cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת ניקולס גרין
הפרסום
באחד מהראיונות הרבים שנערכו איתו, אמר רג׳ינלד גרין, שלא פעם הרהר וחשב על כך, שאם גוף של ילד קטן יכול להעניק איכות חיים ולתת חיים ל-7 אנשים, מה יכולה לעשות תרומת איברים של אנשים רבים למען אחרים? לאור זאת, החל להופיע ולהרצות בכנסים על הנושא, לכתוב ספרים ומאמרים, לפרסם מאמרי דֵּעָה במדינות שונות ברחבי העולם, להעניק ראיונות ולהגיע לכל מקום שאליו הוזמנו הוא ומרגרט כדי לקדם את מטרתם - החשיבות לתרומת איברים. לדבריו "אנשים ברחבי העולם הבינו, חלקם בפעם הראשונה, את כוחה של תרומת איברים". בנוסף, הביע את רחשי ליבו באומרו שזו הדרך בה הוא מרגיש שבנו עדיין חי. לא פעם דיבר רג׳ על בנו באומרו ש״ניקולס היה ילד חביב שתמיד חיפש את הטוב ביותר בדברים ולכן, כשהיית איתו, תמיד רצית להיות במצב הטוב ביותר שלך״.
17 שנים לאחר הרצח רואיין רג׳ גרין ונשאל מה הן תחושותיו לאחר שעבר זמן כה רב. תשובתו הייתה שהוא נוהג לחשוב על בנו מספר פעמים ביום ותמיד קיימת אצלו תחושת האובדן. אובדן שלעולם לא יוכל לצאת עם בנו לטיול, לא ישמע אותו אומר "לילה טוב, אבא". אך עם כל זאת, הוא מופתע כל פעם מחדש שאחרי כל כך הרבה שנים עדיין זוכר אותו ציבור רב ברחבי העולם - כולל מיליוני איטלקים. איטלקים שהוא פוגש במסעותיו בהם הוא מרצה על חשיבות תרומת איברים ועל האסון שקרה להם, חשים שהם מכירים אותו. רבים מכנים את בנו ״ניקולס הקטן״ כאילו היה חלק ממשפחתם.
שאלה נוספת שהועלתה באותו ראיון היא, מה הביא אותם להחלטה לתרום את איבריו של בנם המת בארץ זרה, ענה שהאסון שקרה להם, יכול היה להתרחש בכל מקום בעולם, ולא עברה בהם אף פעם המחשבה שהעם האיטלקי לחץ על ההדק. וכשהביטו על גופת בנם המת, הגיעו שניהם למסקנה ולהחלטה שלניקולס כבר לא יהיה צורך באיבריו, אך איבריו יוכלו להציל את חייהם של אנשים אחרים.
שנים רבות אחר המקרה הנורא שקרה להם, החמיא האב לעם האיטלקי ואמר שהוא בספק אם מדינה אחרת הייתה מחבקת אותם כפי שאיטליה חיבקה אותם. לדבריו, הם עדיין מקבלים מיילים ומכתבים מרחבי העולם ממושתלים המציינים את העובדה, שהם חיים בזכות המקרה של ניקולס. אך גם מגיעים אליהם מכתבים ומיילים מאנשים שהמקרה נגע לליבם ובהם תמיד מופיע המשפט, שהפרשה נתנה להם תקווה לעולם טוב יותר.
באחד ממכתביו המופנה לציבור כותב רג׳ינלד גרין, כי כל פלח באוכלוסייה באיטליה ממשיך להפגין אהדה כלפי המשפחה: ראשי ממשלה, שחקנים כמו סופיה לורן, עיתונאים, צעירים ומבוגרים, עשירים ועניים, בעלי מגוון דעות פוליטי שונה ואחרים. החום הרב שהעניק הציבור האיטלקי למשפחה, הוא שעזר ועודד אותם להפוך אסון נורא כל כך לשיעור אוניברסלי, שבו ניצחו החיים והתקווה לטוב את הרוע, המוות, והייאוש.
משפחה
היו אלה נישואים שניים של רג׳ינלד האב למרגרט וניקולס היה בנם הבכור. 3 שנים אחר הולדתו נולדה בתם אלינור, שנישאה בשנת 2018, באתר פסל הפעמונים. שנתיים לאחר האסון (מאי 1996) נולדו להם תאומים: לורה ומרטין.
הנצחה
תרומת האיברים של ניקולס גרין שינתה את חייהם של אנשים רבים בעולם והוא מונצח באיטליה ובארצות הברית באופנים שונים. איבריו שנתרמו על ידי הוריו היוו השראה לסרט טלוויזיה, להקמת אנדרטאות רבות באיטליה, הקמת מגדל פעמונים בקליפורניה ועוד.
● בשובם לביתם בבודגה ביי, הקימו רג׳ינלד ומרגרט את ״קרן ניקולס גרין״ (The Nicholas Green Foundation) - עמותה התומכת בתרומת איברים ורקמות ברחבי העולם. בימים הראשונים להקמתה הגיע אל רג׳ינלד גרין מכתב מהסטודנט אנדריי סקארבלי, שלמד באוניברסיטת רומא וביקש להתנדב ולעזור בעמותה. סקארבלי תרגם את כל הפרסומים שהופצו באיטליה בשפה האיטלקית לאנגלית עבור משפחת גרין.
מקומות ואנדרטאות
● באיטליה, קיימים יותר מ-120 אתרים הקרויים על שם ניקולס: כיכרות, רחובות, פארקים וגנים; בתי ספר; 16 אנדרטאות ומתקנים נוספים, כולל עץ לימון, גשר ואמפיתיאטרון.
● מגדל הפעמונים
הפסל ברוס חסון שגר באזור מפרץ בודגה ביי (Bodaga Bay), צפון קליפורניה, הגה את רעיון הקמת מגדל הפעמונים (The Bell Memorial) לאחר שקרא על האסון שאירע למשפחת גרין.
המגדל מורכב ממוטות פלדה הבנויים בצורת 3 מגדלים ועליהם תלויים 140 פעמונים בגדלים שונים, שרובם נתרמו על ידי בתי ספר איטלקיים, כנסיות, ספינות ומִכְרוֹת, כדי להביע את הכרת התודה למשפחת גרין על ההחלטתם לתרום את איבריו של בנם.
הפעמון המרכזי תלוי במרכז המגדל, והוא תוצרת בית היציקה היוקרתי ״מרינלי״ (Marinelli) המחשל ומעצב את פעמוני האפיפיור למעלה מ-1,000 שנה. על הפעמון נחרתו שמות מקבלי האיברים, ובצדם מופיע שמו של ניקולס. האפיפיור יוחנן פאולוס השני תרם את הפעמון והעניק את ברכתו, נשיא איטליה וראש ממשלת איטליה חלקו אף הם כבוד, ודאגו להטסת כל הפעמונים לקליפורניה על ידי חיל האוויר האיטלקי.
המגדל הוקם לזכרו של ניקולס גרין אך הוא מוקדש לכל הילדים, וכאשר נוסעים על כביש 1 והרוח נושבת מכיוון האוקיינוס, ניתן לשמוע את צלצול הפעמונים.
מיקום המגדל: (GPS N 38° 20.448 W 123° 03.126), הוא נמצא בצד המערבי של כביש 1, 1 וחצי מייל צפונית לבודגה ביי.
● הספסל המוצב מול האנדרטה
בשנת 2013, החליט מאט דווידסון (Matt Davidson) שהיה כבאי באזור, לבנות ספסל עץ מול האנדרטה לזכרו של ניקולס גרין, לאחר שפגש את האב רג׳ גרין שנוהג היה להגיע למקום מדי בוקר. ההחלטה באה מתוך כוונה לאפשר למטיילים המגיעים למקום לשבת ולנוח. אולם במשך הזמן הספסל החל להתפרק. מבקר אחר, פרהד מוטיה (Farhad Motia) שנהג גם הוא להגיע מדי פעם למקום, פגש יום אחד את רג׳ גרין שנהג לשוחח עם המבקרים באנדרטה. לאחר ששמע את אשר אירע למשפחת גרין באיטליה ועל תרומת האיברים של בנם, החליט מוטיה לבנות ספסל במקום הספסל שהתפרק. הוא דאג לאישורים המתאימים ובעזרת האח פרנק ובנו מתיאו הם בנו ספסל מחומר קשיח יותר ועליו הצמידו לוחית פליז שעליה היה מוטבע: ״עבור ניקולס גרין / 1994-1987 / תורם איברים״ (“For Nicholas Green/ 1987-1994/ Organ Donor).
● פסל הציפורים בקלבריה
פסל הציפורים הוכן אף הוא על ידי הפסל ברוס חסון שסירב לקבל תשלום עבורו. הוא ניתן על ידי המשפחה כתודה על התמיכה הנדיבה בפסל הפעמונים בבודגה ביי. הפסל הוצב בבניין המועצה האזורית של קלבריה (נחנך בשנת 2000) במקום בו נורה ניקולס גרין. לאחר סיום הקמת מגדל הפעמונים בבודגה ביי, פנה רג׳ינלד גרין לפסל וביקש ממנו לפסל פסל פעמון נוסף עבור מחוז קלבריה. הפסל עשוי מהמסת המתכת של כלי נשק שונים שהוחרמו על ידי משטרת סן פרנסיסקו, ומורכב 7 פעמונים הנישאים על ידי 7 ציפורים. קולם של הפעמונים כאן לא נשמע, והפסל קישר את פסל הציפורים ופרשת ניקולס גרין לסרט ״הציפורים״ שצולם בשנת 1963 בבודגה ביי.
