cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קל"ע
יחידה היסטורית
יחידת מורות חיילות קל"ע החלה ראשיתה בשנת 1951, במסגרת חזונו של דוד בן-גוריון ל"ביעור הבערות". היו אלו שנותיה הראשונות של מדינת ישראל והמדינה התמודדה עם אתגרים גדולים ובינם קליטת עלייה מסיבית מאוד מהארצות השונות. בליל של שפות ללא ידיעת השפה העברית וחוסר באמצעים וכוחות הוראה. על כן התגייס צה"ל לסייע למדינה הצעירה לבסס עצמה בתחום ההשכלה, השפה והקליטה החברתית. כך עלה רעיונו של דוד בן-גוריון לסייע למשפחות החיילים (ברובם עולים חדשים) להיקלט בארץ, ללמוד את השפה העברית ולהרחיב השכלתם, ולצורך כך הוקמה יחידת המורות. היחידה החלה עם הקמת יחידה קטנה בדרום הארץ ומנתה קומץ חיילות, כולן בוגרות סמינרים שהתגייסו במיוחד למשימה זו, ובעצם מסלול קליטת עלייה הוא ההיסטורי ביחידה כולה.
מתחילת הדרך להשתלבות בתפקיד
למו"ח קל"ע צמודים אחראים מטעם הצבא, משרד החינוך ומטעם המכללה. בסוף השירות הלימודים במכללה נחשבים כשנה א' של הוראה. חיילות אלו זוכות לניסיון נוסף בהוראה, בהדרכה ובעבודה תובענית לאוכלוסייה מתקשה.
מורה חיילת במסלול קל"ע משתלבת בשעות הבוקר בבתי ספר יסודיים, בחטיבות ובתיכונים, עיקר פעילותן במתן תמיכה לימודית-חברתית לתלמידים העולים הזקוקים לה. כמו כן, בשעות אחר-הצהריים בשירות לקהילה ביישוב בו היא מתגוררת. המורה משתלבת אחר-הצהריים במסגרת פעילות בלתי פורמלית המשלבת ותיקים עולים במסגרות הפעילות ביישוב.
קולטים עלייה
מורות קל"ע מוצבות בבתי הספר שקלטו עולים בשנת שהותם הראשונה והשנייה בארץ, או בית ספר שמקיים במסגרתו כיתת אולפן וקלט, או בית ספר שקלט מעל 20% עולים שבין שנתיים לשבע שנים מאז עלייתם ארצה. ניתנת העדפה ליישובים חלשים בהם קיים ריכוז גבוה של אוכלוסיית מצוקה בדגש על פריפריה.
חיילות קל"ע עושות שירות ייחודי ואינן עובדות מול הקהילה האזרחית הרגילה, אלא מול אוכלוסייה שאינה שולטת בשפה העברית ויש לה בעיות בהסתגלות לארץ החדשה, למנהגים החדשים ולתרבות החדשה. הן תורמות למאמץ הלאומי לקליטת העולים מאירופה המזרחית, אפריקה ודרום אמריקה. במערכת החינוכית כיום ישנם כמאה אלף עולים ובנוסף כששת אלפים תלמידים בני העדה האתיופית, ילידי הארץ הלומדים בחינוך ממלכתי וזקוקים לסיוע על אף שאינם זכאים פורמלית לסיוע משרד החינוך.
מתנה משמיים (2003)
מתנה משמיים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דובר קוסאשווילי, שיצא לאקרנים בשנת 2003.
עלילה
העלילה עוקבת אחר חמישה קרובי משפחה, סבלים גרוזינים, אשר מתכננים לבצע שוד יהלומים, אך נתקלים בקשיים עקב חיכוכים ובעיקר יצריהם המיניים עם נשות המשפחה. מנהיג השוד, בחו (רמי הויברגר), בוגד בקביעות באשתו העקרה ננולי (אנלי הרפז) בטענה שהוא עושה זאת כדי להביא ילדים; אחיו, ואז'ה (יובל סגל), מאוהב במרגו (רונית יודקביץ'), אמה של ארוסתו, קטו (בקי גריפין), אותה הוא מאלץ להנשא לו כדי להתקרב אל מרגו; גיסם של השניים, אוטרי (ליאור אשכנזי), נשאר לבדו אחרי שאשתו, ציאלה (אורית שר) עוזבת אותו עם שתי בנותיהן אחרי שאוטרי מכה אותה, בעוד אבי המשפחה גאורגי (מוני מושונוב) צריך להתמודד עם בתו הקטנה מריתה (רותם זיסמן) שמאוהבת בבחור שאינו גרוזיני, וגם להשליט סדר במבצע ובמשפחה; פונצ'יקה (מנשה נוי) סובל מבעיות כספיות קשות בעקבות הימורים; וג'מאלי (דובר קוסאשווילי), אשר מאמין כי חלקו בשוד יגדל אם יביא לבחו כמה שיותר בחורות.
הסרט זכה להצלחה, תוך שבועיים צפו בו 60,000 איש בבתי הקלונוע, ולביקורות מעורבות. אופיו המיני הבוטה עורר מחלוקת בקרב חלק מהצופים והמפיצים. בשנת 2006 שודר לראשונה בטלוויזיה בערוץ 2, במסגרת נותנת החסות והמפיצה, הזכיינית "קשת", כשכמעט כל סצינות המין צונזרו או נחתכו מהסרט. עצם שידור הסרט במסגרת הזכיינית עורר תרעומת רבה. הסרט שודר במלוא אורכו בעיקר ברשת הלוויון YES.
קרישטוף רשובסקי
קרישטוף רשובסקי (נולד ב-27 במרץ 1997) הוא שחיין הונגרי, הוא אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) בשחייה במים פתוחים במשחה ל-5 ק"מ ואלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחים ל-5 ק"מ ול-25 ק"מ.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים רשובסקי במקום 35 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:29.36 דקות
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 סיים רשובסקי במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:52:01.7 שעות, במקום שביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:47.6 דקות במקום שביעי בתחרות הקבוצתית ולא הצליח לסיים את התחרות ל-25 ק"מ.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בלוך לומונד סקוטלנד באוגוסט 2018 זכה רשובסקי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 52:38.9 דקות, לפני אקסל ריימונד (52:41.7 דקות) ולוגן פונטן (52:44.4 דקות), שניהם מצרפת ובמשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:57.53.5 שעות, לפני קיריל בלייב מרוסיה (4:57:54.6 שעות) ומטאו פורלן מאיטליה (4:57:55.8 שעות). מדליית כסף, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:28.2 שעות, אחרי פרי וירטמן מהולנד (1:49:28.2 שעות) ולפני רוב מופלס מגרמניה (1:49:33.7 שעות).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה רשובסקי במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:22.1 דקות, לפני לוגן פונטן (53:32.2 דקות) ואריק הדלין מקנדה (53:32.4 דקות). נוסף לכך, האו סיים במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:47:59.5 שעות.
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה רשובסקי במדליית כסף במשחה מים פתוחים ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:48:59.0 שעות, אחרי פלוריאן ולברוק מגרמניה (1:48:33.7 שעות) ולפני גרגוריו פלטריניירי מאיטליה (1:49:01.1 שעות).
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה ביולי 2023 זכה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:59.0 שעות, אחרי פלוריאן ולברוק (1:50:40.3 שעות) ולפני אוליבר קלמט (1:51:00.8 שעות), שניהם מגרמניה.
מריוס
מריוס (בצרפתית: Marius) הוא סרט משנת 1931 בבימויו של אלכסנדר קורדה המבוסס על מחזה בשם זה. המחזה, מאת מרסל פניול, הוא חלק מטרילוגיה הכוללת גם את המחזות "סזאר" (אביו של מריוס) ו"פאני" (ארוסתו לשעבר)
ברנדס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרסי המוזיקה האמריקאית 2018
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-46 התקיים ב-8 באוקטובר 2018 בתיאטרון מיקרוסופט, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2018. קארדי בי ודרייק היו לאמנים עם מרבית המועמדויות בטקס (8), תוך שטיילור סוויפט וקמילה קביו היו לאמנית שזכו במרבית הפרסים בטקס (4). הראפר האמריקאי, XXXTentacion, זכה בפרס לאלבום הנשמה/R&B האהוב ביותר כארבעה חודשים אחרי מותו. אימו לקחה את הפרס בשמו.
לאחר הטקס, הוכרז כי נתוני הרייטינג שלו עמדו על כ-6.59 מיליון צופים בסך הכול.
יעקובוביץ
יעקובוביץ הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שפירושו "בן יעקב".
אוסטריאן איירליינס
אוסטריאן איירליינס, ולעיתים רק אוסטריאן (בגרמנית: Österreichische Luftverkehrs AG; באנגלית: Austrian Airlines) היא חברת התעופה הגדולה באוסטריה ונחשבת לחברת הדגל של המדינה. בעלת השליטה בחברה היא חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה. משרדיה ובסיסה הראשי של החברה נמצאים בנמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט.
החברה זכתה ב-2017 בתואר החברה הדייקנית ביותר.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-30 בספטמבר 1957, כתוצאה ממיזוגן של אייר אוסטריה ואוסטריאן איירווייז. טיסת הבכורה נערכה ב-1958 בין וינה ללונדון, וב-1969 השיקה החברה קו טיסה טראנס-אטלנטי בין וינה לניו יורק, אם כי בפועל השירות הופעל על ידי חברת סבנה הבלגית דרך בריסל.
