cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפחת סימפסון - הסרט
עלילה
הומר זורק מכלית ענקית המלאה בצרכיו של החזיר לתוך האגם (בעודו ממהר ליהנות מדונאט בחינם). וגורם למשבר אקולוגי חמור ביותר, שבעקבותיו מחליט נשיא ארצות הברית ארנולד שוורצנגר – באמצעות ראש הסוכנות להגנת הסביבה (EPA) – לבודד את ספרינגפילד משאר ארצות הברית באמצעות כיפה ענקית ושקופה. כל תושבי העיירה מנסים לעשות לינץ' בהומר, אבל הוא ושאר המשפחה מצליחים לברוח אל מחוץ לכיפה באמצעות חור בארגז החול של מגי, ומחליטים לעבור לאלסקה. בדרך הומר לומד לרכב על אופנוע בתוך "כדור מוות", בעזרת ליסה. באלסקה מתברר להם שהממשלה החליטה פשוט למחוק את ספרינגפילד מהמפה, אז הם חוזרים בניסיון להציל אותה. הומר מקבל רעיון כשהוא רואה אופנוע זרוק, ורוכב איתו לכנסייה, בידיעה שפלנדרז בוודאי מבלה את רגעיו האחרונים שם ואיתו בארט הממורמר. הומר ונד מצליחים לשכנע את בארט והוא קופץ לאופנוע. הומר עושה "כדור מוות" ענקי בכיפה ובארט זורק את הפצצה מחוץ לכיפה ומפוצץ אותה מבחוץ. הומר מכעיס מאוד את הנציג איכות הסביבה שמנסה להתנקש בו, אבל מגי מצילה אותו.
קמפיין קידום המכירות של הסרט
12 החנויות הללו, כמו גם רוב חנויות הסבן אילבן האחרות בצפון אמריקה, מכרו באותה העת מוצרי מאכל ייחודים לסדרה משפחת סימפסון, כגון "באז קולה", סופגניות "קראסטי אוס", המשקה "סקווישיס", דונאטס בעלי ציפוי ורוד, בנוסף למוצרים אחרים אשר ייחודים לסדרה. פריט נוסף אשר נוצר ונמכר בחנויות הסבן אילבן באותה העת היה חוברת הקומיקס "Radioactive Man Comic Book Edition #711", אשר התמקדה בדמות הקומיקס הפיקטיבית האהובה על בארט, רדיואקטיב מן.
כמו כן, כחלק מקמפיין קידום המכירות של הסרט ברחבי העולם, בדרום-מערב אנגליה צוירה דמותו של הומר על גבעה ענקית.
הופעות אורח
בתחילת הסרט מופיעה הלהקה גרין דיי. הם אף הקליטו מחדש את שיר הפתיחה של הסדרה ומתכננים להוציא אותו כסינגל. בנוסף, מופיע גם טום הנקס, שמשתתף שם בסרטון פרסומת של הממשלה.
ליבה של משחק שיתופי
בתורת המשחקים, הליבה של משחק שיתופי היא קבוצה של חלוקות אפשריות של הרווח שמשיגה הקואליציה שכוללת את כל השחקנים, העונה על שתי דרישות:
ניסוח פורמלי
קבוצת וקטורי התשלומים מסומנת ב-\ X(N;v).
וקטור תשלומים הוא בליבה אם הוא מקיים בנוסף: הליבה של המשחק מסומנת ב-.
ליבה של משחק הוצאות
במשחק הוצאות \ (N,c), הדרישות משתנות קמעה - תשלומי הצד משולמים על ידי השחקנים (ולא משולמים להם), ולכן כל שחקן רוצה למזער את הסכום שהוא צריך לשלם. לכן, אי השוויונים מתהפכים:
מאפיינים טופולוגיים
לכל קואליציה, הקבוצה היא קבוצה סגורה וקמורה. הליבה היא חיתוך של קבוצות מהצורה הזו, ושל הקבוצה שגם היא סגורה וקמורה, ולכן גם הליבה היא קבוצה סגורה וקמורה.
ניתן לראות כי מתכונות היעילות והסבירות הפרטית, נובע שלכל וקטור x בליבה, כל הקואורדינטות של x חסומות על ידי הערך, ולכן היא קבוצה קומפקטית.
קיום וקטורים בליבה
לא לכל משחק יש וקטור שעונה על הדרישות של הליבה, ועל כן לפעמים הליבה של המשחק ריקה, כפי שניתן לראות בדוגמה בהמשך. לעיתים יש וקטורים רבים שעונים על התנאים הללו. קיימים סוגים מסוימים של משחקים שיתופיים בהם ניתן להראות כי תמיד הליבה אינה ריקה, כגון משחק שוק או משחק קמור.
תנאי כללי שהוא תנאי הכרחי ומספיק לאי-ריקות הליבה נוסח במשפט בונדרבה-שפלי.
קווריאנטיות תחת שקילות אסטרטגית
הליבה של משחק שיתופי היא קווריאנטית תחת שקילות אסטרטגית. כלומר, לכל \ a>0 ולכל מתקיים: כאשר הפונקציה \ av+b מוגדרת ע"י לכל קואליציה.
הוכחה
יהי נתון משחק \ (N;v) ויהיו \ a>0 ו. נגדיר משחק \ (N;u) באופן הבא: לכל קואליציה. יש להוכיח כי. נוכיח כי כל אחד מהצדדים מוכל בשני.
בשלב הראשון נראה כי.
יהי. נראה כי, על ידי כך שנראה שהוא מקיים את דרישות היעילות והסבירות הפרטית. כיוון ש-, הוא מקיים:
מהנתון הראשון נובע כלומר \ ax+b הוא וקטור יעיל במשחק \ (N;u). מהנתון השני נובע לכל קואליציה S, כלומר \ ax+b הוא סביר קואליציונית.
מכאן ש-, ולכן.
כדי להראות הכלה הפוכה מספיק לשים לב שלכל מתקיים לפי החלק הראשון מתקיים ,. על ידי העברת אגפים מתקבל.
תכונת העקביות של הליבה
נתבונן במשחק עם שלושה שחקנים :
הווקטור נמצא בליבה.
השחקנים החליטו לחלק את שווי הקואליציה הגדולה, 3, על פי וקטור זה ושחקן 3 עזב עם חלקו 0.5. כעת, שחקנים 1 ו-2 מסתכלים על החלוקה של 2.5 ותוהים האם החלוקה המקורית (לפני העזיבה של השחקן השלישי) טובה גם עכשו, אחרי העזיבה. ניתן להגדיר משחק חדש זה כמשחק המצומצם לפי דייוויס ומשלר.
השחקנים יכולים להגדיר משחק בצורה קואליציונית שבו משתתפים רק 2 השחקנים שנשארו, זהו בעצם המשחק המצומצם, ולבדוק האם הפתרון במשחק הזה זהה לסכום שכל אחד מהם היה מקבל במשחק המקורי. אם הפתרון זהה לכל משחק בצורה קואליציונית ולכל קבוצה של שחקנים שתעזוב את המשחק, נאמר שמושג הפתרון מקיים את תכונת העקביות. ולאחר שהשחקנים יבחנו את המשחק המצומצם, שום קבוצה שלהם לא תהיה מעוניינת לסטות מהפתרון המקורי משום שאם יסטו לא ירוויחו מלהימצא בפתרון של המשחק המצומצם שכן יקבלו בדיוק אותו הסכום כמו בפתרון המקורי.
הליבה מקיימת את תכונת העקביות.
משחק הכפפות
במשחק עם שלושה שחקנים, לשחקן 1 יש כפפה ימנית, ולשחקנים 2,3 יש כפפה שמאלית (לכל אחד). קואליציה מנצחת אם יש לה זוג כפפות, כלומר
על מנת שווקטור \ x יהיה בליבה, יעילות דורשת וסבירות קבוצתית דורשת
מפתרון מערכת האי-שוויונות נקבל, ולכן \ x_1 = 1.
מכאן שהליבה היא הקבוצה.
משחק רוב עם ליבה ריקה
יהי משחק רוב עם שלושה שחקנים, בו קואליציה היא מנצחת אם היא מכילה שני שחקנים לפחות, כלומר
על מנת שווקטור \ x יהיה בליבה, יעילות דורשת וסבירות קבוצתית דורשת, בין השאר: אם נסכום את שלושת אי השוויונים הללו נקבל וזה בסתירה ליעילות. מכאן שלא קיים וקטור המקיים את דרישות הליבה, ולכן היא ריקה.
אנגלברג
אנגלברג (בגרמנית: Engelberg) היא עיירת נופש בקנטון אובוולדן בשווייץ, השוכנת למרגלות הר טיטליס. בימי הביניים שכן באנגלברג מנזר בנדיקטיני והוא שימש כמרכז חינוך. במאה ה-19 יצא לאנגלברג שם בינלאומי כעיירת נופש, מרפא ורוגע. באנגלברג חיים כיום 3,500 תושבים.
באנגלברג אתר סקי והיא התחרתה על אירוח אולימפיאדת החורף של 1928, אולם המשחקים התקיימו בסופו של דבר בסנט מוריץ שבשווייץ.
כחול הזנב
כחול זנב (שם מדעי: Tarsiger cyanurus) הוא מין של ציפור שיר סיבירית ממשפחת החטפיתיים, המאופיינת בזנב כחול ומתרבה באזור סיביר.
