cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פנחס גינזבורג
בלב המאפליה
מצבה של תנועת "החלוץ" בגרמניה היה קשה, והיא הפכה למעשה למעין משרד נסיעות שניסה להסדיר הגירת יהודים. במחנות ההכשרה היו כ-800 חלוצים וצריך היה לחזקם וכן להרחיב את קיבולת המחנות, להעביר אנשים למחנות הכשרה בארצות השכנות ולהסדיר את פעילות תנועת "החלוץ" בכל הנוגע ליציאה מגרמניה. הוקמה ועדת מיון שנועדה להרכיב את רשימות העולים תוך מתן עדיפות לחלוצים. בתכתובת בין השליחים בגרמניה לבין י' אידלסון (ישראל בר-יהודה) ממזכירות הקיבוץ המאוחד הייתה התייחסות לבהילות של חילוץ יהודים בצד עמידה חד-משמעית על איכות העולים. גינזבורג וצימלס סייעו לרחה פראייר ולקורט גולדמן שעסקו בהוצאת ילדים, בעיקר לאנגליה. בשיתוף הפעולה עם פון הפנר ובתיווכו הוכנו בהמבורג לקראת סוף קיץ 1939 ארבע אוניות של חברת הספנות HAPAG להוצאת 10,000 יהודים מגרמניה, אך התוכנית השתבשה בפרוץ המלחמה. גינזבורג וצימלס, שהיו שליחי "החלוץ" בגרמניה, פעלו באותן שנים גם במסגרת המוסד לעלייה ב'.
ימים ספורים לאחר פרוץ המלחמה, ובציות להוראה ממרכז המוסד לעלייה ב' יצאו השליחים את גרמניה. גינזבורג חזר לרמת הכובש, אך כבר בתחילת 1940 נשלח לשווייץ כדי להמשיך ולנסות לחלץ יהודים מאירופה. ההצלחה הייתה מועטה. השיבה לארץ ישראל ארכה כחצי שנה, עברה בדרך לא דרך ובניתוק גמור מהארץ.
גינזבורג חזר לרמת הכובש לעבודה בחצירים. בנובמבר 1943 נערך חיפוש הנשק בקיבוץ. לא נמצאו כלי נשק בקיבוץ גופו אבל 35 איש נעצרו, רובם ממחלקת הפלמ"ח, ובכללם גם גינזבורג שנפצע בראשו. הוא שוחרר ממחנה המעצר בלטרון לאחר יותר מחודש.
עלייה ב'
בתום מלחמת העולם השנייה נקרא שוב לדגל במסגרת המוסד לעלייה ב'. בשנים 1946–1949 שימש גינזבורג (בכינויו "ברג") כגזבר המוסד במטהו שבז'נבה, שווייץ. שאול מאירוב (אביגור) עמד בראש הארגון במטהו שבפריז. רוב השליחים במוסד היו חברי הקיבוץ המאוחד, אקטיביסטים מבית מדרשו של יצחק טבנקין. תפקידו של גינזבורג היה לספק את המשאבים הכספיים לפעילות המוסד שהתרכז בקנייה ובחכירה של ספינות, בהעלאת שארית הפליטה לארץ ישראל וברכישת נשק בלתי-לגאלי למאבק בארץ. רוב המימון הגיע מארגון הג'וינט שאיתו נשא ונתן גינזבורג על סכומים ותנאים. כשהתאפשר, ניסה למלא את הבור מחולייתו, ובין היתר ניצל את התנודות החריפות בשערי המטבע ואת חולשת המטבעות האירופים והזהב כדי להכפיל את המשאבים.
במדינת ישראל
פינו גינזבורג חזר ארצה ב-1949 וזמן קצר לאחר מכן הצטרף לפעילות הכלכלית במסגרת הקיבוץ המאוחד, בין היתר במפעלי הבנייה של התנועה הקיבוצית ובחברת הספנות תרשיש-סלע. בד בבד וכך גם בשנים הבאות המשיך להיות מעורה בפיתוח המשקי, ובעיקר בזה התעשייתי, בקיבוץ רמת הכובש.
ב-1955 נבחרה הכנסת השלישית שבה חברוּ מפלגות אחדות העבודה ומפ"ם לקואליציה עם מפא"י. משה כרמל, איש אחדות העבודה, כיהן בממשלת שהוקמה כשר התחבורה ומינה את גינזבורג למנהל המשרד. גינזבורג מילא את התפקיד במשך שלוש כְּנָסוֹת וחמש ממשלות תחת השרים משה כרמל, יצחק בן-אהרון וישראל בר-יהודה. בין הפעולות הראויות לציון בשנים אלה היו הקמת מרכז השירות המטאורולוגי בבית דגן, החלפת קטרי הפחם בקטרי דיזל, הרחבת צי המטוסים של אל-על, הנחת אבן הפינה לנמל אשדוד, ועוד.
לאחר שנת השתלמות שעשה בארצות הברית במסגרת תוכנית פולברייט, החל לפעול במועצה לשיווק פרי הדר. כעבור שנתיים מוּנה למנהל המועצה באירופה ולמשך ארבע שנים עקר עם רעייתו לרוטרדם, הולנד. בתפקידו זה שינה לגמרי את אופן השיווק של פרי ההדר: במקום אריזות תפוזים כל אחד בנפרד, המשלוח נעשה בתפזורת וכך הגיע ישירות למדפים במרכולים.
לאחר שובם לארץ ב-1974 ופרישתו לגמלאות קבע גינזבורג את מושבו בתל אביב והחל מיד לעסוק בשני מיזמים חדשים: חקר תולדות עלייה ב' והקמת אגודת ידידים לבית התפוצות. חברוּ אליו כמה מפעילי עלייה ב' שגייסו כספים לתִקצוב מחקריה של ההיסטוריונית אניטה שפירא בנושא ולחלוקתם כמלגות לחוקרות ולחוקרים צעירים. עבודות המחקר, שבחלקן פורסמו כסְפרים, תיעדו בפירוט את פעולות המוסד לעלייה ב' בשנים 1933–1948. אגודת ידידי בית התפוצות בישראל ומחוצה לה עסקה אף היא בגיוס תרומות שהיו חיוניות ביותר לפיתוח ולתפעול המוזיאון. לאחר מותו של פינו גינזבורג, וכאות הוקרה לפעילותו, נקרא אולם ה'כרונוספירה' במוזיאון על שמו. בשנת 1989 עברו גינזבורג ורעייתו לדיור מוגן "נופי ירושלים" כדי להיות סמוכים לילדיהם ולנכדיהם, ושם תרם להפיכת המוסד לקואופרטיב בבעלות הדיירים ובניהולם כמלכ"ר.
פּינוֹ גינזברג נפטר ב-1993 שְׂבע ימים ומעשים ונקבר ברמת הכובש.
הכל אודות פאם
הכל אודות פאם (באנגלית : The Thing About Pam) היא מיני סדרה של דרמת פשע אמריקאית המפרטת את מעורבותה של פאם הופ ברצח בטסי פאריה בשנת 2011.
עלילה
הסדרה סובבת סביב של הרצח של בטסי פאריה בשנת 2011, שהביא להרשעת בעלה ראס. כאשר הרשעתו בוטלה, הפשע פתח שרשרת אירועים שחשפה תוכנית שטנית בה מעורבת פאם הופ.
תפקידי אורח
עיתונאי Dateline קית' מוריסון מספק את הקריינות של התוכנית.
דז'נאן מוסה
דז'נאן מוסה (בבוסנית: Džanan Musa; נולד ב-8 במאי 1999) הוא כדורסלן בוסני המשחק בעמדת הסמול פורוורד בריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג.
קריירה מוקדמת
מוסה, שנולד בביחאץ', בוסניה והרצגובינה, החל לשחק כדורגל בהתחלה, לפני שבחר להתמקד בכדורסל. הוא החל לשחק כדורסל במחלקת הנוער של בוסנה סרייבו כשהיה בן 8. לאחר מכן עבר לסרייבו, לפני שהצטרף לקבוצה הקרואטית צדביטה זאגרב ב-2014.
צדביטה זאגרב (2014–2018)
בדצמבר 2014, הוא חתם על חוזה עם צדביטה זאגרב הקרואטית. מוסה ערך את הופעת הבכורה שלו בתחרות האירופית ברמה הגבוהה ביותר, היורוליג, ב-15 באוקטובר 2015, מה שהפך אותו לשחקן התשיעי בצעירותו שערך את הופעת הבכורה שלו ביורוליג. מוסה שיחק ב-4:55 הדקות הראשונות של המשחק ורשם 4 נקודות.
ביוני 2017 השתתף מוסה באדידס יורוקאמפ, מחנה כדורסל בטרוויזו עבור מועמדים לדראפט ה-NBA. הוא נבחר לשחקן המשתפר ביותר במחנה 2017.
ברוקלין נטס (2018–2020)
ב-12 באפריל 2018 הכריז מוסה על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2018, בו היה צפוי להיבחר בסיבוב הראשון. ב-21 ביוני הוא נבחר בבחירה ה-29 על ידי ברוקלין נטס. ב-12 ביולי, הנטס החתימו את מוסה על חוזה רוקי. במהלך עונת הרוקי שלו נשלח מוסה פעמים רבות לקבוצת ליגת הפיתוח של הנטס, לונג איילנד נטס.
ב-19 בנובמבר 2020, מוסה הועבר לדטרויט פיסטונס בטרייד שכלל שלוש קבוצות. ב-21 בדצמבר 2020 הפיסטונס ויתרו על מוסה.