חינוך
● במסדרון של אחד מבתי הספר באיטליה תלויים על הקיר שני שעונים לזִכְרוֹ של ניקולס גרין - שעון אחד מציג את השעה בבודגה ביי והשני מציג את השעה המקומית.
● האגודה הלאומית לילדים מחוננים (National Association for Gifted Children), העניקה פרסים על שם ניקולס גרין. הפרס על סך 500 דולר, ממומן על ידי קרן ניקולס גרין וקרן המלגות של ניקולס גרין.
ספורט ופנאי
הפדרציה העולמית למשחקי ההשתלות (World Transplant Games Federation) הקדישה לזכרו של ניקולס גרין את מרוץ הסקי לילדים מושתלים: "גביע ניקולס" (The Nicholas Cup). זהו אירוע שנערך בנפרד במסגרת משחקי אירועי ההשתלות העולמיים בחורף. ילדים מושתלים מכל העולם מגיעים לשבוע ימים של הנאה. בשנת 2008, נערך האירוע בעיר רובניימי, פינלנד.
סרטים וספרים
● ב-1998 יצא לאקרנים סרט טלוויזיה - "המתנה של ניקולס" של הבמאי רוברט מרקוביץ (Robert Markowitz), בכיכובם של ג'יימי לי קרטיס (Jamie Lee Curtis) ואלן בייטס (Alan Bates) שהתבסס על האירוע.
● רג'ינלד גרין, האב, כתב שני ספרים:
(1) "המתנה של ניקולס" (“Il dono di Nicholas”). בספר הוא מגולל ומספר על ההחלטה לתרום את איבריו של ניקולס, הוא מתאר את משפט הרצח, את סרט הטלוויזיה ״המתנה של ניקולס", את הפעמון שנשלח אליהם על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני, כדי לתלות אותו על מגדל הזיכרון. בנוסף, הוא מתאר את הקמפיין הבלתי נלאה להסב את תשומת הלב למקרי מוות רבים הנגרמים מדי שנה בשל מחסור בתרומת איברים.
(2) "המתנה שמרפאה" ( “Il dono che guarisce”) על סיפורי ההשתלות. מטרתו העיקרית באה להאיר את עיני הציבור בעולם ולספר על התחושה שמרגישים כאשר תורמים איברים לאחר אסון כל כך קשה כפי שקרה להם. אחד המקרים בספר הוא מקרה של אישה שהייתה קרובה למות. לאחר שהושתלו לה ריאות הצליחה לטפס לגובה של 5,000 פיט (1524 מ׳) בפארק הלאומי יוסמיטי, כאשר על גבה ילקוט במשקל של 11 ק״ג.
המקרים המופיעים בספר מתארים מצד אחד את סיפוריהם של המושתלים ומצד שני את טוב הלב של המשפחות שתרמו את איברי יקיריהם ברגע קשה ועצוב כל כך.
הוקרה
ב-9 בנובמבר 1994, זכה רג׳ינלד גרין במדליית זהב על הצטיינות אזרחית (Medaglia d'oro al merito civile).
קישורים חיצוניים
● הבלוג של רג׳ינלד גרין - The Nicholas Effect
(The Nicholas Effect; Reginald Green's Blog on his son Nicholas and organ donation topics)
● האגודה הלאומית לתלמידים מחוננים - קרן ניקולס גרין (NAGC) THE NICHOLAS GREEN FOUNDATION.
● מגדל הפעמונים ב-youtube - Children's Bell Tower in Bodega Bay
● UNITED NETWORK FOR ORGAN SHARING
פרדריק באייר
פרדריק באייר (בדנית: Fredrik Bajer; 21 באפריל 1837 - 22 בינואר 1922) היה מדינאי דני וחתן פרס נובל לשלום לשנת 1908, במשותף עם קלאס פונטוס ארנולדסון השוודי.
חייו
באייר נולד בעיר ניסטבד. אביו שהיה איש כמורה. באייר הצטרף לצבא הדני והשתתף כקצין במלחמת 1864 נגד פרוסיה ואוסטריה. לאחר שיחרורו מהצבא עבר עם משפחתו לקופנהגן והתפרנס מעבודה בתור מורה ומתרגם.
ב-1872 נבחר באייר לכהן כחבר בפרלמנט הדני, שם פעל בנושאים שונים כמו זכויות נשים וסחר חופשי. התחום העיקרי בו התמקד היה יחסי חוץ ובעיקר הטיף לשימוש בבוררות בינלאומית כדי לפתור סכסוכים בין מדינות. באייר תמך במספר ארגוני שלום בדנמרק וברחבי אירופה. הבולטים שבהם היו האגודה הדנית לשלום (בדנית: Dansk Fredsforening) אותה ייסד ב-1882, ולשכת השלום הבינלאומית בשווייץ (בצרפתית: Bureau international de la paix) שבה שימש כנשיא כבוד מ-1907.
בשנת 1908 זכה באייר בפרס נובל לשלום, ביחד עם קלאס פונטוס ארנולדסון. בשנים שלאחר קבלת הפרס ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הביע באייר אכזבה מארגוני השלום ודרכי התנהלותם, והפחית במידה רבה את פעילותו בתחום.
עמוד הברזל של דלהי
עמוד הברזל של דלהי הוא עמוד בגובה 7 מטרים שהוקם לכבוד האל וישנו, ממוקם במתחם קוטוב שבדלהי הודו. העמוד זכה לפרסום בעולם בשל תרכובתו המיוחדת שמונעת ממנו להחליד.
העמוד עשוי פריט טהור, מצב גבישי של פלדה דלה מאוד בפחמן.
המבנה הגבישי האחיד (פאזה אלפא של ברזל-פחמן) מונע התחמצנות.
ארכאולוגים ומטלורגים רבים בחנו אותו בשל עמידתו הגבוהה בפני חלודה וקורוזיה, והוא תואר כ"עדות ליכולת ולכישורים של נפחי הברזל הקדומים של הודו". העמוד מצופה בשכבה דקה ואחידה של תרכובת מיוחדת של ברזל, חמצן וזרחן שמקנים לו עמידות כנגד מזג האוויר החם והלח של הודו. משקלו המוערך הוא יותר מ-6,000 קילוגרמים, מעריכים כי אחד משליטי ממלכת גופטה הוא שהורה על הקמתו.
אלכסנדר קורנייצ'וק
אלכסנדר קורנייצ'וק (ברוסית: Александр Евдокимович Корнейчук, באוקראינית: Олександр Євдокимович Корнійчук; 25 במאי 1905 – 14 במאי 1972 קייב) היה מחזאי ומדינאי סובייטי-אוקראיני. הוא היה בין המחזאים המוצלחים בשנות ה-30 וה-40 וזכה 5 פעמים בפרס סטלין (1941,1942,1943,1949,1951), עיטור לנין ועיטורים נוספים. בשנת 1967 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
אלכסנדר קורנייצ'וק נולד בכפר באזור צ'רקסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת עובד במסילת רכבת. בשנים 1920–1923 גם הוא עבר בתחום מסילות הרכבת. במהלך שנת 1923 הוא השלים לימודי בית הספר ובשנת 1924 התקבל לאוניברסיטת קייב אותה סיים בשנת 1929.
לאחר סיום הלימודים ועד לשנת 1941 קורנייצ'וק עבד כתסריטאי באולפני קולנוע באודסה ובקייב.
מחזאי
עוד בהיותו סטודנט באוניברסיטה קורנייצ'וק כתב את הסיפור הראשון שלו - על ולדימיר לנין. בהמשך הוא עבר לתחום המחזות. הוא בהתמדה התנגד לכול סממני לאומיות אוקראינית. המחזה הראשון שלו שזכה להצלחה היה מחזה "טביעת השייטת" (1933) על טביעת הצי הסובייטי בים השחור במטרה לא להעביר אותו לידי גרמניה. בהמשך הוא כתב מחזה על איש תרבות סובייטי שפועל למען קידום הישגי המהפכה.
בשנת 1937 קורנייצ'וק לראשונה במחזה אוקראיני העלה על הבמה דמות של לנין. בעקבות כך בשנת 1938 הוא הוזמן ליוסיף סטלין. לאחר הפגישה מחזות של קורנייצ'וק תורגמו לרוסית ולשפות של עמי ברית המועצות נוספות. הם הועלו על הבמה בתיאטראות רבות.
בשנת 1939 קורנייצ'וק כתב מחזה "בוגדן חמלניצקי" שזכה להצלחה רבה. בשנת 1941 הוא כתב מחזה על תהליך הקמת הקולחוזים באוקראינה תוך תמיכה בלתי מסויגת לתהליך.
בשנת 1951 ביחד עם אשתו קורנייצ'וק כתב ליברטו לאופרה על בסיס מחזה על בוגדן חמלניצקי. במפתיע, סטלין מתח ביקורת קשה על הליברטו וקורנייצ'וק נאלץ לכתוב אותו מחדש.
בשנות ה-50 קורנייצ'וק כתב מספר מחזות אך הם לא זכו להצלחה של ממש.
פוליטיקאי
בשנת 1947 קורנייצ'וק מונה ליושב ראש הסובייט העליון של אוקראינה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1953. בשנת 1959 הוא מונה מחדש וכיהן עד פטירתו בשנת 1972.
בשנים 1952–1972 קורנייצ'וק היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
מורשת
לאחר פטירת קורנייצ'וק הוקם מוזיאון על שמו ומספר רחובות בערי אוקראינה נקראו על שמו.