תיאור המין
אורך הגוף של כחול הזנב הוא 13–14 ס"מ, ומשקלו כ-15 גרם. ראשו של כחול הזנב גדול ועגול, עיניו בולטות, וזנבו בגוון כחול הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות. עם זאת, זנבו של הזכר מאופיין בגוון כחול עז יותר מאשר זה של הנקבה. המינים נבדלים בצבעים שלהם גם בשאר חלקי הגוף: אצל הזכר מופיע גוון כחול בכנפיים ובראש, והגבות לבנות ובולטות. לעומתו, אצל הנקבה, כמו גם אצל הצעירים, הראש והכנפיים בגוון חום בהיר. לנקבה יש טבעות חיוורות מסביב לעיניים.
בשני המינים צבע הגרון לבן, וצדי הגוף מאופיינים בגוון כתום בולט. נוצות הרגליים בצבע חום כהה, והמקור - שחור. נוסף לכך, לציפור יש שפם קטן העוזר לה לזהות את המיקום של החרקים בסביבת המקור.
מזון
כחול הזנב ניזון בעיקר מחרקים, מחסרי חוליות, מפירות ומזרעים. הוא משתמש בזנבו כדי לאתר חרקים בסביבה הקרובה וכדי להפחידם. כחול הזנב מגיח מעמדת התצפית שלו, שיחים ועצים נמוכים, לעבר מזונו, כשהוא מדלג או חוטף אותו במעוף, כאופייני לחטפתיים.
רבייה
תקופת הרבייה של כחול הזנב מתרחשת סביב חודשי יוני-אוגוסט. הוא ממקם את הקן שלו על קרקע בין שורשי עצים, או מעט מעל הקרקע על גזע כרות. הקן מורכב מטחבי עלים ומשורשים, ומרופד בדשא רך, בצמר, בשיער, ולעיתים גם במחטי אורן.
הנקבות מטילות 5–7 ביצים ודוגרות עליהן במשך כ-15 ימים. לאחריהם שוהים הגוזלים בקן כ-15 ימים נוספים.
תפוצה
מסלול הנדידה הקבוע של כחול הזנב הוא מצפון אירופה לכיוון דרום מזרח אסיה. טווח הנדידה מתרחב עד סקנדינביה ומזרחה, לרוחב רצועת יערות הטאיגה של רוסיה ועד לקמצ'טקה יפן, וכן להרי ההימליה.
בעונת האביב נראה כחול הזנב גם בצפון אמריקה, והוא ממשיך במעופו אל מערב אלסקה; בעונת הסתיו הוא נע לכיוון המזרח הרחוק, ובמחצית השנייה של אפריל הוא מגיע לדרום סיביר; במהלך חודש מאי ממשיך כחול הזנב לצפון אירופה ולמערבה.
הציפור אינה נפוצה במדינת ישראל. עם זאת, היא נראתה פעמיים באזור אילת: בפעם הראשונה במהלך 1997 ובפעם השנייה בנובמבר 2011 היא נצפתה על ידי ג'יימס סמית, מדריך קבוצת צפרים מאנגליה, ובעקבות ביקורה נהרו לאילת צפרים רבים מרחבי הארץ שביקשו לצפות בה.
נער המלקות
נער מלקות היה, לכאורה, מין משרת בבתי המלוכה של אירופה שהיה סופג מלקות כעונש על מעשים שעשה נער מבית המלוכה. על פי החוקים של אותם הימים, אסור היה לפגוע פיזית בבני משפחת המלוכה, לכן נבחרה חלופת "נער המלקות", כדי לאפשר למחנכי הצעירים מבית המלוכה לבטא את מורת רוחם ממעשים מסוימים של אותם הצעירים ולהמחיש לצעירים שמעשיהם פסולים וגוררים עונש.
המשרה הייתה מבוקשת על ידי בני דלת העם שראו בה דרך לשפר את מעמדם החברתי-כלכלי.
עמוס הראל
עמוס הראל (נולד ב-1968) הוא הפרשן הצבאי של עיתון "הארץ".
ביוגרפיה
הראל החל את הקריירה העיתונאית שלו בגלי צה"ל שם היה כתב, עורך ומגיש בחובה ובקבע. בשנת 1992 החל לעבוד בעיתון "הארץ", תחילה כעורך חדשות בדסק הלילה ומאוחר יותר שימש כראש דסק הלילה במשך ארבע שנים. אף כי בשירותו הסדיר שירת בגלי צה"ל, בחר הראל לעשות את שירות המילואים שלו בגדוד חי"ר במילואים, כלוחם ומפקד כיתה. בשנת 1997 התמנה לתפקיד הכתב הצבאי של העיתון. בין השנים 1999 ל-2005 הגיש את התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
כתב שני ספרים ביחד עם אבי יששכרוף. הראשון, "המלחמה השביעית", על האינתיפאדה השנייה, היה לרב מכר, תורגם לצרפתית ולערבית, וזכה בפרס צ'צ'יק מטעם המכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב. ספרם השני, "קורי עכביש", יצא בשנת 2008 ועסק במלחמת לבנון השנייה. הספר תורגם לאנגלית ויצא בהוצאת Palgrave Macmillan, ואף הוא זכה בפרס צ'צ'יק. ב-2013 ראה אור ספרו "תדע כל אם עברייה", העוסק במסלול הכשרת הלוחם בצה"ל של העשור השני של המאה ה-21. לצורך כתיבת הספר התלווה הראל במשך כשנה לפלוגת מסלול בחטיבת הנח"ל.
נוסף על תפקידו ככתב הצבאי של "הארץ", כותב הראל גם בנושא מוזיקה שחורה.
בשנת 2015 הוענק לו פרס סוקולוב.
הראל הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בהוד השרון.
מסעוד בן שבת
רבי מסעוד בן יצחק בן שבת היה מקובל מראשי חכמי קזבלנקה ותרודנת, נפטר ד' בניסן ה'תשי"ט (1959) בשנת ה-96 לחייו.
נודע כמשורר נכבד, וכתב שירים רבים בעברית ובערבית יהודית.כיהן ברבנות בקהילות הכפריות של עמק הסוס (במיוחד באראזאן) עד אחרי מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן התיישב בקזבלנקה, ושימש בה שוחט ובודק עד לפטירתו בה׳ בניסן תשי״ט.
מחבר הספר "עונג שבת" דרשות על חמישה חומשי תורה - דרשות מענייני דיומא - עיסוקו בתחום הקבלה והנסתר. הספר חובר בשנת "יהי עליכם סתר"ה" (1905) והסתיים בשנת "בשוב ה' את שיב"ת ציון" (1952).
גלריית דגלי ארגנטינה
דגלי ארגנטינה:
דגלי פרובינציות
הערה: לפרובינציה קטמרקה אין דגל
ג'ון טושאק
ג'ון בנג'מין טושאק (, נולד ב-22 במרץ 1949 בקארדיף) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
ככדורגלן, החל טושאק את דרכו בגיל צעיר בקארדיף סיטי, ממנה עבר לליברפול. בשבע העונות של טושאק בליברפול זכה עמה להצלחה גדולה, עם זכיות בגביע אירופה לאלופות, גביע אופ"א ובשלוש אליפויות אנגליה, בין היתר. בנוסף, ייצג טושאק את וכבש במדיה 13 שערים בארבעים הופעות.
המעבר אל מעבר לקווים החל עבור טושאק בהצלחה גדולה, כאשר ככדורגלן/מאמן סוונסי סיטי רשם הישג מרשים של העפלת שלוש ליגות בארבע עונות. משם המשיך לקריירת אימון ביניבשתית, במהלכה אימן בין היתר בספרד (כולל עונת אליפות עם ריאל מדריד), פורטוגל, צרפת, איטליה, טורקיה ואזרבייג'ן, וכן את הנבחרות הלאומיות של ויילס ושל.
קריירת משחק
טושאק החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בגיל צעיר, כאשר חתם במדיה של קארדיף סיטי מליגת המשנה באנגליה כשהיה בן 16 בלבד. הוא היה לכדורגלן הצעיר בתולדות המועדון כאשר עלה מהספסל להופעת בכורה מול לייטון אוריינט ב-13 בנובמבר 1965, משחק בו כבש את שער הבכורה שלו בדרך לניצחון 3-1. שיאו החזיק מעמד 41 שנים, עד שנשבר על ידי ארון ראמזי ב-2007. את העונה סיים טושאק עם שישה שערי ליגה בשמונה הופעות. בעונה הבאה כבר השתלב יותר ברוטציה הקבוצתית, וכבש עשרה שערי ליגה ב-22 הופעות.
החל מעונת הפך טושאק לשחקן הרכב קבוע. במקביל להשתתפות בליגה האנגלית, השתתפה קארדיף עם טושאק במשחקי הגביע הוולשי, ובאותה עונה זכו טושאק וקבוצתו בתואר בדרך לשלוש זכיות רצופות. עם השיפור ביכולתו של טושאק החל גם שיפור ביכולתה של הקבוצה, שהפכה ממועמדת לירידה למועמדת לעלייה לליגה הבכירה. בעונת קבע טושאק שיא קריירה של 22 שערי ליגה ב-41 הופעות, סייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום החמישי, על סף ההעפלה לליגה הבכירה, ואף זכה לזימון ראשון לנבחרת.