במשך שנות השמונים התמקדה החברה בהפיכתו של שדה התעופה בווינה לגשר בין מזרח אירופה ומערבה, תוך שהיא מפעילה רשת קווים צפופה ליעדים מזרח אירופים רבים, אליהם מיעטו חברות מערביות לטוס. החברה ביססה את צי המטוסים שלה על מטוסים מדגמי DC-9 ועל דגמי ההמשך מסוג MD-80 ודומיו, דבר שלא אפשר לה לספק שירותים בקווים בין יבשתיים. רק בשנות התשעים שונתה מדיניות זו, החברה החלה ברכש מטוסים רחבי גוף ובעלי טווחי טיסה ארוכים, ובמקביל הרחיבה את מפת יעדיה מעבר לאירופה ולאגן הים התיכון.
בשנת 2006 נקלעה החברה לבעיות פיננסיות, מה שגרר בשנים לאחר מכן קיצוצים נרחבים בחברה ובעיקר בקווי התעופה הארוכים של החברה. משבר זה גרר את ממשלת אוסטריה לבצע הפרטה של החברה ובשנת 2009 קנתה חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה את מרביתה של החברה.
בשנת 2004 אוחדו מערכי הטיסות של אוסטריאן איירליינס ולאודה אייר, וכיום משמש שמה של האחרונה למותג גרידא. הבעיות הפיננסיות של החברה לא נפתרו בעקבות ההפרטה ובשנת 2012 עברו טיסות החברה להיות מופעלות על ידי חברת הבת טירולאן איירווייז. הסדר זה בוטל בשנת 2015 כשמערכי שתי החברות אוחדו.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2020:
פעילות החברה בישראל
נכון לשנת 2023, החברה מפעילה 18 טיסות שבועיות מתל אביב לווינה. כאשר בימים ראשון, שני חמישי ושישי היא מפעילה שלוש טיסות יומיות, ובימים שלישי רביעי ושבת 2 טיסות יומיות. הטיסות מבצעות במטוסים מדגם איירבוס A320 ו-A321.
עמק סקוקי
עמק סקוקי (באנגלית: Skoki Valley) הוא עמק בפארק הלאומי באנף, באלברטה, שבקנדה, בסמוך לעיירה לייק לואיז. בעמק שוכנים אגמים ומעברים רבים כמו אגם הידן, אגם פטרמיגן ומעבר דספשן. העמק פופולרי בקרב מטיילים, גולשים ומטפסים בזכות השלג הצח והנופים המדהימים. כדי להכיל גולשים בשנות השלושים של המאה הקודמת נבנו שם בקתת הסקי סקוקי ובקתת האפווי (Halfway) באמצעות בולי עץ על ידי סוחרים מקומיים. אגמי רד דיר (Red Deer; "הצבי האדום") המהווים את שפכי הנהר של נהר רד דיר ממוקמים בסמוך לעמק למרגלות הר סקוקי.
קריאה בכף הרגל
קריאה בכף הרגל, היא שיטה פסאודו-מדעית המתיימרת לגלות פרטים על אופיו או עתידו של אדם, על-פי התעמקות במאפייני כף רגלו. שיטה זו כוללת תצפית על מבנה כף הרגל - מהעקב ועד האצבעות, על העור (למשל מרקם, פגמים, פיגמנטציה) ועל ציפורני אצבעות כפות הרגליים, ופרשנות של תצפית זו אשר משקפת כביכול את רגשותיו של האדם או אופיו.
סוגי כפות רגליים
מאבחני כפות הרגליים המקבלים את תאוריית היכולת לקרוא בכף הרגל, בוחנים את כפות הרגליים בשלל צורותיהן, כאשר לשיטתם לכל שינוי בצורה ישנה משמעות. להלן כמה סוגים של כפות רגליים שונות, שמתפרשות על ידי המאבחנים באופנים שונים:
כת קריאת כף הרגל
"כת קריאת כף הרגל", "כת הקריאה" או "כת כף הרגל" הייתה תנועה דתית יפנית שנוסדה בשנת 1987, שמייסדה, הוגן פוקונאגה, טען שהוא גלגול של ישו הנוצרי ושל הבודהה, וניתנה לו סמכות אלוהית ויכולות על טבעיות לאבחן מחלות פיזיות על ידי התבוננות ולימוד בסוליות כפות רגליו של אדם. מקום מושבה של הכת, שמנתה כ-30,000 חסידים היה למרגלות הר פוג'י. במשך שנות פעילותו כמנהיג הכת הואשם פוקונאגה בשלל אישומים הכוללים הונאות וסחיטה, והתחייב על ידי בתי המשפט לשלם סכומי כסף גדולים, ואף נידון ל-12 שנות מאסר. פוקונאגה הודה במעשים המיוחסים לו, אולם יחד עם זאת, רבים עדיין מאמינים שקיימות בידו היכולות שייחס לעצמו.
ז'ואאו פריירה
ז'ואאו פדרו דה סילבה פריירה (בפורטוגזית: João Pedro da Silva Pereira; נולד ב-25 בפברואר 1984 בליסבון), הידוע בשם ז'ואאו פריירה, הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת המגן הימני.
פריירה שיחק בשתי הקבוצות מעיר הולדתו ליסבון, ספורטינג ובנפיקה ליסבון, וכן בקבוצות נוספות בפורטוגל, ספרד וגרמניה. כמו כן, שיחק פריירה עם נבחרת פורטוגל בטורנירי יורו 2012 ומונדיאל 2014.
קריירת משחק
פריירה, יליד העיר ליסבון, החל את הקריירה בקבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון, ולאחר מכן עלה ממחלקת הנוער לקבוצת המילואים של המועדון. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת, ורשם את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-17 באוגוסט 2003, במשחק מול בואבישטה שהסתיים בשוויון 0-0. את עונת הבכורה סיים פריירה עם 25 הופעות בליגת העל הפורטוגלית, רובן כקשר, ועם זכייה בתואר הגביע הפורטוגלי. בעונת זכה פריירה עם קבוצתו באליפות פורטוגל. הוא החל את העונה כשחקן הרכב, אך בהמשך הסתכסך עם המאמן רונאלד קומאן, מה שהוביל לספסולו ובהמשך גם להחזרתו לקבוצת המילואים. לאחר שפתח את העונה הבאה בקבוצה, איבד פריירה את מקומו בסגל והושאל במהלך העונה לז'יל ויסנטה, עימה ירד לליגת המשנה. לקראת עונת, השלימה ז'יל ויסנטה את רכישתו של פריירה, שסירב לחזור לבנפיקה, והוא שיחק במדיה עונה אחת בליגת המשנה, בה רשם 25 הופעות ליגה. במהלך העונה נקבע תפקודו של פריירה כמגן ימני.
לקראת עונת, חתם פריירה בספורטינג בראגה מהליגה הבכירה. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות וחצי כשחקן הרכב קבוע וחשוב במערך הקבוצה, והפגין יכולת משכנעת. ב-22 בדצמבר 2009 נרכש תמורת סכום של כשלושה מיליון אירו לספורטינג ליסבון, היריבה העירונית של קבוצת נעוריו. בשתי עונות וחצי במדי ספורטינג היה פריירה שחקן הרכב קבוע, שנע על אגף ימין בין תפקידי המגן והקשר.
לקראת עונת, עזב פריירה לראשונה את פורטוגל ועבר לולנסיה מהליגה הספרדית. סכום ההעברה הוערך בכ-3.6 מיליון אירו, בחוזה לשלוש עונות. ב-19 באוגוסט 2012 ערך פריירה את הופעת הליגה הראשונה שלו, כששיחק 90 דקות בשוויון 1-1 מול ריאל מדריד בחוץ. במשך שתי העונות הראשונות בקבוצה תפקד פריירה כשחקן הרכב קבוע, תחת ארבעה מאמנים שונים. הגעתו של נונו אספיריטו סאנטו לתפקיד המאמן לקראת עונת סימנה את נקודת המפנה של פריירה לקבוצה. בעקבות רצון המועדון למכור אותו לפני תום חוזהו בסיום העונה, והתנגדותו לקבל הצעות מקבוצות אחרות, הוא הפך למחליף השני בלבד בעמדת המגן, ולא זכה לדקות משחק החל מפתיחת העונה באף מסגרת. בינואר 2015 החליט פריירה לעזוב את הקבוצה, ועבר להנובר 96 מהבונדסליגה, בחוזה עד תום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בפברואר 2015, כשעלה במחצית השנייה בהפסדה של הנובר 1–2 להמבורג בחוץ. פריירה שיחק חמישה משחקי ליגה בהנובר, ושוחרר בסיום העונה.
ב-13 ביולי 2015 חזר פריירה רשמית לספורטינג ליסבון, בה שיחק בעבר במשך שתי עונות וחצי, בחוזה לשנתיים. הוא פתח את העונה כמגן הימני הבכיר של הקבוצה, וזכה עימה בתואר הסופר קאפ הפורטוגלי לאחר ניצחון 0–1 על בנפיקה.
בדצמבר 2016, לאחר עונה וחצי במדי ספורטינג, עזב פריירה את הקבוצה ועבר לשחק במדיה של טרבזונספור מהליגה הטורקית.
