cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראלף ההורס
עלילת הסרט
המלך סוכרי אינו רוצה שוונלופי תשתתף במירוץ ולכן הוא חודר לתוך קוד המשחק, ולוקח את המדליה שאתה נרשמה ונלופי. כשהמלך סוכרי פוגש את ראלף הוא מציע לו את המדליה חזרה בתמורה לכך שישכנע את ונלופי לא להשתתף במירוץ; הוא טוען כי אם ונלופי תזכה במירוץ היא תוכל להשתתף גם במרוצים עתידיים אך מכיוון שהיא באג במשחק השחקנים עלולים לחשוב שהמשחק מקולקל ולכן הוא יתנתק ובמצב כזה יוכלו כל הדמויות לצאת מהמשחק פרט לוונלופי שתישאר בתוכו עקב היותה באג. ראלף אינו מוכן לסכן את ונלופי ולכן הוא הורס את מכוניתה. כשראלף חוזר עם המדליה לעולם המשחק שלו הוא מגלה כי המשחק הוכרז כמקולקל בעקבות היעדרותו והוא עתיד להתנתק. באכזבתו משליך ראלף את המדליה לעבר הדף המכריז על המשחק כמקולקל, מה שגורם לדף ליפול, אז נחשפת לפני ראלף מכונת המשחק של "שוגר ראש" שעליה הוא רואה להפתעתו ציור של ונלופי.
ראלף חוזר לעולם של "שוגר ראש" ושם הוא מגלה מעוזרו של המלך סוכרי, ביל (ריץ' מור), כי ונלופי אכן הייתה בעבר הדמות הראשית במשחק אך המלך סוכרי שינה את קוד המשחק כך שתיחשב לבאג ולדמות שלא אמורה להיות במשחק כדי שיוכל למלוך עליו, בנוסף לכך הוא גם נעל את כל זיכרונות הדמויות על מנת שלא ייזכרו כי ונלופי שחקנית רגילה. לאחר מכן הולך ראלף אל הכלא של המשחק, משחרר את פליקס ומתקן בעזרתו את מכוניתה של ונלופי שהרס קודם לכן. ראלף, ונלופי ופליקס מצליחים להגיע בזמן לתחילת המירוץ.
הסרט מסתיים כשמשחקו של ראלף צובר פופולריות רבה, פליקס וקלהון מתחתנים וראלף משלים עם תפקידו כנבל.
הופעות קמע
סוניק הקיפוד בעצמו הופיע בסרט ואפילו אמר משפט.
כמה דמויות מ-Q*bert הופיעו בסרט כדמויות חוזרות שהוצגו כחסרות בית בעקבות ניתוק המשחק שלהן, הדמויות שהופיעו הן סליק, קויל, סם, אוגי וברט; בסוף הסרט נלקחות הדמויות על ידי ראלף ופליקס למשחק שלהם כשלב בונוס ובכך מקבלות בית.הסצנות בתחנת המשחקים המרכזית ובבר של טאפר כוללות גם הן מספר הופעות קמע: צ'ן-לי, קאמי ובלנקה מסטריט פייטר; פק-מן, בלינקי, פינקי ואינקי מפק-מן; מחלק עיתונים ממחלק העיתונים; שני המחבטים והכדור מפונג; דיג דוג, פוקה ופג'רי מ-Dig Dug; וויקס מ-Qix; הצפרדע מפרוגר; פיטר פפר מ-BurgerTime. בנוסף, במהלך הסרט ישנן מספר התייחסויות ללארה קרופט ומריו אם כי הדמויות הללו אינן מופיעות בסרט; במאי הסרט, ריץ' מור, ציין כי מריו ייקח חלק נרחב בסרט ההמשך.
הפקה
הרעיון המקורי לסרט התפתח בדיסני בסוף שנות ה-80 ונקרא אז "High Score", אך הפיתוח בוטל וחודש מספר פעמים. בסוף שנות ה-90 חזר הפרויקט לפיתוח והפעם תחת השם "Joe Jump", אך בוטל גם הוא בסופו של דבר. באמצע שנות ה-2000 הוחלט בדיסני לקחת את הפרויקט ברצינות רבה יותר תחת השם "ראלף ההורס". קלארק ספנסר, אחד ממפיקי הסרט, אמר כי "הסרט נעשה ברוח החלוציות של וולט דיסני, עשיית סרט מקורי עם נוסטלגיה, רגש והומור שימשוך אנשים רבים".
בדומה למי הפליל את רוג'ר ראביט וסרטי צעצוע של סיפור, ישנן בסרט הופעות אורח רבות של דמויות בדיוניות מוכרות,; במאי הסרט, ריץ' מור, אמר כי "חייבות להיות דמויות אמיתיות ממשחקים אמיתיים על מנת שהסרט יהיה יותר ויותר מציאותי". לצוות הפיתוח של הסרט לקח זמן לבחור דמויות ממשחקי ווידאו כדי להתאים כל דמות למקום המתאים על פי התסריט, ולאחר בחירתן פנו אולפני דיסני לבעלי הזכויות על הדמויות בבקשה לאשר את הופעתן בסרט תוך הבטחה כי יוצגו באופן אותנטי ומתאים לאישיותן. נינטנדו היו מהראשונים לאשר את השתתפות דמויותיהם ואף ביקשו מאוחר יותר סצנה מיוחדת למריו אך הדבר לא יצא אל הפועל. ריץ' מור הפריך בהמשך שמועה כי מריו לא הוצג בסרט מכיוון שנינטנדו בקשו אגרת רישוי גבוהה מדי אך ציין בראיון שמריו ייקח חלק נרחב בסרט ההמשך.
לדברי ריץ' מור, הוחלט לייחד כל אחד משלושת העולמות המופיעים בסרט במראה הדמויות, בתאורה, בצילום, במוזיקה ובכיוון האמנותי. בסרט ישנם 188 דמויות שונות, בודדות וייחודיות, וזהו מספר הדמויות הרב ביתר שהופיעו בסרט מונפש אחד של דיסני (בדרך כלל ישנם 40 - 60 דמויות). כל עולם בנוי בצורה שונה ופיזיקה שונה: "תקן את זה פליקס" בנוי מצורות מרובעות ופיזיקה קופצנית, "חובת הגיבור" בנוי מצורות משולשות ופיזיקה מציאותית ו"שוגר ראש" בנוי מצורות מעוגלות.
הסרט הציג חידושים רבים בטכנולוגיית ההנפשה של דיסני: פונקציות כיווניות משופרות, השתקפויות מציאותיות, מערכת תאורה והצללה מתקדמת, מערכת צילום וירטואלית מתקדמת ואפשרות לעבור סצנות בזמן אמת. מכיוון שחלק נרחב מהסרט מתרחש בעולם המשחק "שוגר ראש" העשוי ממתקים ביקשו באולפני דיסני להפוך את מראה הממתקים למציאותי ככל שניתן, ולשם כך ביקרו האנימטורים של הסרט במפעלים לייצור ממתקים ונעזרו בצלמי אוכל מקצועיים, שהדגימו טכניקות צילום שיהפכו המזון למושך יותר. אנדרי הנדריקסון, מנהל הטכנולוגיות הראשי של אולפני ההנפשה של דיסני, אמר כי "זהו אחד הסרטים הכי מרהיבים שעשינו אך גם אחד הקשים".
הפצה
על פי התכנון המקורי היה תאריך היעד לתחילת הפצת הסרט 22 במרץ 2013, אך מכיוון שהסרט היה מוכן לפני המתוכנן החליטו אולפני דיסני להקדים את הפצתו ל-2 בנובמבר 2012. ההפצה הקולנועית ליוותה את סרט ההנפשה הקצר Paperman שהוקרן לפני הסרט.
הקדימון הראשון לסרט יצא ב-6 ביוני 2012 יחד עם מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה ו-Rock of Ages. במסגרת שיווק הסרט נבנתה מכונת ארקייד מדומה למשחק "תקן את זה פליקס" מהסרט בכנס משחקי הווידאו E3. בנוסף, הוציאה חברת דיסני עוד לפני יציאת הסרט, גרסאות דפדפן, iOS ואנדרואיד למשחקים "תקן את זה פליקס", "שוגר ראש" ו"חובת הגיבור". קדימון שני לסרט יצא ב-12 בספטמבר 2012 יחד עם מוצאים את נמו 3D ופרנקנוויני.
גרסאות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט הופצו לראשונה בצפון אמריקה ב-5 במרץ 2013 על ידי אולפני הבידור הביתי של וולט דיסני, ה-DVD וה-Blu Ray היו להצלחה ודורגו בראש המכירות לאורך זמן רב בארצות הברית. במהלך 2013 נמכרו 2,906,160 יחידות של גרסת ה-DVD של הסרט והוא דורג כסרט הרביעי שמכר הכי הרבה יחידות DVD ב-2013. ב-12 בפברואר 2013 הפך הסרט לזמין להורדה דיגיטלית ברוב העולם. בישראל ניתן למצוא רק את גרסת ה-DVD של הסרט, זו מופצת החל מ-3 באפריל 2013.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקר. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון "טרי" של 86% המבוסס על 163 ביקורות, הקונצנזוס הסכים כי הסרט מצחיק ומשעשע. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 72% המבוסס על 36 ביקורות. רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה ושיבח אותו. בניו יורק טיימס נכתב כי "הסרט הוא פיצוץ של צבע, רעש וכיף במשך 93 דקות". באתר Examiner קיבל הסרט את התואר "סרט האנימציה הטוב ביותר של השנה". במגזין וראייטי שובח את הסרט ונכתב כי הוא גאוני ומופלא. בניגוד לכל הביקורות החיוביות כְּתב העת The Atlantic ביקר את הסרט בצורה שלילית וכתב כי הוא "מיושן ולא מפותח".
