cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריפוי החירש אילם
ריפוי החירש אילם מדקאפוליס הוא אחד הנסים של ישו, שמופיע בבשורת מרקוס בלבד (מרקוס ז: 37-31). קיימות מקבילות רבות של בין אירועי נס זה לאירועי נס ריפוי העיוור מלידה.
ספור הנס לפי בשורת מרקוס
על פי בשורת מרקוס, כאשר ישו נכנס לאזור "עשר הערים" (דקאפוליס), לאחר שעבר בצידון וירד לים הכנרת, מספר אנשים הביאו אליו גבר שהיה חירש אילם, הם התחננו בפני ישו שיניח את ידיו עליו וירפא אותו. ישו הפריד אותו מן ההמון שמסביבו, הניח את אצבעותיו על אוזניו של החירש אילם, ירק ונגע בלשונו של האיש, הביט השמימה תוך השמעת אנחה וציווה עליו: "היפתח". מיד נרפא החירש אילם והוא תחיל לשמוע ולדבר ברור.
כמו בנסים רבים אחרים, ציווה ישו על הנוכחים שלא יפיצו את השמועה, על נס הריפוי, אך ככל שהוא ציווה זאת עליהם כן הרבו להשמיע את הדבר.
תיאור הנס הזה בא מיד לאחר תיאור נס ריפוי בתה של האישה הכנענית שהתחננה לישו שירפא את בתה שרוח טומאה (שד) נכנסה לתוכה (דיבוק). אישה זו דברה עם ישו תוך הבעת העמדה ששליחותו של ישו היא לא רק כלפי העם היהודי, אלא שהיא חובקת עולם וכוללת גם את הגויים (מרקוס ז: 30-24). על אף שהבשורה לא מציינת האם החרש אילם הזה היה יהודי או לא יהודי, הוא ללא ספק התגורר באזור עשר הערים - הדקאפוליס שהיה מאוכלס בגויים בעיקר.
פרשנות
פרשן הברית החדשה למאר ויליאמסון כותב כי סיפר נס זה הוא האחרון מתוך סדרה של נסים העוסקים בגילו זהותו של ישו, כמשיח, כפי שאישר מאורח יותר השליח שמעון כיפא (פטרוס) בבשורת מרקוס ח:29 שבה ענה שמעון כיפא לישו על שאלתו לתלמידיו: "וְאַתֶּם מַה־תֹּאמְרוּ לִי מִי־אָנִי" תשובתו הנחרצת של פטרוס הייתה "אַתָּה הוּא הַמָּשִׁיחַ".
זאב וולף לייטר
רבי זאב וולף לַייטֶר (בכתיב יידי: לייטער; כ"ג בכסלו ה'תרנ"ב, 21 בדצמבר 1891 – ל' בשבט ה'תשל"ד, 22 בפברואר 1974) היה רב ופוסק הלכה בגליציה ובארצות הברית. התפרסם בבקיאותו ובזכרונו הנדירים, וכביבליופיל מובהק.
ביוגרפיה
נולד ב (זוואלוב) לרבי נתן נטע לייטר (בעל שו"ת מאורות נתן, ועוד ספרים) ולחיה עטיה בת רבי דוד מאיר ברייר. נחשב כעילוי מגיל צעיר, וזכה לשבחים מרבי שלום מרדכי שבדרון ורבנים נוספים. בגיל 12 כבר עסק בכתיבת שו"ת בשם "דברי חכמים" שנותר בכתב יד. בתקופה זו סייע לאביו בעריכת ספרו שו"ת "ציון לנפש חיה" שחלק גדול ממנו הוא פרי יצירתו של הבן – רז"ו. בין הרבנים עמם התכתב בבחרותו היו: רבי יחיאל מיכל היבנר, רבי מאיר לרנר ורבי אליעזר סג"ל מישל.
בגיל 18 הוסמך להוראה על ידי רבי אברהם בנימין קלוגר ורבי אברהם מנחם הלוי שטיינברג. בשנת תרע"א מינהו דודו רבי אליעזר לייטר לדיין בעירו – טרמבובלה – שם כיהן כדיין עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז ברח לווינה, שם התקרב לרבי יוסף ענגיל, וכן לאדמו"רי בית רוז'ין: רבי ישראל מטשורטקוב, רבי יצחק מבויאן ורבי לוי יצחק מונזון.
בשנת תר"ף הפליג לקנדה, ממנה היגר לארצות הברית. בתחילה כיהן כרבה של קהילת "קהל עדת ישורון" בברוקלין. בשנת תרפ"ב עבר לפיטסבורג, שם נשא את רבקה-רגינה בת ר' מרדכי ברוך גולדברג. הוא כיהן כרב בית הכנסת "מחזיקי הדת" של "בית הכנסת הגליציאני" כיובל שנים, וכיו"ר ועד הרבנים בעיר. כיהן גם כיו"ר של תנועת המזרחי בעיר. בשנת תש"א הקים את "מכון הרמב"ם לחקר והוצאת ספרי קדמונים". הוא הקים מטבח כשר בבית החולים בפיטסבורג, וביצע במקום רפורמה בנושא השחיטה.
התכתב עם מגוון רבנים בנושאים רבים. בהם: רבי מאיר אריק, רבי נחום וידנפלד, רבי אברהם יצחק הכהן קוק, רבי מאיר שפירא, רבי מיכאל אליעזר פורשלגר, רבי מנחם מנדל כשר ורבי יוסף משאש.
אישיותו
היה עילוי נדיר בעל זיכרון פנומנלי ואינטליגנציה גבוהה. הוא שלט ב-12 שפות. רכש השכלה בצורה עצמאית בקריאת ספרים שונים. גם את כתבי אבות הכנסייה הכיר מעיון אקראי. היה מחבר פורה, בעל לשון צחה וחוש ביקורת חד. בבעלותו הייתה ספרייה גדולה במיוחד שהכילה למעלה מ-7,000 ספרים, וחיבתו לספרים הייתה אחת התכונות הבולטות באישיותו. כך כתב לבן דודו וידידו הקרוב:
.
ספריו
מלבד ספריו הודפסו הערותיו לספרים: שו"ת רבי יוסף אבן מיגאש, מנחת חינוך, משנה תורה להרמב"ם (הוצאת האחים שולזינגר), והגהות "עין רואה" ל"תשובות הרי"ף". חיבורים רבים אחרים נותרו בכתב יד.
סעדיה תובל
סעדיה תובל (1932, זאגרב, יוגוסלביה - 17 באפריל 2008, רוקוויל, מרילנד) היה חוקר ישראלי בתחום מדע המדינה ויישוב סכסוכים ושימש כדיקאן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חייו
תובל נולד בנובי סאד שביוגוסלביה, למאיר תובל, לימים ציר ישראל בבודפשט, ועלה לישראל בגיל שבע עם הוריו. הוא למד בירושלים, בילה שנה בקיבוץ נחשון. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית, ואחר כך המשיך ללימודים מתקדמים בהרווארד, שם למד גאולוגיה וסיים דוקטורט במדע המדינה. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על סומלילנד הצרפתית בהנחייתו של הנרי קיסינג'ר. בשנת 1960, לאחר סיום כתיבת הדוקטורט, ביקר בסומלילנד.
בשנת 1962 חזר לישראל והחל ללמד באוניברסיטת תל אביב, שם שימש כראש החוג למדע המדינה ודיקאן הפקולטה למדעי החברה. במקביל מונה למזכיר המועצה למחקר ולפיתוח. בשנת 1970 הועלה לדרגת פרופסור חבר. בשנת 1975 מונה לדיקן הפקולטה למדעי החברה.
בשנת 1985 נהרג בנו בעת שירותו הצבאי. לאחר האירוע עקרה המשפחה לבוסטון ואחר כך לוושינגטון, שם לימד תובל באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, במסגרת בית הספר הבינלאומי ללימודים מתקדמים.
בשנת 2008 נפטר מסרטן הקיבה.
אנדרה הרקאני
ביוגרפיה
הרקאני נולד במשפחה יהודית ברובע 8 בבודפשט. הוא איבד את הוריו בשואה, אמו גורשה למחנה השמדה, אביו חזר חולה משרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) במחנות העבודה בחזית המזרחית באוקראינה ובמהרה נפטר.
לאחר שנשאר יתום, שיחק את התפקיד של עצמו כילד רחוב בגיל 13 בסרטו של הבמאי היהודי-הונגרי גזה פון רדוואני משנת 1947 אי שם באירופה שנושאו היה יתומי מלחמה. בלחץ קרובי משפחתו הוא נאלץ ללמוד חרטות. הוא מרד ופנה ללמוד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
ויליאם לוב
ויליאם לוב (בהונגרית: Loew N. Vilmos; באנגלית: .William N. Loew; פאפה, 12 באוגוסט 1847 − ניו יורק, 17 באוקטובר 1922) היה עורך דין, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי-אמריקאי.
אנדרה הרקאני
ביוגרפיה
לאחר שהתקבל, סיים תוך שנה גם את בחינות הבגרות וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1957. הוא התחיל בתיאטרון צ'וקונאי בדברצן, בין השנים 1957–1960. בין השנים 1960–1963 היה שחקן ב"תיאטרון פטפי" (Petőfi Színház (Budapest 1960–1964)) בבודפשט. בין השנים 1963–1968 שיחק בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, בין השנים 1968–1977 בבימת מיקרוסקופ (Mikroszkóp Színpad), ובשנים 1977–1984 ב"תיאטרון יוז'ף אטילה" (József Attila Színház). בין השנים 1984–1993 חזר לתיאטרון הקומדיה. בשנים 1993–1994 הוזמן לתיאטרון האמנים לעונה אחת. בין השנים 1994 ל-2015 הוא היה שוב חבר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט.