נבחרת פורטוגל
פריירה החל את הקריירה הבינלאומית עם הגיעו של פאולו בנטו לתפקיד המאמן. השניים רשמו את הופעת הבכורה שלהם ב-8 באוקטובר 2010, במסגרת מוקדמות יורו 2012 בניצחון 1–3 על. פריירה עלה בהרכב באותו משחק, ושמר על מקומו בניצחון 1–3 מול ארבעה ימים אחר כך.
לאחר שהבטיחה את העפלתה, פריירה זומן על ידי בנטו לסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. פריירה פתח ושיחק לכל אורך חמשת משחקיה של פורטוגל בטורניר, בו הצליחה להעפיל משלב הבתים עם ניצחונות על דנמרק ועל, והפסד בודד ל. ברבע הגמר, הדיחו פריירה ופורטוגל את עם ניצחון 0–1, ונעצרו רק בחצי הגמר, עם הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין ל, לאחר שוויון 0-0 בסיום ההארכה.
פריירה זומן על ידי בנטו לסגל פורטוגל למונדיאל 2014 בברזיל. הוא פתח בהרכב במשחק הראשון של פורטוגל בטורניר מול גרמניה, ובדקה ה-11 הכשיל את מריו גצה ברחבה, ספג כרטיס צהוב וגרם לפנדל לגרמניה, אותו כבש תומאס מולר. בסיום, הובסה פורטוגל 0–4. פריירה פתח בהרכב פורטוגל גם בשני משחקיה הנותרים בשלב הבתים, 2-2 מול, וניצחון 1–2 על שלא הספיק לפורטוגל כדי להעפיל לשמינית הגמר.
גשר מרגיט
גשר מרגיט (בהונגרית: Margit híd) הוא גשר על הדנובה במרכז בודפשט, המחבר את בודה, פשט והאי מרגיט. לגשר שתי "זרועות" הנפגשות במרכזו בזווית של 165 מעלות, מנקודת המפגש נמתח כבש ירידה אל האי. הגשר הוקם בין 1872 ל-1876 לפי תכנונו של האדריכל ארנסט גוין (Ernest Goüin). כבש הירידה לאי הושלם ב-1900. אורכו הכולל של הגשר הוא 637.5 מטרים ורוחבו 25 מטרים. הגשר משמש לתנועת מכוניות, חשמליות (במרכזו, לפני הירידה לאי קיימת תחנת חשמלית), הולכי רגל ורוכבי אופניים. הגשר מהווה חלק מ"השדרה הגדולה" (Nagykörút), הטבעת השנייה בהיקפה ביחס למרכז העיר, שממשיכה מפשט לבודה על גבי הגשר ונקראת בה "שדרות מרגיט".
עמודי התמך של הגשר בצד פשט נפגעו מפיצוץ ב-4 בנובמבר 1944. בינואר 1945 פוצץ, ככל גשרי הדנובה בבודפשט, על ידי צבא גרמניה הנאצית הנסוג. הגשר שוקם בין 1946 ל-1948. ב-2011 הסתיימו עבודות שיקום ושיפוץ כוללות של הגשר, אשר משחזרות את מבנהו ועיטוריו המקוריים.
בתרבות
הגשר הפך עם פתיחתו למוקד להתאבדויות בקפיצה ממנו לדנובה. עקב כך חיבר המשורר יאנוש אראן בלדה לקופצים מן הגשר.
איזמבארד קינגדום ברונל
איזמבארד קינגדום ברונל (באנגלית: Isambard Kingdom Brunel; 9 באפריל 1806 – 15 בספטמבר 1859) היה מהנדס בריטי, חבר החברה המלכותית. מוכר בזכות הקמת מסילת הרכבת גרייט וסטרן בין בריסטול ללונדון, סדרת אוניות קיטור מפורסמות וכן מספר רב של גשרים חשובים.
אף על פי שהפרויקטים של ברונל לא היו תמיד מוצלחים, לעיתים קרובות הם כללו פתרונות חדשניים לבעיות הנדסיות עתיקות. במהלך הקריירה הקצרה שלו הצליח ברונל לרשום לזכותו פריצות דרך הנדסיות רבות, בהן ניתן למנות את עזרתו בבניית המנהרה הראשונה מתחת לנהר, וכן פיתוח האוניה הראשונה המונעת בעזרת מדחף שנועדה לשיט באוקיינוסים, ושבזמן בנייתה הייתה גם האוניה הגדולה בעולם.
ברונל סבל במשך שנים מבעיות בריאות שנבעו ממחלת הכליות שלו, לפני שנכנע לשבץ מוחי בגיל 53. נאמר על ברונל שהוא עישן כמעט 40 סיגרים ביום והסתפק בארבע שעות שינה בלילה.
נעוריו ותחילת דרכו
ברונל נולד בפורטסמות', אנגליה, ב-9 באפריל 1806. אביו היה המהנדס סר מרק איזמבארד ברונל, ואמו סופיה קינגדום. באותה התקופה עבד אביו בפורטסמות' על מכונה לייצור לבנים.
בגיל 14 נשלח לצרפת על מנת ללמוד בבית הספר התיכון "הנרי ה-4" (בצרפתית: "Lycée Henri-IV") שבפריז, ולאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטת קן בנורמנדי. לראשונה זכה ברונל לחשיבות מסוימת כשהתמנה, בגיל 20, לעוזר מהנדס ראשי בפרויקט הגדול ביותר של אביו, מנהרת התמזה.
בתור מנהרה גדולה ראשונה מתחת לנהר, מנהרת התמזה הצליחה היכן שחפירות אחרות נכשלו בעיקר בעקבות המצאתו המתוחכמת של מרק ברונל, מגן החפירה. המגן המונע באופן ידני היה אביהם הקדום של מכונות חפירת המנהרות (באנגלית: Tunnel boring machine או TBM) המודרניות. המכונה יצרה עטיפת מגן מסביב לחופרים וכך הגנה עליהם מהתמוטטות. רוב המנהרות המודרניות נחפרות כיום באותה השיטה, ביניהן גם מנהרת התעלה בין אנגליה לצרפת.
ברונל ייסד את משרד התכנון שלו ברחוב דיוק בלונדון, וחי עם משפחתו בחדרים שמעל למשרד.
מנהרת נהר התמזה
ברונל עבד קרוב לשנתיים בתכנון ובניית המנהרה שמתחת לנהר התמזה שבלונדון, ביחד עם חופרי המנהרה שהשתמשו במגן החפירה שהמציא אביו, מרק ברונל.
אביו של ברונל היה המהנדס הראשי של הפרויקט, והמימון הגיע מ"חברת המנהרה של התמזה" (Thames Tunnel Company). הרכב קרקעית הנהר במקום החפירה היה רווי מים, ואף על פי שהתנאים הקיצוניים הוכיחו את הגאוניות שבהמצאתו של מרק ברונל, העבודה הייתה קשה ומסוכנת. פעמים רבות המנהרה עמדה בפני התמוטטות בגלל חוסר היציבות של קרקעית הנהר, ואף על פי כן, ההנהלה הרשתה לצופים לרדת ולראות את מהלך החפירה.
העובדים סבלו רבות בזמן בניית המנהרה מכיוון שבאותה תקופה התנקזו לנהר התמזה כל שפכי העיר לונדון והמנהרה התמלאה לעיתים קרובות בצחנה עזה ובמים מזוהמים. שני מקרים קשים של הצפה עצרו את העבודות לתקופות ארוכות, גרמו למותם של עובדים אחדים ופצעו באופן קשה את ברונל הצעיר. ההצפה השנייה, שהתרחשה בשנת 1828, גרמה למותם של שני הכורים הבכירים ביותר, וברונל עצמו ניצל ממוות אך בקושי. פריצת מים פתאומית לתוך המנהרה השליכה את ברונל מהמשטח עליו עמד, גרמה לו לאיבוד ההכרה, וסחפה אותו לצדה השני של המנהרה. עם העלייה במפלס המים, ברונל נישא בזרם המים במעלה מדרגות, שם נאסף על ידי עוזרו רגעים מספר לפני שמפלס המים התחיל לרדת. ברונל סבל מפציעות קשות בעקבות התקרית הזו, ועד מותו לא הצליח להחלים באופן מלא מפציעותיו. בעקבות מקרה ההצפה, העבודות לבניית המנהרה הופסקו למשך מספר שנים.
עם זאת, לבסוף הושלמה בניית המנהרה, והיא עדיין נמצאת בשימוש על ידי הרכבת התחתית של לונדון.
הבניין שהכיל את המשאבות ששמרו על המנהרה יבשה ניצל מהרס בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי מתנדבים והפך ל-"מבנה לשימור". כיום הבניין מאכלס את מוזיאון ברונל.
גשרים
גשר הרכבת "מיידנהד" (Maidenhead), שנבנה בשנת 1838 מעל נהר התמזה, נשאר עד היום הגשר השטוח והרחב ביותר שנבנה מלבנים, וקווים ראשיים של רכבות ממשיכים לעבור עליו. הגשר בנוי משתי קשתות לבנים, כשמפתח כל קשת ברוחב של 39 מטר, וגובהה של כל קשת לא יותר מ-7 מטר. רוחבו של הגשר מספיק לארבע מסילות רכבות.
