cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הידרוכלורותיאזיד
תופעות לוואי
לכל תרופה יש תופעות לוואי, חלק מהן מופיעות די מהר ואחרות מתפתחות לאורך זמן. להידרוכלורותיאזיד יש מספר תופעות לוואי שדווחו בספרות הרפואית ובעלון לצרכן. כמו לכל התרופות נגד לחץ דם גבוה, תופעות לוואי הקשורות בלחץ דם נמוך אינן נדירות. יש להפסיק את השימוש ולפנות לרופא אם מופיעות תופעות הלוואי הבאות: תגובה אלרגית בעור שתסמיניה יכולים להיות גרד, אדמומיות בעור, פריחה אלרגית הנגרמת כתוצאה מחשיפה לאור, ארגמנת וחרלת, גירוי או פריחה בעור. גוון צהוב בעור או בעיניים, חבורות, אדמנת רב צורתית (אריתמה מולטיפורם) כולל תסמונת סטיבן-ג’ונסון (פריחה מפושטת עם שלפוחיות וקילוף של העור בעיקר סביב הפה, האף, העיניים ואברי המין), קילוף העור על פני שטחים נרחבים (אקספוליאטיב דרמטיטיס) כולל טוקסיק אפידרמל נקרוליזיס, סימנים למצב לא מאוזן של נוזלים ואלקטרוליטים (מלחים - בעיקר ירידה ברמות נתרן (היפונתרמיה), אשלגן (היפוקלמיה), מגנזיום (היפומגנזמיה) וכלוריד (היפוכלורמיה) ועלייה ברמות הסידן בדם (היפרקלצמיה); במינונים גבוהים ייתכנו איבוד נוזלים ונתרן אשר בדרך כלל מתבטאים ביובש בפה, צמא, תחושת חולשה וסחרחורת, התכווצויות או כאבי שרירים, כאב ראש, עצבנות, דפיקות לב חזקות (פלפיטציות), תת-לחץ דם תנוחתי. ישנוניות, נמנום, חוסר שקט, פרכוסי שרירים, עוויתות, טאכיקרדיה (קצב לב מוגבר), תת-לחץ דם, איבוד שיווי משקל (ונפילה) כתוצאה מנפילת לחץ-דם, נמלול, מיעוט שתן. הפרעות במערכת העיכול כגון בחילה והקאה, שלשול, כאבים והתכווצויות בבטן, כאב בטן חריג עם בחילה והקאה, רגישות בתפקודי מעי, אנורקסיה (חסר תיאבון), דלקת בלבלב, דלקת בבלוטות הרוק. בעיות ראייה כגון ראייה מטושטשת, ראיית צבעים (ראייה בגוון צהוב), קוצר ראייה חריף זמני, גלאוקומה חריפה מזווית צרה (הסימפטומים כוללים ירידה חריפה בחדות הראייה או בכאב עיניים). שינויים בבדיקות דם (כגון: אנמיה אפלסטית - הנובעת מהפרעה בהיווצרות תאי הדם במח העצם), מיעוט תאי דם לבנים, ירידה בטסיות דם (לעיתים מלווה בארגמנת), יתר גלוקוז בדם, יתר חומצה אורית בדם), יתר גלוקוז בשתן, דלקת נמקית של כלי-הדם, מצוקה נשימתית הכוללת דלקת ריאות ובצקת ריאות, הפרעות במערכת העצבים המרכזית, דלקת חריפה בכיס המרה, החמרה בקוצר-ראייה או אי-ספיקת כליות חמורה.
מרבית תופעות הלוואי המטאבוליות והאלקטרוליטריות דווחו כשהשתמשו במינונים גבוהים של התרופה (מעל 50 מ"ג ליום). כיום, נהוג להשתמש במינונים נמוכים יותר (12.5-25 מ"ג ליום), מה שמקטין את האפשרות להתפתחות תופעות לוואי.
מבין תופעות הלוואי אפשר למנות גם: עלייה ברמות חומצה אורית (היפראוריצמיה) בדם עד למצב של התפתחות גאוט. כמו כן, החמרה של סוכרת והיפרגליקמיה דווחו כשהתרופה ניתנה במינונים גבוהים. עלייה ברמות כולסטרול LDL גם דווחה בתרופות אלו.
תופעות לוואי נוספות אשר בדרך כלל מורגשות בתחילת הטיפול ולאחר מכן נעלמות הן: חולשה, עייפות, כאבי ראש וירידה בלחץ הדם.
התרופה הזאת עלולה גם לגרום לרגישות לאור, ולכן מומלץ להשתמש בקרם להגנת השמש כשמשתמשים בהידרוכלורותיאזיד. בשנת 2019 נוספה בישראל אזהרה על סיכון מוגבר לסרטן עור קשקשי (Squamous cell skin cancer) או בזאלי (קרצינומה של תאי בסיס) אצל מי שנטל תרופה המכילה הידרוכלורותיאזיד, זאת בעקבות מחקר אפידמיולוגי.
אינטראקציות בין תרופתיות
לתרופות יש אינטראקציות עם תרופות אחרות. בין האינטראקציות החשובות, ניתן למנות את:
פרמטרים למעקב
בזמן הטיפול בתרופה יש לעקוב אחרי תפקודי הכליה (מעקב רמות קריאטינין ואוריאה בדם), מעקב אלקטרוליטים (אשלגן, נתרן, סידן), מעקב אחרי רמות חומצה אורית, מעקב לחץ דם.
ליגת היהלום
ליגת היהלום של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (באנגלית: IAAF Diamond League) היא סבב של 14 תחרויות לנשים ולגברים שמאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בחודשי הקיץ והסתיו, החל משנת 2010. ליגת היהלום החליפה את ליגת הזהב, שהתקיימה משנת 1998, בתור תחרות העל עבור אתלטיקה, מלבד המשחקים האולימפיים, אליפות העולם באתלטיקה וגמר האתלטיקה העולמי. נותנת החסות הראשית של התחרות היא חברת סמסונג הדרום-קוריאנית. בשנת 2017, לסבב היו יותר מ-280 מיליון צופים ברחבי העולם.
בישראל משודרות התחרויות בערוץ ספורט 1 של צ'רלטון.
שיטת ניקוד
בסבב מתחרים ב-32 ענפים, 16 לגברים ו-16 לנשים, 9 ענפי מסלול ו-7 ענפי שדה. ענפי המסלול הם: ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, ריצת 400 מטר, ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר, ריצת 5000 מטר, ריצת 110 מטר משוכות, ריצת 400 מטר משוכות וריצת 3000 מטר מכשולים, וענפי השדה הם: קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק, קפיצה משולשת, קפיצה במוט, הטלת כידון, זריקת דיסקוס והדיפת כדור ברזל. לא מתחרים בכל מקצוע בכל תחרויות הסבב, אלא ב-7-10 תחרויות בשנה.
שמונת הזוכים בכל תחרות מקבלים נקודות : 8 נקודות למקום הראשון, 7 נקודות למקום השני וכן הלאה.
עד 2016, האתלט בעל מספר הנקודות הגבוה ביותר בסוף שנה בכל ענף זכה ב"מרוץ ליהלום" והוכתר כאלוף. במידה והיו שני מתחרים בעלי ניקוד זהה, זכה בעל מספר הניצחונות הרב ביותר, ובמידה וגם נתון זה זהה, זכה האתלט שסיים בדירוג גבוה יותר במקצה הגמר (Final). החל מעונת 2017, שבעת האתלטים (בריצות 200 מטר ,400 מטר ו-400 מטר משוכות) שמונת האתלטים (בריצות 100 מטר, 100 מטר משוכות, 110 מטר משוכות, מקצועות הזריקות ומקצועות הקפיצות האופקיות) או שנים עשר האתלטים (בריצות בינוניות וארוכות ובקפיצות האנכיות) בעלי הניקוד הגבוה ביותר בסיום התחרויות הסדירות מעפילים לתחרות הגמר שהמנצח בה מוכתר כאלוף.
פרסים
בסבב ליגת היהלום, כל משתתף זוכה בפרס כספי כלשהו.האתלט שהוכתר בתחרות הגמר כאלוף, בכל אחד מהמקצועות, זוכה בפרס כספי של 50,000 דולר, ובהשתתפות אוטומטית באליפות העולם. המקום השני זוכה ב-20,000 דולר, והמקום השלישי זוכה ב-10,000 דולר. בכל תחרות סבב רגילה (שאינה הגמר), המנצח בכל מקצוע זוכה בפרס כספי של 10,000 דולר, המקום השני זוכה ב-6,000 דולר והמקום השלישי זוכה ב-4,000 דולר.
