cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלעד קלטר
דיבוב
במקביל לעבודתו בתיאטרון גשר, עוסק קלטר בדיבוב, ודיבב בסדרות ובסרטים רבים. אחת הדמויות המזוהות עמו ביותר היא סקווידוויד מהסדרה "בובספוג מכנסמרובע", המשודרת בישראל מאז 2003. בנוסף דיבב את פיטר פטיגרו בסרטי "הארי פוטר", קובלסקי מ"הפינגווינים ממדגסקר", קפטן סמק מהסרט "בית" ועוד דמויות רבות בסדרות וסרטים, כגון "קיד וקאט", "שרק", "חיים בזרם", "הסקטיניני דיונות הזהב", "בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ'", "החלילן מהמלין", "טינקרבל והאוצר האבוד", "ג'ימי קול", "חייכו והלכו! והמחתה דו-מבערית", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים", "וואן פיס", "קובי קובי", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "הפלאסטריקה באי הפסחא", "סטראספיד בעולם המטורף", "פלא של פארק", "בידאמאן", "שירי אוהבת ללמוד", "אגדות אלף לילה ולילה", "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי", "משאלתה של אנאבל", "קלאופטרה בחלל", "צוות תרנגול" ו"מזלגוני שואל שאלה".
קלטר דיבב את היינץ דופנשמירץ מהסדרה "פיניאס ופרב" וחטפני השועל מהסדרה "מגלים עם דורה". הוא דיבב גם את רפאל בהפקות שונות של "צבי הנינג'ה" שדובבו לעברית, את אופטימוס פריים בסדרות ובסרטי "רובוטריקים" (ביניהם גם בסרט האמריקאי משנות ה-80), את חזיר ב"חברים בחווה", את פליקלי החייזר בסדרה "לילו וסטיץ'", טימותי מ"אלרגי למפלצות", ניק מ"המפלצות שלי", ואת סופרמן ב"ליגת הצדק בפעולה". קלטר מדבב גם את קפטן אמריקה, ואת הדוב פדינגטון בסדרת הטלוויזיה מ-2020. הוא דיבב את דמויותיהם של רג'ינלד קווילט והיילי ריסקי במשחק המחשב הישראלי "פיפוש" מ-2021. ב-2022 דיבב את רוי פרסטון בסרט "המחנה הקסום" ואת ג'ק הורנר הגדול בסרט "החתול של שרק משאלה אחת ודי". ב-2023 דיבב את קאמק, המכשף והיועץ המלשין של באוזר, בסרט "האחים סופר מריו - הסרט"
בנו, רום קלטר, החל אף הוא לדבב בשנת 2010.
חבריו שמחה ברבירו, יורם יוספסברג ואמנון וולף התאחדו איתו למדבבים ראשיים באולפני אלרום.
גלילאו (תוכנית טלוויזיה)
גלילאו (במקור בגרמנית: Galileo), היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המבוססת על תוכנית כתבות בגרמנית בנושא מדע פופולרי, שעלתה לשידור בגרמניה ב-30 בנובמבר 1998, ובישראל ב-2010, שודרה בטלוויזיה החינוכית, פעמיים ביום בימים א'-ה' בשעה 18:30 ובשעה 21:00 ושידורים חוזרים בסוף השבוע. התוכנית שודרה בעבר גם בערוץ 2, ומשנת 2018 משודרת בכאן חינוכית. בשנים 2016 ו-2017 זכתה "גלילאו" בתואר התוכנית הטובה ביותר בקטגוריית מגזין ילדים ונוער על ידי האקדמיה לטלוויזיה.
את התוכנית מנחה כיום גאולה אבן-סער.
הנחיה
הילה קורח שימשה כמנחה בין הכתבות מאז עליית התוכנית לשידור בארץ בשנת 2010. החל מהעונה העשירית בשנת 2020 מנחה את התוכנית גאולה אבן סער. העורך הראשי של התוכנית מאז עלייתה הוא גידי יהושע. מאז שנת 2012 את התוכנית עורך גם אליה גרינפלד.
כתבים
ל"גלילאו" כתבי שטח רבים, המטיילים בכל העולם ובוחנים עניינים מגוונים. לא כולם מוזכרים בשמם במהלך התוכנית.
בגרסה הישראלית של "גליליאו" מתארחים באולפן "החברים של גליליאו": אנשי מדע, חוקרים, טיילים, נסיינים, רופאים, אנתרופולוגים ועוד. בין האורחים: דנדן בולוטין (חוקר תרבויות), יובל מלחי ורן לוי (היסטוריה), אורי וייל (ד"ר מולקולה), ד"ר רפי קישון, ד"ר רועי צזנה, ירין קימור, ד"ר טל כהן ("טלכו") ועוד.
ל'ורן סקוט
ל'ורן סקוט ׁׂ(באנגלית: L'Wren Scott; 28 באפריל 1964 – 17 במרץ 2014) הייתה מעצבת אופנה ודוגמנית אמריקאית, בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר.
ביוגרפיה
ל'ורן סקוט נולדה בשנת 1964 ונמסרה לאימוץ מיד לאחר הלידה. הוריה המאמצים לולה ואיוון באמברו העניקו לה את השם 'לואן באמברו', והיא שינתה אותו בהמשך חייה. סקוט גדלה בעיירה המורמונית רוי, בסמוך לסולט לייק סיטי שבמדינת יוטה בארצות הברית, ובגיל 17 עזבה את רוי לעיר ניו יורק, לאחר שהוריה המורמונים לא הרשו לה להירשם לקורס עיצוב אופנה.
עיצוב אופנה
בשנת 2006 השיקה סקוט את המותג הנושא את שמה (באנגלית: L'Wren Scott) בעידודו של בן זוגה מיק ג'אגר. עם קשרים ענפים בתעשיית האופנה וזוגיות מתוקשרת עם הרוקר המפורסם ביותר בעולם – ל'ורן סקוט הפך למותג פופולרי המגלגל כחמישה מיליון פאונד בשנה. היא הלבישה סלבריטיז מהשורה הראשונה, רקמה שיתופי פעולה והפתיעה ביכולתה העיצובית לקחת נושא השראה שחוק כמו רוק'נרול ולעטוף אותו בהילה זוהרת ואופנתית. עיצוביה זכו לפופולריות על השטיח האדום, והיא הלבישה לא מעט נשים מפורסמות, ביניהן מישל אובמה, קרלה ברוני-סרקוזי, ניקול קידמן וכריסטינה הנדריקס.
חייה האישיים ומותה
סקוט הייתה בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר כ-13 שנה, משנת 2001 ועד מותה בשנת 2014. ב-17 במרץ 2014 נמצאה ללא רוח חיים בדירתה שבשכונת צ'לסי בניו יורק. התאבדותה של סקוט, חודש לפני יום הולדתה ה-50, הכתה בתדהמה את תעשיית האופנה הבינלאומית וזכתה לסיקור תקשורתי נרחב.
אורן (מחוז)
אורן (בצרפתית: Orne) הוא מחוז בחבל נורמנדי שבצפון מערב צרפת. קרוי על שם נהר אורן. בירתו היא העיר אלנסון. קוד המחוז הוא 61.
היסטוריה וגאוגרפיה
אורן הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו במהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. רוב שטחו היה שייך לדוכסות נורמנדיה ומיעוטו לפרובינציית פרש. מהווה חלק מחבל נורמנדי תחתית, יחד עם המחוזות קלבדוס ומאנש.
המחוזות השכנים הם אור, אור ולואר, סארט, מאיין וקלבדוס. בתחום המחוז זורם נהר האורן, האזור משופע ביערות והנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 417 מטרים. המחוז היחיד בנורמנדי ללא גישה לים.
כלכלה ותרבות
מוצאה של גבינת הקממבר הוא מכפר באותו שם השוכן בתחומי מחוז אורן, גידול סוסים פופולרי מאוד באזור והמחוז מוביל בצרפת בתחום.
ביישוב סה שוכנת קתדרלת סה המפורסמת.
חלק מהתושבים דוברים ניב מיוחד של השפה הנורמנית.
ללי ציפי מיכאלי
ללי ציפי מיכאלי (נולדה ב-20 במרץ 1964 בגאורגיה) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
מיכאלי עלתה לישראל בינואר 1972 עם הוריה ושני אחיה. היא בעלת תואר שני בספרות השוואתית מאוניברסיטת בר-אילן.
שיריה של מיכאלי פורסמו ב"הארץ", "ידיעות אחרונות","מעריב" וכן בכתבי עת ספרותיים, בהם "עכשיו", "מאזנים", "עיתון 77", "ספקולציה", "הו!", "אודיסאה" ובשפות זרות ב-Sinn und Form ו-Poetry International. שיריה התפרסמו גם באנתולוגיה "השירים הכי יפים" בעריכת מנחם בן ודורון קורן ובאנתולוגיה בעריכת תמר משמר, "מי מפחד מווירג'יניות" וכן באנתולוגיות בינלאומיות. כמה משיריה זכו ללחנים, שבוצעו בידי יסמין אבן, ירונה כספי, דן תורן ואריק שטראוס.
במהלך 2010-2008 יצרה מיכאלי פרויקט וידאו-ארט שירה בשיתוף עם ynet. היא לימדה עברית לסטודנטים זרים באוניברסיטאות תל אביב ובר-אילן, והרצתה על שירה, קולנוע ואמנות בסינמטק תל אביב בשנים 2015-2014. היא ערכה "אנתולוגיה לשירת מחאה" בשם "התנגדות", שיצאה בהוצאה עצמית בשנת 2011. לימדה עברית סטודנטים זרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מלמדת שפה ושירה עברית באוניברסיטה ללימודים בינלאומיים בשנחאי.
למיכאלי בן אחד. היא מתגוררת בתל אביב.
ו
ו' (שם האות: וָיו) היא האות השישית באלפבית העברי. שמה, וי"ו. שם האות וצורתה העתיקה מתייחסים ל'''וו לתלייה.