ויליאם לוב
ביוגרפיה
וילמוש לעף (בשמו ההונגרי) היה אחד מבניו של הרב לאופולד (ליפוט) לעף ושל אשתו הראשונה לאונטין שוואב. הוא אחיו של שמואל לעף, רופא, ושל טוביאש לעף, עורך דין, ואחיו למחצה (מאשתו השנייה של אביו) של הרב עמנואל לעף. הוא בא ממשפחה משכילה במיוחד, אבל וילמוש לא אהב ללמוד ואחרי שעזב את בית הספר הפך לנער עובד. בשנת 1866 בגיל 19 היגר לארצות הברית, שם זה עתה הסתיימה מלחמת האזרחים והוא התפרנס מעבודת כפיים, אך עד מהרה מצא קורס ערב והוסמך כעורך דין. כך הוא המשיך בחייו כעורך דין.
אנדרה הרקאני
ביוגרפיה
בשנת 2004 הוענק לו פרס הזיכרון של אנדור אייטאי וצלב האבירים של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה. קיבל גם את טבעת הזיכרון רוטקאי בשנת 2005 והפך גם לאמן דגול באותה שנה, בשנת 2008 נבחר לחברת אנשי האלמוות. בשנת 2010 הוענק לו פרס מפעל חיים בפסטיבל וידור בנירג'האזה, ובאותה השנה הוא קיבל את הפרס הממלכתי היוקרתי ביותר, פרס קושוט כהוקרה על הקריירה האמנותית שלו.
במהלך הקריירה שיחק בעיקר "אנשים קטנים", דמויות קומיות. הוא היה גם שחקן דיבוב פופולרי, כולל הקול ההונגרי התמידי של (ריגודון), גזה מזגה, עכביש הצלב של פלאי עכביש המים, וקולו של דני דה ויטו בסרט המצויר מסביב לעולם עם ווילי פוג. הוא היו"ר הבכיר של צוות השחקנים של סדרת משחקי הרדיו הפופולרית Vacka Radio.
ויליאם לוב
ביוגרפיה
מה שחשוב יותר בחייו של וילהלם לוב הוא לא העיתונות, אלא העובדה שהוא החל לתרגם מהונגרית לאנגלית בשקידה ובחריצות את השירה, את הסיפורים הקצרים (נובלות) את הסיפורת, את הכתיבה הדרמטית או הבלדות של משוררים הונגרים של המאה ה-19. הוא תרגם את יצירותיהם של יאנוש אראן, יוז'ף אטווש, קארוי קישפלודי, פרנץ קלצ'יי, אימרה מדאץ', שנדור פטפי, מיהאי ורשמארטי ומשוררים רבים אחרים מהמאה ה-19.
אנדרה הרקאני
חייו הפרטיים
אשתו הייתה ז'וז'ה בֶּהְם, בנם היה אנדראש, שעובד כמתרגם. יש לו נכד אחד בשם אַבֶּל (הֶבֶל). אחיו היה ינה הרקאני, "האוהד הראשי" של קבוצת הכדורגל מ.ט.ק. בודפשט. (שנחשבה מאז ומתמיד כקבוצתם של היהודים).
תפקידי במה
מספר הצגות הבכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: 151;
ויליאם לוב
ביוגרפיה
עבודתו של וילהלם לוב כמתרגם מוסברת על ידי שורשיו היהודים-הונגריים, היהודים שחיו בין ההונגרים היו קשורים לתרבות ההונגרית ולאומה ההונגרית. לא במקרה מותו של אביו לאופולד לעף (1875), נחשב לאבל האומה על ידי לאיוש קושוט ועל ידי קלמן טיסה. מאוחר יותר, בשנת 1911, במלאת מאה שנה להולדתו של לאופולד לעף גם ז'ולט ביאוטי, הפרופסור הקלוויניסטי המפורסם, נשא נאום בעיר סגד והזכיר לקהל החוגגים כי בילדותו, אביו נתן בידו את נאומיו של לאופולד לעף, כדי שילמד מהנאומים פטריוטיות מהי. באופן יוצא דופן, לרגל 100 שנה להולדת אביו, גם ויליאם לב כתב שיר, אם כי לא היה משורר.
בני דורו ראו בויליאם לוב אדם מעניין וחביב, הוא לא חשב שהוא מתרגם מכובד, שאי אפשר לבקר אותו. אנשים רבים כתבו עליו מאמרים חמים, ארפאד פאסטור (Árpád Pásztor), שאנדור אינצה, מלכיאור לנדייל ועוד. ויליאם היה גבר בעל כושר, רחץ בקור של החורף ושחה בחוץ. לא לעיתים קרובות, אבל כשארגן בילויים אז הם היו גדולים. אחת מבנותיו, רוזלי, שנכנסה אף היא למקצוע עריכת הדין, עברה במקומות הרגילים למחרת הבילויים של אביה ושילמה את החשבון.
כרכים
הוא ערך אנתולוגיות מתרגומיו, שפרסם ב:
Shock Treatment
תקציר העלילה
קריין מציג בפני הצופים את מנהל אולפני הטלוויזיה - פארלי פלייבורס. בעוד פארלי מביט על אולפן הטלוויזיה שלו - שעכשיו מעוצב כמו מיקרוקוסמוס של העיר של דנטון - האולפן מתמלא בהתמדה בקהל צופים - תושבי דנטון לשעבר, אשר שמחים למלא את תפקידם החדש כחברים בקהל האולפן של שידורי טלוויזיה חיים במשך 24 שעות ביממה ("Overture"). יוצא הדופן בחגיגה זו הוא בראד מייג'ורס (קליף דה יאנג), שלמרות התעקשותה של אשתו ג'נט (ג'סיקה הארפר) שהכול יהיה בסדר, הוא אמביוולנטי לגבי השינוי שעובר על עיר הולדתם ("Denton, U.S.A").
בראד וג'נט נבחרים לשמש כמתמודדים בתוכנית "מבוך הנישואים", שעשועון שמטרתו היחידה, ככל הנראה, היא לגרום לאנשים להתאשפז ב-"Dentonvale", בית משוגעים מקומי של דנטון. ג'נט מקבלת את ההזדמנות לאשפז את בראד על ידי המנחה העיוור של התוכנית, אוסטרי בשם ברט שניק (בארי המפריס), שמבטיח לה שהחוויה תשפר את הנישואין שלהם ("Bitchin' in the Kitchen").
תגובות
למרות הציפייה שהייתה טרם הפצת של הסרט (בין השאר, כתוצאה ממסע פרסום בטלוויזיה שכלל תוכנית מיוחדת בשם "The Rocky Horror Treatment"), הסרט היה הן כישלון ביקורתי והן כישלון מסחרי, כאשר הופץ לראשונה כ-"סרט חצות" בלבד, בליל כל הקדושים בשנת 1981. בפועל, הסרט מעולם לא זכה להפצה כלל ארצית בבתי הקולנוע של ארצות הברית. בסופו של דבר, התברר כי עם התקציב הגדול של הסרט, והכישלון שלו בקופות, סרט זה הפך לכישלון גדול עוד יותר מאשר "מופע הקולנוע של רוקי" כאשר זה הופץ לראשונה בבתי הקולנוע, בשנת 1975. עם זאת, במהלך השנים הסרט זכה להפוך להיות סרט פולחן בעבור קבוצת צופים נאמנה. הסרט זכה לדירוג של 40% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על חמש חוות דעת.
Lost Frequencies
פליקס דה לט (בצרפתית: Felix De Laet נולד ב-30 בנובמבר 1993) הידוע בשם הבמה Lost Frequencies, הוא דיג'יי ומפיק מוזיקלי בלגי. הוא ידוע בעיקר בזכות הסינגלים "Are You with Me" משנת 2014 ו"Reality" משנת 2015.
רקע
פליקס דה לט נולד בבלגיה ואת דרכו המוזיקלית התחיל עוד בילדותו. הוא גדל במשפחה מוזיקלית וכבר בגיל צעיר ניגן בפסנתר עם אחיו. דה לט בחר את שם הבמה Lost Frequencies (מילולית: "תדרים אבודים") משום שכאשר התחיל ליצור רמיקסים, הוא היה עושה שימוש בשירים ישנים מסגנונות מגוונים, אותם הוא מכנה "תדרים אבודים". השם Lost Frequencies משקף את ההשפעות הרבות שלו, וכן את הרצון שלו לחשוף חומרים נשכחים ולהציג אותם באור חדש. לדבריו המוזיקה שלו לא קלה להגדרה ולקטלוג בז'אנר מסוים, ו"תדרים אבודים" מסכם אותה. "Lost Frequencies מושפע ממגוון עולמות מוזיקליים ומשלב בין היפ הופ, דראם אנד בייס, קאנטרי ג'אז סול וטכנו.