גם בישראל זכה הסרט לביקורות חיוביות רבות. דורון פישלר מאתר עין הדג השווה את הסרט לאמיצה שיצא במקביל ואמר כי הוא יותר טוב, והוסיף:
הכנסות
הסרט היה להצלחה מסחרית גדולה. הוא גרף 189 מיליון דולר ברחבי צפון אמריקה ו-281.8 מיליון דולר מחוץ לצפון אמריקה, סך הכל גרף הסרט 471 מיליון דולר הסרט הוא ה-14 בהכנסותיו בשנת 2012, סרט ההנפשה הרביעי המרוויח ביותר ב-2012 וסרט ההנפשה החמישי המרוויח ביותר של דיסני בכל הזמנים. ביום הראשון להקרנתו באמריקה גרף הסרט 13.5 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון גרף הסרט 49 מיליון דולר והיה לסרט הרווחי ביותר בשבוע הראשון להקרנתו של סרטי ההנפשה של דיסני עד שנת 2013 כאשר נשבר השיא על ידי לשבור את הקרח (עם הכנסות של 67.4 מיליון דולר). ההכנסות הגדולות ביותר בשבוע הראשון להקרנת הסרט מחוץ לצפון אמריקה היו בבריטניה, אירלנד ומלטה ($7,150,000); ברזיל ($5,320,000); רוסיה ($5,270,000). בסיכום הכנסות כללי מחוץ לאמריקה הצפונית המרוויחים ביותר היו בבריטניה, אירלנד ומלטה ($36,200,000); יפן ($29,600,000); אוסטרליה ($24,000,000).
בישראל, בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף הסרט $135,952, בסיום הקרנותיו בישראל גרף הסרט $1,745,733.
קבלת האחר
תפנית העלילה המרכזית בסרט היא כשראלף עוזב את עולם משחק הווידאו שלו בזעם לאחר שחבריו למשחק לא קיבלו אותו עקב היותו "רע", לאחר שראלף עוזב הם מבינים כי אם אין מי שיהרוס אין מה לתקן - לכן המשחק לא יכול להתקיים; בנקודה זו מדבר על הסרט על קבלת האחר ועל כך שאין לשפוט מישהו על פי אופי, מראה והתנהגות. נקודה נוספת בסרט המדברת על קבלת האחר היא לאחר שונלופי נרשמת למירוץ וחברותיה למשחק צוחקות על בעיית הפיסקלקציה שלה, מקניטות אותה והורסות את מכוניתה מבלי להתחשב ברגשותיה.
חברתית-כלכלית
דמויות הסרט הראשיות, ראלף וונלופי, מתגוררות במקורות הרוסים ונדחקים בעוד שאר דמויות משחק הווידאו שלהם מתגוררות במקומות גדולים ומפוארים. ראלף מתפרש כאנטי-קפיטליסטי, האקספוזיציה גורמת לו להראות כבחור רע, עני ומחוסר בית, שנאלץ לחיות במזבלה בעוד השאר חיים בבניין גדול ומפואר, דבר זה יכול להתפרש כמסר סוציאליסטי, אם כי הסרט לא פונה לכיוון זה אלא מראה כי ראלף משתמש בשוויון ההזדמנויות שלו על מנת להשיג את מטרתו ולהראות שהוא בסך הכול בחור טוב.
משחקים שיצאו בעקבות הסרט
באוקטובר 2012, עוד לפני הפצת הסרט, הושקו גרסאות דפדפן למשחקים "תקן את זה פליקס", "חובת הגיבור" ו"שוגר ראש" מהסרט באתר הרשמי של הסרט. בנובמבר לאותה שנה הפיצו דיסני אינטראקטיב משחק פלטפורמה הנקרא "ראלף ההורס" עבור נינטנדו DS, נינטנדו 3DS ו-Wii אך הוא זכה בעיקר לביקורות שליליות; באותו החודש הפיצו דיסני אינטראקטיב ו-Activision משחק נוסף המתרחש לאחר אירועי הסרט; עוד באותו החודש הושק משחק סלולרי הנקרא "ראלף ההורס" למערכות iOS ואנדרואיד, שנה לאחר מכן הופץ המשחק גם למערכת Windows Phone 8.
בינואר 2014 החלו להופיע דמויותיהם של ראלף וונלופי בדיסני אינפיניטי וב-7 בינואר החלו להימכר בובות דמותם.
סרט המשך
ב-25 באוקטובר 2012 סיפר ריץ' מור בראיון כי לו ולדיסני ישנם רעיונות רבים לגבי המשך ובראיון נוסף הוא אמר כי מריו וטרון ייקחו חלק נרחב בסרט כזה. בנובמבר 2013 ציין מור כי המדבבים הראשיים פתוחים לגבי דיבוב בסרט המשך, וביולי 2015 סיפר כי ג'ון סי. ריילי כי הוא אף חתם לדיבוב בסרט המשך. בנוסף, בראיון שנתן באפריל 2014 הנרי ג'קמן, כותב הפסקול, הוא אמר כי תסריט סרט ההמשך נכתב. ב-30 ביוני 2016, נודע כי סרט ההמשך יופץ ב-8 במרץ 2018 ובסרט זה "ראלף יעזוב את הארקייד ויהרוס את האינטרנט".
יוליוס כהנהיים
יוליוס פרידריך כֹהנהַיים (בגרמנית: Julius Friedrich Cohnheim; 20 ביולי 1839 - 15 באוגוסט 1884) היה פתולוג יהודי גרמני.
קורות חיים
כהנהיים נולד בדמין (Demmin) שבפומרניה. למד באוניברסיטאות וירצבורג, מרבורג, גריפסוואלד וברלין. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברלין בשנת 1861. לאחר שסיים את הפוסט-דוקטורט שלו בפראג, שב לברלין בשנת 1862, ושהה בה עד 1864, עת הצטרף כמנתח למלחמה כנגד דנמרק, מלחמת שלזוויג השנייה.
בסתיו 1864 הצטרף כהנהיים למכון הפתולוגי של אוניברסיטת ברלין תחת רודולף וירכו, ועבד בו עד 1868. במהלך עבודתו במכון פרסם מאמרים בתחום הפיזיולוגיה הכימית וההיסטולוגיה. בשנת 1867 פרסם את המאמר "Ueber Entzündung und Eiterung" ('על דלקת ומיגול'), שבזכותו התפרסם כפתולוג.
בשנת 1868 מונה כפרופסור לאנטומיה פתולוגית ופתולוגיה כללית באוניברסיטת קיל, וארבע שנים לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ברסלאו. ב-1873 נפל למשכב והפסיק את עבודתו למשך כשנה. ב-1876 עבר לאוניברסיטת לייפציג, בה שהה עד פטירתו.
כהנהיים היה הראשון שהשתמש בשיטת הקפאת מוצגים פתולוגיים לצורך בחינתם - שיטה המקובלת כיום בכל העולם.
כהנהיים נפטר בלייפציג בשנת 1884.
דירה לשניים
דירה לשניים (באנגלית: The Goodbye Girl) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1977, בבימויו של הרברט רוס ותסריט של ניל סיימון, עם ריצ'רד דרייפוס, מרשה מייסון וקווין קאמינגס בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שלושה אנשים שגרים בדירה אחת - שחקן נוירוטי, אם יחידנית ובתה בת העשר.
ריצ'רד דרייפוס זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בגיל 30 והיה השחקן הצעיר ביותר שזכה בפרס זה עד זכייתו של אדריאן ברודי בפרס זה בסרט הפסנתרן (2002).
הסרט זכה לביקורות טובות ופרסים רבים והיה הצלחה מסחרית גדולה.
ב-1993 הופק מחזמר על בסיס אותו תסריט וב-2004 הופק רימייק עם ג'ף דניאלס ופטרישה היטון בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
פולה מקפאדן (מרשה מייסון) היא גרושה ואם יחידנית שגרה במנהטן עם בתה לוסי (קווין קאמינגס) בת העשר ועם בן זוגה טוני. טוני הוא שחקן ועומד לטוס איתן להוליווד אך לפני כן הוא עוזב את הדירה ומשאיר לפולה מכתב כי קיבל הצעה מברטולוצ'י והוא עוזב אותן וטס לאיטליה.
פולה היא רקדנית בת 33 ולא יכולה להתמודד עם רקדניות צעירות. היא פורצת בבכי וכמעט מתמוטטת נפשית. גברים רבים עזבו אותה ואמרו לה "גוד ביי" (מכאן שם הסרט).