בהתאם לחלוקתן של אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ו' נמנית עם ארבע האותיות השפתיות – אותיות בומ"פ. בשמשה כעיצור חלוקה הגייתה במבטאים שונים: בעברית הישראלית שהושפעה מההגייה האשכנזית ומההגיה הספרדית היא מציינת עיצור שפתי-שיני, חוכך, קולי (/v/ :IPA). ישנן אף עדויות שגם בארץ ישראל בימי הביניים נהגתה ו' באותה צורה. מאידך, הדעה המקובלת במחקר גורסת כי בהגייה המקורית שלה ייצגה האות ו' עיצור וילוני-שפתי, מקורב (/w/ :IPA), וכך היא משמשת עד ימינו בהגייה התימנית ובקרב חלק מעדות המזרח, בעיקר לצרכים ליטורגיים. ו' משמשת גם כאם קריאה לתנועת /o/, ומוצגת בסימון חולם מלא – וֹ, ולתנועת /u/, ומוצגת בסימון שורוק – וּ. משום כך, היא נכללת בקבוצת אותיות אהו"י.
שימושים
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות ו' היא כ־10.00% מכלל אותיות האלף-בית.
ו' החיבור
האות ו' מציינת חיבור בין מילים או בין חלקי המשפט בבואה כתחילית לפני מילה. לדוגמה, "אני ואתה נשנה את העולם" (מחברת בין שני שמות עצם, נושאים או מושאים) או "אני הלכתי הביתה, ואתה נשארת בגינה" (מחברת בין שני חלקי משפט מחובר). כאשר החיבור הוא בין מילים לא יבוא לפני הו' פסיק, ואילו כאשר החיבור הוא בין חלקי משפט יבוא לפני הו' פסיק.
ניקודהּ היסודי של ו' החיבור הוא שווא, אך לפני עיצור המנוקד בשווא (למעט י') או אחת מאותיות בומ"פ, תנוקד הו' בשורוק. בנוסף, לפני י' המנוקדת בשווא תנוקד הו' בחיריק (השווא שעל הי' נופל בשל כללי הדיפתונג), לפני אות המנוקדת בחטף תנוקד הו' כניקוד החטף ולפני הברה מוטעמת תנוקד הו' בקמץ. דוגמאות: אמנון וְתָמר, עשרים וּשְׁתיים, חמץ וּמַצה, פירות וִירקות, ברנשים וַחֲתיכות, שלושים וָשֵׁש.
מילה המתחילה באחת מאותיות בג"ד כפ"ת מאבדת את הדגש הקל אחרי ו' החיבור.
ו' ההיפוך
לעיתים, כאשר ו' מופיעה לפני פועל, היא מציינת את היפוך זמן הפועל, מעתיד לעבר או מעבר לעתיד. לדוגמה, או. שימוש זה נפוץ בעיקר בעברית המקראית ופחות בתקופות אחרות של העברית.
ניקודה של ו' ההיפוך מעבר לעתיד כניקודה של ו' החיבור, על גרסאותיו השונות. מנגד, ניקודה היסודי של ו' ההיפוך מעתיד לעבר הוא פתח ובאות שאחריה בא דגש חזק, אך בי' המנוקדת בשווא לא יבוא דגש. כמו כן, לפני א' מאותיות האית"ן מנוקדת ו' ההיפוך מעתיד לעבר בקמץ ללא תוספת הדגש בא' שאחריה.
בחלק מן המקרים ו' ההיפוך משנה את הטעמת המילה.
ו' כסופית
בבואה כסופית לשם, משמשת ו' המנוקדת בחולם מלא ככינוי שייכות לנסתר, או בּצירוף "נוּ" ככינוי שייכות למדברים. בבואה כסופית לפועל, מציינת ו' המנוקדת בחולם מלא ככינוי מושא לנסתר, ואילו ו' עם שורוק מציינת הטיית נסתרים בזמן עבר, או, כתלות בתחילית, נסתרים ונוכחים בזמן עתיד. הצירוף "נוּ" כסופית לפועל מציין הטיית מדברים בזמן עבר או כינוי מושא למדברים. דוגמאות: ידוֹ, ידנוּ, כתבוֹ, כתבוּ, יכתבוּ, כתבְנוּ, ישמרנוּ.
שימושים נוספים
בעבר שימשה האות ו' גם לפתיחת פסוקיות ויתור, במשלב השירה.
בגימטריה ערכה של ו' הוא 6, ובהתאם לכך "יום ו'" הוא יום שישי וכיתה ו' היא הכיתה השישית בבית הספר.
בקבלה מסמלת האות ו' את החומר.
שינוי מזג אוויר
שינוי מזג אוויר (Weather modification) הוא תהליך המשנה באופן מקומי מזג אוויר או מתמרן אספקטים סביבתים מסוימים ומטרתו הסופית היא לשנות מזג אוויר מקומי. התהליך המודרני שמשמש בין היתר לזריעת עננים ומניעת סופות הפך עם השנים לעניינן של ממשלות וגופי צבא בעולם כולו. המונח המתייחס לשינוי אקלים, אשר עוסק בהיקף אזורי או עולמי, הוא הנדסת אקלים.
ו
האות ו' בכתיב מלא ובתעתיק משפות אחרות
לפי כללי הכתיב המלא העוסקים באות ו', בכל מקום שבו בכתיב מנוקד יש חולם חסר או קובוץ, תתווסף האות ו' בכתיב מלא (דוגמאות: חוק, מוגש). כמו כן, ו' עיצורית נכפלת כשהיא באמצע מילה (דוגמאות: תקווה או זווית). עם זאת, האות אינה נכפלת בראש המילה ובסופה (דוגמאות: ויקיפדיה, ורד, ותיק, צו), אך כן נכפלת כאשר לפניה מצטרפת אחת מאותיות השימוש, למעט ו' החיבור. לכן, מהמילה "ויקיפדיה" נקבל "בוויקיפדיה", אך "וויקיפדיה" (כלומר וּוִיקיפדיה) ומהמילה "וֶרד" נקבל "הוורד", אך "וורד" (כלומר וּוֶרד). סייג נוסף להכפלה הוא כי אין כופלים ו' עיצורית כאשר אחריה באה ו' אחרת (כלומר שורוק או חולם מלא), ולכן יש לכתוב תיווך, למשל. המילה הנכתבת בניקוד "וּוָווֹ" (במשמעות "והוו שלו") תיכתב בצורה דומה בכתיב מלא, "וווו", בהתאם לכללים המונעים הכפלה לאחר ו' החיבור ולפני ו' אחרת.
שינוי מזג אוויר
התמרון הבולט והמדווח ביותר התרחש באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ו
האות ו' בכתיב מלא ובתעתיק משפות אחרות
העיצור הוילוני-שפתי המקורב (כאמור, /w/) מיוצג בכתיב מלא באות ו', בדיוק כמו העיצור השפתי-שיני החוכך הקולי (כאמור, /v/), וזאת בניגוד לעיצורים אחרים שאינם קיימים בעברית המקבלים ייצוג של אות קיימת בתוספת גרש. לכן, השם האנגלי Winston ייכתב בעברית "וינסטון", ובצירוף אות שימוש תוכפל הו' (לדוגמה, לווינסטון). זאת על אף שלעיתים ניתן לראות שימושים לא-תקינים, שבהם מוכפלת הו' בניגוד לכללים. שמות גרמניים ופולניים, שמקורם בשפות המשתמשות באות w כדי לציין עיצור חוכך שפתי קולי, על אחת כמה וכמה יתועתקו לפי כללי הכתיב המלא העוסקים באות ו'.
נראה כי העיצור /w/ קיבל במהלך השנים את מעמדו בעברית בחזרה. אם בעבר המילה הערבית "ואדי" הפכה מ-wadi ל-vadi ו-hollywood נהגתה כ-h)ollyvood), היום מילים לועזיות בעלות w שומרות על העיצור ולא הופכות אותו ל-v. לכן נוצרה התופעה של סימון w בוי"ו כפולה בראש מילה. הכתיב הזה נובע מהבנה מוטעית של חוקי הכתב הלא מנוקד. הציבור רואה את הכפלת הוי"ו באמצע מילה ומפרש את זה כסימן ל-w (אף שגם וי"ו הנהגית כ-v מוכפלת באמצע מילים) ולכן מכפיל את הוי"ו גם בראש מילה. כתיב זה בעייתי כי הוא יכול להתפרש בכמה דרכים. למשל voynich שנכתב וויניץ' יכול להיקרא גם vinich winich. השיטה המקובלת בציבור סובלת מחוסר עקיבות ויוצרת בלבול. למשל, כשבאים אחרי הכפלת הוי"ו שורוק או חולם נוצר לכאורה רצף של שלושה וי"וים אבל מקובל להימנע ממנו ולכתוב לדוגמה וודי במקום ווודי. לכן הוצע הרעיון להוסיף גרש לוי"ו כדי לפתור את הבעיות הללו. האקדמיה ללשון העברית דנה ברעיון ופסלה אותו.
שינוי מזג אוויר
זריעת עננים
התהליך מעורר מתנגדים רבים בעולם המכנים את תוצר הזריעה בשם כמטרייל. בהקשר זה ישנו בלבול בין מספר מטרות-זריעת עננים מיועדת להורדת גשם, בעוד שהמונח "כמטרייל" בעיקר מתייחס לשימוש לכאורה בחומרים שמטרתם המשוערת היא להחזיר את קרינת השמש מכדור הארץ והסברים חלופיים אחרים.
ו
ייצוג האות ו'
בקוד ASCII מיוצגת האות ו' בערך E5, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D5.
בקוד מורס מיוצגת האות ו' באמצעות הרצף: . (נקודה). סימן קצר במיוחד זה משקף את תפוצתה הגבוהה של האות ו' בטקסטים עבריים.
