cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולורדו אוולאנש
1995 - 2001: הצלחה מיידית בדנוור
בעונת 2000 עברו האוולאנש לאולמם החדש, פפסי סנטר במרכז דנוור, והמשיכו להבריק עם אליפות נוספת של הבית הצפון-מערבי, כאשר לקראת הפלייאוף חיזקה הקבוצה את ההגנה עם צירופו של ריי בורק הוותיק, אחד המגינים הגדולים בהיסטוריה של ה-NHL, שעבר לקבוצה לאחר 21 עונות במדי בוסטון ברואינס בניסיון לזכות לראשונה בגביע סטנלי. אחרי ניצחונות קלים בפלייאוף על פיניקס קויוטיס ודטרויט רד וינגס עלו האוולאנש לגמר החטיבה המערבית, שם חיכתה להם שוב דאלאס סטארס שהגיעה כאלופה המכהנת. כמו עונה קודם לכן נמשכה הסדרה לשבעה משחקים מלאים, וכמו עונה קודם לכן הייתה ידם של הסטארס לבסוף על העליונה.
עונת 2001 הייתה עונה מוצלחת במיוחד עבור הקבוצה, שסיימה את העונה הרגילה עם מאזן מצוין של 52 ניצחונות, 16 הפסדים, 10 תיקו ו-4 הפסדים בהארכה, המאזן הטוב ביותר בליגה שזיכה אותם שוב בגביע הנשיאים. סאקיק, שצבר 118 נקודות, זכה בגביע הארט כ-MVP של העונה ובפרס לסטר פירסון כ-MVP של איגוד השחקנים. בפלייאוף דרסו האוולאנש בסיבוב הראשון את ונקובר קנאקס, אולם בסיבוב השני נתקלו בקשיים לפני שניצחו בשבעה משחקים את לוס אנג'לס קינגס. בגמר החטיבתי, החמישי שלהם בשש עונות, ניצחו האוולאנש את סנט לואיס בלוז בחמישה משחקים ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי, שם פגשו את האלופה המכהנת, ניו ג'רזי דווילס - הקבוצה ששיחקה בדנוור בין 1976 ו-1982 ונקראה אז קולורדו רוקיז.
הסדרה בין קולורדו של ההווה וקולורדו של העבר התעלתה לרמה גבוהה והגיעה לשבעה משחקים, כאשר האוולאנש עומדים לפני הפסד כשהגיעו לניו ג'רזי בפיגור 3:2 בסדרה. שני משחקים מצוינים של פטריק רואה בשער הביאו לאוולאנש ניצחון בשניהם, כאשר רואה סופג רק שער אחד, והאוולאנש זכו בפעם השנייה בגביע סטנלי. רואה זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף. המגן הוותיק ריי בורק, שהצליח במטרתו לזכות בגביע סטנלי לאחר 23 עונות משחק בליגה, פרש מפעילות כאלוף.
2002 - 2005: עדיין תחרותיים
למרות חסרונו של פורשברג סיימו האוולאנש את העונה הרגילה שוב כאלופת הבית הצפון-מערבי. בסיבוב הראשון בפלייאוף פגשו את לוס אנג'לס קינגס, וכמו בעונה הקודמת נזקקו לשבעה משחקים מלאים לפני שעברו לסיבוב השני, בעזרתו של פורשברג שחזר בזמן לפלייאוף. פורשברג היה משמעותי גם בסיבוב השני מול סן חוזה שארקס, כאשר כבש שער ניצחון במשחק השישי והציל את האוולאנש מהדחה, ואז כבש את השער היחיד במשחק השביעי והמכריע כדי להעלות את האוולאנש לגמר החטיבתי זו השנה השביעית בשמונה עונות.
הגמר החטיבתי סידר לאוולאנש עוד מפגש, חמישי בשבע העונות האחרונות, עם היריבה המושבעת דטרויט רד וינגס. הפעם היו אלה האוולאנש ששמטו יתרון של 3:2 בסדרה, כאשר לא כבשו בשני המשחקים האחרונים והושפלו בתבוסה של 7:0 במשחק השביעי והמכריע.
לאחר התחלה קשה של עונת 2003 פוטר המאמן בוב הארטלי שאימן את הקבוצה מאז עונת 1999, והחליף אותו עוזרו טוני גרנאטו. גרנאטו סייע לאוולאנש להתאושש למרות היעדרות ארוכה של ג'ו סאקיק וכושר ירוד של פטריק רואה המבוגר שהיה כבר מעבר לשיאו. האוולאנש זכו באליפות הבית הצפון-מערבי בפעם השמינית ברציפות, וכך שברו שיא NHL ישן שהוחזק על ידי מונטריאול קנדיאנס. לסיבוב הראשון של הפלייאוף הגיעו האוולאנש כמועמדים ברורים לניצחון מול מינסוטה ויילד, קבוצת התרחבות שהצטרפה לליגה בעונת 2001 וזו הייתה לה סדרת הפלייאוף הראשונה בתולדותיה. האוולאנש אכן עלו ליתרון של 3:1 בסדרה, אולם הוויילד התאוששו והפתיעו את האוולאנש בשלושת המשחקים הבאים, שניים מהם בדנוור. לאחר ההפסד המפתיע פרש פטריק רואה מפעילות כשבאמתחתו מספר שיאי קריירה (שיא הניצחונות שלו נשבר מאז על ידי מרטן ברודר, שוער ניו ג'רזי דווילס).
האוולאנש החלו את עונת 2004 עם שני כוכבי התקפה מוכחים שהגיעו ממייטי דאקס אוף אנהיים, פול קארייה והפיני טמו סלאנה, אולם קארייה הושבת למרבית העונה בשל פציעות וסלאנה הפגין כושר הבקעה ירוד. השוער השווייצרי דויד אייבישר, שהיה מחליפו של פטריק רואה, נכנס בהצלחה לנעליו הגדולות של רואה. האוולאנש החמיצו את אליפות הבית הצפון-מערבי ושברו את רצף השיא שלהם לאחר שניצחו רק בשני משחקים מתוך עשרת האחרונים של העונה, אולם סיימו עם 100 נקודות בטבלה ועלו לפלייאוף. המאבק על ראשות הבית מול ונקובר קנאקס קיבל ביטוי בעבירה קשה שביצע כוכב הקנאקס טוד ברטוזי על סטיב מור מהאוולאנש במשחק בין שתי הקבוצות, עבירה שגרמה למור שברים בחוליות הצוואר וסיימה את הקריירה שלו. ברטוזי הושעה לשנה וחצי ממשחק בעקבות אותה עבירה.
בפלייאוף עברו האוולאנש בקלות את דאלאס סטארס, אולם בסיבוב השני נוצחו על ידי סן חוזה שארקס.
2006 - 2019: בינוניות יחסית
האוולאנש חזרו מעונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה למציאות חדשה, מציאות שבה בליגה יש תקרת שכר נוקשה. בהיותה קבוצה מושכת קהל ואחת העשירות בליגה, תקרת השכר פגעה בקבוצה שנאלצה לוותר על פורשברג, קארייה, סלאנה והמגן הוותיק אדם פוט, כדי לשמר תחת תקרת השכר את ג'ו סאקיק והמגן רוב בלייק. למרות השחקנים שאבדו לקבוצה היא סיימה עוד עונה רגילה חזקה ועלתה לפלייאוף בקלות. בפלייאוף הביסו שוב את דאלאס סטארס בסיבוב הראשון, אולם בסיבוב השני הובסו בארבעה משחקים על ידי מייטי דאקס אוף אנהיים. זו הייתה הפעם הראשונה אי פעם שהאוולאנש הפסידו בסדרת פלייאוף בלי לנצח בה ולו משחק אחד. בסיום העונה עזב המנהל הוותיק פייר לקרואה, ששירת את הקבוצה מאז 1994 כשהייתה עדיין בקוויבק, את משרתו, ומונה לנשיא כבוד של המועדון.
בעונת 2007 נשארו בקבוצה רק שני שחקנים שזכו בגביע סטנלי עם הקבוצה ב-2001 - ג'ו סאקיק והחלוץ הצ'כי מילאן היידוק. פול סטאסטני, בנו של כוכב העבר של הקבוצה פטר שטיאסטני, הגיע לקבוצה לאחר שנבחר בדראפט עוד ב-2005. הקבוצה הצעירה של האוולאנש, למרות מאזן חיובי, החמיצה את הפלייאוף בפעם הראשונה מאז שהקבוצה עברה לדנוור ב-1995.
במהלך עונת 2008 חזרו לקבוצה כוכביה הוותיקים, אדם פוט ופטר פורשברג. ההגנה התחזקה גם בבלארוסי הוותיק רוסלן סליי. אף על פי שסיימו את העונה במאזן זהה לעונה הקודמת, הספיק הפעם המאזן לעלייה לפלייאוף. האוולאנש עברו בסיבוב הראשון את סן חוזה שארקס, ופגשו בסיבוב השני את יריבתם הגדולה דטרויט רד וינגס לאחר הפסקה בת שש שנים. הרד וינגס הביסו את האוולאנש בארבעה משחקים.
עונת 2010/11 הייתה החלשה ביותר של האוולאנש מאז המעבר לדנוור ועד 2016/17. היא סיימה אותה במקום ה-14 והלפני אחרון בחטיבה המערבית, עם 30 ניצחונות ו-68 נקודות בלבד. גם עונות 2011/12 ו-2012/13 היו חלשות והסתיימו בתחתית הליגה. עם סיום עונת 2012/13 התמנה שוער העבר של הקבוצה, פטריק רואה, למאמן. תחת רואה השתפרה הקבוצה וזכתה באליפות הבית המרכזי, אך בפלייאוף נוצחה במפתיע בסיבוב הראשון על ידי מינסוטה ויילד. למרות ההדחה נבחר רואה למאמן העונה ב-NHL וזכה בגביע ג'ק אדמס.
