cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כדורסל במשחקים האולימפיים
היסטוריה
משחק הכדורסל הומצא על ידי הקנדי-אמריקאי ג'יימס נייסמית' בספרינגפילד שבמסצ'וסטס, בשנת 1891. בתוך מספר עשורים, המשחק הפך לפופולרי ברחבי ארצות הברית כספורט אולמות, והתפשט ברחבי העולם. פדרציית הכדורסל הבינלאומית (פיב"א) נוסדה בשנת 1932 בז'נבה שבשווייץ.
גבעת רוקח
גבעת רוקח היא השכונה הראשונה בבני ברק.
כדורסל במשחקים האולימפיים
היסטוריה
טורניר הכדורסל האולימפי הראשון באולימפיאדת ברלין (1936) נערך במגרש פתוח. נייסמית' התכבד בחלוקת המדליות לשלוש הנבחרות שסיימו ראשונות בטורניר. בהתאם לחוקה האולימפית באותה תקופה, השתתפו בטורניר חובבנים בלבד. הטורניר נערך לראשונה באולם באולימפיאדת לונדון (1948). ארצות הברית הייתה הדומיננטית בטורנירים האולימפיים הראשונים כשזכתה בכל הטורנירים עד לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ללא אף הפסד. מאולימפיאדת הלסינקי (1952), שבה השתתפה לראשונה ברית המועצות, עד אולימפיאדת טוקיו (1964) התמודדו האמריקאים והסובייטים בכל משחקי הגמר. ב-1968 עלתה לראשונה יוגוסלביה למשחק הגמר לאחר שהדיחה את ברית המועצות בשלב חצי הגמר. באולימפיאדת מינכן (1972) נקטע רצף הניצחונות של האמריקאים, כאשר ברית המועצות גברה על ארצות הברית במשחק על מדליית הזהב, מסל ניצחון מעורר מחלוקת של סרגיי בלוב בשניות האחרונות של המשחק. האמריקאים סירבו לקבל את מדליות הכסף, אשר שמורות עד היום בכספת במשרדי הוועד האולימפי הבינלאומי.
גבעת רוקח
היסטוריה
המושבה בני ברק נוסדה בשנת תרפ"ד (1924). אוכלוסייתה הייתה דלילה ולא התרכזה בשכונה רשמית. עיקר שטחה המיושב היה בחלקה המערבי של בני ברק של היום. צריפיה הראשונים הוקמו בחלקו המערבי של רחוב רבי עקיבא (כיום רחובות הראשונים ומינץ). לאחר מכן הוקמו צריפים נוספים ונבנו הבתים הראשונים ברחוב רבי עקיבא וסביבתו (כיום רחובות הרב קוק וטבריה). כמו כן ניטעו פרדסים באזורים הסובבים את המושבה.
בסוף שנות ה-20 שהה מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן בארצות הברית לצורך גיוס משאבים לפיתוח המושבה. בהיותו בברוקלין הוא פגש את הנדבן היהודי ישראל רוקח. רוקח, שהיה אז כבן תשעים, הקים קרן צדקה בסכום של 50 אלף דולר שהעניקה הלוואות ארוכות טווח. הוא ניאות להקדיש חלק מהסכום להקמת שכונה חדשה במושבה הצעירה בני ברק.
כדורסל במשחקים האולימפיים
היסטוריה
בשנת 1989, פיב"א החליטה להתיר לשחקני ה-NBA להתחרות בטורנירים בינלאומיים, כולל האולימפיאדה. לאולימפיאדת ברצלונה (1992), שלחה ארצות הברית נבחרת שהורכבה ממיטב שחקני ה-NBA וזכתה לכינוי "נבחרת החלומות", והפגינה יכולת מרהיבה כשהיא מביסה את כל יריבותיה וזוכה בטורניר מבלי שלקחה אף פסק זמן. הדומיננטיות של ארצות הברית נמשכה באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובאולימפיאדת סידני (2000), אך נפסקה באולימפיאדת אתונה (2004), בה היא הפסידה בשלב חצי הגמר לארגנטינה, שהמשיכה לזכייה בפעם הראשונה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על איטליה. זה היה ההפסד השלישי של ארצות הברית בתולדות הטורניר האולימפי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) חזרה ארצות הברית וזכתה בתואר האולימפי, לאחר שניצחה את ספרד במשחק על מדליית הזהב.
גבעת רוקח
היסטוריה
בקיץ תרצ"ג (1933) עלה החזון איש לארץ ישראל והתיישב בגבעת רוקח. כעבור מספר חודשים עלה בעקבותיו גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי והתיישב בסמוך אליו בשכונה. במרכז השכונה הוקמה ישיבת בית יוסף, והרב קנייבסקי נבחר לעמוד בראשה. במשך שנים הייתה ישיבת בית יוסף המוסד התורני המרכזי של השכונה והיא השפיעה על האווירה הרוחנית והתורנית של בני ברק כולה.
כדורסל במשחקים האולימפיים
נשים
טורניר כדורסל הנשים באולימפיאדות נערך רק החל מאולימפיאדת מונטריאול (1976). בטורניר הראשון, בו השתתפו 6 נבחרות בשיטת ליגה, זכתה ברית המועצות כאשר ארצות הברית זכתה במדליית כסף. באולימפיאדת מוסקבה (1980) שוב זכו הסובייטיות, שגברו במשחק הגמר על בולגריה. ארצות הברית החרימה את האולימפיאדה הזו. לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) לא הגיעה ברית המועצות כדי להגן על תוארה, וארצות הברית זכתה לראשונה לאחר ניצחון על קוריאה הדרומית במשחק הגמר. ארצות הברית שמרה על תוארה גם באולימפיאדת סיאול (1988), בה יוגוסלביה זכתה במדליית כסף וברית המועצות הסתפקה במדליית ארד. באולימפיאדת ברצלונה (1992), נבחרת המשלחת המאוחדת, שייצגה את מדינות חבר העמים לאחר פירוקה של ברית המועצות, זכתה בתואר לאחר שניצחה את ארצות הברית בחצי הגמר וגברה על סין במשחק הגמר. זה היה הפסדה השני והאחרון של ארצות הברית בטורניר הנשים.
גבעת רוקח
היסטוריה
בשנות ה-40 רכש הרב יצחק אייזיק שר שלושה דונם וחצי בפסגת גבעת רוקח מידי ישראל ארטן ובנו אברהם ארטן. על השטח הזה הקים הרב שר יחד עם חתנו הרב מרדכי שולמן, בשנת תש"ז (1946), את ישיבת סלבודקה. הישיבה החדשה דחקה את מקומה של ישיבת בית יוסף כמרכז התורני הגדול של גבעת רוקח. במתחם ישיבת סלובודקה בגבעת רוקח, שרחובה נקרא על שמו של הרב שר, מתגוררים רבני הישיבה. במבנה של ישיבת בית יוסף פועלת כיום ישיבת בית מתתיהו.
כיום שוכנים בגבעת רוקח מוסדות דת נוספים, ובהם ישיבת חומת ציון, בית המדרש "בני שלשים" של חסידות קוסון וכן ישיבת כיסא רחמים לצעירים. למרגלות הגבעה שכן בעבר מרכז חסידות נדבורנה, ובסמוך לו בית המדרש של חסידות סוכטשוב. כמו כן בעבר שכנה בגבעה, ישיבה לצעירים של חסידות מודזיץ, אמרי שאול.
כדורסל במשחקים האולימפיים
נשים
באולימפיאדת אטלנטה (1996) החל רצף הניצחונות של ארצות הברית, אשר עומד כיום על ארבע זכיות. ברזיל הייתה היריבה בגמר באטלנטה, ובשלוש הפעמים הבאות (2000, 2004 ו-2008) אוסטרליה זכתה במדליית הכסף.
העפלה לטורניר
בטורניר האולימפי משתתפות בסך הכל 12 נבחרות, הן בגברים והן בנשים. על פי השיטה הנהוגה כיום, הנבחרות מעפילות לאולימפיאדה דרך אליפות העולם, טורנירים מוקדמים באזור הגאוגרפי שאליו הן משתייכות, או טורניר מוקדמות עולמי. הטורנירים הקובעים את המעפילות לאליפות מכל אזור הם האליפויות היבשתיות: אליפות אירופה, אליפות אמריקה, אליפות אסיה, אליפות אפריקה ואליפות אוקיאניה. הנבחרות הטובות ביותר שלא העפילו דרך האליפות של כל אזור, מתחרות בטורניר הקדם-אולימפי על מספר מקומות נוספים באולימפיאדה.
חלוקת המקומות היא כזאת:
אי.אס.פי
חברת אי.אס.פי (ESP), היא יצרנית מרכזית של גיטרות חשמליות וגיטרות בס. מטה החברה ממוקם בצפון הוליווד, קליפורניה. החברה הוקמה ב-1975, ומתמחה, בין השאר, בייצור גיטרות בהזמנה אישית. החברה היא יפנית.
היסטוריה
בשנת 1975 פתח היסטקי שיבויה (Hisatake Shibuya) חנות לחלפים מותאמים אישית לגיטרות בשם ESP (Electric Sound Products) בטוקיו, יפן. עד מהרה, צברה החנות מוניטין בתחום הגיטרות והחברה החלה בייצור גיטרות תחת השמות ESP ו-Navigator עבור השוק היפני. בשנת 1983, החלה החברה לשווק חלקי חילוף גם לשוק האמריקאי, ובשנים 1984-1985 ייצרה החברה גיטרות בהתאמה אישית לאמנים ניו-יורקים כמו ברוס קוליק מלהקת קיס ורוני ווד מהרולינג סטונז.