הוא ייצוגה של האות ו' העיצורית בכתב ברייל. <BR><BR> באלפבית צלילי מיוצגת האות ו' באמצעות המלה "וו".
באיתות בדגלי סמפור ו' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה דרומה (כלפי מטה) ודגל שני הפונה מזרחה (ימינה).
הערות שוליים
Vav (harf)
ג'ון פורסטר
בלתזר יוהנס פורסטר (Balthazar Johannes Vorster; 13 בדצמבר 1915 - 10 בספטמבר 1983), הידוע יותר כג'ון פורסטר או '''בי. ג'יי. פורסטר''', היה ראש ממשלת דרום אפריקה בין 1966 ל-1978, ונשיא המדינה בין 1978 ל-1979. אף על פי שגם הוא כקודמיו דבק בשימור ממשל האפרטהייד, מדיניות החוץ שלו הייתה פרגמטית יותר ושאפה לשפר את קשרי ממשלת המיעוט של דרום אפריקה עם שכנותיה, בעיקר עם פורטוגל תחת שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר ועם רודזיה לאחר שזאת האחרונה השיגה עצמאות מהאימפריה הבריטית ונאבקה לשמר את ממשלת המיעוט הלבן בתוכה.
פורסטר היה לאומן אפריקאנרי עוד מצעירותו ובמהלך מלחמת העולם השנייה אף הצטרף לארגון לאומני פרו נאצי שהתנגד לבריטניה. בתקופת כהונתו בתפקיד שר המשפטים התרחש משפט ריבוניה, שבמהלכו נשלח נלסון מנדלה, לצד עוד מספר פעילים פוליטיים מתנגדי-אפרטהייד למאסר. שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה הגיע לשיא קיצוניותו בעת כהונתו של פורסטר, כאשר הוצאו לפועל חקיקות להפרדה גזעית מלאה והרחקת כל הלא-לבנים או מתנגדי האפרטהייד הלבנים מתפקידים ציבוריים ודעת הקהל העולמית פנתה עם הזמן נגד ממשל המיעוט הקיים בדרום אפריקה. הרג הפעיל מתנגד האפרטהייד סטיב ביקו בשנת 1977 עורר התנגדות בינלאומית נרחבת למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
במהלך כהונתו פותחה תוכנית הגרעין של דרום אפריקה אשר נעשתה בשיתוף פעולה סמוי עם מדינת ישראל. כמו כן, במטרה לשמור על יציבות שלטון המיעוט, דרום אפריקה תחת פורסטר התערבה במלחמת הסבך הרודזי כמו גם במלחמת האזרחים באנגולה, שהייתה למעשה למלחמה בין דרום אפריקה לקובה על שטחה של אנגולה לאחר שזאת השיגה עצמאות מהאימפריה הפורטוגזית שקרסה לנוכח הדה-קולוניזציה של אפריקה. בשנת 1978 ירד מראשות הממשלה עקב שערוריית שחיתות שלטונית בה היה מעורב שנגעה למעבר תקציבים ממשלתיים רחבי ידיים למלחמת תעמולה בעד משטר האפרטהייד.
שנותיו הראשונות וקריירה מוקדמת
פורסטר נולד בג'יימסטאון שבפרובינציית הכף המזרחי, איחוד דרום אפריקה, שהיה למושבה של האימפריה הבריטית. ג'ון היה הבן ה-13 מבין 14 של חקלאי מגדל כבשים מצליח ממוצא אפריקאנרי. באותה העת הכף המזרחי היה תחת החסות האדמיניסטרטיבית הישירה של פרובינציית כף התקווה הטובה. פורסטר החל ללמוד בבית הספר החקלאי ספיטסקוף בעיר ויטנהאג' ברובע ג'יימסטאון, לפני שהמשפחה עברה לסטרקסטרום, שם המשיך את לימודיו בבית הספר עד לסיום הלימודים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למד פורסטר משפטים באוניברסיטת סטלנבוש, שם היה מעורב מאוד בחיים הפוליטיים. במהלך לימודיו שימש יושב ראש אגודת הדיבייט, סגן יושב ראש מועצת הסטודנטים ומנהיג החטיבה הצעירה של המפלגה הלאומית, אשר באותה העת הייתה בכוח במסגרת ממשל ג'יימס ברי מוניק הרצוג. הוא השלים את לימודיו בשנת 1938 ושימש מתמחה של נשיא מחלקת הקייפ בבית המשפט העליון של דרום אפריקה. כעבור זמן קצר החל לעסוק בעריכת דין, תחילה בפורט אליזבת ולאחר מכן בויטווטרסראנד.
שירות "משמר עגלות השוורים"
פורסטר מונה למנהיג של ארגון לאומני אנטי-בריטי אפריקאנרי בנוסף להיותו יו"ר מועדון הרוגבי פארק. הוא היה מעורב בעימות עם איחוד הרוגבי של הכף המזרחי, שלטעמו פעל בעד הממשלה הקיימת שצידדה עם בריטניה במלחמה. באוגוסט 1940 הוא מונה למנכ"ל "משמר עגלות השוורים" בכף המזרחי, ובכך הפך למבוקש מטעמה של הממשלה הדרום-אפריקאית הקיימת. בשנת 1942 הוכנס למחנה מעצר בשל פעילותו הפוליטית. עם שחרורו בשנת 1944 המשיך בפעילותו בשורות המפלגה הלאומית, אשר החלה ליישם את מדיניות האפרטהייד בשנת 1948. כשהסמכות ההנהגתית של "משמר עגלות השוורים" הייתה מבוזרת, מנהיג התנועה יוהנס ואן רנסבורג דחק באנשיה להצטרף למפלגת האפריקאנרים הלאומית, שהונהגה על ידי ניקולאס הבנגה. עוד קודם לכן החל סכסוך פנימי עמוק בין חברי התנועה לבין המפלגה הלאומית מכדי שהראשונה תחזור למפלגה הלאומית, ועל כן פעל רנסבורג להתאחד עם המפלגה האפריקאנרית שהייתה בקשרים טובים יותר עם חברי תנועת "משמר עגלות השוורים".
לדבריו של פורסטר מאוחר יותר על האירועים בשנת 1946, אמר האחרון:
פעילות פוליטית מוקדמת
המפלגות האפריקנריות והלאומיות התאחדו בשנת 1951, תחת הנהגתו של מאלאן שהמשיך לכהן בתור ראש ממשלת דרום אפריקה עד שנת 1954. פורסטר רצה לעמוד להנהגת המפלגה הלאומית בבחירות לנציגות הפרלמנט מטעם העיר ברקפאן (פרובינציית טרנסוואל, היום חאוטנג). כאשר הבחירות לראשות העיר הגיעו בשנת 1953 שוכנע על ידי חבר המפלגה יוהאנס דה קלרק (אביו של פרדריק וילם דה קלרק) להתמודד עבור העיר נייג'ל השכנה, בה הוא זכה. לאחר שנבחר והצטרף לפרלמנט, פורסטר החל להשתתף בישיבות הפרלמנטריות בקייפטאון. פורסטר היה חבר בפרלמנט לאורך תקופת כהונתם של דניאל פרנסואה מאלאן, יוהאנס סטריידום והנדריק פרוורד. מבקריו נהגו להזכיר את התחמקותו משירות צבאי במהלך מלחמת העולם ואת תמיכתו בנאצים. תשובתו של פורסטר למבקריו הייתה כי למד להאמין במערכת הפרלמנטרית. פורסטר עם הזמן קיבל את הגרסה האנגלית של שמו יוהנס; ג'ון, ונהג לכתוב את שמו בצורה הזאת במשך רוב חייו.
מחויבות לחלוקת הרשויות
בניסיון להרגיע את החששות בנוגע למחויבותו לפוליטיקה פרלמנטרית, הוסיף פורסטר כי הוא מאמין במערכת משפט חופשית ועצמאית, בשיתוף פעולה בין כל הגורמים המשפטיים, ונשבע כי ייצא מגדרו לעבוד עם הלשכה המשפטית ולשמור על הפרדת הרשויות. בסוף הנאום טען באופן מכריע, כי יחסל את מה שכינה "הסרטן הגדול" של דרום אפריקה "לבנים שהתרברבו בקרב קהילות שחורים". נאמן לדבריו, הוא חתם על שורה של פקודות איסור, תוך שהוא משתמש בבסיסו בחוק דיכוי הקומוניזם, ואסר על פעילותם של הליברלים פטריק דאנקן וג'וזף נקאטלו, סגן יו"ר המפלגה הליברלית של הכף. כאשר באוקטובר 1961 פעיל המאבק באפרטהייד אלברט ג'ון לוטולי זכה בפרס נובל לשלום, פורסטר סירב לאפשר לו לנסוע לאוסלו שבנורווגיה כדי לקבל את פרסו. ביום הכרזת הפרס הודיע פורסטר כי הממשלה שוקלת צעדים קשים "להגבלת חופש הביטוי והתנועה של גורמי התסיסה", אולם בסופו של דבר קיבל לותולי דרכון זמני בן עשרה ימים ללקיחת הפרס שלו באוסלו.
מאבק בקונגרס הלאומי האפריקאי
ב-16 בדצמבר 1961, הקונגרס הלאומי האפריקאי פתח במסע חבלה בידי הזרוע הצבאית שלו. פורסטר הודיע ​​על צעדים קיצוניים ב-15 בפברואר 1962 לחיזוק ביטחונה של מדינת דרום אפריקה הלבנה - הרחבת משטרת הביטחון, הקמת יחידות משטרה ניידות והעלאה לאוויר של מסוקים למטרות סיור והידוק פיקוח הגבולות. ב-12 במאי 1962 פורסטר חשף פרטים על הצעת החוק לתיקון חקיקות כלליות, המכונה בדרך כלל הצעת חוק חבלה. הוא שמר על עמדתו הקשוחה למרות האשמות בנאציזם, בפשיזם ובטוטליטריות מצד העיתונות האנגלית והפוליטיקאים הליברלים. הצעת החוק השוותה בין חבלה לבגידה, והרחיבה מאוד את הגדרת החבלה כך שהיא כוללת כמעט את כל צורות המחאה. הוא קבע עונשים על חבלה שנעו בין חמש שנות מאסר לעונש המוות, וכן קבע כי המדינה תאסור על אנשים להשתתף בהתכנסויות, ואפשרה לשר המשפטים להעמיד אנשים במעצר בית. מאוחר יותר גילה פורסטר כי לקח השראה מהתנ"ך, בקטע בו שלמה המלך מעמיד את שמעי בן גרא במעצר בית בירושלים עקב האיום שהיווה על שלטונו, והרג אותו לאחר שהוא הפר את תנאי מעצר הבית.