הקבוצה חזרה לסורה בעונת 2014/15, סיימה במקום האחרון בבית המרכזי והחמיצה את הפלייאוף. עונה לאחר מכן, ב-2015/16, השתפרה הקבוצה ונאבקה עד שלהי העונה על מקום בפלייאוף, אך לבסוף כשלה בניסיון. בסיום אותה עונה הודיע פטריק רואה על עזיבתו את עמדת המאמן.
עזיבתו של רואה לא הביאה מזור לקבוצה, שסיימה את עונת 2016/17 עם המאזן הגרוע בליגה בהפרש גדול מהמקדימות אותה, והגרוע ביותר שלה מאז שעברה לדנוור - 22 ניצחונות ו-48 נקודות בלבד.
בשתי העונות שלאחר מכן חזרו האוולאנש בקושי לפלייאוף מהמקום השמיני בחטיבה המערבית, כך שבשתיהן נפגשו בפלייאוף עם הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בחטיבה. בעוד ב-2017/18 הודחו האוולאנש כצפוי על ידי נאשוויל פרדטורס, ב-2018/19 הצליחו האוולאנש להפתיע את קלגרי פליימס ולהדיח אותה בחמישה משחקים בטרם הודחו בסיבוב השני במשחק שביעי ומכריע על ידי סן חוזה שארקס.
2019 - ההווה: שיבה לצמרת ואליפות שלישית
לעונת 2019/20 התייצבו האוולאנש אחרי מהפכה בסגל, שבתוכה בלטו רכישתם של החלוצים נאזם קאדרי מטורונטו מייפל ליפס ואנדרה בורקובסקי מוושינגטון קפיטלס, והחתמתו של המגן קייל מקאר, ה-MVP של ליגת המכללות האמריקאית בעונה הקודמת. המהפכה בסגל הוכיחה את עצמה, כאשר בעונה הרגילה, שהופסקה לפני סיומה עקב מגפת הקורונה, דורגו האוולאנש שניים בחטיבה המערבית.
גם אחרי פגרת הקורונה, עם תחילת הפלייאוף, הפגינו האוולאנש כושר מצוין. בהנהגתם של קארדי, בורקובסקי, וכוכבה הוותיק של הקבוצה ניית'ן מקינון, הצליחה הקבוצה בבית המוקדם שנוסף לפלייאוף באותה שנה עבור ארבע המדורגות ראשונות בחטיבה, סיימו אותו עם שני ניצחונות מול הפסד אחד בהארכה, ושמרו על דירוגם במקום השני - אבל איבדו את שוערם הפותח, הגרמני פיליפ גרובאואר, שנפצע ולא חזר לשחק עוד בפלייאוף.
בסיבוב הראשון הביסו את אריזונה קויוטיס תוך גילוי עליונות מוחלטת, בדרך לסדרה מול דאלאס סטארס בסיבוב השני.
הסדרה מול הסטארס התעלתה לרמה גבוהה מאוד והייתה מרובה בשערים. האוולאנש סבלו עם זאת מיכולת בינונית של השוער המחליף הצ'כי פאבל פרנסוז, והחליטו לשחק בחלק השני של הסדרה עם שוערם השלישי מייקל הצ'ינסון. בעזרת יכולת משופרת של הצ'ינסון חזרו האוולאנש מפיגור בסדרה וכפו משחק שביעי ומכריע, שהגיע להארכה, בה ספגו האוולאנש שער מכריע והודחו בקושי רב. קייל מקאר זכה בגביע קאלדר כרוקי העונה ב-NHL.
האוולאנש ביססו את מעמדם בצמרת הליגה גם בעונת 2020/21 שקוצרה בשל מגפת הקורונה. עם 82 נקודות ב-56 משחקים בלבד, זכו האוולאנש בגביע הנשיאים כבעלי המאזן הטוב בליגה. אחרי ניצחון קל בסדרה של ארבעה משחקים בלבד על סנט לואיס בלוז, בה כבשו 20 שערים, נכשלו האוולאנש בסיבוב השני מול וגאס גולדן נייטס.
עונת 2021/22 הייתה עונה מצוינת עבור האוולאנש לכל אורכה. מתחילת העונה התבססה הקבוצה בצמרת החטיבה המערבית, וסיימה את העונה הרגילה במאזן הטוב ביותר בחטיבה - 119 נקודות. בפלייאוף המשיכה הקבוצה להצטיין ולגלות עליונות ברורה על יריבותיה, ועם ניצחונות בסדרות על נאשוויל פרדטורס, סנט לואיס בלוז ואדמונטון אוילרס - הראשון והאחרון בלי להפסיד ולו משחק אחד - הגיעו לסדרת הגמר על גביע סטנלי מול אלופת השנתיים הקודמות, טמפה ביי לייטנינג.
סדרת הגמר הייתה קשה יותר מהסדרות שעברו האוולאנש בדרך לגמר, אבל בסופו של דבר התגברו האוולאנש על הלייטנינג בשישה משחקים וזכו בגביע סטנלי לראשונה מאז 2001. המגן קייל מקאר, שב-20 משחקים בפלייאוף כבש 8 שערים ומסר 21 אסיסטים, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
יריבויות
היריבות הגדולה של האוולאנש היא עם דטרויט רד וינגס, תוצאה של חמש סדרות פלייאוף בין הקבוצות בשבע השנים הראשונות של האוולאנש בדנוור. היריבות החלה כבר בעונת 1996, הראשונה של האוולאנש בדנוור, כאשר במהלך סדרת הגמר החטיבתי ביניהן ספג שחקן הרד וינגס כריס דרייפר עבירה קשה מקלוד למיה ונאלץ לעבור ניתוח שחזור בפניו. האוולאנש ניצחו את הרד וינגס בדרך לזכייה בגביע סטנלי. עונה לאחר מכן, במשחק עונה רגילה בין הקבוצות, פרצו תשע קטטות בין השחקנים, כולל קטטת שוערים - דבר נדיר למדי - בין פטריק רואה למייק ורנון. הקבוצות נפגשו שוב בגמר החטיבתי, והפעם ניצחו הרד וינגס בדרך לזכייה משלהם בגביע סטנלי.
בתקופת קוויבק, היריבה הגדולה של הקבוצה הייתה מונטריאול קנדיאנס, הקבוצה הגדולה והוותיקה של קוויבק. רוב מפגשי הפלייאוף ביניהן הסתיימו בניצחון של הקנדיאנס.
קהל
האוולאנש ידועים בקהל הנאמן שלהם, שקיבל אותם בהתלהבות מיד כשעברו לעיר מקוויבק. כמעט בכל משחקי הקבוצה, הן ב"מקניקולס ארנה" והן בבול ארנה החדש, נמכרו כל הכרטיסים. בין תחילת העונה הראשונה שלהם בדנוור, עונת 1996, ועד תחילת עונת 2006, נמכרו כל הכרטיסים עד האחרון שבהם לכל משחק בית.
סגל שחקנים
נכון ל-30 במרץ 2023
צאפיה זע'לול
צאפיה זע'לול (בערבית: صفية زغلول; 1877 - 12 בינואר 1946) הייתה פעילה פוליטית ופמיניסטית מצרית, מתומכות המהפכה למען עצמאות מצרים וממייסדי מפלגת אל-ופד. אשתו של סעד זע'לול, מהפכן שפעל למען עצמאות מצרים מהכיבוש הבריטי וראש ממשלת מצרים הראשון. הייתה מראשי מהומות 1919 ודמות פוליטית משפיעה ופופולרית, ידועה כ"אם המצרים".
קורות חייה
צאפיה זע'לול נולדה בשנת 1877 למשפחה מן האליטה העות'מאנית-מצרית הישנה. אביה, מוסטפא פהמי, היה ראש ממשלת מצרים הקולוניאלית במשך 13 שנה.
כשהייתה בת 18, נישאה צאפיה לסעד זע'לול, שהיה אז בן 36. הסופר קאסם אמין הוא שהכיר בין השניים. סעד היה ממעמד הפלאחים, ולא היה נהוג באותה תקופה שבת ממשפחת האליטות תתחתן עם גבר ממעמד זה, אולם אביה נתן את ברכתו.
סעד היה למנהיג המאבק נגד הקולוניאליזם הבריטי, וצאפיה לא נשארה בצלו, אלא השתתפה ותמכה במהומות 1919 כבר בתחילתם. למעשה, כשסעד הוגלה בשל פעילותו, הפכה צאפיה לדמות מרכזית במפלגת אל-ופד החדשה, וביתה היה למעין מטה של פעילי המהפכה. ממעמד מנהיגות זה, היא המשיכה לייעץ לבעלה מרחוק, ולייצג אותו בקרב חברי המפלגה.
הנשים המצריות באותה תקופה התנגדו לחוקים הבריטיים בכמה דרכים: חרם כלכלי, שביתות, והפצת חומרים כתובים נגד הקולוניאליזם הבריטי. השתתפות הנשים במהומות 1919 היה לאירוע המכונן לחיבור בין התנועה הפמיניסטית המצרית, שהייתה בפריחה, לבין התנועה הלאומית. המרד נתן במה בפעם הראשונה להשמעת קולות של נשים במרחב הציבורי, ובאופן שהתקבל מתוך הסולידריות הרווחת בין הקבוצות.
