cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוחמה ימית במלחמת העולם הראשונה
לוחמת הצוללות בים התיכון
שנת 1915 הביאה עמה גם לוחמת צוללות נגד נתיבי האספקה של מדינות ההסכמה בים התיכון; חלק משמעותי מהתעבורה הימית הבריטית עברה בים זה, כמו גם התעבורה הימית האיטלקית והצרפתית. תנאי מזג האוויר בים התיכון טובים גם בחורף, ולא הקשו על פעילות הצוללות כפי שקרה בים הצפוני ובאוקיינוס האטלנטי; יתרון נוסף שהיה לצוללות נעוץ בקיומן של נקודות מפתח בים התיכון, שבהן חייבת התעבורה הימית לעבור: תעלת סואץ, המעבר ליד כרתים ומלטה, ומצר גיברלטר. יתרון נוסף שהיה לצוללות בים התיכון היה מיעוטן של אוניות נייטרליות, שיחסית לא הפליגו באזור זה. למרות זאת נגרמה תקרית חמורה כאשר הצוללת "U-38" הטביעה את אוניית הנוסעים האיטלקית "אנקונה" ב-8 בנובמבר 1915, ללא אזהרה מוקדמת. למעלה מ-200 נוסעים טבעו, ובהם תשעה אזרחי ארצות הברית; התקרית אירעה כשישה חודשים לאחר הטבעתה של "לוסיטניה", והגבירה את הזעם בדעת הקהל האמריקנית כנגד גרמניה. ב-30 בדצמבר הטביעה אותה צוללת אוניית נוסעים נוספת ליד כרתים, הטבעה בה נספו 343 איש. ההטבעה הייתה בניגוד לחוק הבינלאומי, שחייב מתן אזהרה ואפשרות לנוסעים לרדת לסירות הצלה.
לוחמת הצוללות בים התיכון הביאה לנזק כבד למדינות ההסכמה, שהלך וגדל ב-1916. כמפורט לעיל, צעדי הנגד של ציי מדינות ההסכמה היו בלתי-יעילים, והתיאום ביניהן היה קטוע ולא מוצלח. ב-1916 הוטבעו 415 אוניות של מדינות ההסכמה, בנפח כולל של 1,045,058 טון, חצי מכלל הטבעות הצוללות באותה שנה בכל הזירות. שיאה של לוחמת הצוללות הגיע ב-1917, כאשר גרמניה הכריזה על לוחמת צוללות בלתי מוגבלת. שייטת הצוללות בים התיכון גדלה ל-28 צוללות. ואולם, עם הנהגת שיטת השיירות באפריל 1917 החלו אבדות מדינות ההסכמה לרדת; במאי 1918 כבר ירדו האבדות אל מתחת לקו ה-100,000 טון. זאת, לעומת עלייה איטית במספר הצוללות שהוטבעו. מערכת הצוללות נמשכה עד סוף המלחמה; האונייה האחרונה שהוטבעה הייתה אוניית המערכה הבריטית "בריטניה", שהוטבעה יומיים לפני תום המלחמה ליד גיברלטר, על ידי הצוללת "UB-50".
הים השחור
הים השחור היה זירת מאבק בין הצי של האימפריה העות'מאנית והצי הרוסי הקיסרי. הצי העות'מאני היה בשלב של מעבר מספינות מיושנות לצי חדש; שתי אוניות מערכה חדישות שנבנו עבור הצי העות'מאני בבריטניה הוחרמו על ידי הבריטים והוכנסו לשירות בצי הבריטי. למרות זאת, כניסתן של "גבן" ו"ברסלאו" לצי הטורקי, כפי שהוזכר לעיל, נתנה לטורקים אוניות קרב חדישות ובעלות עליונות על הצי הרוסי. "גבן" הייתה מהירה מאוד ובעלת חימוש כבד, והייתה יכולה להטביע כל אונייה רוסית קטנה ממנה, או לחמוק מכל אונייה גדולה ממנה. הרוסים היו יכולים לגבור על "גבן" רק אם היו מצליחים להיכנס מולה לקרב ביתרון מספרי של אוניות מערכה עודפות. שתי השנים הראשונות של המלחמה היו איפוא מעין משחק חתול ועכבר בין שני הציים, כאשר כל אדמירל מנסה להשיג את היתרון הטקטי שברשותו; בשנתיים אלו אירעו מספר רב של התנגשויות בין הציים, שהסבו זה לזה נזקים.
ואולם, ב-1916 החל היתרון לעבור לידי הרוסים. ל"גבן" לא היה נמל ובו מתקנים מתאימים לתחזוקה מלאה שלה, וכשירותה החלה לרדת. מאידך, הרוסים הכניסו לשירות שתי אוניות מערכה חדישות; על אף שהיו איטיות מ"גבן", בכל זאת יצרו איום חדש עליה שהגביל את פעילותה. הרוסים הצליחו להגיע לשליטה על רוב הים השחור. יחידות קלות של שני הציים המשיכו להטריד את האויב לאורך כל המלחמה, אך הרוסים שלטו בים עד למהפכה הבולשביקית בנובמבר 1917. סיוע נוסף לרוסים ניתן על ידי צוללות בריטיות וצרפתיות שהצליחו לחדור לים השחור באביב 1915, ולפגוע בתעבורה הימית הטורקית. עם פינוי הדרדנלים בינואר 1916 נסוגו צוללות אלו.
הים הבלטי
אירוע רב חשיבות אירע בים הבלטי ב-26 באוגוסט 1914, כאשר הסיירת הקלה הגרמנית "מגדבורג" עלתה על שרטון בשל ערפל כבד. התאונה אירעה במפרץ פינלנד, במהלך משימת סיור. אוניות גרמניות שהיו יחד עם "מגדבורג" ניסו לחלצה, אך לנוכח כוח רוסי עדיף שהתקרב לאזור הוחלט לנטוש את האונייה הגרמנית ולהטביעה. צוללים רוסיים שבדקו את האונייה הטבועה גילו בה ספר צופן, שהועבר לבריטים. ספר הצופן סייע לבריטים בפיצוח הצופן הגרמני, והיה מרכיב חשוב בעליונותם הימית.
בשל המיקוש הרב שהיה בים הבלטי הוגבלו מאוד פעולות הציים ויכולתם לסייע לצבאות היבשה. הצי הגרמני תקף פעמיים במפרץ ריגה: באוגוסט 1915, מתקפה שלא הצליחה, ובאוקטובר 1917, מתקפה שבה הצליחו הגרמנים לכבוש את האיים במפרץ (לאחר שהצבא הגרמני כבש את העיר ריגה) ולפגוע באוניות הרוסיות שיצאו מן העיר. במתקפה זו התרחש הקרב הימי היחיד בזירה זו, ובו הוטבעה אוניית המערכה הרוסית "סלבה".
לאחר מהפכת אוקטובר בסוף 1917 וחוזה ברסט-ליטובסק השיגו הגרמנים שליטה מלאה על הים הבלטי.
זירות אחרות
עיקר הלוחמה הימית התרחש בזירות שהוזכרו לעיל, סביב אירופה, אך היו זירות לוחמה ימית גם באוקיינוסים רחוקים. צ'ינגדאו שבסין הייתה בסיסה של שייטת גרמנית, ובה שתי סיירות משוריינות ושלוש סיירות קלות. עם פרוץ המלחמה היה ברור למפקד השייטת, תת-אדמירל מקסימיליאן פון שפה שלא יוכל להישאר בבסיסו, לאור העדיפות הימית הרבה של ציי מדינות ההסכמה, במיוחד של הצי הקיסרי היפני החזק, בעל בריתה של בריטניה. שפה החליט לנסות ולהפליג סביב כף הורן חזרה לגרמניה. סיירת אחת, "אמדן" (Emden), נשלחה למשימה עצמאית: לפשוט על נתיבי הים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס ההודי. "אמדן" הצליחה במשימתה למעלה מן המשוער: בחודשיים שבהם פעלה לכדה והטביעה 18 אוניות סוחר, תקפה מטרות חוף, חמקה ללא הרף מעשרות אוניות אויב שחיפשו אחריה, היוותה סיכון חמור לשיירות החיילים שהפליגו מאוסטרליה וניו זילנד לאירופה, והביכה מאוד את מפקדי ציי מדינות ההסכמה. בסופו של דבר נלכדה "אמדן" באיי קוקוס, כאשר ניסתה לפשוט על תחנת האלחוט שהייתה בה. סיירת ניו זילנדית שהייתה באזור לכדה אותה והטביעה אותה.
במקביל הפליג פון שפה מזרחה, לכיוון אמריקה הדרומית. ב-1 בנובמבר 1914 נתקל פון שפה בשייטת בריטית שנשלחה ליירט אותו ליד חופי צ'ילה, ליד העיירה קורונל; בקרב שהתפתח, קרב קורונל, הוטבעו שתי סיירות משוריינות בריטיות. הייתה זו התבוסה הימית הראשונה שנחל הצי הבריטי מזה למעלה ממאה שנים. דעת הקהל הבריטית הזדעזעה מן התבוסה, ולורד הים הראשון החדש, ג'קי פישר יחד עם הלורד הראשון של הימיה, וינסטון צ'רצ'יל, החליטו על תגובה מהירה ומוחצת. הם שלחו שתי סיירות מערכה מן הצי הגדול (Grand Fleet) לדרום האוקיינוס האטלנטי; חמישה שבועות לאחר קרב קורונל, ב-7 בדצמבר, הטביעה השייטת הבריטית כמעט את כל אוניותיו של שפה בקרב איי פוקלנד.
