cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קזינו רויאל (סרט, 1967)
פיתוח
במרץ 1955, איאן פלמינג מכר את זכויות ההסרטה של ספרו "קזינו רויאל", הספר הראשון בסדרת ג'יימס בונד, למפיק גרגורי ראטוף תמורת 6,000 דולרים. ראטוף לא הצליח למצוא מימון לפרויקט, ולאחר מותו בסוף 1960 צ'ארלס פלדמן רכש את זכויות ההפקה. אלברט ברוקולי ניסה לרכוש ממנו את הזכויות, אולם פלדמן סירב. פלדמן, יחד עם ידידו הבמאי הווארד הוקס, רצו ללהק את השחקן קרי גרנט בתור ג'יימס בונד, אולם ויתרו כאשר בשנת 1962 יצא הסרט הראשון של ג'יימס בונד, "ד"ר נו", בהפקתו של ברוקולי.
בשנת 1964, לאחר שהשקיע כבר כ-550,000 דולרים מכספו בניסיונות ההפקה של "קזינו רויאל", פנה פלדמן לחברת Eon Productions של ברוקולי בניסיון להפקה משותפת. מגעים אלו נכשלו כיוון שלא הצליחו להגיע להסכמה על אופן חלוקת הרווחים ועל מועד תחילת ההפקה. פלדמן אף ניסה ללהק את שון קונרי לסרט, אולם ויתר על הצעתו לאחר שקונרי דרש בתמורה מיליון דולרים. לבסוף, פלדמן הציע את הפרויקט לאולפן סרטי קולומביה, עם תסריט מאת בן הכט. כיוון שבינתיים סרטי בונד של חברת Eon Productions הפכו ללהיטים ועוררו עניין בסוגת סרטי הריגול, פלדמן החליט להפוך את סרטו לפרודיה על סדרת סרטי ג'יימס בונד במקום עיבוד ישיר של הספר.
התסריט
הכט (סופר ותסריטאי ידוע, זוכה שני פרסי אוסקר) כתב מספר טיוטות של התסריט עבור פלדמן, כולן עיבודים הקרובים לספר המקורי וללא האלמנט הפרודי שיהיה לתוצר הסופי. טיוטה משנת 1957 שהתגלתה בין מסמכיו של הכט (ואשר לא ברור מי כתב אותה) היא תסריט כמעט שלם המהווה עיבוד ישיר של הספר, אולם ללא הדמות של ג'יימס בונד, שהוחלפה בדמות של גנגסטר אמריקני. גרסאות מאוחרות יותר של התסריט הוסיפו אלמנטים של מין וחטאים בתור התמה המרכזית, על ידי הפיכת לה שיפר למנהל של בתי בושת הסוחט את לקוחותיו.
כמעט שום דבר מהתסריט המקורי של הכט לא צולם לבסוף. הכט נפטר מהתקף לב באפריל 1964, יומיים לפני שהיה אמור להציג לפלדמן את התסריט. ב-1966, טיים מגזין דיווח שבילי ויילדר שיכתב לגמרי את התסריט, וכשהסרט הגיע כבר לשלב הצילום כל שנשאר מהמקור הוא הרעיון שהשם "ג'יימס בונד" יינתן למספר סוכנים שונים. בתסריטו של הכט, חלק זה מהעלילה קורה בעקבות מותו של ג'יימס בונד המקורי (שמתרחש לפני תחילת הסרט) על מנת להנציח את זכרו וגם לבלבל את האויב.
פיטר סלרס שכר את שירותי טרי סאות'רן כדי לכתוב במיוחד את הדיאלוג של דמותו, על מנת לבלוט יותר מאורסון ולס ומוודי אלן.
הצילומים
רוב הצילומים התקיימו במספר אולפנים בלונדון, כאשר צילומי חוץ נעשו ברחובות לונדון, במחוזות קנט וברקשייר, וכן בסקוטלנד ובאירלנד.
ההפקה נתקלה בקשיים רבים. בפועל היו שישה במאים שונים שכל אחד ביים חלקים שונים מהסרט. בנוסף לכותבים שקיבלו קרדיט רשמי, חלקים מהתסריט נכתבו על ידי וודי אלן, פיטר סלרס, ואל גסט, בן הכט, ג'וזף הלר, טרי סאות'רן, ובילי ויילדר. ואל גסט היה אחראי לחבר את חלקי התסריט יחדיו. על כך הוצע לו לקבל קרדיט בתור "אחראי ארגון" (Co-ordination Director), אך הוא סירב כיוון שסבר שיזיק לו להיות משויך לתסריט הכאוטי.
עקב בעיות בחיי הנישואין, סלרס הרבה לאחר לצילומים, או לא להגיע כלל. הבמאי ואל גסט כתב שאורסון ולס לא העריך את סלרס וסירב לעבוד עם "החובבן הזה". במהלך הצילומים, ביקרה באולפן הנסיכה מרגרט, שהייתה ידידה ותיקה של סלרס, ומיהרה לפגוש את ולס (תוך אי-התייחסות לסלרס). ולס העיר בסרקסטיות לסלרס על איחוריו הרבים הגורמים לחריגות בתקציב וסלרס התרגז עד כדי כך שסירב להופיע באותן סצינות עם ולס. לבסוף, סלרס התפרץ על ידידו הוותיק ג'וזף מקגראת' (אחד מבמאי הסרט), הכה אותו ונעלם למספר שבועות, מה שגרם לעצירת ההפקה. פלדמן זעם ורצה לפטר את סלרס, ולבסוף נאלץ לבצע שכתובים משמעותיים של התסריט על מנת להתמודד עם העדרו של השחקן. עם כל הכאוס, בריאותו של פלדמן הלכה והתדרדרה והוא אף עבר התקף לב במהלך הצילומים והאשים בכך את סלרס.
הסרט היה אמור במקור לצאת לאקרנים בזמן לחג המולד 1966, אולם בשל בעיות ההפקה, ההפצה נדחתה לאפריל 1967.
מוזיקה
עבור פסקול הסרט, פלדמן שכר את המלחין ברט בכרך, שיצר עבורו בעבר את הפסקול לסרטו "מה חדש, חתלתולה?" (ושגם בו שיחקו פיטר סלרס, וודי אלן ואורסולה אנדרס). התמלילן האל דייוויד (ששיתף פעולה עם בכרך פעמים רבות) סייע לכתיבת כמה מהשירים. מנגינת הנושא של הסרט הגיעה למקום ה-27 במצעד בילבורד הוט 100.
פסקול הסרט כלל את השיר "מראה האהבה" ("The Look of Love") בביצוע דאסטי ספרינגפילד, המושמע בסצנה בה וספר לינד מגייסת את אוולין טרמבל. שיר זה היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, והוכלל גם כחלק מהפסקול של הסרט הראשון בסדרת אוסטין פאוורס (עוד פרודיה על סרטי מרגלים בסגנון ג'יימס בונד). עבור ההפצה באירופה של הסרט, הזמרת מיריי מאתיה שרה גרסאות של השיר בצרפתית ("Les Yeux D'Amour") ובגרמנית ("Ein Blick von Dir").
בכרך הכניס מספר אזכורים פנימיים לתוך הפסקול: בשני קטעים בסרט אפשר לשמוע גרסאות של שירו מהסרט "מה חדש, חתלתולה?" שהיה מועמד לפרס אוסקר: פעם אחת בוקע מפתח של בור ביוב, ופעם בגרסת מנגינת הלוויה בחלק האחרון של הסרט. בנוסף, בכרך שילב בסרט קטע קצר מהשיר "נולד חופשי" של המלחין ג'ון בארי (שזכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר במקום שירו של בכרך "אלפי" לסרט באותו השם).
התקליט המקורי של הפסקול נחשב על ידי מבקרי מוזיקה לאחד מתקליטי האריך-נגן הטובים בכל הזמנים. בשל איכות ההקלטה, התקליט (ובעיקר הביצוע הקולי של דאסטי ספרינגפילד) שימש במשך שנים רבות כמבחן סטנדרטי לבדיקת איכות מערכות סטריאו. ההקלטות המקוריות ניזוקו עם הזמן, כך שהפצות מאוחרות של הפסקול נחשבות לנחותות יותר.
תקציב והכנסות
תקציב הסרט המקורי היה 6 מיליון דולרים, שהיו סכום גבוה למדי בשנת 1966. אולם, עקב סיבוכי הפרויקט, הצילומים התארכו חודשים מעבר למתוכנן, ובסופו של דבר הוכפל תקציב הסרט ל-12 מיליון דולרים. בכך היה לאחד הסרטים היקרים ביותר שנוצרו עד אותו זמן. לשם השוואה, הסרט הקודם שיצא בסדרת ג'יימס בונד (הרשמית), "כדור הרעם" (1965), עלה 11 מיליון דולרים. ואילו הסרט "אתה חי רק פעמיים" שיצא באותה שנה כמו "קזינו רויאל" (1967) עלה רק 9.5 מיליון. עלויות ההפקה הגבוהות הובילו להתייחסות לסרט כאל "מיני קלאופטרה" (סרט שנודע לשמצה על כך שעלויות ההפקה שלו הלכו ותפחו עד שהיה לאחד היקרים ביותר אי פעם).
הסרט הכניס 22.7 מיליון דולרים בארצות הברית וקנדה, וסך הכל 41.7 מיליון דולרים בעולם.