אנאדולו אפס (2021)
ב-13 בינואר 2021, מוסה חתם על חוזה לשנתיים וחצי באנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג. ב-27 ביוני 2021, אנאדולו השתמשה באופציה שלהם לעזוב את החוזה ומוסה הפך לשחקן חופשי. בקדנציה הקצרה שלו במועדון הטורקי הוא שיחק ארבע הופעות ביורוליג וזמן משחק קצר בסך הכל של 12 דקות. הוא גם שיחק בשמונה משחקי ליגה טורקית, עם ממוצע של 11.4 נקודות למשחק.
בראוגן (2021–2022)
ב-21 ביולי 2021 חתם מוסה בבראוגן מליגת העל הספרדית. מוסה נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר ששיחקו במועדון, והוביל אותו לגביע המלך בפעם הראשונה זה יותר מ-30 שנה. רגעי השיא של מוסה במדי הקבוצה כוללים שני משחקים מול ולנסיה, שכללו 33 נקודות (44 נקודות מדד) ו-31 נקודות (מדד 47), סל ניצחון מול היריבה המושבעת של בראוגן, אוברדוירו, ו-25 נקודות נגד טנריפה. הוא נפצע באפריל במשחק נגד באסקט מנרסה, ותקוות הפלייאוף של בראוגן כמעט נגוזו. לאחר ששהה בבית חולים במשך כמה ימים, הוא הופיע כדי לצפות במשחק של קבוצתו מול סרגוסה וזכה לתשואות מהאוהדים המקומיים. הוא זכה במספר פרסי שחקן השבוע ובשני פרסי שחקן החודש, וזכה בפרס ה-MVP של הליגה הספרדית בעונת 2021/22, שחקן בראוגן הראשון שזכה אי פעם בפרס האישי היוקרתי ביותר בכדורסל הספרדי.
ריאל מדריד (2022–הווה)
ב-14 ביולי 2022 חתם מוסה בריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג.
קריירה בנבחרת הלאומית
מוסה שיחק באליפות אירופה עד גיל 16 2014 עם נבחרת בוסניה עד גיל 16, והוביל את הטורניר הנקודות, עם 23.0 למשחק. הוא שיחק גם באליפות אירופה 2015, אותה שוב הוביל בנקודות עם 23.3 למשחק, ובאסיסטים, עם 6.3 למשחק. בנוסף, הוא גם רשם ממוצעים של 9.0 ריבאונדים למשחק. במשחק הגמר של הטורניר, מול המארחת ליטא, קלע מוסה 33 נקודות, יחד עם 8 ריבאונדים, 7 אסיסטים, 3 חטיפות ו-2 חסימות, והוביל את נבחרתו לניצחון 85–83 ולמדליית זהב.
מוסה נבחר ל-MVP של הטורניר, והוא גם נבחר לחמישיית הטורניר. הוא שיחק גם בגביע העולם עד גיל 17 2016, אותו הוביל בנקודות עם 34.0 למשחק. הוא גם העמיד ממוצעים של 8.1 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק. במהלך הטורניר קלע מוסה 50 נקודות ב-27 דקות מול טאיפיי הסינית, מה שמהווה את שיא הנקודות למשחק בודד בטורניר גביע העולם עד גיל 17.
צב נשכן (סוג)
צב נשכן או צב נשכני (שם מדעי: Chelydra) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים נשכניים, בעל 3 מינים החיים בביצות ואגמים ברחבי יבשת אמריקה.
צבים אלה הם גדולים ביותר ובעלי לסתות חזקות ומעוקלות היכולות להיפער לרווחה. השריון עבה וגרמי והם גם בעלי זנב מוארך. בתחילה המין הנפוץ בסוג צב נשכן מצוי (Chelydra serpentina), סווג כיחידי בסוגו ואז התגלו עוד 2 מינים: צב נשכן מרכז אמריקאי וצב נשכן דרום אמריקאי, השונים מהמין הראשון.
Bumpy Ride
"Bumpy Ride" הוא שיר של הזמר-יוצר השוודי-קונגלוזי מוהומבי מאלבום הבכורה שלו, MoveMeant (2011). השיר יצא לאור כשיר הבכורה שלו בארצות הברית ב-24 באוגוסט 2010. השיר נכתב על ידי רדוואן, בילאל "השף חאג'י, איי ג'יי ג'ונייר, איליאה ומוהומבי, והופק על ידי רדוואן, זה השיר הראשון שיצא לאור דרך חברת התקליטים של רדוואן 2101 רקורדס, חברה בת של יוניברסל מיוזיק. גרסה צרפתית/אנגלית משולבת יצאה לאור גם היא. השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעדים בהולנד, ולטופ 10 בבלגיה, צ'כיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, נורווגיה, פולין, סלובקיה ושוודיה.
ארתור פוריט, ברון פוריט
קולונל ארתור אספי פוריט, ברון פוריט (באנגלית: Arthur Espie Porritt, Baron Porritt; 10 באוגוסט 1900 – 1 בינואר 1994) היה רופא, רופא צבאי, פוליטיקאי ואתלט ניו זילנדי. בין השנים 1967 – 1972 כיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
קריירה ספורטיבית
פוריט ייצג את ניו זילנד באולימפיאדת פריז ב-1924, בה זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר. מרוץ זה זכה לכינוי "מרוץ מרכבות האש", והזוכה במדליית הזהב במרוץ היה הרולד אברהמס. האירוע התקיים ב-7 ביולי 1924, בשעה 7 בערב ולכן הקפידו פוריט ואברמס, עד יום מותו של האחרון, לסעוד יחדיו מדי שנה ב-7 ביולי בשעה 7 בערב. לימים הונצח המרוץ בסרט מרכבות האש, אך עקב צניעותו של פוריט שונה שמו בסרט ל"טום ווטסון". פוריט ניצח בשני מרוצים ל-200 מטר, אך במרוץ חצי הגמר הגיע למקום החמישי. באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 היה פוריט הקפטן של נבחרת האתלטיקה של ניו זילנד, אך פרש מהמרוץ ל-100 מטרים עקב פציעה.
פוריט היה אחד משני הספורטאים היחידים שהיו נושאי דגל ניו זילנד בטקסי הפתיחה של המשחקים האולימפיים בשתי אולימפיאדות, בפריז, ב-1924 ובאמסטרדם ב-1928. השני שזכה לכבוד זה היה האתלט לס מילס שנשא את הדגל באולימפיאדת רומא ב-1960 ובאולימפיאדת מינכן ב-1972.
לאחר פרישתו מאתלטיקה שימש פוריט כמאמן נבחרת האתלטיקה של ניו זילנד במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון ב-1934 ובאולימפיאדת ברלין ב-1936. בין השנים 1934 – 1967 היה פוריט נציג ניו זילנד בוועד האולימפי הבינלאומי. כמו כן היה פוריט נשיא הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי הבינלאומי מ-1961 ועד 1967. פוריט כיהן כיושב ראש פדרציית משחקי חבר העמים הבריטים החל מהמשחקים שנערכו באוקלנד ב-1950 ועד לאלה שנערכו בקינגסטון ב-1966.
קריירה רפואית וצבאית
ב-1926 החל פוריט לעבוד כרופא בבית החולים סנט מרי שבלונדון. מאוחר יותר באותה שנה מונה להיות רופאו האישי של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השמיני.
ב-8 במרץ 1940 גויס פוריט כקצין בדרגת לוטננט בגיס הרפואה המלכותי של הצבא הבריטי. הוא שירת בצרפת עד לפינוי צבאות בעלות הברית מדנקרק ולאחר מכן במצרים, שם טיפל בחיילים שנפצעו קשה במערכה בצפון אפריקה ומאוחר יותר במהלך הפלישה לנורמנדי. בפברואר 1943 קודם לדרגה קבועה של מייג'ור ומאוחר יותר באותה שנה קיבל דרגה זמנית של לוטננט קולונל ומינוי בפועל של קולונל. ב-18 בדצמבר 1943 מונה להיות יועץ רפואי בדרגת בריגדיר גנרל. הוא ויתר על תפקידו ועל דרגת הבריגדיר ב-1 בספטמבר 1945 ובאותה עת הוא כבר היה בעל דרגה קבועה של לוטננט קולונל. בספטמבר 1956 סיים פוריט את הקריירה הצבאית שלו וקיבל דרגת כבוד של קולונל בצבא המילואים (Territorial Army).
פוריט שימש כרופאו האישי של המלך ג'ורג' השישי מ-1946 ועד למותו של המלך ב-1952 ולאחר מכן כרופאה האישי של המלכה אליזבת השנייה עד 1967.
פוריט היה פעמיים נשיא האגודה הרפואית על שם ג'ון הנטר והחל מ-1960 הוא היה בו זמנית נשיא האגודה הרפואית הבריטית ונשיא קולג' הרופאים המלכותי של אנגליה, הראשון שהחזיק בשני התפקידים במקביל. ב-1966 הוא נבחר להיות נשיא החברה המלכותית לרפואה לתקופה של שנתיים, אך בתפקיד זה הוא כיהן שנה אחת בלבד עד ליציאתו לניו זילנד.
המושל הכללי של ניו זילנד
ב-1967 שב פוריט לניו זילנד כדי לכהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד לאחר שמונה לתפקיד על ידי המלכה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, קית' הוליאוק. פוריט היה יליד ניו זילנד הראשון שכיהן בתפקיד. תקופת כהונתו כמושל הכללי ציינה נקודת מפנה בהיסטוריה החוקתית של ניו זילנד. הוא ואלו שכיהנו אחריו בתפקיד היו כולם ניו זילנדים, אף על פי שאחד מקודמיו, ברנרד פרייברג, היגר עם משפחתו לניו זילנד בהיותו בן שנתיים.
