cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התנועה להיכחדות מרצון של האנושות
היסטוריה ופעילות
תלמ"ה נוסדה בשנת 1991 על ידי לס נייט (Les U. Knight) אקטיביסט אמריקאי שהחל לפעול בתנועה לאיכות הסביבה בשנות ה-70. בתחילת פעילותו, ייחס נייט את רוב הסכנות הניצבות בפני כדור הארץ להתפוצצות האוכלוסין והצטרף לארגון 'אפס גידול אוכלוסין' . בהמשך פעילותו, הסיק כי אין די בהפחתת צפיפות האוכלוסין וכי הכחדת האנושות היא הפתרון הטוב ביותר לבעיות הביוספרה והאנושות. בגיל 25 בחר נייט לעבור הליך עיקור. נייט מאמין כי לאורך ההיסטוריה האנושית, היו אנשים שצידדו ברעיון זה, ולכן אין הוא תופס את עצמו כמייסד התנועה, אלא כמי שהעניק לה את שמה.
בשנת 1991, נייט החל לפרסם עלונים של תלמ"ה, בשם 'These Exit Times', דרכם ביקש מקוראיו לקדם את רעיון תלמ"ה בכך שלא יתרבו. בשנת 1996, הקים נייט את אתר האינטרנט של התנועה. נכון לשנת 2015, האתר מתורגם לעשרים וחמש שפות, כולל עברית. בסמליל התנועה, מופיעה האות V על מנת לייצג את המילה Voluntary (בעברית: מרצון), ותמונת כדור הארץ הפוכה, כך שהצפון נמצא בתחתית, וזאת על מנת לייצג את השינוי הרדיקלי אליו התנועה שואפת. התנועה פועלת כרשת רופפת ולא כארגון פורמלי, ואין לה רשימת חברים או תומכים רשמית. לפי תלמ"ה, כל מי שתומך ברעיון הוא חבר בתנועה, ולדעתו של נייט מדובר במיליוני אנשים ברחבי העולם. מעת לעת, מפרסם נייט את עלוני התנועה ומשמש כדובר הבלתי רשמי שלה בראיונות לתקשורת. בנוסף, הוא מגיע לכנסים ולאירועים בנושאי איכות הסביבה, בהם הוא מפרסם מידע על אודות תלמ"ה. אתר התנועה מוכר סיכות, חולצות ומדבקות עם הכיתוב "תודה לך שאינך מתרבה".
אידאולוגיה
נייט טוען כי אוכלוסיית העולם גדולה בהרבה מכמות האוכלוסייה שכדור הארץ מסוגל להתמודד איתה, ושהדבר הטוב ביותר לביוספרה הוא שבני האדם יפסיקו להתרבות. לטענתו, המין האנושי לא מתאים לתנאי הביוספרה, וקיומו גורם לנזק סביבתי שיוביל בסופו של דבר להכחדתם של המין האנושי ומינים רבים נוספים. לדבריו, הרוב המוחץ של אוכלוסיית העולם מקיימת אורח חיים שאינו בר קיימא, וניסיונות לחיות באופן ידידותי לסביבה לא משנים את העובדה שהקיום האנושי בסופו של דבר הרסני לכדור הארץ ולעוד הרבה מינים אחרים. נייט סבור כי תושבי העולם המערבי נושאים באחריות הגדולה ביותר היות שהם צרכני משאבי הטבע הגדולים ביותר, וכי מינים שנמצאים גבוה יותר בשרשרת המזון, חשובים פחות ממינים שנמצאים מתחתם. חלק מתפיסותיו מגיעות מאידאולוגית האקולוגיה העמוקה, ולעיתים הוא מכנה את כדור הארץ גאיה. לטענתו, הכחדת האנושות היא בלתי נמנעת, ועדיף שתתרחש בהקדם כדי למנוע הכחדה של מינים אחרים.
הבחירה להיות תלמ"אי נתפסת כבחירה אלטרואיסטית – דרך בה אפשר למנוע סבל אנושי. כדוגמה לסבל לא הכרחי, נייט מציין את שיעור התמותה של ילדים שמתו מוות אותו היה ניתן למנוע. לטענתו: "הולדה היא התעללות". על עמדה זו מגן גם הפילוסוף דייוויד בנאטר בספרו Better Never to Have Been: The Harm of Coming into Existence. עבור אנשים שחושקים בגידול ילדים, נייט מציע את האלטרנטיבה של אימוץ ואומנה. תלמ"ה דוחה מדיניות ממשלתית של פיקוח ילודה ותומכת אך ורק באמצעי מניעה וכוח רצון על מנת למנוע הריונות. לטענתו של נייט, מדיניות הכופה בקרת ילודה ככל הנראה לא תועיל בהפחתת אוכלוסיית העולם, ומזכיר כי האנושות שרדה והמשיכה לשגשג ולגדול גם אחרי קטסטרופות כגון מלחמות, רעב המוני ומגפות. תלמ"ה אינה מצדדת בהשמדה או בהתאבדות כפתרון לבעיות האקולוגיות. התנועה רואה חשיבות רבה בערך החיים, ומשאדם כבר קיים בעולם - יש לדאוג לכל האינטרסים הבסיסיים שלו, כולל האינטרס הבסיסי לחיות.
ביקורת
נייט מגיב לביקורת זו בטענה כי "אנחנו לא שונאים בני אדם ואין לנו שום עניין שכולם יתאבדו או יירצחו באופן המוני. אנשים נוטים לשכוח שיש דרך הרבה יותר סימפתית ושלווה להפחית את מספר בני האדם על פני הכדור: פשוט להימנע מלהביא לכאן בני אדם נוספים". הדחף האנושי אליו מתייחסים המבקרים, טוען נייט, הוא הדחף המיני, וכי הרצון להעמיד צאצאים הוא תוצר של חיברות. הוא מודה כי האידאולוגיה התלמ"אית מנוגדת לתפיסות הפרו-נטליסטיות המעודדות ילודה, ומאמין כי תפיסות אלו מושרשות כל כך חזק בחברה עד שהן מונעות מהפרטים בחברה לתמוך, או אפילו לשקול ולדון בנושאים הקשורים לבקרת ילודה. נייט מדגיש כי התנועה אינה מעודדת עליה בשיעור התמותה, אלא הפחתה של שיעור התמותה, ותוהה איך חברה יכולה לעודד ילודה בעוד היא אינה מסוגלת לדאוג לצורכיהם של תינוקות וילדים רבים המתים מסיבות אותן אפשר למנוע.
צוערי הצי 3
בשנת 2019 החלה הפקת סרט המשך, בכיכובם של מרבית שחקני הסרט השלישי: "צוערי הצי 4".
עלילה
השנה היא 1757. פרצה מלחמת שבע השנים, חיילים רוסים נאלצים להילחם למען האינטרסים של צרפת ואוסטריה נגד פרוסיה. צוערי הצי ממשיכים לשרת את מולדתם מבלי להתחשב בעצמם. האחד - יוצא למשלחת, השני - עומד למשפט, והשלישי נשלח לוונציה, כדי להעביר קופסה מפוארת. למעשה, בתיבה מסר, שעלול להכריע גורלות ולצייר את עתידם של אירופה ורוסיה.
Covfefe
Covfefe הוא איות שגוי שנשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ השתמש בו בציוץ ויראלי בטוויטר, והפך למם אינטרנט בשנת 2017.
רקע
ב-31 במאי 2017 פרסם טראמפ ציוץ בטוויטר ובו כתב: "Despite the constant negative press covfefe" (בתרגום חופשי: למרות ה-covfefe העיתונאי השלילי הקבוע). טראמפ מחק את הציוץ שש שעות לאחר פרסומו וטען שניסוחו היה מכוון. כלי תקשורת טענו שטראמפ התכוון להקליד את המילה סיקור (coverage). דובר הבית הלבן שון ספייסר צוטט: "אני חושב שהנשיא וקבוצה קטנה של אנשים יודעים למה הנשיא התכוון". המונח נעשה נפוץ על מנת ללעוג לטראמפ, ומעורר הן ניתוח ברמה בסיסית וניתוח מדעי של שפה ומסרים על ידי הממשל.
הציוץ זכה לתשומת לב עזה בחדשות וברשתות החברתיות, והפך במהרה לתופעה ויראלית. הציוץ צויץ מחדש מעל ל-105,000 פעמים וזכה ל-148,000 לייקים ובעקבותיו נוצר מם אינטרנטי. ההאשטאג Covfefe היה מהפופולריים ביותר לשנת 2017 לצד MeToo# ו-TakeAKnee# והשתמשו בו 1.4 מיליון פעמים ב-24 השעות לאחר הציוץ.
טראמפ מעולם לא הודה כי הציוץ מכיל הקלדה שגויה. במקום זאת הוא צייץ שוב לאחר מחיקת הציוץ המקורי: "מי יכול לגלות את המשמעות האמיתית של Covfefe? תהנו!".
טראמפ התייחס למילה במאי 2018 כאשר בסרטון וידאו שפרסם התייחס לתופעת רשת בשם "Yanny or Laurel" שעלתה סביב אשליה שמיעתית בה התבקשו השומעים לציין האם שמעו את המילה Yanny או את המילה Laurel. טראמפ אמר "אני שמעתי Covfefe".
פרשן בעיתון וושינגטון פוסט הציג את המילה כדוגמה לחוסר נכונותו של טראמפ להודות בטעויות התבטאות. בינואר 2019 העיתונאי אדריאן להפראנס סיכם בכתב העת The Atlantic את הציוץ של טראמפ: "Covfefe הוא הציוץ שמשקף בצורה הטובה ביותר את המתנה העל טבעית של טראמפ. הוא יודע כיצד ללכוד אנשים, כיצד לשלוט ולהטות את תשומת לבם של ההמונים".
