cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישי שאער
קריירה
ב-2018 הוציא שאער אלבום שני, "בטהובן המאוחר", בהוצאת אורכיד קלאסיקס הבריטית. זה הדיסק הראשון של שאער שיוצא בהקלטה מסחרית, והוא זכה לקבלת פנים חיובית מצד מבקרי המוזיקה בעולם והושמע בין השאר בשידורי שירות השידור הבריטי. אף כי יצירותיו המאוחרות של בטהובן זכו לביצועים ולפרשנויות רבות, שאער הצליח בכל זאת לחדש בנגינתו. מבקר המוזיקה של "הארץ", אמיר מנדל, תיאר את שש הבגטלות אופוס 126 בביצועו "יהלומים מוזיקליים ששאער מיטיב ללטש".
ב-2019 הוציא את אלבומו השני, "Late Beethoven", בלייבל הבריטי הדינמי Orchid Classics. הדיסק גרף שבחים ממבקרים בעולם; קטעים ממנו הושמעו בתחנות הרדיו הקלאסיות המובילות כגון BBC ורדיו WQXR מניו יורק, והמגזין הספרדי “Codalario” קרא לו “הקלטת חובה על המדף של כל חובב מוזיקה”.
הקלטות
2008 - דיסק בכורה, שזכה לשבחים ממבקר המוזיקה נעם בן זאב. גם השידור ברדיו הציבורי של טקסס זכה לשבחים.
סמרן לופתן
סמרן לופתן או סמרן ברזילאי (שם מדעי: Coendou prehensilis) הוא מכרסם גדול החי באמריקה הדרומית וגופו מכוסה בקוצים גדולים ומסוכנים. למרות שהוא מזכיר דורבן הוא שייך דווקא למשפחת "דורבני העולם החדש" או הסמרניים.
גופו של הסמרן מכוס בקוצים לבנים או צהבהבים וארוכים וביניהם ישנם כהות ושאר הפרווה אפורה. הוא בעל שפתיים ואף גדולים ואדומים וזרועות חזקות ומיומנות בטיפוס על עצים ובעלי ארבעה טפרים בכל רגל. גם הזנב עוזר לו לטפס והוא יכול להיאחז איתו בענף. אורכו 30-60 ס"מ ומשקלו 2-4.5 ק"ג.
זהו יצור ליילי החי בין ענפי העצים בג'ונגלים בזוג וביום נח בחורים בעץ. הם לא יורדים לקרקע לעיתים קרובות.
מזון: בעיקר עלים, פרחים, פירות וזרדים קטנים מהווים את עיקר תזונתו.
טורפים: עופות דורסים כמו הרפיה, יגואר, טאירה ואוצלוט וגם נחשים גדולים. הדורבן הוא טרף מסוכן ביותר עקב הדורבנות הגדולות שלו והוא מתכדר לכדור כשטורף מתקרב. ישנם טורפים שמתו עקב הקוצים שננעצו בהם בכוח. עם זאת הדרבן הוא בעל מזג רגוע כשלא מתקיפים אותו.
תפוצה: הדרבן מצוי ביערות גשם עד גובה 1,50 מ' במדינות: ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה, גיאנה וסביבותיה, בוליביה, טרינידד וייתכן שגם באקוודור. בשל תפוצתו הנרחבת הוא אינו בסכנה.
הר אדרד
הר אדרד (באנגלית: Mount Edred) הוא הר נישא המכוסה קרח, המהווה את הקצה הדרומי של רכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם במרחק 16 קילומטרים מקו החוף, של מפרץ ג'ורג' השישי.
גובהו של ההר 2,195 מטרים מעל פני הים. ההר הוא ההר התשיעי בגובהו בארץ אלכסנדר (הר קאלה גבוה ממנו, והר ספיבי נמוך ממנו).
גילוי ההר
ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסה זו על ידי ו. ל. ג'י. ג'וארג (W.L.G. Joerg).
הצד המזרחי של ההר נסקר לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1936, ונסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1949.
הצד המערבי של ההר מופה כולה בהתבסס על תצלומי האוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948, ועל ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
לו בגה
סגנונו של בגה משלב אלמנטים מוזיקליים משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 לצד מקצב מודרני וגרוב.
ביוגרפיה
בגה נולד במינכן, שבמערב גרמניה לאם מסיציליה ואב מאוגנדה.
עד גיל שש גר רוב זמנו עם אמו באיטליה, ולאחר מכן חזרו להתגורר בגרמניה.
קריירה
בגה היה חבר בצעירותו בהרכב ראפ. כשעבר למיאמי, שבפלורידה גילה את המוזיקה הלטינית. כשחזר לגרמניה הכיר את מנהלו, גואר ביסנקמפ, ואת המפיקים "פרנק ליאו" ו"דונלד פאקט" (וולפגאנג פון ובנאו) ואיתם גיבש את הקונספט לחידוש השיר Mambo No. 5 (A Little Bit of...).
הסינגל הראשון של בגה, His first single "Mambo No. 5 (A Little Bit of...) היה ללהיט בינלאומי בשנת 1999 והגיע למקום הראשון בבריטניה, איטליה ואוסטרליה בעוד בארצות הברית הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. גם בגרמניה, הולנד ושוודיה ומדינות אירופאיות נוספות הצליח השיר ודורג במקום הראשון.
ביולי 1999 הוציא בגה את אלבום הבכורה שלו "A Little Bit of Mambo". את האלבום השני שלו "Ladies and Gentlemen" הוציא במאי 2001. האלבום לא הצליח כפי שהצליח האלבום שקדם לו. האלבום השלישי שהוציא בגה יצא במאי 2005 ואלבומו הרביעי Free Again יצא במאי 2010 אך גם הוא לא זכה להצלחה. את האלבום החמישי הוציא בגה ביוני 2013. הוא נקרא בשם A Little Bit of 80's. באלבום זה חידש להיטים כגון Karma Chameleon של Culture Club, ואת השיר Red Red Wine של ניל דיימונד.
בגה שר את שיר הנושא בסרט האנימציה Brandy & Mr. Whiskers שיצא בשנת 2010. הוא הוציא וידאו קליפ בשיתוף חברת "דיסני" בשם Disney Mambo #5 שכלל אזכור של דמויות דיסני.
סיפור סינדרלה: אם הנעל מתאימה
סיפור סינדרלה: אם הנעל מתאימה (באנגלית: A Cinderella Story: If the Shoe Fits) הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי סיפור סינדרלה. הסרט יצא למדיה הדיגיטלית ב-2 באוגוסט 2016, יצא ל-DVD ב-16 באוגוסט 2016 ושודר בטלוויזיה בערוץ Freeform ב-27 בנובמבר 2016.
עלילה
טסה היא נערה אשר אימה החורגת ואחיותיה מעבידות אותה. כשהן באות לתחרות להצגה סינדרלה, טסה מבינה שיש לה מה שדרוש כדי להיות "סינדרלה הבאה". ג'ורג'י אחת מהמאפרות מציעה לטסה לעשות אודישן בתחפושת כדי שלא יזהו אותה. טסה זוכה בתפקיד, ובכך מגשימה את חלומה.
פסקול
פסקול הסרט שוחרר ב-2 באוגוסט 2016
פורט סמית'
פורט סמית' (באנגלית: Fort Smith) היא העיר השלישית בגודלה (אחרי ליטל רוק ופאייטוויל) במדינת ארקנסו, ארצות הברית, ואחת משתי הבירות של מחוז סבסטיאן (ביחד עם גרינווד). העיר נמצאת במקום בו נהר פוטו (Poteau) נשפך אל נהר ארקנסו, על גבול ארקנסו-אוקלהומה.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בעיר מתגוררים כ-89,142 תושבים (נכון ל-2020), ובמטרופולין שלה מתגוררים 279,974 תושבים (נכון ל-2020).
היסטוריה
האזור בו נמצאת פורט סמית' הפך לחלק מארצות הברית במסגרת רכישת לואיזיאנה ב-1803. באותן שנים האזור, שנודע בשם המערב הישן של אמריקה, היה מיושב בדלילות והוקמו בו מוצבים של צבא ארצות הברית כדי לחזק את השליטה בו. אחד האחראים להגנה היה הגנרל תומאס אדמס סמית' והוא הורה להקים מוצב על גדות נהר ארקנסו. בהתאם לכך ב-1817 הוקם פורט סמית' (מילולית: "מבצר סמית") במקום בו נמצאת העיר היום.
כעבור זמן קצר נוצרה התיישבות מסביב למוצב שנשאה את שמו, אך המוצב עצמו הועבר ב-1824 כ-130 קילומטרים מערבה, לפורט גיבסון. לאחר מכן אדם בשם ג'ון רוג'רס קנה את קרקעות הממשל באזור ותרם לפיתוחה של פורט סמית'. ההתיישבות גדלה כל-כך עד שהממשל "נאלץ" להקים בה מוצב חדש כדי להגן על עיירת הסְפַר.
בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים האמריקנית צבא הקונפדרציה השתלט על ההתיישבות ועל המבצר. צבא האיחוד השתלט על העיר לאחר שניצח ב-1 בספטמבר 1863 בקרב דוויל'ס בקבון (Battle of Devil's Backbone) בהרים בקרבת פורט סמית'. ב-31 ביולי 1864 כוחות הקונפדרציה ניסו להשתלט מחדש על פורט סמית', אך הם נכשלו. במהלך המלחמה ולאחריה העיר החלה להתפתח, כשהיא הייתה יעד לעבדים נמלטים ותומכי האיחוד בדרום ארצות הברית.
חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת ארקנסו - פורט סמית'.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה האזורי פורט סמית', הנמצא במרחק 6 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.