טושאק השתלב היטב במדי קבוצתו החדשה, ואת העונה הראשונה שלו במועדון סיים עם חמישה שערים ב-21 הופעות. בסיום העונה הצטרף לקבוצה קווין קיגן, ששיתף פעולה בחוד עם טושאק. יחד יצרו השניים התקפה מוחצת עבור ליברפול. בעונת זכה טושאק בתארים הראשונים בקריירת המשחק שלו. טושאק תרם 13 שערים ב-22 הופעות לזכייתה של ליברפול באליפות אנגליה. במקביל, השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א באותה העונה, והעפילה למשחק הגמר מול בורוסיה מנשנגלדבך. המשחק הראשון באצטדיון אנפילד שוחק תחת גשם שוטף, והופסק בדקה ה-27. ההחלטה הייתה לדחות את המשחק ביום אחד. 27 הדקות ששוחקו לימדו את שאנקלי על חולשותיה של היריבה בהתמודדויות אוויריות, מה שגרם לו להעלות את טושאק בהרכב למשחק החוזר. ההחלטה השתלמה, כאשר כבר בתוך המחצית הראשונה בישל טושאק שני שערים לקיגן, שניהם באמצעות הראש. לארי לויד קבע את תוצאת המשחק, 3-0 בסיום. בגומלין בחוץ עלה טושאק בהרכב וראה את יופ היינקס כובש צמד שלא הספיק, בורוסיה ניצחה 2-0 אך הפסידה 3-2 בסיכום, וטושאק חגג עם קבוצתו זכייה בתואר אירופי, זכייה ראשונה למועדון בגביע אופ"א.
טושאק וליברפול הוסיפו לזכות בתארים, כאשר עונה לאחר מכן הניפו את גביע ה-FA בזכות ניצחון 3-0 על ניוקאסל יונייטד במשחק הגמר. טושאק פתח ושיחק לאורך כל המשחק, שהיה האחרון של שאנקלי כמאמן הקבוצה. בעונת 1975/1976, לאחר שתי עונות כסגנית האלופה ועם בוב פייזלי על הקווים, החזירה לעצמה ליברפול את תואר האליפות. טושאק רשם באותה העונה את שיא השערים שלו לעונה בליגה במדי ליברפול, כשתרם 16 שערים ב-35 הופעות ליגה בדרך לזכייה. כמו בזכייתו הראשונה בתואר, גם בעונה זו השלים טושאק זכייה עם קבוצתו בגביע אופ"א. ליברפול פגשה בגמר את קלאב ברוז', ואירחה את המשחק הראשון. טושאק עלה בהרכב למשחק זה, וראה את הבלגים של ארנסט האפל עולים ליתרון כפול כבר לאחר רבע שעה. טושאק הוחלף במחצית המשחק וראה את קבוצתו הופכת את התוצאה בתוך עשרים דקות בדרך לניצחון 3-2. בגומלין, שהסתיים בשוויון 1-1, פתח טושאק בהרכב והוחלף לאחר 62 דקות. במשחק הסתיים בשוויון 1-1, וליברפול (4-3 בסיכום) זכתה בגביע אופ"א בפעם השנייה בתולדותיה.
טושאק סיים את דרכו בליברפול זמן קצר לאחר פתיחת עונת. בסך הכול ערך טושאק 172 הופעות ליגה במדי ליברפול, בהן כבש 74 שערים.
נבחרת ויילס
טושאק החל את הקריירה הבינלאומית ב-26 במרץ 1969, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו העשרים, כשעלה להופעת בכורה במדי נבחרת ויילס תחת המאמן דייוויד בואן, במשחק ידידות מול, שהסתיים בשוויון 1-1. כשבועיים אחר כך, בהופעתו השנייה בנבחרת, כבש את שער הבכורה שלו במדיה כשהשווה זמנית מול בהפסד 2-1 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970.
טושאק רשם קריירת משחק בינלאומית בת קרוב ל-11 שנים, במהלכה לא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר משמעותי. הוא סיים את דרכו בנבחרת עם 13 שערים בארבעים הופעות.
פורטוגל והמעבר לספרד ונבחרת ויילס
התחנה המשמעותית והמוצלחת יותר של טושאק בקריירת האימון הייתה בספרד, אליה הגיע לראשונה לקראת עונת, אז מונה לתפקיד מאמן ריאל סוסיאדד. עונה אחר כך כבר רשם הפתעה גדולה וזכה בתואר ראשון בספרד כמאמן, גביע המלך הספרדי. סוסיאדד, שסיימה את העונה במקום השמיני, זכתה בתואר לאחר שגברה בפנדלים על אתלטיקו מדריד לאחר שוויון 2-2 בתום ההארכה. עונה אחר כך שוב הוביל את סוסיאדד להצלחה, כשקבוצתו סיימה כסגנית האלופה, מתחת לריאל מדריד, מה שזיכה אותו בפרס דון בלון למאמן העונה.
לקראת עונת החליף טושאק את לאו ביינהאקר והתמנה לתפקיד מאמן מועדון הפאר, ריאל מדריד. טושאק הוביל את ריאל לזכייה באליפות ספרד תוך שקבוצתו שוברת את שיא כיבוש השערים לעונה דאז, ומציבה אותו על 107 שערים. בזכות ההישג, זכה טושאק בפעם השנייה ברציפות בפרס דון בלון. עם זאת, בשאר המסגרות נחלה ריאל אכזבות, כאשר העפילה לגמר הגביע אך הפסידה 2-0 לברצלונה של יוהאן קרויף, ובגביע אירופה לאלופות הודחה כבר בסיבוב השני על ידי הזוכה בתואר בתום העונה, מילאן. טושאק פתח את העונה הבאה בריאל, אך הוחלף באלפרדו די סטפאנו כבר לאחר 11 מחזורים, לאחר הפסד חוץ, 2-1 מול ולנסיה, ולא שב לאמן עוד באותה העונה.
טושאק שב לקדנציה שנייה בסוסיאדד בעונת. הוא הוביל את הקבוצה למקום החמישי באותה העונה, ובשתי העונות הבאות, על אף ההתרחקות מהצמרת, הוביל טושאק את סוסיאדד למקום נוח במרכז הטבלה. טושאק פתח עונה רביעית לקדנציה בעונת עם ניצחון חוץ בליגה, אך אחריו הגיעו ארבעה הפסדים רצופים. סוסיאדד עצרה את המפולת עם ארבעה משחקים ללא הפסד, בהם ניצחון ושלוש תוצאות תיקו, אך מאז רשמה שני הפסדים נוספים, בהם ההפסד 3-2 לסלטה ויגו במחזור ה-11 שחרץ את גורלו של טושאק.
בהמשך אותה עונה התמנה לתפקיד מאמן נבחרת ויילס. טושאק, כדורגלן הנבחרת עם ארבעים הופעות בעברו, סיים את הקדנציה כעבור 41 ימים ומשחק אחד בלבד, בו נכנעה ויילס בבית 3-1 ל במשחק ידידות. בסיום המשחק, הודיע טושאק על התפטרותו המפתיעה.
טושאק שב לספרד, ולקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן דפורטיבו לה קורוניה, הקבוצה הספרדית השלישית בקריירת האימון שלו. כבר בתחילת דרכו הוביל את לה קורוניה לזכייה מרשימה בסופר קאפ הספרדי, לאחר ניצחון כפול (3-0 בבית, 2-1 בחוץ) על ריאל מדריד. עם זאת, התקשתה הקבוצה לשחזר את הישגי העונה הקודמת תחת ארסניו איגלסיאס (גביע וסגנות), והסתפקה במקום התשיעי בטבלה. טושאק פתח עונה נוספת עם הקבוצה, אך בפברואר 1997 פוטר מתפקידו לאחר שבעה מחזורי ליגה ללא ניצחון.
נדידה באירופה
לאחר 13 שנים בהן אימן בספרד (במקביל לקדנציה קצרה בנבחרת), התמנה טושאק לקראת עונת לתפקיד מאמן בשיקטש הטורקית. קבוצתו של טושאק כשלה בליגה הטורקית כשסיימה במקום השישי, המקום הנמוך ביותר שלה מזה 18 שנים. עם זאת, הצליחה הקבוצה לזכות בגביע הטורקי, עם ניצחון בפנדלים על גלאטסראיי. בשיקטש גברה על גלאטסראיי 2-1 גם בסופר קאפ הטורקי בפתיחת העונה הבאה, ורשמה שיפור בהופעותיה בליגה, אלא שבפברואר 1999 בחר טושאק לעזוב את הקבוצה כדי לשוב לקדנציה שנייה בריאל מדריד.
טושאק שב לקבוצת הפאר מספרד בעקבות פיטוריו של חוס הידינק. הוא פתח את הופעותיו בליגה עם הפסד 3-2 לריאל בטיס, ונכשל עם הקבוצה גם בליגת האלופות, שם הודחה קבוצתו בידי דינמו קייב. את העונה סיימה ריאל כסגנית האלופה וללא תואר נוסף תחת טושאק. לאחר שריאל פתחה את עונת תחת טושאק עם שלושה ניצחונות בלבד ב-11 מחזורי הפתיחה, מונה ויסנטה דל בוסקה לתפקיד המאמן על חשבונו של טושאק.
בשלהי שנת 2000 שימש טושאק לתקופה של כחודש וחצי כמאמן קבוצת סנט אטיין הצרפתית, בעונה שנחשבה לכישלון גדול עבור המועדון, שירד בסופו לליגת המשנה. על אף שאימן אותה ב-11 משחקי ליגה בלבד, השיגה הקבוצה חמישה ניצחונות במשחקים אלו מתוך שמונה בכל העונה כולה.
כשבועיים לאחר שעזב את סנט אטיין, חזר טושאק לקדנציה שלישית בריאל סוסיאדד. הוא היה למאמן השלישי והאחרון של הקבוצה באותה עונה, שהחלה תחת חבייר קלמנטה, והסתיימה במקום ה-13 בטבלה. טושאק פתח את עונת כמאמן הקבוצה, אך בשלהי העונה סיים את דרכו במועדון.