גשר "רויאל אלברט" תוכנן בשנת 1855 ל"חברת הרכבות קורנוול" אחרי שהתכנון המקורי של ברונל, שכלל מעבורת על פני שפך נהר התאמאר, נדחה על ידי הפרלמנט הבריטי. הגשר מורכב משני מקטעים ראשיים באורך של 139 מטר כל אחד, 30 מטר מעל פני הנהר בעת גאות אביב ממוצעת, וכן מ-17 מקטעי גישה קצרים הרבה יותר.
הגשר נפתח על ידי הנסיך אלברט סאקסה-קובורג-גותה, בעלה של ויקטוריה, ב-2 במאי 1859, שנת מותו של ברונל.
לאחר שאושרה הבנייה, שלח ברונל מכתב לגיסו, הפולטיקאי בנג'מין הייוס (Benjamin Hawes), ובו כתב:
ברונל לא זכה לראות את הגשר בנוי. לאחר מותו בשנת 1859 עמיתיו מהמכון להנדסה אזרחית הרגישו שהגשר הוא מפעל הנצחה ראוי לעבודותיו, ולכן התחילו בגיוס כספים להשלמתו של הגשר. בשנת 1862 התחילה העבודה שוב, ובשנת 1864 נפתח הגשר לתנועה, חמש שנים לאחר מותו של ברונל.
מסילת הרכבת המערבית הגדולה
בשנת 1833, עוד לפני שהושלמה מנהרת התמזה, ברונל מונה למהנדס הראשי של מסילת הרכבת המערבית הגדולה (Great Western Railway), מסילה שהייתה אחת מפלאיה של בריטניה הוויקטוריאנית, ונסללה בין לונדון לבריסטול.
חברת המסילה המערבית הגדולה נוסדה בפגישה בבריסטול בשנת 1833, וההחלטה על יסודה נתקבלה כחוק בפרלמנט הבריטי בשנת 1835. לאחר שברונל מונה למהנדס הראשי של החברה, הוא החליט שתי החלטות שנויות במחלוקת. ההחלטה הראשונה הייתה להשתמש במסילה ברוחב של 2,140 מילימטר, מכיוון שברונל האמין שמסילה רחבה יותר תאפשר נסיעה טובה יותר במהירויות גבוהות. ההחלטה השנייה הייתה לסלול את המסילה צפונית למרלבורו דאונס (Marlborough Downs), אזור ללא ערים משמעותיות, שהיה באזור חיבור פוטנציאלי אל אוקספורד וגלוסטר.
החלטתו של ברונל להשתמש במסילת רכבת בעלת רוחב גדול בין הפסים הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שכמעט כל מסילות הרכבת האחרות בבריטניה עד אז השתמש ברוחב הסטנדרטי של 1,435 מילימטר. ברונל קבע שהרוחב הסטנדרטי הוא לא יותר מאשר העברה של רוחב שהיה בשימוש במסילות ברזל שנמצאו במכרות, ושעליהן עבד ג'ורג' סטיבנסון לפני שבנה את מסילת הרכבת הציבורית הראשונה.
ברונל ביצע חישובים מתמטיים וכן סדרת מבדקים, ומצא שהרוחב הרחב של 2140 מילימטר הוא הרוחב האופטימלי כדי להעניק לנוסעים נסיעה יציבה ונוחה, וזאת בנוסף לאפשרות לבנות קרונות וקטרים רחבים יותר שיאפשרו העלאה של מטען רב יותר לכל רכבת. ברונל ערך סקר קרקע לכל המסלול שבין לונדון לבריסטול בעצמו.
הקבוצה הראשונה של הקטרים שאותם הזמין ברונל בשביל מסילת הרכבת ועל פי המפרט המיוחד שלו, לא הייתה משביעת רצון, פרט לסדרה בודדת של קטרים שנועדו להסעת נוסעים. בעקבות זאת מונה דניאל גוץ' (Daniel Gooch) בן ה-20 בתור המפקח על הקטרים. ברונל וגוץ' החליטו לבנות את הקטרים בעצמם ומיקמו את מפעל הקטרים שלהם בסוינדון (Swindon), מקום בו העלייה ההדרגתית מלונדון הופכת לירידה די תלולה לכיוון עמק האייבון.
לאחר מותו של ברונל, התקבלה ההחלטה על כך שכל מסילות הרכבת בבריטניה יעברו לרוחב סטנדרטי. ולכן למרות הטענות שהועלו על ידי חברת המסילה המערבית הגדולה שהרוחב שלהם טוב יותר, הוחלט לבסוף להמשיך ולהשתמש ברוחב של סטיבנסון, בעיקר מכיוון שהיו מסילות רבות יותר בבריטניה ברוחב זה. עד מאי 1892, המועד שבו בוטל הרוחב הרחב של המסילות, מסילת גרייט וסטרן כבר נסללה מחדש ברוחב דואלי (על אותם האדנים היו גם מסילות ברוחב סטנדרטי וגם מסילות ברוחב רחב), ולכן המעבר היה פשוט יחסית וללא בעיות מיוחדות.
"המסילה האטמוספירית" של ברונל
המצאה מעניינת נוספת של ברונל, שבסופו של דבר לא נחלה הצלחה, הייתה "מסילת הרכבת האטמוספירית". מסילת הרכבת בה השתמש ברונל בהמצאתו הייתה שלוחה של גרייט וסטרן, מאקסטר דרומה לכיוון פלימות'. במקום להשתמש בקטרים, הרכבות הונעו בעזרת מערכת צינורות שנוצר בהם ואקום בעזרת תחנות שאיבה קרקעיות.
הקטע בין אקסטר לניוטון (Newton) נבנה עם המערכת, ומשאבות הוואקום בעלות ארובות מרובעות מיוחדות מוקמו במרווחים של שני מייל זו מזו, והרכבות נעו על הקטע במהירות ממוצעת של 30 קמ"ש. צינורות בקוטר של 381 מילימטר הונחו בקטעי המסילה שהיו ממוקמים במישור, וצינורות בקוטר 559 מילימטר היו מיועדים לשיפועים תלולים יותר.
הטכנולוגיה הייתה זקוקה לדשים מעור על מנת לאטום את צינורות הוואקום. העור היה צריך להישאר גמיש ולכן נעשה שימוש בחלב-נרות, אבל חלב הנרות משך חולדות. התוצאה הייתה מאכזבת - הדשים נאכלו, והשימוש במערכת הוואקום נמשך פחות משנה, החל מ-1847 (שירות נסיוני החל בספטמבר, שירות מלא התחיל בפברואר 1848) עד ל-10 בספטמבר 1848.
הדוחות הכספיים משנת 1848 מציינים שמחיר ההפעלה של המערכת עמד על שלושה שילינג ופני אחד לכל מייל, וזאת לעומת שילינג אחד וארבע פני לכל מייל בהפעלה של קטר קיטור רגיל. מספר תחנות שאיבה עדיין עומדות על תלן, ומהוות מזכרת למסילה האטמוספירית ולניסיונותיהם וחידושיהם של הממציאים והמהנדסים בני התקופה הוויקטוריאנית.
קטע מצינור הוואקום, ללא הדשים מעור, משומר במוזיאון "מרכז הרכבות של דידקוט" (Didcot Railway Centre).
ספנות טראנס-אטלנטית
עוד בטרם נפתחה מסילת גרייט וסטרן לשימוש הציבור עבר ברונל לפרויקט נוסף: ספנות טרנס-אטלנטית. הוא השתמש ביוקרה לה זכה במימוש הפרויקטים הקודמים שלו כדי לשכנע את הנהלת מסילת גרייט וסטרן להשקיע ולבנות את אוניית הקיטור "גרייט וסטרן" (SS Great Western), שבזמנה הייתה אוניית הקיטור הגדולה ביותר בעולם.
"הגרייט וסטרן" הייתה באורך של 72 מטר, נבנתה מעץ והונעה בעזרת מפרשים וגלגל משוטים. היא הפליגה לראשונה בשנת 1837. המסע הראשון של האוניה מאנגליה לניו יורק לקח 15 יום בלבד. בסך הכל, האונייה שימשה עד שנת 1846 כאוניית נוסעים, ולאחר מכן כנושאת חיילים במהלך מלחמת קרים.
"בריטניה הגדולה" (SS Great Britain), הייתה האוניה הבאה שאותה תכנן ברונל לחברת הספנות "גרייט וסטרן". היא נבנתה בשנת 1843 במבדוק מיוחד שתוכנן לשם כך. אורך האוניה היה יותר מ-98 מטר, והיא הייתה האוניה הראשונה שהגוף שלה בנוי כולו מברזל. הנעת האוניה התבססה על מדחף, והיא נבנתה על מנת לחצות את האוקיינוס האטלנטי.