השופטים הראשיים לשעבר, ואן דר סנדט והנרי אלן פאגן, היו המומים מהחקיקה והביעו את מחאתם, והמועצה הנוצרית של דרום אפריקה גינתה את חומרת החקיקה. האופוזיציה הליברלית פתחה בקמפיין לאומי נגד הצעת החוק. העיתונים היו נוקבים באותה מידה. בעיתון "הכוכב" נטען ב-14 במאי: 'הממשלה אומרת, למעשה, כי המדינה נתונה בסכנת חיים, ולכן יש לבטל עקרונות צדקיים מתורבתים. דפוס החירות המוכר שנהרס כביכול בהגנה על החירות חוזר אפוא.' באותו יום נכתב בעיתון ה"ראנד דיילי מייל": 'זו חקיקה של ממשלה עם הגב אל הקיר ובמצב רוח מכוער - הצעת החוק המזעזעת הזו היא בבירור תוצר של מנטליות של דיקטטור.' העיתונאי הפרלמנטרי הוותיק, סקוט הייג, על פי קשריו עם פורסטר, כתב ב"סאנדיי טריביון" ב -20 במאי: '"משמר עגלות השוורים" מת. יחי "משמר עגלות השוורים".' הנושא נדון בפרלמנט במשך 37 שעות. דה וילייר גראף, מנהיג האופוזיציה מטעם המפלגה המאוחדת, תקף את הממשלה ואמר כי הצעת החוק תתעד "מוות אזרחי" לאנשים ששר המשפטים חשד בהם. הצעת החוק הועברה על ידי הסנאט, וב-27 ביוני 1962 החלה אכיפתה.
ב-20 באוקטובר 1962 הופצצה לשכתו של השר לכלכלה ושיווק חקלאי בתגובה לחקיקה. באותו יום, פורסטר, שנשא דברים בעצרת המפלגה הלאומית באלברטון, אמר שהוא לא יפחד מהחבלנים ויפעל נגדם בצורה נחרצת. הוא ראה בקומוניזם את הסכנה העיקרית, אך "נטיות ליברליות שהיו מוערכות מיום ליום על ידי עיתונים מסוימים" היוו אולי סכנה גדולה עוד יותר. "המאבק שלנו יהפוך קשה יותר ויותר. בהגנה על הציוויליזציה הלבנה יהיה צורך לנקוט עוד צעדים." באותה נאום הוא הזהיר את העיתונים הליברליים כי הם משחקים באש, וייחד במיוחד את ראנד דיילי מייל. עורך העיתון, לורנס גנדאר, השיב לפורסטר במאמר מערכת, והזהיר אותו כי על ידי השוואת הליברליזם לקומוניזם הוא למעשה מביא טיעון לקומוניזם, ומקרין אותו כתקווה העיקרית של דרום אפריקאים שחורים. "הקומוניזם מעולם לא זכה לתמיכה רחבה בקרב הלא לבנים בדרום אפריקה. אתה נותן לזה קומה של תנועה המונית", אמר גנדאר. פורסטר איים על הראנל דיילי מייל ב-23 באוקטובר: "לא משנה מה ניתן לומר על הליברליזם באזורים אחרים בעולם, אני משוכנע שהליברליזם, כפי שהוא בא לידי ביטוי בדרום אפריקה, הוא, על פי האורות שלי, לא אחר מאשר הקומוניזם. עדות לכך היא העובדה שאם אתה מתמודד עם קומוניזם כאן, אז כל ליברל במדינה בוכה למשך 14 יום. זה אופייני גם לקומוניסטים שהם משתמשים בליברליזם כמסך שמאחוריו הם יכולים להסתתר וכאמצעי להשמיד את הדמוקרטיה [...] בדרום אפריקה עובדה שהקומוניסטים מאמינים בכל מה שהליברלים מאמינים בו, אף על פי שכל הליברלים הם לא בהכרח קומוניסטים מכירים ומוכנים. כפי שהוא, ההבדל בין הקומוניסטים לליברליסטים הולך וקטן, כך שבסופו של דבר אדם יצטרך להשתמש בזכוכית מגדלת כדי לראות את ההבדלים.'
פעולות תגמול לחבלות
בתגובה לכל ההתפתחויות הללו הגבירה הזרוע הצבאית של הקונגרס האפריקאי הלאומי את תוכניות החבלה מטעמה. ב-21 בנובמבר התרחשו התפרעויות קשות בעיר פארל, שלימים נקבעו כפועל הזרוע הצבאית של הקונגרס האפריקאי הלאומי. פורסטר השתמש באירועים כדי להצדיק את עמדתו. ב-30 בדצמבר 1962, בסקירת השנה שחלפה, העיתון "סאנדיי טיימס" כינה את פורסטר ל"איש השנה החזק", באומרו כי הכניס 18 אנשים למעצר בית, השתיק 103, רשם 437 אנשים כקומוניסטים והוציא את החוק מחוץ לחוק. הקונגרס הלאומי אסר על פעילות עיתון הניו אייג' ואסר על ישיבות על מדרגות בניין העירייה של יוהנסבורג. ועדת סנימן לחקירת הפרעות בפארל, שהוגשה בבית האספה הלאומית ב-21 במרץ 1963, מצאה כי ההפרות נעשו על ידי הקונגרס הלאומי האפריקאי, וכי הארגון פועל במטרה להפיל את הממשלה ולהחליפה במדינה דמוקרטית סוציאליסטית אפריקאית. המפקח הכללי של כוחות המשטרה המליץ ​​לממשלה לנקוט בפעולה "כדי להשיב את אמונם של השחורים" במדינה "כדי להגן עליהם". פורסטר אישר את ההמלצות, והצעת החוק לתיקון כללי בחקיקה משנת 1963 התקבלה בפרלמנט עוד באותו יום.
פורסטר ביקש מחברו משכבר ימי הפעילות ב"משמר עגלות השוורים", הנדריק ואן דן ברג, לעמוד בראש משטרת הביטחון. הוא הסכים בתנאי שיינתן לו הכוח להסדיר את היחידה מחדש. הוא נכנס לתפקידו ב-14 בינואר 1963. כדי להקל על עבודתו של ואן דה ברג, חשף פורסטר ב-23 באפריל את חוק תשעים הימים, מהדורה מחודשת של הצעת החוק לתיקון הכללי והחקיקה הקשה ביותר שהוכנסה עד כה, שאפשרה לעצור אנשים למשך 90 יום מבלי להרשיע אותם משפטית. חקיקה זאת גם סגרה פרצות בהצעת החוק הקודמת, ואיפשר לשר לכלוא אנשים ללא משפט, גם לאחר שריצו מאסר בפועל. הוועדה המיוחדת לאו"ם בנושא האפרטהייד קיימה פגישה דחופה לדון בהשלכות הצעת החוק, וב-24 באפריל "טיימס לונדון" תיאר את הצעת החוק כ"פיסת אכזריות מנהיגותית ואכזרית". לשכת עורכי הדין ביוהנסבורג הזהירה כי החקיקה תבטל את שלטון החוק במדינה.
מעצרים המוניים
ב-11 ביולי 1963 פשטה המשטרה על חוותו של ארטור גולדרייך בריבוניה ועצרה אותו ואת משפחתו כמו גם את מקורביו בפעילות אנטי-ממשלתית שלפי החקיקה החדשה תורגמה לבגידה בדרום אפריקה. בין העצורים היה נלסון מנדלה. האסירים הועמדו לדין כמעט ארבעה חודשים ולאחר מכן - החל משפט ריבוניה הידוע לשמצה שנמשך עד אמצע השנה הבאה. באפריל 1964 קיבל פורסטר מכתב ממזכיר חתן פרס נובל לשלום, אלברט שווייצר, ובו נמסרה בקשה משווייצר, בשורה אחת ובה נכתב: פורסטר השיב ואמר כי נלסון מנדלה ומקורביו הנאשמים המשותפים עומדים בפני אישומים חמורים, וכי הם נשפטים על ידי בית משפט עצמאי, שיחליט אם הם אשמים ומה העונש. משפט נלסון מנדלה ושבעת המשפטים האחרים הסתיימו כולם באשמת בחבלה ונידונו למאסר עולם ב-11 ביוני 1964.
כעת הפנה פורסטר את תשומת ליבו למפלגה הקומוניסטית, כאשר עורך הדין בראם פישר היה מטרתו העיקרית. אך לפני שהספיקו להמשיך במרדף אחר המפלגה הקומוניסטית, הממשל נאלץ להתחיל להתמודד עם ליברלים מיליטנטים. ב-3 ביולי 1964 שוטרים מצאו פעילים השייכים לתנועת ההתנגדות האפריקאית (ARM) ועצרו רבים. ב-24 ביולי, חבר ה-ARM ג'ון האריס הטמין פצצת זמן בתחנת הרכבת יוהנסבורג, שהתפוצצה והרגה אדם אחד ופצעה מספר אזרחים נוספים. בנאום חגיגת 100 שנה להקמת בית המשפט העליון בכף המזרחי, הודיע ​​פורסטר כי סעיף המעצר ל-90 יום יושעה ככל הנראה עד סוף 1964 במטרה להביא לרגיעה. בראם פישר נעצר ב-9 ביולי 1964 אך שוחרר כעבור שלושה ימים. הוא הועמד מחדש לדין ב-23 בספטמבר והואשם בקידום מטרות המפלגה הקומוניסטית. בינואר 1965 פישר דילג על ניסיון תומכיו לשחררו בערבות ויצא למנוסה מהמאסר, הוא נעצר בשנית ב-11 בנובמבר 1965. בראם נמצא אשם במאי 1966 ונידון למאסר עולם.