בשנת 1993 באוקראינה העצמאית יצירות של קורנייצ'וק זכו לביקורת נוקבת. הוא נחשב לשופר של השלטון הקומוניסטי. כול הרחובות ומתקנים נוספים שנקראו על שמו הוחזרו לשמות הישנים. יצירות שלו הוצאו מתוכנית הלימודים בבית הספר ולמעשה לא מועלות על במת התיאטרון באוקראינה.
סן אנטוניו דה לוס קוברס
ממצאים ארכאולוגיים בטסטיל, כ-5 ק"מ מסן אנטוניו דה לוס קוברס, מעידים על התיישבות של האטקמניו עד המאה ה-15. ככל הנראה ננטש היישוב, שכלל כ-440 בתים, במהלך פלישת האינקה.
בבוררות בין ארגנטינה, צ'ילה ובוליביה, נקבע ב-1899 כי האזור בו שוכנת סן אנטוניו דה לוס קוברס יהיה בריבונות ארגנטינה, וזו הקימה ב-1900 את הטריטוריה הלאומית לוס אנדס. בתחילה הייתה העיירה נווארו לבירת הטריטוריה, אך מאחר שהגישה אליה הייתה קשה, במיוחד בעונת השלג, הייתה סן אנטוניו דה לוס קוברס לבירה ב-1902. ב-1943 בוטל מעמד הטריטוריה, והיא חולקה בין פרובינציות חוחוי, סלטה וקטמרקה. סן אנטוניו דה לוס קוברס הייתה עתה לעיירה בפרובינציית סלטה.
בשנת 2001 התגוררו בסן אנטוניו דה לוס קוברס כ-5,000 תושבים, מרביתם אינדיאנים. התושבים מתפרנסים בעיקר מכרייה, חקלאות (גידולי קינואה ותפוחי אדמה, וכן לאמות ואלפקות) ותיירות. בעיירה נמצאת אחת מתחנותיה של רכבת העננים, ומאז 1995 חוגגים בה מדי 1 באוגוסט את "החג הלאומי של הפצ'אמאמה".
מחוזות סרי לנקה
מבחינה מנהלית סרי לנקה מחולקת ל-9 מחוזות (පළාත, פַּלָאטַה) אשר מחולקים לנפות.
זכויות להט"ב באיי פוקלנד
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטריטוריה הבריטית מעבר לים של איי פוקלנד מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים ובין המתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית חוקית באיי פוקלנד מאז 1989, ואפליה על רקע נטייה מינית אסורה חוקתית מאז 2008. נישואים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים מוכרים מאז ה-29 באפריל 2017.
באפריל 2017, נערך אירוע הגאווה הראשון באיי פוקלנד בעיר הבירה סטנלי.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית הוכשרה באיי פוקלנד בשנת 1989.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
טיוטת התיקון לפקודת הנישואין של היועץ המשפטי לממשלה נדונה במועצה המבצעת ב-22 בפברואר 2017. המועצה, ששקלה האם לאשר הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים ויצירת שותפות אזרחית לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד, הורתה ליועץ המשפטי לפרסם אותה בעיתון הרשמי של הממשלה ובכך, להתחיל בהליך החקיקה בקריאה ראשונה ולהכין חקיקה נוספת הדרושה ליישומה.
ב-30 במרץ 2017 אישרה האספה המחוקקת של איי פוקלנד הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים בהצבעת רוב של 7 בעד מול 1 נגד. הצעת החוק מאפשרת לזוגות חד מיניים להינשא, וכן מאפשרת גם לזוגות חד מיניים וזוגות מהמין השני זכות גישה לשותפות אזרחית. הצעת החוק קיבלה הסכמה מלכותית על ידי המושל קולין רוברטס ב-13 באפריל 2017. החוק החדש, המכונה חוק הנישואין (תיקון) 2017, נכנס לתוקף ב-29 באפריל 2017. אירוע קהילתי רחב לציון הפיכתם של נישואים חד מיניים לחוקיים באיי פוקלנד נערך באותו יום.
אימוץ והורות
הרפורמה בחוק משנת 2017 המתייחסת לנישואין ושותפות אזרחית כללה הוראה חדשה לפקודת הנישואין של האי הקובעת כי "להורה בשותפות אזרחית...יש אותן זכויות וחובות כלפי ילד כמו הורה לילד בנישואין". הנימוקים הרשמיים שצורפו לתיקוני הפקודה כללו הערה לפיה "הורים לילד יכולים להיות שתי אמהות או שני אבות".
לא ידוע על מעמד הכרה חוקי בהפריה חוץ-גופית או טיפולי פוריות באיי פוקלנד עבור זוגות חד מיניים.
הגנה מפני אפליה
סעיף 16 של חוקת איי פוקלנד 2008 אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית, "'בסעיף זה, הביטוי 'מפלה' פירושו מתן יחס שונה לאנשים שונים מכל סיבה שהיא כגון מין, נטייה מינית, גזע, צבע, שפה, דת, דעה פוליטית או אחרת, מוצא לאומי או חברתי, קשר עם מיעוט לאומי, רכוש, לידה או מעמד אחר'."פקודת חוק העונשין 2014 קובעת מאסר עד 7 שנים או קנסות למי ש-"משתמש במילים או התנהגות מאיימת, או מציג כל חומר כתוב שהוא מאיים, ומתכוון בכך לעורר שנאה דתית, או שנאה בפועל על רקע נטייה מינית".
פקודת סדר הדין הפלילי והראיות 2014 מאפשרת לבתי המשפט להתייחס לעבירה שבוצעה על בסיס הנטייה המינית של הקורבן כגורם מחמיר.
פקודת בתי הסוהר 2017 מחייבת את עובדי בתי הסוהר להתייחס לכלל האסירים "באופן שווה ללא הבדל בין היתר בנטייה מינית". פקודת התקשורת 2017 אוסרת על הפצת חומר המסית לשנאה או אפליה על רקע נטייה מינית.
זהות מגדרית
למרות שחוק ההכרה המגדרית 2004 של הממלכה המאוחדת אינו חל על איי פוקלנד כטריטוריה בריטית מעבר לים, פקודת ההליך הפלילי והראיות משנת 2014 קובעת באומרה כי "לפי החוק, מינו של אדם הוא מינו כפי שנרשם בלידה, אלא אם כן יש לאדם תעודת הכרה מגדרית שהונפקה לפי סעיף 9 של חוק ההכרה המגדרית בממלכה המאוחדת משנת 2004, ובמקרה זה, מינו של האדם הוא המגדר הנרכש".
הרפובליקה המרכז-אפריקאית
הרפובליקה המרכז-אפריקאית (בצרפתית: République Centrafricaine, בסנגו: Ködörösêse tî Bêafrîka), בעבר הקולוניה הצרפתית אובאנגי-שארי (Ubangi-Shari), היא מדינה במרכז אפריקה, ללא מוצא אל הים, הגובלת בצ'אד מצפון, סודאן מצפון מזרח, דרום סודאן ממזרח, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והרפובליקה של קונגו מדרום וקמרון ממערב.
המדינה זכתה בעצמאותה ב-1960. לאחר שלושה עשורים של שלטון דיקטטורי - בעיקר משטר צבאי, שהידוע מבין שליטיו הוא הקיסר בוקאסה - נוסדה ממשלה אזרחית ב-1993. הבחירות העלו את אנג'-פליקס פאטאסה לשלטון, אך הוא הודח מהשלטון על ידי הגנרל פרנסואה בוזיזה ב-2003. הגנרל בוזיזה זכה בבחירות דמוקרטיות במאי 2005 והחזיק בשלטון עד אביב 2013. הרפובליקה המרכז-אפריקאית היא אחת המדינות העניות בעולם ובין 10 המדינות העניות ביותר באפריקה.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מראים שבשטחי הרפובליקה המרכז-אפריקאית חיו בני אדם כבר לפני עשרות אלפי שנים, אבל המחקר בנושא אינו מפותח. ההיסטוריה המתועדת של האזור החלה עם כיבושו על ידי צרפת בסוף המאה ה-19, אשר הקימה בתחומו מושבה בשם "אובנגי-שארי", על שם הנהרות החוצים אותו.
ב-1898 חילקו הצרפתים את המושבה בין 17 זכיינים אירופאים, שניצלו את התושבים המקומיים באופן מחפיר. ב-1960 זכתה המושבה בעצמאות מלאה וקיבלה את השם "הרפובליקה המרכז-אפריקאית". נשיאה הראשון היה דויד דאקו שהנהיג בה משטר דיקטטורי. ב-1965 ז'אן-בדל בוקאסה תפס את השלטון לאחר הפיכה צבאית. תקופת שלטונו אופיינה בעריצות שלטונית ובפגיעה חמורה בזכויות האדם הבסיסיות ואף המליך את עצמו ב-1976 למלך. בעקבות זאת החליטה צרפת לפעול להדחתו, ובסיועה הצליח שליטה הקודם של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, דוויד דאקו, לבצע בה הפיכה ולשוב לשלטון ב-1979. אולם רק שנתיים לאחר מכן, ב-1981, הודח דאקו בהפיכה שבוצעה בלא שפיכות דמים, ואת מקומו תפס הגנרל אנדרה קולינגבה.