בכך הייתה צאפיה למנהיגה בשתי החזיתות. היא ארגנה הפגנה גדולה נגד הקולוניאליזם של 500 נשים, אשר יצאו מביתה של הודא שעראווי, ולאחר מכן המשיכה לארח את הפעילות בביתה. היא נודעה כדמות אם לפוליטיקה הרדיקלית המתפתחת בארצה, ונקראה "אם המצרים", וביתה נקרא "בית האומה". באותה תקופת גלות של סעד, היא גם נסעה לפגוש אותו בלונדון ובפריז כדי לבקש תמיכה לעצמאות מצרים. בחזרה במצרים, הייתה נואמת, כותבת עתירות ועלונים, ומעודדת את חבריה וחברותיה למאבק. כשסעד ועמיתיו היו במעצר לפני שהוגלה, היא סייעה לנשותיהם של העצורים להבריח אליהם פתקים. כשהדבר התגלה, הועברו הגברים לכלא אחר, אך גם לשם הצליחה צאפיה להיכנס, כשהיא מחופשת לאישה זקנה, ובמשך כשעה דיברה עם המהפכנים, הרגיעה ועודדה אותם.
ב-1922, כאשר בריטניה הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאות מצרים, נערכו בחירות לשלטון ומפלגתו של סעד זכתה בניצחון סוחף, והוא נהייה ראש הממשלה הראשון של מצרים העצמאית. היא הייתה רעיית מנהיג מצרים הראשונה להופיע בציבור ללא כיסוי ראש. היא נותרה כדמות בעלת השפעה פוליטית, וכשסעד נפטר בשנת 1927, היא עמדה במרכז בחירת יורשו לתפקיד. גם בשנים אלה, עמדה צאפיה בראש פלג הנשים באל-ופד, ופעלה למען זכויות נשים, למרות אזהרות שקבלה מראש הממשלה המכהן, איסמעיל צידקי, להפסיק. אך ב-1937 החליטה לפרוש מחיי הציבור, בעקבות קרע במפלגה.
צאפיה זע'לול נפטרה ב-12 בינואר 1946.
די. וו. מופט
'''דונלד ווֹרֶן "די. וו." מוֹפֶט (באנגלית: Donald Warren "D.W." Moffett'''; נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
מופט נולד בהיילנד פארק שבאילינוי ולמד בבית ספר פרטי בגרמניה, לאחר שסיים לימודי יחסים בינלאומיים באוניברסיטת סטנפורד החל לעבוד בבנק השקעות בשיקגו אך הוא לא היה מרוצה מעבודתו ופנה ללימודי משחק.
הוא הופיע במספר הפקות תיאטרון בשיקגו. ב-1987 החל לראשונה להופיע בקולנוע, ב-1990 שיחק לצד שריל לאד בסרט המתח "ליסה" ובאותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "Fine Things" המבוסס על רומן מאת דניאל סטיל, ב-1993 גילם בלש בסרט בדרך למטה, ב-2000 הופיע בסרט הפשע טראפיק, ב-2003 שיחק בסרט הנעורים שלוש עשרה.
ב-2011 החל לשחק תפקיד קבוע בסדרה הוחלפו בלידתן.
MRC-5
MRC-5 (רא"ת: מועצת המחקר הרפואי זן תאים 5) הוא קו תרבית תאים דיפלואידי המורכב מפיברובלסטים, שפותח במקור מרקמת הריאה של עובר זכר לבן אשר הופל בשבוע ה-14. קו התאים בודד על ידי ג'יי.פי. ג'ייקובס ועמיתיו בספטמבר 1966 מהשתכפלות השביעית של האוכלוסייה של הזן המקורי, וידוע שתאי MRC-5 עצמם מגיעים להזדקנות תאית לאחר כ-45 הכפילות השתכפלותיות אוכלוסייה.
יישומים
תאי MRC-5 משמשים כיום לייצור מספר חיסונים, כולל נגד הפטיטיס A, וריצלה זוסטר ופוליו.
ריבוי מי שפיר
ריבוי מי שפיר (באנגלית: Polyhidramnions) הוא מונח רפואי הבא לתאר מצב בו קיים עודף במי שפיר בשק השפיר ברחם במהלך ההריון.
שכיחות המקרים בהם יש ריבוי מי שפיר עומדת על כ-1%-2% מכלל ההריונות. ריבוי מי שפיר מוגדר כמצב בו מדד מי השפיר (Amniotic Fluid Index או AFI) הוא מעל 24–25 ס"מ.
הסיבוכים המיילדותיים הקשורים בריבוי מי שפיר כוללים לידה מוקדמת, סיכון מוגבר להיפרדות שליה ו-Prolapse של חבל הטבור באופן שבו לעובר נגרמת טכיקרדיה ומצוקה עוברית. ריבוי מי שפיר קשור גם ביותר מצגי עכוז ובסיבוכים שונים במהלך הלידה. גם לאחר הלידה קיים סיכון מוגבר יותר לדימום במשכב הלידה (Post-partum hemmorhage) - הרחם, שהיה עד מועד הלידה מורחב מאוד, מתקשה להתכווץ.
סיבות לריבוי מי שפיר
בכשני שלישים מהמקרים, לא ידועה הסיבה לריבוי מי שפיר, כאשר בשאר המקרים הסיבות יכולות לכלול בין השאר:
טיפול
טיפול בריבוי מי שפיר נעשה רק במצבים בהם ה-AFI גבוה מ-25 ס"מ. כאשר יש לידה, בנוכחות ריבוי מי שפיר, יש לפקוע את מי השפיר באמצעות מחט וכך להגיע לפקיעה מבוקרת. זאת כדי להימנע ממצב בו המים יורדים במהירות ונוצר Prolpase של חבל הטבור.
במקרים קשים של ריבוי מי שפיר אין טיפול יעיל, ניתן להוריד את הלחץ הבטני על ידי ניקוז מי שפיר, אולם אין טיפול תרופתי מתאים.
אנדריי ווזנסנסקי
אנדריי ווזנסנסקי (ברוסית: Андрей Вознесенский; 12 במאי 1933 – 1 ביוני 2010) היה משורר רוסי וסובייטי.
חייו
ווזנסנסקי, יליד מוסקבה, היה בן למהנדס שהתמחה בתחום בניית תחנות כוח הידרואלקטריות. למד בבית הספר במוסקבה וכבר בגיל 14 שלח את שיריו לבוריס פסטרנק. לצד ולדימיר מאיאקובסקי ווזנסנסקי ראה בו את מורו בשירה. הקשר ביניהם נמשך לאורך שנים. בשנת 1957 אנדריי ווזנסנסקי סיים את לימודיו במכון לאדריכלות במוסקבה והוסמך לאדריכל.
בשנת 1958 פורסם ספר שיריו הראשון שזכה לתגובה צוננת מהשלטונות. עורך הספר פוטר מעבודתו ואף נשקל לגנוז את כל הספרים שהודפסו. ווזנסנסקי כמו בלה אחמדולינה ויבגני יבטושנקו קיבל יחס צונן מהשלטונות גם בהמשך. בשנת 1963, במהלך פגישת ניקיטה חרושצ'וב עם נציגי אנשי התרבות הסובייטי, ווזנסנסקי הוצג כאויב וכרושצ'וב אף איים שיגרש את ווזנסנסקי מהמדינה. למרות יחס זה, ווזנסנסקי קיבל אישורים לצאת מגבולות המדינה באופן תדיר, אך הוא לא היה רשאי להופיע עם שיריו בארצות הברית. במהלך נסיעות אלו הוא התיידד עם ארתור מילר ואלן גינסברג.
בשנת 1963 ווזנסנסקי כתב שיר שהוקדש לחייו של ולדימיר לנין בזמן גלותו בצרפת. בשנת 1964 הוא התחתן עם זויה בוגוסלבסקי והם היו נשואים עד יום מותו. קובץ שירים שהוא כתב בשנת 1965 היה בסיס להצגה מוצלחת בתיאטרון טגנקה בשנת 1965. במהלך שנות ה-60 הוא הרבה להופיע עם שיריו במוזיאון הפוליטכני במוסקבה.
בשנות ה-70, ווזנסנסקי פרסם מספר ספרים עם שיריו החדשים, הופיע הרבה בטלוויזיה ובשנת 1978 הוענק לו פרס ברית המועצות. אומנם כבר באותה שנה ווזנסנסקי השתתף באלמנך "מטרופול" שיצאה לאור בצרפת ללא ידיעת השלטונות.
במשך שנים ווזנסנסקי כתב מילים לשירים פופולריים של מלחינים שונים. הוא שיתף פעולה עם ריימונד פאולס וזמרת ידוע אלה פוגצ'ובה.
על בסיס שיריו נכתבה אופרת רוק הראשונה בברית המועצות שהועלתה על הבמה על ידי מארק זכרוב בשנת 1981 ומוצגת עד היום.
בשנים אחרונות המשורר היה חולה מאוד אך המשיך לכתוב שירה. ווזנסנסקי נפטר בשנת 2010 בפרדלקינו (שלאחר מכן אוחדה עם מוסקבה) משבץ מוחי ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
במשך מספר שנים ווזנסנסקי היה מארגן מפגשים חצי שנתיים לזכר מורו בוריס פסטרנק.
נבחרת בלגיה בכדורגל נשים
היסטוריה
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-1976, ובו היא ניצחה 1–2 את צרפת בריימס. בשנים אלו שיחקה בלגיה בעיקר מול נבחרת אירופאיות אחרות, וללא כל מסגרת רשמית כלשהי.
ב-28 בספטמבר 1982, החלה בלגיה להשתתף במשחקי המוקדמות של אליפות אירופה הראשונה שתוכננה להיערך ב-1984. היא שובצה לבית המוקדם עם, ו, אך סיימה במקום האחרון בבית ולא העפילה לטורניר הגמר. בשנים שעברו נכשלה בלגיה שוב ושוב בהעפלה לאליפות אירופה, וגם למשחקי הגביע העולמי היא לא הצליחה להעפיל מעולם.