יחידות ימיות של מדינות ההסכמה השתלטו על מושבות גרמניות מבודדות, ובהן סמואה, מיקרונזיה, צ'ינגדאו, המושבות הגרמניות בגינאה החדשה, טוגו וקמרון. ספינות פשיטה גרמניות המשיכו לתקוף אוניות סוחר ברחבי הים, והצי הבריטי עסק במרדף אחריהן עד להטבעתן. במזרח אפריקה הגרמנית התנהלה לוחמה מתמשכת שנמשכה לאורך כל המלחמה. במהלך לוחמה זו השתלטו כוחות ימיים בריטיים, בקרב אגם טנגניקה על אגם טנגניקה, בסדרת היתקלויות במהלך פברואר 1916.
איזיה פייגנבוים
יצחק "איזיה" פייגנבוים (1909 – 1995) היה שחיין ומאמן שחייה ישראלי. מאמנה של מכבי חיפה (1938–1984) ומאמן נבחרת ישראל. שימש כיושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד השחייה בישראל.
ביוגרפיה
פייגנבוים מונה למאמנה של הנבחרת הארצישראלית בתחרות הבינלאומית הראשונה, נגד יוון, שנערכה בארץ ישראל בשנת 1937, למאמן נבחרת ישראל במכביות השלישית (1950) והחמישית (1957), בתחרות הבינלאומית נגד יוון שנערכה באתונה בשנת 1959 ביחד עם יוסף טלקי ובאליפות אסיה לנוער שנערכה במנילה, הפיליפינים בשנת 1974.
תארים והישגים
בשנת 1985 זכה פייגנבוים בעיטור מכבי ישראל.
הקרב השני על האן
הקרב השני על האן (בצרפתית:La bataille du Chemin des Dames או Seconde bataille de l'Aisne) היה מתקפה גדולה של צבא צרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. רובר ניוול, המפקד בפועל על צבא צרפת, הגה את תוכנית ההתקפה בדצמבר 1916 לאחר שהחליף את ז'וזף ז'ופר בתפקידו עקב התבוסות של זה האחרון. מטרת המתקפה הייתה בראש ובראשונה להבטיח שליטה צרפתית ברכס קטן של הרים בשם שמן דה דאם (צרפתית: Chemin des Dames, "דרך הגברות" בתרגום חופשי) באורך של 80 ק"מ שבו היו מערות מסתור לחיילים הגרמנים מפני הארטילריה הצרפתית.
הקרב נפסק כעבור מספר שבועות מועט היות שהמתקפה הצרפתית נחלה כישלון חרוץ. רכס ההרים נשאר בשליטה גרמנית. חמישה חודשים לאחר תום הקרבות פתחו הצרפתים במתקפה קטנה במהלכה הצליחו לכבוש מידי הגרמנים עיירה קטנה (ראו ההשתלטות הצרפתית על לה מלמזון).
רקע
לאחר שהחליף את קודמו בתפקיד, ניבל טען שהסתערות גדולה על הקווים הגרמנים תביא לניצחון צרפתי מהיר בתוך 48 שעות. הוא האמין שהגרמנים עדיין לא סיימו לארגן מחדש את קווי ההגנה שלהם לאחר קרב ורדן והקרב על הסום ולכן מתקפה צרפתית בתמיכה בריטית תוביל לפריצת דרך בחזית.
רבים התנגדו למהלך כזה, בראשם שר המלחמה הצרפתי, ראש צבא צרפת אנרי פיליפ פטן ועוד. ניבל איים לפרוש מהתפקיד אם המתקפה לא תצא לפועל וממשלת צרפת מצאה עצמה במלכוד - מצד אחד ניבל לא הפסיד בשום קרב עד לאותו הזמן, והוא נהנה מתמיכה רחבה של ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג'. מצד השני למתקפה קמו התנגדויות רבות. לבסוף החליט ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן לתמוך בניבל. כתוצאה מכך הודיע שר המלחמה הצרפתי על התפטרותו.
המבצע רחב ההיקף כלל כ-1.2 מיליון חיילים וכ-7,000 תותחים שהיו מפוזרים בין רואה לריימס. מטרתו העיקרית כאמור הייתה לפרוץ את הקווים הגרמנים שבסמוך לנהר אן שנמצא במחוז אן שבצרפת.
התוכנית, שהתגבשה החל מדצמבר 1916, לקתה בדחיות ואינפורמציה שגויה. כתוצאה מכך באפריל 1917 (עת תחילת המתקפה) הגרמנים ידעו את תוכניות ההתקפה של הצרפתים והספיקו להיערך בהתאם. בנוסף, נסיגתם של הגרמנים לקו הינדנבורג גרמה לאובדן היתרון הטקטי הצרפתי.
למרות איבוד היתרונות הטקטיים הצרפתים, המעבר לשטח לא מוכר, הביצורים הגרמנים והחוסר במודיעין, הורה לבסוף ניבל לפתוח במתקפה.
מהלך הקרב
ב-16 באפריל 1917 לאחר שבוע של התקפות בריטיות במהלך קרב אראס, תקפו 19 אוגדות צרפתיות (מהארמיות החמישית והשישית) את הקו הגרמני לאורך 80 ק"מ. כמות נכבדת של אש ארטילרית צרפתית כוונה אל עבר הקווים הגרמנים, אך החיילים הסתתרו במערות הרבות שברכס ההרים ולכן לא נפגעו. לרעת הצרפתים, הגרמנים התכוננו להתקפה בצורה הטובה ביותר שהיה ביכולתם - היו ברשותם 100 מקלעים חדשים שנפרשו כל קילומטר לערך. כמו כן לגרמנים היה גם את יתרון הגובה היות שהצרפתים התקיפו מהעמק בו עבר נהר אן. אחד היתרונות המעטים שהיה לצרפתים הוא השימוש בטנקים - כמות לא קטנה של טנקים מסוג סן שאמון השתתפו בהתקפה. עם זאת, ההישג אותו הצליחו להשיג הטנקים היה מזערי. בסופו של יום הקרב הראשון, כ-40,000 צרפתים נפצעו או נהרגו. בנוסף איבדה צרפת כ-150 טנקים.
ביום השני לקרב, הארמייה הרביעית הצרפתית פתחה בהתקפה על האזור המזרחי של הריימס ליד הכפר מורונבילרס מזרחית לריימס. מתקפה זו כשלה גם היא היות שהארמייה השביעית הגרמנית בפיקודו של מקס פון בהן הייתה מוכנה היטב לצרפתים.
ב-21 באפריל 1917, הורה ניוול לארמייה העשירית לתקוף במרחב שבין הארמייה החמישית לשישית, אך גם התקפות הארמייה העשירית כשלו עקב התקפות נגד גרמניות.
ניבל המשיך להורות על התקפות קטנות עד ל-25 באפריל 1917. התקפות אלו נכשלו כאשר ברוב המקרים השטח שכבשו הצרפתים נכבש חזרה על ידי הגרמנים מספר ימים לאחר מכן. ב-5 במאי 1917 היו בשליטת צרפת עיירה קטנה בשם קרואן ורצועת הרים באורך 4 ק"מ.
על אף שנראה כי ההתקפות הקטנות היו כישלון, למעשה הן השיגו יותר מאשר הצליחו להשיג המתקפות הגדולות.
לאחר הקרב
אף על פי שהמתקפות נתפסו ככישלון חרוץ, מדינות ההסכמה הצליחו להעביר לשליטתם שטח של 7 ק"מ (הישג לא רע יחסית לשאר הקרבות בחזית המערבית). בנוסף לזאת, הצבא הגרמני ספג פגיעה במורל על אף ניצחונו. בצבא הצרפתי מספר הנפגעים היה גבוה במיוחד - כ-20% מכלל הצבא (נכון ל-10 במאי) בעוד מספר אוגדות סבלו אף יותר מ-60% נפגעים.
ב-3 במאי האוגדה הצרפתית השנייה סרבה לצאת להתקפה ובכך פתחה במרד בצבא הצרפתי. המרד המשיך להתפשט ובכך נגמרה המתקפה של ניבל ב-9 במאי 1917 באופן סופי.
בעוד שהאבדות בקרב הגרמנים עמדו על 40,000 חיילים, לצרפתים היו כ-118,000 נפגעים. כמות גדולה זו, ביחד עם שרשרת האירועים הטרגיים גרמו לתדהמה בציבור ובממשל הצרפתי. ב-16 במאי רובר ניוול שהיה האחראי על המתקפה הועבר מתפקידו אל החזית הצפון אפריקנית. מחליפו היה אנרי פיליפ פטן שנחשב לזהיר יותר ולא לוקח סיכונים (כמו לצאת למתקפות רחבות היקף). הצרפתים היו במגננה בחודשים שלאחר הקרב על מנת להחזיר לחיילים את הביטחון והמורל ולהימנע ממספר אבדות גדול כמו בקרב על האן.
השתלטות הצרפתים על לה מלמזון
חמישה חודשים לאחר תום הקרבות באן, ביצעו הצרפתים, בפיקודו של פטן, התקפה נוספת ב-24 באוקטובר 1917 ליד העיירה לה מלמזון. כמות מאסיבית של חיילים הנתמכים על ידי ארטילריה מדויקת וטנקים קלים יצאה לכבוש את העיירה לה מלמזון. המגנים הגרמנים שהופתעו מהמתקפה הצרפתית נסוגו לאחור.