2014–2015: "Are You with Me"
בשנת 2014, לוסט פריקוונסיז עשה רמיקס לשיר "Are You with Me" של אמן הקאנטרי איסטון קורבין. השיר הופיע במקור באלבום האולפן השני של קורבין, "All Over the Road", אך לא הופץ כסינגל. לוסט פריקוונסיז עשה רמיקס לשיר והעלה אותו לסאונדקלאוד. הלהיט נוצר בהשראת הרמיקס של Wankelmut לשיר "One Day / Reckoning "Song של אסף אבידן, אשר בעקבותיו החליט דה לט ליצור רמיקס שמבוסס על גיטרות ובאסים.
חברת התקליטים ארמדה מיוזיק ומייסד חברת התקליטים The Bearded Man, מרוואן טלילי, גילו את הרמיקס של לוסט פריקוונסיז והחתימו אותו. המהדורה הרשמית הופצה ב-27 באוקטובר 2014. ב-15 בנובמבר 2014 הסינגל הגיע למקום הראשון ה-Ultratop בבלגיה, כמו כן הגיע למקום השני בטבלת Walloon. בשנת 2015 הגיע לראש הטבלאות של אוסטרליה ואוסטריה. בנוסף השיר הגיע לעשרת השירים המושמעים ביותר במדינות נוספות באירופה, בהן פינלנד, צרפת, הולנד, נורווגיה, ספרד, גרמניה, פולין, אירלנד, שווייץ, בריטניה, שוודיה וטורקיה.
2016: Less Is More
ב-3 ביוני 2016, לוסט פריקוונסיז הפיץ את הסינגל "Beautiful Life", יחד עם סנדרו קוואזה, אשר היה לסינגל הראשון באלבום הבכורה שלו. הוא הודיע בטוויטר כי הוא מתכוון להפיץ את האלבום בספטמבר 2016. ב-8 בספטמבר הוא הפיץ רמיקס לשיר "Cold Water" של ג'סטין ביבר ומייג'ור לייזר. הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו בשם "Less Is More" ב-21 באוקטובר 2016. האלבום כולל את הלהיטים "Are You with Me" ו-"Reality" כמו גם את הסינגלים "Beautiful Life", "What Is Love" ו-"All Or Nothing" יחד עם המוזיקאי אקסל אהנסטרום. במאי ויוני 2017 שניהם הצטרפו לסיבוב ההופעות של הצ'יינסמוקרס. האלבום Less Is More הועמד על ידי IMPALA (איגוד חברות המוזיקה העצמאיות) לפרס אלבום השנה לשנת 2016, כאלבום הטוב ביותר שפורסם בלייבל אירופי עצמאי.
הסינגל "Reality" זכה להצלחה גם כן לצד הסינגל "Are You with Me" והגיע לראש המצעדים ברחבי אירופה. השירים זכו להצלחה רבה גם בארץ, ושני הלהיטים נכנסו לפלייליסט יום של גלגלצ.
Lost Frequencies מופיע גם בפסטיבלים בין לאומיים רבים כמו פסטיבל קואצ'לה וטומרולנד ברזיל בהם היה בשנת 2016, ביולי 2017 אף הופיע בטומורולנד המקורי אשר בבלגיה. Lost Frequencies אף הופיע פעמיים בישראל. ב-19 בינואר 2015 הגיע להופעה במועדון הבארבי בתל אביב. ב-11 באפריל 2017 הצטרף Lost Frequencies להופעה של דימיטרי וגאס ולייק מייק ב"רייב פסח" אשר נערכה בלייב פארק ראשון לציון וב-2018 היה לפתיחה של מרשמלו בישראל בתל אביב.
ב-30 ביולי 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם קאלום סקוט, את הסינגל "Where Are You Now".
יחסי החוץ של אוגנדה
יחסי החוץ של אוגנדה הם מדיניות חוץ המסדירה את יחסי אוגנדה עם מדינות אחרות. מדיניות זו מיושמת על ידי משרד החוץ האוגנדי. המדינה חברה בקהילה המזרח אפריקאית כחברה מלאה.
סקירה כללית
אוגנדה תלויה ביבוא זר לרוב צרכיה הכלכליים. עוד לפני העצמאות, יצירת מסלול סחר קבוע לאוקיינוס ההודי הייתה המטרה העיקרית של מדיניות החוץ של כל ממשלות אוגנדה. לאחר השלמת בניית קו הרכבת ממומבסה לקמפלה, אשר הושלמה במהלך התקופה הקולוניאלית, היחסים עם קניה הפכו למשמעותיים ביותר עבור אוגנדה. בשנות השמונים, בגלל חילוקי דעות כלכליים בנוגע להקמת פדרציה, פרצו פעולות איבה לטווח קצר בין קניה לאוגנדה על הגבול. מאז העצמאות שמרה אוגנדה על קשר הדוק ומיוחד עם בריטניה. אך עם הזמן אוגנדה החלה ליצור קשרים חדשים עם מדינות מתועשות אחרות. במהלך המלחמה הקרה אוגנדה דבקה בעקרון הנייטרליות, אך מדיניות החוץ נועדה לשמור על היחסים עם המדינות הקפיטליסטיות.
בעשור הראשון שלאחר העצמאות הדגישו הפוליטיקאים האוגנדים את הצורך בשיתוף פעולה עם מדינות שכנות ומעצמות על, השתתפו בארגונים בינלאומיים, כמו גם בארגון המדינות הבלתי מזדהות. בשנת 1971, יעדי מדיניות החוץ של אוגנדה השתנו באופן משמעותי לאחר עלייתו של אידי אמין לשלטון. כאשר תפס את השלטון, החל לנהל מדיניות חוץ תוקפנית ובלתי צפויה. אוגנדה החלה לאיים על שכנותיה ולהשתמש נגדם בכוח צבאי. מדיניות כזו של אידי אמין הביאה לבידוד הבינלאומי של אוגנדה.
בשנת 1986 עלה לשלטון יואורי קגוטה מוסבני, שנתמך בהתלהבות על ידי הקהילה הבינלאומית ובעיקר הקהילה האפריקאית. ממשלת מוסבני החלה לבנות הסכמי סחר עם מדינות מתפתחות אחרות על בסיס סחר חליפין ולא מזומן, אם כי מרבית הייצוא האוגנדי עדיין היה מורכב מקפה שנמכר לארצות הברית או למדינות אירופה, עם מרבית היבוא מאירופה. מדינות שכנות החלו להימנע מיצירת קשרים הדוקים עם אוגנדה, מחשש שמוסבני, שעלה לשלטון כתוצאה ממלחמת גרילה, עשוי לסייע למתנגדים בכוונה להפיל את ממשלותיהם. אוגנדה קיימה יחסי ידידות עם לוב, ברית המועצות, צפון קוריאה וקובה, אף על פי שרוב הסיוע הכלכלי התקבל מהמערב. ביולי 1990, מנהיגי אפריקה בחרו במוסווני, כיו"ר ארגון האחדות האפריקאית.
השתתפות באיחודים אזוריים
עוד לפני העצמאות, אוגנדה, קניה וטנזניה תכננו ליצור פדרציה משותפת. בשנת 1963 נחתמה הצהרת כוונות להקמת פדרציה שהובילה להקמת הקהילה המזרח אפריקאית בשנת 1967. בשנת 1977, ה-EAC חדל להתקיים: אוגנדה וטנזניה חששו מהשליטה הכלכלית בקניה, וקניה וטנזניה היו שליליות כלפי אידי אמין. בשנת 2001 המדינות חידשו את השתתפותן בקהילה המזרח אפריקאית, ושחזרו את איחוד זה. רואנדה ובורונדי הצטרפו לארגון EAC בשנת 2007.
אוניברסיטת באפלו
אוניברסיטת באפלו (באנגלית: The State University of New York at Buffalo; ידועה בשם: University at Buffalo; בראשי תיבות: UB) היא אוניברסיטה ציבורית בבאפלו שבמדינת ניו יורק בארצות הברית, אחת מהאוניברסיטאות המרכיבות את מערכת (SUNY). האוניברסיטה הוקמה ב-1846 ולומדים בה כ-32,000 סטודנטים בכ-13 בתי ספר, מה שהופך אותה לאוניברסיטה הציבורית הגדולה ביותר במדינה. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את טיילור קולדוול, בראם כהן, מוחמד עבדאללהי מוחמד וג'נין פירו.
היסטוריה
אוניברסיטת באפלו הוקמה כקולג' פרטי לרפואה בשנת 1846 בתמיכתו של נשיא ארצות הברית מילרד פילמור (בכך היא אחת האוניברסיטאות היחידות, ביחד עם אוניברסיטת וירג'יניה שנוסדו על ידי נשיאים). בשנת 1891 החלו לימודי משפטים. בשנת 1915 הוקם הקולג' לאמנויות ומדעים. בשנת 1956 הוקם בית הספר להנדסה אזרחית ובשנת 1962 האוניברסיטה הפכה לציבורית כאשר מושל ניו יורק נלסון רוקפלר הוביל את הרכישה.
ג'ונתן פורוורד
ג'ונתן פורוורד (באנגלית: Jonathan Forward; 1680–1760) היה סוחר לונדוני, שהיה אחראי בעיקר על הגליית הנידונים, מכלא ניוגייט וממחוזות הבית, למושבות האמריקאיות שבשליטת האימפריה הבריטית בין השנים 1718 עד 1739.
