cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
על-ענק לבן
התפתחות
כוכבי הסדרה הראשית עם מסות של מעל 8 מסות שמש הם כוכבים חמים מסוגים ספקטרלים B ו-O והם מכלים את המימן שבליבתם במהירות. כאשר אוזל המימן בליבת הכוכב מתחילים הכוכבים להתנפח ולהתקרר והופכים לתת-ענקים כחולים, לענקים כחולים או לבנים ואז לענקים צהובים או לעל-ענקים צהובים ולבסוף לעל-ענקים אדומים. הכוכבים המסיביים שביניהם יכולים להפוך גם לעל-ענקים לבנים בתהליך זה, לפני שיהפכו לעל-ענקים צהובים. לעיתים, על-ענקים אדומים הופכים בשל שינויים בקצב יצירת האנרגיה בתוכם לעל-ענקים כחולים, וחלקם הופכים חזרה לעל-ענקים אדומים. מעבר זה הוא הדרגתי ובמהלכו הכוכבים עוברים דרך הסוגים הספקטרלים השונים כך שבחלק מזמן המעבר הם על-ענקים לבנים.
על-ענק צהוב
על-ענק צהוב הוא כוכב על-ענק, על פי רוב בסיווג ספקטרלי F או G, אשר התפתח מן הסדרה הראשית ונעשה בהיר הרבה יותר מכוכבי הסדרה הראשית בעלי סיווג ספקטרלי דומה. על-ענקים אלה פחות גדולים מעל-ענקים אדומים וגם יותר נדירים, אבל בשל בהירותם הגדולה ניתן לראותם ממרחק גדול ולצפות בחלקם ללא אמצעי עזר אופטיים - למשל, כוכב הצפון. כוכבים אלה הם במקרים רבים משתנים קפאידיים, ובכלל זה δ בקפאוס. בגלקסיית אנדרומדה נתגלו 16 על-ענקים צהובים.
לכוכבים אלה טווח צר של טמפרטורה שנקבע כתוצאה מהסיווג הספקטרלי שלהם, החל מ-4,000 ועד 7,000 מעלות קלווין, בעוד עוצמת ההארה שלהם היא החל מפי 1,000 מהשמש ועד לפי 100,000 מהשמש. לפיכך, על-ענקים צהובים הם גדולים משמעותית מהשמש, מ-30 רדיוס שמש ועד כמה מאות רדיוסים שמש. המסה משתנה מאוד, החל מפחות ממסת שמש ועד 20 מסות שמש ואף יותר.
התפתחות
כוכבי הסדרה הראשית עם מסות של מעל 8 מסות שמש הם כוכבים חמים מסוגים ספקטרלים B ו-O והם מכלים את המימן שבליבתם במהירות. כאשר אוזל המימן בליבת הכוכב מתחילים הכוכבים להתנפח ולהתקרר והופכים לתת-ענקים כחולים, לענקים כחולים או לבנים ואז לענקים צהובים או לעל-ענקים צהובים ולבסוף לעל-ענקים אדומים. מכיוון שהשלב בו הכוכבים הם על-ענקים צהובים הוא קצר יחסית, כוכבים אלה נדירים למדי, אך בשל עוצמת ההארה שלהם ניתן לראותם ממרחקים גדולים. לעיתים, על-ענקים אדומים הופכים בשל שינויים בקצב יצירת האנרגיה בתוכם לעל-ענקים כחולים וחלקם הופכים חזרה לעל-ענקים אדומים. מעבר זה הוא הדרגתי ובמהלכו הכוכבים עוברים דרך הסוגים הספקטרלים השונים כך שבחלק מזמן המעבר הם שוב על-ענקים צהובים. כוכבים שמסתם אינה מספיקה כדי ליצור סופרנובה מסיימים את חייהם כננסים לבנים כאשר המעבר מעל-ענק אדום לננס לבן עשוי לעבור שוב דרך על-ענק צהוב.
טמאש פנייש
טמאש פנייש (בהונגרית: Fényes Tamás; בודפשט, 14 בדצמבר 1924 – בודפשט, 4 במאי 1990) היה צלם אמנות וצלם עיתונות יהודי-הונגרי של סוכנות הידיעות ההונגרית (MTI). פנייש הציג בתערוכות רבות וזכה במספר פרסים. שמו קשור לניסיון שליחתו לישראל לסיקור משפט אייכמן, ששרות המודיעין ההונגרי רצה לנצל לריגול בישראל. פנייש לא שיתף פעולה ושליחתו לא יצאה לפועל בעיקר בשל מכשולים אדמיניסטרטיביים. הפרשה מתוארת בהרחבה (בהונגרית) תחת השם "מדוע נכשל שליחתו לישראל של צלם העיתונות טמאש פנייש (MTI) כסוכן מודיעין?".
ביוגרפיה
טמאש פנייש נולד במשפחה יהודית כבנם של ג'רג' פנייש (1890–1939), סוחר וסוכן, ושל ארז'בט פלורה פלש (1901–1944). הוריו התגרשו כשהיה בן שש. הוא היה בן שלוש עשרה כאשר קיבל את מצלמת הקופסה הראשונה שלו, שבה השתמש כדי להתחיל לצלם. בסיום לימודיו ובחינות הבגרות ב-1942 הפך לשליח אופניים ומחסנאי במפעל הסבונים והבושם של .Parfüméria Rt. במהלך מלחמת העולם השנייה גורשה אמו למחנות ריכוז בגרמניה, שם איבדה את חייה. טמאש פנייש נלקח זמן קצר אחרי שהפך לשליח על אופניים, למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נשלח תחילה לפרטראקוש, משם גורש למחנה הריכוז מאוטהאוזן.
הוא חזר הביתה ביולי 1945. בחודש שלאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP) ולאחר מכן הפך לחבר במפלגת העובדים ההונגרית (MDP), אחר כך במפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP). במחצית השנייה של שנות הארבעים לקח על עצמו עבודה בכמה תחומים. הוא הועסק שוב בתעשיית הבשמים כסוכן מכירות. ממרץ עד ספטמבר 1946 עבד כפועל כפיים בבוקרשט ואז לאחר שחזר הביתה היה סוכן נוסע במפעל הכימי של אחד מקרוביו עד להלאמת המפעל ב-1949. לאחר מכן הפך לסוכן של "קואופרטיב צילום יצרני של תעשייה זעירה" (Fotó Kisipari Termelő Szövetkezet) ולאחר מיזוג הקואופרטיב ומחלקת התדמית של משרד הקולנוע ההונגרי (MAFIRT), הוא הפך לכתב של "הצילום ההונגרי" (Magyar Fotó). משנת 1951 הצטרף לסוכנות הידיעות ההונגרית, שם היה צלם עיתונות ועובד מערכת בכיר במשך כמעט ארבעה עשורים. בין השנים 1951–1953 למד בלימודי הערב של בית הספר הגבוה לאמנויות יפות ויישומיות ועבר את מבחן הצילום המקצועי.
בנוסף לעבודתו עסק גם בהכשרה מקצועית של צעירים. הנושאים שלו היו מגוונים: הוא התעניין בכל דבר, מעבודות הפקה ועד לרגעים חגיגיים, מנופי מדינות המזרח הרחוק ועד פורטרטים. פנייש היה נשוי שלוש פעמים ונולדו לו שני ילדים.
היפרתרמיה
היפרתרמיה (בלועזית: Hyperthermia) היא עלייה חריגה בטמפרטורת הגוף הנגרמת בגלל בעיה בפליטת החום הנוצר בו ופגיעה במנגנון ויסות החום, דבר הגורם לפגיעה ברקמות הגוף שנועדו לפעול בצורה אופטימלית בטמפרטורה שבין 36 ל-38 מעלות צלזיוס. הסיבות הנפוצות ביותר להיפרתרמיה כוללות מכת חום ותגובות שליליות בין תרופות.
להבדיל מ"התייבשות", המוגדרת כחסר בנוזלים (דהידראציה), "היפרתרמיה" היא מצב שבו, בדרך כלל עקב חשיפה לטמפרטורות גבוהות ביחד עם פעילות גופנית מאומצת, נפגע מנגנון ויסות החום של הגוף ונגרמת הצטברות חום בגוף ועלייה בטמפרטורת הגוף, מה שמביא בעקבותיו להרס רקמות ועלול לגרום אף למוות במקרים קיצוניים.
גורמים
בדרך כלל טמפרטורות גבוהות ולחות גבוהה או פעילות גופנית מאומצת מאוד ולעיתים צירוף של השניים. גם עליה בחום הגוף עקב מחלה עלולה להתפתח למכת חום.
המוּעדים להיפגע הם אנשים הסובלים מהפרעות במחזור הדם, כמו גם חולי סוכרת, חולים כרוניים, אלכוהוליסטים, קשישים שנוטלים בדרך כלל תרופות, ילדים שאצלם מנגנון ויסות החום עדיין לא התפתח כראוי, וכן כל אדם העוסק בפעילות גופנית מאומצת בסביבה שבה האקלים חם ולח (עומס חום גבוה).
את כל אלה יש להבדיל ממחלה שמקורה ככל הנראה גנטי המכונה יתר חום ממאיר (malignant hyperthermia syndrome) או MH. הסיבה למחלה זו היא הפרעה תורשתית בפעילות השרירים המתכווצים ללא הרף, אשר גוררת עליה מהירה בחום הגוף, כשל מערכות ומוות.