האתלטים המעוטרים ביותר
מפתח:
רשם הוצאה לפועל
רשם ההוצאה לפועל הוא הגורם השיפוטי ברשות האכיפה והגבייה של מדינת ישראל. רשם ההוצאה לפועל מתמנה לתפקידו זה על פי חוק. תפקידיו העיקריים של רשם ההוצאה לפועל הם להוות זרוע ביצועית של בית המשפט לצורך יישום פסקי דין והחלטות וזאת באמצעות קבלת החלטות בבקשות זוכים (הגורמים שלזכותם ניתן פסק דין), בבקשות חייבים (הגורמים שחויבו לשלם כספים במסגרת פסק דין) ובבקשות צדדים שלישיים. סמכותו של רשם ההוצאה לפועל, היא מעורבת: מנהלית ושיפוטית. בין הסמכויות השיפוטיות הרבות ניתן למנות: מאסר חייבים עד 30 יום, מתן "הפטר" מלא לחייבים שעומדים בתנאי החוק, דיון בבקשת חייב בטענת "פרעתי", חיוב של צד שלישי אשר הפר צו עיקול, חיוב כונס נכסים אשר הפר חובה מחובותיו וחיוב נאמן שהפר חובה ממסגרת חובותיו. הרשם מנהל דיונים באולם דיונים כפי ששופטי בית משפט מנהלים.
היסטוריה
עד להפרדת מערכת הוצאה לפועל מבית המשפט, כיהנו רשמי בית משפט השלום ולעיתים אף שופטי שלום, הן כרשמי בית המשפט והן כרשמי הוצאה לפועל. בתפקידם זה כונו רשמים אלו "ראש ההוצאה לפועל". בהחלטת ממשלת ישראל מס' 3487 מחודש מאי 2008 הוחלט על הפרדת הזיקה בין מערכת בתי המשפט למערכת ההוצאה לפועל ועל הקמת יחידה ארגונית להוצאה לפועל ולמרכז לגביית קנסות בניהול נפרד מהנהלת בתי המשפט ובכפיפות לשר המשפטים. במסגרת תיקון 29 לחוק ההוצאה לפועל אשר נכנס לתוקף ביום 16.5.2009 נקבע, כי רשמי ההוצאה לפועל יכהנו כרשמי הוצאה לפועל בלבד במסגרת "יחוד כהונה". נוסף על כך, שונה שמם מ"ראש הוצאה לפועל" ל"רשם הוצאה לפועל". בתאריך 30.5.2011 נכנס לתוקף תיקון מס' 33 לחוק ההוצאה לפועל במסגרתו הוסדר מינוים ומעמדם של רשמי ההוצאה לפועל כעובדי מדינה הכפופים לרשות המבצעת (במקום לרשות השופטת כפי שהיה בעבר); תוך קביעת הוראות ייחודיות שמטרתן שמירה על עצמאותם ואי תלותם.
כשירות להיבחר כרשם הוצאה לפועל
תנאי הכשירות לתפקיד רשם הוצאה לפועל זהים לזה של שופט בבית משפט השלום. על פי הוראת סעיף 3 (ב) לחוק ההוצאה לפועל, "לא ימונה לרשם הוצאה לפועל, אלא אזרח ישראלי הכשיר להתמנות כשופט בבית משפט השלום". סעיף 4 לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד-1984, קובע את תנאי הכשירות לשיפוט בבית משפט השלום, כדלקמן:
מי שרשום ומי שזכאי להיות רשום בפנקס חברי לשכת עורכי הדין, ועסק ברציפות או לסירוגין, לא פחות מחמש שנים, מהן לפחות שנתיים בארץ, באחד או באחדים מן הדברים שברשימה:
דרכי מינוי של רשם הוצאה לפועל
חוק ההוצאה לפועל מורה כי "לא ימונה לרשם הוצאה לפועל, אלא אזרח ישראלי הכשיר להתמנות שופט בית משפט השלום". בהשראתו של החוק, נקבע מנגנון בחירה על ידי הוועדה לבחירת רשמי ההוצאה לפועל, הדומה במהותו למנגנון בחירתם של שופטים. מועמדים לתפקיד רשם הוצאה לפועל עוברים הליך מיון ארוך ומורכב. במסגרת הליכי המיון נדרשים המועמדים לתפקיד להופיע לפני ועדת איתור, לעבור סדנת הערכה ומיון (הדומה במהותה לסדנת ההערכה במסגרת הליכי המיון לבחירת שופטים) ולבסוף לעמוד לפני הוועדה לבחירת רשמי ההוצאה לפועל. הוועדה לבחירת רשמי הוצאה לפועל מורכבת מחמישה חברים, והם :
על פי סעיף 3 (א) לחוק ההוצאה לפועל שר המשפטים הוא הגורם הממנה את רשמי ההוצאה לפועל לפי בחירתה של הוועדה לבחירת רשמים, כאשר הודעה בדבר המינוי מפורסמת ברשומות. כיום מכהנים ברשות האכיפה והגבייה 65 רשמים ורשמות. רשמים שכיהנו ברשות האכיפה והגבייה ונמצאו מתאימים לכך נבחרו לכהן כרשמים בכירים וכשופטים בבתי המשפט.
תפקידים מרכזיים וסמכויות
רשם ההוצאה לפועל מהווה גורם שיפוטי במערכת ההוצאה לפועל ונושא בסמכויות שיפוטיות ומעין שיפוטיות. הבקשות המונחות על שולחנו של רשם ההוצאה לפועל מחייבות עיסוק יומיומי בזכויות היסוד וחירויות הפרט בישראל. להליכי ההוצאה לפועל שתי תכליות. התכלית האחת, "לסייע לזוכה לגבות את חובו במהירות וביעילות" והתכלית השנייה "להגן על החייבים אשר לאור מצבם הכלכלי אינם יכולים לעמוד בתשלום החוב הפסוק" בתווך בין זכויותיו של הזוכה לזכות בקניינו לבין זכויות היסוד של החייב, נמצא רשם ההוצאה לפועל, ומלאכתו העיקרית דרך כלל, להביא לאכיפת החיוב מושא פסק הדין, תוך שמירה על זכויות החייב לרבות שמירה על זכותו לקיום מינימלי בכבוד. סוגי הבקשות וההכרעות העומדות לפתחו של רשם ההוצאה לפועל רבות ומגוונות. בין היתר, דן רשם ההוצאה לפועל בבקשות למסירת מידע, בקשות להטלת הגבלות על חייבים המשתמטים מתשלום חובם, בקשות לביצוע צווי הבאה ובקשות לצווי מאסר נגד חייבים מזונות. הרשם נדרש גם להכרעות בטענות "פרעתי", לחקירות יכולת ובקשות לאיחוד תיקים, ולביצוע ופיקוח על הליכי כינוס נכסים ומימוש משכונים ומשכנתאות. לרשם ההוצאה לפועל סמכות לתת במקרים מסוימים הפטר מחובות החייבים, ככל שאלו עומדים בתנאי הסף שנקבעו בחוק ולאחר דיון בבקשה. חלק מן הסמכויות דלעיל, הן סמכויות מנהליות וחלקן הן סמכויות שיפוטיות טהורות. מגוון הסוגיות המשפטיות המתעוררות, אגב ניהול ההליכים המתוארים לעיל, מחייב את רשם ההוצאה לפועל לסגל לעצמו יכולת פרשנות, ניתוח ושליטה בשלל תחומי משפט משיקים. כן נדרש הרשם, לתת מענה משפטי מתאים, ליישומן של פסיקות בתי המשפט על רקע המציאות המשתנה.
רשם חדלות פירעון
בתאריך 15.9.2019 נכנס לתוקף סעיף 188 לחוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, המסמיך רשמי הוצאה לפועל לנהל הליכי חדלות פירעון. רשם חדלות פירעון הוא רשם הוצאה לפועל ייעודי, הנבחר על ידי מנהל מערכת הוצאה לפועל בהתייעצות עם הממונה על הרשמים ולאחר שעבר הכשרה מיוחדת לכך. עיקר עיסוקו של רשם זה יהיה בניהול הליכי חדלות פירעון. בישראל פועלים 6 רשמי חדלות פירעון בלשכות הערים חיפה, טבריה, כפר סבא, תל אביב, ירושלים ואשקלון.
אתיקה של רשמי ההוצאה לפועל
כאמור, רשמי ההוצאה לפועל הם עובדי מדינה, ומשכך הם כפופים להוראות תקנון שירות המדינה ("התקשי"ר") ולקוד האתי של עובדי המדינה. עם זאת, לאור מהות וטיב תפקידם של רשמי ההוצאה לפועל, הכולל סמכויות מנהליות כבדות משקל, סמכויות שיפוטיות וסמכויות מעין שיפוטיות ונוכח הדמיון הרב, הקיים בין תפקידם לבין תפקיד השופט, הממונה על הרשמים בהתייעצות עם שר המשפטים, קבעה כללי אתיקה לרשמי ההוצאה לפועל. כללים אלו, מהווים מעין "שולחן ערוך", לרשמי ההוצאה לפועל וכלי מעשי שמנחה אותם במעשיהם במסגרת תפקידם בלשכת ההוצאה לפועל והן מחוץ ללשכת ההוצאה לפועל. בדומה לכללי האתיקה לשופטים, גם כללי האתיקה לרשמי ההוצאה לפועל, נועדו לשמור על עצמאותם השיפוטית ועל אי תלותם של הרשמים, על מנת לקיים דיון הוגן, בהליכים המתנהלים לפניהם ולהבטיח את אמון הציבור בהם.