לאחר שהורשע פישר לראשונה באוקטובר 1964 הודיע ​​פורסטר כי הטרור והחבלה הגיעו לסיומם בדרום אפריקה. בנאום מספר שנים לאחר מכן אמר וורסטר לעיתונאי ג'ון ד'אוליביירה: "תראה, ידענו שפישר הוא היעד העיקרי שלנו (במפלגה הקומוניסטית), שאם אתה רוצה לשבור את הקומוניזם בדרום אפריקה, אתה צריך להשיג את בראם פישר. כשהוא נעצר בפעם הראשונה, שחררנו אותו בכוונה כדי שהוא יחשוב שאנחנו מבלפים, שאין לנו מספיק ראיות נגדו. למעשה, היו לנו כל הראיות שאנחנו צריכים." לקראת סוף שנת 1965 התקבלה הצעת חוק מטעמו של פורסטר, החוק לתיקון סדר הדין הפלילי, המאפשר ליועץ המשפטי לממשלה לעצור אנשים למשך עד חצי שנה. הצעת חוק אחרת תיקנה את חוק דיכוי הקומוניזם כדי לא לאפשר פרסום של קומוניזם. בשנת 1966, איאן רוברטסון, מנהיג האיחוד הלאומי של סטודנטים דרום-אפריקאים (נוסאס), קיבל צו איסור, שלושה שבועות לפני שהפוליטיקאי האמריקאי רוברט קנדי ​​אמור היה להגיע לדרום אפריקה בהזמנת נוסאס. נשמעה זעקה גדולה ופורסטר הסכים להיפגש עם משלחת נוסאס, אשר יצאה מהפגישה משוכנעת כי פורסטר ינקוט בפעולות נוספות כנגד גוף הסטודנטים. הוא יעץ למנהיגי נוסאס לפרק את הארגון. כבר באוגוסט 1963 הוא רמז שייתכן ויינקטו בפעולה נגד נוסאס. הוא כינה את נוסאס כ"סרטן בחיי דרום אפריקה שיש לכרות אותו". הצלחתו של פורסטר לנטרל את הארגונים טיפח את התמיכה של הקהילה האפריקאנרית בפעילותו וקירבה אותו לתפקיד ראשות הממשלה.
רה"מ של דרום אפריקה
עם הירצחו של ראש הממשלה פרוורד בשנת 1966 נבחר פורסטר להחליפו בראשות המפלגה הלאומית. שר הדואר והטלגרף בן שומאן היה גם כן בעל כוונות להיות ראש ממשלה, אך כשהתברר שהוא יאבד את ההצבעה האזרחית לעומת פורסטר לפי ההערכות, הוא הסיר את מועמדותו. פורסטר הוכרז כראש ממשלה בספטמבר 1966. הוא הודיע ​​מיד כי ימשיך ליישם את האפרטהייד כפי שהגה פרוורד. פורסטר ירש את הקבינט של פרוורד והשאיר אותו ברובו בשלמותו עד לשינוי המינויים הראשון בפברואר 1968. הוא גם ירש כלכלה שנהנתה מפריחה, כאשר רמת החיים של הלבנים עלתה בצורה חדה. שיעור הצמיחה של דרום אפריקה עמד על 6% בממוצע בין 1960 ל-1970, השני רק לשיעור של יפן. מכל המותרות הללו יכלו ליהנות רק הלבנים במדינה.
התנכלות לגופי תקשורת ואופוזיציה
פורסטר הזהיר את כוחות מחתרת השחרור השחורים כי הוא רואה במעשיהם פעולות מלחמה וכי המשטרה הונחתה להתייחס אליהם כאל אויבים במלחמה. פורסטר נקם ב"ראנד דיילי מייל" כאשר המדינה העמידה לדין את עורך העיתון הראשי לורנס גנדאר ואת הכתב הבכיר בנג'מין פוגרונד על פרסום מאמרים על תנאי האסירים בכלא. הם קיבלו עונשים נקובים, אך הקנס בסך 250,000 ראנד דרום-אפריקאי שיתק לגמרי את הוצאות העיתון. תחת לחץ, גנדאר פרש מתפקידו. ב-4 בספטמבר 1967, נשא פורסטר נאום בפני קהל אנגלי בעיקר בגרהמסטאון, וקרא לאחדות בין אנגלים לאפריקאנרים, אבן יסוד במדיניותו. עם זאת, רק שבועיים קודם לכן, דווח שהוא תומך בקריאה להוצאתו של היוניון ג'ק הבריטי מדגל דרום אפריקה. קונגרס המפלגה הלאומית של טרנסוואל נפגש ביום השנה למותו של פרוורד, ופורסטר פתח את הקונגרס בנאומו שנשא את המוטו שלו, "הגשם את גורלך". הוא דיבר שוב על אחדות אפריקאנרית-אנגלית, וגם על יצירת קשרים דיפלומטיים בין מדינות אפריקה. הוא זכה לתשואות שנמשכו שתי דקות מלאות בסיום הנאום. ב-14 בספטמבר 1967 הוא נשא נאום בברקפאן. הוא הודיע ​​כי המשטרה פעילה ברודזיה 'נגד טרוריסטים', וכן גילה כי מרגל סובייטי נתפס. בריטניה דרשה את נסיגת המשטרה מרודזיה אך פורסטר סירב - לבסוף הוצאו הכוחות שמונה שנים מאוחר יותר בשנת 1975.
בינתיים הטיחו העיתונים בפורסטר על השתתפותו בהלווייתו של מנהיג "משמר עגלות השוורים", יוהנס ואן רנסבורג, ובאותה עת הזכירו את שלל המעצרים שהחל תחת שלטונו. בפברואר 1968 פתחה האופוזיציה בדיון של הצעת אי-אמון נגד פורסטר בפרלמנט. פורסטר בתגובה ביצע טיהור פוליטי של מתנגדיו הראשיים מתוך המפלגה הלאומית האפריקאנרית. סקר שוק באוכלוסייה הלבנה של דרום אפריקה שתוצאותיו פורסמו ב-19 בינואר 1969 מצא כי 82% מהנשאלים סברו כי פורסטר עושה עבודה טובה או מצוינת, 11,9% תיארו את ביצועיו כממוצע, ואילו השאר סברו שהם גרועים או גרועים מאוד. תומכיו של הנדריק פרוורד התעמתו עם פורסטר נגד תוכנית הרפורמה שלו, והארגונים האופוזיציונרים שלהם פורקו על ידי פרדריק וילם דה קלרק שפעל בחסות פורסטר. בבחירות 1970, שהוקדמה בשנה כדי למנוע מתומכי פרוורד לארגן את בסיס מצעה, זכתה המפלגה הלאומית בהנהגתו של פורסטר בכהונה נוספת בראשות הממשלה.
פורסטר החל לארגן ועדות חקירה שנועדו לחקור מיני ארגוני אופוזיציה בנוגע לפעילותם ולסכנה שהיא מהווה לממשלה. לאחר שמתנגד האפרטהייד א. ר. טירו נשא נאום באוניברסיטת הצפון (Turfloop) ותקף את מדיניות האפרטהייד, הוא גורש מהמדינה בהחלטת פורסטר. תמיכת הסטודנטים בטירו סומנה בשורה של אוניברסיטאות, בשחור-לבן. המחאה בקמפוסים פורקה על ידי המשטרה, וסטודנטים רבים נקנסו או נאלצו לצאת מלימודיהם באוניברסיטאות. ביוני 1972 פורסטר פיטר את חבר הפרלמנט של וורניג'ינג בלאר קוטזי מהקבינט שלו וזה האחרון מונה לשגריר ברומא הרחק ממקום שבו הוא יוכל להוות אתגר שלטוני. פורסטר המשיך ביישום מדיניות האפרטהייד באמצעות חקיקה, ובשנת 1968 הביא לביטול ארבעת המושבים האחרונים בפרלמנט שהוקצו לנציגים לבנים של מצביעים "צבעונים". הופעתו של ארגון התודעה השחורה (BC) ושביתות העובדים בדרבן בשנת 1973 הביאו את מערכת האפרטהייד למשבר חדש, שהחמיר את משבר האנרגיה העולמי, שראה את עלויות הדלק עולות למחירים חסרי תקדים. חרם נפט ערבי ייקר את עלות הנפט בהרבה ממה שהיה.