בהשענו על ההישגים הללו, ברונל פנה לבנות את אונייתו השלישית ב-1852, שאמורה הייתה להיות גדולה הרבה יותר משתי האוניות הקודמות, ותוכננה למסעות ארוכים להודו ולאוסטרליה. ה"גרייט איסטרן" (SS Great Eastern), שנקראה במקור "לִוְיָתָן", נמצאה בחזית הטכנולוגיה של זמנה. אורכה היה יותר מ-210 מטר, היא צוידה בריהוט ובמתקנים המפוארים ביותר ויכלה לשאת יותר מ-4,000 נוסעים. היא הייתה מיועדת לשוט מלונדון לסידני וחזרה ללא צורך בהטענת פחם בדרך, וזאת מכיוון שהמהנדסים באותה תקופה היו משוכנעים שבאוסטרליה אין כלל מרבצי פחם. ה"גרייט איסטרן" הייתה האונייה הגדולה ביותר שנבנתה עד סוף המאה ה-19. כמו רבים מהפרויקטים השאפתניים של ברונל, עלות הבנייה עברה במהרה את התקציב, לוח הזמנים לבנייתה התארך מאוד, וזאת נוכח בעיות טכניות רבות מספור.
האוניה הוצגה בתור פיל לבן, אם כי ניתן לומר שבמקרה הזה כישלונו של ברונל נבע מבעיות תזמון וכלכלה - האוניה הקדימה את זמנה בעשרות שנים. החזון והחדשנות ההנדסית שאפינו את עבודתו של ברונל הפכו את האפשרות לבנות אונייה גדולה, מונעת מדחף, העשויה כולה ממתכת, למציאות מעשית. אך לנוכח התנאים הכלכליים והתעשייתיים בתקופתו, בנייתה של אונייה בגודל ובמאפיינים הללו הייתה בלתי כדאית עד תחילת המאה ה-20.
ה"גרייט איסטרן" נבנתה במספנת נאפייר (Napier Yard) בלונדון, שהייתה בבעלותו של ג'ון סקוט ראסל (John Scott Russell). לאחר שתי הפלגות ניסוי שנערכו ב-1859, הפלגת הבכורה של האוניה מסאות'המפטון לניו יורק נקבעה ל-17 ביוני 1860.
למרות שנכשלה בתפקידה המקורי בתור ספינת נוסעים, בסופו של דבר נמצא לה תפקיד בתור מניחת כבלים תת-ימיים. בזכות ה"גרייט איסטרן" הונח הכבל הטראנס-אטלנטי הראשון, ולראשונה היה בין אמריקה לאירופה חיבור תקשורתי.
מחלתו ומותו
ברונל נפגע משבץ ב-1859, מעט לפני הפלגת הבכורה של ה"גרייט איסטרן" לניו יורק. הוא מת עשרה ימים מאוחר יותר בגיל 53 ונקבר, כמו אביו, בבית הקברות "קנסאל גרין" (Kensal Green Cemetery) שבלונדון.
הוא השאיר אחריו את אשתו, מארי, ואת בנו, הנרי מארק ברונל. בין המבנים השונים אותם תכנן ברונל הייתה גם "אחוזת ברונל" שנבנתה בדבון. ברונל תכנן לעבור לאחוזה לאחר פרישתו מהעבודה, אולם לרוע מזלו, הוא מעולם לא ראה את האחוזה הגמורה.
מורשתו
אנדרטאות רבות קיימות לזכרו של ברונל. פסלים שלו מוצבים בכניסות של תחנות רכבת שונות בכל רחבי אנגליה. מוט הדגל של ה"גרייט איסטרן" נמצא בכניסה למועדון הכדורגל ליברפול.
מקומות בני-זמננו נושאים את שמו של ברונל, ביניהם ניתן לציין את אוניברסיטת ברונל שנמצאת בלונדון, וכן מספר רחובות בעיר אקסטר. רחוב ובית ספר בעיר הולדתו פורטסמות' קרויים על שמו, יחד עם הפאב הגדול ביותר בעיר.
רוב הגשרים שתכנן ובנה ברונל עדיין נמצאים בשימוש. מנהרת התמזה משמשת כחלק מהרכבת התחתית של לונדון, ומוזיאון ברונל מנציח את יצירותיהם וחייהם של מארק ואיזמבארד ברונל ונמצא בבית המשאבה שתכנן ברונל בשביל התעלה.
רבים מהשרטוטים והרישומים המקוריים של ברונל נמצאים היום באוניברסיטת בריסטול.
ברונל הגיע למקום השני ברשימת 100 הבריטים הגדולים (BBC) שפורסמה בשנת 2002.
בשנת 2006, המטבעה המלכותית הבריטית הוציאה מטבע בשווי של שני פאונד לזכרו. המטבעה הוציאה את המטבע לכבוד חגיגות 200 השנה ליום הולדתו של ברונל שנחגגו בעיר בריסטול ב-8 באפריל 2006.
פסגות סמית'
פסגות סמית' (באנגלית: Smith Peaks) הן קבוצת פסגות ברכס דייוויד, בהרי פארמנס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
הפסגות ניצבות בסמוך מדרום להר הורדן.
גילוי ומיפוי הפסגות
הפסגות מופו על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן, בין השנים 1936–1937.
הפסגות מופו בשנית על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בין השנים 1957–1960.
מקור השם
הפסגות נקראות על שמו של פרדריק אפלטון סמית' (Frederick Appleton Smith) שהיה מכונאי דיזל בתחנת מוסון בשנת 1957.
The Vamps
The Vamps היא להקת פופ רוק בריטית, והחברים בה הם: בראד סימפסון (סולן, גיטרה, פסנתר), ג'יימס מקווי (גיטריסט ראשי, שירה) קונור בול (גיטרת בס, שירה) וטריסטן אוונס (תופים, שירה).
ב-14 באפריל 2014 יצא אלבום הבכורה שלהם, "Meet the Vamps". ב-2015 יצא אלבומם השני "Wake up". ב-2017 יצא אלבומם השלישי "Night & Day".
ב-2018 יצא אלבום הEP שלהם "missing you" ובו נמצאים 4 שירים. באוקטובר 2020 יצא האלבום האחרון שלהם "cherry blossom" והטור מתחיל בספטמבר הקרוב.
ללהקה ערוץ יוטיוב אליו מועלים קאברים (גרסאות כיסוי) לשירים וכן שירים מקוריים בערוץ ה־VEVO שלהם: "Can We Dance" שיצא ב-29 בספטמבר 2013 וזכה במקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ו-"Wild Heart" שיצא לאור ב-18 בינואר, והגיע למקום השלישי בו. הסינגל השלישי שלהם "Last Night" יצא לאור ב-7 באפריל 2014, לאחר הקליפ הרשמי הועלה כבר ב-26 בפברואר 2014. ב-27 במאי 2014 הועלה שירם 'Somebody To You' שבוצע יחד עם הזמרת דמי לובאטו לערוץ היוטיוב של The Vamps. ב-10 ביוני 2014 יצא גם הקליפ לשיר זה. בנוסף לאלו גם הסינגל "(Oh Cecilia (Breaking My Heart" והשיר "Hurricane" שנכתב עבור הסרט "Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Day" מבית דיסני, בשנת 2018 שיתפו פעולה עם הדיג'יי סיגלה בשיר "We Don't Care".
דיסקוגרפיה
{{טורים
מיני אלבומים
}}
הורייזון אייר
הורייזון אייר (באנגלית: Horizon Air) היא חברת תעופה אזורית אמריקאית שבסיסה בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית. הורייזון אייר משרתת 52 ערים בארצות הברית ובקנדה והיא החברה האזורית השמינית בגודלה בארצות הברית. הורייזון אייר היא חלק מקבוצת אלסקה איירליינס והיא מבצעת את כלל טיסותיה בשמה של חברת האם.
כיום עובדים בחברה כ-4,000 עובדים. היא מפעילה טיסות ממדינת וושניגטון לאריזונה, קליפורניה, איידהו, מונטנה, נבדה ואורגון בארצות הברית, לפרובינציות אלברטה ובריטיש קולומביה בקנדה ולעיר לורטו שבמדינת באחה קליפורניה, מקסיקו.
תולדות החברה
החברה הוקמה בשנת 1981. בשנתה הראשונה הצי שלה כלל שלושה מטוסי Fairchild Hiller FH-227 בלבד. זמן קצר לאחר היווסדה החברה נקלעה לקשיים כלכלים והייתה על סף סגירה אך למרות זאת בשנת 1982 היא רכשה את 'אייר אורגון' שהייתה במצב דומה. הסיבה הייתה כדי להגביר את מספר הטיסות, ערים ומטוסים. שנה לאחר מכן היא רכשה גם את 'טראנסווסטרן איירליינס'. בשנת 1985 החברה חתמה עם על חוזה רכישת מטוסים חדשים מדה הבילנד, מטוסי דאש 8. בקיץ באותה שנה חתמה 'הורייזון אייר' על שותפות קוד עם אמריקן איירליינס, מה שגרם לחברת אלסקה איירליינס להתעניין בה ולבסוף בשנת 1987 לרכוש אותה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
Power (שיר של קניה וסט)
Power (גם "POWER") הוא שיר של זמר ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, שיצא בתור הסינגל הראשון מתוך אלבום הסטודיו החמישי שלו, My Beautiful Dark Twisted Fantasy. בשיר מופיעים קולות נוספים וקטע של זמר מוזיקת הנשמה, דוולה. בשיר ישנו סמפול של הלהקה קינג קרימזון מתוך שירה, 21st Century Schizoid Man, סמפול מתוך השיר Afromerica של להקת הפאנק Continent Number 6, ומהשיר It's Your Thing של להקת הפאנק Cold Grits. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע שיר הראפ ליחיד הטוב ביותר" בטקס גראמי ה-53, אך הפסיד לשירו של הראפר אמינם, Not Afraid.
