cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וזף ווטל
קריירה צבאית
ווטל נולד וגדל במינסוטה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית וסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1980, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בדיוויזיית החי"ר ה-3. בהמשך שימש כמפקד הגדוד ה-2 בחטיבת החי"ר ה-22 ולאחר מכן כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הריינג'רס ה-75. מיולי 2001 עד אוגוסט 2003 שימש ווטל כמפקד רגימנט הריינג'רס ה-75 ולחם במלחמת אפגניסטן. בין היתר השתתף ווטל במבצע קרנף, במהלכו צנח גדוד ריינג'רס ה-3 בקנדהאר וכבש שדה תעופה מידי כוחות הטאליבאן. לאחר מכן הוביל את כוחות הרגימנט במלחמת עיראק.
בתפקידו הבא עמד ווטל בראש מינהלה מיוחדת שריכזה את הטיפול במטעני החבלה בעיראק ובאפגניסטן בכפיפות לתת שר ההגנה. לאחר מכן שירת כסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC). לאחר מכן מונה בשנת 2014 למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. בשנת 2016 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית במקום לויד אוסטין. הוא שירת בתפקיד עד פרישתו מהצבא ב-2019.
ב-23 בינואר 2019 הוענק לו אות הערכה מטעם הרמטכ"ל אביב כוכבי.
נימצקה מוקרה
הכפר נוסד ב-1775 על ידי קבוצת אנשים מהעיירות אישל (Ischl), אבנזה (Ebensee) וגמונדן ממחוז זאלצקמרגוט שנשלחו על ידי הקיסרית מריה תרזה לעבוד ביערות של הרי הקרפטים באוקראינה. קבוצה של 220 איש עזבה את אוסטריה ב-6 באוקטובר 1775 והקימה את הכפר "דויטש מוקרה".
נימצקה מוקרה נמצא באותו מחוז ביחד עם הכפר השכן רוסקה-מוקרה (Руська Мокра) שנקרא בגרמנית "רוסיש מוקרה" (Russich-Mokra).
השפה המדוברת בכפר הייתה בווארית, השפה המדוברת באוסטריה ובבוואריה גם כיום.
בשנת 1815 הוקמה מושבת-בת של עיירה זו. מושבה זו נקראה קניגספלד (Königsfeld).
בגרמנית, הכפר נקרא Deutsch-Mokra, בבווארית, הכפר נקרא Daidsch-Mokra. על ידי התושבים הסלאבים וההונגרים של האזור הוא נקרא "נימצקה מוקרה".
בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1910 כ-90% מתושבי הכפר היו גרמנים. עד למלחמת העולם הראשונה הכפר היה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר התפרקותה הוא סופח לצ'כוסלובקיה ובשנת 1945 לברית המועצות. זמן קצר לאחר סיפוחה, תושבים גרמנים הואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים ונשלחו למחנות גולג. לאחר סיום תקופה מעצרם רובם לא חזרו לכפר ועברו להתגורר בגרמניה המזרחית. לאחר הכיבוש הקומוניסטי שם הכפר שונה לקומסומולסק עד ששמו המקורי הושב ב-2016.
הקהילה היהודית
יש עדויות לקהילה קטנה מאוד של יהודים בכפר החל מ-1880, אז נספרו בה 6 יהודים מתוך כ-550 תושבים. ב-1910 הקהילה הגיעה לשיא של 20 נפשות, ויש מחלוקת האם ב-1941, ערב שואת יהודי הונגריה, האם ישבו בה בכלל יהודים; לפי מקור אחד לא ישבו בה יהודים מאז 1930, ולפי מקור אחר ישבו בה שבעה יהודים מתוך יותר כ-1,200 תושבים.
סימן סתתים
סימן סתתים או לעיתים תו סתתים או סמל סתתים הוא סמל אשר נחקק על ידי אומן הסיתות על אבן מהוקצעת בבניין או מבנה ציבורי. הסימן היה טביעה אישית של האומן או של סדנת סתתים, על מנת לסמל מי היה היוצר (גאווה מקצועית) ועל מנת לחשב את השכר המגיע לאומן בסוף יום העבודה במחצבה.
בימי הביניים נקבע סימן הסתתים לסדנה מסוימת בעת קבלת רישיון מגילדת הסתתים והבנאים.
בארץ ישראל תווי סתתים אופייניים במיוחד במבנים מן התקופה הצלבנית. במבנים מן התקופה הממלוכית ניתן לזהות סימוני סתתים על עיטורי מוקרנס (גילופי אבן ייחודיים), באמצעותם ניתן להתחקות אחר עבודותיהם של האומנים.
שחף הרינג אמריקאי
שחף הרינג אמריקאי (שם מדעי: Larus smithsonianus) הוא מין עוף ממשפחת השחפיים. מין זה קרוב מאוד למין שחף צפוני ובעבר היה תת-מין שלו. שניהם מכונים יחד כ"שחפי הרינג", עקב מזונם העיקרי - דגי הרינג.
זהו מין שחף גדול באורך 60–66 סנטימטר בזכרים ו-53–62 סנטימטר בנקבות, ומוטת כנפיו מגיעה לאורך 120–155 ס"מ. המשקל מגיע ל-1,500–1,650 גרם בזכרים ו-600–900 גרם בנקבות. צבע השחף בהיר עם כנפיים אפורות בהירות והקצוות שחורים, וכך גם הזנב. המקור צהוב בהיר. השחפים הצעירים הם בעלי גוונים חומים משורטטים עד לבגרותם.
השחף חי לאורך צפונה של אמריקה הצפונית בין אלסקה עד הימות הגדולות ומגיע דרומה לקנדה ולארצות הברית ממיין עד צפון קרוליינה. כמה פרטים תועים הגיעו גם למרכז אמריקה או אפילו למערב אירופה, שאינה חלק מתפוצתו הטבעית. השחף חי לחופי ימים, מפרצים, ביצות מלחה, שפכי נהרות, ביצות ואיים שונים. הוא מצוי גם בשדות ובמזבלות, שם הוא מחפש מזון בלהקה. השחף מקנן על הקרקע ובונה קן עגלגל בו מטיל 3 ביצים.
השחף הזה הואאוכל-כול. ניזון מדגים, לרבות דגי הקופצים ליבשה כמו טרוטנית, מלהקות סרדיניים, קווצי עור, סרטנים, גוזלים ואפרוחים, חרקים, נבלות וכל דבר אכיל שהשאירו בני האדם.
בעבר שחף זה היה מצוי בסיכון עקב שדידת ביצים, אך לאחר שהצייד והאיסוף נאסרו, הוא יצא מכלל סיכון. עם זאת בכמה אזורים נרשמה ירידה בכמותו.
אלון אליקים
אלון אליקים (נולד בשנת 1962) הוא פרופ' לרפואת ילדים ומנהל את אגף הילדים בבית חולים מאיר. בעברו אתלט ישראלי, אלוף ושיאן ישראל, אלוף ושיאן המכביה בריצת 400 מטר ושותף לשיא ישראלי בריצת שליחים 4x400 מטר.
ביוגרפיה
אליקים נולד וגדל בירושלים. אביו הוא הקרדיולוג פרופ' מרסל אליקים. למד תיכון בגימנסיה רחביה בירושלים. מגיל צעיר התאמן ועסק בספורט הריצה למרחקים, בקבוצות אס"א ירושלים, הפועל ימק"א ירושלים והפועל ירושלים. אחד ממאמניו הראשונים היה אברהם אריאל. ב-1990 בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע.
קריירה ברפואה
ב-1998 סיים אלייקים התמחות ברפואת ילדים במרכז רפואי מאיר בכפר סבא. ב-2000 מומחה בכיר באנדוקרינולוגיה בילדים. השתלם באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת קונטיקט.
ב-2006 מונה לסגן מנהל מחלקת ילדים. ב-2007 מונה לפרופסור לרפואת ילדים ומרצה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, במכון וינגייט ובסמינר הקיבוצים.
1979
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן, בתחילת יולי 1979 זכה אליקים בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.92 שניות, אחרי עוז כץ מהפועל חיםהנ ביאליק (49.22 שניות) ולפני עופר טרומר מהפועל עמק חפר (50.96 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.01 שניות, אחרי מאיר קופלר ממכבי תל אביב (22.45 שניות) ואבי בן יצחק מאס"א תל אביב (22.64 שניות).
1980, שיאן ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה בתל אביב בתחילת יוני 1980 זכה אליקים במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 48.55 שניות, שיפור לשיאו של עמוס גרודז'ינובסקי (49.03 שניות) ולשיאו של מני רוזנברג (48.89 שניות) המחכה לאישור. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בסוף יוני הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא נוער חדש של 48.53 שניות, אחרי מני רוזנברג, ששיפר את שיאו הישראלי בתוצאה של 48.39 שניות ולפני נועם לנקר מהפועל חיפה/קריית ביאליק (50.92 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.2 שניות, אחרי מני רוזנברג (21.5 שניות) ומאיר קופלר (22.0 שניות).
1981, אלוף ושיאן המכביה ה-11
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכה אליקים במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.75 שניות, לפני נועם לנקר (49.26 שניות) ודרור אבן עזרא (49.27 שניות), שניהם מהפועל קריית ביאליק.