היחלשות וקידום פשרה חלקית
במרץ 1973 הממשלה עצרה את סטיב ביקו ועל מספר פעילים שחורים נוספים. שמונה פעילים ממשרדי נוסאס נאסרו גם כן. בשנת 1974, משטר ההפיכה הצבאית בפורטוגל הביא לסיומה של האימפריה הפורטוגזית, ואילצה את פורסטר להתמודד עם המדינות העומדות בקרוב להיות אנגולה ומוזמביק, לשעבר מושבות פורטוגזיות פרו-דרום אפריקה. פורסטר הגה הצעת חוק בשנת 1974 להגבלת פעילות של ארגונים מסוימים. הצעת החוק לארגונים המושפעים, שהתקבלה בתחילת השנה, אפשרה לנשיא המדינה להכריז על ארגון פוליטי מסוים אם הוא 'מושפע' במקרה והוא סבור כי מדובר בסכנה לביטחון המדינה, ואסור על הארגונים הללו לקבל מימון זר. נוסאס והמכון הנוצרי הוכרזו כארגונים מושפעים. לראשונה, נאסר סופר אפריקאנרי, בשנת 1974, לאחר שפיתח תשאול של דרך החיים תחת האפרטהייד. ב-23 באוקטובר 1974, בתקופה שבה האפרטהייד נכשל ככל הנראה כמערכת, אמר פורסטר כי דרום אפריקה הגיעה לפרשת דרכים וכי מעבר שקט לשלטון רוב וביטול האפרטהייד נראה כבלתי אפשרי כמו ששימור האפרטהייד נראה כבלתי אפשרי. המהומות בסווטו שהחלו ב-16 ביוני 1976 הדהימו את המדינה. פורסטר הגיב כעבור יומיים באומרו בפרלמנט: 'לא יאיימו את הממשלה. ניתנו פקודות לשמור על הסדר בכל מחיר.' באמצעות חוק האסיפות המתפרעות, ממשלת ופרסטר אסרה על כל התכנסויות בחוץ, למעט אירועי ספורט. המהומות נמשכו בין 16 ביוני 1976 לאוקטובר 1977, ממש לאחר שנהרג הפעיל לסיום האפרטהייד סטיב ביקו בספטמבר 1977 וכאשר הוצאו מחוץ לחוק 18 ארגונים פוליטיים, רובם שייכים לתנועת התודעה השחורה.
הזעם הבינלאומי, הגברת הסנקציות וחרם הנשק שהתרחש בעקבותיו, אילצו את פורסטר וממשלתו להודות שמערכת האפרטהייד אינה פועלת. ההכרה במעמד הקבע של כמה מתושבי העיירות השחורות ניתנה בשנת 1977, כאשר פורסטר הציג מועצות קהילתיות לנהל את ענייני העיירה בחסותם של פקידי ממשלה לבנים. בשנת 1977 מינה פורסטר את ניק וויהאן ליושב ראש ועדת חקירה בנושא יחסי תעשייה, שהמליצה שנתיים לאחר מכן לאפשר לאיגודים מקצועיים שחורים להירשם ולקחת חלק בכלכלה הלבנה. פורסטר גם מינה את פיטר וילם בותה לרשום חוקה חדשה שתביא את המצביעים מהפזורה ההודית והצבעוניים לממשלה. החוקה החדשה הובילה לכך שבתחילת שנות השמונים הוקם פרלמנט של קואליציה שהורכבה מלבנים, הודים וצבעוניים. בשנת 1978 פורסטר הזהיר את הלבנים שהם יצטרכו להקריב קורבנות ברמת החיים שלהם כדי שאי השוויון יופחת כדי להפחית את האפשרות למהפכה. בינואר 1978 מינה פורסטר את פרדריק וילם דה קלרק לשר העמדות והתקשורת וכן לשר הרווחה והפנסיה, אך דה קלרק נאלץ להמתין לאפריל, אז פינה השר הקודם את התיק לפני שהיה מסוגל להיכנס בעצמו אל המשרה.
מדיניות חוץ
פורסטר ניסה להפוך למפייס ביבשת האפריקאית, שהתפתחה מאוחר יותר למדיניות ההרתעה שלו. בינואר 1967 הוא פגש את הנהגת לסוטו והגיע להסכם שהסדיר את יחסי דרום אפריקה–לסוטו. בהמשך נחתם הסכם סחר עם מלאווי ופורסטר נפגש עם איאן סמית, ראש ממשלת רודזיה. פורסטר ביקר במדינה הספרדית, פורטוגל, צרפת ושווייץ בשנת 1970, פרגוואי ואורוגוואי בשנת 1975 וגרמניה המערבית בשנת 1976. באפריל 1976 ביקר פורסטר גם במדינת ישראל כאורחו של ראש הממשלה יצחק רבין, ואף התארח, למרות עברו הנאצי, ביד ושם. הוא יזם את מדיניות ההפסקה, התחממות היחסים עם מדינות אפריקה, אך מעטים הגיבו, ואלו שכן קיבלו שוחד למיניהם. הוא ביקר במלאווי במאי 1971, והיה לראש המדינה הדרום אפריקאי הראשון שביקר במדינה אפריקאית אחרת. נשיא מלאווי, הייסטינגס באנדה, ביקר אז בדרום אפריקה מאוחר יותר באותה שנה. פורסטר ביקר בחשאי בחוף השנהב בשנת 1974 ובליבריה בשנת 1975. לנוכח התחזקות הסנקציות על משטר האפרטהייד בסוף שנות השבעים ובשנות השמונים, שתי המדינות היחידות שקשריהן כמעט ולא נפגעו היו ישראל וטאיוואן.
דרום אפריקה התערבה בצורה לא ישירה בממשלת המיעוט הלבן הרודזית במסגרת מלחמת הסבך הרודזי נגד ארגון ZANU הקומוניסטי. התמיכה הדרום אפריקאית נעשתה בצורה לא ישירה במטרה שלא לנקר ביחסי ארצות הברית–דרום אפריקה שהיו לא יציבים על כל מקרה. עם היחלשות הכלכלה הרודזית יותר ויותר אנשים מהמיעוט הלבן השלט היגרו לדרום אפריקה במטרה לקבל מחסה. לנוכח גדילת ההשפעה של ארגוני מחתרת באנגולה הפורטוגזית, קובה תחת פידל קסטרו החלה לתמוך במחתרת הקומוניסטית במקום מבחינה צבאית וכלכלית כדי להביא לעצמאות אנגולה מפורטוגל ולהפיכתה למדינה קומוניסטית. לאחר שהפיכה צבאית בשנת 1968 הפילה את אנטוניו דה אוליביירה סלזאר (אחד מתומכיה היחידים של דרום אפריקה) מהשלטון הפורטוגזי, הממשלה הפורטוגזית החדשה ויתרה על מושבותיה האפריקאיות. לאחר נסיגתה של פורטוגל מהמאבק החלה מלחמת האזרחים באנגולה בין תומכי ומתנגדי הקומוניסטים. בפועל הייתה המלחמה מאבק ממושך בין דרום אפריקה לקובה. בשנת 1977 נחל צבא דרום אפריקה הפסד חריף אם כי המשיך במאבק הממושך עד 1992.
נשיא, פרישה ומורשת
בשנת 1978 פרש פורסטר מראשות הממשלה לאחר 12 שנים בתפקיד. לאחר פרישתו נבחר לתפקיד נשיא דרום אפריקה, שהיה באותה עת ייצוגי בעיקרו. עם זאת, כהונתו הייתה קצרה יחסית. בעקבות מעורבותו בפרשה הידועה כ"סקנדל מולדרגייט" (על שמו של השר קוני מולדר), שבה נעשה שימוש בלתי חוקי בכספי מדינה לצורך מימון תעמולה של המפלגה הלאומית (לרבות מתן שוחד לעיתונאים, רכישת עיתון חשוב ומימון פעילותו של עיתון חשוב אחר שתמך במדיניות האפרטהייד). ועדה ציבורית קבעה בשנת 1979 כי פורסטר ידע על כל המתרחש ועצם עיניו, ובעקבות זאת הוא התפטר מתפקידו. נפטר בשנת 1983.
ג'ון פורסטר היה מגן נוקשה של מדיניות האפרטהייד, תחילה כשר משפטים, ואחר כך כראש ממשלה. כשר משפטים, הוא ריסק את ההתנגדות לאפרטהייד ויצר תשתית חוקית כדי להוציא מחוץ לחוק את כל ההתנגדות לאפרטהייד. כראש ממשלה פיתח מוסדות מכריעים שהפכו את האפרטהייד למציאות. הוא לקח את תוכניתו של פרוורד ואף הוסיף לה, ופיתח מדיניות שהתייחסה להפרדה בכל תחום, מולדות ומקום מגורים, ביטחון המדינה, עבודה, שמירת עבודה, סמכות על אוכלוסייה אזרחית, הסדר אזורי מגורים קבוצתיים לפי גזע והפרדת חינוך מבודד, בין היתר. מהלכיו הראשונים לעבר רפורמה היו בתחום ענייני החוץ, שם הוא הבחין במהרה כי האפרטהייד ידחוף את דרום אפריקה לבידוד בינלאומי, אשר יהיה יקר מבחינה כלכלית. מדיניות הביקורים הבינלאומיים שלו הייתה מהלך מחושב להפחתת חשיבות החרם על דרום אפריקה, אך בסופו של דבר הוא לקח את המדינה למלחמה ישירה באנגולה, והמשיך במדיניות של הסדר יציבות של מדינות אפריקה אזוריות.
כשההתנגדות לאפרטהייד נפוצה מכדי לדכא אותה, והיתרונות הכלכליים של האפרטהייד החלו להצטמצם, הוא החל למתן את מדיניות האפרטהייד והפך לרפורמר מעל פני השטח אם כי לא בפועל. ההיסטוריון הרמן גיליומיה, בספרו "האפריקנרים: ביוגרפיה של עם", טוען כי פורסטר, בניגוד לפרוורד הדיקטטורי, ופיטר וילם בותה הדוגמטי, ראה שהאפריקאנרים נמצאים במצב בלתי נשלט באמצע שנות השבעים, אך לא הצליח לקבוע מדיניות סדירה שתשמור על מעמדם המדיני. הקושי של ממשל המיעוט הלבן להסדיר את מעמדו המדיני ביחס לשחורים הוביל לקריסת שלטונו בשנת 1994, אם כי לא בדרך של מלחמת אזרחים כפי שחזה פורסטר אלא מתוך רפורמות, מתן שוויון זכויות והעברת השלטון בדרך דמוקרטית למפלגת הקונגרס הלאומי האפריקאי.
השל פרומקין
הֶשֶל (שלמה) פְרוּמְקִין (על פי רוב: ה. פרומקין; 1896 – 11 באפריל 1974) היה ממייסדי ההסתדרות ומאנשי כלכלתה. חבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, חבר ועדת הכלכלה ועורך כתב העת "רבעון לכלכלה".