לקראת סוף שנות ה-80 החלו מוזיקאים נוספים לנגן בגיטרות ESP, ביניהם ג'יימס הטפילד וקירק האמט ממטאליקה, להקה שפרצה את גבולות ז'אנר ההבי מטאל והפכה פופולרית בתחילת שנות התשעים, מה שהביא לחברה הכרה רחבה ביותר ברחבי העולם.
LTD
בשנת 1996 הקימה החברה את המותג LTD. גיטרות LTD דומות לגיטרות ESP היקרות יותר, אך מיוצרות מחוץ ליפן במפעלים בהתאם לסדרה, כאשר הגיטרות היקרות יותר (סדרות 401 ו-1000) מיוצרות בקוריאה והזולות יותר (סדרות הממוספרות במספר 400 ומטה) באינדונזיה. בייצורן של גיטרות אלה נעשה שימוש בחומרים זולים יותר מאחיותיהן בעלות הלוגו של ESP, המיוצרות ביפן. רוב הגיטרות המיוצרות על ידי החברה כיום הן תחת המותג LTD.
פופולריות
פרסומה העיקרי של אי.אס.פי הגיע בשנות ה-80 וה-90, כאשר להקות ת'ראש מטאל, שהשתמשו בגיטרות של החברה בהקלטות והופעות, היו בשיא הפופולריות שלהן. אי.אס.פי מייצרת גיטרות המשמשות לרוב אמנים מסגנונות הרוק, הרוק הכבד והמטאל. בקטגוריה זו, המתחרות העיקריות שלה הן ג'קסון, איבנז ושכטר.
סרגיי פסיאקוב
סרגיי אלכסנדרוביץ' פסיאקוב (ברוסית: Серге́й Алекса́ндрович Песьяко́в; נולד ב-16 בדצמבר 1988 באיוואנובו שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער ברוסטוב.
בשנים 2009–2017 הוא היה רשום ב"ספרטק מוסקבה", אך רוב התקופה הוא היה בהשאלה לקבוצות רוביות אחרות. הוא חזר לשחק בספרטק בעונת 2013/14, אך בשל פציעה בסוף העונה החולף על ידי אנטון מיטריושקין. בעונת 2014/15 הוא שיחק עבור ספרטק רק במשחק בודד ולא הצליח לחזור לעמדת השוער הראשון.
24: גאולה
24: גאולה (באנגלית: 24: Redemption) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שמשלים את הפער העלילתי בין העונה השישית לעונה השביעית של סדרת הטלוויזיה "24". בדומה לסדרה, העלילה בסרט מוצגת בזמן אמת עם הפסקות קצרות. עלילת הסרט, שאורכו כשעה וחצי, מתרחשת בין השעות שלוש עד חמש אחר הצהריים. הסרט מתרחש במקביל בארצות הברית, בעת השבעתה של הנשיאה הנבחרת אליסון טיילור, ובסנגלה, מדינה בדיונית באפריקה, שבה הסוכן ג'ק באואר מנסה למצוא שלווה.
הסרט שודר לראשונה ב-23 בנובמבר 2008 והופץ ב-DVD יומיים מאוחר יותר. קיפר סאת'רלנד, המגלם את ג'ק באואר, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על השתתפותו בסרט.
עלילה
בסנגלה, ג'ק באואר (קיפר סאת'רלנד) עוזר לחברו בפעילות הומניטרית למען יתומי המדינה. נציג של שגרירות ארצות הברית במדינה מגיש לג'ק זימון לחקירה על פעולות שביצע בעבר. באותו זמן, מרחשת הפיכה צבאית במדינה, וג'ק יוצא להגן על יתומים.
בארצות הברית, הנשיאה הנבחרת, אליסון טיילור (שרי ג'ונס), שומעת על ההפיכה, אך ידיה כבולות כיוון שהנשיא היוצא, נוח דניאלס, לא מאפשר לה לפעול.
כרישה
כְּרֵישָׁה (באנגלית: Leek, בסינית: 韭葱), או בשמה העממי לוּף או פּראסה, היא ירק מאכל, שתורבת מהשום הגבוה (שם מדעי: Allium ampeloprasum) שבמשפחת הנרקיסיים. בעבר שימשה הכרישה ברפואה העממית למניעת כאבי בטן ומיחושים. ביהדות היא משמשת כאחד מסימני סדר ליל ראש השנה.
היסטוריה ותפוצה
בחפירות במצרים נמצאו שאריות כרישה עתיקים וכן ציורי קיר של הצמח, שהובילו את פרופסור דניאל זוהרי להסיק עם עמיתיו למחקר, כי הכרישה תורבתה כבר באלף השני לפני הספירה. הכרישה הייתה הירק האהוב ביותר על נירון קיסר.
הכרישה היא אחד הסמלים הלאומיים של ויילס, ובייחוד ביחידות ולשיות בצבא בריטניה. כרישת הבר ידועה בשמה האנגלי Ramps.
הכרישה ביהדות
הכרישה (בצורות הגשה שונות, כולל קציצות כרישה בעדות מסוימות) משמשת כאחד ה'סימנים' בשולחן המסורתי של סדר ליל ראש השנה.
בימינו ישנם מומחי כשרות, כגון הרב יוסף זריצקי, הממליצים לא לאכול כלל את הכרישה מטעמי כשרות, מכיוון שאין אפשרות לנקותם כליל מחרקים.
יחסי דנמרק–מוזמביק
יחסי דנמרק–מוזמביק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למוזמביק. יחסים דיפלומטיים כוננו ב-26 ביוני 1975, אולם היחסים החלו עוד לפני שמוזמביק השיגה עצמאות. המכון הדני לזכויות אדם פעל במוזמביק מאז 1997. בשנת 2000 חתמה דנמרק על הסכם עם שר האוצר לואיזה דיאוגו בדבר יישום מנגנונים לשיתוף פעולה.
סיוע בפיתוח
שיתוף הפעולה הדני בפיתוח הדו-צדדי עם מוזמביק החל בשנות ה-70 עם תוכנית סיוע לרפובליקה העממית של מוזמביק. התוכנית תמכה בחקלאות ובאספקת מים. סיוע הומניטרי היה גם הוא חלק מתוכנית הסיוע. בשנים 1989 עד 1991 דנו שתי המדינות על שיתוף הפעולה בתעשייה, אנרגיה, דייג ותחבורה. דנמרק סייעה למוזמביק בתחום הדייג, החינוך והבריאות בעיר טטה. במהלך התקופה 1992–2006 הסתכם הסיוע בכ-700 מיליון דולר.
בפרק זמן של חמש שנים החל משנת 2006, דנמרק סייעה למוזמביק ב-315 מיליון קרונה דנית למגזר החקלאי ו-57.5 מיליון למגזר המשפטי.
שיתוף הפעולה הסביבתי החל בשנת 1992 והסתיים בשנת 2006.
ביקורים רמי דרג
ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר במוזמביק בספטמבר 2005. נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה ביקר בדנמרק באוקטובר 2008. במהלך הביקור הוא פגש את ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן, המלכה מרגרטה השנייה ושרת הפיתוח אוללה טירנס.
האחים רוסו
'''אנתוני ג'יי. רוסו (באנגלית: Anthony J. Russo; נולד ב-3 בפברואר 1970) וג'וזף "ג'ו" וינסנט רוסו (Joseph "Joe" Vincent Russo; 19 ביולי 1971), הידועים בכינוי האחים רוסו (Russo brothers'''), הם צמד אחים תסריטאים, במאים ומפיקים אמריקאים.
ביוגרפיה
אנתוני וג'ו רוסו נולדו וגדלו בעיר קליבלנד שבמחוז קויאהוגה במדינת אוהיו, שם הם התחנכו בתיכון הפרטי הקתולי "בנדיקטין". האב, בזיל, למד משפטים והתמקצע כעורך דין כשבהמשך מונה לשופט, בעוד האם, פטרישיה, הייתה עקרת בית. ג'ו יצא ללימודים עצמאיים באוניברסיטת איווה, אותם הוא סיים עם התמחות באנגלית ובכתיבה, כשלאחר מכן הוא הצטרף לאנתוני בלימודי תואר שני כסטודנט באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב. אז, השניים החלו ביצירת סרטם הראשון, "Pieces", אותו הם מימנו באמצעות הלוואות סטודנטים וכרטיסי אשראי. לאחר הקרנה מוצלחת בפסטיבל קולנוע, המפיק סטיבן סודרברג התפעל מן השניים ופנה אל הצמד בהצעה להפיק את סרטם הבא, יחד עם שותפו השחקן ג'ורג' קלוני. פרויקט זה היה קומדיית הפשע "ברוכים הבאים לקולינווד".
לאחר שאהב את עבודתם של השניים על "ברוכים הבאים לקולינווד", המפיק קווין ריילי שכר את האחים לבימוי פרק הפיילוט של "Lucky" עבור ערוץ הטלוויזיה "FX Networks". רון הווארד היה מעריץ של אותו פיילוט, והייתה לו יד בשכירת האחים לבימוי הפיילוט של קומדיית המצבים "משפחה בהפרעה" של "FOX". על אותו פרק, השניים זכו בפרס אמי לבידור בפריים טיים. ב-2006, האחים שבו לקולנוע וביימו את הקומדיה הרומנטית של אוון וילסון "אני, אתה והוא". שנה אחר כך, ב-2007, הם הצטרפו לצוות ההפקה של "Carpoolers" של "ABC", אז שימשו כמפיקים בפועל וכן ביימו כמה פרקים. ב-2009, הם חברו לדן הרמון ביצירת "קומיוניטי" של "NBC", ומעבר לתפקידם כמפיקים הם ביימו חלק ניכר מפרקיה לאורך העונות. הם שבו ל-"ABC" ב-2011, אז סייעו לדייוויד כספי בבימוי "הכול לטובה".