על אף שהניצחון באוקטובר לא פיצה על הכישלון הצורב באפריל ובמאי, הניצחון נתן אישור מעשי לאסטרטגית קרב חדשה שכללה שימוש באמצעים מודרניים (ארטילריה, טנקים) הממוקדים אל עבר שטח קטן בחזית.
פרשת מותו של יוסף סלמסה
פרשת מותו של יוסף סלמסה, צעיר בן העדה האתיופית בשנת 2014, סוקרה באמצעי התקשורת על רקע טענת משפחתו כי מותו נבע ממעצר תוך חשמול בטייזר על ידי שוטרים ממשטרת זכרון יעקב כמה חודשים קודם למותו. גופתו של סלמסה אותרה בתחתית מצוק ללא שברים בעצמות הגולגולת או בחוליות עמוד השדרה, עם פצע שנגרם מחפץ חד ובכיסו סכין יפנית שנעלמה מרשות המשטרה ולא הועברה לבדיקת הפתולוג. בדו"ח הנתיחה של גופתו צוינה פגיעה עצמית כסיבת המוות המשוערת לצד הקביעה כי "לא ניתן לשלול פגיעה על ידי גורם אחר".
חקירת המחלקה לחקירות שוטרים בעניין מותו של סלמסה העלתה כי השוטרים שחשמלו אותו שיקרו בחקירתם, אולם הוחלט כי דיווחם הכוזב מחייב צעדים פיקודיים ומשמעתיים ולא משפט פלילי. היועץ המשפטי לממשלה דחה את ערעורה של משפחת סלמסה, בנימוק כי "אין ראיות הקושרות את מותו של סלמסה עם התנהלות השוטרים".
מותו של סלמסה הפך לסמל מרכזי בהפגנות יוצאי אתיופיה בשנת 2015, שבהן טענו בני העדה כי מופעלת נגדם אלימות משטרתית וכי הם חווים יחס גזעני.
רקע
יוסף סלמסה עבד ביקב בנימינה. בשנת 2011 הוא עוכב ונערך חיפוש בחפציו ובביתו בחשד לאחזקת מריחואנה, אולם הסם לא נמצא.
מעצרו של יוסף סלמסה
בשבת, 1 במרץ 2014, בשעה 19:38, ישב סלמסה עם חבריו בגינה ציבורית מתחת לביתו בבנימינה. שני שוטרים ממשטרת זכרון יעקב הגיעו למקום בעקבות תלונה על ניסיון פריצה של אדם חמוש בסכין. השוטרים חשדו בסלמסה, אך הוא הופתע מהחשדות כלפיו וטען כי לא עשה דבר. על פי דו"ח המשטרה, סלמסה תקף את אחד השוטרים באגרופים וניסה לפגוע בו. בתגובה חשמלו אותו השוטרים באקדח אלקטרוני מסוג "טייזר". על פי עדי ראייה, השוטרים כלל לא בדקו את התלונה על ניסיון הפריצה. השוטרים אזקו את סלמסה בידיו וברגליו ולקחו אותו לניידת.
בתחנת המשטרה הוחלט לא לחקור את סלמסה שהיה שיכור, אלא לזמן אותו לחקירה בשלב מאוחר יותר. בשעה 21:05 הוא שוחרר מתחנת משטרת זכרון יעקב. אביו, טדלה סלמסה, הגיע לתחנה ומצא אותו מוטל ללא ניע על הכביש מחוץ לתחנה, כשהוא אזוק בידיו וברגליו. המשטרה אזקה את טדלה והזמינה פרמדיק מגן דוד אדום שהעביר את יוסף למרכז הרפואי הלל יפה בעקבות החבלות שנגרמו לו. סלמסה נלקח לבית החולים ללא ליווי משטרתי ושוחרר כעבור כמה שעות. במכתב השחרור נכתב: "בן 22, במצב גילופין, לאחר תקיפה, לדברי אבא על ידי משטרה, התחשמל בדופן הבטן, נחבל ביד". חשבון האמבולנס נשלח לבית המשפחה.
לאחר המעצר
לדברי משפחתו, האירוע הקשה הותיר צלקות בנפשו, הוא לא חזר להיות אדם שמח וחייכן כפי שהיה, ומחוץ לשעות העבודה הסתגר בביתו. משפחתו חששה לחייו ופנתה למחלקה לחקירות שוטרים בבקשה לחקור את האירועים שקרו בזמן מעצרו. בתלונה ציינו בני המשפחה כי סלמסה נפגע נפשית מהמקרה, וכי הוא מטופל על ידי שירותי הרווחה וזקוק להשגחה. החקירה נפתחה ב-6 באפריל 2014. יוסף סלמסה זומן טלפונית לחקירה מספר פעמים, אך סירב להגיע. לאחר מספר ניסיונות של מח"ש ובהיעדר שיתוף פעולה מצד סלמסה הוחלט שלא לפתוח בחקירה פלילית בעניין מעצרו.
במקביל, המשטרה בקשה לחקור את סלמסה על האירוע, אך הוא סירב להגיע לחקירה. שוטרים התקשרו למשפחתו פעמים רבות ודרשו שסלמסה יתייצב לחקירה. בדיון שהתקיים בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת טענה אחותו של המנוח, אילנית מששה סלמסה, כי השוטרים איימו להפוך את בית המשפחה ולמנוע מהם שינה. אדוארד כהן מתנועת "חיי שחורים חשובים" טען כי איומים אלה דומים להטרדת פעילים שעמדו מאחורי הפרות הסדר בפרגוסון באותה תקופה. דוברת המשטרה, מירב לפידות, טענה כי: "השוטר אמר, אמירה שאני כן מסכימה שאולי יכלה להיאמר בצורה יותר נעימה, והוא בא בצהריים והוא אמר להם 'תקשיבו, כשאנשים לא מגיעים לחקירה, בדרך כלל מה שקורה, אז הולכים בלילה ומביאים אותם באמצע הלילה לחקירה', כי זה התפקיד של משטרת ישראל". לטענת השוטרים, הם ניסו לאתר את יוסף סלמסה ולזמנו לחקירה, מכיוון שסירב להיענות לזימון טלפוני. בני משפחתו דחו על הסף את טענות המשטרה והציגו הקלטות בהן נשמע ניסיון של המשטרה להפעיל לחץ על המשפחה ואף איומים ("אתם לא תשנו אם אנחנו לא נישן", "אני אביא לפה 12 שוטרים, אני אהפוך לך את הבית") על יוסף סלמסה ועל בני משפחתו כדי שיבטלו את התלונה שהגישו למח"ש.
מותו של יוסף סלמסה
ב-2 ביולי 2014, שישה ימים לאחר המועד בו לטענת משפחתו של סלמסה הזמינו השוטרים את יוסף לחקירה באופן מאיים, יצא יוסף סלמסה להפסקת צהריים מעבודתו ביקב בנימינה ולא שב. משפחתו דיווחה על היעדרותו למשטרה והחלו חיפושים אחריו. ביום שישי, 4 ביולי 2014, גילה מסוק את גופתו בתחתית מצוק המחצבה בבנימינה. אנשי מגן דוד אדום קבעו במקום את מותו ומסרו הודעה למשפחה. ההורים לא קיבלו אישור לראות את גופתו.
על פי דו"ח הנתיחה לאחר המוות שחיבר ד"ר ריקרדו נחמן מהמכון לרפואה משפטית, לא נמצאו שברים בעצמות הגולגולת או בחוליות עמוד השדרה ולא נגרם נזק לפניו של סלמסה, על אף הימצאותה של הגופה בתחתית מצוק מגודר וקשה לגישה. מנגד, נמצאו חבלות יבשות ושפשופים שנגרמו למנוח "מסיבה לא ברורה". כמו כן נמצא פצע אלכסוני בצווארו, שנגרם מחפץ חד בעל שפה מושחזת "כגון להב סכין או כל עצם עם קצה יחסית חד". סכין יפנית שצולמה בזירה לא הועברה לבדיקת הפתולוג ונעלמה מרשות המשטרה. ד"ר נחמן קבע כי סיבת המוות המשוערת היא פגיעה עצמית, אולם הבהיר כי “לא ניתן לשלול פגיעה על ידי גורם אחר". על כך העיר ד"ר נחמן כי “הבאת חפציו של המנוח הייתה יכולה לתרום לפתרון סוגיה זו. ייתכן והייתה אפשרות להפיק דנ"א מהסכין היפנית" ובסיכום הדו"ח ציין כי “במקרים דומים, חשוב להעביר לבדיקתנו את כל החפצים הרלוונטיים המעורבים באותו מקרה ספציפי". המשטרה לא הסבירה מדוע שוחזר דו"ח מציאת הגופה ב-5 באוקטובר 2014, כשלושה חודשים לאחר מציאת הגופה.
פתיחת החקירה מחדש
בבחינה המחודשת של חומר הראיות בתיק מצאה המחלקה לחקירות שוטרים כי השוטרים שיקרו כשטענו שהזהירו את יוסף סלמסה בטרם השתמשו נגדו בטייזר. כמו כן נמתחה ביקורת על השארתו מחוץ לתחנת המשטרה.
המחלקה לחקירות שוטרים החליטה לסגור את התיק הפלילי בכל הנוגע לשימוש שעשו השוטרים בטייזר, וזאת מחוסר ראיות מספיקות. מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך החליט שאין מקום לנקוט בצעדים מִנהליים או פיקודיים נגד השוטרים שעצרו את סלמסה תוך שימוש באקדח טייזר. מנכל"ית משרד המשפטים אמי פלמור מתחה ביקורת חריפה על טיפולה של משטרת ישראל בפרשה.