ביקורות
הביקורות התייחסו רבות לאופי הכאוטי של ההפקה. מבקר הסרטים רוג'ר איברט כתב שהסרט הוא "הדוגמה המושלמת למה שיכול לקרות כאשר כל מי שעובדים על סרט מאבדים שליטה בו זמנית". הטיים מגזין תיאר את הסרט כ"מופע וודוויל וולגרי ולא מגובש". המגזין וראייטי קרא לסרט "אוסף של סיטואציות... נטולות משמעת או גיבוש". בוזלי קראות'ר מהניו יורק טיימס שיבח את ההתחלה המהירה של הסרט ואת הסצינות המובילות אל משחק הקלפים, אולם ציין שלאחר מכן התסריט נעשה מעייף, חזרתי, ומלא קלישאות.
בשנת 1986, מבקר הקולנוע דני פירי כתב: "קשה להאמין שב-1967 ממש חיכינו בציפייה לפרודיית ג'יימס בונד הזו. זו הייתה אכזבה אז; ואף שהסרט מסקרן היום, עדיין קשה באותה המידה לצלוח אותו", והוסיף: "למעשה, אני ממליץ לראות את הסרט כשישודר בטלוויזיה במשך שעתיים (כולל פרסומות). כך לא תצפו ממנו להגיון כלשהו".
כמה מבקרים עכשוויים יותר כן התרשמו לחיוב מהסרט. אנדריאה לוואסר קראה לסרט "פרודיית סרטי המרגלים המקורית האולטימטיבית" ו"סאטירה ברמה הגבוהה ביותר", ושעל אף העלילה הלא ברורה הסרט הוא "יצירת מופת פסיכדלית ואבסורדית". היסטוריון הקולנוע רוברט וון דסנובסקי כתב שהסרט הוא "סאטירה סוציו-פוליטית סרקסטית ומעוררת מחשבה".
נכון לאפריל 2018, הסרט קיבל דירוג מבקרים של 28% באתר Rotten Tomatoes, עם ציון ממוצע של 4.6 מתוך 10, זאת מתוך 36 ביקורות.
פרסים ומועמדויות
השיר "מראה האהבה" היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-40.
הפסקול של ברט בכרך היה מועמד לשלושה פרסי גראמי, כולל לפסקול המקורי הטוב ביותר בקולנוע או בטלוויזיה.
מעצבת התלבושות ג'ולי האריס הייתה מועמדת לפרס באפט"א לעיצוב תלבושות הטוב ביותר בסרט בריטי בצבע.
זכויות הפצה
בשנת 1999, כחלק מהסדר בעקבות תביעה משפטית לגבי הבעלות על סרטי ג'יימס בונד (שכללה מאבק גם על הזכויות על סרט ג'יימס בונד לא רשמי נוסף: "לעולם אל תאמר לעולם לא"), הזכויות על הסרט הועברו לאולפן מטרו גולדווין מאייר.
גבינת פניר
פניר (הינדי: पनीर; אורדו: پنیر; אנגלית: Paneer) היא גבינה הודית, המיוצרת מחלב פרה או תאו ונפוצה במדינות תת-היבשת ההודית.
היסטוריה
גבינת הפניר מוזכרת לא מעט בתרבות ההודית וקיימת מחלוקת רב שפתית על ההיסטוריה שלה.
אזכור ראשון לגבינת הפניר הוא מהמאה ה-12, בתקופה זו השתמשו הסנסקריטים במרכיבי הפניר על מנת להכין כדורי גבינה בשם סאנה (Chhena).
בתרבות הפרסית ובשפות איראניות נוספות הפניר מוזכרת כשם כללי לגבינה, ולכן קיימת האפשרות שהגבינה הגיעה לתת היבשת ההודית בעת השלטון המוסלמי.
בשפה הפרסית, גבינת פניר, שבה עוסק ערך זה, מכונה באופן ספציפי בשם "پنیر آسیایی" (הגייה: "פאניר אסייאהי"), שמשמעותו "גבינה אסייתית".
טענה נוספת היא שהגבינה הובאה לאזור היבשת ההודית במאה ה-16 על ידי חיילי האימפריה המוגולית.
מאכלים נפוצים
הגבינה קלה להכנה ביתית ולכן נחשבת למרכיב עיקרי במאכלים שונים:
צחיחנית החרמון
צחיחנית החרמון (שם מדעי: Eremophila alpestris) היא ציפור שיר ממשפחת העפרוניים, בעלת שתי ציצות בולטות המזכירות קרניים. לרוב מצויה בטרשים או בשטחים מסולעים.
תיאור המין
צחיחנית החרמון שייכת למשפחת ציפורי שיר ממשפחת העפרוניים. גודלה נע בין בינוני עד גדול. לכל הצחיחניות יש שתי ציציות בולטות, דמויות קרניים. הזכר מעט גדול מהנקבה, ציציותיו ארוכות יותר וגבו מחוספס פחות מגבה של הנקבה. צבעה החום-אפור של צחיחנית זו משמש אותה כהסוואה בסביבת בית הגידול שלה. אורכה של הצחיחנית מגיע ל-16–19 ס״מ, ומשקלה מגיע עד 500 גרם.
מאפייני המין
בית הגידול המועדף על הצחיחנית הוא אדמת טרשים הצחיחנית נודדת בצורה חלקית למרחקים קצרים. היא מצויה מעונת הקיץ בארץ, ומקוננת בנוף הררי, בעיקר על הקרקע. הצחיחניות צדות מן הקרקע את מזונן: חסרי חוליות וצמחים.
גורמי סיכון
הצחיחניות נפגעות מפעילות האדם, כמו הכשרת מסלולי סקי ופיתוח מתקנים שונים. בעקבות כך הן יכולות להיות בסכנת הכחדה בעתיד. כדי למנוע את הסכנה וכדי למזער את הפגיעה בבתי הגידול הטבעיים מומלץ לצמצם את עבודות הפיתוח המבוצעות בחרמון ולפקח עליהן.
גביע דייוויס 1902
אתגר הטניס הבינלאומי 1902 (באנגלית: 1902 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השנייה במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
התחרות הראשונה נערכה בשנת 1900, ובשנת 1901 לא נערכה תחרות. בשנת 1902 נבחרת בריטניה הגיעה לארצות הברית במטרה להתמודד על הזכייה בגביע. הפעם הנבחרת כללה את רג'ינלד דוהרטי, לורנס דוהרטי וג'ושוע פים שהיו הטניסאים הבריטים החזקים בתקופה זו. לנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית הצטרף ויליאם לרנד שהיה מנצח אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנים 1901-1902.
לאחר שלושה משחקים שנערכו ביומיים הראשונים הבריטים הובילו. עם זאת ביום התחרויות השלישי הם הפסידו בשני המשחקים ונבחרת ארצות הברית הצליחה להגן על תוארה.
שירות הביטחון של משטרת נורווגיה
שירות הביטחון של המשטרה הנורווגית (בנורווגית: Politiets sikkerhetstjeneste, בראשי תיבות PST, או Politiets tryggingsteneste, בראשי תיבות: PTT) היא סוכנות הביטחון המשטרתית של נורווגיה, דומה במקצת ל-MI5 הבריטית (שירות הביטחון). הסוכנות נודעה בעבר בשם POT (Politiets overvåkningstjeneste, או סוכנות הפיקוח על המשטרה), שינוי השם הוכרז על ידי הפרלמנט של נורווגיה ב-2 ביוני 2001.
השירות הוקם בשנת 1937 בהנחיית משרד המשפטים בראשות טריגווה לי. השירות אחראי על פיקוח ושמירה על ביטחון פנים בנורווגיה. מחלקות מבצעיות ידועות כוללות יחידת מודיעין נגדי, יחידת לוחמה בטרור, יחידה למלחמה בפשע מאורגן, יחידת מאבק בקיצוניות, יחידת חקירות, יחידת מעקב, יחידת טכנולוגיה, יחידת ניתוח ביטחון ויחידת אזרחים זרים. בנוסף, PST אחראית לאבטחת אח"מים. למעט משפחת המלוכה, שיש לה שירות אבטחה עצמאי משלה.
PST, בשונה מכל שירותי המשטרה הרגילים, אינו חלק ממנהלת המשטרה הארצית, אלא כפוף למשרד המשפטים וביטחון הציבור. הסוכנות מנוטרת על ידי הוועדה לפיקוח על מודיעין כחלק ממסקנות שאומצו מהדיונים הנוגעים לדו"ח לונד.
הארגון מורכב מיחידה מרכזית (Den sentrale enhet) שנמצאת בנידלנה, אוסלו, וכן משרדים אזוריים בכל מחוזות המשטרה.
שריר האף
שריר האף (באנגלית: Nasalis muscle) הוא שריר דמוי שריר סוגר של האף. הוא דוחס את סחוסי האף, ומתחכך בנחיריים. יש אנשים שיכולים להשתמש בו כדי לסגור את הנחיריים כדי למנוע כניסת מים בשהייה מתחת למים. ניתן להשתמש בו כדי לבדוק את תקינות עצב הפנים, שאחראי לו.
שפה שסועה
שריר האף הוא אחד משרירי המפתח שלא נוצרו בצורה נכונה אצל אנשים עם שפה שסועה. לתיקון השפה, יש לזהות את ראש החלק הרוחבי במהלך ניתוח משחזר כדי שניתן יהיה לתפור אותו בניתוח ולחברו למחיצת האף. ניתן גם למקם מחדש את המקור בלסת בעליונה בסימטריה טובה יותר.
בדיקת עצב הפנים
בשל היותו שטחי, ניתן להשתמש בשריר האף לבדיקת עצב הפנים. ספציפית, ניתן להשתמש בו כדי לבדוק את תקינות הענפים הזיגומטיים.
טטבאניה
טטבאניה (בהונגרית: Tatabánya) היא עיר בצפון-מערב הונגריה, במרכז טרנסדנוביה כ-55 ק"מ מערבית לבודפשט. טטבאניה היא בירת מחוז קומארום-אסטרגום.