פורט סמית' נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 40, המקשר בין ברסטו בקליפורניה ובין וילמינגטון בקרוליינה הצפונית. כמו כן, בקרבת פורט סמית' מתחיל אחד המקטעים המרכיבים את כביש בין-מדינתי 49, אשר מגיע עד צפון ארקנסו.
העגלה הירוקה (סדרת טלוויזיה, 1983)
העגלה הירוקה הוא מיני-סדרת טלוויזיה סובייטית בעל שני חלקים המבוסס על סיפור באותו שם מאת א' קוזאצ'ינסקי, שצולם על ידי אולפן הקולנוע של אודסה בשנת 1983 בהוראת הוועדה הממלכתית לרדיו וטלוויזיה של ברית המועצות.
עלילה
הסרט מתרחש באודסה שלאחר המהפכה ובסביבתה. הבן של פרופסור ולדימיר פטריקייב, סטודנט לשעבר, הופך לראש המשטרה באודסה ובהוראת ראש אגף המבצעים, יחד עם השוטר גרישצ'נקו, הוא נלחם בכפר עם הפושעים המקומיים, גנבי סוסים וברמאים. חלומו על קריירה כשל שרלוק הולמס, החלוץ לשעבר של קבוצת הכדורגל בגימנסיה מנסה להשתמש בשיטות ובטכניקות משלו בפתרון פשעים. אך עליו לאתגר את צ'רבן עצמו - הסמכות הפלילית הבכירה בעיר שמטילה את אימתה על כולם.
הפקה
הסרט צולם ממאי עד ספטמבר 1983 באודסה ובכפר סוורינובקה, אזור אודסה.
יש גרסה שרק מותו בטרם עת של ולדימיר וויסוצקי מנע ממנו מלהיות לבמאי הסרט, שהיה אמור להיות מושק בהפקה באולפן הקולנוע של אודסה בסתיו 1980. ואכן, ויסוצקי, שהשתתף במחזה הרדיו "העגלה הירוקה", התכוון לראשונה להצטרף כבמאי קולנוע בסרט זה. אבל כבר באפריל הוא הודיע לאיגור שבצוב, איתו עבד על התסריט, כי בכוונתו לנטוש תוכניות הקשורות להפקה: "בכל זאת, הם לא ירשו לצלם את מה שרצינו".
בתחילה, הניחו שכל השירים יבוצעו על ידי ולרי לאונטייב. הבמאי אלכסנדר פבלובסקי במשך כמה חודשים סירב לעבוד על הסרט, תוך שהוא מאמין שלא משנה איך הוא יעשה את הסרט, הם עדיין ישוו זאת למה שוויסוצקי תכנן, אך הוא נאלץ להסכים, אחרי שהושעה מעבודה על סרט אחר.
בפונדק, ויקטור פרוקופייביץ' שסטקוב קורא קטעים משירו של אלכסנדר בלוק "שנים עשר". כל השירים והמוזיקה לסרט הוקלטו באוקטובר 1983 על ידי מהנדס הקול ליאוניד סורוקין באולפן הרדיו פולטבה. בסרט זה דמיטרי חרטיאן, שגילם את הדמות הראשית, שר לראשונה.
המשך
בשנת 2019 צולמה סדרת המשך - העגלה הירוקה.
לפנסקי ויר
לֶפֶּנְסְקי וִיר (בסרבית קירילית: Лепенски Вир), הממוקם בסרביה, הוא אתר ארכאולוגי חשוב של תרבות שערי הברזל המזוליתית של חבל הבלקן. הנתונים העדכניים ביותר של רדיו-פחמן ו-AMS מצביעים על כך שהכרונולוגיה של לפנסקי ויר משתרעת על פני 9500/7200-6000 לפני הספירה. ישנה מחלוקת לגבי מתי החלה ההתיישבות והתרבות של לפנסקי ויר, אך הנתונים העדכניים ביותר מצביעים על כך שזה היה בין 7200–9500 לפני הספירה. האדריכלות בשלב המאוחר של לפנסקי ויר (6300–6000 לפני הספירה) החלה לפתח מבנים טרפזים ייחודיים ופיסול מונומנטלי. אתר לפנסקי ויר מורכב מיישוב אחד גדול עם כעשרה כפרי לווין. במקום נמצאו פסלי דגים רבים ושרידים אדריכליים ייחודיים.
הארכאולוג דרגוסלאב סרייוביץ', אשר חקר לראשונה את האתר, אמר כי פסלים כה גדולים כל כך מוקדם בהיסטוריה האנושית, והפתרונות הארכיטקטוניים המקוריים, מגדירים את לפנסקי ויר כשלב ספציפי ומוקדם מאוד בהתפתחות התרבות הפרהיסטורית האירופית. האתר בלט ברמת השימור יוצאת הדופן שלו ובאיכות יוצאת הדופן של חפציו. מכיוון שהיישוב היה קבוע ומתוכנן, עם חיי חברה מאורגנים, האדריכל Hristivoje Pavlović תייג את לפנסקי ויר כ"העיר הראשונה באירופה".
הפארק הלאומי Đerdap, הכולל את לפנסקי ויר, הוקם ב-1974. ב-10 ביולי 2020, האזור הרחב יותר של הפארק הוגדר כגיאופארק עולמי של אונסק"ו . מלבד ערוץ שערי הברזל, פארק הגאוגרפי העולמי של אונסק"ו Đerdap כולל חלקים ממסיבי ההרים מרוץ' (Miroč) וקוצ'אז' (Kučaj), עם שטח כולל של 1,330 קילומטרים רבועיים, והיה הייעוד הראשון כזה בסרביה.
ציורי הקיר בחוואשאן
הנוף התרבותי של אמנות האבן של דְזְווֹגְ'יָאנְג חְווָאשָׁאן (בסינית: 花 山崖 壁画 בפין-יין: Huāshān yá bìhuà) הוא מקבצים נרחבים של אמנות סלע היסטורית, שצוירו על פני מצוקי אבן הגיר במחוז גואנגשי בדרום הרפובליקה העממית של סין, קרוב לגבול עם וייטנאם, במשך תקופה של כמה מאות שנים לפחות. האתר המרכזי של הציורים משתרע על צוקים בגדה המערבית של הנהר מינג (明江, בפין-יין Míng Jiāng, "נהר זוהֵר") שהוא יובל של הנהר דזווג'יאנג. אזור הציורים הוא חלק משמורת הטבע נוֹנְגְגָאנְג ושייך לעיירה יָאודָה בנפה נינגמינג במחוז גואנגשי. ב-15 ביולי 2016 הוכרז הנוף התרבותי של אמנות האבן של דְזְווֹגְ'יָאנְג חְווָאשָׁאן, הכולל 38 אתרי ציורים, כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. זהו אתר המורשת העולמית ה-49 ברפובליקה העממית של סין.
האזור המצויר המרכזי לאורך הצוק הוא ברוחב 170 מטרים ובגובה 40 מטרים, והוא אחד מציורי הסלע הגדולים ביותר בסין. הציורים מתחילים מגובה 30 עד גובה 90 מטרים מעל הנהר. האזור העיקרי מכיל כ-1,900 דמויות המסודרות בכ-110 קבוצות. הציורים נעשו בצבע אדום שהיה מורכב מאוכרה (המטיט), דבק חיות ודם. הן מתארות דמויות אנושיות כמו גם חיות יחד עם תופי ארד, סכינים, חרבות, פעמונים וספינות. גובהן של דמויות אנושיות בין 60 ל-150 סנטימטרים, אם כי דמות אחת צוירה בגובה של 3 מטרים.
משערים שהציורים הם בני 1,800 עד 2,500 שנים או בני 1,600 עד 2,400 שנים. התקופה שבה נוצרו משתרעת לכן מתקופת המדינות הלוחמות ועד שלהי שושלת האן בהיסטוריה של סין. משערים שמרבית הציורים "מתארים את אורח החיים והטקסים" של בני עם הלְווֹיְוֵּה (雒越, בפיניין Luòyuè), שמשערים כי היו האבות הקדמונים של הקבוצה האתנית של הג'וואנג, ששכנו בעמק הנהר דזווג'יאנג במהלך תקופה זו. עם זאת תיארוך פחמן-14 העלה שהציורים העתיקים ביותר הם בני 16,000 שנים, בעוד שהחדשים ביותר הם בני 690 שנים.
תערוכה במוזיאון הלאום של הג'וואנג בעיר צ'ונְגְדְזְווֹ (崇左市壮族博物馆) מוקדשת להיסטוריה ולפרשנות של הציורים.
אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית מורכב משלושה אזורים נפרדים הכוללים בסך הכול 38 אתרי אמנות סלע. סך כל השטחים הכלולים באתר המורשת העולמית הוא 66,216 דונם המוקפים באזורי חיץ, אשר סך כל שטחם הוא 121,490 דונם. השטח הכולל הוא אפוא 187,706 דונם.
משפחת אדמס - דמויות
להלן תיאור דמויות הזיכיון "משפחת אדמס". דמויות שהופיעו בהפקות השונות:
MEAN (תשתיות תוכנה)
MEAN הוא מקבץ תוכנות (Software stack) חינמי ובקוד פתוח שכתוב בשפת התכנות JavaScript, ונועד לבניית אתרי אינטרנט דינאמיים ויישומי רשת.
MEAN הוא שילוב של Angular, Express.js, MongoDB, Node.js.
רכיבים
הרכיבים עליהם בנוי מקבץ התוכנות MEAN הם:
איזבלין
איזבלין (Izabelin) הוא שמן של כמה מקומות יישוב במזרח אירופה.
