cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שימוש האדם הקדמון באש
המזרח הקרוב
באתר האשלי בגשר בנות יעקב בישראל, נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות שגילן כ-790,000 עד 690,000 שנים לפני זמננו. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית הומו ארקטוס או הומו ארגסטר כאשר ישב באתר. במערת קסם נמצאה עדות לשימוש קבוע באש מלפני 382,000 שנים עד סביב 200,000 שנים, התרבות האשלו-יברודית. מהכמות הרבה של עצמות חרוכות וגושי האדמה שעברו חימום מתון משערים החוקרים כי בסמוך לאש התבצעה שחיטה, צלייה וצריכה של בעלי חיים. בדומה לכך, מיפוי של רצף השכבות מהתקופה הפלאוליתית התחתונה עד התיכונה במערת תנור, העלה שריכוזים משמעותיים של פריטי צור מסותתים שרופים מופיעים רק בשכבות בנות 350,000 שנים ומעלה, דהיינו בתחילת התרבות האשלו-יברודית של סוף התקופה הפלאוליתית התחתונה. לדעת חלק מהחוקרים, העדויות ממערת קסם ומערת תנור מצביעות על כך ששימוש רגיל ויומיומי באש ושליטה מלאה בה, להבדיל משימוש מזדמן שלא שינה בהרבה את אורחות החיים, החל רק בתקופה זו.
המזרח הרחוק
בטריניל שבג'אווה, נמצאו עצמות מושחרות דומות ושכבות של פחמי עץ בין המאובנים של ה"הומו ארקטוס".
ג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן
בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן (Zhōukǒudiàn) שבבייג'ינג נתגלו עדויות לשימוש באש שהן בנות מיליון וחצי עד 500,000 שנים. העדויות כוללות עצמות חרוכות, חפצי עץ חרוכים, פחמי עץ, אפר, ושרידי מדורות לצד מאובני הומו ארקטוס בשכבה 10 באתר 1 (אתר אדם פקין). עדות זו מגיעה מאתר 1 בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן, שבו נתגלו מספר עצמות בגוונים אחידים בין שחור לאפור. בדיקת העצמות קבעה שהצבע מאפיין עצם שעברה שרפה ולא תוצאה מהכתמה במנגן. שכבה 10 בעצמה תוארה כאפר עם צורן, אלומיניום, ברזל ואשלגן שנוצרו בתהליך ביולוגי, אבל חסרים בתערובת תוצרים של אפר עץ כדוגמת מקבצים סיליקטיים. עובדה זו גרמה לצוות חוקרים בראשות ד"ר סטיב ויינר ממכון ויצמן למדע להגיע למסקנה כי לא מדובר באפר ממדורה, אם כי יש החולקים על מסקנות מחקר זה. בין הממצאים שרידים אפשריים של מדורות "מיוצגים על ידי חתיכות חומות צהובות של חומר אורגני, המעורב ברסיסי אבן גיר וטין חום כהה בשכבות דקות, חרסית וחומר אורגני". האתר עצמו אינו מוכיח כי האש הוצתה בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן, אך הימצאותן של עצמות חרוכות יחד עם כלי אבן מראה כי לכל לפחות בני אדם שלטו על האש בתקופה בה שכנו במערה בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן.
אירופה
עדויות לשימוש באש על ידי הומו ארקטוס נמצאו בכמה אתרים באירופה. העדות העתיקה ביותר נתגלתה בוורטשסולוש (Vértesszőlős) שבהונגריה, שם, לצד שרידי שלד של הומו ארקטוס שקיבל את הכינוי "סאמו" (Samu), נתגלו עצמות חרוכות, אבל לא פחם עץ. באתרים שבטוראלבה (Torralba) ובאמברונה (Ambrona) שבספרד נתגלו כלי אבן אשליים בני חצי מיליון שנים עד 300,000 שנים, בצד עץ ופחם-עץ.
בסָן-אֵסְטֵב-זָ'נְסוֹן (Saint-Estève-Janson) שבצרפת קיימות עדויות לחמישה אתרי מדורות ואדמה שהאדימה. מדורות אלו תוארכו לתקופה שלפני 200,000 שנים.
שינויים בהתנהגות
שינוי משמעותי חל בהתנהגותם של בני האדם עקב השליטה באש והאור שהביאה. הפעילות לא הוגבלה יותר לשעות האור. נוסף על כך, חלק מהיונקים והחרקים העוקצים מתרחקים מאש ועשן. גם התזונה השתפרה בעזרת חלבונים שעברו תהליך בישול.
ריצ'רד רנגהם (Wrangham) מאוניברסיטת הרווארד טוען כי ייתכן שבישול של מזונות צמחיים גרם להרחבת המוח בכך שאפשר לפחמימות מורכבות במזונות עמילניים להתעכל בקלות יותר ובפועל אפשר לבני האדם לספוג קלוריות נוספות.
שינויים בתזונה
אן בראוור סטאהל (Stahl) טענה שבשל הרכיבים הבלתי ניתנים לעיכול של צמחים כגון תאית ועמילן טבעיים, לא היו חלקים בצמח כמו גבעולים, עלים מפותחים, שורשים מעובים ופקעות חלק מתזונת ההומינידים לפני הופעת האש. במקום זאת כללה התזונה חלקים מצמחים שהיו עשויים מסוכרים פשוטים ופחמימות כדוגמת זרעים, פרחים ופירות בשרניים. הימצאות רעלנים בזרעים ובמקורות דומים של פחמימות השפיעה אף היא על התזונה. גלוקוזידים ציאנוגניים המצויים בפשתן ובמניהוט מצוי מנוטרלים באמצעות בישול. שיניו של ה"הומו ארקטוס" ושחיקת שיניו משקפים צריכה של מזונות כדוגמת בשר נוקשה, וירקות שורש פריכים.
צליית בשר, כפי שמעידות העדויות של עצמות חרוכות ומושחרות של יונקים, מקילה על אכילת הבשר ומאפשרת שיפור התזונה בכך שעיכול הבשר נעשה קל יותר. כמות האנרגיה הנדרשת לעיכול בשר מבושל נמוכה מזו הנדרשת לעיכול בשר חי, והבישול גורם לקרישת קולגן וגם רקמות חיבור אחרות, "פותח מולקולות פחמימות קשורות בצפיפות לשם ספיגה קלה יותר". בישול גם הורג טפילים וחיידקים הגורמים להרעלת מזון.
וורדר קרסון
וורדר קרסון (באנגלית: Warder Cresson, ידוע גם בשמו העברי: מיכאל בועז ישראל בן אברהם, 13 ביולי 1798 פנסילבניה – 27 באוקטובר 1860 ירושלים), הראשון שכיהן לתקופה קצרה כקונסול של ארצות הברית בירושלים, גר צדק ותומך נלהב של ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.
מינוי כקונסול בירושלים
לאחר ביקור בארץ ישראל כתב נציג פילדלפיה בקונגרס האמריקאי, אדוארד ג'וי מוריס, מכתב למזכיר המדינה ג'ון צ' קלהון, ובו המליץ למנות את וורדר קרסון כקונסול אמריקאי בירושלים, תפקיד שאותו ביקש קרסון לבצע בהתנדבות. ב-17 במאי 1844 מינה קלהון את קרסון כקונסול ארצות הברית בירושלים, מינוי שזכה לאישור הסנאט של ארצות הברית והנשיא ג'ון טיילר. בעקבות המינוי התגרש קרסון מאשתו, ובהשאירו מאחוריו אותה ואת ילדיו היגר לארץ ישראל, והחל למלא את תפקידו כקונסול. הסופר האנגלי ויליאם מייקפיס תאקרי, אשר פגש את קרסון בתקופה זאת ציין שידיעותיו של קרסון על ארץ ישראל הצטמצמו לאלו שהוא למד מהכתובים.
תפקודו של קרסון כקונסול היה קצר ימים. לאחר שנמסר לקלהון על אמונותיו המשיחיות של קרסון, הוא שלח מכתב ב-22 ביוני 1844 לקרסון שבו ביטל את המינוי - ואולם מכתב זה לא הגיע ליעדו מכיוון שהוא נשלח לכתובתו של קרסון בפילדלפיה, ואילו זה היה כבר בדרכו לארץ ישראל. בדצמבר 1844 נודע לשגריר ארצות הברית באיסטנבול, דבני קר (Dabney Carr) שבירושלים פועל אדם המציג את עצמו כקונסול ארצות הברית, אשר מאמין בתקומת העם היהודי, ומחלק מסמכי הגנה (קפיטולציות) אמריקאיים רשמיים ליהודים בארץ ישראל שאינם אזרחי ארצות הברית. קר בתגובה דאג שקרסון לא יקבל מסמכי הכרה מהשלטונות העות'מאניים (אשר בלעדיהם לא יכול קונסול להתחיל באופן רשמי את תפקידו) והזהיר את קרסון שאם לא יפסיק להציג את עצמו כקונסול הוא יגורש מהארץ.
משום כך מקורות שונים מציינים את אורך תקופת כהונתו של קרסון בתור קונסול כחודש (התקופה שעברה עד שהמינוי שלו בוטל) או כחצי שנה.
למרות האכזבה מביטול מינוי כקונסול, המשיך קרסון לדור בירושלים.