קוליגבה שלט במדינה בעזרת חונטה צבאית. ב-1991 הופעל לחץ מקומי ובינלאומי על קוליגבה לקיים בחירות דמוקרטיות. בבחירות הכלליות של 1993 הובס קולינגבה על ידי אנג'-פליקס פאטאסֶה. בשנים 1996–1997, פחת האמון של הציבור והדבר בא לידי ביטוי באי יציבות מדינית. שלוש התקוממויות נגד ממשלת פאטאסה היתלוו בהרס נרחב של רכוש ומתיחות קיצונית על רקע אתני. באזור הוצבו כוחות שמירת שלום בינלאומיים. באוקטובר 2002, הגנרל פרנסואה בוזיזה פתח במתקפת פתע נגד פאטאסה, אשר שהה מחוץ לארצו ותפס את השלטון.
בוזיזה הקים מועצת מעבר לאומית רחבה כדי לנסח טיוטה לחוקה חדשה והכריז שהוא יפרוש וירוץ בבחירות כאשר חוקה חדשה תאושר. חוקה חדשה אושרה בדצמבר 2004 לאחר משאל עם. במאי 2005 בוזיזה זכה בבחירות הוגנות. בוזיזה החזיר בצורה משמעותית את הסדר לבירת המדינה, בנגי, ולחלקים אחרים במדינה והביע רצון לקדם שלום ברפובליקה, לחזק את הכלכלה ולשפר את מצב זכויות האדם. יציבות מלאה לא הושגה באזור וחלקים במדינה היו מחוץ לשליטת הממשלה. בפברואר 2006, היו דיווחים על אלימות מתרחבת בצפון הרפובליקה. אלפי פליטים ברחו מבתיהם ונכלאו תחת אש צולבת של הקרבות בין כוחות הממשלה למורדים. מעל ל-7,000 בני אדם נמלטו לצ'אד השכנה. אלו שנשארו ברפובליקה העידו שכוחות הממשלה הרגו בצורה שיטתית גברים ובנים אשר נחשדו בשיתוף פעולה עם המורדים.
בשנים 2007–2011, נחתמו הסכמי שלום שהיו אמורים לספק תמיכה כספית וסיוע נוסף למורדים שהניחו את נשקם, אך קואליציית המורדים "סלקה", המוסלמית ברובה, ושרבים מאנשיה באו מצ'אד וסודאן השכנות, טענה שהם לא כובדו. בדצמבר 2012 הם כבשו כמה ערים גדולות במדינה, אך הפסיקו את התקדמותם לעבר הבירה בנגי והסכימו למשא ומתן בליברוויל, בירת גבון. ב-11 בינואר 2013, נחתם הסכם שלום חדש שאיפשר לבוזיזה להמשיך בתפקידו עד 2016, אך המורדים האשימו אותו שוב באי כיבוד הבטחותיו, ודרשו שיסיג מהמדינה את כוחות צבא דרום אפריקה שהגיעו לסייע לצבאו, ושישלב בצבא כ-2,000 מורדים שהניחו את נשקם.
במרץ 2013, הסכם השלום התפוצץ. המורדים השתלטו על שתי ערים, ובהמשך על הבירה. ב-24 במרץ, הם השתלטו על ארמון הנשיא בבנגי, ובוזיזה נמלט לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. מנהיג ה"סלקה", מישל ג'וטודיה, הוכרז כנשיא זמני, ופרצה מלחמת אזרחים קשה. הנוצרים, שהם כמחצית מתושבי המדינה, הקימו את יחידות המשמר וכוחות המיליציה הנוצרית "אנטי־בלאקה", לאחר שסבלו מרדיפות ממשלת המורדים, ונערכו מעשי טבח הדדיים. המלחמה ארכה כעשרה חודשים, עד שבתחילת 2014, מנהיג ה"סלקה" איבד שליטה על הקואליציה החלשה שלו ועל הצבא, התפטר תחת לחץ בינלאומי, ויצא לגלות בבנין.
פוליטיקה
האספה הלאומית מורכבת מ-105 חברים הנבחרים בבחירות דמוקרטיות לקדנציה של 5 שנים. מנהלית, הרפובליקה מחולקת ל-16 רשויות והן מחולקות ליותר מ-60 תת-רשויות. הקהילה של הבירה בנגי מנוהלת בנפרד. הנשיא ממנה את ראשי היחידות המנהליות הללו. קיימות 174 קהילות, לכל אחת ראש עיר ומועצה אשר נבחרים על ידי הנשיא. קיימת זכות הצבעה אוניברסלית לבני 21 ומעלה.
המגזר המשפטי מורכב מבתי משפט לעניינים שונים כגון בית דין לעניינים פליליים, אזרחיים, דיני עבודה, בני נוער וכו'. לאחדים מבתי הדין אין מספיק אמצעים וכח אדם מקצועי כדי לתפקד באופן סדיר, השופטים ממונים על ידי הנשיא והשפעה של בכירים לעיתים קרובות מסכלת שקיפות בבתי המשפט.
לרפובליקה המרכז אפריקאית חברה מלאת חיים, עם בעלי מקצוע רבים, ארגוני עובדים וארגונים לפיתוח מקומי אשר מובילים קמפיינים ומשיגים תמיכה מקומית ובינלאומית רחבה.
מבחינה הומניטרית, לממשלת הרפובליקה המרכז-אפריקאית יש כשלים. ישנם דיווחים מתמשכים של מעצרים שרירותיים, עינויים ורציחות על רקע משפטי. עיתונאים לעיתים מקבלים איומים ותנאי הכליאה בבתי הכלא קשים ביותר.
כלכלה
הרפובליקה המרכז-אפריקאית מוגדרת כאחת המדינות הפחות מפותחות בעולם. ההתיישבות בה דלה והיא מנותקת מהים. כלכלת המדינה נשענת בעיקר על חקלאות, ורוב האוכלוסייה מתקיימת מעיבוד אדמה. 55% מהתמ"ג מגיע מחקלאות. הגידולים העיקריים הם: קסאווה, יאם, דוחן, בוטנים, כותנה, קפה, טבק ובננות. ענף חשוב נוסף הוא גידול עץ. ב-2002, 30% מהייצוא התבסס על שילוח עצים.
המדינה עשירה במשאבים טבעיים לא מנוצלים כגון זהב, יהלומים, אורניום ומינרלים אחרים. ייתכן וישנו נפט לאורך הגבול הצפוני עם צ'אד. יהלומים הם המשאב היחידי שמנוצל כרגע במדינה ומהווה כמחצית מרווחי היצוא של המדינה. התעשייה תורמת רק כ-20% מהתמ"ג כאשר רובה מבוססת על כריית יהלומים, מבשלות שיכר ומנסרות עצים. השירותים מהווים כ-25% מהתמ"ג, בעיקר בגלל גודלה הרב של הממשלה ושלוחותיה וגם בגלל עלויות התחבורה היקרות, עקב היותה מוקפת יבשה בלבד.
מפעלים הידרואלקטריים הממוקמים בבאולי מספקים את רוב צריכת החשמל המועטת במדינה. אספקת הנפט מגיעה בתנועה איטית דרך נהר האובנגי או במשאיות דרך קמרון. על כן, לעיתים קרובות יש מחסור בדלק.
התחבורה והתקשורת ברפובליקה מוגבלות. במדינה יש רק 650 ק"מ של דרך סלולה, תחבורה אווירית מעטה ואין מסילת רכבת. תחבורה מסחרית על נהר האובנגי היא בלתי אפשרית בין דצמבר ליוני והמתח באזור לעיתים מונע ממשלוחים לנוע בין קינשאסה לבנגאוי. מערכת הטלפונים מתפקדת, אך לא בצורה מושלמת. 4 תחנות רדיו ותחנת טלוויזיה אחת משדרות ברפובליקה. מספר עיתונים ועלונים יוצאים לאור על בסיס קבוע, ולפחות חברה אחת החלה לספק שירותי אינטרנט.
ביותר מ-40 שנות עצמאותה, התקדמה הרפובליקה המרכז-אפריקאית באיטיות מבחינה כלכלית. ניהול כלכלי כושל, תשתית דלה, בסיס מס מוגבל, מעט השקעות פרטיות ותנאים עוינים מבחוץ הביאו לגירעון גם בתקציב וגם בסחר החוץ. נטל החוב של המדינה ניכר ויש ירידה בתמ"ג ב-30 השנים האחרונות.
תוכניות לתיקונים מבניים בשיתוף הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית והלוואת ללא ריבית להשקעות במגזרים כמו חקלאות, משקים ותחבורה הביאו להשפעה מוגבלת בלבד. הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית מעודדים כעת את הממשלה להתרכז בעיקר בהוצאה לפועל של רפורמות כלכליות כדי להניע את הכלכלה קדימה ולהגדיר את סדר העדיפויות במטרה לצמצם את העוני. כתוצאה מכך, רבים מעסקים בבעלות המדינה הופרטו ומאמצים מוגבלים נעשו על מנת לקבוע סטנדרטים, לטפל בשחיתות ולפשט חוקים הקשורים בעבודה והשקעות.
הבנק העולמי דירג אותה כאחת משלוש המדינות העניות בעולם ביחד עם בורונדי והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
גאוגרפיה
הרפובליקה המרכז אפריקנית היא מדינה ללא מוצא לים. המדינה שוכנת ברובה על רמה בגובה ממוצע של 600 מ'.
אזור צפון המדינה משתרע רובו באגן צ'אד ובו זורמים היובלים של הנהרות צ'ארי אוהם והלוגון. כאשר אזור הדרום שייך לאגן קונגו ובו זורמים יובליו של נהר האובנגי. ליד הגבול עם דרום סודאן מתנשא רכס בונגו לגובה של 1330 מ' בהר טוסורו. הנקודה הגבוהה ביותר היא הר נגואווי (1420 מ') במסיב יאד לאורך הגבול עם קמרון.
