cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייל ספנדר
קריירה
בשנות האלפיים, ספנדר התחילה להתמקד באופנים בהם מדיומים טכנולוגיים משנים את פני החברה מזווית מגדרית, וכן בתחום של קניין רוחני. היא מחפשת להבין את הפוטנציאל הטמון במה שהיא מכנה "העושר החדש" ו"הלמידה החדשה". במשך תשע שנים שמשה כחברת דירקטוריון בסוכנות זכויות יוצרים בע"מ, ובמשך שנתיים כיהנה כיו"ר.
קיריאקוס מאנקונה
ב-1440 היה מעורב בחתימת מסמכי אמנת ברית עם הרפובליקה של רגוזה.
על פי עדויות, הוא היה בקונסטנטינופול ב-1452. לא ידוע מה הייתה שנת מותו המדויקת, מעריכים כי היה זה בטווח שבין 1453–1455.
דייל ספנדר
קריירה
ספנדר גם פעילה למען מחוסרות דיור באוסטרליה במסגרת תוכנית "הזדמנות שנייה".
מבחר פרסומים
ספנדר כתבה יותר מ-30 ספרים, עשרות מאמרים, וערכה ספרים, סדרות, ומגזינים. היא ישבה ויושבת בדירקטוריונים וועדות מנהלות של כתבי עת אקדמיים באוסטרליה ובאנגליה.
רדיו חזק (שיר)
"רדיו חזק" הוא שיר בביצוע להקת תיסלם, שיצא כסינגל בנובמבר 1980 והפך ללהיט מיידי. את מילות השיר כתבו דורי בן זאב, יאיר ניצני, יזהר אשדות ויושי שדה, הלחינו אותו ניצני ואשדות, ושר אותו דני בסן, סולן הלהקה. השיר נכלל באלבום הבכורה "רדיו חזק" של הלהקה שיצא בשנת 1981.
יחד עם שירים אחרים מאותו אלבום, כמו "תנו לי רוקנ'רול", הפך השיר את תיסלם ללהקה מצליחה ביותר, וסימן את שובו של הרוקנ'רול למרכז המוזיקה הישראלית.
השיר הגיע למקום השני במצעד רשת ג' בשנת התשמ"א, והיה אחד השירים שהפכו את תיסלם ללהקת השנה באותה השנה. השיר זכה לביצועים נוספים, בהם ביצוע של להקת "הזבובים" של מאור כהן ודן תורן שיצא בשנת 1998.
העיתונאי רז שכניק כתב על השיר: "הפתיח הבומבסטי והמרתק, הגיטרות החדות, הטקסט המסתורי - יצירת רוק עברית ששרטטה מחדש את גבולות הז'אנר בישראל".
מקס ארבה
מקס ארבה (בצרפתית: Max Arbez; 1901, צרפת – 1992, צרפת) היה חסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
ארבה היה סוכן ביטוח ולאחר מכן מנהל בית מלון ומסעדה שהשתייכו לאביו, ושכנו על גבול צרפת-שווייץ.
פעילותו בתקופת השואה
ארבה העביר יהודים וכן פעילי תנועת ההתנגדות הצרפתית מצרפת הכבושה בידי הנאצים אל אזור צרפת שהיה בשלטון משטר וישי וכן אל מעבר לגבול עם שווייץ. בין הפליטים היו יהודים גרמנים שברחו לצרפת ומשם ביקשו לברוח לשווייץ. יהודים אלה הגיעו לארבה לאחר שניסו לברוח לשווייץ בעזרת גיסו של ארבה, מקס דבו (Devaux), בעלה של לוסיין (Lucienne) אחותו של ארבה. מקס דבו ניהל בית מלון בבזאנסון וסייע ליהודים בניסיונותיהם לעבור את הגבול. ניסיונם של חלק מהיהודים לחצות את הגבול כשל, והם הוחזרו לצרפת על ידי שומרי הגבול השווייצריים. הם פנו לארבה והוא סייע להם לחצות את הגבול.
הנצחה
בשנת 2012 הוכר ארבה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
ספירו דנקוב
סְפִּירוֹ דֶנְקוֹב (בבולגרית: Спиро Денков; 1919, סופיה, ממלכת בולגריה – 10 בספטמבר 1996, תל אביב-יפו, ישראל) היה איש ציבור וחסיד אומות העולם בולגרי אשר ב-1943 בעת גירוש יהודי סופיה, הבריח מזון לחברו מיקו עופר אשר נכלא במחנה הריכוז סומוביט. יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 1988.
סיפור ההצלה
ספירו דנקוב נולד ב-1919 בסופיה והתגורר בשכונה היהודית יוּצְ'בּוֹנָאר (בבולגרית: Ючбунар). לאחר גירוש יהודי סופיה סייע דנקוב למשפחות יהודיות במזון ובכסף, והבריח מזון לחברו מיקו עופר שנכלא במחנה הריכוז סומוביט. בשלהי 1944 לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה החל דנקוב לסייע ליהודים מקרב קהילת סופיה להבריח את הגבול לרומניה לצורך עלייה בלתי ליגאלית לארץ ישראל המנדטורית, ובכללם שמואל רפאל ושני אחיו.
ב-30 באפריל 1947 ארבו אנשי משטרת ביטחון הפנים הבולגרית לקבוצת יהודים שחצו את הגבול בשטח בית הקברות של העיר סיליסטרה ופתחו באש. שניים נהרגו והשאר נעצרו ונשלחו למחנות הסגר. בעקבות התקרית נעצרו ראשי ההסתדרות הציונית בבולגריה ובכללם בנימין ארדיטי והם שוחררו לאחר מספר ימים בעקבות לחץ של פוליטיקאים ושל חברי פרלמנט שונים. בעקבות האירועים נעצרו גם משתפי פעולה מקרב אזרחי בולגריה ובכללם דנקוב. הוא נשפט ונכלא למשך שבעה חדשים.
ב-1969 החליט דנקוב לעלות לישראל. 27 יהודים יוצאי בולגריה להם סייע דנקוב במהלך מלחמת העולם השנייה פנו למשרד הפנים בבקשה להעניק לספירו דנקוב אזרחות ישראלית, ופנייתם התקבלה. ב-5 בינואר 1971 הוכר דנקוב כחסיד אומות העולם. ב-1988 זכה לאות יקיר העיר תל אביב. הוא הלך לעולמו בתל אביב ב-1996, ונקבר בבית הקברות בקריית שאול.
גברת דאלוויי (סרט)
גברת דאלוויי (באנגלית: Mrs Dalloway) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1997 בבימויה של מרלין גוריס ובכיכובם של ונסה רדגרייב, נטשה מקאלהון ומייקל קיצ'ן. הסרט הוא עיבוד של הרומן "גברת דאלוויי" מאת וירג'יניה וולף. ההפקה בשיתוף פעולה בריטי, אמריקני והולנדי.
תקציר עלילה
קלריסה דאלוויי יוצאת בבוקר יום יפה לערוך קניות עבור המסיבה שהיא מתכננת לאותו ערב. באותו זמן בלונדון, איש צעיר בשם ספטימוס וורן סמית' סובל מהזיות כתוצאה מאוחרת מהלם קרב (השנה היא 1923). בתה של קלריסה מרוחקת וטרודה. בהמשך היום מגיע לביתה של קלריסה פיטר, שהיה מחזר נלהב שלה בעבר, ושזה עתה חזר מהודו. עוד באותו יום ספטימוס מתאבד. קלריסה חווה מחדש יום אחד בנעוריה, ומהרהרת בסיבות שבגללן בחרה בחיים עם ריצ'רד דאלוויי המהימן.
התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה
התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה (באנגלית: South African Football Association; בראשי תיבות: SAFA) היא הגוף הממונה על ענף הכדורגל במדינת דרום אפריקה. היא חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF) ואחראית על נבחרת דרום אפריקה בכדורגל. יחד עם פיפ"א, SAFA הייתה המארגנת של מונדיאל 2010.
היסטוריה
התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה נוסדה ב-8 בדצמבר 1991 עם תום תקופת האפרטהייד. קודם לכן התחלקה הנהגת הכדורגל במדינה בין ארבעה ארגונים שונים: "Football Association of South Africa", "South African Soccer Association", "South African Soccer Federation" ו-"South African National Football Association". תום האפרטהייד ואיחודם של הארגונים הללו הכשירו את הקרקע לחברותה בהתאחדות הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א), אליה הצטרפה ביוני 1992, ועקב כך גם לחברוּת ב-CAF.
מאז, הצליחה נבחרת דרום אפריקה לזכות במקום ראשון בגמר גביע המדינות האפריקאיות (אשר נערך בדרום אפריקה ב-1996), להעפיל פעמיים לגמר המונדיאל (ב-1998 ו-2002), ולזכות במקום הרביעי בגביע הקונפדרציות 2009, אותו היא עצמה אירחה.
דרום אפריקה התמודדה על הזכות לארח את מונדיאל 2006, אך הפסידה בהפרש של קול אחד לגרמניה. בעקבות החלטת פיפ"א לקיים את משחקי הגביע העולמי ב-2010 ביבשת אפריקה, התמודדה שוב, הפעם נגד מצרים, לוב (שפרשה ב-2004), מרוקו ותוניסיה. ב-15 במאי 2004 נבחרה דרום אפריקה לארח את מונדיאל 2010.