היוזמה לשינוי תואר המשרה מ"רשם הוצאה לפועל" ל"שופט אכיפה"
עורך דין יוסף ויצמן, המכהן כמשנה לראש לשכת עורכי הדין וכיו"ר פורום הוצאה לפועל בלשכה, יזם בתיאום עם חבר הכנסת יואב בן-צור, הצעת חוק לפיה יוחלף תואר משרתו של "רשם ההוצאה לפועל" ל"שופט אכיפה". לפי דברי ההסבר להצעת החוק, באה לעשות צדק היסטורי עם הירושה במערכת המשפט שקיבלה מדינת ישראל מימי המנדט ולבטל את המונח "רשם", לכל הפחות לעת עתה ברשות האכיפה והגבייה, שהיא רשות נפרדת כיום ממערכת בתי המשפט. על פי הצעת החוק, מאחר שרשמי ההוצאה לפועל כשירים לכהן כשופטים ותחום סמכותם היא שיפוטית בחלק ניכר מההליכים המובאים לפתחם, הרי שיש לדייק בתואר משרתם ולשנות את שם המשפט לשופט אכיפה וגבייה. טעם נוסף שעלה בהצעת החוק, הוא חיזוק מעמדם של הרשמים, שיוסיף ויחזק את מערכת בתי המשפט כולה, כאשר אכיפת ביצועו של פסק דין יינתן על ידי שופט על כל המשתמע מכך. "כאשר אדם המשתמט מתשלום חובותיו יקבל לידיו צו הבאה בפני "שופט אכיפה", יש סיכוי טוב יותר שהוא יפנים את חשיבות הסמכות אשר בפניה הוא מובא, יותר מאשר הצו חתום בידי "רשם" - תואר ארכאי המשדר שלא בצדק סוג של תפקיד פקידותי גרידא. יש לתקן את המצב הנוכחי, בו לרשם הוצאה לפועל יש סמכות דומה לשופט בית משפט השלום בנושאים מסוימים כגון טענת פרעתי ואף צווי מאסר בתיקי מזונות, אך הוא נקרא רשם ולא שופט. מה גם, שהדבר גורם שרשמים לא מכהנים תקופה ארוכה בתפקיד משום שהם מעוניינים בקידום לתפקיד שופט".
הצעת החוק זכתה לתמיכה רחבה של חברי הכנסת ללא קשר להשתייכות פוליטית.
היסטוריה של אלכסנדריה
ההיסטוריה של אלכסנדריה מתחילה בייסוד העיר כפוליס יוונית לחוף הים התיכון על ידי אלכסנדר הגדול בשנת 331 לפני הספירה, במקום בו שוכנת היום העיר המודרנית אלכסנדריה. לאחר חלוקת האימפריה של אלכסנדר הגדול הפכה אלכסנדריה לבירת הממלכה התלמיית ומרכז השלטון שלה. במשך מאות שנים הייתה אלכסנדריה העתיקה מרכז תרבותי וכלכלי באזור תחת שלטון רומאי, ביזנטי ומוסלמי, עד להעברת המרכז לקהיר של היום ולירידה מחשיבותה ומכוחה.
ערך זה מתאר את העיר מאז הווסדה ועד מהפכת הקצינים החופשים במאה ה-20.
התקופה העתיקה עד המאה השביעית לפנה"ס
בנוסף, כ־20 ק"מ מזרחית לאלכסנדריה של היום, הייתה קיימת עיר נמל חשובה בשם הרקליון (Heracleion או תוניס Thonis) מן המאה ה-12 לפנה"ס ועד לשקיעתה תחת מי הים התיכון במאה השישית או השביעית לספירה. החל משנת 1992 מתבצע מחקר ארכאולוגי ימי בשטח במפרץ אבו קיר.
מהמאה השביעית עד 331 לפנה"ס
תקופה זו יצרה רקע לשנוי מאזן הכוחות באזור שהוביל בסופו של דבר להשתלטות מוקדון על המזרח ולבניית אלכסנדריה.
במצרים, תקופה זו מכונה התקופה המאוחרת. היא מתוארכת לשנים 712–332 לפנה"ס וכוללת את השושלות ה-26–30.
ביוון, תקופה זו כוללת את סוף התקופה הארכאית של יוון ותחילת התקופה הקלאסית.
יוון ומצרים
כבר במאה השביעית לפנה"ס, נוצרו קשרים בין יוון למצרים. על הזרוע הקנופית של הנילוס כ-70 ק"מ דרומית לאלכסנדריה המודרנית הייתה תחנת מסחר בשם נאוקרטיס (Naucratis). הארכאולוגים סבורים כי העיר הייתה מיושבת משנת 625 לפנה"ס. במשך זמן רב הייתה זו נקודת ההתיישבות היוונית היחידה במצרים. העיר שימשה למטרות מסחר עם יוון והייתה מיושבת על ידי יוונים, מצרים וייתכן שגם על ידי פיניקים. עדות לקיומה יש למצוא גם בכתבים של סטראבון.
בשושלות הבאות חזרו המלכים בני מצרים לשלוט והיו ניסיונות מרידה בפרסים לעיתים תוך הסתמכות על עזרת היוונים במלחמתם. למשל בזמן המרד המצרי נגד הפרסים ב-459 לפנה"ס, היוונים שלחו למצרים סיוע צבאי. בתקופת השושלת ה-30, הידועה גם כשושלת האחרונה של הפרעונים המצריים, המצרים הפנו עורף ליוונים ובתגובה חברו האחרונים לפרס במלחמתה מול מצרים. הפרסים ביצעו השתלטות נוספת על מצרים, והעמידו את השושלת ה-31.
במאה ה-6 לפנה"ס התפתחו קשרי תרבות בין שתי המדינות בעידודו של פרעה יעחמס השני (השושלת ה-26, 526-570 לפנה"ס) שהוקיר את התרבות היוונית.
בשנת 450 לפנה"ס היווני הרודוטוס ביקר במצרים וכתב את ספר ההיסטוריה הראשון שלה ב-446 לפנה"ס, היסטוריות (פרק שלישי).
היוונים הטביעו מטבעות לשון וכינויים בקשר למצרים, הנמצאים בשימוש עד היום (כגון פירמידה אובליסק ועוד).
גם היוונים מצדם נאלצו להתמודד עם האיום הפרסי. כמו כן, המלחמה הפלופונסית הממושכת בין הבריתות של ספרטה לבריתות של אתונה דללו את כוחות יוון ופיליפוס השני, מלך מוקדון הצליח להשתלט על יוון בשנת 338 לפנה"ס.
אלכסנדר מוקדון
לאחר הירצחו של פיליפוס השני במהלך ההכנות למלחמה בפרס, בנו אלכסנדר הגדול, ירש את מלכותו ויצא למסע כיבושים (334 לפנה"ס ואילך). הוא הכניע את התראקים, בגבולו הצפוני, ביסס את השלטון המקדוני ביוון, לאחר מסע כיבושים, הוא ביסס את שלטונו גם באסיה הקטנה. בשנת 333 לפנה"ס הוא התקדם לכיוון פניקיה וארץ ישראל (הפיניקים היו בעלי בריתם של הפרסים). לאחר כיבוש עזה בשנת 332 לפנה"ס והניצחון על הפיניקים, הגיע אלכסנדר למצרים לעיירת הנמל נאוקרטיס. הוא כבש אותה ללא התנגדות השליטים הפרסיים. התושבים המקומיים קיבלו את אלכסנדר כמשחרר מעול הפרסים. על כן אלכסנדר אפשר לצבאו לנוח מעט ממסע המלחמה.
ייסוד אלכסנדריה
לאלכסנדר היה חזון ברור כיצד תיראה העיר. המסורת אומרת שאלכסנדר מוקדון בעצמו שירטט את גבולות העיר לאחר שבחר את מיקומה.
ההיסטוריון הרומי פלוטארכוס שכתב ביוגרפיה של אלכסנדר הגדול, ובה אנקדוטות ופרטים שלא מופיעים בשום מקור אחר, תיאר בין היתר, את קביעת מקומה של אלכסנדריה כנקודה שעליה הצביע הומרוס באמצעות שורות מהיצירות שלו האיליאדה והאודיסיאה כשנגלה אל אלכסנדר בחלום.
לפני שעזב, השאיר אלכסנדר את השלטון המקומי ואת מלאכת הבניה בידי קלאומנס ובידי האדריכלים דינוקרטס וסוסטרטוס מקנידוס.
ב-323 לפנה"ס הוא עזב את המקום והמשיך בכיבושיו, עד למותו בפרס.
בקשתו הייתה להיקבר במצרים.
התקופה ההלניסטית: אלכסנדריה הבירה של שושלת תלמי עד שנת 30 לפנה"ס
לאחר מותו של אלכסנדר, התעורר ויכוח בין אנשי צבאו לגבי השלטון באימפריה. פרדיקס, התמנה לעוצר לאלכסנדר הרביעי, בנו של אלכסנדר, שהיה ילד, סבר שיש להעביר את השלטון בשלמות, באופן מרכזי לבנו של אלכסנדר. מפקדי הצבא העדיפו לחלק ביניהם את הממלכה. האימפריה התחלקה לשלש: הממלכה המוקדונית, הסורית והמצרית. תלמי הראשון המכונה גם סוטר, אחד משומרי ראשו ומפקדי צבאו של אלכסנדר, קיבל את מצרים. בזמן שלטונו, תלמי הראשון ביסס את ניהול וכלכלת מצרים. מאחר שהוא לא רצה להיות נתון להשפעת הכוהנים ונושאי המשרות בממפיס, אחת ההחלטות הראשונות שלו הייתה להעביר את בירת המדינה לאלכסנדריה. העיר נבחרה גם מכיוון ששכנה על חופי הים התיכון, מה שהקל על הקשר עם מדינת האם, יוון. אלכסנדריה הפכה כתוצאה מכך לעיר יוונית יותר מאשר עיר מצרית. השפה היוונית הפכה לשפת הממשל והמסחר. באופן מדהים, היחידה בשושלת התלמאית שלמדה את השפה המצרית, הייתה קלאופטרה ה-VII.
