדים, הישראלי והפלסטיני.
מטעם "עובדה" נשלח אנגל ב-2003 לעיראק כדי להכין סרט על העידן שלאחר נפילת סדאם חוסיין. ב-2004 בעקבות אסון הצונאמי יצא אנגל לחבל אצ'ה באינדונזיה שנפגע בצורה הקשה ביותר. בדצמבר 2005 יצא אנגל שוב לעיראק בשליחות "עובדה" כדי לתעד את ההידרדרות והתוהו ובוהו שהשתלטו על המדינה בשנתיים האחרונות.
בקיץ 2006, בשלהי מלחמת לבנון השנייה, יצא עם גדוד 931 של הנח"ל לפעולה לילית בתוך לבנון. הכתבה שהכין מתארת היתקלות של לוחמי הגדוד עם חזבאללה בדרום לבנון. לאחר מכן נסע לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וחזר עם סדרת כתבות "זעקי ארץ אהובה", המתארת בשלושה פרקים את התופת במדינה. בעקבות ההדים משידור הכתבות, ארגן אנגל עם לירון יוחאי וחברו המוזיקאי עופר קורן ערב התרמה לפליטי קונגו בהשתתפות אמנים רבים. המוזיקאי הקונגולזי ברנרד, שסיפורו הופיע בכתבתו של אנגל, הופיע יחד עם אהוד בנאי.
בדצמבר 2012 נכנס אנגל לסוריה יחד עם תחקירן "עובדה" אמיר תיבון כדי לסקר את מלחמת האזרחים במדינה. השניים היו לצוות הטלוויזיה הישראלי הראשון שדיווח מתוך מלחמת האזרחים הסורית.
בדצמבר 2014 נכנס אנגל שוב לסוריה, והפעם כדי להביא סיקור של מלחמתם של הכורדים בדאעש. התחקיר שלו שודר בתוכנית "עובדה". שנה לאחר מכן הוא חזר לצפון סוריה, לחבל הכורדי. הוא עקב אחרי הבריחה ההמונית של הכורדים לאירופה בדגש על ברלין, וסיפר כיצד הכורדים הצליחו לנצח את דאעש והתחילו לחזור לצפון סוריה לביתם על מנת לבנות את ביתם מחדש. התחקיר שודר ב"עובדה".
בפברואר 2017 סיקר אנגל את המלחמה במוסול והצטרף ללוחמי צבא עיראק. התחקיר שודר בשני פרקים ב"עובדה". הכתבה זכתה בקטגוריית כתבה תיעודית בפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים לשנת 2017.
בנובמבר 2020 נסע אנגל לאזור נגורנו קרבאך וסיקר את הלחימה שם, גם בדגש על כלי הנשק שישראל מוכרת לאזרבייג׳ן אשר משמשים אותה במערכה. התחקיר שודר ב"עובדה" במרץ 2021.
חיים אישיים
אנגל מחזיק באזרחות אמריקאית בעלת שם שונה לחלוטין מאזרחותו הישראלית, בה הוא משתמש לסיקור במדינות העוינות לישראל. הוא לא חשף מעולם את שמו האמריקאי. אחיו של אנגל הוא השחקן עמרי אנגל.
אנגל נשוי לעורכת הדין היימנות רדאיי. לזוג בן אחד.
בריאן טי
ג'יבום טקאטה (ביפנית: 高田 ゼボム; ברומאג'י: Takata Zebomu; נולד ב-16 במרץ 1977) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יפני. ידוע בזכות תפקידו כטאקשי בסרט "מהיר ועצבני 3", ומסדרת הטלוויזיה "שיקגו MED".
ביוגרפיה
טי נולד במחוז אוקינאווה שבדרום מערב יפן, לאם יפנית ממוצא קוריאני ולאב אמריקאי ממוצא יפני. כשהיה בן שנתיים היגר עם הוריו לאזור גבעות הייסנדה שבעמק סן גבריאל, לוס אנג'לס שם גדל ולמד ב"תיכון גלן א. וילסון". בזמנו הפנוי עבד בפיצריה מקומית אשר בה הייתה מרבה לבקר ילידת המקום הזמרת פרגי. טי סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עם תואר בתיאטרון ואמנות הבמה.
קריירה
בשנת 2000 קיבל את תפקידו הראשון בסרטו של מייק ניקולס "מאיזה כוכב אתה?", לצדם של אנט בנינג ובן קינגסלי. בשנה זו שיחק גם בסדרות הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים", "המתחזה" ו"הרואה ואינו נראה".
בשנת 2002 שיחק דקות מועטות בדרמת המלחמה "חיילים היינו", בסרט גילם את הטוראי האמריקאי ג'ימי נאקיאמה. בסצנה מהסרט נשרף בכל חלקי גופו ובפרצופו כתוצאה מהפצצה אמריקאית שגויה, בכאבי תופת הוא מחולץ ומובל לפינוי על ידי העיתונאי ג'וזף גאלווי (ברי פפר). לאחר מכן הופיע בתפקיד משני בקומדיה "אוסטין פאוורס - גולדממבר" ובסרט ההמשך למותחן הפעולה הבדיוני "גברים בחלל" שם גילם את טוראי טום קובי.
בשנת 2006 הופיע בסרט השלישי בסדרת סרטי המרוצים "מהיר ועצבני" - "מהיר ועצבני 3: טוקיו דריפט", בו גילם את טקאשי "די קיי" המכונה "מלך הדריפטים של טוקיו" בזכות יכולות הנהיגה שלו בכבישי העיר, די קיי הוא אויבו של הדמות הראשית שון בוזוול (לוקאס בלאק). בשנת 2008 השתתף טי בעיבוד הטלוויזיוני של פול האגיס לסרטו "התרסקות", בסדרה שיחק במשך 13 פרקים וגילם את אדי צ'וי. בשנת 2009 הופיע בתפקיד הראשי במותחן הפוסט אפוקליפטי "ארץ מתה".
בשנת 2012 שיחק כדמות חוזרת בסדרת הטלוויזיה "גרים", והתארח בסדרת הנוער של ערוץ דיסני "שייק".
החל מ-17 בנובמבר 2015 מופיע בצוות השחקנים המוביל בסדרת הבת "שיקגו MED" בזיכיון "שיקגו" כד"ר אית'ן צ'וי. ב-2015 גם קיבל תפקיד בסרט "עולם היורה" כקטאשי האמאדה, מפקד ארגון האבטחה, שנהרג במתקפת הדינוזאור ההיברידי.
בשנת 2016 קיבל את התפקיד של שרדר בסרט הלייב אקשן "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים". בשנת 2018 התארח בסדרת הטלוויזיה "לוציפר", בתפקיד של בן רוג'רס.
חיים אישיים
מלבד אנגלית, טי דובר גם יפנית וקוריאנית שוטפת. נשוי לשחקנית מיראלי טיילור. ב-2015 נולדה לזוג בת ראשונה.
יחסי הרשות הפלסטינית–ונצואלה
היסטוריה
במהלך מלחמת לבנון השנייה בין ישראל לחזבאללה, גירש צ'אווס את שגריר ישראל בוונצואלה וביטל את ההסכמים הכלכליים והצבאיים בין ונצואלה לישראל. צ'אווס השווה גם את מעשי ישראל להיטלר ולנאצים. במהלך ביקור ברוסיה ובסין בשנת 2006 קרא צ'אווס להעמיד לדין את מנהיגי ישראל בבית הדין הפלילי הבינלאומי. על פי ניקהיל שאה "מגזין Z", נאומיו של צ'אווס וההתקפות המילוליות נגד ישראל זיכו אותו בשבחים בכל העולם הערבי. מאז חיזקה ונצואלה את קשריה עם רוסיה, סין, קובה ואיראן במטרה להתמודד עם התמיכה שקיבלה ישראל מארצות הברית.
בעקבות מבצע עופרת יצוקה, ונצואלה ניתקה את כל הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל וגירשה את שגריר ישראל מקראקס, גם בישראל לא נשארו אדישים וגירשו הנציגים מטעןם ונצואלה מישראל. לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בינואר 2009 במחאה על הפלישה, משרד החוץ של ונצואלה הודיע בספטמבר 2009 כי יהיה תלוי בספרד שתייצג את האינטרסים שלה בישראל, האינטרסים של ישראל בוונצואלה יוצגו על ידי קנדה. ב-27 באפריל 2009 הכירה ונצואלה רשמית במדינה פלסטינית ותמכה בעניין הפלסטיני באו"ם, בהיותה המדינה הראשונה באמריקה שעשתה זאת. ב-29 בנובמבר 2012 הצביעה ונצואלה בעד הענקת הכרה למדינה הפלסטינית כסטטוס משקיפה באו"ם. במהלך מבצע צוק איתן אמר הנשיא ניקולאס מדורו כי הממשלה "מגנה נמרצות את התגובה הצבאית הבלתי הוגנת והפרופורציונלית של מדינת ישראל הבלתי חוקית כנגד העם הפלסטיני הגיבור." , אם לי די בכך המדינה שלחה עשר טון של ציוד רפואי על מנת לסייע למערכת הבריאות ברצועת עזה, שניזוקה בעקבות מבצע צוק איתן, בנוסף לכך הנשיא מאודרו הצהיר כי מדינתו תעניק כ-1,000 מלגות לסטודנטים מרצועת עזה שיוכלו ללמוד בוונצואלה.