מיקום
העיר שוכנת בדרומו של מחוז קומארום-אֶסטֶרגום בעמק שבין הרי גֶרֶצֶ'ה (Gerecse) מצפון וגבעות וֵרְטֶש (Vértes) מדרום. היא יושבת על נתיב התחבורה הראשי שמחבר את בירת הונגריה למערב אירופה. הכביש המהיר (M1), בין בודפשט לווינה עובר לידה. גם מסילת הברזל בין שתי ערי הבירה עוברת דרכה.
תולדות היהודים
העיר טטבאניה נוסדה ב-1947 מאיחודם של ארבעה יישובים נפרדים. לכן אין אפשרות לתאר את תולדות היהודים בעיר כמקשה אחת אלא להתייחס לכל יישוב בנפרד. הטבלה להלן מציגה את השינויים באוכלוסייה היהודית ביישובים האלה החל מ-1840.
נתונים דמוגרפיים
===קבוצות אתניות===
צאו צאו
צָאו צָאו (מנדרינית תקנית: 曹操, בפין-יין: Cáo Cāo; 155 – 15 במרץ 220), ידוע גם כ-מֶנְג-דֶּה (孟德, בפין-יין: Mèngdé), היה שר מלחמה ואחד מראשי הממשלה האחרונים של שושלת האן המזרחית. עם דעיכת כוחה של השושלת השיג צאו צאו כוח, צבאי ופוליטי רב במדינה.
כאחד משרי המלחמה המרכזיים בתקופת שלוש הממלכות, בנה צאו צאו את היסודות לממלכת צָאו-ווֶיי אותה ביסס לבסוף בנו, צַאו פִּי. לאחר מותו ניתן לו התואר המלכותי "קיסר ווּ של ממלכת ווֶיי".
בתרבות הפופולרית, דמותו של צָאו צָאו מוצגת לרוב כדמות בעלת מניעים מפוקפקים ולרוב ממלא את תפקיד הנבל בסיפור. הוא מתואר כעריץ אכזר וחסר רחמים, אך בזמנו הועלה על נס כשליט מבריק וגאון צבאי שהתייחס במישורין לכפופים אליו. בזמנו נאמר עליו שיהפוך לשליט מוכשר בזמן שלום וגיבור ערמומי בזמן מלחמה.
מלבד זאת היה צאו צאו מוכשר גם בפיוט ואמנויות לחימה. אחת מיצירותיו הפופולריות והמשפיעות נקראת "שיר בסגנון קצר" אותה כתב לפני קרב הצוקים האדומים. בתרבות פופולרית מיוחסת לו האמרה, שזכתה לתרגומים רבים, לפיה יעדיף לבגוד בעולם, מאשר לתת לעולם לבגוד בו.
תחילת דרכו
בגיל 20 מונה צָאו צָאו למפקד המחוז הצפוני של לונְגיַאנְג (עיר הבירה באותו זמן). לאחר מינויו הורה לסגניו להציב מוטות צבעוניים מחוץ למשרדו ולהלקות בהם את מפרי החוק, מבלי להתחשב במעמדם.
בתקרית אחת, הולקה דודו של גְּ'ייֵן שְׁווֹ, מפקד כוח הסריסים בחצר הקיסרית, לאחר שנתפס מפר את העוצר הלילי. כששמע גְּ'ייֵן שְׁווֹ על התקרית החליט לקדם את צָאו צָאו ולהפוך אותו למושל מחוז צִ'ינְגפֶנְגּ שבאותו הזמן היה תחת שליטתם האדמיניסטרטיבית של המחוזות העירוניים פּוּיַאנְג, חנָאן.
למעשה העניק גְּ'ייֵן שְׁווֹ לצאו לצאו תפקיד סמלי בעיקרו ונטול סמכויות ובפועל גירש אותו מעיר הבירה.
צאו צאו נשא במשרתו החדשה מעט יותר משנה ופוטר בשנת 178 לאחר שהתגלה קשר משפחתי שלו עם אחד ממקורביה של הקיסרית סונְג שעמדה במרכז עלילה שנרקמה בידי סריסים רבי כוח ושהביאה למותה.
במהלך שנת 180, חזר צאו צאו אל חצר הקיסר כיועץ ודיבר כנגד הסריסים והשפעתם הרבה על הממשלה בתקופת כהונתו כמושל ומפקד במשמר העיר, אך השפעתו הייתה מוגבלת ולבסוף שב צאו צאו לביתו.
עם פרוץ מרד הטורבן הצהוב, נקרא צאו צאו בחזרה אל לונְגיַאנְג ושם התמנה לקפטן בחיל הפרשים, במטרה לדכא את המורדים ביִינְגגְ'װַאן, בפרובינציה יוּ'. הוא השלים את משימתו בהצלחה ונשלח אל גִּ'ינאן כנָגִיד על מנת למנוע את התפשטות ההשפעה הדתית של המרד. בגִּ'ינאן דיכא צאו צאו ואסר באגרסיביות על כל פולחן הקשור לדאואיזם, בנוסף החריב מקדשים וקידם את הפצת דת הקונפוציאניזם בה תמכה שושלת האן המזרחית. בפעולותיו בגִּ'ינאן העליב צאו צאו מספר משפחות מקומיות רבות השפעה מה שהעלה את חששו שבמקרה שימות, ירצחו גם בני משפחתו וזאת על מנת שלא יוכלו לנקום את מותו. בעקבות זאת ועל רקע בריאותו הלקויה, התפטר צאו צאו בשנת 187. לאחר מכן הוצעה לו משרת המושל של מחוז דונג, אך הוא סירב וחזר לביתו במחוז פֵּי למשך שמונה עשר החודשים הבאים.
על אף ניצחונות גדולים של צבאות האן, מדינאים בכירים רבים מצאו את מותם במרד ואזורים רבים נותרו מחוץ לשליטת הממשלה מה שהוביל שליטים מקומיים להכריז על עצמם כמושלים של פרובינציות שלמות, תהליך אשר זירז בסופו של דבר את התפרקות שושלת האן והוביל לתקופת שלוש הממלכות.
בתקופה זו ניסה װַאנְג פֶנְגּ לגייס את צאו צאו להפיכה שביצע על מנת שיוכל להחליף את הקיסר לינג עם המַרְקִיז של חֶהפֵיי, אך צאו צאו סירב. װַאנְג פֶנְגּ התאבד והמזימה לא יצאה לפועל.
בשנת 188 מינה הקיסר לִינְג דִי את צאו צאו לקולונל בראש "הצבא של הגינה המערבית". "הצבא של הגינה המערבית" היה הכוח הרביעי מתוך שמונה בצבא הקיסרי החדש. הצבא מעולם לא עמד למבחן מאחר שהוא פורק לאחר שנה אחת בלבד.
הצטרפות לברית שרי-המלחמה נגד דונְג גְ'ווֹ וביסוס כוחו
בשנת 189, נפטר הקיסר לִינְג ואת מקומו ירש בנו הבכור הקיסר בּייֵן שָׁאו דִי שהיה בן 13 בלבד. אימו, הקיסרית לִינְגסְי, הייתה מקור הכוח העיקרי בלונְגיַאנְג לאחר מותו של לִינְג.
אחיה של קיסרית לִינְגסְי, חֶה גִּ'ין, זמם יחד עם יוּ'אֶן שַׁאו לחסל את עשרת הסריסים (קבוצה בעלת השפעה רבה בממשלה). חֶה גִּ'ין הקשיב לעצתו של יוּ'אֶן שַׁאו וקרא לעזרתו של דונְג גְ'ווֹ, גנרל מוכשר מפרובינציית לְיַאנְג, שיוביל את צבאו אל לונְגיַאנְג ובכך להכריח את הקיסרית לִינְגסְי להיכנע ולוותר על כוחה. לפני שדונְג גְ'ווֹ הגיע אל לונְגיַאנְג, שמע אחד מהמרגלים של עשרת הסריסים את שיחתו של חֶה גִּ'ין עם הקיסרית לִינְגסְי, בה ביקש ממנה להוציא את הסריסים להורג טרם הגעתו של דונְג גְ'ווֹ. השיחה נמסרה לראש קבוצת הסריסים, גַ'אנְג זַ'אנְג. זמן קצר לאחר מכן פיתו הסריסים את חֶה גִּ'ין, על ידי כתיבת מכתב בשמה של הקיסרית, לפגוש אותם בגינה המלכותית, שם ערפו את ראשו. לאחר שיוּ'אֶן שַׁאו שמע על הרצח, נוצר כאוס בלונְגיַאנְג. תומכיו של חֶה גִּ'ין הובלו על ידי יוּ'אֶן שַׁאו ורצחו את הסריסים בחצר הקיסר.
עם הגעתו של דונְג גְ'ווֹ לעיר, לא יוּ'אֶן שַׁאו, ולא האצולה רצו לראות אותו משיג כוח פוליטי. דונג היה מודע לכך וארגן את צבאו כך שיכנס לעיר משני שערים שונים ובכך גרם לתושבי העיר לחשוב שצבאו גדול יותר ממה שהיה באמת. צבאו של דונג נפטר ללא קושי מן האופוזיציה ולאחר שדונג ראה שאין לו צורך בקיסר בּייֵן שָׁאו דִי ואימו, שלח את יועצו לִי ז'וּ לרצוח אותם באמצעות יין מורעל. דונג הכתיר במקומו של שָׁאו את שְׂייֵן דִי, שליט בובה והקיסר האחרון של שושלת האן המזרחית.