קריירה
העסק להגליית נידונים הופק בידי פורוורד, ב-1718. בתחילה, קיבל 3 ליש"ט על כל נידון שהגולה למושבת עונשין, ומאוחר יותר, ב-1727, הגדילו ל-5 ליש"ט. בין האוניות שיצר איתן קשר, בשביל להגלות את הנידונים למושבות האמריקאיות שבשליטת האימפריה הבריטית, היו האוניות Gilbert (1720–1722), Jonathan (1723–1724), Patapsco Merchant (1732) ו-Genoa Galley (1738), בפיקודו של דרבי לוקס הראשון.
הוא פרש מתפקידו לאחר כ-20 שנה, ב-1739. אנדרו ריד החליף אותו בתפקידו.
חיים אישיים
פורוורד נפטר ב-1760 ונקבר בלונדון.
דומיניק טלהאמר
דומיניק טלהאמר (בגרמנית: Dominik Thalhammer; נולד ב-2 באוקטובר 1970) הוא מאמן כדורגל אוסטרי המאמן את אוסטנדה.
קריירת אימון
מדצמבר 2005 עד אוקטובר 2006 היה מאמנה של ווינר ספורט קלאב מהליגה השלישית. מיוני 2007 ועד מאי 2008 היה עוזר מאמן הקבוצה הבכירה של ל.א.ס.ק. לינץ.
לאחר שאימן שתי קבוצות נוספות מהליגות הנמוכות, בפברואר 2011 מונה טלהאמר למאמנה של נבחרת הנשים האוסטרית. בשנת 2020 הוא סיים את הכהונה ובמקומו מונתה אירנה פורמן.
לקראת עונת 2020/2021 מונה למאמן הראשי של ל.א.ס.ק. לינץ. ב-13 בספטמבר 2021 הוא פוטר מתפקידו.
ITunes Session (מיני-אלבום של שיינדאון)
iTunes Session - Shinedown הוא חלק מסדרת אלבומי ITunes Session. בניגוד לאלבומים אחרים בסדרה הוא אינו כולל ראיונות, ומוגדר כמיני-אלבום. כל הרצועות באלבום הן גרסאות לשירים מאלבום האולפן השלישי של שיינדאון, The Sound of Madness.
אשר שוורצמן
אשר שוורצמן (ביידיש: אשר שוואַרצמאַן; 1889 פלך קייב האימפריה הרוסית - 1919 ליד רפליבקה) היה משורר יידי ואוקראיני.
ITunes Session (מיני-אלבום של שיינדאון)
רצועות
כל השירים נכתבו על ידי ברנט סמית ודייב באסט.
אשר שוורצמן
קורות חיים
ב-1905 הוא עבר להתגורר בקייב אצל אחיו הגדול. כנראה תחת השפעת אחיו השתתף במאורעות של מהפכת 1905. יותר מאוחר עבר לברדיצ'ב, שם לימד עברית ולמד בבית ספר למסחר. אז הוא גם התחיל לחבר שירה, תחילה בשפה האוקראינית.
ב-1911 שוורצמן גויס לשורות הצבא הרוסי ושירת ביחידת הפרשים בקליש (כיום בפולין). בין 1914–1917 השתתף במלחמת העולם הראשונה. פעמיים עוטר בעיטור גאורגיוס הקדוש. במלחמה הוא נפצע ועבר שיקום בבתי חולים של טמבוב ומוסקבה. הוא שוחרר מהשירות הצבאי ב-1917.
לאחר השחרור הוא התגורר בקייב ועבד בביטאונה של תנועת הבונד פאלקסצייטונג.
בעקבות הפרעות שפרצו בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה הוא התנדב לשירות בצבא האדום ונהרג בקרב. הוא נקבר בקבר אחים ליד כפר רפליבקה.
חוקות הגויים
לא תלכו בחוקות הגויים הוא מצוות לא תעשה מהתורה על אימוץ דרכי הגויים, גם בענייני חולין. לפי התורה, על עם ישראל להבדל ממנהגי הגויים לא רק בפולחן ואמונה, אלא אף במאפיינים חיצוניים. מטרת האיסור לשמר את אופיו ואת קדושת של עם ישראל משאר העמים שסביביו.
איסור זה הוא חלק משרשרת חוקים שמטרתם להרחיק מעם ישראל כל קשר לעבודה זרה. איסורים דומים: הקפת הראש והשחתת הזקן וכתובת קעקע. איסור דרכי האמורי נכלל (בחלקו) באיסור זה, אולם הוא מתמקד ספציפית בהרחקת אמונות טפלות.
מקור האיסור
בתורה נכפל איסור זה כמה פעמים מה שמראה על חשיבותו.
פרשנות חז"ל
על פי פרשנות חז"ל לפסוקים, ובעקבותיהם בפסיקה ההלכתית, עולה שציווי זה מתמקד בצורת הלבוש ובצורת התספורת, ובסגנון הבניה.
לבוש
בספרי (פרשת ראה, פיסקה פא) נדרש שיש להתרחק אף מהלבוש של גויים.
על פי הגאון מווילנה האיסור כולל כל סוגי המלבושים של הגויים אף שאין בהם כלל שייכות לעבודה זרה. אולם המהרי"ק הגביל איסור זה רק לבגדי עבודה זרה, ולבגדי פריצות (=ארגמן). על סמך פסיקה מקלה זו, התבססו פסיקות רבות המתירות לערוך טקסים צבאיים והנחת זרים על הקברים ועוד לבוש מודרני מותר ואינו בכלל האיסור. למרות זאת בציבורים מסוימים, מקדשים את הלבוש היהודי המסורתי, בטענה שהבדלות מעין זו גורמת לחיזוק שמירת מצוות ולאי פריקת עול. בהגדה של פסח (המבוססת על מדרש הלכה) מוזכר שבני ישראל כשהיו במצרים היו שונים בלבושם מהמצרים המקומיים.
תספורת
לדעת ר' יהודה בן בתרא חלק מאיסור זה הוא שאין להסתפר כמו הגויים.
לפי רוב הפרשנים תספורת קומי הכוונה להשארת השערות במרכז הראש וגילוח השער שמעל האוזניים הנקראת בימינו מוהיקן. אולם יש שפירשו "קומי" - גילוח השערות שמלפנים והשארת שערות כלפי העורף (קוקו). גם לגבי גידול שער לנוי (לבנים) יש מהפוסקים שאוסרים
בתלמוד בבלי מובא שבמקרים של צורך לאומי איסור זה מותר.
ארכיטקטורה (בתי כנסת)
בנוסף לאיסורים אלו מובא בספרא שאין לחקות את הגויים גם בעשיית מבנים כמותם. יש דעות שונות בין הפוסקים בהבנת דברים אלו. רובם מבינים שהכוונה שאין לעשות צורת בית הכנסת כצורת מבני עבודה זרה. על אף איסור זה ציינו חוקרי בית הכנסת העתיקים (סוקניק ואחרים) שבתי הכנסת בעת העתיקה היו דומים מאוד בצורתם לבתי פולחן גויים, רצפת הפסיפס והקישוטים נלקחו ממוטיבים הנהוגים ברומי, אף דמות אל השמש (הליוס) הופיע בכמה בתי כנסיות עתיקים.
על סמך פסיקה זו יש פוסקים שכתבו לאסור לעשות בבית הכנסת צריח. ביהדות תימן אף נמנעו מטעם זה מבניית כיפה על בנין בית הכנסת.
סוג העמים
רוב האזכורים במקרא מובאים בהקשר לעמי מצרים וכנען. ספר יראים הגביל איסור זה רק לעמים אלו. אולם לרוב הפרשנים ההיבדלות היא מכל עובדי עבודה זרה. רשב"א הרחיב את האיסור אף לגויים שאינם עובדים עבודה זרה.
מנהגים המוזכרים במקורות
בתלמוד בבלי מובא שמנהג שהגויים נוהגים אולם הוא מוזכר במקרא הוא מותר. לדוגמה:
בדברים שיש בהם טעם
דעת רבינו ניסים, והרב יוסף קולון במנהגים שיש להם הסבר הגיוני לא שייך איסור חוקות הגויים. אולם הגאון מווילנה חלק בחריפות על פסק זה.
איסורים נוספים
בתקופת ההשכלה נדרשו רבים מחכמי הזמן (בעיקר החת"ם סופר ותלמידיו) לשאלות הנוגעות לאיסור זה. בין הדברים אפשר למנות: עוגב בבית הכנסת, עשיית חופה בבית הכנסת, מיקום הבימה בבית הכנסת סגנון בגדי החזן, הליכה ללא כיפה, הנחת זרים על הקברות ועוד. אולם הרב אהרן וולקין הסתייג מספרות זו, שעל פי דעת היראים האיסור הוא רק בדברים שנעשו לשם עבודה זרה.