באוקטובר 2017, היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, דחה את ערעור משפחת סלמסה בנוגע לסגירת תיק החקירה במחלקה לחקירת שוטרים וקבע שאין ראיות הקושרות את מותו של סלמסה עם התנהלות השוטרים. אולם, המליץ שהמפכ"ל יבחן ברמה בפיקודית את החשד לדיווח שקרי של השוטרים שהתריאו לפני השימוש במכשיר טייזר.
בעקבות הלחץ הציבורי והתקשורתי (ראו בפסקה הבאה) הוחלט גם לפתוח מחדש את החקירה בעניין נסיבות מותו של סלמסה, שגורמים שונים, ביניהם בני משפחתו ופרקליטם, טענו שנגרם על ידי אדם אחר, ולא היה תוצאה של התאבדות.
מחאת יוצאי אתיופיה בעקבות מותו של סלמסה
יוסף סלמסה הפך לאחד מסמלי המחאה בהפגנות יוצאי אתיופיה. בדוח של הצוות הבין-משרדי למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה בראשות מנכ"לית משרד המשפטים אמי פלמור נאמר כי "משפחתו של יוסף סלמסה ז"ל וחלק גדול מיוצאי אתיופיה סבורים, כי סלמסה נרצח וכי המשטרה סימנה כיוון חקירה אחד בלבד - פגיעה עצמית - והזדרזה לסגור את התיק בלא שמיצתה את החקירה".
נסיבות מותו נדונו בשתי ישיבות של ועדות הכנסת וסוקרו בין היתר בתקשורת האמריקנית, הרוסית, הגרמנית, הצרפתית, האתיופית והצ'יליאנית.
במרץ 2016 הפגינו כ-500 בני אדם מול המטה הארצי של המשטרה בירושלים במחאה על החלטת המחלקה לחקירות שוטרים לסגור את תיק החקירה בדבר מותו של יוסף סלמסה, ונגד אלימות משטרתית שננקטת, לטענתם, כלפי יוצאי אתיופיה. בין המפגינים היו גם בני משפחתו של סלמסה. אבי יאלו, אחד הפעילים שהשתתף בהפגנה, אמר: "ברגע שמדובר בקורבנות ממוצא אתיופי, מערכת החוק סלחנית ולא ממצה את ההליך המשפטי. וזה לא רק יוסף סלמסה - אנחנו זוכרים אינספור מקרים שבהם ראינו שמערכת החוק התירה לפגוע באזרחים ממוצא אתיופי. יוסף סלמסה הפך להיות סמל, אבל כמעט שאין משפחה ממוצא אתיופי שלא פגשה באלימות המשטרתית".
אמו של סלמסה טענה בהפגנה שיוצאי אתיופיה בישראל סובלים מגזענות, וקראה להתייחס אליהם כאזרחים שווים לכל דבר ועניין. "הגיע הזמן שאלו שיושבים למעלה יתחילו לצאת מהמציאות שבה הם נמצאים ויסתכלו לנו בעיניים. אנחנו אזרחים ישראלים, לא שונים מאף אחד, זה שהצבע העור שלנו כהה זה לא אומר שאנחנו שונים", אמרה.
הצוות למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה
החלטת ממשלה מס' 1107 מפברואר 2016, הובילה להקמת צוות לטיפול בגזענות בראשות מנכ"לית משרד המשפטים. בדוח שפרסם הצוות מתוארות פרשות יוסף סלמסה והחייל דמאס פיקדה כאירועים מכוננים ביצירת משבר האמון בין יוצאי אתיופיה והממסד.
Memories (שיר של מארון 5)
Memories הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ האמריקאית מארון 5. השיר יצא לאור ב-20 בספטמבר 2019, על ידי חברות התקליטים 222 רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השביעי שלהם Jordi. השיר הוא הסינגל הראשון של הלהקה מזה שנה, לאחר גרסת הכיסוי לשיר "Three Little Birds", והאחרון בו משתתף בסיסט הלהקה מייקל מאדן, שהודיע על עזיבתו בשנת 2020, עקב מעצרו בגין אלימות במשפחה.
הלחן של השיר מבוסס על היצירה הקלאסית הקאנון ברה מז'ור מאת יוהאן פכלבל, מלחין מתקופת הבארוק.
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון בכשמונה מדינות שונות.
רקע והוצאה
סולן הלהקה אדם לוין הסביר: "השיר הזה מיועד למי שחווה אי פעם הפסד. במילים אחרות, השיר הזה מיועד לכולנו". השיר מבוסס על אובדן מנהל הלהקה וחברו של לוין, ג'ורדן פלדשטיין, שנפטר ב-22 בדצמבר 2017, מתסחיף ריאתי. לדברי הגיטריסט, ג'יימס ולנטיין: "זה שיר מסוג אחר עבורנו… זה שיר חשוב עבורנו. אתה יודע, חווינו הפסד כלשהו בשנתיים האחרונות. איבדנו את המנהל הוותיק שלנו, ג'ורדן פלדשטיין. שמענו את השלד של השיר הזה וחשבנו שהוא תואם למקום בו היינו".
בראיון לתוכנית "האוורד סטרן", אמר לוין: "הייתי זקוק לשיר הזה. בעולם שנהיה יותר כאוטי, משוגע וכועס בהרבה מובנים… במקום להילחם על דברים, זה נחמד שיש בסיס משותף ולכולנו היה אובדן".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר פורסם ב-8 באוקטובר 2019 ביוטיוב. הקליפ בוים על ידי דייוויד דובקין וצולם על ידי ג'ף קרוננת'. הקליפ מזכיר את הקליפ של שינייד או'קונור לשיר "Nothing Compares 2 U", משנת 1990. בקליפ נראה אדם לוין קרוב למצלמה שר ברקע כהה. הקליפ מסתיים במילים "For Jordi", כשהקדשה לפלדשטיין. נכון לדצמבר 2020, לקליפ כ-638 מיליון צפיות.
נבחרת ברזיל בבייסבול
נבחרת ברזיל בבייסבול (בפורטוגזית: Seleção Brasileira de Beisebol) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את ברזיל בתחרויות בינלאומיות.
ועידת מינסק
ועידת מינסק הייתה ועידה שנייה של כלל ציוני רוסיה. היא התקיימה בין 4 בספטמבר ל-10 בספטמבר 1902. זאת הייתה ועידה ציונית ראשונה שהתקיימה ברוסיה עם אישור מטעם משרד הפנים הרוסי. בוועידה נוכחו 526 צירים, 160 מהם השתייכו למזרחי, 60 לפרקציה הדמוקרטית והשאר היו עצמאיים.
רקע
אחרי הקונגרס הציוני העולמי החמישי והחלטות בדבר השינויים בתקנון הארגוני של ההסתדרות הציונית החליטו ציוני רוסיה לכנס ועידה ארצית. בין מורשי ציונות רוסיה היו חילוקי-דעות בדבר מועד ומיקום הכינוס. בסופו של דבר הוחלט על 4 בספטמבר 1902 כמועד הכינוס ומינסק כמקום הכינוס. ועידה כזאת אי אפשר היה לכנס בצורה בלתי-לגאלית, כדי להשיג אישור משלטונות היה צריך להגיע אל שר הפנים הרוסי ויאצ'סלב פלבה שהיה ידוע בתור אנטישמי קיצוני. השלטונות בדרך כלל התנגדו לתנועות לאומיות שהתפתחו בקרב מיעוטים שחיו באימפריה הרוסית, אך היחס לציונות היה דו-ערכי: מצד אחד - שלילי, כמו ליתר תנועות לאומיות; ומן הצד השני - חיובי, משום שמטרתה של הציונות הייתה הגירה המונית של היהודים משטחי האימפריה הרוסית. פלבה נתן את אישורו לכינוס הוועידה, סוכניו כל הזמן עקבו אחר הוועידה.
פלבה הורה לשלטונות המקומיים להתיר את כינוס הוועידה. זה היה הכינוס הציוני החוקי הראשון והאחרון ברוסיה הצארית. מתוך דיוני הוועידה נוכחו שלטונות לדעת כי התנועה הציונית אינה רק תנועת ההגירה, אלא תנועה לאומית המבקשת להחיות את האומה היהודית ודואגת להטבת מצבם של היהודים.
הוועידה
למעשה הייתה זו הוועידה השנייה של ציוני רוסיה, אבל מבחינה רשמית הייתה זו הוועידה הראשונה. משום שוועידת ורשה, אשר התקיימה בשנת 1898, התקיימה ללא אישורים מצד השלטונות. יחיאל צ'לנוב נבחר ליושב-ראש, מנחם אוסישקין, ישראל יסינובסקי ושמשון רוזנבאום נבחרו לסגניו.
שני הנושאים המרכזיים של הוועידה היו: ארגון ותרבות. אוסישקין העלה הצעות בדבר מבנה ארגוני-צנטרליסטי של התנועה. דעותיו לא התקבלו על רוב הנוכחים. כמו כן הוא הציע להקים תנועת צעירים שיקדישו זמן מסוים מחייהם לעבודה בגולה ובארץ, רק כעבור חמש-עשרה שנים הרעיון הזה יתממש. במשך שלושה ימים נמשכו הדיונים על נושא התרבות. צירים דתיים התנגדו לשילוב של עבודת התרבות בפעולה הציונית, נציגי הפרקציה הדמוקרטית הגנו על השילוב זה, ואילו נציגי המרכז התפצלו ותמכו בחלקם בדתיים ובחלקם בפרקציה הדמוקרטית. בוועידת מינסק סוכם על פיצול בין שני זרמים במערכת החינוך הלאומית: זרם דתי וזרם חילוני.