בלשון ובפוליטיקה
אתר Dictionary.com הודיע כי "covfefe" הגיעה לראש המילים שאותן גולשים חיפשו מבלי שנמצאה להן הגדרה באוקטובר 2017, והמשיכה להופיע בראש חיפושי המשתמשים אחר מילה ללא ערך.
המילה Covfefe מוזכרת כעת כאשר אישי ציבור כושלים בלשונם. היא הוזכרה במיוחד כשטראמפ נתפס עם שגיאות בדבריו.
All I Ask
All I Ask (בעברית: כל מה שאני שואלת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבומה השלישי, 25. השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, בסמוך לצאת האלבום, על ידי חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע אל המקום ה-41 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל, ברונו מארס, פיליפ לורנס וכריסטופר ברודי בראון והופק על ידי הסמיזינגטונס. אדל הופיעה עם השיר במסגרת ההופעה Adele Live in New York City, ובתוכנית הטלוויזיה "המופע של אלן דג'נרס".
הימבה
ההימבה (בצורת יחיד: Omuhimba, בצורת רבים: Ovahimba) הוא שבט החי בצפון נמיביה (במחוז קוננה) ומצידו השני של נהר הקוננה באנגולה. בני ההימבה הם נוודים למחצה, קרובים לשבט ההררו ומדברים בשפת האוטג'יהימבה (Otjihimba) הדומה לשפת ההררו.
תרבות
ההימבה מגדלים בקר, עיזים וכבשים. משפחה טיפוסית מורחבת מתגוררת במשק, שהוא בעצם כפר קטן ומעגלי עם בקתות המקיפות את "האש של האבות הקדמונים" (okuruwo; ראו בהמשך) ומכלאה מרכזית לבהמות.
כשמגיע זמנה של האישה ללדת את לידתה הראשונה היא הולכת לבית הוריה ויולדת שם. בהמשך, בלידות הבאות, נמצאת היולדת לאחר הלידה ב"חופשה" בבקתה מיוחדת משל עצמה, שם תישאר שבוע ימים בסוג של בידוד או משכב לידה ורק עם סיום תקופה זו תחזור לביתה. עד גיל שלוש בערך, הילד צמוד לאמו ואז הוא מצטרף לשאר ילדי הקבוצה שגדלים במשותף ומטופלים על ידי כלל השבט. בקרב בנות ההימבה קיימת פתיחות מינית ומקובל לקיים יחסי מין גם עם גברים אחרים.
הן הבנים והן הבנות נימולים לפני הגעתם לבגרות מינית (בגיל 10 או 12). על פי אמונתם של בני ההימבה, פעולה זאת מביאה אותם להיות ראויים לנישואין. מייד עם לידתה של הבת מוחלט מי יהיה בעלה העתידי. בנות ההימבה נישאות כאשר הן בין הגילאים 14–17.
לבוש ותסרוקת
הנשים לבושות למחצה; שדיהן גלויים, על חלק גופן התחתון הן לובשות חצאית קצרה עשויה מעור עיזים, והן מקושטות בטבעות מתכת, בקליפות של ביצי יען ובחרוזים שונים שהן מכינות מחרצנים של דקל האומורונגה; הגברים לובשים רק לבוש חלציים. לפני קבלת המחזור ובמהלכו חובשות נשות ההימבה לראשן סוג של "פאות" עשויות חבלים המכסות את פניהן, ורק בסיום המחזור הן מסירות את ה"פאות" הללו ומגלות מחדש את פניהן ואת שערן. לעומת זאת, קישוטי ראש דמויי קרניים העשויים מעור טלה מייצגים את העובדה שמדובר באישה פורייה שהגיעה לבגרות מינית.
הן הגברים והן הנשים של שבט ההימבה מורחים על גופם חומר הנקרא בשפתם – Otjize. זוהי תערובת של שומן עיזים, אפר ואוכרה (לנשים הרות מוסיפים גם שרף משיח הנקרא "Omuzumba") שנועדה להגן על גופן מפני האקלים המדברי הלוהט. ה-Otjize צובע את העור בגוון אדמדם עמוק, אשר בעיני שבט ההימבה מסמל הן את צבעה האדום העשיר של האדמה והן את הדם שמסמל את החיים. ההימבה משתמשים בחומר זה גם למריחת השיער, שאותו הם מגדלים ארוכות ובצורות מורכבות.
התסרוקת של אנשי ההימבה מציינת גיל וסטטוס משפחתי. לדוגמה, לבנות צעירות יש 2–4 צמות ומרגע הגעתן לבגרות מינית עוברות הצמות קדימה אל חזית פניהן. לרווקים זכרים יש צמה אחת מאחורי הצוואר וכאשר הם מגיעים סמוך לגיל הנישואין הם הולכים עם 2 צמות מקבילות הגדלות מקדמת ראשם ועד לתחתית צווארם. זכרים נשואים לובשים טורבן על הצמות.
מבנה שבטי
אנשי השבט חיים תחת מבנה שבטי המבוסס על שארות ביליניארית. בצורה זו, כל אחד מאנשי השבט משתייך לשני קלאנים: אחד של משפחת האב (קרוי "oruzo") ואחד של משפחת האם (קרוי "eanda"). הקלאנים מונהגים על ידי המבוגר ביותר הנמצא בקלאן. הבנים חיים בקלאן של אביהם, וכאשר הבנות מתחתנות הן עוברות לקלאן של בעליהן. לעומת זאת, במקרה של ירושה – הירושה עוברת דווקא לקלאן של האם; לדוגמה: אם אדם מת, לא בנו יירש את עדר הבקר אלא דווקא בן אחותו. יש לציין שעל פי חוקי ההימבה, האישה נחשבת לרכוש הגבר ואינה יכולה לקבל ירושה.
צורה זו של שארות ביליניארית מצויה אצל מספר מועט של שבטים במערב אפריקה, הודו, אוסטרליה, מלנזיה ופולינזיה. אנתרופולוגים משערים שמבנה שבטי זה נמצא בקבוצות החיות באזורים בהם מזג האוויר הוא קיצוני, זאת בגלל שהוא מאפשר לפרטים להסתמך על שתי מסגרות משפחתיות המפוזרות על פני שטח נרחב.
דת
אנשי ההימבה הם מונותאיסטים הסוגדים לאל מוקורו (Mukuru), אך גם לאבותיהם הקדמונים. מוקורו יכול רק לברך, בעוד שהאבות הקדמונים יכולים גם לברך וגם לקלל. לכל משפחה יש את "האש של האב הקדמון" (okuruwo) משל עצמה, והאש נשמרת על ידי "שומר האש". שומר האש קרב אליה מדי 7–8 ימים במטרה להתקשר עם האל מוקורו והאבות הקדמונים מטעם משפחתו. לעיתים מוקורו עסוק בממלכות אחרות ואז האבות הקדמונים משמשים כבאי כוחו. כשמתקיימת לידה בכפר, נלקחת האש לבקתת היולדת ומלווה אותה במהלך כל הלידה. כמו כן, כאשר מת אדם מבני השבט, מניחים את גופתו במשך יום שלם ליד האש.
בני ההימבה מאמינים ב-omiti, כלומר במכשפות. חלק מהם מאמינים שהמוות נגרם על ידי ה-omiti, או לעיתים קרובות יותר – על ידי אדם שמשתמש ב-omiti למטרות זדוניות. מהם המאמינים שיש אנשים שמשתמשים ב-omiti בשביל להכניס מחשבות בראשו של השני או הגורמים לאירועים יוצאי דופן להתרחש (למשל כאשר מחלה שכיחה גורמת לסכנת חיים). אך על פי מסורת ההימבה, לא תמיד המשתמשים ב-omiti תוקפים את הקורבן שלהם ישירות; לעיתים הם תוקפות קרוב או אהוב שלו. חלק מאנשי ההימבה ייוועצו במגדת עתידות כדי לדעת את הגורם שמאחורי אירוע יוצא דופן שקרה להם, או את המקור של ה-omiti.
לאחר עצמאות נמיביה
אנשי שבט ההימבה הצליחו באופן כללי לשמור על תרבותם ועל דרך החיים המסורתית שלהם. למרות זאת הם שיתפו פעולה עם פעילים בינלאומיים במאבק נגד הכוונה להקים סכר בנהר הקוננה, סכר אשר יציף את שטחי אדמות מולדתם. בפברואר 2012 שיגרו זקני ההימבה את מחאתם גם לאו"ם ולאיחוד האפריקאי.
ממשלת נורווגיה הקימה בתי ספר ניידים לילדי ההימבה, אך בשנת 2010 החליטה ממשלת נמיביה לסגור אותם ולשלוח את ילדי ההימבה לבתי ספר קבועים. מנהיגי ההימבה התלוננו שבתי ספר אלו אינם מתאימים מבחינה תרבותית לבני השבט, ושקיים איום על התרבות, הזהות ודרך החיים שלהם. כמו כן, התלוננו זקני השבט על כך שאין המדינה מכירה בסמכותם ולכן אנשי השבט נמצאים תחת סמכויות השיפוט של מנהיגי השבטים החזקים השכנים. מנהיגים אלו, לטענתם, מקבלים החלטות הפוגעות בקהילות הקטנות. בספטמבר 2012 הגיע לאזור ג'יימס איינה, אשר מונה לחקור את הטענות ולהגיש דו"ח על הדברים מטעם נציבות האו"ם לזכויות האדם. ב-23 בנובמבר 2012 וב-25 במרץ 2013 ערכו אנשי שבט ההימבה הפגנות מחאה נגד ממשלת נמיביה.