עדי קונסטנטינוס
עדי קונסטנטינוס (נולד ב-9 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר האחורי באחי ריינה מליגה ב'.
קריירה
קונסטנטינוס שנולד במעלה אדומים, המכונה "קוסטה", החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי חיפה. קונסטנטינוס היה אחד משני הקפטנים של קבוצת הנוער של מכבי חיפה, עמה זכה בשני דאבלים. ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2–3 למכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. ב-11 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–1 נגד עירוני קריית שמונה. לקראת סוף עונת 2014/2015 הפך קונסטנטינוס לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף בשישה משחקי ליגת העל.
בעונת 2014/2015 הושאל קוסטנטינוס להפועל עכו על מנת לצבור דקות משחק. ב-20 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בעכו, בתיקו 0–0 נגד בני סכנין. עד לסיום העונה שיחק קונסטנטינוס 25 משחקים בליגה ועוד אחד בגביע המדינה. בתקופתו בהפועל עכו זומן לראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שלוש הופעות בשנת 2015. קונסטנטינוס המשיך בעכו גם בעונה שלאחר מכן אך בינואר חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ביולי הצטרף להפועל ירושלים מהליגה הלאומית, ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
ב-15 ביוני 2017 חזר לליגת העל כאשר חתם במכבי נתניה עד לסיום העונה, אך במדיה שותף רק בתשעה משחקים, מתוכם שלושה בליגה, וב-31 בינואר 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, במדיה כבש שער אחד ב-17 הופעות עד תום העונה.
ב-16 באוגוסט 2018 חזר לקדנציה שנייה בהפועל עכו בליגה הלאומית.
ב-22 ביולי 2020 חתם באולימפיאקוס ניקוסיה הקפריסאית לעונה אחת. חודש וחצי לאחר מכן הושאל עד לסוף העונה בדיגניס מורפו מליגת המשנה הקפריסאית.
ב-31 בינואר 2022 חזר לישראל וחתם במכבי הרצליה מליגה א'.
ב-27 ביוני 2022 חתם באחי ריינה מליגה ב'.
קהילת ויקיפדיה
קהילת ויקיפדיה היא קהילת התורמים של האנציקלופדיה האינטרנטית ויקיפדיה. אנשי קהילת ויקיפדיה מכונים ויקיפדים. הרוב המוחלט של הוויקיפדים הם מתנדבים.
גודל
מחקרים על גודלה של קהילת ויקיפדיה הראה גידול אקספוננציאלי במספר התורמים במהלך השנים הראשונות. באפריל 2008, הסופר והמרצה קליי שירקי ומדען המחשב מרטין ווטנברג העריכו את משך הזמן הכולל לבניית ויקיפדיה בכ-100 מיליון שעות. בחודש נובמבר 2011, היו כ-31.7 מיליון חשבונות משתמש רשומים בסך הוויקיפדיות שבכל השפות, מתוכם כ-270,000 "פעילים" (ויקיפדים עם לפחות עריכה אחת מדי חודש).
מוטיבציה
נערכו מחקרים שונים אודות המוטיבציה של תורמי ויקיפדיה.
עודד נוב במאמרו משנת 2007 "מה מניע ויקיפדים" מקשר בין מוטיבציה כללית של תרומה והתנדבות לבין המניעים של אנשים לתרום לוויקיפדיה. נוב ביצע סקר באמצעות שש המוטיבציות של מתנדבים, שזוהו במאמר מוקדם יותר. ששת המניעים היו: לששת מוטיבציות אלו הוא הוסיף:
הסקר מצא כי המניעים השכיחים ביותר היו "כיף", "אידאולוגיה" ו"ערכים", ואילו בשכיחות נמוכה יותר היו המניעים "קריירה","חברתית" ו"מגוננת".
קרן ויקימדיה ביצעה מספר סקרים של תורמים ומשתמשים בוויקיפדיה. בשנת 2008, קרן ויקימדיה, לצד קבוצת היצירתיות המשותפת ב-UNU-Merit, השיקה סקר של קוראים ועורכים של ויקיפדיה. זה היה הסקר המקיף ביותר שנערך בוויקיפדיה אי פעם. תוצאות הסקר פורסמו כעבור שנתיים ב -24 במרץ 2010. קרן ויקימדיה החלה בשנת 2011 תהליך של סקרים דו-שנתיים כדי להבין את עורכי ויקיפדיה יותר וכדי לשרת את הצרכים שלהם.
במאמר בשם "Motivations of Wikipedia Content Contributors", שנכתב על ידי צ'נג-יו לאי והנג לי-יאנג, עלה כי התרומה לוויקיפדיה היא וולונטרית, וההנאה של הפרט להשתתף יהיה המניע הגבוה ביותר. עם זאת, המחקר הראה כי אף על פי שאנשים בתחילה עשויים להתחיל לערוך בוויקיפדיה מתוך הנאה, סביר להניח כי המוטיבציה להמשך להשתתף היא תפיסה עצמית מבוססת מניעים כגון "אני אוהב לחלוק את הידע אשר נותן לי תחושה של הישג אישי."
בנוסף, עורכי ויקיפדיה חיוו את דעתם בשל סיבתם לתרום לוויקיפדיה. מכנה משותף לחוות דעת העורכים הוא ההנאה להיות חלק מקהילת ויקיפדיה באמצעות תרומתם. בנוסף צוין הפוטנציאל הממכר של העריכה בוויקיפדיה. ג'ימי ויילס אף הוא רואה את חוויית העריכה ואת ההתמכרות כציר מרכזי לעריכה בוויקיפדיה. לעיתים מעניקים הוויקיפדים ביניהם "עיטורים ויקיפדיים" כהערכה אישית על עריכה ופעילות איכותית, דבר שיוצר מערך עבודה, תמיכה חברתית ועוד. תופעת העיטורים הוויקיפדיים נותחה על ידי חוקרים המבקשים לקבוע השלכות העשויות להיות גם עבור קהילות אחרות העוסקות בשיתוף פעולה נרחב.
פרסים ומועמדויות של אד שירן
אד שירן הוא זמר-יוצר אנגלי. הוא החל להקליט מוזיקה בשנת 2005, ועבר ללונדון בשנת 2008 כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית שלו. בתחילת 2011 הוציא את המיני-אלבום השמיני שלו באופן עצמאי, No. 5 Collaborations Project. בהוציאו, זכה שירן להצלחה ותשומת לב. שלושה חודשים לאחר מכן, חתם שירן בחברות התקליטים אסיילום ואטלנטיק רקורדס.
שירן פרץ מסחרית ביוני 2011, כאשר סינגל הבכורה שלו, "The A Team", הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. אלבום הבכורה שלו, +, זכה להצלחה מסחרית, בעיקר הודות לסינגלים "The A Team" ו-"Lego House", והוסמך לתואר פלטינה משושה בבריטניה. בשנת 2012, זכה שירן פרסי המוזיקה הבריטית, עבור "אמן הסולו הזכר הבריטי הטוב ביותר", ו"פריצת השנה הבריטית", בעוד ש-"The A Team" זכה גם בפרסי אייבור נובלו לשיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ולירית.
פרסי פונוגרם
פרסי פונוגרם הם פרסי המוזיקה הלאומיים של הונגריה, המתקיימים מדי שנה מאז 1992.
פרסי GAFFA (דנמרק)
פרסי GAFFA דנמרק הם פרסים דניים המתגמלים מוזיקה פופולרית המוענקים על ידי המגזין בעל אותו שם, מאז שנת 1991.
פרסי GAFFA (נורווגיה)
פרסי GAFFA נורווגיה הם פרסים נורווגיים המתגמלים מוזיקה פופולרית המוענקים על ידי המגזין בעל אותו שם, מאז שנת 2012.
פרסי GAFFA (שוודיה)
פרסי GAFFA שוודיה הם פרסים שוודיים המתגמלים מוזיקה פופולרית המוענקים על ידי המגזין בעל אותו שם, מאז שנת 2012.
פרסי המוזיקה של גאון צ'ארט
מצעד פרסי המוזיקה של גאון צ'ארט (באנגלית: Gaon Chart Music Awards) הוא מופע פרסים שנתי בדרום קוריאה, המיוצג על ידי מצעד המוזיקה הלאומי, Gaon Chart.
פרסי המוזיקה של iHeartRadio
טקס פרסי המוזיקה iHeartRadio הוא מופע פרסי מוזיקה בינלאומי שהוקם על ידי iHeartRadio ב-2014. שירן זכה ב-4 פרסים מתוך 24 מועמדויות.