תור הזהב
שושלת תלמיי שלטה בממלכה המצרית במשך כ-360 שנים, עד שנת 30 לפנה"ס. תקופה זו, נרשמה כתור הזהב של אלכסנדריה תודות להיחלשות הפיניקים בעקבות כיבושי אלכסנדר, הגברת המסחר עם רומא ועם המזרח דרך הנילוס והתעלה שקישרה אותו לים סוף. תוך מאה אחת, אלכסנדריה הפכה לאחת הערים הגדולות בים התיכון ומרכז ההתרבות הלמדנות והמדע היווניים. תלמי הראשון הפך את אלכסנדריה לבירת הממלכה ששלטה במצרים, לוב, כרתים קפריסין ארץ ישראל ואיים יווניים שונים. תלמי הראשון המשיך בהצלחה במיזוג הדתות היוונית והמצרית ויצר את הכת של סראפיס. האלים המצריים שקשורים לסראפיס הם אוסיריס ואפיס והאלים היוונים הם האדס ודמטר.
שושלת תלמי הביאה פסלים ומבנים ארכיטקטוניים מהליופוליס כדי לקשט את העיר. בנוסף לאל החדש סראפיס, הם יצרו אלים שהיו מיזוג של אלים יווניים ואלים מצריים.
מרכז ידע ותרבות
בתקופה זו נבנתה העיר כמרכז למדנות ומדע יווני ובינלאומי. בעיר נבנו מבנים שפארו את שמה ומשכו אליה אנשי רוח, מדע ותיירים רבים.
כבהתאם לאמות המידה הגבוהות של העולם היווני, בסביבות שנת 295 לפנה"ס, הוקם ברובע המלכותי בעיר, המוזאיון, על ידי היווני דמטריוס מפלרום (350–280 לפנה"ס), תחת שלטון תלמי הראשון. המוזאיון כלל את ספרית אלכסנדריה העתיקה.
אלכסנדריה הייתה המרכז לחקר האסטרונומיה בעולם העתיק. פעלו בה שמות היסטוריים שהשפעתם נכרת עד היום: היפרכוס מניקיאה - מיפה את הכוכבים וכפי הנראה המציא את האיצטרולב, אפולוניוס מפרגה מתמטיקאי ואסטרונום, אריסטרכוס מסאמוס שקבע שהשמש עומדת במרכז תנועת הכוכבים.
גדול מדעניה של אלכסנדריה היה פתולמיוס הידוע גם בשם תלמי. היה מתמטיקאי, גאוגרף, אסטרונום ואסטרולוג יווני. תלמי חי באלכסנדריה בהיותה פרובינקיה רומית בשנים 100–168 לספירה, ונחשב כאסטרונום החשוב ביותר בעת העתיקה פעלו בה בלשנים וחוקרי ספרות:"אריסטרכוס מסמותרקיה - עסק בדקדוק ובביקורת ספרותית, אריסטופנס מביזנטיון - היה מחליפו בניהול הספרייה. באלכסנדריה עוצבה ונקבעה הקוינה, השפה היוונית המשותפת לכול העולם ההלניסטי, שדחקה את הדיאלקטים השונים ומכונה גם 'הדיאלקט האלכסנדרוני' ובה נכתבו היצירות של הומרוס. על רקע מקומה המרכזי של השפה היוונית, נוצר במאה השלישית לפני הספירה, 'תרגום השבעים' לתורה. כמו כן התפתח בה תחום השירה הלא דתית."מתמטיקאים שתורתם תקפה גם כיום: "אוקלידס, אפולוניוס מפרגה, ארכימדס שנחשב לאחד המדענים המובילים של העת העתיקה."חוקרים פורצי דרך בתחום הרפואה: "ארסיסטרטוס - ייסד יחד עם הרופילוס בית ספר לרפואה ולמחקר רפואי."
שקיעה פוליטית
שקיעת הממלכה החלה בתקופת תלמי הרביעי. בימי תלמי החמישי אפפינס, הממלכה איבדה שטחים רבים מחוץ למצרים וההשפעה הרומאית התחילה לגדול בה בצורה שסיכנה את עצמאותה.
עם מותו של תלמי השישי בשנת 145 לפנה"ס, התפתחו באלכסנדריה קרבות ירושה ושלטון בין יורשיו, תלמי השביעי ותלמי השמיני, ותומכיהם, כשהם מפלגים את האוכלוסייה. עם ניצחונו של תלמי השמיני הוא יצא למסע נקמה באינטלקטואלים של אלכסנדריה שהתנגדו לשלטונו, בשנת 142 לפנה"ס הוא גירש אנשי הרוח, בלשנים, פילוסופים, פרופסורים לגאומטריה, מוזיקאים, ציירים, מורים, רופאים ואחרים ובכך שינה את פני אלכסנדריה.
במהלך המאה השנייה לפנה"ס, נכנסה הממלכה לתקופת תוהו ובוהו, וללא שלטון יציב, מצרים התנוונה במהירות: הסנאט הרומי הכתיב לה במידה גוברת והולכת את מדיניותה והציב באלכסנדריה גייסות רומאיים.
בד בבד עם חוסר היציבות במצרים וירידת כוחם של השליטים התלמיים התרחשה עליה של רומא והגברת מעורבותה בנעשה במצרים. בימי יוליוס קיסר. בשנת 48 לפנה"ס, תלמי השלושה עשר רצח את פומפיוס מתוך כוונה לזכות באהדת יוליוס קיסר, דבר ששימש עילה ליוליוס קיסר להתערב בשלטון ולהיכנס לאלכסנדריה בראש כוח צבאי ככובש. הוא גירש את תלמי מהשלטון ובמקומו הומלכה קלאופטרה השביעית. תוך כדי מאבקי הכוח בין קלאופטרה ואחיה, תלמי השלושה עשר, נוצרה התערבות צבאית עם צבא קיסר ובקרב, נשרף הצי התלמאי וגם בספריה הגדולה התרחשה שריפה.
קלאופטרה ילדה ליוליוס קיסר בן תוך ניסיון להחזיר את השושלת התלמיית חזרה לכוחה במצרים. מאמציה נגדעו בגלל הירצחו של קיסר ברומא בשנת 44 לפנה"ס. ממשיכו, מרקוס אנטוניוס נשאר לצידה במשך 13 שנים אולם תבוסתו לאוגוסטוס (בשמו המקורי אוקטביאנוס), בשנת 30 לפנה"ס, הסתיימה במות השניים, קץ השושלת התלמאית הגיע עם הירצחו של בנה תלמי ה-XV ושני בניה האחרים. בכך הושלט השלטון הרומאי במצרים.
התקופה הרומאית (48 לפנה"ס - 345)
גם סמוך לתחילת הספירה הנוצרית הייתה אלכסנדריה מרכז המדע והחכמה בעולם העתיק והעיר השנייה בגודלה באימפריה הרומית אחרי רומא. העיר התפתחה מבחינה כלכלית ומסחרית, רציפים ארוכים השתרעו על חופה, ואניות באו אליה ממזרח וממערב. הקיסר טריאנוס יצר חיבור באמצעות תעלות מים אל הים האדום ובכך הרחיב את יכולת השיוט מהים התיכון לים האדום. עם זאת, בעיר תססו רגשות אנטי רומיים ומדי פעם פרצו בה מהומות אלימות.
בשנת 117 לספירה, כתוצאה מדיכוי מרד נגרם נזק רב לעיר אולם הקיסר הדריאנוס הטיל על הארכיטקט דקריאנוס לשפץ את העיר ואת הספרייה שניזוקה.
בשנת 215 לספירה, בימי הקיסר הרומי קרקלה, הורע מאוד מצבה של העיר, לאחר שהוא טבח בתושביה כתוצאה מביקורת שהושמעה נגדו בזמן ביקורו בעיר.
התקופה הביזנטית וחורבן אלכסנדריה ההלניסטית (390–650)
בסוף המאה השלישית לספירה, העולם הרומי נתקל בקשיים לשלוט באימפריה הענקית. נוסו מודלים שונים שבהם השלטון נחלק בין מספר קיסרים ושליטי על (אוגוסטוסים) שהיו עסוקים במלחמות על שלטונם. שיתוף פעולה בין לִיקִינְיוּס וקונסטנטינוס הגדול הוביל לפרסום צו מילאנו, המכונה "צו הסובלנות של גלריוס וקונסטנטינוס". זהו כתב הכרזת סובלנות דתית שפורסם באימפריה הרומית בשנת 313. הצו, קובע כי הדת הנוצרית הפכה לדת מותרת באימפריה (ממעמד לא רשמי של דת אסורה Religio ilicita), וכי יש לאפשר לנוצרים, ולבני כל הדתות אחרות, חופש לקיים את דתם בגלוי, מבלי שהדבר יוביל להתנכלות מצד מוסדותיה הרשמיים של האימפריה, ובכך אסר על רדיפות על רקע דת. מרגע זה הנוצרים באלכסנדריה החלו לפעול בגלוי לדרוש לקבל זכויות ובד בבד לתקוף את עובדי האלילים ואת היהודים. העיר הפכה לעיר של התגוששויות דתיות.