קלסי בלריני
קלסי ניקול בלריני (באנגלית: Kelsea Nicole Ballerini; נולדה ב-12 בספטמבר 1993) היא זמרת-יוצרת אמריקאית. היא החלה לכתוב שירים בילדותה וחתמה על חוזה הקלטות עם בלאק ריבר אנטרטיינמנט ב-2014, דרכה הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה בשנה שלאחר מכן, The First Time. אלבום האולפן השני שלה, Unapologetically, יצא בעקבותיו ב-2017. שני האלבומים הראשונים של בלריני הנפיקו שבעה שירים במצעד שירי הקאנטרי והקאנטרי איירפליי. יש לה ארבעה שירים שהגיעו למקום הראשון; החל מסינגל הבכורה שלה "Love Me Like You Mean It", שהפך אותה לאמנית הראשונה שהשיגה סינגל בכורה שהגיע לראש המצעד מאז קארי אנדרווד ב-2006. אחריו יצאו "Dibs" ו-"Peter Pan", שהגיעו בשיאם למקומות הראשונים במצעדים גם כן; שיא לזמרת קאנטרי. אלבומי האולפן השלישי והרביעי שלה, Kelsea ו-Ballerini, יצאו שניהם ב-2020.
ביוגרפיה
קלסי בלריני נולדה ב-12 בספטמבר 1993, וגדל בנוקסוויל, טנסי. אביה, אד, מנהל מכירות לשעבר של תחנת קאנטרי במדינה, הוא ממוצא איטלקי בחלקו. אמה, קרלה, עבדה בשיווק בחברת הוצאה לאור של תומאס נלסון ובחברת נוספות. היא בת יחידה. היא התחילה לקחת שיעורי ריקוד כשהייתה בת שלוש והפסיקה עשר שנים מאוחר יותר.
היא שרה במקהלות הכנסייה ובתי הספר. היא כתבה את השיר הראשון שלה בגיל 12 עבור אמה.
ב-17 בינואר 2020, היא התארחה ברמיקס של הסינגל "If We Never Met" של ג'ון קיי.
ב-9 ביוני 2021, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם הלהקה האמריקאית, LANY, את הסינגל "I Quit Drinking".
חיים אישיים
במרץ 2016 בלריני החלה לצאת עם זמר הקאנטרי האוסטרלי מורגן אוונס. הם התארסו בדצמבר 2016 ונישאו ב-2 בדצמבר 2017 במקסיקו. לאחר 6 שנות זוגיות, באוגוסט 2022 בלריני הכריזה כי היא ואוונס מתגרשים. הליך הגירושין נגמר בנובמבר 2022.
בפברואר 2023 נודע כי בלריני במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי צ'ייס סטוקס.
אנג'ל פייס
אנג'ל פייס (באנגלית: Angel Face, פני מלאך) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-30 מ"ל ג'ין, 30 מ"ל ברנדי אפרסק 30 מ"ל קלבדוס. לעיתים מקושט בפלח תפוח.
היסטוריה
הקוקטייל הופיע לראשונה בספרו הברמן הארי קראדוק The Savoy Cocktail Book משנת 1930. המתכון המקורי המליץ להשתמש בקרח מופשר קלות, על מנת לדלל מעט יותר את הקוקטייל. הקוקטייל ככל הנראה קרוי על שמו של מפיונר האמריקאי אייב קמינסקי (Abe Kaminsky) שהיה מוכר בכינוי "פני מלאך" והיה פעיל במהלך תקופת היובש.
וריאציות
קיימים מספר טוויסטים ידועים לאנג'ל פייס. לדוגמה, ניתן להוסיף מעט מיץ תפוחים, להחליף את הברנדי בליקר אפרסק או את הג'ין בוודקה.
גיפרד לה קיין מרטל
סר גיפרד לה קיין מרטל (באנגלית: Sir Giffard Le Quesne Martel; 10 באוקטובר 1889 – 3 בספטמבר 1958) היה קצין ב, ששירת הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. הידוע בכינויו "Q Martel" או סתם "Q", הוא היה מהנדס צבאי בריטי ואסטרטג שריון.
מלחמת העולם הראשונה
בשנת 1916, כקצין חבלנים עם ניסיון ישיר בשימוש הבריטי הראשון בטנקים במהלך הקרב על הסום, הופקד מרטל על שחזור של העתק רחב של מערכות התעלות הבריטית והגרמנית, שלמות עם שטח הפקר, באלבדן, נורפוק, כחלק משטח הניסויים לטנק.
בשלהי 1916, היה מרטל בצוותו של יו אלס בברמיקור בצרפת, וסייע לפולר בתכנון המבצעי, שהגיע לשיאו בטקטיקות הטנקים הבריטיות שהופעלו בקרב קמברה.
בין המלחמות
בשנת 1919, הצליח מרטל לשלב בין שני תחומי העניין שלו לטנקים ולגישור צבאי כאשר הפך לראש מפעל הגישור הניסיוני בקרייסטצ'רץ', המפשייר, שחקר את האפשרויות בשימוש בטנקים למטרות הנדסיות בשדה הקרב כמו הנחת גשרים ונטרול מוקשים. כאן המשיך בניסויים על טנקי סימן 5 שכללו גם גשר תקיפה.
מרטל פיתח גם את מושג הגישור החדש שלו ב-EBE, גשר מרטל, גשר קורות מודולרי המתאים לשימוש צבאי. גשר מרטל אומץ על ידי הצבא הבריטי בשנת 1925 כגשר קורדר הגדול. גרסה קטנה יותר, גשר קורדל הקטן, אומץ רשמית גם על ידי הצבא בשנת 1932 והועתקה על ידי מדינות רבות, כולל גרמניה, שכינו זאת Kastenrager-Gerät ( K-Gerät בקיצור). ארצות הברית יצרה עותק, ה-H-20. הבנייה המודולרית של גשר מרטל הבסיסי שימשה גם לגשר ביילי. בשנת 1954 העניקה הוועדה המלכותית לפרסים לממציאים את מרטל 500 ליש"ט פאונד בגין הפרה של עיצוב גשרו על ידי מעצב גשר ביילי, דונלד ביילי.
מרטל המשיך להתעניין בטנקים באופן עצמאי. בשנת 1925 הוא בנה, במוסך שלו, טנק של אדם אחד המונע על ידי מנוע מכונית ומסוגל למהירות של 15 קמ"ש. לאחר תצוגה במשרד המלחמה, הסכימה מוריס מוטורס לבנות ארבעה דגמי מבחן, שהראשון בהם הועבר בשנת 1926. טרקטורים של קרדן לויד בנו מכונה דומה לאדם אחד, הטנקט של קרדן לויד.
בשנת 1927 שמונה טנקים נוספים של מרטל נבדקו על מנת להעריך את תפקידן הפוטנציאלי בסיור קדימה. הם נבדקו יחד עם טנקים של קרדן לויד עם שני אנשים בתמרונים עם הכוח הממוכן הניסוי במישור סולסברי בשנת 1927 וב-1928 כאשר מרטל היה מפקד פלוגה של מהנדסים שהוצבו במקום.
הרעיון לרכב לוחם יחיד נזנח במהרה כשהתברר כי מפעיל אחד לא יכול היה לשלוט על הרכב במקביל לירי נשק והדרישה של הצבא הבריטי לטנק קל, טנק סימן 1, היה פיתוח הטנק של קרדן לויד. מוריס מוטורס ניסתה לפתח גרסה של שני אנשים לעיצוב מרטל וקרוסלי מוטורס גרסה נוספת - מוריס-מרטל - בשנת 1927, אך לאחר שנבדקו שני אבות טיפוס הפרויקט ננטש.
בשנת 1928 ועדת הייעוץ המובילה לטנקים ומעקב, שמרטל היה חבר בה, הפכה לוועד הלוחמה המכנית שהיה אמור לקיים קשר עם התעשייה ולייעץ בעניינים טכניים הנוגעים ל"הובלה ממוכנת". בשנת 1929 הועבר מרטל לרימנט המהנדסים של בנגל של המלך ג'ורג' החמישי, ולאחר מכן שימש כמדריך במכללה לפיקוד ומטה של הצבא ההודי הבריטי בכוויתה משנת 1930 עד 1934. משנת 1936 עד 1939 שימש מרטל במשרד המלחמה, תחילה כעוזר מנהל מכניזם, ואחר כך משנת 1938 כסגן המנהל בדרגת בריגדיר. בשנת 1936 הוא השתתף בתרגיל טנקים בקנה מידה גדול במחוז הצבאי הבלאורוסי בברית המועצות, בו נטלו חלק טנקי T-27.
מלחמת העולם השנייה
במהלך ההכנות למלחמת העולם השנייה, מונה מרטל למפקד על הדיוויזיה ה-50 (נורת'מבריה), שהייתה חלק מהצבא הטריטוריאלי בפברואר 1939 בדרגת מייג'ור גנרל. הדיוויזיה הוסבה באוקטובר 1938 ל"דיוויזיה ממונעת" כאשר כל חיל הרגלים הובל על ידי משאיות גדולות.