טושאק המשיך להחליף קבוצות בקצב גבוה, ובמהלך עונת אימן לתקופה קצרה את קטניה מהליגה השלישית באיטליה. במהלכה של עונת שב לספרד כמאמן ריאל מורסיה, אך לא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה והיא נשרה בתום העונה מהמקום האחרון לליגת המשנה.
קריירת אימון בינלאומית
בנובמבר 2004, ועל אף הקדנציה הראשונה והכושלת כעשר שנים קודם לכן, החליף טושאק את מארק יוז בתפקיד מאמן נבחרת ויילס. בתקופתו בנבחרת התקשתה ויילס במאבקים בטורנירי המוקדמות בהם השתתפה. היא סיימה חמישית בבית במוקדמות מונדיאל 2006, ובאותו המקום במוקדמות יורו 2008. ויילס של טושאק סיימה רביעית בבית במוקדמות מונדיאל 2010, אך כמו בטורנירים הקודמים, לא היוותה כלל איום על שני המקומות הראשונים בבית. טושאק סיים את דרכו בנבחרת בשלהי 2010, לאחר שש שנים בתפקיד, בעקבות ההפסד 1-0 ל במשחק הראשון של מוקדמות יורו 2012.
ב-7 באוגוסט 2011, לאחר קרוב לשנה מחוץ למגרשים, שב טושאק לאימון בינלאומי כשהתמנה לתפקיד מאמן. טושאק הוביל את הנבחרת בשמונה משחקים, מתוכם ארבעה משחקי ידידות וארבעה משחקים במוקדמות יורו 2012. את הניצחון היחיד שלו כמאמן מקדוניה השיג מול במסגרת המוקדמות. ב-13 באוגוסט 2012, שנה לאחר מינויו, פוטר מתפקידו בעקבות אי הסכמתו להעתיק את מגוריו למדינה.
אזרבייג'ן ומרוקו
ב-8 במרץ 2013, כתשע שנים לאחר שאימן קבוצה בפעם האחרונה, התמנה טושאק לתפקיד מאמן חזר לנצ'ראן מליגת העל האזרית. טושאק הגיע לקבוצה כשזו שיחקה בפלייאוף התחתון, וסיים עמה את העונה במקום השמיני. במקביל, העפיל עמה לגמר הגביע האזרי, שם הפסידה הקבוצה 5-3 בפנדלים לנפטצ'י באקו, שהשלימה דאבל.
עם פתיחת עונת, הוביל טושאק את קבוצתו לזכייה בסופר קאפ האזרי, עם ניצחון 2-1 על נפטצ'י באקו. בהמשך התקשה טושאק לייצב את הקבוצה, ובין היתר ספג עם קבוצתו תבוסת 8-0 למכבי חיפה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-22 בנובמבר 2013, שמונה חודשים וחצי לאחר מינויו, התפטר מתפקידו, לאחר שקבוצתו צברה 14 נקודות ב-14 משחקים, והתייצבה במקום השמיני.
ב-20 ביוני 2014 התמנה טושאק לתפקיד מאמן וידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון זכה טושאק עם וידאד באליפות מרוקו. עונה אחר כך סיימה וידאד כסגנית האלופה. ב-16 בספטמבר 2016, בעקבות הכישלון בחצי גמר ליגת האלופות האפריקאית לשנת 2016 והתבוסה 4-0 לקבוצה המצרית א-זמאלכ, פוטר טושאק מתפקידו.
ג'רזי ג'איינט
תרנגול ג'רזי ג'איינט (באנגלית: Jersey Giant) הוא גזע של תרנגול מבוית שנוצר במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית בשלהי המאה ה-19.
היסטוריה
הגזע נוצר על ידי ג'ון ותומס בלאק, במטרה להוות תחליף לתרנגול הודו ששימושו היה בעיקר בתעשיית הבשר. הגזע הוא תוצר של הכלאות של תרנגול ג'אווה שחור, לאנגשאן שחור וברהמה כהה.
מאפיינים פיזיים ומראה
גזע תרנגול הג'רזי ג'איינט הוא מבין התרנגולים הגדולים ביותר בעולם. משקל הנקבה הוא 4.5 ק"ג ואילו הזכר מגיע עד למשקל של 6 ק"ג. התרנגול נמצא במיקום שלושת הגדולים (תרנגולי הבית הגדולים בישראל),יחד עם הגזעים קוצ'ין, ברהמה. למרות גודלו המרשים, הכרבולת קטנה יחסית, אצל הנקבה כמעט ובלתי ניתן להבחין בה. אצל הזכר ניתן להבחין בכרבולת, וניתן לראות 5 זיזים כאשר 3 מהם בולטים. המקור שלו שחור כתום, ורגליו שחורות גם הן. התרנגול נמצא בצבע עיקרי אחד (שחור).
אמאדו דאנטה
אמאדו דאנטה (בצרפתית: Amadou Dante; נולד ב-7 באוקטובר 2000 במאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת שטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים
דאנטה החל את הקריירה המקצוענית שלו בהארטברג מהבונדסליגה האוסטרית, אליה הושאל משטורם גראץ. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי הארטברג, בהן הבקיע שער אחד.
לקראת עונת חזר דאנטה לשטורם גראץ והחל לשחק במדיה בבונדסליגה האוסטרית.
קריירה בינלאומית
ב-4 ביוני 2022 ערך דאנטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 0–4 על נבחרת הרפובליקה של קונו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
תוכנית ריינג'ר
תוכנית ריינג'ר (באנגלית: Ranger program) הייתה תוכנית בלתי מאוישת לחקר הירח שהופעלה על ידי נאס"א בשנות ה־60, שנועדה להשיג תמונות קרובות של פני הירח. התוכנית כללה 9 גשושיות, שמטרת ה־7 האחרונות (שתי הראשונות היו גשושיות ניסוי) הייתה להתרסק על פני הירח תוך צילומו. עם זאת, בכל הגשושיות הראשונות ששוגרו לירח נמצאו תקלות שונות שבגללן לא התאפשרה קבלת תמונות, זאת עד ריינג'ר 7, ששוגרה ב־1964, שהייתה לראשונה שהצליחה לשדר תמונות ראשונות של פני הירח, ולאחריה שוגרו עוד שתי משימות ריינג'ר מוצלחות.
התוכנית החלה ב־1959, והוצאה לפועל בשלושה שלבים. לכל שלב היו משימות שונות וטכנולוגיות משופרות יותר שהתפתחו עם הזמן. מתכנני משימות JPL תכננו שיגורים רבים מכל גרסה כדי להשיג את מרב הניסיון ההנדסי והמדעי ולהבטיח לפחות משימה אחת מוצלחת. סך כל התוכנית (ריינג'ר 1–9), כולל המחקר, הפיתוח והשיגור עלו כ־170 מיליון דולר.
מבנה הגשושית
לכל גשושית ריינג'ר היו שש מצלמות. המצלמות היו זהות אך עם הבדלים בזמן החשיפה, שדות ראייה, עדשות ושיעורי סריקה. מערכת המצלמות חולקה לשני ערוצים: P ו־F. כל ערוץ קיבל ספקי כוח, טיימרים ומשדרים נפרדים. לערוץ F היו שתי מצלמות: A ו־B. לערוץ P היו 4 מצלמות: P3 ,P2 ,P1, ו־P4. התצלום האחרון שנערך על ידי ערוץ F צולם בין 2.5 ל־5 שניות טרם ההתנגשות בירח, בגובה של כ־5 ק"מ, והתצלום האחרון של ערוץ P צולם בין 0.2 ל־0.4 שניות לפני ההתנגשות (גובה של כ־600 מטר). התמונות שסיפקו הגשושיות היו טובות הרבה יותר וברזולוציה גבוהה יותר מצילומים שצולמו מכדור־הארץ.
משימות בלוק 1
בלוק 1, שכלל שני שיגורים של ריינג'רים למסלול לווייני נמוך סביב כדור הארץ, בדק את טיל האטלס־אג'ינה ואת ציוד הגשושית, מבלי לנסות להגיע לירח.
משימות בלוק 2
בלוק 2 כלל שלוש גשושיות ששוגרו אל עבר הירח ב־1962. הריינג'רים מבלוק זה כללו מצלמות טלוויזיה, חיישני קרינה, וסייסמוגרף בקפסולה נפרדת שתוכננה להאט באמצעות רצועות עץ בלזה שציפו אותה במטרה לרכך את ההתרסקות. שלושת הריינג'רים מבלוק זה שוגרו בהצלחה על גבי טיל אטלס־אג'ינה B, אך כשלו כולם בהמשך משימותיהם. ריינג'ר 3 שוגרה בהצלחה ועקב טעות בניווט החטיאה את הירח לחלוטין ללא התרסקות. ריינג'ר 4 שוגרה בהצלחה והגיעה אל הירח, אך כל מערכותיה כשלו קודם לכן ולא נתקבלו ממנה תמונות. הקשר עם הקפסולה ששוחררה מגשושית זו אבד כשעברה לצד הירחי הנסתר. ריינג'ר 5 החטיאה את הירח ב־724 ק"מ וגורלה היה כשל ריינג'ר 3. כל גשושית בבלוק זה שקלה 331 ק"ג. אף מידע מדעי משמעותי לא הושג.
משימות בלוק 3
בלוק 3 כלל 4 שיגורים בשנים 1964–1965. גשושיות אלו צוידו במצלמות טלוויזיה שנועדו לצלם את פני הירח במהלך התקרבותן אליו. ככל שהתקרבו אל הירח צולמו פרטים קטנים יותר ויותר שלא ניתנו לצפייה מטלסקופים בכדור־הארץ.