פרסי הווידאו קליפים של MTV
טקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV הוא טקס מוזיקה של חברת MTV, אשר מתקיים מדי שנה (בחודשים אוגוסט - ספטמבר) במדינה אחרת בארצות הברית, החל משנת 1984. הטקס מחלק פרסים עבור הצטיינות בתחום המוזיקה העכשווית ובייחוד בכל הקשור לווידאו קליפים. הפרס החשוב ביותר בטקס, הוא "קליפ השנה" (Video Of The Year). לרבים ממבקרי המוזיקה או לצופים, נחשב הטקס כטקס חלופה לפרס גראמי (בתחום הקליפים), או כ"האוסקר של הצעירים".
פרסי פולסטאר
טקס פרסי פולסטאר הוא טקס הענקת פרסים שנתי לכבוד אמנים ואנשי מקצוע בתעשיית ההופעות שנערך על ידי חברת פולסטאר.
כנפרגלאים
כנפרגלאים (שם מדעי: Pteropods, מיוונית עתיקה: "רגל כנף") היא סדרה של חלזונות אחורני-זימים השוכנים באוקיינוסים ונעים לאורך הים הפתוח בשחייה חופשית. רובם חיים בעשרת המטרים העליונים של האוקיינוס ואורכם פחות מ-1 ס"מ. רכיכות אלה בעלי תפוצה כלל עולמית והם ברובם אוכלי פלנקטון או שהם טורפים רכיכות אחרות השוחות לצידם.
מיון
הכנפרגלאים כוללים שני ענפים פילוגנטים: Thecosomata (בתרגום מילולי "גוף-מעטפת" ) המכונים פרפרוני הים, ו-Gymnosomata (שפירושו "גוף עירום") המכונים גם מלאכי הים. שני הענפים דומים אחד לשני מבחינה מורפולוגית שניהם קטנים ושקופים, ושתי הקבוצות שוחות באמצעות איברים דמויי כנפיים.
הדיון האם הענפים אחים זה לזה עדיין פתוח מבחינה מדעית ובמידה ומחקרים עתידיים יגדלו שלא כך הדבר, הדמיון ביניהם מרמז אבולוציה מתכנסת של הסתגלות לאורח החיים שלהן.
טראונשטיין
הטראונשטיין (בגרמנית: Traunstein), הוא ההר הגבוה ברכס ההרים שבגדה המערבית של אגם טראונזה, שעל שמו נקרא ההר. גובה פסגת ההר 1,691 מעל גובה פני הים.
בגלל מיקומו בסמיכות לאגם, וצלעותיו התלולות ההר נראה למרחוק ומהווה מוטיב צילומי נפוץ. לעיתים מכונה ההר "השומר של זאלצקמרגוט" בגלל צלליתו הגדולה הנראית כמגינה על העיר.
החל מ-2007, בעקבות מפולות סלעים ואדמה מן ההר על הגראבן גשליף הסמוך לו, פונו כ-55 בתים מן היישוב, והושקעו משאבים רבים כדי למנוע מפולות נוספות.
פיל אסייתי ישר-חט
פיל אסייתי ישר-חט (שם מדעי: Palaeoloxodon namadicus) הוא מין נכחד של בעל חדק קדום ממשפחת הפיליים. הוא היה שייך לסוג פלאולוקסודון וייתכן שהיה תת-מין של פיל ישר-חט, עקב מבנה דומה של חטיהם. שניהם היו שונים במראם ממראה הפילים המודרניים. מין זה חי באסיה, באזורים שבין הודו ליפן.
מין זה חי בתקופת הפליסטוקן ונכחד לפני כ-24,000 שנה. ככל הנראה הוא היה בעל החדק הגדול ביותר מעולם. על פי מדידת עצמות הירך נראה לומר כי הוא הגיע לגובה של מעל, ולמשקל של כ-22 טונות.
שאווייר אספוט זמורה
שאווייר אספוט זמורה (בספרדית: Xavier Espot Zamora; ) הוא פוליטיקאי אנדורי. הוא שר משפטים לשעבר, וכיום הוא ראש ממשלת אנדורה מאז 16 במאי 2019.
תחת ממשלתו של אנטוני מרטי, בין 25 ביולי 2012 ל־28 בפברואר 2019, הוא כיהן כשר הרווחה, המשפטים והפנים. הוא התפטר ממשרתו כשר ב־29 בפברואר 2019, על מנת להגיש את מועמדותו לראשות הממשלה, בבחירות הכלליות לשנת 2019.
זמורה הוא בעל תואר ראשון ותואר שני במשפטים, מהפקולטה למצטיינים במנהל עסקים וניהול (ESADE). בנוסף, הוא גם בעל תואר במדעי הרוח מהפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת רמון לול בברצלונה.
רינה שליין
רינה שליין (2 באפריל 1945 - 5 בנובמבר 2012) הייתה סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
שליין נולדה בתל אביב. היא התגוררה בנוה מונוסון. בשנותיה האחרונות כתבה עשרות סיפורים קצרים בהשראת נכדיה והוציאה לאור ספרונים רבים ואהובים על ידי ילדים רבים.
רבים משיריה וסיפוריה של שליין הופיעו בעיתוני הילדים "דבר לילדים" ו"כולנו".
בשנת 1997 זכתה שליין בפרס "ע"ש עליזה ברקאי לספרות לילדים" על ספרה "עניין אישי".
מספריה
להלן רשימה של כמה מספריה:
האיש הטוב (סדרת טלוויזיה)
האיש הטוב (ברוסית: Хороший человек) היא סדרת טלוויזיה רוסית שנוצרה בידי הבמאי קונסטנטין בוגומולוב בהפצת VGTRK עבור שירות הווידאו Start.ru. עלילת הסדרה התבססה על סיפורו האמיתי של מיכאיל פופקוב, "הרוצח מאנגרסק", שזעזע את רוסיה, כשהשביל המדמם שהותיר מאחוריו מוביל שנים אחורה עד לשנות ה-90.
עלילת הסדרה
החוקרת הצעירה יבגניה קליוצ'בסקאיה מגיעה ממוסקבה לעיירה השקטה רובז'נויה. הרשויות שלחו אותה לכאן כדי לבדוק את המידע בתקשורת על קיומו של רוצח סדרתי. ברובז'נויה היא תתקבל בקור רוח: כמו בכל עיירה פרובינציאלית, שפיתחה מערכת אקולוגית משלה מאז שנות ה-90, שם כולם קשורים זה לזה במשהו ולכל אחד מהם מסתתר שלד בארון.
מקווה
ביהדות, מִקְוֶוה הוא מאגר מים המתאים לכללי ההלכה (הלכות מקוואות), שטבילה בו מקנה טהרה ממצבי טומאה שונים. המקווה משמש גם לטבילת כלים שנקנו מגוי, וכן מהווה חלק מתהליך הגיור היהודי.
בתקופת בית המקדש, כשהיו נוהגות הלכות טומאה וטהרה, היו טובלים במקווה גברים, נשים, כלים ובגדים כדי להיטהר מטומאות שונות. כיום השימוש העיקרי במקווה הוא לטבילת אשה נידה כחלק מהלכות טהרת המשפחה וכן לטבילת כלים חדשים שנקנו מגוי. עבור גברים אין בימינו חובה הלכתית לטבול, אך מקוואות גברים נפוצים בקרב הקהילות הדתיות לשם קיום טבילת מנהג, וכן לשם עלייה להר הבית.
בניית מקוואות וניהולם – לטבילת גברים, נשים וכלים – כולל העסקת בלניות וגביית תשלום מהטובלים, היא בין שרותי הדת שמדינת ישראל מספקת באמצעות המועצות הדתיות. לצד מקוואות אלו, בתי כנסת רבים מפעילים מקוואות לטבילת כלים.
מים שאובים
בנוסף, למדו חז"ל מאותו פסוק שמי המקווה צריכים להיקוות בו מאליהם, ככלל מים שנשאבו למקווה על ידי כח אנושי פסולים לטהרת המקווה (שאובין), לדוגמה בריכת שחייה פסולה לטבילת נשים. לגבי טבילת גברים מטומאת קרי, כאשר היא נעשית כדי להיטהר מדין תורה, כפי שדרוש בעלייה להר הבית, עליה להעשות במקווה רגיל, כמו טבילת נשים. לעומת זאת טבילה רק לצורך לימוד תורה ותפילה, יכולה לעשות גם במקווה מים שאובים.
זוחלין
בשונה ממעיין, מי המקווה מטהרים רק בעודם עומדים, לכן בעת בניית מקווה צריך להקפיד שלא יהיו מימיו "זוחלין", כלומר בתנועה. ישנה מחלוקת בין הפוסקים מהו שיעור הזחילה הפוסל, ונהוג להחמיר שאם יש חלחול אפילו דקיק של מים לתוך הקרקע, יותר מ2–3 ס"מ ביום, שאז זה ניכר המקווה פסול. לכן בבניית מקוואות, מקפידים מאוד לאטום לחלוטין את קרקע הבורות וקירותיהן.