דז'ה דיארמטי (יועץ פרלמנטרי)
ביוגרפיה
דז'ה (דוד) גוטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של שלמה גוטמן ושל פאני ורייזמן (1837–1911). הוא למד בבית הספר התיכון בעיר הולדתו, שם נבחר ב-29 בספטמבר 1889 לסגן נשיא החוג לקצרנות בשיטת גאבלסברגר-מרקוביץ' (בהיעדר אמצעים טכנולוגיים אחרים קצרנות שימשה בפרלמנטים רבים לתיעוד חיוני של הדברים שנאמרו במליאה). גוטמן השלים את השכלתו הגבוהה בפקולטה למשפטים (דוקטור למשפטים) ובמדע המדינה של אוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא הצטיין לראשונה בתחרות הקצרנות של בית הנבחרים בשנת1891, שם זכה בשני פרסי זהב לרמה בינונית (180 הברות לדקה). בתחרות שנערכה במרץ של השנה שלאחר מכן זכה בפרס זהב של חבר האספה הלאומית שומה וישונטאי (מקודם: שלמה ויינברגר). ב-1893 זכה בפרס הראשון של "האגודה הלאומית ההונגרית לקצרנות". הוא ניצח בדרגה הגבוהה ביותר (220 הברות לדקה) גם בתחרות הכתיבה של בית הנבחרים שהתקיימה ב-19 בנובמבר 1893. בנובמבר 1894 מונה לקצרן מתמחה בלשכה הפרלמנטרית. הוא קודם לקצרן פרלמנטרי רשמי במאי 1898 (תפקיד חשוב בשים לב לצורך בתיעוד אמין מקצועי ומדויק של דיוני הפרלמנט). באפריל 1902, הוא זכה בפרס השני בתחרות מיוחדת של העיר סגד (270-300 הברות לדקה). מהשנה שלאחר מכן התמנה למנהל קורסי הקצרנות הגרמנית-הונגרית של "האיגוד הלאומי ההונגרי לקצרנות" ועד מהרה הפך למנהל שעמד בראש צוות המורים. ההכשרות נערכו ב"בית הספר המקצועי גאבלסברגר" בכיכר על שם פרנץ ליסט בית 10. דיארמטי זכה בפרס הראשון בקטגוריה הקשה ביותר (270–300 הברות לדקה) בתחרות הקצרנות הארצית שנערכה באונגוואר במאי 1904. בית הספר המקצועי שניהל עבר לרחוב שאנדור הגדוש 7 בטרזווארוש (רובע 6 של בודפשט) בעשור השני של המאה ה-20.
מותו נגרם כתוצאה מאוטם שריר הלב. דיארמטי הובא למנוחות בהשתתפות קהל רב בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. לאיוש מארקי-זאי נשא הספד בראש משלחת של משרד העיתונות, הדוקומנטציה והקצרנות של הפרלמנט ההונגרי.
משפחתו
אשתו הייתה ארנקה וייס (1881–1963), בתם של יוז'ף וייס ושל פרנציסקה פלש, עמה התחתן ב-26 באפריל 1903.
ילדִיהם:
The Backrooms
The Backrooms (בתרגום ישיר לעברית: החדרים האחוריים) היא אגדה אורבנית ותופעת אינטרנט המתארת מבוך אינסופי של חדרי משרדים שנוצרו באופן אקראי. החדרים מאופיינים בריח של שטיח רטוב, קירות עם גוון מונוכרומטי צהוב ונורות פלואורסצנט. האגדה האורבנית פורסמה לראשונה באתר 4chan בפוסט "תמונות מצמררות", שבו משתמש אנונימי המציא סיפור המבוסס על אחת התמונות. מאז שהתפרסמה התמונה, היא הפכה לתופעת אינטרנט באפליקציות טיקטוק, אינסטגרם ו-Reddit, ואף היוותה השראה לסדרת הטלוויזיה ניתוק ולמשחק הווידאו The Backrooms Game שנוצרה על ידי החברה Pie on a Plate Productions.
מקור
האגדה האורבנית פורסמה לראשונה באתר הפורומים 4chan בפורום /x/ ב-12 במאי 2019, כאשר משתמש אנונימי ביקש מאנשים באתר להעלות תמונות מצמררות. אחד מן המשתמשים שהגיב, העלה תמונה של מסדרון אינסופי שלו הוא קרא "The Backrooms". הוא הסביר ש-"אם אתה לא נזהר והולך במקומות הלא נכונים, אתה יכול בטעות ליפול אל תוך הבקרומס, איפה שאין כלום מלבד שטיחים ספוגים במים, מראה של קירות צהבהבים וזמזום הבלתי פוסק של המנורות המאירות בצבע צהוב. האזור הזה מתפרס על כ-600 מיליון מטרים רבועים של חדרים ריקים שנוצרים בצורה אקראית. תקווה שאלוהים יציל אותך כשאתה שומע משהו, כי תהיה בטוח שהוא כבר שמע אותך (ומתקדם לעברך..)".
לאחר שהתמונה הועלתה, מספר אנשים באינטרנט התחילו לכתוב קריפיפסטות ואגדות אורבניות על התמונה. בנוסף לכך, התמונה הפכה לתופעת אינטרנט ששותפה ברשתות חברתיות רבות. רבים מהאנשים טענו כי הם ראו את התמונה בעבר, רבים אחרים התלהבו והזדעזעו מהתחושות שהיא מביאה להם. קייטלין קובריק מ-Somag News, טענה כי הבקרומס זה בעצם "אגדה אורבנית שמתארת חלומות מקוללים".
המיקום של התמונה המקורית של הבקרומס אינו ידוע; אף על פי שהוצעו מספר מיקומים, ייתכן גם שהתמונה היא קומפוזיציה דיגיטלית שנוצרה באופן ממוחשב.
הסיבה לצמרמורת הייחודית
אנשים רבים תהו מדוע דווקא לסיפור זה יש הרגשת צמרמורת מיוחדת שלא מרגישים בסיפורי אימה אחרים. אנשים רבים הציגו את דעתם בכל רחבי האינטרנט בנוגע לזה. חלקם טענו כי הסיבה היא שהאדם אשר נמצא שם חווה הרגשה של אי חשיבות לזמן, דבר שיטריף אותו תוך זמן קצר. אחרים טוענים כי מדובר באזור שנראה כולו אותו דבר, ובעצם אין שום דבר חדש, ומכיוון שאין שום דבר חדש, אין פעם בה עולה בך הרגש או הציפייה כלפי משהו, ובהתאם גם אין פעם בה יורד הרגש או הציפייה עבור משהו, דבר זה נותן הרגשה של לולאה אינסופית.
הפחד להישכח
אחת העמדות שבלטו מעל השאר הייתה של "קלארק אליסון", שהעלה סרטון ב-28 בפברואר 2022 לרשת החברתית יוטיוב, תחת הכותרת "החדרים האחוריים: הפחד להישכח" (באנגלית: "The Backrooms: Fear of Being Forgotten"), בסרטון זה מרטין חשף את עמדתו לגבי הסיפור, וטען כי התחושת צמרמורת אנו חווים בשמיעת סיפור זה נובעת משלושה אלמנטים שגומרים לאי-נוחות לא רגילה, מתרגום שגוי של המוח למתרחש, מחוסר חשיבות לזמן ולמקום, ומדז'ה וו לתרבות שלנו. את דבריו הוא מעמיד לצד הספר שנקרא "Being and time" שנכתב על ידי מרטין היידגר, "Specters of Marx" שנכתב על ידי ז'אק דרידה, Ghosts of My Life שנכתב על ידי מארק פישר וNon-Places שנכתב על ידי מארק אוג', בעזרת ארבעת הספרים הללו (ועוד כמה דוגמאות) הוא הציג את דעתו לגבי התחושה המוזרה שהחדרים האחוריים נותנים לאדם אשר חי שם.
את האלמנט הראשון הוא מביא מספר "Being and time", בנכתב כי הדרך היחידה לזכור שאנשים לפניך היו פה, היא על ידי הדברים שהם יצרו והשאירו אחרי מותם, כגון מבנים, כלים וכדומה. קלארק טוען בהמשך לדבריו של מרטין כי לכל דבר שאנו רואים במציאות שהוא מלאכותי (כלומר שאינו נוצר על ידי הטבע) מתעוררת אצלנו המחשבה כי אותו דבר מסוים שייך למישהו כלשהו, אותו מישהו אולי נטש את אותו דבר מסוים, אולי אותו מישהו איבד את אותו דבר מסוים, אבל אותו דבר מסוים עדיין נבנה על ידי מישהו כלשהו, והוא סימן לכך שלפניך היו אנשים, ובעצם שהייתה פה האנושות. זה עובד ככה כי המוח שלנו מתרגם זאת כך. החדרים האחוריים לעומת זאת הוא אזור שאמנם נראה לנו מלאכותי, אך בו-זמנית, אזור שלא שייך למישהו אחר, ולא נבנה על ידי מישהו אחר, והיות ואין לאזור הזה תכלית, המוח שלנו לא מזהה עבור מה הוא נבנה ומה מטרתו כאן, והתרגום של המוח נכשל. החדרים האחוריים הם חסרי סימון כלשהו לאנושות, ובמילים אחרות, אזור שנשכחה ממנו האנושות.
האלמנט השלישי והאחרון הוא אחת מהסיבות ללמה חרדה ודיכאון היא תופעה יותר נפוצה מפעם, האלמנט השלישי אומר שבעידן המודרני אנשים מתחילים לאבד את ההגדרה עבור חוויה, כי כל דבר בעולם ב-100 שנים האחרונות הוא שיחזור של דברים שיצרו פעם, כגון: סדרות ישנות שעשו להם רימייק, כלי רכב ששופרו בדברים קטנים וכדומה. כל אלו נותנים לאנשים שחיים כיום מציאות של עולם לא מתחדש, עולם שלוקח את העבר ומשחזר אותו שוב ושוב, מה שנותן הרגשה שהעולם נבלע לתוך עצמו. מה גם, בעבר אנשים בשביל לחיות, והיות והפיזיקה והמדע לא היו משוכללים מספיק באותה התקופה, אירועים כמו אסונות טבע ותרחישים כאלו ואחרים נתנו לבני האדם שחיו לפני יותר ממאה שנה הרגשה של חוסר ודאות לגבי ההמשך והמחר, וזה נתן לאנשים שחיו פעם ערנות תמידית בשביל אותו דבר שיכול לצוץ, מה שמנע מהם להיכנס לחרדות ודיכאון עקב אי-התחדשות כמו היום.