השיר קיבל כמה תארים במדינות שונות, ביניהם תואר הזהב בגרמניה.
רקע
Power הוקלט בהוואי, וסט אמר כי השיר כולל אלמנטים משני סינגלים קודמים שלו, Amazing ו-Jesus Walks. השיר היה אמור להשתחרר כהורדה דיגיטלית בתחילת חודש יוני 2010, אך מסיבה לא ידועה הוא נדחה. ב-28 במאי גרסה לא גמורה של הסינגל הראשון מתוך האלבום הודלפה לאינטרנט. Power שוחרר ב-iTunes ב-30 ביוני 2010 להורדה דיגיטלית, אך עם עטיפה שונה שנוצרה גם היא על ידי הצייר ג'ורג' קונדו שצייר את עטיפת הסינגל העכשווית. קונדו צייר גם את העטיפה לאלבומו של וסט, My Beautiful Dark Twisted Fantasy, ואת העטיפה האלטרנטיבית לסינגל השני של וסט מתוך האלבום, Runaway. השיר מכר בשבוע הראשון לצאתו מעל ל-6,000 הורדות דיגיטליות חוקיות בבריטניה כשהגיע למקום ה-36 במצעד המכירות במדינה. בארצות הברית הסינגל הופיע בבכורה שלו במקום ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100, כך גם במצעד "שירי הראפ" של הבילבורד. לשיר יצא רמיקס רשמי באוגוסט 2010 שהופק על ידי סוויז ביטז ומתארח בו הראפר ג'יי זי, עם קולות רקע של סוויז ביטז. השיר קיבל לרוב ביקורות חיוביות, והמבקר ג'ון דולן ממגזין הרולינג סטון אמר כי הוא "הסינגל הטוב ביותר של וסט מאז Stronger".
אלבקרקי
אלבקרקי (באנגלית: Albuquerque) היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. העיר היא מושב מחוז ברנליאו והיא שוכנת במרכז המדינה, על גדות נהר ריו גראנדה וממערב לרכס הרי סנדיה. נכון לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה 562,559 תושבים, והיא העיר ה-32 בגודלה בארצות הברית. ביולי 2008 מנתה האוכלוסייה במטרופולין העיר 845,913 תושבים. כמחצית מאוכלוסיית ניו מקסיקו מתגוררת באזורה של אלבקרקי.
היסטוריה
סביבת העיר הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים במשך מאות שנים לפני הגעת האירופאים. העיר נוסדה בשנת 1706 על ידי מתיישבים ספרדיים. היא נבנתה על-פי הדפוס הספרדי המסורתי: כיכר ראשית המוקפת בבניינים ממשלתיים המוקפים בבתי מגורים וכנסייה. במהלך השנים עברה הכיכר המרכזית שיפוצים וכיום היא משמשת מוזיאון לשימור מורשת העיר. העיר בתחילה הייתה כפר חקלאי שבסביבתו מבצר צבאי. בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית, בפברואר 1862, העיר נכבשה על ידי צבא הקונפדרציה והתקיימו בסביבתה כמה קרבות.
התפתחותה של העיר החלה בשנת 1889 עם בנייתה של מסילת סנטה פה, מסילת רכבת בין החוף המערבי לחוף המזרחי של ארצות הברית ועם הקמתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.
אקלים
אלבקרקי נמצאת באזור אקלים צחיח למחצה קר. הפרשי הטמפרטורה בעיר בין היום ללילה קיצוניים מאוד לעיתים ויכולים להשתנות מן הקצה אל הקצה.
האקלים של אלבקרקי חם, בהיר ויבש עם ממוצע של 3,415 שעות שמש בשנה. 278 ימים בשנה הם ימי שמש. הקיץ מאופיין בלחות גבוהה עם ממוצע של 38 מעלות חום, ובחודשים יוני-יולי הן גם יכולות לטפס אל מעבר ל-38.
בחורף, החודשים דצמבר וינואר הם החודשים הקרים ביותר ובהם יש עננות מורחבת ובלילות הטמפרטורות יורדות גם אל מתחת לאפס, אולם נדיר שהעננות נמשכת יותר מיומיים שלושה. בעיר ממוצע של 10 ס"מ שלג בשנה והיא חווה כמה אירועי שלג מצטברים מדי שנה בעיקר ליד ההרים בצפון מזרח העיר.
ב-2006 בסוף חודש דצמבר חוותה העיר סערה חורפית קשה כאשר באזורים מסוימים בעיר ירדו סביב ה-27 ס"מ שלג. בסוף פברואר 2015 הצטברו 30 ס"מ שלג אירוע הנחשב לנדיר ביותר בעיר.
דמוגרפיה
בשנת 2015 הוערכה אוכלוסיית העיר בכ-559,000 נפש.
היהדות היא הקבוצה השנייה הדתית שאינה נצרות בעיר ואחריה האסלאם. קהילת אלברט הוא בית כנסת של הקהילה הרפורמית הוותיקה בעיר, הוא הוקם ב-1897.
פוליטיקה וממשל
העיר מנוהלת על ידי מועצת העיר המורכבת מתשעה נציגים הנבחרים בתשעה מחוזות אחת ל-4 שנים, כאשר כל שנתיים ישנן בחירות בהן בוחרים 4-5 מחברי המועצה. ראש המועצה גם הוא נבחר אחת ל-4 שנים. הבחירות למועצת העיר ולראשה אינן מפלגתיות. חלק מרכזי מאחריותו של ראש המועצה הוא הגשת הצעת תקציב עד ה-1 באפריל בכל שנה, כאשר המועצה מחויבת לעבוד על ההצעה בחודשיים שלאחר מכן. המועצה היא הרשות המחוקקת של העיר, והיא נפגשת פעמיים בחודש. ראש העיר יכול להטיל וטו על החלטת מועצה, כאשר רוב של שני שלישים מחברי המועצה יכול לבטל את הוטו.
טלוויזיה
בעיר אלבקרקי צולמו מספר סדרות טלוויזיה, משום שמדינת ניו מקסיקו הציעה תמריצים לתעשיית הטלוויזיה והקולנוע. בין הסדרות שצולמו בעיר: "שומרת סוד", "שובר שורות" וכן סדרת הספין אוף שלה "סמוך על סול". עסקים רבים בעיר פיתחו תלות כלכלית בהפקת הסדרה "שובר שורות" במשך שבע שנות ההסרטה שלה, ומשזו הסתיימה בשנת 2013, עלה חשש לפשיטת רגל של עסקים אלה. עם זאת, לאחר הצלחתה של הסדרה קמה בעיר תעשיית מוצרים נלווים לסדרה, כגון סיורים מודרכים בין אתרי הצילום ששימשו אותה.
שונות
בחודש אוקטובר מדי שנה, מארחת העיר פסטיבל בינלאומי לכדורים פורחים.
שביתת הנהגים (1931)
שביתת הנהגים ב-1931 מהווה דוגמה להתגבשות דפוסי השליטה הפוליטית בכלכלת היישוב, עם השפעות ברורות על דפוסים דומים שהתפתחו מאוחר יותר במדינת ישראל.
ב-3 בנובמבר 1931 פרצה שביתה של נהגי משאיות ואוטובוסים יהודים וערבים נגד ממשל המנדט הבריטי בתביעה לבטל מיסים שהוטלו עליהם. השביתה היוותה את המקרה היחיד בו חברות תחבורה ונהגים יהודים וערבים התארגנו ביחד בשל אינטרס כלכלי משותף - אינטרס זה עשוי היה להוביל לשיתוף פעולה רחב יותר נגד הבריטים בהנהגת אותה בורגנות עירונית שנדחקה לפינה. את השביתה הובילו שרגא גורן וחסן אלדג'ני.
הארגון המשותף שהכריז על השביתה כלל חברות בעלות צי של כלי רכב, בעיקר בבעלות של ערבים שעסקו בתחבורה ציבורית ובתיירות; קואופרטיבים של יהודים שעסקו בתחבורה ציבורית; ובעלים פרטיים של משאיות או אוטובוסים, ערבים כיהודים. בימי השביתה עצמה הצטרפו גם בעלי המכוניות הפרטיות, שהיוו כרבע מסך כל כלי הרכב בארץ.
השאיפות להטלת המיסים והמכסים, שהביאו לפרוץ השביתה, נבעו מהגירעון של הבריטים שפעלו לפיתוח תשתית תעבורתית, בין היתר באמצעות הנחת מסילות ברזל לרכבות. אולם רוב הציבור העדיף להשתמש בשירותי הסעה של אוטובוסים ומשאיות, שהיו זולים יותר. בתגובה הכבידה ממשלת בריטניה את המיסים והמכסים, אולם ההכבדה לא תאמה את המדיניות שננקטה במדינות השכנות, אשר נשלטו על ידי ממשלת המנדט, לכן עוררה התנגדות הולכת וגדלה. הראשונים שהתארגנו בתביעות לממשלה הבריטית היו בעלי החברות הערביות, אולם כשצעדיהם נכשלו הם הבינו שיש לארגן לשביתה גם את המפעילים הבודדים ואת הקואופרטיבים, יהודים וערבים. את המגמה הזאת ניסתה תנועת העבודה הציונית למנוע, באמצעות שליטה פוליטית בכלכלה ועידוד פוליטי של הפרדה כלכלית. בסופו של דבר, הייתה זו ההנהגה הציונית שהביאה את הבריטים לוותר על כוונותיהם, כדי למנוע פריצתה של שביתת מסחר כללית.