שבוע לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-11, שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף ביולי 1981, זכה אלייקים בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא מכביה חדש של 48.64 שניות, לפני דוד פרים (48.72 שניות) וריצ'רד בלום (49.05 שניות), שניהם מארצות הברית. מדליית כסף - בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם בוריס קריצשטיין, מני רוזנברג ונועם לנקר בשיא ישראלי חדש של 3:14.76 דקות.
1982
בתחרות שנערכה באמסטרדם שבהולנד ב-29 באוגוסט 1982 זכה אליקים במדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם יואב מקל, עוז כץ ומרק הנדלסמן בשיא ישראלי חדש של 3:12.41 דקות.
1983
בתחרות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 שנערכה בהדר יוסף במאי 1983 ניצח אליקים את המקצה השני (חלש) בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.77 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בתל אביב ב-17 ביולי 1983 זכה אליקים בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר לפני אוסי זלוצובר מאס"א תל אביב ומדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.48 שניות, אחרי מארק הנדסלמן (47.80 שניות) ולפני עוז כץ (49.46 שניות). נוסף לכך הוא קבע בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם שמואל איס, עוז כץ ומרק הנדלסמן שיא ישראלי חדש של 3:10.74 דקות.
1984
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1984 זכה אליקים במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.49 שניות, אחרי יואב מקל שקבע שיא ישראלי חדש של 48.13 שניות ולפני שמואל איס (49.10 שניות).
1985
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1985 זכה אליקים בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 400 מטר, אחרי מרק הנדלסמן (48.36 שניות) ולפני יהודה מורלי ומדליית ארד, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 57.31 שניות, אחרי יהודה מורלי (55.29 שניות) וצפריר נלקין (56.02 שניות).
1987
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-24 ביוני 1987 קבע אליקים בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 52.7 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בתל אביב ב-25 ביולי, הוא קבע בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 47.79 שניות.
ליגת העל הקוסוברית בכדורסל
הסופרליגה הקוסוברית (באלבנית Superliga e Kosovës në Basketboll) היא ליגת הכדורסל הבכירה בקוסובו. הליגה נוסדה בשנת 1991.
הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. הוקמה בשנת 1991 כחובבנית. ובשנת 1999, לאחר שנתיים של הפסקה בעקבות המלחמה, הפכה הליגה למקצוענית. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת ארבע פעמים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית חוץ. 4 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב משלושה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה.
האלופה וסגניתה רשאיות להשתתף במפעל הליגה הבלקנית לפי בחירה.
מבנה הליגה
הליגה מורכבת מ-8 (או 9 במקרים שונים) קבוצות המשחקות בשיטת בית חוץ כפולה וכל קבוצה נפגשת 4 פעמים עם כל קבוצה אחרת, 2 משחקי בית ו-2 משחקי חוץ. לאחר סיום הליגה הסדירה הכוללת 28 מחזורים, מחולקת הליגה לפלייאוף עליון ותחתון. 4 הראשונות מעפילות לסדרת הפלייאוף בשיטת הטוב מ-3 בחצי הגמר והטוב מ-5 בגמר. הקבוצה שסיימה במקום האחרון בליגה יורדת לליגת המשנה הנקראת הליגה הקוסברית הראשונה, הקבוצה שסיימה במקום הלפני האחרון מתמודדת במשחק פלייאוף מול הקבוצה שסיימה שנייה בליגת המשנה.
ניקוי בעזרת מברשת פלדה סובבת
ניקוי בעזרת מברשת מסתובבת (באנגלית: Bristle blasting) הוא תהליך ניקוי המבוסס על שחיקה מכנית.
הניקוי מבוצע על ידי מברשת פלדה מסתובבת. הכלי מורכב מחוטי תיל מפלדת פחמן. מסתובב במהירות של כ-3000 סל"ד. בתהליך "Bristle blasting" חוטי הפלדה מעוצבים עם עיקול זווית קדימה, כלומר התיל מכופף לכיוון סיבוב הכלי. במהלך הפעולה מביאים את קצות הזיפים המסתובבים למגע ישיר עם המשטח המתכתי, והזיפים מכים את פני השטח באנרגיה קינטית מוגברת. פעולה הגורמת גם לניקוי וגם להיווצרות מכתשים, תוך חשיפת מתכת בסיס נטולת זיהום וקורוזיה.
רקע וצורך טכנולוגי
הציוד הטכנולוגי, מתקנים כלים ומבנים כיום בנויים מחומרים שונים העובדים בתנאי סביבה קשים.
פני השטח של הציוד מקבלים עם הזמן קורוזיה מכות וקילוף צבע. קיים צורך תקופתי לבצע שיפוץ לפני השטח, לדוגמה -כאשר יש צורך לשפץ מבנה מתכת כמו מגדל אייפל, הפעולה שלפני הצביעה תהיה הורדת השכבות החיצוניות של קורוזיה וזיהומים שונים. ורק אחר כך צביעה.
הניקוי המכני מתבצע על ידי ליטוש Bristle blasting בעזרת מברשת פלדה מסתובבת. בתהליך הליטוש מתגלים פני השטח המקוריים עליהם יבוצע תהליך צביעה או תהליך גימור אחר.
שימוש נפוץ בתהליך זה הוא גם בהכנת משטחי עץ לצביעה, הליטוש מסלק מפני העץ את הצבע הישן ואת השיכבה החיצונית ומגלה את העץ ללא פגמים, מוכן לצביעה
הבדלים של מברשת זו ממברשות סיבוב קונבנציונליות
במברשת פלדה רגילה חוטי הפלדה בהיקף המברשת הם חוטים ישרים, במברשת פלדה סובבת זיפי הפלדה מכופפים נגד כוון הסיבוב.
כאשר המברשת מסתובבת, שורות זיפים נלכדות מאחורי  'מוט מאיץ' קבוע, מה שגורם להם להתכופף לאחור בהרכב הגמיש שלהם. כאשר הזיפים עוברים את פס ההאצה, הם משוחררים קדימה עם כח רב יותר ובכך יתקבל כח ניקוי גדול יותר.
כיוון שהגאומטריה של המברשת משתנה על ידי מוט ההאצה, כך גם זווית המגע של קצות הזיפים עם המשטח קרובה יותר לאנכי בהשוואה למברשת הסיבובית הקונבנציונלית. פעולה זו מבצעת את חשיפת פני השטח, אשר חיונית להמשך הצביעה.
תהליך הניקוי
איכות ביצוע הניקוי בתהליך Bristle blasting הוא תוצאה של השפעה מסונכרנת של קצות הזיפים על פני החלק המעובד. ראש הכלי עם חגורת הזיפים מסתובב בסביבות 3000 סל"ד, החוטים נתקלים במוט המאיץ אשר מכופף אותם ומוסיף למברשת אנרגיה קינטית באזור המגע עם החלק. מה שמביא להסרת קורוזיה ויצירת מכתשים. המתקבלים בתהליכי shot peening. המשטח הנקי והגס נחשב לתהליכי ציפוי והדבקה
תיאור הציוד
כלים לBristle blasting מיוצרים מחוטי פלדה עשירים בפחמן הבולטים דרך חגורה עגולה וגמישה. החגורה, מחוברת לכלי ומסובבת את המברשת, המברשת מופעלת על ידי ציר חשמלי או מנוע פנאומטי. הכלי קל משקל, נייד ומיושם בקלות על ידי עובדים ללא צורך במערך בטיחות משוכלל או מתוחכם.
יישומים
יישומים נפוצים כוללים ניקוי, הכנה צביעה ושיפוץ של רכיבי ברזל ופלדה המשמשים לייצור גשרים, אוניות ומערכות צנרת.
שחף וגה
שחף וֵגַה, שחף מזרח-סיבירי או שחף צפוני מזרח-סיבירי (שם מדעי: Larus vegae) הוא שחף "גדול לבן ראש" מהמחלוקת הטקסונומית של שחף צפוני/שחף שחור החי בעיקר בסיביר. חלק רואים בו מין נפרד, חלק רואים בו תת-מין של שחף צפוני או מין משותף עם שחף צפוני אירופי ואמריקני, השחף המונגולי נחשב בעבר תת-מין של שחף כוזרי אך כיום נחשב יותר לתת-מין של שחף וגה.
מאפיינים
הוא חי בצפון-מזרח סיביר באזורים הארקטיים. לעיתים נודד עד צפון אלסקה, ואף דרומה לקנדה ולחופי ארצות הברית הפסיפיים. בחורף הוא נודד דרומה לעבר יפן, צפון קוריאה, דרום קוריאה, טאיוואן וסין. מקנן לרוב בנמלים, גדות נהר וחופי סלעים.
אחד מתת-המינים חורף במונגוליה, ובכמה אגמים במרכז רוסיה כמו אגם באיקל.
מפלגת המולדת (רוסיה)
מפלגת המולדת הרוסית (ברוסית: Всероссийская политическая партия «Родина») היא מפלגה פוליטית ברוסיה. זו מפלגת ימין לאומנית ושמרנית.
המפלגה נוסדה לראשונה כתנועת הברית הפטריוטית העממית "מולדת" (Народно-патриотический союз Родина) ב-14 בספטמבר 2003 על ידי דמיטרי רוגוזין, שכיהן כשגריר רוסיה בנאט"ו בשנים 2008–2011. ב-14 בפברואר 2004 נרשמה כמפלגה פוליטית ברשם המפלגות.
ביולי 2006 המפלגה התאחדה עם מפלגת רוסיה הוגנת. בספטמבר 2012 דמיטרי רוגוזין טען כי מיזוג המפלגה הביא לירידה בכוח התנועה והוא הכריז על הקמת התנועה מחדש כמפלגה פוליטית.