ביוגרפיה
פרומקין נולד בשנת 1896 בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הצטרף לתנועה הציונית הסוציאליסטית בגיל צעיר. פעיל ציוני סוציאליסטי בתנועות "צעירי ציון" ו"החלוץ" ברוסיה ובפולין, ובשנת 1920 היה ציר בוועידת פראג, שבה הוקמה ההתאחדות. באותה שנה עלה לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה היה פועל כבישים (כביש חיפה-ג'דה) וחבר קבוצת דגניה ב. לאחר מכן החל בפעילות ציבורית, בהיבחרו כציר בוועידת ההסתדרות הראשונה מטעם "הפועל הצעיר". פרומקין היה חבר קבוע של "המשרד לעבודות ציבוריות" של ההסתדרות (שהפך להיות "סולל בונה") ומנהלו. כמו כן, היה ממקימי בית הספר לפעילי ההסתדרות.
פרומקין כתב כדרך קבע על נושאים כלכליים, ציוניים ומדיניים בעיתון "דבר" וביתר ביטאוני תנועת העבודה. את הרצאותיו ומאמריו פרסם בספרו "עליה ופיתוח בדרך למדינה". כחבר ב"וועד הפועל של ההסתדרות" היה אחראי למחלקה הכלכלית שלו. הוא שימש כיועצם הכלכלי של מנהלי המדיניות של ההסתדרות שקיבלו תפקידי מפתח בסוכנות היהודית ולאחר מכן בממשלת ישראל. בשנת 1940 מונה כחבר במועצת המנהלים של בנק הפועלים. בנוסף, היה בין יוזמי ומנהלי "כופר היישוב" – מס שהטיל על עצמו היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי למטרות מימון פעולות לשמירה על הביטחון.
פרומקין נבחר כחבר הכנסת בכנסת הראשונה, והיה חבר בוועדת הכספים שלה. בשנת 1951 היה בין המייסדים של "בית הספר לפעילי הסתדרות", שם ניהל את הסמינר למשק וכלכלה.
בתו, צביה, הייתה נשואה לסופר ואיש הציבור משה שמיר, אף הוא חבר הכנסת.
כתביו
קובץ מבחר הרצאות ומאמרים:
חוברות, מאמרים והרצאות:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
יחסי גרמניה–דרום אפריקה
יחסי גרמניה–דרום אפריקה מתייחסים ליחסים העכשוויים והיסטוריים בין גרמניה לדרום אפריקה. לדרום אפריקה יש שגרירות בברלין וקונסוליה במינכן. לגרמניה יש שגרירות בפרטוריה וקונסוליה בקייפטאון.
מלחמת העולם הראשונה
בשנת 1914 נכנסה דרום אפריקה למלחמת העולם הראשונה מטעם האימפריה הבריטית נגד הקיסרות הגרמנית. בהמשך כבשה דרום אפריקה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית, והחזיקה אותה עד לעצמאות נמיביה בשנת 1990.
מלחמת העולם השנייה
דרום אפריקה נכנסה למלחמת העולם השנייה בצד בעלות הברית נגד גרמניה הנאצית ומדינות הציר האחרות. רבים בדרום אפריקה, כולל תנועת האפריקאנרים אוסווברנדוואג (OB), התנגדו וביקשו לשמור על נייטרליות דרום אפריקה במהלך הסכסוך, אם לא להיכנס למלחמה בצד גרמניה.
חברי ה-OB סירבו להתגייס לכוחות דרום אפריקה, ולעיתים אף התנכלו לחיילים במדים. זה הביא להתפרעות גלויה ביוהנסבורג ב-1 בפברואר 1941; 140 חיילים נפצעו קשה.
מסוכן יותר מכך היה היווצרותם של הסטורמיירים, אגף פארא-מיליטרי של ה-OB בדומה לאס אה הנאצי. את אופיים של הסטורמיירים היה ניתן לראות מהשבועה שנאמרה על ידי מגויסים חדשים: "אם אני נסוג, תהרוג אותי. אם אמות, נקום אותי. אם אני מתקדם, עקוב אחרי". הסטורמיירים עסקו בחבלה נגד ממשלת האיחוד. הם פגעו בקווי חשמל ומסילות רכבת, וחתכו קווי טלגרף וטלפון. מעשים מסוג זה הלכו רחוק מדי עבור רוב האפריקנים, ומאלן הורה למפלגה הלאומית להיפרד מה-OB בשנת 1942.
ממשלת האיחוד פשטה על ה-OB ועל הסטורמיירים, והעמידה אלפים מהם במחנות מעצר למשך המלחמה. בין העצורים היה ראש הממשלה לעתיד ג'ון פורסטר.
בסוף המלחמה ה-OB נקלט במפלגה הלאומית וחדל להתקיים כגוף נפרד.
גרמניה ואפרטהייד דרום אפריקה
במהלך שנות השישים והשבעים של המאה הקודמת, מערב גרמניה ודרום אפריקה ניהלו אפילו שיתוף פעולה גרעיני. בראשית שנות השבעים נאלץ ה-FRG להחזיר את שגריר נאט"ו, מכיוון שביקר במפעל להעשרת אורניום בדרום אפריקה.
תעשיית הנשק המערבית-גרמנית ייצאה שריון לדרום אפריקה - גם לאחר הכרזתו הרשמית של אמברגו הנשק של האו"ם ב-1977. "דיימלר הוא שותף חיוני לתעשיית המלחמה בדרום אפריקה", סיכם עבדול מינטי, מנהל ארגון האנטי-אפרטהייד הבינלאומי בסוף שנות השמונים. "ואם יש חברה בינלאומית, שעשויה להחליש את צבאה של מדינת האפרטהייד, זו תהיה דיימלר-בנץ." למרות הסנקציות של האו"ם, מסרשמיט-בולקוב-בלום ייצאה מסוקים לדרום אפריקה. כדי להתחמק מהסנקציות בשנת 1979 הוקמה החברה הדרום אפריקאית אטלנטיס דיזל מנועים, ולדיימלר-בנץ היה מניות בהיקף 12% בחברה זו.
כאשר יותר ממאה ארגונים אמריקאים נסוגו מדרום אפריקה באמצע 1987, חברות מערב גרמניות הרחיבו את מסחרן והשקעותיהן בדרום אפריקה.
לאחר האפרטהייד
מאז סיום האפרטהייד גברו היחסים בין המדינות. הוועדה הבין-מדינתית הגרמנית-דרום אפריקאית סיפקה מסגרת לשיתוף פעולה דו-צדדי מאז 1996.
ביקורים רשמים
באוקטובר 2007 ביקרה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בדרום אפריקה, ונפגשה עם נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי. בשנת 2010 ביקר שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה בדרום אפריקה, וכינה את מערכת היחסים "מעולה" ו"שותפות אסטרטגית "בכלכלה ובענייני עולם.
יחסי סחר
דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של גרמניה באפריקה. הסחר בין שתי המדינות גדול מאוד ומוערך בסכום כולל של 12.6 מיליארד אירו (2008). בשנת 2010 הייתה גרמניה שותפת הסחר הרביעית בגודלה של דרום אפריקה אחרי סין, ארצות הברית ויפן, והסחר נאמד בהיקף של 35.478 מיליון ראנד (3.718 מיליון אירו). דרום אפריקה ממשיכה לדווח על גירעונות סחר גדולים עם גרמניה, ולאחרונה מחלקת המסחר והתעשייה של דרום אפריקה הביאה זאת לידי האיחוד האירופי עד להמתנה לניהול חוזר של סחר בין המדינות.
הגירה
דרום אפריקה היא ביתם של מספר גדול של אנשים ממוצא גרמני.
IRST
Infra-Red Search and Track (בראשי תיבות: IRST; בתרגום חופשי מאנגלית: מערכת תת-אדום לחיפוש ומעקב) היא מערכת לגילוי ומעקב אחר עצמים הפולטים קרינת תת-אדום כגון מטוסי סילון ומסוקים.
בסיס המערכת
מערכות לגילוי קרינה הן סבילות, כלומר - אינן פולטות קרינה. בניגוד למערכות פעילות, כמו מכ"ם, המשדרות קרינה לצורך גילוי עצמים, מערכת ה-IRST משתמשת בחיישנים לגילוי קרינה תת-אדומה שנפלטת מגופים חמים. עקב כך ניתן לגלות מערכות פעילות כמו מכ"ם בקולט אזהרות מכ"ם, אך מערכות סבילות אינן ניתנות לגילוי.
מאחר שהאטמוספירה בולעת חלק מהקרינה התת-אדומה, וכיוון שתנאי מזג אוויר גרועים יכולים להפחית מהאור התת-אדום גם כן, הטווח היעיל של מערכות גילוי קרינת תת-אדומה, בהשוואה למכ"ם, הוא מוגבל. מאידך, בטווחים קצרים מערכות אלו יעילות יותר ממכ"ם עקב אורך גל קצר יותר, והן בעלות רזולוציה גבוהה יותר.
בדומה לראשי ביות תת-אדום, IRST יזהה ביעילות יותר מטרה שצינור הפליטה של מנועיה מופנה כלפיה מאשר כאשר הם מופנים לצד הנגדי. משמעות הדבר היא שמטוסי סילון רבים יתגלו בטווחים ארוכים יותר אם הם מתרחקים מהמטוס עם ה-IRST מאשר כאשר הם טסים לעברו. כיום מרבית מערכות ה-IRST רגישות דיין כדי לגלות חום של מטוס סילון גם מהחזית, בעזרת גילוי הקרינה שנוצרת כתוצאה מחיכוך גוף המטוס באוויר, שמחמם את שלדת המטוס.
היסטוריית שימוש
השימוש הראשון ב-IRST היה כנראה במטוסי הקרב האמריקניים F-101 וודו ו-F-102 דלתא דאגר. היו אלו מערכות פשוטות שכללו חיישן תת-אדום עם צמצם אופקי מסתובב מלפניו. כאשר זוהתה קרינה תת-אדומה הוצג חיווי ("בליפ") על תצוגה בתא הטייס, בדומה לתצוגת מכ"ם. ה-IRST נועד בעיקר לסייע למפעיל המכ"ם לסובב אותו לכיוון המשוער בו נמצאת המטרה, בתקופה שבה היה צריך "לנעול" את המכ"ם ידנית על המטרות. תועלת המערכת הייתה מוגבלת, ועם כניסתם לשימוש של מערכות מכ"ם מתקדמות יותר הופסק השימוש באמצעי זה.
מערכות IRST מתקדמות הופיעו במטוסים מודרניים החל משנות השמונים, עם כניסתם לשימוש של חיישני תת-אדום דו-ממדיים, שיכלו לזהות את מקור הקרינה בזוויות אופקיות ואנכיות. רגישות החיישנים שופרה משמעותית אף היא, וכך הושגה רזולוציה גבוהה בהרבה וטווח גדול יותר. מערכות ה-IRST הידועות ביותר כיום הן אלו של מטוסים רוסיים, כגון הסוחוי 27 והמיג 29. מטוסים אלו נושאים את מערכות ה-IRST לשימוש במקום מערכות המכ"ם שלהם כשהמצב מצדיק זאת, למשל כאשר הם מקבלים נתוני מטרה ממטוס אחר, או כאשר הם נמצאים תחת שליטה של מטוסי בקרה אווירית או בקרת יירוט קרקעית, שבה מכ"ם חיצוני משמש להכוונתם לעבר מטרה וה-IRST משמש לגלות את המטרה ולעקוב אחריה כשהיא נכנסת לטווח הנדרש. עם טילים מונחי תת-אדום או טילי שגר ושכח, המטוס יכול לירות על המטרות מבלי להדליק את המכ"ם בכלל. לחלופין, הוא יכול להפעיל את המכ"ם ולנעול בסמיכות לשיגור; או לסגור לטווח שימוש בתותח ולתקוף באמצעותו. בין אם הוא משתמש במכ"ם ובין אם לאו, מערכת ה-IRST עדיין מאפשרת להם לבצע התקפת פתע.
ניתן לשעבד למערכת IRST גם כוונת אופטית מגדילה רגילה, על-מנת לסייע למטוס המצויד ב-IRST לגלות את המטרה בטווח רחוק. מטוסי ה-F-14 טומקט של צי ארצות הברית השתמשו במערכת מעין זאת, על מנת לעמוד בדרישות הצי לזיהוי חזותי לפני פתיחה באש. בניגוד למערכות ראיית לילה (FLIR) רגילות, מערכת IRST מחפשת למעשה סביב המטוס בדומה לדרך בה מכ"ם הזז מכנית (או אפילו אלקטרונית) עובד. כאשר מתגלה מטרה פוטנציאלית אחת או יותר תדווח המערכת לטייס ותציג את מיקומה של כל מטרה ביחס למטוס על-גבי צג, בדומה למכ"ם. שוב בדומה לאופן פעולתו של מכ"ם, הטייס יכול להנחות את ה-IRST לעקוב אחר מטרה אחת כרצונו, ברגע שהיא זוהתה, או לסרוק בכיוון מסוים אם יש סיבה לחשוב שישנה שם מטרה.
Memorial Address
Memorial address הוא המיני-אלבום הראשון של איומי האמסאקי, שיצא ב-17 בדצמבר 2003. האלבום טיפס למקום הראשון במצעד האלבומים "אוריקון", שהה שבוע בפסגתו ונותר במצעד משך 53 שבועות. מכירות האלבום עמדו על כ-1,220,000 עותקים ביפן.
רשימת השירים
ANGEL'S SONG – 4:57 .1
Greatful days – 4:42 .2
Because of You – 5:23 .3
ourselves – 4:33 .4
No way to say – 4:46 .6
forgiveness – 5:53 .7
8. 3:56 - Memorial address (take 2 version) [בונוס]
דיוידי
ANGEL'S SONG .1
Because of You .3
ourselves .4
HANABI ~episode II~ .5
No way to say .6
Special Digest from A museum ~30th collection live~ .8
דולוקסטין
דולוקסטין (באנגלית: Duloxetine), היא תרופה נוגדת דיכאון מקבוצת SNRI (חוסמי קליטה חוזרת של סרוטונין ונוראדרנלין). דולוקסטין משווקת על ידי חברת התרופות אלי לילי בשמה המסחרי סימבאלטה (Cymbalta, לעיתים נכתב סימבלתה). בארץ משווקת גם על ידי חברת התרופות טבע בשם המסחרי דולוקסטין (DR טבע). התרופה מאושרת לטיפול בדיכאון חמור וכן לטיפול בכאב כרוני שמקורו במערכת העצבים (כולל בחולי סוכרת הסובלים מפגיעה עצבית). דולוקסטין משמשת גם לשיכוך כאבים הנובעים מדאבת (פִיבְּרוֹמיַאלְגִיָה) אצל נשים. התרופה קיבלה ב-2007 אישור על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי גם לטיפול בחרדה כללית (GAD).
חברת 'אלי לילי' משווקת בישראל את התרופה גם במינון מופחת (20 מ"ג), בשם המסחרי יינטריב, כטיפול נגד דליפת שתן במאמץ בנשים.
דולוקסטין פועלת על שני מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) בשם סרוטונין ונוראדרנלין. היא מעכבת את הקליטה החוזרת (Reuptake, סילוק מאזור הפעולה) של שני הנוירוטרנסמיטרים הללו בסינפסות. כך נגרמת עליה של רמות סרוטונין ונוראדרנלין ועליה בהשפעתם. לסרוטונין ולנוראדרנלין קשר הדוק עם דיכאון ושינוי במצב הרוח. הם קשורים גם בוויסות לחץ דם, דופק, ערנות, תחושת כאב, הפרשת רוק ועוד.
תופעות הלוואי השכיחות של הדולוקסטין (דווחו אצל יותר מ-10% מהמטופלים) הן בחילה, נמנום, כאב ראש ויובש בפה. תופעות לוואי נוספות המופיעות לעיתים קרובות כוללות חוסר תיאבון, הפרעות בשינה, נדודי שינה, אי שקט, חרדה, קושי או אי יכולת לחוות אורגזמה, חלומות משונים, צמרמורת, נימול (דקירות או עקצוץ בעור), ראייה מטושטשת, פעמת, עלייה בלחץ הדם, גלי חום, נטייה מוגברת לפהק, עצירות, גזים, שלשול, כאב בטן, הקאות, הפרעה במערכת העיכול, הזעה מוגברת, פריחה (מלווה בגרד), כאב שרירים, התכווצות שרירים, כאב גב, תכיפות במתן שתן, עייפות, ירידה או עליה במשקל, כאב בלוע, שינויים בחוש הטעם, תחושה של סחרחורת או "ראש מסתובב" (ורטיגו) וחוסר מנוחה. השימוש בתרופה זו עלול לפגום בערנות ועל כן מחייב זהירות בנהיגה ברכב, בהפעלת מכונות מסוכנות ובכל פעילות המחייבת ערנות. תופעת לוואי מסוכנות של התרופה כוללות אלרגיה, תסמונת הסרוטונין, דלקת כבד ונפילת-לחץ-דם בעמידה (עלפון אורתוסטטי).
פרשנות (פסיכולוגיה)
פרשנות (וכן פירוש ואינטרפטציה) הוא כלי מרכזי להתערבות טיפולית במסגרת טיפול פסיכודינמי, בו תגובת המטפל מאפשרת תובנה חדשה או חוויה חדשה אצל המטופל. לרוב, מעלה המטפל הצעות להסבר המשמעות הסמויה והלא-מודעת בתכנים ובהתנהגויות של המטופל, ובכך מקדם את התהליך הטיפולי. במהלך הטיפול עולות אפשרויות שונות לפירוש והסבר התכנים שמעלה המטופל, במטרה להעמיק בתכנים אלו, לנתח אותם ולהבין את הגורמים הסמויים שלהם, וזאת כדי להגיע להבנה טובה יותר של התכנים הלא-מודעים המשפיעים על רגשותיו והתנהגותו של המטופל.
פרשנות בתפיסות מסורתיות
הגישה הפסיכואנליטית המסורתית ראתה בפרשנות המילולית ככלי העיקרי של המטפל. הפרשנות מתייחסת אל חלומות המטופל, אל אסוציאציות חופשיות שהוא מעלה במהלך הטיפול, אל ההתנגדויות ואל יחסי ההעברה.
דוגמה קלינית
דורה הוא כינוי שהוענק על ידי פרויד למטופלת אותה אבחן בשנת 1900 כלוקה בהיסטריה נשית. את הטיפול פרסם במאמרו "קטע מתוך אנליזה של היסטריה", שיצא בשנת 1905 ובו תיאר כי הוטרדה מינית בילדותה, דבר שגרם לה לדבריו לטראומה נפשית. יחד עם זאת, במסגרת הטיפול נתן פרויד לסיפוריה פרשנות אחרת. הוא טען כי הבחילה שחשה לדבריה בעת האירוע הקשה הייתה למעשה היפוך תגובה של תחושתה האמיתית - תשוקה מינית, והתקה של התשוקה מאיברי המין אל איברי מערכת העיכול. כמו כן, טען כי האשמותיה כלפי אביה משמשות אותה כדי לחפות על מחשבות מיניות שלה עצמה. הוא טען כי אידה הייתה מאוהבת באביה, וכי הצורך לדכא אהבה אסורה זו הוּתק לעבר דיכוי משיכתה כלפי הגבר שהטריד אותה.
דורה התקשתה לקבל פרשנות זאת ובעקבת כך עזבה את הטיפול. לאחר זמן מה כשנפגשו סיפרה שהתסמינים נעלמו, פרויד ייחס זאת לפרשנות שנתן לה והיא ייחסה זאת לכך שהיה הראשון שהאמין לסיפורה.