ב-2007 מינתה SAFA את מאמן נבחרת ברזיל לשעבר קרלוס אלברטו פריירה למאמן נבחרת דרום אפריקה. עם פרישת פריירה מסיבות אישיות, העבירה SAFA באפריל 2008 את התפקיד לז'ואל סנטנה (אף הוא ברזילאי). סנטנה פוטר ב-19 באוקטובר 2009 אחרי הפסד שמיני בתוך תשעה משחקים. לאחר מכן, חזר פריירה לנבחרת דרום אפריקה והוא היה מאמנה במונדיאל 2010.
נכון למרץ 2018, נשיא הארגון הוא דני ג'ורדן.
ליגות
SAFA קיימת שלוש ליגות לגברים ואחת לנשים. הליגה היוקרתית ביותר היא ה-Premier Soccer League (PSL), המוכרת גם כ-ABSA Premier League. אחריה באה ה-National First Division (NFD), שהיא למעשה הליגה השנייה. הליגה השלשית היא ה-Vodacom Promotional League (VPL). ליגת הנשים היא SAFA Women's League.
נבחרות לאומיות
חמש הנבחרות הלאומיות הכפופות ל-SAFA הן:
יאנד
יאנד (בהונגרית: Jánd) הוא כפר של כ-800 תושבים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, בנפת ואשארושנמן.
מיקום
יאנד הוא כפר על גדת נהר טיסה בחלק המזרחי של מחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, במישור ברג. נירג'האזה בת 118,000 התושבים נמצאת 67 ק"מ מיאנד, פהרדיארמט 23 ק"מ, טרפה 17 ק"מ, ואשארושנמן 7 ק"מ.
היסטוריה
האזכור הראשון של יאנד הוא משנת 1217, כשהוא מופיע בשמו זה וקשור לפקיד ציבור כלשהו. האזור היה בבעלות משפחת ברלבאשי במאה ה -14. הבעלות באדמות המקום התחלפה עשרות פעמים במהלך המאות, בירושה, ברכישה או בהענקה מהמלך. אוכלוסיית יאנד עסקה בעיקר בגידולי שדה ובגידול בעלי חיים ועושה זאת כך בדיוק עד היום. ב"בוסתני הג'ונגל" ובגנים לאורך גדות נהר הטיסה, יש המוני עצי שזיף, מהסוג שנקרא בהונגרית בבדיחותא "שזיף אני לא יודע" - שמעודפיו מזקקים את תזקיק הסליבוביץ, את ברנדי השזיפים המפורסם של המחוז. יהודים רבים עסקו במקצוע זה לאורך הדורות. עד 1990 יאנד היה שייך מוניציפליצית לואשארושנמני, מאז יש לה מועצה מקומית משלה.
מצעד הטרנס
מדי שנה מתקיימים ברחבי העולם מצעדים, הפגנות או כינוסים לציון המאבק לזכויות קהילת הטרנסג'נדרים, שלרוב מתקיימים לאורך תקופת מצעדי הגאווה של קהילות הלהט"ב בארצות השונות. אירועים אלה מאורגנים לעיתים קרובות על ידי קהילות טרנס כדי לבנות קהילה, להיאבק על זכויות אדם וליצור נראות.
מצעד אקזיס-טרנס-אינטר בפריז
מצעד הטרנס "אקזיס-טרנס-אינטר" הוקם בשנת 1997 ומאז 2002 נערך מדי שנה בפריז. מאז 2007 הצעדה כוללת גם מסרים ודרישות גם לזכויות אינטרסקס. עד שנת 2019 שמו היה "אקזיס-טרנס". השם המלא של המצעד הוא "אקזיס-טרנס, מצעד הטרנסים והאינטרסקסואלים ותומכיהם" (Existrans, la marche des personnes trans et intersexes et de celles qui les soutiennent).
מצעד הטרנס בסן פרנסיסקו
"מצעד הטרנס בסן פרנסיסקו" (San Francisco Trans March) הוא כינוס וצעדת מחאה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, המתקיים מדי שנה בליל שישי של שבוע הגאווה, בסוף השבוע האחרון של יוני. המצעד הוא אירוע כולל של טרנסג'נדרים וחסרי מגדר, ברוח דומה לזו של מצעדי הגאווה הראשיים ומצעדי הדייקיות. הוא אחד מאירועי הטרנסג'נדרים השנתיים הגדולים בעולם, וככל הנראה היה האירוע הטרנסג'נדרי הגדול ביותר מאז הקמתו ביוני 2004. מטרת האירוע היא להגביר את הנראות, האקטיביזם והקבלה של כל האנשים מכל רחבי הקשת המגדרית.
האירוע הפך לאירוע הגאווה הלהט"בי הרביעי בגודלו בסן פרנסיסקו, לצד אירועים גדולים נוספים כדוגמת האירוע "גאווה בסן פרנסיסקו" (SF Pride), הכולל פסטיבל ביום שבת, ומצעד ופסטיבל ביום ראשון; "מצעד הדייקיות" בסן פרנסיסקו המתקיים בשבת אחר הצהריים, והצעדה עצמה מתחילה בערב; ו"שבת ורודה", מסיבת רחוב לילית המתקיימת בערב שבת במחוז קסטרו ומנוהלת על ידי הארגון "אחיות העונג הנצחי" . בדומה לשאר האירועים הגדולים, המצעד לא גובה דמי השתתפות אלא מבקש תרומות.
כל מארגני "גאווה בסן פרנסיסקו" והאירועים האחרים הגדולים יותר השתתפו בתמיכה באירוע מראשיתו, מבחינה כספית, חומרית וטכנית. בשנים האחרונות האירוע מתחיל בפארק מישן דולורס (שמשמש גם כאזור הבמה וההופעות של מצעד הדייקיות) ומסתיים בטנדרלוין, בסמוך למקום מהומות קפיטריית קומפטון.
היסטוריה
במרץ 2004, הודעת אימייל אנונימית הופצה באופן נרחב לקהילות הפעילים והטרנסג'נדרים באזור מפרץ סן פרנסיסקו. ההודעה הופצה בסמוך למשפט הראשון על רצח האישה הטרנסית גוון אראוחו באיסט ביי, ובה יצאה קריאה לקיום צעדת טרנס שתהיה "האירוע הטרנסג'נדרי הגדול מסוגו". רצח אראוחו בידי ארבעה גברים והשלכת גופתה הגבירו את המודעות לאלימות נגד להט"ב ובפרט כלפי נשים טרנסיות וגברים טרנסים. החקירה והערעורים של אראוחו נמשכו למעלה משנתיים. כמה מצעדות הטרנס הראשונות הסתיימו בעצרת הכוללת מזבח טרנסג'נדרי לזכרה ולזכר טרנסג'נדרים רבים אחרים שנהרגו. בשנת 2004 נכחו במצעד בכ-2,000 איש; בשנה שלאחר מכן הוכפלה הכמות ונכחו בו 4,000 איש.
בשנת 2008, דונה רוז, שהתפטרה מהקמפיין לזכויות האדם של ארגון הלהט"ב הלאומי לאחר שהארגון תמך בגרסה של חוק אי-אפליה בתעסוקה שלא כללה התייחסות לזהות מגדרית, הייתה אחת הדוברות שהשתתפו במצעד. נושא המצעד של 2008 היה "צועדים עבור חוק אי-אפליה בתעסוקה הכולל התייחסות מגדרית והסרת האבחנה 'הפרעת זהות מגדרית' כמחלת נפש". הפעילה אריאנה דייוויס אמרה בפני הקהל, "הרפואה לועגת לנו והתקשורת מזלזלת בנו... אין לי הפרעה נפשית – נכון?". היא הפצירה בקהל "לדרוש להסיר את האבחנה "הפרעת זהות מגדרית" (GID) מהמדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM)". המפגינים הביעו התנגדות גם לקבוצת העבודה הנוכחית שמונתה על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה עבור תיקון חלקי המגדר והמיניות של ה-DSM, מכיוון שהיא כללה בין היתר את קנת' צוקר, "הידוע בטיפולי ההתאמה-המגדרית שלו בילדים", וריי בלנשרד, שהגה את תאוריית האוטוגינפיליה, "הטוענת שחלק מהאנשים עוברים מהפך כי הם מתגרים מלבוש נשי". מספר המשתתפים בצעדה, שהתפתח מבחינת המגוון, נאמד בכ-10,000.
בשנת 2009 ועדת התיאום, שמנתה אז עשרה אנשים, בחרה לוותר על שכונת ההומואים הקסטרו ובמקום זאת תצעד בעיקר דרך מחוז מישן הלטיני. הם ציינו כמה סיבות: קודם כול, טרנסג'נדרים רבים גרים בשכונה זו, ואינם יכולים להרשות לעצמם את קסטרו היקרה יותר; מארגן האירוע Fresh White ציין את הצורך להגביר את הנראות של הטרנסג'נדרים בגלל ה"כמות האדירה של האלימות" נגד טרנסג'נדרים בשכונה; לסיום, באזור היו גם הרבה תושבים שהצביעו בעד הצעה 8, החקיקה בקליפורניה ששינתה את חוקת המדינה כך שזכויות הנישואים יוגבלו לזוגות הטרוסקסואלים בינאריים בלבד. המארגנים העריכו שישתתפו כ-10,000 איש באירוע, שיעלה להערכתם כ-10,000 דולר, שרובם גויסו באמצעות חסויות וגיוס כספים. ססיליה צ'ונג, אישה טרנסג'נדרית ויושבת ראש נציבות זכויות האדם בסן פרנסיסקו, הייתה הדוברת המרכזית במצעד.