הטיפול העיקרי במכת חום הוא הניסיון להחזרת הטמפרטורה של הגוף למצב הנורמלי. קירור הגוף יכול להעשות באמצעות הרטבתו במים, או טבילתו באמבט פושר. רצוי מאוד להעבירו למקום קריר, ממוזג ומוצל, להחזיר נוזלים באמצעות שתייה או הזרקה תוך ורידית של מי מלח ואף לתת תרופה להורדת חום במקרה שטמפרטורת הגוף מעל 38 מעלות.
בישראל עלה הנושא לכותרות בעקבות מקרי מוות ממכות חום הן של חיילים שנחשפו לתנאים קשים באימונים, בניווטים ובגיבושים, הן של ספורטאים שמתו במהלכם של אירועים ספורטיביים, וכן בעקבות מקרים של שכחת ילד ברכב שהתחמם בשמש הקיצית והפך למלכודת מוות. לצה"ל יש הנחיות המחייבות הפסקת פעילות אימונים כאשר הטמפרטורה נעשית גבוהה במיוחד.
XXXTentacion
גָ'זה דוויין ריקרדו אונפרוי (באנגלית: Jahseh Dwayne Ricardo Onfroy; 23 בינואר 1998 – 18 ביוני 2018) היה ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי, שהיה ידוע בעיקר בשם הבמה שלו, XXXTentacion.
אונפרוי נולד וגדל בפלנטיישן, פלורידה ובילה את רוב ילדותו בלודרהיל. הוא הוציא את השיר הראשון שלו, "News/Flock", בפלטפורמת הפצת האודיו "SoundCloud" ביוני 2013.
אונפרוי הוציא את אלבום הבכורה שלו ב-25 באוגוסט 2017 ואת אלבומו השני ב-16 במרץ 2018. שלושה חודשים לאחר מכן, ב-18 ביוני, נרצח אונפרוי בדירפילד ביץ', פלורידה.
ביוגרפיה
לפני מותו היה אונפרוי במערכת יחסים עם ג'נסיס סנצ'ס. שלושה ימים לאחר מותו, הודיעה אימו של אונפרוי דרך האינסטגרם שבת זוגו בהיריון ממנו. ב-26 בינואר 2019 נולד בנו, שלושה ימים לאחר מה שהיה אמור להיות יום הולדתו ה-21 של אונפרוי.
ב-18 ביוני 2018 יצא אונפרוי במכוניתו מסוכנות למכירת אופנועים בדרום פלורידה, ודרכו נחסמה על ידי רכב ממנו יצאו לעברו שני אנשים אלמונים חמושים. לאחר מאבק קצר, במהלכו נגנב מהמכונית תיק קטן של לואי ויטון, ירו בו השניים מספר פעמים ונמלטו מהמקום. אונפרוי פונה לבית החולים הקרוב, שם נקבע מותו. לאחר יומיים עצרה המשטרה חשוד, אשר הואשם בסעיף של רצח מדרגה ראשונה. מספר שבועות לאחר הרצח נעצרו שלושה חשודים נוספים על ידי המשטרה בחשד למעורבות ברצח.
קריירה
העניין של אונפרוי במוזיקה החל לאחר שדודתו שכנעה אותו להתחיל להשתתף במקהלת בית הספר ומקהלת הכנסייה מאוחר יותר. במקהלת בית הספר הוא הודח מפני שתקף תלמיד אחר. אונפרוי למד בבית הספר התיכון מרגייט, וסולק ממנו לאחר סדרת מעשי אלימות שהיה מעורב בהם. מאוחר יותר שלחה אותו אמו ל"Sheridan House Family Ministries" למשך יותר משישה חודשים.
אונפרוי השתתף במקהלת התיכון עד שהודח ממנה בכיתה י'. הוא תיאר את עצמו כ"לא נכון באותה תקופה", וציין כמה שקט היה למרות היותו פופולרי ומעורב באופן קבוע בעימותים פיזיים. אונפרוי לא היה אתלט וסיפר כי היה חסר ביטחון ודיכאוני במהלך לימודיו בתיכון.
ביוני 2013 הוציא לאור את השיר "News/Flock". בעוד שנעצר באשמת החזקת נשק, באותה שנה, לאחר שחרורו ממרכז מעצר לנוער, נפגשו שוב אונפרוי וגולפורן מתוך אמונה שהם מתכוונים לבצע מחרוזת של פלישות ביתיות לרווח כספי, אף כי אונפרוי רכש בסופו של דבר מיקרופון תוצרת "Blue" והחל להקליט שירים, מה ששכנע את סטוקלי לעשות את אותו הדבר. לאחר שאונפרוי אימץ את הכינוי "XXXTentacion", הוא העלה את השיר הרשמי הראשון שלו, שנקרא "Vice City".
בחודש יולי 2016 נעצר אונפרוי והואשם בשוד ותקיפה עם נשק קטלני. לאחר שחרור בערבות של 10,000 דולר הוא המשיך לעבוד על אלבום הבכורה שלו, "Bad Vibes Forever", אשר היה מתוכנן לצאת ב-31 באוקטובר 2016. האלבום לא יצא בתאריך זה, מכיוון שאונפרוי נעצר בתחילת אוקטובר באשמת מאסר שווא.
בשנת 2017 הוציא אונפרוי מחדש את שירו "Look At Me!". השיר הגיע לשיא של 434 מיליון צפיות, והסינגל סייע לפופולריות שלו לעלות. לאחר שחרורו מהכלא ב-18 באפריל 2017 הוציא שלושה שירים נוספים ב-SoundCloud. בריאיון עם WMIB הודיע שהוא עובד על אלבומים חדשים.
לאחר יציאתו מהכלא נבחר אונפרוי להיות חלק מכיתת הטירונים של "XXL" והיה במקום העשירי מכיוון שנבחר על ידי מצביעים ולא על ידי הצוות.
אונפרוי הודיע על סיבוב הופעות ארצי ראשון שלו ב-28 באפריל 2017. הסיבוב, שכותרתו "The Revenge Tour", הסתיים לאחר 26 הופעות, והוא זכה לפרסום נרחב בשל מחלוקות רבות שכללו ראפר מותקף. אונפרוי הודיע על ביטול שאר תאריכי הסיור לאחר שבת דודתו נורתה ב-24 ביוני 2017.
ב-16 במרץ 2018 אונפרוי הוציא את האלבום ? שכלל בין היתר את השיר "Sad!" שהגיע למקום הראשון במצעדים שונים.
ב-23 באוקטובר 2018 יצא שירו הראשון של אונפרוי לאחר מותו, "Arms Around You", בשיתוף פעולה עם סוואה לי, מאלומה וליל פאמפ.
ב-7 בדצמבר 2018 יצא אלבום בשם "Skins" הזכויות לאלבום נמכרו בעשרה מיליון דולר לחברת יוניברסל.
ב-23 בינואר 2019 יצא פרויקט בו השתתף אונפרוי עם אמנים נוספים, שנקרא "XXXTENTACION Presents: Members Only, Vol. 4". ב-3 במאי 2019 יצא סינגל שני לאחר מותו של אונפרוי, שנקרא "Middle Child", בשיתוף פעולה עם PnB rock באלבומו החדש, "TrapStar turnt PopStaer".
ב-19 ביולי 2019 יצא סינגל בשם "Royalty", בו השתתף אונפרוי עם קי-מני מארלי, סטפלון דון ו-וייבז קרטל. סינגל זה הוא חלק מאלבומו החדש Bad Vibes Forever, אשר יצא ב-5 בדצמבר 2019.
אטול אוליטי
שמאל|ממוזער|250px|אטול אוליטי בצילום מהאוויר אוליטי הוא אטול שנמצא באיי קרוליין שבמערב האוקיינוס השקט. האטול מורכב מ-40 איים קטנים ששטחם הכולל הוא 4.5 קמ"ר, המקיפים לגונה ששטחה 548 קמ"ר (הרביעית בשטחה בעולם). האטול מהווה חלק ממדינת יאפ שבמיקרונזיה. אוכלוסיית אוליטי הייתה 773 תושבים בשנת 2000. ארבעה מתוך איי האטול מיושבים: פאלאלופ, אזור, מוגמוג ופדאראי, כאשר פאלאלופ הוא הנגיש מביניהם מאחר שיש בו מסלול המראה, מלון קטן, תחנת דלק, חנות ובית ספר תיכון. מוגמוג מהווה מושבו של הצ'יף הגבוה של אוליטי אולם לכל אחד מארבעת האיים המיושבים יש צ'יף משלו.
ישנן מספר ספינות שקועות מימי מלחמת העולם השנייה בלגונה, שכן בסביבות האי נערכו מספר קרבות במהלך המלחמה. חלק מהספינות נהגו לדלוף דלק אולם הצי האמריקאי ביצע מבצע ניקוי בפברואר 2003. הים בסביבות אוליטי ממשיך להיות מתאים לדיג ולצלילה למרות שמספר טייפונים בשנים האחרונות שחקו חלק מהשוניות.
מספר התושבים באוליטי משתנה כל הזמן משום שבני האיים נוהגים לעבוד או ללמוד בחו"ל ואז לחזור. באירועים מיוחדים כמו סיום לימודים, חתונות או לוויות מספר התושבים יכול לעלות במידה רבה.
חלק מהאיים כוללים כעת רשת חשמל והכנסת טלפונים סלולריים ונגני וידאו הביאו לאטול המבודד הזה את העולם החיצוני.
היסטוריה
אוליטי התגלה על ידי יורד הים הפורטוגלי דייגו דה רוצ'ה בשנת 1526.