יוּ'אֶן שַׁאו התנגד באופן פומבי לרצח הקיסר שאו וברח מן העיר. דונְג גְ'ווֹ חשש שיוּ'אֶן שַׁאו יקים מרד נגדו משום שידע שיוּ'אֶן היה דמות רב-השפעה בפוליטיקה. דונג רצה למנוע מרד מהסוג הזה ולכן שמע לעצת יועציו ופנה לקיסר על מנת שיספח ליוּ'אֶן את בַּוֹהַאי כאקט של פיוס, דבר שיוּ'אֶן, ככל הנראה, ראה כסימן לחולשה והקים את הקואליציה נגדו.
בשנת 190 ניסה דונְג גְ'ווֹ לקבוע פגישה עם צאו צאו ולגייס אותו לכוחותיו, אך צאו צאו סירב וברח לעיר צֶ'נלְיוֹ, שם ביסס את צבאו והצטרף לקואליציה כנגד דונְג גְ'ווֹ. זמן קצר לאחר מכן, כששמע על הקואליציה נגדו, הכריח דונג את הקיסר להעביר את עיר הבירה מלונְגיַאנְג אל צַ'אנְגּאַן. דונג היה ידוע כחסר זהירות והוציא להורג את המתנגדים למעבר, פעולה אשר הרוויחה לו אופוזיציה חזקה בחצר הקיסר. תדמיתו הרעה גם שימשה כאזהרה לשרי מלחמה ברחבי סין מהתנהגות פזיזה, ובמיוחד למייסדי שלוש הממלכות.
צאו צאו עצמו נלחם בדונג תחת דגלו של יוּ'אֶן שַׁאו וכמעט איבד את חייו במהלך אחד מהקרבות.
בשנת 192 נהרג דונְג גְ'ווֹ על ידי לוֹ בּוּ והקואליציה נגדו התפרקה זמן קצר לאחר מכן, כמו כן הקיסר שְׂייֵן דִי נלקח כבן ערובה על ידי הגנרלים החזקים מצבאו של דונג.
לאחר מותו של דונְג גְ'ווֹ התחילו חברי הקואליציה לרדוף אחר אינטרסים אישיים והתחילו להילחם ביניהם על השליטה בסין מאחר שלא ידעו האם הקיסר שְׂייֵן דִי עדיין בחיים. צאו צאו עצמו ביסס את עצמו בפרובינציית יֵן וחיסל את האופוזיציה באזור.
בשנת 193 נהרג אביו של צאו צאו בדרכו לפרובינציית שׂוּ' על ידי קבוצת עריקים מצבאו של מושל שׂוּ', טַאו צְ'ייֵן. צאו צאו האמין שטַאו צְ'ייֵן הורה על רצח אביו. צאו צאו הוביל את צבאו למקום ושם רצח אלפי חפים מפשע בניסיון לכבוש את הפרובינציה.
בקיץ או סתיו של שנת 193, פלש צאו צאו לפרובינציה עם מספר לא ידוע של לוחמים. לאחר שכבש יותר מעשר עיירות הוביל את צבאו אל בירתו של טַאו צְ'ייֵן, פֶּנְגצַ'אנְגּ וכבש אותה בקרב קשה בו נהרגו ככל הנראה למעלה מעשרת אלפים ממגיני העיר. טַאו צְ'ייֵן עצמו ברח לעיר טַאן; צאו צאו התקיף את העיר אך נאלץ לסגת.
עקב הגבלות בהספקה לצבאו, שב צאו צאו עם צבאו לאחור ובזז שלושה כפרים שהיו חסרי הגנה. לאחר שראה שהאוכלוסייה באזור מלאה בפליטים מלונְגיַאנְג, שילח את צבאו לטבוח בהם. צבאו הרג למעלה ממאה אלף תושבים, גברים ונשים כאחד. למעשה נהרגו כל כך הרבה תושבים עד שהמים בנהר סְה הפסיקו לזרום מרוב גופות. צבאו לקח את הכלבים והתרנגולים למזון, כמו כן נלקח כל רכושם של התושבים והכפרים הוחרבו לחלוטין.
בשנת 194 חזר צאו צאו עם צבאו לפרובינציה. טַאו צְ'ייֵן פנה לעזרתו של טְייֵן קַאי, מפקח המחוז הקרוב אליו, מחוז צִ'ינְג. טְייֵן שלח לעזרתו של טַאו צְ'ייֵן כ-4,000 לוחמים תחת פיקודו של לְיוֹ בֵּיי (לימים מייסד ממלכת שוּ -האן). טַאו צְ'ייֵן רצה להקים חזית מערבית כנגד צבאו של צאו צאו, ועל כן מינה את לְיוֹ בֵּיי כמפקח הפרובינציה והעביר 4,000 חיילים נוספים תחת פיקודו. לְיוֹ בֵּיי הקים את בסיסו מזרחית לעיר טַאן.
צבאו של צאו צאו בזז את העיירות לַאנְגיא ודּונְגּהַאי והחריב את כל שהיה בדרכו. כשהגיע לעיר טַאן תקף צאו צאו והביס את צבאו של טַאו אותו הנהיג לְיוֹ בֵּיי.
צאו צאו ויתר על כיבוש הפרובינציה כששמע על בגידתו של גַ'אנְג מְיַאו, שהזמין את לוֹ בּוּ להשתלט על בסיסו של צאו ביֵן. צאו צאו שב עם צבאו חזרה אל יֵן ותקף את לוֹ בּוּ. טַאו צְ'ייֵן נפטר בשנת 194, ועל אף שהיו לו שני בנים, עברה השליטה על הפרובינציה לידי לְיוֹ בֵּיי ששקל בזהירות לפני שקיבל על עצמו את השליטה מאחר שלא רצה להצטייר כאופורטוניסט. היה זהו ניצחונו הצבאי הראשון של לְיוֹ בֵּיי על צאו צאו, אך ניצחונו לא האריך ימים. צאו צאו נזקק לשנתיים טרם שהצליח להשיב את שטחיו בחזרה מלוֹ בּוּ. לאחר שניצח את לוֹ בּוּ בקרב מכריע, ברח לוֹ בּוּ עם צבאו ותקף את פרובינציית שׂוּ' אותה כבש לבסוף מידיו של לְיוֹ בֵּיי.
לקיחת הקיסר כבן ערובה ועלייה לכוח
במהלך שנת 195 היו הגנרלים מצבאו המובס של דונג חסרי כוח פוליטי ואף מסוכסכים ביניהם. אחד הגנרלים אף חטף את הקיסר יחד עם אנשיו והשתמש בו כבן ערובה במהלך קרב. לאחר תקופה של מתיחות, קיימו הגנרלים שיחות שלום. הם החליטו לשחרר את שְׂייֵן דִי וגם הרשו לו לחזור ללונְגיַאנְג, דבר אשר התחרטו עליו בדיעבד.
שלא כמו דונְג גְ'ווֹ, צאו צאו דאג לתת לאנשי הקיסר סמכויות, מינימליות אומנם, ודאג לשמור על כבודם כאצילים כך שלא התפתחה כנגדו אופוזיציה רצינית בחצר הקיסרית. כששאר שרי המלחמה התחילו לראות את הקיסר כבובה תחת שליטתו של צאו, נצמד צאו צאו לכלל אישי שהציב לעצמו שלא לגזול את כס הקיסר. מאוחר יותר הציעו לו יועציו להפיל את שושלת ההאן ולהתחיל שושלת משלו אך צאו צאו סירב לעשות כך ואמר, "אם הרקיע רוצה להעניק לי גורל כזה, אסתפק בלהיות מלך לצידו של הקיסר." (בתוכנית הטלוויזיה שלוש הממלכות (2010) מסרב צאו צאו לתואר משום שלראיתו חצר הקיסר עדיין לא בשליטתו המלאה ולשושלת ההאן עדיין קיימים תומכים רבים. למרות שהדבר מתקבל על הדעת, אין הוכחות לכך).
בתקופת חייו שידל צאו צאו את הקיסר לכתוב צוים קיסריים שיתאימו לאינטרסים שלו – לדוגמה, צאו צאו שידל את הקיסר להרשיע את יוּ'אֶן שַׁאו כעונש על כיבושיו של הפרובינציות הקרובות אליו ובכך טען שהוא נלחם בשרי המלחמה בסין על מנת להגן על שושלת ההאן. בעתיד המהלך יצר דעה רווחת שממלכת צאו-ווי הגנה על שושלת האן מהתפרקות ותושבי סין החלו להאמין שצָאו-ווֶיי היא היורשת הלגיטמית של השושלת עד אמצע שושלת ג'ין בה החלו אנשים לחשוב על שוּ-האן כיורשת הלגיטמית.
על מנת לשמור על קשר טוב יוּ'אֶן שַׁאו, שהפך להיות שר המלחמה החזק בסין לאחר שאיחד ארבע פרובינציות בצפון המדינה, שידל צאו צאו את הקיסר למנות את יוּ'אֶן שַׁאו כשר העבודות. לצעד הייתה השפעה הפוכה על יוּ'אֶן, משום שהאמין שצאו צאו ניסה להעליב אותו, בכך שניסה לשדך לו תפקיד נחות משלו. צאו צאו הרגיע את הרוחות ונתן לו את תפקידו שלו כגנרל הראשי. מכאן ניתן ללמוד שהתפקידים והתארים שקיבל צאו צאו מהקיסר היו חסרי משמעות ממשית בעיניו. העימות בין יוּ'אֶן שַׁאו לצאו לצאו נפתר באופן זמני בלבד, השנים עתידים להיפגש בשדה הקרב זמן קצר מאוחר יותר.