מבנה המקווה והכשרתו לטבילה
מקור המים ברוב מקוואות הטהרה בימינו הוא מי-גשמים. קורה ובשנות בצורת ובסוף הקיץ מקוואות נסגרים בשל העדר מי-גשמים. יש לכך פתרונות, למשל, שלג המובא מהר החרמון והפשרתו במאגר המים יכול להיות פתרון לבעיה בתנאים מסוימים. אולם, בעיה כללית יותר הקיימת במקוואות היא הצורך להחליף את המים בתדירות גבוהה, דבר הגורם שמי בור ההשקה מתערבים במי בור הטבילה, כך שתוך זמן קצר רוב המים אינם מי גשמים, כך שלפי דעות מסוימות המקווה פסול.
השקה
האוצר חייב להיות ממי גשמים בלבד. כיוון שאין אפשרות לטבול במים אלו בלבד ובו בזמן לשמור על הניקיון הנדרש, יוצרים בינו לבין בור המקוה בו טובלים נקב "השקה" בקוטר של כ-6 ס"מ שתפקידו ליצור מגע בין האוצר לבין בור המקוה בו טובלים, כשהאחרון ממולא במי ברז רגילים. על ידי נקב ההשקה הופכים המים בבור הטבילה לחלק אינטגרלי מבור האוצר שמלא במי גשמים, כך שמי הבור בו טובלים מוחלפים בדרך כלל כל יום ולפעמים אף פעמים אחדות ביום, ולמרות זאת המקוה מלא במי גשמים.
זריעה
ישנו אוצר נוסף הנקרא אוצר "זריעה" בו המים שבאים מרשת המים העירונית "נזרעים" בתוך בור האוצר ומשם נשפכים אל בור הטבילה, בסוג אוצר זה על בור הטבילה להיות יבש לגמרי לפני מילויו כיוון שדי בכמות של שלושה לוגין (כ-900 מ"ל בקירוב) כדי לפסול את המקוה. אמנם לאחר שנתמלא הבור בארבעים סאה שוב כל כמות מים אינה פוסלת ובלבד שהמים לא יצאו מחוץ לבור הטבילה, ויש שערערו על כך מפני שלאחר מספר פעמים שעושים כך בור האוצר מלא במים שאובים ויש חשש של ’נתן סאה ונטל סאה’.
המשכה
נהוג למלא את אוצר הזריעה ידי "המשכה". מזרימים מים מרשת המים העירונית על גבי תעלה בקרקע שניתנת לחילחול (צמנט ביחס גבוה של חול) באורך שלושה טפחים (כשלושים ס"מ) וברוחב של טפח (כ-10 ס"מ) יש לוודא לפני כן שיש בבור הזריעה רוב מים כשרים (ממי גשמים) למעשה בימינו נהוג להשתמש בשתי הצורות.
ישנה צורה נוספת פחות שכיחה בה ממלאים את בור הטבילה מ"מחסן" מים, זהו מכל בטון ענק המכיל עשרות קוב מי גשמים, שבתחתיתו צינור ובו מגופת עץ או גומי. במקווה כזה מרוקנים את מימיו, ומייבשים היטב את הקירות והרצפה, כמו באוצר זריעה, ומסירים את המגופה עד למילויו של הבור בעשרים ואחת סאה (בין מאתיים לחמש מאות ליטר).
מקווה בור על גבי בור
בחסידות חב"ד ישנה שיטה אחרת לבניית מקווה הנקראת "בור על גבי בור" אותה יסד האדמו"ר החמישי, רבי שלום דובער שניאורסון. חופרים בור אחד עמוק, אותו חוצים לשניים על ידי מפריד ממלט באמצע גובהו לרוחב. כך נוצרים שני בורות – בור עליון ובור תחתון. המפריד מהווה רצפה לעליון ותקרה לתחתון. הבור העליון הוא מקווה הטבילה והבור התחתון הוא אוצר מי הגשמים. חשוב להקפיד לצקת את המקווה העליון והתחתון יחד, מפני שאם יוצקים אותם בנפרד עלולים לזחול המים במקום חיבורם, ואז יש חשש ל"מים זוחלין" הפוסלים את המקווה.
הכשר המקווה באמצעות אוצר מי גשמים תחת בור הטבילה היה מקובל בעיירות שונות ברוסיה, אוקראינה (אצל חסידי טשרנוביל ועוד) בפולין (בקרב חסידי גור) כאשר גם בעיירת בעלזא בנה המהרי"ד את המקווה בצורה כזו.
מקווה נייד
בעידן המודרני, מקובל להקים מקווה נייד במקומות שבהם מתכננים להקים מקווה בר-קיימא.
עקרון הפעולה הוא כדלקמן:
מקוואות ניידים הוקמו למשל בחוות סקאלי וביישוב אמציה אליהם עברו תושבי קטיף לאחר ההתנתקות ותוכנן להקים מקווה נייד בבסיס הנח"ל החרדי בעלות של כ-60 אלף דולר.
בטיחות
באופן דומה לשימוש בבריכת שחיה גם השימוש במקווה טומן בחובו את סכנות המים, ולכך המקוואות הנבנים בימינו, נבנים לרוב בסטנדרטים גבוהים, וקיימת הקפדה על ההיגיינה של הטבילה. משרד הבריאות הישראלי פרסם נהלים למקוואות לצורך קבלת רישיון עסק להפעלת מקווה, על מנת למזער את סיכוני הבטיחות במרבית המקוואות מוסיפים כלור למי הטבילה דבר המאפשר חיטוי של המים (ומנגד, אינו פוסל את המים לטבילה). על פי תקנות הבריאות, משתמשי המקווה נדרשים לרחיצה במים וסבון קודם לטבילה, ונאסרת הכניסה למקווה לחולים בעלי מחלות מדבקות שונות. באשר לטבילת נשים, הבעיה קיימת פחות מאחר שהלכתית הטבילה מתבצעת רק לאחר חפיפה הכוללת ניקיון יסודי של הגוף כולו.
מקוואות בארכאולוגיה
מחקרם השיטתי של מקוואות הטהרה החל רק בעקבות החפירות הנרחבות בעיר העתיקה של ירושלים בסוף שנות השישים ובשנות ה-70 של המאה ה-20. עשרות בריכות מדורגות נתגלו בחפירותיו של פרופ' בנימין מזר למרגלות הר הבית ובחפירותיו של פרופ' נחמן אביגד ברובע היהודי של ירושלים. פרופ' רוני רייך, באותם ימים מעוזריו הבכירים של אביגד, זיהה בריכות אלו כמקוואות טהרה, והחל במחקר ראשוני ומקיף של הנושא על היבטיו השונים, מחקר אשר סוכם בעבודת הדוקטורט שלו.
בעקבות חפירותיו של ד"ר יובל ברוך בסוסיה מוכרים מקוואות הטהרה ששימשו לאחר החורבן. ברוך סבר כי מקוואות הטהרה של התקופה הרומית המאוחרת והביזנטית שימשו ביישובים יהודים שבהם הייתה דומיננטיות של קבוצות כהניות ששמרו על מעמדם גם בדורות שלאחר חורבן הבית.
זיהוי
מקווה הוא למעשה מתקן מים מדורג. מדובר בטיפוס מיוחד של מתקן מים בעל מאפיינים המייחדים אותו מסוגים אחרים של מתקני מים.
ישנן מספר דרכים להבחין בין מקווה עתיק, בעיקר מימי בית שני ואילך, לבין בור מים פשוט שלא שימש לטבילה:
אפשר לסווג את מתקני המים המדורגים לפי שלש שיטות בנייה:
ממצאים
המתקנים הקדומים ביותר המתוארכים בוודאות הם מן המחצית השנייה של המאה השנייה לפנה"ס עד לראשית המאה הראשונה לפנה"ס. מרבית מתקני המים המדורגים הם מהמחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס ועד למרד בר-כוכבא. עם זה, מספר לא קטן של מתקני מים מדורגים נבנו או המשיכו לשמש גם בתקופה הרומית המאוחרת ועד התקופה הביזנטית.
במספר מקרים, נמצאת מחיצה נמוכה המחלקת את גרם המדרגות שבמקווה לשני נתיבים. יש ומחיצה זו בנויה על גבי המדרגות ויש שהיא הושארה כפס בולט בעת חציבתן. המחיצה מטויחת באותו טיח עבה המכסה את המדרגות עצמן. בדרך כלל המחיצה אינה משוכה לאורך מורד כל המדרגות אלא רק בחלקו העליון, ובכל מקרה אינה חוצה את המדרגה התחתונה. לרוב המחיצה מגיעה לגובה של מספר סנטימטרים בלבד. מחיצה זו נועדה כנראה להפריד בין היורדים למקווה בטומאה לבין העולים ממנו בטהרה לאחר שטבלו. מקור המרמז על סידורי הפרדה במקוואות מצוי במשנה: "כל הכלים הנמצאים בירושלם דרך ירידה לבית הטבילה – טמאין, דרך עליה – טהורין. שלא כדרך ירידתן עליתן" (מסכת שקלים ח, ב). בחלק מהמקוואות ישנם שני פתחים הסמוכים אחד לשני ומופרדים באמצעות אומנה בנויה או חצובה. לעיתים קיימים באותו מתקן עצמו שני סידורי ההפרדה, הן המחיצה והן הפתח הכפול.