כיום בראש המפלגה עומד אלכסיי ז'ורבאליוב.
הקמה
המפלגה הוקמה בספטמבר 2003 עם מיזוגן של מפלגת האזורים הרוסית, גוש התנועה הפטריוטית העממית "מולדת", קונגרס הקהילות הרוסיות, התנועה לחיים הוגנים, מפלגת התחייה הלאומית "רצון העם" והמפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של רוסיה.
המפלגה השתתפה בבחירות לפרלמנט בשנת 2003 והשיגה 5,469,556 קולות (9,02%) ובכך עברה את אחוז החסימה והצליחה להכניס לפרלמנט 29 חברים. ברם, לאחר כניסתה לדומה החלו מאבקים פנימיים בין מייסדי התנועה ולבסוף פוצלה התנועה לשלוש סיעות שונות. באותה עת מספר המנדטים בסיעות המפוצלות עמד על 49 (בשל הוספת מנדטים מחוזיים לכל אחת מהסיעות) ואחד מחבריה מונה גם לסגן יושב ראש הדומה.
בשנת 2005 המפלגה נכשלה בהגשת רשימות מפלגתיות להתמודדות בבחירות לרשויות המקומיות. המפלגה ניסתה להגיש בקשה למועמדות את חבריה לבחירות לדומה העירונית של מוסקבה אך בית המשפט דחה את הבקשה. בפברואר 2006 בית המשפט המחוזי במוסקבה החליט להוריד את המפלגה מרשימת המפלגות בבחירות במחוז קורסק ובמחוז קלינינגרד.
קומפדיה
קומפדיה בע"מ (באנגלית: Compedia) היא חברת תוכנה שהוקמה בשנת 1988 בישראל על ידי שי נוימן, גיל אילוטוביץ' ואילן גולדברג. החברה מתמחה בפיתוח טכנולוגיות, פלטפורמות ומערכות לתחום החינוך ולתחום ההדרכה והאימון. לחברה טכנולוגיות מתקדמות (בשלבי הגנת פטנט) בתחומי המציאות המדומה (VR) ומציאות רבודה (AR) וראייה ממוחשבת. החברה משתפת פעולה עם מכוני מחקר, אוניברסיטאות וחברות טכנולוגיה בינלאומיות מובילות. החברה קיבלה ומקבלת מימון מהאיחוד האירופאי לפיתוח מערכות אימון וסימולציה ומערכת לתמיכה בילדים עם אוטיזם.
מפלגת המולדת (רוסיה)
פירוק
במרץ 2006 מונה מנהיג חדש למפלגה והמפלגה שינתה את מצעה מתנועה לאומנית שמאלנית לתנועה סוציאל-דמוקרטית וצבע המפלגה שונו מאדום לצהוב.
ביולי 2006 המפלגה מוזגה עם המפלגה הרוסית לחיים כדי לייסד את רוסיה הוגנת. מנהיגי המפלגה הכריזו על כוונתם לאחד את כל מחנה השמאל ברוסיה (לרבות המפלגה הקומוניסטית ומפלגות לאומניות שונות).
מיזוג המפלגות הושלם באוקטובר 2006 לאחר איחודם של מפלגת המולדת, המפלגה הרוסית לחיים ומפלגת הגמלאים הרוסית. המפלגה החדשה נקראה "רוסיה הוגנת:מולדת/גמלאים/חיים" ולאחר מכן קוצר השם ל"רוסיה הוגנת".
קומפדיה
סדרת משחקי איתמר
סדרה חדשה יותר שפיתוחה החל בערך בשנת 1994 עד שנת 2004, והיא מבוססת על הדמות של איתמר מאת הסופר דויד גרוסמן.
סדרת גורדי החדשה
סדרה המחדשת את משחקי גורדי הפופולריים ביותר משנות ה-80. חידוש המשחקים נועד בשביל להתאים את המשחקים הפופולריים של החברה, למערכות ההפעלה המתקדמות שיצאו באותה תקופה. והיא כוללת משחקים לפיתוח חשיבה יצירתיות ולימוד חשבון. סדרת משחקים חדשה שפותחה גם תחת המותג גורדי הייתה סדרת "בייבי גורדי" שהתבססה על המשחקים משנות ה-80 אך קיבלה גרפיקה, מנוע, וסאונד שונים. דמותו של גורדי מסדרת המשחקים הזו כללה גם שיתופי פעולה רבים לצורף פרסום כגון חברת: במבה פרפר של תלמה, וחברת דייל. ממשחקי הסדרה :
מפלגת המולדת (רוסיה)
תחייה
באפריל 2012 מפלגת המולדת הגישה לרשם המפלגות במשרד המשפטים הרוסי בקשה להקמה מחדש. בספטמבר 2012 נערך כנס הייסוד של המפלגה ובדצמבר נרשמה מחדש באופן רשמי.
קומפדיה
סדרת גורדי ואיתמר
סדרה שמבוססת על שיתוף פעולה בין דמויות מהמשחקים השונים. רוב משחקי הסדרה אינם מקוריים אלא אוסף של משחקים מהכותרים השונים שיצאו במשך השנים, משחקים שיצאו בסדרה זו:
מפלגת המולדת (רוסיה)
תחייה
במסגרת המפלגה פועלת תנועת הנוער "נמרי המולדת" (Тигры родины).
קומפדיה
משחקי חשיבה ופאזלים
המשחקים פותחו בשיטת חשיבה המצאתית שיטתית, הסדרה כוללת את המשחקים
משחקים נוספים
במשך השנים החברה הוציאה מספר משחקים נוספים שלא קשורים לסדרות הראשיות.
מפלגת המולדת (רוסיה)
תחייה
המפלגה רעננה את מצעה המפלגתי ולרבות תמיכה בלאומנות שמרנית ופופוליזם ימני היא דוגלת בפיתוח האזור הארקטי, השגת ריבונות כלכלית רוסית וקידום רפורמה בתעשייה הצבאית.
קומפדיה
ג'וליה גולשת בזמן
חברת קומפדיה נענתה לבקשת חברת JADE ובשיתוף הפעולה בין החברות נוצרו שני המשחקים "ג'וליה וילדי הפרחים" ו"ג'וליה תעלומה בפריז". לאחר יצירת שני המשחקים הללו החברה הפסיקה את פעילותה משום שלטענת מייסדי החברה "המשחק יוצר בעבור בנות ובנות לא משחקות".
ג'וליה וילדי הפרחים
המשחק הראשון בסדרה שמתרחש בשנות ה-60 בסן פרנסיסקו ובו הגיבורה נוסעת בזמן כדי להפגיש בין ההורים שלה כי משהו שיחק ברצף הזמן ואם היא לא תספיק לתקן זאת היא לא תוולד. במשחק ישנה אפשרות לחקור שני כיוונים שונים שכל אחד מהן מוביל לסוף שונה אפשר לחפש אחר האבא שלה ג'ימי או אחרי האמא אליס. כאשר אוספים די ראיות ניתן להרשיע את החשוד ולהביא לסיום המשחק הרשעה לא נכונה של אדם חף מפשע תוביל להתחלה מחדש של המשחק בנוסף לעלילה הראשית יש במשחק מיני גיים של טריוויה שעוסק בילדי הפרחים ובשנות ה-60 הסוערות בארצות הברית. ואם תענו נכון תקבלו לרמז שיעזור לכם להמשיך. המשחק נוצר בשיתוף עם חברת קומפדיה ובהפצת גלובוס יונייטד.
ג'וליה תעלומה בפריז
אחרי שפתרה את התעלומה הראשונה גוליה שוב חוזרת אחורה בזמן לפריז של שנות ה-20 כדי לעזור לנערה במצוקה שנסחטת על ידי אלמוני. גם במשחק הזה ישנם שני כיוויני חקירה שונים וכל אחד מהם מוביל לסיום שונה ולחשוד שונה ולכל אחד יש מטרות שונות במשחק משוטטים ברחובות פריז בין מועדני ג'אז ובתי קפה וחוקרים את האנשים לגבי המניעים האפשריים גם במשחק הזה אפשר לשחק במיני גיים עם הסולנית של מועדון הג'אז ובתמורה לקבל רמז. הפסקול המיוחד של המשחק כולל מספר רצועות ג'אז מקוריות באורך כולל של 16 דק' ומספר מעריצים אף הוציאו אותו כמיני אלבום בפני עצמו. המשחק רץ גם על מחשבים מבוססי 64 ביט מה שמאפשר לשחקנים להשתמש בו גם על מחשביווינדוס 10 בלי צורך להתקין אימולטור או מכונה ויראטואלית. המשחק נוצר בשיתוף עם חברת קומפדיה ובהפצת גלובוס יונייטד.
ג'וליה בלונדון
כאשר מסיימים את המשחק השני מופיע הודעה שעלילת ההמשך של סדרת המשחקים תהיה בלונדון. אולם המשחק בוטל מפני שהחברה נסגרה.
משחקים המבוססים על מותגים
במהלך השני קומפדיה רכשה זכויות הפצה ופיתוח ללומדות שונות המבוססות על מותגים ידועים ובהם: קספר, דן הדוור, הפנתר הוורוד, חבובוטף, נווה עצלנות, המומינים, הבומבינים, National Geographic ועוד. {{טורים|רוחב=20em|
קספר
}}
ורדית
בשנת 1997 הוציאה חברת ורד הגליל שלושה משחקים נוספים בסדרת ורדית, בפיתוחה של חברת קומפדיה. המשחקים - "ורדית - אליפות בחלל", "ורדית - אליפות במפעל השוקולד" ו"ורדית - אליפות בכפר".