במערכת הבחירות הכלליות של 1969 הצית פוריט ויכוח עם מועמד מפלגת הלייבור של ניו זילנד לפרלמנט, אדי איזבי, כאשר הוא טען בנאום לפני אגודת העזרה הרפואית של הצלב הדרומי כי מדיניות מדינת הרווחה היא "בלתי כלכלית".
פוריט היה חבר בבונים החופשיים ובתקופת כהונתו כמושל הכללי הוא היה הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד.
עם תום תקופת כהונתו כמושל הכללי ב-1972 שב פוריט לאנגליה.
אותות כבוד
ב-1943 הוענק לפוריט התואר קצין במסדר האימפריה הבריטית. ב-1945 הוא קודם לתואר מפקד במסדר זה. בנובמבר 1947 הוענק לו התואר קצין בלגיון ההצטיינות של ארצות הברית. ב-1950 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1967 הוא הועלה לדרגת אביר מפואר במסדר זה. ב-1957 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-1970 הוא הועלה לדרגת אביר הצלב הגדול במסדר זה. ב-1957 הוענק לו גם התואר אביר במסדר ג'ון הקדוש.
ב-25 בינואר 1963 הוענק לפוריט התואר ברונט. ב-5 בפברואר 1973 הוענק לו התואר ברון פוריט.
הלורד פוריט מת בלונדון ב-1 בינואר 1994 בגיל 93. אשתו מתה ב-1998. בנו, ג'ונתון פוריט, הוא פעיל סביבה ידוע.
קיט קולמן
קיט קולמן (20 בפברואר 1856, קסלבלייקני, מחוז גולוויי, אירלנד - 16 במאי 1915, המילטון, אונטריו, קנדה) היה שם העט של העיתונאית האירית-קנדית קת'לין בלייק קולמן. קולמן הייתה האשה הראשונה ששימשה רשמית כתבת מאזורי מלחמה, וכיסתה את המלחמה הספרדית-אמריקאית עבור העיתון הקנדי Toronto Mail בשנת 1898. קולמן אף כיהנה כנשיאה הראשונה של אגודת העיתונאיות הקנדיות.
ראשית דרכה
קולמן נולדה בשם קת'רין פרגוסון לפטריק ומרי פרגוסון. אביה היה חקלאי מצליח. קולמן התחנכה במנזר, ולאחר מכן בבית ספר בבלגיה.
לימים ייחסה קולמן להוריה השפעה על דרכה ביצירה: מאביה קיבלה את אהבת הספר, ומאמה, שהייתה עיוורת, הערכה למוזיקה ולנגינה. מי שהשפיע עליה אף יותר היה דודה, תומאס ניקולס ברק, כומר דומיניקני, ליברל ונואם ידוע, אשר חינך אותה לסובלנות דתית וחברתית, אשר באה לידי ביטוי בכתיבתה העיתונאית בבגרותה.
קולמן נישאה בצעירותה לבעל אדמות אמיד וקשיש בשם תומאס ויליס, לא ברור אם בגיל 16 או 20, בשמה המאומץ קת'לין בלייק. לזוג נולד ילד אחד שמת בינקותו, וויליס עצמו מת זמן קצר לאחר מכן.
הנישואין לא עלו יפה, עד כדי שקולמן נושלה מירושת רכוש בעלה בידי שארי בשרו. היא היגרה לקנדה כאלמנה צעירה בשנת 1884. שם עבדה כמזכירה עד שנישאה למנהלה, אדוורד ווטקינס. הם חיו בטורונטו ובוויניפג, שם הולידו שני ילדים (ת'ד ופטרישה).
בשנת 1889, לאחר מותו של ווטקינס, או אולי גירושיהם,, פירנסה קולמן את ילדיה בעבודה בניקיון בתים, ומאוחר יותר החלה לחבר מאמרים עבור כתבי עת מקומיים, ובמיוחד כתב העת המקומי בטורונטו, Saturday Night.
עיסוק בעיתונות
קת'לין בלייק ווטקינס, כפי שנקראה אז, עקרה לטורונטו בשנת 1890 כדי לעסוק בעיתונות. תחת הכינוי "קיט מהמייל", הייתה לאשה הראשונה שהופקדה על טור משלה בעיתון קנדי (ה-Toronto Mail, לימים ה-Mail and Empire). בשנות ה-90 של המאה ה-19 ובעשור הראשון של המאה ה-20 פרסמה קולמן רשימה שבועית על גבי שבעה טורים ב-Toronto Mail, תחת הכותרת Woman's Kingdom (ממלכת האישה). תחילה עסקו הרשימות בנושאים שיועדו לנשים בתקופה, כגון מתכונים, אופנה, וביקורות תיאטרון. בשנת 1891 ראיינה את השחקנית הצרפתייה הידועה שרה ברנאר, אשר הייתה בעיצומו של מסע הופעות בקנדה.
ברם, היא חלקה על ההנחה של עורכיה כאילו נשים מתעניינים רק בכלכלת בית, אופנה, וטורי עצות, והתעקשה לכתוב גם על דברים אחרים שחשבה שיעניינו נשים: פוליטיקה, עסקים, דת, ומדע. הטור שלה היה כה דעתני, עד שצבר לו קוראים אדוקים, ובהם גם ראש ממשלת קנדה, וילפריד לורייה. רשימותיה עסקו גם ברפורמות חברתיות ובזכויות נשים, לרבות אלימות במשפחה ותנאי התעסוקה המחפירים של נשים רבות. עם הזמן, החלו להפיץ את טוריה בסינדיקציה גם בעיתונים אחרים ברחבי קנדה. היא עבדה עבור ה-Toronto Mail עד 1911. קולמן הרחיבה את תחומי הכיסוי שלה בהדרגה אל תחום החדשות, ועד מהרה הפכה לאחת הכתבות הנקראות בעיתון. העיתון שלח אותה לכסות את היריד העולמי של שיקגו בשנת 1893, וירידים דומים בסן פרנסיסקו, באיים הקריבים, וביובל היהלום של המלכה ויקטוריה באנגליה. היא צברה מוניטין בינלאומיים, ובשנת 1894 זכתה כתיבתה לתיאור "מבריקה" ונאמר עליה ש"אף עיתונאית אשה, ואף עיתונאי גבר שאינו עורך ראשי, אינם נהנים מיותר השפעה ישירה על היוקרה ועל התפוצה של עיתון כלשהו בצפון אמריקה."
שלהי הקריירה
משחזרה מקובה, נישאה לתיאובלד קולמן ועקרה עמו ליישוב קופר קליף באונטריו, קנדה, שם שימש קולמן רופא צמוד בחברת הנחושת הקנדית. בשנת 1901 עקרו בני הזוג קולמן להמילטון.
בשנת 1904, במסגרת מאבק באפליית נשים במקצוע העיתונות, סייעה קולמן בהקמת אגודת העיתונאיות הקנדיות (Canadian Women's Press Club), ונבחרה לנשיאת הארגון הראשונה. על אף עבודתה החלוצית במקצוע שהיה כמעט כולו בידי גברים, ועל אף פעילותה למען זכויות נשים שונות, לא ביטאה קולמן תמיכה פומבית בפמיניזם ובזכות בחירה לנשים עד 1910. עיתונאיות אחרות, לרבות עמיתותיה בעיתון, קת'רין הייל ואמליה בירס וורנוק, ראו בקולמן חלוצה ומודל לחיקוי, והסופרז'יסטיות ביניהן קיוו שהיא תהפוך פעילה למען זכות בחירה לנשים. האמביוולנטיות של קולמן נבעה בחלקה מעמדת המערכת של העיתון שהעסיק אותה, אשר התנגד בתוקף לזכויות הללו.
קולמן עסקה גם בכתיבת שירה, ופרסמה ספרי שירים.
בשנת 1915 לקתה קולמן בדלקת ריאות ומתה ב-16 במאי, בהמילטון, אונטריו.
טורנדו על קנזס
טורנדו על קנזס (או בפשטות: ”הטורנדו“; באנגלית: Tornado over Kansas) הוא ציור שמן על קנבס משנת 1929 של הצייר האֲזוֹרָני האמריקאי ג'ון סטיוארט קרי. הוא מתאר סצנה דרמטית שבה משפחה בורחת למחסה כשסופת טורנדו מתקרבת לחווה שלה, ומקביל בקומפוזיציה שלו לציורו של קרי ”הטבלה בקנזס“ מ־1928.
מאמינים כי ביצירתו, הושפע האמן מאמנות הבארוק ומתצלומים של סופות טורנדו. הוא פיתח פחד מאסונות טבע ויראת שמיים כבר בילדותו, ושניהם ניכרים בציור.
לאחר פרסומה לראשונה ב־1930, ”טורנדו על קנזס“ נחשבת ליצירה אֲזוֹרָנית ראויה לציון, אך ילידי קנזס לא אהבו את בחירת אזורם כמקום התרחשות האירוע שבציור. הציור אומנם זכה בפרסים, והיו ששיבחו אותו, אולם אחרים ביקרו את סגנון הציור של קרי כחובבני. עבודתו של קרי ספגה ביקורת מצד הציירים העכשוויים סטיוארט דייוויס ותומאס הארט בנטון, ואף צוינו שגיאות טכניות ביצירה.