בשנת 365 אלכסנדריה נחרבה על ידי צונאמי, כנראה בעקבות רעידת אדמה בכרתים.
בשנת 380 הכריז תיאודוסיוס הראשון (379-395) על הפיכת הנצרות מדת מותרת לדת רשמית באימפריה הרומית. בתקופת שלטונו הוצאה הפגניות מחוץ לחוק.
בשנת 391 הפטריארך תיאופילוס הורה להשמיד או להפוך לכנסיות את כל המקדשים הפגאניים באלכסנדריה. יש היסטוריונים המציינים את ראשית האימפריה הביזנטית בשנת 395, אז חולקה האימפריה (בשנית) כתחילת הפיצול הקבוע בין שתי האימפריות, המזרחית והמערבית. באותה שנה הוריש הקיסר תאודוסיוס הראשון עם מותו את האימפריה לשני בניו: ארקדיוס שנעשה קיסר המזרח, והונוריוס שנעשה קיסר המערב. אלכסנדריה הייתה חלק מהאימפריה הביזנטית, המזרחית.
בישוף העיר, קיריליוס, יזם בשנת 412 לספירה את גירוש יהודי אלכסנדריה. בעקבות כך פרצו בעיר מהומות דתיות ובהם נרצחה בלינץ', הפילוסופית הניאופלאטונית, היפאטיה בתו של תיאון, מנהל המוזאיון האחרון בידי המון מוסת. היפאטיה הייתה אחרונת המלומדים הגדולים שחיו בעיר. לדעת מספר מומחים, המהומות הללו גרמו לשריפת הספרייה הגדולה ולהשמדת מקדש סראפיס. לאחר תאריך זה, אלכסנדריה שקעה במהירות ואנשי הרוח והמדע שבה עזבו אותה. אירוע זה מסמן את חורבנה האמיתי של אלכסנדריה ההלניסטית, ואת התגברותה של הנצרות במצרים.
במאה החמישית, הרובע המלכותי, הברוכאיון, והרובע היהודי הפכו לשממה. הסומה והמוזאיון נהרסו כליל. החיים התרכזו בעיקר על יד הסרפאום והקייסריום שהפכו לכנסיות נוצריות.
רובעי המגדלור והאצטדיון נשארו מיושבים ושלמים.
בשנת 619 לספירה העיר נכבשה לאחר מצור על ידי האימפריה הסאסאנית הפרסית.
תקופת החליפים (646–1250)
לאחר הכיבוש המוסלמי, בשנת 646 מצרים כולה נשלטה על ידי שלטון מוסלמי ועמר אבן-אל-עאץ התמנה למושל מצרים. תחת שלטונו הבירה עברה מאלכסנדריה לעיר פוסטאט.
תחילה לא חל שום שינוי בסטטוס קוו. נחתמו הסכמים בין עמר והארכיבישוף של אלכסנדריה שהעניקו הגנה לתושבים כנגד תשלום מיסי הג'זיה (מס גולגולת על מי שאינם מוסלמים - ד'מי). לא נעשה שום ניסיון להכריח את המצרים להמיר את דתם. השליטים החדשים שאפו לשמר את הכנסיות הקיימות והאדמיניסטרציה המקומית נותרה בידי הקופטים. להמונים הכיבוש לא הביא שום שינוי, יש מקום לשער שהוא הביא להקלה בנטל של הרדיפות הביזנטיות. בצורה איטית התחיל שינוי דתי. המסגד הראשון נבנה בפוסטט בשנת 642, על שמו של עמר אבן-אל-עאץ, ובכל רובע נבנה מסגד קטן יותר. במשך 200 שנה הסטטוס קוו של התושבים היה כפי שהיה כשהם היו תחת שלטונות זרים קודמים. הם המשיכו בחייהם ללא הפרעה כל עוד העלו את המיסים הנדרשים. עד שנת 706 היוונית נשארה השפה הרשמית.
האימפריה האסלאמית ידעה מאבקי כוח פנימיים ופיצולים של מרכז השלטון.
לאחר תקופת ארבעת החליפים הראשונים (הראשידון), ממשיכיו של מוחמד, נוצרה החליפות של בית אומאיה השיעי. בשנת 750 לאחר מאבקים ניצח בית עבאס והחל לשלוט באימפריה מבגדד. מצרים בכללה ואלכסנדריה בפרט הפכו לחלק מהחליפות המוסלמית שנשלטה בידי החליפים מבגדד על ידי שליטים מקומיים ממונים מטעמם. מצרים שימשה בסיס צבאי להתפשטות המוסלמית, המספנה הביזנטית באלכסנדריה שימשה גרעין לבניית צי פלישה מוסלמי לאיי הים התיכון ולצפון אפריקה.
השליטים המקומיים מטעם השלטון המרכזי, הוחלפו בזה אחר זה. הם התחילו ליישב את בני השבטים שלהם במצרים, על מנת לעבות את האוכלוסייה הערבית על יד הבירה החדשה. החברה השבטית יצרה מחלוקות וחוסר שקט בין התושבים הערבים וגם היו התמרדויות של הקופטים. ב-830 החליף הוביל צבא שדיכא את המרידה הקופטית. מקובל לראות בדיכוי זה גורם מאיץ של המרת הדת לאסלאם. זו נקודה שבה התחיל תהליך שינוי דתי ותרבותי במצרים בכלל ובאלכסנדריה בפרט.
בין השנים 814 ו-817 אלכסנדריה נשלטה בידי שודדי ים מחבל אנדלוסיה אולם לאחר מכן עברה לידיים מוסלמיות חזרה.
בשנת 828 נגנבה גופתו של מרק האוונגליסט מאלכסנדריה על ידי סוחרים מוונציה ונשמרה בבסיליקה של מרקוס הקדוש. בגלל קשיי השלטון והנאמנויות השבטיות של הערבים המקומיים, החליף הבגדדי יצר צבא של עבדים טורקים, הממלוכים, הם נשלחו גם למצרים. כנאמנים לשלטון המרכזי. בשלב מסוים מצרים ניתנה כפייף לגנרל טורקי שמינה את אחמד אבן טולון למושל בשמו במצרים. הוא יצר צבא משלו והשתלט על מצרים, סיפח שטחים נוספים מהאזור למצרים ואף הפסיק את תשלומי המיסים לבגדאד. הוא הקים את השושלת הטולונית ששלטה כ-37 שנים במצרים.
לאחר תקופה של אנרכיה מקומית, חוסר יציבות שלטונית והיחלשות של השלטון המרכזי, בשנים 910–1171 השתלטה השושלת הפאטימית, השיעית-איסמאעילית שנוסדה במערב האימפריה האסלאמית, על מרבית צפון אפריקה כולל מצרים, וחלקים מחצי האי ערב, משלטון ח'ליפות בית עבאס המתפוררת. בירת המדינה הפאטימית עברה לקהיר, ממנה מלכו האימאמים-ח'ליפים הפאטימיים במשך מספר דורות.
בתקופה זו, היה חוסר סובלנות דתית של השלטון כלפי המוסלמים הסונים בני המקום. החליפים הפאטימיים דרשו הכרה בהיותם היורשים האמתיים והחוקים של האסלאם. לעומת זאת, הם גילו סובלנות דתית כלפי הקופטים וכלפי היהודים והקופטים המשיכו לשאת במשרות חשובות. להוציא חליף, אל-חאכם (ח'ליפה פאטמי), שהורה על הריסת כל הכנסיות באימפריה הפאטימית (כולל כנסית הקבר הקדוש בירושלים) ועל גירוש הלא מתאסלמים, אולם הוא היה יוצא דופן. במצרים פרחה התרבות השיעית. במקביל התבצע עיבוי של האוכלוסייה הערבית במדינה. הייתה תקופה של פריחת המסחר, כתוצאה מהתפתחות קהיר כעיר נמל כלפי המזרח, דרך תעלה לים האדום.
רקע
בעיר חלב שבסוריה התקיימה אמירות של מייסד שושלת בשם אַיוּבִּ שהיה סוני ממוצא כורדי. כתוצאה ממאבקי כוח פנימיים וחיצוניים עם הצלבנים במצרים, נקרא צבאו לעזור בהדיפתם ובשנת 1171 עלתה לשלטון במצרים השושלת האיובית לאחר שהביסה את השושלת הפאטימית. צלאח א-דין, שהתמנה תחילה כנציב צבאי, הפך את מצרים למרכז השלטוני של השושלת האיובית, תחילה תחת בית עבאס, ולבסיס ממנו יצא למלחמותיו בצלבנים. בשנת 1250 כוחם של הממלוכים גבר, הם תבעו לעצמם את השלטון במדינה זו והקימו בה את הסולטנות הממלוכית. לנסיכים המושלים המקומיים הייתה אוטונומיה שלטונית מסוימת בתחומם, והם נשבעו אמונים לסולטאן המרכזי שישב במצרים.