אנשי "הפראקציה העממית" תומכי העיסוק הציוני בקולטורה, חששו שתביעתם תידחה ופרשו מהקונגרס. הרצל שפחד שיחול פילוג בתנועה הציונית הלך ופייס בין הצדדים. הרב ריינס ראה שעל-פי רוב יש רצון להכניס את רעיון הקולטורה, והבין כי יציאה למאבק לבד לא תביא לתועלת דתית, ואף עלולה להביא לנזק. הריחוק לדידו עלול לקלקל מלתקן. סופו של הקונגרס היה בקבלת ההצעה, תוך הסכמה מפורשת שנעשתה בין אחד העם לרב ריינס, כי החינוך הדתי יישאר בידי הדתיים. כלומר, הרב ריינס קיבל את ההצעה בתנאי שיהיו שתי מערכות חינוך נפרדות- אחת ציונית חילונית בהשפעת הקולטורה ואחת ציונית דתית. בתום הקונגרס נבחרו הוועדות הארציות לתרבות.
בוקלאריוס
בוקלאריוס (בלטינית: Bucellarius ובריבוי Bucellarii, ביוונית: Βουκελλάριοι) היו קבוצות של חיילים בקיסרות הרומית ובאימפריה הביזנטית בראשית ימי הביניים, אשר שימשו כמשמר או שומרי ראש של נכבדים.
יחידות אלו לא מומנו על ידי המדינה אלא על ידי גנרלים, דומיסטיקים, מושלים או בעלי מעמד גבוה אחרים והיו בני משק ביתם. אדונים בעלי השפעה אלו ציידו את חייליהם בכלי נשק וסוסים ודאגו להאכילם ולשלם את משכורתם. יחידות אלו היו בעיקרן יחידות קטנות, אולם במהלך מלחמות אזרחים או בתקופות אנרכיה, היו יכולות לגדול לסדר כוח של אלפי לוחמים. בדרך כלל היו צבאות פרטיים אלו מצוידים טוב יותר, מאומנים טוב יותר ובעלי מוטיבציה גבוהה יותר מאשר הצבאות הסדירים של אותה תקופה. החיילים ביחידות אלו היו אנשים חופשיים (בני חורין) שהצטרפו לצבאו של רם המעלה מרצונם החופשי.
אצל הפרנקים היה מושג הקומיטטס מקביל למושג הבוקלאריוס או הגפולגשפט במובן צבאו הפרטי של אדם נעלה.
בדומה לכך, האנטרוסטיונס (לטינית: Antrustiones) היו חברי המשמר האישי של המלכים המרובינגים. אלו היו אנשים חופשיים, צעירים נושאי נשק, בדרך כלל בני אריסטוקרטיה, שהיוו בני לוויה ומשמר אישי של המלך, סעדו על שולחנו והיו מוגנים על ידי סעיפים מיוחדים בחוק הסאלי.
במאה ה-8, כאשר האימפריה הביזנטית פוצלה על פי שיטת ה"תימות" הצבאית (Theme system), אחת מהתמות הייתה בוקלריה באזור פפלגוניה, גלטיה ופריגיה ובירתה הייתה אנקרה. היא נקראה כך על שם הגותים תושביה, שהיו ידועים כבוקלאריאי.
באפוס "ביאוולף" מתואר המנהיג הטוב כמי שמעניק מתנות לנאמניו, ובתמורה הם באים לעזרתו ברצון כאשר הם נדרשים לכך (שורות 20-25) ומכאן שמערכת יחסים דומה הייתה קיימת גם אצל הגותים בסקנדינביה, טרם הנדידה לאירופה.
במהלך ימי הביניים הפכו הבוקלאריוס לפָּמַלִיָה ובמרחב הסלבי לדרוזינה.
Band of Horses
Band of Horses היא להקת מוזיקת אינדי שהוקמה בסיאטל שבארצות הברית בשנת 2004 על ידי בן ברידוול.
היסטוריה
בן ברידוול הקים את הלהקה בשנת 2004. בשנת 2005 הלהקה הקליטה את האלבום Everything All the Time ששוחרר בשנת 2006. השיר הראשון באלבום "The Funeral" נכלל בסרטים ופרקי סדרות רבים, והוא אחד מ-100 השירים הגדולים של העשור הראשון של המאה ה-21 לפי פיצ'פורק. לקראת הוצאת האלבום השני, הלהקה עשתה סבב הופעות באמריקה ובאירופה. האלבום השני נכלל בדירוגים ושיר מהאלבום הגיע למקום 35 של Billboard 200.
בשנת 2009 הלהקה עברה לקרולינה הדרומית.
האלבום השלישי של הלהקה "Infinite Arms" הוצאה בשנת 2010 והיה מועמד לקבלת פרס גראמי. אחד מישיר האלבום הוצב במקום 28 ברשימת השירים הטובים של שנת 2010 על ידי הירחון רולינג סטון.
מהלך סבב הופעות של הלהקה באירופה בשנת 2011 כלל הופעה בהארנה של ומבלי. בשנת 2012 הלהקה עשתה סבב הופעות באמריקה הדרומית.
קבר אהרון (ירדן)
קבר אהרן בירדן הוא אחד האתרים האפשריים לציון מקום קבורתו של אהרן הכהן, אחיו של משה, על פי המסורת היהודית, הנוצרית והמוסלמית. יום מותו של אהרן, א' באב, מצוין במפורש ב.
לפי התורה, ציון מקום קבר אהרן אפשרי בשני מקומות שונים. האחד, בו עוסק ערך זה, הוא המבנה בג'אבל הארון והשני הוא במוסרות. אתרים אפשריים נוספים הם בהר צין או אזור קדש ברנע.
היסטוריה ותיאור
המבנה הנוכחי בג'בל הארון מתוארך לסוף המאה החמש עשרה לספירה, לתקופת שלטונו של הסולטן קלאוון. לוח עם כיתוב בערבית מעל הכניסה מציין שהמקום הקדוש נבנה על ידי מוחמד, בנו של קלאון, סולטן מצרים בפקודת אביו, בשנת 739 של ההג'רה (בערך 1363 לספירה) ושוחזר מאוחר יותר, בסביבות 1495 לספירה.
המבנה נמצא בנקודה הגבוהה ביותר באזור פטרה בגובה 1350 מ'.
חפירות המנזר הביזנטי
השביל המוביל לציון הקבר עובר ליד שרידי מנזר וכנסייה הנמצאים במישור מתחת לפסגה. את השרידים חקרו בתחילת שנות ה-90' רוברט שיק וגלן פיטרמן, ולאחר מכן, בין השנים 1997 ועד 2002, עסק בכך פרויקט ג'בל הארון הפיני (FJHP) שחפרו במתחם וקבעו שהוא מורכב מכנסייה, קפלה וחצרות קשורות, כולל אפשרות לאכסניית צליינים. ה-FJHP מצא ראיות לכך שהכנסייה הוקדשה לקדוש אהרן.
Change (שיר)
Change (בעברית: שִׁנּוּי) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך הפסקול, AT&T Team USA Soundtrack. השיר יצא לאור ב-8 באוגוסט 2008, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל השיווקי הראשון מתוך הפסקול.
קבר אהרון (ירדן)
חפירות המנזר הביזנטי
באתר שני מבנים: הראשון במידות של 13.2 מ' × 22.6 מ' בתוכנית הבזיליקה, והוא מורכב מאולם מרכזי ושני אגפים, שהופרדו בתחילה בשתי שורות בנות 7 עמודים כל אחת שהוחלפו מאוחר יותר בעמודי תמך. המרחק בין העמודים היה כ-2.50 מ'. במבנה היה מחראב פנימי עם שני חדרים צדדיים, גבוה בשתי מדרגות מעל מפלס החדר הראשי. כאשר המקום נהרס, באירוע לא ידוע, הוא נבנה מחדש ובוצעו בו שינויים, כולל הצבת עמודי תמך במקום העמודים.
Change (שיר)
השיר הגיע למקום ה-57 במצעד שירי הקאנטרי, והעשירי במצעד הבילבורד הוט 100.
קבר אהרון (ירדן)
חפירות המנזר הביזנטי
מצפון לבניין זה, נמצאו חורבותיה של קפלה ביזנטית. ההריסות חשפו מבנה עם אולם כניסה בגודל 6.40 מ' × 16 מ' ובו דלתות פנימיות. הקפלה נבנתה כנראה במאה ה-4 או לאחר מכן.
הכנסייה היא חלק ממנזר בשטח של 75 מ' × 45 מ' ובמקום נמצאו גם שרידי שיש מהמקדש וגם רצפות ופסיפסים שתוארכו מהמאה ה-6 לספירה. הציורים בפסיפס כללו סצנות ציד של בעלי חיים טורפים וצורות גיאומטריות.
התייחסות ממשלת ירדן
באתר בג'בל הארון מבקרים גם עולי רגל יהודים וגם מוסלמים.
ממשלת ירדן רואה בקבר אהרן מסגד ואוסרת על תפילה יהודית במקום.
Change (שיר)
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, נכלל השיר בפסקול האולימפיאדה שהתקיימה בבייג'ינג בשנת 2008, AT&T Team USA Soundtrack.