ב-1984, לקחה הנבחרת חלק בטורניר המונדיאליטו השני שנערך באיטליה. היא סיימה את הטורניר במקום הרביעי והאחרון, לאחר שניצחה במשחק אחד, סיימה אחד בתיקו והפסידה בשניים. היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון שבו השתתפה בלגיה, עד גביע אלגארבה ב-2016.
מאלבוס
מאלבוס (שם מדעי: Maleevus) הוא סוג מוטל בספק של דינוזאור צמחוני ממשפחת האנקילוזאוריים אשר התקיים במשך הקרטיקון שלפני 90 מיליון שנה (ייתכן שלפני 83–98 מיליון שנה) מזמננו במונגוליה. סוג זה מכיל מין יחיד - Maleevus disparoserratus.
תיאור
המאלבוס היה דמוי-אנקילוזאור קטן יחסית שנחשב בתחילה כשייך לסוג פינקוזאורוס (Pinacosaurus; בעבר כונה Syrmosaurus), והמאובנים שלו נמצאו בחפירות במונגוליה באזור "Shiregin Gashun" בשנות ה-40. החוקר הרוסי יבגני מאלב כינה את שם המין החדש כשהשתייך לסוג Syrmosaurus. החוקרת טטיאנה טומנובה (Tatyana Tumanova), העבירה את המין לסוג החדש, הקרוי על שם החוקר מאלב.
סוג זה היה קרוב כנראה לתאלרורוס ולפינקוזאורוס והוא ידוע רק משרידי לסת באורך 12 ס"מ, מה שמעלה סבירות שאורכו בבגרות הגיע ל-6 מטרים. עם זאת כיום לא בטוחים שזהו סוג תקף.
אלי לנדרי
אלי לנדרי (באנגלית: Ali Landry; נולדה ב-21 ביולי 1973) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. מיס ארצות הברית 1996.
ביוגרפיה
לנדרי נולדה בלואיזיאנה והייתה מעודדת בתיכון ולאחר מכן עשתה תואר באוניברסיטה בתקשורת המונים.
ב-1990 זכתה בתואר "מיס הנוער של לואיזינה" ועלתה לחצי הגמר בתחרות הארצית.
ב-1996 זכתה בתואר "מיס לואיזיאנה" ולאחר מכן נבחרה למיס ארצות הברית, ובתחרות מיס תבל עלתה לשלב 6 המועמדות הסופיות.
משחק
לנדרי שיחקה במספר סרטי קולנוע והופיעה בין היתר בסדרות הטלוויזיה היפים והאמיצים ופליסיטי.
בשנת 2003 החלה לגלם את ריטה לפלור במשך 3 עונות בסיטקום "איב" ברשת UPN בכיכובה של הראפרית איב.
בשנת 2018 התארחה בעונה השנייה של הסדרה "קווין יכול לחכות" ב-CBS.
חיים אישיים
ב-2004 נישאה לשחקן מריו לופז ונפרדה ממנו באותה שנה.
נערות הכבלים
נערות הכבלים (בספרדית: Las chicas del cable) היא סדרת טלוויזיה ספרדית ששודרה מאפריל 2017 עד יולי 2020 בשרתי נטפליקס. עלילתה מתרחשת בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 ומככבים בה אנה פרננדז, נדיה דה סנטיאגו, בלנקה סוארז ומגי סיוונטוס. העונה הראשונה, המורכבת משמונה פרקים, עלתה לראשונה בנטפליקס ברחבי העולם ב-28 באפריל 2017. העונה השנייה שודרה ב-25 בדצמבר 2017, העונה השלישית יצאה ב-7 בספטמבר 2018. העונה הרביעית שוחררה ב-9 באוגוסט 2019. המחצית הראשונה של העונה החמישית והאחרונה, שוחררה בנטפליקס ב-14 בפברואר 2020. המחצית השנייה של העונה החמישית והאחרונה שוחררה בנטפליקס ב-3 ביולי 2020. הסדרה מגוללת את התלאות שעברו נשים עובדות בספרד בשנות ה-20 ובמיוחד את המגבלות הקשות על זכויותיהן של נשים ספרדיות בחברה הנשלטת על ידי גברים.
עלילה
בשנת 1928 חברת תקשורת מודרנית מתחילה לפעול במדריד. הסדרה מספרת כיצד חייהן של ארבע נשים צעירות משתנים לאחר שהן מתחילות לעבוד בחברה זו, שמציעה להן שכר הגון וקצת עצמאות. כל אחת מהארבעה נקשרת בדרכים שונות למשפחות, לבני זוגם או לזכרונותיהם, אך הן מפתחות חברויות קרובות בקרב הקבוצה בעבודתן כטלפניות.
מארק לוין
מארק לוין (באנגלית: Mark Levin; נולד ב-21 בספטמבר 1957) הוא עורך דין, עיתונאי, שדרן רדיו וסופר יהודי-אמריקאי. מנחה תוכניות ברשת פוקס ניוז, וידוע ביותר בשל דעותיו השמרניות ובשל היותו מבקר חריף של המפלגה הדמוקרטית, וכן של חלק מחברי המפלגה הרפובליקנית (שלטענתו מהווים "רפובליקנים בשם בלבד").
קורות חיים
נולד בשנת 1957 בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית למשפחה יהודית. למד בבית הספר התיכון צ'לטנהאם בפנסילבניה. בשנת 1977 סיים לוין תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת טמפל. מאוחר יותר בשנת 1977 זכה לוין בבחירות לוועד בית הספר בצ'לטנהאם על בסיס הפחתת ארנונה. בשנת 1980 סיים לימודי תואר שני במשפטים. לאחר הלימודים, עבד לוין בחברת טקסס אינסטרומנטס. בהמשך עבד במגזר הציבורי עד שבשנת 1991 הצטרף למשרד עורכי דין.
בשנות ה-2000 החל לעסוק גם בתקשורת. הוא החל לעבוד בפוקס ניוז החל מפברואר 2018.
דעותיו
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך לוין במועמד טד קרוז במהלך הפריימריז הרפובליקניים. כשקרוז הפסיד בפריימריז, לוין החל לתמוך במועמד הרפובליקני לנשיאות, דונלד טראמפ. תמיכתו של לוין בטראמפ התעצמה מאז תחילת נשיאותו בינואר 2017.
לוין היה מתנגד חריף לנשיא ברק אובמה, ואף טען כי אובמה אוהד את האחים המוסלמים. בפברואר 2015 לוין טען כי אובמה מנסה להשמיד את ישראל. למרות זאת, נוהג לוין לבקר גם פוליטיקאים שמרנים בכירים רבים, ובהם הסנאטורים מיץ' מקונל ולינדזי גרהאם, ובעבר ביקר גם את פול ראיין וג'ון מקיין.
"אתם דוחפים אנשים לנקודה שמפחידה אותי מאוד. אי אפשר להתייחס ככה ל-100 מיליון איש".
לוין כתב את הספר 'סוכני בורות' שהיה רב המכר מספר 1 של הניו יורק טיימס בשנת 2019. הספר המהווה כתב אשמה נגד התקשורת הליברלית. את ההקדמה למהדורה העברית כתב עמית סגל.
במרץ 2023 טען בציוץ בטוויטר שמחלקת המדינה של ארצות הברית מממנת את המחאה נגד בנימין נתניהו, כנראה לטובת איראן. יאיר נתניהו שיתף טענה זו.
סטנלי מארק ריפקין
סטנלי מארק ריפקין (באנגלית: Stanley Mark Rifkin; נולד בשנת 1946) הוא פושע אמריקאי שהורשע בגנבת 10.2 מיליון דולר באמצעות העברת כספים טלפונית.
ריפקין עבד כטכנאי מחשבים ובשנת 1978 הקים בביתו בעמק סן פרננדו, ארצות הברית, חברה המספקת שירותי ייעוץ ותמיכה לארגונים שונים. תוך זמן קצר צבר לקוחות רבים וזכה לספק שירותי תמיכה לבנק לביטחון לאומי בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה.
במסגרת עבודתו קיבל גישה אל חדר העברות ששימש כרשת להעברת כספים מבנק אחד לאחר, נחשף למידע אודות נוהלי העברת הכספים וגילה את אופן השימוש בקוד מספרי לאישור עסקאות והעברות שהשתנה על בסיס יומי ונכתב על קיר באופן ידני, תדיר וגלוי.
בתאריך 21 אוקטובר, 1978, הגיע אל הבנק, עשה דרכו אל חדר העברות, מצא את הקוד לאישור עסקאות, שינן אותו ויצא.
ריפקין ניצל את תפקידו כיועץ בבנק ואת ההיכרות שלו עם מערכות המחשב הפנימיות, התקשר אל נותני השירות ובאמצעות טכניקות הנדסה חברתית והקוד לאישור עסקאות שמצא ושינן מבעוד מועד, הערים על הפקידים ולאחר מספר שיחות מול גורמים שונים הצליח לגרום להם לבצע העברה בנקאית בסך 10.2 מיליון דולר אל חשבון שהקים מראש בבנק ווזחוד הנדלס (Wozchod Handels), השוכן בעיר ציריך, שווייץ.
לאחר השוד, פנה אל חברת סחר סובייטית על מנת לרכוש יהלומים במשקל 43,200 קרט ששוויים מוערך בסכום של 8.1 מיליון דולר.
בתאריך 26 באוקטובר 1978, לאחר שקיבל את היהלומים, הכניס אותם למזוודה האישית שלו והבריח אותם לארצות הברית כדי למכור אותם באופן עצמאי.