התנהלות הטבילה במקווה
במדינת ישראל, העסקת בלניות ופיקוח על פעילות המקוואות מבוצעת על ידי המועצות הדתיות. קיימים גם כמה ארגונים פרטיים הפועלים בתחום זה, והעיקרי הוא "המרכז הארצי לטהרת המשפחה".
מקוואות נשים
במקוואות נשים, ההתארגנות לטבילה היא במלתחה פרטית שהטובלת נמצאת בו לבדה. לפני הטבילה היא עוברת לחדר אחר, שבו בריכת הטבילה, ולשם הבלנית נכנסת ומסייעת לטובלת לטבול כהלכה. תפקידה המקורי והעיקרי של הבלנית לוודא שכל שערותיה של הטובלת נכנסו למים בשעת הטבילה, שאם לא כן הטבילה פסולה. כיום ישנם מקוואות רבים בהם הבלנית גם מבררת אם כל ההכנות נעשו כראוי, וגם בודקת שגופה של האישה נקי מדברים שיכולים להיחשב 'חציצה' בין הגוף ובין מי הטבילה. בישראל ב-2016 נשים שרצו לטבול ללא נוכחות בלנית עתרו לבג"ץ שיורה לרבנות להתיר להן לנהוג כך. עמדתן התקבלה, ובהוראת המשרד לשירותי דת נאמר כי אמנם הנחיות הרבנות הן שהבלנית תצפה בטבילה, אך יש להתיר לטבול גם למי שלא מעוניינת בכך.
במרבית המקוואות נהוג לגבות תשלום סמלי (10–25 ש"ח) לצורך כיסוי הוצאות המקווה. אולם, ישנם מקוואות משופרים המאפשרים שירותים נוספים לנוחות הטובלות (שירותי ספא, הסרת שיער ועוד). במקוואות אלו המחיר יקר יותר, בהתאם. בחלק מן המקוואות נהוג לספק מגבות נקיות לשימוש המתרחצים, הכלול במחיר הכניסה למקווה.
מקוואות גברים
מקוואות גברים משמשים בנוסף כבית מרחץ עם מקלחות ומלתחה. ככלל, מתבקשים המשתמשים במקווה להתרחץ לפני הכניסה לבור הטבילה.
במקוואות גברים המלתחות הן ציבוריות, ואין הפרטיות הקיימת במקוואות נשים. הטובלים מתקלחים זה לצד זה והולכים לבריכת הטבילה כשהם עירומים. היו דיווחים ולפיהם במקוואות אירעו מקרים של הטרדות מיניות של בנים דתיים, ובמקוואות בבני ברק תיקן הרב משה יהודא ליב לנדא "תקנות צניעות" בין היתר: השגחה קבועה וסגירה ב-11:00 בבוקר.
קישורים חיצוניים
הלכה
ארכיאולגיה
טימותי אוליפנט
טימותי דייוויד אוליפנט (באנגלית: Timothy David Olyphant; נולד ב-20 במאי 1968) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. מוכר מתפקידיו בסדרות הטלוויזיה כגון סת' בולוק (אנ') בסדרה "דדווד", וס קורליק בסדרה "נזקים" וריילן גיבנס (אנ') בסדרה "צדק פרטי". כיכב בסרטים "צעקה 2", "עקיצה ב-60 שניות", "לוכד החלומות", "איזו מין שכנה", "היטמן", "מת לחיות 4.0", "בריחה מושלמת" ו"אני מספר ארבע".
ביוגרפיה
אוליפנט נולד בהונולולו, הוואי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבה של אמו היה יהודי. אביו הוא ג'ון ורנון ביוון אוליפנט, מורה במכללה שעבד ביקב, ואמו היא קת'רין (לבית גדעון). הוא האמצעי מבין שלושה בנים. גדל במודסטו שבקליפורניה. השתתף בשחייה תחרותית מגיל 6. ב-1986 עלה לגמר בתחרות שחייה קצרה. באותה שנה סיים את לימודיו התיכוניים.
אוליפנט המשיך לשחות בנבחרת אוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למד אמנות. הוא לקח שיעורי משחק כבחירה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין במטרה למלא את נקודות הזכות שהוא צריך כדי לסיים את האוניברסיטה. לאחר מכן החליט לעבור לניו יורק ללמוד משחק. הוא לקח שיעורי משחק עם ויליאם אספר בסטודיו ויליאם אספר במשך שנתיים, ואז החל לחפש עבודה כשחקן.
קריירה
אוליפנט עשה את בכורת האוף ברודוויי שלו בשנת 1995 בהפקה של תיאטרון "Playwrights Horizons" ל-"The Monogamist" וגילם את טים האפגוד. הוא קיבל את פרס עולם התיאטרון להופעת בכורה מצטיינת על הופעתו. לאחר מכן הוא הופיע במחזה "SantaLand Diaries" בשנת 1996, אשר נכתב על ידי דייוויד סידאריס ובעיבודו ובבימויו של ג'ו מנטלו, ובמחזה "Plunge".
אוליפנט חזר ללוס אנג'לס ומצא עבודה בטלוויזיה. בשנת 1995 שחק בתפקיד הטלוויזיה הראשון שלו בפרק הפיילוט לרימייק לסדרה "77 Sunset Strip", שהופק על ידי קלינט איסטווד. הוא לוהק לפיילוט של "מר וגברת סמית'" (1996), כסקובי, העוזר של מר סמית' (סקוט באקולה). אוליפנט הופיעו ב-3 פרקים של דרמת המשטרה "High Incident" וב-1997 בסרט טלוויזיה של ערוץ הולמרק, "אלן פוסטר". שנה לאחר מכן הופיע בסרט של HBO "When Trumpets Fade", שהיה דרמטיזציה לקרב על יער הורטגן. בעקבות זאת כיכב בתפקיד אורח ב"סקס והעיר הגדולה" בתור אחד החברים של קארי ברדשו.
היו לו תפקידים ב"רוק סטאר" (2001) ו"לוכד החלומות" (2003). בשנת 2004 הוא שיחק מפיק סרטי פורנו בקומדיה "איזו מין שכנה".
אוליפנט שיחק את התפקיד הראשי של השריף סת' בולוק ב"דדווד" במשך שלוש עונות בין השנים 2004 עד 2006. אוליפנט החשיב את זה כאחד התפקידים הראשיים הראשונים שלו כ"מסובך" ודמות "מורכבת". בינואר 2007 הופיע אוליפנט בקומדיה "תפוס ושחרר". אוליפנט זכה בתפקיד מול מספר שחקנים ידועים אחרים. אוליפנט למד משחק עם גארנר כאשר עבר לניו יורק. בהמשך הוא הופיע ב"מת לחיות 4.0" כנבל טרור קיברנטי, וב"היטמן" בתור הדמות הראשית. ב-2008 שיחק בסרטים "הארכת שירות", המספר על מלחמת עיראק שבו גילם את לויטננט קולונל, "ביל", קומדיה בכיכובם של ארון אקהרט וג'סיקה אלבה, ודיבב במשחק המחשב "Turok" את הקאובוי.
ביוני 2008 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הדרמה "דמג'ס", בכיכובה של גלן קלוז. באותו זמן הוא לוהק גם בקומדיית המצבים של כריסטינה אפלגייט "סמנתה מי?", אבל לאחר פרק אחד הוחלף על ידי בילי זיין. בשנת 2009 כיכב במותחן "בריחה מושלמת", ושיחק בסרט "חי גבוה", ועל תפקידו קיבל מועמדות לפרס ג'יני לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2011. בשנת 2010 הוא הופיע בתפקיד הראשי כשריף העיירה בריימיק של הסרט "הטירוף".
בשנת 2011 גילם את הנרי בסרט המדע בדיוני והפעולה "אני מספר ארבע", המבוסס על הספר בעל אותו שם מאת ג'ובי האגהס וג'יימס פריי, אשר כותבים תחת שם העט המשותף פיטקוס לור. באותה שנה דיבב את קולו של רוח המערב בסרט האנימציה "רנגו" שביים גור ורבינסקי; הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר. בשנה זו גם דיבב במשחק הווידאו "Call of Duty: Modern Warfare 3".
בשנים 2015-2016 שיחק בארבעה פרקים בסיטקום "הכריש" (The Grinder) של רשת FOX.
בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילם את ז'נבה, סוכן ב-CIA.
בשנים 2017-2019 כיכב לצד דרו ברימור במשך שלוש עונותיה של סדרת קומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" של שירות הסטרימינג נטפליקס, בתור ג'ואל המונד.
בשנת 2019 שיחק בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד" בו גילם את השחקן ג'יימס סטייסי, תרם את קולו לסרט האנימציה "מיסטר לינק" וגם שיחק בסרט הטלוויזיוני "דדווד: הסרט" ששודר ברשת HBO, ומהווה המשך לסדרה -"דדווד" בו שב לגלם את דמותו של סת' בולוק. אוליפנט היה מועמד לפרס אמי על הפקת הסרט.