קבר אהרון (ירדן)
התייחסות ממשלת ירדן
באוגוסט 2019 שיתפה קבוצת תיירים מישראל סרטון שבו הם רוקדים עם ספר תורה באתר. הירדנים החרימו חפצי דת מהקבוצה וסגרו את הפסגה בפני קבוצות זרות שלא אושרו לבקר שם ממשרדי הווקף. בסוף אותה השנה הוסרו המגבלות וכיום אפשרית גישה לקבר ללא הגבלה.
Change (שיר)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-16 ביוני 2009. הקליפ בוים על ידי שון רובינס. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את סוויפט מנגנת בגיטרה, תוך שמאחוריה יש להקת ליווי. הקליפ עצמו צולם בכנסייה, תוך שלאורכו מופיעים אורות בצבעים שונים.
נכון לינואר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-50 מיליון צפיות.
(בעברית: שינוי (גרסתה של טיילור)) היא הקלטה חוזרת של "Change". היא יצאה לאור על ידי סוויפט ב-9 באפריל 2021, באמצעות חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי , ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2008.
תותח מרדף
תותחי מרדף קדמיים יכלו להיות תותחים רגילים, שהועלו מסיפון התותחים והוצבו כשקניהם מזדקרים החוצה דרך אשנבי-תותחים מיוחדים לדבר או משני צדי מוט החרטום, או תותחים ייעודיים, ארוכי-קנה וקלים יחסית, שהוצבו בחרטום. תותחי מרדף אחוריים יכלו גם הם להיות תותחים מאולתרים או תותחים ייעודיים, שניצבו דרך קבע, מכוסים, בקבינות הקצינים בירכתיים והיוו חלק מן הריהוט והציוד בתא.
מרדפים בתקופת אוניות המפרשים יכלו להימשך שעות ולפעמים ימים, כשכל צוות מכוונן בעדינות את מפרשי האונייה כדי לנצל לתועלתו את השינוי הקל ביותר בעוצמת הרוח וכיוונה. כדור תותח אחד שכוון היטב יכול היה לפגוע בחבל חשוב או לקרוע מפרש אם נשבה רוח חזקה. בשעת מרדף או התחמקות מאונייה רודפת הפקידו בדרך כלל את הירי בידיהם של טובי הקלעים מבין תותחני האונייה.
שיקום מקצועי בבריאות הנפש
שיקום מקצועי בבריאות הנפש מתייחס לשילובם של אנשים עם מגבלות פסיכיאטריות שונות בשוק העבודה. מטרת השיקום המקצועי היא לאפשר עבודה בתנאים המתאימים לאדם על מנת להשתלב במעגל העבודה באופן העצמאי ביותר תוך חוויה של מיצוי יכולותיו בתחום זה. השתלבות האדם בשוק העבודה נתפסת כקריטריון עיקרי בשיקום וכמדד להצלחה בתהליך השיקום הכולל.
היסטוריה
ניסיונות ראשונים לשלב אנשים עם נכויות בעבודה החלו באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20. נקודת המוצא היא שכל אדם מסוגל לתפקד ולעבוד, לכל אחד כישורים ויכולות משלו. כאשר יאותרו הכוחות הללו, יתאפשר לאדם להגיע למקסימום מיצוי היכולת. מיצוי עצמי מוביל לתחושת כוח והצלחה, שתתרום גם לתהליך של פיתוח מיומנויות אישיות ובינאישיות במקום העבודה ומחוצה לה.
במאה ה-20 התפתחה התפיסה לגבי עבודה בכלל, שמלבד השכר ממקום העבודה, זהו גם המקום שבו האדם מבטא את יכולותיו ויוצר קשרים בינאישיים. השיקום התעסוקתי של נפגעי הנפש קיבל משמעות שונה מאז השינויים שהתרחשו בתפיסות החברתיות וערכי היסוד של החברה. השיקום מושפע באופן דינמי מתנועות חברתיות הפועלות לטובת זכויות הפרט, שוויון וחובת החברה כלפי אזרחיה והחלשים בתוכה בפרט.
זכויות וחקיקה בישראל
על פי חוק המוסד לביטוח לאומי זכאי להגיש תביעה לשיקום מקצועי כל אדם עם מוגבלות גופנית או נפשית אשר נקבעו עבורו לפחות 20% נכות רפואית לצמיתות ואינו בגיל פרישה ללא תלות בקביעת דרגת אי כושר או בזכאות לקצבת נכות. תנאים נוספים לזכאות הם: קושי לחזור לעבודה עקב הליקוי שנגרם לו, צורך בליווי מקצועי על מנת לחזור לעבודה וכן מסוגלותו להשתלב בתוכנית מקצועית.
בשנת 1997 הוקמו ועדות שבדקו את צורכיהם של נפגעי הנפש בישראל מה שיצר תשתית להכנת חוק שיקום נכי נפש בקהילה התש"ס 2000, אותו יזמה והובילה ח"כ תמר גוז'נסקי בשיתוף עם משפחות, צרכנים ואנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש. החוק מאפשר לאוכלוסייה של נפגעי הנפש בישראל ליהנות מתוכניות שיקום שונות. הזכאות לסל השירותים המוגדרים בחוק היא עבור אנשים עם 40% נכות נפשית מטעם הביטוח הלאומי. בחוק מפורטים גם הוועדות העוסקות בנושא ואחריותן, עקרון הסודיות ושמירת זכויות הפרט, תקצוב ודרך הסיוע בתהליך השיקום.
בנוסף, בחוק שיויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, 1998, בסעיף 9 המתייחס לייצוג הולם של אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה, מוסדות ממשלתיים ופרטיים כאחד. לסעיף זה בחוק יצא בספטמבר 2014 צו הרחבה המגדיר כי ייצוג הולם הוא של 3% אנשים עם מוגבלות לכל מעסיק שלו 100 עובדים ומעלה.
מסגרות שיקום
השיקום המקצועי הכללי החל על ידי המוסד לביטוח לאומי, הכולל פונקציה של שיקום תעסוקתי- הוקמו מרכזי שיקום המהווים גם היום אפשרות שיקומית הפתוחה לבחירת המשתקם, כולל נפגעי הנפש- במרכזים אלה ניתן להסתייע באבחון הבודק מיומנויות, כישורים וכוחות במטרה להשתלב בתעסוקה הולמת. בכמה מרכזי שיקום כאלה אף הוקמו מסגרות מיוחדות לאבחון נפגעי נפש, כך שיתאים להם במיוחד. בנוסף, מציע המוסד לביטוח לאומי גיבוש קריירה תעסוקתית. רכישה ולמידת מקצוע במוסדות המוכרים וסיוע במציאת עבודה בסוף לימודים בשוק העבודה הפתוח.
כמו כן, בהתאם לחוק שיקום נכי נפש בקהילה, וכחלק מסל השיקום האישי של האדם, קיימות מסגרות המופעלות על ידי עמותות וחברות פרטיות הממומנות ומפוקחות על ידי משרד הבריאות. סוגי המסגרות הן:
מפעל מוגן
העבודה במפעל מוגן מלווה בכניסה הדרגתית. המשתקמים יכולים לעבוד בין חמישה לשישה ימים בשבוע, במשך ארבע עד שמונה שעות ליום, בהתאם ליכולת ולמוטיבציה. השכר הוא דיפרנציאלי לפי המפעל, ההתמדה, התפוקה וטיב העבודה. מסגרות אלה אינן מקיימות יחסי עובד מעביד וכל המשתמע מכך. דוגמה למפעל מוגן הוא ״סיפור חוזר״ המהווה רשת חנויות ספרים חברתית ומרכז הכשרה תעסוקתי בכל הארץ.
תעסוקה נתמכת
שירות המסייע להשתלבות המשתקם בתעסוקה שיקומית מוגנת ומלווה אותו בשוק החופשי. המושג הצלחה, בתעסוקה נתמכת, מוגדר כמוכנות לעבודה בשוק החופשי. המונח כולל: דייקנות, נוכחות עקבית, יכולת עבודה רציפה של מספר שעות, יכולת לקבל הדרכה ולעקוב אחר ההנחיות, הופעה הולמת, גילוי עניין בעבודה, יכולת תקשורתית עם הסביבה ברמות הנדרשות. השכר הוא דיפרנציאלי ויכול להגיע מעל גובה הקצבה. תעסוקה נתמכת היא השאיפה למיצוי יכולת המשתקם בתהליך השיקום המקצועי.
ים מוסקבה
ים מוסקבה או הים המוסקובי (בלטינית: Mare Moscoviense - "מארה מוסקוביאנסה") הוא ים ירחי המצוי באגן מוסקבה בצד הרחוק של הירח. הים הוא אחד הימות הירחיות הבודדות המצויות בצד הרחוק. הים ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 27.3° צפון 147.9° מזרח. קוטרו של ים מוסקבה - 275 ק"מ.
בדומה ליתר ימות הירח, אין מדובר בים אלא בעמק המכוסה בזלת.
העמק בו מצוי ים מוסקבה נוצר בעידן הנקטריאני והלבה שיצרה את הבזלת כיסתה את העמק בתקופה האימבריאנית העליונה.
מדרום מזרח לימה מצוי מכתש קומארוב ומצפון לימה מצוי מכתש טיטוב.
שמו של ים מוסקבה ניתן לו לאחר צילומו על ידי לונה 3 (בתחילה נקרא Mare Moscovrae- "מארה מוסקובראה" ולאחר מכן שונה השם ל -Mare Moscoviense), והוא קרוי על שם נסיכות מוסקבה.