שושלת זו החזירה את האסלאם הסוני למצרים, והצליחה לראשונה מאז המאה ה-9, בתוך מספר שנים לגרש את הצלבנים ולאחד מחדש את המרכזים השלטוניים החשובים - קהיר, בגדאד ודמשק - תחת שלטון מרכזי אחד. סולטנות זו שלטה על חלקים נרחבים מהלבנט בין 1260 ל-1517 לספירה. שאז הובסה ונכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית.
היה שפל כלכלי וגם הצקות דתיות מקומיות שגרמו למרידות ולדיכוים. אך ככלל, החליפות האיובית לא עודדה המרת דת ואף המשיכה לגבות מיסים מהמומרים. הם אפילו גילו עניין בבחירת הפטריארכים המקומיים.
ההשפעה על אלכסנדריה
הטבע, לא רק המלחמות, תרם להרס העיר. רעידות אדמה משמעותיות בשנים 956, 1303 ו-1323 הביאו לכך שרוב אלכסנדריה התלמיית נעלמה.
המגדלור נהרס ברעידת האדמה ב-1323.
בשנת 1365 אלכסנדריה נבזזה באכזריות בעקבות פלישת צבא צלבני של מלך פטר הראשון מקפריסין.
במאות ה-14 וה-15, חל שיפור במעמדה של העיר. היה לה מעמד כעיר נמל משמעותית בסחר הים תיכוני תחת השלטון הממלוכי.
עם זאת כאשר נפתח המסלול הימי דרך כף התקווה הטובה בידי הפורטוגזים, ב-1498, התחילה ירידה מסחרית שהורעה עוד יותר בעקבות הפלישות העות'מאניות.
התקופה העות'מאנית (1517–1805)
שלטונם של הממלוכים במצרים הסתיים בשנת 1517 לאחר שזו נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית.
הממלוכים המשיכו לשלוט במצרים לאחר שהעות'מאנים התירו לה לנהל אוטונומיה בענייני פנים.
האימפריה העות'מאנית, קידמה את האסלאם במדינה.
העיר איבדה את אספקת המים שלה מהנילוס והמשיכה להתדרדר תחת השלטון העות'מאני. המושלים העות'מאניים, כמו הממלוכים קודמיהם, הזניחו את מערכת ההשקיה ואת מתקני החקלאות הקשורים בה והניחו למסחר להתדרדר. גם המסחר והתעשייה, האומנויות והמלאכות סבלו מן התנאים המדיניים ששררו בארץ ומן העובדה שסלים ה"קודר" העביר לאיסטנבול רבים מהאומנים ובעלי המלאכה.
כמו כן, הנמל שלה איבד מחשיבותו לטובת נמל רשיד (רוזטה, כ-65 ק"מ מזרחית לאלכסנדריה).
ב־1700 העיר הפכה לעיר קטנה מוקפת הריסות.
בשנת 1798 כוחות נפוליאון צרו וכבשו את העיר ללא התנגדות חזקה. הם נתקלו בעיר מאכזבת עלובה והרוסה.
נקודת השפל של העיר נמדדה בשנת 1800 כאשר מנתה 8000 תושבים בלבד.
המאה ה-19 - ראשית תקומה
בשנת 1807, במהלך מלחמת אנגליה–האימפריה העות'מאנית העיר נכבשה למספר חודשים על ידי הבריטים שקיוו לנכס לעצמם בסיס פעולה נגד האימפריה העות'מאנית והאימפריה הצרפתית בים התיכון. הבריטים נסוגו מן העיר בעקבות מצור של הממלוכים. אלכסנדריה שבה והייתה לעיר נמל חשובה בימי מוחמד עלי (1769–1849), מקים מצרים החדשה. בתקופה זו החלה העיר להתחדש. מתיישבים רבים, מרביתם סוחרים, הגיעו מטורקיה ומארצות הבלקן, במיוחד מיוון. בין השנים 1817–1820 מוחמד עלי חפר את תעלת מחמודיה, שמחברת את אלכסנדריה אל אטף, שעל זרוע רשיד של הנילוס. תעלה זו הייתה קיימת בתקופה ההלניסטית אולם נחסמה ברבות הימים. חסימתה בעבר הייתה גורם לשקיעת העיר. כיוון שלא ניתן היה לקיים אוכלוסייה ופעילות ללא אספקת מים מהנילוס. ניקוי התעלה על ידי מוחמד עלי הביא לתחילת פריחתה מחדש. יש לציין שרבים מהעובדים בחפירת התעלה, החקלאים, שילמו בחייהם. רבים מהם מתו ממחסור במזון, במים, מחלות ועבודה קשה. ההערכות מדברות על בין 12,000 ל-100,000 - מתים בשנת 1819 לבדה.
מוחמד עלי הביא לעיר מהנדסים אירופים לבנות בניינים גדולים בסגנון מערבי. הוא עודד סוחרים זרים להתיישב בעיר, באמצעות תקנות מקלות (למשל הזכות להישפט בבתי משפט משל עצמם).
בשנת 1863 מנתה אוכלוסיית העיר 170,000 וב 1885 אוכלוסייתה מנתה 220,00
כתוצאה מניסיון התקוממות לאומית מקומית ב-1882, העיר הופגזה על ידי הבריטים ונתפסה על ידם. שלטון הבריטים נמשך עד 1922.
בימי שלטון הבריטים במצרים, משנת 1882 הוסיפה העיר להתפתח. נמלה העמוק היווה תחנה חשובה לאניות סוחר וצי בדרכן בין אירופה להודו. אוכלוסייתה הגיעה ל-232,626 תושבים. העיר התפתחה להיות עיר קוסמופוליטית מיושבת על ידי בני עמם שונים שנהנו מזכויות יתר ומעצמאות תפעולית.
ראשית המאה ה-20 אבדן הקוסמופוליטיות
בין 1940 ל-1944 הופצצה העיר פעמים אחדות על ידי הגרמנים. ב-4 - מארס 1946 - פרצו בעיר הפגנות אלימות, נגד הנוכחות הבריטית והממשלה ששיתפה עמם פעולה. התקריות הסתיימו באבדות כבדות לסטודנטים המפגינים. ביולי 1946 פינה הצי הבריטי את אלכסנדריה.
נאצר הנהיג רדיקליות ערבית ושנאת המערב. המהפכה כפתה על מצרים פרובינציאליות ערבית, ביטלה את השימוש בשפות המערב, וניתקה מגע עם המחקר והתרבות המערביים.
לפני המהפכה הייתה מצרים מדינה קוסמופוליטית תוססת, רבת מפלגות, עם עיתונות ושיטת משפט מרשימות, ועם ניסוי ליברלי יחיד מסוגו בעולם הערבי. כל זה נכרת. הזרים, ביניהם יהודים רבים, ששורשיהם במצרים מנו מאות שנים, ואשר פיתחו את הכלכלה והמסחר, גורשו או הוברחו. נכסיהם הולאמו. אלכסנדריה המהוללת נותרה עיר בלה ומתפוררת, הליברליזם קמל.
מבנה אלכסנדריה העתיקה
העיר תוכננה בצורת מלבן, אשר צלעו הצפונית השיקה לחוף הים התיכון וצלעו הדרומית גבלה באגם מריוט, גבולות העיר ממזרח וממערב נתחמו בדיונות החול המדבריות. החוף היה עמוק מספיק כדי לאפשר עגינת אניות. אדמתה של אלכסנדריה נחשבה לפורייה ומסביב לעיר היו כפרים חקלאיים רבים.
היא נבנתה מוקפת חומה במרחק מן הדלתה של הנילוס כדי להימנע מהסחף שאיים לסתום את הנמלים.
העיר נחלקה לחמישה רבעים והייתה לה צורת רשת: היו 2 רחובות רחבים, אחד מצפון לדרום והשני ממזרח למערב. רחובות רחבים חלקו את הרבעונים לבלוקים ולרחובות צרים יותר שחילקו את הבלוקים חלוקה נוספת. מבנה העיר מתואר בקטע שלהלן:
בצד הצפוני של העיר לנוכח הנמל הגדול, היה הרובע המלכותי, הברוכאיון. הוא הכיל את הארמון, מצודתו והנמל המלאכותי שהוצמד לו, בתי אצילים ראשי צבא ועשירי העיר. גם המוזאיון והספרייה שכנו בחלק הזה של העיר.
בתקופה הרומאית, הרובע היה המפקדה של המנהלה הרומאית הגבוהה. כיום החלק הזה שקוע במימי הנמל המזרחי.
הנקרופוליס של העיר, היה מחוץ לחומות.
סמוך לחופי אגם מריוט נבנו וילות ובהם גידלו גפנים ויצרו יין. הנמלים נבנו והורחבו באמצעות שוברי גלים. נסלל שביל שחיבר את חצי האי פארוס (pharos) הסמוך, לעיר לאלכסנדריה. על חצי האי הזה נבנה המגדלור המפורסם של העיר.
המוזאיון
המוזאיון היה אחד מן המקדשים החשובים ביותר לתשע אלות היצירה, האמנויות והמדעים, המוזות פטרוניות תחומי: המחול, המוזיקה, ההיסטוריה, הספרות, המחזאות והאסטרונומיה. המקדש היה מרכז למידה, אומנויות ומחקר. תפקידו היה להעניק השראה ליוצרים השונים, בעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים היווניים.