גלגל במעגל
גלגל במעגל היא להקה שהוקמה בשנת 2000 על ידי עמותת קנ"ף בראשה עמדה לינט רופא. בשיתוף עירית הרצליה, נציגתה חוה סלונים ונונו, כוריאוגרף הלהקה רוני סימן טוב.
הרכב הלהקה
הלקה מורכבת משילוב נכים, מנכויות גופניות, היישובים על כיסאות גלגלים, המוגדרים "יושבים" ורוקדות/ים מתנדבות/ים "עומדות/ים". ניהול הלהקה על ידי חברי הלהקה הבוחרים נציגי ועד מוסכם. הלהקה פועלת בחסות עירית הרצליה. בתחילת דרכה הלהקה מנתה כ־10 זוגות - יושב/ת - עומד/ת, ועם השנים נוספו חברים נוספים. הלהקה מתאמנת פעמיים בשבוע, ולקראת הופעות נוסף יום אימונים בשבועיים קודם ההופעה.
יעוד הלהקה
הלהקה שמה לה כמטרה עיקרית, להוות מסגרת לבעלי מוגבלויות להביע את יכולתם האומנותית בתחום הריקוד. סגנונות הריקודים מגוונות, סגנון יווני, סגנון טנגו ובעיקר סגנונות נוספים מהפולקלור הישראלי.
רפרטואר הלהקה
רוני לי, אני שר לך , שיר הרועים , ריקוד החסידי, החילות / שירי להקות צבאיות, חלק מגופי / רון שובל, סוואי מי נאוו / sway me now, לתת / שירו של בועז שרעבי, השוטר אזולאי, מחרוזת הצועניה / אין לה איש על פני האדמה, יאסו יאסו / רק אהבה תביא אהבה, ירושלים / נרקד בהר הרצל בערב הדלקת המשואות 2017
היא רק רוצה לרקוד, עטור מצחך / קול קורא לנדוד, היה כדאי.. ציפור מטורפת (2022), מחרוזת שירי ששי קשת (2023), ציונות (2023) ועוד.
הופעות הלהקה
הלהקה חרטה על דיגלה להופיע גם בערבי חסות של ארגונים שונים ומופעי חברה של אוכלוסיות נכים, לסוגיהם, גם בחו"ל, לדוגמה: בלייפציג - גרמניה. הלהקה הופיעה בפסטיבלי מחול וזמר. פסטיבלי כרמיאל, אשדודאנס, עדלאידע-חולון ועוד. גם בפני קהילות יהודיות בחו"ל.
הלהקה מופיעה בבתי ספר בפני תלמידים, כמודל השראה "תגבר הרוח על המגבלה" ואין גבול ליכולת של בן אנוש להתעצם ולהוכיח את יכולותיו, למרות מגבלותיו הפיזיות. מופיעים בפני קהל מקומי, גמלאים, ילדי גן, ילדי בתי ספר. באירועים עירוניים וקהילתיים. העירייה יוזמת ללהקה ערבי מופע ובידור בפני תושבי העיר ומוזמנים רבים, בספורטק העירוני ובהיכל התרבות העירוני, בית חיל האוויר.
נובמבר 2010 הלהקה מופיעה בפני הקהילה היהודית באיסטנבול, טורקיה. ספטמבר 2012 הופיעה הלהקה בבית הנשיא, שמעון פרס, בטקס הענקת "אות המתנדב". ספטמבר 2013 לייפציג, גרמניה, בפסטיבל מחול לאנשים בעלי מוגבלויות, דצמבר 2015 הלהקה הוזמנה להופיע במסגרת פסטיבל כרמל, איבראיקה, במועדון הקהילה היהודית - סאו פאולו, ברזיל. שנת 2017 הופיעה הלהקה בערב הדלקת המשואות - 69 למדינת ישראל - בהר הרצל עם השיר "ירושלים". יוני 2017 מוזמנים על ידי הקהילה היהודית בקווינס, ניו יורק, פסטיבל מחול, גולת הכותרת באותה נסיעה, השתתפות הלהקה במצעד הצדעה למדינת ישראל. יולי 2019 הלהקה בפארג, ומשתתפת בפסטיבל מחול מקומי, כאות הערכה התארחו חברי הלהקה אצל ראש עיריית פארג. אוגוסט 2022, מתארחת הלהקה בסלובקיה בזוברץ בפסטיבלי פולקלור מקומיים וכן בפני הקהילה היהודית.
לפני פרוץ מגפת הקורונה, מרץ 2020, כמעט מדי שנה, התקיימו מופעים בהיכל התרבות המקומי שכותרתם "אם תרצו אין זו עגלה", ובפארק העירוני מופעי "גלגל הזהב" בהשתתפותם של להקות ריקודים של אוכלוסיות הנכים מרחבי הארץ.
העגלה הירוקה (סרט, 1959)
העגולה הירוקה (ברוסית: Зелёный фургон) הוא סרט עלילתי סובייטי בבימויו של היינריך גבאי על פי הרומן באותו השם מאת א. קוזאצ'ינסקי, שצולם בשנת 1959 באולפן הקולנוע של אודסה. בשנת 1983 צולם העיבוד השני לסיפור, שזכה להמשך בשנת 2020.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1920. לאחר חילופי כוחות תכופים הגיע הצבא האדום לבסוף לאודסה. למיליציית האיכרים החדשה לא היה ניסיון בעבודה. לפיכך, בשורותיה היו אזרחים, לרוב, ביניהם סטודנט בגימנסיה, הצעיר וולודיה קוזאצ'נקו, בחור ממשפחה אינטליגנטית, בוער מתוך רצון לעזור למשטר הסובייטי.
פיאט 500 טופולינו
פיאט 500 טופולינו (Topolino) הוא דגם של מכונית מיני איטלקית קטנה שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1936–1955. יוצרו כ-520,000 יחידות. מקור המילה טופולינו הוא באיטלקית ופירושו "עכבר קטן".
דגם ה-סימקה 5 מתוצרת סימקה הצרפתית נבנה על בסיס ה"פיאט 500 טופולינו".
בשנת 2023 הודיעה פיאט כי בכוונתה לחדש את הדגם, אך הפעם חשמלי ועם מזגן.
גרסאות
הוצגו שלוש גרסאות: מתכנן הטופולינו היה המהנדס דנטה ג'קוזה.
מחירה של פיאט טופולינו בהשקה היה כ-9,750 לירות איטלקיות.
שיווק בישראל
בשנת 1938 שווקה הפיאט 500 טופולינו בארץ ישראל המנדטורית על ידי "פיאט סוכנות ארץ-ישראל בע"מ". מחירה של ה-פיאט 500 טופולינו היה 130 לירות א"י לגרסת גג סגור ו- 140 לירות א"י לגרסת גג מתקפל. דגמים נוספים ששווקו על ידי פיאט היו: פיאט 1500, פיאט 508 באלילה ופיאט 1100 (1937).
Carbon (שפת תכנות)
Carbon היא שפת תכנות ניסיונית שעוצבה על ידי חברת גוגל. צ'נדלר קרות' הציג אותה לראשונה בכנס CppNorth, ביולי 2022.
מטרות
מבנה השפה דומה לשפת ++C, אך היא נוצרה כדי לתקן חלק מחסרונותיה. המטרות העיקריות של השפה כוללות קריאות של הקוד ותאימות עם ++C, בניגוד לשפות אחרות המבוססות על ++C כמו ראסט. שינויים לשפה יוחלטו על ידי מובילי הפיתוח שלה.
חוק הכותרות של בטרידג'
חוק הכותרות של בטרידג' הוא כינוי לאמרה בתחום העיתונות שקובעת כי ״התשובה לכל כותרת שמסתיימת בסימן שאלה היא: לא״. האימרה נקראת על שם איאן בטרידג', עיתונאי טכנולוגיה בריטי, אף שהעיקרון שהיא מביעה ותיק. בדומה ל״חוקים״ אחרים, כמו חוק מרפי, גם אמרה זו היא הומוריסטית ולא נועדה להילקח פשוטה כמשמעה.
בתחומים אחרים
בתחום פיזיקת החלקיקים, העיקרון ידוע כ״חוק הינצ'קליף״, על שם הפיזיקאי הבריטי איאן הינצ'קליף, שקבע כי כאשר הכותרת של מאמר מחקר אקדמי מנוסחת בצורת שאלת ״כן או לא״, התשובה לשאלה זו תהיה: ״לא״. הקביעה הזו הובילה באופן הומוריסטי למקרה של פרדוקס השקרן, במאמר שפורסם בשם בדוי ב-1988 ונשא את הכותרת ״האם חוק הינצ'קליף נכון?״.
קרב מידוויי
קרב מידוויי (באנגלית: Battle of Midway, בהיסטוריוגרפיה היפנית נודע הקרב בשם "מבצע מי") היה קרב ימי מכריע במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בקרב זה, הנחשב לנקודת המפנה העיקרית בזירת האוקיינוס השקט, במלחמת העולם השנייה, הביס הצי האמריקני, בפיקודם של האדמירלים צ'סטר נימיץ, פרנק ג'ק פלטצ'ר וריימונד ספרואנס, את הצי הקיסרי היפני, בפיקודם של האדמירלים איסורוקו יממוטו, צ'ואיצ'י נגומו ונובוטאקה קונדו, בסמוך לאטול מידוויי. הצי הקיסרי היפני לא התאושש מהמכה שספג בקרב זה.