שלושת המשחקים דומים במשחקיות שלהם, אך בעלי רקעים שונים ויצאו בתקליטורים שונים (בניגוד לסדרה הראשונה, שיצאה בדיסקטים). כמו במשחקים בנושא ספורט שיצאו בשנת 1996, מהסדרה הראשונה, אם המשחקים היו מותקנים על אותו מחשב, ניתן היה לנווט ביניהם דרך אותה תוכנה. במשחקים אלו על ורדית למיין כתמי צבע שנופלים מהשמים - בתוך מבחנות. לכל כתם צבע שונה, ומטרת השחקן ליצור רצפים של שלושה כתמים מאותו צבע במבחנות השונות, עליהם הוא מקבל נקודות. בשלושת המשחקים האלה, בשונה מהקודמים ורדית דיברה וקולה של ורדית דובב על ידי אפי בן ישראל. וכמו כן, כל משחק מסדרת המשחקים האלה היה מלווה בשומר מסך שהיה מותקן אוטומטית, עם התקנת המשחק.
במשחקים אלה צבירת נקודות מתאימה איפשרה גם היא להיכנס להגרלה על פרסים, בהם טיסה ליורודיסני ורדיו טייפ.
חברות בת
לקומפדיה היו מספר חברות בת בעיקר בחו"ל שהוציאו את משחקיה במדינות שונות
חברת JADE
Jade הייתה חברה לפיתוח משחקים ישראלים שפעלה בין השנים 2000–2005 שהוציאה לאור שני משחקי מחשב בסדרת המשחקים "ג'וליה גולשת בזמן". החברה הוקמה על ידי מיכל בן ארי ושתי שותפות נוספות שהגיעו לחברת קומפדיה בהצעה לפתח משחק הרפתקאות-פאזלים שהגיבורה היא אשה. החברה הגיע עם הרעיון וגם עם מחקר מקיף על התקופה והדמויות הפועלות בה ואף הדמות של השחקנית הראשית מבוססת על אחת מהן. חברת קומפדיה נענתה לבקשה ובשיתוף הפעולה בין החברות נוצרו שני המשחקים "ג'וליה וילדי הפרחים" ו"ג'וליה תעלומה בפריז".
ששי סמוכה
ששון (ששי) סמוכה (נולד ב-1 בדצמבר 1968) הוא שחקן ומורה למשחק ישראלי.
קריירה
למד בבית הספר למשחק בית צבי.
בשנת 1998 שיחק בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "זינזאנה", בתור מורה לדרמה בכלא הנשים המפתח מערכת יחסים בעייתית עם אחת האסירות. עונה זו שודרה בפועל בשנת 2005.
פרס וינזור מקיי
פרס ווינזור מקאי (באנגלית: Winsor McCay Award) הוא פרס המוענק ליחידים כהוקרה לתרומה משמעותית לאמנות ולתעשיית ההנפשה. הפרס מוענק בטקס פרסי האנני השנתי, על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה, בסניף האיגוד, אסיפ"א - הוליווד שבקליפורניה. הפרס נוסד בשנת 1972 ביוזמתה של ג'יין פוריי שהייתה גם אחת מחבריו הראשונים של אסיפ"א - הוליווד. החל משנת 1974 הפרס נקרא על שם האנימטור והחלוץ וינזור מקיי. כדי לזכות בפרס, נדרש רוב של שני שלישים בדירקטוריון האספה, אך הדירקטוריון יכול גם לכבד אנשים שלא הוצעו. הפרס הוא אחד מחמישה פרסים בקטגוריית פרסי השופטים (הפרסים הנוספים הם: פרס ג'יין פוריי, פרס אב אייוורקס, פרס הישגים מיוחדים בהנפשה ופרס תעודת הצטיינות).
ששי סמוכה
קריירה
סמוכה השתתף בקומדיית המצבים "פאזל", ששודרה בשנים 1999–2000 בערוץ 2.
פרס וינזור מקיי
זוכי הפרס
להלן רשימת הזוכים, נכון לשנת 2022:
(הערות: • הסימון ± משמעותו שהפרס הוענק לאחר מותו • השנה בטבלה מציינת את התקופה שבגינה ניתן הפרס)
ששי סמוכה
קריירה
בשנת 2007 השתתף סמוכה בעונה הרביעית של הסדרה "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2018 שיחק בסרט "בלי דם".
בשנת 2020 השתתף בסדרה "מנאייכ" בתפקיד ניצב ובעונה השנייה רב-ניצב מפכ"ל המשטרה דודו עיני.
בתיאטרון שיחק ב"אילוף הסוררת" בתיאטרון חיפה.
סמוכה מלמד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים וב, ועורך סדנאות משחק באופן פרטי.
לפי תחקיר בכאן 11 ששודר ב-17 ביולי 2022, נידונו עדויות לכאורה של תלמידיו לשעבר בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, על התעללויות חוזרות ונשנות, אלימות מילולית כנגד שחקנים, אגרסיביות ועוד.
הולנדים
ארצות השפלה היו ממוקמות בגבול צרפת והאימפריה הרומית הקדושה, והיוו חלק מהפריפריות שלהן והשטחים השונים מהם הם היו הפכו כמעט אוטונומיים ב. תחת ההבסבורגים, הולנד אורגנה ליחידה מנהלית אחת, ובמאות ה-16 וה-17 צפון הולנד קיבלה עצמאות מספרד כרפובליקה ההולנדית. רמת העיור הגבוהה האופיינית לחברה ההולנדית נוצרה בשלב מוקדם יחסית. בתקופת הרפובליקה התרחשה לראשונה הגירה הולנדית רחבת היקף מחוץ לאירופה.
העם ההולנדי נתפס לעיתים קרובות כחלוצי הקפיטליזם, עם דגש על כלכלה מודרנית, חילוניות ושוק חופשי אשר השפיעו רבות ברחבי העולם.
האמנות והתרבות המסורתית של ההולנדים נוגעים לצורות שונות של מוזיקה מסורתית, ריקודים, סגנונות אדריכליים ובגדים, שחלקם ניתנים לזיהוי גלובלי. מספר ציירים הולנדים כמו רמברנדט, ורמיר וואן גוך זכו להערכה רבה. הדת הדומיננטית של ההולנדים היא הנצרות (גם קתולית וגם פרוטסטנטית), אם כי בתקופה המודרנית רוב ההולנדים כבר אינם דתיים. אחוזים משמעותיים מההולנדים מאמינים בהומניזם, אגנוסטיות, אתאיזם או רוחניות אינדיבידואלית.
הפזורה ההולנדית
מאז מלחמת העולם השנייה, מהגרים הולנדים היגרו בעיקר לקנדה, מערב גרמניה, ארצות הברית, בלגיה, אוסטרליה ודרום אפריקה. כיום קיימות קהילות הולנדיות גדולות גם בבריטניה, צרפת, ספרד, טורקיה וניו זילנד.
מרכז ומזרח אירופה
במהלך ההתרחבות הגרמנית מזרחה (שהתרחשה בעיקר בין המאה ה-10 ל-13), עברו גם מספר הולנדים. הם התיישבו בעיקר ממזרח לנהר האלבה וסאלה, אזורים המיושבים ברובם על ידי הסלאבים הפולבים לאחר כיבוש השטח לאורך נהרות האלבה והאבל בשנות ה-60 של המאה ה-12, מתיישבים הולנדים מאזורים מוצפים בהולנד השתמשו במומחיותם לבניית סכרים בברנדנבורג. ובמקביל התיישבו גם בערים גרמניות גדולות כמו ברמן והמבורג. במאות ה-13 עד המאה ה-15 הזמינה פרוסיה הולנדים להתיישב בשטחה (בעיקר לאורך חוף הים הבלטי).
מבחינה היסטורית חיו הולנדים גם ישירות בצד המזרחי של הגבול הגרמני, רובם הוטמעו מאז (מלבד כ-40,000 מהגרי הגבול האחרונים), במיוחד מאז הקמת גרמניה עצמה בשנת 1872.
הצעת נישואין
הצעת נישואין מתרחשת בין שני בני זוג, כאשר אחד מהם מציע לשני לבוא בברית הנישואין. אם בן הזוג מסכים להצעת הנישואין, מתחילה תקופת האירוסין, אשר נמשכת מיום הצעת הנישואין ועד לחתונה (או עד ביטול האירוסין). אף על פי שלא קיימת מגבלה מגדרית על הצעות נישואין, ההצעות הנפוצות ביותר בתרבות המערבית מתרחשות ביוזמתו של הגבר, והן עשויות להיות מלוות בהצעת טבעת אירוסין לאישה.
היסטוריה של הצעות נישואין
המושג "הצעת נישואין" לא היה קיים עד לפני 1,000 שנה. רוב הנישואים נערכו בעקבות שידוך בין משפחות או כהסכמים פוליטיים בין מדינות.
התיעוד הראשון בהיסטוריה להצעת נישואין שמלווה בטבעת יהלום הוא משנת 1477, כאשר מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הציע נישואין למארי, דוכסית בורגונדיה. על ידי הנישואים האלו הוא סיפח לידו את נחלותיה של בורגונדיה.