הגשושית הראשונה מהבלוק, ריינג'ר 6, שוגר בהצלחה, אך מצלמותיו כשלו ולא נתקבלו תמונות.
שלוש הבאות, עם מצלמות טלוויזיה משופרות, השלימו את משימותיהן בהצלחה. ריינג'ר 7 צילמה את דרכה אל נקודת ההתנגשות שלה בים קוגניטום, הנמצא דרומית למכתש קופרניקוס, ושלחה 4,316 תצלומים אל מפעיליה. מהתמונות החדשות עלה כי המכתשים הם מראה דומיננטי ביותר על פני הירח, אף במקומות הנראים מישוריים לחלוטין, וכי בכל מכתש ישנם עוד מכתשים קטנים יותר וכן הלאה.
בחודש פברואר 1965, התרסקה ריינג'ר 8 בים השלווה, מקום בו נחתה אפולו 11 ארבע וחצי שנים לאחר מכן. היא צילמה 7,137 תמונות, שהשתרעו על שטח רחב יותר, וחיזקו את המסקנות שנלמדו מריינג'ר 7. כחודש לאחר מכן התרסקה ריינג'ר 9 לתוך מכתש אלפונסוס, ושלחה 5,814 תמונות. התמונות, שצולמו עת הייתה השמש בזווית נמוכה מאוד, הראו בבירור את מראות ה"מכתש בתוך מכתש".
יהודה עמיטל
הרב יהודה עמיטל (ג' בחשוון ה'תרפ"ה, 31 באוקטובר 1924 – כ"ז בתמוז ה'תש"ע, 9 ביולי 2010) היה ראש הישיבה המייסד של ישיבת הר עציון, הוגה דעות, מייסד מפלגת מימד ושר בממשלת ישראל העשרים ושש.
תולדות חייו
נולד בשם יהודה קליין ביום ג' בחשוון תרפ"ה (31 באוקטובר 1924) בעיר גרוסוורדיין שברומניה, ליקותיאל זאב ודבורה קליין. אביו היה מנהל החשבונות של הקהילה היהודית בעיר, ואמו ניהלה בית תמחוי שפעל בעיקר בימות החורף. סבו מצד אמו היה נכד הרב יהודה מודרן ועל שמו הוא נקרא. בנערותו למד בישיבה בעיר הולדתו שהוקמה על ידי הרב חיים יהודה לוי, נכד הרב משה שמואל גלזנר, שחזר ללמד בהונגריה לאחר שלמד בישיבת מיר שבליטא ורבי חיים עוזר גרודזנסקי המליץ לו לחזור ולהנחיל את שיטת הלימוד הליטאית בארץ מולדתו. אחד ממוריו של הרב עמיטל בישיבה היה הרב בער ברקוביץ (אביו של הרב פרופ' אליעזר ברקוביץ).
בשנת 1940 סופחה טרנסילבניה הצפונית בחזרה להונגריה. לאחר השתלטות הנאצים על המדינה נלקחו יהודים רבים למחנה עבודה בכפייה. הוא שהה במחנה כשמונה חודשים. המחנה שוחרר ביום שמחת תורה בשנת תש"ה (4 באוקטובר 1944), על ידי הצבא הסובייטי. הוא נסע לבוקרשט ומשם העפיל לארץ ישראל, שאליה הגיע בנר שני של חנוכה תש"ה (12 בנובמבר 1944). לאחר שהות קצרה במחנה המעצר בעתלית בא לירושלים.
בירושלים החל ללמוד בישיבת חברון. שמע שיחות אצל הרב יעקב משה חרל"פ, תלמידו של הראי"ה קוק. תקופה קצרה שירת בהגנה אחר כך עבר ללמוד בישיבת קלצק ששהתה אז בפרדס חנה, ושם גם התחתן עם מרים, בתו של ראש הישיבה רבי צבי יהודה מלצר. בהמשך הוסמך לרבנות על ידי סב אשתו הרב איסר זלמן מלצר. כאשר עברה ישיבת קלצק לרחובות, עקב מינויו של הרב צבי יהודה מלצר, לרב העיר, עבר גם הוא לרחובות. בשנות ה-60, עבר לירושלים.
יום אחרי הכרזת המדינה בה' באייר תש"ח 1948 התגייס לצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות במסגרת חטיבה 7 בקרבות בלטרון והגליל המערבי. את חוויותיו כחייל במלחמה סיכם במאמר בשם "לדרכו של החייל הדתי במלחמת הקוממיות". לאחר המלחמה התמנה לספרא דדיינא (מעין רשם) בבית הדין הרבני ברחובות, ובהמשך מונה לר"מ בישיבת הדרום שם לימד בין היתר את הרב צבי ישראל טאו (נשיא ישיבת הר המור) והיה שותף פעיל בהתפתחות מוסד זה. בזמן כהונתו בישיבת הדרום הגה את רעיון "ישיבות ההסדר", והשתתף בהקמתן.
ישיבת הר עציון
לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו ממנו הוגי רעיון ישיבת הר עציון שבגוש עציון, ובהם משה מושקוביץ, יואל בן נון וחנן פורת, לעמוד בראש הישיבה. לאחר שהסכים קמה הישיבה בכפר עציון, ולאחר שנתיים עברה לאלון שבות. לאחר הקמת הישיבה הזמין את הרב אהרן ליכטנשטיין להצטרף אליו בראשות הישיבה, והשניים שימשו יחד בראשות הישיבה עד לפרישתו מהתפקיד. בהנהגתם התאפיינה הישיבה בפתיחות חינוכית, שאיפשרה למגוון תפיסות הגותיות ופוליטיות לדור בכפיפה אחת. בין השאר תמך הרב עמיטל בהקמת מכללת יעקב הרצוג ליד הישיבה, ואיפשר לימוד תנ"ך בראייה ביקורתית - "תנ"ך בגובה העיניים" - הנחשב כבלתי ראוי בעיני חלק מהציבור הדתי ובעיני הציבור החרדי.
פעילות פוליטית
סמוך למלחמת לבנון הראשונה בתשמ"ב 1982, הוא טען שיש לעיתים עימות בין ערך קדושת חיי האדם לבין ערך קדושת הארץ, ובעימות זה יש להעדיף את קדושת חיי האדם. מאז נהג הרב עמיטל להביע עמדות בעד מסירת שטחים תמורת שלום; דעות שהציבו אותו בעמדת מיעוט בציבור הדתי. בשנת 1988 היה ממייסדי תנועת מימד, שאת רשימתה לכנסת הוביל, אך היא לא עברה את אחוז החסימה. בנובמבר 1995, לאחר רצח רבין, התמנה עמיטל לשר בלי תיק בממשלתו של שמעון פרס, מתוך מטרה לגשר על המתיחות שנוצרה בין דתיים לחילוניים. בדצמבר 1995, מונה לחבר בוועדת שרים לבחינת ההשלכות המשפטיות והאחרות של פסיקת בג"ץ בנושא הגיור; בינואר 1996 מונה על ידי הממשלה ליושב ראש ועדת היגוי עליונה ליחסי ישראל והתפוצות.
ב-1999 הצטרפה מימד לישראל אחת בראשות אהוד ברק; עמיטל היה שותף למהלך, אך בסופו של דבר פעילותו בתנועה פחתה עד שפסקה כליל. חתנו, הרב יהודה גלעד, היה חבר הכנסת מטעם מימד, עד שפרש בגלל המשך ההליכה עם מפלגת העבודה. בעיתונות התפרסם שגם הרב עמיטל התנגד להליכה משותפת זו. לקראת בחירות 2006, השתתף בכינוס בחירות של תנועת העבודה-מימ"ד לאחר הפסקה של כמה שנים בהן נמנע מעיסוק בנושאים פוליטיים ובמימד הודיעו כי הרב עמיטל עדיין חבר במפלגה.
השואה
הרב עמיטל סבר שהשואה הייתה אירוע שיש לראות את רישומו בכל היבט דתי בתר השואה. הוא התבטא ואמר שהשואה הייתה אירוע שחמור יותר מחורבן בית המקדש.
משל התינוק הבוכה
יסוד בסיסי בהגותו הוא סיפור "התינוק הבוכה". לדבריו של הרב עמיטל סיפור זה הוא העיקרון המכונן של הישיבה: העיקרון המובע בסיפור, על פי הרב עמיטל, הוא כי גם תלמידי ישיבות אשר מקדישים את כל עיתותיהם ללימוד תורה אינם רשאים להתעלם מצרכיו האנושיים של הזולת. לימוד תורה תוך כדי התעלמות מצרכי הזולת מצביע על פגם יסודי בלימוד עצמו.
אחריות אישית
יסוד חשוב נוסף מתבטא בשם ספרו "והארץ נתן לבני אדם". הוא מדגיש את המוסר הטבעי של האדם שצריך להדריך אותו בחייו. צריך להתנהג לפי המוסר הטבעי של האדם, כאשר התורה לא באה להחליף אותו, אלא להוסיף עליו רמה התנהגותית גבוהה יותר.
במקרים של התנגשות, סבר הרב עמיטל שיש להדגיש שני דברים: א. התורה שבעל פה מעדנת את הבנתנו הראשונית ומסייגת את הדינים המופיעים בתורה. ב. יש הבדל בין יכולתו של אלוהים לשלנו: מתוך החשיבות שהוא מייחס למוסר הטבעי, הוא קובע כי ישנם איסורים בסיסיים, שדווקא כיוון שהם יסודיים, לא נכתבו בתורה אלא הם קודמים לה - כגון אכילת בשר אדם שאף שאינם איסורים מן התורה שבכתב, אולי אף יגברו על איסורים כאלו במצבים מסוימים.