הקשר ההדוק שלהם עם המפיק קווין פייגי ומעמדם באולפני "מארוול", כהמשך להצלחתם חסרת התקדים עם דמותו של קפטן אמריקה ושאר דמויות הקומיקס, הובילו לבחירתם לבימוי נקודת השיא של היקום הקולנועי, "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק". זה הראשון יצא ב-2018, והשני ב-2019. שני הסרטים זכו להצלחה מסחרית חסרת תקדים, וגרפן מהקרנותיהם בבתי קולנוע סביב העולם הכנסות של כחמישה מיליארד דולרים. בנוסף, האחים ביימו גם את הסצנות שאחרי הכתוביות של "אנטמן" ו"קפטן מארוול".
במרץ 2015, "סוני" שכרה את האחים לבימוי סרט חדש בזיכיון "מכסחי השדים", אך הם פרשו מן הפרויקט כשנה אחר כך. ביולי 2016, הם הגישו לערוץ "Syfy" בקשת פיילוט עבור סדרת טלוויזיה המבוססת על הקומיקס "Deadly Class" של חברת ההוצאה לאור "אימג'". בנדיקט וונג, בנג'מין וודסוורת', לאנה קונדור, מישל דובאל ומריה גבריאלה דה פאריה לוהקו לתפקידים הראשיים בסדרה, שאושרה והוזמנה ב-18 באפריל 2018, ועלתה לשידור ב-16 בינואר 2019. הסדרה זכתה לביקורות פושרות וסבלה ממדרוג נמוך, וכתוצאה מכך היא בוטלה, לאחר עונה אחת בלבד.
באוגוסט 2018, הם רכשו את הזכויות לעיבוד עבור הרומן "Cherry". השחקן טום הולנד, איתו השניים עבדו בעבר כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, לוהק לגלם את הדמות הראשית. שלב הצילומים החל באוקטובר 2019, אם כי מבלי שיש עוד לסרט תאריך יציאה מיועד לאקרנים או חברה שתפיץ אותו.
בשנת 2022, עלה סרטם "האיש האפור" לשירות המדיה של נטפליקס, והוא מהווה עיבוד קולנועי לספרו של מארק גריני, "האיש האפור". כמו כן, לקחו חלק האחים בהפקת הסרט "הכול בכל מקום בבת אחת"; אשר יצא לאקרנים במרץ 2022. באותה שנה החלו האחים לעבוד על סדרה חדשה "Citadel"; מותחן ריגול של פריים וידאו. בנוסף, החלו לעבוד על תסריט לסרט המתח "The Locksmith" בבימויו של ניקולס הארוורד והחלו לביים את סרט המדע-בדיוני "The Electric State" על פי תסריט מאת כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי.
לומברדים
מקורות אגדתיים ומקור השם
מרבית המידע הידוע לנו לגבי מקור הלומברדים ומנהגיהם מגיע מחיבורו של פאולוס הדיאקון, "ההיסטוריה של הלומברדים" (Historia gentis Langobardorum), שנכתב בשלהי המאה ה-8 ומבוסס על אתוס מן המאה ה-7, "מקור הלומברדים" (Origo Gentis Langobardorum).
"מקור הלומברדים" מספר על שבט קטן בשם ווינילר, שישב באי נורדי בשם סקדנאן (מקורות אחרים מספרים כי שבט זה התגורר על גבול גאליה). שבט ווינילר התפצל לשלוש קבוצות, כאשר אחת מהן עזבה את מולדת השבט וחיפשה שטחים אחרים, ככל הנראה בשל עודף אוכלוסין. הקבוצה שעזבה הונהגה על ידי שני אחים בשם איבור ואיו, ואמם גמבארה. הם הגיעו לבסוף לארץ בשם סקורינגה, הנמצאת כנראה על חוף הים הבלטי או על גדות נהר אלבה. ארץ זו נשלטה על ידי ונדלים, ומנהיגיהם נתנו לווינילר את הבחירה בין מתן כסף לבין מלחמה. האחים היו צעירים ואמיצים וסירבו לשלם בשל שמירה על כבודם. הוונדלים התכוננו לקרב והתייעצו עם האל גודאן, שענה כי הוא ייתן את הניצחון למי שהוא יראה ראשון עם הזריחה. הווינילר היו מעטים בהרבה מהוונדלים, וגמבארה התייעצה עם אשתו של גודאן, האלה פריג, שייעצה לה שכל נשות ווינילר צריכות לקשור את שיערן על פניהן כמו זקנים ולצעוד לקרב יחד עם בעליהן. כך קרה שגודאן ראה את שבט ווינילר קודם, ושאל מיהם בעלי הזקנים הארוכים האלו. אשתו ענתה שהוא נתן להם את שמם, ועכשיו הוא צריך לתת להם את הניצחון. מאותו הרגע בני ווינילר היו ידועים בשם "לאנגובארדן" (Langobarden, בעלי זקן ארוך), שהתגלגל לשם "לומברדים".
נדידה
לפי עדויותיהם של סטראבו (משנת 20 לספירה) וטקיטוס (מ-117 לספירה), הלומברדים התגוררו ליד שפך נהר אלבה, משני צדדיו. ארכאולוגים זיהו מספר אתרי קבורה לומברדים מתקופת הברזל במורד האלבה. אתרים אלו מתוארכים מהמאה ה-6 לפני הספירה ועד למאה ה-3 לספירה. ראיות ארכאולוגיות מרמזות גם כי הלומברדים היו עם חקלאי.
האזכור הראשון של הלומברדים בהיסטוריה נכתב בין שנת 9 לשנת 16 לספירה על ידי היסטוריון החצר הרומאי, מרקוס וליוס פטרקולוס, שהתלווה למסע צבאי רומאי צפונה. פטרקולוס תיאר את הלומברדים כעזים יותר מהגרמאנים הרגילים. טקיטוס טען כי הלומברדים היו נתיני המרקומנים, שחתמו על הסכם שלום עם הרומאים, ולכן לא היו חלק מהקונפדרציה הגרמאנית של ארמיניוס שנלחמה נגד הרומאים בקרב יער טויטובורג בשנת 9 לספירה. באמצע המאה ה-2, כך מספר תלמי, הלומברדים הופיעו לראשונה בחבל הריין, אולם עדיין היו קיימים גם באזור האלבה, מה שמעיד על התפשטות השבט.
החל מהמאה ה-2, רבים מהשבטים הגרמאנים הקטנים החלו להתאחד וליצור עמים גדולים, כמו הפרנקים, האלמאנים, הבווארים והסקסונים. הסיבה להיעלמותם של הלומברדים מהכתבים הרומאים בין השנים 166 ל-489 יכולה להיות שהשבט עמוק מדי בתוך השטח הגרמאני, או שפשוט הוא התאחד עם אומת שבטים גדולה יותר, ככל הנראה הסקסונים. מאוד ייתכן שהלומברדים שהיגרו הרחק מנהר האלבה שמרו על שמם המקורי, בעוד שחלק הארי של השבט, שנשאר באדמותיו המקוריות, נטמע בשבט הסקסונים.
במחצית השנייה של המאה ה-4 הלומברדים עזבו את אדמתם, ככל הנראה בשל יבול לא מספיק, והחלו במסע נדידה. הנקודה הראשונה במסלולם הייתה ארץ שנקראת מורינגה, מזרחית לנהר אלבה. החצייה לתוך מורינגה הייתה קשה ביותר, שכן שבט האוסיפטים מנעו מהם כניסה לאדמתם. רק לאחר קרב בין שני הגברים החזקים בכל שבט, בו ניצחו הלומברדים, הם הורשו להיכנס למורינגה.
הלומברדים עזבו את מורינגה והגיעו לארץ גולנדה, הנמצאת כנראה בגדה הימנית של נהר אודר, ולאחר מכן נדדו עד לארץ וורגונדייב, כנראה ארצם הקדומה של הבורגונדים. בעודם בוורגונדייב הלומברדים הותקפו והובסו על ידי שבט אסיאתי, ככל הנראה ההונים, ומלכם הראשון אגלמונד נהרג. הלומברדים הפכו לנתיניהם של ההונים, אך לאחר תקופה מסוימת מרדו נגדם והביסו אותם. ניצחון זה הקנה ללומברדים ביטחון ושלל רב, ומאז הם העזו יותר לפתוח במלחמות.
הפלישה והכיבוש של איטליה
בשנת 560 עלה לשלטון השבט מלך חדש בשם אלבוין. באביב של שנת 568 אלבוין הוביל כ-500,000 איש, שכללו את הלומברדים ושבטים גרמאנים והונים נוספים, מעבר לאלפים היוליאנים (בין צפון איטליה לסלובניה של היום) על מנת לכבוש את צפון איטליה. העיר החשובה הראשונה שנפלה לידיו, בשנת 569, הייתה "פורום לולי" (כיום במחוז פריולי-ונציה ג'וליה). שם ייסד אלבוין את הדוכסות הלומברדית הראשונה, אותה הפקיד בידי אחיינו גיסולף. במהרה נפלו גם ויצ'נצה, ורונה וברשה לידי הלומברדים, ובקיץ של שנת 569 הלומברדים כבשו את המרכז הרומאי החשוב ביותר של צפון איטליה, מילאנו. העיר באותו הזמן הייתה אחרי מלחמה קשה עם השבטים הגותים, ולצבא הביזנטי הקטן שנותר לשמור על העיר לא היה סיכוי נגד הצבא הלומברדי החזק. לונגינוס, המושל שנשלח לאיטליה על ידי הקיסר יוסטיניאנוס השני, יכול היה להגן רק על ערי החוף שיכלו לקבל אספקה מהצי הביזנטי.