בשנת 199 דּונְגּ צֶ'נְגּ, אבי פילגשתו האהובה ביותר על הקיסר, קיבל ממנו צו סודי (שהוחבא בתוך אבנט), לקחת חלק במזימה, יחד עם לְיוֹ בֵּיי, ג'ונְג דְזְה, ו-װַאנְג פֿוּ לרצוח את צאו צאו ולהציל את השושלת. באותה שנה, כשנלחם צאו צאו עם יוּ'אֶן שַׁאו, הוביל לְיוֹ בֵּיי מרד נגד צאו וחיכה לפעולתו של דּונְגּ צֶ'נְגּ בבירה, אך בשנת 200 התגלתה המזימה ודּונְגּ הוצא להורג יחד עם ג'ונְג דְזְה, ו-װַאנְג פֿוּ. מאוחר יותר הביס צאו צאו את כוחותיו של לְיוֹ בֵּיי וגרם לו בכך לנוס אל שטחו של יוּ'אֶן שַׁאו.
שְׂייֵן דִי ניסה להציל את בתו של דּונְגּ צֶ'נְגּ מהוצאה להורג כאשר טען כי היא בהיריון, בתקווה שצאו צאו יחוס עליה. הניסיון לא עלה יפה והבת הוצאה להורג. באותה שנה, פֿוּ שׁוֹאוּ, אשתו הראשונה של הקיסר, כועסת על התנהגותו של צאו צאו ומבוהלת מהדרך בה מצאה פילגשו של הקיסר את מותה, כתבה מכתב לאביה, פֿוּ װַאן, בו האשימה את צאו צאו באכזריות וביקשה ממנו באופן מרומז לרקום מזימה חדשה כנגד צאו צאו. פֿוּ װַאן שחשש מצאו צאו בחר שלא לפעול.
בשנת 214 התגלה המכתב מהקיסרית אל אביה. צאו צאו זעם על כך והכריח את הקיסר להדיח את הקיסרית, אבל שְׂייֵן דִי היסס. צאו צאו שלח את חייליו לארמון על מנת ללכוד את הקיסרית שהתחבאה בתוך קירות הארמון, אך לבסוף התגלתה ונגררה החוצה. בעת שנגררה הקיסרית פֿוּ אל מותה, ביקשה מהקיסר שיציל את חייה אך תשובתו היחידה הייתה, שאין הוא יודע אפילו מה יעלה בגורלו שלו. היא הוצאה להורג יחד עם משפחתה כולל שני בניה.
צאו צאו ראה את כיסא הקיסרית הריק כהזדמנות והכריח את הקיסר לקחת את ביתו צאו גְּ'יֵה כבת זוגו וקיסרית, זאת במטרה לקרב את משפחתו אל השושלת. ככל הידוע לא הביא הקיסר שְׂייֵן דִי ילדים לעולם עם ביתו של צאו צאו.
איחוד צפון סין
בשנת 200, גייס יוּ'אֶן שַׁאו למעלה ממאה אלף חיילים והצעיד את צבאו לכיוון שׂוּ'צַ'אנְגּ למענו ובשמו של הקיסר. צאו צאו אסף כ-20,000 איש בעיר גּוּנאדו, (נקודה אסטרטגית על הנהר הצהוב) והתכונן למפגש. שני הצבאות לא הצליחו לבצע התקדמות, חוסר כוח האדם של צאו צאו לא איפשר לו לתקוף מטרות משמעותיות וגאוותו של יוּ'אֶן שַׁאו הכריחה אותם להיפגש חזיתית. על אף יתרונותיו הברורים של יוּ'אֶן שַׁאו בכוח אדם, כמצביא התגלה כהססן ועל כן לא הצליח לנצל את יתרונו הברור לטובתו.
מלבד שדה הקרב המרכזי בגונון, התקיימו שתי חזיתות קרב נוספות: אחת במזרח, בה צבאו של יוּ'אֶן שואו הובל על ידי בנו, יוּ'אֶן טַאן, כנגד גַ'אנְג בַּה מצבאו של צאו. יוּ'אֶן טַאן התגלה כמפקד חלש שלא הכיר את הסביבה בה התנהל הקרב ולא היווה אתגר אמיתי לגַ'אנְג בַּה שניצל את התמצאותו באזור תוך שימוש בטקטיקות דינמיות יותר. בחזית המערבית, גַּאו גַּאן, אחיינו של יוּ'אֶן שַׁאו, ביצע את תפקידו בצורה טובה יותר והכריח את צבאו של צאו לבקש תגבורת מבסיסו הראשי. לְיוֹ בֵּיי, שהיה באותו הזמן אורח בצבאו של יוּ'אֶן שַׁאו, הציע ליוּ'אֶן שַׁאו לדרבן את תומכיו שנמצאו בתוך שטחיו של צאו להתקומם כנגד צאו. תחילה, הטקטיקה נראתה מבטיחה אך ההתקוממות התמוגגה כמעט מיידית בזכות יכולתו הדיפלומטית של מַאן צ'ונְגּ, שהוצב מראש כדיפלומט על ידי צאו צאו שחזה מראש את האפשרות של התקוממות כנגדו בשטחי שליטתו. בסופו של דבר, עריק מצבאו של יוּ'אֶן שַׁאו בשם שׂוּ' יוּאוּ הביא לצאו צאו מידע על מקום אחסון התבואה של יוּ'אֶן. צאו צאו הוביל קבוצה מיוחדת של חיילים ושרף את כל האספקה של יוּ'אֶן. פעולה מכרעת אשר סיפקה לצאו צאו ניצחון מוחץ וכנגד כל הסיכויים.
לאחר הקרב הפך צאו צאו לשר המלחמה הדומיננטי בסין. עם צפון סין תחת שליטתו בפועל, הוא שלח את חייליו מעבר לחומה הגדולה אל תוך קוריאה של היום, ודרומה אל נהר האן בניסיון להרחיב את שליטתו.
שלוש הממלכות
תחילה כשלו ניסיונותיו של צאו צאו להרחיב את שליטתו אל מעבר לנהר יאנגצה. את הצלחתו הראשונה נחל בלְיוֹ בְּיָאו כאשר מושל פרובינציית גִּ'ינְגּ נפטר והעביר את השליטה בפרובינציה לבנו, לְיוֹ צונְגּ, שנכנע ללא התנגדות. צאו צאו היה מרומם רוח מהניצחון הקל והחליט, על אף המלצות יועציו, להפעיל במהירות את צבאו בשנית מתוך ציפייה לניצחונות מהירים נוספים, אך יריביו המרכזיים, לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן (לימים מייסד ממלכת ווּ המזרחית), איחדו את כוחם והנחילו לצאו צאו תבוסה קשה בקרב הצוקים האדומים. בשנת 213, קיבל צאו צאו את התואר "דוכס ווֶיי" וניתנו לו תשעת המענקים. תארים יקרים אשר הוענקו על ידי הקיסר למדינאים יוצאים מן הכלל. בשנת 216 קודם צאו צאו לדרגת מלך צמית תחת הקיסר – "מלך ווֶיי". במהלך השנים המשיכו צאו צאו, לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן לבסס כוחם באזורי השליטה שלהם. במשך שנים נלחמו הממלכות ווֶיי, שוּ, ו- ווּ זו בזו מבלי שהושג יתרון משמעותי למי מהן. כל אחד מהמנהיגים הכריז על עצמו כקיסר בשטחו ובכך הפכו את סין לאחת המדינות המפוצלות ומסוכסכות ביותר בעולם באותה העת. תקופה זו שינתה את פניה של סין ויצרה עימותים אזוריים שהתמשכו מאות שנים לאחר מותם של שרי המלחמה השאפתנים.
בשנת 220 נפטר צאו צאו בלונְגיַאנְג בגיל 65 מבלי שהצליח לאחד את סין תחת שלטונו. לפי בקשתו הוא נקבר בעיר יֵה צֶ'נְגּ ללא זהב וללא אוצרות, ואף ביקש מנתיניו בחזית שלא להגיע להלווייתו משום, שבמילותיו שלו, "המדינה עדיין לא יציבה".
בנו הבכור, צַאו פִּי, ירש את מקומו ובתוך שנה עשה את מה שלא העז אביו לעשות בחייו, צאו פי הכריח את הקיסר שְׂייֵן דִי לוותר על כוחו והכריז על עצמו כקיסרה הראשון של ממלכת צָאו-ווֶיי.
מורשתו התרבותית
פיוט
צאו צאו היה משורר מוכשר, כפי שהיו בניו צַאו פִּי וצַאו ג'דה. רק שרידים נותרו מעבודותיו של צאו צאו. החרוזים שלו חסרי יומרה אך עם עומק, תרמו בסופו של דבר לז'אנר של זמנו ומעבר עד לשושלת טאנג כ-400 שנה לאחר מותו.
מה יכול לשכח את יגוניי? אני מכיר רק תרופה אחת – יין דו קאנג. חסידים לבושים בכחול, ליבי דואג לכם. אתם הם סיבת השיר הזה, ללא ספקות והיסוסים. מעבר לגדה צבי פועה, לטבע שם הוא אוכל. אורחיי המכובדים להם אני מצדיע, הכו בציתר! נגנו בחליל! אור הירח בהיר, היכן אוכל להפרידו ולקיטופו? מחשבות עלייך בתוך תוכי, לא מתיישבות, ואינן נרגעות. חבריי באים לבקר דרך שביל העיר, הכבוד אותו הם מביעים באמת ניתן לראות. פסטיבל אעשה לכבודם, ניזכר ונספר סיפורים על חוויות משותפות. מעטים הם הכוכבים מסביב לירח, דרומה העורבים טסים. עפים הם ללא מנוח, היכן יקימו את ביתם? אין הר תלול מדי, אין ים עמוק מספיק. אדם חכם פוסק מארוחתו שאורחיו מגיעים, משום שלרגליו אימפריות באמת נופלות!
אחותי היפה
אחותי היפה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של מרקו כרמל משנת 2011.