בקרב מידוויי, בדומה להתקפה על פרל הארבור שישה חודשים לפני כן, שמו לעצמם היפנים למטרה להשמיד את כוחות הצי האמריקני באוקיינוס השקט, על מנת להקל על קידום מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. הם קיוו שתבוסה נוספת באזור תנחית מכה אנושה על המוראל האמריקני ותאלץ את האמריקנים לבקש הפסקת אש, מהלך שיבטיח שליטה יפנית באוקיינוס השקט. הצי היפני תכנן לפתות את כוח נושאות המטוסים של הצי האמריקני לחשוף את עצמו, ואז להשמידו. בנוסף, כללה תוכנית הקרב היפנית את כיבוש אטול מידוויי על מנת שישמש בסיס קדמי במערך ההגנה ההקפית שהקימה האימפריה היפנית בתגובה לפשיטה של דוליטל על טוקיו.
חיסרון משמעותי בתוכנית הקרב היפנית היה הערכה שגויה של מצבו של הצי האמריקני ושל התגובה האמריקנית. חשוב מכך, מפענחי צפנים אמריקניים הצליחו לפצח את הצופן בו השתמש הצי הקיסרי וידעו מראש את תאריך המתקפה ואת מיקומה, ובשל כך היה יכול הצי האמריקני להתכונן ולארוב לצי האויב. כל ארבע נושאות המטוסים היפניות שהשתתפו בקרב, וכן סיירת כבדה אחת, טובעו, ואילו האמריקנים איבדו נושאת מטוסים אחת ומשחתת אחת. לאחר התבוסה במידוויי והתבוסה במערכה הממושכת באיי שלמה, לא הצליחה האימפריה היפנית להחליף את אבדותיה בחומר (בעיקר נושאות מטוסים) ובלוחמים (בעיקר טייסים מיומנים) בקצב המספיק להתמודדות עם התבוסות, בעוד העוצמה התעשייתית של ארצות הברית הקלה מאוד על התאוששות הצי האמריקני באוקיינוס השקט.
הלוחמה בזירה הפסיפית
ההתקפה היפנית על פרל הארבור הייתה אות הפתיחה לתוכנית יפנית רחבת היקף לביסוס שליטתם באוקיינוס השקט, במטרה ליצור אימפריה יפנית גדולה. במהלך מחצית השנה מהתקפת הפתע שלהם על מעגן הצי האמריקני, הצליחו היפנים להשתלט על חלקים נרחבים ממזרח אסיה, תוך שהם מנחילים תבוסות קשות למעצמות האירופיות ששלטו על שטח זה קודם לכן. בין היתר נכבשו הפיליפינים, בורמה, אינדונזיה, סינגפור ושטחים אחרים. הצי ההולנדי ספג מכה קשה ואיבד את מקומו ככוח בעל משמעות. גם הצי הבריטי ספג מכה קשה, ולאחר סדרת תבוסות שספג מהצי היפני נותר בגדר כוח עזר משני לצי האמריקני.
ברור היה לאדמירל איסורוקו יממוטו, מפקד הצי היפני המשולב, שאין סיכוי להביא לכניעה אמריקנית ללא השמדת כוח נושאות המטוסים שלה, ולכן ביקש לכפות על האמריקנים קרב הכרעה בתנאים אופטימליים מבחינת יפן, וזאת באמצעות השתלטות על שטח שעליו יהיו חייבים האמריקנים להגן. בעקבות טיהור האוקיינוס מכוחות זמינים של מעצמות המערב, הייתה יפן פנויה לחיסולו הסופי של הצי האמריקני שנחל תבוסה בפרל הארבור.
ערב קרב מידוויי היה הצי היפני בשיא כוחו. הוא כלל שבע נושאות מטוסים, לעומת ארבע נושאות מטוסים שהיו ברשות האמריקנים. ליפן אף היה כוח אווירי ימי, שכלל כמה מהמטוסים הטובים ביותר בעולם, בהם מטוס הקרב היפני A6M זירו, שנחשב למשובח שבמטוסי הקרב המוּשָטִים בתחילת המלחמה. אף איכות הטייסים היפנים בתחילת המלחמה הייתה גבוהה בהשוואה למקביליהם בשאר העולם, הודות למשטר אימונים קפדני ולניסיון הקרבי שרכשו במלחמת סין–יפן השנייה. לצד נושאות המטוסים כלל הצי היפני אוניות מערכה רבות, מהן הגדולות מסוגן בעולם. היתרון היפני באוניות מסוג זה היה מוחלט, ושיקף את המכה שספגו האמריקנים בפרל הארבור, שבה טבעו או ניזוקו שמונה אוניות מערכה אמריקניות.
תכנון השלב השני של הלחימה באוקיינוס השקט החל בינואר 1942, ובפני היפנים עמדו מספר אפשרויות פעולה, בהן תקיפת אוסטרליה ופלישה להוואי. אפשרות הפלישה לאוסטרליה נדחתה בשל הלחץ שהפעיל הצי היפני המשולב של אדמירל יממוטו על המטה הכללי של חיל הים, ואפשרות הפלישה להוואי נדחתה מכיוון שהמטוסים היפנים לא יוכלו להשיג עליונות אווירית בקרב, ואף לא יוכלו להיעזר במטוסים מבסיסי קרקע בשל ריחוקם מהוואי. תחת זאת, בחר יממוטו כיעד ההתקפה במידוויי, אטול השוכן 1,100 מילים ימיים (2,100 קילומטרים) צפונית־מערבית לאואהו. האטול נמצא במקום נוח יחסית, מחוץ לטווח המטוסים האמריקנים שהמריאו מהוואי. עם זאת, בעקבות אובדן הפיליפינים נותרו האמריקנים ללא עמדות נוחות להתקפה על יפן, והאטול הפך למעשה למוצב קדמי של הצי האמריקני, ונפילתו הייתה מסכנת מאוד את המעגן הראשי בפרל הארבור. לכן היו האמריקנים חייבים להגן על האטול, חרף הסיכון שבדבר.
נבליבקה (אתר ארכאולוגי)
נבליבקה (באוקראינית: Небелівка) הוא אתר ארכאולוגי הממוקם בכפר בעל אותו השם במחוז קירובוהראד, אוקראינה. זהו אתר מגה-התיישבות עתיקה משנת 4000 לפני הספירה, השייך לתרבות הקוקוטני-טריפיליאנית. היישוב היה עצום בגודלו במונחי אותה תקופה, השתרע על שטח של 260–300 דונם וחיו בו ככל הנראה 15,000 - 17,000 איש. היישוב, שהיה מצוי בתוך תעלת גבול, כלל למעלה מ-1,200 מבנים. מחקרים מ-2012 עד 2014 מרמזים על "האפשרות של חברות ברמת המדינה", בן-זמנו עם התפתחויות דומות בארך. מגה-מבנים ה"מציעים קיום של מבני ציבור לפגישות או טקסים".
קרב מידוויי
הלוחמה בזירה הפסיפית
חיכוכים בין הצי הקיסרי והצבא היפני הקיסרי, ובין המטה הכללי של הצי והצי המשולב הביאו לכך שגיבוש התוכנית נדחה עד אפריל. רק לאחר שיממוטו הבהיר באופן תקיף שאינו מוותר על עמדתו בנוגע לתקיפת מידוויי, אישר המטה הכללי את התקיפה ב־5 באפריל. יממוטו ראה בנושאות המטוסים האמריקניות את האיום העיקרי באוקיינוס השקט, ואף ידע שאף לא אחת מהן נפגעה במתקפה על פרל הארבור. החשש מנושאות המטוסים האמריקניות קיבל אישוש עם הפצצת יפן בפשיטת דוליטל ב־18 באפריל, שחשפה פערים במערך ההגנה היפני. הפשיטה עצמה לא הייתה הגורם לאישור התקיפה, אך היא חיזקה מאוד את עמדתו של הצי המשולב של יממוטו מול המטה הכללי, שאמנם אישר את תקיפת מידוויי שבועיים לפני כן, אך עיתוי הביצוע ונקודות חיוניות אחרות היו עדיין שנויים במחלוקת.
ההכנות לפלישה למידוויי
תוכנית ההתקפה על אטול מידוויי קיבלה את שם הקוד "מבצע מי" (MI), ולה שתי מטרות מרכזיות: הראשונה הייתה כיבוש מידוויי והפיכתו לבסיס קדמי במערך ההגנה ההיקפי על איי יפן, שיאפשר איתור מוקדם של כוחות אויב הפועלים מערבית לאיי הוואי. המטרה השנייה הייתה משיכת הכוחות הנותרים של צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית מבסיסיו והשמדתו בקרב ימי מכריע. על כוחות הצי הקיסרי היפני פיקד אדמירל יממוטו מעל סיפון אוניית הדגל יאמטו, ובקרב השתתפו הכוחות הבאים:
נבליבקה (אתר ארכאולוגי)
מקדש
נחפר מבנה בן שתי קומות בגודל 60 על 20 מטר העשוי מבוץ ועץ עם חצר גלריה. מבנהו ותכולתו מעידים שהיה מקדש מרכזי. חפצי אמנות כוללים פסלונים דמויות של נשים או ונוס, פנים מסוגננות מחרס, עצמות חרוכות של בעלי חיים וחתיכות זהב קטנות ששימשו אולי לקישוטי שיער או לבוש. היו בו שמונה במות חרס, אולי מזבחות, והרצפות והקירות של כל חמשת החדרים בקומה העליונה "קושטו בצבע אדום, שיצר אווירה טקסית".