במהלך מלחמת העולם השנייה האטול היה בסיס ימי חשוב לצי האמריקני. בתחילת המלחמה היפנים הקימו באיים תחנות רדיו ומזג אוויר והשתמשו מדי פעם בלגונה כמעגן. משום כך הפציצו נושאות מטוסים אמריקאיות את האיים ב-1944 ולאחר מכן השתמשו בהם כמקום היערכות לתקיפת הפיליפינים, טאיוואן ואוקינאווה.
ב-23 בספטמבר 1944, גדוד של הצבא האמריקאי נחת ללא הפרעה באוליטי משום שהיפנים פינו את האטול מספר חודשים קודם לכן. תוך מספר חודשים עגנו בלגונה 617 ספינות שהתכוננו לתקיפה אוקינאווה. היפנים תקפו מפעם לפעם את הספינות במעגן מהאי יאפ שהיה עדיין בשליטתם, ואף הסבו נזקים לאחת מנושאות המטוסים האמריקאיות בהתקפת קמיקזה מיוחדת שיצאה מיפן.
מסלול ההמראה בפאלאלופ נבנה במהלך המלחמה והאמריקאים השתמשו בו כבסיס אווירי. באותה תקופה תושבי האי פונו לפדאראי. שאר האיים הפכו לבסיסים שסייעו לספינות בלגונה.
ציונה תג'ר
ציונה תָגֶ'ר (17 באוגוסט 1900 – 16 ביוני 1988) הייתה ציירת ישראלית הנמנית עם גדולי אמנות הציור בארץ בתקופת היישוב ובימי קום המדינה.
ביוגרפיה
ציונה תג'ר נולדה ב-1900 ביפו, בתם הבכורה של שמואל טאג'יר ואשתו סולטנה, בתו של ישעיה בכר שמואל. הוריה עלו בילדותם מבולגריה, ונמנו לימים עם מייסדי שכונת אחוזת בית, שהפכה לעיר תל אביב. בילדותה למדה בבית הספר לבנות בנווה צדק. לאחר מכן למדה בבית הספר אליאנס ובסמינר לוינסקי למורים.
תג'ר למדה אמנות בבצלאל והמשיכה את לימודיה בפריז. בשנת 1929 חזרה ארצה. ציירה נופים ואנשים בארץ, ובפרט בתל אביב. היא ציירה את דיוקנותיהם של אברהם שלונסקי, אורי צבי גרינברג וחנה רובינא.
תג'ר נישאה למרדכי (מישל) כ"ץ, אותו הכירה בביתם של בת שבע ויצחק כץ (אחיו של מרדכי) בתל אביב, ששימש אז כמקום מפגש לאמנים ועיתונאים. בשנת 1934 נולד לשניים בנם היחיד אברהם. בשנת 1937 זכתה בפרס דיזנגוף. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בגיל 42 ובהיותה אם לילד, התנדבה לשירות בחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. בשנת 1944 השתחררה מן הצבא, שבה לתל אביב והציגה בתערוכה מקיפה בבית "הבימה" את רשמיה מתקופת שירותה. ב-1948 ייצגה את ישראל בביאנלה של ונציה.
תג'ר השתייכה לקבוצת האמנים של "אסכולת ארץ ישראל", שעמה נמנו ישראל פלדי, ראובן רובין ונחום גוטמן. נושאי הציור של אמני הקבוצה היו ארץ ישראל, נופיה ואנשיה. הדגש היה על הצבעים העזים והאור הבוהק של הארץ. אמני הקבוצה האמינו כי דמותם של ערביי ארץ ישראל היא הקרובה ביותר לדמות תושבי הארץ העברים מתקופת התנ"ך, והרבו לצייר נופים ודמויות מהווי הכפר הערבי.
בשנות השישים יצרה ציונה תג'ר יצירות ציור על גבי זכוכית, בעיקר על נושאים תנ"כיים. נכתבו עליה שני שירים – "בתערוכת ציונה תג'ר", מאת יהודה קרני (1932), ו"ציונה תג'ר מציירת" מאת נתן זך.
בשנת 1977 זכתה ציונה תג'ר בתואר "יקיר תל אביב". היא נפטרה בא' בתמוז תשמ"ח, ונקברה בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
על שמה רחוב ביפו. כמו כן, מופיע ציורה "נוף ליפתא" משנת 1926 על גבי בול בסדרת "אמנות ישראלית" שהנפיק דואר ישראל בשנת 1982.
GAF
GAF (באנגלית: Global Assessment of Functioning) - הערכת תפקוד כוללת, היא הציר החמישי ב-DSM, ספר האבחנות הפסיכיאטרי האמריקאי, בו מרוכזים כל סוגי ההפרעות הנפשיות, תסמיניהן ואופן הטיפול בהן. הספר יוצא לאור על ידי האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית.
לצורך האבחנה הפסיכיאטרית מגדיר ה-DSM חמישה צירים לבדיקה - ציר המחלה הפסיכיאטרית, ציר אפיון האישיות, ציר מחלות גופניות וציר פסיכו-סוציאלי. הציר החמישי נוגע להערכת התפקוד הכוללת והוא נע בין 0 ל-100.
הסולם נכלל ב-DSM-IV, אך הוחלף עם סולם WHODAS של ארגון הבריאות העולמי ב-DSM-5, שאמור להיות מפורט ואובייקטיבי יותר מהתרשמות גלובלית אחת.
הציר
91-100 - תפקוד מעולה בכל התחומים ללא סימפטומים.
81-90 - תפקוד טוב בכל התחומים, סימפטומים קלים ותגובתיים בלבד (למשל, התרגשות לפני בחינות).
71-80 - סימפטומים תגובתיים בלבד (כגון קשיי קשב לאחר ויכוח משפחתי) ופגיעה קלה בתפקוד בזמן דחק (למשל, אי עמידה בלוחות זמנים בלימודים או בעבודה).
61-70 - סימפטומים קלים (כגון מצב רוח ירוד או אינסומניה קלה) או פגיעה תפקודית מסוימת, אך בדרך כלל תפקוד תקין הכולל מערכות יחסים משמעותיות.
51-60 - סימפטומים בינוניים (צמצום אפקטיבי או התקפי פאניקה) או פגיעה תפקודית חברתית, מקצועית או אקדמית (מיעוט חברים, קונפליקטים בעבודה).
41-50 - סימפטומים קשים הכוללים מחשבות אובדניות, טקסים כפייתיים קשים וכו' או פגיעה תפקודית קשה (העדר קשרים חברתיים, חוסר יכולת להחזיק במקום עבודה).
31-40 - פגיעה מסוימת בבוחן מציאות או בתקשורת או פגיעה קשה בכמה תחומי תפקוד (ניתוק קשרים חברתיים, חוסר יכולת לעבוד, הזנחה של המשפחה).
21-30 - התנהגות מושפעת באופן גס על ידי הזיות או מחשבות שווא או חוסר תפקוד מוחלט במרבית התחומים.
11-20 - סיכון מסוים לעצמו או לסובבים או תקופות חוסר יכולת לקיים היגיינה אישית או פגיעה קשה בתקשורת.
CD+G
CD+G (ידוע גם בתור CD+Graphics) הוא סוג מיוחד של תקליטור אודיו שמסוגל להציג גרפיקה ברזולוציה נמוכה בנוסף להשמעה של רצועות האודיו המאוחסנות על גבי התקליטור, במידה שהתקליטורים מהסוג הזה מנוגנים בנגן שתומך בהתקן זה. תקליטורים מהסוג CD+G נמצאים בעיקר בשימוש במכונות קריוקי אשר מסתמכות רק על כך שהתקליטורים המנוגנים בהם יהיו בפורמט זה על מנת להציג על המסך את מילות השירים הכלולים בתקליטור.
על אף שלרוב נעשה שימוש בתקליטורים מסוג CD+G במכונות קריוקי לאורך השנים יצאו לשווקים מכשירים אחרים התומכים גם בפורמט זה. מבין המכשירים הבולטים שמסוגלים להציג את המידע הגרפי המאוחסן בתקליטורי ה-CD+G ניתן למנות מספר מכשירים בולטים שיצאו לשווקים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בהם נגן התקליטורים CD-i מבית פיליפס, קונסולת משחקי הווידאו Sega Saturn וקונסולת המשחקים 3DO. מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ועד היום חברות שונות מייצרות נגני DVD התומכים בפורמט זה. כמו כן, החל מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ישנם גם תוכנות מחשב שונות המסוגלות לנגן תקליטורים בפורמט זה במחשבים הביתיים.
תקליטורי CD+G מכילים גרפיקה צבעונית בעלת 16 צבעים בלבד (4-ביט) המוצגת ברזולוציה של 300 x 216 פיקסלים. בדומה לתקליטורי אודיו סטנדרטיים, גם תקליטורי CD+G מכילים בסביבות 15–20 שירים בכל תקליטור.
תקליטור ה-CD+G המסחרי הראשון בהיסטוריה שיצא לשווקים, היה "Eat or Be Eaten" מאת The Firesign Theatre שיצא לשווקים במהלך שנת 1985.
קיימים תוכנות מחשב שונות המאפשרות למשתמשים בהם לייצר תקליטורים מסוג CD+G ולגרום לכך שהמילים של השירים יוצגו על גבי המסך במקביל להשמעת השירים שבתקליטור.
ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן
ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בדזונגקה: འཇིགས་མེད་ཁེ་སར་རྣམ་རྒྱལ་དབང་ཕྱུག; נולד ב-21 בפברואר 1980) הוא מלך בהוטן, המלך החמישי מבין מלכי הדרקון "דרוּק גיאלפו". קיבל את סמכויות השלטון מאביו ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק ב-2006, והוכתר רשמית כעבור שנתיים. חולל שורת רפורמות בניהול המדינה והחל בתהליך הדרגתי של דמוקרטיזציה.