שביל סנטה פה (סרט)
שביל סנטה פה הוא סרט דרמה היסטורית אמריקאי משנת 1940 בבימויו של מייקל קורטיז עם ארול פלין, רונלד רייגן, ריימונד מאסי וואן הפלין בתפקידים הראשיים.
בראון מתואר בסרט באופן שלילי, קנאי דתי עם פרצוף ועיניים מאיימים - שלא פוחד להרוג ולשדוד למען מטרתו הסופית - חיסול העבדות.
כאמור, העובדות ההיסטוריות לא מדויקות. למשל שני הקדטים, סטיוארט וקסטר לא סיימו באותו מחזור בווסט פוינט וכן ההסתערות הסופית על אנשי בראון הייתה של המארינס ולא של הפרשים.
תקציר העלילה
קורס קדטים בוסט פוינט, מחזור 1854. הקדטים הבולטים הם ג'ב סטיוארט וג'ורג' ארמסטרונג קסטר (רונלד רייגן). ג'ב וקסטר מתעמתים מילולית ופיזית עם הקדט קרל ריידר (ואן הפלין - דמות פיקטיבית) שמצדד בפעולותיו הבלתי חוקיות של ג'ון בראון המטיף לחיסול העבדות ומחלק דפי תעמולה לקדטים.
הם מובאים למשפט בפני מפקד האקדמיה. סטיוארט וקסטר ננזפים ומקבלים שיבוץ לאחד המקומות המסוכנים -פורט לוונוורת'. ריידר מסולק בבושת פנים מהצבא והולך להצטרף לאנשיו של בראון.
סטיוארט וקסטר מתוודעים ברכבת ל, קבלן עשיר העומד לבנות את מסילת הרכבת לסנטה פה ולבתו היפהפייה קיט (אוליביה דה הבילנד) ומיד מתחילה התחרות ביניהם על ליבה של קיט.
פורט לוונוורת' נמצא בטריטוריה של קנזס שבה פועל המטיף לחיסול העבדות ג'ון בראון (ריימונד מאסי) ביחד עם בניו ואנשים נוספים הם שודדים שיירות ומתקנים של הצבא.
שיירה עמוסה יוצאת מפורט לוונוורת ומלווה על ידי פרשים ובראשם סטיוארט וקסטר. הם מותקפים על ידי בראון ואנשיו ועומדים ליפול בשבי אולם הם מוציאים רובים מוסתרים בארגזים ומתקיפים את בראון ואנשיו שנאלצים לסגת בבהלה. בנסיגה מתהפכת העגלה של ג'ייסון בראון (ג'ים ריינולדס), בנו הצעיר של ג'ון. הוא נלקח פצוע קשה ולפני מותו הוא אומר שהוא מתנגד לפעולותיו של אביו ומוסר כי המפקדה נמצאת בחווה בעיירה פלמירה.
סטיוארט ושניים מאנשיו מתגנב לעיירה ומתחיל לשאול על בראון. ריידר מזהה אותו והוא נתפס הוא נתפס ומובל למפקדת בראון באסם ועומד להיתלות ליד האסם. ברגע האחרון הוא מצליח לברוח לתוך האסם בו מוחזקים גם שחורים. אנשי בראון מציתים את האסם וברגע האחרון מגיעים למקום פרשים בפיקודו של קסטר, פותחים באש ומצילים את סטיוארט והשחורים. בראון נמלט עם שארית אנשיו.
תומאס דניאל
תומאס דניאל (אנגלית:Thomas Daniell; 1749 – 19 במרץ 1840) היה צייר נוף אנגלי, שצייר גם נושאים מזרחיים. הוא שהה שבע שנים בהודו, מלווה באחיינו ויליאם, אף הוא אמן, ופרסם כמה סדרות על הודו.
שביל סנטה פה (סרט)
תקציר העלילה
כעבור שלוש שנים, סטיוארט, קסטר וחבריהם נמצאים בנשף ריקודים בוושינגטון די סי. ריידר מתעמת עם ברטון מילולית ופיזית על הרקע שבראון לא משלם את משכורתו. ריידר נוכח באופיו של בראון ומשנה את דעותיו. הוא מגיע לנשף בוושינגטון, נפגש עם סטיוארט וקסטר ומודיע להם על תוכניתו של בראון להשתלט על מחסן נשק בהרפרס פרי לחלק את הנשק לאנשיו העבדות ולהתחיל במרד מזוין לשחרור העבדים.
הפרשים מסתערים על המחסן שמופגז גם בתותחים. בראון מסרב להיכנע. הוא נוכח לדעת כי בראון הוא מרגל נגדו והורג אותו.
תומאס דניאל
הוֹדוּ
ב-10 במרץ 1792 עזבו את כלכותה פעם נוספת, הפעם לצ'נאי, והגיעו אליה ב-29 באותו חודש. הם עזבו את העיר לאחר 11 ימים בלבד, לאחר ששכרו את שירותי פמליה ניכרת, במסלול שהיה פחות או יותר בעקבות הצבא הבריטי שהביס את הסולטן בשנה הקודמת. הם היו בחזרה בצ'נאי בינואר 1793. סיור שלישי קצר יותר לקח אותם דרך מערב הודו. הם עזבו את צ'נאי באמצע פברואר 1793 והגיעו לבומביי לאחר חודש. במאי 1793 עזבו בני הזוג דניאל את הודו וחזרו לאנגליה, והגיעו הביתה בספטמבר 1794.
שביל סנטה פה (סרט)
תקציר העלילה
לבסוף כובשים הפרשים את המקום. בראון נלקח בשבי, נידון למיתה ומוצא להורג בתלייה.
תומאס דניאל
חזרה לאנגליה
בשובו לאנגליה, דניאל החל לפרסם יצירות רבות תחת הכותרת הכללית "נוף מזרחי". שישה כרכים, שפורסמו בין 1795 ל-1808, התבססו על רישומים שנעשו בהודו על ידי בני הזוג דניאל בעצמם. היו סך הכל 144 לוחות כולל סט שפורסם של עשרים וארבעה נופים, מהינדוסטאן שצוירו ונחרטו על ידי תומאס וויליאם דניאל, לראשונה ב-1 בינואר 1804.
בני הזוג דניאל פרסמו גם את ציוריהם ממצרים (1808–1809) ואת המסע הציורי להודו, דרך סין (1810).הם חרטו את כל הלוחות בעצמם, כמעט כולם באקווטינטה. דניאל המשיך להציג נושאים מזרחיים עד 1828.
שביל סנטה פה (סרט)
תקציר העלילה
קיט מחליטה לבחור בסטיוארט והם מתחתנים.
תומאס דניאל
חזרה לאנגליה
דניאל מעולם לא התחתן. הוא מת בביתו בארלס טראס, קנזינגטון, ב-19 במרץ 1840, בגיל 91.
בייבי
בייבי (Baby) היא מילה באנגלית שמשמעותה תינוק, ומשמשת גם ככינוי חיבה או אהבה.
D'amour ou d'amitié
רקע וכתיבה
בשנת 1982 גילה אדי מארנה מנגינה שהלחינו ז'אן פייר לאנג ורולאן ונסן והחליט לכתוב לה מילים. לבסוף, נוצר השיר "D'amour ou d'amitié". הוא כתב את השיר על נושא האהבה, תוך שהוא הדגיש בו את אספקט החברות ועל מה שמעבר. השיר הוקלט כבר ביולי 1982 והופץ בדצמבר באותה השנה.
השיר נמכר בלמעלה מ-700,000 עותקים בצרפת בלבד, מה שהופך אותו לאחד השירים הצרפתיים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
אלבומים שבהם נכלל
"Tellement j'ai d'amour pour toi" הופיע באלבום האוסף של סלין דיון On ne change pas, משנת 2005.
רובין קוק
רוברט "רובין" פיינלסון קוק (באנגלית: Robert Finlayson Cook; 28 בפברואר 1946 – 6 באוגוסט 2005) היה פוליטיקאי בריטי, שכיהן כחבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת מ-1974 ועד מותו (מאז 1983 מטעם מחוז ליווינגסטון). הוא הוסיף לכהן כנשיא מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים בממשלתו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר.
הוא התפטר מממשלתו של טוני בלייר לאור התנגדותו למלחמת עיראק והיה ממבקריו הבולטים של בלייר בשל תמיכתו בנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
השכלה
קוק נולד ב-28 בפברואר 1946 בעיירה בלשיל שבסקוטלנד. הוא למד לימודים גבוהים באוניברסיטת אדינבורו, שם למד ספרות אנגלית ובעודו סטודנט בשנת 1965 היה לפעיל במפלגת הלייבור. הוא הפך לאתאיסט עם כניסתו לפוליטיקה ב-1974.
קריירה פוליטית
הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי בשנת 1974 מטעם מחוז אדינבורו מרכז. הוא גם תמך באופן חד צדדי בפירוק נשק גרעיני וותמיכתה של מפלגת הלייבור באירוסקפטיות. במהלך השנים המוקדמות שלו בבית הנבחרים, דגל קוק במספר צעדים ליברליים וחברתיים, והיא בעל השפעה.
בבחירות הכלליות בבריטניה 1997 ניצחה מפלגת הלייבור בבחירות לראשות ממשלת בריטניה. לאחר היצחון מונה קוק לתפקיד מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. השנה הראשונה לכהונתו במשרה לוותה בפרשייה משפחתית מורכבת: הוא סיים בפתאומיות 28 שנות נישואים לאחר שעיתון בריטי איים לגלות כי הוא מנהל רומן עם מזכירתו, גיינור ריגן. בזמן מבצע כוח מאוחד של נאט"ו שיחק קוק תפקיד חשוב במאמצה של נאט"ו לאלץ את הכוחות הסרביים לסגת מהאזור. מאוחר יותר הגדיר את ה"הגנה על קוסובו" כאחד מהישגיו הגדולים ביותר.