עם פרוץ המלחמה יצאה הדיוויזיה ה-50 לצרפת ב-14 בספטמבר 1939 כחלק מחיל המשלוח הבריטי. שם, ב-21 במאי 1940 במהלך קרב צרפת, כיוון מרטל את מתקפת הטנקים על דיוויזיית הפאנצר השביעית של גנרל מיור ארווין רומל בקרב אראס, בה נהדפה החזית הגרמנית שמונה קילומטרים אחורה. לא ניתן היה לנצל את הרווחים, אך הגרמנים נאלצו להפסיק את ההתקפה ולהתארגן מחדש, ולכן הבריטים הרוויחו זמן לפינוי BEF מדנקירק.
לאחר פינוי BEF הפך מרטל למפקד חיל השריון המלכותי בשנת 1940 ושם פיתח את תיאוריות הלוחמה המשוריינת שלו. במרץ 1941 העביר לידי הנספח הצבאי של ארצות הברית הנייטרלית דאז בלונדון, בריגדיר גנרל ריימונד א. לי, דו"ח המתווה את חוויותיו והערכת הטקטיקות השריוניות הגרמניות בצרפת. מרטל הועלה לדרגת לוטננט גנרל בשנת 1942 אך הועבר מחיל השריון המלכותי באותו ספטמבר ובוטל תפקידו של המפקד. לאחר מכן הוא בילה זמן בבורמה ובהודו.
במרץ 1943 הפך מרטל לראש המשלחת הצבאית לברית המועצות. הוא העריך את יעילות סדר הלחימה והטקטיקות הסובייטיות במהלך ביקור בקו החזית באזור קורסק - אוריול שבין 11 ל-19 במאי 1943. באוטוביוגרפיה שלו מתאר מרטל איך ייעץ לפיקוד העליון הסובייטי, סטאבקה, לאפשר לגרמנים לפתוח תחילה בקרב קורסק. ניתן להתווכח באיזו מידה השפיעה עצתו על מהלך הקרב מכיוון שהוועידה הראשונה שלו עם סטבקה לא התרחשה עד סוף מאי 1943 בזמן שמפקד החזית המערבית הסובייטית, המרשל גאורגי ז'וקוב, דגל באותה טקטיקה מאז מרץ הקודם. עם זאת, עצתו של מרטל לפיה הדרך היעילה ביותר למנוע מהאויב לנצל פריצת דרך הייתה על ידי לחיצה על "האגפים" של החדירה אולי הועילה.
דיווחיו הבאים שהתבססו על ביקורו בקו החזית הסובייטית ודיוניו עם אגף הטנקים של הצבא האדום הגיעו למסקנה כי חוויית שדה הקרב הסובייטי תהיה רלוונטית בהרבה לטקטיקות שריון בפלישה הקרובה לנורמנדי מאשר לחוויה של הצבא הבריטי במערכה בצפון אפריקה. איסוף המודיעין של מרטל וניתוחיו הברורים והתפיסתיים של העמדה הצבאית הסובייטית זכו לשבחים על ידי הממונים עליו במשרד המלחמה, אך עם הגעתו של ראש המשלחת החדש של חיל האוויר המלכותי, מרשל האוויר סר ג'ון באבינגטון בספטמבר 1943 יחסי העבודה שלו עם הסובייטים התדרדרו בירידה ניכרת בשיתוף הפעולה. הוא הוחלף על ידי מונטגו ברוקאס בורוז ועזב את מוסקבה ב-7 בפברואר 1944. בהמשך אותו חודש, הוא איבד את עינו הימנית כתוצאה מפשיטת הפצצה גרמנית על לונדון.
מרטל קיבל תואר אביר בשנת 1943 ופרש מהצבא בשנת 1945 בדרגת לוטננט גנרל. הוא ניסה להיבחר מטעם המפלגה השמרנית במהלך הבחירות הכלליות בבריטניה 1945, אך נכשל ולא נבחר לפרלמנט.
עם פרישתו כתב מרטל בנושאים צבאיים. הוא נפטר בביתו בקמברלי, סארי, ב-3 בספטמבר 1958.
יחסי הונגריה–רומניה
בין הונגריה לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
טרנסילבניה ההונגרית
במשך 1,000 שנים הייתה טרנסילבניה תחת שלטון ממלכת הונגריה, או נסיכות הונגרית עצמאית.
בשנת 1883 הצטרפה רומניה לברית המשולשת, אולם במלחמת העולם הראשונה התנערה רומניה מהברית, ובשנת 1916 הצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. בעקבות כך כבשו הגרמנים והאוסטרים את רומניה, אולם לאחר תבוסתם במלחמה, קיבלה רומניה את טרנסילבניה ובוקובינה שהיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מלחמת הונגריה-רומניה
בדצמבר 1918 חצה הצבא הרומני שהיה מוצב מעבר לנהר מורש בטרנסילבניה את אזור ההפרדה והתקדם לקלוז' ואחר כך לסיגטול מארמאציאי, לאחר שרומניה פנתה לקבלת אישור לפעולה מהמעצמות שישבו בוורסאי, בתואנה של הצורך להגן על הרומנים של טרנסילבניה. בפברואר 1919, הובילה האלימות הגואה באזור – הניסיונות של הבולשביקים לייצא את המהפכה הקומוניסטית להונגריה – ליצירת אזור חיץ נייטרלי בין רומניה להונגריה.
ראש הממשלה של הרפובליקה העצמאית של הונגריה התפטר במרץ 1919, בשל סרובו להכיר בחוזה ורסאי שהעביר את טרנסילבניה לריבונות רומניה. כשהמפלגה הקומוניסטית של הונגריה בראשות בלה קון הגיעה לשלטון במרץ 1919, היא הכריזה על הקמת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה והבטיחה כי הונגריה תזכה שוב בכל השטחים שהיו בשליטתה בזמן האימפריה האוסטרו-הונגרית, והחליטה לתקוף את צ'כוסלובקיה ורומניה. הצבא ההונגרי החל במתקפה בטרנסילבניה באפריל 1919 לאורך הנהרות סומש, קריש ומורש. מתקפת נגד רומנית דחפה את הכוחות ההונגרים עד לנהר טיסה במאי. מתקפה הונגרית נוספת ביולי חדרה לעומק של 60 ק"מ מאחורי הקווים הרומנים, עד שנעצרה על ידי מתקפת נגד רומנית, שהובילה בסופו של דבר לכיבוש הבירה ההונגרית בודפשט באוגוסט, ולסופה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הצבא הרומני נסוג מהונגריה בין אוקטובר 1919 ומרץ 1920.
חוזה ורסאי שנחתם רשמית ביוני 1919, הכיר בריבונות רומניה על טרנסילבניה. חוזה סן-ז'רמן (1919) וחוזה טריאנון (שנחתם ביוני 1920) פירטו את מעמדה של טרנסילבניה והגדירו את הגבול החדש בין המדינות הונגריה ורומניה. המלך הרומני פרנדיננד הראשון והמלכה מריה הוכתרו באלבה יוליה ב-1922.
מלחמת העולם השנייה
לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ועל פי מה שהוסכם בו, תבעה ברית המועצות מרומניה את בסרביה ואת צפון בוקובינה, כולל חבל הרצה. רומניה, חסרת בני ברית, נאלצה להיכנע לאולטימטום הסובייטי ונסוגה מחבלים אלה שנכבשו מיד על ידי הצבא האדום. במסגרת תכתיב וינה ב-30 באוגוסט 1940 הכריחו גרמניה הנאצית ואיטליה את רומניה לוותר על צפון טרנסילבניה לטובת הונגריה, וכן להעניק לבולגריה את חבל הקדרילטר (דרום דוברוג'ה), ב-5 בספטמבר 1940.
במאמץ להתגבר על המשבר הפוליטי שנוצר עם אובדן בסרביה, מינה קרול השני, מלך רומניה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה, ב-6 בספטמבר 1940. אנטונסקו הכריח את המלך להתפטר, ושם על כיסאו את בנו מיכאי הראשון בן ה-19. אנטונסקו כרת ברית עם תנועת הלגיונרים והכריז על רומניה כמדינה "לאומית-לגיונרית", כשתוארו "Conducător" - מנהיג. רומניה כרתה ברית עם גרמניה מתוך תקווה להשיב לעצמה, בעזרת גרמניה, את החבלים שעברו לברית המועצות, לכן חתמה על ההסכם התלת צדדי ב-23 בנובמבר 1940. ב-1941 נכנסו למדינה חיילים גרמנים והשתמשו בשטחה לפלישה ליוגוסלביה ולאחר מכן, יחד עם הצבא הרומני הגדול, לברית המועצות. כמו כן נהנו הגרמנים משימוש חופשי באוצרות הטבע של רומניה, במיוחד חיטה ונפט.
ב-22 ביוני 1941 הצטרפה רומניה למבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות. לא רק זאת שאפשרה מעבר חיילים גרמנים בשטחה, אלא גם תרמה 300,000 מחייליה ללחימה לצד הגרמנים בחזית, יותר מכל בעלת ברית משנית אחרת. רומניה סיפחה לשטחה שטחים עצומים. היא השיבה לעצמה את בסרביה וסיפחה שטחים ניכרים ממזרח לנהר הדניסטר, כולל העיר אודסה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוקם בשתי המדינות משטר קומוניסטי, והונגריה ורומניה היו שותפות בברית ורשה. הונגריה הייתה שותפה לדיכוי האביב של פראג בצ'כוסלובקיה בשנת 1968, אך רומניה סירבה להשתתף השתתפות צבאית בכך.
בשנת 1989 הופל משטרו של ניקולאה צ'אושסקו, וברומניה נערכו בחירות חופשיות.