עלילה
ראמה מגרשת את אחותה מארי מביתה, מאירוע ברית המילה לנכד. רוברט בעלה של ראמה מתנגד להתנהגות זו ונמשך למארי, ואף נפגש איתה מאחורי גבה של אשתו. הוא כועס על אשתו. ראמה מחוברת לאמונות חזקות ומסוגלת לראות נשמות של מתים. היא מחוברת לקיר בביתה המאפשר לה לקלוט מסרים מן העולם הבלתי נראה. היא מאכילה את הקיר במאפים מעשה ידיה, ומאמינה שכך תמנע קטסטרופה, למען הגנת יקיריה. הסרט פותח באווירה של הלוויה, ובה המת מתבונן באנשים שהגיעו להלווייתו, על מנת לאפשר לצופה להבין את סגנון היצירה. אחותה של ראמה קשורה בקשר אהבה עם עלי, דייג ערבי האוהב אותה אהבת נפש עמוקה ומקבל אותה בדיוק כפי שהיא ללא ביקורת. ראמה כועסת מאוד על מארי אחותה משום שגרמה מפח נפש לה, למשפחתה ובמיוחד לאביה. שהתבייש ללכת לבית הכנסת, בגלל הקשר עם עלי. קובי בנם של ראמה ורוברט עוסק במכירת סרטי מין ומכשירי מין, כדי להגביר את האהבה ביישוב, לפי דעתו. הוא מאוהב ברותי. אך היא מגלה את מעשיו המגעילים אותה. מתברר שמארי חולה מחלה סופנית, מארי עדיין מתעקשת לחזור לבית הוריה בו מתגוררת משפחת ראמה. היא מתחננת להיקבר ליד אימה בבית הקברות. אך ראמה לא מאפשרת לה. ועלי, בעלה של מארי קובר אותה מעבר לגדר, ליד קבר אימה. כאן מתחיל תהליך של מאבק בין ראמה ואחותה ליד הקבר. ובו הן חושפות מעט ומסתירות עוד יותר במערכת היחסים הסבוכה ביניהן. במקביל רוברט עובר תהליך של אמונה בקיר, וגוברת יכולתו לדמיין קשר מיני עם מארי. הדיאלוג בין האחיות מגיע לרגעים של תקשורת וכעס לחלופין. ואילו קובי מצליח להתקרב לרותי...
אודות ההפקה
הסרט הופק בהשתתפותה של קרן הקולנוע הישראלי. את שיר הנושא של הסרט, "מהיום שהלכת", שרה בערבית מרוקאית, חגית יאסו, זוכת העונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד". השיר הוא גרסת קאבר, שאותו שר במקור שמעון בוסקילה. יאסו לוהקה לסרט כחודש לאחר זכייתה ב"כוכב נולד".
קישורים חיצוניים
ביקורות
יורי פוטסמן
יורי פוטסמן (באסטונית: Jüri Pootsmann; נולד ב-1 ביולי 1994) הוא זמר אסטוני, אשר ייצג את אסטוניה באירוויזיון 2016.
קריירה
בפברואר 2015 זכה פוטסמן חלק בעונה השישית של Eesti otsib superstaari, גרסה אסטונית של פופ איידול ששודרה ב-TV3. הוא זכה בתוכנית ב-31 במאי 2015 כאשר יצא סינגל הבכורה שלו "טורם". השיר הגיע לשיא כשהגיע למקום השביעי במצעד השירים המקומי. ב-15 בנובמבר 2015 הוא הוציא את הסינגל "Aga Siis", והגיע למקום הראשון במצעד השירים האסטוני. ב-20 בנובמבר 2015.
בשנת 2016 הוכרז פוטסמן כאחד המועמדים בבחירה הלאומית של אסטוניה, Eesti Laul 2016, לתחרות האירוויזיון 2016. ב-20 בפברואר 2016 פוטסמן ביצע את שירו "Play" במהלך חצי הגמר השני של התוכנית באולפני הטלוויזיה האסטונית בטאלין, והעפיל לגמר. הגמר נערך ב-5 במרץ 2016, פוטסמן זכה בבחירה הארצית עם 32,394 קולות.
במהלך האירוויזיון עצמו אשר התקיים בסטוקהולם, שוודיה, אסטוניה הוגרלה לחצי הגמר הראשון אשר התקיים ב-10 במאי. פוטסמן לא העפיל לגמר וסיים במקום האחרון (ה-18), עם 24 נקודות בלבד. הייתה זו התוצאה הגרועה ביותר של אסטוניה אי פעם עד כה בתחרות. פוטסמן לא ייחס חשיבות רבה לתבוסה בתחרות.
ב-11 במרץ 2016, הוצג פוטסמן בסינגל "אני זוכר את", שהופק על ידי Cartoon. הסינגל הגיע לשיא במקום הראשון במצעד הפזמונים האסטוני.
מאז 2017 פוטסמן מגיש תוכנית בוקר של תחנת הרדיו MyHits.
חיים אישיים
יורי פוטסמן, כמו רוב ילדי בית הספר באסטוניה, שר במקהלת בית ספר אך מעולם לא היה סולן. כילד צעיר, נימת קולו של יורי הייתה כה גבוהה עד שהוא נאלץ לשיר במקהלה יחד עם בנות ולא עם בנים. באופן אירוני, הטון הנוכחי שלו הוא כמו של בריטון.
הוא גילה את יכולותיו הווקאליות רק במהלך חילופי סטודנטים בדנמרק בה שהה שנה. בזכות שהות זו הוא דובר דנית.
סוני
תאגיד קבוצת סוני (באנגלית: Sony Group Corporation; ביפנית: ソニー株式会社) הוא תאגיד יפני רב-לאומי, שבסיסו ברובע מינאטו שבטוקיו. התאגיד מתמחה בעיקר בייצור ושיווק מוצרי בידור, בדגש על תחום האלקטרוניקה הביתית והמקצועית, אך המגוון העסקי שלו רחב יותר וכולל גם שירותים פיננסיים.
סוני היא אחת מהחברות המובילות בעולם במוצרי צילום, אלקטרוניקה, וקונסולות משחקי וידאו. בבעלות התאגיד גם חברה להפקת והפצת סרטים בשם סרטי סוני.
נכון לשנת 2021, עובדים בתאגיד 109,700 איש.
בדירוג ה"Global 500" של המגזין פורצ'ן, מוקמה החברה ב-2011 במקום ה-73.
החל מאפריל 2018, מנכ"ל ונשיא החברה הוא קניצ'ירו יושידה, יו"ר הדירקטוריון הוא הירוקי טוטוקי.
עיתוני ילדים בישראל
בישראל יצאו לאור עיתוני ילדים רבים. עיתון הילדים העברי הראשון היה "עולם קטן" שיצא לאור ב-1892. עורכי העיתון היו אליעזר בן-יהודה, יהודה גרזובסקי ודוד יודילוביץ. העיתון יצא בשבעה עותקים (במשך כעשרה חודשים). עיתון הילדים העברי הראשון שבו כתבו בני נוער היה "שפת עבר", שהוצא לאור על ידי איתמר בן-אב"י בגיליון אחד ב-1897. עיתון הילדים הוותיק ביותר בישראל כיום הוא "אצבעוני", היוצא לאור על ידי הוצאת אצבעוני בע"מ, בעריכת רמי שיר - מוציא לאור פרטי.
סוני
היסטוריה
סוני נוסדה על ידי מסארו איבוקה ואקיו מוריטה ב-7 במאי 1946 בשם "Tokyo Tsushin Kogyo". השם השתנה לבסוף לסוני בשנת 1958.
עיתוני ילדים בישראל
עיתוני ילדים כיום
עיתוני הילדים הבאים יוצאים לאור כיום בישראל:
היחידה המיוחדת ללחימה נגד הטרור
היחידה המיוחדת ללחימה נגד הטרור (ברומנית: Unitatea Specială de Luptă Antiteroristă או בקיצור USLA) הייתה יחידה צבאית מקצועית כפופה למשרד הפנים של רומניה ומיועדת להילחם בטרור. היחידה הוקמה ב-15 בדצמבר 1977 ובסוף 1989 היו בה 795 חיילים וקצינים. ב-1990 שונה שם היחידה ל"הבריגדה האנטי-טרוריסטית" והוכפפה לשירות המודיעין הרומני.
עיתוני ילדים בישראל
עיתוני ילדים בעבר
עיתוני הילדים הבאים יצאו לאור בעבר:
סוני
היסטוריה
בשנת 1960 ייסדה החברה את התאגיד האמריקאי שלה. בתקופה זו החלה החברה את דרכה כפורצת דרך בתרבות הארגונית שהייתה נהוגה ביפן באותה תקופה. כך למשל, נדהמו בכירי החברה לגלות מה רבה הניידות בשוק התעסוקה של ארצות הברית, ובהשראה מכך החלו לעודד בכירים ותיקים בחברות מתחרות להצטרף לסוני, ובתורה היוותה החברה השראה לחברות יפניות נוספות לנהוג כמוה. במהלך שנות ה-60, ה-70, וה-80, חברת סוני הייתה גורם משמעותי ביצוא של יפן לארצות הברית, והייתה בין הגורמים המשמעותיים לשינוי בתדמית האמריקאית על השוק היפני בעשורים אלו. תדמיתה של סוני - כחברה המוכרת מוצרים איכותיים - סייעה לחברה להתחיל למכור במחירים גבוהים ביחס למחיר השוק המקובל.
היחידה המיוחדת ללחימה נגד הטרור
היסטוריה
במהלך המהפכה הרומנית (1989) היחידה קיבלה את מרות ראשי המהפכה ואף שלחה לוחמים להגביר שמירה על משרד ההגנה, אך לוחמים אלה זוהו בטעות כטרוריסטים ומגיני משרד ההגנה פתחו באש עליהם ואף מעכו בעזרת טנקים את המשוריינים. שמונה לוחמים נהרגו וגופותיהם הושלכו יחד ברחוב. על הגופות נכתבה המילה "טרוריסטים" ובראש הערימה הוצב ראש כרות ובפיו סיגריה. אזרחים, שעברו ברחוב, ירקו על הגופות ואף גרוע מזה.