פאביה נפלה בידי הלומברדים לאחר מצור של שלוש שנים והפכה לבירת הממלכה הלומברדית החדשה באיטליה. בשנים הבאות הלומברדים המשיכו בכיבושיהם דרומה וכבשו את טוסקנה, ממנה נוצרו שתי דוכסויות, בנוונטו וספולטו, דוכסויות שהפכו מאוחר יותר לעצמאיות כמעט ושרדו עד המאה ה-12. הביזנטים הצליחו לשמור על השליטה באזור שמסביב לרוונה ורומא, שחוברו אחת לשנייה על ידי מסדרון צר שעבר דרך העיר פרוג'ה.
הלומברדים שנכנסו לאיטליה היו חלקם פגאנים וחלקם נוצרים אריאנים, לכן לא היו לשבט יחסים טובים עם הכנסייה הקתולית. הם אימצו בהדרגה שמות, מנהגים ותארים רומאים והחלו להמיר את דתם לנצרות אורתודוקסית, תהליך שלווה במאבקים דתיים ואתניים רבים.
הטריטוריה הלומברדית החדשה (שהמחוז לומברדיה כפי שאנו מכירים אותו כיום היה רק חלק קטן ממנה) חולקה ל-36 דוכסויות שראשיהן ישבו בערים המרכזיות. המלך מלך עליהם ושלט בשטח כולו דרך שליחים שנקראו גסטאלדי. אולם החלוקה הזו פגעה באחדות הממלכה והחלישה אותה, בעיקר בעיני הביזנטים שהחלו להתאושש מהכיבוש המהיר. חולשה זו הפכה ליותר ניכרת כשהלומברדים היו צריכים להתמודד עם הכוח העולה של הפרנקים. כדי להתמודד עם בעיה זו ניסו המלכים הלומברדים לרכז את כוחם, אולם ללא הצלחה ובמחיר איבוד דוכסויות בנוונטו וספולטו.
המונרכיה האריאנית
המלך אלבוין נרצח בשנת 572 בעיר ורונה בקנוניה שהנהיגה אשתו, שברחה לאחר הרצח לרוונה. גם יורשו, המלך קלף, נרצח לאחר שלטון של 18 חודשים בלבד. מותו התחיל תקופת מעבר אלימה שנמשכה שנים רבות ונקראה "שלטון הדוכסים", במהלכה הדוכסים השונים לא בחרו מלך. בשנת 584, לאחר איומי פלישה מצד הפרנקים, הדוכסים בחרו למלך את בנו של קלף, אות'ארי. בשנת 589 הוא נישא לבתו של דוכס הבווארים, תאודלינדה. הכלה הקתולית הייתה חברה קרובה של האפיפיור גרגוריוס הראשון ולחצה על בעלה שימיר את דתו. בינתיים אות'ארי החל במדיניות פיוס בין הדוכסויות וניסה לארגן מחדש את הממשל. הדוכסים ויתרו על מחצית מנכסיהם למען המלך וחצרו בפאביה. המלך החדש גם הצליח למנוע ברית בין הביזנטינים לפרנקים, ברית שהייתה יכולה להיות מסוכנת ביותר ללומברדים.
אות'ארי מת בשנת 590 ויורשו, אגילולף דוכס טורינו, גם הוא נישא לתאודלינדה. הוא ניצח את הדוכסים המורדים של צפון איטליה והכריח את מושל רוונה לשלם לו מיסים. לאחר מותו בשנת 616 מלכה תאודלינדה לבדה בלומברדים במשך 12 שנה, ואחריה נטל את השלטון בנה, אדלואלד. אריואלד, שנישא לבתה של תאודלינדה, היה ראש האופוזיציה האריאנית, והדיח לבסוף את גיסו הקתולי מהשלטון. יורשו היה המלך רות'ארי, שנחשב למלך האנרגטי ביותר מכל המלכים הלומברדים. הוא הרחיב את אדמותיו וכבש את השטחים הביזנטים הנותרים בצפון מערב איטליה. רות'ארי גם פרסם את צו רותא'רי החשוב, שביסס את חוקי ומנהגי הלומברדים בלטינית.
המונרכיה הקתולית
במאה ה-8 הממלכה הלומברדית חוותה מאבקי דת רבים. המלך ליוטפראנד הצליח להרחיב את הממלכה ולספח אליה גם את רומא ואת הנמל של רוונה. הוא גם עזר לקרל מרטל הפרנקי להדוף את הפולשים הערבים. בתקופתו הפכו הדוכסויות ספולטו ובנוונטו לחלק מממלכתו, והוא ויתר על רומא לטובת האפיפיור זכריה בהסכמים בין ממלכתו לזו של האפיפיור.
באמצע המאה, הצליחו הלומברדים בהנהגת המלך אייסטולף לכבוש את העיר רוונה ואיימו על רומא תוך שהם דורשים מס גולגולת. האפיפיור סטפנוס השני פנה בבקשת עזרה למלך הפרנקי פפין הגוץ. בתמורה לתמיכתו של פפין, הגיע סטפנוס השני לפריז, והכתיר בבזיליקת סן-דני את פפין ושני בניו (קרל וקרלומן) כמלכים והעניק להם את התואר "אבי הרומים" (patricius Romanorum). לאחר הטקס הוביל פפין את הצבא הפרנקי במסעות כיבוש לאיטליה. במהלך מסעות הכיבוש כבש פפין דחק אותם מאדמה שתפסו מידי הכנסייה, ולאחר מכן החזיר והוסיף לאפיפיור שטחים (ראו מתת פפין). הלומברדים נאלצו לוותר על רוונה בעקבות תבוסה זאת.
יורשו דזריוס כבש את רווונה. בשנת 774, לאחר בקשה של האפיפיורות, הפרנקים פלשו לאיטליה וסיפחו את שטחי הממלכה. בתמורה קיבל המלך הפרנקי קרל הגדול את תמיכתה של האפיפיורות. הוא אימץ את התואר מלך הלומברדים. זה היה סופה של הממלכה.
בדרום איטליה, דוכסות בנוונטו הפכה לעצמאית כמעט ושרדה עד המאה ה-12 אף שהייתה מפוצלת לאחר 849. השליטים הלומברדים התמודדו עם הפרנקים, הביזנטים הערבים ואחרים. במאה ה-11 נכבשו שטחי הלומברדים בדרום איטליה על ידי הנורמנים.
טוקנטינס (נהר)
הנהר מתחיל ברמה הברזילאית, אוסף בדרכו את מימי יובלו הגדול, נהר ארגואייה וממשיך לזרום עד הישפכו למפרץ פארה. הנהר יפה לשיט רק בחלקו העילי ובחלקו התחתי. בחלקו התיכון אשדות רבים שמסילת ברזל עוקפת אותם. הוא נשפך למפרץ פארה בשפך רחב של כ-12 ק"מ ובו אי הנהר הגדול ביותר בעולם, איליה דו בננל.
מסלול
הנהר עולה במחוז ההררי הקרוי פירנאוס, מערבית למחוז הפדרלי, אבל מקורותיו הקיצוניים-דרומיים של היובל המערבי שלו, נהר ארגואייה, נמצאים במדרונות של סרה דוס קייאפוס. נהר הארגואייה זורם 1,670 ק"מ לפני ההתמזגות עם הטוקנטינס, כאשר הוא כמעט שווה לו בנפחו.
מלבד היובל העיקרי, הריו דוס מורטס, לארגואייה יש עוד עשרים סעיפים קטנים יותר היוצאים ממנו. בדרכו לשפלה, יוצר הארגואייה תדירות מפלים ואשדים, או מתעקל באלימות דרך ערוצים סלעיים.
שני יובלים אחרים, המרניאו והפרנטינגה אוספים אליהם כמות עצומה של מים מהרמות שמקיפות אותם, בייחוד בדרום ובדרום-מזרח.
לוקיוס אנאוס פלורוס
לוּקיוּס אַנֶאוּס פלוֹרוּס (בלטינית: Lucius Annaeus Florus; 74 לספירה לערך – 130 לספירה לערך) היה היסטוריון רומאי יליד אפריקה, שחי בתקופת שלטונם של טראיאנוס ואדריאנוס.
פלורוס חיבר תקציר של תולדות רומא מהיווסדה ועד סגירת שערי מקדש יאנוס על ידי אוגוסטוס ב-25 לספירה, כשהוא מסתמך בעיקר על "תולדות רומא" של ליוויוס. החיבור נושא את השם הארוך: Epitomae de Tito Livio Bellorum Omnium Annorum DCC Libri II (אפיטומות של טיטוס ליוויוס, כל המלחמות במשך 700 שנה, בשני ספרים). הוא כתוב בסגנון מנופח ונמלץ כשיר הלל לגדולתה של רומא, שימי חייה נחלקים בו לשלוש תקופות: ילדות, נעורים ובגרות.
פלורוס טועה לעיתים קרובות בפרטים כרונולוגיים וגאוגרפיים, אך למרות מגרעותיו היה הספר נפוץ מאוד בימי הביניים כתקציר נוח ושימושי של תולדות רומא, והוא הוסיף לשמש כספר ללימוד עד המאה ה-19. בכתבי היד של הספר שנשתמרו לימינו מופיע המחבר בשמות יוליוס פלורוס, לוקיוס אנאוס פלורוס או סתם אנאוס פלורוס. ישנם חוקרים הסבורים כי בשל מאפייני סגנון דומים יש לזהותו עם פובליוס אניוס פלורוס (Publius Annius Florus), המשורר, הרטוריקן וידידו של הקיסר אדריאנוס, מי שחיבר את הדיאלוג העוסק בשאלה האם היה ורגיליוס נואם או משורר, שההקדמה לו נשתמרה לימינו.