משבר הר חומה
בשנת 1998 ביקר קוק בישראל. במהלך ביקורו הוא נועד עם בכירים פלסטינים בהר חומה. ישראל הציעה שקוק יבקר בשכונה יחד עם ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, אך שזה סירב נרשם משבר ביחסי בריטניה-ישראל. קוק נועד עם סלאח תעמרי, חבר במועצה המחוקקת הפלסטינית אף על פי שסוכם כי יימנע מלהיפגש עמו. על הביקור אמר קוק: "ביקרתי בהתנחלות הר חומה, כי רציתי לקיים ביקור סמלי שידגיש כי מדיניות ההתפשטות של ההתנחלויות היא הפוגעת בשלום". הוא גם סייר בשכונה עם פייסל אל-חוסייני, מה שגרם לחיכוך בינו לבין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
מותו
ביום השבת 6 באוגוסט 2005, מת קוק לאחר שהתמוטט במהלך טיול בהר בצפון סקוטלנד. קוק צעד על ההר הסקוטי "בן סטאק" עם רעייתו גיינור. לפי הודעת משטרת בריטניה, "קוק חש ברע בזמן שצעד על ההר והועבר במסוק לבית החולים 'רג'ימור' באינוורנס, שם מת מאוחר יותר בערב".
על אף היותו אתאיסט, נערכה לו הלוויה בקתדרלת סנט ג'יילס בהשתתפות שר האוצר של בריטניה גורדון בראון, שר החוץ של גרמניה יושקה פישר ורבים אחרים. ראש הממשלה בעת כהונתו של קוק כמזכיר החוץ לענייני חוץ וחבר העמים, טוני בלייר בחר שלא להשתתף בהלוויה. מאוחר יותר התקיימה אזכרה לזכרו בכנסיית סנט מרגרט. טוני בלייר הגיע לאזכרה זו ושר האוצר גורדון בראון נשא הספד נוסף לזכרו. גם מזכירת המדינה של ארצות הברית לשעבר מדליין אולברייט הגיעה לאזכרה. ב-29 בספטמבר 2005, ג'ים דיוויין החליפו בתפקיד כחבר בית הנבחרים מטעם מחוז ליווינגסטון.
בחודש ינואר 2007, נקבר קוק בבית הקברות גריינג'. על מצבתו נכתב: "אני לא הצלחתי לעצור את המלחמה, אבל הבטחתי את זכותו של הפרלמנט להחליט על המלחמה." מילים אלה נכתבו בקשרה של מלחמת עיראק, לה התנגד נחרצות.
הכצעקתה (יוזמה חברתית)
הכצעקתה (באנגלית: Hollaback) היא יוזמה חברתית עולמית, שמטרתה להעלות את המודעות ולעצור במידת האפשר הטרדות רחוב, שהם על רקע מיני ומגדרי. פעילות זו מתבטאת בעיקר באמצעות העלאת סיפורים אישיים ותמונות לאתר התנועה. אתר "הכצעקתה" הישראלי הוקם ב-2010 כשלוחה של תנועת Hollaback העולמית. נכון ל-2013, התנועה פעילה ב-62 ערים, ב-25 מדינות וב-12 שפות.
הקמת התנועה
את התנועה העולמית הקימה קבוצה של שבעה תושבי העיר ניו-יורק, ארבע נשים ושלושה גברים, ב-2005. הקבוצה קיבלה השראה להקמת התנועה לאחר פרסום מקרה של הטרדה מינית. הם החליטו לנסות ליישם מודל של העלאת תמונות ומקרים לבלוג. ב-2010, מועצת העיר ניו יורק קיימה את הדיון הראשון מסוגו לגבי הטרדה מינית ברחוב ונקבעו צעדים עתידיים ליישום על מנת לצמצם את התופעה.
לדברי אחת ממייסדות השלוחה בישראל, היא הקימה את השלוחה הישראלית לאחר שקבוצת נערים הפילה אותה ברחוב. מדיניות האתר בישראל שונה במעט ממדיניות אתרי Hollaback בעולם, מאחר שבאתר הישראלי לא מפרסמים תמונות וסרטוני וידאו. הסיבה לכך היא רצון להימנע ממסעי נקמה פרטיים והחשש מתביעה משפטית שעלולה לגרום להורדת האתר.
אוטו וורמבייר
אוטו פרדריק וורמבייר (באנגלית: Otto Frederick Warmbier; 12 בדצמבר 1994 – 19 ביוני 2017) היה סטודנט יהודי אמריקאי אשר ביקר בקוריאה הצפונית כתייר בינואר 2016, נעצר, הודה והורשע בביצוע "פעולות איבה" לאחר שניסה לגנוב כרזת תעמולה פוליטית ממלונו. וורמבייר, אז בן 21, נידון ל-15 שנה של עבודת פרך.
וורמבייר החל לרצות את עונשו במרץ 2016, וכחודשיים לאחר מכן הוא נכנס לתרדמת. על פי שלטונות קוריאה הצפונית, התרדמת הייתה תוצאה של בוטוליזם וגלולת שינה שוורמבייר נטל, אך רופאים אמריקנים הטילו ספק בטענה זו, מאחר שלא מצאו שום עדות לבוטוליזם וסוג הנזק שנמצא במוחו אינו מתיישב עם הבוטוליזם. ארצות הברית עשתה ניסיונות דיפלומטיים לשחררו. הוא שוחרר ממאסרו ב-13 ביוני 2017, לאחר כמעט 18 חודשים בקוריאה הצפונית. וורמבייר הגיע לסינסינטי ב-13 ביוני והועבר למרכז הרפואי של אוניברסיטת סינסינטי לצורך אבחון וטיפול.
ראשית חייו
אוטו ורמבייר נולד ב-12 בדצמבר 1994, הבכור מבין שלושת ילדיהם של פרד וסינדי וורמבייר, וגדל בסינסינטי, אוהיו. אביו, פרד וורמבייר, הוא בעלים של חברת גימור מתכות, בה עבד אוטו כמתמחה בשנים 2010 עד 2013. לאוטו היו אח (אוסטין) ואחות (גרטה). סבו מצד אמו היה צ'ארלס גרבר, רוקח בסינסינטי, שהיה פעיל בקהילה היהודית.
וורמבייר היה סטודנט באוניברסיטת וירג'יניה, שם למד לתואר ראשון כפול במסחר ובכלכלה, עם תוכנית חילופי סטודנטים של בית הספר לכלכלה של לונדון. הוא היה בשנתו השלישית בלימודים, כאשר נסע לטיול בסין ושם החליט להמשיך גם לקוריאה הצפונית.
וורמבייר היה חבר באחוות הסטודנטים "תטה צ'י", והיה פעיל בארגון הלל שבקמפוס. ב-2014 הגיע לישראל במסגרת פרויקט תגלית שבמהלכו אף קיבל שם עברי לאחר שטיפס על המצדה. ראש תא הלל, הרב ג'ייק רובין, סיפר כי וורמבייר אף היה בקשר עם חבר מועצת עיריית תל אביב, איתי פנקס, ושוחח איתו על סוגיית איכות הסביבה בישראל.
במאי 2017 ראיין הוושינגטון פוסט מספר מחבריו ללימודים של וורמבייר, שתיארו אותו, על פי העיתון, כ-"אוהד ספורט ... חברותי ... הוגה דעות עמוק, שיאתגר את עצמו ואחרים לשאול את עצמם מה תפקידם בעולם ... איש משפחה ... אדם סקרן ... בעל מוסר עבודה גבוה".
נסיעתו לקוריאה הצפונית
וורמבייר נסע לסין בסוף 2015, שם שמע על סוכנות נסיעות סינית המארגנת טיולים לקוריאה הצפונית. הוריו לא התנגדו להחלטתו לנסוע לשם. על פי אביו, הוא החליט לנסוע לשם כי היה הרפתקן. וורמבייר נרשם לטיול שאורכו חמישה ימים ושיצא לדרך בדצמבר 2015. הוא היה אמור לעזוב את קוריאה הצפונית ב-2 בינואר 2016 ולשוב לסין, אבל אז הוא נעצר. סוכנות הנסיעות, "יאנג פיוניר טורס", משווקת את עצמה כ"חברת נסיעות זולות ליעדים שאמא שלכם תעדיף שתתרחקו מהם" עם הסיסמה "זה המסע שההורים שלך לא רוצים שתיקח!". היעדים האלה כוללים גם את איראן, עיראק ומדינות ברית המועצות לשעבר. אביו, פרד וורמבייר, האשים את מפעילי הסיור בכך שהפרסום שלהם מתמקד במיוחד בצעירים מערביים ואמר שמפעיל חברת התיירות הסינית פרסם את הטיול כבטוח עבור אזרחי ארצות הברית.
מעצרו והרשעתו
ב-2 בינואר 2016 נעצר וורמבייר בגין גנבה לאחר שתועד מסיר כרזת תעמולה מבית המלון ששהה בו, זמן קצר לפני עזיבתו את קוריאה הצפונית מנמל התעופה הבינלאומי סונאן. שאר המטיילים בקבוצה שלו עזבו את המדינה ללא תקריות. פשעיו תוארו על ידי סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית כ"פעולה עוינת נגד המדינה". והוא נידון ל-15 שנות עבודת פרך.