אוצרות הטבע המדינה כוללים מרבצי יהלומים, אורניום וזהב. נפט ואנרגיה הידרואלקטרית הם משאבים אחרים שטרם נוצלו.
המדינה סובלת מהצפות בנהרות עקב שיטפונות שנוצרים בעונת הגשמים במרכז אפריקה. באופן יחסי בירוא העצים במדינה מוגבל יחסית לאזורי הסוואנה ופחות בהרבה באזורי היער, באופן חריג ביחס לעולם שטח היערות גדל על חשבון שטח הסוואנה.
האקלים הטרופי שולט ברוב חלקי הארץ כאשר העונה הגשומה היא בין מאי לאוקטובר ועונה יבשה בין נובמבר לאפריל. בצפון העונה הגשומה נמשכת ארבעה חודשים ובדרום שמונה חודשים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא בסביבות 26 מעלות צלזיוס. בבנגי טמפרטורת המקסימום היא 38 מעלות צלזיוס והמינימום של 15 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת נעה מ-5 מ"מ בדצמבר ועד 226 מ"מ ביולי.
דמוגרפיה
אוכלוסיית המדינה מונה כ-5.4 מיליון בני אדם. שיעור הילודה במדינה הוא 4 ילדים בממוצע לאישה. הסיבה היא שרק ל-7% מהנשואות יש גישה לאמצעי מניעה מודרני זמין. 40% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 15, רק 3.3% מהאוכלוסייה מעל גיל 65. תוחלת החיים של נשים היא 56.8, ושל גברים היא 54 שנים.
רוב האוכלוסייה מתפרסת לאורך נתיבי המים העיקריים. הסוואנה והיערות ריקים ומאוכלסים בדלילות.
הפיגמים שהיוו את האוכלוסייה המקורית של האזור מהווים היום רק מיעוט מבוטל והם מיושבים בעיקר בדרום מערב המדינה ביערות הטרופים. בני הבאיה מהווים 33% מהאוכלוסייה ובני הבנדה 27% מהאוכלוסייה. בערים הגדולות ניתן למצוא כמה אלפי אירופאים, רובם צרפתים.
במדינה שתי שפות רשמיות: סנגו וצרפתית. עם זאת, המדינה מורכבת מ-80 קבוצות אתניות שונות שלכל אחת שפה משלה. סנגו משמשת כשפת היום-יום ולמסחר בין כל הקבוצות למעט הקבוצות המוסלמיות בצפון המדינה.
במדינה יש כ-89% נוצרים, 9% מוסלמים ו-1% בעלי אמונות מקומיות.
אחוז הבערות במדינה עומד על 51.4%.
אולפנת דולב
אולפנת דולב היא פנימייה, ובית ספר חינוך מיוחד (חטיבת ביניים ותיכון) לנערות בסיכון וקשיים רגשיים, האולפנה ממוקמת בדולב שבמטה בנימין ומשתייכת לרשת "בתי דולב לנוער".
רקע
אולפנת דולב (נוסדה בשנת ה'תשמ"ז, 1987) היא פנימייה טיפולית ופוסט אשפוזית לנערות דתיות בגילאי 12 עד 20 בפיקוח משרד הרווחה ופנימייה טיפולית בפיקוח עליית הנוער. הנערות לומדות באולפנה בבית ספר מוכר ורשמי לחינוך מיוחד כוללני בפיקוח משרד החינוך. הנערות מאופיינות בעיקר עם קשיים לימודיים חברתיים התנהגותיים רגשיים ולעיתים אף נפשיים.
האולפנה הוקמה על ידי מקימי היישוב דולב.
לאולפנה מגיעות מכל הארץ נערות המופנות על ידי שירותי הרווחה ועליית הנוער.
המודל המשפחתי מהווה את אחת מאבני היסוד של האולפנה. התלמידות מתגוררות ב"משפחתונים", מתארחות ומלוות על ידי משפחות מהישוב הקהילתי דתי דולב.
באולפנה קיימות ארבע מסגרות:
תוכנית שלושת השלבים
באולפנת דולב פותחה בשיתוף גף מו"פ ומינהל טכנולוגיה של משרד החינוך תוכנית ואפליקציה בת שלושה שלבים להגברת העצמאות והאחריות של כל תלמידה. כאשר בשלב הראשון התלמידה נזקקת להגנה צמודה ובשלב השלישי התלמידה עצמאית, אחראית ותורמת. בתוכנית מתקיים אחת לשבוע שיח של איש צוות עם התלמידה לקביעת יעד אישי שבועי ומשוב על השבוע ועל העמידה ביעדים.
קתרינה ואן המסן
קתרינה ואן המסן (בהולנדית: Catharina van Hemessen; 1528 – 1565) הייתה ציירת רנסאנס פלמי. היא הציירת הפלמית הראשונה שלגביה יש עבודות מתוארכות במדויק. היא ידועה בעיקר בסדרה של דיוקנאות נשיות בקנה מידה קטן שהושלמו בסוף שנות הארבעים של המאה ה-16 וכמה קומפוזיציות דתיות.
לקתרינה ואן המסן לעיתים קרובות ניתן הקרדיט של יצירת דיוקן עצמי ראשון של אמן שיושב ליד לוח הציור. דיוקן זה, שנוצר בשנת 1548, מציג את האמנית בשלבים המוקדמים של ציור דיוקן ונמצא בבזל. ציורים אחרים של קתרינה ואן המסן נמצאים במוזיאון באמסטרדם ובגלריה הלאומית בלונדון.
ביוגרפיה
היא הייתה בתו של יאן סנדרס ואן המסן (בערך 1500 - 1563), צייר מנייריסט בולט באנטוורפן שלמד באיטליה. על פי ההערכה, אביה היה המורה שלה, והיא ככל הנראה שיתפה פעולה עמו ברבים מציוריו. היא התקבלה כחברה בגילדת סנט לוקס והייתה מורה לשלושה תלמידים. קתרינה ואן המסן הייתה ציירת מצליחה בחייה. היא השיגה פטרון חשוב בשנות הארבעים של המאה השש עשרה, הייתה זאת מריה מאוסטריה, שכיהנה כמושלת מדינות השפלה מטעם אחיה צ'ארלס החמישי. בשנת 1554 התחתנה קתרינה ואן המסן עם כריסטיאן דה מוריאן, מנגן אורגן בקתדרלה באנטוורפן, אשר היה בעמדה חשובה באותה תקופה. בשנת 1556, כשמריה מאוסטריה חזרה לספרד, עברו קתרינה ובעלה, בהזמנת פטרונה, לספרד. שנתיים לאחר מכן, כשמריה נפטרה, קיבלה קתרינה פנסיה ניכרת לכל שארית חייה. קתרינה ובעלה חזרו לאנטוורפן שם הם מתועדים בשנת 1561. באותה תקופה הזוג היה ללא ילדים. בעלה קיבל עבודה בעיר אחרת והזוג עבר לגור בסביבות 1565. במהלך חייה היא מוזכרת על ידי שני ביוגרפים של האמנים, לודוביקו גיצ'יקרדיני בתיאורו את מדינות השפלה בשנת 1567 וג'ורג'יו וסארי בסרטו משנת 1568.
יצירתה
בעוד קתרינה ואן המסן יצרה לפחות שני ציורים דתיים, היא הייתה בעיקר ציירת דיוקנאות. שרדו שמונה דיוקנאות קטנים ושתי תמונות דתיות, עם תאריכים 1548–1552, עם חתימתה. היא ציירה גברים ונשים אמידים לכאורה הניצבים לרוב על רקע כהה. הדמויות העדינות שציירה הן בעלות קסם חינני ולבושות בגדים יפים ואביזרים מסוגננים.
היצירה הידועה ביותר היא הדיוקן העצמי שלה. היא חתמה על הציור את השנה, 1548, והייתה אז בת 20 שנה. [13] בערך באותה תקופה היא ציירה גם תמונה של אישה נוספת, וזו אולי דיוקן של אחותה.
הדיוקנאותיו של קתרינה ואן המסן מאופיינים בריאליזם. הדיוקן העצמי האחד וחצי תריסר דיוקנאות אחרים שיוחסו לה הן תמונות קטנות ושקטות. הדמויות לעיתים קרובות יושבות, נראות בדרך כלל על משטח חשוך או נייטרלי, כאשר מבטיהם כמעט ולא פוגשים את עיני הצופה. מסגור ותפאורה מסוג זה יצרו דיוקן אינטימי ומכובד. היא הפיקה יצירות דתיות שבדרך כלל היו פחות מוצלחות מהדיוקנאות שלה.
לא נותרו עבודות שלה מאוחר יותר משנת 1554, מה שהביא כמה היסטוריונים להאמין שהקריירה האמנותית שלה אולי הסתיימה לאחר נישואיה, דבר שהיה נפוץ במקרה של אמניות.
גביע הנשיאים (NHL)
גביע הנשיאים (באנגלית: The Presidents' Trophy) הוא גביע המוענק בליגת ה-NHL מדי שנה, מאז 1986, לקבוצה שסיימה את העונה הרגילה במאזן הטוב ביותר בליגה.