בשנת 2020 הצטרף אוליפנט לצוות השחקנים הראשי בעונתה הרביעית של סדרת הפשע "פארגו" מבית רשת FX Networks בתור דיק וויקוואר.
חיים אישיים
אוליפנט נישא ב-1991 לאלקסיס ניף, בת זוגו מימיו בקולג'. בני הזוג גרים בשכונת וסטווד, לוס אנג'לס ולהם שלושה ילדים.
חולצת רכיבה
חולצת רכיבה (ג'רזי) היא חולצה המשמשת לרכיבת אופניים. על אף שמרבית רוכבי האופניים משתמשים בבגדיהם הרגילים בעת רכיבה על אופניים, חובבים ומקצוענים עושים שימוש בחולצות ייעודיות לרכיבת אופניים, כיוון שהיא מספקת יתרונות רבים. בראשית המאה ה-20 היו חולצות הרכיבה סרוגות מצמר, אך כיום הן עשויות מבדים מתקדמים המאפשרים נידוף זיעה, הגנה מפני קור ורוח ויוצרים מעטפת אווירודינמית. בבגדי רכיבה משתמשים כיום בסיבים מתקדמים כדוגמת לייקרה, קולמקס ופוליאסטר.
חולצות הרכיבה המודרניות מודפסות בשלל גוונים ולכל קבוצת אופניים מדים משלה. מדי קבוצות מקצועיות, שעליהן מודפס לוגו הספונסר, נמכרים בחנויות בדומה למדי קבוצות כדורסל או כדורגל.
במרוצים
במרוצי קטעים מוענקת מדי יום חולצה לרוכב המוביל בדירוג הכללי, ולעיתים בדירוגים נוספים.
החולצה המפורסמת ביותר היא החולצה הצהובה של מוביל הטור דה פראנס. זמן הופעתה אינו ברור, אך צבעה נובע מצבע דפיו של עיתון הצרפתי ל'אקיפ, שנתן את חסותו למרוץ. חולצה מפורסמת נוספת היא החולצה הוורודה של הג'ירו ד'איטליה. גם צבעה שלה נובע מצבע דפיו של נותן החסות, העיתון לה גזטה דלו ספורט.
בנדיקוט קוצני אדמוני
בנדיקוט קוצני אדמוני או בנדיקוט קוצני חוטמני (שם מדעי: Echymipera rufescens), הוא מין כיסאי בינוני בסוג בנדיקוט קוצני שמצוי ברחבי מלנזיה וצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1875 על ידי הזואולוגים הזואולוגים הגרמני ו האיטלקי. הבנדיקוט האדמוני הוא המין הגדול בסוגו, והנציג היחיד שחי באוסטרליה.
לבנדיקוט האדמוני 2 תת-מינים:
אנטומיה ומראה
הבנדיקוט האדמוני הוא כיסאי בינוני דמוי סולנודון והמין הגדול בסוגו. מבנה גופו מוצק, גוצי וקומפקצי, ראשו חרוטי וחרטומו מחודד ומוארך במיוחד. אוזניו קצרות ועגולות ועיניו ואפו קטנים; סביב האף יש לו זיפים ארוכים. הרגליים האחוריות ארוכות, עבות ומסיביות יותר מהקדמיות והזנב קצר, דקיק ודליל בשיער. בדומה לקרוביו, הבנדיקוט האדמוני בעל טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה באדמת היער.
אורך הראש והגוף של הבנדיקוט האדמוני 21–54 סנטימטרים, אורך הזנב 11.5-7.5 סנטימטרים והמשקל 3-0.3 קילוגרם. תת-המין המלנזי גדול וכבד יותר מתת-המין האוסטרלי. אצל שני תת-המינים הזכר כבד פי שניים מן הנקבה, להוציא מקרים חריגים שבהם זה הפוך. הכיס של הנקבה נפתח כלפי אחורה כדי שלא יתמלא בעפר במהלך החפירה, והוא מכיל בתוכו 8 פטמות.
הפרווה של הבנדיקוט האדמוני מורכבת משיער קצר, נוקשה ודמוי קוצים. צבעה הכללי רבגוני וחריג לבנדיקוטים הניו-גינאים: חום אדמוני, כתום, צהבהב או ערמוני; עם זאת, צבע חום כהה או אפרורי נראה גם לעיתים קרובות, עד כדי כך שניתן להתבלבל בינו לבין בנדיקוט קוצני מצוי. הצד התחתון בצבע כתמתם אפרסק או שמנת. ראשו של הבנדיקוט מתחלק בין חום כהה או אפרורי במצח ובפנים לבין אדמדם-כתמתם בלחיים ובסנטר. בנוסף, יש פסים שחרחרים בצידי הפנים, וטבעות ורודות חשופות משיער סביב העיניים. כפות היד והרגל, האוזניים והחוטם בצבע ורוד, האף אדמדם והזנב סגלגל כהה או שחרחר. סוליות הרגליים האחוריות בצבע שחור.
תפוצה
הבנדיקוט האדמוני הוא אחד המינים הנפוצים בסוגו; טווח התפוצה שלו רחב למדי וכולל את כל גינאה החדשה (בשליטת פפואה ואינדונזיה), איי דנטריסקו (פפואה), איי ארו, איי קאי, והאיים מיסול ויאפן (כולם באינדונזיה). בנוסף, הוא מצוי בצפון-מזרח אוסטרליה (חצי האי כף-יורק במדינת קווינסלנד).
תת-המין המלנזי מאכלס בעיקר יערות טרופיים לחים, יערות עננים, בתה וסוואנות עשב גשומות, ותת-המין האוסטרלי מאכלס יערות ירוקי-עד, יערות גדותיים, יערות גפניים ויערות אקליפטוס פתוחים. הבנדיקוט חי הן באזורי השפלה והחוף והן במדרונות הרריים עד רום 2,100 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה
הבנדיקוט האדמוני פעיל לילה. הוא חופר לעצמו מאורות גדולות בעומק חצי מטר ובגודל 2–3 מטר רבוע עם שני פתחי יציאה. המאורות משמשות עבורו כמקלט מפני טורפים ולשינה בשעות היום. הבנדיקוט טריטוריאלי, וחי בגפו רוב הזמן בטריטוריה שגודלה 1–2 דונם. למרות מזגו האגרסיבי כלפי פולשים, הוא שקט למדי ואינו משמיע קולות רועשים.
הבנדיקוט האדמוני הוא יונק אוכל-כל; התפלגות התזונה שלו היא כדלהלן: 27% פירות וזרעים, 25% חסרי חוליות, 18% פטריות ו-18% צמחים דו-פסיגיים. היתר מורכב מכמויות קטנות של שורשים, אדמה, צמחים חד-פסיגיים וחולייתנים קטנים. מיני הצומח המועדפים הם פנדן (Pandanus) ואלפיניה (Alpinia), ושלושה סוגים של פטריות: הינומה, גלומוס והיסטרנגיום. חסרי חוליות הדומיננטיים בתזונה הם חיפושיות, אך גם תיקנאים וחגבאים. פריטי מזון חשובים נוספים הם: קנריום, יורושינוס, סולנום ופיזוניה. הרכב התזונה של הבנדיקוט משתנה בהתאם לזמינות ולעונה. הבנדיקוט האדמוני ממלא תפקיד אקולוגי חשוב על ידי פיזור זרעים ונבטים של צמחים ופטריות באמצעות צואתו. במהלך חיפושיו אחר מזון, הבנדיקוט מותיר אחריו בורות קטנים בקוטר 20–30 סנטימטרים.
בצפון-מזרח אוסטרליה, הבנדיקוטים האדמונים מתרבים בעיקר בעונה הגשומה שנמשכת מנובמבר עד מאי. במהלך שיא העונה הגשומה (ינואר עד מרץ), 80 עד 100% מהנקבות תועדו עם גורים בכיס. בגינאה החדשה לעומת זאת, המין עשוי להתרבות לאורך השנה ללא עונה קבועה. הבנדיקוטית מסוגלת להמליט פעמיים בשנה, וגודל השגר 1–4 ולדות (ובממוצע שניים). הגורים נולדים זעירים ולא מפותחים, ומבלים בכיס במשך חודשיים (ארוך יחסית לבנדיקוטים אחרים). לאחר מכן, הם עוזבים את הכיס וממשיכים לינוק עד גיל 70 יום. הגורים מגיעים לבגרות בגיל 4–5 חודשים. תוחלת החיים בטבע אינה ידועה; בשבי, הבנדיקוט האדמוני חי במשך שנתיים ו-9 חודשים.
ג'נארו גאטוזו
ג'נארו איוון "רינו" גאטוזו (באיטלקית: Gennaro Ivan Gattuso; נולד ב-9 בינואר 1978 בקוריליאנו קלאבריו) הוא כדורגלן עבר איטלקי, זוכה גביע העולם ומאמן כדורגל. כשחקן הייתה עמדתו העיקרית קשר הגנתי, אך לעיתים שיחק גם בצד הקישור הימני. גאטוזו שיחק חלק ניכר מהקריירה שלו בקבוצה האיטלקית מילאן, עימה זכה בליגת האלופות בעונות ו-, וכמו כן באליפות איטליה בעונת.