"טורנדו על קנזס" נמנית בין יצירותיו של קרי המתארות אסונות טבע בקנזס, ובהן גם הציור ”אחרי הטורנדו“ מ־1930 ו”הטורנדו“ – הדפס אבן מ־1932. הציור הופיע במאמרים שפורסמו במגזינים שונים, לרבות ”טיים“ ו”לייף“. זוהי אחת היצירות הידועות ביותר של קרי. החל מ־1935 מוצג הציור במוזיאון מוסקגון לאמנות.
קומפוזיציה
בציור ”טורנדו על קנזס“, המכונה לעיתים רק בשם ”הטורנדו“, נראה טורנדו המגיע אל ביתה של המשפחה מקצה האופק, כשבני המשפחה נסים אל תוך מקלט הסערה, והאם מחזיקה בידיה את בנה התינוק. בסמוך לה נראה אב המשפחה, המאיץ בילדיו לנוס אל עבר המקלט. תשומת ליבם של שני הבנים מוסחת על ידי בעלי החיים שהם נושאים עימם, האחד נושא עליו חתול שחור והשני שֶׁגֶר של כלבלבים, כשאם הכלבים (הכלבה הלבנה עם הכתמים החומים) משגיחה מקרוב. בנוסף, ניתן להבחין בסוסים מבוהלים הנסים מהאורווה שבקצה הימני של הציור. בלב הכאוס המתחולל מסביב, התרנגול הלבן מתבונן בסקרנות בבני המשפחה, אך לא זז ממקומו.
הציור זוכה להערכה בקרב קהילת חובבי האמנות בעיקר בזכות הדיוק הפיזי שהושג על ידי קרי, הישג שנזקף לחשיפתו של קרי למאורע: מעריכים כי מדובר בתצלומים שצפה בהם, או בעדויות ששמע ממקור ראשון. לעומת זאת, היסטוריונית האמנות לורן קרויז (Lauren Kroiz) טענה שישנן בעיות קומפוזיציה בציור. למשל, מיקום הבן עם החתול מימין למדרגות מצביע על כך שהילד בורח מכיוון האורוות, ולא מכיוון הבית, היכן שהגיוני שהחתול יימצא. כמו כן, מכל המים שתחת המרזב עולה על גדותיו, אך שאר הפריטים בציור נראים יבשים לחלוטין. בנוסף, לכל הדמויות יש צל, מלבד לאם המשפחה.
רקע
ג'ון סטיוארט קרי נולד בדונבנט ב־1897. הוא עזב ב־1918 כדי ללמוד במכללת ז'נבה בפנסילבניה, שם עבד כמאייר במשך כמה שנים. הוא צבר מוניטין של צייר בזכות יצירתו ”הטבלה בקנזס“ מ־1928, שזכתה לשבחי הביקורת. קרי לא שב לקנזס עד 1929, כשנסע מביתו בווסטפורט שבקונטיקט, כדי לבקר בחוות משפחתו בדונאוונט במשך שישה שבועות. במהלך שהות זו, מזג האוויר הקיצוני והסערות בפרריות העניקו לו השראה לצייר את ”טורנדו על קנזס“, שאותה סיים בסתיו 1929. אלמנתו של קרי סיפרה שמעולם לא היה עד לטורנדו באופן אישי, אך סביר להניח שהכיר תיאורים של סופות טורנדו ואת כוח ההרס שלהן. תצלומים של סופת טורנדו ב־2 ביוני 1929 שעברה בהרדטנר שבקנזס, היו בין הראשונים שתפסו בבירור צורת טורנדו, ואוצר האמנות הנרי אדמס העלה סברה שייתכן שהם שימשו כהדרכה ויזואלית לטורנדו של קרי בציורו. צורת המשפך שנראתה בתצלום אחד דומה מאוד לזו של הטורנדו בציור, ותצלום אחר של טורנדו מתקרב לאסם נחשב כהשראה לפריסת הקומפוזיציה של הציור.
סערות וסופות טורנדו לא היו חדשות לקרי; אסונות טבע כאלה הפחידו אותו מאז היה ילד. הוא אמר ש”טורנדו על קנזס“ התבסס על חוויות חיים מוקדמות, כאשר משפחתו ”נהגה לרוץ למרתף לפני שהסופה פגעה“. היסטוריונית האמנות אירמה ג'פה טענה כי חינוכו הדתי הנוצרי של קרי הוביל לפירושו לאסונות טבע כסימנים לעונש מאלוהים. לפיכך, ראתה ג'פה ב”טורנדו על קנזס“ את אחד מניסיונותיו של קרי לשלוט בפחדיו באמצעות ביטוי אמנותי.
אסונות טבע הם מוטיב נפוץ באמנותו של קרי. הוא שרטט את הריסות וינצ'סטר שבקנזס, בעקבות טורנדו במאי 1930, וצייר בצבעי מים ציור של סוסים שנבהלו מברק ומסופת חול באוקלהומה, ואת תוצאות שיטפונות נהר קנזס בקיץ של 1929 ו־1930. ציורו של קרי מ־1929, ”סערה על אגם אוטסגו“, צויר זמן קצר לאחר ”טורנדו על קנזס“, ומופיעות בו דמויות דומות לאלו של קודמו. עבודתו ”לאחר הטורנדו“ משנת 1930 מציגה בובה ללא פגע, חייכנית, היושבת על כיסא בין הריסות בית שנהרס על ידי טורנדו. ב־1932 הדפיס קרי סדרה של הדפסי אבן הידועים בשם ”הטורנדו“, המציגים משפחה תופסת מחסה מסופה קרבה. הדפס אבן אחד מהסדרה נמכר ב־13,750 דולר ב־2020, ואחרים מוחזקים על ידי מוזיאונים, בהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הגלריה הלאומית לאמנות ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית. ציור הנוף ”Line Storm“ של קרי משנת 1934 מכיל ציורי ענן הדומים לזה שבציור ”טורנדו על קנזס“. טורנדו גם מופיע מאחורי פעיל התנועה לביטול העבדות ג'ון בראון בציור הקיר של הצייר, ”פרלוד טראגי“.
פרשנות והשפעה
לדברי קרויז, הקומפוזיציה ”כמעט מבוימת באופן תיאטרלי“. אדמס פירש את האסם משמאל ואת המבנה מצד ימין כתפאורה באולם תיאטרון. תחושת הדרמה המועברת בציור מועצמת בכך שלדמויות המצוירות בה ניתנה ההזדמנות להציל את הדמויות האחרות. הדמויות העיקריות מצוירות באמצעות סטריאוטיפים: האב הוא רחב כתפיים וחסון, בשעה שהאם ובתה מצוירות כפוחדות וכחסרות אונים בעודן מסתכלות על דמות האב. חרף הסכנה המיידית שהם מצויים בה, שני הבנים מעדיפים להתעכב קמעא כדי להציל את חיות המחמד שלהם. אדמס החשיב את הסצנה כחגיגתם או פירוקם של ערכי המשפחה האמריקאית המסורתיים. על פי פרשנותו של היסטוריון האמנות גריי סווינר, בציור מובעת בהצלחה מטרתו של קרי. הדמויות המרכזיות מזכירות ציורים של אמנים מתקופת הבארוק, כגון פטר פאול רובנס, שעל אודותיהם ערך קרי מחקר. אדמס כתב כי דמות האב המפנה את גבה בציור מזכירה את אדוניס מציורו של רובנס מ־1635 ונוס ואדוניס. לעומתו, היסטוריונית האמנות קרלה אן מרלינג השוותה את האב למיכלאנג'לו ואת האם ובנה ל.
אדמס אמר שאף צייר אמריקאי לפני קרי לא תיאר סופת טורנדו בצורה כה מפחידה. תקדים אמנותי אחד הוא נד המים ברקע לציור ”זרם המפרץ“ של וינסלו הומר מ־1899, אך אדמס סבר שזה ”הרבה פחות מפחיד“ מהטורנדו של קרי, מפני שנד המים ממלא תפקיד משני לכרישים השולטים ברקע הקדמי. אדמס ציין ”תקדים ישיר“ נוסף: הטורנדו ברומן ”הקוסם מארץ עוץ“ של ל. פרנק באום מ־1900, שפוגע אף הוא בבית החווה בקנזס.
הציור ”טורנדו על קנזס“ נחשב כהמשך לציורו האחר של האמן מ־1928, ”הטבלה בקנזס“, אף שהציור הקודם נחשב לדרמטי יותר ממקבילו. שני הציורים חולקים מאפיינים דומים: בשניהם מצטופפות הדמויות בקדמת הציור כדי להעניק תחושה של קלאוסטרופוביה, שממנה סבל קרי, בעוד רקעי הציורים, שלא ניתן לראות בהם דמויות, מעניקים אף תחושה של אגורפוביה. דמיונות נוספים ניתן למצוא בדפוסי היצירה הבסיסיים של שני הציורים: היפוך מכל המים וטחנת הרוח בציור ”הטבלה בקנזס“ מביא ל”צורה ספירלית“, הדומה לטורנדו ב”טורנדו על קנזס“.