קרב מידוויי
ההכנות לפלישה למידוויי
לפי התוכנית, על כל הכוחות היה לצאת למידוויי בין 26 ל־29 במאי, ויום הע' לנחיתה באטול נקבע ל-7 ביוני. הכוח הצפוני הפליג מהבסיס הימי באומינטו שבצפון הונשו, מובילי הגייסות יצאו מסאיפאן ומגואם, ושאר הכלים יצאו ממעגן הצי בהשירג'ימה. לפי התוכנית, ב־5 ביוני, יום הע' פחות יומיים, אמור היה כוח המהלומה הראשון של נגומו, מנקודה המרוחקת כ־250 מילים ימיים מערבית למידוויי, לתקוף את האטול ולהשמיד את כל הכוח האווירי שחנה בו, את מתקני הצבא וכל כלי שיט אמריקני באזור. הנחיתה באטול נקבע לשחר 7 ביוני, ועל הסיירות הכבדות של קוריטה הוטלה מלאכת החיפוי, בעוד שאר הכוחות של קונדו מחפים ממרחק רב יותר.
מטרת שאר יחידות השטח הייתה השמדה מוחלטת של כוחות הצי האמריקני שיצאו להגנת מידוויי, וזאת לאחר שמטוסיו של נגומו ירככו אותם בהתקפות אוויריות. היפנים ציפו שהצי האמריקני יגיב רק לאחר תחילת הנחיתה, ולכן קראה תוכנית הקרב להתפרסות הכוחות במספר נקודות, במטרה ליירט את האמריקנים בסמוך ליציאתם מבסיסם. לפי התוכנית, על הכוח העיקרי של יממוטו להמתין כ־600 מילים מצפון־מערב למידוויי, על כוח המהלומה של נגומו להמתין 300 מילים מזרחית לכוח העיקרי, על משמר האגף של טקאסו להמתין 500 מילים צפונית לכוח העיקרי, ועל הכוח הצפוני להמתין 300 מילים מזרחית למשמר האגף. בנוסף, התוכנית קראה לפריסת שלוש פלגות צוללות בין פרל הארבור ומידוויי עד 2 ביוני, וזאת כדי ליירט את הצי האמריקני בעוזבו את הבסיס. לאחר השלמת המבצע היו מרבית הכוחות אמורים להפליג לטרוק כדי לקחת חלק במבצעי ההמשך של יפן בדרום מערב האוקיינוס השקט.
השגת המטרה העיקרית של תוכנית ההתקפה על מידוויי – השמדת צי האוקיינוס השקט האמריקני – הייתה תלויה בהימצאות כוח זה בנמלי הוואי. לפיכך נודעה חשיבות רבה לבניית תמונה מודיעינית באשר לעוצמתו של האויב ולתנועותיו. לשם כך החליט הצי המשולב לשלוח שתי ספינות מעופפות מדגם קאוואנישי H8K "אמילי" בעלות הטווח הארוך למשימת סיור מעל הוואי. למרות טווח הטיסה הארוך של מטוסים אלה (7,150 ק"מ), על מנת שישובו לבסיסם באיי מרשל בשלום היה על המטוסים לתדלק פעם אחת במהלך המסע. התוכנית היפנית, שהתבססה על מבצע דומה מוצלח שנערך כחודשיים לפני כן, קראה למפגש תדלוק בין הספינות המעופפות לצוללות בפרנץ' פריגייט, אטול מבודד כ־500 מילים ימיים צפונית־מערבית להוואי.
תוכנית הקרב של יממוטו הייתה מורכבת ביותר, ודרשה שיתוף פעולה הדוק בין יחידות שטח שונות על פני שטח של מאות מילים ימיים של ים פתוח. בנוסף, הסתמכו המתכננים על מידע מודיעיני שקבע שנושאות המטוסים האמריקניות אנטרפרייז והורנט עגנו באותה עת בפרל הארבור, וכן נלקחה בחשבון אפשרות הימצאות נושאת מטוסים שלישית. בקרב ים האלמוגים, שנערך כחודש לפני ההתקפה על מידוויי, טובעה נושאת המטוסים לקסינגטון, ונושאת המטוסים יורקטאון ספגה נזק כה כבד עד שהיפנים האמינו שגם היא טובעה. למעשה, יורקטאון שבה לפרל הארבור שם תוקנה במהירות שאפשרה לה לקחת חלק מרכזי בקרב מידוויי.
יממוטו ומטהו החזיקו באמונה שהצי האמריקני הוכה קשות בפרל הארבור ושהמורל בו ירוד, ולכן על היפנים לפתות אותו לקרב בו יושמד באופן סופי. לשם כך פרס יממוטו את כליו באופן נרחב, על מנת שלא יתגלו על ידי האויב טרם ההתקפה. כך, עתיד היה הכוח העיקרי של יממוטו, על אוניות המערכה והסיירות שבו, לנוע בעקבות כוח המהלומה הראשון של נושאות המטוסים של נגומו, במרווח של כמה מאות מילים ימיים.
הפלישה לאלאוטיים
כדי להשיג את תמיכת המטה הכללי של הצבא הקיסרי היפני, נתן המטה הכללי של הצי היפני את הסכמתו לסייע בפלישה לאיים האלאוטיים, אותם רצה הצבא לכבוש כדי לחזק את מערך ההגנה ההיקפית מסביב לאיי יפן, וכדי לשבש את קווי התקשורת בין ארצות הברית וברית המועצות. היסטוריונים מערביים רבים סברו שההתקפה על האיים האלאוטיים הייתה פעולת הסחה מתקיפת מידוויי או ניסיון לפתות את הצי האמריקני לצאת לקרב בים הפתוח, אך מחקרים מאוחרים יותר מצביעים שהפלישה לאיים האלאוטיים נקבעה להתחיל במקביל לתקיפת מידוויי, אך עיכוב של יום בהפלגת כוח המשימה של נגומו גרם לפתיחת ההתקפה על האלאוטיים יום לפני ההתקפה על מידוויי.
המודיעין האמריקאי ופיצוח הקוד היפני
הצי האמריקני נהנה מיתרון מכריע בקרב מידוויי: הייתה לו תמונת מצב מלאה לגבי התוכניות היפניות, הודות לפיענוח הצופן בו השתמש הצי היפני. מפענחי הצפנים האמריקנים החלו לפענח הודעות שתיארו הכנות להתקפה על יעד שנקרא AF, אך לא הצליחו לקבוע בוודאות שהיעד הוא מידוויי. תמונת המודיעין ערב קרב מידווי יכולות המודיעין הימי המשופרות ב"קרב האלמוגים" חיזקו את מעמדם של אנשי המודיעין בפרל הארבור בעיני אדמירל נימיץ. הדבר העניק לפיקוד האמריקאי באוקיינוס השקט תחושת ביטחון, שיש על מי לסמוך. בעוד אדמירל ימאמוטו נרתם לכיבוש מידווי, החלו אנשי המודיעין הימי בפרל הארבור לקלוט רסיסי מידע וסימנים מעידים עם אינדיקציה ש"דבר מה גדול הולך ומתבשל" בצי היפני. תחנת "היפו" (HYPO) בפרל הארבור זיהתה באפריל 1942 כי במקביל למתקפה הצפויה בים האלמוגים, נערכות בצי היפני הכנות למתקפה גדולה יותר. מתקפה זו, למיטב תחושותיו של סא"ל ג'וזף רושפורט, ראש המערך ההאזנה בתחנת "היפו", התהוותה הרבה לפני שנורו היריות הראשונות בקרב ים האלמוגים. כך, בין היתר, ב־27 באפריל התעניינו היפנים במפות איי האלאוטים; ב־4 במאי קיבלה ספינת קרב יפנית שדר, שלפיו סיום התחזוקה שלה ב־21 במאי מונעות ממנה להצטרף "למסע"; ב־6 במאי אימץ נימיץ ביומנו את הערכת רושפורט שלפיה הפעילות חורגת מהכוונות המוצהרות של היפנים לכיבוש האיים אושיאן ונאורו. באותו היום התקבל אצל רושפורט רמז נוסף: תשדורת בין כוח צוללות יפני למפקדה לקבלת גבישים למכשירי קשר, לשם תקשורת עם כלי טיס לקראת פעילות "מבצע" K. לאור פעילות דומה שאותרה במרץ, הוערך כי בכוונת היפנים להפעיל שוב מטוסי סיור מעל מידווי. מחשש לניסיון חוזר לגיחת סיור, הנחה נימיץ למקם כלי שיט צבאיים באזור ולהיערך להנחת מוקשים ימיים בקרבת השונית "הצרפתית". ב־7-8 במאי התבררו תוצאות קרב ים האלמוגים. בארצות הברית נפגעה נושאת המטוסים "יורקטאון" וליפנים ניזוקו שתי נושאות מטוסים. ב־7 במאי יירט רושפורט זימון של קציני צי בכירים בצי המאוחד היפני לתדרוך חצי חודשי, ולמחרת יירט רושפורט תשדורת של משחתת כלשהי, המתנצלת שלא תיטול חלק ב"מערכה הקרובה". ב־9 במאי יורטה תשדורת המנחה את כוח המשחתות, שנועד ללוות את נושאות המטוסים ואניות המערכה של "המבצע", לעזוב את נמל יוקושוקה ב־17 במאי. סימנים אלה עוררו חששות במוקדי המודיעין של ארצות הברית, שהיפנים זוממים דבר מה גדול, אלא שחסרו כמה נתוני ליבה ודאיים, בהם יעד מבצע MI, מטרתו ועיתויו המדויק. רושפורט ולייטון העריכו כי יפן מתכוונת לכבוש את האי מידווי בטווח הזמן שמסוף מאי ועד עשרת הימים הראשונים של יוני. אלא שמרכז המודיעין הימי בוושינגטון והמרכז המקביל בפרל הארבור היו חלוקים בדעתם לגבי פרטי התקיפה. המחלוקת השפיעה על החלטות הפיקוד והערכות המצב במוקדים השונים.