תעשיית הקולנוע
בינואר 2022, סרטון אימה הועלה ליוטיוב בכותרת "The Backrooms" של הבמאי בן ה-16 "קיין פרסונס". הסרטון מוצג כהקלטה משנת 1996 של צלם צעיר שנכנס בטעות למקום, בורח מגופים ונכנס לקומות שונות בתוך הבקרומס. הסרטון נעשה בעזרת התוכנה Blender, וכן בעזרת פילטר של צילום VHS. אריקה ראסל מהתחנה WPST טענה כי מדובר ב-"סרטון הכי מפחיד באינטרנט", בעוד מרי בת' מקאנדרוז מ-Dread Central השוותה אותו למשחק הווידאו Control מ-2019 וטענה כי "צפתה בו 10 פעמים".
תעשיית המשחקים
ב-12 בפברואר, משתמש Reddit הכין מפה במיינקראפט המדמה את הקונספט של הבקרומס.
הבקרומס היווה השראה למשחק אימה אינדי מ-2019 שנוצר על ידי החברה Pie on a Plate Production. המשחק הופיע ברשימת "המשחקים החינמיים הטובים ביותר בסטים" בשל האווירה ה"מטרידה" וה"מטריפה" שהוא מביא לשחקן.
נוצרו משחקים נוספים אשר מבוססים על הקריפי פסטה, כגון המשחקים "The Backrooms Simulator" ו-"Enter the Backrooms", שיצאו ב-2019 וב-2021.
ניצה ינאי
ניצה ינאי (נולדה ב-21 באפריל 1951 בישראל) היא סוציולוגית ישראלית ופרופסור אמריטה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. ינאי עוסקת בחקר הגזענות וסטריאוטיפים חברתיים, חשיבה פמיניסטית, פילוסופיה פוליטית, זהות ותרבות.
ביוגרפיה
ינאי היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1974), ובעל תואר שני (1981) ושלישי (1985) מאוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק. החלה ללמד באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1990 במחלקה למדעי ההתנהגות וב-2007 במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה. כיהנה גם כיושבת ראש הוועדה לתואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון. שימשה גם כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת קולומביה.
ינאי עוסקת במחקר בתחומים כגון קונפליקטים לאומיים, גזענות, וסטריאוטיפים חברתיים ותרבותיים. כמו כן, היא חוקרת תאוריה פמיניסטית, פסיכואנליזה תרבותית, פילוסופיה פוליטית, זהות ותרבות, וסוציולוגיה פוליטית של רגשות. היא עוסקת בחקר הבנת הרגשות במובן החברתי והתרבותי שלהם. עיקר עבודתה היא בין-תחומית ומשלבת פסיכולוגיה, חקר התרבות, פסיכואנליזה ופרספקטיבה סוציולוגית. במחקרה מנסה ינאי לייצר הבנה סוציולוגית-תרבותית לכוחות שמארגנים אירועים רגשיים.
ספרה, "האידאולוגיה של שנאה: הכוח הלא מודע של השיח החברתי", יצא לאור ב-2012 בהוצאה האקדמית של אוניברסיטת פורדם (באנגלית).
רן כוכב
רן (רנכו) כוכב (נולד ב-6 ביולי 1971) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כדובר צה"ל, כמפקד מערך ההגנה האווירית וכקצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר).
ביוגרפיה
כוכב התגייס לצה"ל ב-1989 ושירת כלוחם וכקצין במערך ההגנה האווירית של חיל האוויר. בין השאר שירת כמפקד סוללת נ"מ מתנייעת (צ'פרל) וכסמג"ד חובט/וולקן בקו הסגול בעת שהות צה"ל בדרום-לבנון. כוכב היה מפקד חבורת הפיקוד הקדמית (חפ"ק) בחיל האוויר בעת אירוע אסון המסוקים וכמי שפיקד על כוחות החילוץ בסמוך לבית הקברות של קיבוץ דפנה. בהמשך שירת כקצין המבצעים של מערך הנ"מ במלחמת המפרץ השנייה וב"מבצע חומת מגן" עת השתתף גדוד 66 בלחימה ביהודה ובשומרון.
בשנים 2003–2005 כוכב שירת כמפקד גדוד רם 66, גדוד נ"מ מתנייע שהפעיל מערכות נשק מחבט, וולקן וסטינגר בגבול הצפון לאחר נסיגת צה"ל מלבנון וכקצין הנ"מ האוגדתי של אוגדת הגליל טרום מלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן שירת כראש ענף מיוחדים בלהק האוויר.
ב-2006 הוצב כמפקד יחידת טילי חץ "חרב מגן" עליה גם פיקד במלחמת לבנון השנייה. לאחר תקופת לימודים בארצות הברית, מונה ב-2009 לראש ענף תורה והדרכה במפקדת המערך והיה מהמובילים של השינוי המערכתי אשר הפך את מערך הנ"מ למערך ההגנה האווירית בחיל האוויר, בקליטת מערכות הנשק "כיפת ברזל" והפיכתה מבצעית ובשיתופי פעולה עם צבא ארצות הברית.
כוכב הפך למפקדה הראשון של כנף הגנת שמי המדינה (כנף 168) לאחר השינוי הארגוני שעבר המערך ב-2011. בשנים 2013 עד 2015 פיקד על בית הספר להגנה אווירית ובהמשך למד במכללה לביטחון לאומי. ביולי 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף, ובספטמבר 2016 התמנה לקצין המשטרה הצבאית הראשי (קמצ"ר). שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018. בספטמבר 2018 מונה למפקד מערך ההגנה האווירית, ושירת בתפקיד זה עד אפריל 2021.
ביוני 2021 מונה לדובר צה"ל. במרץ 2023 סיים את תפקידו והוחלף על ידי דניאל הגרי.
חיים אישיים והשכלה
נשוי להילה ואב לארבעה בנים ומתגורר בקיסריה.
כוכב הוא בעל תואר ראשון בתקשורת ומינהל עסקים מהמכללה למינהל, בעל תואר שני בלימודים אסטרטגיים מטעם אייר יוניברסיטי של חיל האוויר האמריקאי במונטגומרי, אלבמה וכן בעל תואר שני נוסף מטעם אוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי במדעי המדינה. במסגרת התמחות בלימודיו האקדמאים ערך, הפיק והגיש בתוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
כרים קונאטה
כרים קונאטה (בצרפתית: Karim Konaté; נולד ב-21 במרץ 2004 בחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת החלוץ ברד בול זלצבורג ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים
קונאטה גדל במחלקת הנוער של מימוסאס מליגת העל של חוף השנהב, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2020. ביוני 2022 חתם ברד בול זלצבורג האוסטרית.
קריירה בינלאומית
ב-3 בספטמבר 2021 ערך קונאטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מוזמביק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
עונת 2007/2008 בליגת האלופות
עונת 2007/2008 בליגת האלופות הייתה העונה ה-53 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-16 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-17 ביולי 2007 ותחרות הסתיימה ב-21 במאי 2008.
בתחרות השתתפו 76 קבוצות.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 76 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 2002-2006. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציג אחד:
יתר הקבוצות השתתפו בסיבובים המוקדמים. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך 16 קבוצות החלו במשחקי שמינית הגמר.
כל המשחקים למעט משחק הגמר היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות.
שלב המוקדמות הראשון
הסיבוב הראשון נערך ב-17 וב-18 ביולי והסיבוב השני נערך ב-24 וב-25 ביולי 2007.
שלב המוקדמות השני
הסיבוב הראשון נערך ב-31 ביולי וב-1 באוגוסט והסיבוב השני נערך ב-7 וב-8 באוגוסט 2007.
שלב המוקדמות השלישי
הסיבוב הראשון נערך ב-14 וב-15 באוגוסט והסיבוב השני נערך ב-28 וב-29 באוגוסט 2007. (המשחק השני בין א.א.ק. אתונה לסביליה שוחק ב3 בספטמבר 2007 בעקבות מותו של שחקן סביליה אנטוניו פוארטה)
שלב הבתים
בסיום שלבי המוקדמות נקבעו 32 הקבוצות הממשיכות לשלב הבתים. ב-30 באוגוסט 2007 נערכה הגרלה הבתים במונקו בה חולקו הקבוצות לשמונה בתים, כאשר בכל בית ארבע קבוצות. בשלב זה קבוצות מאותה מדינה לא יכולות להתמודד אחת מול השנייה. כל קבוצה פגשתה את שלוש הקבוצות האחרות בבית במתכונת משחק בית ומשחק חוץ - סה"כ התקיימו שישה מחזורי משחקים. המחזורים התקיימו בין התאריכים 18 בספטמבר עד 12 בדצמבר.
2 הקבוצות שסיימו ראשונות בכל בית המשיכו לשלב שמינית הגמר, בעוד הקבוצה שסיימה במקום השלישית הצטרפה לליגה האירופית. 32 הקבוצות השתייכו ל-15 התאחדויות שונות. עבור הקבוצות סבילה וספרטה פראג הייתה זאת הופעת בכורה באליפות.