קשרי משפחה
ג'יגמה קיזר נאמגייל הוא בנו של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן הקודם, ושל רעייתו השלישית של המלך, המלכה תשרינג יאנגדון.
ב-20 במאי 2011 הכריז ואנגצ'וק בפני הפרלמנט על אירוסיו לגֶ'טְסוּן פֶּמָה. ב-13 באוקטובר 2011 נישאו השניים. לזוג נולד בן ב-5 בפברואר 2016.
קורות חיים
ג'יגמה קיזר למד בבית ספר יסודי בבהוטן, ולאחר מכן התחנך באקדמיית פיליפס, באקדמיית קושינג במסצ'וסטס שבארצות הברית ובמכללת ויטון בממלכה המאוחדת. בתום לימודי התואר הראשון עבר למודלן קולג' באוקספורד שבממלכה המאוחדת שם למד לימודי מאסטר ביחסים בינלאומיים ופוליטיקה.
עלייתו לשלטון
בדצמבר 2005 הכריז המלך ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק על כוונתו לוותר על כס המלוכה לטובת בנו בשנת 2008, ועל התחלת העברה מדורגת של סמכויות. ב-14 בדצמבר 2006 הוציא ג'יגמה סינגייה צו מלכותי המכריז על ויתורו המיידי על כס המלוכה והעברת המלוכה לבנו, אולם טקס ההכתרה הרשמי נערך רק ב-6 בנובמבר 2008. בעת עלייתו לכס המלוכה היה ראש המדינה הצעיר ביותר בעולם. טקס ההכתרה נערך בארמון המלוכה בטהימפהו, בירת המדינה.
לאון פליישר
לאון פליישר (באנגלית: Leon Fleisher; 23 ביולי 1928 – 2 באוגוסט 2020) היה פסנתרן ומנצח יהודי-אמריקאי, אחד הפסנתרנים הנודעים בעולם.
ביוגרפיה
נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, הוריו היו מהגרים. שם החל בלימודי הפסנתר בגיל 4 אצל ארתור שאנבל. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה כשהיה בן 8. בגיל 16 הופיע עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח פייר מונטה.
פליישר עסק הן בניצוח והן בהוראה למעלה מ-60 שנה בקונסרבטוריון פיבודי ובמכון קרטיס למוזיקה. כמורה, פליישר המשיך במסורת בטהובן, שעברה מדור לדור דרך קרל צ'רני, תאודור לשטיצקי וארתור שנאבל עד אל פליישר עצמו, שהמשיך ומסר אותה הלאה למאות תלמידי הפסנתר שלו במשך קרוב ליובל שנים. השפעתו על פסנתרנים קלאסיים מודרניים, בעיקר בצפון אמריקה, הייתה עצומה. בין הפסנתרנים ידועי השם, שהיו תלמידיו של פליישר, אפשר למצוא את אנדרה ואטס, אמיליו דל רוסאריו, יעל וייס, פיליפ בוש, מריאן האן, אורית וולף, אלון גולדשטיין עינב ירדן ועוד.
פליישר נפטר מסרטן ב-2 באוגוסט 2020 בגיל 92.
בילבורד הוט 100
היסטוריית המצעד
מצעד הבילבורד הוט 100 פורסם לראשונה במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20. בשנות הארבעים והחמישים, המצעד דירג את הסינגלים הפופולריים ביותר מכמה בחינות:
על אף שמבחינת חשיבות, רבים ייחסו לשלושת הנתונים חשיבות שווה, היו מספר מומחים שייחסו למצעד המכירות חשיבות גדולה יותר לגבי שיר.
לבסוף, המגזין בילבורד יצר מצעד נוסף, ששילב את כל ההיבטים של מדד הפופולריות לסינגלים בקרב הקהל האמריקני (מכירות, השמעות ברדיו וניגון במכשירי ג'וקבוקס). אף על פי כן, במצעד זה לשקלול נתוני המכירות הייתה התייחסות גבוהה יותר במצעד החדש מאשר לנתוני ההשמעות.
ב-12 במאי 1955, פרסם לראשונה מגזין הבילבורד את מצעד ה"טופ 100" ("The Top 100"), במקביל לפרסום המצעדים האחרים. ב-17 ביוני 1957, הפסיק בילבורד לפרסם את מצעד השמעות במכשירי ג'וקבוקס, לאחר שהפופולריות של מכשירי הג'וקבוקס דעכה באופן משמעותי ולאחר שתחנות רדיו רבות החלו לשלב יותר ויותר שירי רוק ברשימות ההשמעה שלהם.
ב-28 ביולי 1958, נפסק באופן רשמי הפרסום של מצעדי הטופ 100 ומצעד השמעות במכשירי ג'וקבוקס, כשבפסגת אלו, הייתה גרסת הפלייבק של פרז פראדו לשיר "Patricia".
ב-4 באוגוסט 1958 החל המגזין הבילבורד לפרסם מצעד עיקרי אחד בשם "הוט 100" אשר הכיל שירים מכל הסוגות המוזיקליות. המצעד הפך למצעד המקובל ביותר בתעשיית המוזיקה בארצות הברית, וב-13 באוקטובר 1958, הפסיק מגזין הבילבורד לגמרי את פרסום מצעד המכירות.
ב-11 באוגוסט 2007, מגזין הבילבורד החל לראשונה לשקלל במצעד ההוט 100 גם שירים מתוך שירותי הזרמת מדיה מרכזיים. שתי החברות הראשונות שסיפקו נתונים על כך באופן שבועי, היו אמריקה און ליין, ושירות Yahoo! Music.
המצעד כיום
כיום המצעד מחושב על פי נתוני ההשמעות בתחנות הרדיו של ארצות הברית, שנאספים על ידי חברת "שידור מערכות המידע של נילסן" (Nielsen Broadcast Data Systems), על פי נתוני המכירות הדיגיטליות והפיזיות של השירים, על פי Nielsen SoundScan ועל פי נתונים של שירותי הזרמת מדיה שונים.
במצעד משוקללים נתוני ההורדות הדיגיטליות של כל שבוע מיום שני ועד ליום ראשון שאחריו ונתוני ההשמעות ברדיו נאספים מיום רביעי ועד ליום שלישי שאחריו.
שידור המצעד
מספר מצעדי רדיו באמריקה עושים שימוש בנתוני מצעד ההוט 100. מצעד ה-American Top 40, ששודר עד ל-30 בנובמבר 1997 בתחנת הרדיו KIIS FM, שידר את ארבעים הגדולים ממצעד הבילבורד. מאוחר יותר, הפסיקה תחנת הרדיו לשדר את מצעד זה, והחלה לשדר את מצעד Top 40 Radio Monitor שבוסס על נתוני מצעד ההשמעות של הבילבורד.
מצעדי סוף שנה
מגזין הבילבורד מפרסם בסוף כל שנה דירוג המסכם את דירוגי השירים במצעד ההוט 100 במהלך השנה. החישוב מתבצע על השירים שדורגו מתחילת דצמבר ועד לסוף נובמבר של השנה הבאה. בעבר, (על פי Nielsen SoundScan), נתוני המצעדים מחושבים בדרך הבאה: עבור כל שבוע של שיר במצעד ההוט 100, הוא מקבל את הניקוד ההפוך ממיקומו באותו שבוע. כל למשל, שיר שהיה במקום המאה בשבוע אחד, קיבל עבור השבוע הזה נקודה אחת. שיר שהיה במקום הראשון, קיבל מאה נקודות. בנוסף, מספר השבועות בהם השיר שהה במיקום הפסגה שלו מוסיפים גם הם לנקודות הסופיות. מצעדי סוף השנה, מדורגים על פי מספר הנקודות שקיבל כל שיר.
לאחרונה, שונתה דרך החישוב של השירים במצעדי סוף השנה. הניקוד שניתן כעת, ניתן בנפרד להשמעות ולהורדות. בנוסף, חישוב הנקודות, מושפע גם מתקופת ההצלחה. לדוגמה, שיר ששהה במשך שישה שבועות במקום הראשון של המצעד בתחילת השנה, יקבל ניקוד גבוה משיר ששהה תשעה שבועות במקום הראשון בחודש מרץ. שירים שהגיעו לשיאם בחודשים נובמבר או דצמבר, מועברים בדרך כלל למצעד של השנה הבאה, מכיוון שסיכויים רבים שהניקוד שלהם יחולק בין השנים, והם ידורגו במקום נמוך.
שינויי המדיניות במצעד ההוט 100
מגזין הבילבורד, ניסה במהלך ההתפתחות שלו, ליצור מצעד שמשקף את התרבות הפופולרית של תעשיית המוזיקה בארצות הברית. בשל כך הדרך בה נאספים הנתונים והאופן בו מוחלט מהם הגורמים שמשפיעים על המצעד השתנו באופן ניכר לאורך השנים.
שקלול הסינגלים לעומת ההשמעות
בתחילת דרכו של המצעד, סינגלים פיזיים רבים נמכרו, והיו חלק רב משקלול תוצאות המצעד. עם הזמן, החלו להימכר יותר אלבומים מאשר סינגלים, ואמנים רבים הפיקו אלבומים מלאים במקום סינגלים. בעקבות השינוי, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, החליט מגזין הבילבורד להגדיל את השפעתם של ההשמעות בתחנות הרדיו על תוצאות המצעד. לאחר זמן מה, החלו חברות תקליטים להפסיק לייצר סינגלים, ולמכור רק אלבומים. בהמשך, שינה הבילבורד את מדיניותו לגבי שקלול מכירת הסינגלים והשמעתם מספר פעמים.