ההכנות להצעת נישואין
רוב הצעות הנישואין נעשות על ידי הגבר, ללא ידיעה מוקדמת על כך מצד האישה, וישנן הכנות שנעשות לפני ההצעה עצמה.
הצעד הראשון הוא רכישת טבעת האירוסין. רוב הגברים מעדיפים לא לערב את בת הזוג בבחירת טבעת האירוסין כדי לשמור על אפקט ההפתעה. יש כאלו שמערבים את חברותיה של הכלה המיועדת או בנות משפחתה כדי להצליח לקלוע לטעמה של בת הזוג בטבעת האירוסין.
לאחר רכישת טבעת האירוסין בא שלב תכנון ההצעה עצמה. מחווה נפוצה להצעת נישואין היא כריעת ברך של הגבר מול בת זוגו והצגת השאלה: "התינשאי לי?". אולם בשנים האחרונות חלק מהצעות הנישואין עברו שינוי, ובניסיון לשמור על מקוריות, מחפשים הגברים דרכים שונות להציע נישואין, החל מקפיצה ממטוס, ועד לפרסום הבקשה בשלט חוצות.
הארכיון הפדרלי הגרמני
הארכיון הפדרלי הגרמני (בגרמנית: Bundesarchiv) הוא הארכיון הלאומי של גרמניה.
ב-1950 החליט הקבינט במערב גרמניה להקים ארכיון פדרלי חדש בקובלנץ, דבר שיצא לפועל ב-1952.
ב-1988 הורחב חוק הארכיונים הגרמני, באופן שאגף המשפטים של הארכיון רשאי לקבל מסמכים שהונפקו בבתי משפט בגרמניה.
הארכיון מכיל גם חומרים אודות מפלגות ואגודות פוליטיות בעלות חשיבות להיסטוריה הגרמנית. בשנת 1994 הועבר לאחריות הארכיון מרכז המסמכים של ברלין.
מועצת ארגוני נשים בישראל
מועצת ארגוני נשים בישראל, היא מועצה המאגדת מספר איגודי נשים בישראל, שהגדולות בהן הן אמונה, ויצו ונעמת.
המועצה מאגדת בנוסף לאמונה, ויצו ונעמת, את בנות ברית ישראל, הדסה ישראל, איגוד נשים אקדמאיות וסורופטימיסט ישראל. בכך היא מייצגת כמיליון נשים, הפועלות למען מטרות משותפות: קידום מעמדן ורווחתן של האישה והמשפחה בישראל, העמקת שיתופן של הנשים בתחומי העשייה בישראל, שוויון בין המינים, הקמת מסגרות הולמות לילדים, וקידום חקיקה בעניין מעמד האישה ורווחת המשפחה.
היסטוריה
בקיץ 1927 התכנסו 26 נשים מארגוני נשים שונים וממקומות שונים ברחבי ארץ ישראל, והחליטו על הקמת ועד זמני לצורך הקמת מועצת ארגוני נשים. המועצה קמה מחדש בשנת 1936 וכללה נציגות של הסתדרות נשים ציוניות, מועצות הפועלות, התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל, הסתדרות נשים מזרחי, המועצה הא"י של ההסתדרות הציונית הדסה וויצו העולמית. בשנות ה-30 עיקר פעילות המועצה הייתה חתימה על הכרזות מדיניות. במועצה הייתה נציגות שווה לכל הארגונים, וההחלטות התקבלו רק פה אחד. עם התחלת גיוס הנשים לצבא הבריטי בשנת 1942 פעלה המועצה עם מחלקת הגיוס של הסוכנות היהודית לגיוס וסיוע לחיילות. בראשית 1948 התארגנה המועצה מחדש בהרכב שונה, לאחר משא ומתן שנמשך שבועות. על פי התקנון החדש, היו במועצה חברות אקטיביות של ארגוני נשים הנמצאים בארץ ישראל וחברות פאסיביות של ארגונים הנמצאים מחוץ לתחומי הארץ הפעילות בארץ ישראל. פעילות הארגון נקבעה על פי התקנון החדש על ידי החברות האקטיביות, הגם שעדיין נותר הכלל של קבלת החלטות פה אחד. במזכירות שנבחרה אז היו חברות בבה אידלסון מטעם מועצת הפועלות, הדסה סמואל מטעם ויצו העולמית, ג'ני בלומנפלד מטעם ויצו הארצית, לאה עדני מטעם ארגון הפועלות של הפועל המזרחי, וא. גוטליב מטעם אמן - נשות מזרחי.
בשנת 1973 ייצגה המועצה כ-700,000 נשים.
Who's Laughing Now
Who's Laughing Now (בעברית: מי צוחק עכשיו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אווה מקס. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2020, כסינגל שישי מתוך האלבום Heaven & Hell, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אווה מקס, מאנס רוגנברג, נוני באו, לינוס ויקלונד, מדיסון לאב, סירקט והופק על ידי לינוס ויקלונד, סירקט. ב-28 במאי 2020, העלתה מקס בחשבונות המדיה חברתית שלה סרטון ותמונה וכתבה "אתם חושבים שאתם יודעים מה הלאה?", יממה לאחר מכן חשפה את העטיפה ותאריך צאתו של הסינגל. בעקבות רצח ג'ורג' פלויד, החליטה מקס לדחות את צאת הסינגל אשר היה צפוי לצאת ב-2 ביוני. ב-14 ביוני, הודיעה שתוציא את הסינגל ב-25 ביוני. ב-17 ביוני, דחתה שוב מקס את הסינגל. ב-27 ביולי, הודיעה ברשתות החברתיות כי השיר יצא ב-30 ביולי. עטיפת הסינגל מציגה את מקס טופלס עומדת במוקם מול רקע בוער. השיר עצמו בסגנון דאנס-פופ. השיר נכתב בכוונה על ידי מקס כשיר המשך לסינגל שלה משנת 2018, "Sweet but Psycho". מילות השיר מתארות ילדה שעוברת גזלות דעת ויוצרות אנלוגיה בין החוויה של הילדה לחוויה של מקס עצמה בתעשיית המוזיקה. היא סיכמה את השיר במילות "בעצם אומרת לכולם פשוט להזדיין".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של אווה מקס ב-30 ביולי 2020. בקליפ ניתן לראות את מקס מתוארת כאדם המבקש לנקום את נקמתה לאחר שפוטרה על ידי מנהלה ורומתה על ידי בן זוגה. היא נראית רוקדת במשרד הרוס ושוברת מכונית עם לום, לפני שהיא משתחררת מבית חולים פסיכיאטרי כשהיא קשורה במעיל משוגעים. מקס סיפרה כי כתבה את עלילת הווידאו קליפ, אותה בה היא החליטה לשלב כמה דמויות נשיות כנגד כוח העבודה התאגידי שנשלט על ידי גברים. דמות אחת המוצגת על ידי מקס היא זוכה להתעללות על ידי רופאה ונהפכת ל"פסיכו", ואילו באחרת היו כלי נגינה המופיעים מראשה, שהיה במקביל חווה ביקורות שליליות על ידי מנהלי המוזיקה.
תקרית אל-חמה
תקרית אל-חמה, בין ישראל לסוריה, התרחשה ב-4 באפריל 1951 כאשר ישראל ניסתה לממש את ריבונותה באזור המפורז של מובלעת אל-חמה (חמת גדר) ושלחה לשם מחלקה של חיילים במדי שוטרים. לקראת המחלקה יצאו חיילים סורים, שקראו להם לחזור, אך חיילי המחלקה המשיכו בדרכם. הסורים פתחו עליהם באש חזקה מאחור. מכוניות המחלקה פנו כדי לסגת, מכונית אחת הצליחה בכך ואילו האחרת נתקעה באמצע הכביש. במטח היריות נהרגו 7 חיילי צה"ל, שלושה נפצעו ואחד מהפצועים וחייל נוסף נפלו בשבי.
למחרת בוצעה פעולת התגמול הראשונה לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק, על ידי חיל האוויר הישראלי. סוריה המשיכה לשלוט באל-חמה מאז ועד מלחמת ששת הימים.
האזור המפורז
במלחמת העצמאות פלש צבא סוריה לשטח מדינת ישראל וכבש חלקים ממנה. שטחים שנותרו בידי הסורים בסיום המלחמה ממערב לקו הגבול הבינלאומי, ושעל פי החלטה 181 נועדו להיות בתחום המדינה היהודית, הוכרזו בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה כשטחים מפורזים - הסורים נסוגו מהאזורים הישראלים שכבשו, ובתמורה שטחים אלה הוכרזו כ'מפורזים', או בגרסה האנגלית של ההסכם (שהוגדרה כגרסה הקובעת): demilitarized. הסורים טענו שפירוש הדבר שאסור לאף ישראלי להיכנס לאזורים המפורזים ואילו ישראל טענה שהאיסור חל רק על אנשי צבא ולא על אזרחים.
תקרית אל-חמה, שהיא אחת מתקריות הלחימה השכיחות על הזכות להשתמש בשטחים המפורזים שבגבול ישראל-סוריה, התרחשה באזור המפורז הדרומי – מנוקייב (צפונית מעין גב) עד מעגן, כולל בקעת חמת גדר ("אל חמה").
התקרית
יום קודם לכן הורה אגף המבצעים לפיקוד הצפון לערוך סיור באזור ולהקפיד לחזור במקרה של היתקלות במחסום או בהתנגדות סורית כלשהי. הוראה זו לא נמסרה בתדריך לכוח הישראלי. קצין המודיעין של פיקוד הצפון היה במטוס פייפר שטס מעל הכוח, ועמד עמו בקשר רדיו.