הספרייה העתיקה
בניית הספרייה החלה בשנת 295 לפנה"ס על ידי דמטריוס מפלרום שהקים את המוזאיון תחת תלמי הראשון והסתיימה בימי תלמיי השני ששקד לאכלס אותה. הספרייה הכילה כתבים רבים, רובם ביוונית. חזון הספרייה היה להשיג את כל כתבי העולם ההלניסטי ואף מעבר אליו. חוקרים טוענים שהספרייה אחסנה בשיאה בין 400,000 - 700,000 מגילות פפירוס, ובתוכן עותקים של חלק גדול מהתרבות היוונית הקדומה, שנאספו על ידי השליטים לבית תלמי. כמו כן היה בספריה אוסף גדול של כתבים של תרבויות שונות בשפות שונות.
אין תמימות דעים בקשר לחורבן הספרייה, חלק מהחוקרים סבורים שנחרבה כתוצאה משרפה שפרצה בזמן הכיבוש של יוליוס קיסר בשנת 48 לפנה"ס, חלק סבורים שנחרבה בפרעות של הנוצרים במאה הרביעית וחלק טוענים שנחרבה בימי הכיבוש המוסלמי.הספרייה מוזכרת גם בכתבי יוספוס פלביוס, ההיסטוריון היהודי.
מקדש סראפיס (סרפאום)
ספרייה אחות קטנה נבנתה במקדש סראפיס (סרפיאום) בשנת 235 לפנה"ס בערך. הגאוגרף סטראבון מספר כי המקדש ניצב במערב העיר. ספריה זו נחרבה על ידי הפרעות של הנוצרים בשנת 391 לספירה. המון מוסת של נוצרים תקף את הספרייה, כיוון שראו במדע ובפילוסופיה איום על קודשי הנצרות. במהלך הפרעות ככל הנראה הוחרב המקדש, שהיה מקום משכנה של "ספריית-הבת".
עמוד פומפיוס
דבר לא נותר כעת מעל פני האדמה, מהסרפאום למעט עמוד פומפיי העצום. זהו עמוד ניצחון רומאי לכבוד הקיסר דיוקלטיאנוס בין השנים 298–302 לספירה. הוא בנוי בסגנון קורינתי. במקור הוא תמך בפסל ענק של הקיסר לובש שריון. הוא ניצב בצד המזרחי של חורבות הסרפאום. התייר המוסלמי,
המגדלור
המגדלור של אלכסנדריה היה אחד משבעת פלאי העולם העתיק. הוא נבנה על חצי האי פארוס. כיום הוא שקוע במים על יד מצודת קאיתבאי שנבנתה במאה ה-15 על ידי סולטן ששלט במקום. הוא שימש לסימון מקום החוף לספינות, באופן רציף ומדויק על ידי הצבת אש דולקת ומראות בראשו.
המגדלור נבנה על ידי האדריכל הצעיר סוסטרטוס מקנידוס תלמידו של גדול האדריכלים המקדוניים דינוקרטס. הוא עמד במשך 17 מאות שנים.
מעריכים שגובהו של היה 130 מטר, בנוי כולו מאבן לבנה משובחת, רחב מאוד בבסיסו והולך וצר בקומותיו הגבוהות יותר. חוקרים סוברים שהחלק העליון של המגדל התמוטט בשנת 796 לספירה ויתר המגדל התמוטט לגמרי במאה ה-14, ברעידת אדמה חזקה.
חפירות של השרידים התת-ימיים מראים שפסלים ואובליסקים מהעיר הליופוליס הוצבו סביב המגדלור. נמצא פסל ענק בגובה של כ-12 מטר של זוג פתולומאים לבושים כאלים מצריים.
אבן בטוטה, מזכיר את המגדלור החרב בביקורו במקום בשנת 1326.
הקייסריאום
הקיסריאום נבנה על ידי קלאופטרה השביעית לזכרו של יוליוס קיסר והוקדש למרקוס אנטוניוס. אוגוסטוס הקיסר מחק כל זכר למרקוס אנטוניוס וניכס את המבנה לעצמו ולפולחן שלו. מחוץ למבנה עמדו שני אובליסקים, "מחטי קלאופטרה" עמדו על כנם עד המאה ה-19, אחד הועבר לסנטרל פארק, לניו-יורק, והשני לאמברקמנט על התמזה בלונדון. האובליסקים נוצרו תחת תחותמס השלישי, והובאו לשם מהליופוליס על ידי הרומאים או היוונים.
במאה הרביעית לספירה הוא הפך לכנסייה, מקום מושב הפטריארכיה של אלכסנדריה.
בורות המים
המכלים הקדומים יותר משויכים לתקופה התלמית. הם ניזונו מאגירת מי הגשמים ונבנו במקומות שבהם היו נחוצים מים כגון מרחצאות ובתי קברות. המכלים בתקופה התלמית היו קטנים, חצובים בסלע ובצורת בקבוק. בתקופה הרומאית, הם השתכללו ונבנו חדרים מלבנים שנאטמו בחומרים מיוחדים. הם נבנו בצורה של "עץ", נפחים יורדים כלפי מטה ומחוברים ביניהם. מאוחר יותר נהיו גדולים יותר וחוברו ביניהם על ידי אקוודוקט. בשנת 365 לספירה התרחש צונאמי שגרם לזיהום המים במים מלוחים לכן הבורות נזנחו. במאה החמישית לספירה, תוכננה מערכת חדשה שהתמלאה במי הנילוס בזמן הגאות בנוסף למי הגשמים.
המערכת ננטשה וחזרה לשימוש בזמן השלטון הערבי. היא עברה שכלולים בדמות משאבות שהותקנו על גגות המכלים. המכלים היו בגדלים שונים, לפי השימוש שלהם, בבתים פרטיים או במבנים ציבוריים.
תיאטרון רומי ובית הציפורים
החל מ-1960, נחקרים על ידי מדענים פולנים, שרידי הרובע הרומאי של אלכסנדריה מהמאה הרביעית עד המאה השביעית לספירה בחפירות ארכאולוגיות בכום א-דיכה, מתחת לשכבת קברים מהתקופה המוסלמית.
המשלחת ארכאולוגית מטעם אוניברסיטת ורשה, חשפה בשנת 1964 תיאטרון הרומי, ובית מרחץ ציבורי. סביבם נבנו בתי מלאכה בתי מגורים ובהם מספר רצפות פסיפס ואולמות הרצאות. זה היה אזור מגורים מבוסס. בולט בית הציפורים ובו שרידי רצפת פסיפס של בית מהתקופה הרומית באזור זה ובו ציורי ציפורים.
כמו כן נמצאו פרסקות קופטיות.
בתקופות מאוחרות יותר זה היה מרכז ימי וספא.
מסגד אבו אל-עבאס אל-מורסי
מסגד אבו אל-עבאס אל-מורסי הוא מסגד שבו נקבר הקדוש הסופי אבו אל-עבאס אל-מורסי שנפטר בשנת 1286 המסגד נבנה בשנת 1307 ושרידי הקדוש שוכנו בו. המסגד שימש השראה למסגד של שייך זאיד באבו דאבי. הוא ממוקם בסמיכות למבצר קאיתבאי.
קתדרלת מרקוס הקדוש
קתדרלת מרקוס הקדוש (אלכסנדריה) היא כנסייה קופטית, מקום מושבו הנוכחי של האפיפיור של אלכסנדריה, ראש הכנסייה הקופטית, אורתודוקסית. על פי המסורת היא נבנתה במקום בו בנה מרקוס הקדוש את הכנסייה שלו בשנת 42 ובה ניצר רבים מתושבי העיר. בשנת 68 הוא נרצח ונקבר בכנסייה זו. בזמן הפלישה המוסלמית לעיר בשנת 641 הוא ניזוק מאוד אולם בשנת 680 היא נבנתה מחדש. המסורת אומרת שראשו של מרקוס הקדוש קבור בכנסייה. שרידי גופו נחטפו בידי סוחרים מונצי9ה בשנת 828.
הכנסייה נהרסה שוב בשנת 1219 בזמן הצלבנים ולאחר מכן נבנתה שוב. בתקופה המודרנית יש בניין חדיש לאחר שהכנסייה נהרסה לצורך הקמה מחדש.
בית הכנסת אליהו הנביא
בית כנסת יהודי עתיק שנבנה במקור בתקופת התלמוד ונחרב במהלך מרד התפוצות שפרץ בשנת 115 לספירה. בימי התלמוד, שנקרא "דיופלוסטון של אלכסנדריה" והוא מתואר כמפואר ביותר בבתוספתא במסכת סוכה.
בשנת 1354 נבנה שוב, נחרב במאה ה-18, על-פי הצו של נפוליאון, ובשנת 1848 תוכנן ונבנה מחדש על ידי אדריכל איטלקי במתכונת המזכירה קתדרלה אירופאית גדולה. בית הכנסת נחנך לאחר שופץ בעזרת ממשלת מצרים ב-9 בינואר 2020. הוא פועל כיום כמוזיאון ואינו פעיל לעריכת תפילות.
בית הכנסת הראשי זראדל
בית כנסת עתיק מ-1381 (על פי כתובות עתיקות שנמצאו על כתליו) ששופץ בשנת 1880. נמצאו בו ספרי תורה עתיקים ויקרי ערך.