איי-סייד ובי-סייד
עם תחילת הפרסום של מצעד ה"הוט 100", הוחלט, שאם שני צידי הסינגל דורגו במקומות גבוהים במצעדי ההשמעות, הם ידורגו יחדיו במצעד. פרט זה היה שנוי במחלוקת, כי חברות התקליטים החלו לשים את אותו השיר בשני צידי הסינגל שהגיעו אל תחנות הרדיו. בנוסף, מגזין הבילבורד נתקל בבעיות נוספות. למשל, כשהחלו לייצר סינגלים על גבי תקליטורי 12 אינץ', לפעמים היו יותר משני בי סייד, והדבר יצר בעיה בדירוג במצעד. מדיניות "חיתוך האלבומים" פתרה את בעיות אלו לצמיתות.
"מצעד סינגלים" לעומת "מצעד שירים"
עד שנת 1998, אל מצעד הבילבורד הוט 100, יכלו להיכנס רק שירים שיצאו כסינגלים. במהלך שנות ה-90, חברות התקליטים החלו להפסיק לייצר סינגלים, מהטענה ש-"זה גוזל ממכירות האלבומים". בעקבות זה, החלו תחנות רדיו רבות לשדר שירים גם ללא יציאתם כסינגלים. לאחר זמן מה, חלק מחברות התקליטים הוציאו את השירים כסינגלים רק לאחר שהגיעו למקום גבוה במצעד ההשמעות, על מנת לגרום לסינגל להיכנס למקום גבוה יותר בשבוע הראשון ליציאתו. לאחר לחץ של מספר אמנים, החל הבילבורד להכניס אל המצעד גם שירים שלא יצאו כסינגלים.
מיני אלבומים
בשנות ה-50 וה-60, מיני-אלבומים דורגו על ידי הבילבורד במצעד ההוט 100 והטופ 100. עם התפתחות האלבומים, והפיכתם לפופולריים יותר, הוחלט להעביר את המיני אלבומים אל מצעד האלבומים - בילבורד 200.
גרסאות שונות של שיר
לעיתים, לשירים מסוימים, יצאו מספר גרסאות. גרסאות אפשריות לשיר הן גרסת רמיקס, גרסה "נקייה", גרסת סולו לדואטים, ומספר סוגים נוספים. מצעדי הבילבורד השונים, מתייחסים באופן שונה לגרסאות אלו, וישנם מצעדים המדרגים במקומות שונים אותן, וישנם כאלו שמדרגים אותם כשיר אחד. מצעד ה-"Hot Digital Tracks" (שאינו מפורסם באתר הבילבורד), מדרג במקומות שונים את הגרסאות השונות של השיר. לעומתו, מצעד ה-"Hot Digital Songs", מאחד בין הגרסאות השונות של השיר, ומדרג אותן במקום אחד וכך גם מצעד ההשמעות.
הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה
הארגון מורכב מנציגים של מכוני תקנים בין-לאומיים. הוא הוקם ב-1906 וכיום חברות בו מעל 60 מדינות המאמצות את תקניו. במקור היה ממוקם בלונדון, וב-1948 עבר למטה הנוכחי שלו בז'נבה.
הארגון פעל רבות בפיתוח והפצה של תקני מדידה והעיקרים שבהם הם גאוס, הרץ וובר. הארגון היה גם הראשון להציע את מערכת הג'יאורג'י, אשר הפך להיות בסופו של דבר למערכת היחידות הבין-לאומית (SI). ב-1938 הארגון פרסם אוצר מילים בין-לאומי המיועד לתרגום, על מנת לאחד את המינוחים החשמליים. כיום הפך אוצר המילים הבין-לאומי למטרות תעשיית החשמל (IEV) לתקן מחייב עבור תעשיות החשמל והאלקטרוניקה. ב-1 בינואר 1999 ביסס הארגון את תקני הקידומות הבינאריות עבור יחידות אחסון בתחום מדעי המחשב.
מבנה ארגוני
ניתן לחלק את המבנה הארגוני של IEC למרכיבים הבאים בהתאם לאופי הפעילות:
גופי ההנהלה ואדמיניסטרציה
בתחום ההנהלה ואדמיניסטרציה, ניתן לזהות שלושה סוגי פעילות:
הגופים העיקריים העוסקים בהערכת תואמות
במקביל לפעילות הכנת תקנים, IEC מנהלת 3 מערכות רשתות גלובאליות להערכת תואמות. בכל אחת מהמערכות (Systems) יש לפחות רשת אחת (Scheme), והיא מנוהלת על ידי ועדות (לכל אחת מהמערכות יש שיטות עבודה ומבנה ארגוני שונים). המזכירויות של המערכות האלה נמצאות ב-IEC. הרשתות הם:
מפגשים שנתיים
IEC General Meeting (בקיצור: GM) הוא המפגש השנתי של ה-IEC המיועד להיות האירוע הבין-לאומי המרכזי בתחום החשמל ואלקטרוניקה כל שנה.
המפגש השנתי אורך חמישה ימי עבודה שבהם מתקיימות ישיבות של המועצה, של הדירקטוריון, של הוועד המנהל, של הוועדה לניהול פעילות התקינה ושל הוועדה להערכת תואמות; מפגש של יושבי הראש של הוועדות הלאומיות, מפגש של המזכירים של הוועדות הלאומיות, וישיבות נוספות בהתאם לקביעת הוועד המנהל. כדי לעמוד ביעד שקבע המשרד הראשי של ה-IEC, שהאירוע יהווה הזדמנות למפגש של המומחים והפעילים ב-IEC, ועדות תקינה רבות מקיימות באותו האתר במקביל למפגש השנתי. מספר המשתתפים בישיבות הטכניות והניהוליות נע סביב 1,400 איש, המגיעים מיותר מ-60 מדינות.
בכל שנה ועדה לאומית אחרת מתנדבת לארח את המפגש השנתי של IEC. אירוח המפגש השנתי נחשב כבוד לאותה מדינה, ומהווה הזדמנות לפעילים ב-IEC להיחשף לתעשייה ולעשייה הטכנולוגית באותה מדינה. המפגש הראשון התקיים בארצות הברית בשנת 1904 והמשיך בצורה לא סדירה עד לאחר מלחמת העולם השנייה. משנת 1947 מתקיימים המפגשים בתדירות של פעם בשנה.
ישראל אירחה את המפגש פעם אחת, בשנת 1966.
התועלת למדינה המארחת
התועלת באירוח מפגש גדול זה טמונה ביצירת הזדמנות לתעשייה המקומית, שכן הוועדות הטכניות המתכנסות במהלך המפגש השנתי עוסקות בהכנת תקנים בין-לאומיים במגוון רחב של נושאים כגון מיקרו-אלקטרוניקה, טכנולוגיות המידע, ננו טכנולוגיה ומוצרי צריכה ואנרגיה. המפגש מהווה הזדמנות לבעלי עניין מהתעשייה, האקדמיה וגופי השלטון הרוצים ליהנות מהתועלת הגלומה בפעילות התקינה. התועלות שניתן להפיק מהשתתפות בתקינה הבין-לאומית הן רבות, כאשר היתרונות הבולטים הם: חשיפה למידע מוקדם לגבי התקנים העתידיים, חיסכון בתקציבי המו"פ כתוצאה מעבודת הוועדות ויצירת קשרים מקצועיים ועסקיים.
המשתתפים
המשתתפים במפגשים שנתיים נמנים עם אחת מהאוכלוסיות הבאות:
חברות
בהתאם לתקנון, מדינה המעוניינת ליטול חלק בפעילות IEC תקים וועדה לאומית לאלקטרוטכניקה (NC - National Committee), כאשר לא תהיה יותר מוועדה לאומית אחת לכל מדינה. בנוסף, רק מדינה המוכרת על ידי האו"ם יכולה להיות חברה ב-IEC. אין כללים רשמיים לגבי הרכב ה-NC אך בדרך כלל המזכירות של ה-NC הוא ארגון התקינה הלאומי לתחום החשמל ואלקטרוניקה. להלן מספר דוגמאות:
תקנים
תקני IEC ממוספרים ובעלי כותרת כדוגמת "IEC 60411 Graphical Symbols". תקנים המפותחים יחד עם ISO, משתמשים במערכת המספור של ISO והם בעלי כותרת כדוגמת "ISO/IEC 7498-1:1994 Open Systems Interconnection: Basic Reference Model". הוועדה הטכנית המשותפת 1 ISO/IEC (ISO/IEC JTC1) מוסברת בהרחבה בערך ארגון התקינה הבין-לאומי. ה-CISPR (Comite International Special des Perturbations Radioelectriques) היא אחת הקבוצות שנוסדו על ידי ה-IEC.
עטרות
עֲטָרוֹת היה מושב עובדים כ-11 קילומטר צפונית לירושלים, במקום בו עומד כיום הכפר הערבי קלנדיה, באזור הדרום-מערבי של שדה התעופה עטרות שנבנה בידי המנדט הבריטי. היישוב הוקם ב-1912, ופונה והוחרב במלחמת העצמאות. לאחר כיבוש האזור במלחמת ששת הימים הוקם בסמוך אזור התעשייה עטרות.