פלורוס על כיבוש ירושלים על ידי פומפיוס
בתיאורו את כיבושי פומפיוס, פלורוס מזכיר את כיבוש ירושלים (63 לפנה"ס) ומספר שפומפיוס עבר בדרכו אליה "דרך המטעים והעצים הריחניים המפורסמים של לבונה וצורי" (באזור יריחו). הוא מספר שהיהודים ניסו להגן עליה, אולם פומפיוס "נכנס וראה את סודה הגדול של אומה כופרת זו פתוח לראווה, השמיים תחת גפן מזהב". הכינוי "אומה כופרת" (בלטינית: inpia gens) ליהודים הפך לנפוץ במיוחד כתוצאה ממרד התפוצות בזמן טראיאנוס. השמיים היו מתוארים ברקמת אריג שהיה תלוי בבית המקדש. גפני הזהב השתרגו מעל שער המקדש. את הדגש שפלורוס שם על תמונת השמיים יש להסביר בהשקפה שהייתה נפוצה ברומא על היהודים כסוגדים לשמיים. פלורוס מספר גם שפומפיוס מונה לבורר בין האחים הורקנוס ואריסטובולוס (שנאבקו על כתר המלוכה של יהודה), ושהוא החליט לטובת הורקנוס וזרק את אריסטובולוס לכלא.
הנס הובה
הנס-ולנטין הוּבֶּה (בגרמנית: Hans-Valentin Hube; 29 בדצמבר 1890 – 21 באפריל 1944), היה מפקד שריון בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה. נהרג בתאונת מטוס.
קריירה מוקדמת
הובה נולד בנוימבורג ב-29 באוקטובר 1890, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (לאופולד, נסיך אנהלט-דסאו), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. ב-20 בספטמבר 1914 נפצע קשה וזרועו השמאלית נקטעה. לאחר שנת החלמה, נשלח שוב לחזית וב-10 באפריל 1918 נפגע קשות מהרעלת גזים ואושפז למשך שנה בבית חולים.
לאחר החלמתו הצטרף הובה לרייכסווהר ועסק בתפקידי הדרכה בבית הספר לקצינים ונשלח ללימודים בארצות הברית. הוא כתב ספר הדרכה לחיל הרגלים ועלה בסולם הדרגות.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, היה הובה מפקד הגדוד ה-3 של רגימנט הרגלים ה-3, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין. ב-19 באוקטובר 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-3, ופיקד עליו בפלישה לארצות השפלה וצרפת.
ב-1 ביוני 1940, במהלך המערכה על צרפת מונה למפקד הדיוויזיה ה-16, וב-20 ביוני קיבל את כניעתו של הקורפוס ה-21 הצרפתי. ב-1 בנובמבר 1940 פוצלה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת ה-16, ולדיוויזיית הפאנצר ה-16, והובה מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר. במבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ופרצה את קו סטלין.
הובה היה נערץ על ידי חייליו שכינוהו בשם החיבה "פפה הובה". הוא הותיר רושם רב בפניו החסונים והמוצקים ובזרועו התותבת השחורה. היטלר העריץ אותו.
ב-1 ביולי 1941 הדף התקפת נגד רוסית וזכה לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון על הצטיינותו בקרבות ליד קייב וניקולייב.
במהלך המערכה על סטלינגרד קיבל פיקוד על קורפוס הפאנצר ה-14 במקום גוסטב אנטון פון ויטרסהיים שהודח עקב הצעתו לנסיגה, ופעל תחת פיקודו של פרידריך פאולוס, מפקד הארמייה השישית.
עם תחילת התקפת הנגד הרוסית (מבצע אורנוס) שבסיומה כותרה הארמייה השישית, ניסה פון פאולוס לשכנע את היטלר להרשות לו לסגת מסטלינגרד ולפרוץ את הכיתור אך היטלר סירב. פאולוס ידע שהיטלר מחבב את הובה וכאשר היטלר ביקש להעלות את הובה בדרגה ולהעניק לו עיטור במו ידיו ביקש פון פאולוס מהובה לעדכן את היטלר במצב החמור ולשכנעו לסגת מסטלינגרד. הוא צייד אותו במסמכים החל בשיעורי הדלק שנותר וכלה במחסור בציוד רפואי.
הובה הוטס למאורת הזאבים ברסטנבורג שם העניק לו היטלר ב-21 בדצמבר 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות. הובה ניסה לשכנע את היטלר להורות על נסיגה אבל ללא תועלת.
הובה חזר לכיס הנצור בסטלינגרד אבל היטלר שכבר לא תמך בגנרלים התבוסתנים שלו וכבר חשב לשקם את הצבא עם מפקדים נאמנים כמו הובה, ציווה על הובה לעזוב את הכיס הנצור למרות מחאותיו. הובה הוטס מהכיס ב-18 בינואר 1943 והועלה לדרגת גנרל חיל השריון, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס הלמוט שלמר.
ב-1 בפברואר 1943 מיד לאחר כניעת הארמייה השישית אמר היטלר בישיבה עם מפקדי הצבא: "הובה - הוא גבר. מובן שכל אחד היה אומר כי מוטב להשאיר את הובה שם ולהוציא את האחרים, אך מאחר שערכם של בני אדם אינו עניין של מה בכך ומאחר שאנו זקוקים לבני אדם בכל המלחמה כולה, אני איתן בדעתי שמן הנכון היה להוציא את הובה".
הובה קבל תפקיד לבנות מחדש את קורפוס הפאנצר ה-14 מאפס לאחר שקודמו נפל בשבי הרוסים. לאחר מכן נשלח לארגן את הכוח הגרמני-איטלקי בסיציליה. ב-10 ביולי 1943 החלה פלישת בעלות הברית לסיציליה. הובה ארגן קו הגנה ליד הר האטנה שכונה "קו האטנה" ובסדרת קרבות מוצלחים הצליח לסגת עם כל הכוח לאיטליה וסיכל את כוונתו של פטון להפוך את הפלישה לסיציליה לקרב כיתור והשמדה. לאחר מכן השתתף הובה בקרבות נגד נחיתת בנות הברית בסאלרנו.
ב-23 באוקטובר 1943 קבל הובה את הפיקוד על ארמיית הפאנצר הראשונה. בתחילת 1944 השתתף תחת פיקודו של אריך פון מאנשטיין בקרבות בלימה באזור חרסון ובקרבות מ-27 במרץ 1944 עד 15 באפריל 1944 הצליח לחלץ את כוחותיו מכיתור באזור קמיניץ פודולסק בהשמידו 350 טנקים ו-40 תותחים רוסיים.
ב-20 באפריל 1944 ביום הולדתו של היטלר, הוזמן הובה למעונו של היטלר בברגהוף שם העניק לו היטלר עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים והעלה אותו לדרגת גנרל-אוברסט. היטלר ראה בו מועמד אפשרי לתפקיד ראש המטה הכללי.
ב-21 באפריל 1944 הוטס הובה מזלצבורג לברלין. בעת ההמראה התנגש המטוס בעץ, אחת מכנפיו נתלשה והובה נהרג.
לוקסמבורג באירוויזיון 1961
לוקסמבורג באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "Nous les amoureux", שבוצע על ידי ז'אן-קלוד פסקל. האירוויזיון של אותה שנה התקיים ב-18 במרץ, בקאן, צרפת. זוהי ההשתתפות החמישית של לוקסמבורג והניצחון הראשון שלה באירוויזיון.
בחירה פנימית
Télé Luxembourg, רשות השידור הלוקסמבורגית, בחרה את האמן ואת השיר שייצגו את לוקסמבורג באירוויזיון 1961 באופן פנימי. במהלך בחירה זו נבחרו הזמר הצרפתי ז'אן-קלוד פסקל והשיר Nous les amoureux.
הצבעה
בכל מדינה היה צוות שופטים המונה עשרה אנשים. כל חבר מביניהם יכול היה לתת נקודה אחת לשיר האהוב עליו.
דבנדרה בנהארט
דבנדרה אובי בנהארט (באנגלית: Devendra Obi Banhart; נולד ב-30 במאי 1981) הוא זמר-יוצר אמריקני המשויך לזרמי פולק שונים כמו פריק-פולק.
ביוגרפיה
את האלבום הראשון שלו, ("The Charles C. Leary"), ובו 24 שירים, הוציא בנהארט בלייבל הינה בשנת 2002. לאחר הוצאת האלבום הוא נתגלה על ידי מייקל ג'ירה מהלהקה Swans, אשר הוציא עבורו בלייבל שבבעלותו, "Young God Records", את ארבעת אלבומיו הבאים:
בשנת 2005 הקים בנהארט, יחד עם אנדי קביק מלהקת Vetiver, את הלייבל "Gnomonsong". באותה שנה יצא אלבומו השישי, "Cripple Crow", בלייבל "XL Recordings" ובו 22 שירים. אלבומו השביעי "Devendra Banhart/Jana Hunter" היה אלבום משותף עם הזמרת ג'אנה האנטר וכל אחד מהם הקליט בו חמישה שירים. בשנת 2007 יצא אלבומו השמיני של בנהארט, "Smokey Rolls Down Thunder Canyon", ובו 16 שירים.
כיום בנהארט מופיע עם הרכב שמשנה את שמו לעיתים קרובות ושמו כרגע "Power Mineral".
ב-14 ביוני 2010 הודיע בנהארט על ביטול הופעותיו המתוכננות בישראל מסיבות פוליטיות.