קטקומבות באל-שאקאפה
הקטקומבות נמנות בין שבעת פלאי תבל של ימי הביניים. הם מכילים מספר קברים, פסלים וחפצי קבורה עם סממנים מצריים, הלניסטיים ורומאיים. למשל פסלים מצריים הלבושים בבגדים רומאיים וכדומה. פיר בעומק 65 מ' ובו מדרגות, מוליך לחדרי קבורה חצובים בסלע. הם נחצבו במאה השנייה לספירה והיו בשימוש כאתר קבורה עד המאה הרביעית לספירה. הם בנויים על פני שלש קומות ונמצא במקום גם חדר שבו ערכו את טקסי הקבורה. נמצאו גם שלש סרקופגים עשויים אבן.
הקטקומבות התגלו במקרה בשנת 1900.
נקרופוליס (גאבארי)
עיר מתים ברובע גאבארי באלכסנדריה. התגלתה במקרה ב-1997 בזמן סלילת כביש. הוא מכיל מאות נישות חצובות בקיר ובהן היו גופות רבות וכדי אפר על הרצפה. הנישות נסגרו ונאטמו באמצעות לוחות אבן. חלק מהלוחות הכילו דברי עידוד ותאור המתים.
החוקרים קבעו שזה היה מקום הקבורה של מעמדות הביניים.
קבר אלכסנדר
לגופתו של אלכסנדר הייתה משמעות סימבולית רבה. לאחר מותו, פרדיקס, החליט לשלוח את הגופה למוקדון.
ההיסטוריון הרומי קווינטוס קורטיוס רופוס מתאר את קבורתו של אלכסנדר ביצירתו היחידה הידועה לנו וששרדה עד ימינו, (Historiae Alexandri). גופתו של אלכסנדר נחנטה, הוכנסה לסרקופג עשוי זהב והסרקופג הזה הוכנס לארון קבורה מעץ מצופה זהב, הכל כוסה בכסות ארגמן, הועמס על מרכבה ונשלח למוקדון.
תלמי הראשון, שהשתלט בינתיים על מצרים, החליט לפעול בניגוד להחלטתו של העוצר, חטף את הגופה בדרך והעבירה למצרים, לממפיס. על פי כתבים מהתקופה שאמינותם אינה רבה, העביר יורשו, תלמי השני, את הגופה לאלכסנדריה בגלל נבואה שהגופה תיצור מלחמות במקום המצאה ולכן יש לקבור אותה בעיר שבנה אלכסנדר.
לאחר מכן פקדו את העיר מספר אסונות ונוצר צורך במקורות מימון. ארון הקבורה שהוסב לארון אלבסטר כדי להשתמש בזהב של הארון המקורי, נעלם. יש השערות שונות לגבי מקום המצאות הקבר. אחת מהן היא בנווה המדבר סיווה, אם כי קברו לא נמצא עד עצם היום הזה.
התקופה ההלניסטית והרומאית
כפי הנראה, במאה ה-1 לספירה מנו תושבי העיר כמיליון נפש.
כאשר נוסדה העיר היו רוב תושביה יוונים, כתוצאה מהגירה של יוונים ומוקדונים רבים למצרים. במשך הזמן התמזגו התושבים עם תושבי המקום והעיר יושבה על ידי אזרחים יוונים, מצרים ויהודים.
התלמיים הקפידו לשמור על הבידול של האוכלוסיות. היה דגש והאדרה של התרבות ההלניסטית, בחלקו ככלי להעדפה של האוכלוסייה היוונית.
כל שבט אתני גר ברובע נפרד. ברובע ראקוטי התגוררה בעיקר האוכלוסייה המצרית, מרכז העיר היה מיושב ביוונים ודוברי יוונית בעיקר בעוד שבמזרחה, סמוך לחוף הים, בשני רבעים, התגוררו היהודים והתפללו בבתי כנסת יהודיים.
על רקע קיום קבוצות אתניות ודתיות רבות נוצרו סכסוכים בין דתיים ולאומיים רבים.
עבדות שהייתה מוסד רגיל ביוון, לא מצוינת בהיקפיה או בתכולת אוכלוסייתה אם כי סביר שהייתה קיימת.
מהתקופה הביזנטית עד מהפכת הקצינים החופשיים במאה ה-20
לאחר הכיבוש המוסלמי, כמות התושבים בעיר פחתה יחד עם שקיעתה הכלכלית המדינית והחברתית נפוליאון התמודד עם כיבוש עיירה.
שלטונו של מוחמד עלי גרם לפריחה מחודשת בעיר והביא אליה מתיישבים רבים מבחוץ ומבפנים.
התקופה ההלניסטית
היהודים הגיעו למצרים מארץ ישראל לאחר חורבן הבית הראשון כפליטים שהגיעו עם ירמיהו הנביא. בתקופת השושלת הפרסיות הם הובאו למצרים כשכירי חרב כדי להגן על גבולות המדינה בדרום ובמזרח.
באלכסנדריה - תולדות היהודים מתוארכים לייסוד העיר על ידי אלכסנדר מוקדון. בתחילה מספרם היה קטן. עם הזמן, בעיר נוסדה קהילה יהודית גדולה. הם ישבו בשני רבעים של העיר ומנו כ-100,000 נפשות. העיר הייתה ביתה של הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם.
יוסף בן מתתיהו מספר שאלכסנדר אף פטר את היהודים מתשלום מיסים בשנות שמיטה, מאחר שהם אינם מעבדים את שדותיהם בשנים אלו.
בין יהודי העיר המפורסמים מאותה התקופה היה הפילוסוף פילון האלכסנדרוני.
מצרים הייתה כאמור לב הפזורה היהודית, והמרכז המתקדם ביותר של התיוונות מחוץ ליוון עצמה. באופן כללי, העולם הפגאני היה מאוד סובלני כלפי גיוון דתי, ומצב זה אפשר ליהודים חופש דת ופולחן (מונותואיסטי) מלא. בתקופה ההלניסטית היהודים היו בעלי זכויות ניהול עצמי, הם ייסדו בית דין ובית כנסת גדול. בראשם עמד אתנרך (נשיא העם). החל משלטון הקיסר ספטימוס סוורוס (193-211) את מקום האתנרך, תפסה מועצת חכמים.
אלכסנדריה הפכה למרכז להגות יהודית, בה חיברו את תרגום השבעים, תרגום הברית הישנה ליוונית שנשלם בשנת 132 לפנה"ס.
עם זאת הזרם המרכזי של ההיסטוריונים של אלכסנדריה היה ידוע לשמצה בשנאת היהודים שלו. אחת הסיבות לעוינות זו נבעה מן העובדה שילידים מצריים רבים, שחיו חיי אומללות תחת השליטה היוונית והרומית, לא יכלו לסבול את הפריחה והשגשוג שזכו בו היהודים הזרים. קנאה חברתית זו השתרשה כמעט בכל הכתבים של הסופרים ההלניסטיים באלכסנדריה ובסביבתה.
התקופה הרומאית
בתקופה הרומית היו היהודים 40% מתושביה של אלכסנדריה. התושבים האחרים היו בעיקר יוונים.
לאחר כיבושה של מצרים בידי הרומאים. הכיבוש הרומי של מצרים גרם למשבר חמור בקרב היהדות המצרית. הרומאים ביטלו את הצבא המוקדוני ואתו נעלם גם הצבא היהודי. הם גייסו את הפקידים מקרב החוג הסגור של יוונים בעלי פריבילגיות וכך קופחו זכויות היהודים בשטח זה. הואיל והחיילים והפקידים היו מעין מעמד גבוה בתוך הציבור היהודי במצרים, גרם הביטול של שני מעמדות אלה לירידה קשה ברמת חייהם החברתית והתרבותית של היהודים. מכה קשה נוספת ליהודי אלכסנדריה הייתה מס הגולגולת שהוטל עליהם בניגוד לאזרחי הערים היווניות. עם זאת לא נלקחו מהם זכויות האזרח שניתנו להם על ידי אלכסנדר מוקדון. על פי יוסף בן מתתיהו, זכויות אלו נחרטו על לוח נחושת שהיה קיים בימיו של בן מתתיהו.
ארגונה מחדש של הפרובינציה בידי הרומאים הביא לסכסוכים בין היהודים, אזרחי אלכסנדריה היוונים והשלטונות הרומיים. היו בעיקר מחלוקות על רקע דתי בין התושבים השונים. לאלו הצטרפו עם הזמן גם התושבים הנוצרים.
בשנת 38, בזמן ביקורו של המלך אגריפס באלכסנדריה, פרצו מהומות בין אתניות בין יהודים ויוונים תושבי המקום. בוצע טבח אכזרי ביהודים ונשרפו בתי כנסת. מהומת אלו ידועות כמהומות אלכסנדריה (38) והן מתוארות בספרי פילון האלכסנדרוני.
רק לקראת סופה של התקופה, שוב התאושש היישוב היהודי במצרים וידוע על מוסדות יהודים שעסקו בפדיון שבויים מארץ ישראל.
התקופה הביזנטית
בתקופה זו התרחב השימוש בשפה העברית ובשמות עבריים ככתבם וכצורתם. יהודי אלכסנדריה קיימו קשר עם יהודי ארץ ישראל.