קבוצת קלנדיה
אדמת עטרות נרכשה על ידי החברה להכשרת היישוב בשנת 1912 עבור קרן קיימת לישראל מתושבי הכפרים הערביים קלנדיה, ג'דירה וביר נבאלא. בעקבות קריאתו של מנחם אוסישקין שפורסמה בכרוז "לתקנתה של ירושלים" להקיף את ירושלים ביישובים עבריים, התיישבה במקום בשנת 1914 קבוצה מבני העלייה השנייה שנקראה "קבוצת קלנדיה". הקבוצה כללה את לוי אשכול, יעקב פת, ברל כצנלסון, שמואל שמואלי, מאיר רוטברג ורעייתו חיה רוטברג. הקבוצה שמנתה כעשרה חברים התקשתה להחזיק בקרקע בתנאים הקשים והתפזרה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מחשש כי חברי הקבוצה יגויסו בכפייה לצבא הטורקי. לאחר מכן, חברי הקבוצה עברו לעבוד בראשון לציון.
הקמת מושב העובדים
בחודש דצמבר 1919, לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הצבא הבריטי, הגיע למקום גרעין של קבוצת עבודה שנייה. חמשת חברי הגרעין התיישבו בבית המוכתר בכפר קלנדיה והתחילו לעבד את האדמות שננטשו על ידי חברי קבוצת קלנדיה. חברי הקבוצה סיקלו אבנים בידיהם ונטעו חורשת אורנים בקרקע סלעית שאיננה מתאימה לעיבוד חקלאי לבסס בעלותם על הקרקע. בשנת 1921 המליצה ועדה של ההסתדרות הציונית באמריקה, שכללה את יוליוס סימון ונחמיה דה לימה לבטל את היישוב בהיעדר עתיד כלכלי, עובדה שעיכבה את התפתחותו. היישוב הצעיר סבל גם ממחסור במים ותחילה נאלצו המתיישבים לקנות מים שנשאבו מבורות ומעיינות מערביי הסביבה, והובילו אותם בחביות ליישוב. קצבת המים נתמכה על ידי איסוף מי גשמים ומאגר מים קטן שהוקם ליד היישוב בשנת 1928. משנה זו החל המושב לרכוש מים מעיריית ירושלים, שספקה לו מים מהצינור שהוביל מנחל פרת.
בשנת 1923 רכשה הקרן הקיימת לישראל 374 דונם, לצורך ביסוס והרחבת עטרות והקבוצה החליטה להתארגן במסגרת מושב עובדים בשם "עטרות", על שם העיר המקראית עטרות אדר, אשר שמה השתמר לפי הסברה ב"ח'רבת עטארה" הסמוכה. בשנת 1925 רכש המושב פרות הולנדיות והקים משק חלב, שתוצרתו נמכרה בירושלים. בשנת 1927 הושלמה בניית 18 בתים לתושבים שעד לאותו זמן התגוררו במבנים ארעיים. במרכז היישוב הוקם מבנה ביטחון מבטון הניתן להגנה בקלות יחסית על מנת לשמש מחסה ומסתור לתושבים. את התקוות ותנופת הבנייה קטעו המאורעות של שנת 1929 שהדגישו את בידודו המוחלט של היישוב.
גם בזמנים של שקט יחסי סבל המושב מגנבות, עקירת עצים והתנכלויות מצד תושבי הסביבה. המשבר הראשון הגיע במאורעות תרפ"ט, אז היישוב הותקף בנשק חם וסכנה נשקפה לחיי התושבים. במהלך הפרעות פונו הנשים והילדים והיישוב היה על סף חורבן. מגיני עטרות, בעזרת מתנדבים מירושלים הדפו את ההתקפות בקושי רב. המצב החמיר במאורעות תרצ"ו - תרצ"ט (המרד הערבי הגדול) והיישוב סבל ביתר שאת מתקיפות על בתי היישוב ועל התחבורה לעטרות וממנה. למרות זאת לא חדל המשוריין של היישוב לנסוע לירושלים למכור את התוצרת החקלאית. עם זאת, בתקופה זו חוברה עטרות לקו המים ירקון-ירושלים. הצינור הונח על פני הקרקע, והיה חשוף לפגיעה מצד הערבים באזור. במהלך המאורעות שכלה עטרות חמישה חברים, במושב שמנה אז 24 משפחות.
על פי מפקד התושבים של 1931 היו בעטרות 112 נפשות שהתגוררו ב 23 בתים. בשנת 1946 נוספו ליישוב 15 משפחות חדשות שנקראו בשם הקולקטיבי "ההתיישבות החדשה". בשנת 1948 הגיע המושב לשיאו, עם 48 משפחות. בשנת 1937 ביקרה ועדת פיל בעטרות. הוועדה קיבלה מידע מפורט מבאי-כוח הכפר על היישוב. היא התעניינה במיוחד בגורלן של עטרות וקריית ענבים, וההתענינות הזאת השתקפה יפה בדין וחשבון שפרסמה. הוועדה סיימה את הפרק על עטרות וקרית-ענבים בדברים אלה:
פרסום הצעת החלוקה והספר הלבן השלישי ב-1939 הפסיקו למעשה את כל התוכניות הקשורות בפיתוח המושב.
עטרות במלחמת השחרור
ב-29 בנובמבר 1947, עם קבלת ההחלטה בעצרת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל, התחדשו ההתקפות על עטרות. היישוב המבודד נלחם במחסור מתמיד של מים, מזון ותחמושת. הבידוד והניתוק הפכו למצור לאחר כישלון של שיירת עטרות לפרוץ את הדרך ליישוב עם תגבורת של לוחמים. שדה התעופה שהוחזק על ידי הצבא הבריטי עד לפינוי הארץ שימש כמגן ליישוב.
שיירת עטרות
ב-24 במרץ 1948 הורה דוד שאלתיאל, מפקד מחוז ירושלים, לשלוח חומרי ביצור לנווה יעקב ולעטרות בשיירה של שתי מכוניות: משוריין אבטחה ומשאית משוריינת, שהיו שני המשוריינים האחרונים במחוז ירושלים. בשעה 12:00 יצאה השיירה לדרכה מהדסה הר הצופים ובכניסה לשועפאט, בקילומטר החמישי מצפון לירושלים, פרץ המשוריין מחסום, עלה מיד על מוקש ותיבת ההילוכים שלו נפגעה. המשאית המשוריינת פרצה קדימה. הערבים ירו עליה וזרקו רימוני יד ובקבוקי מולוטוב שהציתו את מעטה הברזנט. אנשי המשוריין ראו איך נפתחות דלתות הרכב הבוער ומתוכו קופצים הלוחמים כדי להימלט מהאש. הם נקטלו עד האחרון שבהם. שיירה של הצבא הבריטי הגיע למקום הקרב ולאחר משא ומתן עם הערבים פינו לירושלים 14 הרוגים ו-11 פצועים.
פינוי היישוב והריסתו
באפריל 1948 פונו מהיישוב הילדים והנשים בחסות משוריינים של הצבא הבריטי. ב-14 במאי 1948 עלה הנציב העליון האחרון סר אלן גורדון קנינגהם על מטוס בשדה התעופה עטרות והמריא לחיפה על מנת לעזוב את הארץ בפעם האחרונה. מגיני היישוב נקטו יוזמה התקפית והשתלטו על השדה הנטוש. הם מיקשו את כביש הגישה והודיעו למיפקדת ארגון ההגנה בירושלים על תפיסת השדה אך קיבלו פקודה לפנות את היישוב ולסגת לכוון המושבה נווה יעקב המבודדת אף היא אך קרובה יותר לירושלים. חמישים ושבעה הלוחמים, התכנסו ליד בית הכנסת של היישוב, לאחר שחיבלו ברכושם ובמשקם, סגרו את בעלי החיים ומיקשו ככל שיכלו ויצאו במסע רגלי לעבר נווה יעקב. בהגיעם למושבה הם ראו את הלהבות העולות מצפון, מהמקום בו שכנה עטרות. למחרת, ב-15 במאי, חצה הלגיון הערבי עם שחר את גשרי הירדן ועלה על ירושלים. הקרב על נווה יעקב החל ב-16 במאי. הקרב ארך 14 שעות ומשאזלה התחמושת של המגינים ואפסו הסיכויים להחזיק מעמד הוחלט על פינוי נוסף וכך מצאו עצמם פליטי עטרות חוברים לפליטים של נווה יעקב במסע רגלי לעבר הר-הצופים. סך הכול כלל הכוח כ-160 איש, מהם שנים-עשר פצועים שנישאו על גבי אלונקות. בקרבות גוש עטרות-נווה יעקב נפלו 42 לוחמים ונפצעו 96. חיילי הלגיון ותושבי הסביבה פשטו על היישובים הנטושים והרסו אותם עד היסוד. בכך הקיץ הקץ על המושב עטרות.
לאחר פינוי היישוב, עברו חלק מהמתיישבים להתגורר במושבה הטמפלרית הנטושה וילהלמה (שנכבשה במבצע דני), באזור יהוד, בסמוך מאוד אל נמל התעופה בן-גוריון, יחד עם בני היישובים נחלים ובארות יצחק (בנגב) שנאלצו לנטוש את יישוביהם בסערת מלחמת העצמאות. אנשי נחלים ובארות יצחק עזבו ובנו יישובים חדשים על אדמות המושבה הנטושות ובמקום נשארו מפוני עטרות שקראו למקום "בני עטרות", שמו של המושב עד ימינו.
שדה התעופה עטרות הוקם מחדש בידי הירדנים והמשיך לתפקד גם תחת שלטון ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים, עד שנסגר בשנת 2000 עם פרוץ האינתיפדה השנייה.