יחסים כלכליים
בשנת 2012 סך הסחר הבינלאומי בין רומניה להונגריה היה 7.3 מיליארד אירו, כאשר היצוא מרומניה היה 2.4 מיליארד אירו, ואילו היצוא מהונגריה היה 4.9 מיליארד אירו הונגריה מדורגת כשלישית בשותפות הסחר של רומניה, לאחר גרמניה ואיטליה
קבוצת MOL ו-OTP בנק, הם שתיים מהחברות הגדולות בהונגריה, אשר קיימות ברומניה מאז 2003 ו-2004 בהתאמה. קבוצת MOL מפעילה (נכון לאוגוסט 2013) רשת של 138 תחנות דלק ברומניה, המהוות כ-10% מסך כל תחנות התדלוק. ל-OTP בנק יש רשת ענפה של סניפים ברומניה, עם נוכחות בכל מחוז
ויז אייר היא חברת תעופה בעלות נמוכה מהונגריה, המפעילה טיסות מכמה שדות תעופה ברומניה (בוקרשט, קלוז' נאפוקה, טרגו מורש, סיביו, טימישוארה, יאשי, סוצ'אבה וקראיובה) ליעדים שונים באירופה. זוהי חברת התעופה הזולה ביותר הפועלת ברומניה, ובשנת 2013 היא הטיסה 3.2 מיליון נוסעים ליותר מ-72 יעדים שונים.
RCS & RDS היא חברת התקשורת המובילה ברומניה, והיא החברה השנייה או השלישית בשוק הטלוויזיה בהונגריה, עם (נכון לאוגוסט 2013) 22.4% נתח שוק
פאברי פיברה
פבריציו טרדוצ'י (באיטלקית: Fabrizio Tarducci; נולד ב-17 באוקטובר 1976), ידוע בשם הבמה פאברי פיברה (Fabri Fibra), הוא ראפר איטלקי. האלבומים שהוציא נמכרו בכשני מיליון עותקים סך הכל.
ביוגרפיה
טרדוצ'י נולד בקומונה סניגליה שבמחוז מארקה שבאיטליה. אחיו הקטן הוא הראפר והמפיק המוזיקלי נסלי. הוא התעניין במוזיקה מגיל צעיר. כתב וביצע את שירו הראשון כשהיה בן 17. בעקבות הצלחתו המחתרתית, החל פברי פיברה להופיע ברחבי איטליה. בשנת 2000 הקים את הלייבל Teste Mobili Records, ושיתף פעולה עם הרכבי ראפ איטלקיים שונים.
קריירה
בשנת 2002 הוציא פאברי את אלבום הסולו הראשון שלו, Turbe giovanili, אותו כתב והקליט פאברי והפיק המפיק האיטלקי נפפה. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על מכירת 50,000 עותקים באיטליה.
בשנת 2004 הוציא את אלבומו השני, Mr. Simpatia. האלבום היה לאלבומו הראשון של פיברה אשר הגיע למצעד האלבומים האיטלקי, תוך שהגיע למקום ה-63. כמו אלבומו הקודם, זכה האלבום במעמד "אלבום זהב".
בשנת 2006 הוציא את אלבומו השלישי, Tradimento. האלבום הפך במהרה להצלחתו המסחרית הגדולה ביותר, תוך שהגיע למקום הראשון שמצעד האלבומים האיטלקי ומכר כ-120,000 עותקים בשנה הראשונה לצאתו, מה שזיכה אותו במעמד "אלבום פלטינה". כמו כן, זכה האלבום לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2007, לאחר שחתם בחברת יוניברסל מיוזיק איטליה, הוציא את אלבומו הרביעי Bugiardo. האלבום זכה להצלחה נאה, אך טרם הצליח לשחזר את הצלחתם של אלבומיו הקודמים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 2009, הוציא את אלבומו החמישי, Chi vuole essere Fabri Fibra.
בשנת 2010 הוציא את אלבומו השישי, Controcultura. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי ואף נכנס למצעד האלבומים של שוודיה, תוך שנכנס למקום ה-79.
בשנת 2013 הוציא את האלבום Guerra e pace. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ומכר כ-70,000 עותקים באיטליה. בהמשך, בשנת 2015, הוציא את גרסת ההופעה לאלבום.
בשנת 2017 הוציא את האלבום Fenomeno. מהאלבום הצליח הסינגל "Pamplona", שהגיע למקום הראשון במצעד השירים האיטלקי וזכה לעשרות מיליוני צפיות ביוטיוב.
בפברואר 2019 התארח בשירו של הזמר מחמוד, "Anni 90", מתוך אלבום הבכורה שלו, Gioventù bruciata. באפריל של אותה השנה התארח בלהיטו של המפיק האיטלקי צ'ארלי צ'ארלס, "Calipso", שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי.
ג'ירפוקריקס
ג'ירפוקריקס (שם מדעי: Giraffokeryx) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הג'ירפיים, שהתקיים בתת-היבשת ההודית ובשאר אירואסיה במהלך המיוקן לפני 14 עד 11 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1910, ונכללו בו 2 מינים: Giraffokeryx punjabiensis ו-Giraffokeryx anatoliensis (כשלא כל החוקרים מכירים במין השני), כשבעבר ייחסו לסוג עוד 2 מינים: Giraffokeryx chinjensis, הנחשב כיום לחלק מהמין Giraffa priscilla שבסוג ג'ירף ו-Giraffokeryx anatoliensis, הידוע ממספר ממצאים בטורקיה, וכיום נחשב לחלק מהמין G. punjabiensis.
הג'ירפוקריקס היה קטן ביחס לג'ירף המודרני ודמה יותר לאוקפי בגודלו ובמראהו הכללי, אף שייתכן והיה מהאבות הקדומים של שני הסוגים הקיימים ודמה לברהמתריום שנמצא גם בטורקיה ובהודו. הוא היה בעל גולגולת עבה באורך 30 ס"מ והגיע לאורך ממוצע של 2.3 - 2.6 מטרים, לגובה 1.5 מטר בכתפיים ולמשקל ממוצע של 200 - 350 ק"ג. המאפיין העיקרי שלו הוא רכס של 4 קרניים בעלות "ציצות" כשל ג'ירף, על עצם המצח. הוא היה בעל טוחנות גבוהות כמו אצל רוב הג'ירפיים ובעל רגליים בינוניות, איתם יכל לרוץ במהירות בערבות. ככל הנראה הוא ניזון מעלים נמוכים של עצים.
Freaky Deaky
Freaky Deaky הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרים האמריקאים טייגה ודוג'ה קאט. השיר יצא לאור ב-25 בפברואר 2022, על ידי חברות התקליטים אמפייר, קימוסבי, RCA ולאסט קינגס. הסינגל הוא שיתוף הפעולה השני בין הראפרים מאז 2019, כאשר טייגה השתתף ברמיקס לסינגל "Juicy" של דוג'ה קאט.
רקע והוצאה
ב-21 בפברואר 2022, טייגה ודוג'ה קאט פרסמו תמונה שלהם יחד ברשתות החברתיות עם הכיתוב "שישי", הרמז לשיתוף פעולה אפשרי. ארבעה ימים לאחר מכן, "Freaky Deaky" יצא לאור והוכרז כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השמיני של טייגה. השיר היה צריך להישלח לתחנות הרדיו העכשווי הקצבי בארצות הברית ב-8 במרץ. בריאיון עם זיין לאו עבור אפל מיוזיק, טייגה אמר שהוא בחר לשתף פעולה עם דוג'ה קאט בשל העובדה שהוא רואה אותה כ"אמנית אמיתית", והודה שהעבודה איתה הייתה קלה. "Freaky Deaky" הוא שיתוף הפעולה השני בין השניים, מאז הופעות של טייגה ברמיקס של "Juicy" של קאט שנכלל באלבום האולפן השני שלה Hot Pink (2019).
מוזיקה ומילים
מבחינה מוזיקלית, "Freaky Deaky" הוא שיר ראפ מונע על ידי פופ שדן בנטיות מיניות. זה מתחיל בהוק ששרה דוג'ה קאט, שתוארה כ"שיר ערש מבריק" מאת ברנטון בלאנשט מקומפלקס, בעוד שדילן קלי ' Hypebeast סבר שהוא "חצוף". אחריו מופיעים שלושה פסוקים מאת Tyga, שבהם הוא מתאר את העדפתו המינית. בנוסף, הרצועה מכילה פסוק ראפ "אנרגטי" ו"עז" מאת קאט. השיר זכה לכינוי "קליט" על ידי אריקה מארי מ- ''HotNewHipHop'; בעוד שכותב עבור Uproxx, וונגו אוקון כינה את הרצועה "פלרטטנית".
ביקורת
בלאנשט כתבה ש-"Freaky Deaky" מרגיש כמו "שיתוף פעולה ראוי". במאמר שפורסם ב-Rap-Up, נאמר כי לשני הראפרים יש "כימיה שאין להכחישה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Freaky Deaky" הוקרן בבכורה עולמית ב-25 בפברואר 2022, לצד יציאת השיר עצמו. ביום הקודם, טייגה פרסם קטע באורך 18 שניות מתוכו. את הקליפ ביים כריסטיאן ברסלאור. הקליפ עוסק במין מזדמן שקורה בין דוג'ה קאט לטייגה. הקליפ מתחיל בשיחה אינטרנטית בין השניים, אחריה בוחר טייגה להתלבש בבגדים בצבע ורוד, לפגישה עם דוג'ה קאט. מאוחר יותר, הוא נראה כשהוא נמצא בעיר המוארת באורות ניאון. כשהם נפגשים, הוא מגיע למעורה של דוג'ה קאט, בה נמצאים חתולים רבים. הקליפ זכה לביקורות חיוביות וכונה "פלרטטני" בכתבה שפורסמה ב-Rap-Up; זאת, בעוד שמקנזי קאמינגס-גריידי מ-HipHopDX כינה אותו "צבעוני".