עד 1967, כאשר ה-NHL הייתה ליגה בת בית אחד, שימש גביע נסיך ויילס בתפקיד זה. עם התרחבות ה-NHL בעונת 1967/1968 פוצלו הקבוצות לראשונה לשני בתים, וגביע נסיך ויילס הוענק לזוכה בבית המזרחי (וכיום מוענק לזוכה באליפות החטיבה המזרחית לאחר הפלייאוף). מאז ועד 1986 לא הוענק גביע לבעלת המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה בליגה כולה.
מאזן הקבוצות נקבע לפי הניקוד שצברו בטבלה. במידה ויש שוויון בסיום העונה, שובר השוויון הוא מספר הניצחונות של כל קבוצה. רק בשנה אחת (2007) נוצר מצב של שוויון נקודות בין שתי קבוצות עם המאזן הטוב ביותר בליגה, כאשר באפלו סייברס ודטרויט רד וינגס סיימו שתיהן עם 113 נקודות. מאחר שהסייברס ניצחו 53 משחקים והרד וינגס 50 בלבד, זכו הסייברס בגביע.
כיוון שהזוכה בגביע הנשיאים היא בעלת המאזן הטוב ביותר בליגה, היא זוכה כפועל יוצא מכך ביתרון ביתיות לאורך כל הפלייאוף. למרות זאת, רק 8 פעמים הזוכה בגביע הנשיאים הצליחה לממש את יתרונה ולזכות גם בגביע סטנלי.
פטריק ג'יי אדמס
פטריק ג'והנס אדמס (באנגלית: Patrick Johannes Adams; נולד ב-27 באוגוסט 1981) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון קנדי. ידוע בעיקר בזכות גילום תפקידו של מייק רוס בסדרה "Suits" (2011 - 2019). בנוסף, עוסק גם בצילום.
ביוגרפיה
אדמס נולד בטורונטו, אונטריו שבקנדה למשפחה מרקע נוצרי; בנם של רואן מארש ושל העיתונאי קלוד אדמס. הוא למד בבית הספר התיכון Northern Secondary School שבטורונטו..
בעקבות גירושי הוריו כשהיה בן 19, עבר אדמס מטורונטו ללוס אנג'לס, שם למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 2004 זכה אדמס בפרס ע"ש ג'ק ניקולסון, אשר מעניק מלגות מימון לשחקנים מתחילים בעלי פוטנציאל יוצא מן הכלל..
בטלוויזיה
אדמס הופיע בפרקים של סדרות הטלוויזיה "אורות ליל שישי", "גבירתי הנשיא", "אגדות המחר" ו-"Suits". הוא גם גילם אחים תאומים בפיילוט משנת 2008 "התנהגות טובה" של רשת ABC. בשנת 2009, הוא זכה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "הסוכנות", יחד עם טרישה הלפר וויליאם דיווין.
בשנת 2007, מילא אדמס תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "אבודים", שם גילם בחור צעיר המחפש את ג'ון לוק. באותה התקופה, שיחק גם בתיאטרון לוס אנג'לס, בין היתר בהפקה "Marat/Sade", אותה אדמס הפיק וביים עבור חברת Blue House Theatre Company.
בקיץ 2011, החל אדמס בגילום התפקיד הראשי המשותף בסדרת הטלוויזיה "Suits" (נקראה במקור A Legal Mind), אשר משודרת בערוץ USA Network, וזאת לאחר שפוטר מתפקידו בסדרה "Friends With Benefits" של רשת NBC האמריקאית. גילום תפקידו של מייק רוס בסדרה זיכה אותו בשבחים רבים. החל מהעונה השלישית, אדמס, יחד עם שותפו לסדרה בתפקיד הראשי, גבריאל מאכט, הפך למפיק שותף של הסדרה, והשניים ביימו מספר פרקים במהלך העונה השלישית ואילך. בינואר 2018 נודע כי אדמס יעזוב את התוכנית החל מעונתה השמינית.
בשנת 2016, נבחר אדמס לגלם את תפקידו של איש השעה בסדרת הטלוויזיה "אגדות המחר" של רשת The CW.
בקולנוע
פעילותו הקולנועית של אדמס כוללת תפקידי משנה בסרטים Old School ו-Two: Thirteen, כמו גם תפקידים ראשיים בסרטים Weather Girl ו-Rage, בבימויו של סאלי פוטר.
חיים אישיים
במהלך דצמבר 2016, אדמס נישא לשחקנית האמריקאית טרויאן בליסאריו, כוכבת הסדרה "שקרניות קטנות". השניים נפגשו לראשונה בשנת 2009, כאשר שניהם התחרו על תפקיד במחזה Equivocation מאת ביל קיין. בני הזוג נפרדו זמן קצר לפני הופעתו של אדמס בתפקיד אורח בסדרה שקרניות קטנות, אבל הם חידשו את הקשר במהלך שנת 2010. ב-8 באוקטובר 2018 נולדה בתם הבכורה, ב-15 במאי 2021 נולדה בתם השנייה.
אדמס מנגן בגיטרה, והוא חובב מושבע של צילום, ומחזיק ביותר מ-25 מצלמות.
רייקרז איילנד
רייקרז או האי רייקרז (באנגלית: Rikers Island) הוא אי באיסט ריבר עליו נמצא הגדול בבתי הכלא המחוזיים של העיר ניו יורק.
שעון בן 24 שעות
שעון בן 24 שעות הוא מוסכמה של מדידת זמן, על פיה היממה מתמשכת מחצות הלילה עד חצות הלילה ביום שלמחרת ומחולקת ל-24 שעות הנספרות החל מחצות, כלומר מ-0 ועד 23 (ה-24:00 נקרא 00:00). מערכת מדידת זמן זו היא שיטת הצגת הזמנים הנפוצה ביותר בעולם כיום. עם זאת השימוש בשיטת שעון בן 12 שעות עדיין שולטת במספר מדינות, בייחוד אוסטרליה, קנדה, (מלבד קוויבק), הודו, הפיליפינים וארצות הברית. במדינות רבות משתמשים בשתי השיטות, כאשר בשיטת 12 השעות נעשה שימוש בדיבור בשל קלות השימוש, ובכתב ובשימושים רשמיים מועדפת שיטת 24 השעות. שיטת ה-24 שעות מכונה לעיתים בארצות הברית ובקנדה כ"זמן צבאי" או "זמן אסטרונומי" ואף באוסטרליה (לעיתים נדירות). בבריטניה כונתה השיטה "זמן קונטיננטלי" (continental time), אם כי מאז שבריטניה עצמה עברה לשיטה זו פסק השימוש במונח זה למטרה זו. בבריטניה ובמדינות נוספות כונתה השיטה גם "זמן הרכבת" (railway time) - החל מ-1842 החלו כל חברות הרכבות בבריטניה לעבוד על פי לוח זמנים אחיד בן 24 שעות. שיטה זו היא גם שיטת סימון הזמן בתקן הבינלאומי, ISO 8601. גם ברפואה מקפידים על שעון בן 24 שעות ברישום בגיליונות רפואיים כיוון שהוא מונע אפשרות לטעות באיזו שעה התרחש מאורע בהיסטוריה הרפואית של מטופל.
רייקרז איילנד
גאוגרפיה
הכלא מנוהל על ידי מחלק המוסר של מדינת ניו יורק, בתקציב של 860 מיליון דולרים מדי שנה, ועובדים בו צוות של 10,000 סוהרים ו-1,500 עובדים נוספים המטפלים ב-130,000 אסירים הכלואים בכלא מדי שנה. בכל עת מצויים באי עד 15,000 אסירים.
שעון בן 24 שעות
תיאור
בצורת הרישום בת 24 שעות נכתב זמן ביממה בצורה HH:mm (לדוגמה 01:23) או בצורה HH:mm:ss (לדוגמה 01:23:45), כאשר HH (מ-00 ועד 23) הוא מספר השעות השלמות שעברו מאז חצות, mm (מ-00 עד 59) הוא מספר הדקות השלמות שחלפו מאז השעה השלמה האחרונה, ו-ss (מ-00 עד 59) הוא מספר השניות שחלפו מאז הדקה השלמה האחרונה. במקרה של דקה מעוברת יכול הערך של ss להגיע עד 60. אפס מוביל נוסף לכל המספרים הקטנים מ-10. האפס המוביל אינו חובה עבור השעות שברישום, אך מקובל מאוד בשימוש ביישומי מחשב, בהם מפרטי היישום דורשים זאת (למשל אם מקפידים על תקן ISO 8601). במקרים בהם נדרש פירוט ברמה של חלקי שניות, יכתבו השניות כשבר עשרוני, כלומר, לאחר ציון השניות השלמות תבוא נקודה עשרונית (או פסיק במדינות מסוימות) ואחריה השבר, לדוגמה 01:23:45.678. התו המפריד הנפוץ ביותר בין השעות, הדקות והשניות הוא נקודתיים, שהוא התו בתקן ISO 8601. בכמה מדינות אירופאיות היה מקובל להשתמש בנקודה כתו מפריד, אך מאז השתנו רוב התקנים הלאומיים של צורת רישום זמן לשימוש בתקן הבינלאומי לתו מפריד – נקודתיים. בכמה הקשרים (למשל, בצבא ארצות הברית, בכמה פרוטוקולים של מחשב), לא נעשה שימוש בתו מפריד (לדוגמה 2359), ובכמה אזורים (צרפת וקוויבק) נעשה שימוש באות h (עבור "heure" – שעה בצרפתית) כאשר מציינים שעות ודקות בלבד (18h45).
רייקרז איילנד
גאוגרפיה
באי עשרה בתי כלא ובתי מעצר.