ביקורות ומקור
הציור גרף שבחים כשהוצג לראשונה ב־1930 במועדון ויטני סטודיו, שם זכה בפרס במקום השני. הוא זכה בפרס נוסף במקום השני בתערוכת קרנגי הבין־לאומית בפיטסבורג ב־1933. תערוכה משנת 1931 בוויצ'יטה, קנזס, שכללה את עבודותיו של קרי, הייתה פחות מוצלחת. שנתיים לאחר מכן, מאמר של ”טיים“ על התערוכה תיאר את הטורנדו של קרי כ”קרן שפע ענקית“, אך כתב שתושבי קנזס החשיבו את הציור ל”חסר תרבות“. מרלינג הסבירה את התגובה השלילית הזו, וכתבה שתושבי קנזס לא רצו לראות את ”המדינה שלהם מתפרקת בגלל רוח או שתיים“, במיוחד על ידי אמן יליד המקום. לדוגמה, אלזי נוזמן אלן, אשתו של מושל קנזס לשעבר הנרי ג'סטין אלן, אספנית אמנות, התלוננה שקרי צייר ציקלונים ו”נושאים מטורפים“ אחרים במקום ”את תפארת מדינת הולדתו“.
ב־1934 הציג המגזין ”טיים“ רפרודוקציה צבעונית של הציור כחלק ממאמר על סצנת האמנות העכשווית של ארצות הברית. הוא תיאר את קרי כ”צייר הגדול ביותר של קנזס“ ואת ”טורנדו על קנזס“ כאחת מיצירותיו המפורסמות ביותר. המאמר ציין שאנשים רבים מקנזס התעצבנו בגלל הציורים שלו, מכיוון שהאמינו שעדיף לא לגעת בנושא. בשל קהל הקוראים של המגזין, שמנה כ־485 אלף איש במהלך שנות ה־30 של המאה ה־20, ”טיים“ הביא קהלים נרחבים להתוודע ליצירות אֲזוֹרָניות, תוך שעורר טינה בקרב חלק מהקוראים. זאת, עקב הפופולריות הפתאומית של תנועת האמנות. כך, למשל, הצייר המודרניסטי האמריקני סטיוארט דייוויס התנגד לציור ”טורנדו על קנזס“ ולציורים אֲזוֹרָניים אחרים של ”טיים“. ב־1935, אף תקף דייוויס את קרי וטען שהתנהג ”כאילו ציור היה שעשוע עליז לחובבנים, שיוצג בירידים במחוז“. עם אלה שהסכימו עם דייוויס נמנו מבקרים, היסטוריונים ואפילו כמה מחבריו של קרי עצמו, שראו בציוריו ”טרחניים“, ”חסרי ייחוד“ או ”מביכים“.
חוקרים ציינו את השרטוט החובבני, כולל קרויז, שכתבה בזלזול שהשימוש של קרי בצבע יצר ”מהומה של גוונים שלישוניים שמבלבלים את עינו של הצופה“. היא תיארה את הצללים הירוקים־כחולים של העבודה כ”מוזרים“, והייתה סבורה שהאזור הבהיר דמוי הילה סביב ראשו של האב נובע מטעות שנעשתה בזמן שקרי צייר את השמיים. לפיכך, קבעה קרויז שהציור עומד בניגוד גמור ליצירות בקיאות יותר מבחינה טכנית של הצייר האֲזוֹרָני העכשווי תומאס הארט בנטון. בנטון הלין על כך שלפעמים בעבודתו של קרי יש ”מגע של וולגריות וזילות“. קרי עצמו הודה בליקויי הקומפוזיציה שב”טורנדו על קנזס“ ואף בחוסר המומחיות הטכנית שלו אז, וחשף את מה שחוקרים פירשו כסימנים אפשריים לדיכאון, ללחץ ולספק העצמי של האמן. אף על פי כן, הציבור למד על פתיחותו של קרי, וקרויז האמינה שהדבר עזר להפוך את הציור לנגיש יותר עבור חובבים ואנשים פשוטים. סוויני היה פחות ביקורתי מקרויז בהערכתו את הציור, ותיאר את קרי כצייר ”הפחות פולמוסי ושוביניסטי“ מבין הציירים האֲזוֹרָניים. זאת ועוד, הוא כתב שהצבע והשיטות של קרי היו "מתוחכמות ביותר" ב"טורנדו על קנזס".
עם זאת, ”טורנדו על קנזס“ נרכש ב־1935 על ידי גלריית האקלי לאמנות (כיום מוזיאון מוסקגון לאמנות) מגלריות פרארג'יל, מקום לתערוכות של עבודותיו של קרי במהלך שנות ה־30 המוקדמות.
לורנס שמקבייר כתב בביוגרפיה שלו על קרי מ־1943 ש”טורנדו על קנזס“ היה הציור הידוע ביותר של קרי, ובמובנים רבים הגדול ביותר שלו. הציור זכה לאזכורים נרחבים בסקרים של אמנות אמריקאית שפורסמו בשנות ה־30 וה־40. הוא הופיע בלעלה מ־150 פרסומים, כולל הגיליון הראשון של מגזין Life מ־1936, והסרט ”טוויסטר“ מ־1996. בגלל המשמעות האמנותית והתרבותית שלו, תיאר מוזיאון מוסקגון לאמנות את "טורנדו על קנזס" כ"אוצר לאומי" וכיצירה מכוננת בקריירה של קרי ובתנועה האֲזוֹרָנית.
ירדן במשחקים הפאראלימפיים
ירדן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות למעט אולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה ירדן חלק מעולם.
היסטוריה
כבר באולימפיאדת הנכים הראשונה בה השתתפה ירדן, בניו יורק בשנת 1984 זכתה המשלחת בשלוש מדליות פאראלימפיות. אעידה ששאני זכתה בשתי מדליות ארד, במרוץ ל-100 ו-200 מטר (קטגוריה B1), אם כי בשני המקצים התחרו שלוש ספורטאיות בלבד, וכולן זכו במדליה. גם מאהה ברגותי, שזכתה במדליית הכסף הפאראלימפית בהדיפת כדור ברזל (קטגוריה A1) עשתה זאת מתוך שתי ספורטאיות בלבד שניגשו להתחרות במקצה.
באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) זכה עימאד גארבאווי במדליית הכסף בזריקת דיסקוס (קטגוריה F52) עם תוצאה של 17.14 מטרים, תוך שהוא נכנע לשיא עולם של יריבו האיראני שזרק למרחק של 20.34 מטרים. מדליית הזהב הראשונה של המשלחת הירדנית הגיעה באולימפיאדת הנכים סידני (2000) כשמאהה אל-ברגותי זכתה בטורניר טניס שולחן לנשים.
דמומית
דְּמוּמִית (שם מדעי: Adonis) היא סוג פרח ממשפחת הנוריתיים בו כ-20–30 מינים, הצומח באופן טבעי באירופה ובאסיה. הפרחים הם אדומים, צהובים או כתומים ויש להם 5–30 עלי כותרת.
לסאת'
לֶסָאת' (מערבית لسعة "לַסְעַה" - עוקץ) או υ בעקרב, הוא כוכב שנמצא במרחק של כ-576 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים עקרב. הכוכב נמצא בקצה "הזנב" של העקרב ומייצג את העוקץ שלו. כחצי מעלה ממנו נמצא הכוכב הבהיר שאולה.
דמומית
שמו העברי של הפרח, במובן Adonis, מיוחס לאליהו ספיר, לאחר שאליעזר בן יהודה, שחידש את הביטוי דמומית, ייחסו ל-Anemone, היא הכלנית. מיני הדמומית גדלים לגובה של 10–40 סנטימטרים, עם עלים נוצתיים. פרחי הדמומית משמשים כצמחי נוי בגינות. מיני דמומית מכילים כימיקלים רעילים, בדומה לאלו שנמצאו במספר רב של נוריתיים.
השם המדעי Adonis מתייחס לדמות המיתולוגית אדוניס, אהובה של האלה אפרודיטה (או ונוס בגרסת המיתולוגיה הרומית), שנהרג מפגיעת חזיר בר. על פי השיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס, הכלנית, גם היא ממשפחת הנוריתיים, נוצרה כאשר ונוס יצקה את נקטר האלים על דמו.
לסאת'
תכונות
לסאת' הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B2 IV, מסתו כ-11.4 מסות שמש ורדיוסו כ-6.6 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-22,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 2,200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה רוב קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעלה מפי 12,000. למרות גילו הצעיר יחסית, שמוערך בכ-20 מיליון שנים, לסאת' נמצא בשלב מתקדם של חייו כאשר המימן שבליבתו הולך להיגמר ותהליכי ההיתוך עוברים לשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם לו להתנפח ולהתקרר בתהליך שיהפוך אותו לענק אדום. בניגוד לכוכבים אחרים מסוגו שמראים אי יציבות ועוצמת הארתם משתנה, בהירותו של לסאת' יציבה.
צ'ינגג'ינג ג'ינג
צִ'ינְגְגִ'ינְג גִ'ינְג (בסינית מפושטת: 清静经; בסינית מסורתית: 清靜經; בפין-יין: Qīngjìng jīng) הוא ספר דאואיסטי מתקופת שושלת טאנג. הספר משלב את נושאים הפילוסופיים שנדונו בדאו דה ג'ינג עם אופן ההצגה הלוגי של הטקסטים הבודהיסטים. צורתו הספרותית מזכירה את סוטרת הלב הבודהיסטית. הספר מלמד תלמידי דאו כיצד לתרגל את חיסול התשוקה כדי לטפח טוהר רוחני ושלווה.
כותרת
כותרת ג'ינג צ'ינג- ג'ינג משלבת:
משמעות האות הראשונה בכתב סיני בשם הספר צ'ינג 淸 היא משורש "מים". משמעות פונטית נוספת של צ'ינג 青 היא "ירוק". משמעות האות השנייה ג'ינג 靜 היא שורש "הירוק" 青 וגם ג'נג 爭 אלמנט פונטי "מאבק". צ'ינג'ינ יכול להיכתב בשני אופנים 清靜 או 清淨. כך למשל, את המושג הדאואיסטי "ווואי צִ'ינְגְגִ'ינְג (qingjing wuwei)" אפשר לכתתוב 清靜無為 או 清凈無為. משמעות המושג היא:"שקט ולא פועל; מחק את כל הרצונות והדאגות ממוחו של אדם".