בתאריך 1 בנובמבר, השותף העסקי שלו פול אובראיין (Paul O’Brien) דיווח על פעולותיו ללשכת החקירות הפדרלית (FBI), אך לא היה להם מספיק ראיות כדי להעמידו לדין. אובראיין אפשר לסוכני ה-FBI להאזין לשיחות הטלפון שלו ובשיחת טלפון שנערכה מול ריפקין, טמנו לו מלכודת והוא סיפק מידע שהספיק כדי להרשיעו.
בתאריך 5 בנובמבר, נתפס ריפקין והודה בהאשמות נגדו, אך שוחרר בערבות.
לאחר שהיה מעורב במספר הונאות נוספות, בתאריך 26 במרץ 1979. נאסר בשנית ונידון לשמונה שנות מאסר בכלא הפדרלי.
אינגבורג סורנסן
אינגבורג סורנסן ׁ(בנורווגית: Ingeborg Sørensen; נולדה ב-16 במאי 1948) היא דוגמנית ושחקנית קולנוע נורווגית.
בשנת 1972 זכתה בתחרות מיס נורווגיה, ובמקום השני בתחרות מיס עולם לשנת 1972.
ביוגרפיה
סורנסן נולדה בדראמן למשפחה שבבעלותה בית מרקחת.
ב-1969 ייצגה את נורווגיה בתחרות היופי מיס אינטרנשיונל ועלתה לשלב חצי הגמר, לאחר מכן היא עברה להתגורר בארצות הברית, ב-1972 ייצגה את מדינתה בשנית בתחרות מיס עולם והגיעה למקום השני, באותה שנה הצטרפה לבוב הופ במסגרת סיבוב ההופעות ב"ארגון השירות המאוחד" בבסיסי צבא ארצות הברית במספר מדינות.
במרץ 1975 נבחרה לנערת החודש של מגזין פלייבוי.
ב-1972 היא גילמה אחות בסרט "Top of the Heap".
ב-1975 הופיעה כשחקנית אורחת בדרמה הבלשית "בארטה" לצד רוברט בלייק. ובאותה שנה שיחקה בתפקיד זעיר בסרט קרמר נגד קרמר.
ב-1976 הופיעה גם בקומדיה "Holmes & Yoyo" ששודרה ב-ABC.
ב-2007 השתתפה בתוכנית השירה הריאליטית "Sangstjerner" בה ידוענים מתחרים על כישרון השירה שלהם.
דוד יכין
קורות חיים
דוד יכין נולד ב-1925 לאב יליד ירושלים ואם, ילידת משפחה אמידה מאלכסנדריה שבמצרים שעלתה לארץ ישראל אחרי נישואיה.אחיו הם אברהם יכין, הצייר, עזרא יכין ויהושע יכין, שהיו לוחמי לח"י לשעבר.
לאחר מאורעות תרפ"ט, שבמהלכם המון מוסלמי חמוש בסכינים יצא משער שכם והסתער על השכונות היהודיות, עברה המשפחה להתגורר בשכונת מחנה יהודה.
יכין למד בבית הספר כי"ח אליאנס, ולאחר מכן בבית הספר רטיסבון. במקביל ללימודיו עבד ב-"The Palestine Post" (לימים הג'רוזלם פוסט) ובהוצאת הספרים מסדה.
בשנת 1940 התגייס לחי"ש - חיל השדה של ארגון "ההגנה", ושהה כחצי שנה בקיבוץ בית הערבה. בשנת 1941 עזב את החי"ש, התגייס לאצ"ל ונשלח ל"כיבוש עבודה עברית" בנתניה. לנוכח שליטתו בשפות שימש כמתורגמן, כשנקלע לחקירת אירוע גנבה וזומן להתגייס למשטרה הבריטית שם שירת במשך שנה כאחראי על מחנה הבראה.
עם כיבוש אפריקה וגירוש צבאות מדינות הציר משם, נשלח יכין לאיטליה. הוא הוצב בטרנטו, עבר לנאפולי ולאחר הקרב במונטה קאסינו הוצב ברומא, שנכבשה על ידי בנות הברית, ושירת שם כשנתיים.
ב"מועדון היהודי" של הצבא הבריטי ברומא הכיר יכין את סילונה שרה לבית סונינו, שעבדה במקום לאחר שאביה נאסר ונשלח לאושוויץ. בינואר 1946 נישאו דוד וסילונה בחתונה דתית וצבאית. מאוחר יותר נערך גם טקס אזרחי בעיריית רומא. סילונה עלתה לארץ ישראל ביולי 1946. כחודשיים לאחר מכן, עם שחרורו מהצבא הבריטי, שב יכין לארץ ישראל ולפעילות מבצעית באצ"ל.
בדצמבר 1946 החל יכין לעבוד בדואר, במתחם "בווינגרד" בירושלים. הוא היה הממונה על רישום רשת הטלפונים, ובמקביל תפקד כמפקד האצ"ל בבניין הדואר. (אחיו עזרא יכין שהיה חבר לח"י עבד גם הוא בדואר).
כמפקד באצ"ל היה אחראי על אזורים בצפון ירושלים - סנהדריה, שער מנדלבאום והר ציון. לאחר השתלבות האצ"ל בצה"ל, במהלך מלחמת העצמאות, פיקד יכין על גדוד חי"ר.
במלחמת העצמאות נותק הר הצופים מירושלים וביולי 1948, יום לפני סיומה של ההפוגה הראשונה, נכנס לתוקפו הסכם בין המפקדים הצבאיים של ישראל והמפקדים של הלגיון הערבי על פירוז הר הצופים. בהסכם נקבע שישראל תחזיק בהר 85 שוטרים, החמושים בנשק קל בלבד, ו־35 אנשי סגל עובדים אזרחים. בנובמבר 1948 העלתה ישראל להר חיילים במדי שוטרים ובהם יכין, שמונה למפקד ההר. הכוחות הישראלים הצליחו להבריח להר נשק כבד יותר מהמותר בהסכם, והצליחו לבצר חלק ממתחם ההר.
אלי לוי (איש תקשורת)
אלי (אליהו) לוי (נולד ב-16 באוגוסט 1975) הוא דובר משטרת ישראל, לשעבר כתב חדשות 13 בצפון.
דוד יכין
קורות חיים
יכין שירת כמפקד הר הצופים עד מרץ 1949, ולאחר מכן כמפקד אזור בית נבאלה.
אלי לוי (איש תקשורת)
ביוגרפיה
בצעירותו, היה לוי שחקן כדורמים בתפקיד שוער ושימש כשוער השני של נבחרת ישראל בכדורמים.
דוד יכין
קורות חיים
ב-1950 החל יכין לעבוד במשרד התחבורה. הוא כיהן כמנהל אגף הרישוי, ניהל פרויקטים ארציים בתחומי הרישוי, התחבורה והבטיחות, כיהן כמנהל הכללי בפועל של המכון הארצי להכשרת נהגים, סגן מנהל המינהל לבטיחות בדרכים (כיום הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים), יו"ר הוועדה להסמכת קציני בטיחות בתעבורה וממונה מקצועי על המחלקה לקציני בטיחות בתעבורה.
הורשע בבית המשפט המחוזי בקבלת דבר במרמה, ונגזרו עליו שישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 5000 ש"ח. הוא ערער לעליון.
אלי לוי (איש תקשורת)
ביוגרפיה
בשנת 2010 החל לשמש ככתב באזור הצפון של ערוץ 10. שידורו החי הראשון היה זמן קצר לאחר שהצטרף לתחנה, ממוקדי השרפה בכרמל.
דוד יכין
קורות חיים
לאחר פרישתו לגמלאות שימש כיועץ למנכ"ל משרד התחבורה בנושא תחבורה יבשתית. כמו כן הרצה בנושא דיני רישוי ותעבורה וערך ספרים בנושא דיני תעבורה.הוא ייעץ מקצועית לכתיבת אפליקציה לאייפון ללימוד לקראת מבחני התאוריה.
אלי לוי (איש תקשורת)
ביוגרפיה
בשנת 2017 מונה, בנוסף לתפקידו, לשמש גם ככתב לענייני סביבה של הערוץ. ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה שודר סרט בבימויו של לוי, "ואליהו רק בן 19", המספר את סיפור חייו של דודו אליהו, שעל שמו הוא קרוי, שנפל בעת שירותו הצבאי בשנת 1969. עם מיזוג רשת וערוץ עשר, המשיך לשדר בחדשות 13.
משנת 2013 ועד 2021 הגיש את תוכנית האקטואליה "זירה חופשית", המשודרת בכל יום שישי ברדיו חיפה, יחד עם העיתונאית ענבר דותן וקודם לכן, עם יוסי מזרחי.
דוד יכין
קורות חיים
נפטר ממחלת הסרטן ב-27 באוקטובר 2013.
אלי לוי (איש תקשורת)
ביוגרפיה
ב-25 באפריל 2021 מונה לדובר משטרת ישראל וסגן ראש חטיבת הדוברות, והוענקה לו דרגת ניצב משנה.
ב-14 ביולי 2021 פרסם לירן לוי בוואלה! כי במשטרה בוחנים את החלפתו ברועי ולדמן, המשטרה הכחישה את הטענות.
לוי נשוי ואב לשניים. מתגורר ברמת ישי.
ווקסהול שבט
ווקסהול שבט (באנגלית: Vauxhall Chevette) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת ווקסהול מוטורס שיוצרה בין השנים 1975–1984.