שאלת היעד היפני התעוררה כשהחלו להצטבר סימנים מעידים במרץ 1942 – עוד לפני שהמטה הקיסרי היפני אישר את הרעיון של ימאמוטו לכיבוש מידווי הופיעה בתשדורות הצי היפני מילת הקוד AF. כבר אז העריכו אנשי תחנת "היפו" כי המדובר באי מידווי, אולם בוושינגטון גרסו כי מדובר בהוואי, ואולי אף במתקפה על יעד בחוף המערבי של ארצות הברית. ככל שהלכו והצטברו הידיעות קיבל נימיץ את הערכת אנשיו והחליט להיערך למתקפה על מידווי. וושינגטון המשיכה להיות מסויגת באשר ליעד. כדי להסיר ספק מקרבם, יזם צוות המודיעין של פרל הארבור "תרגיל" הונאה. בישיבת הבוקר של בכירי תחנת היפו ב־19 מאי הזכיר ג'ספר הולמס, אחד מעוזריו של רושפורט, את קיומה של תחנה להתפלת מי הים באי מידווי 13. לעוזר אחר, פייניגן ז'וזף, ניצת רעיון: לשדר באמצעות הכבל התת־מימי הנחיה למפקד חיל המצב במידווי, לשלוח מסר בלתי מוצפן על מחסור במים בשל תקלה בתחנת ההתפלה. הוא העריך כי תחנת ההאזנה היפנית תיירט את השידור מיידית. רושפורט, תוך מידור מוחלט אפילו של אנשיו, החליט ללכת עם הרעיון. בו ביום הוא נפגש עם הקמ"ן לייטון, שנדבק בהתלהבות. לאחר שקיבלו את ברכתו של אדמירל בלוך, מפקד מחוז 14 שהיו כפופים לו מנהלתית, שטחו את הרעיון בפני אדמירל נימיץ – שמיהר לאשרו. הרעיון מומש מיידית. תוך זמן קצר קלטו היפנים את השדר הגלוי ושעטו עליו כמוצאי שלל רב או כמו שהתנסח הולמס: "בלעו את הפיתיון כמו דג ברקודה רעב". בתוך שעות נקלטה תשדורת יפנית מוצפנת שלפיה מפקד כוח הפריסה האווירי היפני, שעמד לאייש את שדה התעופה במידווי, דרש ממפקדתו להיערך לאספקת מים לחירום - הוכחה חותכת שהיעד הוא מידווי. הגם שתחנת "היפו" קלטה את תשדורות התגובה היפניות, רושפורט בתבונתו הרבה העדיף שאת עדכון גורמי ההאזנה בוושינגטון תבצע תחנת "בלקונן", שגם יירטה במקביל את התשדורות. בוושינגטון, במלבורן ובתחנת היפו עצמה לא היו מודעים לתרגיל ההונאה.
פענוח צופן הצי התברר יעיל במיוחד כשמספר ימים לפני ההתקפה מסר מפקד יחידת המפענחים לאדמירל צ'סטר נימיץ, מפקד הצי האמריקני באוקיינוס השקט, את סדר הכוחות היפני ואת תוכנית הקרב היפנית. נימיץ העריך שבשל ריחוק יחידות השטח מכוח נושאות המטוסים לא תהיה הגנת הנ"מ של היפנים אפקטיבית לחלוטין, וכי שילוב מטוסי נושאות המטוסים האמריקניות עם המטוסים במידוויי יציב את הכוח האווירי האמריקני בשוויון מול הכוח האווירי היפני.
ההכנות האמריקניות
לאחר ההתקפה על פרל הארבור הוחלפו רבים ממפקדי הצי האמריקני, ונימיץ מונה למפקד כוחות הצי האמריקני באוקיינוס השקט במקומו של אדמירל האסבנד קימל. האמריקנים לא קפאו על שמריהם וביצעו מספר התקפות נגד היפנים, בהן פשיטת דוליטל, תקיפת איי שלמה, והגנו על גינאה החדשה בקרב ים האלמוגים.
בעקבות הפגיעה החמורה באוניות המערכה האמריקניות בהתקפה על פרל הארבור, נותרו האמריקנים ללא כוחות ראויים, למעט מספר נושאות מטוסים שלא נפגעו, ונימיץ החל לקבץ אותן בהוואי. תחת פיקודו נמצאו כוח המשימה של תת־אדמירל ריימונד ספרואנס, שכלל את נושאות המטוסים אנטרפרייז והורנט, וכוח המשימה של אדמירל־משנה פרנק ג'ק פלטצ'ר, שכלל את נושאת המטוסים יורקטאון, ששבה עם נזקים כבדים מקרב ים האלמוגים, אך חזרה לפעילות תוך מספר ימים משובה לפרל הארבור לאחר שצוותי התיקון עמלו במשך 72 שעות רצופות, לפקודתו של נימיץ. את מטוסיה של יורקטאון שאבדו בקרב ים האלמוגים החליפו טייסות חדשות של מפציצי צלילה ושל מפציצי טורפדו, וכן נוספה טייסת חדשה של מטוסי קרב מדגם F4F ויילדקט.
תוכנית הקרב של נימיץ קראה לניצול היתרון הכפול שבגילוי תוכנית הקרב היפנית, והעובדה שהיפנים לא היו מודעים לדבר הגילוי. נימיץ חילק את כוחותיו לכוח משימה 16, בפיקודו של ספרואנס, שכלל את נושאות המטוסים הורנט ואנטרפרייז, והיה מיועד להיות כוח התקיפה העיקרי, וכוח משימה 17, בפיקודו של פלטצ'ר, שכלל את נושאת המטוסים יורקטאון. כוח משימה 16 יצא מהנמל ב־28 במאי, וב־30 במאי יצא כוח משימה 17 מהנמל, לאחר שיורקטאון תוקנה בצורה מספקת. שני כוחות המשימה הפליגו לנקודת המפגש שכונתה "נקודת המזל" (Point Luck), שנמצאה כ־1,400 מילים צפונית־מזרחית להוואי, וכ־325 מילים צפונית למידוויי. מנקודה זו, העריך נימיץ, יוכלו מטוסי נושאות המטוסים לתקוף את אגפו של כוח המהלומה של נגומו בעודו מתקרב למידוויי.
על כוחות הצי האמריקני פיקד אדמירל נימיץ מבסיסו שבפרל הארבור, ובקרב השתתפו הכוחות הבאים:
בסך הכל עמדו לרשות האמריקנים 233 מטוסים על נושאות מטוסים, 15 מטוסים פחות מהמספר שעמד לרשות נגומו וכוח המהלומה הראשון.
נוסף על כך, ביצרו האמריקנים את המתקנים הצבאיים במידוויי, הוסיפו סוללות נ"מ, ושלחו לאטול ארבע טייסות PBY קטלינה, 31 מטוסים, למשימות סיור ארוכות טווח, ושישה מפציצי טורפדו חדישים מדגם TBF אוונג'ר. לחיל הנחתים באטול היו 19 מפציצי צלילה מדגם SBD דונטלס, שבעה מטוסי קרב מדגם F4F ויילדקט, 21 מפציצי SB2U וינדיקטור, ו־21 מטוסי קרב F2A בפאלו. חילות האוויר של צבא ארצות הברית העבירו לאטול 17 מפציצי B-17 מבצר מעופף וארבעה מפציצי B-26 מרודר. בסך הכל חנו באטול מידוויי 126 מטוסים.
ההאזנה המושטת יושמה לראשונה באופן מבצעי בקרבות הימיים שהתרחשו מהמחצית הראשונה של 1942. אחד החלוצים בתחום היה רס"ן ביארד פורסט, בלשן ומפענח צפנים של הצי היפני, שהוצב בפברואר 1942 על גבי נושאת מטוסים "יורקטאון" כקצין האזנה. לו ולמקביליו הייתה תרומה רבה להצלחה בקרבות ים האלמוגים ומידווי.
ההיערכות היפנית
בקרב ים האלמוגים טובעה נושאת המטוסים הקלה שוהו, ונושאת המטוסים שוקאקו ספגה שלוש פגיעות ושבה ליפן לתיקונים. אף על פי שנושאת המטוסים זואיקאקו לא נפגעה במהלך הקרב, כוחות האוויר שלה ספגו פגיעה קשה, ולאחריו היא עגנה במספנת הצי בקורה בהמתנה לתחלופת צוותי האוויר והמטוסים. ייתכן שניתן היה לשלוח את צוותי האוויר של שוהו ושוקאקו כדי להשלים את מצבת כוח האדם בזואיקאקו, אך בניגוד לטייסים האמריקנים שהתאמנו ברמת הטייסת, הטייסים היפנים נחשבו חלק אורגני מנושאת המטוסים, ולא היה נהוג להעביר מטוסים וטייסים מנושאת מטוסים אחת לאחרת.
מטוסי התקיפה העיקריים ששימשו את נושאות המטוסים היפניות היו מפציצי צלילה מדגם D3A1 "ואל", מפציצי טורפדו מדגם B5N2 "קייט", ומטוס הקרב A6M "זירו". אולם, יצור שני המפציצים נפסק, עובדה שהקשתה על השגת חלקי חילוף, ובנוסף, המטוסים שהיו עתידים לקחת חלק בקרב היו פעילים ברציפות מחודש נובמבר 1941, עובדה שהשפיעה על בלאי המטוסים ועל עייפות הטייסים.