האי ממוקם ברובע הברונקס, אולם הגישה אליו היא מכיוון קווינס, באמצעות גשר האי רייקרז שנבנה בשנת 1966. אורכו של הגשר התלת-מסלולי 1.28 ק"מ. קודם לבניית הגשר, הגישה היחידה לאי הייתה באמצעות מעבורת.
שעון בן 24 שעות
חצות 00:00 ו-24:00
ברישום של 24 שעות, היממה מתחילה בחצות, 00:00, והדקה האחרונה של היממה מתחילה ב-23:59. לצורכי נוחות, ניתן להשתמש גם ברישום 24:00 על מנת להתייחס לחצות כסיומה של יממה בתאריך מסוים – כלומר 24:00 של יום מסוים זהה ל-00:00 של היום שאחריו.
רייקרז איילנד
גאוגרפיה
האי קרוי על שם אברהם רייקן, מתיישב הולנדי שעבר ללונג איילנד בשנת 1638, וצאצאיו היו הבעלים של האי עד שנת 1884 עת נמכר לעיריית ניו יורק בסכום של 180,000$ במטרה לשמש כבית כלא.
שעון בן 24 שעות
חצות 00:00 ו-24:00
הרישום 24:00 משמש בעיקר להתייחסות לסוף יום בתחום זמן. שימוש טיפוסי הוא בציון שעות פתיחה של מוסד המסתיימות בחצות, לדוגמה "00:00–24:00 או "07:00–24:00". באופן דומה, כמה לוחות זמנים של חברות רכבות מציגות 00:00 כזמן יציאת הרכבת ו-24:00 כזמן הגעה. בחוזים מקובל לציין את תחילת התקופה בה חל החוזה בציון היום הראשון החל משעה 00:00 וכלה ביום האחרון בשעה 24:00 (יש לשים לב לכך ש-"24:00" הוא רישום לצורכי בהירות ואיננו מייצג זמן שעון אמיתי). בישראל, חוק הפרשנות מציין כי יום הוא "תקופה מחצות הלילה עד חצות הלילה שלאחריו", וקובע כי "שעת תחילת תקפו של חיקוק היא בשעה 00.01 של יום תחילתו".
רייקרז איילנד
גאוגרפיה
בתי הכלא של רייקרס ידועים באכזריותם, ולאי ניתנו מספר שמות בלתי רשמיים כמו "אי העינויים". בקצהו הצפוני של האי, נמצא אגף הבידוד, מבנה בן חמש קומות המכיל 500 תאי בידוד.
בעקבות המוניטין השלילי ובעקבות התאבדותו של העציר קאליף בראודר, החליטה עיריית ניו יורק לסגור את הכלא, והוא צפוי לנעול שעריו באופן סופי בשנת 2026. במקום מתקני הכליאה הנוכחיים, צפויים להיבנות ארבעה בתי כלא עיקריים במתחם, שיחליפו את המצב הקיים, בעלות של 8 מיליארד דולר. מקרה התאבדותו של בראודר, הוביל את ברק אובמה להורות בצו נשיאותי שלא לאכסן קטינים בבידוד בבתי כלא פדרליים.
בין יתר האסירים המפורסמים, ניתן למנות את הזמר טופאק שאקור.
שעון בן 24 שעות
חצות 00:00 ו-24:00
ברישום זמנים מעבר ל-24:00 (כדוגמת 24:01 או 25:59) נעשה שימוש מועט ואין אליו התייחסות בתקנים הרלוונטיים. עם זאת, קיימות לכך דוגמאות בהקשרים מיוחדים ביפן ובהונג קונג כאשר שעות העבודה מתארכות מעבר לחצות, כדוגמת תוכניות טלוויזיה ובהחתמות על כרטיסי נסיעה המראות עד מתי הכרטיס תקף בכמה מערכות תחבורה ציבוריות באירופה, כדוגמת אלו הנהוגות בקופנהגן, המראות לדוגמה 27:45 במקום 03:45.
מרבית השעונים הדיגיטליים מראים זמן בין 00:00 ל-23:59.
תמיכה במחשב
במרבית המדינות מראים מחשבים כברירת מחדל את הזמן בשיטת הרישום של 24 שעות. לדוגמה Microsoft Windows מפעיל הצגה של רישום של 12 שעות כברירת מחדל רק אם השפה והאזור נקבעים ל: משתמשים במקומות אלו יכולים בדרך כלל לעבור בקלות לצורת רישום של 24 שעות מבלי שהדבר ישפיע על צורת ההצגה של העדפות מקומיות אחרות.
היסטוריה
בשיטת 24 השעות נעשה שימוש במשך מאות בשנים, בייחוד על ידי מדענים, אסטרונומים, נווטים והורולוגים. דוגמאות רבות לשעונים עתיקים המשתמשים בשיטת ה-24 שעות שרדו עד ימינו, כולל השעון האסטרונומי בפראג (Orloj) ושעון שער הרועה (Shepherd gate clock) בגריניץ'.
הצבא הבריטי והקנדי החלו להשתמש בשעון בן 24 שעות בשלהי 1917. קודם לכך נוסחו הפקודות הצבאיות תוך שימוש בסיומות המוכרות p.m. (אחה"צ) ו-a.m.(לפנה"צ).
השימוש בשעון בן 24 שעות בחיי היומיום בבריטניה התגבר בהדרגה מתחילת המאה ה-20. ב-1934 עבר כתב העת Radio Times המפרט את התוכניות של ה-BBC לשעון בן 24 שעות. הניסיון נעצר לאחר חמישה חודשים בעקבות מחאות נרחבות מקוראים, ומאז ועד היום הוא מפרט את התוכניות על פי שעון של 12 שעות. לעומת זאת, תוכנית חיזוי מזג האוויר של ה-BBC עברה במשך כמה חודשים בשנת 2005 לתצוגה של שעון של 12 שעות יחד עם ביצוע שינויים חזותיים אחרים בתוכנית וחזרה לתצוגה של 24 שעות לאחר מחאות ציבוריות.
ביקורת ובעיות מעשיות
לשיטת השעון בן 24 השעות יש כמה מגרעות ובעיות מעשיות:
קונקס סאות' סנטרל
קונקס סאות' סנטרל (דרום-מרכז) הייתה מפעילת רכבות קצרת-ימים בממלכה המאוחדת. החברה הייתה בבעלות קבוצת קונקס, והפעילה רכבות תחת שם המותג קונקס בין אוקטובר 1996 ועד אמצע 2001.
החברה הפעילה רכבות נוסעים ששירתו את המחוזות סארי, מזרח סאסקס ומערב סאסקס, וחלקים מהאפשייר. הרשת הייתה בעבר חלק מהאזור הדרומי של חברת הרכבות הלאומית בריטיש רייל, ורשת דרום-מזרח של החברה. לפני ההפרטה אזור הזיכיון שניתן לקונקס סאות' סנטרל נקרא נטוורק סאות'-סנטרל (רשת דרום-מרכז). רכבות החברה שירתו את תחנות הטרמינל הלונדוניות ויקטוריה ולונדון-ברידג' (גשר לונדון).
במקור הזיכיון נועד להמשיך עד 2006, אבל קונקס סאות' סנטרל איבדה את הזיכיון באוקטובר 2000. הזיכיון ניתן מאוחר יותר לחברת גו-ויה שתיתגה מחדש את הרשת בשם "סאת'רן" (דרומי).
הר ריינייר
הר רֶיינְיֵיר (באנגלית: Mount Rainier) הוא הר געש במחוז פירס של מדינת וושינגטון, כ-87 ק"מ דרומית-מזרחית לסיאטל, בארצות הברית. ריינייר הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקסקייד ומתנשא לגובה 4,392 מטר. שכבת הלבה המוקדמת ביותר היא בת 840,000 שנה. הרישום האחרון להתפרצות הר הגעש היה בין 1820 ל-1854, אך עדי ראייה רבים דיווחו על פעילות בשנים 1858, 1870, 1879, 1882 ו-1894.
בפסגתו שני לועות געשיים בקוטר של כ-300 מ' כל אחד. אגם לוע קטן – הגבוה באמריקה הצפונית (4,329 מ') – שוכן מתחת לשכבת הקרח בחלקו התחתון של הלוע המערבי, והוא נגיש רק דרך המערות.
פארק לאומי
במטרה להגן על הנוף ולספק הנאה כמו גם לתרום להגדלת מספר הנוסעים במסילת הרכבת ולעסקים המקומיים, הוחלט ב-2 במרץ 1899 להכריז על ההר כפארק לאומי בשם הפארק הלאומי הר ריינייר. הכרזה זו של נשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי הפכה את הר ריינייר לפארק הלאומי החמישי בארצות הברית. שטח הפארק הוא כ-950 קמ"ר. נמצאים בו 26 קרחונים, בהם קרחון קרבון (Carbon Glacier) שהוא הקרחון הגדול ביותר ב-48 המדינות הדרומיות של ארצות הברית (Contiguous United States).
הפרעת פאניקה
הפרעת פאניקה (באנגלית: Panic Disorder), המוכרת גם בשם הפרעת האימה ואגורפוביה (באנגלית: Agoraphobia with Panic Disorder), או הפרעת תבהלה היא הפרעה נפשית אשר מסווגת על ידי מדריך האבחנות הפסיכיאטרי DSM-5 כהפרעה בקטגוריית הפרעות חרדה. אדם הסובל מהתקפי אימה וחש דאגה מהישנותם עשוי לקבל אבחנה כסובל מהפרעת פאניקה. התקף פאניקה הוא הופעה פתאומית וזמנית של תחושה עזה של אימה המלווה בתסמינים גופניים בולטים: עליה בקצב פעימות הלב הזעה, קוצר נשימה, צמרמורות ותופעות נוספות. רבים הסובלים מהפרעת פאניקה עלולים שלא לחוש נוח במצבים חברתיים. אחת מדרכי ההתמודדות שאנשים כאלו יאמצו תהיה הימנעות ממצבים ומקומות כאלו. כתוצאה מכך, רבים מהם יפתחו אגורפוביה.