תרגומים לאנגלית של כותרת ג'ינג ג'ינג כוללים:
תוכן
אף על פי שהוא קצר, צ'ינג-ג'ינג ג'ינג מורכב מבחינה פילוסופית. הוא מסנתז תיאוריות דאואיסטיות ובודהיסטיות של פסיכולוגיה, קוסמולוגיה, אונטולוגיה וטלאולוגיה.
קומג'תי מתאר את הצ'ינג'ינג ג'ינג באופן הבא:
ליביה קון מסכמת את ג'ינג צ'ינג-ג'ינג באופן הבא:
רוזי דיי
רוזי ג'יין דיי (באנגלית: Rosie Jane Day; נולדה ב-6 במרץ 1995) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה מהופעתה בתפקיד מרי הוקינס בסדרת הטלוויזיה "זרה" של ערוץ Starz וסרטי סוני, ומתפקידה בדמות הבת של שרה ג'סיקה פרקר בסרט הקומי "כל הדרכים מובילות לרומא". החל מ-2019 היא מככבת בתפקיד טינה פמברטון בסדרה "Living The Dream" לצדם של פיליפ גלניסטר ולזלי שארפ. ב-2018 שיחקה בסרט "במעמקי המסדרון האפל" בכיכובה של אומה תורמן.
ביוגרפיה
דיי החלה לשחק בילדותה, הן על במת התיאטרון והן על המסכים, בעקבות אחותה הגדולה. באחד האודישנים של אחותה היא התגלתה על ידי סוכן שחקנים, וקיבלה את תפקידה הראשון בגיל 4, בסדרה "Hope and Glory" של ה-BBC. באותה שנה שיחקה דיי יחד עם אחותה בתפקידי שניים מילדיי משפחת דודקוב במחזה "קייטנים" מאת מקסים גורקי, שהועלה בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון. עד מהרה הפכה לילדה שחקנית מצליחה, וגילמה בטלוויזיה הבריטית דמויות כגון טס אליוט בדרמה הרפואית של ITV "רחוב הארלי", ועל הבמה שיחקה בתיאטרון רויאל קורט ובתיאטרון פאלאס.
בגיל 16 שיחקה דיי בתפקיד נעמי במחזה "Spur of the Moment" מאת אניה ריס שהועלה בתיאטרון רויאל קורט בווסט אנד הלונדוני.
הופעת הבכורה של דיי בקולנוע הייתה ב-2012 בתפקיד אנג'ל, קורבן של סחר בנשים, בסרטו של פול הייט "The Seasoning House". על תפקיד זה קיבלה ביקורות משבחות, וארבעה פרסים בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. כדי להתכונן לתפקיד ערכה דיי מחקר על נשים שהיו במצב הזה, ולמדה שפת סימנים כדי לגלם דמות חירשת.
ב-2013 נבחרה דיי כאחת מרשימת כוכבי המחר של מגזין הקולנוע Screen International.
ב-2015 כיכבה דיי לצדה של שרה ג'סיקה פרקר, עליה אמרה שיש לה "השפעה אדירה", בסרט הקומדיה הרומנטית "כל הדרכים מובילות לרומא". אחר כך חזרה למסך הקטן לתפקיד מרי הוקינס בעונה השנייה של סדרת הדרמה ההיסטורית "זרה" של ערוץ Starz. ב-2014 היא עבדה עם השחקן הסקוטי סם היואן בסרט "Heart of Lightness", המבוסס על המחזה "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן, והוא הציע ללהק אותה לתפקיד. כחלק מהקאסט של הסדרה "זרה", קיבלה דיי את פרס סטלייט להרכב השחקנים הטוב ביותר ב-2017.
באותה שנה כיכבה דיי לצדה של אומה תורמן בסרט "במעמקי המסדרון האפל", סרט אימה אמריקאי-ספרדי המבוסס על רומן מאת לויס דאנקן. הסרט "Butterfly Kisses" בו שיחקה בתפקיד הראשי, זכה בפרס דוב הקריסטל לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2017.
ב-2018 החלה דיי לככב בתפקיד טינה פמברטון בסדרת הקומדיה-דרמה "Living the Dream". ב-2019 שיחקה בתפקיד ג'יין אשר בסדרה "Urban Myth: Scrambled Eggs".
שלומי איילון
ביוגרפיה
איילון התגייס למשטרה ב-1978. שירת כסגן מפקד תחנת כפר סבא, ראש תחום חקירות בתחנות במחוז מרכז וקצין אגף החקירות במרחב השפלה. בשנים 2001–2003 שימש קצין אגף חקירות במחוז הדרום ולאחר מכן שימש נציג המשטרה בגרמניה ומרכז אירופה.
באוקטובר 2006 מונה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה בדרגת תת-ניצב ושירת בתפקיד עד פרישתו באפריל 2010. חקירות מרכזיות בתקופתו בתפקיד היו של שר החוץ אביגדור ליברמן בסיומה המליצה המשטרה להעמידו לדין בגין קבלת שוחד ועבירות נוספות, ושל ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט בפרשת המכרז למכירת בנק לאומי. חקירות נוספות היו של ראשי הערים שוקי פורר, צבי בר, שמעון גפסו ויצחק רוכברגר, כולם הועמדו לדין והורשעו.
איילון בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
פרקי רבי יוסי
פרקי רבי יוסי הוא ספר שיוחס לתנא רבי יוסי בן חלפתא, ומכיל דברי אגדה משמו של רבי יוסי, שהובאו במסכת שבת הספר ידוע לנו מכתביהם של בעל היחוסי תנאים ואמוראים ותלמידו הרוקח אך אינו בידינו כיום.
טייסת 125
טייסת 125, המכונה גם טייסת "המסוקים הקלים", הייתה טייסת מסוקי תובלה בחיל האוויר הישראלי. טרם סגירתה, הפעילה הטייסת מסוקים מסוג בל-206 ("סייפן") וְ- בל-206L ("סייפנית"), והייתה מוצבת בבסיס שדה דוב.
היסטוריה
הטייסת הוקמה בשנת 1967 כטייסת מסוקים. עם הקמתה שירתו בטייסת מסוקי אלואט II. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 רכש חיל האוויר מסוקי בל 206 שקיבלו את השם "סייפן". מסוקים אלו נרכשו מחברת אוגוסטה האיטלקית שקיבלה את הידע מחברת בל, יצרנית המסוק. דגם זה הוא דגם אזרחי. בחיל האוויר כונה המסוק סייפן א'. בהמשך שנות ה-70, רכש חיל האוויר את סייפן ב' שהוא למעשה מסוק צבאי מדגם בל OH-58 קיואה. לאחר מכן נרכשו מסוקים מדגם ג'ט ריינג'ר ששירתו בחצרים, בבית הספר לטיסה. מסוקים אלו כונו "סייפן ג'" ובעת חירום סופחו לטייסת 125, לצורך הגדלת סד"כ המסוקים של הטייסת.
עם רכישת מסוק האנפה (גרסה אזרחית של ה-UH-1) של חברת בל, נפתח גף אנפה בטייסת, שהיה מיועד למשימות תובלת אח"מים.
בשנת 1984 רכש חיל האוויר את ה"סייפנית" שהיא אותו המסוק, אבל בגרסת דגם ארוך יותר מדגם BELL-206L.
לאורך שנות פעילותה לקחה הטייסת חלק במלחמת יום כיפור, במלחמת שלום הגליל ובמשימות הביטחון השוטף. בין משימותיה היו תובלת מפקדים, תצפית ואיסוף מודיעין, הנחתת כוחות קלים ומשימות תספוק.
הטייסת נסגרה בשנת 2003.
מפקדי הטייסת:
Yalla
Yalla (בעברית: יאללה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומנייה אינה. השיר יצא לאור ב-3 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים אמפייר רקורדס ורוטון מיוזיק, כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Inna, תוך שנכלל גם באלבום, Body and the Sun. "Yalla" תואר כשיר דאנס-פופ ויורודאנס, ובוצע באנגלית ובערבית.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד הסינגלים של רומניה.
רקע וכתיבה
"Yalla" נכתב על ידי מרצ'ל בוטזן, סבסטיאן ברק, נדיר תמוז אוגוסטין ואלנה אלכסנדרה אפוסטוליאנו והופק על ידי פליי & וין. הדי ג'יי האיטלקי דניאל טריינו הצהיר ש-"Yalla" משלב את סגנון היורודאנס ה"טיפוסי" של אינה לצד צלילים מזרחיים, והשווה את האווירה שלו ל-"La Isla Bonita" של מדונה (1987).
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-20 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
אינה ביצעה גרסה מופשטת של "Yalla" ברדיו ZU ב-17 בנובמבר 2015. "Yalla" נכלל ברשימת השירים של סיבובי הופעות שנועדו לקדם את Inna ו-Body and the Sun ברחבי אירופה וביפן. הווידאו קליפ הנלווה של "Yalla" צולם על ידי בארנה נמתי במרקש, מרוקו במשך שלושה ימים, כאשר אינה וג'ון פרז ביימו אותו במשותף.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-415 מיליון צפיות.