מנוע הווקסהול שבט נלקח מדגם ווקסהול ויוה מודל HC אשר יוצר בין השנים 1970–1979. מחירו של דגם ההאצ'בק בתחילת יצורו בבריטניה ב-1 במאי 1975 עמד על 1,591 לירות שטרלינג.
רקע
במקביל, השיקה חברת ג'נרל מוטורס באמצעות חטיבת שברולט, בארצות הברית את השברולט שבט. ההשקה התקיימה ב־16 בספטמבר 1975 עם הדגם סדאן 2 דלתות. בשנת 1976 הושק דגם ה-3 דלתות ובאפריל 1978 הושק דגם הסדאן 4 דלתות. החל מספטמבר 1980 הוצע בברזיל דגם 3 דלתות סטיישן.
בשנה הראשונה לייצורה, נמכרו כ-275,000 יחידות מדגם השברולט שבט. בשנים 1979–1980 הייתה השברולט שבט המכונית הנמכרת ביותר בארצות הברית. היא יוצרה בארצות הברית, ברזיל, קולומביה, אקוודור, יפן וונצואלה.
הווקסהול שבט יוצאה לאוסטריה, גרמניה, צרפת, שוודיה, אורוגוואי.
סנגל במשחקים האולימפיים
סנגל משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964), ולצד חוף השנהב הייתה היחידה ממדינות אפריקה שלא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976).
באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה סנגל, לא הגיעו ספורטאיה להישגים מרשימים. הספורטאי הסנגלי הראשון (והיחיד עד כה) שזכה במדליה אולימפית היה האתלט אמאדו דיה בה, שזכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר משוכות באולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדת אטלנטה (1996) בלטה נבחרת השליחים ל-400X4 מטרים, שסיימה במקום הרביעי. היא לא הצליחה לשחזר את הישגה באולימפיאדת סידני (2000), וסיימה רק במקום ה-13. באותם משחקים הגיעה איימי מבאקה תיאם למקום ה-12 בריצת 400 מטר, ולהישג דומה הגיעה אטו בינטו פול באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בלט נדיס באבה באג'י, שסיים במקום השישי בקפיצה לרוחק. באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה המתאבקת איזבל סמבו במקום החמישי. נבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר, והודחה בידי נבחרת מקסיקו בהארכה. מוסא קונאטה כבש חמישה שערים לזכות הנבחרת, והיה סגן מלך השערים של הטורניר. גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נזקף ההישג הטוב ביותר במשלחת למתאבקת איזבל סמבו, שסיימה במקום השמיני.
נבחרת הכדורסל הסנגלית השתתפה במשחקים מספר פעמים בין 1968 ל-1980, וכן באולימפיאדת סידני, אך בכולם סיימה במקום האחרון ללא ניצחון, פרט לאולימפיאדת מוסקבה (1980), בה סיימה במקום ה-11, בזכות ניצחון בודד על נבחרת הודו.
מאז אולימפיאדת סרייבו (1984) משתתפת סנגל לסירוגין גם באולימפיאדות החורף, בהן ייצגו אותה במצטבר 3 ספורטאים, שהשתתפותם במשחקים הייתה סמלית בלבד.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
Battlefield 2: Modern Combat
Battlefield 2: Modern Combat הוא משחק וידאו מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח על ידי EA Digital Illusions CE והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמות הפלייסטיישן 2 וה-Xbox בתאריכים ה-24 באוקטובר 2005 (ל-צפון אמריקה), ה-18 בנובמבר 2005 (ל-אירופה), ה-26 בינואר 2006 (ל-יפן), לפלטפורמת ה-Xbox 360 בתאריכים ה-11 באפריל 2006 (ל-צפון אמריקה), ה-13 באפריל 2006 (ל-אירופה), ה-27 באפריל 2006 (ליפן). המשחק יצא לפלטפורמות הפלייסטיישן 2, ה-Xbox, וה-Xbox 360 ולא יצא כמו רוב המשחקים ל-Microsoft Windows. המשחק הוא השביעי בסדרת Battlefield.
עלילה
המשחק מתמקד במלחמה בדיונית בין כוחות נאט"ו ובין סין שמתרחשת בקזחסטן. כאשר התקשורת בשני הצדדים מאשימה אחד את השני בפשעי מלחמה, השחקן נלחם בשביל שני הצדדים. כאשר הקרב נגמר, מתברר כי ארגון טרור הנקרא "הדגלים השרופים" אחראי להטעיית נאט"ו וסין לגבי פשעי המלחמה. הצד המנצח חייב להפסיק את המלחמה, "מפקד 31", משיק שלושה טילים גרעיניים בארצות הברית, אירופה וסין. מה שמסתבר שהצדדים לא היו צריכים להילחם מההתחלה ולגלות מה הסיבה לכך בלי מלחמה. במהלך קרב אינטנסיבי, השקות ICBM נעצרות ומפקד 31 נהרג.
שלטון הטרור
שלטון הטרור (או "הטרור", בהקשר המתאים; בצרפתית: la Terreur) היה פרק במהפכה הצרפתית שנמשך מספטמבר-אוקטובר 1793 ועד לאוגוסט 1794 והתאפיין בדיכוי אלים ואכזרי של כל מי שנחשד כאויב המהפכה מבית ובהוצאות להורג ומעשי טבח והרס רבים.
Battlefield 2: Modern Combat
מצב מרובה משתתפים
המשחק במצב מרובה משתתפים שונה לגמרי מהפרסום של המשחק, יש לו רק שני מצבים, "כיבוש" ו"תפוס את הדגל". שני המצבים תומכים בשרתים של עד 24 שחקנים.
שלטון הטרור
ניתן לחלק את הטרור לשלוש תקופות נפרדות. הראשונה והעקובה מדם מכולן פרצה על רקע התלכדות של משבר כלכלי חמור, סדרת תבוסות במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה ושורה של מרידות פנימיות במחאה על מדיניות הגיוס הכללי וההפקעות הנוקשה של השלטונות המונטניארדיים. עוד ב-11 אוגוסט 1793 הושעתה החוקה החדשה שניסחה הוועידה הלאומית, במהלך ספטמבר הועברו חוקי חירום לטיפול במשבר וב-10 באוקטובר נקבע שהוועד לשלום הציבור יפעל כממשלה זמנית עד להשבת השקט. הערים המורדות הוכנעו ואזרחים חשודים הוצאו להורג באלפיהם, בחבל ונדה דוכאה התקוממות מקומית באכזריות רבה ובפריז הבירה הומתו דמויות פוליטיות בכירות, כגון המלכה מארי אנטואנט ורבים ממנהיגיה המוקדמים של המהפכה. הכנסייה הקתולית, שזוהתה עם האויב, נרדפה ביסודיות. טרור ראשון זה, שהתפתח כמעט מאליו בעיקר עקב יוזמה מקומית, הופסק להלכה עם חוקי 14 בפרימר שעברו ב-4 בדצמבר וקיצצו את סמכויות הגופים האזוריים, אם כי נדרשו עוד חודשים לרגיעה למעשה. אבל האלימות והריב הופנו עתה פנימה, והמונטניארדים עברו לנהל מאבק שליטה קשה בינם לבין עצמם. הסיעה האברטיסטית שדגלה בהחרפת הטרור התעמתה עם המתונים יותר וניסתה להוביל הפיכה. בתגובה, נאסרו ראשיה והוצאו להורג ב-24 במרץ 1794. גם המונטניארדים הפייסניים ביותר, ממחנה ז'ורז' דנטון, נחשדו כאויבים וחוסלו כך בתורם כמעט מיד לאחר מכן, ב-5 באפריל. שלב זה הותיר את מקסימיליאן רובספייר, מנהיג המרכז, כשליט יחיד למעשה. רובספייר השיק טרור נוסף נגד כל מי שראה כאויב, תחת חוקי החירום של 22 בפְּרֵרִיאָל שעברו ב-10 ביוני. תקופה זו, שנודעה כ"טרור הגדול", הייתה הרבה פחות שטופת דם מהראשונה, אך ההוצאות להורג היו תכופות יותר: בפריז הומתו 1,515 איש עד אוגוסט. צירי הוועידה חששו לחסינותם לאחר סבבי הטיהורים באביב, והתאחדו נגד רובספייר, שהופל בהפיכה והוצא בעצמו להורג ב-28 ביולי. נפילתו סימנה את קץ הטרור ככלל בידי הוועידה העייפה והמפוחדת ששבה ונטלה את השלטון לידיה, והמנגנונים והחוקים שאפשרו אותו בוטלו. ב-1 באוגוסט הופקעו חוקי פרריאל, ב-10 נעצר התובע של בית-הדין המהפכני המיוחד, וב-11 באוגוסט 1794 נשללו כמעט כל סמכויות הוועד לשלום הציבור.
במהלך כל חודשי הטרור הוצאו להורג אחרי משפט מסודר, לפי התיעוד הרשמי, למעלה מ-16,000 איש. כולם נערפו בגיליוטינה, מכשיר ההריגה האחיד והתקני של מערכת החוק, שהייתה לסמל התקופה. לפי הערכות עוד כ-25,000 מתו בנסיבות שונות כתוצאה ממנו ברחבי צרפת, כולל מתים בפעולות-תגמול צבאיות ואולי 10,000 שנפלו קרבן לתנאים הקשים בבתי-הכלא המוצפים אסירים. הפרק העקוב ביותר מדם היה דיכוי המרד בוונדה, שגבה לפחות 100,000 נפש, הרבה יותר מבשאר המדינה. הרוב המוחלט של הקרבנות מת בגל הראשון מקיץ 93' ועד תחילת 94'. הטרור הותיר מורשת של אלימות ונקמה, ערער את החוק והסדר, ומנע פשרה בין המחנות הפוליטיים הנצים ועם המורדים האנטי-מהפכניים. בכך הובטח המשך הזעזועים וניסיונות ההפיכה שהוסיפו לפקוד את צרפת עד עליית נפוליאון. אחרי דיכוי השמאל שעמד מאחוריו, נפגעי הרדיפות השיקו ב-1795 מערכת נקמה שכונתה "טרור לבן" ורצחו במעשי לינץ' לפחות 2,000 מאנשי המשטר הקודם שהואשמו במעורבות בטרור.