אוקוריגאנה
אוֹקוּרִיגאנה (ביפנית: 送り仮名, מילולית: "אותיות מלוות") היא צורת שימוש מיוחדת באותיות היראגאנה בה מעניקים סימני ההיראגאנה משמעות מיוחדת לסימני קאנג'י במילים יפניות.
לרוב מצורפות אותיות ההיראגאנה לסימני קאנג'י המציינים פועל או שם תואר, ואשר מעניקים לו משמעות של זמן (עתיד, עבר או הווה) חיוביות או שליליות, נימוס דקדוקי ועוד.
שימוש נוסף באוקוריגאנה הוא העזרה בקריאת קאנג'י אשר לו יותר מצורת קריאה אחת. מאחר שלמרבית סימני הקאנג'י יש יותר ממשמעות אחת (אם כי לרוב המשמעויות זהות) וכן צורות אפשריות רבות ושונות לקריאה, סימני ההיראגאנה שמצורפים לקאנג'י מאפשרים לדעת מה היא צורת ההגייה הנכונה של הסימן.
בדוגמה שמובאת כאן, נעשה שימוש בפעלים שכיחים הכתובים בקאנג'י: "上" (מעלה) ו"下" (מטה), להם צורפו סימני היראגאנה כדי להראות את צורת קריאתם המשתנה. את הדוגמאות ביפנית יש לקרוא משמאל לימין.
כמו לרוב המערכות הדקדוקיות בשפה היפנית, גם לשימוש באוקוריגאנה מספר ורסיות, בעיקר בטקסטים ישנים. משרד החינוך היפני פרסם זה מכבר חוקים המאחדים את הצורות השונות וקובעים את צורת השימוש הנכונה והיחידה, אולם מילים רבות יוצאות דופן לשיטה זו.
ג'ון ונטימיליה
ג'ון ונטימיליה (באנגלית: John Ventimiglia; נולד ב-17 ביולי 1963) הוא שחקן אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כארטי באקו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
חיים אישיים
ונטימיליה נולד בקווינס, ניו יורק, וגדל בטינק, ניו ג'רזי.
קריירת משחק
בנוסף למשחקו בסופרנוס שיחק ונטימיליה במספר סרטי קולנוע בתפקידים משניים, ובמספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה כולל חוק וסדר ו-NYPD Blue.
ב-1997 שיחק בסרט "ניאגרה, ניאגרה" ובסרט "מתחת לגשר" לצדה של מליסה לאו. ב-1998 שיחק בסרט הטלוויזיה "מלך העולם" של רשת ABC על פי ספרו של דייוויד רמניק אותו המתאגרף מוחמד עלי.
בשנת 1999 שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון. בשנת 2012 שיחק במותחן הפשע של הישראלי אריאל ורומן, "אייסמן" לצד מייקל שאנון.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה גזלייט.
לוסטנאו
לוסטנאו (בגרמנית: Lustenau) היא עיירת שוק במדינת פורארלברג שבמערב אוסטריה, במחוז דורנבירן על גדות נהר ריין, שמהווה את גבול אוסטריה-שווייץ. העיירה משתרעת על פני 22.55 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 20,806 (נכון ל 2004) מה שעושה ליישוב הרביעי באוכלוסייתו בפורארלברג (אחרי דורנבירן, פלדקירך וברגנץ). העיר הייתה בעבר מרכז של תעשיית טקסטיל, וכיום היא מרכז של תעשיות טכנולוגיות. העיר מוקפת שדות מצפון דרום ומזרח, ובמערב גובלת בשווייץ. העיר מתחלקת לשלוש שכונות: ריינדורף, קירכדורף והאזנפלד.
מוזיאונים
בעיר ישנם ארבעה מוזיאונים:
ספורט
שתי קבוצות הכדורגל של העיר, לוסטנאו אוסטריה ולוסטנאו 07 משחקות בליגת העל האוסטרית. בעיר נמצא אצטדיון רייכסהוף, אצטדיון הכדורגל הגדול ביותר בפורארלברג. מחליק הסקי הנודע מרק גירארדלי נולד בעיר, וקבוצת ההוקי קרח של העיר היא חברה בליגת ההוקי האוסטרית.
FXP
FXP הוא אתר קהילות פורומים ישראלי. האתר מכיל מאות פורומים בנושאים שונים: החל מפורומים בנושאי ספורט, טלוויזיה ותחביבים, ועד למחשבים, ללימודים ולמוזיקה. באתר קיים מדרג תפקידים המבוסס על סמכויות ועל הרשאות, אשר ניתנות על ידי צוות ההנהלה הראשית.
היסטוריה
בספטמבר 2003 הקים ארז בן דוד אתר ללא שם על שרת אחסון אתרים חינמי ועל מערכת המבוססת קוד פתוח. זאת עקב חוסר שביעות הרצון שלו מהתנהלות הפורומים בהם נהג לגלוש. לאחר חודש בו האתר צבר פופולריות שודרגו תשתיותיו, בין השאר למערכת vBulletin, וניתן לו השם Bomba Board. במאי 2004 שונה שם האתר ל־FXP והתגבשה צורתו. בשנים הראשונות התנועה באתר הייתה דלילה והוא תוחזק על ידי בן דוד כתחביב.
ב-5 בנובמבר 2007 אוגדה פעילות האתר לחברת אף. אקס.פי בע"מ, תוך ניסיון ליצור הכנסות ושיתופי פעולה מסחריים. ב-2007 נסגרה קטגוריית פורנוגרפיה (בשם "סקס") לאחר שמקים האתר טען לבעיות חוק ומוסר. בסוף 2009 נסגרו גם הפורומים "סריאלים וקראקים" ו"משחקים להורדה", לאחר שינוי מערכת החוקיות של האתר בהתאם לתקנות זיר"ה.
ב־2010 האתר הגיע לשיתוף פעולה עם חברת הפרסום web3, אשר העניקה לאתר ליווי טכנולוגי וליווי בתחום השיווק. האתר החל להעסיק ספק קידום אתרים במנועי חיפוש, שהעלה את פופולריות האתר ובמקביל גייס מפרסמים ושיתופי פעולה, ביניהם עם ynet ו־Mako.
ב־2011 שודרגה מערכת האתר ועיצוב האתר שונה בהתאם. כמו כן נוספה לאתר תמיכה במכשירים ניידים, הוסרה מערכת צ'אט שהופעלה בשיתוף עם חברת פלאפון תקשורת, נוספו על סרגל כלים בפורום שירות העלאת קובצי תמונות לשרת
ב־2013 הייתה באתר פינה בשם "FXP Zone" להעלאת סרטוני וידאו שדרש הרשמה נפרדת, אך היא נסגרה עקב חוסר עניין.
ב־2 באוקטובר 2013, במסגרת חגיגות העשור לאתר הושקה מערכת לייקים חדשה. באמצעותה המשתמשים יכולים לסמן אשכולות ותגובות שהם אהבו. לאחר מכן נוספה גם מערכת התראות לוואטסאפ, אשר הוסרה עקב בעיות טכניות.
ב־16 בנובמבר 2015, הושקה אפליקציה לאנדרואיד וב־13 בדצמבר ל־iOS המאפשרת קבלת התראות לנייד.
ב־29 בפברואר 2016 האתר נכנס לשיתוף פעולה עם אתר וואלה! NEWS. בנוסף שולב בו מודל עסקי משני ובו ביצוע סקרים אינטרנטיים לחברות מסחריות. עד מאי 2017, האתר הוציא עיתון חודשי.
בינואר 2020 שופטת בית משפט השלום אשרית רוטקופף חייבה את הנהלת האתר לשלם לצלם ישראל ברדוגו 38 אלף שקל ועוד 10 אלף שקל הוצאות משפט. זאת לאחר שפורסמו באתר תמונות שצילם ברדוגו ללא אישורו וללא מתן קרדיט. בפסק הדין נקבע כי לחברה אחריות על פרסומי מנהל באתר, על אף שאינו נמנה עם עובדיה. עם זאת השופטת פטרה אותם מאחריות על פרסום תמונות אחרות של ברדוגו בידי משתמשים רגילים.
האתר הוא מבין הראשונים בישראל, שלא אפשר למשתמשים שאינם רוצים להמשיך בפעילותם למחוק את חשבונם, נוהל שאומץ בהמשך על ידי אתרים נוספים בישראל כמו HWzone וסטיפס.
משימות מיוחדות (ספר)
משימות מיוחדות (ברוסית: Особые поручения) הוא ספר מאת המחבר הרוסי בוריס אקונין, שפורסם בעברית ב-2009. החמישי בסדרת תיבת פנדורין. הספר מכיל שתי נובלות בלשיות ובו הדמות הראשית היא אראסט פנדורין: נסיך העלה (ברוסית: Пиковый валет) והמעצב (ברוסית: Декоратор). הספר משימות מיוחדות פורסם במקור ברוסית ב-1999.
ב"נסיך העלה" פנדורין, הפקיד למשימות מיוחדות, מתמודד עם נוכל מבריק ומלא חן המרוקן את כיסיהם של עשירי מוסקבה בעזרת אהובתו היפהפייה. גם פנדורין מגייס עוזר נאמן, אָניסי צִבעוֹנימוֹב, שליח זוטר עם שם אומלל ולב זהב. הנובלה השנייה, "המעצב", היא מותחן אלים ואפל, מחווה ליצירות של אדגר אלן פו ואחרים. גוויותיהן המושחתות עד אימה של יצאניות משולי החברה צצות ברחבי מוסקבה. פנדורין וצבעונימוב מתייצבים בדרכו העקובה מדם של רוצח סדרתי, שדמיונו לג’ק המרטש אינו מקרי.