סוני
שינויים בחטיבות החברה
כחברה שחולשת על מספר תחומים בשוק דינמי כמו שוק הטכנולוגיה העולמי, חברת סוני מבצעת מפעם לפעם השקעות שונות בתחומים שונים, וכן, צמצומים של חטיבות שונות של החברה שלא עומדות ביעדיהן.
היחידה המיוחדת ללחימה נגד הטרור
היסטוריה
לאחר שהתברר שהמתים לא היו טרוריסטים, הם טוהרו ואף הוענק להם תואר "גיבור-מרטיר של המהפכה הרומנית", אולם כעבור עשר שנים בוטל תוארם של שניים מהם בגלל ידיעות על כך שהיו מעורבים בתככים פוליטיים.
סוני
שינויים בחטיבות החברה
בתחילת דרכה של החברה בשנות ה-40 של המאה ה-20, היא העסיקה 20 עובדים. מוצרם הראשון היה כריות חימום.
בשנת 1955 התרחבה החברה והחלה לייצר רדיו טרנזיסטורים והחל משנות ה-70 החלה לבצע השקעות בתחומים שונים, ביניהם ענף התקליטורים. בעשורים אלו ביססה עצמה כאחת מהחברות המובילות בעולם במוצרי צילום, אלקטרוניקה ועוד.
היחידה המיוחדת ללחימה נגד הטרור
היסטוריה
במקום בו נהרגו לוחמי היחידה במהלך המהפכה, הוקמה אנדרטה לזכרה בשנת 2012.
סוני
שינויים בחטיבות החברה
בשנת 1968 הוקמה חברת בת Sony Music Entertainment Japan לפעילות בתחום המוזיקה ובידור.
בסוף שנות ה-80 ביצעה סוני מספר השקעות בתחום הקולנוע, כשקנתה את קולומביה רקורדס ואת סרטי קולומביה.
בתחילת שנות ה-90 נכנסה החברה לתחום קונסולות המשחקים עם מכשירי הפלייסטיישן שפיתחה החברה. בשנת 1995 הוקמה Aniplex לריכוז פעילויות החברה בתחום אנימה.
בינואר 2006 הודיעה חברת מינולטה היפנית שהיא מוכרת את חטיבת הצילום שלה לחברת סוני. מצידה של סוני הרכישה נועדה לאפשר דריסת רגל בשוק מצלמות ה-DSLR, באמצעות קו מצלמות שנקרא Alpha, המבוסס על הטכנולוגיה של חברה מינולטה.
החל משנת 2011 החלה סוני לייצר טלפונים חכמים.
באפריל 2012 הודיעה סוני כי מאחר שנקלעה לקשיים כלכליים היא עתידה לצמצם ב-6% את כח העבודה העולמי שלה.
בפברואר 2014 הודיעה החברה על ארגון מחדש של החברה שבמסגרתה מכירת חטיבת המחשבים VAIO, הפרטתה של חטיבת הטלוויזיות שלה לחברה פרטית, ופיטורי 5,000 עובדים, זאת לאחר שהחברה הודיעה על צפי הפסד של 1.1 מיליארד דולר.
ב-25 בינואר 2016, סוני רכשה את חברת אלטייר הישראלית תמורת 212 מיליון דולר. בעת הרכישה, מדובר היה בעסקה הגדולה ביותר עד כה שנוגעת לאינטרנט של הדברים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 זכו סוני להישגים ופופולריות עם פיתוחים בתחום האוזניות ביטול רעשים.
סוני בפרשת ראיון סוף
ב-10 באוקטובר 2014 התכוונה סוני לקיים את הקרנת הבכורה של הסרט הקומי ראיון סוף, שעלילתו סביב שני אנשי תקשורת אשר נשלחים לראיין את שליט קוריאה הצפונית, קים ג'ונג און, ובעקבות כך אנשי סוכנות הביון האמריקאית מנצלים זאת ומנחים אותם כיצד להתנקש בו.
במהלך חודש יוני של שנת 2014 סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית הודיעה כי ממשלת קוריאה הצפונית מבטיחה "נקמה חסרת רחמים" אם הסרט יופץ וקראה לסרט "מעשה בלתי נסבל של טרור ומלחמה".
בעקבות איומי האקרים על חברת סרטי סוני, מפיצת הסרט, דחתה החברה את הקרנת הבכורה ל-11 בדצמבר באותה שנה. בתחילה סוני לא נשמעה לאיומי ההאקרים, אך לאחר מתקפת האקרים עליה, שכללה בין היתר איומי טרור כשל ה-11 בספטמבר 2001 לכל בית קולנוע שיקרין את הסרט, הודיעה חברת סוני כי היא תפיץ את הסרט להקרנות במספר מצומצם של בתי קולנוע.
לאחר החלטתה של סוני, אישים רבים בהוליווד ומעריצים רבים כינו את המעשה של סוני "פחדני" ואמרו כי הוא מהווה כניעה לטרור ופגיעה בחופש הביטוי. הפרשה עוררה דיון ציבורי רחב, וסוני, להגנתם, טענו, שהגבלת הפצת הסרט לא הייתה תלויה בהם, שכן לא מעט רשתות קולנוע החליטו שלא להקרין בהם את הסרט.
שם החברה
עם התבססות החברה ביפן, רצו מוריטה ואיבוקה כי חברתם תהיה בינלאומית ולכן החליטו לשנות את שם החברה לשם שיהיה קליט במדינות המערב. השם סוני נבחר משילוב של המילה הלטינית sonus (צליל, קול) ומהמילה האנגלית - sonny (בן). אולם השם sonney נשמע כמו soh-nee - ביפנית: עסק לא מצליח ולכן נפסל. כמו כן, הבעלים לא רצו ששם החברה יהיה בעל פירוש בכל שפה, וכך נבחר השם "סוני" (Sony). כמו כן הם בחרו לרשום את שמם באותיות לטיניות במקום בכתב היפני המסורתי. באותו זמן לחץ עליהם הבנק להקרא Sony Electronic Industries או Sony Teletech, אך אקיו מוריטה התעקש עד שהבנק הסכים לרשום את החברה בשם SONY.
חדשנות טכנולוגית
חברת סוני הייתה במשך שנים סממן לחדשנות טכנולוגית, כשרשמה על שמה פיתוח מוצרים וטכנולוגיות מתקדמות כמו הרדיו טרנזיסטור הראשון בעולם, שפופרת המסך לטלוויזיות, "טריניטרון" ונגן הקלטות הנייד ווקמן לצד המצאות אחרות. חברת סוני נחשבת עד היום לחלוצה ומובילה בתחום האלקטרוניקה הבידורית, אך באותה מידה היא ידועה בקשיחותה בכל הקשור לשיתוף פעולה עם חברות אחרות על מנת לפתח סטנדרטים משותפים ובגביית סכומי כסף נכבדים עבור רישיונות להשתמש בפיתוחיה. עובדה זו הובילה לכך שטכנולוגיות מסוימות, על אף היותן עדיפות טכנולוגית, ננטשו לטובת טכנולוגיות של חברות מתחרות. הדוגמה הבולטת לכך היא מלחמת הפורמטים בשוק מכשירי הקלטת הוידאו. שיטת "בטאמקס" שפותחה על ידי סוני נדחקה הצידה בשוק הביתי לעומת "VHS" שפותחה על ידי JVC, אף על פי ש-VHS נחותה טכנולוגית מ"בטאמקס". בשני העשורים האחרונים הרחיבה החברה את פעילותה ופנתה גם להפקת תכנים בנוסף לייצור מכשירי אלקטרוניקה.
החברה רכשה במהלך העשורים המדוברים מספר חברות בידור כמו חברת התקליטים CBS ואת אולפני ההסרטה של "קולומביה" ו"טרייסטאר". הרכישה האחרונה של סוני היא אולפני MGM וספריית הסרטים הענקית שלהם. דווקא העסקים החדשים של סוני הם אלו מהם רוותה נחת מבחינה כלכלית בשנים האחרונות לעומת חטיבת האלקטרוניקה, שבשנים האחרונות סובלת מהפסדים כבדים. התרחבות עסקי החברה גרמה לניגוד אינטרסים בין חטיבות שונות - חטיבת המוזיקה לא רצתה שנגני המוזיקה של חטיבת האלקטרוניקה יתמכו בפורמט MP3 בגלל חשש להפסדי הכנסות, ורק לאחרונה התווספה תמיכה כזו לנגני המוזיקה של החברה לאור הצלחות מסחררות של חברות מתחרות שהשתלטו על נתח השוק שהיה בעבר בשליטת סוני, דוגמת אייפוד של חברת אפל.
סוני סמיקונדקטור ישראל
בשנת 2016 קנתה חברת סוני את חברת אלטייר סמיקונדקטור הישראלית.
החברה הוקמה בשנת 2005, ממוקמת בהוד השרון ועוסקת בפיתוח שבבים לIOT, בשנת 2020 החברה שינתה את שמה לסוני סמיקונדקטור ישראל.
שביתת האסירים בארצות הברית (2018)
שביתת האסירים בארצות הברית החלה ב-21 באוגוסט 2018 והסתיימה ב-9 בספטמבר 2018. במהלך השביתה התקיימו אירועי מחאה ושביתות רעב בבתי כלא רבים בארצות הברית.