גאטוזו ידוע גם בשל אופיו חם המזג, כשלא פעם הסתכסך ורב עם אנשים אחרים. התקרית הידועה ביותר היא התקוטטות עם עוזר מאמן טוטנהאם הוטספר, ג'ו ג'ורדן, לאחר משחק בין מילאן וטוטנהאם הוטספר במסגרת ליגת האלופות.
קריירת מועדונים
גאטוזו החל את הקריירה שלו בקבוצת פרוג'ה האיטלקית, אך ביולי 1997, בגיל 19, עבר לקבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. וולטר סמית', שהביא את גאטוזו לגלאזגו, עזב את המועדון בשנת 1998. מחליפו של סמית' דיק אדבוקאט לא התאים לסגנון משחקו של גאטוזו, ועקב כך הוא נמכר באוקטובר 1998 לסלרניטנה קלצ'ו 1919 האיטלקית תמורת 4 מיליון אירו, עימה עלה בסיום העונה לסרייה א'. עונתו הטובה לא מנעה את הדחתו מהקבוצה.
גאטוזו חתם על חוזה מוארך במילאן ביוני 2003. בעונת הוא זכה עם הקבוצה בליגת האלופות, ומאוחר יותר אף זכה בסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון 0–1 על קבוצת פורטו. בעונה שלאחר מכן הוא זכה עם קבוצתו באליפות איטליה. גאטוזו ומילאן גברו בחצי גמר ליגת האלופות בעונת על שאלקה 04 והעפילו למשחק הגמר מול ליברפול, שם נוצחו בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 3-3 בסיום ההארכה.
בנובמבר 2006 הוא נפצע במשחק קבוצתו מול אטאלנטה. הפציעה גרמה למילאן נזק רב, עקב חשיבותו של גאטוזו למאבקיה במפעלים השונים. ב-23 במאי 2007 זכה גאטוזו עם מילאן בפעם השנייה בקריירה שלו בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר בתוצאה 1–2 על ליברפול, במפגש השני בשלוש שנים בין שתי הקבוצות במשחק הגמר.
בשנת 2008 היו ספקולציות לגבי עזיבת גאטוזו את מילאן, אך בסופו של דבר הוחלט שיישאר במועדון לאחר סיכום עם הנשיא אדריאנו גליאני. בעונת סיימה מילאן במקום החמישי בלבד אחרי פיורנטינה, ועקב כך נעדרה ממשחקי מוקדמות ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בתום עונת 2011/2012 עזב גאטוזו את הקבוצה וחתם בפ.צ. סיון מהליגה השווייצרית.
קריירת אימון
ב-25 בפברואר 2013 מונה גאטוזו למאמן קבוצת פ.צ. סיון, בעקבות פיטורי המאמן הקודם, וזאת במקביל להיותו שחקן הקבוצה. ב-13 במאי 2013 פוטר גאטוזו מאימון הקבוצה.
ב-29 במאי 2013 חתם גאטוזו על חוזה לאימון פאלרמו מהליגה השנייה באיטליה. ב-25 בספטמבר 2013 פוטר גאטוזו מאימון הקבוצה, וזאת בשל חוסר הצלחתו במשחקי הליגה.
ב-5 ביוני 2014 מונה למאמן קבוצת OFI כרתים מיוון. ב-20 באוגוסט 2015 מונה למאמן פיזה מהליגה השלישית באיטליה.
ב-11 בדצמבר 2019 מונה גאטוזו למאמנה של נאפולי מהסרייה א'.
לאחר שכשל להעפיל עם נאפולי לליגת האלופות בעונת 2020/2021, עזב גאטוזו את תפקידו בסיום העונה.
ב-9 ביוני 2022 מונה למאמנה של ולנסיה.
נבחרת לאומית
גאטוזו נעדר ממשחק רבע גמר יורו 2008 מול עקב צבירת כרטיסים צהובים, ונבחרתו הפסידה 2–4 בדו-קרב בעיטות עונשין והודחה מהטורניר.
עליית יהודי איראן בעקבות המהפכה האיראנית
בסוף ימי שלטונו של השאה מוחמד רזא שאה פהלווי במחצית השנייה של שנת 1978, ועד תחילת פברואר 1979, תחילת שלטונו של חומייני בעקבות המהפכה האיראנית, והמשכו של שלטון האייתוללות עד היום, יחסי ישראל איראן השתנו באופן קיצוני, עד כדי ניתוק היחסים באופן מוחלט, באותה תקופה חיו באיראן כ-80,000 יהודים.
מבנה הקהילה היהודית באיראן
יהודי איראן אופיינו כחסרי שורשים ציוניים, אפשר היה להגדירם כחברה בעלת אוריינטציה מסורתית-חילונית איראנית. הקהילה הוגדרה כקהילת חסות שפרושה- קהילה בעלת תלות ארגונית, חברתית ותרבותית במדינת ישראל ובארגונים היהודיים של הקהילה היהודית בארצות הברית. ההרכב האנושי של אנשי הקהילה היה אוסף מקרי של בעלי הון, יותר מאשר אנשים בעלי שיעור קומה, דבר שהוביל לחוסר פעילות קהילתית הדדית בין עשירי הקהילה לבין עצמם. ההסתדרות הציונית העולמית לא התייחסה לרמת האנשים, פועל יוצא לכך שרמת השליחים לא הלמה את צורכי הקהילה, ומשכך השליחים לא היוו סמכות רוחנית-מוסרית לנוער. עם זאת, מכוון שהיהודים הוכרו כמיעוט דתי (על פי חוקת איראן משנת 1906) ולכן זכאים לייצוג במג'לס (הפרלמנט), זכות שהייתה מוגבלת לבחירת נציגם ולא לבחירת מועמדים אחרים, ולכן יהודי לא יכול היה לכהן כשר בממשלה.
מעמדם הכלכלי
מתוך כ-80,000 יהודים התפלגות החוסן הכלכלי הייתה: 10% עשירים מאוד, 80% עשירים ובני המעמד הבינוני, 10% עניים- נתמכי הקהילה (רוב העניים עזבו את איראן ועלו לישראל בשנות החמישים).
קיץ 1978
קייץ זה אופיין בפחד מרדיפות דתיות, למרות כיבוד זכויות דתיות של מיעוטים לא מוסלמים, בלווית הסתה של כהני דת שיעים שכללה סיסמאות כגון "מוות ליהודים", "יהודים צאו" - ומכאן שהכתובת על הקיר. בו בזמן הגיעו מכתבי איום למנהיגי הקהילה, כתובות נאצה נכתבו על קירות בתי כנסת ומוסדות יהודיים, ונשמעו קריאות נגד קשרי ישראל איראן, הפגנות המאבק של התקופה החלו לשאת אופי אנטי יהודי ואנטי ישראלי. למרות ההחרפה בכל הקשור ליהדות ולישראליות, התקיימה שגרה בפעילות השגרירות הישראלית, טיסות אל על לאיראן וחזרה התקיימו כשיגרה יום-יומית, הותרו העברות הון, לא היה איסור על פעילות הסוכנות היהודית, אך גם לא עודדו יציאה מאורגנת של יהודים תוך הפקרת הרכוש הרב שנצבר.
ספטמבר 1978
חודש זה התאפיין בהרג יהודים בעיר משהד, פצצה שהוטמנה בבית הקהילה היהודית בהמדאן, הפצת הפרוטוקולים של זקני ציון עם פרושי גבלס ופרשנות כהני דת שיעים, הפצה ברבים של הקלטות חומייני נגד ישראל בהמשך לפעולת ישראל בדרום לבנון בשעתו. בו בזמן אף החלה החרמת עסקאות עם יהודים בשווקים עם דגש על עסקי הדלא ניידי, וזאת מתוך מחשבה כי האיראנים יקבלו את הרכוש היהודי ללא תמורה, עם עזיבת היהודים. לאור פניות עסקנים יהודים ובראשותם ציר הפרלמנט יוסף כהן לשלטונות, הבדילו בין היהודים הזכאים לקבל הגנה ככלל המוסלמים לבין כל דבר שיש לו נגיעה לישראל והציונות. חומייני בהיותו בגלות בצרפת קיבל משלחת יהודים מאיראן ואלו דנו על מצב היהודים, זה האחרון מבטיח להם כי לא יפגע ביהודים.