אף בתחום המודיעין האסטרטגי התגלו כשלים בתפקוד הצי היפני. הצוללות היפניות שנשלחו לעמדות מערבית להוואי ותפקידן היה לאתר את הצי האמריקני בצאתו מפרל הארבור, יצאו לדרכן מיפן באיחור של יומיים, ולכן נפרסו במקום ההיערכות שלהן רק ב־4 ביוני. בכך החמיצו הצוללות היפניות את כוחות המשימה האמריקנים שיצאו לנקודת המפגש שלהן. אף אם היו יוצאות – ומגיעות ליעדן – בזמן המיועד, סביר להניח שלא היו הצוללות מאתרות את הכוח האמריקני, שכן זה יצא לדרכו בסוף חודש מאי, ובעת הגעת הצוללות כבר היו כוחות המשימה בנקודת המפגש, צפונית־מזרחית למידוויי, והרחק מעבר לטווח הגילוי של הצוללות. בנוסף, ניסיון השיגור של הספינות המעופפות למטרות תצפית על תנועת כלי השיט בפרל הארבור נכשל אף הוא, לאחר שהצוללות היפניות שהיו בדרכן למפגש תדלוק עם הספינות המעופפות גילו שבנקודת המפגש עגנו אוניות מלחמה אמריקניות. כך נכשלו היפנים בהשגת תמונת מצב מודיעינית לגבי מיקום כלי השטח של האויב.
.
התקפות אוויר ראשוניות
ביום ה־3 ביוני, בסביבות השעה 09:00, הבחין טייס PBY קטלינה בכוח הפלישה כ־600 מילים ימיים (1,111 ק"מ) מערבית למידוויי, ודיווח עליה בטעות ככוח העיקרי. ב־12:30 המריאו ממידוויי תשעה מפציצי B-17 במטרה לתקוף את הכוח, וכעבור שלוש שעות זיהו ותקפו את נושאות הגייסות של כוח הפלישה, במרחק 570 מילים ימיים (1,055 ק"מ) ממידוויי. אולם, בהתקפה זו לא נרשמו כל פגיעות והשיירה המשיכה בדרכה. מעט לאחר חצות, ה־4 ביוני, ספגה המכלית "אקבונו מארו" פגיעת טורפדו שהטיל מטוס קטלינה. פגיעת הטורפדו גרמה למותם של 11 מלחים ולפציעתם של 13, אך מלבד האטת מהירות ההפלגה, לא נגרם לה נזק כבד.
המפציצים האמריקנים שהמריאו ממידוויי החלו לתקוף את נושאות המטוסים של נגומו בשעה 07:05. כוח זה, שכלל שישה מפציצי טורפדו TBF אוונג'ר, 11 מפציצי צלילה וינדיקטור, 16 מפציצי SBD דונטלס, ארבעה מפציצי B-26 ו־15 מבצרים מעופפים B-17, טס ללא חיפוי מטוסי הקרב, שנשארו להגן על מידוויי. את פני התוקפים קיבלו 18 מטוסי זירו שנותרו מאחור כדי לספק הגנה לכוח המהלומה. היפנים, הודות לתמרוני התחמקות ואש נ"מ מרוכזת, הצליחו להדוף את התוקפים ולהימנע מפגיעות, בעודם מפילים חמישה מפציצי אוונג'ר, שני B-26, שמונה מפציצי דונטלס ושני מפציצי וינדיקטור. הטייס הראשון מכוח האוויר של חיל הנחתים האמריקני שנהרג בקרב היה מייג'ור לופטון הנדרסון, שהוביל קבוצה של טייסי מפציצי דונטלס חסרי ניסיון. כאות הוקרה להקרבתו נקרא באוגוסט 1942 שדה התעופה הראשי בגוודלקנל על שמו.
אחד ממפציצי B-26 האמריקנים ספג נזק רב מאש נ"מ בעודו מטיל את הטורפדו שלו. בשל הפגיעה לא סטה המטוס לאחר שחרור הטורפדו והמשיך היישר לכיוון סיפונה של נושאת המטוסים אקאגי. המטוס חלף בגובה נמוך מאוד מעל סיפון ההמראה וכמעט התנגש בגשר הפיקוד, דבר שהיה הורג את נגומו ומטהו באופן כמעט ודאי.
הדילמה של נגומו
בהתאם לדוקטרינת נושאות המטוסים היפנית, היווה גל התקיפה הראשון מחצית ממצבת מטוסיו של כוח המהלומה, בעוד תפקיד המחצית הנותרת הייתה להמריא ולתקוף את כוח נושאות המטוסים של האויב לכשיתגלה. לפיכך היו מצוידים מפציצי הטורפדו של הגל השני בטורפדו, ולא בפצצות המתאימות לתקיפת מטרות יבשתיות.
בשל ההתקפות החוזרות והנשנות של מפציצים ממידוויי, בשל דיווחו של טומונגאה, ובשל העובדה שבאותה עת טרם נתגלו כוחות המשימה האמריקנים, השתכנע נגומו שיש לשגר התקפה נוספת על מידוויי. לפיכך הורה בשעה 07:15 על מפציצי הטורפדו לפרוק את מטענם ותחת זאת להצטייד בפצצות כנגד מטרות יבשתיות.
כשעה לפני חזרת גל ההתקפה הראשון, בסביבות השעה 07:45, דיווח מטוס הסיור שהמריא בעיכוב מהסיירת טונה על כוח אמריקני כ־200 מילים מזרחית לכוח היפני. הדיווח הגיע לנגומו רק בשעה 08:00 והוא הורה מיד על הפסקת חימוש מפציצי הטורפדו, שבשעה זו כבר היו ברובם חמושים בפצצות, ועל חימושם מחדש בטורפדו. בנוסף, בשל ההתקפות החוזרות והנשנות מן האי, הוזנקו זה מכבר לאוויר כל מטוסי הקרב הפנויים, ולאחר שעות אחדות באוויר הדלק שנותר במכליהם לא הספיק לליווי המפציצים עד למיקום הכוח האמריקני. באותה עת המטוסים היחידים בכוח המהלומה הראשון שעמדו מוכנים היו מפציצי הצלילה.
בשעה 08:20 דיווח מטוס הסיור היפני על נושאת מטוסים אמריקנית אחת, וכעת ניצב נגומו לפני דילמה קשה: האם לשלוח את מפציצי הצלילה לתקוף את כוח המשימה האמריקני ללא חיפוי מטוסי קרב, בידיעה שרובם לא ישובו? או האם לחמש ולתדלק מחדש את כל המטוסים, להדוף את ההתקפה האמריקנית בעזרת מטוסי הקרב שהיו באוויר, ורק אז לשלוח את מטוסיו להתקפה רחבת היקף? במקביל החלו לנחות מטוסי הגל הראשון על סיפון נושאות המטוסים, ונוצר הכרח לפנות את הסיפונים במהירות – בין אם על ידי שליחת המפציצים להתקפה, ובין אם על ידי הורדתם לסיפונים התחתונים להחלפת החימוש. אדמירל משנה טאמון ימאגוצ'י, שפיקד על פלגת נושאות המטוסים השנייה (היריו וסוריו), הציע לתקוף מיד עם הכוח שהיה ברשותם. נגומו, לעומת זאת, שהיה עד להשמדת המפציצים האמריקנים שתקפו את כוחו ללא ליווי מטוסי קרב, בחר באפשרות הזהירה והחליט להוריד את מטוסי הגל השני לסיפונים התחתונים, ולקלוט את מטוסי הגל הראשון ואת מטוסי הקרב תוך כדי נסיגה זמנית, עליה הורה זמן קצר לאחר 08:30.
תקיפת נושאות המטוסים היפניות
באותה עת כבר עשו מפציצים מנושאות מטוסים אמריקניות את דרכם לעבר כוח המהלומה היפני. פלטצ'ר, המפקד הכללי של כוחות המשימה האמריקניים, הורה לספרואנס לשגר את מטוסיו כנגד היפנים, ושמר על יורקטאון כעתודה עד שישובו אליה מטוסי התצפית שלה. ספרואנס הניח, לאחר שקיבל דיווח על ההפצצה היפנית במידוויי, שנושאות המטוסים היפניות עתידות לקלוט את מטוסי הגל הראשון שלהם בזמן הקרוב. מכיוון שבאותה עת התגלו רק שתי נושאות מטוסים יפניות, ידע שאם ישגר את מטוסיו יהיה חשוף להתקפת מטוסים מנושאות המטוסים היפניות שטרם התגלו. עם זאת, גורם ההפתעה עמד לצידו, וכך גם האפשרות לתקוף את כל נושאות המטוסים היפניות בעוד סיפוניהן עמוסות במטוסים, וספרואנס פקד לשגר את המטוסים מהורנט ומאנטרפרייז בשעה 06:00. בשל עיכובים שונים החלו המטוסים להמריא רק בשעה 07:00, וכשעה וחצי לאחר מכן המריאו המטוסים מיורקטאון. כוח התקיפה האווירי כלל 35 מפציצי צלילה, 15 מפציצי טורפדו ו־10 מטוסי קרב מהורנט, 33 מפציצי צלילה, 14 מפציצי טורפדו ו־10 מטוסי קרב מאנטרפרייז, ו־17 מפציצי טורפדו, 17 מפציצי צלילה ו־6 מטוסי קרב מיורקטאון. סך הכל כלל כוח התקיפה 152 מטוסים.
על אף שהמתקפה האמריקנית נכשלה בהסבת נזק לנושאות המטוסים היפניות, הייתה לה השפעה חשובה. חלק ממטוסי הקרב היפניים, שירדו אל עבר הים על מנת להדוף את התקפת מפציצי הטורפדו מנמיכי הטוס וזינבו באלה המנסים להימלט, לא הספיקו לשוב לאזורי הסיור שלהם על מנת להדוף את האיום החדש. בנוסף, לאחר הקרב עם מפציצי הטורפדו האמריקנים נותרו מטוסי קרב אלה עם מעט תחמושת ומעט דלק, והחלו נוחתים על נושאות המטוסים להצטיידות מחדש.