הגורם העיקרי לשביתה היה המרד בכלא לי בקרוליינה הדרומית, אירוע אלים שהתרחש ב-15 ו-16 באפריל 2018 בו נהרגו 7 אסירים ונפצעו 17. מרד זה נחשב למהומת הכלא הקטלנית ביותר בארצות הברית ב-25 השנים האחרונות.
לתאריכי ההתחלה והסיום של השביתה יש משמעות סמלית. ה-21 באוגוסט הוא יום השנה למותו של ג'ורג' ג'קסון, פעיל זכויות אדם משיקגו שריצה עונש בכלא באשמת רצח, ונורה למוות בניסיון בריחה ב-21 באוגוסט 1971.
ה-9 בספטמבר הוא יום השנה למרד בבית הכלא אטיקה, שהתרחש 9 בספטמבר 1971. ב-9 בספטמבר 2016 אורגנה שביתה דומה בבתי הכלא בארצות הברית.
שביתת האסירים אורגנה על ידי שיתוף פעולה בין מספר גופים, שהבולטים בהם הם ארגון עורכי הדין הפליליים בארצות הברית וארגון הפועלים הכלואים, שהוא קבוצת פעילות בארגון פועלי התעשייה של העולם (IWW).
דרישות האסירים
להלן רשימת הדרישות הרשמית של שביתת האסירים.
מהלך השביתה
מספר אירועים הודלפו במהלך השביתה מבתי הכלא, בהם שביתת רעב של אסירים בכלא פולסון, קליפורניה, הפגנת הזדהות של 200 אסירים בכלא בטקומה, וושינגטון, והפגנה בכלא בהליפקס (קנדה) שבמהלכה פורסמה הצהרת הזדהות של האסירים בקנדה עם האסירים האמריקאים. אירועי הזדהות נוספים התרחשו בבתי כלא נוספים ברחבי ארצות הברית.
אירועי השביתה כמעט ולא סוקרו במהלכה. לדברי אודי עופר, מתנדב למען זכויות האסירים בארצות הברית, לא פורסם מידע על מהלך השביתה בבתי הכלא בגלל הקושי להוציא מידע מתוך בתי הכלא. כמו כן טען שהוטלו איפול ומגבלות על כלי התקשורת.
הסיקור לה זכתה השביתה עם פתיחתה העלה את נושא זכויות האסירים למודעות ציבורית. כמה חברי קונגרס הביעו תמיכה בדרישות האסירים, והנושא המרכזי לאחר השביתה הוא זכות הצבעה לאסירים, נושא שמיועד לעלות למשאל עם בפלורידה בחודש נובמבר 2018. ברוב מדינות העולם, בהן ישראל, קיימת זכות הצבעה לאסירים, אך בארצות הברית רק שתי מדינות מקנות כיום זכות זו.
כריסטינה מהסן
ביוגרפיה
כריסטינה נולדה ב-29 ביוני 1543 בקאסל, לפיליפ הראשון, רוזן הסן ולכריסטינה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו. בצעירותה קיבלה כריסטינה הצעת נישואין מאריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
ב-17 בדצמבר 1564 התחתנה כריסטינה עם אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ובחתונה פרצה שערורייה, לאחר שהאורחים צרכו כמויות רבות מדי של אלכוהול. בשנת 1565 פרצה שרפה בטירת גוטורפ, אשר כילתה את כל רכושה האישי של כריסטינה. כריסטינה תמכה בכנסיות ובבתי ספר, והעניקה מלגות לתלמידים עניים לצורך לימודי תאולוגיה. בנוסף, היא התעניינה ברפואה, ואף ייצרה תרופות משלה.
משפחתה
ב-17 בדצמבר 1564 התחתנה כריסטינה עם אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
רביב בן-מנחם
רביב רם בן-מנחם (נולד ב-5 בספטמבר 1973) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי וכותב ישראלי.
ביוגרפיה
בן מנחם נולד וגדל בנתניה, הבכור בין ארבעה ילדים. בגיל תשע התייתם מאביו אשר שירת בצנחנים ונפל במלחמת שלום הגליל. בנעוריו ניגן בן מנחם במועדוני לילה ובאירועים והתחבר לזמרים ישי לוי וליאור פרחי.
בשנת 2000 עיבד והפיק מוזיקלית ביחד עם הגיטריסט מקס מקסים כמחצית משירי אלבומו של ליאור פרחי גבר משתגע. בשנת 2008 עיבד בן מנחם את מרבית שירי האלבום ריקוד רומנטי של ישי לוי. "ריקוד רומנטי", שיר הנושא של האלבום אותו הלחין בן-מנחם הפך ללהיט ענק, והחזיר את לוי לקדמת הבמה לאחר מספר שנים של היעדרות. בשנת 2009 יצא אלבומו של אייל גולן זה אני, מתוכו הלחין בן-מנחם את השיר "אישה שלי".
בשנת 2011 הלחין ועיבד לאלבום המוערך של ישי לוי האחת שלי, את הסינגל "עננים" שזכה לביקורות משבחות, וכן את השירים "כשאת צוחקת", ו"לאן את הולכת". בשנת 2012 הלחין ועיבד בן מנחם לאייל גולן את השיר "מנגינה" שנכלל באלבומו נגעת לי בלב, בו השתתף בן מנחם כמלחין גם בחמישה שירים נוספים: "לו הייתי יכול","פרפר", "שובי ילדונת", "אושר אמיתי" ו"ממריא".
בשנת 2017 יצא אלבומה של שרית חדד שרה שרה, לו כתב והלחין בן-מנחם 2 שירים: "כוכבי" ו"היא מאוהבת". בן מנחם שיתף פעולה גם עם מאיה בוסקילה, לה הלחין את השיר "אל תוותר עלי", ועם אורי פיינמן, לו הלחין את השירים "שיר מהלב" ו"תמיד איתי".
הפרויקט של רביבו
בשנת 2012 ייסד בן מנחם את ההרכב המוזיקלי המזרחי "הפרויקט של רביבו" המורכב מבן מנחם עצמו, מהזמר אלירן צור ומאחיו ניר בן מנחם. ההרכב הצליח רבות וצבר לעצמו במהלך שנת 2012 מעריצים רבים בזכות מחרוזות שירים המורכבות מלהיטים מזרחיים משנות ב-70 וה-80 של בין היתר: חיים משה, אביהו מדינה, דקלון, ג'ו עמר ומשה גיאת. הרכב הוציא עד כה שבעה אלבומים.
חיים אישיים
בן מנחם נשוי, אב לשלושה ומתגורר בבת ים.
Mama ŠČ!
הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק הקרואטית לט 3. את השיר הוציאה לאור ב-20 בינואר 2023 חברת התקליטים דאלאס רקורדס, ולאחר ניצחונו ב-Dora 2023 נבחר לייצג את קרואטיה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
על השיר
בריאיון לעיתון הקרואטי Jutarnji list דווח כי ההשראה לשיר נעוצה באות הראשונה של האלפבית העתיק בעולם. לדברי חברי הלהקה, "" הוא שיר שלום.
לפני האירוויזיון
Dora 2023 הייתה המהדורה ה-24 של הקדם הקרואטי לתחרות הזמר של האירוויזיון. היא כללה שמונה-עשר משתתפים שהתחרו על הזכות לייצג את מדינתם באירוויזיון 2023. על פי כלי התקשורת בקרואטיה, היה השיר המועמד המוביל לזכייה באירוע. במהלך הופעתו לבשה הלהקה מדים צבאיים, כשחבר אחד אף מחופש לוולדימיר איליץ' לנין, שאוחז בידיו שתי רקטות. בתום ההצבעה נחשף כי "" דורג במקום הראשון.
באירוויזיון
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. קרואטיה הופיעה שביעית, לפני שווייץ ואחרי אירלנד. ב-9 במאי 2023 ביצעה הלהקה את """ על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. קרואטיה הופיעה כמדינה ה-25, לפני הממלכה המאוחדת ואחרי סלובניה.
הייבורון
הַייבוֹרוֹן (באוקראינית וברוסית: Гайворон, ברוסית נהגה: גייבורון) היא עיר בנפת מחוז משנה הולובניבסק, שבמחוז קירובוהראד באוקראינה. נכון לשנת 2022 אוכלוסיית העיירה מנתה: 14,010 תושבים.
הייבורון ממוקמת על גדות הנהר הבוג הדרומי ובמרחק 280 קילומטרים מבירת אוקראינה קייב.
היסטוריה
בעבר העיר הייתה כפר שנקרא גאיסין (Gaysin) באוייזד (נפה) בפלך פודוליה של האימפריה הרוסית.
בין השנים 1897 - 1898 נבנה בעיירה מפעל לתיקון קטרים. במהלך המהפכה הרוסית הראשונה באוקטובר 1905 התקיימה שביתת פועלים בהייבורון, ובפברואר 1918 הוקם בעיירה כוח צבאי סובייטי. ב-25 באוקטובר 1938 הייבורון קבלה מעמד של יישוב עירוני. במהלך מלחמת העולם השנייה, העיירה הייתה תחת כיבוש חיילי מדינות הציר של גרמניה הנאצית מ-29 ביולי 1941 ועד 11 במרץ 1944. הייבורון קבלה מעמד עיר ב-19 באפריל 1949. בשנת 1964 הופעלה תחנת הכוח ההידרואלקטרית שליד העיר. בשנת 1974 הפך בית הספר הטכני בעיר למכללה טכנית. בשנת 1989 נבנה בעיר בית ספר חדש. עד 18 ביולי 2020 הייתה הייבורון המרכז המנהלי של מחוז משנה הייבורון. הוא בוטל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה האדמיניסטרטיבית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר מחוזות המשנה של מחוז קירובוהרארד לארבעה. השטח התמזג לתוך מחוז משנה הולובניבסק.