תמר אלאור
תמר אלאור (נולדה ב-1955) היא פרופסור לאנתרופולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אנטולי בליי
אנטולי אלכסנדרוביץ' בליי (ברוסית: Анато́лий Алекса́ндрович Бе́лый; נולד ב-1 באוגוסט 1972 בעיירה ברסלב שבמחוז ויניצה, באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי-רוסי יהודי.
תמר אלאור
ביוגרפיה
אלאור נולדה בתל אביב, ליונה (אופטובסקי-דאום) ודוד פריימן. גדלה בעבר הירקון המזרחי של העיר ומתגוררת שם גם כיום. את לימודיה התיכוניים עשתה ב"תיכון חדש" בעיר. למדה באוניברסיטת תל אביב לשני התארים הראשונים וכתבה את עבודת הדוקטור שלה באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' דפנה יזרעאלי ופרופ' חיים חזן.
אנטולי בליי
ביוגרפיה
אנטולי נולד ב-1 באוגוסט 1972 בברסלב למשפחה יהודית וגדל בעיר טוליאטי שבמחוז סמרה, רוסיה. אביו ואמו עבדו במפעל הרכב בעיר, בהמשך עברה אמו ללמד גרמנית. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1989, נכנס למכון התעופה של קויבישב, שם למד תואר באלקטרוניקה ומערכות מחשוב. במקביל ללימודיו במכון, אהב לנגן בגיטרה, השתתף ב-KVN, שיחק בתיאטרון הנוער החובבני, ששם הוא הבין שמשחק זה התחום החזק שלו ונסע למוסקבה ולהתקבל ללימודים בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'פקין, שאותו סיים בשנת 1995. עבר שירות צבאי בתיאטרון הצבא הרוסי.
תמר אלאור
ביוגרפיה
החל מ-1992 היא מלמדת במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית. שימשה בתפקידים שונים במחלקה זו ובפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה, והחל מ-2009 היא משמשת כחברה בוועד של הרשות לתלמידי מחקר של האוניברסיטה. מ-2008 מלמדת את קורס המבוא לאנתרופולוגיה באוניברסיטה, במקביל להוראה בקורסים לספרות ואנתרופולוגיה, מגדר ודת, קריאה בטקסטים תרבותיים קאנוניים בשיטת לימוד של "בית מדרש", וקורס מתקדם בשיטות מחקר איכותניות.
אנטולי בליי
ביוגרפיה
משנת 1998 היה לשחקן בתיאטרון סטניסלבסקי. מ-2003 עד 2022, שיחק בהתיאטרון האמנותי של מוסקבה על שם צ'כוב. מאז ילדותו, הוא חובב ספורט והוא אמן באקרובטיקה ובעל כישורים בסיף. הוא שיחק במספר הפקות תיאטרון ברוסיה, אצל במאים כמו אולג מנשיקוב, קיריל סרברניקוב, סרגיי ז'נובץ וולדימיר אגייב. גילם את דמותו של ליר בהצגה "המלך ליר" ואת דמות האמן בהצגה "האמן ומרגריטה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת מיכאיל בולגקוב.
תמר אלאור
ביוגרפיה
בין השנים 2004–2007 עמדה בראש מרכז לייפר לחקר המגדר, והייתה חברה בקבוצת מחקר על חינוך ודת במרכז סכוליון באוניברסיטה העברית. שהתה פעמיים כעמיתת מחקר במרכז לחקר היהדות באוניברסיטת פנסילבניה, CAJS, ושימשה כפרופסור אורחת במלגת גינור בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק.
אנטולי בליי
ביוגרפיה
שם הבמה שלו "בליי", נובע מתרגום של שם המשפחה שלו מיידיש לרוסית, כשלעיתים קרובות בקרדיטים מצוין תחת השם וייסמן. הוא התבטא נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה. ביולי 2022 הוא התפטר מהתיאטרון האמנותי של מוסקבה, עזב את רוסיה ועלה לישראל. מתגורר בנתניה והצטרף לתיאטרון גשר, בה ישתתף בהצגה "אנה קארנינה" מינואר 2023.
תמר אלאור
ביוגרפיה
במחצית שנות התשעים נמנתה על הצוות הרחב שהקים את מכללת עלמא לתרבות עברית.
אנטולי בליי
ביוגרפיה
הוא דובר רוסית ועברית.
תמר אלאור
תחומי מחקר
אלאור מתמקדת בחקר הצומת המחבר מגדר, תרבות וידע, ועסקה בעיקר בחקר נשים חרדיות ודתיות. עבודת הדוקטור שלה הייתה מחקר חלוצי בקרב נשים חרדיות. מאז פרסום העבודה כספר ב-1992, משמש מחקר זה כנקודת מוצא והתייחסות לחקר נשים בישראל, לחקר האוכלוסייה החרדית, ולעבודה אתנוגרפית השייכת לפרק "החדש" באנתרופולוגיה. הממצאים שנגעו למחקר זה נבדקו שוב באופנים שונים בשתי אוכלוסיות נוספות השייכות לחברה הדתית בישראל: הקהילה הציונית-דתית, והמזרחית ספרדית (כולל "מתחזקים" וחוזרים בתשובה); על מחקרים אלו הוציאה אלאור שני ספרים נוספים. באופן זה נוצר מעין מחקר השוואתי, הנדיר יחסית בעבודות אתנוגרפיות בנות זמננו.
אנטולי בליי
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה מריה גולוב. בשנת 2013 נישא לאינסה מוסקביצ'יובה, מעצבת פנים, איתה היה בקשר מאז 2006. לה יש מנישואיה הקודמים בת בשם יקטרינה. ממנה נולדו לו בן בשם מקסים (יליד 2007) ובת בשם ויקטוריה (ילידת 2010).
תמר אלאור
תחומי מחקר
על פי דרכה של אלאור, לימוד הפן האורייני בחיי נשים חרדיות, דתיות מודרניות, וחרדיות מזרחיות וחוזרות בתשובה, נוגע בקבוצות העיקריות הרוקמות את "המגזר הדתי" ומגיע אליהן דרך הפריזמה המגדרית. משם נפתחים חלונות אל כל ההקשרים המשמעותיים לחיי נשים ואנשים דתיים ומתקבלות תובנות סוציולוגיות הקשורות לפרמטרים כלכליים, פוליטיים, אתניים, משפחתיים ואחרים.
ב-2009–2010 כתבה מחקר קטן היקף על לימוד התניא בקרב נשים בחסידות חב"ד, ועל שאלות הנוגעות לגילוי וכיסוי גופן של נשים דתיות במרחב הציבורי בישראל בהשוואה לסוגיית הרעלה בצרפת, טורקיה, בלגיה ומרוקו.
החל משנת 2008 עוסקת אלאור במחקריה בחקר תרבות חומרית בישראל, ומתמקדת באובייקט "סנדל ישראלי". זהו מחקר מרובה אתרים וגישות, החובק עבודה ארכיונית, אתנוגרפיה, ארכאולוגיה, טכנולוגיה ומיתולוגיה.
פרסמה מאמרים רבים הנובעים מתחומי המחקר העיקריים שלה, וכן מאמרים בנושאים אחרים, כגון אמהות ישראלית, מתודולוגיה אנתרופולוגית, ספרות ואמנות פלסטית בהיבטים חברתיים, כתיבה מחקרית ועוד.
קישורים חיצוניים
על כתביה:
מכתביה:
מדעי המזון
מדעי המזון הוא תחום מדעי אשר עוסק בהיבטים הטכניים של מזון, מאיסופו על ידי החקלאי (באמצעות קטיף, בציר, שחיטה וכו') ועד לצריכתו על ידי הצרכן. מדעי המזון הוא אחד מתחומי האגרונומיה ובמרבית המקרים מדובר בתחום נפרד מזה של מדעי התזונה.
בין היתר, עוסקים מדעני מזון בפיתוח אמצעי מזון חדשים ותהליכי הפקתם, בחירת אמצעי האריזה, מחקרים בנושא חיי מדף, אך גם בניסויים מיקרוביולוגיים או כימיים. מדעני מזון אשר עובדים באוניברסיטאות עשויים לחקור נושאים יותר עקרוניים בהפקת המזון ותכונותיו של מצרך זה או אחר. בישראל ניתן ללמוד מדעי המזון במסגרת החוג לביוכימיה ולמדעי המזון של האוניברסיטה העברית, המהווה חלק מן הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה. ניתן גם ללמוד את המקצוע לתואר ראשון במכללת תל חי.
בנימין מונטר
בנימין מונטר (1894 – 1 במרץ 1920) היה חלוץ ומנהיג פועלים איש העלייה השנייה, אחד מן הלוחמים לצדו של יוסף טרומפלדור בתל חי.
חייו ותפיסת עולמו
מונטר נולד בלודז' בפולין למשפחה שומרת מצוות. בהיותו בן 19, לאחר הכשרה עצמאית, עלה לארץ ישראל חרף התנגדות הוריו. בהיותו באוניה חלה, אך למרות זאת סירב להפצרות הוריו לשוב, ולו על מנת להירפא, באומרו: "ארץ ישראל היא מקום הבראה לכל עמנו ואף אני אבריא כאן". לאחר שהבריא, עבר לפתח תקווה, שם יסד את קבוצת "עמל".