בשנת 2015, ריאן קסטה היה המוזיקאי המרכזי וקואליציית TAJA (טרנסג'נדרים אקטיביסטים למען צדק ואחריות – Trans Activists for Justice and Accountability) היו הדוברים המרכזיים במצעד. גם השחקנית לברן קוקס דיברה בקצרה. על פי ההערכות, בין 10,000 ל-20,000 איש צעדו מפארק מישן דולורס עד יונייטד ניישנס פלאזה. המרכז העירוני הואר בצבעי דגל הגאווה הטרנסג'נדרית.
בשנת 2016 הצועדים הביעו כעס על פוליטיקאים מקומיים שניסו לנאום באירוע. בסיום המצעד הוצג שלט רחוב חדש, ושמו של בניין 100 ברחוב טיילור שונה ל"דרך קפיטריית ג'ין קומפטון" לזכר מהומות קפיטריית קומפטון.
בשנת 2017, המצעד הסתיים בהודעה כי אזור טורק וטיילור בטנדרלוין יועד על ידי עיריית סן פרנסיסקו כמחוז תרבות טרנסג'נדרי.
בשנת 2019, לונדון בריד, ראשת עיריית סן פרנסיסקו, ערכה מסיבת עיתונאים עם המשרד ליוזמות טרנסג'נדריות, לפני המצעד. בריד הצהירה ש-28 ביוני 2019 – יום מצעד הטרנס באותה שנה והיום לציון 50 שנה למהומות סטונוול – כ"יום מצעד הטרנס", והכריזה על תוכנית דיור לתושבים טרנסים.
מצעד הטרנס בטורונטו
"מצעד הטרנס בטורונטו" (Toronto Trans March) הוקם בשנת 2009 על ידי קארה מתיסון ומתרחש בדרך כלל ביום שישי של שבוע הגאווה בטורונטו. קהילת הטרנס בטורונטו ראתה את ההתנגדות ארוכת השנים לרעיון של צעדת טרנס, ובשנת 2009 קארה מתיסון החליטה להקים אותה בעצמה. בשנת 2009 ניסו להגביל את מצעד הטרנס החדש שהוקם זה עתה בין מדרכות רחוב צ'רץ' עד רחוב ולסלי. במקום זאת המשתתפים יצאו לרחובות ועברו את המחסומים ברחוב ולסלי. מאז 2009, מארגני מצעד הגאווה בטורונטו ניסו להפריע באופן עקבי למצעד הטרנס, ולעיתים קרובות ניסו להגביל אותו לחלק זעיר של רחוב צ'רץ', בעוד מצעד הדייקיות בטורונטו ומצעד הגאווה בטורונטו צועדים לאורך רחוב יונג.
בשנת 2012, מארגני מצעד הגאווה בטורונטו ניסו להגביל את מצעד הטרנס מפארק נורמן ג'ואיסון במורד רחוב צ'רץ', שם הוקמו דוכני מכירות, והולכי רגל עדיין הסתובבו ברחוב. הצעדה "הרשמית" זכתה לתשומת לב מועטה יחסית והתרחשה בין הולכי רגל אדישים עד שהגיעה לבסוף לרחוב ווד. עם הגעתם לרחוב ווד, הצועדים שהיו מודעים לתוכניות חלופיות התפצלו וצעדו במורד רחוב יונג אל שדרת דונדאס.
בשנת 2013, מארגני מצעד הגאווה בטורונטו ניסו שוב להטעות את הצועדים, אך הפעם הפעילים גברו עליהם. מצעד הטרנס של טורונטו החל בפארק נורמן ג'ואיסון, והמשתתפים בו צעדו במורד רחוב יונג אל גני אלן ברחובות שרבורן וקרלטון. זו הייתה צעדת הטרנס המאוחדת הגדולה ביותר שהתרחשה בטורונטו עד כה. ההערכה היא כי בין 1,000 ל-2,000 אנשים צעדו במצעד הטרנס בטורונטו 2013.
עימותים בקהילה
במהלך ארגון מצעד הטרנס בטורונטו 2013, התרחש סכסוך בעקבות ההחלטה שהתקבלה במהלך אחת מפגישת הארגון לקבל את בקשת הוועדה המייעצת לנושאי להט"ב במשטרת טורונטו להשתתף בארגון מצעד הטרנס. רבים בקהילה התנגדו לתגבורת משטרתית בצעדה, מכיוון שהם הרגישו שהיא מתעלמת מהמציאות המתמשכת של אלימות משטרתית והטרדות נגד טרנסים בטורונטו. בסופו של דבר הוגש מכתב קהילתי לוועדה המייעצת לנושאי הלהט"ב, ולבסוף התגבורת לא השתתפה בארגון המצעד.
בערים אחרות
בשנת 2007 נערך לראשונה מצעד טרנס באזור מיניאפוליס-סיינט פול שבמיסיסיפי.
בפילדלפיה, מצעד הטרנס הראשון נערך בשנת 2010.
בלונדון, מצעד הטרנס הראשון נערך ב-14 בספטמבר 2019.
מצעד הטרנס הראשון אי פעם בחבל הבלקן התקיים בזאגרב, קרואטיה ב-30 במרץ 2019. במהלכו כ-300 איש צעדו ברחובות זאגרב וקראו להגנה טובה יותר על ילדים אינטרסקסים, ולסיום כללי לאפליה כלפי אנשי להט"ב. אורחים ממדינות רבות בעולם בהן סלובניה, סרביה, רומניה, גרמניה, הממלכה המאוחדת, שווייץ ובוסניה והרצגובינה הצטרפו למצעד אשר נוסד על ידי ארגוני הלהט"ב, "Trans Aid", "Trans Trans Network Balkan" ו-"Spektra".
ב-22 במאי 2021 התקיים בקייב מצעד הטרנס הראשון באוקראינה עם כ-150 משתתפים שהיו מוגנים על ידי 400 שוטרים. במהלכו הייתה הפגנה נגדית ומספר מפגינים ניסו לתקוף את הצועדים, אך המשטרה מנעה זאת במהירות.
רוברטו סיברה
רוברטו (בטו) סוארס סיברה (בפורטוגזית: Roberto ("Beto") Suarez Seabra; נולד ב-15 ביולי 1976) הוא שחקן כדורמים ברזילאי.
ביוגרפיה
סיברה החל לשחק כדורמים בגיל 10, בהשפעת בן-דודו שהיה שחקן כדורמים. הוא זומן לראשונה לשחק בנבחרת ברזיל בכדורמים בשנת 1995, עוד לפני שהגיע לגיל בוגרים, בשל פציעה של שחקן אחר. הוא ייצג את הנבחרת שלוש פעמים ברציפות במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים (1999, 2003 ו-2007) וזכה עם נבחרתו פעמיים במדליית הכסף.
סיברה למד תואר ראשון בפרסום ובאקטואריה ותואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו.
יחיאל יהודה איזקסון
רבי יחיאל יהודה איזקסון (תרפ"א - תשל"ז, 1977) היה רב שכונת אחוזה בחיפה ומקים ישיבת תורת אמת לוס אנג'לס.
ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם ישכר בער איזקסון רבה של פוליאן-רוסקובה (בנו של רבי שלמה מרומאן) ולשרה בת רבי ישראל חיים פרידמן, רבה של ראחוב ומחבר הספר ליקוטי מהרי"ח. למד בישיבתו של רבי יהודה סגל רוזנר בסקלהיד . נישא לחנה, בתו של רבי חיים צבי טייטלבוים. היה עוזרו של אביו ברבנות בפוליאן-רוסקובה, ובמפקד הקהילות שנערך ב-1944 נמנים שניהם כרבני הקהילה.
בשנות השואה שהה במחנה הריכוז דכאו ולקה בדלקת ריאות כרונית, לאחר השואה כיהן כרבה של סיגט במשך חצי שנה, עלה לישראל וכיהן כרבה של אחוזת שמואל בחיפה, עמד בקשרי שו"ת עם רבי אברהם ישעיהו קרליץ, לאחר שהתגברה מחלתו ירד בעצת רופאיו ללוס אנג'לס, שם הקים את ישיבת תורת אמת.
נפטר בז' בתמוז תשל"ז ונקבר למחרת, ערב שבת פרשת חוקת בבית הקברות סיגעט, ויליאמסבורג, סמוך לאוהל אדמו"רי סאטמר.
על פי רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, במשך שנים רבות לא זכו בני הזוג לילדים. במהלך ביקור אצל חיים מרדכי מנדבורנה בירכו האחרון שיזכה לילדים. בתו היחידה ברכה נישאה לרב יהושע לעוו שמילא את מקומו בכל התפקידים שנשא בהם.
מדברי תורתו נדפס לאחר מותו ספר 'יחי יהודה'.
על שמו נקרא בית הכנסת המרכזי של לוס אנג'לס 'בית יהודה' וכולל אברכים 'זיכרון יחיאל יהודה'.
משה אברבנאל
משה אברבנאל (25 בפברואר 1882 - 10 באוגוסט 1961) היה יוזם ומייסד ראינוע עדן, בית הראינוע הראשון של תל אביב.
קורות חיים
משה אברבנאל נולד בליוזנה שבפלך מוהילב לחיים, שהיה סוחר בקרמנצ'וג. משפחת אביו התייחסה למגורשי ספרד וצאצאיו של דון יצחק אברבנאל, ומשפחת אמו הייתה ממשפחתו של האדמו"ר רבי שניאור זלמן מלאדי, אבי חסידות חב"ד. בילדותו למד בחדר מסורתי ואחר כך בבית ספר.
בין השנים 1902–1912 היה סוחר ותעשיין אריגים ברוסיה, ובשנת 1913 עלה לארץ ישראל והשתקע ב-1914 בתל אביב. הוא בנה את ביתו ברחוב הגלבוע 3 בעיר.
מיד עם הגיעו לארץ ישראל הציע להקים בתל אביב הקטנה בית סינמטוגרף (ראינוע). הייתה לכך התנגדות בוועד תל אביב, אך מעטים תמכו ברעיון, ואחד מהם - מרדכי וייסר - נכנס לשותפות עם אברבנאל, וכך הצליח להוציא את תוכניתו לפועל ולהקים את ראינוע "עדן". את השם "עדן" נתן הסופר ש. בן-ציון, שהיה חברו הטוב של מרדכי וייסר. ב-1913 קיבלו מוועד תל אביב זיכיון בלעדי להפעילו למשך 13 שנים. הראינוע נחנך בסרט 'ימי פומפיאה האחרונים'.
לאחר פטירת וייסר המשיך אברבנאל בשותפות עם בנו משה, ומאוחר יותר הפעיל עמו בשותפות את קזינו גלי אביב, מבנה מיוחד שעמד על כלונסאות בחוף הים מעל המים.
אברבנאל נפטר ביום חמישי 10 באוגוסט 1961 בבית החולים איכילוב ונקבר למחרת היום בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.
אחד מנכדיו הוא עודד אברבנאל (1925-2022), מראשוני חיל האוויר הישראלי ומבכירי טייסי אל על בשנות ה-70 של המאה ה-20.
לופ (סדרת טלוויזיה)
לופ (באנגלית: Looped) היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית, שהופקה על ידי Neptoon Studios ו-DHX Media. הסדרה שודרה במקור בקנדה בערוץ Teletoon, החל מ-2 במרץ 2016 עד 1 בינואר 2019. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ זום בשנת 2016. לסדרה הופקה עונה אחת שכוללת 26 פרקים באורך 23 דקות.
עלילה
הסדרה סובבת סביב חייהם והרפתקאותיהם של שני החברים הטובים, לוק ותיאו, הלומדים בכיתה ח', שבגלל תאונת סקייטבורד במעבדה הם נתקעו בלופ זמן, בו כל יום שהם עוברים הוא אותו יום ראשון. מכיוון שהאירועים של אותו היום תמיד זהים, השניים יודעים בדיוק מה עומד להתרחש, היכן הוא יתרחש ומתי. הם משתמשים ומנצלים את הידע זה בתור הזדמנות לעשות את כל הדברים שהם רק רוצים, במיוחד בסביבת בית הספר שלהם ובדברים שהם נוטים להסתבך בהם, כי הם יודעים שלמחרת הם יחוו את הכל מחדש.
שידור
הסדרה שודרה במספר ערוצים ברחבי העולם, ביניהם קרטון נטוורק שבאמריקה הלטינית, CITV בממלכה המאוחדת, Teletoon בקנדה וערוץ זום בישראל, בו הסדרה שודרה בדיבוב עברי שנעשה באולפני דאבי דאב בביום אפי בן ישראל ובהפקת ענבר שטגר-עזרא.
אדולף פרנקל
אדולף פרנקל (בגרמנית: Adolf Frankl; 12 בפברואר 1903, ברטיסלבה – 18 באוגוסט 1983, וינה) היה צייר ושרטט אוסטרי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
ב-18 בינואר, עם פינוי מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, שרד פרנקל בצריף שיועד לחולי הטיפוס במחנה הריכוז אלטהאמר, תת-מחנה של אושוויץ-בירקנאו, כ-90 ק"מ ממערב לאושוויץ, בפולין (כיום סטארה קוז'ניה, Stara Kuźnia) . לאחר השחרור ב-1945 חזר אדולף פרנקל לעיר הולדתו ברטיסלבה. לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על השלטון בצ'כוסלובקיה, היגר ב-1949 לווינה עם משפחתו. שם החל לצייר ולהשתמש ביצירותיו כדי לחנך אנשים בנושא השואה. בין היתר יצר את מחזור הציורים "חזונות מהתופת - אמנות נגד השִכחה" (Visionen aus dem Inferno - Kunst gegen das Vergessen).
פרנקל התגורר בווינה, בניו יורק ומשנות ה-60 גם בגרמניה.
יצירות אמנות
בנוסף למחזור "חזונות מהתופת - אמנות נגד השִכחה", יצר בין השנים 1930–1982 רישומים, צבעי מים וקריקטורות רבים. הוא בחר את המוטיבים ליצירותיו מחיי היום-יום היהודיים: בתי קפה, חוות, אולמות משפט והדורותאום, בית המכירות הפומביות הווינאי הידוע. ביצירותיו על השואה רצה פרנקל להקים אנדרטה לנרצחים בשואה. "זה, או משהו דומה, לא אמור לקרות לאף אחד, ללא קשר לדתו או לדעותיו הפוליטיות", אמר פרנקל.
בנו תומאס פרנקל וכלתו אינגה רות פרנקל ארגנו תערוכות קבע מיצירותיו. ב-2006 פתחו את גלריית ArtForum ב-Judenplatz בווינה, גלריה שנסגרה באוקטובר 2017. תומאס פרנקל היה שותף להפקת הסרט התיעודי "חזונות מהתופת - אמנות נגד השִכחה" על חייו ויצירתו של אביו בהפקה משותפת עם הטלוויזיה הסלובקית STV2. במאי: פיטר דימיטרוב.
יום היווסדות הרפובליקה
יום היווסדות הרפובליקה (בקוריאנית: 인민정권 창건일) הוא יום העצמאות והחג הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית), אשר נחגג מדי שנה ב-9 בספטמבר.
יום היווסדות הרפובליקה הוא אחד מהמועדים החשובים ביותר בלוח השנה הצפון קוריאני, יחד עם יום השמש (יום הולדתו של קים איל-סונג), יום הכוכב הנוצץ (יום הולדתו של קים ג'ונג-איל) ויום היווסדות המפלגה.
היסטוריה
בעקבות כניעת האימפריה היפנית ב-1945, ושחרור חצי האי הקוריאני על ידי ברית המועצות וארצות הברית, הוקם באותה שנה משטר צבאי בשליטת ברית המועצות בשטחה הצפוני של קוריאה, במקביל למשטר צבאי שהוקם בדרום חצי האי תחת שליטת ארצות הברית.
בשעה שסופו של הממשל הצבאי הסובייטי בקוריאה נראה לעין, ובמסגרת השאיפה הסובייטית להעביר את השלטון בצפון קוריאה לידי ממשל עצמי ידידותי בראשותו של קים איל-סונג, הוקם במהלך חודש אוגוסט 1948 גוף מחוקק חדש, וזמן קצר לאחר מכן, ב-3 בספטמבר, הוכרזה גם חוקה חדשה למדינה שבדרך.
ההכרזה הרשמית על הקמת המדינה החדשה, בשם הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, נעשתה ב-9 בספטמבר 1948, כאשר במועד זה קים איל-סונג עצמו הוכרז כראש הממשלה של המדינה החדשה.
החג נחגג לראשונה בשנת 1949, לציון שנת העצמאות הראשונה למדינה. עם זאת, אופיין של החגיגות השתנה במידה ניכרת לאורך השנים, בהתאם לאקלים הפוליטי ערב החג. כך לדוגמה, החגיגות בשנת 1950 היו צנועות מהרגיל מאחר שהתקיימו זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת קוריאה. לעומת זאת, החגיגות בשנת 1956 התאפיינו בגרנדיוזיות רבה בעקבות התגברותו של קים איל-סונג על משבר פוליטי פנימי שהתרחש רק מספר ימים טרם לכן.
ב-9 בספטמבר 1997, וכחלק מחגיגות יום היווסדות הרפובליקה לאותה שנה, אומץ באופן רשמי לוח שנה צפון-קוריאני חדש בהשראת אידאולוגיית ג'וצ'ה. משכך, 9 בספטמבר 1997 הפך באחת לשנת ג'וצ'ה 86.
אירועי החג
בניגוד לחגים אחרים המצוינים בקוריאה הצפונית, המתאפיינים בגוון פוליטי בולט, יום היווסדות הרפובליקה נועד לסמל ולהדגיש את אחדותם של כל הצפון-קוריאנים. משכך, במהלך היום נערכים לרוב שורה של אירועים ומפגשים אליהם מוזמנים נציגים דיפלומטים ממדינות זרות, כאשר השתתפות נציגים חיצוניים באירועים אלו נעשית בדבר שבשגרה.
חגיגות שנת ה-70
ב-9 בספטמבר 2018, קוריאה הצפונית ציינה את יום השנה ה-70 להיווסדות הרפובליקה. בחגיגות באותה שנה לקחו חלק מספר רב של מוזמנים ממדינות העולם, ביניהם יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה ולנטינה מטוויינקו, נשיא מאוריטניה מוחמד ולד עבד אל-עזיז, וכן משלחות מקובה, סוריה, לבנון, הרשות הפלסטינית, הרפובליקה הדומיניקנית, אוגנדה ודרום אפריקה.
שי ג'ינפינג, נשיא הרפובליקה העממית של סין היה אמור לצפות במצעד במהלך ביקור מדיני בקוריאה הצפונית, אולם ביטל את הגעתו, ובמקומו נשלח נציג בכיר מטעם השלטון.
צבא העם הקוריאני החל להתכונן למצעד הצבאי לרגל שנת ה-70 כבר החל מחודש יולי 2018, כאשר מניתוח צילומי לוויין של פיונגיאנג בטרם האירוע, עלה כי המצעד הצבאי היה אחד מהמצעדים הגדולים ביותר בהיקפו בהיסטוריה של קוריאה הצפונית.
דמויי-קרנון
דמויי-קרנון (שם מדעי: Lutjanidae) היא תת-סדרה אחת מתוך 18 תת-סדרות של סדרת הדקראים הגדולה, בתוכה מצויים מיני הקרנוניים. זוהי קבוצה גדולה הכוללת מעל 880 מינים ב-139 סוגים.
מיני הקרנון בעלי עיניים גבעוליות, פה נוקשה וגוף חלק ומוארך. דגים אלה קטנים ברובם ומתחבאים בין הסלעים מטורפים. רוב המינים חיים בים אך חלק מהמינים כמו קרנון הנהרות (Salaria fluviatilis) מגיעים גם למים מתוקים.
דגים אלה חיים במים טרופיים, בשוניות, חופים סלעיים ובחולות. הם ניזונים בעיקר מחסרי חוליות שונים שהם חוטפים או מגרדים מהסלעים ולסתותיהם חזקות מספיק לפצח שריונות.
ליגת האומות של אופ"א
ליגת האומות של אופ"א (באנגלית: UEFA Nations League) היא תחרות כדורגל לנבחרות המאורגנת על ידי אופ"א, הקונפדרציה האירופית לכדורגל.
העונה הראשונה, 2018/2019 החלה ב-7 בספטמבר 2018, פחות מחודשיים לאחר סיום מונדיאל 2018. ארבע הנבחרות שסיימו ראשונות בדרג א', העפילו לגמר שנערך בפורטוגל ביוני 2019. ארבע נבחרות, אחת מכל דרג, העפילו ל יורו 2021.
העונה השנייה של ליגת האומות, תחרות כדורגל לנבחרות לאומיות החלה ב-3 בספטמבר 2020, חצי הגמר והגמר שוחקו באוקטובר 2021, הזוכה היא שניצחה בגמר 2–1 את.
היסטוריה
באוקטובר 2013, יושב ראש התאחדות הכדורגל הנורווגית באותה עת, אינגב האלן (Hallén), אישר כי מתקיימות שיחות לגבי יצירת טורניר שלישי להשתתפות קבוצות שחברות באופ"א (אחרי המונדיאל ואליפות אירופה בכדורגל).
הרעיון היה לשתף את כל 55 הנבחרות החברות באופ"א שיחולקו לבתים לפי רמתן (כאשר הרמה נקבעת לפי דירוגן במשחקיהן האחרונים), והנבחרות יעלו וירדו מליגה אחת לאחרת לפני ביצועיהן בליגה עצמה (בדומה לליגות המקומיות). הטורניר נקבע לתאריכים בהן מתכננת פיפ"א בכל עונה לקיים משחקי ידידות (וייערכו במקומם), והוא לא יהיה קשור למוקדמות של הטורנירים הגדולים שיערכו במקביל.
במרץ 2014, המזכיר הכללי של אופ"א ג'אני אינפנטינו, אמר כי חלק מהיתרונות של הצעה זו הן שנבחרות לא נוצצות יוכלו לארגן משחקי הכנה (כיוון שהן מתקשות לקבוע כאלה במצב הנוכחי).
המזכיר הכללי של התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית, סטיבן מארטנס (Martens), ציין כי נבחרות בדירוגים הנמוכים עדיין יהנו כלכלית מהתחרות, כיוון שהחוזה של אופ"א עם גופי השידור יתחלק כספית באופן מרוכז. ליגת האומות של אופ"א אומץ רשמית לאחר הצבעה פה אחד בעד של 54 החברות באופ"א (קוסובו עדיין לא הייתה חברה), בהצבעה שנערכה באספה ה-XXXVIII של קונגרס אופ"א, ב-27 במרץ 2014 באסטנה, קזחסטן.
מבנה התחרות
55 הנבחרות חולקו לארבעה דרגים: בדרג א', דרג ב' ודרג ג' 16 נבחרות ובדרג ד' 7 נבחרות. כל דרג מחולק לארבעה בתים בעלי ארבע נבחרות, פרט לדרג ד', שמחולק לבית בן ארבע נבחרות ובית נוסף בן שלוש נבחרות. ארבע הנבחרות המנצחות מדרג א' עולות לגמר ליגת האומות, שמשוחק בשיטת פיינל פור, כשהמנצחת היא זו שזוכה בגביע. בנוסף, זוכות הבתים בדרגים ב', ג' וד, עולות דרג לעונה שלאחר מכן, והמסיימות אחרונות בדרגים א', ב' וג' יורדות דרג (בדרג ג', שתי האחרונות בלבד, כדי לדעת אלו קבוצות ירדו עורכים משחקים שיקבעו מי שתי הנבחרות שיורדות לדרג ד').
בעונה הראשונה של התחרות הנבחרות חולקו לדרגים לפי דירוג הנבחרות של אופ"א, כאשר בדרג א' ובדרג ב' היו 12 נבחרות, בדרג ג' 15 נבחרות ובדרג ד' 16 נבחרות.
בתכנון המקורי הוחלט שמנצחת כל בית תעלה לליגה שמעליה ומפסידת כל בית תרד לליגה שמתחתיה. אולם לקראת העונה השנייה, הוחלט לשנות את כמות הנבחרות בכל רמה כך שבפועל נבחרות שלא היו אמורות לעלות ליגה, עלו ונבחרות שהיו אמורות לרדת ליגה, נשארו בליגה. כך שבליגות א',ב' וג' היו 16 נבחרות (ארבעה בתים של ארבע נבחרות). ובליגה ד' היו שבע נבחרות (בית עם ארבע נבחרות ובית עם שלוש נבחרות). הכלל שמנצחות הבתים יעלו לליגה גבוהה יותר והמפסידות ירדו ליגה, נשאר וימומש לקראת העונה השלישית של התחרות.
העפלה לאליפות אירופה
בעונת 2018/19, הוחלט שמליגת האומות יעפילו ארבע נבחרות לאליפות אירופה בכדורגל (יורו 2020).
בכל אחד מהדרגים נערך פלייאוף עלייה. כל זוכת בית קיבלה כרטיס לחצי הגמר. אם הזוכה היא אחת מ-20 הנבחרות שהעפילו כבר ליורו, הכרטיס עובר לנבחרת הבאה באותו דרג. אם פחות מארבע נבחרות מדרג אחד לא העפילו, הכרטיס עובר לנבחרת מהדרג הבא. בסיכום, ארבע נבחרות העפילו לטורניר, ובכך השלימו את 24 הנבחרות באליפות אירופה.
צ'ארלס פרקורט
ביוגרפיה
צ'ארלס פרקורט נולד בעיירה וולת'ם שבמסצ'וסטס. בשנת 1977 הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. בהמשך הוא קיבל תואר שני בניהול ותואר שני בביטחון לאומי ונושאים אסטרטגיים.
בשנת 1978 פרקורט סיים קורס טיס ושירת במספר בסיסים של החיל. בשנים 1982–1984 הוא היה טייס מקדונל דאגלס F-15 איגל בבסיס בגרמניה. בשנת 1985 סיום קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס וקיבל הסמכה כטייס ניסוי. הוא היה מעורב במספר פרויקטים. בסך הכול הוא עשה 7,500 שעות טיסה ב-60 כלי טיס.
שירות בתחום החלל
בשנת 1990 פרקורט נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא ביצע מספר תפקידים במערכות קרקעיות. בשנת 1993 הוא השתתף במשימת STS-55 כמומחה משימה של מעבורת החלל קולומביה (סטיבן נגל היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה ביצוע מחקרים בעזרת מערכת Spacelab D-2 הגרמנית. במשימת STS-71 בשנת 1995 (רוברט גיבסון היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אטלנטיס. זו הייתה משימה במסגרת "תוכנית מיר" המשותפת לארצות הברית ורוסיה. מעבורות חלל ביצעה העגינה הראשונה של מעבורת חלל לתחנת החלל מיר. בשנת 1997 פרקורט היה מפקד צוות של STS-84 במעבורת החלל אטלנטיס. משימת המעבורות השמינית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השישית במיר. ביוני 1998 פרקורט טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-91 על מעבורת החלל דיסקברי זו הייתה משימה נוספת של עגינה בתחנת החלל מיר.
בשנת 1995 פרקורט היה מנהל קשר במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. ממאי 1996 ועד לספטמבר 1998 הוא היה בתפקיד ניהולי בכיר במרכז החלל ג'ונסון. בהמשך הוא היה מנהל "משרד האסטרונאוטים" עד לשנת 2002. משנת 2002 ועד לשנת 2004 הוא היה בצוות תאום של תחנת החלל הבין-לאומית.
לאחר פרישה מנאס"א
בשנת 2005 פרקורט פרש מנאס"א. הוא השתלב בתעשיית החלל הפרטית.
הלאשטו
הלאשטו (בהונגרית: Halastó) הוא כפר במחוז ואש, בנפת קרמנד בהונגריה. פירוש השם בהונגרית "בריכת דגים").
אתרים בעלי חשיבות
מראותיו כוללים את כנסיית סנט מיכאל ואת בית הולדתה של בלה שומודי.
בית כהן-שרת
בית כהן-שרת הוא מבנה שהוקם בשנת 1933 בשכונת תל בנימין ברמת גן כביתם של יהודית והיינריך (חירם) כהן ושימש בין השנים 1949–1953 כביתו של ראש הממשלה השני, משה שרת. הבית מיועד לשימור על ידי עיריית רמת גן.
תיאור הבית
התפיסה הקוביסטית ייחודית בשליטה בבית, שאינה רק בחזית הבית, אלא גם בעיצוב הפנים הפונקציונלי ועיצוב הנוף והגינה, הכוללת בריכות נוי ומזרקה.
היסטוריה
הוקם ב-1933 בשכונת תל בנימין ברמת-גן עבור הזוג יהודית, נכדתו של אהרן שלוש, והיינריך (חירם) כהן, בנקאי ידוע מתל אביב, ממייסדי העיר נהריה ומייסד תנועת הצופים ברמת גן. הזוג בחר לעבור לשכונת תל בנימין הכפרית כדי להתרחק מהרעש בתל אביב, בה הייתה בבעלותם חנות הכלבו ״חפצי בה״ שהייתה באותם ימים הגדולה בארץ. הבית היה אחד מעשרת הבתים הראשונים שהוקמו בשכונה.
ב-2012 נכלל הבית בתוכנית השימור של עיריית רמת גן. ב-2013 אושרה תוכנית שימור והסבה של הבית וצפוי לעבור שיפוץ, במסגרתו יוסב למבנה ציבורי-עירוני להשכלת מבוגרים.
WRS
אנדריי יונוץ אורסו (ברומנית: Andrei-Ionuț Ursu; נולד ב-16 בינואר 1993), ידוע בשם הבמה שלו WRS, הוא זמר-יוצר רומני. לפני שהחל את קריירת המוזיקה שלו, הוא עבד כרקדן עם כמה אמנים, דוגמת אינה ו-Carla's Dreams. בינואר 2020 חתם חוזה הקלטות עם חברת התקליטים גלובל רקורדס והחל להוציא שירי אלקטרופופ. ייצג את רומניה באירוויזיון 2022, עם השיר "Llámame".
ביוגרפיה
WRS נולד בבוזאו בדרום רומניה, ב-16 בינואר 1993. בגיל 12, בעצת הוריו, החל ללמוד ריקודי עם ומחול מודרני בבית הספר לאומניות באזור. בשנת 2015 הקים את להקת הבנים "Shot", והתחיל את הקריירה המוזיקלית שלו. הוא עזב את הלהקה לאחר כשנתיים, ועבר להתגורר בלונדון. סינגל הבכורה שלו, "Why", יצא לאור בינואר 2020, וצבר כמיליון צפיות ביוטיוב ו-400,000 השמעות בספוטיפיי. שניים משיריו, "Amore" ו-"Tsunami", זכו לפרסום רב ברשתות החברתיות ואף הגיעו לעשרת השירים הפותחים של מצעדי הסינגלים ברומניה ובבולגריה. בפברואר 2022 הגיע WRS למקום הראשון בקדם הרומני לאירוויזיון 2022, עם השיר "Llámame". ב-12 במאי 2022 ביצע WRS את "Llámame" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. עם תום הקראת התוצאות דורגה במקום ה-18 עם 65 נקודות.
יחסי לטביה–מקסיקו
יחסי לטביה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין לטביה למקסיקו. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה
בנובמבר 1918 הכריזה לטביה על עצמאותה מהאימפריה הרוסית לאחר מלחמת העולם הראשונה. במאי 1927 הכירה מקסיקו בעצמאות לטביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה לטביה הן על ידי גרמניה הנאצית והן על ידי ברית המועצות ואחרי המלחמה, לטביה סופחה בכוח על ידי ברית המועצות בשנת 1944. במאי 1990, לטביה השיגה את עצמאותה לאחר התפרקות ברית המועצות. מקסיקו הכירה בעצמאותה של לטביה וכוננה עמה מחדש יחסים דיפלומטיים ב-27 בנובמבר 1991. מאז, מקסיקו הוסמכה ללטביה משגרירותה בסטוקהולם, שוודיה ולטביה הוסמכה למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די. סי., ארצות הברית.
בספטמבר 1993 פתחה לטביה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי. בשנת 2000 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בריגה. במרץ 2004 ביקר נשיאת לטביה ואירה ויקה-פרייברגה במקסיקו כדי להשתתף בפסגת אמריקה הלטינית, הקריביים והאיחוד האירופי בגוודלחרה ונפגשה עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס. בשנת 2007, לורדס ארנדה בסאורי, תת-מזכירת החוץ המקסיקנית, ביקרה בלטביה כדי להשתתף בהתייעצויות הפוליטיות השלישיות בין משרדי החוץ של שתי המדינות. במהלך ההתייעצויות הפוליטיות השלישיות, לטביה ומקסיקו דנו בסוגיות אקטואליות הקשורות בפעילות במדיניות פנים וחוץ, והחליפו דעות בסוגיות גלובליות כמו רפורמת האו"ם, שינוי אקלים ואיכות הסביבה, פירוק נשק להשמדה המונית.
בשנים האחרונות נערכו פגישות של שר החוץ של שתי המדינות בפורומים בינלאומיים שונים כמו הפגישה בין שרת החוץ המקסיקנית פטריסיה אספינוסה לשר החוץ הלטבי גירטס ואלדיס קריסטובסקיס, שהתקיימה במסגרת האספה הכללית ה-66 של האו"ם בספטמבר 2011. שני שרי החוץ דנו בנוכחותה של חברת CEMEX המולטי-לאומית המקסיקנית בלטביה ודנו בשינויי אקלים ובסיכויים לשיתוף פעולה באו"ם.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מלטביה במקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו ללטביה
הסכמים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים, כמו מזכר הבנות להקמת מנגנון של התייעצויות פוליטיות דו-צדדיות בעניינים בעלי עניין משותף (2000); הסכם על דיכוי ויזות לנשאי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים (2002); הסכם שיתוף פעולה בתחומי החינוך, התרבות והספורט (2006); והסכם להימנעות ממיסוי כפול ולמניעת העלמות מס על מס הכנסה והפרוטוקול שלו (2012).
יחסי סחר
בשנת 2019 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-55 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של לטביה למקסיקו כולל: פסולת סוללות, שמנים מינרלים, וודקה וציוד אלקטרוני. הייצוא העיקרי של מקסיקו ללטביה כולל: טקילה, מיץ תפוזים, מכונות לייצור חבלים ובירה מאלט. חברת Cemex, רב-לאומית מקסיקנית, פועלת בלטביה.
אמנם כן
אָמְנָם כֵּן יֶצֶר סוכֵן בָּנוּ הוא פיוט סליחה, המיוחס לרבי יום טוב בן יצחק מיואני. בקהילות אשכנז (בענף המזרחי בלבד) ומזרח אירופה נהוג לומר את הפיוט בתפילת ערבית של יום הכיפורים, לאחר תפילת עמידה.
על הפיוט
הפיוט מסודר על פי סדר אלפביתי, כאשר בכל שורה מתחילה אות חדשה. כל בית מורכב משתי שורות, והוא חותם במילה "סלחתי". בבית הראשון חתם המחבר יום-טוב את שמו, כאשר השורה הראשונה פותחת במילה "יום" והשורה הראשונה פותחת במילה "טוב". בנוסח אשכנז נשמט בית זה, והוא שרד רק בכתבי יד של נוסח צרפת. לכן, הוא אינו מופיע ברוב מחזורי התפילה, והפיוט מכונה על שם הבית השני.
ישראל חיים טביוב כתב על הפיוט: "הפזמון היפה באומנותו אבל לא בשפתו וסגנונו".
לחנים וביצועים
אחד הלחנים המוכרים ביותר לחלק מבתי הפיוט ("פנה לעלבון..." עד "ריב ריבי...") הוא לחנו של משה צבי גולדמן מחסידות באבוב. הלחן זכה לביצועים רבים, בהם של יעקב שוואקי, אודהליה ברלין, תזמורת שלהבת, אברימי רוט, פנה לעלבון בביצוע של שלמה כהן ואברימי רוט ועוד.
לחנים נוספים הם של חסידות חב"ד, חסידות ברסלב, חסידות ויז'ניץ, יוסי קליימן, נחמן שתיל, ברוך שור ועוד.
ארטיום לובוב
חברו הטוב של קונור מקגרגור.
בוהם
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חומת סהרה המערבית המרוקאית
חומת סהרה המערבית המרוקאית (Berm) היא מחסום הפרדה באורך של 2,700 קילומטרים המפרידה מדרום לצפון בין סהרה המערבית (ובפרט החלק בסהרה המערבית הנשלט על ידי רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) לבין החלק הדרום-מערבי של מרוקו. תפקידה העיקרי של החומה הוא לחסום כניסתם של לוחמי חזית פוליסריו לשטחה של מרוקו.
על פי המפות של משלחת האומות המאוחדות למשאל העם בסהרה המערבית, במקומות מסוימים החומה ממוקמת כמה קילומטרים לתוך שטח מאוריטניה.
מבנה פיזי
החומה מורכבת בעיקר מביצורי חול ואבנים ומכילה גדרות, מוקשים ועמדות ארטילריה. בסך הכל, יש כ-6 תוואים שונים של החומה. הקו הראשי והארוך ביותר, מתחיל בגרגראט שלחופי הים התיכון ומגיע עד לעיירה טקלחה שצמודה לגבול עם "האזור החופשי" (שטחי רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) ומשם מתעקלת צפונה לכיוון סמארה ואז מתעקלת בשנית לכיוון מזרח וממשיכה עד הגבול עם אלג'יריה, בסמוך לטינדוף.
כל הערים הגדולות באזור סהרה המערבית, בהן בירת רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, לעיון נמצאים בצד המרוקאי של החומה.
היסטוריה
החומה נבנתה בהדרגה על ידי מרוקו בסיוע יועצים מדרום אפריקה, ישראל וקוריאה הדרומית. הבנייה החל ב-1980 והסתיימה ב-1987. בבנייה עצמה נעזרו המרוקאים בשכירי חרב פורטוגזים וצרפתים.
ב-2005, לאחר שהכוחות המזוינים של מרוקו החלו בגירושם של מסתננים שנעצרו במרוקו, הצבא גירש את המסתננים לצד השני של הגדר. חזית פוליסריו ומשלחת האומות המאוחדות למשאל העם בסהרה המערבית חילצו כמה עשרות מסתננים שהלכו לאיבוד במדבר לאחר שנגמרו להם המים.
מאז 2008 מתקיימות מדי שנה הפגנות של פעילי זכויות אדם בינלאומיים ושל פליטים סהראווים נגד החומה. בהפגנה שנערכה ב-2008, יותר מ-2,000 בני אדם (רובם סהראווים וספרדים אך חלקם גם היו אלג'יראים ואיטלקים) יצרו שרשרת אנושית לצד דרישה להרוס את החומה ולקיים את משאל העם לעצמאות סהרה המערבית שהאו"ם הורה ליישם ב-1991 לאחר קבלת החלטה 690 של מועצת הביטחון של האו"ם.
ב-2009, איברהים חוסיין לייבייט, פליט סהראווי איבד את רגלו הימנית בפיצוץ מוקש במהלך הפגנות נגד החומה. התקרית אירעה לאחר שליבייט ועשרות מוחים ניסו לחצות את שדה המוקשים באזור החומה תוך זריקת אבנים לעבר צידה השני.
דמויי-קברנון
דמויי-קברנון (שם מדעי: Gobioidei) היא אחת מ-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים הגדולה, בתוכה משפחת הקברנוניים. תת-סדרה זו היא הגדולה ביותר בסדרה וכוללת מעל 2,210 מינים שונים. בנוסף היא כוללת את המינים הקטנים ביותר של חולייתנים כשהקטנים ביותר מגיעים למ"מ אחד בלבד.
קבוצה זו בעלת מספר מינים החיים בים, במים מתוקים וחלקם כמו היבשתנים יכולים לעלות לזמן קצר ליבשה. הם נפוצים בכל האזורים החמימים והטרופיים.
לקברנוניים ולקרוביהם ישנו גוף מוארך ובעל קוצים מעטים, עיניים גדולות ולסתות גדולות וחזקות. הם חיים באזורים הטרופיים, בעיקר בין סלעים ואלמוגים וגם בחולות. חלקם חיים גם בביצות וביצות מנגרובים.
ליאודולף, דוכס שוואביה
ליאודולף, דוכס שוואביה (בגרמנית: Liudolf von Schwaben; 930–6 בספטמבר 957), היה דוכס שוואביה בין השנים 950–954, ונודע בשל מרידתו באביו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
אוטו נולד בשנת 930, לאוטו מסקסוניה, ולאדית מווסקס, בתם של אדוארד הזקן, מלך אנגליה ואלפלאיד. בשנת 936 מת סבו היינריך הראשון, מלך גרמניה, ואביו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 949 מת חותנו הרמן הראשון, דוכס שוואביה ללא בנים, ומשום כך מסר לו אביו אוטו הראשון, מלך גרמניה את דוכסות שוואביה. לאחר מסעו של אביו לאיטליה וחתונתו עם אדלייד מבורגונדי, חשש ליאודולף למעמדו כיורש העצר, ומשום כך חבר לקונרד האדום ומרד באביו. בשנת 954 מוגר המרד, וליאודולף הודח על ידי אביו מנחלותיו, ודוכסות שוואביה נמסרה לבורכארד השלישי, דוכס שוואביה.
בשנת 957 פלש ליאודולף לאיטליה והכניע ערים רבות, אולם ב-6 בספטמבר אותה שנה מת ליאודולף במפתיע מקדחת.
משפחתו
בשנת 939 התחתן ליאודולף עם אידה משוואביה, בתו של הרמן הראשון, דוכס שוואביה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
רשות ניקוז ים המלח
רשות ניקוז ים המלח היא רשות ניקוז ותאגיד סטטוטורי הכפוף למשרד לאיכות הסביבה ואחראי על ניקוז המים ובכל הקשור לשיטפונות באזור ים המלח. הרשות פועלת בהתאם לחוק הניקוז משנת 1957. הקמת הרשות עצמה ובמנה שלה נקבעו צו הניקוז וההגנה מפני שיטפונות משנת 1960. השטח שמטופל על ידי הרשות הוא כ-3,006,955 דונם הפרוסים על שש רשויות מקומיות: ירושלים, ערד, תמר, מצפה רמון, רמת נגב וערבה תיכונה. שטח הרשות כולל את הנחלים אוג, קדרון, דרגה, ערוגות, חבר, צאלים, יעלים, זוהר, חימר וצין. הרשות אינה פועלת בשטח המועצות האזוריות מטה בנימין ומגילות ים המלח, מכיוון שחוק הניקוז אינו תקף ביהודה ושומרון.
הרשות מנוהלת על ידי מליאה בת 7 חברים הכוללת את נציגי המשרד לאיכות הסביבה, משרד הבריאות, משרד החקלאות ונציגי הרשויות ערד (ראש העיר ניסן בן חמו), תמר (ראש המועצה ניר ונגר), ירושלים (חבר מועצת העיר אריה קינג) ומצפה רמון (ראש המועצה רוני מרום). יושב ראש הרשות הוא ניר ונגר והמנהל הכללי הוא איתי פרימן.
אחינועם בת אחימעץ
אֲחִינֹעַם בַּת־אֲחִימָעַץ היא דמות מקראית המוזכרת כאשתו של שאול המלך ואם בניו - יהונתן, מלכישוע, אבינדב וישוי שנקרא גם איש בושת ובנותיו - מרב ומיכל. אחינועם הייתה אשתו הבכירה של שאול, כאשר בנוסף אליה הייתה לשאול פילגש בשם רצפה בת איה.
השם אחינעם מוזכר במקרא רק לגבי אישה אחת נוספת - אחינועם היזרעאלית, אחת מנשותיו של דוד המלך. בשל הנורמה על פיה לקיחת אשת המלך נחשבת כקוד לירושת מעמדו, סובר החוקר ג'יימס ואנדרקם שמדובר על אותה אשה שדוד לקח לו כדי לרשת את מקומו של שאול. יצוין, כי זה לא מופיע במקרא עצמו ורבים החוקרים שסבורים שמדובר בשתי נשים שונות, אך לשיטתו של מאיר מלול יש לכך ביסוס מרומז בדברי נתן לדוד.
מקור השם
השם אחינועם נמצא בחרסי שומרון בכתיב אחנעם ומשמעותו - "נעם" (שמו או כינויו של האל) הוא אחי. אפשרות אחרות היא שהאל הוא נעם, כלומר טוב.
בית ג'יימס ליוויט
בית ג'יימס ליוויט (באנגלית: James Leavitt House) במרכז ווטרבורו, מיין, הוא בית תחייה יוונית מתקופת אמצע המאה ה-19, הבנוי מעץ, וניצב על בסיס מגרניט. הבית נבנה בשנת 1850 עבור הסוחר העשיר ג'יימס ליוויט, ונמצא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, וכיום הוא בבעלות העיר ווטרבורו, המפעילה את המבנה החשוב מבחינה ארכיטקטונית, כמוזיאון בית, המכונה מוזיאון בית טיילור / פריי / ליוויט.
היסטוריה
בונה בית ליוויט, ג'יימס ליוויט, עבר עם משפחתו למרכז ווטרבורו, ליד העיר אלפרד הסמוכה, בין השנים 1830–1840, והחל לעבוד כ"איש עסקים נבון", לפי הגדרתו של היסטוריון מקומי. לליוויט היו מספר תחומי עיסוק, הוא קנה ומכר תוצרת מקומית בפורטלנד ובבוסטון, והחזיק חנות קטנה ליד ביתו.
העסקים השונים של ליוויט אפשרו לו להרוויח הון ולהקים בית משוכלל שיתאים להצלחתו כסוחר. בניית בית ג'יימס ליוויט הושלמה בשנת 1850. הבית נבנה בסגנון התחייה היוונית, ולו שתי הקומות. הבית, בו התגוררו ליוויט, אשתו ו-12 ילדיו, העניק למשפחה גאווה על עיצוב הפנים הייחודי שלו.
בעלות
בית ליוויט, שנבנה במיקום המשגשג ביותר במרכז ווטרבורו, הוא בית גדול עם שבעה חדרי שינה בקומה השנייה. לאחר מותו של הסוחר ג'יימס ליוויט בשנת 1880 בערך, הפך הבית למגורים שניים עבור המשפחה. בנו של ג'יימס ליוויט, בנג'מין, החל קריירה כסוחר בסאקו שבמיין, והשתמש בבית אביו כמעון קיץ. לאחר מותו של בנג'מין לוויט, ירשה בתו לואלה פריי את הבית; לאחר מכן הוא עבר לשתי בנותיה, בהן הסופרת הלן טיילור, שכתבה את ספרה " "A Time to Recall" בבית המשפחה. גברת. שלושת בניה של טיילור מכרו את הבניין לעיירה ווטרבורו בשנת 1989.
"הבית היה במצב יוצא מן הכלל", ציין ההיסטוריון המקומי ג'ים קרלי: "זו באמת בית במצב טוב, בעקבות העובדה שחיו בו דיירים באופן רציף במשך שלושים שנה בלבד". בעקבות אכלוסו החלקי על ידי משפחת ליוויט ויורשיה, הבית נשאר באופן המקורי בו נבנה, עם מעט שינויים.
הסוחר ג'יימס ליוויט, נולד באלפרד, מיין, בשנת 1797, ונישא לאויבי סטיבנס מיורק, מיין. ליוויט נפטר ב-7 בספטמבר 1876 במרכז ווטרבורו. אשתו נפטרה בשנת 1825. השניים קבורים במרכז ווטרבורו, לא רחוק מהבית.
הבית מהווה כיום מוזיאון היסטורי מקומי.
ליגת האלופות בכדורסל
ליגת האלופות בכדורסל (BCL) הוא טורניר כדורסל אירופי המאורגן על ידי פיב"א אירופה. הזוכה הנוכחית בטורניר היא טלקום בון.
היסטוריה
באוקטובר 2015, פיב"א הודיעה שהיא מקימה תחרות חדשה שתנסה לאסוף את המועדונים הבכירים באירופה אליה. התחרות החדשה ממשיכה למעשה את הניסיון שנעשה בעונת 2000/2001 כשהוקמה הסופרוליג לעונה אחת בלבד.
פורמט
התחרות כוללת 32 קבוצות, 26 קבוצות מעפילות אוטומטית לשלב הבתים, ושש קבוצות עולות משלושה סיבובי מוקדמות. הקבוצות מחולקות לארבעה בתים, כשבכל בית יש שמונה קבוצות. בהגרלת הבתים ישנו חוק האוסר על שתי קבוצות מאותה מדינה להיות באותו בית. כל קבוצה פוגשת את הקבוצות האחרות בבית שלה פעמיים: פעם בבית ופעם בחוץ. הקבוצות שסיימו בארבעת המקומות הראשונים עולות לפלייאוף. הקבוצות שסיימו במקומות החמישי והשישי בכל בית נושרות ליורופקאפ.
בשמינית הגמר, הקבוצות מהמקום הראשון בשלב הבתים משחקות נגד הקבוצות מהמקום הרביעי בשלב הבתים, והקבוצות מהמקום השני בשלב הבתים משחקות נגד הקבוצות מהמקום השלישי בשלב הבתים. קבוצות מאותו בית לא יכולות לשחק אחת נגד השנייה בשלב שמינית הגמר. ברבע הגמר, הקבוצות שניצחו בסדרה בין הקבוצות מהמקום הראשון לקבוצות מהמקום הרביעי, משחקות נגד הקבוצות שניצחו בסדרה בין הקבוצות מהמקום השני לקבוצות מהמקום השלישי. מרבע הגמר ואילך, ההגרלה היא אקראית לחלוטין, ואין בה חוקים.
שלב הבתים משוחק מאוקטובר ועד פברואר, והפלייאוף מתחיל באותו חודש. הפלייאוף משוחק בשיטת בית-חוץ, פרט לפיינל פור. הפיינל פור נערך בדרך כלל בשבוע האחרון של אפריל או בשבוע הראשון של מאי.
פרסים כספיים
פיב"א מתגמלת את הקבוצות המשתתפות בליגת האלופות בסכומי כסף שונים, כאשר בעונת 2017/2018 פיב"א חילקה פרסים כספיים בסך של €3,500,000, לפי הפירוט כדלקמן:
קבוצות ישראליות במפעל
הישג שיא של קבוצה ישראלית במפעל הוא הגעה לשלב הגמר, הפועל ירושלים בעונת 2022/2023.
בנוסף הגיעה הפועל חולון לשלב חצי הגמר בעונת 2021/2022 וסיימה במקום הרביעי.
הפועל ירושלים והפועל חולון הגיעו גם לשלב רבע הגמר, הפועל ירושלים בעונת 2018/2019 ובעונת 2019/2020 והפועל חולון בעונת 2020/2021.
אודל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קושט (קטורת)
קוֹשְׂטְ הוא אחד מסממני קטורת הסמים שהוקטר במקדש. הוא הוכנס בכמות של שנים עשר מנה לתוך הקטורת בכל שנה, כנאמר בפרשת פיטום הקטורת.
הקֹשְׁט מזוהה עם צמח הקוֹסְטוּס (Costus speciosus - זנגביל המלמלה) ממשפחת הזנגוויליים, צמח שגדל בהרי ההימליה. יש המשערים שהקושט הוא אגוז מוסקט, שבימינו משתמשים איתו לתיבול מוצרי מזון.
שמותיהם של סממני הקטורת ומרכיביה, מופיעים בחיבורו של הרמב"ם משנה תורה:
אימות מסרים
בתורת האינפורמציה ובקריפטוגרפיה, אִמּוּת מְסָרִים (באנגלית: Message Authentication), שְׁלֵמוּת או כְּלִילוּת מְסָרִים (באנגלית: Message Integrity), מתייחסים למאפיין זיהוי מקור המסרים העוברים ברשת והגנה מפני שינויים זדוניים של תוכנם במהלך העברתם, באופן שהמקבל יכול להבחין בהם לדחותם על הסף ולהחזיר התראה מתאימה לשולח.
הצפנה לבדה אינה מספקת אימות והבטחת שלמות כלל. בעוד שההצפנה יכולה להבטיח את סודיות המידע היא אינה בהכרח מעידה על שלמותו ועל שייכותו לגורם כלשהו. לפעמים לא פחות חשוב ואולי אף יותר חשוב, להבטיח את שלמות המידע ולאמת את מקורו מאשר להגן על סודיותו, הדוגמה הטובה ביותר היא עדכוני תוכנה שעלולים להכיל וירוסים רוגלות ונוזקות אחרות. למרות שהבטחת שלמות ואימות הם מושגים מעט שונים, בהקשר של אימות מסרים הם משולבים יחד כי כמעט תמיד הבטחת שלמות משליכה בהכרח על זיהוי ואימות מקור המסמך או המסר. אפשר להשיג הבטחת שלמות ואימות באמצעות שתי שיטות עיקריות: בשיטה הסימטרית באמצעות קוד אימות מסרים או בשיטה האסימטרית באמצעות חתימה דיגיטלית בשילוב עם פונקציית גיבוב.
יש להבחין בין שני מצבים: מצב בו המידע אינו אמור להיות סודי אך המקבל בכל זאת מעוניין להבטיח את שלמותו ואת זהות השולח. ומצב הצפנה עם אימות, המשלב גם סודיות וגם הבטחת שלמות ואימות המסרים המוצפנים. האחרון נקרא הצפנה מאומתת. לעיתים קרובות המידע העובר ברשת מכיל את שניהם יחד. חלק גלוי המיועד לטיפול על ידי מנהל הרשת כחלק מפרוטוקול התקשורת וחלק מוסתר המכיל את המידע עצמו. מקרה זה נופל בקטגוריה הצפנה מאומתת עם מידע נלווה והיא פופולרית ברשתות תקשורת מודרניות. הרעיון הוא שבמקרה כזה יש להבטיח את שלמות המידע הנילווה הגלוי באופן כזה ששינוי זדוני שלו לא יסכן את סודיות המידע המוסתר.