Assassin's Creed II
Assassin's Creed II הוא משחק וידאו מסוגת פעולה-הרפתקאות מגוף שלישי אשר פותח על ידי חברת יוביסופט מונטריאול והופץ עבור פלייסטיישן 3, עבור אקס בוקס 360 ועבור Microsoft Windows. המשחק מהווה המשך ישיר למשחק Assassin's Creed, ששוחרר בשנת 2007. ב-2016, יוביסופט הכריזה על חידוש לטריולוגיה של אציו, שכוללת גם את המשחק הזה שמהווה כראשון בטרילוגיה לפלייסטיישן 4 ו-Xbox One ב-15 בנובמבר 2016.
משחקיות
Assassin's Creed 2 מתרחש בעולם פתוח, המאפשר לשחקן לטייל בחופשיות באזורים מסוימים של המאה ה-15, כגון: ונציה, פירנצה והאזור הכפרי של טוסקנה. ב"אנימוס 2.0" קיים מסד נתונים, המספק לשחקן מידע אודות דמויות מהמשחק וכן אודות דמויות היסטוריות, מבנים מתקופת הרנסאנס ושירותים שהשחקן נתקל בהם. בדומה למשחק הראשון בסדרה, הזיכרון מחולק לרצפים, כאשר לכל רצף שם משלו ופרק זמן מוגדר בחיי הדמות שבזיכרונותיה מבצעים את החיפושים. מערכת "נקודות החיים" נעשתה דינמית מבמשחק הראשון; השחקן יתרפא באופן אוטומטי מפגיעות קלות, אך כאשר מדובר בפגיעה קריטית יותר, יהיה על השחקן לבקר רופא או ליטול תרופה על-מנת להירפא.
ביכולתו של השחקן לשחות במים ולהשתמש ב"ראיית נץ" - היכולת לזהות אנשים וחפצים מסוימים - מזווית של גוף שלישי ותוך כדי תזוזה, פעולות שלא התאפשרו במשחק הראשון בסדרה. השחקן ינהג בכרכרה במשימה אחת בלבד. אולם הוא יוכל לטוס במכונת התעופה של לאונרדו דה וינצ'י (המכונה מבוססת על תכנונים שלאונרדו הכין במציאות), לשוט בגונדולות ולרכב על סוסים - בכל מקום בו הם זמינים.
למערכת הקרב נוספה האפשרות לקחת את נשקו של האויב כמתקפת נגד. לאונרדו דה וינצ'י מספק לשחקן מספר כלי נשק, הכוללים רעל, רובה מיניאטורי ולהב כפול. השחקן יוכל לקנות באמצעות כסף, במטבע הפלורין, שריון משופר, צבע חדש לבגדיו, נרתיקי אחסון חדשים ונשק כגון: חרבות, גרזנים, פטישים, חניתות ופגיונות. ככל שמשדרגים יותר את השריון ואת כלי הנשק, רמת החיים שלו תעלה,(כלומר אם היו 5 נקודות חיים, אחרי ששדרגת אתה תקבל 6 או 7, וכך הלאה).
במשחק קיימות מספר אפשרויות להתחמקות מעיני השומרים: השחקן יוכל לצלול מתחת למים, להיכנס לתוך ערימת קש, להיטמע בתוך קבוצת אנשים ועוד. המשחק כולל מד מוניטין; המוניטין של השחקן נקבע לפי מעשיו, לפי מיקומו ולפי המשימה הנוכחית. כאשר המוניטין של השחקן שלילי, השומרים יחשדו בו באופן אוטומטי כאשר הם מבחינים בו, ואילו כאשר השחקן במצב "עילום שם" (Incognito) השומרים יחשדו בו רק אם ייכנס למקומות אסורים או אם יבצע פעולות שליליות, כגון: כיוס או הריגה. על-מנת לעבור ממצב של מוניטין שלילי למצב של "עילום שם", על השחקן יהיה לקרוע כרזות המכילות את תמונתו, להתנקש בעובד-ציבור מושחת, לשחד את הכרוזים (Heralds) או ללבוש גלימה מיוחדת לעיר שבה הוא נמצא.
הווילה של משפחת אודיטורה משמשת כמפקדה של אציו, וביכולתו לשדרג את סביבתה. ככל שסביבת הווילה (העיר מונטריג'וני) מפותחת יותר, כך יבואו אליה יותר מבקרים וכתוצאה מכך, השחקן יקבל הכנסות קבועות לתיבת הווילה והוא רשאי לאסוף אותן בכל רגע.
בדומה למשחק הראשון בסדרה, ב-Assassin's Creed II מופיעות דמויות המבוססות על דמויות היסטוריות: לאונרדו דה וינצ'י, ניקולו מקיאוולי, קטרינה ספורצה, ג'ירולמו סבונרולה, לורנצו דה מדיצ'י, משפחת פאצי והאפיפיור אלכסנדר השישי.
עלילה
המשחק מתחיל בדיוק מהמקום שמהמשחק הראשון בסדרה נגמר, כשדזמונד מיילס עדיין כלוא בבניין של חברת "תעשיות אבסטרגו" בשנת 2012, לאחר ביצוע חיפושים בזיכרונותיו של האב הקדום שלו מימי הביניים, המתנקש אלטאיר באמצעות מכשיר הקרוי "אנימוס". "תעשיות אבסטרגו", המוצגים בתור הטמפלרים המודרניים, משתמשים בזיכרונותיו של אלטאיר על-מנת לגלות מידע אודות מיקומם של חפצים רבי-עצמה הקרויים "החלקים של עדן" (Pieces of Eden) ובהם "תפוח עדן" המוצג ככלי שבעזרתו ניתן לשלוט במחשבותיהם של בני האדם וליצור אשליות מסוגים רבים.
בעקבות חשיפת-יתר לאנימוס, דזמונד החל לחוות בתופעה הקרויה "אפקט הדימום" (Bleeding Effect) המוביל לקושי בהבחנה בין הזיכרון הגנטי שלהם ובין הזיכרון בזמן-אמת. כתוצאה מכך, דזמונד קיבל את היכולת להשתמש ב"ראיית-נץ", המשותפת למתנקשים, וכך הוא ראה את ההודעות ואת הסמלים אשר אדם שכונה "Subject 16" כתב בעזרת דמו באזורים שונים בבניין אשר בו דזמונד כלוא.
לוסי סטילמן, מתנקשת וחוקרת-לשעבר של "תעשיות אבסטרגו", שחררה את דזמונד והובילה אותו אל מחבוא בו היו שני מתנקשים נוספים: ההיסטוריון שון הייסטינגס (Shaun Hastings) והמומחית למחשבים רבקה קריין (Rebecca Crane). השלושה הזמינו את דזמונד לחקור את זיכרונותיו של אחד מאבותיו הקדומים מימי הרנסאנס, המתנקש אציו אודיטורה דה פירנצה, בעזרת גרסה אחרת של האנימוס אשר כונתה על ידי רבקה "אנימוס 2.0".
דזמונד, אשר חוקר את זיכרונותיו של אציו המתגורר בפירנצה במאה ה-15, מגלה כי אביו ושני אחיו הם הקורבנות של מזימה פוליטית מסוימת, וכי לא ניתן למנוע את הוצאתם להורג בתלייה. לפני תלייתו, אביו של אציו מסר לו את מיקומה של תיבה אשר בה מונחים בגדי מתנקש וכלי התנקשות שעליו לקחת. דודו של אציו, מריו, לוקח אותו, את אחותו ואת אמו למחסה שבווילה של משפחת אודיטורה. מריו מלמד את אציו כיצד להילחם ומספק לו מידע אודות מקום הימצאם של האנשים שהובילו להוצאתם להורג של בני משפחתו. המידע הוביל את אציו לטוסקנה, לסן ג'ימיניאנו להרי האפנינים, לוונציה ולבסוף לרומא. לאורך הדרך, אציו פוגש אנשים רבים אשר מסייעים לו להמשיך את מסעו, ביניהם לאונרדו דה וינצ'י אשר מפענח את הקודקס שאלטאיר השאיר כדי ליצור למען אציו ציוד חדש.
לאחר התנקשויות ברוב האנשים אשר היו מעורבים במזימה הפוליטית, אציו מגלה כי הוצאתם להורג של אביו ואחיו היא חלק מקונספירציה גדולה יותר, שמנהיגה היה רודריגו בורג'ה שמטרתו הייתה להפיל את שלטון בית מדיצ'י בעזרתם של בית פאצי והדוג'ה של ונציה. בורג'ה מגיע לוונציה עם "תפוח עדן", החפץ שאלטאיר מצא. הוא מאמין כי הוא "הנביא" וכי הוא מיועד לגלות את ה"כספת" (The Vault) המכילה מספר "חלקים של עדן" וידע נוסף שהטמפלרים מחפשים. אציו, בעזרת בעלי הברית שלו, עוצר את בורג'ה, שלאחר מכן בורח מפניהם ללא התפוח. בעלי בריתו של אציו חושפים בפניו את העובדה כי הם מתנקשים ומצרפים את אציו אליהם. הם מציינים כי לדעתם אציו הוא "הנביא" אשר יוביל אותם אל "הכספת".