התגיירות ומשפט השיגעון
במהלך מגוריו בארץ ישראל החל קרסון להתרחק מהנצרות ולהתקרב אל רבנים יהודיים, ובעקבות כך למד עברית ותלמוד. בשנת 1847 פרסם קרסון מסמך שתקף את המסיון האפיסקופלי האנגלי על נסיונותיו להמיר יהודים בארץ ישראל לנצרות. במרץ 1848 התגייר קרסון ושינה את שמו למיכאל בועז. צעד זה גרם לצער רב לבני משפחתו. כאשר הגיע קרסון באותה שנה לארצות הברית על מנת לחסל את עסקיו שם ולהעביר את הונו לארץ ישראל, הוציאו גרושתו וילדיו צו המורה על אשפוזו בטענה שדעתו נטרפה עליו, במטרה למנוע את המהלך. במשפט הראשון שנערך הוכרז קרסון על ידי חבר מושבעים כמשוגע, אך קרסון ערער על פסק הדין והצליח להשיג משפט חוזר. משפטו של קרסון זכה לסיקור תקשורתי אדיר. 35 מבני משפחתו העידו כנגדו, אך 73 עדים, הכוללים נוצרים ויהודים העידו לטובתו של קרסון, וביניהם דמויות יהודיות חשובות כמשה מונטיפיורי ומרדכי עמנואל נח. בסוף המשפט קבע חבר המושבעים כי דעתו צלולה. המשפט נחשב לאחד מאבני הדרך החשובות בהגנה על חופש הדת בארצות הברית.
לאחר המשפט ויתר קרסון על חלק גדול מרכושו לגרושתו וילדיו, וחזר לירושלים. בשנת 1852 פרסם ספר בשם 'מפתח דוד' (The key of David) שבו פירט בין היתר את המניעים שלו להמיר את דתו ליהדות, וסיקור של משפטו.
חזרתו לירושלים
לאחר חזרתו לארץ ישראל השתקע ישראל בועז בירושלים, התמסר ללימוד תורה והפך לחבר מכובד בקהילה היהודית הספרדית בעיר. במקביל החל לפעול לעידוד התיישבות יהודית חקלאית בארץ ישראל. הוא פרסם בנושא זה כרוזים ומאמרים בעיתונות ארצות הברית והחל לבצע ניסיונות בגנים בקרבת יפו, אשר שימשו כבתי ספר חקלאיים זעירים שנועדו להכשיר חניכים והעסיקו תושבי ירושלים. בנוסף פעל להקמת חווה חקלאית סמוך לירושלים - בעמק רפאים, כל זאת כחמישים שנה לפני הקמת התנועה הציונית. מאמצים אלו לא נשאו לבסוף פרי בעקבות מחסור בכספים.
הסופר האמריקאי הרמן מלוויל (הידוע בעיקר בזכות הרומן מובי דיק) פגש בו בעת ביקורו בארץ בשנת 1857 וביסס עליו את דמותו של 'נתן' נוצרי שהתגייר המופיע בפואמה 'Clarel: A Poem and a pilgramage in the holy land'.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19 נשא קרסון לאישה את רחל מולנו בת הקהילה הספרדית בירושלים, ולזוג נולדו שני ילדים: דוד בן ציון ואביגיל רות.
על פי יעקב יערי-פולסקין בשנותיו האחרונות נרקמו אגדות שונות סביב ישראל בועז: "היו שהאמינו כי 'בעל מופת' הוא. בעיני ההמון נתקדש האיש הזה וביקשו ממנו שיתפלל לשלום חולים וחשוכי מרפא".
ישראל בועז הלך לעולמו ביום י"א בחשוון תרכ"א, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. הלווייתו הייתה רבת רושם והשתתפו בה כל ראשי הקהילה היהודית בירושלים. ילדיו לא האריכו ימים אחריו: דוד ציון מת בשנת 1864 ובתו אביגיל הלכה לעולמה כתוצאה ממגפת הכולרה בשנת 1865. מיקומו המדויק של הקבר אבד במשך השנים והתגלה שוב רק בעקבות מיפוי דיגיטלי בשנת 2013.
שורש 97
שורש 97 או גוּאַה בּוּ (בסינית: 瓜部, פין-יין: Guā bù) הוא השורש התשעים-ושבעה של הכתב הסיני. פירושו "פרי ממשפחת הדלועיים" (כגון אבטיח או מלון) והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים (וביפנית שישה).
במילון קאנגשי יש 55 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
וריאנטים
יש ניואנס עיצובי בין הצורה של 瓜 ביפנית מודרנית ובשפות אחרות. באופן מסורתי, הדמות מורכבת מחמישה קווים. אולם בפישוט הקאנג'י היפני, הקו השלישי (כלומר קו אנכית-אופקית) נשבר לשני קווים, ו-瓜 הפך לדמות שורש של שישה קווים. שינוי זה חל גם על קאנג'י היוגאי.
גרטה הרמן
גרטה (הנרי-) הרמן (בגרמנית: Grete (Henry-)Hermann; 2 במרץ 1901 – 15 באפריל 1984) הייתה מתמטיקאית ופילוסופית גרמניה, הידועה בשל עבודתה בתחומי המתמטיקה, פיזיקה, פילוסופיה, וחינוך. עבודתה על יסודות המכניקה הקוונטית והפרכה של תאוריות המשתנים החבויים של ג'ון פון נוימן הקנו לה את עיקר פרסומה. הפרכת התאוריה של נוימן על ידי הרמן נותרה כמעט לחלוטין לא ידועה במשך עשרות שנים, עובדה שהשפיעה רבות על התפתחות מכניקת הקוונטים.
מתמטיקה
הרמן למדה מתמטיקה בגטינגן אצל אמי נתר, שם היא קיבלה תואר דוקטור בשנת 1926. עבודת הדוקטורט שלה, "Die Frage der endlich vielen Schritte in der Theorie der Polynomideale" (בעברית, "השאלה על כמות צעדים סופית בתורת האידיאלים הפולינומית"), שפורסמה ב"Mathematische Annalen", מהווה את יסודות האלגברה החישובית. העבודה קבעה לראשונה את קיומן של אלגוריתמים (כולל גבולות סיבוכיות) עבור בעיות רבות באלגברה מופשטת, כגון בעיית השייכות באידיאלים בחוגי פולינומים. האלגוריתם של הרמן על פירוק לאידיאלים ראשוניים עדיין בשימוש כיום.
עזרה ללאונרד נלסון
משנת 1925 עד 1927, ותוך כדי לימודיה, עבדה הרמן כעוזרת מחקר של המתמטיקאי והפילוסוף הגרמני, לאונרד נלסון.
מכניקת הקוונטים
כפילוסופית, הרמן התעניינה במיוחד ביסודות הפיזיקה. בשנת 1934 שהתה בלייפציג במטרה מפורשת "ליישב תפיסה נאו-קאנטנאית של סיבתיות בעזרת המכניקה הקוונטית החדשה". בלייפציג, היו חילופי דעות רבות בין הרמן, קרל פרידריך פון וייסאקר, וורנר הייזנברג. עבודתה בנושא ההבדל בין יכולת חיזוי לסיבתיות, ידועה משלושה פרסומים שלה, ומאוחר יותר מתיאור של דיוניהם מאת פון וייסאקר, והדיון על עבודתה של הרמן בפרק העשירי של "החלק והשלם", ספרו של הייזנברג. הרמן פרסמה בדנמרק את עבודתה יסודות המכניקה הקוונטית בפילוסופיה הטבעית. (בגרמנית, שם המאמר המקורי: Die naturphilosophischen Grundlagen der Quantenmechanik). עבודה זו יוחסה כ-"אחד הטיפולים הפילוספיים המוקדמים וטובים ביותר של המכניקה הקוונטית החדשה". עבודה זו מסכמת את מסקנותיה.
בשנת 1935 מצאה הרמן פגם בהוכחה של ג'ון פון נוימן (מ-1932) שלא תיתכן תאוריית משתנים חבויים במכניקת הקוונטים. מסקנתה של הרמן לא עורר כלל עניין עד שטיעונים דומים עלו באופן בלתי תלוי ופורסמו בידי ג'ון סטיוארט בל, ב-1966. זכות הראשונים של הרמן צוינה על ידי משה ימר ב-1974. יש מי שסבורים שאילו הביקורת שלה כלפי נוימן הייתה מתפרסמת בשעתו ההתפתחות ההיסטורית של מכניקת הקוונטים הייתה מתפתחת לכיוונים אחרים. לדעתם, פרסום מוקדם יותר של עבודתה היה אולי מונע את ההתקבלות החד משמעית של פרשנות קופנהגן של המכניקה הקוונטית, בכך שהייתה נותנת בסיס מהימן להמשך פיתוח תאוריות משתנים חבויים לא מקומיות. ב-2010, ג'פרי באב טען כי בל (וכך גם הרמן) פירשו באופן שגוי את ההוכחה של פון נוימן. לדבריו, ההוכחה כלל לא מנסה להוכיח את אי האפשרות המוחלטת של משתנים חבויים, ושהיא לא פגומה אחרי הכל.
בשנת 1936, הרמן קיבלה את פרס ריצ'רד אבנאריוס, יחד עם אדוארד מאי, ות. וגל.
צרפת באירוויזיון 1999
צרפת באירוויזיון 1999 השתתפה עם השיר "Je veux donner ma voix" (אני רוצה לתת את הקול שלי) בביצועה של נאיה.
גרטה הרמן
פעולות פוליטיות
בזמן שאדולף היטלר עלה לשלטון בגרמניה, הרמן השתתפה במחתרת כנגד הנאצים. היא לקחה חלק בארגון הפוליטי הגרמני, "Internationaler Sozialistischer Kampfbund".
צרפת באירוויזיון 1999
לפני האירוויזיון
ערוץ הטלוויזיה France 3 היה אחראי על השתתפותה של צרפת באירוויזיון בשנה זו. בסביבות 600 שירים הוגשו לטלוויזיה הצרפתית עבור התמודדות האירוויזיון ומתוכם 12 שירים נבחרו להתמודד בגמר הלאומי ששודר בטלוויזיה.