תגובת ישראל
בישראל נדרשה תגובה מהירה, ולראשונה מאז מלחמת העצמאות הופעל חיל האוויר לשם כך. מפקד בסיס רמת דוד, סא"ל רודי אוגרטן, ומפקד טייסת המוסטנג, רס"ן מאיר רוף, נקראו למחרת בבוקר לפיקוד הצפון, לתדריך בהשתתפות הרמטכ"ל, יגאל ידין, ואלוף הפיקוד, יוסף אבידר. התוכנית שגובשה כללה תקיפה של רביעיית מטוסי מוסטנג, בהובלת מפקד הטייסת רוף, ורביעייה של מטוסי ספיטפייר, בהובלת מפקד הכנף אוגרטין.
בשעה 14:30 החלה התקיפה. ראשונים נכנסו הספיטפיירים, לשלושה יעפי הפצצה בזווית תלולה על תחנת המשטרה, אך הפגיעות התפזרו במרחק 20–60 מטרים מהתחנה. מיד אחריהם נכנסו המוסטנגים מדרום-מערב וביצעו יעפי צליפה וריקוט על בונקר תת-קרקעי ומאהל בעיקול הדרך. לפי עדותו של בני פלד, שהשקיף על הפעולה ממטוס "הרווארד" שחג בגובה 5,000 רגל, הפצצות נפלו "בכל מקום פרט למטרה".
ב־6 באפריל 1951 הגישה סוריה תלונה למועצת הביטחון וביקשה את כינוסה. גם ישראל הגישה תלונה על הריגת שבעה מאנשי הסיור המשטרתי בדרכו לאל-חמה. מועצת הביטחון דנה גם בתלונות על התפתחות קרב בין כוחות צה"ל לכוחות סוריים בתל מוטילה שבשטח ישראל.
אנדרטה
לזכר שבעת חללי צה"ל בתקרית הוקמה אנדרטת "יד לשבעה" לצד כביש 7599, כ-200 מטר מזרחית לצומת חמת גדר.
קלייטוס השחור
קלייטוס (ביוונית: Κλεῖτος) המכונה השחור (ביוונית: ὁ μέλας) היה מצביא מוקדוני שהתפרסם בהצלת חייו של אלכסנדר הגדול בקרב גרניקוס. אם כי מאוחר יותר אלכסנדר רצח אותו במו ידיו בהתקף זעם.
ביוגרפיה
קלייטוס היה בנו של אציל מוקדוני בשם דרופידס. אחותו לניקה הייתה אומנתו של אלכסנדר בילדותו.
קלייטוס התגייס לצבא המוקדוני, ובזכות משפחתו ואומץ לבו עלה בסולם הדרגות. הוא הצטרף למסעו של אלכסנדר לפרס. בקרב גרניקוס ניסו הפרסים להרוג את אלכסנדר, שבלט בקסדתו המעוטרת בנוצות לבנות גדולות. קלייטוס הציל את חייו של אלכסנדר. המקורות מוסרים שתי גרסאות שונות לגבי תקרית זו. לפי דיודורוס ספיתרידטס, מפקד הפרשים מהירקניה, הטיל על אלכסנדר כידון שלא חדר את שריונו, ואלכסנדר הרג אותו ברומח שלו, אך אחיו, רוסאקס, הצליח להנחית מכה חזקה על קסדתו. הקסדה נשברה ואלכסנדר נפצע קל, אך המכה הממה אותו והוא נפל מהסוס. רוסאקס הרים את ידו כמו להנחית עליו את מכת המוות, אך קלייטוס הצליח לגדוע אותה בטרם הספיק לפגוע באלכסנדר. לפי אריאנוס מיתרידטס, סטראפ איוניה, הוא שהטיל את הכידון באלכסנדר, ואילו ספיתרידטס הוא שביקע את קסדתו. לפי פלוטרכוס, ספיתרידטס הוא שהלם בקסדתו של אלכסנדר, ואילו רוסאקס ניסה להרוג אותו, לפני שקלייטוס הרג אותו. בכל מקרה, התוצאה הייתה זהה: אלכסנדר נפצע קל בלבד וניצל מהנסיונות להורגו.
קלייטוס המשיך לשרת את אלכסנדר בנאמנות, ולאחר הוצאתו להורג של פילוטאס קודם לדרגת ההיפרכוס (מפקד חיל הפרשים) יחד עם הפאיסטיון. ככל הנראה אלכסנדר עשה זאת מתוך הכרת תודה ותו לא. כמו רבים אחרים, ראה קלייטוס בדאגה ובחשש כיצד מלכו הצעיר מעדיף את הפרסים, ה"ברברים" בעיני היוונים, מאשר את האצולה המוקדונית הוותיקה. הוא מונה למושל של בקטאריה וסוגידאניה במקום ארטבזוס השני מפריגיה, קלייטוס היה אמור לצאת לשם כדי להתחיל למלא את תפקידו. אולם בשנת 328 לפנה"ס חנה צבאו של אלכסנדר במרקנדה, ויחד עם כמה חברים קרובים שתה אלכסנדר לשוכרה, על פי עדות אריאנוס הוא שתה באופן "שחיקה יתר על המידה את מנהגי הזרים". כמה מידידיו המזרחיים החדשים של אלכסנדר החלו ללעוג למוקדונים, ואלכסנדר השיכור נהנה מהבדיחות, אולם קלייטוס שהיה שיכור לא פחות מחה על כך. אלכסנדר לעג לו וכינה אותו "מוג לב". השניים החלו לריב, ואלכסנדר הושיט את ידו אל חרבו, אולם אחד מאנשיו לקח אותה משם בזריזות. אלכסנדר הזועם הורה להשמיע אזעקה בחצוצרה, אולם המחצצר סירב. חבריו של אלכסנדר הרחיקו במהירות את קלייטוס והוציאו אותו מהחדר. אולם קלייטוס חזר לחדר, והמשיך ללעוג לאלכסנדר, כשהוא שר כנגדו את חרוזו של אוריפידס: "אוי כמה שפלו מידות יוון התרומיות" אלכסנדר הזועם חטף חנית מאחד החיילים, והטיל אותה בלבו של קלייטוס, שמת במקום.
אלכסנדר התאבל מאוד על מותו של קלייטוס, ובמשך שלושה ימים שקל להתאבד. אולם מקורביו שכנעו אותו שקלייטוס תכנן קשר נגדו, ולכן המוות הגיע לו בצדק. הפילוסוף אנכסארכוס, שהיה אחד מראשי החנפנים של אלכסנדר, טען שאלכסנדר זכאי לכל כבוד שהוא, ולפיכך מותר לו להרוג את מי שירצה. רצח קלייטוס היה אחד מהמעשים המטילים כתם באופיו של אלכסנדר, ומעידים עד כמה היה חסר שליטה עצמית כאשר היה בגילופין.
קירכנר
קירכנר (Kirchner) הוא שם משפחה ממקור גרמני. השם נגזר מן המילה הגרמנית Kirche, "כנסייה".
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אחמד א-לווזי
אחמד א-לווזי (ערבית: احمد اللوزي; 1925 - 18 בנובמבר 2014) היה פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן.
קורות חיים
אחמד א-לווזי נולד בשנת 1925 בעמאן בירת ירדן. למד בבגדאד. החל את הקריירה הפוליטית בשנות ה-50. בשנות ה-60 מונה לחבר פרלמנט. בשנת 1970 מונה לשר האוצר. ב-29 בנובמבר 1971 מונה לראשות הממשלה בעקבות ההתנקשות בחייו של קודמו וספי א-תל במצרים בידי ארגון ספטמבר השחור. מינויו נחשב למבשר שינוי המדיניות הירדנית ביחס לפלסטינים. בעוד שא-תל הנהיג מדיניות מיליטנטית והביא לסילוק הפדאיון מהמדינה בקיץ 1971, א-לווזי נקט במדיניות פייסנית כלפי אש"ף בניסיון לאחות את הקרעים שנוצרו עם הפלסטינים. בהתאם לקו זה, הודיע א-לווזי על חנינה כללית לחברי הארגונים הפלסטיניים שנעצרו במהלך ספטמבר השחור. מדיניות פייסנית זו המשיכו יורשיו של א-לווזי, והיא נמשכה עד להודעתו של המלך חוסיין על הניתוק הסופי מיהודה ושומרון בשנת 1988.
במרץ 1972 פרסם חוסיין את תוכנית הפדרציה, שמטרתה הייתה הסדרת היחסים בין הגדות במסגרת של שני מחוזות עצמאיים ושליטת-על ירדנית (יש לזכור כי בשלב זה יהודה והשומרון כבר לא היו בשליטת ירדן). כדי להפשיר את היחסים עם הפלסטינים עוד יותר, הקים א-לווזי ממשלה חדשה שבה מספר השרים הפלסטינים היה גדול יותר. ממשלתו כיהנה עד ל-26 במאי 1972. הוא הוחלף בידי זיד א-ריפאעי, מקורבו של המלך.
א-לווזי המשיך את הקריירה הפוליטית שלו במסגרת בית הנבחרים של ירדן. בית הנבחרים פוזר בנובמבר 1974 בעקבות החלטות ועידת רבאט שהקנו לאש"ף את הייצוג הבלעדי על ענייני הפלסטינים. לפי חוקת ירדן בית הנבחרים מחולק בין נבחרי יהודה ושומרון והגדה המזרחית, ולכן עריכת בחירות הייתה מעמידה את ירדן בניגוד להחלטות הליגה הערבית. כדי להחליף את בית הנבחרים המפוזר, הוקמה באפריל 1978 "המועצה הלאומית המייעצת" שהיה בה הרכב דומה לזה של בית הנבחרים. א-לווזי מונה לנשיא המועצה המייעצת הראשונה, ששימשה בתפקיד עד אפריל 1980. לאחר כינוסו מחדש בשנת 1984 א-לווזי מונה לנשיא הסנאט הירדני. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1997. ב-6 ביולי 1997 התפטר מנשיאותו ומחברותו בסנאט.
נגעת לי בלב
נגעת לי בלב הוא אלבומו ה-15 של הזמר איל גולן, שיצא לאור ב-26 במרץ 2012. לאחר שנה האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-150 אלף עותקים . בספטמבר 2012 זכה גולן בתואר זמר השנה במרבית מצעדי הפזמונים השנתיים של תשע"ב, בין השאר בגלגלצ. להיטי האלבום צעדו במקומות גבוהים במצעדים השנתיים ו"כשאת איתו" אף נבחר לשיר השנה בשניים מהם.
ההפקה המוזיקלית והעיבודים של שירי האלבום נחלקו בין תמיר צור, רביב בן-מנחם, דודו קומה, ואבי גוטמן.
סינגלים
ב-17 בנובמבר 2011 הוציא את "מנגינה", הסינגל הראשון מהאלבום, שיר בסגנון נשמה. נכתב בידי מורן כרמל. השיר הולחן, עובד והופק מוזיקלית על ידי רביב בן מנחם. השיר הגיע למקום ראשון בהשמעות ברדיו. השיר הגיע למקום ה-2 במצעד של רשת ג' ובמצד של גלגלצ. במצעד השנתי של רשת ג' הגיע למקום ה-19.
ב-2 בינואר 2012 יצא הסינגל השני מהאלבום בשם "נגעת לי בלב". את השיר כתב והלחין רותם כהן. השיר הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות ובמצעד השבועי של גלגלצ ולמקומות הראשונים במצעדי הרדיו והסלולר. השיר הגיע אל המקום ה-3 במצעד של רשת ג' ונחל הצלחה פחותה מקודמו לאחר ששהה רק 4 שבועות בסה"כ ברשת ג'. במצעד השנתי של גלגלצ הגיע למקום ה-8. הסינגל זכה לביקורות טובות. את השיר הפיק מוזיקלית המוזיקאי הנגן והמפיק דודו קומה.
ב-21 בפברואר 2012 יצא השיר "לבדי" אשר הלחין גולן בעצמו למילים של יוסי גיספן, השיר עובד על ידי תמיר צור בסגנון רטרו של המוזיקה המזרחית בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 עם סולו גיטרה מזרחית של עומרי זליג. השיר הגיע למקום ה-5 במצעד של רשת ג'. השיר הגיע למקום ה-23 במצעד השנתי של רשת ג' לשנת הפזמונים תשע"ב.
השיר יצא כסינגל עם צאת האלבום. השיר הוא גרסה עברית לשירו המצליח של הזמר היווני ניקוס ורטיס, "אן איסה אנה אסטרי (Αν είσαι ένα αστέρι)", שהלחין קיריאקוס פפדופולוס. השיר זכה ללמעלה מ 29 מיליון צפיות ב-YouTube.
הצלחה
כל שירי האלבום הגיעו לסך של יותר מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר "כשאת איתו" שבר שיא והגיע ל-35 מיליון צפיות.
אף על פי ההצלחה במכירות, האלבום קיבל ביקורות צוננות מהמבקרים שטענו כי האלבום מורכב משירים עם מילים שטחיות וכי הוא יוצר געגוע לאלבומיו הראשונים של גולן.
גריידי
גְּרֵידִּי (Grady) הוא שם פרטי או שם משפחה אמריקאי, שם לערים ומחוזות באמריקה ושם משפחה יהודי-תימני במקור אל־גריידי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
הנס קראסה
הנס קראסה (בצ'כית: Hans Krása; 30 בנובמבר 1899 – 17 באוקטובר 1944) היה מלחין צ'כי שנרצח באושוויץ-בירקנאו. הוא היה ממארגני חיי התרבות במחנה טרזין.
חייו
הנס קראסה נולד בפראג לאב צ'כי שהיה עורך דין ולאם יהודיה-גרמניה. הוא למד לנגן הן בפסנתר והן בכינור בילדותו ובהמשך למד הלחנה באקדמיה למוזיקה בפראג. אחרי סיום לימודיו, התקבל לעבודה כסגן-מנצח בתיאטרון הגרמני החדש, שם התוודע אל המלחין והמנצח אלכסנדר זמלינסקי, שהשפיע רבות על הקריירה של קראסה.
בשנת 1927 נסע בעקבות זמלינסקי לברלין, שם התוודע אל המלחין הצרפתי אלבר רוסל. קראסה, שמקורות ההשפעה העיקריים שלו היו מאהלר, שנברג וזמלינסקי, חש קרבה גם למוזיקה צרפתית, בייחוד לחבורת המלחינים שנודעה כקבוצת השישה, ונסע פעמים רבות לצרפת ללמוד אצל רוסל בתקופה שבה חי בברלין. הגעגועים הביתה השיבו את קראסה לבסוף לפראג, שם חזר למשרתו הקודמת כסגן-מנצח בתיאטרון הגרמני החדש. יציאתו הראשונה לעולם כמלחין הייתה ביצירה ב"ארבעה שירים תזמורתיים" אופוס 1, שהתבססה על "שירי גרדום" (Galgenlieder) של כריסטיאן מורגנשטרן. היצירה בוצעה לראשונה בניצוחו של זמלינסקי בפראג, במאי 1921, וזכתה לשבחים רבים. אחריה נכתבו רביעיית מיתרים, קובץ של חמישה שירים לקול ופסנתר וה"סימפוניה לתזמורת קטנה", שבוצעה בפסטיבל ציריך, פריז ובוסטון. הישגו המשמעותי ביותר, מכל מקום, הייתה האופרה "אירוסין בחלום" (Verlobung im Traum) על פי הרומן "חלום הדוֹד" מאת דוסטויבסקי. יצירה זו בוצעה לראשונה בתיאטרון הגרמני החדש בפראג בשנת 1933, בניצוחו של גאורג סל וזכתה בפרס מדינת צ'כוסלובקיה.
בשנת 1927 נלווה אל זמלינסקי בנסיעתו לקרולאופר בברלין. הוא קיבל הצעות ניצוח מברלין, פריז ושיקגו, אך התקשה להיענות למשרה בארץ נוכריה וחזר לפראג לפני תום השנה.
אופרת ילדים בשם ברונדיבר, המבוססת על מחזה מאת אריסטופאנס, הייתה היצירה האחרונה שקראסה השלים לפני שנאסר על ידי הנאצים ב-10 באוגוסט 1942. קראסה נשלח לגטו טרזין, שם עיבד את "ברונדיבר" להתאימה למבצעים שעמדו לרשותו. האופרה בוצעה 56 פעמים במחנה ומונצחת גם בסרט התעמולה הידוע לשימצה שהנאצים הפיקו בשביל הצלב האדום בשנת 1944. בתקופת מאסרו בגטו, היה קראסה בשיא יצירתו. הוא הרבה לחבר מוזיקה קאמרית, אך מחמת הנסיבות, חלק מן היצירות לא שרדו.
מותו
קראסה נלקח למחנה ההשמדה אושוויץ יחד עם עמיתיו המלחינים, ויקטור אולמן, פאבל האס וגדעון קליין. הוא נרצח ב-17 באוקטובר 1944; עוד לא מלאו לו אז 45 שנים.
הקלטות
"שלושה שירים" של קראסה לפואמות של ארתור רימבו, Čtyřverší, Vzrušení and Přátelé, בביצועי כריסטיאן גרהאהר, מופיעים על התקליטור "טרזין - טרזיינשטאדט" ביוזמת אן סופי פון אוטר, דויטשה גרמופון, 2007
יואן גריפיד'
יואן גריפיד' (בוולשית: Ioan Gruffudd ; נולד ב-6 באוקטובר 1973) הוא שחקן ולשי. גריפית' מוכר בין היתר בשל תפקידו בתור הוריישיו הורנבלואר בסדרת הסרטים "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן". הוא התפרסם לראשונה בתור הקצין הרולד לאו (אנ') בסרט האסונות "טיטניק" (1997) שביים ג'יימס קמרון, ולאחר מכן גם בתור סר לנסלוט דו לאק בסרט "המלך ארתור" (2004), בתור ריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק בסרט "ארבעת המופלאים" (2005) ובהמשכו "ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" (2007) ובזכות הופעתו בתור ויליאם וילברפורס בסרט "רוחות של חופש" (2006).
שנותיו המוקדמות
גריפיד' נולד בוויילס שבממלכה המאוחדת. שני הוריו מורים. בילדותו עברה המשפחה לעיר קארדיף. בתיכון ניגן באבוב. לגריפיד' אח בשם אלון (Alun) ואחות בשם סיוון (Siwan).
קריירה
קריירת המשחק של גריפיד' החלה בנעוריו כאשר שיחק באופרת הסבון הוולשית שנקראה "Pobol y Cwm". בגיל 18 החל ללמוד ב"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה". בתחילה התקשה לקבל תפקידים רציניים ואף פרש כמה פעמים אך בשנה האחרונה ללימודיו לוהק לתפקיד ראשי במחזה הדה גאבלר. לאחר משחקו במחזה קיבל הצעה לשחק בסדרת הטלוויזיה "פולדארק".
ב-1997 הופיע בסרט "ויילד" בתור המאהב של אוסקר ויילד. בהמשך אותה שנה שיחק בסרט שובר הקופות "טיטניק" של ג'יימס קמרון. באותה שנה החל לשחק בתפקיד הראשי בדמותו של הוריישיו הורנבלואר, בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", סדרת טלוויזיה בריטית שכללה 8 סרטים אשר שודרו בין 1998 ל-2003. בשנת 2001 הופיע בקליפ לשיר "Uptown Girl" של להקת הבנים וסטלייף לצידה של קלאודיה שיפר.
גריפיד' הופיע בהפקות שונות כמו "תקוות גדולות" עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס, "ההגדה לבית פורסייט", "102 כלבים וגנבים" שם פגש את אשתו לעתיד ו"המלך ארתור" לצידו של קלייב אואן. בשנת 2005 שיחק את ד"ר ריד ריצ'רדס, גיבור-העל הידוע בכינוי מיסטר פנטסטיק, בסרט שובר הקופות "ארבעת המופלאים" ובסרט ההמשך שיצא ב-2007. שנה לאחר מכן שיחק בסרט "לחזור בקיץ" לצידם של ג'וליה רוברטס וראיין ריינולדס. בשנת 2009 שיחק את תפקידו של טוני בלייר בסרט "W." לצידו של ג'וש ברולין.
חיים אישיים
ב-14 בספטמבר 2007, התחתן עם השחקנית אליס אוונס, אותה הכיר במהלך צילומי הסרט "102 כלבים וגנבים". שושבינו של גריפיד' בחתונה היה השחקן הוולשי מת'יו ריס, חברו משכבר הימים ושותפו לדירה מזה שמונה שנים.
לגריפיד' ואוונס יש שתי בנות, שנולדו ב-2009 וב-2013. אוונס הודיעה על פרידתם של בני הזוג בינואר 2021. ב-1 במרץ 2021, גריפיד' הגיש בקשה לגירושין. באוקטובר 2021, גריפיד' אישר כי הוא נמצא במערכת יחסים עם ביאנקה וואלאס.
ב-14 בפברואר 2022, גריפיד' הגיש בקשה לצו הרחקה נגד אוונס בטענה לאלימות במשפחה. זה כלל את ההגנה על בת זוגו ביאנקה וואלאס.
מרג' אל-סולטן
מארג' אל סולטאן (בערבית: مرج السلطان, מאוית גם מארג' סולטאן, שפירושו "האחו של הסולטאן") הוא כפר צ'רקסי בדרום סוריה, חלק מנהלי ממחוז ריף דמשק, הממוקם כ-15 קילומטרים מזרחית לעיר דמשק. הכפר ממוקם באזור ע'וטת דמשק הפורה בתוך אזור מלא בוסתנים. היישובים הסמוכים כוללים חרסטה אל-קנטרה וזבדין ממערב, אל-נשאביה מצפון, אל-בילליה ממזרח, דיר סלמאן מדרום-מזרח, סקה מדרום ודיר אל-אספיר מדרום-מערב.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה, במפקד האוכלוסין של 2004 מנתה מרג' אל-סולטן 1,860 תושבים. בשנת 2012 נאמדה האוכלוסייה של הכפר כ-2,500 תושבים צ'רקסים. אולם בעקבות מלחמת האזרחים המחוללת במדינה תושבים רבים נטשו את הכפר ועברו להתגורר בעיר דמשק.
הקמת בתקופה העות'מאנית
מארג' אל-סולטן נוסדה בשנים 1877–1878 על ידי כ-25 משפחות פליטים צ'רקסים, רובן משבט האבזח והשפסוג, מאנטוליה שההתיישבות שלהם באזור בוצעה על ידי השלטונות העות'מאניים. קבוצה זו של צ'רקסים הגיעה לאנטוליה ( טורקיה של ימינו) לאחר שהועברה מבולגריה, שהייתה בעצמה מקלט לצ'רקסים לאחר שאולצו לצאת ממולדתם בקווקז ב-1864 על ידי פלישת כוחות רוסים במהלך מלחמת רוסיה-צ'רקסיה. הם הגיעו למרג' אל-סולטן דרך הנתיב היבשתי דרך חלב וחומס שבצפון סוריה. מושל מחוז דמשק, מידהט פאשא, אהב את הצ'רקסים, בעצמו היה נשוי לאישה צ'רקסית, והציע למהגרים הצ'רקסים מגורים בפרברי העיר דמשק דיוואניה ומוהאג'ירון, אך הם סירבו לכך ובחרו להתגורר במרג' אל-סולטן ואזור רמת הגולן מאחר שהצ'רקסים חיפשו מקומות מגורים עם שטחים עם עצים, מים ועשבים למרעה.
הכפר החדש שהוקם נבנה באופן מתוכנן ומאורגן היטב, בהתחלה הוחלט שחלקו הדרום מזרחי של הכפר ישמש כמקום מגורים, אולם שרידי של בית קברות רומי ישן שנתגלה במקום הכריח אותם לבנות את הבתים בחלק המערבי של הכפר.הצ'רקסים בנו בתי לבנים קטנים חד-קומתיים עם קירוי עץ צפצפה. כל בתי היישוב הי די זההים בצורת בנייתם מלבד לשלושה בתים השייכים לראשי השבט. בתים אלו בלטו מהיתר בכך שהמבנים אלו היו שתי קומות, שבקומות העליונות שבהן חדר אחד ללינת אורחים. בשנת 1879 נבנה מסגד ברובע שאפסוג בכפר.
תקופה מודרנית
נכון לשנת 2023 מתגוררים בכפר כמה עשרות משפחות צ'רקסיות. ומהם אחד התושבים הוא ד"ר עאדל עבד אלסלאם לאש' גדול ההיסטוריונים הצ'רקסיים בסוריה.
הליפקס (נובה סקוטיה)
הליפקס (באנגלית: Halifax Regional Municipality, בקיצור Halifax או HRM) היא העיר הגדולה ובירתה של הפרובינציה נובה סקוטיה בקנדה. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי ונמל העיר הוא אחד החשובים שבקנדה ומילא תפקיד חשוב בתולדותיה בתקופות שונות.
הליפקס היא מרכז כלכלי משמעותי בקנדה האטלנטית, עם ריכוז גדול של שירותים ממשלתיים וחברות מהמגזר הפרטי. מעסיקים גדולים ומנועי צמיחה כלכליים בעיר כוללים את המחלקה להגנה לאומית, אוניברסיטת דלהוסי, אוניברסיטת סנט מרי, מספנת הליפקס, ארגונים ממשלתיים שונים, ונמל הליפקס. חקלאות, דיג, כרייה, ייעור והפקת גז טבעי הם ענפי משאבים מרכזיים הנמצאים באזורים הכפריים של העיר. תיירים רבים המבקרים בעיר מדי שנה תורמים לכלכלתה.
היסטוריה
העיר הליפקס הוקמה בשנת 1749 על ידי הבריטים כדי לבסס את אחיזתם באזור. העיר שימשה כבסיס לכוחות הצבא הבריטי בזמן מרד המושבות האמריקניות. לאחר עצמאות קנדה בשנת 1867 התרחבה העיר, והנמל שלה הפך לנקודת המוצא העיקרית במדינה לספינות המפליגות לאירופה וממנה. רבים מהמהגרים לקנדה נחתו לראשונה בעיר.
בשנת 1912 טבעה האנייה טיטאניק באוקיינוס האטלנטי וכוחות סיוע נשלחו מהליפקס שהייתה עיר הנמל הקרובה ביותר למקום האסון. בדצמבר 1917, בזמן מלחמת העולם הראשונה התפוצצה אניית נשק בנמל. פיצוץ הליפקס גרם למותם של למעלה מ-2,000 איש ולפציעתם של למעלה מ-9,000, ונחשב לאחד מהאסונות הגדולים בהיסטוריה.
עד שנת 1996 התקיימו למעשה ארבע ישויות מוניציפליות בשטח העיר אשר התאחדו ב-1 באפריל של אותה השנה לעיר אחת, לאחר כעשרים שנה של שיתופי פעולה.
פוליטיקה וממשל
הממשל המקומי בנוי על ראש עיר נבחר ומועצה בת 16 נציגים הנבחרים במחוזות בחירה מדי ארבע שנים. תקציבה השנתי של העיר (2015–2016) עומד על 869 מיליון דולר קנדי.
בנוסף על המועצה העירונית, ישנן גם וועדות קהילתיות האחריות על כמספר אזורים בתוך העיר. רוב ההחלטות וועדות אלו כפופות לאישור סופי של המועצה העירונית.
כבירת נובה סקוטיה, האספה הלאומית מתכנסת בהליפקס.
חינוך
להליפקס רשת מפותחת של בתי ספר ציבוריים ופרטיים, המספקת חינוך מכיתות ב' עד כיתה יב', 136 בתי ספר ציבוריים מנוהלים על ידי מועצת בתי הספר האזוריים הליפקס, ואילו שישה בתי ספר ציבוריים מנוהלים על ידי הקונסיל המחוזי. בעיר ישנם ארבעה עשר בתי ספר פרטיים המופעלים באופן עצמאי.