אציו מפליג לוותיקן, המקום בו "הכספת" נמצאת, על-מנת לעצור את רודריגו. רודריגו משתמש באחד מ"חלקי עדן", מטה, כדי להביס את אציו ולוקח מידיו את התפוח. אציו עוקב אחריו, ומבחין בכך שרודריגו אינו מצליח לפתוח את "הכספת". הוא מאתגר את רודריגו לקרב בלי כלי נשק ומביס אותו. רודריגו מצפה שאציו ירצח אותו, אך אציו אומר שהדבר לא יחזיר את משפחתו לחיים ועוזב אותו. אציו נכנס ל"כספת", שנפתחת למענו משום שהוא "הנביא", שם הוא מוצא את מינרווה. היא מעבירה דרכו מסר לדזמונד אודות התפרצות סולרית שהתרחשה בעבר ועתידה להתרחש שנית, אלא אם דזמונד ימנע זאת. דזמונד ואציו מבולבלים מאוד מהמסר.
חבילות הרחבה
ב-1 בדצמבר 2009, חברת יוביסופט הכריזה על חבילת ההרחבה הראשונה למשחק, בשם The Battle of Forli ("הקרב על פורלי") אשר שוחררה לפלייסטיישן 3 ולאקס-בוקס 360 ב-28 בינואר 2010. חבילת ההרחבה השנייה, Bonfire of the Vanities ("מדורת ההבלים") שוחררה ב-18 בפברואר 2010. התכנון הראשוני של החברה היה להכיל את שתי החבילות הללו כחלק מהעלילה הראשית, אך הדבר לא התאפשר בשל אילוצי הזמן. אולם בעקבות תאריך שחרור המשחק למחשב, ב-4 במרץ 2010, חבילות ההרחבה נכללו במשחק מראש. שתי חבילות ההרחבה מהוות במשחק "זיכרון פגום" אשר רבקה מנסה לתקן באמצעות טלאי תוכנה.
The Battle of Forli
עלילתה של חבילת ההרחבה הראשונה מתרחשת בשנת 1488, מיד לאחר שאציו הצליח להשיב את תפוח עדן. מקיאוולי, מריו אודיטורה, אציו ולאונרדו דה וינצ'י דנו בנושא הפעולות שייעשו בתפוח, ולאחר מכן הם החליטו לשלוח אותו אל העיר פורלי שבמחוז אמיליה-רומאניה, שם תשמור עליו גבירת העיר קטרינה ספורצה. כשאציו מגיע על-מנת למסור לה את התפוח, הוא מגלה שהעיר נמצאת תחת התקפתם של האחים אורסי, שנשכרו על ידי רודריגו בורג'ה כדי לקחת ממנה מפה המראה את מיקומם של דפי קודקס שהוכנו על ידי בעלה המנוח של ספורצה. האחים אורסי חוטפים את ילדיה של ספורצה במטרה לשכנע אותה למסור לידיהם את המפה. אציו משאיר את התפוח (Pieces/Apple of Eden) אצל ספורצה, מציל את ילדיה ומתנקש באחד מהאחים אורסי. כשהוא חוזר, הוא מגלה שהאח השני, קקו, השתמש בהסחה על-מנת לגנוב מספורצה את התפוח. אציו רודף אחריו ומתנקש בו. כאשר הוא ניגש לקחת בחזרה את התפוח, קקו דוקר אותו וכתוצאה מכך אציו נופל ארצה, מדמם. לפני שהוא איבד את ההכרה, הוא רואה שאדם בעל אצבע חסרה הלבוש בבגדים נזיריים לוקח את התפוח. כשאציו מתעורר, הוא מגלה שספורצה טיפלה בו כשהיה חסר הכרה. אציו מתכונן להשיב את התפוח, אך לפני כן ספורצה העניקה לו את המפה עם המיקומים של דפי הקודקס. אציו נשלח למנזר פורלי, וכאשר הוא ניגש לדבר עם ראש המנזר, הוא מזוהה כרוצח של האח סטפאנו (מבית פאצי) ולכן ראש המנזר בורח. אציו רודף אחריו ותופס אותו, ואז ראש המנזר מזהה את התיאור החיצוני של האיש אשר לקח את התפוח ומוסר לאציו כי שמו של האיש הוא ג'ירולמו סבונרולה. חבילת ההרחבה גם כוללת זיכרון בונוס: אציו יכול להשתמש במכונת התעופה של דה וינצ'י ולעוף בכל אזור פורלי. בניגוד לזיכרונות האחרים שבמשחק, ניתן לחזור על הזיכרון הזה מספר בלתי מוגבל של פעמים.
Bonfire of the Vanities
עלילתה של חבילת ההרחבה השנייה מתרחשת בשנת 1497, כתשע שנים לאחר אירועי חבילת ההרחבה הראשונה. אציו עקב אחרי סבונרולה עד העיר פירנצה. תוכניתו של אציו הייתה ליצור מתיחות בעיר, וכך לגרום לסבונרולה לצאת ולהפר את המתיחות. בזמן שסבונרולה ינסה להפר את המתיחות, אציו יתנקש בו.
במטרה ליצור את המתיחות, אציו מתנקש בתשעת הסגנים של סבונרולה, המטיפים ברחבי פירנצה. המתיחות גרמה לאספסוף להתרגז ולהתאסף ליד הכיכר, וסבונרולה מנסה לגרום להם להתפזר. הוא חושף את תפוח עדן על-מנת לשלוט בהם, אך אציו זורק סכין על התפוח וזה גרם לנפילתו. האספסוף מתקדם לעבר סבונרולה, ובו-זמנית אחד הטמפלרים לוקח את התפוח ומנסה לברוח. אציו רודף אחריו, הורג אותו ומשיב את התפוח. כשאציו חוזר לכיכר, הוא רואה שסבונרולה מועלה על המוקד על ידי האספסוף במחוז הדרומי של פירנצה כדי להעלותו באש. אציו האמין שאף אדם לא ראוי לסבול כך, ולכן הוא התנקש בסבונרולה על-מנת לחסוך ממנו את הכאב. לאחר מכן, הוא עומד על הבמה ומכריז בפני הקהל, שלא הבין מדוע עשה זאת, כי על כל אחד ללכת בדרכו שלו, וכי אין לתת לזעם להשתלט עליהם.
עלילת הסיפור בהווה
לפי לוסי, הבחירה באציו כנשוא המחקר הבא של דזמונד לא הייתה מקרית. מעבר לעובדה שאציו הוא אב קדמון משותף של דזמונד ו-"Subject 16", המטרה הייתה לקחת חלק בחייו של אציו מרגע לידתו, ליצור קשר חזק יותר בינו לבין דזמונד ולנצל את "אפקט הדימום" (Bleeding Effect) כדי להעביר לדזמונד שנים של אימונים בימים ספורים, ובכך לסייע במלחמה בין המתנקשים לבין הטמפלרים. השהות באנימוס הצליחה, כאשר דזמונד קיבל את יכולותיו וכושרו של אציו. אולם לדבר היה גם מחיר כאשר ההזיות של דזמונד נעשו חזקות יותר, ובשיאן חזר דזמונד, ללא כניסה לאנימוס, לעכו בתור אלטאיר.
לאחר קבלת המסר ממינרווה, הוצא דזמונד מהאנימוס לצורך היערכות מחדש. באותו זמן התגלה מקום המחבוא ונערכה פשיטה של "תעשיות אבסטרגו" בהובלת ד"ר וורן וידיק. החבורה מצליחה להימלט ונוסעת לעבר יעד לא ידוע.
כאילו כלום לא קרה
כאילו כלום לא קרה הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1999 בבימויה של איילת ברגור, עם אסי דיין, רבקה נוימן וסיון שביט בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי נועה ברנר והוא עוסק במשפחה שבנם החייל מעורב בפיגוע בצומת בית ליד ושעות המתח עד לבירור מצבו, חושפות את היחסים המורכבים בין בני המשפחה.
נועה ברנר זכתה לציון לשבח על התסריט ורבקה נוימן זכתה בציון לשבח לשחקנית בפסטיבל הקולנוע ירושלים, 1999.
הסרט הוצג במסגרת "ראשון בדרמה" בערוץ 3 בכבלים. הוא מוקדש לסרן זיו ברגור אחיה של הבמאית שנפל במילוי תפקידו שנה וחצי לאחר הפיגוע בבית ליד.
תקציר העלילה
סגן זיו גונן (גיא לואל) עומד לחזור ליחידתו. הוא נפרד מאמו נילי (רבקה נוימן) ומאחיו שי (טל קפיטולניק) ומצטרף לאביו גיורא (אסי דיין) שאמור להסיעו לצומת בית ליד.
השכנה דורית (חנה דרורי) מנסה לעודד את נילי. גם לה יש בן, ארז, המשרת בצה"ל. לדירה מגיע גם אורן (דני שטג), ידיד ותיק של עינת שמנסה לעזור למשפחה ועינת מתייחסת אליו בתחילה בקרירות.
נילי מאשימה את גיורא בכך שלא הסיע את זיו עד לצומת בית ליד כי אז היה מגיע לשם לפני הפיגוע. היחסים במשפחה מתערערים. נילי נוסעת למכון לרפואה משפטית ועינת משוטטת בחצר הבית ומבחינה בשני חיילים שמגיעים לבית ועולים במדרגות. היא בטוחה שהם באים לבשר על זיו אבל הם באים דווקא לדורית לבשר על ארז.