הגמר נערך ב-2 במרץ באותה שנה בתיאטרון אולימפיה בפריז, את התחרות הנחו ז'וליאן לפרס קארן שריל, השיר הזוכה נבחר 50 אחוז על ידי הצבעות הקהל ו-50 אחוז על ידי בחירת חבר השופטים, חבר השופטים כלל בין היתר את ז'ילבר בקו ומארי מרים.
גרטה הרמן
הגירה ושנים מאוחרות
עד 1936 הרמן עזבה את גרמניה, לחיות בדנמרק, ולאחר מכן צרפת ואנגליה. בלונדון, כדי להימנע מלהבלט עקב המוצא הגרמני שלה, היא נשאה אדם בשם אדוארד הנרי מוקדם ב-1938. הסיבה הזו הוצדקה על ידי אירועים מאוחרים יותר: שנתיים לאחר מכן הממשלה הבריטית הוציאה את תקנה 18B להגנה הכללית, ובכך זיהו כמה אלפי פליטים שברחו מגרמניה מסיבות פוליטיות כאויבי המדינה, ושמו אותם במחנות מעצר.
לאחר שהמלחמה הסתיימה ב-1945, היא יכלה לאחד את ענייניה בפיזיקה ומתמטיקה עם פילוסופיה פוליטית. היא הצטרפה חזרה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בחזרתה ב-1946 למה שיהפוך, ב-1949, לרפובליקה הפדרלית של גרמניה (המערבית). מתחילת 1947, היא הייתה אחת מהתורמים מאחורי הקלעים לתוכנית באד גודסברג, שהוכנה מתחת למנהיגות חברתה מהמחתרת, וילי איכלר, שהופקו ב-1959, שנתנה מצע מודרני מפורט שהביא את המפלגה אל הממשלה בשנות ה-60.
היא הייתה מועמדת לפרופסור לפילוסופיה ופיזיקה באוניברסיטה "Pädagogische Hochschule" בברמן, ושיחקה תפקיד רלוונטי באיגוד הגרמני לחינוך ומדע. מ-1961 ועד 1978, היא הייתה יושבת ראש באקדמיה הפילוסופית-פוליטית, ארגון שייסד נלסון בשנת 1922, שמכוון אל חינוך, אי-צדק חברתי, פעולות פוליטיות אחראיות והבסיס הפילוסופי שלהם.
כיכר ונציה
כיכר ונציה או פיאצה ונציה (באיטלקית: Piazza Venezia) היא כיכר במרכז רומא, הקרויה על שם ארמון ונציה הסמוך לה.
הכיכר נמצאת לרגלי גבעת הקפיטולין בסמוך לפורום רומאנום, ולאנדרטת ויטוריו אמנואלה השני (ה"ויטוריאנו").
מבנה הכיכר
הכיכר מהווה למעשה את הכיכר המרכזית של רומא כיום ונמצאת באזור בו היה ממוקם בעת העתיקה שדה מרס. היא מקושרת בויה דל קורסו לפיאצה דל פופולו, בויה דיי פורי אימפריאלי לקולוסיאום ובויה דל פלבישי למרכז רומא.
על אף מיקום הכיכר במרכז צירי תחבורה ראשיים (מפגש הויה דל קורסו עם הויה דיי פורי אימפריאלי בכיכר אין רמזורים. אמנם התחבורה הפרטית מוגבלת באזור אך כאשר נדרשת ניתוב התנועה עולה על דוכן במרכז הכיכר שוטר המכוון את התנועה ועושה זאת בתנועות ידיים אופייניות, המושכות את ציבור התיירים לצלם את עבודתו המקצועית בתור מנצח לכאורה על תנועת כלי הרכב.
הכיכר שימשה מוקד לאסיפות עם בימי שלטונו של בניטו מוסוליני אשר קבע בארמון ונציה את מקום מושבו. נאומיו בפני ההמונים בכיכר הועברו לכל רחבי איטליה באמצעות הרדיו הציבורי ושודרו באמצעות רמקולים חזקים בכיכרות האחרים לתרועות ההמונים ובארגון חברי המפלגה הפשיסטית. היה זה אחד האירועים החשובים אשר השפיעו על דעת הקהל באיטליה לקראת היציאה לכיבושים של אתיופיה ולכניסה למלחמת העולם השנייה.
מיכאל ששר
מיכאל ששר (שרשבסקי) (5 בפברואר 1933 - 25 במאי 2006, ט' בשבט ה'תרצ"ג - כ"ז באייר ה'תשס"ו) היה עיתונאי ואיש הגות ישראלי.
ביוגרפיה
מיכאל ששר נולד בברלין בגרמניה לד"ר שמעון שרשבסקי ולאלפרידה לבית דוד, ובהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ ישראל.
בשנות החמישים היה ששר שליח תנועת בני עקיבא בשווייץ ובאוסטריה, חבר בגרעין נח"ל בקיבוץ סעד, ובין ראשוני המבקרים ברוסיה הסובייטית שמעבר למסך הברזל, בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטה העברית. בשנת 1954 החל לכתוב מאמרים בעיתון הצופה, ואחר כך עבד ככתב בעיתון. בשנת 1965 מונה לסגן עורך מוסף הארץ. בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים שימש כדובר הממשל הצבאי ביהודה ושומרון, אחר כך היה קונסול ישראל בניו יורק ב-1974 מונה כדובר משרד ההסברה. בהמשך היה ששר כותב הנאומים והיועץ התקשורתי של נשיא המדינה, אפרים קציר.
ששר כתב ספרים רבים ובהם ספרי ראיונות עם אישים רבי השפעה על החברה הישראלית, ביניהם ישעיהו ליבוביץ שששר היה מקורבו וראה עצמו כתלמידו. חלק מספריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, וצ'כית. חלק מספריו פורסמו בהוצאת הספרים שהקים - ”ששר”. ספרו האחרון "ליבוביץ - כופר או מאמין", סוקר את תורתו של ליבוביץ. הוא כולל ראיונות אחרונים אתו, העוסקים בעתיד מדינת ישראל, הלכה ודמוקרטיה, יהדות, נצרות, מדע ותנ"ך. הספר סוקר את הספרים שכתב ליבוביץ, הספרים שנכתבו עליו ופרשות הקשורות אליו.
לורל אוהרה
לורל אוהרה (באנגלית: Loral Ashley O'Hara; נולדה ב-5 במאי 1983) היא טייסת חלל אמריקאית בנאס"א, בוגרת תואר ראשון ושני בהנדסת אווירונאוטיקה. עתידה לטוס לתחנת החלל הבין-לאומית ב-2023 על חללית רוסית.
השכלה
לאוהרה יש תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת קנזס ב-2005 ותואר שני במדעים, אווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה מאוניברסיטת פרדו באינדיאנה, ארצות הברית ב-2009.
קריירה בנאס"א
בזמן לימודיה השתתפה בתוכנית סטודנטים במטוס עם כח כבידה מופחת KC-135. היא השתתפה בתוכנית של האקדמיה של נאס"א במרכז טיסות החלל גודרד וסיימה התמחות במעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
ב-2017 היא נבחרה כמועמדת להיות אסטרונאוטית בנאס"א. הכשרת האסטרונאוטים היא בתפעול מערכות חלל שונות, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל הבין-לאומית ובהמשך אף לירח ולמאדים.
אוהרה סיימה את תוכנית ההכשרה של נאס"א ב-2020.
היא עתידה לטוס בצוות SpaceX Crew-6 לתחנת החלל הבין-לאומית על החללית סויוז MS-23 כחלק מהמשלחת ה-68 לתחנה. היא החליפה את הקוסמונאוט אנדריי פדאיוב בצוות Soyuz-Dragon. הטיסה עתידה לצאת בתחילת 2023 במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית.
חיים אישיים
כיום מתגוררת במסצ'וסטס, אוהרה היא טייסת פרטית, חובשת קרבית, ומתנדבת בצוותי חילוץ והצלה מקומיים. היא נוהגת לטייל, לעשות ראפטינג, לגלוש, לצלול, לטוס, לשוט, לעשות סקי ועוד.
פרסים והוקרה
ב-2008 קיבלה אוהרה פרס מחקר על מחקרה בתואר השני, מהקרן הלאומית למדע בארצות הברית. ב-2015 היא נאמה בכנס של ועידת TED בניו בדפורד, ארצות הברית.
אלי מזרחי (עובד ציבור)
אליהו (אלי) מזרחי (31 במאי 1935 – 2001) היה מנהל לשכתם של ראשי הממשלה גולדה מאיר ויצחק רבין.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרבקה ושאול מזרחי. סיים את לימודי התיכון במחזור ה-33 של הגימנסיה העברית רחביה. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון, היה אוהד קנאי של תנועת החרות, ואף נמנה עם צעירי קן בית"ר ששכן ברחוב החבשים (לימים, רחוב אתיופיה) בירושלים. בנוסף, הוא השתתף באופן קבוע בהרצאותיהם של ד"ר ישראל אלדד וגאולה כהן. לאחר שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי, נרשם ללימודי היסטוריה ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. אולם בתום שנת הלימודים הראשונה, עזב ופנה ליוזמות עסקיות ברודזיה הדרומית (לימים זיממבואה), באילת ובחבש (לימים אתיופיה). ב-1959 חזר לישראל, התקבל לנציבות שירות המדינה וחזר ללימודיו האקדמיים. ב-1961 החל לעבוד ב שם עבד עד לאוגוסט 1962. בנובמבר 1962 החל לעבוד בגנזך המדינה - תחילה כעוזר טכני ולאחר מכן כספרן.