"נסיך העלה"
מוסקבה, 1886. ארבע שנים לאחר האירועים המתוארים במות אכילס, פנדורין עדיין משמש כפקיד למשימות מיוחדות למושל מוסקבה, הנסיך דולגורוקוי. הוא מתגורר עם הרוזנת אדי, אישה נשואה. לאחר שג'נטלמן נוכל בשם מומוס, המכונה "נסיך העלה", עוקץ את הנסיך בסכום של מאה אלף רובל, פנדורין נקרא לעצור אותו. פנדורין לוקח איתו לחקירה עוזר צייתן, שוטר צעיר בשם אָניסי צִבעוֹנימוֹב, יחד פנדורין וצבעונימוב ינסו לעצור את מומוס ואת שותפתו היפהפייה, מימי.
פנדורין מרחרח ומגלה הגרלה מזויפת המנוהלת על ידי נסיך העלה, אבל מומוס ומימי מצליחים לברוח. מומוס בתורו מרמה את משרתו היפני של פנדורין, מאסה, כשהוא מאפשר לו לגנוב את כל מטענה של הרוזנת אדי. פנדורין הזועם נודר לנקום במומוס ורוקח תרגיל עוקץ שבו הוא מתחזה לנסיך הודי שברשותו אבן ברקת גדולה. אך מומוס ומימי שוב בורחים, אם כי לא לפני שמימי וצבעונימוב מנהלים מפגש רומנטי. מומוס שולח בחזרה את כל חפציה של אדי במאמץ להקל את הלחץ מפנדורין. פנדורין לאחר מכן שולח את אדי בחזרה לבעלה.
מומוס מחליט לברוח ממוסקבה כדי להימנע מלאתגר את פנדורין, אך משנה את דעתו לאחר מפגש מקרי עם סמסון ירופקין, בכיר מוסקבאי מושחת. מומוס מחליט לשדוד את ירופקין, אבל המזימה משתבשת להחריד. מומוס ומימי נתפסים לבסוף על ידי ירופקין, שמאיים לרצוח את שניהם, אולם פנדורין מגיע ומציל אותם. ירופקין נעצר על פשעיו ופנדורין מאפשר למומוס להימלט, לכאורה בשל חוסר ראיות ולמעשה מתוך רצון להציל את הבוס שלו, הנסיך דולגורוקוי, ממבוכה. מימי, מצד שני, עומדת למשפט על מעורבותה במקרי ההונאה. נראה שהיא תישלח לגלות בסיביר — צבעונימוב, שהתאהב בה, חולם להינשא אליה לאחר שתשתחרר — כאשר סנגור יהודי מבטל את כתב האישום נגד על ידי שוחד וסחיטה. צבעונימוב צופה במימי ובסנגור עוזבים את בית המשפט, מבין מאוחר מדי כי הסנגור אינו אלא מומוס הוא עורך הדין, ומביט ב"נסיך העלה" שלוקח ממנו את אשת חלומותיו.
"המעצב"
מוסקבה, 1889. השבוע הקדוש שלפני חג הפסחא. במוסקבה, זונה נרצחת באכזריות וגופתה מבותרת. פנדורין מאמין שהרוצח הוא ג'ק המרטש, רוצח אנגלי שעומד מאחורי סדרת רציחות של זונות בלונדון בשנה שעברה. בתחילת הרומן, מוצגת נקודת המבט של הרוצח, שמתאר את פשעיו וקורא לעצמו "מעצב", מאחר שהוא מאמין שהוא גורם לנשים מכוערות להיראות יפות. שאר הסיפור נקטע מעת לעת בהצגת מחשבותיו של "המעצב".
יועץ המשפט איז'יצין, חוקר מתחרה לפנדורין, מפקח על הוצאת הגופות מקברן בבית העלמין בוז'דומקה בעוד פנדורין מתייצב עם עוזרו, צבעונימוב. בבית הקברות, צבעונימוב מתיידד עם פחומנקו, שומר בית הקברות האוקראיני. חוקר הנתיחה שלאחר המוות, ד"ר זכרוב, מזהה ארבע גופות נוספות כקורבנותיו המוסקבאים של המרטש. צבעונימוב מדווח על ממצאים אלה לפנדורין, אשר חברתו החדשה, אנג'לינה, מאמינה פרבוסלבית אדוקה, גרה עם פנדורין. מקורותיה של אנג'לינה מתוארים בסיפור הקצר "עקרבם של בני בסקאקוב" מאוסף "מחרוזת אבני הירקן". פנדורין בודק את רשומות האנשים אשר נסעו מלונדון למוסקבה בחודשים האחרונים ולהם הכשרה רפואית ומגיע לשני חשודים: נסוויצקאיה המיילדת וסטניץ', אחיה, שנזרק מבית הספר לרפואה לפני שבע שנים. זמן קצר לאחר מכן, פנדורין מקבל לידיו חבילת דואר מבעיתה: אוזן אנושית.
מבנה
במשימות מיוחדות, אקונין מחזיר את ההרגל לספר את סיפורי פנדורין מתוך נקודות מבט אחרות מאלה של פנדורין. "נסיך העלה" מתואר מנקודת מבטם של צבעונימוב ומומוס. "המעצב" מתואר בעיקר מנקודת מבטם של צבעונימוב וכולל מחשבות מתוך מוחו של הרוצח.
חשיבות ספרותית וביקורת
על פי אקונין, כאשר הרומן הראשון של פנדורין, עזאזל, פורסם ברוסיה ב-1998, הוא נמכר רק בששת אלפים עותקים. שלושת הספרים הבאים בסדרה נמכרו באופן דומה. עם זאת, הספר משימות מיוחדות, הרומן החמישי בסדרה, נחשב לרב מכר של ממש ונמכרו יותר עותקים משאר הרומנים של פנדורין, מה שהפך את אקונין לכוכב ענק ברוסיה.
דיוק היסטורי
בספר "המעצב", פנדורין מתייחס לג'ק המרטש כמי שהרג שמונה נשים במהלך מסע הרצח שלו בלונדון, אך למעשה מספר הקורבנות של ג'ק המרטש מעולם לא הוכח בוודאות, אך בדרך כלל נוטים להעריכו בחמש קורבנות. שמונת קורבנותיו של אקונין הם חלק מרשימה רחבה, הכוללת גם קורבנות שמהוות אפשרויות, אך כלל לא בטוח שנרצחו על ידו, כמו אמה סמית', מרתה טבראם ורוז מילט.
עיבוד קולנועי
מאז 2016 סיפור "המעצב" נמצא בשלבי טרום הפקה, כאשר דנילה קוזלובסקי לוהק לגלם את אראסט פנדורין עם יליזבטה בויארסקאיה שתככב לצדו, בסרט שתוכנן לצאת לאקרנים במהלך שנת 2019, אך לא פורסמו ידיעות נוספות ולא ידוע מצב הסרט.
מייק ג'גו
מיכאל (מייקל) ויליאם ג'גו (Michael William Jago ; 1938–2006) היה קריקטוריסט ישראלי יליד בריטניה.
קורות חיים
מייק ג'גו נולד בשנת 1938 בקורנוול שבאנגליה. אביו, ג'ו ג'גו, היה צלם קולנוע, ואמו הלן הייתה עקרת בית. בילדותו עברה המשפחה למחוז סארי. בהיותו בן 18 התגייס לצבא הבריטי ושירת בקפריסין. לאחר שחרורו למד אמנות בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. בתקופת מלחמת ששת הימים הגיע לישראל כמתנדב. לאחר תקופה זו החליט לעלות לישראל. בשנת 1970 התגייס לשירות בצה"ל.
בשנת 1980 עבר להתגורר בקיבוץ מבוא חמה. ג'גו עבד כקריקטוריסט בעיתונים "על המשמר" "דבר" "מעריב" ו-"ארץ הגולן" וכן כתפאורן ומאייר בטלוויזיה הישראלית בתחילת דרכה.
הוא היה שותף בהקמת "תא הקריקטוריסטים הישראלים" והציג בתערוכות בהולנד, בלגיה, צרפת, יוגוסלביה, יפן, קובה ועוד. בשנת 2006 השתתף בתערוכה "הקומונה מחייכת" במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן.
ג'גו נפטר בשנת 2006 ונקבר בקיבוצו מבוא חמה.
קטרפילר 432
קטרפילר 432 הוא מחפרון בינוני תוצרת חברת קטרפילר. הדגם הנוכחי שלו הוא ה-CAT 432F2. דגם זה נמכר גם בישראל.
הפרובינציות האטלנטיות (קנדה)
הפרובינציות האטלנטיות (באנגלית: Atlantic Canada) הוא חבל ארץ במזרח קנדה הכולל את המחוזות של המדינה הממוקמים לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי, למעט קוויבק. ארבעת המחוזות הם ניו ברונסוויק, ניופאונדלנד ולברדור, נובה סקוטיה והאי הנסיך אדוארד. נכון לשנת 2021 השטח הכולל של ארבעת המחוזות הללו היה בסביבות 488,000 קמ"ר, ואוכלוסייתם מנתה מעל ל-2.4 מיליון תושבים.
ראש הממשלה הראשון של ניופאונדלנד, ג'ואי סמולווד, טבע את המונח "קנדה האטלנטית" בשנת 1949 כאשר ניופאונדלנד הפכה למחוז קנדי.
קמרון מניפה
קמרון מניפה הוא סוג של קמרון בסגנון גותי ניצב ששימש לקירוי אולמות באדריכלות גותית אנגלית. בקמרון זה כל הצלעות הן באותה עקמומיות ומפוזרות במרווח שווה זו מזו, הן מסודרות כך שהן יוצרות צורה דמויות חרוט או מניפה. הצלעות והמרווחים שביניהן מקושטים בתחרת אבן מפותחת.