שלב הפלייאוף
משחקי הבתים שלב א' נערכו בין 18 בספטמבר 2007 לבין 11 בדצמבר 2007. בהם השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שזכו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א: אולימפיק מרסיי, רוזנבורג, ורדר ברמן, בנפיקה ליסבון, גלאזגו ריינג'רס, ספורטינג ליסבון, פ.ס.וו. אינדהובן, סלביה פראג.
משחקי רבע הגמר החלו ב-19 בפברואר 2008. לשמינית הגמר העפילו ארבע קבוצות מאנגליה, שלוש מאיטליה וספרד.
ישראל בתחרות
בית"ר ירושלים הייתה הקבוצה הישראלית שהשתתפה בתחרות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו הפסידה לקבוצת פ.צ. קופנהגן מדנמרק ולא עברה לשלב הבא.
דני מוג'ה
דני מוג'ה (נולד ב-10 בינואר 1954) הוא איש קולנוע ותיאטרון ישראלי. ראש המחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות בבית ברל.
ביוגרפיה
מוג'ה נולד וגדל בתל אביב. בוגר בית הספר למשחק בית צבי. ב-1986 קיבל תואר שני מהמחלקה למחקר קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
בשנים 1980–1982 כיכב בסדרת הטלוויזיה הלימודית ללימוד מתמטיקה, "חשבון פשוט".
ב-1986 הגיש את פינת הקולנוע ב"זהו זה!" ושיחק בסרט "חיוך הגדי".
בקולנוע, שיחק, בין השאר, בסרטים "צלילה חוזרת" (1982), חנה ק. (1983), סהרה (1983), מגש הכסף (1984), חיוך הגדי (1986), כפפות (1986), אהבה גנובה (1986), שלג באוגוסט (1993).
בשנת 1994 הגיש מגזין קולנוע בשם "קולנוע צעיר".
בשנים 2000–2004 שימש מנהל שירות הסרטים הישראלי. ב-2003 פרסם את הספר "אהבנו כל כך - 100 סרטי מופת" בהוצאת מפה.
הפיק את הסרטים התיעודיים "כמה אהבה" (בימוי: כנרת חי-גילאור, 2010) ו"החגורה של נעמי" (בימוי: ז'ראר אלון, 2005).
ב-2005 הפיק את הסדרה "מונולוגים" לטלוויזיה החינוכית.
מלמד קולנוע במכללת ספיר ובמכללה האקדמית בית ברל. באפריל 2015 מונה לראש המחלקה לקולנוע במכללת בית ברל במקום נעמי שחורי.
שיחק בתיאטרון החאן בהצגות 35 במאי (1975), "מעשה נורא" (1978), חקירה" (1979), "שבעת הקבצנים" (1979), "מרסיה וקאמיה" (1979), "אגממנון" (1980), "חייו של ז'אן בטיסט פוקלן" (1980) ו"הרפתקאות החייל איוון צ'ונקין" (1981). בתיאטרון באר שבע שיחק ב"סקאפינו" (1981).
ב-1989 הועלה בצוותא מחזהו "מי רצח את פינוקיו?". ב-2012 חזר לבמה אחרי 30 שנה בהצגת הפרינג' "חופרים" בתיאטרון תמונע.
ב-2006 החל לתרגם מאיטלקית לעברית את סדרת ספרי הילדים ג'רונימו סטילטון. כמו כן תרגם את הספר "אתה חיה, ויסקוביץ" מאת אלסנדרו בופה.
מוג'ה הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הקולנוע הישראלי באיטליה, וחבר הנהלת פסטיבל הקולנוע ירושלים. הפיק את פסטיבל קולנוע דרום 2005.
שימש מבקר הקולנוע של המקומון "תל אביב".
באפריל 2015 מונה לראש המחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות בבית ברל.
החל משנת 2017 החל להגיש לצידו של יונתן גת את תוכנית הקולנוע "פסטיבל כאן", ברדיו "כאן תרבות" של תאגיד השידור הציבורי. התוכנית מוקדשת בכל פעם לסרט מופת אחר, שעובר ניתוח על ידי השניים בצירוף מומחים וחוקרים נוספים.
מוג'ה נשוי ללימור רוזנר, אדריכלית ובעבר מדבבת.
בריכת נאמן
נחל ובריכת חורף נאמן (נקראים גם בריכת המכללות או בריכת לוינסקי או בריכת התיכונט ובעבר גם בורק ליל) הם ערוץ זרימה, בית גידול לח ובריכת חורף הנמצאים במרזבה בין רכס הכורכר הראשון והשני בגבולה הצפוני של תל אביב. בעבר הייתה בשקע ביצה אשר היוותה מוקד משיכה לבעלי חיים אך גם גורם למחלת המלריה.
היסטוריה
בעבר השתרעה במקום ביצה אשר נקראה "בירכת ליל". ככל הנראה פירוש השם הוא בריכת הלילה, אפשרות אחרת היא שמדובר בשיבוש של השם בירכת ג'ליל, על שם הכפר ששכן לידה. בתעתיק השם לאנגלית במפת הקרן לחקר ארץ ישראל נכתב, ככל הנראה בטעות, Burak Leil והבריטים המשיכו להשתמש בשם זה גם במלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
אורכה של הבריכה היה 800 מטר, רוחבה 180 מטר ועומקה 30 סמ'. הבריכה הייתה מלאה מדי חורף עד לחודשי הקיץ.
במלחמת העולם הראשונה הייתה הביצה מוקד למלריה והצבא הבריטי אשר קו החזית שלו עבר בסמוך לביצה השתדל לייבשה על ידי שאיבת המים, גם בתקופת המנדט המשיכו בשאיבת המים על מנת למנוע היווצרות מוקד המלריה. באותה תקופה הוערך שטח הביצה ב-1,800 דונם, במקביל, מי התהום הגבוהים אפשרו חפירת בארות ועיבוד הקרקע בקיץ.
עם השנים נבנו ממערב לאזור שכונת מגדלי נאמן וממזרח קמפוס המכללות ועל שמם נקרא האזור כיום, במהלך בניית מגדלי נאמן נפגע השטח קשות מבחינה אקולוגית.
הווה
כיום הוסדר ערוץ הזרימה והשקע מנוקז על ידי מוביל תת-קרקעי לחוף הצוק, אף על פי שבתהליך נפגעו החי והצומח הטבעיים עדיין משמר האזור שמצפון למכללת לוינסקי צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים.
עקב בניית קמפוס המכללות ומגדלי נאמן מחולק השטח כיום לשניים, חלקו הצפוני הוא בעיקרו ערוץ הזרימה ואחו לח ובחלקו הדרומי בריכת חורף מלאכותית (בריכת סמינר לוינסקי) בשנת 2000 נעשה על ידי עיריית תל אביב ניסיון לא מוצלח להקים בצמוד למכללה בריכת חורף מלאכותית, אשר נכשל, לאחר מכן בשנת 2013 נחפרה על ידי עיריית תל אביב בריכת חורף מלאכותית גדולה יותר בדרומו של השקע אשר משמשת כפרק טבע עירוני ואתר לימודי לתלמידי מוסדות החינוך הקרובים.
חי וצומח
בריכת נאמן והנחל שלצידה יוצרים בית גידול לח המאפשר קיום צמחים ובעלי חיים חובבי לחות ומים. בסקר הטבע שערכה עריית תל אביב הוגדר האזור "תא שטח בעל איכויות נדירות".
בין הצמחים נמצאים צמחים אנדמיים למישור החוף של ארץ ישראל בן חיטה שרוני, תורמוס ארצישראלי ודרדר הקורים, ארכובית ארץ ישראלית האנדמית לארץ וסביבתה והצמחים הנדירים בוציץ סוככני, אגמון שרוע ונענעת הכדורים.
מהזוחלים מצויים באתר כ-30 מינים, מהם שלושה מינים שעתידם בסכנה: שנונית השפלה, מחרוזן האוכפים ונחושית נחשונית. מהעופות מצויים באתר כשלושים מינים והאתר מהווה נקודת עצירה למינים נודדים. מדו החיים אותרו בעבר במקום כל חמשת המינים הקיימים במישור החוף.
עתיד
עתיד המקום כרוך במאבק על גורל רכס הכורכר ושטח החולות בצפונה של תל אביב (תוכנית מתאר תא/3700), בעבר תוכננו בשטח דרך רחבה לכל אורכו של השטח ושטחי מגורים, כיום מבקשים המתנגדים לנהלו כשמורת טבע עירונית.
דניאל בן-חורין
דניאל בן-חורין (נולד ב-28 ביוני 1947) הוא היסטוריון, סופר ודוקטור למדעי המדינה ששימש כמרצה בחוג למדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
בן-חורין נולד בירושלים, הוא בנם של יצחק וויקטוריה בורוכוב.
את התואר הראשון במדע המדינה החל באוניברסיטת חיפה בשנת 1973 ואת התזה של התואר השני השלים בשנת 1986.
בשנת 1986 החל ללמד בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה והקים שתי מגמות למדעי החברה בבתי ספר תיכונים בנוף הגליל ולימד סוציולוגיה, פילוסופיה ופסיכולוגיה.
בשנת 2017 עלו ספריו לאתר האינטרנט של המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח).
דניאל מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה.