פולה לא יודעת שחוזה השכירות על הדירה עליו חתם טוני מאפשר לו להשכירה בשכירות משנה. ללא ידיעתה הוא השכיר את הדירה לשחקן תיאטרון משיקגו בשם אליוט גרפילד (ריצ'רד דרייפוס) שמגיע לניו יורק כדי להשתתף בהצגת ריצ'רד השלישי ב"אוף ברודוויי".
באמצע הלילה מגיע אליוט לדירה ומעיר את פולה. היא בתחילה לא רוצה להכניס אותו אך הוא מודיע לה שהדירה כעת היא לזכותו. לפולה אין ברירה והיא "מאפשרת" לו לגור בדירה עם חוקים שמשתנים מדי יום. הוא נוהג לישון בעירום, לנגן בגיטרה ולעשות מדיטציה בקול.
בעוד שהיחסים בין אליוט לפולה גרועים, מתפתחת ידידות בין לוסי לאליוט.
אליוט מתחיל בחזרות אך הבמאי מארק (פול בנדיקט) רוצה להציג את המלך ריצ'רד השלישי כהומוסקסואל. אליוט מתנגד אך לבסוף מתרצה. פולה ולוסי מגיעים להצגה שנוחלת כישלון חרוץ וביקורות משפילות.
אליוט מיואש ומתחיל לשתות. הוא מוצא עבודה כשומר במועדון חשפנות אך אורח לא מרוצה חובט בו. פולה מוצאת עבודה כמקדמת מכירות של מכוניות סובארו. היחסים בין אליוט ופולה מתהדקים והופכים לאינטימיים.
לבסוף מוצא אליוט עבודה בתיאטרון שוליים. בסוף ההצגה ניגש אליו במאי ומפיק סרטים הוליוודי בשם אוליבר פריי (ניקול ויליאמסון) ומציע לו תפקיד בסרט בסיאטל. אליוט לא יכול לדחות את ההצעה הזאת. הוא אורז את חפציו ומבטיח לחזור בעוד חדשיים. פולה ידועת נטישות לא מאמינה לו אבל כשהוא משאיר את הגיטרה שלו אצלה, היא יודעת שיחזור.
מלכי שוודיה
היסטוריה
לאורך כל השנים היו למלך שוודיה סמכויות שלטוניות מעטות. לרוב הוא שימש כשר המלחמה, שופט עליון וכראש הכניסה במקדש באופסלה. בעוד שעד 1250 היה מלך שוודיה ראש לאוסף של שבטים ונחלות פיאודליות בעלות מגנאטים חזקים, הרי שלאחר הצלחת תנועת הפולקונג (Folkung) בהנהגתו של בירגר יארל ובתמיכת האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי, חל שינוי לכיוון איחוד האומה תחת הכתר וחוק הכנסייה הקתולית. בנו של בירגר, מגנוס השלישי, מלך שוודיה, היה למלך השוודי הראשון שאיחד תחתיו את האומה.
סרטים המבוססים על DC קומיקס
סרטים המבוססים על DC קומיקס הם סרטי קולנוע, סרטי טלוויזיה, סרטי לייב אקשן, סרטי אנימציה, סרטי וידאו, סרטי סטרימינג וסרטים תיעודיים המתבססים על DC קומיקס, אחת מהוצאות הקומיקס האמריקאיות הגדולות והוותיקות בארצות הברית.
מלכי שוודיה
היסטוריה
המספור המבולבל משהו של המלכים השוודים נובע מאותה הסיבה: במאה ה-16 המלכים אריק הארבעה עשר וקרל התשיעי אימצו את המספור שלהם לפי ההיסטוריה הדמיונית של השוודים והגותים שנכתבה בשנת 1554 על ידי הארכיבישוף יוהנס מגנוס. למרות העדר הבסיס ההיסטורי למספור זה (לפי הרישומים ההיסטוריים המקובלים היו רק חמישה מלכים שוודים בשם אריק לפני אריק הארבעה-עשר ורק שני מלכים בשם קרל לפני קרל התשיעי) הוא נותר כמספור המקובל במונרכיה עד ימינו.
בנוסף לרשימת המלכים המוצגת כאן, בין השנים 1599 ל-1660 טענו מלכי האיחוד הפולני-ליטאי את הכתר השוודי למרות הדחתו של המלך זיגמונט השלישי. מרבית המלכים השוודים היו גברים אולם במהלך ההיסטוריה שוודיה נשלטה על ידי שלוש נשים שמלכו בממלכה: מרגרטה (1389-1412), כריסטינה (1632-1654), ואולריקה אלאונורה (1718-1720). נשים אלו מלכו יחד עם בעליהן או כתוצאה מכך שלא היה שום יורש זכר לממלכה. עם זאת בשנת 1980 הוחלט לשנות את חוקי ירושת הכתר השוודי כך שיורש העצר יהיה הילד הבכור של המונרך המכהן, בין אם זכר או נקבה. החוק שונה על מנת לאפשר לוויקטוריה, בתו הבכורה של קרל השישה עשר, לרשת את כס המלוכה עם מותו של אביה.
סרטים המבוססים על DC קומיקס
מאז 2013, DC הייתה שותפה ביצירת היקום הקולנועי של DC ובשנת 2017 החלה לפעול חטיבת קולנוע של החברה, DC Films שהפכה בשנת 2022 ל-DC Studios.
מלכי שוודיה
שושלת מונסו
שושלת מונסו, הנקראת גם, שושלת אופסלה או השושלת הישנה, הייתה שושלת המלכים הראשונה של שוודיה שלה סימוכים היסטוריים. ניתן למצוא מידע מקיף על שושלת זו בסאגות אולם המלכים המוזכרים בהן לפני המאה ה-10 נחשבים לאגדתיים לגמרי או לפחות אגדתיים בחלקם.
שושלת סטנקיל ובני זמנה
שושלת סטנקיל מוצאה באזור וסטרה ייטלנד ונקראת על שם המלך הראשון מהשושלת.
סרטים המבוססים על DC קומיקס
Fleischer/Famous
סרטים משנות 1941-1943
מלכי שוודיה
שושלת סוורקר ושושלת אריק
לאחר היכחדותה של שושלת סטנקיל בשנת 1130 פרצה בממלכה מלחמת אזרחים בין שושלת סוורקר מהמזרח ושושלת אריק מהמערב, שהחליפו ביניהן את כס המלוכה מספר פעמים במהלך המאות ה-12 וה-13.
סרטים המבוססים על DC קומיקס
Batman Unlimited
סרטים של מותג הצעצועים מארצות הברית Batman Unlimited
מלכי שוודיה
שושלת ביילבו
שושלת ביילבו, הידועה גם בשם שושלת פולקונג, הייתה בית אצולה שרבים מחבריו החזיקו בתואר "יארל" (Jarl), שהיה מעין משנה למלך שוודיה, בין המאות ה-11 ל-13. חברי השושלת נישאו במהלך השנים לכל משפחות המלוכה בסקנדינביה עד שבשנת 1250, לאחר מותו של המלך אריק האחד עשר ללא יורש, נבחר להחליפו ולדמאר, המלך הראשון משושלת זו, אולם השליט בפועל היה אביו, העוצר בירגר יארל.
תקופת איחוד קאלמאר
בשנת 1389 הדיחה מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק, אלמנתו של הוקון השני, את המלך אלברכט מכס המלוכה השוודי. כיורשת לכס המלוכה הדני, הנורווגי והשוודי היא איחדה את תחת שביטה את כל סקנדינביה וכן את איסלנד, גרינלנד, איי פארו, איי שטלנד ואיי אורקני. איחוד זה, שנקרא איחוד קאלמאר, עמד למעלה ממאה שנה עד לשנת 1523.
סרטים המבוססים על DC קומיקס
Adventures of Captain Marvel
סדרת סרטים משנת 1941
The Miraculous Blackhawk Freedom's Champion
סדרת סרטים משנת 1952 בהפקת סם כצמן
יחסי ניגריה–שווייץ
יחסי ניגריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, ניגריה היא אחת המדינות המרכזיות איתן משתפת שווייץ פעולה באפריקה שמדרום לסהרה ולפיכך היחסים שבין שתי המדינות הם עמוקים, חמים וקרובים בין אם ברמה הכלכלית ובין אם ברמה הפוליטית.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה ב-1 באוקטובר 1960, היום בו הוכרזה העצמאות מן הממלכה המאוחדת. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים מעט לאחר מכן ושווייץ פתחה שגרירות בלאגוס כשנה לאחר מכן. שווייץ העבירה את שגרירותה מלאגוס לבירה החדשה של המדינה, אבוג'ה, ושנמכה את הדרג של המבנה בלאגוס לקונסוליית כבוד.
ב-2011 ניגריה ושווייץ חתמו על הסכם בנושא הגירה, אשר מהווה את מרכז היחסים ביניהן. שתי המדינות לקחו על עצמן לקדם את הנדבכים הטובים שבהגירה ולהילחם בנדבכם השליליים שבה. ניגריה הסכימה לפעול למען החזרת בני ארצה שנכנסו לשווייץ באופן לא חוקי. ישנו שיתוף פעולה טכנולוגי בין שני הצדדים על מנת לזרז ולפשט את התהליך. שווייץ יצאה בקמפיין לניגרים בו עודדה אותם להישאר בארצם ולא להגר באופן לא חוקי.