הדוגמה המוקדמת ביותר לקמרון מניפה מתוארכת ל-1351 ונמצאת בקלויסטר של קתדרלת גלוסטר. דוגמה טובה אך מאוחרת יותר, מ-1640, היא הקמרון מעל גרם המדרגות בקתדרלת כנסיית ישו (אוקספורד). קמרון המניפה הגדול ביותר בעולם נמצא בקפלת קינגס קולג'.
לידתו של קמרון המניפה
קמרון המניפה פותח בגלוסטר שבאנגליה בשנים 1351-1377, כאשר קמרון המניפה הקדום ביותר שעדיין קיים נמצא בארקדה המזרחית של הקלויסטר של קתדרלת גלוסטר. ג'ון הרווי שיער ב-1978 שהקלויסטר המזרחי הושלם תחת תומאס דה קיימברידג' מקיימברידג' (גלוסטרשייר) שעזב ב-1364 לעבוד על בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) בקתדרלת הרפורד (חושבים שגם היא קורתה בקמרונות מניפה על בסיס שרטוטים מאת ויליאם סטקלי על שלושת החלקים האחרים של הקלויסטר בגלוסטר התחילו לעבוד ב-1381, כנראה תחת רוברט לסינגהאם.
דוגמאות אחרות של קמרונות מניפה מוקדמים קיימים סביב גלוסטר, דבר המרמז על פעילות של מספר רבי-בנאים מהמאה ה-14 באזור, שיצרו את קמרון המניפה והתנסו בצורותיו השונות בעת שימוש מוקדם ברעיון.
מחוז גולוויי
מחוז גולוויי (באנגלית: County Galway, אירית: Contae na Gaillimhe) הוא מחוז במערב אירלנד. המחוז שוכן בפרובינציית קונכט, ונקרא על שם גולוויי, העיר היחידה בו.
מחוז גולוויי שוכן לחוף האוקיינוס האטלנטי, וגובל בחמישה מחוזות של אירלנד: בדרום במחוז קלייר, בדרום מזרח במחוז טיפררי, במזרח במחוזות אופאלי ורוסקומון, ובצפון במחוז מאיו.
נכון ל-2011, אוכלוסיית המחוז מונה כ-250,541 תושבים, מתוכם כ-73,000 מתגוררים בעיר גולוויי עצמה. בחלקו המערבי של המחוז משתרע חבל ארץ פראי ומיושב בדלילות בשם קונמארה, שבו נוף הררי, חופים מפורצים, אגמים, נחלים וביצות-כבול המהווים מוקד משיכה לתיירים חובבי טבע.
שאנדור פלאם
שאנדור פלאם (בהונגרית: Flamm Sándor; צ'רמה, 9 בנובמבר 1892 – בודפשט, 21 באוגוסט 1970) היה רופא פנימי, רופא ראשי בבית החולים. מנהל מחלקה פנימית של בית החולים ועסק רבות במחקר הסוכרת ושל מחלות הכבד. פרסומיו הרבים הופיעו אחרי השואה עד פרישתו לגמלאות.
ביוגרפיה
שאנדור פלאם נולד במשפחה יהודית כבנם של ברטלן פלאם (1853–1906), רופא מחוזי מצ'רמה ושל יוליאנה אובלאט (1867–1942). אחיו, אישטוואן פלאם (1896–1942) ואחותו מריה פלאם (1900–1975), בחרו אף הם בקריירה הרפואית.
שאנדור היה תלמיד בגימנסיה הראשית המלכותית בארד. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) קיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1916. כסטודנט לרפואה מילא תפקיד פעיל בגיבוש חוג גלילאו והפך למזכיר של אחד המחלקות שלו. הוא יצא לחזית במלחמת העולם הראשונה ב-1916 ושירת בבית חולים צבאי בשנים 1917–1918. ב-1918 היה מזכירו של יוז'ף מדז'אר סגן שר במחלקת הבריאות של משרד העבודה והרווחה. משנת 1918 פעל במחלקה הפנימית של בית החולים סנט רוקוש. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, גורש מהאגודה הרפואית המלכותית של בודפשט ולא קיבל עבודה. מאוחר יותר, דיולה הולו, הרופא הראשי של מחלקת הריאות של פוליקליניקת Charité, העסיק אותו באופן זמני.
מאמצע שנות ה-20 היה רופא מומחה ברפואה פנימית במרפאת רחוב הולד של "המוסד לביטוח בריאות של הספנות". במהלך מלחמת העולם השנייה, עמנואל זימה, אב הבית של שגרירות גרמניה בבודפשט, הסתיר אותו עם אשתו ואחותו בבניין השגרירות עצמו. במרץ 1945, הפך לחבר במועצה הנשיאותית של המפלגה הרדיקלית ההונגרית. בתום המלחמה עבד כרופא ראשי במחלקה הפנימית של "בית החולים המרכזי בנה גאל" של המוסד לביטוח לאומי ההונגרי (Országos Társadalombiztosító Intézet) ומ-1950 ועד פרישתו ב-1962, היה מנהל המחלקה הפנימית של בית החולים ברחוב אוז'וקי בבודפשט. לאחר 1956 השתתף בארגון מחדש של בית החולים ברוח שלאחר המרד ההונגרי. מחקריו העיקריים התמקדו בסוכרת, ובהמשך במחלות כבד.
ג'ירוקסטרה
ג'ירוקסטרה (באלבנית: Gjirokastra; ביוונית: Αργυρόκαστρον; באיטלקית: Argirocastro; בטורקית: Ergiri) היא עיר בדרום אלבניה שאוכלוסייתה מונה 23,724 איש. כעיר הבירה של צפון אפירוס, ג'ירוקסטרה נחשבת למרכז של הקהילה היוונית באלבניה. ג'ירוקסטרה היא גם עיר הבירה של מחוז ג'ירוקסטרה וחבל ג'ירוקסטרה. האזור העתיק של העיר כלול ברשימת אתרי המורשת העולמית בתור "דוגמה נדירה לעיר עות'מאנית משומרת היטב, שנבנתה על ידי חוואים בעלי אחוזות גדולות".
ג'ירוקסטרה היא אחת הערים החשובות ביותר באלבניה. משמעות השם שלה ביוונית הוא מבצר כסוף. בעקבות האתר הארכאולוגי בבוטרינט שעל חוף הים היוני, דרומית לסרנדה, הוכרזה ג'ירוקסטרה על ידי אונסק"ו כאתר המורשת העולמית השני באלבניה.
העיר ממוקמת על מדרון "ההר הרחב" (Mali I Gjerë),כ-300 מטרים מעל פני הים, וניתן להשקיף ממנה על הנהר דרינו.
היסטוריה
ג'ירוקסטרה היא עיר עתיקה הכוללת עדויות ליישוב אנושי שהתקיים במאה ה-1 לפנה"ס. העיר נוסדה ככל הנראה במאה ה-12 מסביב למבצר שעל הגבעה. תחת שלטונה של האימפריה הביזנטית העיר הפכה למרכז מסחרי חשוב הידוע בשם ארגירופוליס ("עיר הכסף") או ארגירוקאסטרון ("הטירה הכסופה").
העיר הייתה חלק מנסיכות אפירוס היוונית ביזנטית במאה ה-14, לפני שעברה לשליטת האימפריה העות'מאנית ב-1417. ב-1811 העיר נכבשה על ידי עלי פאשה, שכבש שטחים רבים בדרום מזרח הבלקן. בשלהי המאה ה-19, כאשר העיר הייתה עיר הבירה של הסאניאק ארגירי בווילאיה יואנינה, היא הפכה למעוז התנגדות נגד השלטון הטורקי. אספת ג'ירוקסטרה, מאורע חשוב בהיסטוריה של תנועת השחרור האלבנית, נערכה בעיר בשנת 1880.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה בשנים 1912 – 1913 יוון טענה שהעיר שייכת לה בגלל האוכלוסייה היוונית הגדולה. הצבא היווני שלט בעיר בשלוש פעמים נפרדות. אולם, יוון נאלצה לסגת מהטריטוריה האלבנית לפי התנאים שנקבעו בהסכם לונדון ב-1913, ולפי פרוטוקול פירנצה מה-17 בדצמבר 1913 הוכרה ג'ירוקסטרה כשייכת לאלבניה. הצבא היווני חזר במהלך אוקטובר-נובמבר 1914, בזמן מלחמת העולם הראשונה, וכבש את ג'ירוקסטרה ואת העיר האלבנית הדרומית קורצ'ה. באפריל 1916 סופחה העיר ליוון. ועידת השלום בפריז ב-1919 השיבה את הסטאטוס קוו מלפני המלחמה, ולמעשה שמרה את קו הגבול שנקבע בפרוטוקול פירנצה ב-1913, כך שהעיר הוחזרה פעם נוספת לשלטון אלבני.
באפריל 1939 נכבשה ג'ירוקסטרה על ידי איטליה הפשיסטית שסיפחה אותה אליה ביחד עם רוב אלבניה. במהלך מלחמת העולם השנייה גרמניה הנאצית פלשה לעיר וכבשה אותה בספטמבר 1943, אך העיר חזרה לשלטון אלבני ב-1944.
המשטר הקומוניסטי שהוקם לאחר המלחמה דאג לפיתוח העיר כמרכז תעשייתי ומסחרי. העיר הועלתה לדרגת "עיר מוזיאון" בעיקר בגלל היותה מקום הולדתו של הדיקטטור האלבני אנוור הוג'ה, שנולד בה ב-1908. ביתו של הוג'ה הפך למוזיאון שהיה מוקד פולחן האישיות שלו.