בסוף שנות השישים שימש כעוזרו של יועצה המדיני וראש לשכתה של ראש הממשלה גולדה מאיר, שמחה דיניץ. כשהאחרון מונה לשגריר ישראל בארצות הברית, ירש מזרחי את תפקידו והפך למנהל לשכת ראש הממשלה בפועל ב-30 בינואר 1973. הוא המשיך בתפקיד זה גם עם יורשה בתפקיד, יצחק רבין. הוא פרש משירות המדינה ב-1977 עם כניסתו של מנחם בגין ללשכת ראש הממשלה.
פרשת החומר הארכיוני שלקח לביתו
ב-1988 פנתה גרושתו, בוורלי מזרחי, לגנזך המדינה לאחר שמצאה בדירתם חומר ארכיוני וספרים שהיו ברשות בעלה מתקופת עבודתו בשירות המדינה. החומר, אשר כלל חומר ברמת סיווג סודי וסודי ביותר, נלקח על ידי מזרחי לביתו ונשמר שם בניגוד לחוק במשך יותר מעשור. מזרחי נחקר על ידי השב"כ, שם הבינו שהוא שוקד על פרסום ספר אותו איים לפרסם בארצות הברית אם לא יעזרו לו כספית. בעקבות זאת, הצליח לקבל מענק חד פעמי של 100 אלף דולר, וקצבה חודשית מהמדינה. ההסדר הסודי הזה נמשך עד 1999, עד ששריפה אקראית בכפר פלסטיני גילתה שגם שם היו מוטמנים דו"חות מודיעין מקרטונים שהחזיק מזרחי - עליהם לא דיווח.
השב"כ, שהגיע למסקנה כי מזרחי שיקר בהצהרה שהעביר למדינה וכי הייתה תקלה במכונת האמת שבדקה אותו, זימן אותו לבדיקה נוספת. בהצהרתו השנייה הודה, והבטיח להעביר את שאר החומר. אולם ב-2001 נפטר ולא הספיק לעשות זאת.
קישורים חיצוניים
אוסף אלי מזרחי, אתר ארכיון המדינה
אולימפיאדת טוקיו (1964)
אולימפיאדת טוקיו (1964) היא האולימפיאדה ה-18 בעת החדשה. היא נמשכה 15 ימים, מ-10 באוקטובר עד 24 באוקטובר 1964, ובתחרויות במסגרתה השתתפו 5,140 ספורטאים מ-93 מדינות.
האולימפיאדה בטוקיו, הראשונה להיערך על אדמת יבשת אסיה, נערכה בשיאו של הזינוק הכלכלי שחוותה יפן בראשית המחצית השנייה של המאה ה-20. עבור יפנים רבים, אולימפיאדה זו לא רק שסימלה את סיום התקופה שלאחר המלחמה, אלא גם שעצם בחירתה של טוקיו סימלה את חזרתה של יפן אל הבמה העולמית לאחר התבוסה במלחמת העולם השנייה והכיבוש האמריקאי. כמו כן, היא תרמה לפיתוח רשת התחבורה של יפן, עת לקראתה נבנתה בטוקיו מערכת כבישים עיליים מהירים ונחנכה רכבת השינקנסן, שקיצרה את זמן הנסיעה מטוקיו לאוסקה לכארבע שעות, מרחק של 515 ק"מ.
המכרז האולימפי
העיר טוקיו נבחרה לארח את האולימפיאדה ה-12 שתוכננה להיערך בשנת 1940, אולם זו בוטלה בשל מלחמת העולם השנייה. בכינוס הוועד האולימפי ה-55 שנערך במינכן, מערב גרמניה ב-26 במאי 1959, הוחלט כי מבין טוקיו, דטרויט, וינה ובריסל תהא זו טוקיו שתארח את המשחקים.
אירועים בולטים
המשחקים האולימפיים הונצחו בסרט תיעודי ארוך בבימויו של קון איצ'יקאווה שיצא למסכים ב-1965 והוקרן בצורה מסחרית ברחבי העולם בשם "אולימפיאדת טוקיו" (Tokyo Olympiad).
באולימפיאדה זו הוכנס לראשונה הכדורעף כענף ספורט אולימפי, טורניר לנשים וטורניר לגברים. היה זה משחק הכדור הראשון שבו נשים השתתפו במשחקים האולימפיים. נוסף לכך, הוכנס ענף הג'ודו למשחקים אולימפיים. כמו כן, נוספו שתי תחרויות לנשים באתלטיקה, ריצת 400 מטר ותחרות קרב חמש. בשחייה נוספה תחרות 400 מטר מעורב אישי לנשים וגברים ותחרות שליחים 4x100 מטר חופשי לגברים.
טקס הפתיחה
טקס הפתיחה של האולימפיאדה נערך בהאצטדיון האולימפי בטוקיו. על תחילת המשחקים הכריז קיסר יפן, הירוהיטו, שאף נשא נאום בטקס. מדליק הלפיד, הרץ יושינורי סקארי, נולד בהירושימה ביום הטלת פצצת האטום על הירושימה, 6 באוגוסט 1945.
טבלת מדליות
עשר המדינות שגרפו את מרב המדליות במשחקים האולימפיים 1964:
מזרח גרמניה ומערב גרמניה יוצגו במשלחת משותפת. משלחת זו ייצגה אותן גם במשחקי 1956 ו-1960.
המשלחת הישראלית
לאולימפיאדה זו, שלחה ישראל עשרה ספורטאים ישראלים בלבד, בעקבות הכישלון ברומא החליט הוועד האולימפי בישראל להציג קריטריונים להשתתפות באולימפיאדה. מחצית מהספורטאים הישראלים היו מענף האתלטיקה והשאר בקליעה ושחייה.
נמל התעופה מרסיי-פרובאנס
נמל התעופה מרסיי-פרובאנס (בצרפתית: L’aéroport de Marseille Provence) ממוקם בקרבת העיר מרסיי בדרום צרפת והוא אחד משני נמלי התעופה המשרתים את חבל פרובאנס והתיירות המבקרת בו. הוא מדורג במקום החמישי בין שדות התעופה בצרפת מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו, ומדורג במקום השלישי מבחינת היקף תנועת המטען בו.
הנמל
נמל התעופה שוכן בסמוך לעיר מריניאן (Marignane), 27 קילומטרים מצפון-מערב למרסיי ובמרחק דומה מן העיר אקס-אן-פרובאנס. הוא ממוקם על חופו המזרחי של אגם Berre (Etang de Berre) ואחד משני מסלוליו בנוי בחלקו על גבי סוללה שנבנתה על מימי האגם.
בנמל התעופה, שמיתג עצמו תחת האותיות mp, שני טרמינלים הממוקמים מצפון למסלולים. בטרמינל הראשי (mp1) 19 גשרי עלייה למטוסים. השני (mp2), הפועל ללא גשרי עלייה למטוסים, משמש לטיסות Low Cost בלבד.
בשנת 2009 פעלו מנמל התעופה 35 חברות תעופה, מהן 6 חברות Low Cost. הן הפעילו טיסות אל 78 יעדים ב-27 מדינות – טיסות פנים בצרפת וטיסות למערב אירופה, לצפון אפריקה ולמדינות הים התיכון וכן לקנדה. באותה שנה עברו בנמל 7.29 מיליון נוסעים וכ-49 אלף טונות מטען ב-122,664 תנועות מטוסים.
נמל התעופה משמש גם כבסיס המרכזי של שירותי התעופה לכיבוי אש של משרד הפנים הצרפתי.
הנמל מנוהל (מאז 1934) על ידי לשכת המסחר והתעשייה מרסיי-פרובאנס, שלה זיכיון לניהול הנמל עד 2017.
היסטוריה
נמל התעופה החל לפעול בשנת 1922. בשנות השלושים פעל מהנמל (שנקרא אז נמל התעופה מריניאן) שירות טיסות של מטוסי-ים, כולל טיסות של חברת פאן אמריקן. ב-1944 נהרס הנמל על ידי הצבא הגרמני.
ב-1961 נבנה בנמל הטרמינל העיקרי, וב-1996 עבר הנמל מודרניזציה. בתחילת שנות ה-2000 חל מיתון בפעילות נמל התעופה, בין השאר עקב פתיחתו ב-2001 של קו רכבות מהירות בין מרסיי לפריז, שקיצר את זמן הנסיעה ביניהן לשלוש שעות. בשנת 2006 נפתח טרמינל 2 בחלקו המערבי של הנמל במטרה למשוך לנמל תנועה של טיסות זולות.
טיסות לישראל וממנה
אל על מפעילה 3 טיסות שבועיות מהנמל לתל אביב.
בפברואר 2019 פורסם שריינאייר תפעיל 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב החל מ-29 באוקטובר 2019.
Window Maker
Window Maker הוא מנהל חלונות חופשי ומבוסס קוד פתוח למערכת החלונות X, המאפשר ליישומים גרפיים לרוץ על מערכות הפעלה דמויות יוניקס. מיועד לחקות, את ממשק המשתמש הגרפי של NeXT, כסביבה תואמת OpenStep. Window Maker הוא חלק ממיזם גנו.