הרב עמיטל ראה חשיבות גדולה בעמידה טבעית מול הקב"ה ועשיית המצוות מזווית אישית, אם כי תוך מחויבות למסגרת ההלכתית המקובלת על כל פרטיה. מתוך עמדה זו, הרב עמיטל מדגיש את הצורך ביכולת החלטה עצמאית של האדם, כדי שיגיע למסקנותיו בעצמו ולא מתוך כניעה לדעת אחרים. הוא הביע את גאוותו על כך שבבית המדרש שגידל יכולים התלמידים לחלוק גם על ראש הישיבה.
ארץ ישראל
לאחר מלחמת יום הכיפורים פרסם ספר בשם "המעלות ממעמקים", ובו שיחות שהעביר בזמן המלחמה ולאחריה, אשר עסקו בהתמודדות עם משבר האמונה שהביאה עמה המלחמה. בספר זה ביטא הרב עמיטל עמדות שהיוו את יסוד התפיסה של גוש אמונים. בהמשך שינה את דעותיו, והתנגד לתפיסה המשיחית-גאולית של הרב צבי יהודה קוק ושל גוש אמונים, בטענה כי אין בכוחו של אדם לדעת מהן תוכניותיו של האל, אלא רק לקוות. שינוי זה הפתיע את ראשי גוש אמונים, אשר פנו אליו עם הקמת גוש אמונים בבקשה להיות הדמות הרבנית שמובילה את התנועה ונענו בשלילה חריפה.
הרב הדגיש כי פעמים רבות ישנה נטייה עיקשת להיצמד למדיניות והתנהגות פוגענית כלפי הזולת, כאשר הגיבוי למעשים נובע מן העובדה שהכל נעשה לשם שמיים. בכך שידר מסר כלפי עמדות קיצוניות בציבור הדתי לאומי.
הרב עמיטל סבר כי בסולם הערכים עם ישראל קודם לארץ ישראל, והתנגד למי שכינה אנשי "מחנה ארץ ישראל השלמה". לדעתו, גישתם עלולה לגרום מלחמות וכן גורמת חילול השם בכך שהיא מציגה את דרכם של הראי"ה ורבי יעקב משה חרל"פ כקיצונית.
חומרות הלכתיות
הרב עמיטל התנגד לכך שאדם יחמיר על עצמו חומרות שהן מעל לדרגתו האמיתית. הרב אמר שהמחמיר בדברים המותרים קיים חשש שיש בכך "כמו אפיקורסות", וכן קיים חשש של "מיחזי כיוהרא".
הרב סיפר שפעם שאל אותו תלמיד מדוע הוא אינו נוהג בחומרה מסוימת שעליה אמר המשנה ברורה שראוי לירא שמיים להחמיר. הרב השיב לו: "כשאתה קורא במשנה ברורה פנייה לירא שמיים אתה משוכנע שהכוונה אליך. לי אין יומרות כאלו". הרב גם סבר שאמנם ישנם מקרים בהם נאמר שירא שמיים ראוי שיחמיר, אך לא נאמר שהחומרה מביאה לידי יראת שמיים.
ספריו
ביבליוגרפיה של כתביו עד תשנ"ד התפרסמה בעלון שבות בוגרים ג', תשנ"ד, עמ' 103 - 110.
הקוסם
{{פירושונים|
ארתור האצ'ינס
ארתור האצ'ינס (אנגלית: Arthur Hutchins; 15 בספטמבר 1890–1948) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה
האצ'ינס נולד בעיירה בישופס ולת'אם שבהמפשייר, ובתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה שיחק עבור המועדון החובבני קרוידון קומון. בזמן המלחמה הוא השתתף כשחקן אורח בכ-100 משחקים של ארסנל, ולאחר חידוש המשחקים הרשמיים ב-1919 הוא חתם על חוזה קבוע במועדון, שקודם בחזרה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג. האצ'ינס ערך את הופעת הבכורה במשחק מול סנדרלנד ב-13 בספטמבר, והיה למגן השמאלי הקבוע במהלך עונת 1919/1920, לאחר שתפס את מקומו של פרנק ברדשו שעבר לעמדת החלוץ השני.
האצ'ינס המשיך להופיע בהרכב ארסנל בקביעות גם בעונת 1920/1921 ובעונת 1921/1922, והחמיץ רק שלושה וחמישה משחקי ליגה בהתאמה. אולם, הוא השתתף בעשרה משחקים בלבד בעונת 1922/1923, ולאחר מכן איבד את מקומו בהרכב לאנדי קנדי. הוא לא הצליח לזכות במקומו בהרכב בחזרה, וביולי 1923 עבר לצ'רלטון אתלטיק. הוא השתתף ב-108 משחקים במדי ארסנל, והבקיע שער אחד.
אריח
סוגים
סוגים נפוצים של אריחים:
המשביר המרכזי
המשביר המרכזי הוא גוף כלכלי של ההסתדרות הכללית שנועד לרכישה ואספקת ציוד בתחומי הקמעונאות, החקלאות והציוד הטכני וההנדסי לחברי אגודות צרכניות ומשקים חקלאיים (קיבוצים, מושבים שיתופיים ומשקים אחרים, בהם כפרי נוער, קואופרטיבים לבניין ותעשייה וכדומה) וזאת ברווח נמוך מאוד, על מנת לסייע למפעל ההתיישבות ולתמוך בפועלים.
הקמת המשביר
ראשיתו של המשביר המרכזי בקואפרטיב "המשביר" שהוקם בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה על רקע המצב הכלכלי הקשה בו היו נתונים המתיישבים היהודים בארץ ישראל. נציגי הפועלים בהסתדרות הציונית ובראשם ברל כצנלסון ומאיר רוטברג ביקשו להקים מוסד שירכוש בסיטונאות וימכור מצרכים למתיישבים ופועלים במחיר עלות וללא רווח. כמו כן מכרה קבוצת כנרת, ביזמת רוטברג, את עודפי הייצור שלה להסתדרות פועלי יהודה ברווח נמוך. השם "המשביר" (שנטבע על ידי ברל כצנלסון) היה בהשראת סיפורו של יוסף בתנ"ך אשר כונה: "המשביר לכל עם הארץ" כלומר מי שאגר מזון בשעת השפע וסיפק אותו לעם בשנות הבצורת.
ההון הראשוני להקמת המשביר הגיע משני גורמים: המשרד הארצישראלי, הזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית בארץ ישראל ומניות שנמכרו לחברי הקונגרס הציוני. מנהלו הראשון של המשביר היה מאיר רוטברג.
באותה עת עדיין לא הייתה קיימת ההסתדרות הכללית, אלא שלוש הסתדרויות פועלים נפרדות. הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל בעמק הירדן הקימה את המחסן הראשון של המשביר בדגניה א' ומיד לאחר מכן הוקמו עוד שני מחסנים בפתח תקווה (על ידי הסתדרות פועלי יהודה) ובחדרה (על ידי הסתדרות פועלי השומרון). בשומרון היה קיים כבר מחסן ומטבח פועלים עם רעיון דומה, בזכרון יעקב, וב-1917 התאחדו המחסנים לגוף אחד. המחסנים רכשו מוצרי יסוד (חיטה, קמח, סוכר, אורז וכדומה) ומכרו אותם במחירי העלות לפועלים המאוגדים בהסתדרויות.
הרחבת הפעילות
בשנת 1918 כיהנו בהנהלת המשביר אליעזר יפה ומשה ירקוני מיהודה, מאיר רוטברג, ישראל בלוך ויוסף ברץ מהגליל ודוד רמז וגולדברג מהשומרון. ביולי 1919, עם תום המצב הקשה בעקבות המלחמה, קראה הנהלת המשביר לאספה כללית למיסוד פעילות המשביר והתאמת מטרותיה אל המציאות החדשה. על דרכי ההצבעה בוועידה התקיים עימות בין נציגי הפועל הצעיר ואחדות העבודה. בוועידה שהתקיימה באוגוסט 1919 במרחביה נבחרו שבעה חברי הנהלה: יעקב אפטר, יצחק טבנקין, מאיר רוטברג, ישראל בלוך, משה ירקוני, יוסף רוטברג ודוד רמז, ומתוכם שלושה חברי ועד פועל: מאיר רוטברג, יוסף רוטברג ומשה ירקוני. לוועדת ביקורת נבחרו נטע גולדברג, אלימלך לוין ואליעזר שוחט.
בספטמבר 1920, בוועידת הקבוצות החקלאיות בטירה, נקבע בתקנון כי המשביר הוא "חברה קואופרטיבית להספקה ולמכירת התוצרת של העובדים העברים בארץ ישראל".
ב-1923 סייע המשביר להקמת "החברה השיתופית לעבודות ציבוריות", ממנה צמחה לימים חברת סולל בונה. באותה שנה, הקים ברל כצנלסון (שהחליף את רוטברג בהנהלת המשביר) את מערך השיווק הקולקטיבי של משק החלב ובעיבוד מוצרי חלב. בתום שנתיים גדלה כמות החלב ששווק באמצעות המשביר פי ארבעה ורווח היצרנים על פי-140%. וגם משקים שלא השתייכו להתיישבות העובדת כמקווה ישראל ובנימינה הצטרפו לשיווק דרך המשביר עד הקמת תנובה ב-1927 עסק המשביר בשיווק התוצרת החקלאית של היישובים ואף פתח חדרי אוכל לפועלים.