מלחמת ששת הימים ואיחוד העיר ירושלים
ב-7 ביוני 1967 נכבש שדה התעופה הירדני על ידי טור שריון של חטיבת הראל, בראשות אורי בן-ארי בדרכה לאיגוף מצפון של הביצורים הירדניים במזרח ירושלים. עם איחוד העיר נקבעו הגבולות המוניציפליים החדשים של ירושלים שסומנו כ"קו הכחול". התוואי החדש של הגבול המוניציפלי של ירושלים נקבע על פי המלצות של ועדה צבאית וכלל שליטה על שדה התעופה עטרות שתוכנן לשמש כשדה תעופה בינלאומי, תקווה שהתבדתה מטעמים פוליטיים, ואת אזור התעשייה עטרות שהוקם מדרום לו.
תוכניות עתידיות
בפברואר 2020, משרד הבינוי והשיכון הגיש לעיריית ירושלים תוכנית להקמת שכונה חדשה בשטח עטרות. התוכנית מתוכננת סמוך לגדר ההפרדה, בצד הישראלי של הגדר, והיא צפויה לחצוץ בין כפר עקב לבין ירושלים. שטח התוכנית הוא כ-1,243 דונם, והיא כוללת כ-9,000 יחידות דיור, 350 אלף מ"ר של שטחי תעסוקה ו-45 אלף מ"ר של שטחי מסחר, בתי כנסת, מקוואות וישיבות.
בכפר עקב אמנם לא חיים יהודים, אך שטחים בבעלות יהודית נוצלו על ידי ערבים להשתלטות במרמה. בתחילת המאה ה-21, באמצעות מסמכים מזויפים, נבנו בתים על הקרקעות, בהן התיישבו משפחות ערביות. בשנת 2015 קבע בית המשפט שעל המשפחות לפנות את הבתים מהמקרקעיןובג"ץ הוציא צו על תנאי המורה למדינה לפנות את המקרקעין.
יוסף אורג
יוסף (יוסל'ה) אורג (נולד ב-5 באוקטובר 1936), אקורדיוניסט וד"ר לפיזיקה המתמחה בפיזיקה אטומית.
ביוגרפיה
נולד בישראל לדב (טקאץ') אורג ושרה לבית ברזילי. אורג הוא מראשוני להקת הנח"ל, וממייסדי להקת בצל ירוק, בה היה חבר בתפקיד האקורדיוניסט. הוא הלחין מספר משירי הלהקה, ביניהם השירים "הבה נלך לתל אביב" ו"זנב סוס". סגנון נגינתו ואיכויות הליווי הן הטכניות והן ההרמוניות היו ועודם מהווים השראה למעבדי מוזיקה ונגני אקורדיון בארץ.
לאחר מותו של חבר להקת בצל ירוק, אליהו ברקאי (ברקו) ופירוקה של הלהקה, אורג לקח פסק זמן מחיי הבמה, ופנה ללימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן לפוסט דוקטורט בקנדה שם המשיך את עבודותיו בתחום הפיזיקה האטומית. לאחר שובו ארצה עבד בקריה למחקר גרעיני בדימונה.
הוא נשוי לדבורה לבית כהן, ואב ליואב אורג ושאול אורג.
כמו צמח בר (אלבום)
סקירה
רבים מהשירים באלבום מתארים חוויות של שכול ואובדן או של געגועים וזיכרונות ילדות. בעקבות כך הפכו השירים מזוהים עם ימי זיכרון וימי אבל לאומיים, בייחוד לאור יציאתו לאחר מלחמת יום הכיפורים. השירים "את תלכי בשדה" ו"לכל איש יש שם" מושמעים בטקסי יום השואה, "אדבר איתך", "כמו צמח בר" ו"חופים הם לפעמים" מושמעים בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ו"שיר ליל שבת" שכיח בטקסי קבלת שבת. השיר "ימי בנימינה" הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם אהוד מנור לאחר מותו והשיר "פגישה לאין קץ" הוא בין הבולטים ביצירתו של נתן אלתרמן.
בשנת 2006 יצא האלבום במהדורה מחודשת, בה נכללה גם גרסת וידאו של השיר "כמו צמח בר" מהופעה חיה וכן ביצועי הופעה נוספים.
בעטיפת המהדורה המחודשת כתבה אלברשטיין:.
דניאל סמבורסקי
דניאל סַמבּוּרסקי (4 ביוני 1909 – 3 באוקטובר 1977) היה מלחין בתקופת היישוב ולאחר קום המדינה.
ביוגרפיה
דניאל סמבורסקי נולד בקניגסברג בירת פרובינציית פרוסיה המזרחית שבקיסרות הגרמנית, בנם של סֶלמה ומנחם סמבורסקי. אביו היגר בשנת 1896 מהעיר רומני (אז חלק מן האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) והוא גדל בבית ציוני דובר עברית. אביו היה כתב העיתון העברי "הצפירה" בקניגסברג, וכיהן כיו"ר סניף ההסתדרות הציונית בעיר. למד נגינה ותאוריה של המוזיקה בקונסרבטוריון של דנציג והחל בלימודי רפואה באוניברסיטת ברלין. בשנת 1932, ערב עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל והביא עמו את פסנתרו. בארץ ישראל הלחין מנגינות לשירי מולדת ידועים וכן מנגינות לשירי ילדים. סמבורסקי הלחין ב-1933 את המוזיקה עבור הסרט "לחיים חדשים", שהיה הסרט המדבר הראשון שצולם בארץ ישראל. עיקר יצירתו הייתה בתקופת טרום המדינה. בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 עסק בהוראת המוזיקה בגימנסיה הריאלית "בלפור" ובבתי הספר היסודים "הכרמל" ו"נס ציונה" ("גרץ") בתל אביב. בשנות החמישים היה סמבורסקי מורה ומרכז המקהלות של סמינר גבעת השלושה. חלק ניכר משיריו נכתבו למקהלות כמו "מקהלת הפועלים".
בתחנת הרדיו המנדטורית "קול ירושלים" היה לסמבורסקי מדור שבו לימד מדי שבוע שיר עברי חדש. בתקופת המדינה שימש כמורה למוזיקה בסמינרים. סמבורסקי הוא זה שהחל במסורת של ערבי זמר.
משיריו הנודעים: "זמר הפלוגות", שהיה המנון פלוגות השדה ("הפושים") בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, "שיר העמק" ("באה מנוחה ליגע"), "שיר בוקר" ("בהרים כבר השמש מלהטת") – שלושתם למילים של נתן אלתרמן, "שיר הכביש" (הך פטיש) ו"שיר החירות" ("פנינו אל השמש העולה"), למילותיו של המשורר יצחק שנהר, "היש כעוללי", "נדנדה" ו"רוץ בן סוסי" למילים של חיים נחמן ביאליק ועיבוד של גיל אלדמע.
גיל אלדמע הוציא לאור את "זר שירי מולדת - סמבורסקי" (השירים שהולחנו על ידי סמבורסקי: במזרח זורח ורד (מילים: נתן אלתרמן), צאינה וראינה, השיר לאדמה, זולתנו, חצץ, עוז ואיל, שיר העלם, פורח נרקיס)..
היה נשוי לחרמונה לבית שעוני (זייגרמכר), ילידת המושבה מטולה (בתה של מניה צ'יזיק, אחייניתם של ברוך, חנה, שרה, אפרים ויצחק, דודניתו של הפזמונאי שמואליק צ'יזיק, וכן דודתו של אהוד יערי), ואב לבת, עפרה סמבורסקי-חמדת.
סמבורסקי נפטר בשנת 1977 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 68. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אחיו הבכור, שמואל סמבורסקי (1900–1990), היה פרופסור לפיזיקה ומדעי הטבע, חתן פרס ישראל וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
טד קרוז
רפאל אדוארד "טד" קרוז (באנגלית: Rafael Edward "Ted" Cruz; נולד ב-22 בדצמבר 1970) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס. קרוז חבר במפלגה הרפובליקנית ומזוהה עם תנועת מסיבת התה.
ביוגרפיה
קרוז נולד בעיר קלגרי שבאלברטה, קנדה, וגדל ביוסטון, בנם של אלינור (לבית וילסון) ורפאל ביינוונידו קרוז, בעלי חברת הנדסה שסיפקה שירותים לתעשיית קידוחי הנפט המקומית. אביו של קרוז נולד בקובה, הגיע לטקסס ב-1957 כדי ללמוד באוניברסיטה ולאחר המהפכה הקובנית קיבל מקלט מדיני בארצות הברית. אמו היא אמריקאית ילידת וילמינגטון, דלאוור, ממוצא אירי ואיטלקי.
ב-1992 קרוז סיים בהצטיינות תואר ראשון במדיניות ציבורית מאוניברסיטת פרינסטון, בזמן לימודיו הצטיין בתחום הדיבייט וזכה באליפות הארצית. ב-1995 סיים בהצטיינות יתרה את לימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד. לאחר לימודיו עבד כעוזרו של שופט בית המשפט הפדרלי לערעורים בווירג'יניה וכעוזרו של ויליאם רנקוויסט, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-1998 עבר לעבוד בפירמת עורכי הדין הפרטית Cooper & Carvin. אחד התיקים הבולטים בהם טיפל היה ייצוגו של חבר בית הנבחרים ג'ון ביינר בתביעה שהגיש נגד עמיתו מהמפלגה הדמוקרטית ג'ים מקדרמוט בגין הפרת זכויותיו לפרטיות מכיוון שהאחרון פרסם הקלטה של שיחה של ביינר. קרוז הצליח לשכנע את בית המשפט כי מקדרמוט לא מוגן על ידי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית והוא חויב בתשלום פיצויים לביינר.