סקירה
כלי גרפי בשם Wprefs הנכלל במערכת, מאפשר לשנות את רוב ההיבטים של הממשק הגרפי. סביבת העבודה בעלת ביצועים גבוהים ותומכת ישירות בסמלילים בפורמטים, XPM, PNG, JPEG, TIFF,GIF, ו-PPM (portable pixmap). הסמלילים יכולים להיות גם בעיבוד ערוץ אלפא, ומאפשר פתיחת תפריט נגלל, וכן סמליל מזעור חלון ואנימציות אחרות על שולחנות עבודה מרובים. ניתן להחיל הדגרות גם ללא אתחול המערכת. המערכת תומכת בערכות נושא וקיימות רבות הזמינות לשימוש.
בשל קרבתו מבחינת העיצוב לeXTstepish, קיים מגש סמלים ב-Window Maker, אך המראה דומה יותר למערכת NeXT.
פריזבי
צלחת מעופפת או פריזבי (נכתב לעיתים כפריסבי) היא עיגול פלסטי בקוטר 20-25 סנטימטר בעלת קימור בשפתה. על הצלחת המעופפת פועל כוח עילוי כאשר היא נעה באוויר, וכך ניתן למסור אותה מאדם לאדם.
הפריזבי שווק לראשונה בשנת 1948. ממציא הפריזבי, וולטר פרדריק מוריסון (1920–2010), כינה אותה "צלחת פלוטו". הוא שאב את ההשראה להמצאה מתבנית עוגה שבה שיחק עם אשתו במשחק מסירות.
המונח התקני בעברית הוא צלחת מעופפת, גם לצלחות בגדלים וצורות אחרות, בעוד השם פריזבי שייך כקניין רוחני לחברת Wham-O.
אולטימייט
המשחק פופולרי מאוד בארצות הברית ובאירופה. אליפויות עולם ותחרויות אזוריות מתקיימות באופן סדיר. בישראל קיימות מספר קבוצות תחרותיות ומספר קבוצות עממיות.
קאזויושי אקייאמה
קאזוּיֹושִי אַקִייָאמָה (ביפנית: 秋山 和慶; נולד ב-2 בינואר 1941) הוא מנצח יפני.
ביוגרפיה
קאזויושי אקייאמה נולד למשפחה מוזיקלית. הוא למד נגינה בפסנתר בבית הספר טוהו גאוקן למוזיקה, אבל הניצוח, כפי שראה אותו אצל חברו ללימודים סייג'י אוזאווה, קסם לו והוא החליט ללמוד ניצוח אצל הידאו סאיטו. ב-1974 הופיע אקייאמה לראשונה עם התזמורת הסימפונית של טוקיו, ותוך חודשיים, התמנה למנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע של התזמורת.
אקייאמה החזיק במספר רב של משרות ניצוח ברחבי העולם:
אקייאמה ניצח על תזמורת טוקיו בביצועי הבכורה של "משה ואהרון" של שנברג, האורטוריה "אל ניפיו" של ג'ון קולידג' אדמס ו"מוכרת הגפרורים הקטנה" של לאכנמן.
הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית
הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית הוא ארגון ישראלי שהוקם במטרה למנוע פגיעה במעמדו ההיסטורי והארכאולוגי של מתחם הר הבית. הארגון הוקם לאחר שנודע לציבור ההיקף הרחב של הרס העתיקות והפרות החוק הבוטות שהווקף והתנועה האסלאמית מבצעים במקום. בוועד חברים אנשי רוח ואישי ציבור, ארכאולוגים, משפטנים ואנשי ביטחון. הוועד הוא א־פוליטי וחברים בו אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית, שהמכנה המשותף לכולם הוא הערכת חשיבותו התרבותית של הר הבית.
הקמת הוועד ומטרותיו
בנובמבר 1999 התפרסם מקרה שאירע ב-1996 של הרס עתיקות כתוצאה מבנייה בלתי חוקית לצורך פתיחת כניסה ראשית למסגד חדש באורוות שלמה: נחפר בור ענק חלקו הגדול תוך ארבעה ימים בשטח של כ־2,000 מ"ר ולעומק 12 מטרים, תוך שימוש בציוד מכני כבד וללא כל פיקוח ארכאולוגי. כ־12,000 טון מילויים רוויי עתיקות הוצאו מהבור, תכולתן הועברה באמצעות למעלה מארבע מאות משאיות ונשפכו במזבלה העירונית ובמספר מקומות נוספים. מנכ"ל רשות העתיקות אמיר דרורי הגדיר אז את החפירה "פשע ארכאולוגי", והיועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין אמר שמדובר ב"בעיטה בהיסטוריה של העם היהודי". לימים, בעקבות פרויקט סינון העפר מהר הבית, התברר כי אפילו העפר שהושלך אוצר בקרבו אלפי ממצאים זעירים מתקופות רבות ומגוונות החל כבר מלפני כ־10,000 שנה. הושלכו גם ממצאים כבדים, בהם עמודים ושברי שער מפואר המתוארך לימי בית שני. מקרה זה היה ביטוי נוסף להתנהלות שיטתית של הרס, מחיקה והסתרה של סממנים וממצאים קדומים המעידים על היסטוריה יהודית במתחם הר הבית.
בעת חפירת הבור הגדול בחזית אורוות שלמה התקשורת המרכזית לא ייחסה חשיבות רבה למקרה, לאחר שמספר ארכאולוגים טענו שלא מדובר בהרס עתיקות משמעותי. אך שני סטודנטים לארכאולוגיה (יצחק צויג וארן ירדני) מאוניברסיטת בר־אילן יחד עם קבוצת מתנדבים ערכו סקר בשפכי העפר וגילו בו ממצאים ארכאולוגיים רבים. מכיוון שפעלו ללא רישיון חפירה מטעם רשות העתיקות, עוכב צויג לחקירה במשטרה והדבר זכה לפרסום נרחב בכלי התקשורת. בעקבות זאת התכנסה השדולה הארכאולוגית בכנסת על מנת לקיים דיון מיוחד במקרה. עו"ד ישראל כספי ששמע את הסיפור בכלי התקשורת נזעק והחליט להרתם לעניין. בכינוס של השדולה הארכאולוגית בכנסת נפגש כספי עם יצחק צויג, ד"ר אילת מזר וח"כ יורי שטרן, ושם הוחלט על הקמתו של ועד ציבורי למניעת הרס עתיקות בהר הבית והחתמת אישי ציבור רבים על עצומה הקוראת לממשלת ישראל לעצור את הרס העתיקות בהר הבית. על העצומה חתמו כ־82 חברי כנסת, סופרים, ראש ערים, שופטים (בדימוס) ואלופים (במילואים) מכל הקשר הפוליטית הישראלית. ניתן לומר שמאז ראשית הציונות לא היה מסמך פוליטי בנושא כה רגיש שהיה עליו קונצנזוס כה רחב.
כך לנוכח אוזלת היד של הרשויות, הוקם בראשית שנת 2000 "הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית". עם חברי הוועד נמנים ארכאולוגים בכירים רבים, בהם יו"ר המועצה הארכאולוגית ונשיא החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, משפטנים, בהם גם נשיאי בית המשפט העליון בדימוס ומבקרת המדינה לשעבר, אנשי רוח ואישי ציבור ואנשי ביטחון בכירים.
הוועד פועל במטרה למנוע פגיעה במעמדו ההיסטורי והארכאולוגי של מתחם הר הבית, מפני שמשמעותה היא פגיעה בתרבות העולמית בכלל ובמורשת היהודית בפרט. מאחר שהווקף והתנועה האסלאמית מבצעים את הרס העתיקות ומשנים את אופיו ההיסטורי של המתחם העתיק תוך הפרה בוטה של חוק העתיקות תשל"ח-1978 וחוק התכנון והבנייה תשכ"ה-1965, ולפיכך דורש הוועד להורות למשטרת ישראל לאכוף את חוקי העתיקות, התכנון והבנייה בהר הבית, לערוך סיורים שוטפים בתדירות גבוהה, כל יום, בכל חלקי הר הבית, ולמנוע ולסכל כל פעולה בלתי חוקית המתבצעת במקום, כמקובל בכל שאר אתרי העתיקות בארץ. כמו כן דורשים לפתוח באופן מלא וחופשי את כל מתחם הר הבית לביקור וסיקור שוטף של התקשורת הישראלית והבינלאומית; דבר זה, הנמנע כעת, הוא הפרה בוטה של חופש העיתונות והמידע במדינה דמוקרטית ושלילת זכות הציבור לדעת, ללא כל בסיס חוקי. סגירת ההר לתקשורת מאפשרת לווקף להסתיר את הפשעים הארכאולוגיים והעבירות שהוא מבצע על ההר מעיני הציבור בישראל וכלל העולם התרבותי. ולבסוף, דרישה לפיקוח קבוע, שוטף יומיומי ואמיתי בכל חלקי הר הבית של רשות העתיקות, שתפקידה להגן ולשמור על העתיקות בכל מקום ועל אחת כמה וכמה במקום בעל חשיבות היסטורית וארכאולוגית כמו הר הבית.
לענה דרקונית
לענה דרקונית (שם מדעי: Artemisia dracunculus) הוא מין צמח עשבוני רב-שנתי, המשמש כעשב תיבול במטבחים שונים בעולם. כעשב תיבול הוא מוכר בעברית ובאנגלית בשם טָרָגוֹן (Tarragon) ובצרפתית, בגרמנית ובספרדית בשם אֶסְטְרָגוֹן (Estragon).
הצמח גדל באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני, כולל אירופה, חלקים מאסיה (בהם הודו), אמריקה הצפונית ואף מקסיקו.
תיאור
הלענה הדרקונית היא עשב רב-שנתי הצומח לגובה של עד מטר וחצי, עם גבעולים מפוצלים לגבעולי משנה פעמים רבות. העלים דמויי להב, ארוכים וצרים, שפתם תמימה וצבעם ירוק מבריק. הצמח נושא תפרחות המונות עד 40 פרחים קטנים בגוון ירוק צהבהב. חלק מזני הלענה הדרקונית שתורבתו למאכל אינם פורחים כלל.