אבחנה
לצורך אבחנה לפי DSM -5 חשוב להפריד בין הפרעת פאניקה לבין התקף פאניקה. להלן יתוארו הקריטריונים לאבחנת שני המצבים:
התקף פאניקה
שיעור התקפי הפאניקה למשך 12 חודשים עומד על 11.2% בקרב בוגרים. אין הבדל מובהק בין קבוצות אתניות שונות בארצות הברית כפי שיש בהפרעת פאניקה. בארצות אירופה הממוצע נע בין 2.7% ל 3.3%. השיעור גבוה יותר בכל העולם בקרב נשים מאשר בקרב גברים. התקפי פאניקה יכולים להתרחש בילדות אך הם נדירים לפני גיל הבגרות המינית.
הפרעת פאניקה
השכיחות לאורך 12 חודשים בארצות הברית וכמה מדינות אירופיות, נע בין 2% ל 3% בקרב בוגרים ומתבגרים. בקרב אמריקנים ממוצא לטיני השיעור נמוך באופן יחסי. בקרב אפרו אמריקנים, אינדיאנים אמריקנים, אמריקנים יוצאי האיים הקריביים, יש שיעור גבוה משמעותית של הפרעת פאניקה בהשוואה לממוצע לעיל. שעור נמוך יחסית של ההפרעה ( 0.1% עד 0.8% ) דווח בקרב מדינות אמריקה הלטינית, אסיה ואפריקה. ההפרעה שכיחה יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים (היחס עומד על 2:1). יחס זה מתקיים החל מגיל 14 ואילך. שיעור ההפרעה עולה בהדרגה ובהתמדה עם הגיל בעיקר בקרב נערות. בקרב ילדים הפרעת הפאניקה נדירה יחסית (פחות מ 0.4%). בקרב זקנים מגיל 64 ומעלה שיעור הפרעת הפאניק הוא נמוך (0.7%) ונמצא במגמת ירידה ככל שהגיל עולה.
גורמי סיכון פרוגנוסטיים
גורמים סביבתיים: דיווחים על חוויות של פגיעה מינית יותר שכיחים בהפרעת פאניק מאשר בהפרעות חרדה אחרות. עישון סיגריות הוא גורם המעלה את הסיכון להתרחשות התקף פאניק והוא גם מעלה את הסיכון להתפתחות ההפרעה. מרבית האנשים יודעים לדווח על אירוע חיים כמו מוות במשפחה, משבר חיים שפגע בתחושת הרווחה האישית, סטרסורים בינאישיים, הקשורים לבריאות וכדומה.
גורמים פיזיולוגיים: מבחינה פיזיולוגית ההערכה היא שישנו תפקיד מרכזי לאמיגדלה ולמערכת הלימבית בכלל. ההתחלה הפתאומית והחדה מצביעה על כך שמדובר בהפעלה מהירה ומסיבית מאוד של מערכת העצבים הסימפטתית.
אפידמיולוגיה של הפרעת פאניקה בישראל
על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ -2004 2003 שיעור הפרעת הפאניקה נמוך מעט מזה של מדינות מערב אירופה. שיעור ההפרעה בישראל על פי נתוני הסקר עמד על 0.8%. (עם 0.6% שכיחות). אצל יותר ממחצית מהמאובחנים ההפרעה הייתה ברמה חמורה (52.8%). אצל 22.6% הרמה הייתה מתונה ואצל 24.6% הרמה הייתה קלה. תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות הפרעת פאניקה. שיעור חוויית המוגבלות הסובייקטיבית עליה דיווח המרואיין, עמד בהפרעת פאניקה היה גבוה יותר ככל שרמת ההכנסה הייתה גבוהה יותר: בעלי הכנסה גבוהה דיווח על כמעט 50% מוגבלות, בעלי הכנסה בינונית דיווח על כ-47%. ובעלי הכנסה נמוכה דיווחו על רמת מוגבלות של פחות מ 22%.
מהלך ההפרעה
ההפרעה מתחילה לרוב באופן פתאומי וספונטני, לרוב בלי שהאדם יוכל להצביע על גורם כלשהו שגרם להופעת ההתקף. במהלך ההתקף בולטת הרגשה כללית רעה המלווה לעיתים בפחד של האדם שמא הוא עומד למות מהתקף לב (התקף פאניקה מלווה פעמים רבות בקצב לב מוגבר ובפעימות לב חזקות). עם הזמן האדם עלול לפתח חרדה גדלה והולכת ממקומות, ומצבים בהם התרחש התקף בעבר. אלו יכולים להיות מקומות הומים, מקומות סגורים, מקומות ציבוריים (למשל אוטובוס) ועוד. בהדרגה עשוי להיווצר דפוס של הימנעות ממקומות שיוצרים אצל האדם עם ההפרעה תחושה שעוד מעט יתרחש התקף. לדפוס זה של הימנעות יש נטייה להתרחב עם הזמן ולכלול עוד ועוד מקומות ומצבים שעלולים לעורר התקף. במקרים רבים ההפרעה מלווה באגורפוביה. ההפרעה עלולה להיות מלווה בשיעור מוגבר של אובדנות.
פרוגנוזה
בכ-50% מהמקרים יש החלמה ספונטנית ומלאה מההפרעה גם ללא התערבות טיפולית. כאשר ההפרעה מלווה באגרופוביה שיעור ההחלמה הספונטנית נמוך יותר.
התמונה הקלינית
התמונה הקלינית היא כאמור של התחלה חדה ופתאומית. ההפרעה מתייחדת במרכזיות הרבה של התסמינים הפיזיים. האדם במצב זה ידווח על מצוקה קשה הכוללת תסמינים גופניים רבים שהאדם אמנם מכיר, אך הם מעולם לא הופיעו אצלו יחד ומעולם לא בצורה כה חזקה.
במקרה שבו מתפתחת גם אגורפוביה עלול האדם לפתח פחד מפני ההתקף הבא. הפחד עלול להוביל לדפוס הולך ומתרחב של הימנעות ממקומות ומצבים העלולים לעורר את ההתקף. בחלק מהמקרים מתפתחת במהלך ההתקף תמונה של היפרוונטילציה. מצב זה יכול להסביר את התופעות של עיקצוץ בפנים ובגפיים, עקב ירידה ברמת CO2 בדם. מצב זה של היפרוונטילציה יכול לקבל אופי כרוני.
תחלואה נלווית
התקפי פאניק וכן הפרעת פאניקה יכולים להיות להתפתח על רקע מצבים רפואיים שונים ובכללם מחלות נשימה כמו אסתמה מחלות לב וכלי דם, סוכרת ותסמונת המעי הרגיז. מבחינת הפרעות נפשיות התקפי פאניקה שכיחים יחסית אצל אנשים עם הפרעות חרדה שונות, אנשים עם תגובת קרב, ואנשים עם פחד מפני טיסה. כאמור אצל מרבית האנשים המפתחים את תסמיני הפרעת הפאניקה מתפתחת גם אגורפוביה.
מחקר
קיים מחקר העוסק במעורבותם של אזורים שונים במוח ותפקידם בהתקפי פאניקה והפרעת פאניקה. מוקד אחד של מחקר בודק השפעה של שאיפת CO2 על גרעין הלוקוס סרולאוס. מהמחקר עולה שרמות גבוהות של פחמן דו-חמצני יגרמו אצל חלק מהאנשים לפעילות עצבית אינטנסיבית בגרעין זה. ניסוי אחר בדק השפעה של עירוי של לקטאט והראה שניתן ליצור התקף פאניק מלאכותי אצל כ-70% מהנבדקים. במחקר אחר נבדקה הפעילות של אזורים שונים במוחם של אנשים עם הפרעת פאניק בעזרת דימות תהודה מגנטית (MRI) וכן בעזרת טומוגרפיית פליטת פוזיטונים (PET). ממצאי ה MRI מצביעים על שינויים מבניים בקליפת המוח באונה הטמפורלית. ממצאי ה PET הצביעו על שינויים בזרימת דם לאזור הפרה היפוקמפי (אזור הקשור למערכת הלימבית).
אבחנה מבדלת
כמו כן יש להבחין בין התקפי חרדה למחלות גופניות היכולות ליצור תסמיני חרדה: התקף לב, היפוגליקמיה, היפרתירואידיזם, ועוד.
יש להבחין הפרעת פאניק מהרעלות של סמים שונים לרבות ברביטורטים, אמפיטמינים וקפאין
יש להבחין בין התקף פאניקה רגיל ובין תסמונת צניחת המיסתם המטראלי (MVP). כ 50% מבין האנשים המפתחים את הפרעת הפאניק סובלים מהתסמונת הזו.
טיפול
טיפול תרופתי: טיפול תרופתי בנוגדי דיכאון (טריציקליים או מקבוצת SSRI) עדיף על טיפול בעזרת בנזודיאזפינים.
פסיכותרפיה: טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) עדיף מבחינת עלות תועלת ומבחינת אפקטיביות על טיפול תרופתי בלבד. טיפול משולב של נוגדי דיכאון+CBT הוא הפתרון המומלץ ביותר.