שווייצרים בניגריה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בניגריה מאתיים שמונים ושניים אזרחים שווייצרים, רובם התרכזו בעיר לאגוס.
פרכוס א-טוני
התקף א-טוני (הנקרא גם אירוע נפילה, התקף א-קינטי) כולל אובדן פתאומי של טונוס השרירים הנגרם על ידי שינוי זמני בתפקוד המוח. ההתקפים קצרים מאוד – בדרך כלל פחות מ-15 שניות. ההתקפים מתחילים בילדות ועלולים להמשיך עד הבגרות. ההתקף עצמו לא גורם לשום נזק, אבל איבוד השליטה בשרירים עלול לגרום לנזק עקיף כתוצאה מנפילה. ניתן להשתמש באלקטרואנצפלוגרם על מנת לאשר אבחון. התקף כזה יכול להצביע על תסמונת לנוקס-גסטו.
התקפים א-טוניים יכולים להתרחש בעמידה, הליכה או ישיבה ולעיתים ניכרים בצניחת הראש (שרירי הצוואר מתרפים) והנזק נגרם, לפעמים, מפגיעה בפנים או בראש. כמו ברוב מקרי האפילפסיה אין צורך בעזרה ראשונה לאחר ההתקף, מלבד במקרים בהם יש פגיעות כתוצאה מהנפילה. במקרים אחדים אדם יכול להיות משותק באופן זמני בחלק מגופו. דבר זה לא נמשך, בדרך כלל, יותר מ-3 שניות. התקפים א-טוניים מתרחשים בדרך כלל בחולים עם אפילפסיה קשה.
לואי קאפל
לוּאִי קַפֶּל (בצרפתית: Louis Cappel; 15 באוקטובר 1585 – 18 ביוני 1658) היה כומר ומלומד צרפתי פרוטסטנטי. קאפל שהיה הוגנוט, נולד בסנט אלייר (St Elier), ליד סדאן. הוא למד תאולוגיה ב וב, וערבית באוניברסיטת אוקספורד, שם שהה שנתיים. בגיל עשרים ושמונה קיבל את הקתדרה לעברית בסומיר וכעבור עשרים שנה מונה לפרופסור לתאולוגיה. בין חבריו המרצים היו ו.
כתביו על הטקסט המקראי העברי
כחוקר עברית ערך קאפל מחקר מיוחד על תולדות נוסח המסורה העברי של התנ"ך, מה שהוביל אותו למסקנה שניקוד התנועות וההדגשות אינן חלק מקורי מהשפה העברית, אלא הוכנסו על ידי בעלי המסורה היהודים, לא לפני המאה ה-5; הוא גם הגיע למסקנה שהתווים העבריים הפרימיטיבים הן אלה המוכרות כיום כשומרונים, בעוד שתווים המרובעים הן מארמית והוחלפו בתווים העתיקים יותר בזמן גלות בבל. הוא פרסם את מסקנותיו בעילום שם, אך בתמיכתו המפורשת של תומאס ואן ארפה, בספרו Arcanum punctuationis revelatum (בלטינית: "סוד הפיסוק נחשף"; ליידן, 1624).
דעותיו של קאפל לא היו חידוש מוחלט. כמעט מאה שנה קודם לכן, אליהו בחור (1469–1549) הוכיח ב-1538 שלא הירונימוס ולא התלמוד לא הראו היכרות כלשהי עם הניקוד, המצאה יהודית עדכנית יחסית. בתגובה לטענה שהפרוטסטנטים, למרות טענתם שלא ללכת אחר דבר מלבד כתבי הקודש בלבד (sola scriptura), היו לפיכך תלויים במציאות במסורת היהודית, הצהירו פרוטסטנטים רבים שהניקוד הוא למעשה עתיק ומהווה חלק מהותי מכתבי הקודש בהשראת אלוהית. עיקרם של תומכי דעה זו היו יוהאן בוקסטורף האב ובנו יוהאן בוקסטורף הבן.
בשנת 1634 כבר השלים קאפל עבודה על יצירה חשובה שנייה, Critica sacra: sive de variis quae in sacris Veteris Testamenti libris occurrunt lectionibus (ביקורת קדושה: או על הגרסאות השונות המתרחשות בספרי הקודש של הברית הישנה), אך בשל ההתנגדות העזה לספר הצליחו דתיים השותפים לדעתו להדפיס אותו רק בשנת 1650, 15 שנים אחרי שנכתב, בעזרת בנו, שהפך לקתולי (לפי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה) או (לפי מייקל סי לגאספי ב-2010) של הכומר הקתולי- המלומד.
בספר זה, קאפל לא רק העלה שאלות לגבי גיל הניקוד בתנ"ך העברי: הוא הכחיש שאפילו הטקסט העברי העיצורי ששרד שימר את הכתב המקורי של כתבי הקודש. הוא הבדיל בין התוכן בהשראה האלוהית של כתבי הקודש לבין התהליך האנושי לחלוטין של העברתו בטקסטים המופקים בידי אדם עם גרסאות הנובעות יותר מכל משגיאות כתיב ושצריכים תיקון בעזרת השוואת גרסאות והעלאת השערות. ההבדלים בין הטקסטים וההבדלים בין הנוסחים העתיקים לבין נוסח המסורה שכנעו אותו שרעיון שלמות הטקסט העברי, כפי האמינו בו הפרוטסטנטים, אינו בר קיימא. זה הסתכם בהתקפה על ההשראה המילולית של הכתובים. עם זאת, עד כמה שההתנגדות לדעותיו הייתה מרה, לא עבר זמן רב עד שתוצאותיו התקבלו על דעת החוקרים.
קרופורד האוול טוי וקארל היינריך קורניל מצהירים באנציקלופדיה היהודית: "לזכותו המתמשכת של קאפל יאמר שהוא היה הראשון שהעז לבצע, בבהירות, בהתעמקות ובשיטתיות מופתיים, טיפול פילולוגי ומדעי טהור של הטקסט של התנ"ך".
אייבר
אייבר (בספרדית: Éibar; באנגלית: Éibar) היא עיר במחוז גיפוזקואה שבחבל הבסקים, ספרד. באייבר 27,138 תושבים נכון ל-2018.
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה בשנת 1346 וקיבלה ממנו את השם וילאנובה דה סן אנדרוס דה היבר. לאייבר, כמו לשאר היישובים בעמק, הייתה תעשייה המבוססת על ייצור ברזל ונשק. בשנת 1794, העיר הותקפה על ידי הצרפתים שהרסו את העיר.
בשנות מלחמת האזרחים בספרד, נהרסה אייבר כמעט לחלוטין. הבנייה המחודשת הביאה את העיר לכדי פיתוח תעשייתי חשוב ועלייה דמוגרפית, שכן אייבר הגיע לכמעט 40,000 תושבים בתוך שנים ספורות.
בשל חוסר המקום ביחס לגידול בדמוגרפיה, מספר מפעלים גדולים עזבו את העיר והמשבר התעשייתי בשנות ה-80 גרם לחלק ניכר מאוכלוסיית העיר לעזוב.
ספורט
אייבר היא ביתה של מועדון הכדורגל אייבר (סוסיאדד דפורטיבה אייבר) אשר משחק בלה ליגה, הליגה הבכירה בספרד מאז 2014. הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני איפורואה ובו 7,083 מקומות ישיבה. קבוצת הנשים בכדורגל של העיר משחקת גם היא בליגה הבכירה (Primera División) החל מעונת 2019/2020.
מאז שנת 2009 העיר מארחת סיום שלב שנתי בטור של חבל הבסקים, לרוב לאחר שהרוכבים רכבו באלטו דה ארייט.
איתי בר-סימן-טוב
איתי בר-סימן-טוב הוא פרופסור חבר וראש המעבדה למשפט, מדעי המידע ואתיקה דיגיטלית בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בר-סימן-טוב מכהן כחבר בוועד המנהל של המכון למדעי הנתונים (Data Science Institute) של האוניברסיטה וכעמית בכיר ב-Jean Monnet Centreof Excellence on Digital Governance (DIGOV). הוא מכהן גם כראש התכנית המשולבת לתואר במשפטים ותואר שני במדע המדינה; כיו"ר משותף של האגודה הישראלית לחקיקה; וכעורך ראשי של כתב העת הבינלאומי The Theory and Practice of Legislation.
ביוגרפיה מקצועית
לפני שהצטרף לסגל הפקולטה למשפטים בבר-אילן, לימד בר-סימן-טוב בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. לפני כן כיהן כמתמחה וכעוזר משפטי לשופטת דורית ביניש בבית המשפט העליון, וכעוזר מחקר למשנה לנשיא (בדימוס) פרופ' מנחם אלון. הוא בעל תואר דוקטור ומאסטר במשפטים (בהצטיינות יתרה) מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק ותואר ראשון במשפטים (בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות ציבורית
בר-סימן-טוב הוא מיוזמי קואליציית המרצים לשלטון החוק שהוקמה בשנת 2019, בתגובה ליוזמות חקיקה של פסקת התגברות. הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד רפורמת לוין.
חיים אישיים
איתי הוא בנם של רונית ויעקב בר-סימן-טוב.
פרסים ומלגות
בר-סימן-טוב זכה בפרסים רבים, ביניהם:
כמו כן הוא ונבחר לרשימת המרצים מעוררי ההשראה בישראל של התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. נוסף על כך הוא זכה במענקי מחקר ומלגות רבים, בין היתר, מהקרן הלאומית למדע, מהקרן הגרמנית ישראלית למחקר ופיתוח מדעיים (German-Israeli Foundation for Scientific Research and Development), מה-Volkswagen Foundation, מה- Israel Institute, ממשרד המדע והטכנולוגיה, מהמכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות, מקרן פולברייט ומקרן פישמן.
מחקר
תחומי המחקר של בר-סימן-טוב הם תורת החקיקה, פרלמנטים, ורגולציה, משפט חוקתי ותיאוריה חוקתית, והממשקים שבין המשפט למדעי הנתונים/ אינטליגנציה מלאכותית.
הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס
הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס (SSR LiB) שניתן לכנותה ליטבל, הייתה רפובליקה סובייטית שהתקיימה בתוך שטחי ליטא המודרנית ורוב שטחי בלארוס המודרנית במשך כחמישה חודשים במהלך מלחמת ליטא-סובייטית ומלחמת פולין-סובייטית ב-1919. הרפובליקה נוצרה בפברואר 1919 באופן רשמי באמצעות מיזוג הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית קצרת-הימים, והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס.
הרפובליקה הסוציאליסטית של ליטא ובלארוס, ליטבל, מתוארת לעיתים קרובות כמדינת בובות של רוסיה הסובייטית,  במהלך קיומה הקצר הייתה לממשלת ליטבל SSR LiB סמכות מוגבלת על השטחים שבבעלותה. עד אוגוסט 1919 איבדה ליטבל שליטה על כל השטחים הנטענים שלה, כאשר הצבא הפולני ובמידה פחותה הצבא הליטאי התקדמו.
רקע כללי
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918, החלה רוסיה הסובייטית להתפשט לכיוון מערב, בעקבות הצבא הגרמני הנסוג. בניסיון להפיץ את המהפכה הפרולטרית העולמית, ביקשה רוסיה להקים רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות במזרח אירופה. עד סוף דצמבר 1918 הגיעו כוחות בולשביקים לליטא. הבולשביקים ראו במדינות הבלטיות מחסום או גשר למערב אירופה, שם יוכלו להצטרף למהפכה הסובייטית ההונגרית ולמהפכה הגרמנית.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא הוכרזה ב-16 בדצמבר 1918 והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ביילורוסיה (SSRB) הוקמה ב-1 בינואר 1919. ב-16 בינואר 1919, פרסם הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים) שתי החלטות הנוגעות לשתי הרפובליקות הסובייטיות החדשות של הגבול המערבי; האחת קוראת לאיחוד של ליטא הסובייטית ובילורוסיה הסובייטית, והשניה קוראת להעברת מחוז ויטבסק, מחוז סמולנסק ומוגילב מהרפובליקה הסובייטית הביילורוסית לרוסיה הסובייטית. ב-22 בינואר 1919 הגיע אדולף יופה למינסק, כנציג מרכז מוסקבה, עם משימה להשליט סדר בקרב ההנהגה הבולשביקית הלוחמת בביילורוסיה. המנהיגים הבולשביקים הביילורוסים דחו את רעיון המיזוג עם ליטא ואת הניתוק של שלוש המחוזות המזרחיים של ביילורוס מה-SSRB. הם מחו בפני הוועד המרכזי של RCP(b) וגזרו שאדולף יופה אינו כשיר.
הקונגרסים במינסק ובווילנה
הקונגרס הסובייטי הראשון של ביילורוסיה נערך במינסק 2-3 בפברואר 1919. הוועד הפועל המרכזי של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (RSFSR) יוצג בקונגרס על ידי היו"ר שלה יעקב סברדלוב. לפני פתיחת הקונגרס הסכימה ההנהגה הסובייטית הביילורוסית, לפיצול הרפובליקה שלהם. בקונגרס פרשו המשלחות ממוגילב, סמולנסק, ויטבסק מההליכים בדרישה לשלב מחדש את מחוזותיהן ב-RSFSR. הקונגרס קבע לאחר מכן ששטח בלארוס -SSRB יוגבל למחוזות מינסק ולמחוז גרודנו. למעשה, בהתחשב במלחמה המתמשכת, מהלך זה הותיר את ממשלת ה-SSRB בשליטה על שישה אויז'דים (חלקים) בלבד של מחוז מינסק.
סברדלוב נשא נאום שקרא לאחדות בין ביילורוסיה הסובייטית וליטא הסובייטית, שלדבריו הוא הכרחי כדי להילחם במתנגדי הסוציאליזם הבולשוביקי הוא טען שמדינה ליטאית-ביילורוסית מאוחדת היא הכרח להתמודדות עם מגמות לאומיות-שוביניסטיות (כולל בשורות הקומוניסטיות). מכיוון שהצעתו של סברדלוב זכתה לתמיכת רוב (במיוחד מצד צירים מהבסיס), הטיל הקונגרס על הוועד הפועל המרכזי של ביילורוסיה ה-SSRB, לפעול לאיחוד עם הרפובליקה הסובייטית של ליטא.
ברוח דומה, הקונגרס הראשון של ליטא הסובייטית, שהתכנס בווילנה בין ה-18 ל-20 בפברואר 1919 והשתתפו בו 220 צירים, בחן את הדו"ח של ממשלת הפועלים-איכרים הזמנית של ליטא בשאלת איחוד עם ביילורוסיה. הקונגרס הסכים על איחוד הרפובליקות המועצות הליטאיות והביילורוסיות והפדרציה שלהן עם הרפובליקה הסובייטית הרוסית. בהחלטת קונגרס וילנה נכתב "בהכרה בקשר הבלתי נפרד שלנו עם כל הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות, הקונגרס מורה לממשלת הפועלים והאיכרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא ובילורוסיה לפתוח במשא ומתן לאלתר עם העובדים, וממשלות האיכרים של ה-RSFSR, לטביה, אוקראינה ואסטלנד, במטרה להרכיב את כל הרפובליקות הללו לישות סוציאליסטית RSFSR אחת"
ייסוד ה-SSR LiB – הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס
ב-27 בפברואר 1919 קיימו ועד הפועל המרכזי של הרפובליקה הסובייטית הליטאית והבלארוסית, ליטבל, ישיבה משותפת בווילנה. הפגישה בחרה את הנשיאות של הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות של ליטא ובלארוסיה עם קז'ימייז' צ'יכובסקי (Kazimierz Cichowski) בראשה. הפגישה ייסדה את מועצת הקומיסרים העממיים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא ובלארוסיה בתור הקבינט הממשלתי של הרפובליקה הסובייטית המאוחדת החדשה, בראשות וינקאס מיקביצ'יוס-קפסוקאס (Vincas Mickevičius-Kapsukas). מנהיגי הקומוניסטים המקומיים הצליחו להתנגד לדרישה שאדולף יופה יהפוך לראש הרפובליקה, אם כי הוא נשאר באזור כנציג מרכז מוסקבה.
הפגישה ב-27 בפברואר 1919 קיבלה בחוסר רצון את הפרדת מחוזות מוגילב, סמולנסק וויטבסק מביילורוסיה. וילנה הפכה לבירת הרפובליקה הליטאית-ביילורוסית החדשה. עם זאת, רוב מוסדות השלטון של SSR LiB נותרו במינסק או בסמולנסק. בעת הקמתה, בשטחים שבשליטת הרפובליקה החדשה בנפות מינסק, וילנה וקובנה הייתה אוכלוסייה של כ-4 מיליון איש.
קונגרס איחוד של המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובילורוסיה התקיים בווילנה 4–6 במרץ 1919. בחזית החקלאית, הקונגרס המאוחד החליט נגד פירוק אחוזות שהוחרמו. במקום לחלק את האחוזות לצורך חלוקה מחדש לאיכרים קטנים וחסרי קרקע, הקונגרס של איחוד המפלגות בחר בהפיכת האחוזות לחוות מדינה קיבוציות, החלטה שהגבירה את התסכול של האיכרים ביחס למפלגה.
פינוי למינסק
כשהצבא הפולני התקדם לעבר וילנה, הקימה מועצת הקומיסרים העממיים את מועצת ההגנה של הליטבל – SSR LiB. המצב בווילנה היה כאוטי, כאשר ממשלת ליטבל קיימה 16 ישיבות בשבוע שבין בין ה-8 באפריל ל-15 באפריל 1919. אוכלוסיות פולניות מקומיות תמכו במתקפה של הצבא הפולני על וילנה, שנמשכה בין ה-17 ל-21 באפריל 1919.
ממשלת ליטבל פונתה לדאוגבפילס ב-21 באפריל 1919. אובדן בירת ליטבל ערער את המורל של התנועה הקומוניסטית באזור. רפובליקת ליטבל עשתה שלושה ניסיונות כושלים להשתלט מחדש על וילנה מידי הצבא הפולני. ב-28 באפריל 1919 הועברה הממשלה למינסק, שהוכתרה כבירתה החדשה של הרפובליקה. אולם הפינוי לא נעשה בצורה מסודרת, חלק ניכר מהחומרים ומצוות המוסדות הממשלתיים נותרו מאחור בווילנה. כשהם היו במינסק, הקומיסריאטים העממיים לא התחילו להקים מוסדות חדשים, אלא הטמיעו את המבנים הקיימים של ועדת המהפכה המהפכנית של מחוז מינסק בקומיסריונים משלהם.
פינוי לבוברויסק
במאי 1919, עם התקדמות הכוחות הפולניים למינסק, נסוגו מועצת הקומיסרים העממיים וכמה קומיסרי העם לבוברויסק. ב-30 במאי 1919 חתם הוועד הפועל המרכזי של ליטבל על הסכם עם ממשלת RSFSR (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית), המעביר את ניהול ענייני הצבא והכלכלה של ליטבל לממשלת RSFSR. מועצת ההגנה נשארה במינסק. עם זאת, עד אמצע יוני איבדה ליטבל שליטה אפילו בפריפריה של העיר מינסק. מספר מרידות אנטי-סובייטיות התרחשו בחלקים שונים של האדמות שנתבעו על ידי ליטבל, כאשר הצבאות הירוקים (Green armies) השתלטו על אדמות.
ב-13 ביולי 1919, הגיע יוסיף סטלין, כדי לפקח על החזית המערבית. הוא הציע לפזר את מועצת ההגנה של ליטבל ואת מועצת הקומיסרים העממיים. הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובילורוסיה התנגד להצעתו של סטלין, בטענה שהמהלך יביא לסופה של הרפובליקה. ב-17 ביולי 1919, בפגישה משותפת של הוועד הפועל המרכזי של ה-SSRLiB ליטבל, קיבלו הסובייטים של מינסק והמועצה המרכזית של האיגודים המקצועיים את ההחלטה לפזר את מועצת ההגנה. בשלב זה שלטו הכוחות הפולניים בכ-75% מהשטחים שנתבעו על ידי ליטבל.
חילופי שבויים
בעקבות החלטה של הוועדה הצבאית-מהפכנית של ליטבל, ב-2 באפריל 1919, נערכו חילופי שבויים, כאשר הצבא הגרמני שחרר 24 אסירים, פעילים פוליטיים בולשיביקים, תמורת 13 חברי המשלחת הגרמנית עצורים בווילנה ובקאישיאדוריס. משא ומתן נוסף הביא לשחרורם של 25 אסירים קומוניסטים נוספים.
נפילת מינסק ובוברויסק
ב-8 באוגוסט 1919 כבשו כוחות פולנים את מינסק. עד 20 באוגוסט 1919 הגיעו הכוחות הפולניים לנהר ברזינה. ב-28 באוגוסט נסוגה הארמייה ה-16 הסובייטית מבוברויסק והתבצרה על הגדה השמאלית של נהר ברזינה. הוועדה המהפכנית של מחוז מינסק פונתה לסמולנסק. בסמולנסק חדלה לתפקד הוועדה המהפכנית של מחוז מינסק. הסמכות לנהל את ה-uyezds הבלתי כבושים של SSR LiB הועברה לרשויות של נפת גומל ונפת ויטבסק. בהתבסס על המחלקות לשעבר של הוועדה המהפכנית של מחוז מינסק הוקמה ועדת החיסול של המוסדות המפונים של ליטא ובלארוס. ב-27 באוגוסט 1919 כבשו כוחות פולנים את נובואלקסנדרובסק, ובכך איבד ה-SSR LiB שליטה על העיירה האחרונה בשטחים שנתבעו על ידי הרפובליקה. עד ספטמבר 1919 התייצבה החזית הפולנית-סובייטית לאורך קו הנהרות המערבית דווינה – פציץ' – ברזינה.
השלבים האחרונים של הרפובליקה
בספטמבר 1919, רוסיה הסובייטית כבר הכירה בליטא העצמאית והציעה לנהל משא ומתן על הסכם שלום. באפריל 1920 החל הצבא האדום לכבוש מחדש את ביילורוסיה מידי הכוחות הפולניים.
ב-11 ביולי 1920 כבש הצבא האדום את מינסק. הסכם השלום הסובייטי-ליטאי נחתם ב-12 ביולי 1920. פגישה של שלוש מפלגות – המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובילורוסיה (מיוצגת על ידי וילהלם קנורין, יוסיף אדמוביץ ' ואלכסנדר צ'רביאקוב), הארגון הקומוניסטי הביילורוסי של וסבולוד איגנטובסקי וה"בונד היהודי הכללי" בראשות ארן ויינשטיין – התקיימה ב-30 ביולי 1920, שהחליטה להקים מחדש רפובליקה סובייטית ביילורוסית. הוקמה ועדה מהפכנית צבאית בילורוסית, שהייתה אמורה לשמש סמכות זמנית לשעת חירום באזורים הבילורוסים שבשליטת ברית המועצות – המורכבת מקנורין, אדמוביץ', צ'רביקוב, א. קלישבסקי, איגנטובסקי, ויינשטיין. קלישבסקי מונה כמזכיר הזמני של הוועדה המהפכנית הצבאית של ביילורוס.
ממשל
רשמית, הייתה הליטבל SSR LiB מדינה ריבונית. עם זאת, בפועל, היה תפקיד הממשל מוגבל ביותר. ליטבל הוקמה בהשתתפות פוליטיקאים מקומיים, אך למעשה נשלטה במלואה ממוסקבה. יופה, כנציג מרכז מוסקבה, בחר בעצמו רבים מחברי הממשלה המרכזיים. תהליך הרכבת הממשלה התאפיין במתיחות בין יופה לקומוניסטים מקומיים, מאחר שהראשונים לא קידמו את הנציגים מהאינטליגנציה המקומית והענישו מנהיגים מקומיים שהתנגדו לאיחוד הרפובליקות הסובייטיות של ליטא ובלארוס.
לרפובליקה היו חמש שפות רשמיות; רוסית, בלארוסית, ליטאית, פולנית ויידיש. בפועל, רוסית הייתה השפה השלטת בעניינים ציבוריים, בעיקר בהיותה שפתם של חיילי הצבא האדום.
הוועד המנהל המרכזי
ב־27 בפברואר 1919, התקיים כינוס של הוועד המנהל המרכזי של איכרים והפועלים הסובייטים, הו היו חברים 100 נציגים חברים, מתוכם 91 היו קומוניסטים. הוועד הפועל המרכזי בחר נשיאות עם קז'ימייז' צ'יכובסקי (Kazimierz Cichowski) כיושב הראש ואת יוזף אונשליכט (Józef Unszlicht) כסגנו.
קומיסרי העם
בזמן ייסוד הרפובליקה נוצרו קומיסריאטים (משרדים) עממיים לענייני חוץ, פנים, חקלאות, תקשורת, חינוך, מימון, מזון, עבודה, משפט, פוסט וטלגרף, לענייני צבא והמועצה העליונה לכלכלת העם. למחרת החליטה מועצת הקומיסרים העממיים להקים שני קומיסרים עממיים חדשים; שירותי בריאות והגנה חברתית, על ידי הסרת תחומים אלה מאחריותו של הקומיסריון העממי לענייני פנים. הקומיסריון העממי לענייני חוץ לא היה פעיל. כמה קומיסריטים עממיים אחרים (כגון הקומיסריטים לענייני צבא, מידע, דואר וטלגרף וכו', נוהלו ישירות על ידי הקומיסריטים העממיים של RSFSR (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית).
חטיבות אדמיניסטרטיביות
הרפובליקה ביקשה לשלוט במחוז וילנה, מחוז קובנה, מחוז מינסק, מחוז גרודנה (למעט מחוז בלוסטוקסקי, מחוז בלסקי וסוקולסקי) ומחוז סובלקי – שטחים עם אוכלוסייה כוללת של כשישה מיליון.
כלכלה
האיכרים המקומיים דחו את החרמת הרכוש (ההלאמה) והתנגדו לשיתוף פעולה עם השלטונות הסובייטיים. המפלגה הקומוניסטית פרסה כוחות צבאיים וחצי-צבאיים כדי לתפוס תוצרת חקלאית, על מנת להתמודד עם המחסור במזון בערים. בכך החמירה עוד יותר את העוינות בין הממשלה למגזרים החקלאיים. עד יוני 1919 שרר רעב ברפובליקה. למרות המחסור במזון המקומי, נדרשה ליטבל על ידי רוסיה הסובייטית לספק מזון לרוסיה הסובייטית ולצבא האדום, מה שגרם למתיחות בין ההנהגות של שתי הרפובליקות הסובייטיות.
צבא
צבא הכוחות המזוינים של ליטבל הוקם ב-13 במרץ 1919 על בסיס הצבא המערבי הרוסי. הוא כלל ארבע דיוויזיות (חטיבות) רובאים. הצבא הליטאי-בלארוסי היה פעיל מרגע שהוקם, ונלחם נגד כוחות פולנים וגרמנים.
במרץ 1919 פרסמה ממשלת ליטבל צו הקורא לגיוס חובה של כל הגברים בגילאי 18 עד 40, כמו גם חובת עבודה לייצור. גזירת הגיוס נתקלה בהתנגדות מצד אוכלוסיות מקומיות, ולא ניתן היה ליישם אותה במלואה. הצבא הליטאי-בלארוסי סבל מעריקות מסיביות, נכון ליוני 1919 דווח שיש כ-33,000 עריקים מהצבא הסובייטי בנפת מינסק.
תרבות
מעל 10% מאוכלוסיית המדינה היו יהודים דוברי יידיש, ומבחינה תרבותית הייתה השפעתם משמעותית. כשהצבא האדום כבש את וילנה, מרכז מוסקבה הנחה את רוב צוות הקומיסריון היהודי (Jewish Commissariat) לעבור לבירת ליטבל החדשה כדי לגבור על האינטליגנציה היידישיסטית שם. דניאל צ'רני (Daniel Charney), מונה לאחראי פעילויות תרבות בשפת היידיש; ונדרש לארגן מחדש ספריית יידיש סובייטית מרכזית (איסוף חומרים מארכיונים שהופקעו), פרסום כתבי עת חינוכיים ותרבותיים בשפת היידיש וקליטת הלהקה הווילנאית לתיאטרון הממלכתי של ליטבל ביידיש שהיה אמור להיות מוקם
מדינת בובות
היסטוריונים שונים סיפקו הסברים שונים מדוע הוקמה ליטבל SSR LiB. בזמן הקונגרס הכל-בלארוסי של הסובייטים בפברואר 1919, נימוק ההצדקה הרשמי היחיד שסיפק את מיזוג הרפובליקות הסובייטיות של ליטא ובלארוס היה פרשנות מעורפלת בהצהרת הקונגרס על "הזהות ההיסטורית של האינטרסים הכלכליים" של ליטא ובלארוסיה., ללא כל אזכור של מוצא אתני או לאום.
כמה היסטוריונים ממסגרים את חווית הליטבל כניסיון כושל ליצור מדינת בובות רוסית סובייטית לאורך גבולה המערבי; המונח 'מדינת בובות' שימש את פיוטר לוסובסקי (Piotr Łossowski), דייוויד ר. מרפלס (David R. Marples), פר אנדרס רודל (Per Anders Rudling), ועוד, שכתבו על כך.
הנוסטלגיה של הרפובליקה הרב לאומית והדוכסות הגדולה
מרטלסמן (Mertelsmann) טוען כי ביצירת רפובליקה רב-אתנית "ניתן להבין את ליטבל כניסוי ליצירת צורה של ארגון מדינה מעבר לדפוסים לאומיים ישנים", אך למעשה, ניסויים כאלה יהפכו מאוחר יותר לבלתי אפשריים עם עליית גישתו של סטלין השאלה הלאומית (Stalin's approach to the national question) כמדיניות סובייטית רשמית, לפיה לכל אומה תוקצה מדינה נפרדת.
סוף הרפובליקה
אפילו סוף הרפובליקה הוא מקור למחלוקת בין היסטוריונים. ישנן נקודות מבט שונות לגבי תאריך הסיום של הרפובליקה. כמה היסטוריונים מתייחסים למברק של סטלין ללנין המבקש את פירוק ממשלת ליטבל SSR LiB כסיומה של הרפובליקה. אחרים טוענים כי לנין חיסל את ליטבל SSR LiB ב-17 ביולי 1919 אך הרפובליקה המשיכה להתקיים באופן רשמי עד 1920. לאחר אובדן השטחים שטענה שהם שלה. אין הצהרה רשמית או מסמך דומה מצדו של לנין הדורש לפרק את הרפובליקה. ההיסטוריוגרפיה הסובייטית זיהתה את 31 ביולי 1920 כתאריך הסיום של ליטבל SSR LiB, שהוחלפה בברית המועצות הסובייטית.
ישיבת בני רחל
ישיבת בני רחל היא ישיבה גבוהה בסמוך לקבר רחל בבית לחם, המחנכת את תלמידיה ברוח הראי"ה קוק לפעול למען עם ישראל וארץ ישראל מתוך תורת ישראל.
בישיבה לומדים כיום כ-40 תלמידים וכ-40 אברכים.
סביב הישיבה צמח יישוב יהודי, המחובר לישיבה, בו מתגוררים רמי"ם, אברכים וצוות הישיבה.
הקמת הישיבה
באמצע שנות התשעים, רכשה עמותת "בני רחל", יחד עם הרב בני אלון והרב חנן פורת, מתחם מסחרי המכונה "בית המכולות" מידי שלושה אחים ערבים נוצרים, על כביש 60 בסמוך לקבר רחל, עליו בנויה הישיבה היום.
העסקאות נעשו באמצע שנות התשעים, בזמן הסכמי אוסלו, כאשר קבר רחל היה יעד למתקפות טרור תמידיות.
יהודים לא יכלו להיכנס למתחם, למעט כניסות בודדות ללימוד תורה למספר שעות ביום. העמותה שרכשה את המבנה, העבירה אותו לידי צה"ל, שהשתמש בו כמוצב צבאי.
הרב בני אלון החליט להקים ישיבה במבנה. לאחר משא ומתן שניהל מול הצבא, אושרה הקמת כולל אברכים, שיפעל עד השעה חמש בערב, כשבהמשך תבחן האפשרות להקים במקום ישיבה קבועה. לאחר מכן מינה הרב אלון את תלמידו, הרב אלי אלקסלסי, לעמוד בראשות הכולל ולנהל את המקום. באסרו חג פסח התש"ע נפתח כולל האברכים קבוצה של כעשרים אברכים במקום.
לאחר חצי שנה, הרב אלקלסי ביקש ממפקד עוטף ירושלים ארכה לתלמידים שיוכלו להישאר במתחם עד השעה 22:30 בלילה, והבקשה אושרה.
שנה לאחר מכן, בסיוע של הרב יגאל לוינשטיין, הגיע אלוף פיקוד מרכז דאז, אבי מזרחי, עם יועצים משפטיים, לביקור במתחם הכולל, ואישר בביקורו את הרכישה היהודית של מתחם הישיבה כיום.
בליל תשעה באב תשע"א, מפקד מחוז ירושלים, ניצב ניסו שחם, הגיע לביקור במתחם, ואישר את הלינה במקום.
באותה התקופה ובהמשך לאישור הלינה, אישר ראש המנהל האזרחי, תת-אלוף מוטי אלמוז את חיבור המבנה לתשתיות (מים, חשמל וטלפון).
שנה לאחר מכן, בשנת התשע"ה, הגיעו לראשונה בחורים לשיעור א' בישיבה ומאז היא התרחבה.
היישוב היהודי בבית לחם
לאחר שאושרה הלינה במקום, הוקמה ישיבת "בני רחל". התלמידים התחילו לישון בישיבה בימי החול, בשבתות, בימים הנוראים, ובחגים.
סביב הישיבה צמח יישוב בו מתגוררות כ-11 משפחות, היישוב מחובר לישיבה, ובו מתגוררים הרמי"ם, האברכים וצוות הישיבה.
מדרשת בני רחל
בתוך הישיבה פועלת מדרשת "בני רחל" ע"ש הרב בני אֵלון. המדרשה מקיימת סיורים לימודיים, הרצאות, ומגוון תוכניות אחרות. ליד המדרשה פועלים מכון מחקר והוצאת ספרים.
המיזוג (קלף טארוט)
המיזוג, הנקרא גם המזג או המתינות, הוא קלף מספר 14 בארקנה הגדולה של כלפי הטארוט.
משמעות הקלף
הקלף מדבר על רוחניות, איזון והרמוניה, שלווה פנימית ושלום עם הסביבה. עוד מדבר הקלף על מיזוג ואיחוד, גישור ופיוס, סבלנות ואיחוד בין שני ניגודים.
Russian Roulette
השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים ששיבחו את הביצועים הווקאלים של ריהאנה ואת מילות השיר. השיר הגיע לעשירייה הפותחת בלמעלה מ-20 מדינות בעולם ביניהם ישראל, צ'כיה לוקסמבורג, נורווגיה פורטוגל, סלובקיה ושווייץ. בבריטניה השיר הצליח להגיע למקום השני ואילו גם בארצות הברית השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-9. בנוסף השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של ארצות הברית ובמצעד ה-R&B הבריטי. בארצות הברית השיר הצליח להגיע למעמד פלטינה כפולה.
הקליפ לשיר בוים על ידי אנתוני מנדלר אשר ביים בעבר קליפים נוספים של ריהאנה. בקליפ נראית ריהאנה משחקת רולטה רוסית עם בן זוגה, שאותו מגלם ג'סי ויליאמס. על מנת לקדם את השיר ריהאנה ביצעה אותו במספר הזדמנויות בין היתר באקס פקטור הבריטי. השיר גם זכה לקאבר מצד ג'ורג' מייקל במהלך סיבוב ההופעות שלו Symphonica Tour.
כתיבה והפקה
בעקבות התקרית האלימה עם בן זוגה לשעבר כריס בראון נודע על ידי התקשורת שכל שירי האלבום נכתבו עליו ישירות או בעקיפין. בריאיון ל-"MTV News" ניו-יו אמר כי הוא לא רצה לתת לריהאנה שיר על בראון בטענה שזה מיותר אך הרמוני טען כי כל שיר מתוך האלבום יהיה אפשר להסתכל עליו כאילו הוא על בראון. באותו ריאיון גם ני-יו הסביר איך הוא כתב את המילים: "אני מקשיב לשיר וכל מה שאני רואה זה את ריהאנה ואדם אקראי יושבים ליד שולחן עם אקדח באמצע ומשחקים רולטה רוסית." בנוסף הוא הצהיר כי ריהאנה לא מפחדת לנסות דברים חדשים ומהרגע הראשון שהיא שמעה את השיר הוא ידע שהיא תאהב את זה, "אני סומך על ריהאנה שתהיה ריהאנה, והיא סומכת עלי שאני אהיה אני, זה הדבר הכי מגניב ביחסים שלנו, אני חייב לומר שהשיר הזה הוא צעד בכיוון שונה של שנינו". לאחר שהרמוני שמע את השיר הוא וניו-יו הבינו כי הם צריכים להוסיף עוד אלמנטים לשיר כדי להפוך אותו לאפל.
השיר הוקלט במהלך קיץ 2009 באולפני Roc the Mic Studios בניו יורק על ידי מרקוס טובאר. מיקאל אלכסנדר היה עוזר ההקלטה בעוד מקבה רידיק היה המפיק הווקאלי של השיר. מייק ג'ונסון הקליט את המוזיקה וקווין הנסון שימש עוזר. קווין דייוויס עשה את המיקסינג של השיר יחד עם ג'ארד ניו קאמב ששימש כעוזר וג'סי בונדס שימשה כנגנית הגיטרה בשיר. הרמוני אמר כי לאחר סיום ההקלטות ריהאנה התקשרה לני-יו ואמרה לו שהשיר הוא אחד השירים האהובים עליה. ניו-יו לאחר מכן אמר: "אני חושב שהיא הרגישה נוח עם המילים של השיר והאווירה שלו, היא אהבה את השיר".
רקע והוצאה
ב-14 באוקטובר 2009, ריהאנה פרסמה באתר הרשמי שלה תמונה של האות R בצבע שחור ומתחת היא רשמה "The Wait is Over". לאחר מכן פרסמה ריהאנה בחשבון הטוויטר שלה פוסט בו רשמה: "#The Wait Is Ova. Nov. 23 09". מעריצים רבים חשבו שזהו השם של הסינגל הראשון מהאלבום או האלבום עצמו אך לאחר מכן דווח כי זהו לא השם של הסינגל או האלבום. יומיים לאחר מכן היא פרסמה טיימר באתר הרשמי שלה שסופר לאחור עד התאריך ה-20 באוקטובר, ולאחר שהטיימר הפסיק לספור השיר יצא לאור לאתר הרשמי שלה ולתחנות הרדיו. על עטיפת האלבום נראית ריהאנה כאשר את גופה עטוף בגדר תיל, וסביב עינה השמאלית יש טלאי שחור. מטרת עטיפת האלבום הייתה "להציג את ריהאנה במראה זועם".
ב-27 באוקטובר באותה שנה, נשלח השיר לתחנות הרדיו העכשוויות, הקצביות והאורבניות בארצות הברית. בריאיון עם NME הסבירה ריהאנה כי לה ולצוות שלה אין ספקות אם השיר צריך להיות הסינגל המוביל מהאלבום, כיוון שהשיר מאוד אישי ורגשי עבורה. ב-3 בנובמבר השיר יצא לאור באופן דיגיטלי באמצעות iTunes ברחבי העולם. ב-13 בנובמבר השיר יצא כעותק פיזי יחד עם הגרסה האינסטרומנטלית של האלבום בגרמניה, וב-11 בדצמבר הוציאה ריהאנה שבעה רמיקסים של השיר במספר מדינות.
הרכב מוזיקלי ופרשנות לירית
השיר הוא בלדת מיד-טמפו פופ ו-R&B שמכילה אלמנטים אפלים, חולניים ומתוחים. בשיר יש שילוב של גיטרה, פסנתר, וסינתיסייזרים שמנגנים על קו בס היוצרים את ההשפעה על השירה של ריהאנה. השיר נכתב במפתח של F בקצב של 83 פעמיות לדקה כאשר טווח קולה של ריהאנה משתרע בין מ-F♯3 ל-C5. מבחינה לירית השיר מתאר אדם אשר שם קץ לחייו במשחק רולטה רוסית כמטאפורה לסיום פתאומי של מערכת יחסים רומנטית, שאותה מבקרי מוזיקה השוו למערכת היחסים של ריהאנה עם בראון. גרג קוט מ"שיקגו טריביון" אמר כי המילים של השיר משוות מערכת יחסים למשחק קטלני שנעשה מתוך בחירה. אנדי ג'יל מ-The" "Independent תיאר את הנושא של השיר כ"מצב של מערכת יחסים". טוד מרטנס מ"לוס אנג'לס טיימס" כתב שאף על פי שמילות השיר הן מעורפלות וגורמות להצעת השערות הם "רומזים על מצב שאי אפשר לרצות להיות באמצע". סשה רסנדה מ"מישיגן דיילי" כתבה: "הבלדה, שמתארת משחק מטומטם כמטאפורה שהיא לא כל כך מתוחכמת להצגת יחסים בעייתיים ומשיגה את כוונתה החולנית לכאורה."
השיר נפתח בסולו גיטרה ולאחר מכן מתחילות פעימות אשר מלוות את כל השיר. לאורך כל השיר מוצגת מטאפורה של רולטה רוסית כסיום טרגי של מערכת יחסים רומנטית. הבית הראשון כתוב בצורת דיאלוג בין בחור כל שהוא לבין ריהאנה עצמה, בבית הראשון הבחור מנסה להרגיע אותה ולמנוע ממנה לבצע את מעשיה. לאחר מכן ישנו מעבר לפזמון בו ריהאנה מגיבה לדבריו של הבחור ומתארת לו את לבטיה ורגשותיה. גם בבתים הבאים הדיאלוג בין השניים ממשיך ומוצגים גם לבטיה של ריהאנה, פחדיה וחששותיה. השיר מסתיים בקול של ירייה ובכך מציג את סופו הטרגי של הסיפור.
מיקומים במצעדים והצלחה מסחרית
גם בניו זילנד השיר זכה להצלחה והגיע למקום ה-9. תחילה הוא נכנס למקום ה-19 בבכורה ושבוע לאחר מכן כבר עלה למקום ה-9. הוא נשאר בסך הכל 12 שבועות במצעד והגיע למעמד זהב במדינה. באוסטרליה השיר הגיע לראשונה למקום ה-11 ובשבוע שלאחר מכן הגיע למקום ה-7 ונשאר בעשירייה הפותחת 3 שבועות וסך הכל 12 שבועות מצעד. מבחינה מסחרית השיר גם זכה להצלחה כאשר הגיע למעמד זהב.
גם באירופה השיר זכה להצלחה כשאר הגיע למקום השני במצעד האירופאי. בבריטניה השיר הגיע לראשונה למקום ה-6 ושבוע לאחר מכן עלה למקום השני ובכך הפך לשיר ה-11 של ריהאנה שמגיע לחמישייה הפותחת במדינה. גם במצעד ה-R&B של בריטניה השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום הראשון ונשאר שם 3 שבועות. נכון לאוגוסט 2011 השיר עומד על מכירות של 360 אלף עותקים בבריטניה. גם בשאר אירופה השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום הראשון בסלובקיה, נורווגיה ושווייץ, לחמישייה הפותחת באוסטריה, בלגיה, פינלנד, גרמניה, הונגריה, אירלנד, סקוטלנד ושוודיה. ולעשירייה הפותחת בדנמרק, איטליה וספרד. נכון הליום השיר עומד על מכירות של 3 מיליון עותקים.
רקע והרכב
הקליפ בוים על ידי אנתוני מנדלר שביים את מרבית הקליפים של ריהאנה ביניהם "Disturbia" ו-"Take a Bow". בנובמבר 2009 ריהאנה הופיעה והתראיינה בגרמניה עבור "TV total" וחשפה הצצה של חצי דקה לקליפ. בריאיון ל-"MTV News" מנדלר אמר: "המטרה הייתה עם כל המילים של השיר הזה והמשמעות שלו לא לעשות כמה דברים סימבוליים או דימויים אלא משהו שהוא באמת מאתגר מבחינה וויזואלית". הקליפ שליר הוקרן לראשונה ב-ABC's 20/20 ב-13 בנובמבר 2009.
הקליפ נפתח כאשר ריהאנה על רצפה של תאי גזים ושלושה גברים שלבושים במדים מסתובבים סביב הזמרת ומנסים לסחוט ממנה מידע. לאחר מכן הסצנה מתחלפת וריהאנה נראית בחדר סגור ומעומעם כאשר היא יושבת מול בן זוגה (אותו מגלם ג'סי ויליאמס) ועל השולחן מונח אקדח. לקראת סוף הקליפ נראית ריהאנה ביער חשוך עומדת מול מכונית שדוהרת לעברה ודורסת אותה ובסוף הקליפ נראית ריהאנה מתחת למים כאשר היא נורית מכל עבר וכדור אחד מפלח את גרונה. הקליפ נגמר בהישמע קול ירייה, ככל הנראה לאחר שריהאנה ובן זוגה התאבדו.