החלשות השאה ופעולות הצלה למען היהודים
בתקופת הזמן בו שלטון השאה לא היה יציב, יהודי איראן לא התייחסו לישראל כאל ארץ הגירה, או לארץ שראוי להשקיע בה משאבים כלכליים, יתרה מכך בעת הגירתם רובם לא עלו לישראל אלא בחרו את ארצות המערב כל אחד מסיבותיו הוא. משה קצב שכיהן כשר בממשלתו של מנחם בגין נפגש עם פרנסי קהילת איראן, זאת לאור המשבר שבפתח אך דבקות היהודים במחשבה של היותם אזרחים איראנים נאמנים. הובילה את מנהיגי הקהילה שלא לנווט את הספינה כפי שנדרש בשעת משבר, וחטאה בכך גם האליטה הכלכלית היהודית האיראנית. לאור זאת קמה ההתערבות של ממשלת ישראל, אך הפרסום הפומבי של פגישת משה קצב עם יהודי איראן עוררה את חששם מפני זיהוי עם ישראל והציונות. מנחם בגין (כראש הממשלה), שמחה ארליך (כשר האוצר) וראשי הסוכנות היהודית דנו באפשרות קליטתם הכלכלית של יהודי איראן, הוחלט על שורה של הקלות בתחומים שונים במיוחד לבעלי האמצעים שכללו אפשרות להכניס לתחומי מדינת ישראל: כסף, זהב, שטיחים ותכשיטים, שורה של הקלות של משרד האוצר שתאפשר ליהודים להעביר את הונם תוך תשלום מכס מופחת. כמו כן הטבות לעולה החדש שכללו כי כל משפחה שעלתה לארץ קבלה דירה בהתאם לגודל המשפחה, הדירות היו בערים גדולות ירושלים, יבנה, אשקלון ואשדוד.
פעילות שליחי המדינה ב-1978
המוסד החל לברר מי מהיהודים מעוניין לעלות לארץ במטרה להושיט עזרה, נציגי הבנקים הגדולים-הפועלים, לאומי, ודיסקונט סייעו לעולים הפוטנציאליים להעביר את כספם לארץ, הרישום לעליה עבר ממשרדי הסוכנות שבטהרן אל תוך בתי הכנסת בעקבות הירי ברחובות והחשש מפגיעה במשרדי הסוכנות. משרד הבריאות מקים מערך לבדיקה גופנית לעולים מאזור כרמאנשה והאזורים הכורדים לפני עלייתם ארצה לוודא שאינם נושאים מחלות מידבקות, העולים קבלו אישור בריאות גורף, ועלו על מטוסי אל על. הפעלת השדה לטיסות אל על התאפשרה עקב קשריו של הנספח הצבאי הישראלי עם הגנרל חקאקי- מפקד שדה התעופה הצבאי שבתחומו היה שדה התעופה האזרחי (שהוצא להורג בתליה כחודש לאחר מכן) שהטיסו אותם ישירות לארץ.
פברואר 1979 חומייני בטהרן
שליח מדינת ישראל מרדכי בן פורת מגיע לטהרן, בן פורת היה בעל ניסיון רב בהעלאת יהודי עיראק לארץ, הצורך בשיגורו לטהרן עלה בעקבות כעסם של יהודי איראן על מדינת ישראל, בהמשך לפומביות שניתנה למצוקת יהודי איראן. במקביל התרחש בחודש זה מבצע חילוץ הישראלים מאיראן (1979).
יו"ר הסוכנות, אריה דולצ'ין. בעת ביקורו בארצות הברית הזכיר בנאומיו כי מתוך 15,000 היהודים שעזבו את איראן רק מחציתם עלו לישראל. אך יהודי איראן התנגדו להבאת עניינם אל הפומבי מחשש לפגיעה בם בעתיד ומשכך דרשו כי אין לדבר על עלייה לארץ. בה בשעה היהודים קיבלו הבטחה ממטה חומייני כי לא יפגעו בם. והודו לו בקיום צעדה למטהו שבדרום העיר. בנו של הרב הראשי ליהודי איראן יצא בהצהרה: ישראל היא מרכז רוחני-דתי של היהודים, אך אין חובה להגר אליה ולחיות בה. כמו כן שגרירות ישראל בטהרן נסגרה ונפלה בידי מפגינים איראנים, שארית השליחים פוזרו בדירות מסתור.
פעילות המוסד בשנים 1979–2006
רוב היהודים היגרו מאיראן בין השנים 1979–2006 ,כאשר נתיב ההגירה היה דרך 3 ערים : איסטנבול, אתונה ורומא. נתיב איסטנבול נתקל בקשיים רבים עקב חששה של טורקיה לפגיעה ביחסים עם איראן, ולכן מבריחים איראנים ובלוצ'ים העבירו את היהודים דרך זאהדאן שבאיראן - עיר מסחר שהתאימה ככסוי לכל מי שהגיע אליה, משם לכוויתה שבפקיסטן על גבי טנדרים, סוסים, פרדות ואפילו ברגל, מכוון שבעיר היו מוסדות או"ם, היהודים הונחו לבקש הגנה, משם הגיעו לקראצ'י במטוס או ברכב. בקארצ'י קבלו עזרה מאישה בשם חאנום רחמים שדאגה לדיור ומזון עד לעזיבתם את פקיסטן –דבר שלקח משבוע ועד חצי שנה, כשחלקם מצוידים בדרכונים וחלקם בתעודת מסע של ממשלות זרות ומשם עשו דרכם לארץ דרך ארץ נוספת. מימון ההברחות נעשה בעזרת קרן מיראז' (באדיבותו של דוד מיראז' יהודי ממוצא איראני) והרב יחיאל אקשטיין, עלות ההברחה הייתה בתחילה 4,000 דולר לעולה ואחר כך עלתה ל־10,000 דולר, בשנת 2008 פורסם סיפור הברחתם של 40 יהודים וכך הסתיים מפעל הברחת היהודים.
הגירה לארצות היעד
הגדרת מהגר על פי האו"ם היא: אדם שנולד בארץ אחת ומבקש אישור חוקי להתיישב בארץ היעד, רוב היהודים שבאו לישראל ראו בישראל תחנת מעבר לאירופה או אמריקה, ישראל לא הייתה עבורם מקור תושבות קבע, הם באו כתיירים או תושבים ארעיים והמשיכו בדרכם הלאה לארצות אחרות. עולים אלו היו חסרי זיקה למדינה היהודית הציונית. חלקם עזבו את ישראל בגלל אפליה (לטענתם) של הממסד הישראלי, חלקם נמנעו מלהגיע בעקבות שיחות עם בני משפחה שהיו כבר בארץ  והסבירו להם כי החיים בארץ קשים, וחלקם עזבו את איראן בגלל העדר הזדמנויות חינוכיות - השכלתיות. המניעים להגירה יכולים גם להיתפס כהעדפת החיסכון -חינוך טוב יותר והזדמנויות פרנסה טובות יותר. אמנם אלו שהגיעו לישראל מתוך בחירה היו בעלי הסיכוי הטוב יותר להיקלט בארץ, אך הדבר לא תאם תמיד את המציאות. מספר היהודים שעזבו את איראן בשנות ה-80 לארצות יעד:
מספר היהודים שהגיעו לארצות היעד אינו סופי ומוחלט, מכוון שהגעה לארץ יעד נחשבת כמי שהגיע לאותה ארץ, אך אם עזב אותה לאחר שנה ולא חזר יותר אין מידע על כך, ולכן ישנו הפער בין המספרים של היהודים שהגיעו לארצות שונות.
יחסי דרום אפריקה–רומניה
יחסי דרום אפריקה–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין דרום אפריקה לרומניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 בנובמבר 1990, וקונסוליה כללית של דרום אפריקה הוקמה ב-1 באפריל 1991 בבוקרשט. במהלך ביקורו של שר החוץ הרומני נסטאזה בדרום אפריקה ב-21 בנובמבר 1991, שודרגו היחסים הדיפלומטיים לרמת השגרירות. לאחר מכן הגדילה רומניה את ייצוגה בדרום אפריקה עם הקמת קונסוליה כללית בשנת 1993 בקייפטאון, משרד סחר בשנת 1994 ביוהנסבורג ומשרד סחר נוסף בשנת 1996 בדרבן. דרום אפריקה סגרה זמנית את שגרירותה ברומניה בשנת 1998, אולם השגרירות נפתחה מחדש בדצמבר 2006.
יחסי סחר
היצוא העיקרי מדרום אפריקה לרומניה כולל סיבים סינתטיים, מכונות, מוצרי עור וכימיקלים, ואילו היבוא העיקרי מרומניה לדרום אפריקה כולל עפרות ברזל, פחם, כימיקלים חקלאיים, צמר ויינות.
איכול יבש
איכול יבש הוא שלב של הסרת שכבת חומר בייצור התקני מוליכים למחצה וצגים שטוחים, ומתבצע לאחר שלב הפוטוליתוגרפיה.
קיים לעומתו גם תהליך של איכול רטוב, שהוא איכול באמצעות נוזל מאכל, למשל חומצה הידרופלואורית עבור התקני סיליקון. איכול יבש מדויק יותר, אך איטי יותר ומשאיר פני שטח חלקים פחות מהאיכול הרטוב. לכן נהוג לטבול את הפרוסה באמבט של נוזל מאכל אחרי האיכול היבש.
תהליך האיכול היבש משמש לרוב לאיכול חומרים בעלי התנגדות כימית גבוהה, שאינם נוחים לאיכול רטוב (לעיתים קרובות חומצות לאיכול מתכות וחומרים בעלי התנגדות כימית נמוכה).
האיכול היבש מתבצע בשלוש שיטות, אשר בכולן מתנתקים חלקי החומר מהשכבה עליה הוא מונח: