cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אספרנטו
טקסט לדוגמה
ובעברית: "בחלקים רבים של סין היו מקדשים של מלך הדרקון. במהלך הבצורת, התפללו במקדשים למלך הדרקון שייתן גשם לעולם האנושי. אז דרקון היה סמל להוויה העל טבעית. ומאוחר יותר, הוא הפך לאב קדמון של השליטים הגבוהים ביותר וסימל את סמכותו המוחלטת של הקיסר הפיאודלי. הקיסר טען שהוא בנו של הדרקון. כל צורכי חייו נשאו את השם דרקון והיו מעוטרים בדמויות דרקון שונות. קישוטי דרקונים נראים כעת בכל מקום בסין, ומסתובבות אגדות על דרקונים".
האקדמיה לאספרנטו
קביעת העקרונות והנורמות של השפה הבינלאומית מתבצעת כיום באמצעות "האקדמיה לאספרנטו" (La Akademio de Esperanto) האקדמיה הוקמה ב-1905 בעקבות הקונגרס הראשון, בהתבסס על מודל האקדמיה לשפה הצרפתית. בימיה הראשונים כונתה 'ועידת השפה' (Lingva Komitato) אך ב-1948 קיבלה את שמה הנוכחי. במוסד חברים 45 מומחים בשפה אשר נבחרים לתקופה של 9 שנים, וכל 3 שנים מתחלפים שליש מהם.
תרבות האספרנטו
הוגה השפה אליעזר לודוויג זמנהוף ייעד אותה לשמש לא רק כשפת עזר בינלאומית שתהא שימושית וקלה ללמידה על מנת שתהיה שפה שנייה עבור כלל האנושות ותשמש לתקשורת תכליתית - כי אם גם כשפה המבקשת לבסס נכסי תרבות משותפים עבור כלל דובריה והמעודדת היכרות בין תרבותית ויצירה של 'תרבות גלובלית' המבוססת על חוויות אנושיות משותפות. כך הקפיד זמנהוף להדגיש כבר בספרו הראשון, כי השפה מאפשרת ביטוי נרחב ויצירתי - באמצעות שילוב של מספר קטעים מתורגמים מהתנ"ך בתוכו, קטעי תפילה מתורגמים, וקטעי שירה מקוריים שכתב באספרנטו.
קהילת דוברי האספרנטו מסביב לעולם נוהגת להתייחס אל עצמה גם כאל קהילה החולקת תרבות משותפת - מכלול של יצירות תרבותיות, מסורות, התנסויות תרבותיות וערכים משותפים. מאז היווסדה בסוף המאה ה-19 הלכה והתפתחה תרבות האספרנטו והיא כוללת אמנות, ספרות, מוזיקה, עיתונות, אירועים בינלאומיים ומנגנוני עזרה הדדית.
תנועת האספרנטו
קהילת הדוברים של שפת האספרנטו מתייחסת לעצמה לא אחת באמצעות המושג 'תנועה'. כתנועה, מבקשים האספרנטיסטים לא רק להשתמש בשפה ביניהם, כי אם גם להפיצה ולהגביר את השימוש בה הן באמצעות לימוד דוברים חדשים והן באמצעות שיכנוע ממשלות לתמוך בה, וארגונים בינלאומיים לעשות בה שימוש.
התנועה כוללת גם שורה של ארגונים הפועלים להפצת ולפיתוח שפת ותרבות האספרנטו כגון אגודת האספרנטו העולמית, ארגון הנוער האספרנטיסטי הכלל עולמי, ארגון האספרנטו הסוציאליסטי העולמי SAT והאקדמיה לאספרנטו.
חינוך
יש ראיות לכך שלימוד אספרנטו לפני לימוד שפה זרה אחרת מאיץ ומשפר את הלימוד, היות שלימוד שפה זרה שנייה קל יותר מלימוד השפה הזרה הראשונה, ובנוסף, השימוש בשפת עזר פשוטה דקדוקית מפחית את הקשיים הנלווים לרכישת שפה זרה ראשונה. באחד המחקרים (Williams 1965), קבוצת תלמידי תיכון למדו אספרנטו במשך שנה, ואז צרפתית במשך שלוש שנים. בתום התקופה נמצא שהם הגיעו לשליטה טובה יותר בצרפתית מאשר קבוצת הבקרה, שלמדה צרפתית ללא אספרנטו במשך כל ארבע השנים.
שפת ביניים לתרגום
אספרנטו יכולה לשמש גם ככלי עזר בתרגום. פותחו מספר אבות-טיפוס של תוכנת תרגום ממוחשבת, מאנגלית לצרפתית, אך נמצא שהמעבר משפה לא-לוגית אחת לשנייה הוא מורכב הרבה יותר מתרגום דו-שלבי באמצעות שפת ביניים מתוכננת כגון אספרנטו. השימוש באספרנטו יכול להקל על שילוב שפות נוספות באותה תוכנה, שכן לא יהיה צורך לפתח תוכנות שיתרגמו את כל השפות לכל השפות, אלא רק לאספרנטו, שתשמש שפת מעבר, וממנה. אספרנטו מתאימה במיוחד לשימוש זה בשל התחביר הגמיש שלה. תחבירה מאפשר תרגום ישיר משפת המקור אליה, שינוי מבנה המשפט כך שיתאים לשפת היעד, ואז צעד תרגום שני אל שפת היעד כשהתחביר באספרנטו.
לדוגמה, את המשפט 'אני אוהב אותך בעדינות' ניתן לתרגם לאספרנטו בהתאם למבנה המשפט בעברית: 'Mi amas vin ĝentile', לפי מבנה המשפט 'I gently love you' באנגלית: 'Mi ĝentile amas vin', וכן לפי מבנה המשפט 'Je t'aime gentillement' בצרפתית: 'Mi vin amas ĝentile'. צורות הכתיבה באספרנטו שקולות זו לזו, הן בעלות אותו ערך ומשמעות וניתנות להחלפה ביניהן על מנת להתאים את תחביר שפת המקור לשפת היעד.
דוברי אספרנטו מלידה
אספרנטו מתייחדת בין השפות המתוכננות גם בכמות הדוברים הילידיים שלה, המוערכת בכ-1000–2000. בכל המקרים המוכרים, דוברי אספרנטו כשפת אם הם דו-לשוניים או רב-לשוניים, ועל פי רוב למדו בילדותם אספרנטו לצד השפה הלאומית המקומית במקום בו גדלו או את שפת האם של הוריהם - זאת בין היתר לאור העובדה שאספרנטו איננה שפתה המדוברת של אף טריטוריה ואין מקום בו ילד יכול לגדול כשהוא חשוף לה באופן הוליסטי שחורג מהמשפחה וחוג חבריה.
חלק מהמשפחות הבוחרות ללמד את ילדיהן אספרנטו עושות זאת על מנת להשתתף איתם בפעילויות אספרנטו בינלאומיות לכל המשפחה, חלקן עושות זאת מטעמים אידאולוגיים של הפצת השפה או הקניית שפה לילדיהם שתאפשר להם לתקשר עם ילדים אחרים מתרבויות שונות.
משפחות אחרות עושת זאת כיוון שההורים הם דוברי שפות שונות המבקשים לבנות את הבית סביב שפה נייטרלית משותפת. מוטיבציה נוספת ללימוד אספרנטו לילדים היא על מנת לפתח אצלם את כישורי למידת השפה ולהקל עליהם לרכוש שפות זרות בעתיד. דוגמה מפורסמת לסוג זה היא שלוש האחיות אלופות השחמט, בנות משפחת פולגאר היהודית מהונגריה, שאביהן לימד אותן אספרנטו כדי לקדם את יכולתן האינטלקטואלית.
מרבית ההורים המלמדים אספרנטו לילדיהם למדו אספרנטו בעצמם כשפה שנייה או שלישית, ואינם דוברי אספרנטו כשפת אם בדומה להורים דוברי שפות לאומיות. כיוון שדובר ילידי של שפה מפתח הרגלים לשוניים ההולמים את רמת השפה שלימדו אותו, העובדה שאדם דובר אספרנטו כשפת אם איננה מבטיחה בהכרח שרמת האספרנטו והדיוק הדקדוקי שלו בשפה תהיה גבוהה מאדם שלמד אספרנטו בבגרותו. עם זאת, קיומם של דוברי אספרנטו ילידיים מגדיר את האספרנטו גם כשפה טבעית במושגים בלשניים.
בישראל ידוע על מספר ילדים שספגו אספרנטו מלידתם באינטנסיביות זו או אחרת. כמה מהם דוברים את השפה באופן שוטף, ולא שכחו אותה לאחר גיל הינקות מאחר שהם מקיימים קשר רצוף עם חבריהם - ילדים דוברי אספרנטו בחו"ל, ולעיתים מדברים עם הוריהם בשפה הבינלאומית, בנוסף לשפת האם האחרת, עברית.
אספרנטו בישראל
פעילות אספרנטו בארץ ישראל קיימת מ-1908, עת הרופא ד"ר אהרן מאיר מזי"א והכומר הלזריסטי ארנסט שמיץ ניהלו פעילות זו בירושלים. פעילות רציפה של אספרנטו החלה ב-1924, הן בירושלים והן בתל אביב. האישים הבולטים היו בראש ובראשונה נתן בן ציון חבקין, הידוע גם כ"צמחוני הארץ-ישראלי הראשון", וכן לכוביצקי, גורודיסקי, ומשנות השלושים המתרגם וחוקר הפולקלור עמנואל אולסבנגר וכן המחנך, המתמטיקאי והמוזיקאי יוסף כהן-צדק. באוגוסט 1967 התקיים בישראל הקונגרס העולמי לצעירים דוברי אספרנטו.
בישראל דוברים רבים של השפה, ומתקיימת פעילות שוטפת של דוברי אספרנטו. קיימת אגודה לדוברי אספרנטו, הנקראת האגודה לאספרנטו בישראל (אל"י). האגודה מקיימת קורסי לימוד ברמות שונות, פעילויות תרבותיות באספרנטו, טיולים וכנסים ארציים בני מספר ימים. האגודה מוציאה את כתב העת "Israela Esperantisto" ("האספרנטיסט הישראלי"), אותו קוראים מנויים בישראל ובעולם. פעילות אספרנטו בישראל נערכת בשלוש הערים הגדולות - בירושלים, בתל אביב ובחיפה.
בשנת 1967 אמור היה הקונגרס העולמי להתקיים בתל אביב, אך בשל המצב הביטחוני בתקופת מלחמת ששת הימים, הוא נערך ברוטרדם, הולנד.
בשנת 2000, לקראת הכינוס העולמי השנתי ה-85 של דוברי אספרנטו שנערך בתל אביב, יצא לאור מילון אספרנטו-עברי שחובר על ידי אחד הפעילים המרכזיים של קהילת האספרנטו בארץ, יוסף מורז'אן.
בשנת 2014 הוציאה הסופרת אתי אלבוים את טרילוגיית הספרים "תעתועים", ובה תושבי הממלכה "מגילנדרו" הם דוברי אספרנטו.
גלקסיה ספירלית
גלקסיה ספירלית או גלקסיה לוליינית היא גלקסיה המורכבת מדיסקה שטוחה וזרועות היוצרות מבנה ספירלי. גלקסיות ספירליות הן אחד משלושת הסוגים העיקריים של גלקסיות לפי הסיווג של אדווין האבל מ-1936. הגלקסיה בה אנו נמצאים, שביל החלב, היא גלקסיה ספירלית.
גלקסיות מסוג זה מסומנות באות S ולאחריה אות קטנה המייצגת את מידת ההדיקות של הזרועות (החלק העליון בשרטוט של מזלג האבל, בשרטוט משמאל). בסוג השני של הגלקסיות הספירליות, התפיחה המרכזית מתוחה לצורה דמוית מוט (bar) או מקל עבה, והזרועות יוצאות מה"מוט". הן מסומנות באותיות SB עם אות קטנה אחריהן, בדומה לגלקסיות הספריליות הרגילות (החלק התחתון בשרטוט משמאל). גלקסיות מהסוג השני מהוות כ-30% מהגלקסיות הספירליות.
ביחד עם הגלקסיות הלא-סדורות, הן מהוות כ-70% מהגלקסיות ביקום. רוב הגלקסיות הספירליות נמצאות באזורים פחות צפופים של היקום ונדיר למצוא אותן במרכזם של צבירי גלקסיות.
מבנה וצורה
המבנה הבסיסי של הגלקסיות הספירליות מורכב מריכוז כוכבים במרכז, הנקרא תפיחה (bulge) והוא דומה בצורתו לגלקסיה אליפטית. נקודת דמיון נוספת היא שרוב הכוכבים בתפיחה המרכזית הם כוכבים זקנים. מהתפיחה יוצאות זרועות, לרוב שתיים, המתעקלות לכדי צורת ספירלה. סיווג הגלקסיות הספירליות לתתי הסוגים נעשה לפי מידת הדיקותן של הזרועות לתפיחה המרכזית; כך לדוגמה, גלקסיה מסוג Sa היא בעלת זרועות הדוקות מאוד וגלקסיה המסומנת Sc היא בעלת זרועות חופשיות יותר. הבדל נוסף בין סוגי הגלקסיות הוא בגודלה של התפיחה המרכזית: לרוב, ככל שהזרועות הדוקות פחות, כך גם התפיחה עצמה קטנה יותר.
עוביין של הגלקסיות קטן מאוד ביחס לשטחן; יוצא מן הכלל הוא אזור התפיחה המרכזית, שהוא עבה מאוד ביחס לכלל הגלקסיה. גודלה של התפיחה המרכזית, שצורתה בדרך כלל גוף כדורי או אליפטי, הוא בסדר גודל של קילו-פארסקים בודדים. מדענים סוברים כי במרכז התפיחה המרכזית נמצא חור שחור על-מסיבי.
הגלקסיות הספירליות שונות מאוד זו מזו בגודלן ובבהירותן. קוטרן נע בין 10 ל-30 קילו-פארסק ומספר הכוכבים מוערך ב- ל-.
אוכלוסיית כוכבים
במרכז הגלקסיה, בתפיחה המרכזית, אוכלוסיית הכוכבים היא זקנה יחסית: צבעה צהוב-כתום ורוב הכוכבים הם כוכבי סדרה ראשית זקנים.
אזור הזרועות כחול יותר ומעיד על הימצאותם של כוכבים צעירים וחמים יותר. כמו כן הזרועות מכילות ענני גז בהם נוצרים כוכבים חדשים וכן אבק וחומר בין-כוכבי קר.
מעל לדסקה ומתחתיה ישנה הילה (spheroidal halo או galactic spheroid) המכילה כוכבים זקנים וצבירים כדוריים, שאוכלוסייתם דומה לאוכלוסייה בתפיחה המרכזית, אך בצפיפות נמוכה יותר, כך שברוב הגלקסיות אינם נראים לעין, ולרוב אינה מכילה אבק. היווצרותה של הילה זו נמצאת עדיין במחלוקת בין מדענים, ויש הסוברים כי נוצרה כתוצאה מגלקסיה קטנה שנלכדה בכוח המשיכה של הגלקסיה הספירלית ואוחדה לתוכה.
שלומי שבת
שלומי שבת (נולד ב-30 באוגוסט 1954) הוא זמר ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
שבת נולד וגדל ביהוד, לאמילי ולאברהם שבת שעלו לישראל מטורקיה. אחותו הקטנה היא הזמרת לאה שבת.
שבת למד בתיכון מקיף יהוד אולם לא סיים את לימודיו. את שירותו בצה"ל עשה כנהג אמבולנס בחיל הרפואה.
לאחר סיום שירותו הצבאי, פצח בקריירת שירה במועדונים בניו יורק, שבה גילה את קרבתו למוזיקה המזרחית. על אף הצלחתו בארצות הברית, אלבומו הראשון, "מן החושך חזרתי", שיצא לחנויות בשנת 1986, נחל כישלון חרוץ.
בסוף 1990 הוא השתתף לראשונה בפסטיגל עם השיר "בזכות הסלסה" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: יורם צדוק) שזכה במקום השני.
ב-1991 הוא השתתף בקדם אירוויזיון עם השיר "מכאן" (מילים ולחן: אבי דור ויגאל בשן, עיבוד: יורם צדוק) שהגיע למקום החמישי. באותה השנה אף חבר מוזיקלית לבעז שרעבי וללהקת "החברים של נטאשה" ואפיון סגנוני כזמר בלדות מוביל. באותה השנה הוא הוציא את אלבומו השלישי, "אל תלכי רחוק מדי", שכלל שירים המושפעים מהמוזיקה הדרום אמריקנית, וזכה להצלחה רבה, פרט לשירים: "בזכות הסלסה" ו"מכאן", בלטו גם השירים: "על סל סלים" ו"אל תלכי רחוק מדי" אותו כתבה והלחינה אחותו לאה שבת. בדצמבר אותה שנה הוא השתתף בשנית בפסטיגל עם השיר "כשהייתי ילד" (מילים: יגאל בשן, לחן ועיבוד: יורם צדוק) שזכה במקום השביעי.
בשנת 1993 הוציא שבת את אלבומו הרביעי, "שעה אחת ביחד", שיצרו והפיקו חברי להקת "החברים של נטאשה": מיכה שיטרית וארקדי דוכין. האלבום הכיל לחנים קווקזיים עממיים עם נגיעות רוק, ובלטו בו השירים: "נדנדי" (מילים: מיכה שיטרית, לחן: ארקדי דוכין), "אור לילי" (מילים ארקדי דוכין, לחן אזרבייג'ני עממי), "אור ירח משוגע" (מילים: מיכה שיטרית) ו"אוליה" (מילים: ארקדי דוכין) שהופיע בגרסה רגילה שהפיק דוכין, וכן בגרסת רמיקס שהפיק יזהר אשדות. למרות ההשקעה והיוצרים שעמדו מאחוריו, האלבום זכה להצלחה בינונית בלבד, ולהסתייגות של חובבי המוזיקה המזרחית. המשבר ארוך השנים התאפיין בריחוק תקשורתי, ולטענת שבת עצמו, הוא חווה תסמיני דיכאון.
בדצמבר 1994 השתתף בפסטיגל עם השיר "לנצח צעירים" שהלחין בעצמו למילים של אסף מרום. עוד באותה שנה הקליט את הדואט "אור קטן שלי" עם חנן יובל (מילים: אהוד מנור, לחן: חנן יובל, עיבוד: חנן יובל וגרי אקשטיין).
במרץ 1998 הוציא שבת את אלבומו החמישי, "שלומי שבת", שנטה לקו ספרדי-צועני, וגם הוא זכה להצלחה בינונית. מהאלבום בלטו 2 לחנים של שבת לשירים "מתוקים" (מילים: עדית פאנק) ו"איפה את אהובתי" (מילים: יענקל'ה רוטבליט). עוד באותה שנה, במסגרת אלבום המחווה "חברים שרים זוהר" חידש את "להיות לבד" שביצעה במקור מירי אלוני (וחידש זוהר ארגוב).
את החזרה לקדמת הבמה עשה שבת בשנת 2000, באמצעות הלהיט "לכל אחד יש", דואט משותף לו ולליאור נרקיס, שהלחין שבת למילים של עוזי חיטמן. השיר הוקלט לאלבומו של נרקיס "רק איתך", זכה להצלחה גדולה, ונבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. כעבור שנה נכלל השיר באלבום דואטים מצליח של שבת, "שלומי שבת וחברים", שבו השתתפו בין השאר גם ארקדי דוכין וגידי גוב. האלבום מכר יותר מ-200,000 עותקים.
בשנת 2002 השתתף שבת בביצוע השיר "תראה עולם", שכתבו ארקדי דוכין ומיכה שטרית לכבוד חודש הזמר העברי שצוין בבית הנשיא בירושלים ביוזמת עמותת אמנות לעם ומשרד התרבות. את השיר ביצעו דוכין, שטרית, לאה שבת, שלומי שבת ואמנים נוספים.
רוכב על גל ההצלחה, הוציא שבת אלבום אוסף, החל להופיע בתיאטרון קיסריה, והקליט את אלבומו השביעי, "זמן אהבה", שיצא ב-2003. האלבום התאפיין כנוטה יותר לכיוון הפופ-מזרחי, עם להיטים כמו "החוף של טרפטוני" (שאת מילותיו כתב שבת בעצמו ללחן יווני) "בשם האהבה" ו"זמן אהבה". האלבום כלל גם את השיר "הרי את מקודשת לי", שכתב עוזי חיטמן והלחין שבת לזכרם של בני הזוג ויקי כהן ומוטי בוטיל שנהרגו באסון ורסאי.
בשנת 2006 הוציא שבת אלבום דואטים נוסף, "חברים 2", שכלל דואטים עם שירי מימון, פבלו רוזנברג, גד אלבז ומשה פרץ. באותה שנה התנסה במשחק לראשונה, במחזמר "כמו בסרט", לצד הראל מויאל ומיקי קם.
בשנת 2007 חבר שבת לפבלו רוזנברג, והשניים יצאו לסיבוב הופעות, שתועד על גבי DVD ותקליטור. המופע כלל שיר אחד חדש, "אבא", שכתב והלחין דורון מדלי. השיר זכה להצלחה גדולה, והפך לאחד משיריו האהובים ביותר של שבת.
בשנת 2008 הקליט שבת גרסת כיסוי לשירו של עוזי חיטמן "ניגונה של השכונה" עבור הפרויקט "עבודה עברית - שרים עוזי חיטמן". בספטמבר אותה שנה הוציא את אלבומו "אני שר אלייך", שהגיע למעמד אלבום זהב בתוך מספר שבועות מיום צאתו. ב-19 באוגוסט יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "תרצי בי", שהלחין שבת למילים של השחקנית אפרת בוימולד. בנובמבר יצא הסינגל השני מהאלבום, "מלאכית" שכתב והלחין זיו רובינשטיין. האלבום יצא לאור בהפקת ארומה מיוזיק, שמייצגת את שבת החל משנה זו.
ביוני 2010 יצא אלבומו ה-12 של שבת, "שתדעי". באלבום נכלל הלהיט "שתדעי" (מילים: עינת הולנדר, לחן: רביב בן-מנחם), שהיה לשיר המושמע ביותר ברדיו בשנת 2010 לפי נתוני אקו"ם. כמו כן הצליחו מהאלבום הסינגלים "לומר לך ש..", "מה ששלי שלך" ו"ואני שר". בתוך חודש הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, על מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים. בהמשך זכה האלבום למעמד פלטינה על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים. בקיץ אותה שנה, כחלק מהמאבק לשיחרור החייל השבוי גלעד שליט הלחין (בשיתוף עם צביקה פיק) וביצע את השיר "בוא הביתה, בוא גלעד".
ביוני 2011 הוציא את הסינגל "את בנשמה" מאלבומו ה-13 במספר. בראיון לנדב בורנשטיין סיפר על תהליך ארוך של חזרה בתשובה והתקרבות לדת, שהשפיע על הטקסטים והלחנים של האלבום. ב-15 באוגוסט 2011 שודר סרט דוקומנטרי של שבת שנקרא "שלומי שבת מודה אני", העוסק בתופעה של חזרה בתשובה בקרב מוזיקאים, ובו משתתפים דוד דאור, קובי אפללו, דין דין אביב, אייל גולן, קרן פלס, אודי דוידי ועוד.
בשנים 2012–2019 משתתף שבת בתוכנית The Voice ישראל בתור מנטור, כאשר בעונה החמישית של התוכנית, הוא משמש כמנטור בשיתוף עם יובל דיין.
ב-19 בפברואר 2012 הוציא לאור שבת אלבום כפול בשם "אחד לנשמה / אחד למסיבה". האלבום הורכב מתקליטור אחד של שירים שקטים ותקליטור שני של שירים קצביים. מבין השירים הקצביים התפרסמו השירים "את בנשמה" ו"גשם אהבה", ומבין השירים השקטים התפרסמו "מתאהב בך" ו"יש לך". השיר "יש לך" זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ב. באותה השנה כתב עם הבת שלו, מנור שבת, את סינגל הבכורה שלה, "כשאתה".
באוגוסט 2019 יצא חידוש של שבת לשירו של יגאל בשן "איתך" כשיר ראשון מאלבום מחווה לזמר המנוח.
במרץ 2020, הוציא שלומי יחד עם הזמר אליעד את "מורידים את הירח", סינגל ראשון מתוך האלבום "חברים 3".
בספטמבר 2020 פרסם את הסינגל "מה אתה עובר" יחד עם עדן אלנה, כחלק מאלבום שיתופי הפעולה "חברים 3", שמטרתו הייתה להעלות את נושא אברה מנגיסטו שנפל בשבי חמאס ונמצא שם 6 שנים. את השיר כתב והלחין שלומי יחד עם אבי אוחיון. באותו החודש, פורסמה גרסת כיסוי של שבת לשיר "אני ואתה" של אריק איינשטיין, אותה ביצע לצד אמני ארומה מיוזיק עידן עמדי, יובל דיין, לירן דנינו, גיא ויהל, עדן אלנה, ספיר סבן ואודיה אזולאי. באותה השנה, הוציא יחד עם אחותו לאה שבת וילדיו מנור ואביהו שבת את השיר "בוא הביתה", שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2021 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
שבת, המתגורר בהרצליה. הוא היה נשוי לחני, ממנה התגרש ב-1989. לזוג נולדו שני ילדים, הזמרים מנור שבת ואביהו שבת.
רפואת חירום
רפואת חירום היא ענף במדעי הבריאות העוסק בטיפול במצבי חירום רפואיים בתנאי שדה, כלומר, שלא במסגרת בית חולים.
בין בעלי המקצוע העוסקים בענף זה ניתן למנות מגיש עזרה ראשונה (מע"ר), חובש (לסוגיו השונים), ופרמדיק, כאשר האחרון הוא בעל הסמכות הבכיר ביותר בענף רפואת החירום ומתפקד כמנהל הטיפול הרפואי.
ייחודם של מצבי חירום רפואיים בשדה נעוץ במגבלות הקיימות, מטבע הדברים, על שימוש באמצעים רפואיים מתקדמים המצויים בדרג בית החולים (כגון, דימות רפואי, בדיקות מעבדה, ועוד). בהתאם לכך, ענף רפואת החירום עוסק ביישום ובפיתוח שיטות טיפול המסוגלות להתגבר על מגבלות אלה. נושא מרכזי בו עוסקת רפואת חירום הוא ניהול מצבי אסון ואירועים רבי-נפגעים במגוון רחב של מתארים, כגון, אסונות טבע, רעידות אדמה, פגיעות בזמן מלחמה, אירועי טרור, אירועי חומרים מסוכנים, ועוד.
צוותי רפואת חירום במגזר האזרחי פועלים בעיקר במערכי אמבולנסים ומסוקים של גופי רפואת חירום ממלכתיים ופרטיים, ביחידות חילוץ, בגופים ביטחוניים, וכן במסגרות צבאיות דוגמת חיל הרפואה בצה"ל.
קריאה לעזרה
עזרה-ראשונה היא עזרה המוגשת בשטח, סמוך למועד האירוע, על מנת להציל חיים ולמנוע הידרדרות, אך הטיפול הרפואי הראשוני בנפגע אינו מסתכם בכך. כדי שהנפגע יזכה לרצף טיפולי חשוב להזעיק עזרה רפואית כבר בשניות הראשונות. בעת הזעקת עזרה רפואית יש להקפיד על מסירת הפרטים הבאים למוקד החירום- מס' טלפון, מיקום מדויק (לרבות עיר, שכונה, רחוב, כניסה, קומה, דירה וכל פרט מזהה אחר), אופי הפגיעה, מס' הנפגעים ומצבם, גילם המשוער של הנפגעים ומגבלות בדרכי הגישה. יש להקפיד שלא לנתק את השיחה עד שהמוקד יעשה זאת על מנת שלא יישארו פרטים חסרים.
מטרת המוקדן במוקד החירום היא לקבל את תמונת האירוע ולהחליט על דרך העזרה הרפואית המתאימה ועל דחיפות המקרה. בהתאם לתמונה המתקבלת יזניק המוקד את הניידות המתאימות וכן גורמי סיוע נוספים במידת הצורך. על-פי אופי המקרה יכול המוקדן להדריך טלפונית את המתקשר בדבר פעולות אשר יכולות לסייע לנפגע עד להגעת העזרה הרפואית.
ערכת עזרה ראשונה
בישראל נדרש להתקין "ארגז עזרה ראשונה" בכל מקום עבודה, לפי סעיף 147 (א) וסעיף 151 לפקודת הבטיחות בעבודה (נוסח חדש), התש"ל-1970. אף כי תכולת הארגז קבועה בפקודה, מתריע פרופסור יואל דונחין, מנהל המרכז לבטיחות החולה בבית החולים הדסה עין כרם, כי בפועל נמכרים גם פריטים יקרים שאינם מועילים להצלת חיים. פרופ' דונחין ממליץ להכין בכל בית ארגז ולרשום עליו את מספרי הטלפון של מגן דוד אדום ושל שירותי כבאות והצלה. לטענת פרופ' דונחין:
המגונדרים (סרט)
המגונדרים (ברוסית: Стиляги) הוא סרט רוסי משנת 2008, שנקרא Hipsters בשידורו בארצות הברית. זהו סרט מוזיקלי שמציג את תת-תרבות צעירים "סטיליאגי" (משוגעים על אופנה, משוגעים על סטייל ברוסית) של ברית המועצות בשנות ה-50 של המאה ה-20. הסרט מוצג כמתרחש לאחר מותו של סטלין בשנים 1955—1956.
"המגונדרים" הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ופסטיבל בינלאומי בקליבלנד שם זכה בפרס חביב הקהל. כמו כן הוא זכה בפרס נשר הזהב כסרט הטוב ביותר ובפרס ניקה.
זהו שיתוף הפעולה השני של ואלרי טודורובסקי ומקסים מטבייב שכיכב גם בסרט הקודם של טודורובסקי, מלחציים.
עלילה
מאלס (השם הוא ראשי תיבות של מרקס, אנגלס, לנין, סטלין, שהוא חבר קומסומול, משתתף בפיזור המסיבה של סטילאגי, שם פוגש בחורה בשם פולי המזמינה אותו לפגישת הקבוצה ב"ברודוויי" (שם רחוב למפגשי הקבוצה – היה קיים בכל עיר בו נפגשו "סטילאגי").
לאחר הפגישה הראשונה הוא לומד לרקוד ג'אז, מגדל שיער ומתחיל לעבוד במטרה לקנות בגדים שונים ובעלי סגנון. הוא רוכש סקסופון בשוק השחור. לאחר שנודע על כך לאנשי הקומסומול, הוא עובר תהליך של נידוי, אבל נשאר עם קבוצת ה"סטיליאגי". חברי הקבוצה חושבים שהם מדמים לבוש מערבי ורק לאחר שראש הקבוצה שאביו עובד במנגנון הסובייטי ובעזרת פרוטקציה שולח אותו לחו"ל, מתברר שתת-הקבוצה התלבשה כמו שבמערב לא התלבשו אף פעם.
אח"י מולדת
אח"י מולדת היא ספינת טילים מסדרת סער 4, אשר נבנתה במספנות ישראל, במסגרת סדרת המשך, כדי לאפשר שיט פתוח למדינת ישראל בים התיכון. הספינה שירתה בשייטת ספינות הטילים של חיל הים מהשקתה בשנת 1979 ועד הוצאתה מהשירות בשנת 2000, כשנמכרה לצי סרי לנקה.
היסטוריה
ששת הספינות מסדרת סער 4 יועדו לשרת בזירת הים האדום. תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט ספינות, והעברתן לים האדום תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה. בעת מלחמת יום הכיפורים זכו ספינות סער להצלחה בקרבות הטילים. עם זאת נוכח שר הביטחון משה דיין בצורך לאבטחת שיט במרכז הים התיכון. ואישר בנייה של שש ספינות נוספות – "פרויקט נדרן". אח"י מולדת נבנתה שלישית בפרויקט זה.
שם הספינה והשקתה
הספינה הושקה במספנות ישראל ב-22 במרץ 1979 הגברת המשיקה הייתה מרים איתן אשתו של הרמטכ"ל רפאל איתן שנכח גם הוא בהשקה בצי הסוחר הישראלי שירתה בשנים 1961–1970 אוניית נוסעים בשם מולדת שהפליגה בקו בין חיפה למרסיי עם כניסות עונתיות לג'נובה ונאפולי. אין ולא הייתה בחיל הים הישראלי ספינה נוספת בשם "מולדת".
הפלגות ומבצעים
מבצע פעולה מוצלחת - ב-4 במאי 1980 השתתפה אח"י מולדת בפיקוד רס"ן אלי רגב, ביקור בנמל אלכסנדריה כאורחי הצי המצרי. הכח כלל גם את אח"י קוממיות בפיקוד רס"ן יעקב גז כספינת פיקוד של אל"ם אברהם בן שושן. קצין קישור לצי המצרי היה יצחק קוראל אלמוג יליד מצרים.
טיבוע אניית מחבלים
בערב יום העצמאות 1985 חיסלה אח"י מולדת בפיקוד רס"ן דני הלוי את אניית המחבלים 'אטבירוס' (ATTAVIROS) בדגל פנמה. המחבלים שעל האונייה היו בדרכם לפיגוע בקריה בתל אביב. האנייה יצאה מאלג'יר תוכניתם הייתה להגיע לנקודת הורדה במרחק של כ־60 מייל ימי (כ־110 ק"מ) ממערב לתל אביב. שם היו אמורים לצאת ממנה 20 לוחמי קומנדו של אש"ף על גבי שלוש סירות גומי מהירות. המודיעין הימי קיבל על כך מידע ומבצע דרך נץ שיעדו לסיכול הפיגוע התבצע בתחילת אפריל. לאחר שהוברר כי 'אטבירוס' לא נפגעה בנמל אנבה באלג'יר החלו סריקות וחיפושים אחריה.
לכידת אמל"ח מחבלים
ב-11 בספטמבר 1985 – לכידת מחבל פלסטיני בכיר. כח בפיקוד סא"ל דרור אלוני שכלל את אח"י עצמאות (בפיקוד רס"ן עפר דובנוב) ואח"י מולדת (בפיקוד נועם פייג), תפס את האניה 'אופורטיוניטי' במרחק 14 מיל ממערב לביירות, ועצר את סגן מפקד כוח 17 עם כסף רב של הפתח. בפעולה השתתף גם דבור שארב במבואות צידון.
ב-30 באוגוסט 1986 השתתפה אח"י מולדת בפיקוד נועם פייג עם אח"י אילת (סער 2), בפיקוד אסף בר, צוות השתלטות משייטת 13, בסיוע מטוס סיור ימי "שחף", בלכידת אוניית הסוחר הלבנונית 'אמל' שהייתה בדרכה לנמל 'חלדה' (דרומית לבירות), כשעל סיפונה 3 מכולות אמל"ח, סירה מהירה ו-10 אנשי צוות. האניה הובאה לחיפה אמצעי הלחימה פורקו ממנה והיא שוחררה לדרכה.
ב-10 בספטמבר 1986 - אח"י מולדת (בפיקוד נועם פייג), עם דבור 881 (בפיקוד מיכה שיטקין) בסיוע מסוקי קרב, גילו סירת גומי 600 מטר מהחוף כחמישה ק"מ מצפון לצור (לבנון) וירו לעברה. חלק מהמחבלים נפגעו והיתר הצליחו לברוח עם הסירה לחוף.
בצי סרי לנקה
בשנת 2000 נמכרה אח"י מולדת יחד עם אחותה אח"י קוממיות לצי סרי לנקה. שמה הנוכחי בחיל הים של סרי לנקה הוא SLNS Suranimala מספר צי P-702.
מערת הקבורה של ישו
מערת הקבורה של ישו הוא שמו של סרט תעודה ששודר לראשונה ב-4 במרץ 2007 בערוץ דיסקברי הקנדי, יחד עם ספר הנושא אותו שם. הסרט הופק על ידי ג'יימס קמרון ושמחה יעקובוביץ'. השניים טענו במסיבת עיתונאים כי התגלו קבריהם של ישו ובני משפחתו, וכי ערכו בדיקות לשאריות העצמות שהיו בארונות הקבורה והממצאים מחזקים את הסברה שאכן מדובר בישו. לטענתם נדרשו 20 שנה לפענח את הכתובות והשמות שהחוקרים חשפו, בין היתר "ישוע בר יוסף", ושני ארונות עם השם "מרים", מתי, וגם "יהודה בר ישוע".
הן הסרט והן הספר עוסקים בטענה לפיה במערת תלפיות נמצאו קבריהם של ישו, אימו ובנו. מכאן, הם גם תומכים בתאוריה מעוררת מחלוקת, לפיה לישו היו צאצאים. הטענות העולות בספר ובסרט עוררו ביקורת מדעית חריפה מצידם של ארכאולוגים, לשונאים והיסטוריונים של הנצרות, אשר טענו כי הסרט מעלה תאוריה חסרת שחר וביסוס מדעי.
הטענות שעולות בסרט
בעת חפירת יסודות לבנין בשכונת תלפיות מזרח, ביום שישי ה-28 במרץ 1980 נערכו פיצוצים שחשפו במעט כניסה למערת קבורה עתיקה. אוריאל מעוז, ילד בן 11, שהתגורר בסמוך לאתר הבניה ובן למדריכת צליינים, חשף את הקבר על בסיס ידיעותיו מספרי הלימוד של אימו, והזעיק ארכאולוגים שמצאו בתוך המערה 10 ארונות קבורה.
עשר הגלוסקמאות שנמצאו במערת הקבורה תוארכו למאה הראשונה לספירה. כעבור יום הוצאו מהמערה ארונות הקבורה עם העצמות שבתוכן והועברו לרשות העתיקות. ברשות העתיקות גילו שאחת הגלוסקאות אבדה בדרך. גלוסקמה זאת תעסיק לימים את עולם הארכאולוגיה ואת חוגי הכנסייה וחוקרי המשטרה.
לאחר בדיקה הוברר שמנהג ליקוט עצמות כשנה לאחר קבורת המת, והנחתן בתוך ארון אבן הגלוסקמה, נמשך רק מאה שנים. הוא נפסק כליל לאחר חורבן בית שני בשנת 70. על הגלוסקמאות נמצאו חקוקים שמות המעידים על המתים שנטמנו בהם: ישוע בר יוסף, מריה, מתיה, יוסה, מריאמנה מרה, יהודה בר ישוע. איש לא זכר מה נחקק על הגלוסקמה העשירית שנעלמה. את העצמות שלחו לקבורה ואילו את הגלוסקמות הותירו במחסן.
הגלוסקמה היחידה שנמצאה מאז ומעולם ועליה חקוק השם "יוסה" היא הגלוסקמה הרביעית שנמצאה באותה מערת קבורה בתלפיות. יוסף היה שם אביו של ישו, וגם שמו של אחיו, אשר בספר הבשורה על-פי מרקוס נקרא "יוסה".
ב-2002 נמצאה "גלוסקמת יעקב אחי ישו" מאוסף פרטי של עודד גולן, אשר לדבריו היה זה ארון הקבורה של יעקב אחי ישוע. הוא טען כי היא התגלתה סמוכה לזו שבה נמצאו ארונות הקבורה המיוחסים לישוע ומשפחתו.הארכאולוגים טענו בנחישות שמדובר בזיוף. היא נשלחה לבדיקת מעבדה, לפיה על ארון הקבורה של אחי ישוע נמצאו שרידי אדמה מאותו אזור שבו נמצאה המערה בתלפיות. הוועדה ברשות העתיקות קבעה שזאת ללא צל של ספק שהגלוסקמה שנעלמה בשנת 1980 והכתובת החקוקה עליה "יעקב בר יוסף" אותנטית ואילו התוספת "אחוי דישוע" כנראה מזויפת. בעקבות הממצאים נפתח תיק פלילי נגד גולן באשמת זיוף, אך במרץ 2012 הוא זוכה מהאישום נגדו.
ביקורת
בניגוד לטענות המושמעות בסרט, כי מדובר בפעם הראשונה שהגלוסקמאות נחקרות, הארכאולוג עמוס קלונר טען כי הממצאים היו ידועים זה מכבר. לדבריו כבר בשנת 1996 פרסם מאמר בנושא בכתב העת "עתיקות", שבו הסביר כי אין מדובר במשפחתו של ישו. שאריות העצמות שנמצאו בקברים נמסרו (בהתאם לחוק בתקופה זו) לאתרא קדישא, ארגון אשר פועל לקבורת עצמות מתים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות ואשר קברן בבורות הטמנה גדולים באזור לטרון.
רודה (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
ועידת קרקוב
בעיר קרקוב, בשל מיקומה המרכזי, התקיימו מספר ועידות, בהן ציוניות
איליושין Il-112
איליושין Il-112 (רוסית: Ильюшин Ил-112) הוא מטוס תובלה צבאי רוסי שפותח על ידי חברת איליושין עבור חיל האוויר וחיל הצנחנים הרוסי ולצורך הובלת ציוד, כוח אדם ומטענים לשימוש הצבא. המטוס מיוצר על ידי מפעל המטוסים של וורונז'. מטוס ה-Il-112V מצויד במערכות אוויוניקה וציוד של שישה מסכי LCD המציגים את נתוני הטיסה.
עיצוב
המטוס תוכנן לפעול בתנאי מזג אוויר קשים ובהתאם לתנאי התפעול של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית בעניין דרישות רעש ופליטה.
משקלו של ה-Il-112 דומה למשקלו של מטוס האיליושין Il-26, שאותו הוא נועד להחליף אך שונה בכך שהוא מכיל תא גדול יותר המאפשר לו להטיס 44 חיילים חמושים במקום 38. תודות לרכיב המנוע שמפחית את צריכת דלק ל-Il-112 יש יכולת לטוס למרחק גדול יותר ומגיע ל-5,200 ק"מ (2,808 מייל). צוות הטיסה צומצם משש לשתיים, תודות לציוד האוויוניקה המודרני.
פיתוח
טיסת הבכורה הייתה מתוכננת ל-2011 וחיל האוויר הרוסי היה צפוי לבצע הזמנה של 70 מטוסים.
במאי 2011 משרד ההגנה הרוסי החליט לנטוש את גרסת התובלה הצבאית של Il-112 ולרכוש שבעה מטוסי תובלה מדגם אנטונוב An-140T.
ב-16 באוקטובר 2012, דמיטרי רוגוזין, אמר בישיבת ממשלה משותפת עם הודו על שיתוף פעולה מסחר-כלכלי, מדעי, טכני ותרבותי וציין כי "רוסיה מתכוונת להציע להודו להיות מעורבת בייצור של Il-112. לקחנו בחשבון את התיעוד הטכני של הפרויקט ופיתוח כלי טיס של איליושין ובכוונתנו, בין הפרויקטים האחרים, להציע להודו לקחת חלק [גם] בפרויקט זה."
בינואר 2013 מפקד חיל האוויר הרוסי הציג לשר ההגנה סרגיי שויגו תוכניות עבור חידוש פרויקט Il-112. ב-24 ביוני 2013 דווח כי Il-112 נחשב כתחליף אפשרי למטוסי אנטונוב An-26, וב 26-ביוני, איליושין פנתה לחברת קלימוב בבקשה לפתח מנוע טורבו למטוס מטען. באוגוסט 2013, המעצב הכללי של איליושין, ויקטור ליוואנוב, ציטט את סגן שר ההגנה, יורי בוריסוב, שאישר כי העבודה על המטוס כבר חודשה.
ב-10 באוגוסט 2015, תאגיד המטוסים המאוחד הודיע כי ייצור סדרתי ראשון של מטוסי התובלה איליושין Il-112V יתבצע במפעלי המטוסים של וורונז' (בראשי תיבות VASO) במחצית הראשונה של 2017. יורי בוריסוב, סגן שר ההגנה דאז, אמר שהמטוס אמור לבצע את טיסתו הראשונה ב-2017. ב-2 בנובמבר 2015, יורי סליוסאר, נשיא תאגיד המטוסים המאוחד הודיע כי Il-112V יעשה את טיסת הבכורה ביולי 2017.
ב-20 ביוני 2016, אנדריי קפוסטין, מנכ"ל חברת Aviastar-SP, אמר שמפעל המטוסים באוליאנובסק צפוי לייצר רכיבים לכלי טיס ניסיוני ואב טיפוס של האיליושין Il-112, לפני סוף 2016. ב-11 בנובמבר 2016, קונצרן טכנולוגיות הרדיו והאלקטרוניקה של רוסיה (KRET) הודיע, כי הוא עמל על פיתוח חדש מערכות ההגנה (ODS) עבור מטוסי האיליושין Il-112V ונועד להגן על מטוסים מפני פגיעת טילים נגד מטוסים ומערכות ארטילריה. מערכת הגנה מסוג זה כבר מותקנת על מסוקי ה-Ka-52, Mi-28 ו-Mi-26.
ב-3 בפברואר 2017, סגן ראש הממשלה דמיטרי רוגוזין, שב והבהיר, כי הטיסה הראשונה של Il-112 תהיה באמצע שנת 2017. ב-20 ביוני 2017, מהנדס חברת איליושין, ניקולאי טליקוב אמר שסביר שהטיסה הראשונה תתבצע בתחילת 2018.
חברת פיתוח כלי טיס בלתי מאוישים בשם קבוצת קרונשטדט החלה בשותפות עם איליושין לפיתוח כלי טיס אוטונומיים על בסיס Il-112. בעקבות פשיטת הרגל של קבוצת Transas, קרונשטדט קיבלה את הזכויות לפיתוח הכטב"ם "אוריון" שנחשף ביולי 2017 בסלון האווירי במוסקבה.
לבסוף, טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-30 במרץ 2019.
ב־13 באוגוסט 2021 טס דגם האב טיפוס של המטוס מוורונז' לז'וקובסקי שבפאתי מוסקבה כדי להשתתף בפורום הצבאי-טכני הבינלאומי השביעי "ארמייה 2021". ב-17 באוגוסט 2021, בעת הנחיתה בשדה התעופה קובינקה, התרסק מטוס ה-Il-112V. כל 3 אנשי הצוות נהרגו, בהם מפקד הצוות טייס הניסוי, גיבור רוסיה, ניקולאי קוימוב.
גרמניה במשחקים האולימפיים
גרמניה השתתפה במשחקים האולימפיים, שנערכו מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896) ועד מלחמת העולם השנייה, למעט שתי היעדרויות: האולימפיאדות שנערכו לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו בבלגיה ובצרפת, שהיו חלק ממדינות ההסכמה, וגרמניה לא הוזמנה אליהן. בזמן אולימפיאדת לונדון (1948) הייתה גרמניה שטח כבוש בידי בעלות הברית, ואף בה לא השתתפה.
לאחר חלוקת גרמניה והקמתן של גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית ב-1949 סירב הוועד האולימפי הבינלאומי להכיר בוועד האולימפי של גרמניה המזרחית ודרש כי שתי המדינות ייוצגו במשלחת משותפת. גרמניה המזרחית סירבה לכך, ובאולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפה רק גרמניה המערבית, בשם "גרמניה". באותם משחקים הייתה גם משלחת נפרדת לחבל הסאר, שמעמדו הסופי לאחר מלחמת העולם השנייה טרם נקבע. לאחר מכן התרצתה גרמניה המזרחית, ובין 1956 ל-1964 התחרו ספורטאים משתי המדינות במשלחת משותפת, המשלחת הכלל-גרמנית. ב-1965 הוכר הוועד האולימפי של גרמניה המזרחית, ומאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) התחרו שתי המדינות בנפרד.
מרמנו
המרמנו (מכונה גם: אמרניני באיטלקית: Cane da pastore Maremmano-Abruzzese) הוא גזע כלב שמקורו באיטליה. הוא משמש לרעיית צאן. למרמנו פרווה עשירה, עצמות חזקות ושרירים מפותחים המסייעים לו להרתיע גנבים נחושים ולהבריח זאבים רעבים.
גרמניה במשחקים האולימפיים
ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) מיוצגת גרמניה במשלחת אחת.
בכל האולימפיאדות בהן השתתפה, הגיעה גרמניה להישגים גבוהים ודורגה בין עשר המדינות הראשונות בטבלת המדליות, למעט אולימפיאדת הלסינקי (1952). באולימפיאדת ברלין (1936), אותה אירחה, אף דורגה במקום הראשון. בסך הכל, זכו הספורטאים הגרמנים ב-615 מדליות, מהן 191 מדליות זהב, וגרמניה מדורגת במקום השביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים.
מרמנו
היסטוריה של הגזע
המרמנו והאברוצו, כפי שנקראו, היו שני גזעים נפרדים אשר אוחדו לגזע אחד ב- 1950. הוא שימש כלב רועים לעדרי צאן באזור טוסקאנה ההררי שבמרכז איטליה.
גרמניה במשחקים האולימפיים
הענפים הבולטים ביותר הם קאנו/קיאק (70 מדליות, מהן 32 מדליות זהב; גרמניה ניצבת בראש טבלת המדליות של הענף), רכיבה (52 מדליות, מהן 25 מדליות זהב; גם בענף זה מדורגת גרמניה בראש טבלת המדליות של כל הזמנים) וחתירה (51 מדליות, מהן 23 מדליות זהב; גרמניה מדורגת בענף זה במקום הרביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים אחרי ארצות הברית, גרמניה המזרחית ובריטניה. ענפים נוספים בהם הושג מספר נמוך יותר של מדליות, אך גרמניה מדורגת בהם בצמרת טבלת המדליות כוללים כדורעף חופים (מקום שלישי אחרי ארצות הברית וברזיל), טניס שולחן (מקום רביעי אחרי סין, קוריאה הדרומית ושוודיה), טריאתלון (מקום רביעי אחרי שווייץ, אוסטרליה וניו זילנד, הוקי שדה (מקום חמישי אחרי הודו, הולנד, אוסטרליה ובריטניה) וטניס (מקום חמישי, אחרי ארצות הברית, בריטניה, צרפת ודרום אפריקה.
באולימפיאדות החורף השתתפה גרמניה בין 1928 ל-1936 ומאז 1992. גם באולימפיאדות החורף מצטיינת גרמניה, ושלוש פעמים דורגה בראש טבלת המדליות: באולימפיאדת אלברוויל (1992), באולימפיאדת נאגנו (1998) ובאולימפיאדת טורינו (2006). חרף העובדה שהשתתפה רק ב-11 אולימפיאדות חורף, היא מדורגת במקום השלישי בטבלת המדליות של כל הזמנים (אחרי נורווגיה וארצות הברית). ספורטאיה זכו ב-240 מדליות, מהן 92 מדליות זהב. בשלושה ענפים מוליכה גרמניה את טבלאות המדליות של כל הזמנים: ביאתלון (52 מדליות, מהן 19 מדליות זהב), לוז' (37 מדליות, מהן 18 מדליות זהב) ומזחלות (25 מדליות, מהן 13 מדליות זהב). ענפים בולטים נוספים כוללים החלקה מהירה (38 מדליות, מהן 13 מדליות זהב; גרמניה מדורגת במקום החמישי בענף זה, אחרי הולנד, ארצות הברית, נורווגיה וברית המועצות), סקי אלפיני (26 מדליות, מהן 12 מדליות זהב; גרמניה מדורגת במקום השישי בענף) וקפיצות סקי (13 מדליות, מהן 6 מדליות זהב; מקום רביעי בענף, אחרי פינלנד, נורווגיה ואוסטריה.
אירוח המשחקים
משחקי הקיץ נערכו על אדמת גרמניה פעמיים. ברלין נבחרה לארח את המשחקים ב-1936, לאחר שהועדפה על פני ברצלונה. משחקים אלה זכורים לשמצה בשל התעמולה הנאצית שליוותה אותם. משחקי 1972 נערכו במינכן, באותה העת חלק מגרמניה המערבית. מינכן הועדפה אז על פניהן של מדריד, מונטריאול ודטרויט. במשחקים אלה התרחש טבח הספורטאים והמאמנים מהמשלחת הישראלית.
ברלין הייתה אמורה לארח את המשחקים האולימפיים כבר ב-1916, אך אלה בוטלו בשל מלחמת העולם הראשונה. העיר הגישה את מועמדותה לאירוח האולימפיאדה בשנת 2000, אך הגיעה רק למקום הרביעי, אחרי סידני (שאירחה את המשחקים), בייג'ינג ומנצ'סטר.
משחקי החורף נערכו בגרמניה פעם אחת, אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). גרמיש-פרטנקירכן הועדפה על פניהן של מונטריאול וסנט מוריץ. ברכטסגדן הגישה מועמדות לאירוח אולימפיאדת החורף ב-1992, אך דורגה רק במקום השביעי. מינכן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים בשנת 2018, אך הפסידה לפיונגצ'אנג.
מרמנו
מבנה כללי
גובהו בין 73-60 ס"מ. ומשקלו בין 45-30 ק"ג. פרוותו עבה וצפופה וצבעה הוא לבן. תוחלת חיים - 13-11 שנים.
אופי
המרמנו נחשב כלב אמיץ, נאמן, נחוש, חברותי וקל לאילוף. המרמנו ניחן באינטליגנציה גבוהה אך עלול להיות עקשן. המרמנו נוטה להגן על בעליו כאשר מתעוררת סכנה, הוא נכנס לפעילות מיידית במטרה להבריח את הסכנה.
גרמניה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת אתונה (1896)
גרמניה הייתה אחת מ-14 המדינות שהשתתפו באולימפיאדה הראשונה, אולימפיאדת אתונה (1896). היא שלחה 19 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים, וזכתה ב-13 מדליות, 6 מהן מזהב. בסיום המשחקים דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית והמארחת יוון.
10 מבין 13 המדליות היו בהתעמלות מכשירים. נבחרת ההתעמלות הגרמנית זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרויות הקבוצתיות במקבילים ובמתח, וכמה מחבריה זכו במדליות אישיות: הרמן ויינגרטנר זכה במדליית זהב במתח, במדליות כסף בסוס הסמוכות ובטבעות ובמדליית ארד בקפיצות, אלפרד פלאטו זכה במדליית זהב במקבילים ובמדליית כסף במתח, קארל שומן זכה במדליית זהב בקפיצות ופריץ הופמן זכה במדליית ארד בטיפוס על חבל. שומן והופמן זכו במדליות גם בענפים אחרים - שומן זכה במדליית זהב בהיאבקות והופמן זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר. ספורטאי נוסף, אאוגוסט פון גדריך, זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש.
אולימפיאדת פריז (1900)
לאולימפיאדת פריז (1900) שלחה גרמניה 78 ספורטאים. הם זכו בשמונה מדליות (מהן ארבע מזהב), וגרמניה דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
נבחרת השחייה הגרמנית זכתה במדליית הזהב במשחה הקבוצתי ל-200 מטר חופשי, וארנסט הופנברג זכה גם במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב. בחתירה, נערכו שתי תחרויות מקבילות לצוותים של רביעיית חותרים עם הגאי. באחת מהן זכו צוותים גרמנים במקומות הראשון והשלישי, ובשנייה זכה צוות גרמני במקום השלישי. צוות שייטים גרמני זכה במדליית הזהב במקצה לסירות במשקל טון עד שני טון, ובמדליית הכסף במקצה הפתוח. מועדון הרוגבי פרנקפורט 1880 מהעיר פרנקפורט היה אחד משלושה מועדוני רוגבי שהשתתפו במשחקים. הוא קיים משחק אחד מול מועדון צרפתי והפסיד, ודי היה בכך כדי להקנות לו מדליית כסף.
אולימפיאדת סנט לואיס (1904)
בנוסף להישגים בבריכת השחייה, זכה המתעמל וילהלם ובר במדליית כסף בקרב-רב ובמדליית ארד בתחרות בשלושה מתקנים, ופאול ויינשטיין זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה.
אולימפיאדת לונדון (1908)
בקפיצה למים, דורגו שלושה קופצים גרמנים במקומות הראשונים בקפיצה מ-3 מטר: אלברט צירנר, קורט בהרנס וגוטלוב ולץ. השחיין ארנו ביברשטיין זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב, ובמדליית הזהב השלישית זכו המחליקים האמנותיים היינריך בורגר ואנה היבלר. מחליקה נוספת, אלזה רנדשמידט, זכתה במדליית כסף.
באתלטיקה זכתה נבחרת השליחים הגרמנית במדליית כסף, ואחד מחבריה, האנס בראון, זכה גם במדליית ארד בריצת 800 מטר. נבחרת רוכבי האופניים זכתה במדליית כסף במרוץ המרדף, וקארל נוימר זכה גם במדליית ארד במרוץ ל-660 יארד. הטניסאי אוטו פרויצהיים זכה במדליית כסף, ובחתירה זכו הגרמנים בשתי מדליות ארד: וילי דיסקו ומרטין שטאנקה במקצה הזוגות, וברנהרד פון גאצה במקצה היחידים.
אולימפיאדת סטוקהולם (1912)
המשלחת ששלחה גרמניה לאולימפיאדת סטוקהולם (1912) הייתה הגדולה בתולדותיה עד אז, וכללה 187 ספורטאים, מהם 5 נשים. המשלחת זכתה ב-25 מדליות בשמונה ענפים שונים, 5 מהן מזהב. בניגוד לשלוש האולימפיאדות שקדמו לה, המארחת, שוודיה, לא הייתה דומיננטית בהישגיה, והמדליות חולקו בין יותר מדינות. לכן, אף ששיפרה את הישגיה, הם הספיקו לה רק למקום השישי בטבלת המדליות.
השחיינים הגרמנים זכו בשבע מהמדליות. ולטר בתה זכה בשתי מדליות זהב, במשחים ל-200 ול-400 מטר חזה. הוא קבע שיאים אולימפיים בכל אחד משלושת השלבים של שני המשחים, ובמשחי הגמר קבע את התוצאות 3:01.8 דקות ו-6:29.6 דקות, בהתאמה. במשחה ל-200 מטר חזה גם שני המדורגים אחריו היו גרמנים: וילהלם ליצוב זכה במדליית הכסף, ופאול מאליש זכה במדליית הארד. מאליש גם סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חזה. במשחה ל-100 מטר גב זכה אוטו פאהר במדליית הכסף, ופאול קלנר זכה בארד. נבחרת השליחות הגרמנית זכתה במדליית כסף במשחה ל-100X4 מטר חופשי, ואחת מחברותיה, גרטה רוזנברג, דורגה רביעית במשחה ל-100 מטר חופשי.
בקפיצה למים, נמשכה ההגמוניה הגרמנית בקפיצה מ-3 מטר. פאול גינתר זכה בזהב, האנס לובר בכסף וקורט בהרנס בארד. אלברט צירנר זכה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר. צמד הטניסאים היינריך שומבורגק ודורותיאה קרינג זכה במדליית זהב בטורניר הזוגות המעורבים. קרינג זכתה גם במדליית כסף בטורניר היחידות, וטניסאי נוסף, אוסקר קרויצר, זכה במדליית ארד בטורניר היחידים. בחתירה, זכתה רביעיית החותרים עם הגאי במדליית זהב, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד.
נבחרת הרכיבה הגרמנית זכתה במדליית כסף באיוונטינג, ואחד מחבריה, פרידריך פון רוכוב, זכה גם במדליית כסף אישית. ראבוד פון קרכר זכה במדליית כסף בקפיצות, ובתחרות הקפיצות הקבוצתית זכתה הנבחרת הגרמנית במדליית ארד. האתלט האנס בראון זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והאנס לישה עשה זאת בקפיצה לגובה. בקליעה, זכה אלפרד גלדל במדליית כסף בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס) ובמדליית ארד עם הנבחרת הגרמנית בתחרות הקבוצתית. במדליית כסף נוספת זכה המתאבק גאורג גרשטקר.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928)
גרמניה, כמו יתר מעצמות המרכז - אוסטריה, הונגריה, טורקיה ובולגריה, לא הוזמנה להשתתף באולימפיאדת אנטוורפן (1920), הראשונה שנערכה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בעוד האחרות כבר נטלו חלק באולימפיאדת פריז (1924), גרמניה עדיין הוחרמה, והיא הצטרפה מחדש למשחקים רק ב-1928.
16 שנים לאחר השתתפותה האחרונה במשחקים האולימפיים, שבה גרמניה להשתתף באולימפיאדת אמסטרדם (1928), והגיעה לשיאים חדשים. היא שלחה משלחת גדולה של 214 ספורטאים, שזכו ב-31 מדליות ב-12 ענפים שונים, 10 מהן מזהב. בהישגיה הייתה שנייה רק לארצות הברית.
האתלטים הגרמנים זכו ב-9 מהמדליות, אך רק אחת מהם, לינה רדקה, זכתה במדליית זהב, בריצת 800 מטר, שבה גם קבעה שיא עולם חדש (2:16.8 דקות). במרוצי השליחים ל-100X4 מטר ול-400X4 מטר זכו הגרמנים במדליות כסף, ובמרוץ השליחות ל-100X4 מטר זגו הגרמניות במדליות ארד. שלושה אתלטים שהשתתפו במרוצי השליחים זכו גם במדליות ארד אישיות: גאורג לאמרס בריצת 100 מטר, הלמוט קרניג בריצת 200 מטר והרמן אנגלהרד בריצת 800 מטר. שני אתלטים נוספים זכו במדליות ארד, יואכים ביכנר בריצת 400 מטר ואמיל הירשפלד בהדיפת כדור ברזל.
הרוכב קרל פרייהר פון לנגן זכה בשתי מדליות זהב, בתחרויות הדרסאז' האישית והקבוצתית, וברונו נוימן זכה במדליית ארד באיוונטינג. שני מרימי משקולות זכו במדליות זה, קורט הלביג ויוזף שטרסברגר, ומרים משקולות נוסף, האנס ולפרט, זכה במדליית ארד. בהיאבקות, זכו ארבעה גרמנים במדליות: קורט לויכט בזהב, אדוארד שפרלינג ואדולף ריגר בכסף, וגאורג גרינג בארד. הסייפת הלנה מאייר זכתה במדליית זהב ברומח, ואולגה אלקרס זכתה בארד. סייף נוסף, ארווין קסמיר, זכה במדליית כסף. במדליית זהב נוספת זכו צמד החותרים קורט משטר וברונו מילר.
השחיינית הילדה שרדר זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה, בו זכתה שרלוט מיהה במדליית ארד. בשלב חצי הגמר השוותה שרדר את שיא העולם, שעמד אז על 3:11.2 דקות. שחיין נוסף, אריך ראדמאכר, זכה במדליית כסף במשחה המקביל לגברים. ראדמאכר היה חבר גם בנבחרת הכדורמים, שזכתה במדליית הזהב לאחר שגברה במשחק הגמר 2–5 על נבחרת הונגריה. נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת בלגיה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר שהובסה בידי נבחרת אורוגוואי 4-1.
ספורטאים גרמנים נוספים שזכו במדליות באמסטרדם כללו את המתאגרף ארנסט פיסטולה, שזכה במדליית כסף, את רוכבי האופניים האנס ברנהרדט וקארל קתר, שזכו במדליית ארד במרוץ אופני טנדם ואת הלמוט קהל, שזכה במדליית ארד בקרב חמש מודרני.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
בשל המשבר הכלכלי העולמי של 1929, מדינות רבות, ובהן גרמניה, שלחו משלחות קטנות יחסית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). הישגיה של גרמניה פחתו בהתאם. ספורטאיה זכו באותם משחקים ב-20 מדליות, מהן רק 3 מדליות זהב, והיא דורגה במקום התשיעי, הנמוך בתולדותיה עד אז.
ארבעה מתאבקים גרמנים זכו במדליות: יאקוב ברנדל זכה במדליית זהב, וולפגנג ארל וז'אן פלדאק זכו במדליות כסף ואדוארד שפרלינג זכה במדליית ארד. רביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית זהב, רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה במדליית כסף, וכך גם צמד החותרים הרברט בוץ וגרהרד בצלן. במדליית הזהב השלישית זכה מרים המשקולות רודולף איסמאייר. האנס ולפרט שיפר את הישגו מאמסטרדם וזכה במדליית כסף, ואילו יוזף שטרסברגר איבד את תוארו וזכה במדליית ארד.
באתלטיקה זכו הגרמנים בחמש מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. בתחרות הנשים בהטלת כידון זכתה אלן בראומילר במדליית הכסף, וטילי פליישר זכתה בארד. נבחרת השליחים ב-100X4 מטר זכתה במדליית כסף, ואחד החברים בה, ארתור יונת, זכה גם במדליית ארד בריצת 100 מטר. במדליית ארד נוספת זכה וולראד אברלה, בקרב עשר. שלושה מתאגרפים גרמנים זכו במדליות כסף: האנס זיגלרסקי, יוזף שליינקופר ואריך קאמפה. הקלע היינריך הקס זכה אף הוא במדליית כסף, בירי באקדח אש מהירה. נבחרת הכדורמים איבדה את תוארה, וזכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני בבית הגמר, אחרי הונגריה.
אולימפיאדת ברלין (1936)
המשחקים היוו גם חלון ראווה למשטר הנאצי, וזה היה מעוניין להציג מראית עין של תקינות פוליטית. לרגל המשחקים, הוסרו שלטים ברחבי העיר האוסרים על כניסת יהודים, והמשטרה קיבלה הוראה שלא לאכוף חוקים נגד יהודים והומוסקסואלים ממדינות זרות. עם זאת, יהודים לא נכללו במשלחת הגרמנית, ובהם שיאנית גרמניה בקפיצה לגובה, גרטל ברגמן.
מבחינה ספורטיבית, היו המשחקים הצלחה גדולה מבחינת המשלחת הגרמנית. היא דורגה במקום הראשון בטבלת המדליות, הישג אותו לא הצליחה לשחזר מאז. ספורטאיה זכו ב-89 מדליות, מהן 33 מדליות זהב, 26 מדליות כסף ו-30 מדליות ארד, ב-18 ענפים שונים.
האתלטים הגרמנים זכו ב-16 מהמדליות, וחמישה מהם זכו במדליות זהב. טילי פליישר שיפרה את הישגה מלוס אנג'לס, כשזכתה במדליית הזהב בהטלת כידון, עם שיא אולימפי חדש - 45.18 מטר. סגניתה הייתה אף היא גרמנייה, לואיזה קריגר. גיזלה מאוארמאייר קבעה אף היא שיא אולימפי, בזריקת דיסקוס, 47.63 מטר. במדליית הארד בתחרות זו זכתה פאולה מולנהאואר. אני שטויר זכתה במדליית כסף בריצת 80 מטר משוכות, קתרינה קראוס זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר ואלפרידה קאון זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה. קארל היין קבע שיא אולימפי ביידוי פטיש (56.49 מטר) וסגנו היה ארווין בלאסק. הנס וולקה קבע אף הוא שיא אולימפי, בהדיפת כדור ברזל, 16.20 מטר. זוכה מדליית הארד בתחרות זו, גרהרד שטק, זכה גם במדליית הזהב בהטלת כידון. שתי נבחרות השליחים הגרמניות, ב-100X4 מטר וב-400X4 מטר, זכו במדליות ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה אלפרד דומפרט, בריצת 3000 מטר מכשולים. בקפיצה לרוחק, זכה לוץ לונג במדליית כסף. לונג היה אחד המועמדים הבולטים לזכייה בתחרות זו. בשלב המוקדמות שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקני ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד. לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת. אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר. בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר. בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לונג נותר עם מדליית הכסף. חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו, למגינת לבם של השלטונות הנאצים. בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן, הראשונה שהוענקה אי פעם.
בענף ההתעמלות שלטו הגרמנים ללא עוררין, עם 13 מדליות, בהן 6 מתוך 9 מדליות הזהב האפשריות. שתי הנבחרות הגרמניות, גברים ונשים, זכו במדליות הזהב בתחרויות הקבוצתיות. תחרויות אישיות נערכו לגברים בלבד. קונרד פריי זכה במדליות זהב במקבילים ובסוס הסמוכות, במדליית כסף במתח ובמדליות ארד בקרב-רב ובקרקע. אלפרד שוורצמן זכה במדליות זהב בקרב-רב ובקפיצות, ובמדליות ארד במתח ובמקבילים. מתיאס וולץ זכה במדליות ארד בטבעות ובקפיצות.
ברכיבה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, בהן כל 6 מדליות הזהב האפשריות. היינץ פולאי ניצח בדרסאז', ופרידריך גרהרד זכה במדליית הכסף. לודוויג שטובנדורף ניצח באיוונטינג וקורט האסה ניצח בקפיצות. כולם זכו גם במדליות הזהב בשלוש התחרויות הקבוצתיות. בחתירה זכו הגרמנים ב-7 מדליות, בהן 5 מתוך 7 מדליות הזהב האפשריות. גוסטב שפר זכה במדליית הזהב במקצה היחידים, וילי אייכהורן והוגו שטראוס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, ובמדליות זהב נוספות זכו צמד החותרים עם הגאי, רביעיית החותרים עם הגאי ורביעיית החותרים ללא הגאי. וילי קאידל ויואכים פירש זכו במדליית כסף, ובמדליית ארד זכתה שמיניית החותרים.
הקיאקיסט ארנסט קרבס זכה במדליית הזהב במקצה ל-10,000 מטר, ופאול ופרס ולודוויג לנדן זכו במדליית הזהב במקצה המקביל לזוגות. במקצה במסלול מתפתל זכו וילי הורן ואריך האניש במדליית כסף, ובמקצה המקביל ליחידים זכה קסאוור הרמן במדליית ארד. במקצה היחידים ל-1,000 מטר זכה הלמוט קמרר במדליית כסף, והישג דומה רשמו במקצה הזוגות אוואלד טילקר ופריץ בונדרויט. במקצה הקאנו ל-1,000 מטר זכה אריך קושיק במדליית ארד. באיגרוף, זכו חמישה גרמנים במדליות. וילי קייזר והרברט רונגה זכו בזהב, מיכאל מוראך וריכרד פוגט זכו בכסף, ויוזף מינר זכה בארד. במרוץ אופני מסלול, ניצח טוני מרקנס במקוץ הספרינט, וארנסט איהבה וקארל לורנץ ניצחו במרוץ אופני טנדם. רודולף קארש זכה במדליית הארד במרוץ נגד השעון.
מרים המשקולות יוזף מנגר זכה במדליית זהב. רודולף איסמאייר, שקרא את השבועה האולימפית בטקס הפתיחה של המשחקים, איבד את תוארו וזכה במדליית כסף. אאוגן דויטש זכה אף הוא במדליית כסף, וקארל יאנסן ואדולף וגנר זכו במדליות ארר. הקלע קורנליוס פון אוידן זכה במדליית הזהב בירי באקדח אש מהירה, והדיח את היינריך הקס, שהסתפק במדליית הכסף. אריך קרמפל זכה במדליית כסף בירי באקדח. שייטי הסטאר פטר בישוף והאנס-יואכים וייזה זכו במדליית זהב, שייט האו-יולה ורנר קרוגמן זכה במדליית הכסף, וצוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית ארד. אלוף אולימפי גרמני נוסף הוכתר בקרב חמש מודרני, גוטהרד הנדריק.
שבעה מתאבקים גרמנים זכו במדליות בברלין, אך איש מהם לא זכה במדליית זהב. וולפגנג ארל זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ופריץ שפר ולודוויג שווייקרט זכו אף הם במדליות כסף. יאקוב ברנדל איבד את תוארו מלוס אנג'לס, וזכה במדליית ארד, ובמדליות ארד נוספות זכו יוהאנס הרברט, אריך זיברט וקורט הורנפישר. בשחייה, זכתה נבחרת השליחות הגרמנית ב-100X4 מטר חופשי במדליית כסף, ואחת החברות בה, גיזלה ארנדט, זכתה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. מרתה גננגר זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה, וארווין זיטאס רשם הישג דומה במקצה המקביל לגברים. הסייפת הלנה מאייר איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית כסף. נבחרות הסייפים ברומח ובחרב זכו שתיהן במדליות ארד. בקפיצה למים, זכה הרמן שטורק במדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר, וקתה קהלר רשמה הישג דומה בתחרות המקבילה לנשים.
בטורניר הכדוריד הראשון אי-פעם במשחקים האולימפיים, זכתה נבחרת גרמניה במדליית הזהב, לאחר שניצחה את כל הנבחרות מולן התמודדה בבית הגמר - אוסטריה, שווייץ והונגריה. נבחרת הכדורמים שוב סיימה כסגניתה של הונגריה. שתיהן סיימו את בית הגמר במאזן דומה, אך יחס השערים של הונגריה היה טוב יותר. נבחרת ההוקי שדה זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שהובסה בידי נבחרת הודו במשחק הגמר 1–8. בכדורגל הודחה גרמניה ברבע הגמר, לאחר הפסד 0–2 לנבחרת נורווגיה.