השפעה בריאותית
טרגון מכיל חומר טעם המזכיר אניס, הקרוי אסטרגול. חומר זה נמצא כגורם מסרטן וטרטוגן בעכברים. בדיקה של האיחוד האירופי הראתה שגם בצריכה גבוהה פי 100 עד 1000 מזו של האזרח הממוצע, לא נראה שהאסטרגול משפיע לרעה על בריאותם של בני אדם.
לעיסת גבעולי טרגון גורמת לאלחוש הפה, והייתה בשימוש החל מימי יוון העתיקה כפתרון זמני לכאבי שיניים. עם זאת, מקורות אחרים מזהירים שלא להתמיד בלעיסת טרגון למטרה זו מעבר ל-4 שבועות.
החל מתקופת האימפריה הרומית היה העשב בשימוש להקלה על בחילות ולשמירה על עירנות במסעות ארוכים. במאה העשירית כתב רופא ערבי כי הטרגון מומלץ לחולים הסובלים מהיעדר תיאבון.
טרגון צרפתי
זן שתורבת לצרכים קולינריים. הצמח עקר, כלומר אינו מתרבה על ידי זרעים אלא באמצעות ייחורים בלבד. פעמים רבות הצמח כלל אינו מגיע לכדי שלב פריחה. זהו צמח עשבוני רב שנתי, שנכנס בעונת החורף לתרדמה בה עליו וענפיו מתייבשים, וחוזר לצמוח באביב. מעדיף שמש ואדמות לא מאוד לחות. טעמו חזק.
טרגון רוסי
צמח עשבוני רב-שנתי, הצומח בטבע לגובה של כמטר. מעדיף קרקעות עזובה יבשות, ומתרבה היטב בטבע. טעמו וריחו חלשים באופן ניכר בהשוואה לטרגון הצרפתי. לעומת זאת, ענפיו מניבים עלים רבים יותר, והוא נחשב זן מתאים לסלטים וכתוספת לתבשילים. ניתן לבשל את הגבעולים הצעירים כתחליף לאספרגוס בתבשילים שונים. מתרבה מזרעים וייחורים.
שימושים קולינריים
לענה דרקונית היא אחד מעשבי התיבול המשמשים באוסף fines herbes הצרפתי, לצד עירית, תמכה ופטרוזיליה, ולעיתים מוסיפים אותה גם לתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס. במטבח הצרפתי היא משמשת לרוב לתיבול של עופות, דגים ותבשילי ביצים. לענה דרקונית היא חלק חיוני מרוטב ברנייז, ואחד ההבדלים הבולטים בינו לבין רוטב הולנדז. לעיתים מוסיפים ענפי לענה דרקונית לחומץ על מנת לשפר את טעמו.
בחלק ממדינות חבר המדינות, כגון גאורגיה, ארמניה, רוסיה ואוקראינה, משווק משקה תוסס בטעם לענה דרקונית, תחת המותג "טַרחוּן" (Тархун). משקה זה נצבע בירוק בוהק. המטבח הפרסי נוהג להוסיף את העלים כמתאבן למאכלי בשר כגון חורשת' וגונדי.
נסטור נורפלוקס
נסטור נורפלוקס (שם מדעי: Nestor productus) הוא מין נכחד של תוכי מהסוג נסטור אשר חי רק באי נורפוק שממזרח לניו זילנד. הוא היה קרובם של הקיאה והקאקא החיים והוא התגלה ב-1836 על ידי האורניתולוג ג'ון גולד. יתכן שנצפה עוד לפני כן על ידי ג'יימס קוק שהגיע לאי ב-1774.
נסטור זה היה בעל מקור בולט שיועד לפיצוח אגוזים קשים והוא הגיע לאורך 38 ס"מ, יותר קטן מהנסטורים החיים. הוא היה בעל נוצות אדמדמות עם גב וכנפיים בצבע חום-זית וחזה צהבהב. הראש היה כהה יחסית עם מקור אפור. תוכי זה היה מעופף איטי שחי על הקרקע, מעל עצים גבוהים ובין סלעים ביערות באי נורפוק והאי השכן לו, האי פיליפ . הוא השמיע קולות צרודים לתקשורת.
תוכי זה חי לצד המאורים אשר צדו אותו במשך שנים. כאשר הגיעו האירופאים ב-1788 לערך, הם הקימו באי מושבת עונשין גדולה, שהרעה את חיי התוכי הזה. דחיקתו ממקום חיותו, ציד לבשר והבאת טורפים כמו חתולים וחולדות גרמו למין זה להתמעט עד כדי הכחדה גמורה. התוכי האחרון מת בשבי בלונדון ב-1851.
עוץ (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ולרי שייטנוב
גנרל מייג'ור ולרי אלברטוביץ' שייטנוב (באוקראינית: Валерій Альбертович Шайтанов; נולד ב-21 באוקטובר 1963, בכפר סמודד במחוז ארכנגלסק ברוסיה הסובייטית, שבברית המועצות) הוא איש צבא ובכיר שירות הביטחון של אוקראינה, ששימש כמשנה לראש המרכז למלחמה בטרור של שירות הביטחון האוקראיני (Антитерористичний центр СБУ) מ-23 באוגוסט 2015 עד 14 באפריל 2020, עת נעצר על ידי רשויות החקירה באוקראינה בחשד לריגול לטובת רוסיה ושירות הביטחון הפדרלי שלה.
הוא שירת ביחידת אלפא בתקופת ברית המועצות והיה ממייסדי המקבילה האוקראינית שלה. בפברואר 2014 נכלל בכוחות שדיכאו את ההפגנות נגד הממשלה בקייב. הוא נשלח לאחר מכן להילחם במלחמת האזרחים באוקראינה בדונבאס וניהל מגעים עם נציגי הרפובליקה העממית של דונצק.
באוגוסט 2015 קודם לתפקיד סגן ראשון (המשנה) של ראש המרכז למבצעים מיוחדים למלחמה בטרור של שירות הביטחון ועמד בראש מחלקה 8 של מרכז זה. ב-23 באוגוסט קודם לדרגת גנרל מייג'ור. ב-31 באוקטובר 2015 ניהל את מבצע מאסרו של גנאדי קורבאן, סגן מושל מחוז דנייפרופטרובסק לשעבר ומנהיג מפלגת UKROP.
ב-14 באפריל 2020 נעצר על ידי סוכני שירות הביטחון של אוקראינה באשמת בגידה במדינה. על פי חוקריו בשירות בשנת 2014, הוא גויס על ידי שירות הביטחון הרוסי לרגל לטובתם. לטענתם, הוא סיפק לרוסיה מידע על מיקומי יחידות הכוחות המזוינים של אוקראינה ונתונים על מבצעים חשאיים של השירות בדונבאס, על שיתוף הפעולה הבינלאומי של השירות עם ארגונים מקבילים, על פעילות המחלקה לסיכול ריגול ויחידות המבצעים של השירות, על גופי ביון אוקראינים אחרים ועל קציני ביון אוקראיניים. את המידע שאסף העביר למפעילו הרוסי, איגור יגורוב, סוכן שירות הביטחון הפדרלי הרוסי, יליד 26 במאי 1962, שקיבל ממנו את המידע.
דייוויד קרוזו
דייוויד סטיבן קרוזו (נולד ב-7 בינואר 1956) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
קרוזו ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה NYPD Blue בתפקיד הבלש ג'ון קלי וב-CSI: מיאמי כמנהל מחלקת הזיהוי הפלילי של מיאמי, הורשיו קיין. קרוזו נודע במיוחד בתפקידו כהוריישיו קיין, בשל אופן משחקו הדרמטי אשר זכה לחיקויים
וביקורות שליליות מצד מבקרים.
תחילת דרכו
קרוזו נולד בפורסט היל, קווינס, ניו יורק. אביו, צ'ארלס, היה עורך מגזין ואימו, ג'ואן הייתה ספרנית. קרוזו הוא ממוצא אירי-איטלקי. לאחר עזיבתו של אביו את ביתם, בהיות דייוויד בן שנתיים, נאלץ קרוזו הצעיר "לגדל את עצמו" כפי שסיפר בכתבה למגזין טלוויזיה אמריקאי ב-1994.
שנות ה-80 - ללא חותם משמעותי
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט האימה מתמסטלים. במהלך העשור הקרוב הוא הופיע בתפקידי משנה בסרטים רבים, ביניהם גם קצין וג'נטלמן ומשחק הדמים. קרוזו סיפר בראיון מ-2009 שתפקידו ב'קצין וג'נטלמן', היה התפקיד שזיכה אותו לראשונה בהתעניינות. אולם, בסיכום הכללי, הקריירה של קרוזו לא התקדמה, והתפקידים שקיבל לא נחקקו בתודעה הציבורית, עובדה שהשאירה אותו אנונימי למדי.
שנות ה-90 - הפריצה והנפילה הגדולה
בתחילת שנות ה-90, קרוזו שיחק בתפקידים קטנים בסרטים שלא זכו להצלחה גדולה, דוגמת הדסון הוק. באותה תקופה הוא החל לאמץ גישת משחק טוטאלית, אשר התבטאה בסירובו לדבר עם אנשים בסט של הדסון הוק, מאחר שדמותו, קיט-קט, הייתה אילמת בסרט.