המשביר פעל מול גורמים רבים ושונים ממזכירויות של משקים וגרעיני התיישבות, דרך קבלנים בערים ועד פועלים בודדים במושבות. ריבוי הגורמים גרם לקושי רב בהתנהלות ולחוסר יעילות, כפילות אספקה מצד אחד וחוסרים מאידך.
ביקורת
בעיתונות הופיעו ביקורות שונות נגד הנהלת המשביר. היו שטענו שמחיריהם אינם זולים ממחירי השוק. אחרים התלוננו על רכישת תוצרות חוץ בעוד ניתן לקנות סחורה לא פחות טובה מיצרנים בארץ ישראל. חוגים דתיים התלוננו על שחנות המשביר מכרה חלב בשבת.
ולטר פרויס טען שהמשביר המרכזי, כחברת הספקה, צריך לפעול על פי שלושה עקרונות: חלוקת עודף לפי מידת הקנייה, מכירה במחיר השוק והימנעות ממתן אשראי. לטענתו, המשביר בשנת 1923 הפר את כל שלושת העקרונות ועל כן הוא כושל מבחינה כלכלית.
ארגון מחדש - המשביר המרכזי
הרחבת הפעילות של המשביר וטשטוש האבחנה בין תחומי פעילותו, יחד עם המשבר הכלכלי העולמי גרמו לסכנה של קריסה כלכלית וחייבו פעולות תיקון.
ב-1930 הוקמה חברה בשם המשביר המרכזי - חברה קואופרטיבית להספקה של העובדים העבריים בארץ ישראל בע"מ' . מטרת החברה הוגדרה כריכוז האספקה הסיטונאית למשקים החקלאיים ולקואופרטיבים על בסיס קיבוצי ולא אישי כאשר בערים ובמושבות הוקמו אגודות פועלים לצרכנות אשר זכו לאספקה סיטונאית ריכוזית אותה מכרו לפועלים המאוגדים.
כל משק, קואופרטיב או אגודת צרכנים רכש מניות של המשביר המרכזי ועל ידי כך הבטיח את חברותו בארגון ונציגות בוועד המנהל. הוועד התנהל באופן דמוקרטי לפי ייצוג שווה-זכויות של בעלי המניות.
ההון של המשביר היה שייך למעשה לחברת העובדים, ארגון הגג של ההסתדרות הכללית, לפיכך חברת העובדים שלטה כגוף ריכוזי ומפקח על הנהלת הארגון. על מנת לערוך שינוי יסודי בתקנון נדרשה הסכמת חברת העובדים ולחברת העובדים ניתנה זכות וטו באספה הכללית של 'המשביר המרכזי'.
במהלך השנים הוקמו חברות-בת של המשביר המרכזי ובהן 'המשביר המרכזי - מימון והשקעות בע"מ', 'מעבר בע"מ' - חברה לעמילות מכס, 'המשביר המרכזי - יבוא מספוא בע"מ'; 'הזרע' - חברה לגידול זרעים, 'אורז אשדוד', 'שיווק בטנים וכותנה בע"מ' ועוד.
יחד עם המשביר לצרכן נפתחו מפעלים רבים שנועדו לייצר תצרוכת מזון לחנויותיו שנכללו תחת חברת "המשביר תעשיות", שנמכרה ב-1973 לכור תעשיות.
מבנה ארגוני
המוסדות הנבחרים מורכבים מועידה, שציריה נבחרים על ידי המוסדות החברים בארגון (בעלי המניות) אשר בוחרת במועצה ובמועצת מנהלים, מועצת המנהלים היא זו שבוחרת בראשי האגפים ובמנכ"ל.
הניהול השוטף מתבצע על ידי הנהלה שכוללת מנכ"ל, ראשי האגפים ונציג של העובדים.
רוק תל אביב
"רוק תל אביב" הוא תקליט הסולו הראשון של הזמר והיוצר הישראלי מני בגר, אשר יצא במאי 1981 בחברת התקליטים "סי.בי.אס".
מני בגר, מי שהיה סולן להקת גן עדן, עזב את הלהקה, עבר לגור בתל אביב והוחתם על חוזה עם חברת סי בי אס. השיר הראשון שלו כסולן, "הלילה לבד", הוקלט ויצא כסינגל בהפקת יזהר אשדות כבר ב-1980, אבל נגנז והוקלט מחדש בגרסה אחרת עם המפיק ירוסלב יעקובוביץ' שנבחר לאלבום וגם הוסיף קטעי סקסופון. האלבום הוקלט גם בשפה העברית וגם בשפה האנגלית, מכיוון שחברת סי בי אס חשבה להפיץ אותו גם בחו"ל, אך בסופו של דבר ניסיון זה נכשל, והאלבום הופץ בארץ בלבד.
במאי 2021, האלבום יצא לראשונה על גבי תקליטור.
האלפבית הלטיני של גאי
האלפבית הלטיני של גאי אינו כולל את האותיות הלטיניות q,w,x,y. הוא מורכב מ-30 אותיות, המופיעות כאותיות גדולות וכן קטנות. הן מסמנות 25 עיצורים ו-5 תנועות. האלף בית הזה כולל 5 אותיות דיאקריטיות, הנושאות סימנים דיאקריטיים, č, ć, đ, š, ž ו 3 דיגרפים dž lj nj.
הקבלה בין האלפבית של גאי והאלפבית הקירילי הסרבי - ווקוביצה האותיות Q, X, Y, W אינן כלולות באלפבית, אולם, על אף הטהרנות הלשונית המסורתית הקרואטית, לעיתים קרובות ניתן למצוא אותן במילים ממקור זר:Queen, Bordeaux, New York בגרסתו המקורית האלפבית של גאי כלל את הדיגרף dj הוחלף מאוחר יותר ב- đ על ידי הבלשן הסרבי ג'ורו דניצ'יץ'.
לאותיות אין שמות והעיצורים נהגים כפי שהם כשנדרש איות מפורט או עם שוא נע קצר אחרים. אם נדרשת יותר בהירות הם מכונים לפי המנהג בגרמני: a, be, ce, če, će, de, dže, đe, e, ef, ge, ha, i, je, ka, el, elj, em, en, enj, o, pe, er, es, eš, te, u, ve, ze, že. במתמטיקה j מכונה "יוט" כמו בגרמנית. האותיות החסרות מכונות כדלקמן:q - קּו או קיוּ, w - דובלווה או דופלו וֶה (dublve או duplo ve), x מכונה "איקס" (iks), ו- y - מכונה "איפסילון" (ipsilon)
אמנם האותיות (š⟩, ⟨ž⟩, ⟨č⟩ ) ו (dž) מייצגות את הצלילים [ʂ], [ʐ], [tʂ] ו-[dʐ] אבל תכופות מתועתקות כ- /ʃ/, /ʒ/, /tʃ/ ו- /dʒ/.
המעמד הרשמי
ל"גאיצה" היה מעמד של כתיב רשמי בממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית העממית יוגוסלביה, ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית יוגוסלביה, ברפובליקה הסוציאליסטית יוגוסלביה או של סרביה ומונטנגרו. לעומת זאת החוקת סרביה משנת 2006 צוין שרק האלפבית הסרבי הקירילי הוא האלפבית הרשמי.
דיגרפים
הדיגרפים dž lj nj נחשבים לאותיות יחידות לכל דבר. במילונים מוקדש להם פרקים נפרדים.
מקורות
הקרואטים השתמשו בכתב הלטיני גם קודם לכן אבל כמה מהצלילים האופייניים לשפה לא סומנו באופן אחיד. לעיתים קרובות היו בשימוש גרסאות של האלפבית ההונגרי. הראשונים שהקדישו מאמצים לתאם את האלפבית הלטיני לשפה הקרואטית היו בשנת 1639 ריימונד ג'אמניץ.(Đamanjić), איגניאט ג'ורג'ביץ' ופאבאו ריטר ויטזוביץ'. ליודביט גאי עיצב את האלפבית הלטיני הקרואטי לפי הדגם הצ'כי ופחות - הפולני. הוא המציא את האותיות הדיגפים lj nj dž. בשנת 1830 הוא פרסם בבודה את הספר Kratka osnova horvatsko-slavenskog pravopisanja (קיצור היסודות של האורתוגרפיה הקרואטית - סלבונית) שהיה ספר האורתוגרפיה הקרואטית הראשון. גאי לקח דוגמה מפאבאו ריטר ויטזוביץ' ומהאלפבית הצ'כי, כשייצג כל צליל בשפה על ידי אות אחת מן האלפבית הלטיני. האלפבית שלו תאם את האלפבית הסרבי הקירילי שגרסת הסטנדרט שלו נקבעה על ברפורמה של ווק קרג'יץ' שנים אחדות לפני כן.
ג'ורו דאניצ'יץ' הציע בספרו -Rječnik hrvatskoga ili srpskoga jezika "המילון של השפה הקרואטית או השפה הסרבית", שפורסם בשנת 1880 שהדיגרפים של גאי ⟨dž⟩, ⟨dj⟩, ⟨lj⟩ ⟨nj⟩ יוחלפו על ידי אותיות יחידות:: ⟨ģ⟩, ⟨đ⟩, ⟨ļ⟩ ו- ⟨ń⟩. בסופו של דבר הגרסה החדשה של האלפבית מיסודו של גאי אימצה מתוך אלה רק את האות ⟨đ⟩ במקום dj.