מישור רוסון
מישור רוסון או רמת רוסון המכונה גם הר רוסון (באנגלית: Rawson Plateau; המכונה גם Mount Rawson) הוא רמה מישורית מכוסה קרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 24 קילומטרים; גובהו 3,400 מטרים מעל פני הים.
המישור הוא מוצאם של קרחון באומן, קרחון מופט, וקרחון סטיגל.
גילוי ומיפוי הרמה
הרמה מופתה לראשונה על ידי משלחת החקר של ריצ'רד בירד בשנים 1928 - 1930, ובשנית על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
רג'י לי
רג'י לי (באנגלית: Reggie Lee; נולד ב-4 באוקטובר 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. מוכר בעיקר בשל תפקידו כסמל דרו וו בסדרת הטלוויזיה "גרים" של רשת NBC, ובתפקיד ביל קים בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" של רשת FOX.
ביוגרפיה
לי נולד בשם המשפחה וולדז בפיליפינים שם גדל עד גיל 5 אז עבר עם משפחתו לאזור קליבלנד, אוהיו. בנעוריו הוריו רצו שיהיה רופא ואף על פי שהתקבל להווארד הוא החליט לעבור ללוס אנג'לס כדי לעסוק במשחק. מאוחר יותר הוא שינה את שם משפחתו מוולדז ללי, את השם לקח מסבו וסבתו שטיפלה בו בשנות ילדותו המוקדמות. שפת האם שלו היא אנגלית אך הוא דובר גם טגלוג.
קולנוע וטלוויזיה
לי שיחק במספר סרטים פופולריים בהם "מהיר ועצבני", "קחי אותי לגיהנום" בתור סטו רובין, "קוד שמור" בתור קוואן צ'אנג, "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" ו"שודדי הקאריביים: סוף העולם" בתור טאי הואנג, ו"עלייתו של האביר האפל".
לי שיחק כניצב או כאורח בסדרות טלוויזיה רבות בהם "שיקגו הופ", "רפואה חזקה", "NCIS", "צווארון לבן", ו"אבא אמריקאי".
בשנת 2006 גילם בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "נמלטים" את ביל קים, איש ה'חברה' והשירות החשאי.
בשנת 2017 התארח בסדרות הטלוויזיה "הוואי חמש-אפס" ו-"ברוקלין תשע-תשע".
חיים אישיים
ללי שני אחים צעירים, אחד מוזיקאי ואחד אמן קומיקס.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
היספניה טארקוננסיס (בלטינית: Hispania Tarraconensis) הייתה אחת משלושת הפרובינקיות הרומיות בחצי האי האיברי בתקופת האימפריה הרומית, יחד עם היספניה בייטיקה ולוסיטניה. הפרובינקיה השתרעה על שטח שחופף בקירוב עם צפון פורטוגל וספרד של ימינו, למעט אנדלוסיה בדרום (שהייתה בתחום השיפוט של היספניה בייטיקה) ואזורים במרכז ספרד (שהיו בתחום השיפוט של לוסיטניה). בנוסף לפרובינקיות הרומיות בחצי האי, היספניה טארקוננסיס גבלה מצפון בפרובינקיות גאליה נרבוננסיס וב-אקוויטניה. בירת הפרובינקיה הייתה העיר טארקו (טרגונה של ימינו), וערים גדולות אחרות היו אמפוריון, קרתגו נובה, קיסראוגוסטה וברקינו.
ההיסטוריה הרומית בחצי האי האיברי מתחילה בשלהי המאה השלישית לפנה"ס, בעקבות המאורעות של המלחמה הפונית השנייה. הפרובינקיה החליפה את הפרובינקיה הרפובליקאית היספניה קיטריור לאחר הרפורמות של אוגוסטוס ולאחר ניצחונו במלחמות הקנטבריות בצפון חצי האי האיברי, וסיפוח האזור לפרובינקיה. בשנת 293 לספירה פוצלה הפרובינקיה ל-3 פרובינקיות (טארקוננסיס, קרטגיננסיס וגלאיקיה) כחלק מהרפורמות של דיוקלטיאנוס, כתוצאה מכך תחום השיפוט של הפרובינקיה צומצם לצפון מזרח חצי האי האיברי, וכלל את עמק נהר האברו ושטחים מסביבו. הפרובינקיה המשיכה להתקיים במאות השלישית והרביעית לספירה עם פלישת עמים גרמניים שהתחילה במאה השלישית לספירה, עד להשתלטות של הוויזיגותים על חצי האי האיברי, ולבסוף ב-476 רומא איבדה לחלוטין שליטה בהיספניה.
חברה ותרבות
חיי החברה והתרבות בפרובינקיה היו תוצאה של התמזגות טבעית של החברה האיברית הילידית עם חברה רומית, מאחר שהאימפריה לא טרחה לכפות את ערכיה ומנהגיה על הפרובינקיות. מיזוג הדרגתי זה היה בין היתר תוצאת שילובם של האליטה המקומית במנגנוני השלטון המקומי הרומיים, ואימוץ של מנהגים רומיים. השינוי החברתי הזה לא היה אחיד: בתחילת המאה הראשונה לספירה, היה פער בין צפון מערב הפרובינקיה, שם השתמרו אורחי חיים ילידיים שונים, ובמזרח הפרובינקיה, שעברה רומניזציה עוד בתקופת הרפובליקה שנמשכה כבר כשתי מאות, וכתוצאה מכך נולדה חברה היספנו-רומית ייחודית.
לפני המאה הראשונה לפנה"ס, ההתיישבות הרומית בפרט והאיטלקית בכלל בחצי האי האיברי הייתה מצומצמת, והייתה בעיקרה פקידים אדמיניסטרטיביים, סוחרים ויורדי-ים. כמו כן, בתקופה זו הייתה הגירה הדרגתית של חיילים רומאים ואיטלקים משוחררים שהתיישבו בעומק חצי האי ביישובים לא רשמיים. בנוסף לאלו, לפחות שני לגיונות (כל אחד מהם מנה לפחות 4200 חיילים) שהו בכל רגע נתון בחצי האי. בעקבות מלחמות האזרחים ב45–49 ו-31 לפנה"ס, אוגוסטוס שיכן חיילים משוחררים בחצי האי, בין היתר בפרובינקיית היספניה קיטריור טארקוננסיס, מה שהאיץ את תהליך הרומניזציה בפרובינקיה. כמו כן, מפקדים ונציבים רומיים נהגו לתת אזרחות רומית לתושבים איבריים ילידיים מידיי פעם, כפרס על שירות צבאי ראוי לשבח או ככלי מיקוח.
האריסטוקרטיה בערי הפרובינקיה הייתה מורכבת מצאצאי המהגרים הרומיים והאיטלקיים שהתיישבו עוד בתקופת הרפובליקה, צאצאי משפחות ילידיות שקיבלו אזרחות, ומהגרים חדשים מרחבי האימפריה. אזרחים בעלי מקצוע התאגדו באיגודים מקצועיים (collegium, ברבים: collegia) על מנת לקדם את האינטרסים המסחריים שלהם, דוגמה לכך היא איגוד הסוללים בטראקו. בעלי קרקעות קטנים התאגדו באיגודים חקלאיים (centurium, ברבים: centuriae). איגוד מהסוג הזה לעיתים בחרו פטרון בעל השפעה שייצג אותם וסייע להם לקדם את האינטרסים שלהם.
כמו בכל רחבי האימפריה, מוסד העבדות היה קיים בפרובינקיה. עוד בתקופת הכיבוש הרומי בשתי המאות הראשונות לפנה"ס, העמים הנכבשים היו מקור לעבדים רבים שנסחרו ברחבי הים התיכון . ברוב ערי הפרוביניקה הייתה קיימת אוכלוסייה של עבדים שעבדו במגוון עבודות פשוטות כמו בנייה, אך גם בעלי מקצוע ומלאכה היו עבדים, כגון נפחים, ואפילו היו מורים ומלומדים עבדים, רובם ממוצא יווני . חלק מהעבדים נולדו לתוך העבדות, וחלק נמכרו על ידי קרוביהם. עבד שחסך מספיק יכל לקנות את חירותו ובך להפוך לעבד לשעבר (libertas). עבדים-לשעבר מוצלחים במיוחד מונו למשרת ה-seviri augustales, והיו אחראים על התנהלות הדת הקיסרית בעירם.
חיי התרבות בערים הגדולות אימצו סממנים רומיים מובהקים, וכללו תחרויות ספורטיביות וקרבות גלדיאטוריים באמפיתיאטראות, מופעים אומנותיים מגוונים בתיאטראות (בטארקו נמצאה מצבה של פנטומימאי ) ומפגשים יומיומיים בבתי המרחץ.
באזורים הפחות מעוירים בצפון ובצפון מערב הפרובינקיה, מסורות קדם-רומיות שרדו על שלהי המאה השלישית לספירה. העמים באזור, שהיו מושפעים מתרבויות קלטיות, היו עמידים יחסית להשפעות הרומניזציה. אזורים אלו היו מחולקים לקונפדרציות שבטיות כמו הקטנברי, הקלאיקי וה-ואקאי, שהורכבו מעמים שהיו מחולקים לשבטים. לשבטים אלו היה מעמד רשמי של gentilitates. מעמד זה אפשר לשבטים לקיים הסכמי סחר, הגנה ושיתוף פעולה הדדיים עם קהילות וערים אחרות, ובתמורה על הקהילה היה לספק כוח אדם לחילות העזר הרומיים (ה-Auxilia).