לבסוף היא מבחינה בחצר בזיו ששוטף עצמו במים מכל הלכלוך שספג בפיגוע ומתנפלת עליו ברגשות של זעם ואהבה. כל המשפחה חוגגת כשבטלוויזיה מדווחים על הלוויות ההרוגים. נילי מפילה את גביע היין ומכתימה את המפה אך מרגיעה את כולם כי "שום דבר לא קרה"...
סוון אולוב לינדהולם
סוון אולוב לינדהולם (בשוודית: Sven Olov Lindholm; 8 בפברואר 1903 – 26 באפריל 1998) היה פוליטיקאי נאצי שוודי.
ביוגרפיה
לינדהולם נולד במחוז ינשפין.
בגיל צעיר התגייס לצבא השוודי והועלה לדרגת סמל.
ב-1929 ביקר בנירנברג וכתוצאה מכך נטש את הפאשיזם האיטלקי ונהיה לתומך הנאציזם הגרמני, הוא מילא תפקיד מפתח במפלגה הנאצית של שוודיה, לאחר זמן מה החליט שהוא לא מעוניין להיות תחת מנהיג המפלגה וב-1933 הקים את מפלגת "Nationalsocialistiska Arbetarpartiet" ועמד בראשה.
מפלגתו אימצה לסמלה את צלב הקרס והייתה בעלת אידאולוגיה אנטי-קפיטליסטית.
ב-1941 חזר לצבא, הוא עסק רבות בגיוס אנשים לתמיכה בנאציזם. מפלגתו הוסיפה לפעול עד שנת 1950, לאחריה פרש למחצה ופעילותו הצטמצמה למעורבות בתנועות נוער של הימין הקיצוני בשוודיה.
ראיין ריצ'רדס
ראיין ריצ'רדס (נולד ב-24 באפריל 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת סארי סקורצ'ס מליגת העל הבריטית בכדורסל.
קריירה
בשנת 2009 הצטרף ריצ'רדס לתוכנית הצעירה של המועדון הבלגי בלפיוס מונס-היינאו. בליגה השלישה בבלגיה. במהלך עונת 2008–2009 הוא שיחק גם שני משחקים בטורניר הבינלאומי של נייקי ג'וניור עבור המועדון הגרמני Brose Baskets, עם ממוצעים של 16.5 נקודות, 11.5 ריבאונדים ו-1.0 חסימות תוך 29.3 דקות. מאוחר יותר שיחק ריצ'רדס שני משחקים באליפות אירופה עד גיל-18 באנגליה 2009, עם ממוצעים של 29.0 נקודות ו-13.0 ריבאונדים.
בעונת 2009–10 הצטרף ריצ'רדס לגראן קנאריה והחל את העונה עם הקבוצה הצעירה של הקבוצה, לה קאג'ה גראן קנאריה, ב-EBA הספרדית. הוא העמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-0.7 חסימות ב-18.4 דקות למשחק על פני שלוש הופעות. בעקבות תקופת שלושה משחקים זו, הוא התחיל להתמודד לסגל הבכיר, אך מעולם לא הגיע למגרש עם גראן קנריה. בינואר 2010 הושאל למועדון השווייצרי BBC Monthey להמשך עונת 10–2009. הוא שיחק שישה משחקים עבור מונטיי לפני שעזב את המועדון. הוא העמיד ממוצעים של 13.3 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-0.8 חסימות ב-20.3 דקות.
ב־24 ביוני 2010 נבחר ריצ'רדס על ידי סן אנטוניו ספרס בבחירה ה-49 בדראפט ה-NBA לשנת 2010. הוא לא הצטרף לספרס בעונת 2010–11; במקום זאת, הוא בילה את העונה בהתאוששות משני ניתוחים בכתף.
ב־9 בספטמבר 2011 חתם ריצ'רדס במועדון השווייצרי לוגאנו טיגרס. הוא עזב את הקבוצה בפברואר 2012. כעבור חודשיים הוא חתם עם BC Sukhumi המשחקת בסופרליג הגאורגי.
ביולי 2013 ריצ'רדס הצטרף מחדש לסן אנטוניו ספרס לליגת הקיץ. הוא החל את עונת 14–2013 עם המועדון אל נאסר בדובאי, אך חזר לאירופה בדצמבר 2013 והצטרף למועדון היווני Ikaros Chalkidas להמשך העונה.
באפריל 2015 עבר ריצ'רדס לאיראן שם הצטרף לאוניברסיטת אזאד בטהראן. ביוני 2015 הוא חתם בקבוצת גנווקסי קרנף של NBL הסינית.
בעונת 2015/2016 ריצ'רדס חזר לאיראן לשחק בשחרדארי גורגן. בעקבות העונה האיראנית הוא הצטרף למועדון הלבנוני Sagesse. לאחר מכן היה לו תקופה קצרה עם אל-אחלי במאי 2016.
ב־26 בספטמבר 2016 חתם ריצ'רדס במחנה האימונים בסן אנטוניו ספרס. שלושה ימים לאחר מכן, ויתרו עליו על ידי הספרס. ב־20 באוקטובר 2016 חתם ריצ'רדס בקארפוס סוקולי במקדוניה. ב־22 בנובמבר 2016 נפרד מסוקולי לאחר שהופיע בארבעה משחקים. ב־3 בדצמבר 2016 חתם בפלאייש נפת עבדן מליגת העל האיראנית. ב־9 במרץ 2018 חתם ריצ'רדס עם הלמן וינה מבונדסליגה בכדורסל אוסטררייצ'יקה. ב־26 באפריל 2018 דווח כי ריצ'רדס נפרד מהקבוצה מבלי לשחק משחק בגלל פציעה בכתף.
ב־6 ביולי 2020 חתם ריצ'רדס בפניקס בריסל מליגת הכדורסל הפרו.
יצחק איצקוביטש
ד"ר יצחק איצקוביטש (יצחק איצקוביץ, 9 בדצמבר 1891 – 13 בפברואר 1980) היה הרנטגנולוג הראשון בצפון ארץ ישראל, פעיל ציבור ואזרח כבוד של חיפה.
קורות חיים
איצקוביטש נולד בבאקו שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אזרבייג'ן) לאליעזר איצקוביטש, ציוני סוחר ותעשיין נפט אמיד. למד רפואה באוניברסיטת מינכן, וקיבל בה תואר דוקטור ב-1914. לאחר מכן שב לרוסיה, וגויס לצבא עד 1921. במסגרת השירות הצבאי קיבל שני אותות הצטיינות מיוחדים. לאחר מכן עבד כרופא רנטגנולוג.
ב-1924 נשא את עליזה (אליז) בת יעקובוס קאן (בנקאי, פעיל ציוני והקונסול הראשון של הולנד בירושלים) לאישה, עלה לארץ ישראל ב-1926 והשתקע בחיפה.
פעילותו בחיפה
במאי 1926 פתח ד"ר איצקוביטש בחיפה מכון רנטגן ברחוב החדש (כיום רחוב שיבת ציון); היה זה המכון הראשון בצפון ארץ ישראל. ביתה של משפחת איצקוביטש (ברחוב ארלוזורוב 16) תוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד בסוף שנות ה-20, ולאחר שהמשפחה, לאחר הפצצת האיטלקים עברה לגור בכרמל, שכן בו משרד ועד הקהילה החיפאי. יותר מאוחר שימש את משרדי הרבנות הראשית של חיפה ואת בית משפט השלום. ב-1999 נתנה העירייה את המבנה למכון ה.ל.כ.ה - המכון לפיתוח כושר הלמידה. נכון לאוקטובר 2013 מציעה עמותת המכון טיפולים דידקטיים, רגשיים ופרא-רפואיים לילדים תושבי חיפה והסביבה.
במשך שנים היה איצקוביטש יושב ראש הסתדרות הרופאים בחיפה, ובמסגרתה ניסה לשתף פעולה עם אגודת הרופאים הערבים. ב-1949 היה בין יוזמי הקמת "בית הרופא", שהיה ראשון בתי הרופא בארץ, ואת "מעון הרופא" לרופאים שהגיעו לגיל הזהב.
שירת בהגנה.
ב-1970 קיבל את אזרחות הכבוד של העיר חיפה ואת מדליית הזהב על שם רוזנפלד של ההסתדרות הרפואית. על שמו רחוב בחיפה, ליד מעון הרופא שהקים.
אחותו, שרה סולוביצ'יק, הייתה אף היא רופאה והתמחתה ברפואת ילדים וכאחיה השתלבה בעשייה ציבורית. עליזה ויצחק איצקוביטש היו הורים לשלושה דוד, איתמר ויונה. בנם איתמר ארבל, קצין קרבי בגדוד השלישי של הפלמ"ח, נשא לאישה את זיוה ארבל ("הנערה עם האקדח"), שאותה הכיר בשירותם בפלמ"ח. בתם, יונה, הייתה קצינה בצה"ל ואחות מוסמכת, נישאה לרופא פרופ' אגון ריס רופא הרובע היהודי במלחמת העצמאות ומחלוצי הקרדיולוגיה בישראל.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה
רז שריג
ביוגרפיה
שריג התגייס לצה"ל במרץ 1995, ושובץ בגדוד דוכיפת. שירת כלוחם בגדוד. לאחר קורס קציני חי"ר, שב לגדוד דוכיפת ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כסגן מפקד פלוגה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד בעת פרוץ האינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד דוכיפת, ושימש בתפקיד בין היתר בזמן הפיגוע בעין יברוד, בו נהרגו שלושה חיילים מהגדוד כשנקלעו למארב ירי קטלני. בהמשך שימש כמפקד מחזור בבא"ח כפיר. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת כפיר בין השנים 2008–2009, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע עופרת יצוקה.