באותה עת עשו דרכן לנושאות המטוסים היפניות שלוש טייסות מפציצי צלילה. הטייסות עמדו לשוב לאחור לאחר שלא הצליחו למצוא את הכוח היפני, אך מפקד הכוח וייד מקלוסקי הורה להמשיך בחיפושים. בשעה 09:55 זיהה מקלוסקי את המשחתת "אראשי" בעודה מנסה לשוב למבנה הכוח, לאחר שהתעכבה כדי להטיל פצצות עומק באזור, לאחר שהצוללת האמריקנית "נאוטילוס" שיגרה טורפדו לעבר אוניית המערכה קירישימה. לאחר שתיקן את נתיב הטיסה של הטייסת, זיהה מקלוסקי את כוח המהלומה הראשון בשעה 10:05.
שלוש הטייסות סגרו על נושאות המטוסים היפנים משלושה כיוונים שונים, ובתאום זו עם זו, בעוד השמיים שלפניהם ריקים ממטוסי אויב. באותה עת היו עסוקים מטוסי הקרב בהדיפת מפציצי הטורפדו, ומטוסי תקיפה נוספים עמדו על סיפוני נושאות המטוסים, חמושים מתודלקים ומוכנים להמראה לתקיפת נושאות המטוסים האמריקניות. צינורות ומכלי דלק היו מפוזרים על סיפוני ההמראה, וחילופי התחמושת התכופים שאירעו בשעות האחרונות הביאו לכך שפצצות וטורפדו נערמו על הסיפונים ובהאנגרים תחת שיאוחסנו במחסני תחמושת. כל אלה הפכו את נושאות המטוסים היפניות לפגיעות ביותר. בשעה 10:20 הורה נגומו על שיגור המטוסים.
בשעה 10:24 תקפו בהפתעה מפציצי הצלילה האמריקנים את נושאות המטוסים היפניות העמוסות במטוסים. אקאגי ספגה שתי פגיעות ישירות, אחת במסגרת האחורית של מעלית אמצע האונייה, והשנייה בעורף השמאלי של סיפון ההמראה. כמעט בו זמנית, ספגה קאגה ארבע פגיעות ישירות בחלקים הקדמי, האמצעי והאחורי של סיפון ההמראה. הפצצה שנחתה באמצע הספינה, פגעה בגשר הפיקוד של קאגה והרגה את מפקד נושאת המטוסים קפטן ג'יסקו אוקאדה, ורבים מקציניו. בשעה 10:25 תקפו מפציצי הצלילה את נושאת המטוסים סוריו, ובתוך שלוש דקות נרשמו שלוש פגיעות: אחת בסיפון ההמראה לפני המעלית הקדמית, ושתי האחרות במעלית האמצע והרסו כליל את הסיפון והעלו באש את מחסני הדלק והתחמושת.
במצב רגיל, לא היה די בפגיעה של כמה פצצות על מנת להשמיד אונייה גדולה כנושאת מטוסים, אלא שבמקרה זה היו סיפוני החימוש עמוסים במטוסים חמושים ומתודלקים המתכוננים לעליה לסיפון ההמראה. בנוסף, החלו להתפוצץ הפצצות היפניות שנפרקו קודם לכן ממפציציהן אך לא הורדו מבעוד מועד למחסנים ממוגנים. תוך דקות ספורות החלו שלוש נושאות המטוסים לבעור. בנוסף להפצצות מן האוויר הגיעה לאזור הצוללת אמריקנית "נאוטילוס," אשר ירתה שלושה טורפדו לעבר נושאות המטוסים היפניות. טורפדו אחד הצליח לפגוע בנושאת מטוסים יפנית, אך לא התפוצץ.
תוך דקות מפגיעת הפצצות הכריז קפטן ריוסאקו ינאגימוטו, מפקד הסוריו, על נטישת האונייה, ובשעה 19:13 טבעה נושאת המטוסים, כשעל סיפונה 718 מאנשיה, כולל קפטן ינאגימוטו. מספר דקות לאחר מכן, בשעה 19:25, טבעה גם קאגה, כשעל סיפונה 800 מאנשיה. לאחר שהעביר נגומו את דגלו לסיירת נאגרה בשעה 11:30, התפנו אנשי הצוות של אקאגי ועברו למשחתות, ובשעה 19:20 ביקש קפטן טאיג'ירו אאוקי רשות מיממוטו להטביעה, אך נתקל בסרוב, והאקאגי המשיכה לצוף לעוד מספר שעות.
התקפת הנגד היפנית והתגובה האמריקנית
לאחר שאקאגי יצאה מכלל פעולה, עבר הפיקוד על מבצעי האוויר של כוח המהלומה באופן זמני לידיו של טאמון יאמגוצ'י בהיריו, נושאת המטוסים היחידה שטרם נפגעה. חרף המכה הכואבת שספגו, התארגנו היפנים לתקוף את האמריקנים, ויאמגוצ'י הזניק בשעה 10:40 18 מפציצי צלילה מלווים בשישה מטוסי קרב מנושאת המטוסים שלו. המטוסים היפנים עקבו אחרי המטוסים האמריקנים, ובעזרתם איתרו את הספינות האמריקניות. בהתקרבם לנושאות המטוסים האמריקניות נתקלו היפנים במטוסי קרב אמריקנים שהסבו להם אבדות כבדות, אך שמונה מטוסים הצליחו לחדור דרך מעטה ההגנה. שניים הופלו באש נ"מ, אך ששת הנותרים הצליחו לשחרר את פצצותיהם, ושלוש פצצות פגעו ישירות ביורקטאון. אחת הפצצות פערה חור בסיפון ההמראה, פצצה נוספת חדרה לגוף האונייה ופגעה במערכת הדוודים, ופצצה שלישית פגעה בעמדת נ"מ. אולם, צוות בקרת נזקים עבד ביעילות כה רבה עד ששלוש שעות לאחר מכן הצליחה היורקטאון לחזור לפעילות כמעט מלאה. בהתקפה זו איבדו היפנים 13 מפציצי צלילה ושלושה מטוסי קרב.
בשעה 12:45 המריא מהיריו גל התקפה נוסף שכלל 10 מפציצי טורפדו ושישה מטוסי קרב. בשעה 14:34 תקף הגל את נושאת המטוסים יורקטאון וגם הפעם התפתח קרב אווירי בין מטוסי קרב אמריקנים לבין היפנים, אך היפנים שוב הצליחו לחדור דרך מעטה ההגנה. הטייסים היפנים הצליחו לשגר חמישה טורפדו לעבר היורקטאון ושניים מהם פגעו בה בשעה 14:45. נושאת המטוסים ניזוקה באופן קשה, איבדה את יכולת ההיגוי שלה, והחלה לנטות לצד שמאל. כה כבד היה הנזק ולא ניתן לתיקון עד שהיה הכרח לנטוש אותה בתוך עשר דקות מפגיעת הטורפדו, ופלטצ'ר העביר את דגלו לסיירת הכבדה אסטוריה. מבין הטייסים היפנים שיצאו להתקפה, שבו להיריו רק חמישה מפציצי צלילה ושלושה מטוסי קרב. אלה דיווחו שפגעו בנושאת מטוסים אחרת מזו שנפגעה בגל הראשון מהיריו, ולכן הניחו ששתי נושאות מטוסים אמריקניות נפגעו קשה, אך למעשה בשני המקרים הייתה זו היורקטאון. התיקונים לאחר ההתקפה הראשונה היו כה יעילים עד שהטייסים היפנים טעו לחשוב שמדובר בנושאת מטוסים שונה.
בזמן שהיפנים התקיפו את הספינות האמריקניות, גילה מטוס סיור אמריקני את מיקומה של נושאת המטוסים היריו. בתגובה המריאו בשעה 15:30 24 מפציצי צלילה מאנטרפרייז, ו־16 מפציצי צלילה מהורנט המריאו חצי שעה לאחר מכן. בשעה 17:00 איתרו הטייסים האמריקנים את היריו, וחמש דקות לאחר מכן החלו לתקוף אותה. התוקפים האמריקנים, שנהנו בשלב זה מעדיפות מספרית, הצליח לחדור את מסך ההגנה של נושאת המטוסים והטילו את פצצותיהם. ארבע פצצות פגעו ישירות בהיריו, וגרמו לשריפה רבתי בכל רחבי הספינה, עליה לא הצליח צוות בקרת הנזקים היפני להשתלט. בראותם את ארבע נושאות המטוסים היפניות בוערות, התמקדו הטייסים האמריקנים בתקיפת האוניות האחרות בכוח המהלומה. אך התקפות חוזרות ונשנות לא הביאו לכל פגיעה.
לאחר שלא הצליחו להשתלט על השריפה והאונייה נעצרה, הורה קפטן טומאו קאקו לצוותו לפנות את ההיריו. מפקד פלגת נושאות המטוסים השנייה, אדמירל משנה יאמגוצ'י, לקח על עצמו את האחריות לתבוסה, החליט להישאר על סיפון ההיריו, והורה על מתן מכת חסד לנושאת המטוסים באמצעות שיגור טורפדו ממשחתות. בשעה 05:10 פגעו הטורפדו בהיריו והיא החלה שוקעת. שעתיים לאחר מכן התקבל דיווח ממטוס ימי לפיו היריו עדיין צפה, ועל סיפונה ניצולים. לפיכך הורה יממוטו לנוגומו לשוב לאזור, והאחרון שלח משחתות ומטוסים ימיים, אך ההיריו לא נמצאה. היא שקעה כשעל סיפונה 416 מאנשי צוותה, וכן עם קאקו מפקדה, ויאמגוצ'י, מפקד פלגת נושאות המטוסים השנייה.