קרוזו לא הצליח לרתום את הצלחתו והפופולריות שזכה לה בסדרה NYPD Blue כדי לקדם את הקריירה שלו כשחקן קולנוע. בשנת 1995 הוא השתתף בשני סרטים נשיקת המוות וג'ייד שנכשלו בקופות, ועד לשנת 1998 בה יצא הסרט השלישי שלו אשר נכשל בקופות מניין גופות, שמו נקשר עם חוסר הצלחה ועניין ציבורי. בשנת 1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מייקל הייז" ברשת CBS בתפקיד ראשי, אך זו ירדה לאחר עונה אחת. הדגמה למוניטין שיצא לקרוזו באותה תקופה ניתן למצוא בסדרת הטלוויזיה המצוירת סאות' פארק, אשר ניצלה את המוניטין המפוקפק של קרוזו בפרק הראשון של העונה הראשונה, כאשר קייל מבקש מאחיו הקטן אייק לקפוץ מספינת חייזרים הוא צועק אליו: מגזין הטלוויזיה האמריקאי TV Guide דירג ב-2010 את החלטתו של קרוזו לעזוב את NYPD Blue במספר 6 ברשימת עשר הטעויות הקשות ביותר של הטלוויזיה.
שנות ה-2000 - ביסוס מעמדו ככוכב טלוויזיוני
בתחילת שנות ה-2000 השתתף קרוזו בשני סרטים, סימן חיים של ראסל קרואו וסרט עצמאי בשם מפגש 9. שניהם לא הצליחו בקופות, אולם מפגש 9 קיבל מעמד של סרט קאלט במרוצת השנים.
קרוזו זכה לקאמבק מפואר בזכות הצטרפותו ב-2002 לתוכנית בת של זיכיון סדרת המתח המשטרתית זירת הפשע, CSI: מיאמי. קרוזו הצטרף בתור מנהל מחלקת הזיהוי הפלילי של מיאמי, הורשיו קיין. למוד מניסיון העבר, קרוזו לא מיהר לעזוב את התוכנית, והוא מופיע בה עד היום (2012) בכל עשר העונות שהופקו. כמו כן, קרוזו היה לשחקן הראשון אשר הופיע בכל שלוש הסדרות הקשורות להפקת CSI.
סנטי מינה
סלטה ויגו
מינה נולד בויגו שבספרד וגדל במחלקת הנוער של סלטה ויגו. ב-16 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף 31 דקות לסיום בהפסד 1–3 לחטאפה במחזור ה-24 של ליגת העל הספרדית. זו הייתה הופעתו היחידה באותה עונה. את העונה שלאחר מכן החל בהופעה בודדת במדי סלטה ויגו ב', קבוצת המילואים של סלטה ויגו, ולאחר מכן החל לשחק באופן קבוע בקבוצה הראשית. ב-16 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק בו הפסידה סלטה ויגו לאתלטיק בילבאו. הוא עשה זאת בגיל 17 שנים, 9 חודשים ו-10 ימים, מה שהציב אותו כמבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של הקבוצה בליגה הבכירה. ב-11 באפריל 2015 הבקיע מינה ארבעה שערים בניצחון 1–6 נגד ראיו ואיקאנו והפך לשחקן הצעיר ביותר שעושה זאת בהיסטוריה של הליגה הבכירה ולראשון שעושה זאת בסלטה ויגו מאז שנת 1979.
ולנסיה
ב-4 ביולי 2015 חתם מינה על חוזה ל-6 שנים בולנסיה, ששילמה עבורו 10 מיליון אירו. ב-22 באוגוסט 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב והוחלף בדקה ה-69 במשחק נגד ראיו ואיקאנו שנגמר בתוצאה 0-0, וב-5 בדצמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו, כשהבקיע 4 דקות לסיום כדי לקבוע תוצאה של 1-1 במשחק הליגה נגד ברצלונה.
החזרה לסלטה ויגו
ב-14 ביולי 2019 חתם על חוזה לחמש שנים במדי סלטה ויגו. במאי 2022 סולק מהקבוצה לאחר שנמצא אשם בתקיפה מינית ונידון לארבע שנות מאסר.
חיים אישיים
אביו של מינה הוא כדורגלן העבר סנטיאגו מינה, גם הוא שחקן סלטה ויגו בעבר.
בדצמבר 2019 הואשם מינה בתקיפה מינית שארעה שנתיים קודם לכן.
הייקו
הַייקוּ (ביפנית: 俳句) היא צורת שירה קצרה, שמקורה ביפן המסורתית. שירי הייקו עוסקים בדרך כלל ברגע כלשהו בהווה שהמשורר מתבונן בו ומתאר אותו באופן אובייקטיבי ומיידי ככל האפשר. מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד היום ההייקו זוכה לפופולריות מחודשת בכל רחבי העולם.
מאפיינים
שיר הייקו יפני טיפוסי מורכב משלוש יחידות משמעות (ניתן לכנות אותן - משפטי שיר) שבהן יש בדרך כלל 17 הברות בסך הכל: ביחידה הראשונה חמש הברות, בשנייה שבע, ובשלישית שוב חמש. עקרונית ניתן גם לחרוג מהמספרים האלה, ובשירים רבים אחת היחידות ארוכה יותר - למשל שש הברות במקום חמש, או שמונה במקום שבע.
ביפנית שירי הייקו נכתבים תמיד בשורה אחת ללא הפרדה בין היחידות או סימני פיסוק כלשהם. בשפות מערביות, וגם בעברית, נהוג לחלק את השיר לשלוש שורות נפרדות.
מאפיין טיפוסי נוסף של הייקו הוא "מילת עונה", שנקראת ביפנית (季語). מילה זו מסמלת את עונת השנה שבה מתרחש השיר, והעונה עצמה לרוב לא מצוינת במפורש. קיימות מילות עונה רבות, ורובן הן תופעות טבע או מנהגים תרבותיים יפניים שמזוהים עם תקופה מסוימת בשנה, למשל פריחת הדובדבן באביב. המילים מחולקות לחמש קבוצות: אביב, קיץ, סתיו, חורף, ותחילת השנה החדשה (השבועיים הראשונים בשנה). כמו במקרה של מספר ההברות, גם מהמוסכמה הזאת ניתן לחרוג, וקיימים שירים רבים שאין בהם מילת עונה כלל. שירים כאלה נקראים.
כללים בסיסיים אלה מבוססים על אופי השפה היפנית ועל השירה היפנית הקלאסית - ואקה. הכללים לא תמיד מתאימים לשפות אחרות, ולכן כאשר כותבים הייקו בשפה אחרת יש נטייה לשמור רק על חלק מהכללים, אם בחלוקה שרירותית ליחידות (5, 7, 5), שימוש במשקל כלשהו או שמירה על קיצור ו"אווירת" הייקו. גם כאשר מעבירים הייקו לשפה מערבית, המתרגם בדרך כלל בוחר לוותר על המשקל המקורי על מנת לשמור את המשמעות וקילוח השיר. בתרגומים הראשונים של הייקו לשפה העברית, המתרגמים נטו לעיתים להשתמש בחריזה כתחליף למשקל.
בגלל הקיצור והחסכנות במילים, הנושא של שיר הייקו עשוי להשמע סתמי ומובן מאליו בקריאה ראשונה, אולם כאשר מתעמקים בשיר אפשר לגלות תובנה מעניינת או מסר רוחני. אחת ההשפעות המרכזיות על ההייקו הוא זן בודהיזם, זרם של הבודהיזם שהתפתח בסין ובהמשך הגיע ליפן והשפיע מאוד על התרבות היפנית.
להלן דוגמה להייקו מפורסם מאת באשו:
תרגום:
הצפרדע היא קיגו (מילת עונה) לעונת האביב. על פי אחת הפרשנויות, הייקו זה חובר על ידי באשו כאשר נשאל לגבי מצב תודעתו על ידי מורו למדיטצית זן. הבריכה מסמלת את מצב התודעה השליו שבו הוא היה, והצפרדע מסמלת את שאלתו של מורהו, שהפריעה לו.
היסטוריה
מקור ההייקו בשירת הטנקה שכללה שתי שורות נוספות בנות שבע יחידות. לטנקה ולהייקו קדמה שירת הרנגה, שהיא למעשה קבוצת שירי טנקה שמתכתבות אלה עם אלה. קיימת גם מסורת של הייקו היתולי, המכונה סנריו.
המשוררים המסורתיים הידועים של ההייקו הם באשו, איסא, יוסה בוסון ושיקי.
בטים מוצ'ו פרסם בשנת 1991 ספר ראשון של שירי הייקו באלבנית. המשוררת הקטלאנית דולוס מיקל פרסמה אוסף שיר הייקו בשנת 1999.
הייקו חופשי
לצד ההייקו המסורתי קיים זרם חשוב נוסף שנקרא ״הייקו במקצב חופשי״ (自由律俳句). ההייקו החופשי ביטל את כל כללי הצורה והתוכן המסורתיים לטובת ביטוי חופשי לגמרי של מחשבות ורגשות ברוח ההייקו. בשירים כאלה לא קיים המבנה בן שלוש היחידות, ומספר ההברות בהם הוא לרוב שרירותי, לפי הצורך. מילות עונה קיימות בהייקו החופשי רק כאופציה ולא ככלל.