ספריו
במהלך השנים, כתב בן-חורין ארבעה ספרים העוסקים בפעילותם של מנהיגי ישראל ניתוח החלטותיהם ומעבר ממלחמה לשלום:
תעלה (אנטומיה)
באנטומיה, תעלה (בלטינית: Canalis) היא מעבר צינורי המחבר בין אזורים שונים בגוף.
למשל:
מוריירנסה
מועדון כדורגל מוריירנסה (בפורטוגזית: Moreirense Futebol Clube) היא קבוצת כדורגל פורטוגלית מהעיר מוריירה דה קונגוס. הקבוצה, שנוסדה ב-1 בנובמבר 1938, משחקת בליגה הפורטוגלית השנייה ומשחקת את משחקיה הביתיים בפארק ז'ואקים אלמיידה פרייטס.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1938. היא עלתה לסגונדה ליגה בשנת 1995, לאחר שש שנים היא חזרה פעם נוספת לסגונדה ליגה ועלתה מיד לפרמיירה ליגה ביחד עם מאמנה מנואל מצ'אדו. בין השנים 2002–2004 הגיעה מוריירנסה לשיאה, כאשר היא סיימה פעמיים באמצע הטבלה, בעונת 2003/2004 הגיעה למקום התשיעי, שיאה הנוכחי.
תארים
1942/1943
פטריס באומל
פטריס באומל (בצרפתית: Patrice Beaumelle; נולד ב-24 באפריל 1978 בארל שבצרפת) הוא מאמן
כבש אוריאל
כבש אוריאַל או כבש הערבה (שם מדעי: Ovis vignei; מכונה גם מופלון אסייתי או בפשטות אוריאַל), הוא מין של כבש בר מתת-משפחת היעלים החי במרכז אסיה, ונחשב בדרך כלל כתת-מין של כבש מופלון תחת השם המדעי: (Ovis orientalis vignei).
פטריס באומל
קריירה כמאמן
בשנת 2010 שימש באומל כעוזרו של ארווה רנאר בנבחרת אנגולה, ובשנת 2011 שימש כעוזרו בקבוצת אלג'יר מליגת העל האלג'יראית. כמו-כן, שימש בשנת 2011 כעוזרו של רנאר בנבחרת זמביה.
כבש אוריאל
קיים תת-מין נוסף של המופלון הנחשב לעיתים כמין נפרד בשם "כבש ארמני" (Ovis gmelini), דומה יחסית לכבש אוריאל מלבד מספר שינויים קלים שיפורטו בהמשך. בצפון מרכז איראן קיימת אוכלוסייה גדולה מעורבת, שמקורה ברבייה בין כבשים אוריאלים לכבשים ארמנים באזור זה שהוא מקום המפגש של תפוצתם.
תיאור
את כבש האוריאל הזכר ניתן להבדיל מכבשי בר אחרים במספר אופנים כשביניהם קרניו הגדולות והמסולסלות; הקרן עבה מאוד מהבסיס עד אמצע הקרן, ומהאמצע היא הופכת לדקה יותר בצורה שאינה בולטת כל כך כאצל כבשי בר אחרים. הקרן צומחת באזור המצח לכיוון הצדדים ואחורה מעט, יורדת בעיקול חד לכיוון מטה באזור האוזניים וחוזרת ומתעקלת למעלה באזור הלחיים. אצל זכרים מבוגרים עשוי להתחיל סיבוב שני או שלישי, כשהקרן מסתובבת סביב עצמה כבורג. אצל חלק מתת-המינים הקרן צומחת לכיוון מעלה ומתעקלת אחורנית, ואינה חוזרת כלל קדימה ללחיים. קרניו של כבש האוריאל בולטות יותר מכבשים אחרים, כיוון שלכל אורכן יש פגימות וחריצים גדולים וקטנים. גם לנקבות יש קרניים אולם הן קטנות כמעט פי-6, דקות מאוד בצורת חרב, וצומחות לכיוון מעלה ומתעקלות למטה באופן המזכיר את קרני הצפיר. צבע הקרניים נע בין חום בז' לחום אפרפר. הפרווה של מין זה היא קצרה בכל העונות, כאשר בחורף היא עבה יותר ובקיץ היא הופכת להיות דלילה לאחר נשירת השכבה החיצונית הנראית כצמר. צבע הפרווה הוא נחושת-חום אדמדם בהיר או כהה אחיד בכל הגוף, בעוד שהחלק העליון של הרגליים כהה מעט, והחלק התחתון לבן או אפרפר בהיר; בחורף צבע הפרווה הופך לבהיר ודהוי יותר. הגחון באופן כללי בצבע אפרפר בהיר, כשלעיתים יש בו פסים כהים מעט. שפתיו ולועו לבנים, כשפעמים רבות הכתם הלבן בשפתיים נמשך לאורך החוטם עד העיניים. התכונה הבולטת והייחודית ביותר של כבש האוריאל היא השיער החזיתי הלבן שמוקף בשיער שחור ונמשך מלועו ועד חזהו, ומורכב משערות ארוכות שנותנות לו מראה אצילי של כבש עם זקן ארוך מאוד אם כי אין זה זקן ממשי (לכבשים, בניגוד לעיזים, אין זקן). השיער החזיתי הוא הארוך ביותר מכל תת-המינים של המופלון, וכן מכל מיני וסוגי תת-משפחת היעלים. שיער ארוך זה מצוי בעיקר אצל תת-המינים הקאשמירי והכספי, בעוד שאצל תת-מינים אחרים השיער החזיתי משתנה בין קצרצר ובעל צבע שחור אצל תת-המין האפגני, אורך בינוני עם שיער לבן למעלה ושיער שחור למטה אצל תת-המין הבוכארי, או אפור קצרצר אצל תת-המין הפונג'אבי. הדו-צורתיות זוויגית (הבדל בין זכרים לנקבות) של כבש האוריאל בולטת בעיקר בארבעה דברים: 1) קרניים: גדולות כאמור אצל הזכרים מהנקבות; 2) מידות גוף: הזכרים גדולים וכבדים באופן משמעותי מהנקבות; 3) צבע הפרווה: פרוות הזכרים כהה יותר מהנקבות, אם כי ההבדל ביניהם אינו בולט כאצל כבשים אחרים; 4) שיער חזיתי; הנקבות נעדרות שיער חזיתי לחלוטין.
פטריס באומל
קריירה כמאמן
בחודש מרץ 2020 מונה באומל למאמן נבחרת חוף השנהב. וסיים את תפקידו באפריל 2022
כבש אוריאל
תיאור
את כבש האוריאל ניתן להבדיל בקלות מכבש המופלון האירופאי, כיוון שצבעי פרוותו של הלה רבגוניים יותר, וכוללים שיער חזיתי שחור, אוכף שחור בגב, מותניים וגחון לבנים כשלג, וכתמים אדמדמים כהים בצידי הראש והחלק האחורי של הגוף. הכבש הארמני לעומת זאת דומה למדי לכבש האוריאל כך שהזיהוי ביניהם מסובך יותר, אולם באופן כללי פרוותו קצרה אף יותר מכבש אוריאל, השיער החזיתי שלו קצר יותר ולפעמים אף נעדר לחלוטין, גבו כהה יותר, יש לו לעיתים כתם אפרפר דהוי בצידי הגוף, רגליו אפרפרות ולאורכם פס כהה. מעבר לכך מבנה ומידות גופו של כבש האוריאל זהות לאלו של כבש המופלון והכבש הארמני. לכבש האוריאל יש גוף ארוך וראש וצוואר קצרים. רגליו דקות וארוכות, פרסותיו קצרות וחזקות, וזנבו קצר וכהה מעט. אוזניו דקות ובאורך בינוני, עיניו בינוניות וצהבהבות ומתחתם נמשך פס כהה עד בלוטות ריח קטנות וכהות. אפו שחור ומחורץ, ומסביבו כתם לבן. כבש ארגאלי, כבש נוסף החי במרכז אסיה, מזכיר מעט את כבשי האוריאל, אולם הוא גדול יותר, פרוותו בחורף בהירה לעיתים כשלג, ותחת שיער חזיתי יש לו כתם גדול לבן בחזהו המורכב משערות קצרות.
מידות גופו של כבש האוריאל הן: גובה הכתפיים: 110-80 ס"מ. אורך הראש והגוף: 140-100 ס"מ אורך הזנב: בסביבות 10 ס"מ. אורך קרן הזכר: עד 100 ס"מ. משקל הגוף: 90-30 ק"ג.
בהנחה שכבש האוריאל הוא מין נפרד, הוא מחולק לתת-המינים הבאים:
תפוצה, אקולגיה, ומחזור חיים
כבש האוריאל נפוץ במרכז אסיה; הטווח ההיסטורי של תפוצתו השתרע בעבר לכל אורך חבל קשמיר ההודי, המשיך למחצית משטחה של פקיסטן, רוב חלקי אפגניסטן, אזור גדול בצפון מזרח איראן, מרבית שטחה של טורקמניסטן, אזור גדול יותר מהתפוצה הנוכחית בדרום מזרח אוזבקיסטן וכן בצפון אוזבקיסטן באזור ימת ארל בקרבת הגבול הקזחי, שטח רחב יותר בדרום מערב קזחסטן בקרבת הים הכספי, ואזור גדול פי-3 מהתפוצה הנוכחית בטג'יקיסטן. כיום הוא איבד יותר מ-50% מתפוצתו המקורית והטווח הנוכחי מחולק לפי תת-מינים כדלהלן: