cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליגת DC סופר-פטס
ליגת DC סופר-פטס (באנגלית: DC League of Super-Pets, בתרגום חופשי: DC ליגת סופר-חיות מחמד) הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת גיבורי-על וקומדיה, שמבוסס על Legion of Super-Pets של DC קומיקס. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'ארד שטרן, יחד עם כתיבתו של ג'ון ויטינגטון, והופק על ידי אולפני האחים וורנר הנפשה, DC Entertainment ו-Seven Bucks Productions.
הסרט יצא לאקרנים בישראל בדיבוב עברי ב-21 ביולי ובשפת המקור ב-28 ביולי ולאקרנים בארצות הברית ב-29 ביולי 2022, בהפצת אולפני האחים וורנר.
תקציר העלילה
כאשר ליגת הצדק נתפסת על ידי לקס לות'ר, הכלב של סופרמן, קריפטו, יוצר צוות של חיות מחמד שקיבלו כוחות על. הצוות כולל כלב ציד בשם אייס שהופך לסופר חזק ובלתי ניתן להריסה, חזירה בשם פי.בי שיכולה לגדול לגודל ענק, צבה בשם מרטון שהופכת לסופר מהירה וסנאי בשם צ'פ שצובר כוחות חשמליים.
פיתוח
ביולי 2018 ג'ארד שטרן נשכר לביים ולכתוב את הסרט. בינואר 2019 הוכרז שיחד עם שטרן יביים את הסרט סם לוין, ושפטרישה היקס תיקח חלק בהפקתו.
במאי 2021 הוכרז שדוויין ג'ונסון ידבב את דמותו של קריפטו, הכלב של סופרמן. כאשר בנוסף לכיכובו בסרט, ג'ונסון יפיק את הסרט לצד דני גרסיה, חירם גארסיה ושטרן. כמו כן הוכרז שהמפיקים בפועל של הסרט יהיו ג'ון רקווה, גלן פיקארה וניקולאס סטולר.
ביוני 2021 פורסמו מדבבים נוספים לסרט, כאשר הם כוללים את קווין הארט בתור אייס, לצד קייט מקינון, ג'ון קרסינסקי, ונסה באייר, נטשה ליון, דייגו לונה וקיאנו ריבס שלוהקו לתפקידים לא ידועים. שבוע לאחר מכן, הוכרז שעוד תדבב בסרט ג'מילה ג'מיל. בספטמבר 2021 הוכרז שמארק מרון ידבב את דמותו של לקס לות'ר בסרט. בנובמבר 2021 התגלו התפקידים של רוב המדבבים בסרט, כמו כן פורסם שידבבו בסרט גם תומאס מידלדיץ' ובן שוורץ.
אנימציה
אנימציית הסרט נעשתה על ידי Animal Logic, אשר הנפישה את הסרטים בזיכיון "סרט לגו".
הפצה
בינואר 2019 הוכרז שהסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה ב-21 במאי 2021, כאשר ב-22 במאי 2019 הועבר התאריך ל-20 במאי 2022 לטובת הסרט "מטריקס: התחייה". ב-9 במרץ 2022 נדחתה פעם נוספת הקרנת הבכורה של הסרט ל-29 ביולי 2022.
מרצ'נדייזינג
ב-24 במאי 2022 הוכרז על השקת מרצ'נדייזינג בהשראת הסרט בשיתוף פישר פרייס, כאשר הוא יכלול ביגוד לילדים, אביזרים לחיות מחמד, צעצועים, פריטי אספנות, תחפשות וריהוט לחדרי ילדים.
משחק וידאו
משחק וידאו שמבוסס על הסרט בשם "DC League of Super-Pets: The Adventures of Krypto and Ace" הוכרז בכנס DC FanDome, כאשר הוא יצא ב-15 ביולי 2022.
סטמפורד ברידג'
סטמפורד ברידג' (באנגלית: Stamford Bridge) הוא אצטדיון כדורגל ברובע האמרסמית' ופולהאם שבלונדון, ומשמש כמגרשה הביתי של צ'לסי. האצטדיון מכיל 41,663 מקומות והוא אצטדיון הכדורגל החמישי בגודלו בלונדון (אחרי אצטדיון ומבלי, האצטדיון האולימפי, אצטדיון האמירויות ואצטדיון טוטנהאם הוטספר).
האצטדיון נפתח בשנת 1877, והיה בשימוש בעיקר לאתלטיקה עד 1904 כאשר נרכש על ידי בעלים חדשים שרצו למשוך אליו קבוצת כדורגל מקצועי, וצ'לסי החלה לעשות בו שימוש ב-1905 עם הקמתה. בתחילת דרכו היה מסוגל האצטדיון להכיל כ-100,000 צופים, דבר שהפך אותו לאצטדיון השני בגודלו באנגליה, עד אשר נבנה אצטדיון ומבלי. עם השנים, ולאחר שעוצב מחדש, קטנה תכולתו של האצטדיון עד שהגיע לתכולתו כיום.
נבחרת פולין בכדורסל
נבחרת הכדורסל הלאומית לגברים של פולין מייצגת את מדינתה בתחרויות בינלאומיות.
סטמפורד ברידג'
מקור השם
ממפות מהמאה ה-18 ניתן לראות את מסלולו של "ערוץ סטנפורד", יובל של נהר התמזה, הזורם לאורך נתיב שכיום הוא מסילת הברזל העוברת צמוד לגב היציע המזרחי של האצטדיון. מעל יובל זה היו שני גשרים: גשר סנפורד בדרך פולהאם (לעיתים מכונה גשר צ'לסי הקטן) וסטנברידג' בדרך קינג, כיום ידוע כגשר סטנלי.
ערוץ סטנפורד, גשר סנפורד וסטנברידג' תרמו בדרך כלשהי לשם האצטדיון, ואף על פי שלשם יש גם קשר לקרב הידוע כקרב גשר סטמפורד ביורקשייר, שבו ניצח המלך הרולד גודווינסון את הויקינגים ב-1066 זמן קצר לפני שהובס על ידי הנורמנים בקרב הייסטינגס.
נבחרת פולין בכדורסל
נבחרת הכדורסל של פולין השתתפה 6 פעמים במשחקים האולימפיים והישג השיא שלה היה מקום רביעי בשנת 1936, ופעמיים באליפות העולם בכדורסל בשנת 1967 ו-2019, בהן סיימה במקום החמישי והשמיני.
סטמפורד ברידג'
היסטוריה
צ'לסי היא הקבוצה היחידה ששיחקה באצטדיון אחד, הסטמפורד ברידג'. הסטמפורד ברידג' נפתח ב-1877 כבית לקבוצת האתלטיקה של לונדון, והיה רק בשביל המטרה הזאת. ב-1904 האחים גאס וג'וסף מירס קנו את האצטדיון במטרה שהאצטדיון יארח משחקי כדורגל. האצטדיון הוצע לפולהאם אבל הם סירבו. האחים מירס חשבו למכור את האצטדיון לחברת רכבות. האדריכל ארצ'יבלד לייטץ' שעיצב את האצטדיונים האייברוקס, הסלטיק פארק והאמפדן פארק הושכר במטרה לבנות את האצטדיון.
נבחרת פולין בכדורסל
כיום, נבחרת פולין נחשבת לנבחרת בינונית למדי באירופה ובעולם.
סטמפורד ברידג'
היסטוריה
אצטדיון הסטמפורד ברידג' עוצב כמו קערה, והיה בעל תכולה של 100 אלף צופים. בשנות ה-30 נבנתה מדרגה בצד הדרומי של האצטדיון וגג שכיסה חמישית מהיציע. בסופו של דבר זה נודע בשם "Shed End", הבית של אוהדי צ'לסי הכי נאמנים וקולניים, בעיקר בשנות ה-60, ה-70 וה-80.
נבחרת פולין בכדורסל
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת בטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
סטמפורד ברידג'
היסטוריה
במהלך שנות ה-60 וה-70, צ'לסי תכננה לבנות אצטדיון בעל 50 אלף מקומות ישיבה. העבודה החלה ביציע המזרחי בתחילת שנות ה-70, אך העלויות הגבוהות שכמעט גרמו לצ'לסי לפשוט את הרגל הובילו להפסקת העבודות ולמכירת הבעלות על השטח. אחרי מאבק משפטי ארוך, רק באמצע שנות ה-90 העתיד של האצטדיון היה מובטח והעבודות התחדשו. החלקים הצפוניים, המערביים והדרומיים הפכו למקומות ישיבה והובאו יותר קרוב למגרש.
הבעלות על הסטמפורד ברידג' ועל זכויות השם צ'לסי שייכות לארגון ה-"Chelsea Pitch Owners" שבו האוהדים מחזיקים במניות. ה-CPO נוצר כדי שהאצטדיון לא ימכר בשנית. משמעות הדבר היא שלא ניתן להעביר את הקבוצה למקום אחר ולהמשיך להשתמש בשם Chelsea FC.
איימי ברנמאן
איימי פרדריקה בְּרֶנֶמָאן (באנגלית: Amy Frederica Brenneman, נולדה ב-22 ביוני 1964) היא שחקנית ומפיקה אמריקאית. התפרסמה תחילה בשל תפקידה בתור הבלשית ג'אניס ליקאלסי בסדרה "NYPD Blue" (1994-1993) של רשת ABC, בתור השופטת איימי גריי בסדרת הדרמה "המשפט של איימי" (2005-1999) של רשת CBS, בשל הופעתה בתור ד"ר ויולט טרנר בדרמה הרפואית "מרפאה פרטית" (2013-2007) ברשת ABC ובזכות תפקידה בתור לורי גארבי בסדרה "הנותרים" (2017-2014) של רשת HBO. בקולנוע, כיכבה ברנמאן בסרטים "היט" (1995), "פחד" (1996), "לכודים" (1996), "דברים שאפשר לדעת עליה" (2000), "תשע נשמות" (2005), "מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן" (2007).
היא הייתה מועמדת סך הכל לחמישה פרס אמי לבידור בפריים טיים ושלושה פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה; עבור תפקידיה בסדרות "NYPD Blue" ו"המשפט של איימי".
ביוגרפיה
ברנמאן נולדה בניו לונדון, קונטיקט, ארצות הברית. אימה פרדריקה ג'ואן (לבית שונפילד), שופטת בבית המשפט העליון של מדינת קונטיקט, נולדה למשפחה יהודית ממוצא גרמני ומזרח אירופאי, אך התנצרה בבגרותה. אביה, ראסל לנגדון ברנמאן הבן, עורך דין סביבתי ממשפחה נוצרית-פרוטסטנטית. ברנמאן היא אפיסקופלית. דודתה הייתה העיתונאית בריל ד. היינס, שהייתה פעילה בתקופת המלחמה הקרה. ברנמאן גדלה בגלאסטונברי, קונטיקט, שם שיחקה בתיאטרון בנעוריה, הן בבית הספר והן בקבוצת תיאטרון מקומית. היא סיימה את אוניברסיטת הרווארד בתואר בדת השוואתית, בשנת 1987. בתקופת לימודיה בהרווארד הייתה שותפה לייסוד להקת התיאטרון קורנרסטון, שעמה סיירה במשך שנים אחדות לאחר סיום לימודיה.
קריירה
ברנמאן החלה את הקריירה שלה בשנת 1992 בסדרה קצרת-ימים של CBS בשם "ימי הביניים". כעבור שנה לוהקה לתפקידה הגדול הראשון כשוטרת במדים הקשורה למאפיה האמריקאית, ג'אניס ליקאלסי, בדרמה המשטרתית של ABC NYPD Blue. סיפור העלילה שלה, שכלל גם יחסים רומנטיים עם דמותו של דייוויד קרוזו, נמשך לאורך העונה הראשונה של הסדרה (1994-1993) והפרקים הראשונים של העונה השנייה. היא הייתה מועמדת לפרס אמי פריימטיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרת דרמה בשנה שלאחריה.
אחרי שסיימה את תפקידה בסדרה המשטרתית, החלה ברנמאן את קריירת הקולנוע שלה. ב-1995 הופיעה ב-Bye Bye Love וב"קאספר", וכן, בתפקידה המוכר ביותר בדרמת הפשע "היט" משנת 1995. ב-1996 שיחקה ברנמאן בתפקיד הנשי הראשי מול סילבסטר סטאלון במותחן אסונות "Daylight" וכן כיכבה בסרט "Fear" משנת 1996. ב-1997 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה העצמאי "נבדה". בשנה שלאחריה כיכבה בסרט "חברים, שכנים ודברים אחרים" בבימויו של ניל לאבוט. בעונת 1998–1999 חזרה לטלוויזיה בקומדיה "פרייז'ר", כפיי מוסקוביץ.
ב-1999 הייתה ברנמאן ליוצרת והמפיקה בפועל של סדרת טלוויזיה משלה, המשפט של איימי, שבה שיחקה בתפקיד הראשי. ברנמאן גילמה אם גרושה, העובדת כשופטת בבית המשפט לענייני משפחה בהרטפורד, קונטיקט. רעיון הסדרה היה מבוסס על ניסיון חייה בפועל של אמה, פרדריקה ברנמאן, כשופטת בבית המשפט העליון של מדינת קונטיקט. הסדרה "המשפט של איימי" נמשכה שש עונות ו-138 פרקים, מ-19 בספטמבר 1999 עד 3 במאי 2005, ונהנתה מרייטינג טוב. פרדריקה ברנמאן הייתה מן הבוגרות הראשונות של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד והתמנתה לשופטת בבית המשפט לנוער בקונטיקט כשאיימי הייתה בת 3. ב-2002 הוענק לברנמאן "פרס לוסי" כהוקרה על מצוינות וחדשנות בעבודתה היוצרת, שהעצימה את הבנת הנשים באמצעות הטלוויזיה.
בשנים 2007 עד 2013 שיחקה בסדרת הדרמה "מרפאה פרטית" ברשת ABC. בשנת 2008 שיחקה בסרט "להוריד את ננסי" בכיכובה של מריה בלו.
בשנת 2009 שיחקה בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס. בשנת 2013 שיחקה בדרמה הרומנטית "מילים ותמונות" לצד קלייב אוון.
בשנת 2019 גילמה את דיאנה בלאקווד בעונה השלישית של סדרת הדרמה המשפטית "גוליית" בפריים וידאו.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה ספר לי את הסודות שלך.
בשנת 2021 לוהקה לשחק בסדרת הטלוויזיה "זוהרות" אשר מבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופרת לורן ביוקס; הסדרה עלתה לשידור ברשת אפל TV פלוס במהלך חודש אפריל 2022. בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת הדרמה והמסתורין "The Old Man" בכיכובו של ג'ף ברידג'ס ברשת FX Networks.
חיים אישיים
ב-1995 היא נישאה לבמאי האמריקאי-יהודי בראד סיברלינג.
מוזיאון לוקסמבורג
מוזיאון לוקסמבורג (בצרפתית: Musée du Luxembourg; "מוזה דה לוקסמבור") הוא מוזיאון הממוקם בעיר פריז בירת צרפת, בסמוך לארמון לוקסמבורג.
בעבר הוצגו במוזיאון יצירות אמנות רבות מהמאה ה-19, אולם עם הקמת מוזיאון ד'אורסה בשנת 1986, הועברו אליו יצירות אלה.
כיום משמש המוזיאון לתערוכות מתחלפות, המוצגות לפי תוכנית של משרד התרבות הצרפתי וסנאט צרפת.
דורס
דורס (באלבנית: Durrës, באיטלקית: Durazzo, ביוונית: Δυρράχιον (דיראכיון) או Επίδαμνος (אפידאמנוס), בטורקית: Dıraç) היא העיר השנייה בגודלה באלבניה, בירת מחוז דורס ואחת מן הערים העתיקות שבמדינה. בעיר מתגוררים כ-114,000 תושבים (2003) והיא ממוקמת לחוף הים האדריאטי במפרץ דורס, ודרומית למפרץ ללז'. דורס נמצאת במרחק של 33 קילומטרים מבירת אלבניה טירנה, והיא נחשבת לאחת הערים הכי מפותחות כלכלית באלבניה. בעיר נמצאות גם מספר קונסוליות.
היסטוריה
העיר נוסדה תחת השם אפידאמנוס באזור הקדום איליריה על ידי מתיישבים יוונים שבאו מקורינתוס וקרקירה בשנת 627 לפנה"ס. מיקומה של העיר על החוף הסלעי, כשהיא מוקפת ביצות וצוקים, הפך את התקיפה עליה לקשה מאוד. ערי המקור של המתיישבים התווכחו על השליטה בעיר, מה שגרם לכך שבמלחמה הפלופונסית, שהתחילה ב-431 לפנה"ס, התרחש קרב מרכזי בים ליד העיר.
ב-312 לפנה"ס האילירים צרו על העיר. הם תקפו שנית את העיר ב-229 לפנה"ס, אך נסוגו משם עקב הגעת הכוחות הרומאים, שמינו את אחד הגנרלים של האילירים שעזר להם כשליט על האזור. ב-219 לפנה"ס הרומאים כבשו את האזור. ב-180 לפנה"ס, האילירים תקפו את העיר שוב, אך הרומאים הביסו אותם.
הרומאים פיתחו את העיר והפכו אותה לבסיס צבאי וימי, תוך כדי שינוי שמה מאפידאמנוס לדִירָכִּיוּם. השינוי התרחש שהרומאים חשבו שהשם המקורי מבשר רעות, עקב הדמיון המקרי שלו למלה הלטינית דמנום (Damnum) שפירושה הוא "נזק" או "אבדן". משמעות השם החדש אינה ברורה, אך ייתכן שהיא מתייחסת לצוקים בקרבת העיר.
העיר שגשגה תחת השלטון הרומאי. היא הפכה לקצה המערבי של ויה אגנטיה, דרך רומית גדולה שהובילה ממנה אל ביזנטיון. אוגוסטוס קיסר הפך את העיר למושבה ללוחמי הלגיונות של לאחר קרב אקטיום. במאה ה-4 לספירה העיר הפכה להיות בירת הפרובינקיה אפירוס נובה, ועם התפצלות האימפריה הרומית דירכיום הפכה להיות חלק מהאימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-5 העיר נפגעה מרעידת אדמה וביצוריה נהרסו. אנסטסיוס הראשון, הקיסר באותו זמן שגם נולד בדירכיום, בנה את העיר מחדש וחיזק את חומותיה, ובכך נוצר המבצר החזק ביותר במערב הבלקן באותו זמן. החומות היו כה עבות, עד שלפי ההיסטוריונית אנה קומננה ארבעה פרשים היו יכולים לרכוב עליהן זה לצד זה.
השלטון הביזנטי באזור התחיל להתערער מהמאה ה-9 בגלל הבולגרים בהנהגת סימאון הראשון, אם כי העיר נותרה בשליטה ביזנטית עד לסוף המאה ה-10, כאשר סמואיל הראשון כבש אותה והחזיק בה עד 1005.
ב-1082 הנורמנים בהנהגת רובר גיסקאר ובנו בוהמון כבשו את העיר בקרב. הביזנטים חזרו לשלוט בעיר כעבור מספר שנים, אך היא נכבשה בשנית על ידי ויליאם השני, מלך סיציליה הנורמני ב-1185. ב-1205, לאחר מסע הצלב הרביעי, העיר עברה לשלטון הרפובליקה של ונציה, שיצרה באזור את דוכסות דורצו. הדוכסות נכבשה ב-1213 על ידי נסיכות אפירוס. ב-1257 העיר נכבשה על ידי מנפרד, מלך סיציליה, אך היא נכבשה מחדש כעבור שנתיים. ב-1278 נסיך אפירוס אולץ למסור את העיר לשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
במהלך השנים הבאות העיר החליפה ידיים מדי כמה שנים והתפתחה בה קהילה קתולית. ב-1392 הרפובליקה של ונציה חזרה לשלוט בעיר. העיר הדפה מצור של הסולטאן העות'מאני מהמט השני ב-1466, אך לבסוף העות'מאנים כבשו אותה ב-1501.
תחת השלטון העות'מאני תושבים רבים מהעיר התאסלמו ונבנו מסגדים רבים. שם העיר שונה לדיראץ' וחשיבותה קטנה מאוד. באמצע המאה ה-19 חיו בה רק 1,000 אנשים במאתיים בתים.
העיר הייתה פעילה בתנועת השחרור האלבנית. דגל אלבניה הונף בה ב-26 בנובמבר 1912 אך היא נכבשה על ידי סרביה כעבור שלושה ימים כחלק ממלחמת הבלקן הראשונה. סרביה הקימה באזור את מחוז דורס, אך היא נסוגה ממנו באפריל 1913, והוא הועבר לאלבניה. העיר הפכה לבירה הלאומית השנייה של אלבניה, אחרי ולורה, ב-7 במרץ 1914. במלחמת העולם הראשונה העיר נכבשה תחילה על ידי איטליה ב-1915, לאחר מכן על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנים 1916–1918, ולבסוף היא נכבשה על ידי מדינות ההסכמה והוחזרה לאלבניה. היא נותרה הבירה עד ה-11 בפברואר 1920 כשהוחלט להעביר את הבירה לטירנה.
במלחמת העולם השנייה דורס, כמו יתר אלבניה, סופחה לאיטליה בין 1939 ל-1943 ושמה שונה בחזרה לדורצו, ולאחר מכן נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ב-1944. העיר הייתה חשובה אסטרטגית ושימשה כבסיס לפלישה האיטלקית ליוון. העיר ניזוקה קשות מהפצצות בעלות הברית, והכוחות הגרמנים פוצצו את נמל דורס כשנסוגו ממנה.
תחת שלטונו של אנוור הוג'ה העיר נבנתה מחדש במהירות, הוקמו באזור שלה תעשיות כבדות שונות והנמל שלה הורחב. בסוף שנות ה-80 שמה שונה לזמן קצר לדורס-אנוור הוג'ה.
עם קריסת המשטר הקומוניסטי באלבניה ב-1990, העיר הפכה למוקד הגירה מאלבניה, כשספינות נחטפו והוכרחו להשיט מהגרים לאיטליה. עקב כך, איטליה התערבה צבאית והשתלטה על נמל העיר. ב-1997 אלבניה נכנסה למצב של אנרכיה עקב תרמית פירמידה שקרסה, וכוח שמירת שלום בהנהגת איטליה הוצב בעיר ובערים אחרות.
עם תחילת המאה ה-21 החלו עבודות נרחבות בעיר במהלכם רחובות רבים רוצפו מחדש ופארקים זכו למתיחת פנים.
כלכלה
דורס היא קישור חשוב בין אלבניה ומערב אירופה הודות לנמל שלה ולקרבה שלה לערי נמל איטלקיות, כמו בארי. בנוסף יש בעיר מספנה ומספר תעשיות שעוסקות בעיקר במוצרי עור ופלסטיק.
תיירות
חופי העיר מושכים תיירים כבר שנים רבות, ורבים מאנשי אלבניה מבלים את חופשות הקיץ שלהם בחופי דורס. העיר וחופיה הם יעד פופולרי לתיירים מאלבניה ומחוצה לה, ומעריכים שמבקרים בה כ-800,000 תיירים כל שנה.
אתרים בעיר
בין המבנים החשובים בעיר ניתן למנות את הספרייה המרכזית, ומוזיאונים שונים כמו המוזיאון הארכאולוגי של דורס.
מחולל מספרים פסידו-אקראיים קריפטוגרפי
מחולל מספרים פְּסֵידוֹ-אקראיים קריפטוגרפי או מחולל פסידו-אקראי קריפטוגרפי (Cryptographically secure pseudorandom number generator) או בקיצור CSPRNG הוא מחולל פסידו אקראי עם תכונות המתאימות במיוחד לשימוש בקריפטוגרפיה. מחולל פסידו אקראי מהווה מרכיב חיוני ובלתי נפרד במערכות אבטחת מידע. פרימיטיבים קריפטוגרפיים רבים זקוקים לרצף מספרים אקראיים (או סיביות) כחלק מפעולתם, ביניהם:
מחולל פסידו אקראי
קיימים מספר דרכים ליצירת מספרים אקראיים אמיתיים באמצעות מכשירים מיוחדים המבוססים על מכניקת הקוונטים, לדוגמה התקן שממיר רעש תרמי או דעיכה רדיואקטיבית לרצף מספרים. אך לרוב הם יקרים ולעיתים הפלט שלהם סובל מהטיות סטטיסטיות (התפלגותו אינה אחידה). מלבד זאת לפעמים תנאי הכרחי הוא שיהיה ניתן לשחזר את הרצף בדיוק, תכונה שאינה אפשרית במחולל אמיתי. דרך אחרת היא להשתמש במחולל פסידו אקראי בקיצור PRNG. זוהי פונקציה דטרמיניסטית כלשהי במחשב, שלאחר אתחול באמצעות ערך אקראי ראשוני שנקרא "גרעין", מפיקה רצף מספרים שנראה על פניו כאקראי במובן שהצופה מן הצד שאינו יודע מהו הגרעין ההתחלתי, לא יוכל להבחין בין הפלט שלה לבין פלט מחולל אקראי אמיתי. חשוב לשים לב שבהינתן אותו מצב התחלתי, הפונקציה לעולם תייצר את אותו הרצף בדיוק. זוהי תכונה רצויה ואפילו הכרחית. בצופן זרם המקבל חייב לשחזר את הרצף הפסידו-אקראי שנוצר בזמן ההצפנה אחרת לא יוכל לפענח.
מחוללים פסידו-אקראיים שימושיים במספר רחב של תחומים ביניהם; סימולציה, סטטיסטיקה, אלגוריתמים הסתברותיים, משחקי מחשב, משחקי הימורים ועוד. ממחולל כזה מצפים שיהיה בעל התפלגות סטטיסטית קרובה לרצף אקראי אמיתי. אך כדי שיתאים לקריפטוגרפיה אין די בתכונות אקראיות טובות, עליו לעמוד בקריפטואנליזה שבה המנתח או המתקיף מנסה לנחש רצף עתידי בהינתן הרצף שהתקבל עד כה או להפך, לנחש מתוך הרצף הנוכחי רצף קודם שהופק מהמחולל. המחוללים הקלאסיים אינם בנויים לסוג כזה של איום.
איכות האקראיות הדרושה משתנה בהתאם לייעוד. לצורך ערך ייחודי וחד פעמי איכות נמוכה מספקת ואילו ליצירת מפתח הצפנה יש צורך באיכות הגבוהה ביותר האפשרית. הוכחת הבטיחות של צופן פנקס חד-פעמי מהיבט תאורטי נכונה רק תחת ההנחה שמפתח ההצפנה הוא מספר אקראי "אמיתי", מספרים אקראיים שנוצרו על ידי תוכנת מחשב אינם אקראיים אמיתיים. גם מחולל אמיתי צריך להיות מוכח מעל לכל ספק שאינו סובל מהטיות סטטיסטיות או סטיות כלשהן. מעשית כמעט לא ניתן לקיים דרישה כזו. למעשה PRNG הוא מעין פשרה, המחולל אמור לקבל רצף אקראי אמיתי קצר וממנו לייצר מחרוזת פסידו אקראית באורך הרצוי, כך שבהינתן קטע מהמחרוזת לא יצליח יריב בעל עצמת חישוב פולינומית לנחש סיביות עתידיות או סיביות שהופקו קודם, ללא ידיעת הגרעין ההתחלתי. כלומר שלא יצליח להבחין בזמן פולינומי בין תוצאת המחולל לבין מחרוזת אקראית אמיתית.
מבנה כללי
PRNG בנוי באופן כללי משלושה רכיבים עיקריים:
גרעין התחלתי
המאגר מאותחל בגרעין אקראי אמיתי שנאסף ממקור חיצוני אחד או יותר. מקורות אפשריים יכולים להיות; מחולל אקראי אמיתי או מפתח סודי. הדרך הזולה והזמינה ביותר והיא המקובלת כיום, היא לנצל תהליכים בלתי צפויים בתוך המחשב. כמו תכולת זיכרון, חוצץ המקלדת, קואורדינטות העכבר, פסיקות ונתוני מערכת הנשמרים בכונן הקשיח, אפיקי קלט/פלט, יומני תיעוד של המערכת ועוד. הגרעין הוא בעל אנטרופיה גבוהה בדרך כלל (דהיינו קשה לניחוש) אך מאידך עלול להיות בעל התפלגות סטטיסטית ירודה. פונקציית העדכון אחראית לספק התפלגות סטטיסטית אחידה ככל האפשר ולשמר אנטרופיה גבוהה.
דוגמה למחולל פסידו-אקראי שאינו מתאים לקריפטוגרפיה כלל, הוא המחולל הנפוץ בפונקציות ספרייה של שפות תכנות שנקרא Linear congruential generator. בדרך כלל המחולל מופעל בקריאה לפונקציה \text{rand} והוא פועל באופן כללי כך: כאשר N_i הוא הגרעין הקודם, A,B ו-C פרמטרים קבועים כלשהם. במהדר GCC קיימת גרסה של פרמטרים:, ,.
פלט מחולל מסוג זה נראה על פניו כאקראי, אך ניתן לחיזוי בקלות. בהינתן סיביות מהרצף, אפשר בעזרת הנוסחה  לחשב כל ערך שיהיה או שהיה.
אנטרופיה
מחולל קריפטוגרפי משתמש כבסיס באנטרופיה ממקור המכונה "גרעין" (seed). בהקשר של תורת האינפורמציה אנטרופיה היא כלי למדידת כמות המידע הטמון ברצף נתון, כלומר מידת אי-הוודאות לגביו לפני שהתקבל או הקושי בחיזויו. היות שרצף של PRNG נקבע לפי הגרעין ההתחלתי, מידת אי-הוודאות שלו זהה למידת אי-הוודאות של הגרעין. במילים אחרות ניחוש כל חלק של הרצף אינו קשה יותר מניחוש הגרעין ולא משנה מה אורך הרצף. לכן חשוב שניחוש הגרעין ההתחלתי בכוח גס יהיה מעבר לעוצמת המחשוב הנוכחית. נכון לשנת 2015 אורך של 256 סיביות מספק מרווח ביטחון ראוי לדעת מומחים רבים.
פונקציית האנטרופיה של שאנון נמדדת לפי מספר הסיביות לסמל מתוך האלפבית S: כאשר היא פונקציית הסתברות המייצגת את התפלגות השפה או הסתברות שמתשנה מקרי X שווה x, בניסוח רשמי:. כלומר לפי שאנון כמות המידע המינימלית ההכרחית כדי לשדר את x היא סיביות. האנטרופיה של התפלגות השפה האנגלית מעל קבוצת האותיות A עד Z היא 2.62, אף על פי ש-, מזה נובע שבשפה זו ישנן בערך שתי סיביות יתירות בכל סמל.
Min Entropy
אנטרופיה מינימלית H_{\infty}, ממשפחת אנטרופיות רניי שהן הכללה של אנטרופיית שאנון, היא הדרך השמרנית ביותר למדידת קושי בניחוש. אפשר לנסחה כלוגריתם השלילי של התוצאה בעלת ההסתברות הגבוהה ביותר. או לחלופין מדידת המקרה הגרוע ביותר של ההתפלגות: יש להביא בחשבון שיכול להיות מצב שלהתפלגות נתונה תהיה אנטרופיית שאנון גבוהה אך אנטרופיה מינימלית נמוכה. למשל אם עבור x כלשהו ההסתברות היא חצי ובכל היתר הסתברות קטנה מאוד.
אנטרופיה ואקראיות הם מושגים חופפים אך לא בהכרח מחייבים הדדית. אקראיות ככל שתהיה טובה אינה מבטיחה קושי בניחוש. כדי להבין זאת מספיק להתבונן בדוגמה הבאה; נתון מחולל אקראי שבוחר מספר כלשהו מתוך מאגר של מאה מספרים אקראיים, גם אם השיטה בה נבחר תהיה בעלת תכונת אקראיות גבוהה ביותר, קל ביותר לנחש את תוצאת המחולל פשוט על ידי ניסוי כל מאה האפשרויות.
דרישות ביטחון
מחולל פסידו אקראי מיושם במחשב בצורת אוטומט סופי בעל זיכרון שנקרא "מצב פנימי" שנשמר בין הקריאות. כל מספר פסידו-אקראי שמופק מן המחולל הוא פונקציה של המצב הפנימי. לאור זאת, מובן שכל מחולל פסידו-אקראי חייב להיות מחזורי, כלומר בהכרח באיזה שהוא שלב המחולל יחזור על ערך שכבר הופק בעבר (לא בהכרח הראשון) ומנקודה זו ואילך הרצף יחזור על עצמו בהעתק מדויק, במעין מעגל אין סופי. אורך המחזור תלוי במחולל, וחסום על ידי 2^n, כאשר n הוא מספר הסיביות במחולל. בשל פרדוקס יום ההולדת, אורך המחזור של פונקציה מקרית הוא בדרך כלל מסדר הגודל של 2^{n/2} דווקא. בהצפנה, חשוב מאוד לא להשמש במחולל מעבר לאורך המחזור המקסימלי שלו, כיוון שאז יהיה קל למתקיף לנחש את המשך הרצף מאחר שכבר הופיע בנקודת זמן כלשהי בעבר.
ישנם שני הבדלים מהותיים בין מחולל פסידו-אקראי לבין מחולל אקראי אמיתי:
דרישות הביטחון המינימליות בכל מחולל פסידו-אקראי קריפטוגרפי הן:
דוגמאות
להלן פירוט מקצת המחוללים הקיימים כיום.
מחולל פסידו אקראי בחומרה
מחולל פשוט ויעיל הנקרא LFSR הוא רכיב חומרה הכולל אוגר שהוא מערך תאי זיכרון המסוגלים לאחסן סיביות, שעון ופונקציית היזון שמחברת ב-XOR מספר תאים לא בהכרח עוקבים כדי להפיק את "סיבית ההזנה". בכל פעימת שעון תכולת כל תאי האוגר מוזזת פוזיציה אחת (תכולת כל תא מועתקת לתא שלידו) כאשר תכולת התא הראשון שנפלט מהווה חלק מהרצף הפסידו-אקראי ואילו התא העליון שהתפנה מוזן בסיבית שחושבה על ידי פונקציית העדכון. LFSR קל ויעיל למימוש בחומרה והוכח מתמטית שהוא יכול לייצר בתנאים הנכונים רצף פסידו-אקראי המקסימלי שניתן וכן בעל תכונות סטטיסטיות טובות. אולם בשל הליניאריות שלו כשלעצמו אינו מתאים לקריפטוגרפיה כי הוא קל לניחוש. הטכניקה להתגברות על הבעיה היא הוספת אי-ליניאריות. למשל שליטה בפלט שני LFSR באמצעות פונקציה אי-ליניארית כלשהי, או שליטה בשעון של LFSR אחד באמצעות LFSR אחר, או שילוב של LFSR אם תאומו NFSR (אוגר זיזה ממושב אי-ליניארי) ועוד. למעשה קיימים צפני זרם מודרניים רבים שפועלים על עיקרון זה, ביניהם כאלו המותאמים לחומרה כמו גריין ו-MICKEY או כאלו שמותאמים לתוכנה כמו SNOW ו-SOSEMANUK.
מחולל מבוסס צופן סימטרי
הרעיון הוא שכדי לייצר מספר פסידו-אקראי אפשר להשתמש בתוצאת פונקציה חד-כיוונית כלשהי או פונקציה פסידו אקראית של הגרעין ההתחלתי או חלק ממנה. צופן סימטרי או פונקציית גיבוב מהווים מועמדים טובים לפונקציה כזו. בגלל פרדוקס יום ההולדת שמאפשר התקפת איזון זמן/זיכרון ביטחון מחולל כזה מוגבל לפקטור של מחצית מסיביות המפתח. למשל אם משתמשים בצופן בלוקים מסוג AES עם בלוק בגודל 128 סיביות ומפתח בגודל 256 סיביות אפשר להגיע לביטחון מקסימלי של 128 סיביות בקירוב.
תקן NIST למחולל פסידו אקראי קריפטוגרפי
תקן ANSI X9.17 (או FIPS 186) הישן מיישם עיקרון זה, הוא משתמש בצופן סימטרי בטוח או פונקציית גיבוב לפי בחירה כדי לייצר ערך אקראי על ידי הצפנה של גרעין התחלתי בעל אנטרופיה גבוהה. המצב הפנימי מעודכן על ידי הצפנת מונה כלשהו עם הגרעין ההתחלתי והפלט או חלק ממנו נהיה המצב הפנימי החדש.
תקן SP800-90A (גרסת יוני 2015 רביזיה 1) של NIST הוא ממשיכם של FIPS PUB 140-2, ANSI X9.31, X9.62. התקן מפרט כמה שיטות ליצירת מחולל פסידו אקראי בטוח לצורך קריפטוגרפי שנקרא DRBG לפי השלד המתואר בתרשים משמאל. כאשר פונקציית המחולל (Generate Function) יכולה להיות בכמה אופציות. בתקן המקורי פורסמו שלוש שיטות 1. פונקציה מבוססת פונקציית גיבוב 2. פונקציה מבוססת צופן סימטרי 3. פונקציה מבוססת עקום אליפטי שנקראת Dual EC DRBG. במשך שנים היו שמועות שבמחולל השלישי הוחדרה דלת אחורית שהייתה ידועה רק למפתחי האלגוריתם ול-NSA. בעקבות חשיפות מסמכי סנודן חלק מהטענות התבררו כנכונות ובעקבות זאת ובעקבות מחקרים נוספים הוחלט להסיר את האופציה השלישית Dual_EC_DRBG מהרשימה המומלצת. רמות הביטחון של המחולל מושגות בהתאם לפרימיטיב הקריפטוגרפי שבבסיסו. למשל פונקציית גיבוב SHA-3 או צופן AES עם מפתח 256 סיביות מספקים רמת ביטחון מקסימלית.
dev/random
המחולל dev/random פותח בהשראת המחולל הפסידו-אקראי של PGP עבור מערכות הפעלה תואמי UNIX ליצירת מספרים אקראיים המתאימים לצורך קריפטוגרפי. ב-1994 ייושם האלגוריתם בלינוקס על ידי תיאודור צו. המחולל dev/random מורכב משלושה תהליכים א-סינכרוניים והוא שוכן בליבת המערכת כך שגישה אליו ברמת משתמש מוגבלת. בתהליך הראשון נאספים נתוני ליבה (kernel) מתוך מנהלי התקנים כמו מקלדת, עכבר, כונן קשיח ואירועים אחרים. נתונים אילו מהווים את האנטרופיה הבסיסית של המחולל. בתהליך השני הנתונים מועברים למאגר בגודל 512 בתים באמצעות פונקציות ערבוב דמוית CRC. המצב הפנימי של המחולל נשמר בשני מאגרים נוספים כאשר חלק מהסיביות מוחזרות למאגרים לאחר גיבוב. המחולל נחסם כאשר האנטרופיה נגמרת וממתין עד שנאגרת מחדש מספיק אנטרופיה מההתקנים האמורים, לצורך כך קיים מונה שמנהל מעקב אחר כמות הסיביות שהופקו מהעדכון האחרון. כאשר יש צורך במספר אקראי התהליך השלישי נכנס לפעולה ומעביר את הרצף הגולמי המופק מהמאגר דרך פונקציית גיבוב SHA-1 ואז מופק פלט אקראי. בגרסאות קודמות של המחולל התגלו ליקויים שנבעו מאופן ניצול האנטרופיה מהמערכת.
הפונקציה CryptGenRandom
מערכות ההפעלה של מיקרוסופט כוללות את אלגוריתם CryptoGenRandom המובנה בתשתית API קריפטוגרפית הנקראת CSP (קיצור של Cryptographic Service Provider והוא מבוסס על הפונקציה RtlGenRandom מהספרייה Advapi32.dll. האלגוריתם פועל על עיקרון דומה לתקן FIPS 186-2. תחילה מופק גרעין אקראי אמיתי, שנשמר בנפרד עבור כל יישום המשתמש במחולל. הגרעין נאסף ממקורות שונים במערכת;
כל זה מועבר בפונקציית גיבוב SHA-1 ארבע פעמים והפלט משמש כמפתח לצופן RC4 איתו מצפינים את המצב הפנימי. פלט הצופן משמש לעדכון המצב הפנימי. ופלט פונקציית הגיבוב מוחזר למשתמש כסיביות פסידו-אקראיות. המערכת מאפשרת למשתמש להזין נתונים לתוך החוצץ האקראי לפני קריאה לפונקציה.
אף על פי שהמפרט של המחולל מעולם לא פורסם על ידי מיקרוסופט מלבד תיאור כללי. פורסמה ב-2007 קריפטואנליזה שלו על ידי ליאו דורנדורף, צבי גוטרמן ובני פינקס מהאוניברסיטה העברית שבו הם מציגים שלושה פגמים רציניים במחולל שהותקן בגרסאות של Windows 2000, לאחר שהצליחו להנדס לאחור את קוד המקור שלו. (1) בהינתן מצב פנימי של המחולל אפשר לנחש את המצב הפנימי הקודם בזמן של O(2^{23}). (2) המחולל פועל ברמת משתמש ולא ברמת מערכת מה שמאפשר גישה ישירה לזיכרון שלו. (3) כל תהליך מריץ עותק אחר של המחולל והמצב הפנימי שלו, מה שמאפשר התקפת גלישת חוצץ.
האלגוריתמים Yarrow, Fortuna
Yarrow פותח ב-1999 על ידי ברוס שנייר, נילס פרגוסון וג'ון קלסי מחברת Counterpane. הוא מנצל פרימיטיבים קריפטוגרפיים קיימים כמו 3DES או SHA-1 ומורכב מארבעה רכיבים עצמאיים; אוגר אנטרופיה שתפקידו לאסוף נתונים אקראיים שונים ביניהם קלט משתמש ונתוני מערכת שונים לתוך מאגרים מיוחדים (pools). מנגנון גירעון שמחליף מעת לעת את מפתח ההצפנה של המחולל באמצעות אנטרופיה חדשה. מחולל שמייצר פלט אקראי באמצעות מפתח ההצפנה עם אלגוריתם 3DES במצב מונה (Counter mode) ופונקציית גיבוב SHA-1 וכן מנגנון בקרת גרעון שאמור לקבוע מתי יש צורך לחדש אנטרופיה כדי למנוע מתוקף לנחש את מצבו הפנימי של המחולל. האלגוריתם מכיל ליתר דיוק שני מאגרים בגודל 160 סיביות כל אחד, הנקראים "מאגר איטי" ו"מאגר מהיר" המתאימים לפלט SHA-160. המאגר המהיר מרענן את המחולל באנטרופיה חדשה בתדירות כזו שאם מצב פנימי אחד נחשף, פרק הזמן של החשיפה יהיה קצר ככל האפשר. המאגר האיטי מבצע רענון יסודי אחת לפרק זמן ארוך ליתר ביטחון. האלגוריתם מכיל מנגנון פנימי להערכת אנטרופיה וכן כולל אופציה לשמירת קובץ המכיל ערכים אקראיים עם אנטרופיה גבוהה לצורך אתחול המחולל לאחר כיבוי והדלקה של המחשב. האלגוריתם שולב במערכות ההפעלה Mac OS X ו-iOS 7 וכן FreeBSD.
Yarrow הוחלף ב-2003 על ידי Fortuna. בניגוד לקודמו אינו מכיל רכיב הערכת אנטרופיה. במקום זאת, כדי לפתור את בעיית הרענון, מכיל 32 מאגרים (pools). הרענון מתפרס באופן אחיד ככל האפשר על פני כל המאגרים. כל מקור אנטרופיה שנקרא "אירוע" מבצע עדכון של מאגר אחד מתוך האוסף לפי אינדקס שהוא בוחר, בסגנון Round-Robin (ראה ריבוי משימות).
מקור השם Yarrow הוא פרח שמקורו בסין שהגבעול שלו שימש בעת העתיקה לצורך נבואות. מקור השם Fortuna הוא אילת המזל מהמיתולוגיה הרומית.
אלגוריתם ISSAC
ISAAC פותח על ידי רוברט ג'נקינס ב-1996 ושמו הוא קיצור של Indirection, Shift, Accumulate, Add, Count. זהו למעשה צופן זרם שעוצב במיוחד לשמש כמחולל מספרים פסידו-אקראיים קריפטוגרפי. האלגוריתם מבוסס על וריאציה של צופן זרם RC4, הוא משתמש במערך של 256 כניסות כל אחת בגודל 32 סיביות. ומשתמש בשלושה פרמטרים שערכיהם הראשוניים קבועים ואינם סודיים; a - אוגר אנטרופיה, b - זוכר את המספר האקראי הקודם ו-c - מונה. האלגוריתם בונה מערך עזר נוסף בגודל זהה ומזין אותו בערכים אקראיים בהתאם לפרמטרים a,b,c בשילוב פעולות XOR, הזזה (SHIFT) וחיבור מודולו 32 סיביות. התוצאה היא מערך של מספרים אקראיים שכאשר מנוצל עד תום, חוזרים על פעולת האלגוריתם.
אף על פי שהתגלתה התקפה על האלגוריתם שיעילה מחיפוש השורש הריבועי של כל הערכים ההתחלתיים האפשריים בסיבוכיות של, האלגוריתם עדיין בטוח לשימוש מבחינה מעשית. בנוסף התגלו מספר גדול של ערכים התחלתיים "חלשים" במובן שבהינתן ערכים אילו האלגוריתם מייצר מספרים אקראיים עם הטיה.
מבחן הסיבית הבאה
מבחן הסיבית הבאה הוא מבחן אוניברסלי שמגדיר את טיב אקראיות הרצף על ידי הניסוי הבא: בהינתן המחולל עם גרעין התחלתי S באורך n המסוגל לייצר רצף של m סיביות פסידו אקראיות. המחולל יעבור את מבחן הסיבית באה אם בהינתן רצף של i סיביות כאשר 0\le i<m, לא קיים אלגוריתם M שמסוגל בזמן ריצה t לנחש את הסיבית i+1 בהסתברות העולה על חצי בשיעור \epsilon שהוא פרמטר ביטחון כלשהו או טווח שגיאה. בניסוח רשמי:
ארכיטקטורה למחולל פסידו-אקראי קריפטוגרפי
שי הלוי ובועז ברק הציעו מודל גנרי למחולל פסידו-אקראי שנקרא "חזק" במובן שהוא מציע גמישות, ביטחון לפנים ויכולת התאוששות. לפי המודל המחולל מורכב ממאגר ושני שלבי עבודה שרצוי שיהיו נפרדים, שלב חילוץ אנטרופיה ושלב פונקציית פלט. כאשר הראשון לא חייב להיות קריפטוגרפי. הרעיון הוא לבחון את ביטחון המודל מנקודת ראות של המתקיף. הנחת העבודה היא שקוד המחולל וסביבת העבודה מוכרים היטב למתקיף וביכולתו להשפיע על הקלט של המחולל במידה מסוימת. וכן בהינתן מצב פנימי של המחולל בזמן נתון המתקיף יוכל תמיד לחזות מה יהיה הפלט. סיטואציה זו מציבה קושי רב במיוחד לאור העובדה שהמתקיף יכול לפעמים לקבל מידע אודות המצב הפנימי של המחולל ממקורות חיצוניים, כמו פריצה למערכת ההפעלה וסריקת זיכרון התהליך המריץ את המחולל. המטרה היא לאפשר התאוששות מהירה מהמצב, כלומר שהמחולל יאפשר הפעלת פונקציה (שתיתכן גם אוטומטית) לרענון המצב הפנימי כדי להבטיח אנטרופיה גבוהה. באופן כללי צריך שיהיה קשה עד בלתי אפשרי למתקיף להבחין בין פלט המחולל לפלט מחולל אקראי אמיתי וכן יש צורך להגן על סודיות הקלט ששימש לרענון. לפי מודל זה, שתי הפונקציות הבאות שלפעמים משולבות יחד הכרחיות בכל מחולל: אם המתקיף לא הצליח לחשוף את המצב הפנימי לפני רענון, המחולל יהיה בטוח סמנטית במובן שאין לו דרך אפילו לבדוק אם מידע הרענון שניחש נכון או לא. מאידך אם הצליח לחשוף את המצב הפנימי לפני הרענון אפשר להבטיח רק חד-כיווניות כך שהתוקף לא יהיה מסוגל לשחזר את קלט הרענון מתוך המצב הפנימי, בהנחה שהאנטרופיה גבוהה מספיק כדי למנוע ניחוש בכוח גס.
הערכת אנטרופיה
היות שהאנטרופיה של המאגר הפנימי של המחולל עלולה להיפגע עקב השפעות חיצוניות, המחולל חייב לאפשר "ריענון" עם מידע חיצוני כדי להתאושש מהפריצה ולאפשר שימוש בטוח במחולל לאחר מכן. הבעיה היא שאין דרך לדעת מתי המצב הפנימי של המחולל נפרץ, מסיבה זו יש כאלו שנוקטים בטכניקה של רענון אוטומטי. קצב רענון גבוה מדי מהווה בעיה בשל הסיכון לביצוע רענון עם מידע זהה אם המקור לא הספיק להשתנות ואז האנטרופיה תחלש. מצד שני קצב נמוך מדי גורם להתאוששות איטית יותר. מסיבה זו מחוללים אחדים (כמו Yarrow) מכילים רכיב שנקרא "הערכת אנטרופיה" שבודק את מידת האנטרופיה של המאגר הפנימי ומבצע החלטה אם לרענן. מחוללים אחרים מנסים להתגבר על הבעיה על ידי פרמטר ביטחון שקובע את קצב הרענון אחת לזמן מוגדר בטווח שבין דקה אחת לחמש דקות, או במרווחים לפי פונקציית האצה מסוימת. כמו מיד לאחר אתחול המחשב הקצב צריך להיות אחת לכמה שניות ואז הקצב הולך ויורד, עד שהמערכת נכנסת לעבודה נורמלית. אלגוריתם פורטונה מתגבר על הבעיה בדרך מקורית, הוא מכיל מספר רב של מאגרים כאשר הרענון מתפרש על פני כולם באופן שווה, כך מרוויחים פרישה אחידה של רענון בקצב גבוה מבלי להסתכן באנטרופיה נמוכה.
הדעות חלוקות לגבי הערכת אנטרופיה. יש הסבורים שהיא בעייתית מהיבט של ביטחון, לא רק שההערכה עלולה להיות שגויה אלא שהמתקיף יכול לנצלה כדי לשטות במערכת, כמו לכפות רענון עם מידע שקל לו לנחש, או למנוע רענון לגמרי.
פונקציית חילוץ אקראיות
כאמור קיים הבדל מהותי בין מקור אקראי לבין מקור בעל אנטרופיה גבוהה. אם המקור שבדרך כלל הוא אקראי אמיתי (הנובע ממחולל פיזי או נתונים המושגים ממקורות שונים במערכת במצב עבודה נורמלי), הוא בעל אנטרופיה גבוהה אך סובל מהתפלגות סטטיסטית גרועה, אפשר לשפר את האקראיות על ידי פונקציית חילוץ אקראיות (Extractor). זו היא פונקציה שממירה קלט x בעל התפלגות סטטיסטית בלתי ידועה לפלט בעל התפלגות אחידה. יש כאלו שמחייבים שפונקציית החילוץ תכיל פונקציית Setup עם מקור חיצוני שתבטיח ספיגת האנטרופיה בצורה בטוחה, למשל הפונקציה יכולה לשלב גרעין התחלתי כלשהו. הפונקציה היא מהצורה: תוצאת הפונקציה צריכה להבטיח שבהינתן שני ערכים אקראיים x,y ההסתברות ש- תהיה בטווח.
פונקציית החילוץ לא חייבת להיות קריפטוגרפית אף על פי שיש יתרון מסוים בשימוש בפרימיטיב קריפטוגרפי. ייתכן שהדוגמה הקלאסית לפונקציית חילוץ, הראשונה שהומצאה, נקראת על שמו של ג'ון פון נוימן והיא פועלת על זוגות סיביות בזה אחר זה כדלהלן; אם שתי סיביות קלט עוקבות אינן זהות, מחלצים את הראשונה ונפטרים מהשנייה ואם הן זהות שתיהן נמחקות. השיטה של פון ניומן תצליח להפיק רצף בעל התפלגות אחידה מכל מקור אקראי שלא קיימת בו קורלציה גבוהה, אך היא מכווצת את הרצף. תקן SP800-90B של NIST מפרט מספר שיטות לחילוץ אקראיות ביניהן פונקציית גיבוב כמו SHA-2.
מודל הלוי ברק
הגרעין התחלתי הוא S=\{0,1\}^m ויהי m=|S| פרמטר ביטחון (למשל m=128 סיביות). המבנה מכיל מנגנון חילוץ אקראיות ואלמנט PRG קריפטוגרפי חסר זיכרון המסומן (הוא יכול להיות למשל AES במצב מונה או קוד אימות מסרים כמו HMAC-SHA2 במצב מונה), הפונקציה ממירה את הגרעין S למחרוזת אקראית כפולה באורכה. המשתמש יכול לקרוא לאחת משתי הפונקציות הבאות:
ביטחון
הביטחון של המודל הזה מתואר בצורה של משחק בין שני שחקנים, המתקיף והמערכת המפעילה את המחולל, לפי פרדיגמה של "עולם אידיאלי/עולם אמיתי". העולם האידיאלי מייצג מצב שבו משיגים ביטחון מקסימלי שבו המתקיף פסיבי ואינו יכול להשפיע על המערכת כלל לעומת העולם האמיתי המייצג את מתקיף שיכול לכפות רענון גרוע (שיש לו שליטה חלקית או מלאה על הקלט).
בעולם האמיתי, הביטוי מייצג את ההסתברות אלגוריתם המתקיף A יחזיר "1" לאחר אינטראקציה עם המערכת המיישמת את המחולל \text{PRG} עם הפרמטרים. כאשר R מייצג את העולם האמיתי, m הוא פרמטר ביטחון (אורך הפלט בסיביות) ואילו \mathcal{H} מייצג את ההתפלגות הסטטיסטית של הקלט או האנטרופיה שלו.
בעולם האידיאלי ההבדל הוא שבקריאה ל-A (אלגוריתם המתקיף) תמיד מתקבלת מחרוזת אקראית באורך m ולא יחול שינוי במצב הפנימי, למעט תנאי אחד. אם המצב הפנימי היה ידוע למתקיף לפני הקריאה, המערכת תעדכן את המצב הפנימי בהתאם. ההסתברות שלו להצלחה מבוטאת על ידי. כאשר I מייצג עולם אידיאלי. אומרים שהמחולל יהיה "חזק" (בהתאם לרמת האנטרופיה של הקלט) אם עבור כל אלגוריתם פולינומי A ההפרש זניח ביחס לפרמטר הביטחון m.
דרך אחרת להציג זאת, בהינתן פרמטרי ביטחון קבועים, כל פונקציה מהצורה  עם גרעין התחלתי S שהיא דטרמיניסטית ויעילה במונחי מחשוב, תקרא PRNG אם עבור כל אלגוריתם A הפועל בזמן ריצה t מתקיים: במילים, ההתפלגות של רצף אקראי אמיתי R בעל התפלגות אחידה מעל \{0,1\}^m, "אינה ניתנת להבחנה" (indistinguishable) מההתפלגות לפי קבועי הביטחון.
תקנים
תקנים למחוללי מספרים פסידו-אקראיים (PRNG):
תקנים לבדיקות סטטיסטיות: ערכת בדיקה סטטיסטית של NIST גרסה 22–800
מחנה עבודה
מחנה עבודה (בגרמנית: Arbeitslager) הוא השם שנתנו הנאצים למתקן כליאה המיועד לניצול בכפייה של כוח עבודה למטרות שונות, ואף לרצח המוני באמצעות עבודה. מחנות עבודה שימשו את גרמניה הנאצית ובעלות בריתה במהלך מלחמת העולם השנייה בתקופת השואה וכחלק מן הפתרון הסופי. מחנות העבודה שהקימו הנאצים ובני בריתם שימשו לייצור של כלי נשק, תפירת מדים ונעליים, חטיבת עצים, כריית מחצבים, סלילת כבישים ועוד.
היסטוריה
במחנות נכלאו יהודים, צוענים, אזרחי מדינות רבות ממתנגדי המשטר הנאצי, הומוסקסואלים ושבויי מלחמה. מבין כל אלה זכו היהודים ליחס הנוקשה ביותר. היהודים היוו את רובו הגדול של ציבור האסירים במחנות, אשר נבנו בכל רחבי אירופה, כלואי המחנה הובאו למחנות העבודה כאחד השלבים לפני חיסולם, והועבדו שם בעבודות פרך קשות מבוקר עד ערב, בתנאים של רעב, מחלות, דחיסות וזוהמה.
במסגרת רדיפות היהודים החלו עבודות הכפייה כבר ב-1939. לצורך זה הוצא צו, אשר יושם עד מהרה על גברים יהודים מגיל 12 עד 60 שנה. בשנים 1940–1941 הוקמו בחלק המערבי של פולין מחנות עבודה סגורים ליהודים. במחנות שהוקמו בגבול הסובייטי הועסקו היהודים בעבודות ביצורים כהכנה לפלישה הגרמנית המתוכננת לברית המועצות. בד בבד הוקמו מחנות עבודה מחוז ושרה ואזור פוזן. המניעים להחלטה על בניית מחנות עבודה ליהודים היו רבים ושונים. עבודת הכפייה היהודית הייתה חלק משלל המלחמה. היהודים היו אמורים להיות מנוצלים בצורה מקסימלית עד למיצוי יכולתם.
האסירים היו בדרך כלל גברים יהודים בגילים שבין 15 ל-45. עד תחילת 1942 הם גויסו בעיקר באמצעות מועצות היהודים (היודנראט), אך גם בפשיטות של המשטרה. מקיץ 1942 עברו האסירים סלקציה במהלך פינוי הגטאות, והם היו היחידים ששרדו את אקציות הרצח האלה. נשים יהודיות היו מיעוט במחנות. הן עבדו לרוב בייצור או בתיקון מדים והוחזקו בנפרד מהגברים. נשים מעטות בלבד עבדו כטבחיות וכובסות. לילדים או תינוקות לא היה למעשה כל סיכוי לשרוד במחנות עבודת הכפייה. כאשר הבחינו בהם, בדרך כלל רצחו אותם. רק במקרים בודדים, יוצאים מן הכלל, סבלה הנהלת המחנה את נוכחותם של ילדים, כפי שהיה עד מרץ 1944 בסקרז'יסקו-קאמיינה. במחנות הגדולים חיו בני אומות רבות: יהודים, פולנים, אוקראינים וצוענים ורבים אחרים. אלה היו כפופים למשטר פחות נוקשה מהיהודים, ולעיתים שוחררו.
חלק ממחנות הריכוז ומחנות ההשמדה שימשו גם כמחנות עבודה. מחנה ההשמדה אושוויץ, לדוגמה, הוקם במקור כמחנה עבודה לשבויים והוסב למחנה השמדה מאוחר יותר. בשער כניסתו התנוססה הכתובת "העבודה משחררת" והוא כלל שלושה אגפים, כאשר אושוויץ III שימש כמחנה עבודה.
למעשה מחנות העבודה היו ניצול ציני של האסירים שנתפסו על ידי הנאצים כ"אוכלוסיות אותם יש להכחיד", רובם הגדול של האסירים יועדו להשמדה מאוחר יותר במחנות המוות. הגרמנים ניצלו את כוח הידיים העובדות, בעת מלחמה, וגם חסכו באמצעי ההרג בשל אחוז התמותה הגבוה במחנות העבודה.
תנאי המעצר במחנות אלו היו בלתי נסבלים. העצירים עברו התעללויות והתגוררו בתנאים מחפירים. התמותה במחנות העבודה גדלה במהלך המלחמה כתוצאה מהתעללויות, תנאי עבודה פרימיטיביים, מאמצים גופניים קשים ביותר, תזונה בלתי מספקת וצפיפות יתרה בצריפי העצירים. כל אלה דרדרו קשות את מצבם הבריאותי.
הרעב, חוסר ההיגיינה המוחלט (במחנות לא היו מקלחות או מים זורמים), העבודה הקשה והארוכה, חוסר בשינה מספקת, מניעת תרופות, פגיעה מתמדת בחוסן המנטלי שהובילה בסופו של דבר ליצירתם של פראי אדם, כל אלו יצרו מציאות מפלצתית, של שלדי אדם (מוזלמן), קפואים וחולים, שבורים מנטלית שמועסקים בעבודות פיזיות קשות.
עם ראשית "הפתרון הסופי" עלתה גם האפשרות של "השמדה באמצעות עבודה". רעיון זה עלה שוב ושוב בתכיפות גבוהה. ואכן, מפקד האס אס בלבוב, קצמן, הוציא הוראה שכל היהודים שאינם עובדים כהלכה והחולים במחנות יוצאו להורג. עיקרון זה בא לידי ביטוי בצורה שונה גם ב"פרוטוקול" של ועידת ואנזה, אולם כבר בקיץ 1942 נעשו ניסיונות לשפר את מצב האספקה הגרוע במחנות על מנת לשמר, לפחות לטווח קצר, את כוח העבודה של האסירים.
המחנות נפתחו בעקבות הגעת כוחות הצבא של בעלות הברית. אז גם התגלתה הזוועה ששררה בהם.
טלי פחימה
בשנת 2004 נפגשה עם זכריא זביידי, ראש ארגון הטרור "גדודי חללי אל-אקצא" בג'נין, וסייעה לו בדרכים שונות. בעקבות זאת נעצרה במעצר מנהלי על ידי השב"כ. היא נחקרה והוחזקה בבידוד, בטענה שתכננה לבצע פיגועים בישראל. לאחר מכן הוגש נגדה כתב אישום באשמה לתמיכה בארגון טרור, החזקת נשק ללא רישיון וסיוע לאויב בשעת מלחמה. במסגרת הסדר טיעון הודתה בתרגום מסמך מסווג, "סודי ביותר", מעברית לערבית, ובעקבות כך הורשעה בעבירות בדרגת חומרה פחותה של מסירת ידיעה לאויב ולתועלתו, מגע עם סוכן חוץ והפרת הוראה חקוקה. היא שוחררה מהכלא בינואר 2007 ובמשך הזמן עברה להתגורר בוואדי עארה. ביוני 2010 המירה דתה לאסלאם, במסגד באום אל-פחם. דמותה ומעשיה, כמו גם מעצרה המנהלי וכליאתה, גרמו להד תקשורתי וציבורי רחב.
ביוגרפיה
פחימה נולדה בקריית גת לסימון ושרה פחימה. היא בוגרת מוסדות החינוך הדסים, רוגוזין ושלאון. שירתה בצה"ל כפקידת רס"ר. בגיל 23 עברה לגור בתל אביב ועבדה כמזכירה במשרד עורכי דין.
פעילותה לצדו של זכריא זביידי בג'נין
פחימה פיתחה עמדות פוליטיות שמאליות רדיקליות, לדבריה, בהשפעת ריאיון של כתב ynet עלי ואקד ומספר מאמרים של גדעון לוי. בהמשך יצרה קשר עם זכריא זביידי, מפקד "גדודי חללי אל אקצה" בג'נין, ובמאי 2004 החליטה לבקר בג'נין ולפגוש את זביידי, ביקור אשר נמשך שבועיים. לאחר מכן ביקרה בג'נין מספר פעמים. באותה תקופה ניסו בשב"כ לגייס את פחימה לשורותיו בשל קשריה עם זביידי אך ויתרו לאור התנגדותה של פחימה לשתף פעולה איתם.
לדבריה, דאגתה הייתה לזכויות האדם של הפלסטינים. רוב ביקוריה נסובו סביב שיחות עם אנשים שונים במחנה הפליטים ג'נין, ובפעילות בתחום הוראת המחשבים לילדי מחנה הפליטים. בג'נין הייתה פחימה תחת חסותם של זביידי ומקורביו. במהלך הלילות, זביידי וחבריו המבוקשים שהו במקומות מסתור, ופחימה נשארה לישון בחדר עם נשים או ילדים.
בזמן שהותה בג'נין סייעה פחימה למיצוב דמותם התקשורתית של פעילי הפת"ח באזור. בעקבות ידיעות באמצעי התקשורת על כוונה לחסל את זביידי, הצהירה כי תשמש לו "מגן אנושי".
פחימה סייעה לזביידי בתרגום מסמך צבאי בעברית, שסווג "סודי ביותר", שנפל לידיו, ובו תמונות של ארבעה מבוקשים שצה"ל ביקש לעצור, ולידן תיאור קצר של כל אחד מהם. ארבעת המבוקשים היו זביידי, סגנו שחוסל לאחר מכן, ושני פלסטינים אחרים שנתפסו מאוחר יותר על ידי כוחות צה"ל. כמו כן הכיל המסמך תצלום אוויר של העיר ג'נין, ובו מסומנים בתיהם של ארבעת המבוקשים, וכן סימונים טקטיים כמו נתיב מילוט לכוח או כוחות צלפים.
חקירות בשב"כ ומעצר מנהלי
ב-9 באוגוסט 2004, בדרכה לג'נין, נעצרה פחימה ונחקרה בידי השב"כ במשך 28 ימים. לאחר מכן נכלאה בבידוד בכלא נווה תרצה. בתחילה חשדו גורמים בשב"כ כי סייעה לפיגוע במחסום קלנדיה ב-11 באוגוסט 2004 וכי התכוונה לבצע מעשי טרור נגד ישראלים בתחומי הקו הירוק. על בסיס טענות אלה נטען כי היא מסוכנת לציבור, ולכן יש להחזיקה במעצר מנהלי. ההסבר לאי הגשת כתב אישום נגדה היה כי הדבר יחשוף מידע מודיעיני סודי. נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב אורי גורן, אישר את הארכת מעצרה המנהלי ב-3 חודשים, וההחלטה אושרה גם בבית המשפט העליון.
ב-5 בדצמבר, יום לפני דיון בבית-המשפט המחוזי באישור המשך המעצר המנהלי, היא הועברה לידי השב"כ ונחקרה שם בשנית במשך שלושה שבועות. בסוף תקופה זו, ב-26 בדצמבר 2004, הוגש נגדה כתב אישום.
בינואר 2005 החליט בית המשפט המחוזי לשחררה למעצר בית, אך בערעור שהוגש לבית המשפט העליון הוחלט שיש לעוצרה עד תום ההליכים, בגלל הסיכון לביטחון המדינה הגלום במעשיה ובשל החשש שתימלט.
פחימה המשיכה להיות כלואה בבידוד. לאחר 9 חודשים מיום מעצרה, בעקבות עתירה שהגישה לבית המשפט המחוזי, הועברה לבידוד חלקי בו הותר לה להסתובב מעט באגף הכלא בו נכלאה, ולהתקשר בטלפון לאמה ולעורכת הדין שלה. לאחר מספר שיחות קצרות עם אמצעי התקשורת במהלך הבאתה לבתי המשפט נאסר על פחימה לדבר עם אמצעי התקשורת, והוראה זו יושמה עד לתום משפטה.
המשפט
כנגד פחימה הוגש לבסוף כתב אישום בעבירות של תמיכה בארגון טרור, אחזקת נשק ללא רישיון וסיוע לאויב בשעת מלחמה. ב-11 בינואר 2005 נפתח משפטה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בו יוצגה על ידי עורכת הדין סמדר בן נתן. סיוע לאויב בשעת מלחמה היא עברה שיכולה לגרור עונש מוות, אולם נציגי התביעה הצהירו שאם תורשע פחימה, הם לא יבקשו לגזור עליה עונש זה.
בסופו של דבר, במסגרת עסקת טיעון, הורשעה פחימה בעבירות של מסירת ידיעה לאויב ולתועלתו, מגע עם סוכן חוץ והפרת הוראה חקוקה. בית המשפט גזר עליה שלוש שנות מאסר בפועל ו-18 חודשי מאסר על תנאי לתקופה של שלוש שנים מיום שחרורה מן הכלא (כאשר התנאי הוא שלא תעבור עבירה מן הסוג בו הורשעה). כמו כן הוסכם כי בהיעדר נתונים חדשים לא תתנגד המדינה לשחרורה לאחר ריצוי שני שלישים ממאסרה.
בית המשפט קבע כי בתרגום המסמך שיבשה פחימה מבצע שתכנן צה"ל לתפיסת מבוקשים. נזקו של מעשה התרגום מתואר בפסק הדין במשפטה:
הסנגוריה במשפטה של פחימה וחוגים מהשמאל טענו כי אין כל השפעה לתרגום המסמך על ידה מפני שזביידי ואנשיו יודעים לקרוא עברית. על טענה זו הגיב בערעור השופט, אליקים רובינשטיין, בזו הלשון:
ב-3 בינואר 2007 החליטה ועדת השחרורים של השב"ס לנכות שליש מתקופת מאסרה של פחימה על התנהגות טובה. פחימה השתחררה באותו היום, וכשנשאלה האם מצטערת על מה שעשתה, אמרה "אני לא מתחרטת, היה שווה את המחיר". בנוסף, הוועדה הטילה עליה איסורים מסוימים: נאסר עליה לצאת מהארץ, להיכנס לשטחי יהודה ושומרון, או ליצור קשר עם זביידי.
לאחר שחרורה מהכלא
ביום העצמאות ה-59 של מדינת ישראל השתתפה פחימה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול", ובמסגרתו הדליקה משואה לכבוד "השבויים הפלסטינים, האסירים הפוליטיים אזרחי מדינת ישראל, השבויים הלבנונים בישראל, והשבויים הישראלים המוחזקים בלבנון ובעזה" ולכבודו של "חברי זכריא זביידי, שביחד ניפצנו חומות והפכנו את הבלתי אפשרי לאפשרי בחברות אמיצה". טקס הדלקת משואות זה, ובמיוחד השתתפותה של טלי פחימה בו, עוררו הד נרחב בציבור.
לאור המשא ומתן שזביידי ניהל עם השב"כ ביולי 2008 על מנת לאפשר לו לצאת מג'נין התנערה פחימה מזביידי וגינתה אותו. במרץ 2009 סיפרה פחימה על חייה החדשים לאחר שחרורה בכתבה של נסלי ברדה בחדשות 10; פחימה נראתה בכתבה בביתה בערערה, עובדת כמוכרת בשוק המקומי וכמורה פרטית לעברית.
ב-7 ביוני 2010 התאסלמה. לדבריה, "תקיפת המשט לעזה זירזה את החלטתה להתאסלם", וכן התרשמותה מהשייח' ראאד סלאח. מתגוררת במושב אמירים.
הוויכוח סביב הפרשה
דמותה ומעשיה של טלי פחימה, כמו גם מעצרה וכליאתה, הדהדו בתקשורת והציתו דיון ציבורי סוער. רבים ראו בה בוגדת, התומכת בטרור הפלסטיני. אחרים ראו בה פעילת שלום נאיבית, והיו שחשו שמעשיה קידמו את הצגת האויב כאנושי, לטוב או לרע. בשמאל הרדיקלי היו פעילים שראו בה סמל חיובי - מצביעת "הליכוד" מעיירת פיתוח אשר החלה לדבר עם האויב וגילתה את "האדם שמאחורי המחבל" ואת הסבל הפלסטיני בעקבות השליטה של ישראל בשטחים. פעילי שמאל טענו שבתור שכזו הרגיש הממסד הביטחוני צורך להשתיק את קולה.
גם סביב מעצרה המנהלי, שאושר בבית המשפט המחוזי ובבית המשפט העליון, התקיים ויכוח פוליטי. חוגים בשמאל, כחבר הכנסת יוסי ביילין, וכן מהימין, כחבר הכנסת אורי אריאל ו"חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי", התנגדו למעצר המנהלי הממושך בטענה שהוא פוגע בזכויות האדם, ואילו רוב המערכת הפוליטית, כשר המשפטים יוסף לפיד, צידד במעצר בגלל חומרת המעשים שיוחסו לפחימה.
ביקורת נוספת כוונה כלפי השב"כ והפרקליטות שטענו באמצעי התקשורת עם מעצרה המנהלי של פחימה שהיא סייעה להוציא פיגועי טרור ותמכה בו, אישומים שנותרו בגדר טענות בלבד ואף לא הוכנסו לכתב האישום שהוגש נגדה.
פעולות ההזדהות והתמיכה בטלי פחימה
הרשות הפלסטינית הפקידה לחשבון הבנק שלה קצבה חודשית כמקובל לגבי אסירים ביטחוניים.
אנשי רוח השייכים לשמאל הרדיקלי בישראל ובראשם דוקטור סמי שלום שטרית ופרופ' יעקב כתריאל צידדו בשחרורה. למדינת ישראל הוגשה עצומה החתומה על ידי מאות פעילי שלום בעולם ובראשם כלת פרס נובל לשלום מייריד קוריגן הקוראים לשחרורה.
המשורר אהרן שבתאי כתב שני שירים על פחימה, והמשורר מאיר ויזלטיר כתב שיר לרגל שחרורה. השיר פורסם במוסף "ספרות וספרים" של "מעריב".
בשנת 2006 יצא הסרט הדוקומנטרי "טלי פחימה חוצה את הקווים", מאת הבמאי טל חכים, ובהפקתו של יואב רועה. הסרט מספר את סיפורה של טלי פחימה מנקודת מבט אוהדת, ומראיין אותה, את בני משפחתה, ואת זכריא זביידי. עוד באותה שנה הוציאה להקת דפנה והעוגיות את השיר "חבר ערבי", העוסק בסיפור האהבה לכאורה בין פחימה לזביידי. עם זאת, דן-יה שוורץ, גיטריסטית הלהקה, העידה כי אין בשיר הזה תמיכה הן בימין והן בשמאל ולא ביקורת פוליטית כלשהי. מנהיגת הלהקה דפנה קינן הוסיפה שסיפור האהבה לכאורה בין פחימה לזביידי בשיר הוא כמו סיפור האהבה של רומיאו ויוליה. בסוף 2007 יצא לרדיו השיר "טלי" של דני אמיר, בו מסופר על היום ב-2022 בו פחימה נבחרת לנשיאת המדינה. השיר יצא גם באלבומו של אמיר, "שמונה שירים על אלוהים והכיבוש".
אברהם אבוטבול
אברהם אבוטבול (2 בינואר 1961, י"ד בטבת ה'תשכ"א - 11 באוקטובר 2012, כ"ה בתשרי ה'תשע"ג) היה שחקן, זמר ומוזיקאי ישראלי וחוזר בתשובה חסיד ברסלב.
ביוגרפיה
בכ"ה בתשרי תשע"ג, 11 באוקטובר 2012, נפטר בבית החולים.
אבוטבול היה אב לארבעה ואחיו הבכור של השחקן אלון אבוטבול.
משחק
ב-1986 גילם את סמי, אחיה של שרה (כריסטינה מרסיליאק) בסרט "אהבה גנובה" שכתב וביים משה מזרחי ושיחק בסרט "הקרב על הוועד" שכתב אסי דיין וביים אבי כהן. ב-1989 שיחק בסרט "הכלוב" שכתב וביים עמית גורן, וגילם סוכן בסרט "רחובות האתמול" שכתבו דייוויד לאן ויהודה ג'אד נאמן שגם ביים. ב-1990 גילם את התפקיד הראשי בסרט "שמשה קדמית" שכתב וביים ענר פרמינגר. ב-1992 שיחק בסרט "להב חצוי" שכתב וביים עמוס קולק, וגילם את שי בסרט "מאחורי הסורגים 2" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. ב-1997 גילם את קובי בסדרת הטלוויזיה ששודרה בהוט "כחול עמוק" העוקבת אחר יחידת הצלה בחוף תל אביב.