המשורר הידוע ביותר בזרם זה הוא סנטוקה (Santōka Taneda, 種田山頭火). השיר הבא הוא דוגמה טיפוסית לכתיבה של סנטוקה ולהייקו החופשי בכלל:
מה זה, אפילו כובע הקש שלי התחיל לדלוף
笠も漏りだしたか
kasa mo moridashita ka
בדוגמה זו אפשר לראות כמה מאפיינים של ההייקו החופשי:
ננסי וילר
ננסי וילר (באנגלית: Nancy Wheeler) היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הדרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר ומגולמת על ידי נטליה דייר. ננסי היא אחותו הגדולה של מייק וילר, בת-זוגו של ג'ונתן באיירז, ובת-זוגו לשעבר של סטיב הרינגטון. ננסי מתחילה לחקור את היעלמותו של ויל באיירז כאשר חברתה הטובה ביותר, ברברה הולנד, נעדרת גם היא; היא חוברת לג'ונתן על מנת לחקור את היעלמותם של ויל וברברה, מה שמוביל לגילויים של השניים אודות ממד חלופי הקרוי "העולם ההפוך".
גילום הדמות
בריאיון למגזין "קוסמופוליטן", חשפה נטליה דייר כי היא נבחנה לתפקיד פעמיים, על אף שלתחושתה היא הצליחה כבר באודישן הראשון.
עונה 1
ננסי וילר היא בתם הבכורה של טד וקארן וילר; ולה שני אחים צעירים, מייק והולי. בתחילת העונה, מוצגת דמותה של ננסי כחברתה הטובה ביותר של ברברה הולנד, שסולדת מיחסיה החדשים של ננסי עם סטיב הרינגטון. נראה שהיא גם התרחקה במידת מה מאחיה וחבריו, ואינה מודעת לרגשותיו הסודיים של ג'ונתן כלפיה. לאחר שוויל נעדר, ננסי מביעה את תנחומיה לג'ונתן, דבר שמביא להתרחקותה מחבריו של סטיב, שחושבים שג'ונתן הוא פריק האחראי להיעלמותו של ויל. ננסי מסתבכת בחקירה לאחר שברברה נעלמת בזמן שקיימה יחסי מין עם סטיב. בשל אשמתה על כך שנטשה את ברברה והמוטיבציה שלה לגלות מה קרה לחברתה, ננסי מתחילה להיפגש תכופות עם ג'ונתן על מנת לדון בנסיבות היעלמותם של ויל וברברה.
במהלך חקירתם, מגלים ג'ונתן וננסי בטעות את הממד החלופי שבו שוכן היצור שלקח את ברברה – הדמוגורגון – המכונה "העולם ההפוך". ננסי בורחת בהצלחה מהעולם ההפוך הודות לעזרתו של ג'ונתן והשניים נסוגים חזרה לביתה של ננסי, שם הם ישנים במיטתה כדי לנחם אחד את השני. כשסטיב עד לכך, הוא מוציא את המפגש מהקשרו ומניח שננסי בוגדת בו. לאחר שחבריו של סטיב משפילים את ננסי, ננסי מתעמתת עם סטיב, מה שמביא לריב בין ג'ונתן לסטיב, שמסתיים במעצרו של ג'ונתן. לאחר שהופר מקבל שיחה מהתחנה שג'ונתן נעצר, הוא וג'ויס חוזרים להוקינס, שם הם חולקים את המידע שידוע להם על הדמוגורגון. ננסי יוצרת קשר בהצלחה עם מייק, שהסתתר מכיוון שהתיידד עם אילבן והפך למטרה של מעבדת הוקינס. ננסי מתאחדת עם מייק וחבריו בתיכון הוקינס, שם הם בונים מיכל חסך-חושי מאולתר על מנת לסייע לאילבן להשתמש בכוחותיה ולמצוא את ויל וברברה. אילבן מגלה שברברה נהרגה על ידי הדמוגורגון, מה שמוביל להתחזקות נחישותה של ננסי להרוג את המפלצת.
ננסי וג'ונתן חוזרים לבית באיירז על מנת ליצור הסחת דעת ולאפשר לג'ויס ולהופר מעבר בטוח דרך העולם ההפוך במטרה להציל את ויל ולפתות את הדמוגורגון אל הבית. סטיב מגיע, בתקווה להתפייס עם ג'ונתן, אך במקום זאת מתוודע לקיומו של הדמוגורגון. ננסי וג'ונתן מבקשים מסטיב לעזוב ולהציל את עצמו, אך הוא מוצא את האומץ שלו בשל אהבתו לננסי ונכנס שוב לבית, ופוצע בהצלחה את הדמוגורגון לפני שהוא שב בחזרה לחטיבת הביניים הוקינס, שם נהרג לכאורה על ידי אילבן. ננסי משלימה עם סטיב ומחדשת את יחסיהם, ומעניקה לג'ונתן מצלמה חדשה לחג המולד. ג'ונתן מהסס תחילה בשל רגשותיו כלפיה, אך לוקח את המתנה.
עונה 2
שנה לאחר אירועי העונה הראשונה, ננסי וסטיב אוכלים ארוחות ערב עם הוריה של ברב. הוריה של ברב, שאינם יודעים על מותה, שכרו חוקר פרטי שיבדוק את היעלמותה, ומימנו את החקירה על ידי מכירת ביתם. החוקר הפרטי, מורי באומן, הוא תאורטיקן קונספירציות הנחוש לגלות את האמת מאחורי האירועים. ננסי, שעדיין אבלה על מותה של ברברה, מתחילה להראות סימנים פוטנציאליים להפרעת דחק פוסט-טראומטית ולהאמין שהיא רואה את רוחה של ברברה עוקבת אחריה. במהלך מסיבת ליל כל הקדושים, ננסי משתכרת ומתחילה לנזוף בסטיב, מה שמוביל לעימות בין השניים. לאחר שסטיב עוזב בכעס את המסיבה, היא מלווה בחזרה לביתה על ידי ג'ונתן. ננסי מספרת לג'ונתן על תחושותיה, והשניים קובעים פגישה עם אמה של ברב בפארק, שם השניים נתפסים על ידי סוכני מעבדת הוקינס ומובאים אל ד"ר אוונס. ננסי וג'ונתן מקליטים בחשאי את שיחתם איתו, במהלכה הוא מסביר שהוא מנסה לתקן את טעויותיו של ברנר ומודה באשמה במותה של ברברה.
ננסי וג'ונתן מבקרים את מורי בביתו במטרה לבדוק אם הראיות מרשיעות דיו על מנת להביא לסגירתה של מעבדת הוקינס. מורי מציע שהם "יעשירו" את הסיפור על מנת להפוך אותו לאמין יותר בעיני הציבור, ואף מסיק שבין ננסי לג'ונתן קיים מתח מיני, ומציע להם לחלוק את חדר האורחים שלו, והשניים מתוודים על רגשותיהם אחד כלפי השני באותו לילה.
עם שובם להוקינס, ננסי וג'ונתן מוצאים את בית באיירז ריק ומלא בציורים של ויל; ושמים את פעמיהם למעבדת הוקינס, שם הם נתקלים בבני הקבוצה בוויל, שנאחז דיבוק על ידי מצליף המוחות. הקבוצה שבה לבית באיירז ומנסה לחקור את ויל, שמורה להם באמצעות קוד מורס לסגור את השער לעולם ההפוך. אילבן, ששבה להוקינס לאחר מסעה לגילוי-עצמי, ממהרים לסגור את השער במעבדת הוקינס, בעוד שג'ויס וג'ונתן הולכים לבקתה של הופר על מנת לערוך שם את גירוש הדיבוק מוויל. סטיב מעודד את ננסי לעזוב עם ג'ונתן ומבטיח לשמור על מייק ושאר הילדים. לאחר שמצליף המוחות מגורש בהצלחה מגופו של ויל, הקבוצה מאותתת להופר לסגור את השער.
עונה 3
בקיץ 1985, ננסי וג'ונתן מקבלים התמחות בעיתון "הוקינס פוסט" תחת פיקוחו של העורך טום הולוויי. בלהיטותה להרשים את הבוסים הסקסיסטים שלה, ננסי מציעה רעיונות לכתבות, אך אלו מביאים לבדיחות והערות גסות מצדם ומותירים אותה מושפלת. לילה אחד, כשננסי עובדת עד שעה מאוחרת, היא עונה לקריאה לגבי חולדות שאוכלות את הדשן של דוריס דריסקול. תחת מעטה של עיתונאים, ננסי וג'ונתן מראיינים את גברת דריסקול בביתה, שם הם עדים לחולדה משתוללת שלכדה. עמיתיה של ננסי דוחים את המאורע בזלזול, מה שמוביל לחזרתה של ננסי חוזרת לביתה של דריסקול, שם היא מגלה שגברת דריסקול נאחזה דיבוק על ידי מצליף המוחות, שזה עתה קם לתחייה, אוכלת דשן וצורחת שעליה "לחזור אחורה".
בינתיים, באמצעות בילי הארגרוב ובתם של טום הת'ר, קונה מצליף המוחות קקונה אחיזה במוחותיהם של צוות "הוקינס פוסט", ומאלץ אותם לפטר את ננסי וג'ונתן על מנת למנוע מהם ללמוד את האמת. כשהיא עדיין לא נרתעת ולמרות ויכוח עם ג'ונתן, ננסי מחליטה להמשיך לחקור. כשהיא מבחינה בתסמינים אצל גברת דריסקול הדומים לאלו שהיו לוויל, ננסי מתקשרת לג'ונתן ומבקשת להיפגש עם ויל. בזמן שהם דנים במידע, ננסי והקבוצה שבים לבית החולים, שם הם מגלים שגברת דריסקול נעדרת ונרדפים על ידי טום וברוס, כתב נוסף העובד ב"הוקינס פוסט". קרב פורץ, וג'ונתן הורג את טום בעוד שננסי הורגת את ברוס, אך גופותיהם של שניהם מתמזגים ויוצרים מפלצת, שנפצעת על ידי אילבן לפני שהיא נסוגה לביוב.