כלכלה
עוד לפני הרומאים, חצי האי האיברי היה מחובר לנתיבי סחר בים התיכון. מושבות יווניות יבאו סחורות ממקומות שונים באגן הים התיכון ומכרו אותם לקהילות איבריות מקומיות, וחפירות ארכאולוגיות חושפות מספר גדול של כלי חרס יווניים ופיניקיים שנמצאו במזרח היספניה. בעקבות הכיבוש הרומי התחילה מגמת צמיחה של החשיבות הכלכלית של היספניה, ובשיאה סחורות חקלאיות שגודלו באזורים הפוריים בחוף הים התיכון ובעמק האברו, ומתכות שנכרו בפרובינקיה נסחרו בכל החצי המערבי של האימפריה.
עם השתלטות רומא על היספניה, קהילות חקלאיות מקומיות נאלצו להגדיל את הייצור החקלאי שלהן על מנת לשלם את המיסים הכבדים שדרש השלטון הרומי. כתוצאה מכך הם ייצאו תבואה לאיטליה ושילמו חלק מהרווחים כמיסים. בנוסף לכך, עמים מקומיים רכשו סחורות איטלקיות אליהן נחשפו בזכות הנוכחות הרומית בחצי האי. יין שיוצר במרכז איטליה היה פופולרי במיוחד, וכלי חרס ששימשו לאחסון יין נמצאו בכמויות גדולות ביישובים איבריים ורומיים מהתקופה. סחר פורה זה בין איטליה להיספניה עודד הגירה רומית של סוחרים ויזמים לקהילות חדשות שנבנו בפרובינקיה.
לקראת סוף המאה הראשונה לפנה"ס, בעלי קרקעות במזרח טארקוננסיס החלו לייצר יין ולייצאו אל מחוץ לפרובינקיה. החל מתקופת שלטונו של טיבריוס, נפח ייצור היין בטארקוננסיס עלה באופן משמעותי. היין המקומי הפך לנפוץ במערב האימפריה, וזכה לרוכשים באיטליה, אפריקה, גאליה, גרמניה ובריטניה. הוא היה נחשב ליין איכותי במיוחד, בין היתר על ידי פליניוס הזקן.
המאה השלישית באימפריה הרומית התאפיינה בחוסר יציבות פוליטיים ובמשבר כלכלי. בפרובינקיה משבר זה בא לידי ביטוי בדעיכת ייצור וייצוא היין, ובבריחת בעלי הון מהערים אל קרקעות פרטיות, או לחלופין לרומא הבירה.
אדריכלות
האדריכלות ביישובים הרומיים והמקומיים בחצי האי האיברי עם תחילת הנוכחות הרומית אופיינה בניגודיות בין סגנונות רומיים ששאבו השראה מהמסורות האדריכליות ברחבי הים התיכון, לבין סגנונות מקומיים. דוגמה מוקדמת לכך היא היישוב הרומי החדש שנבנה ליד אמפוריון ב-100 לפנה"ס; היישוב כלל פורום רחב ידיים (כ 63 מטרים לאורך וכ38 מטרים לרוחב) ובראשו עמד מקדש גדול שהוקדש לשלשה הקפיטולינית. המקדש נבנה על גבי פודיום והוקף בעמודי שיש משלושת צידיו שעוטרו בכותרות קורינתיות שתמכו בארכיטרב, אפריז וקורניז ובגג רעפים. המתחם בלט בגודלו בהשוואה ליישוב היווני וליישובים האיבריים באזור, והיה הדוגמה המוקדמת לסגנון הבנייה הרומית הזה מחוץ לאיטליה.
עם מיסוד הכת הקיסרית במהלך המאה הראשונה לספירה, חלה תנופה של בנייה מונומנטלית ושל התנסות בבניית סוגים חדשים של בניינים ופורומים. בסביבות 70 לספירה מתחם רחב ממדים שהוקדש לכת הקיסרית נבנה בטארקו. המתחם כלל מגרש מרוצי מרכבות (קירקוס), פורום שאירח את האסיפות הפרובינקיאליות, ותת-מתחם שבראשו עמד מקדש לרומא ואוגוסטוס. את המתחם שימשו מעברים תת-קרקעיים וגלריות. אחד מהפיתוחים הטכנולוגיים שאפשרו את הבנייה של המתחם הוא השימוש בבטון. מעבר לתפקידו האדמיניסטרטיבי של המתחם, הוא סימל את הנוכחות האיתנה והיעילות של השלטון הרומי בטארקוננסיס. כמו כן, מבני ציבור מונומנטליים נוספים שהיו חדשים למסורת האדריכלית בחצי האי היו תיאטראות ואמפיתיאטראות. במקרים רבים מבנה התיאטרון היה בצורת חצי עיגול, נחצב מהטופוגרפיה המקומית, מטעמי נוחות ומטעמי אקוסטיקה. היציעים נבנו על גבי יסודות בטון, והמושבים סותתו מאבן או משיש. כך לדוגמה נבנו התיאטראות בטארקו ובסגונטום. אמפיתיאטראות היו גדולים יותר, נבנו בצורת עיגול מלא או אליפסה. האמפיתיאטרון באמפוריון הוא אחד מהמוקדמים שנבנו בחצי האי האיברי.
מבנים רומיים נוספים שהיו נפוצים בפרובינקיה היו אמות מים, כמו זו שסיפקה מים לעיר טראקו מנהר הגאיה, כ10 קילומטרים מהעיר, שנבנתה במאה הראשונה לספירה. בצפון מזרח טארקוננסיס, ב-לה קורונה של ימינו, מגדלור בגובה 44 מטרים שעוצב בדמותו של המגדלור באלכסנדריה, עדיין עומד. המבנים הללו ומבנים נוספים כמו גשרים, סכרים ותעלות, נבנו זכות פיתוחים הנדסיים ומדעיים שמקורם ברחבי האימפריה.
דת
בצפון מערב חצי האי, דתות קלטיות ילידיות שרדו בתקופת האימפריה. טקסים לאלים שונים בוצעו באוויר הפתוח ולא במקדשים, למגוון גדול של אלים שזוהו לעיתים עם אלים רומיים. בגליציה ובאסטוריאס של ימינו יש שרידים של מזבחים לאלים אנדרוני, קנידיאדו ו-לקידוס, שזוהו עם יופיטר. באזור של קלטיבריה נמצאו שרידים של פולחן לעלות פוריות וחקלאות שמזוהות בתור "האמהות" (Matres). בדרך כלל, כל אחד מהאלים הללו לא זכה לפולחן נרחב בקרב עמי האזור אלא היה אל פטרון של שבט או קהילה מסוימים.
לדת הייתה השפעה נרחבת על חיי היום-יום בפרובינקיה. כמו בתחומים אחרים, לחיי הדת בפרובינקיה היו סממנים איבריים מקומיים, שהתערבבו עם סממנים רומיים, יווניים וקרתגניים/פיניקיים שיובאו לחצי האי. עוד ב-206 לפנה"ס, עם גירוש הכוחות הקרתגניים מחצי האי בעקבות המלחמה הפונית השנייה, פולחן של אלים רומיים יובא על ידי החיילים המשוחררים שנשלחו על ידי רומא ליישב את האזור. בין היתר, את האלים יופיטר, יונו ומינרווה, הידועים גם בתור השלשה הקפיטולינית. במבצר בטראקו שנבנה בשלהי המאה השלישית לפנה"ס נמצא תבליט בדמותה של מינרבה, זו הדוגמה הידועה המוקדמת ביותר של נוכחות דתית רומית בחצי האי האיברי.
בתקופת הרפובליקה, המושבות הרומיות בחצי האי בחרו כוהני דת ומגיסטרטים שניהלו את ענייני הדת והפולחן. הקפיטוליום (מקום פולחן המוקדש לשלשה הקפיטולינית) באמפוריון הוא הראשון שהוקם מחוץ לאיטליה, והוא דוגמה לחשיבות של ניהול קפדני של הפולחן הציבורי בעיניי תושבי הפרובינקיה הרומאיים.
בניגוד לדת הרומית, בדתות האיבריות המקומיות לא היה מנהג של פולחן באמצעות תמונות ופסלים. למרות זאת, אלים רומיים אומצו בהדרגה על ידי האליטה של הערים הילידיות במזרח חצי האי, ראייה לכך היא הופעתם של מטבעות עם דמויות ופרצופים המזוהים עם אלים רומיים שנטבעו על ידי האליטה המקומית, בהשראת וברשות השלטון הרומי. כמו כן, אלים יווניים ופיניקיים אשר זכו לפולחן בחצי האי החלו להיות מזוהים עם מקביליהם הרומיים. דוגמה לכך הוא הזיהוי של דיאנה הרומית עם ארטמיס מאפסוס. פסל שיוחס לדיאנה נמצא באמפוריון, מקום בו היה במשך זמן פולחן לארטמיס.
בתקופת האימפריה המוקדמת, גל ההגירה של מתיישבים רומאיים למזרח הפרובינקיה (שהוקמה כפרובינקיה אימפריאלית באופן רשמי ב-27 לפנה"ס) האיץ את התבססות הדת הרומית באזור. כמו כן, תושבים היספניים ששירתו בחילות העזר (auxilia) שהקים אוגוסטוס, כאשר חזרו למקומות מגוריהם לאחר מסעות הקרב בהם היו במגע קרוב עם אזרחים רומיים ששירתו בלגיונות, סייעו להתשפטות הדת הרומית אל החלקים הפחות מעוירים של הפרובינקיה. למרות זאת, בצפון מערב השפעתה של הדת הרומית הייתה מצומצמת ומוגבלת רק למרכזים אדמיניסטרטיביים כמו אסטוריקה אוגוסטה (אסטורגה של ימינו).