הרקע
מיד לאחר פרוץ המהפכה הכריזה צרפת מלחמה על אוסטריה והוכרז על גיוס חובה לצבא, שחל על בין 800,000 למיליון גברים. מי שסירב להתגייס הוכרז כבוגד. ערך הכסף ירד ומנגד עלה מחיר המוצרים הבסיסיים, בהם הלחם. הדבר גרם לתסיסה ולחוסר שביעות רצון בקרב העם בערים ובמספר מחוזות. ב-21 בינואר הוצא להורג המלך לשעבר לואי השישה עשר. במחוזות הכפריים ונדה וברטאן פרץ מרד גלוי בעקבות כך נגד המהפכה ומצדדי ההוצאה להורג של המלך נרצחו. ב-1 בפברואר הכריזה צרפת מלחמה על בריטניה, דבר שגרר מצור ימי שנועד על מנת להרעיב את צרפת. ניתוק צרפת הן מכלכלת אירופה היבשתית והן ממושבותיה ומהאי הבריטי גרם לירידה חדה בערך הכסף ובעלייה במחירי המזון, עקב אגירתו על ידי מי שהיו מסוגלים לכך.
מחוללי המהפכה הצרפתית היו אזרחים שפעלו כנגד כוחות רבי עוצמה בצרפת ומחוצה לה, אריסטוקרטים בעלי בני ברית ברחבי אירופה ואינטרסים כלכליים בעולם כולו. כוחות אלה הפעילו כל שביכולתם על מנת לשבור את המהפכה ולהשיב את הסדר הישן, ממנו הרוויחו, על כנו.
על מנת להגן על הרפובליקה הצעירה מפני הגורמים המלוכנים ועל מנת להתמודד עם התסיסה הפנימית, הוקמה ב-6 באפריל 1793 הוועדה לשלום הציבור שמנתה 9 חברים בראשותו של ז'ורז' דנטון. הוועדה נועדה לפעול כנגד מרגלים זרים ופשיעה כלכלית שהתמקדה בבנקאים מושחתים שביקשו לעשות רווח מהיר מן ההתפתחויות הדמוקרטיות בצרפת וספסרים שהפעילו שוק שחור לסחורות והעלו מחירים בניגוד לצווים שביקשו לקבע את מחירי הסחורות הבסיסיות כגון גרעיני החיטה. ב-4 במאי הוכרז על "חוק מחיר המקסימום", שקבע מחירים שיאפשרו לעם הלוחם והרעב לרכוש מצרכים חיוניים במחיר השווה לכל נפש, העובר על חוק זה הוכרז כבוגד.
ב-24 במאי קרא מנהיג הסנקילוטים, ז'אק אבר (Jacques Hébert), להפטר מהז'ירונדינים הבורגנים, אותם כינה ספסרים ובעלי הון. אבר נאסר, אך הדבר הוביל למלחמת אזרחים בה שיתפו פעולה היעקובינים והסנקילוטים על מנת להדיח את הז'ירונדינים המתונים מהאספה. ראש ההתארגנות היה רובספייר.
עד הגדרתו החוקית של הטרור
ב-2 ביוני 1793 השתלטו חברי הסיעה היעקובינית על האספה הלאומית והוועדה לשלום הציבור הפכה להנהגת החירום של המדינה. שליחי הוועדה למחוזות וליחידות הצבא כונו קומיסרים (מפקחים). הוועדה האצילה להם סמכות בלתי-מוגבלת לפעול בשמה בראש ובראשונה לשם הבטחת הגיוס לצבא, אך גם לפעול ללא מיצרים בכל הקשור לסיכול פעילות בוגדנית כלשהי.
ב-13 ביולי נרצח הרטוריקן המרכזי של היעקובינים, ז'אן-פול מארה (על ידי שארלוט קורדה הז'ירונדינית). ב-24 ביולי אישרה האספה את חוקת 1793, שאושררה מיד לאחר מכן במשאל עם. החוקה המתקדמת, שהתבססה על הצהרת זכויות האדם והאזרח לא הופעלה בשל סעיף שקבע כי כיוון שהרפובליקה נמצאת במצב מלחמה, תוקפה של החוקה ידחה עד הגעה למצב של שלום. לפיכך הוסמכה הוועדה לשלום הציבור לטפל בכל אויבי העם והמהפכה על מנת להאיץ את השלום.
ב-27 ביולי, כאשר אויבי צרפת הגיעו למרחק של 100 ק"מ מפריז, הדיח רובספייר את ז'ורז' דנטון מראשות הוועדה לשלום הציבור, שהורחבה ל-12 חברים, כצעד חירום. בכירי הוועדה היו רובספייר, לואי אנטואן דה סן-ז'וסט וז'ורז' קוטון (Georges Couthon). היעקובינים הקיצוניים, שביטאו בתעמולתם את הצורך המיוחד להגן בתקיפות על האזרחים מפני אויבים מבית, המשתפים פעולה עם אויבי צרפת ואינטרסים מלוכניים, עצומים בכוחם, על מנת להגן על הרפובליקה השברירית ועקרונותיה, זכו לתמיכה עממית נרחבת של בורגנים זעירים ושל המוני העם שהזדהו עם הסנקלוטים. תמיכה זו נסמכה גם על ההוראה שרכושם של האויבים יוחרם לטובת המדינה ויחולק לעם.
הטרור הפוליטי
ב-5 בספטמבר תבעו אבר ושומט להשליט שלטון טרור כנגד אויבי המהפכה וכנגד ספסרים המחבלים בחוסן הלאומי ובמאמץ המלחמתי. תאריך זה מסמן את תחילת שלטון הטרור. ב-17 בספטמבר עבר "חוק החשודים" (Loi des suspects), שהרחיב את סמכויות הפעולה נגד "אויבי החירות". החשודים כ"אויבי החירות" היו כל מי שהביעו במעשה, בדיבור או בכתב סימפתיה למלוכנות (הטיראניות, בלשון החוק), כל מי שהיו בני משפחה או קשורים בקשר כלשהו לאריסטוקרטים שהיגרו מצרפת, כל מי שהיו פקידי או משרתי השלטון המלוכני ולא קיבלו על עצמם את חובותיהם של אזרחי הרפובליקה וכל מי שאינו נאמן למהפכה. החשודים נשפטו בבית דין מיוחד לבוגדים ופושעים פוליטיים שכונה "הטריבונל המהפכני" (Tribunal révolutionnaire). כדי להיחשב כחשוד, לא נדרש ביצוע עבירה אלא תשתית רעיונית לחוללה בעתיד. ההוכחות שנדרשו על מנת לפסוק פסק דין של בגידה היו קלושות. גזר הדין על עבירת הבגידה היה בדרך-כלל מוות, ללא אפשרות לערעור. ההליכים המשפטיים היו קצרים והסתיימו תוך ימים ספורים ואף שעות בודדות. בצרפת כולה התפתחה תרבות של הלשנה, כאשר סכסוכים בין-אישיים מסתיימים לעיתים בהלשנה על פעילות אנטי-מהפכנית.
ב-10 באוקטובר העביר לואי דה סן-ז'וסט חוק שהגדיר את הוועדה לשלום הציבור כממשלה בסעיף: "הממשלה הזמנית של צרפת היא מהפכנית עד בוא השלום". הממשלה נשענה על "החוק עליון של הרצון הכללי" מתוך ספרו של ז'אן-ז'אק רוסו "על האמנה החברתית", לפיו, כדברי סן ז'וסט: "משגילה העם הצרפתי את רצונו, כל דבר המנוגד לו ניצב מחוץ לריבון. כל מה שמחוץ לריבון הוא אויב".
ב-16 באוקטובר הובלה אל הגיליוטינה מארי אנטואנט.
במקביל לטרור בתוך צרפת, התאושש הצבא הצרפתי והחל לנחול ניצחונות. ניצחונות אלה לא נוצלו על ידי רובספייר לכיבוש שטחים והוא אף לא סייע ללוחם החירות הפולני תדיאוש קושצ'ושקו להשליט שלטון ברוח המהפכה בארצו. מעייניו של רובספייר היו נתונים לצרפת בלבד.
בנובמבר הביא פושה את האכזריות השלטונית לשיא, כאשר דיכא מרד מלוכני בליון על ידי ירי קלע אשכול לקבוצה של 60 אסירים כפותים וירי לתוך ההמון. לאור הביקורת על שיטת פעולה זו עבר פושה לדכא את המרד באמצעות הוצאה להורג של ראשיו בגיליוטינה, דבר שהוביל לכ-1800 הוצאות להורג עד שובו של פושה לפריז באפריל 1794. אז טבע פושה את אמרתו: "דמם של הפושעים מדשן את אדמת החירות ומייצב את יסודותיה". בין נובמבר לפברואר 1794 בוצעו ההוצאות להורג בעיר נאנט באמצעות סדרה של בין 7 ל-11 הטבעות בשפך נהר הלואר. בכל הטבעה הוצאו להורג כ-400 איש, בהם משפחות שלמות, כולל נשים וילדים, בעיקר של אנשי כמורה ופקידות כנסייתית שהואשמו בקלריקליזם.