ב-1999 הצטרף קרוז כיועץ משפטי למטה הבחירות של ג'ורג' ווקר בוש, לקח חלק בקמפיין ונמנה עם מעצבי מדיניות ההגירה, וכן סייע בהתמודדות המשפטית במערכה על ספירת הקולות החוזרת בפלורידה במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. שם גם הכיר את אשתו, היידי, איתה עבד בצוות משותף. לאחר היבחרו של בוש לנשיא מונה קרוז לעוזרו של סגן התובע הכללי. בהמשך כיהן כמנהל לשכת נציב המסחר הפדרלי. בשנים 2003 עד 2008 כיהן כפרקליט הראשי של מדינת טקסס תחת התובע הכללי של המדינה גרג אבוט. תקופה זו התאפיינה במאבק משפטי נרחב של מדינת טקסס בהתערבות הממשל הפדרלי בשטחה, במסגרת זו הופיע קרוז תשע פעמים בדיונים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-2008 החל לעבוד כשותף בשלוחת יוסטון של משרד עורכי הדין Morgan, Lewis & Bockius LLP. הוא ייצג בין השאר את ענקית התרופות פייזר.
בעקבות החלטתה של קיי ביילי האצ'יסון, הסנאטורית המכהנת מטעם טקסס, כי לא תתמודד בבחירות לסנאט של שנת 2012, הודיע קרוז על מועמדותו לתפקיד. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית גבר על סגן המושל המכהן, דייוויד דיוהרסט, שהיה הפייבוריט לניצחון. קרוז נתמך על ידי הפלג השמרני במפלגה וזוהה עם תנועת מסיבת התה. הוא זכה ל-34.2% מהקולות בסיבוב הראשון לעומת 44.6% ליריבו, אך בסיבוב השני קיבל 56.8% מקולות המצביעים. בבחירות הכלליות לסנאט זכה לרוב של 56.6% והחל לכהן בינואר 2013. מעט לפני תחילת כהונתו בסנאט מינה את צ'יפ רוי, לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, לראש הסגל שלו. בנובמבר 2018 נבחר לכהונה נוספת בסנאט, כשגבר על המועמד הדמוקרטי, חבר בית הנבחרים בטו או'רורק, עם 50.9% (4,244,204) ממניין הקולות מול 48.3% (4,024,777) לאו'רורק.
בסנאט מכהן קרוז כחבר בוועדת החוץ, ועדת המשפטים, ועדת המסחר, מדע ותחבורה וועדת הכללים והניהול. בעת כהונתו התפרסם קרוז כאחד הנציגים הבולטים של השמרנים במפלגה הרפובליקנית ובהתנגדותו למדיניות נשיא ארצות הברית ברק אובמה. הוא היה ממובילי השבתת הממשל ובספטמבר 2013 ביצע פיליבסטר באורך של 21 שעות ו-19 דקות, הרביעי באורכו בתולדות הסנאט במטרה לעכב את חקיקת רפורמת הבריאות של אובמה.
בתקופת כהונתו יזם חוק אחד שהתקבל, לפיו תיאסר הכניסה לארצות הברית של נציגים לאומות המאוחדות שנמצא כי עסקו בריגול או בפעילות טרור נגד ארצות הברית. החוק בא כתגובה לכוונת איראן למנות לשגריר באו"ם את חמיד אבוטלבי, שהיה מהפעילים במשבר בני הערובה באיראן. החוק עבר פה אחד בסנאט ובבית הנבחרים. כמו כן נתן חסותו לשני חוקים נוספים שהתקבלו, חוק השותפות האסטרטגית בין ארצות הברית לישראל ב-2014 וחוק להוצאת שליח מיוחד שיפעל להגברת חופש הפולחן הדתי במזרח הקרוב ובמרכז ודרום אסיה.
קרוז נשוי להיידי, והם הורים לשתי בנות. לקרוז היו שתי אחיות חורגות מנישואיו הראשוניים של אביו, מרים ורוקסנה. מרים נפטרה ב-2011.
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה או האיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה (באנגלית: American Psychiatric Association, בר"ת: APA) היא ארגון מקצועי אמריקני שחבריו הם רופאים מומחים ומתמחים בפסיכיאטריה. בשנת 2006 מנתה האגודה יותר מ-35,000 חברים שרובם הגדול פועל בצפון אמריקה. אין להתבלבל בין ארגון זה לבין "האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה", שגם ראשי התיבות שלה הם APA.
טד קרוז
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016
במרץ 2015 הודיע קרוז על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית הוא ניצח באסיפות הבחירה באיווה כשזכה ב-27.6% מקולות הבוחרים וב-8 צירים לוועידת המפלגה מתוך 27 של המדינה.
ב-27 באפריל 2016 בחר קרוז את קרלי פיורינה כמועמדתו לסגנית הנשיא אם הפריימריז היו נגמרים בכנס פתוח בקליבלנד, הואיל ולא יכול היה להשיג את המועמדות בסיבוב הראשון. ב-3 במאי הודיע על פרישה מהמירוץ לאחר הפסד גורף בפריימריז באינדיאנה. לאורך הקמפיין שלו גרף קרוז 572 צירים.
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה
באתר האינטרנט של האגודה מוצג תאורה והחזון שלה:
טד קרוז
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016
קרוז נאם בכנס הרפובליקני הלאומי שנערך בקליבלנד ביולי 2016, סירב להביע תמיכה במועמד המפלגה, דונלד טראמפ, וספג קריאות בוז.
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה מפרסמת מספר כתבי עת, עלונים שונים וכן את המדריך הסטטיסטי לאבחון הפרעות נפשיות, המוכר גם בכינוי DSM (ר"ת: "Diagnostic and Statistical Manual of mental disorders"). המדריך הסטטיסטי לאבחון הפרעות נפשיות הוא ספר מקובל ורווח ברוב העולם המערבי, ופסיכולוגים ופסיכיאטרים רבים נעזרים בו.
טד קרוז
עמדותיו
קרוז מזוהה עם האגף השמרני של המפלגה הרפובליקנית, מרבה לבקר את הממסד המפלגתי (Republican establishment), ואף התבטא בחריפות גם נגד חברים ממפלגתו. הוא תומך בתיקון השני לחוקת ארצות הברית ומתנגד להטלת הגבלות על נשיאת נשק. בתחום החברתי מזוהה קרוז עם שמרנות חברתית וזוכה לתמיכה משמעותית בקרב הציבור האוונגליסטי. הוא מתנגד להפלות מלאכותיות ותמך בעצרת מחאה בוושינגטון ביום השנה לפסק דין רו נגד וייד. קרוז מתנגד גם לפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס המאפשר נישואים חד-מיניים כזכות חוקתית בכל מדינות ארצות הברית, וקורא להשאיר את זכות הבחירה למדינות. בתחום ההגירה מתנגד קרוז להענקת חנינה למהגרים בלתי-חוקיים שמגיעים ממקסיקו וארצות נוספות, וכן תומך בבנית חומה בגבול שתי המדינות. הוא הוביל מאמצים ציבוריים ופוליטיים נגד רפורמת ההגירה הדו-מפלגתית "Gang of Eight" ב-2013, אותה הציגו בין היתר הסנאטורים צ'אק שומר, לינדזי גרהאם ומרקו רוביו, בין היתר על ידי הצעה להכניס תיקון שלטענתו היה "גלולת רעל" שתוביל לזניחת החוק.
בנושאי חוץ מחזיק קרוז בעמדה הגורסת כי לא צריך להתערב בסכסוכים בין מדינות במזרח התיכון, ובפרט לא להפיל משטרים של דיקטטורים כגון בשאר אל-אסד. הוא מתנגד להפשרת היחסים בין ארצות הברית וקובה שהוביל הנשיא ברק אובמה. הוא מתנגד להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. במהלך השיחות שהובילו להסכם, השווה קרוז את ההסכם המתגבש להסכם מינכן והזהיר כי הוא יוביל להפיכתה של איראן למעצמה גרעינית. קרוז הציג עמדות התומכות בישראל. הוא ביקר את הממשל ורשות התעופה הפדרלית בעקבות האיסור על נחיתת מטוסים אמריקאים בישראל במהלך מבצע צוק איתן, וכינה זאת חרם כלכלי על ישראל, וגם איים כי ינסה להשהות מינויים של הממשל עד להסרת האיסור. הוא תמך בהעברת שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב-יפו לירושלים. בנאום בו הודיע על כוונתו להתמודד לנשיאות, הכריז קרוז:.
בשנת 2019 הוא מתח ביקורת על החלטת Facebook נגד הפרשן השמרני סטיבן קראודר.
ב-6 בינואר 2021, בעקבות ההסתערות על הקפיטול, שהביא למותם של חמישה אנשים כולל שוטר, הצביע קרוז בתמיכה בהתנגדויות לקולות האלקטורים במדינות אריזונה ופנסילבניה. הסנאט דחה את ההתנגדויות. בעקבות כך עמד קרוז בפני דרישות להתפטרותו שהועלו על ידי המפלגה הדמוקרטית בטקסס, שקבעה כי מאמציו למנוע את ניצחונו החוקי של הנשיא הנבחר ג'ו ביידן, העצימו את התנהגות הפורעים התומכים בטראמפ שהסתערו על הקפיטול. המפלגה הדמוקרטית בטקסס אף קראה למשרד המשפטים האמריקני לפתוח בחקירה רשמית כנגד קרוז על הסתה ומעוררות לבגידה.
וירצברג
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
ננדה
היסטוריה
ננדה מוזכרת לראשונה בשנת 984 בשם Nenda. בעבר נודעה גם בשמה הגרמני ניינד (Neind) אך כיום שם זה אינו בשימוש.