האלפבית של גאי בשפה הסלובנית
משנות ה-1840 הלכו והשתמשו באלפבית של גאי גם בשפה הסלובנית. תחילה מחברים סלובנים, כמו סטאנקו וראז, שראו בסלובנית וריאנט של השפה הסרבו-קרואטית. גישה זו לא הייתה מקובלת על רוב הכותבים בסלובנית. ב-1845 חלה פריצת דרך כשהמנהיג השמרני הסלובני יאנז בלייוויס התחיל להשתמש באלפבית של גאי ("גאיצה") בעיתון שלו - Kmetijske in rokodelske novice (ידיעות בתחום החקלאות והמלאכות) שמשך קהל גדול של קוראים. בסביבות 1850 הפך האלפבית של גאי לאלפבית הרשמי של השפה הסלובנית. הוא החליף שיטות כתיב ששימשו את תושבי הארצות הסלובניות החל משנות ה-1830: זו של אדם בוחוריץ' - הקרויה "בוחוריצ'יצה" (bohoričica) ואלו שהוצעו על ידי פטאר דאינקו ("דאינצ'יצה" dajnčica) ועל ידי פרנץ שרפין מטלקו ("מטלצ'יצה" metelčica)
Slobodan Milošević, Zoran Đinđić. לעומת זאת שמות סלובנים המסתימים בצליל ץ' נכתבים בעזרת האות Zlatko Zahovič : č , Mile Ačimovič.
האלפבית של גאי והשפה המקדונית
הגרסה המקדונית של האלפבית הלטיני של גאי המשמשת ל"רומניזציה" של הכתיב המקדוני היא שונה במקצת מהגרסה הסרבו-קרואטית. אינה משתמשת ב אותיות ć ו- đ אלא בצורות ḱ ǵ. שאר האותיות הלטיניות תואמות את האותיות הקיריליות. המקדונית משתמשת גם באות dz שאינה קיימת במלאי הפונמי של הסרבו-קרואטית.
השוואה לאלפבית של השפות הסלאביות המערביות
גם בשפות הסלאביות המערביות האלפבית מבוסס על האלפבית הלטיני. באלף בית של גאי האותיות Š, Ž ו- Č הן כמו באלפבית של השפות צ'כית וסלובקית. Ć קיים באלפבית הפולני. כמו כן הדיגרף dž קיים גם בסלובקית ובפולנית כתוב dż. הצליל ח מסומן באלפבית של גאי על ידי האות H h, בעוד שבשפות הסלאביות המערביות משתמשים בצמד ch. האות l L מסמנת באלף בית של גאי את ה"ל" הקשה (לעומת Ł ''ł הפולניות) הצלילים הרכים לְי- ונְי- משתמשי בדיגרף הכולל את האות j, להבדיל מהשפות הסלאביות המערביות ומ"ווקוביצה", שבהן משתמשים בשתי אותיות נפרדות.
לקריאה נוספת
N. Stančić:''Grafija i ideologija: hrvatski narod, hrvatski jezik i hrvatska latinica Ljudevita Gaja 1830. i 1835. godine''
דריו פרייס
דריו פרייס (באנגלית: Dario Prais, נולד ב-27 ביולי 1963) הוא פרופסור חבר לפדיאטריה בפקולטה לרפואה ע״ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, מומחה למחלות ריאה בילדים, ומנהל המרכז ע"ש גראוב לסיסטיק פיברוזיס ומכון הריאות, במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
ביוגרפיה
פרייס נולד וגדל בבואנוס איירס, ארגנטינה. אמו, אווה (עקרת בית) ואביו יצחק-סיטו (סוחר טקסטיל) הם שניהם ילידי ארגנטינה, שהוריהם היגרו לארגנטינה מפולין. לפרייס שתי אחיות מבוגרות ממנו. מכיתה א' למד פרייס בבית ספר ציבורי ארגנטינאי, ובמקביל, בשעות אחה"צ, בבית ספר יהודי. בגיל הנעורים הצטרף לתנועת הנוער הציונית הבונים דרור כחניך וכמדריך, ובהמשך כיהן גם כמזכ"ל התנועה בארגנטינה.
בשנת 1981 הגיע לשנת לימודים ב"מכון למדריכי חוץ לארץ" בירושלים, ועם סיום הכשרתו שנמשכה כשנה, חזר לארגנטינה לפעילות, להדרכה ולהובלת תנועת הנוער הבונים דרור ברחבי ארגנטינה.
בשנת 1984 הגיע לישראל כעולה חדש, עם גרעין של חברי התנועה, והתיישב בקיבוץ נתיב הל"ה. הוא התגורר בקיבוץ כ-10 שנים, ולאחריהן עבר להתגורר בכפר סבא.
בשנים 1986–1993 למד בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1987–1990 (במקביל ללימודיו) שירת בצה"ל בחיל הרפואה וסיים את שירותו הצבאי בדרגת סרן. הוא ממשיך לשרת במילואים כמתנדב עד היום.
בשנים 1996–2001 התמחה ברפואת ילדים במחלקת ילדים ג' במרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנים 2004–2007 התמחה במחלות ריאה בילדים במכון ריאות, מרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנים 2010–2018 ניהל את השרות למחלות ראה כרוניות בילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים.
משנת 2018 ועד היום (2022ׂׂ) הוא מנהל את מכון הראות במרכז שניידר לרפואת ילדים.
בשנת 2011, השתלם בבית חולים לילדים ע״ש לוסיל פקרד בסטנפורד, קליפורניה, ארצות הברית.
מתחילת שנות ה-2000 מלמד פרייס במקביל בבית ספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הוא התחיל בדרגת "מדריך", התקדם ל"מרצה" ול"מרצה בכיר", ובשנת 2022 התמנה לפרופסור חבר קליני.
עבודתו כרופא
הוא חוקר את השפעת הפגות וזיהומים מסוג RSV על תחלואה נשימתית עתידית. עוסק במעקב פגים, הוביל ופרסם סדרת מאמרים מדעיים על מעקב ארוך טווח של ילדים שנולדו פגים תוך בדיקת תפקודי ראות בגיל בית ספר ובזמן התבגרות. פרייס משתתף בפורומים בינלאומיים כגון RSVnet ו-RSVgold, אשר חוקרים תחלואה בשל ברונכיולויטיס וטיפולים עתידיים כנגד RSV.
כמנהל מרכז גראוב לסיסטיק פיברוזיס, פרייס מומחה בטיפול במחלה ונוטל חלק פעיל במחקרים בינלאומיים בנושא פיתוח תרופות פורצות דרך לסיסטיק פיברוזיס. פרייס משמש כנציג וחבר הוועד המנהל של ה-clinical trial network של החברה האירופאית לסיסטיק פיברוזיס (European cystic fibrosis society) וחבר בוועדה המארגנת של כנס סיסטיק פיברוזיס השנתי האירופאי.
משפחתו
נשוי לפאולה (לבית וילהלם), מורה להיסטוריה, גאוגרפיה ואזרחות בחטיבת ביניים. אב לשלושה.
מתגורר בכפר סבא.
מאמרים מדעיים
פרייס פרסם עד היום יותר מ-50 מאמרים מדעיים. להלן מבחר מהם:
טולאגי
טולאגי (אנגלית: Tulagi) הוא אי קטן באיי שלמה השוכן דרומית לאיי נגלה. העיר הנושאת את שם האי שימשה בירת הפרוטקטורט הבריטי באיי שלמה מ-1896 עד 1942, וכיום היא בירת מחוז המרכז.
הבריטים בחרו באי כמקום מושבה של הבירה בשל הבידוד היחסי שלו וכחלופה בריאה יותר לאיים הגדולים ומוכי המחלות של איי שלמה.
מלחמת העולם השנייה
כוחות האימפריה היפנית כבשו את טולאגי ב-3 במאי 1942, מתוך כוונה להקים בסביבתו בסיס מטוסים ימיים. יום לאחר שנחתו היפנים באי תקפו מטוסים מנושאת המטוסים האמריקאית יורקטאון את הספינות שעגנו בנמל טולאגי, כהקדמה לקרב ים האלמוגים.
כוחות אמריקאים, בעיקר נחתי גדוד הפושטים הראשון, נחתו בטולאגי ב-7 באוגוסט וכבשו אותו כחלק מהתוכנית לכיבוש האי גוודלקנל הסמוך.
לאחר שנכבש על ידי כוחות נחתים וצי, שימש מעגן טולאגי מקום משכנן של סירות טורפדו, בהן PT-109, עליה פיקד ג'ון פיצג'רלד קנדי, לימים נשיא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
כיום מתבססת כלכלת טולאגי על דיג מסחרי.
חדשות הספנות
חדשות הספנות (אנגלית: The Shipping News) הוא רומן מאת הסופרת האמריקאית אני פרו. הספר, שיצא לאור ב-1993, זכה בפרס פוליצר וכן בפרס הספר הלאומי לאותה שנה, כמו גם בפרסים נוספים. הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, בכיכובם של קווין ספייסי וג'וליאן מור, אשר יצא לאקרנים בשנת 2001.
תקציר העלילה
הדמות המרכזית בסיפור הוא קויל, החי באפסטייט ניו יורק, ואשר כותב בעיתון. אביו היגר למקום מניופאונדלנד. לאחר ששני הוריו התאבדו, פטל, אשתו המתעללת והנואפת של קויל, עוזבת עם המאהב שלה בכוונה להגיע לפלורידה, ומנסה למכור את שתי בנותיהם - באני וסנשיין - לסוחרי מין. זמן קצר לאחר מכן, פטל והמאהב שלה נהרגים בתאונת דרכים; המשטרה מוצאת את הנערות, ומחזירה אותן לקויל. על אף התפנית החיובית הזאת, קויל חש שחייו קורסים. דודה שלו מצד אביו, אגניס האם, משכנעת אותו להתחיל מחדש במקום מורשתו, ניופאונדלנד, שהיא ארץ קרה וקשה.