הטרור היה גם בתחום התרבות. בשנת 1794, לואי-לאופולד בואיי נדון על ידי הממשל בגלל הצביון הארוטי של חלק מהתמונות שצייר. האמן ז'אן בטיסט ויקר הוא שהסגיר את בואיי לשלטונות. בואיי ניצל לאחר שבפשיטה לביתו התגלו גם תמונות פטריוטיות, בעיקר ה"ניצחון של מרט".
הטרור הכלכלי
ב-29 בספטמבר הורחב הטרור הפוליטי לטרור כלכלי עם החלת חוק מחיר המקסימום הכללי שהחיל פיקוח הדוק על שכר העבודה ועל מחירי הסחורות (פרט ללחם ולחיטה, שהיו בפיקוח מאז מאי, כלל החוק בשר, דגים משומרים, חמאה, שמן, יין, חומץ, פחם, נרות, סבון, מלח בישול, סוכר, ברזל, נייר, צמר ועוד). החוק שקבע כי כל המוכר מצרכים אלה במחיר העולה על המקסימום הוא חשוד, הרחיב את תכולת "חוק החשודים" אופן ניכר.
הטרור הדתי
את התקופה ליוותה תנועה רציונליסטית אנטי-דתית שכינתה את עצמה "פולחן התבונה" וביקשה להעביר את האומה מתפיסות דתיות ואי-רציונליות למנגנונים המבוססים על חשיבה מדעית. כפועל יוצא של תנועה זו הוחל ב-24 באוקטובר השימוש בלוח השנה המהפכני בצרפת ובחלוקת השעה לחלוקה עשרונית (שינוי שלא הצליח להתקיים זמן ארוך). ז'וזף פושה ופייר גספאר שומט ארגנו את "חג התבונה" בקתדרלת נוטרדאם דה פריז, שקראה תיגר על הדת. איבר הנהיג השמדה של כנסיות ופסלים בפריז ובשטרסבורג. במקביל הותר דמם של אנשי כמורה, נזירים ונזירות ונכסי הכנסייה הוחרמו. לאחר תקופה קצרה ריסן רובספייר את הפעילות האנטי-דתית, שראה בה יותר נזק מתועלת. כמו כן הוגבל מאוד חופש הביטוי. בעוד שבראשית ימי המהפכה פרחה העיתונות, הרי שבימי הטרור הוצאו להורג עיתונאים רבים שהעזו לבקר את השלטון.
חיסול הסיעות ו"הטרור הגדול"
ב-30 במרץ נאסר דנטון, שהיה אחד הפופולריים ביותר מבין ראשי המהפכה וקודמו של רובספייר, הוא נכלא בכלא הקונסיירז'רי והוצא להורג ב-6 באפריל יחד עם "קושרים" נוספים מראשי המהפכה המוכרים ביותר, קאמי דמולן ואשתו לוסיל. שבוע לאחר מכן הוצא להורג "נביא החילוניות" וידידו של ז'וזף פושה, פייר גספאר שומט. בין אפריל ויולי התחולל "הטרור הגדול", במסגרתו הוצאו להורג בפריז לבדה 2,500 איש. ב-22 בחודש פרייריאל (10 ביוני) נחקק חוק-פרייריאל שנועד לייעל את עבודת הטריבונלים. במסגרת חוק זה בוטל הצורך בראיות, הותר להשתמש ב"הוכחות מוסריות" לשם הרשעה ובוטלה הזכות להגנה משפטית, בשם השוויון (כי רק העשירים יכלו להרשות לעצמם סנגור) ועל מנת שלא יישמעו בטריבונל השמצות ותעמולה נגד המהפכה.
סוף שלטון הטרור
ב-14 ביולי 1794 ניסה רובספייר, שהתנגד בשלב זה לחילון של המדינה, לסלק את פושה מהמועדון היעקוביני. פושה, שהסתתר בפריז, הצליח לרקום באמצעות קשריו הפוליטיים ברית שמנעה את סילוקו מהמועדון, תוך שהוא מגייס לצידו את ערבותו של ראש הדירקטורט, פול דה ברה (Paul de Barras). פושה הוביל ברית פוליטית זו להפיכת ה-9 בתרמידור (27 ביולי 1794) שהביאה לסופו של רובספייר.
רובספייר הוצא להורג ב-28 ביולי יחד עם 21 מאנשיו, בהם חברו ועוזרו הנאמן, לואי אנטואן דה סן-ז'וסט. אחד הבודדים מראשי שלטון הטרור שהצליח להימלט מהגיליוטינה היה לזאר קרנו. סוף שלטון הטרור פתח את הפרק הליברלי והדמוקרטי יותר של המהפכה, שנקרא "שלטון תרמידור" וסלל את עליית נפוליאון בונפרטה לשלטון כקונסול ראשון ב-18 בברימר (9 בנובמבר 1799).
גישות היסטוריוגרפיות
ההיסטוריוגרפיה המרקסיסטית המסורתית (שנציגיה הם, בין השאר, אלבר סובול וולטר גראב) מציבה את תקופת הטרור בהקשר כלכלי ומסבירה אותה כחלק ממלחמת המעמדות ההכרחית לצורך השחרור מן הפיאודליזם וכשלב שבלעדיו לא הייתה המהפכה מצליחה להתקיים ולנצח את אויביה רבי העוצמה (כל מלוכות אירופה).
ההיסטוריוגרפיה הרוויזיוניסטית (שנציגיה הם, בין השאר, פרנסואה פירה ודני רישה, פרנקלין פורד ודייוויד תומסון) מנתחת את הטרור במונחים פוליטיים ומתוך אינטרסים ללא נרטיב-על, מתמקדת בפרטים ומביעה במפורש סלידה מהטרור, המנותח פחות בתוך הקשר היסטורי קונקרטי ויותר במונחים של אכזריות והיעדר-מוסר.
Battlefield 2: Modern Combat
מצב מרובה משתתפים
כמו שהמשחק עצמו במצב שחקן יחיד, האינטרנט משפיע על מהירות הרצת המשחק, טעינת שלבים וכו'. השחקנים במשחק יכולים לבחור באיזה קבוצה הם רוצים להיות, אשר אפשר להיות או נאט"ו (האירופאי) נגד סין, או נאט"ו (האמריקאי) נגד MEC. יש מבחר גדול של מפות במצב "כיבוש" שבקרבות מרובות ועם מספר משתתפים גבוהה המשחק יוצר הנאה מרובה. עם זאת, המצב של "תפוס את הדגל" יש מספר מצומצם של מפות.
מצב כיבוש
במצב כיבוש, המטרה היא ללכוד את רוב הדגלים הפזורים ברחבי המפה. ישנם שני "דלפקים" המראים את הדגלים שנותרו בכל צד. כאשר קבוצה מסוימת מסיימת לכבוש את כל הדגלים, אז הקבוצה מנצחת. אם יש רק שחקן אחד מקבוצה מסוימת בחיים, וכל הדגלים נכבשו מהקבוצה השנייה, למספר הדגלים של הקבוצה של אותו השחקן, תהיה ירידה מהירה עד שהשחקן יהרג או יכבוש את הדגלים לבד. אם שני הצדדים נמצאים במספר שווה של דגלים, הניקוד של הקבוצה לא יקטן, אלא אם כן חבר צוות אחד מת.
מצב "תפוס את הדגל"
במצב "תפוס את הדגל", על השחקנים לתפוס את הדגל של הקבוצה האויבת שנמצא בבסיס שלהם, ולאחר לקיחת הדגל, להביא אותו לבסיס של אותה הקבוצה שלקחה את הדגל, אך חשוב גם לשמור על הדגל של הקבוצה עצמה, כדי שלא יילקח על ידי הקבוצה השנייה.
ה. גאי האנט
הרולד גאי האנט (באנגלית: Harold Guy Hunt; ) היה כומר ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אלבמה ה-49 בשנים 1987–1993. הוא היה הרפובליקני הראשון שכיהן בתפקיד מאז תקופת השיקום.
לאחר ששירת במלחמת קוריאה, היה האנט לפעיל במפלגה הרפובליקנית וב-1964 נבחר כשופט שלום במחוז קולמן. בבחירות לנשיאות של 1976 ושל 1980 הוא שימש כיושב ראש מסעות הבחירות של רונלד רייגן באלבמה, וב-1986 נבחר כמושל אלבמה, משרה בה הוא כיהן עד שב-1993 אולץ להתפטר לאחר שהורשע בגנבה, קשירת קשר והפרת כללי האתיקה. ב-1998 לאחר שריצה את כל עונשו ושילם את הקנס שהוטל עליו, הוא קיבל חנינה.
ראשית חייו
האנט נולד בעיירה הולי פונד שבאלבמה כבנם של אוטו ופרנסס (הולוקומב) האנט. כשהיה צעיר הוא הצטרף לכנסייה הבפטיסטית הבראשיתית מאונט ורנון, שהייתה לה השפעה קריטית על עתידו. פחות משנה לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בגיל 17, נשא האנט לאישה את הלן צ'יימברס ב-1951, ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
במלחמת קוריאה שירת האנט בשתי דיוויזיות של צבא ארצות הברית, וזכה לציון לשבח על ביצוע יוצא מן הכלל של תפקידו הצבאי ועוטר במדליית השירות המצוין. לאחר תום שירותו הצבאי שב האנט לחווה של משפחתו בהולי פונד ובסופו של דבר הוסמך ככומר בכנסייתו.
קריירה פוליטית
האנט היה פעיל במפלגה הרפובליקנית עוד בימים שהדמוקרטים החזיקו בשליטה כמעט מוחלטת באלבמה. ניסיון ההתמודדות הראשון שלו על משרה ציבורית היה כאשר ב-1962 לא עלה בידו להיבחר לסנאט של אלבמה.