מונטר היה פציפיסט לפי השקפת עולמו, והתנגד להתנדבות לגדודים העבריים. עם זאת, האמין כי עליו לשאת נשק מגן, וכך הגיע לתל חי. תפיסתו זו של מונטר, אשר שילבה בין הסלידה מצבא, מלחמה ונשק, לבין לאומיות, ציונות והכרה בכורח ההגנה העצמית, הייתה תפיסת עולם מוצהרת של רבים מן החלוצים בארץ ישראל בני דורו; ופותחה בשנות העלייה השנייה והשלישית בכתביו של ההוגה א"ד גורדון.
בשנות מלחמת העולם הראשונה גויס מונטר בעל כורחו, כמו רבים מאישי היישוב היהודי בארץ, לעבודת כפייה (עמלִיָה) בצבא הטורקי. הוא נמלט ונתפס. עמדו להוציאו להורג, ואז עבר מטוס של חיל האוויר המלכותי הבריטי אשר הטיל פצצה והוא הצליח להימלט.
לאחר הכיבוש הבריטי בארץ ישראל, מונטר עבד זמן מה בחולדה, וארגן שם קבוצה ששאפה להתיישבות שיתופית. הוא עלה עם חבריו למטולה בי"א באדר תר"ף 1920, בדרכו לכפר גלעדי להביא בעלי חיים. כאשר נשמעו יריות בתל חי. הוא רץ למקום יחד עם יוסף טרומפלדור והופקד על החדר העליון בחצר תל חי. בנימין נהרג מהרימון שהושלך לחדר זה, יחד עם שרה צ'יזיק, דבורה דרכלר וזאב שרף.
עיצוב הזיכרון
יש סבורים כי הדמות השלישית באנדרטה ביער חולדה של הפסלת בתיה לישנסקי, לצד דמויותיהם של אפרים ושרה צ'יזיק, היא דמותו המגוננת של בנימין מונטר.
לקריאה נוספת
.
It's Not Me, It's You World Tour
It's Not Me, It's You World Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת-יוצרת הבריטית לילי אלן, אשר התקיים באירופה, צפון אמריקה, אוסטרליה, אסיה, דרום אמריקה וניו זילנד. סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-103 הופעות בסך הכול, והוא החל ב-14 במרץ 2009, והסתיים, ב-10 בספטמבר 2010.
סיבוב הופעות זה נתמך על גבי אלבומה השני של אלן, It's Not Me, It's You.
עובד סוציאלי בשירות הזקן
עובד סוציאלי בשירות הזקן, או עו"ס קשישים, הוא אחד התפקידים הייחודיים במחלקות לשירותים חברתיים. את התפקיד ממלא עובד סוציאלי שעבר הכשרה מיוחדת בנושא, ומטפל באוכלוסיית הפונם למחלקת הרווחה שהם קשישים. למרות הנזקקות הרבה, בדו"ח מבקר המדינה משנת 2014 נמצא כי רוב הרשויות המקומיות אינן נוקטות פעולות יזומות לאיתור קשישים נזקקים, ואינן מספקות את שירותי הרווחה לקשישים במדינתישראל במידה הראויה.
חלק מהעובדים הסוציאליים בשירות הזקן הם עובדים סוציאליים לפי חוק.
עובד סוציאלי מכוח חוק ההגנה על חוסים תשכ"ו-1966
עובד סוציאלי זה רשאי לצורך מילוי תפקידו להיכנס לכל מקום בו נמצא או עשוי להימצא חוסה – נכה, לקוי בשכלו או זקן שאינו מסוגל לדאוג לצורכי חייו – לחקור כל אדם שהוא סבור שיש לו ידיעות הנוגעות לחוסה ולחייב את הנחקר לענות תשובות כנות ומלאות, אלא אם מתן התשובה תגולל עליו אשמה פלילית. עובד סוציאלי לפי חוק ההגנה על חוסים אינו פועל רק לצורך קבלת הוראות בית המשפט על פי חוק זה. בסמכותו אף להגיש בקשה לצו הגנה על פי החוק למניעת אלימות במשפחה (התשנ"א-1991) ולדווח ולטפל בהתעללות בחסר ישע, על פי תיקון 26 לחוק העונשין תשל"ז-1977.
עובד סוציאלי מכוח חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות תשכ"ב-1962
מי שנתמנה כעובד סוציאלי לחוק ההגנה על חוסים יכול לשמש (לאחר הכשרה ומינוי מתאימים) גם כעובד סוציאלי לאפוטרופסות על זקנים. החוק נועד לסייע לזקנים המתקשים לטפל בענייניהם האישיים, הסיעודיים והכספיים. במצבים אלו ניתן לשקול מינוי אפוטרופוס שינהל את הטיפול בתחומים אלה. למטרה זו ניתן למנות יחיד, תאגיד או את האפוטרופוס הכללי. מינוי אפוטרופוס מהווה מהלך משמעותי בטיפולו של עובד סוציאלי לזקן שנתמנה כפקיד סעד לסדרי דין, ותפקידו מחייב לימוד לעומק של מצבו של הזקן ומשפחתו, אפיוני הבעיה, כתיבת תסקיר לבית המשפט והמלצה בעניין מינוי אפוטרופוס.
אפיוני עבודתו של עובד סוציאלי בשירות הזקן
העבודה השוטפת מאופיינת בבניית קשר עם הפונה וברכישת אמונו, זאת באמצעות שיחות טיפוליות ושיטות מקצועיות שונות. שיתוף הפעולה עם הזקן מאפשרת תיווך בינו ובין שירותים קהילתיים ואחרים לצורך מענה על צרכיו. יחד עם זאת, כעובד סוציאלי, קיימת גם תפיסה של מתן עזרה בכפייה תוך קבלת אחריות להחלטה על הפעלת סמכות וכפיית טיפול בניגוד לעמדת הזקן או משפחתו. בבית המשפט העובד הסוציאלי הוא איש המקצוע העומד לרשות השופט, ובאפשרותו לספק מידע חשוב ומכריע בבית המשפט ובהליך המשפטי. בהתאם לחוק ההגנה על חוסים ולכללי האתיקה של העובדים הסוציאליים, עובד סוציאלי שהגיעה אליו ידיעה אגב חקירה ישמרנה בסוד ולא יגלנה, אלא במידת צורך לביצוע חוק זה או חוק אחר.
הכשרת עובדים סוציאליים לפי חוק, ומינוים
עובדים סוציאליים מוכשרים לתפקיד זה בקורס בן 120 שעות הכולל את לימוד החוקים הרלוונטיים לתפקיד. הקורס מלמד לכתוב תסקירים, מנחה בדבר הופעות בבית משפט ומלבן בעיות אתיות ומקצועיות תוך ניתוח דילמות ומקרים שארעו. בהתאם להמלצת פקיד הסעד הראשי בפני שר העבודה והרווחה ממונים בוגרי הקורס לפקידי סעד מכוח שני חוקים: חוק ההגנה על החוסים וחוק לסדרי דין.
התפתחות תפקיד עובד סוציאלי בשירות הזקן
בעשורים האחרונים חלה עליה בתוחלת החיים, דבר הגורם לעלייה במספר הזקנים שמצבם הכללי, הנפשי והגופני אינו תקין. לקבוצה זו, צרכים מיוחדים, כאשר חלק ממנה איבד את כושרה לקבל החלטות בענייניהם.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל התכנון הלאומי למען רווחתם של הזקנים בישראל, כאשר מתחילת שנות ה-80 קיים פיתוח מואץ של שירותים ומסגרות טיפוליות לאוכלוסיית הזקנים, וכן קיימת התפתחות של תחום משפט וזיקנה. במסגרת ההתפתחויות ניתנה הדעת גם לחקיקה חדשה, נקבעו תקנות חדשות לחוקים קיימים והופעלו חוקים בידי עובד סוציאלי להגנה על זקנים.
בשנת 1986 הוכשרה קבוצה ראשונה של 25 עובדים סוציאליים מקרב מנהלי מדורים לזקנים. מאז מופעלת תוכנית להכשרת פקידי סעד, ומדי שנה מצטרפים אליה כ- 25 עובדים סוציאליים.
בשנת 1989 תיקון 26 לחוק העונשין מ-1989 הגדיר את המושג "חובת דיווח" והעלה על סדר היום הציבורי את נושא הפגיעה בקטינים ובחסרי ישע. מיוני 1991 מיושם החוק גם בתחום הזיקנה.
בשנת 1991 הוצא החוק למניעת אלימות במשפחה המאפשר התערבות טיפולית והגנה על קורבנות של אלימות. התחילה הערכות חדשה בתחום האפוטרופסות לזקנים. הוחלט לקיים השתלמות לפקידי סעד לחוק ההגנה על חוסים כך שבוגריה יתמנו לפקידי סעד לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.
התוצאה: היום עובדים סוציאליים לטיפול בזקנים נמצאים במרבית המחלקות לשירותים חברתיים ברחבי הארץ, ופעילותם היא חלק בלתי נפרד מהעבודה השוטפת למען הזקן. תחום הפעילות תרם לצורת החשיבה ולכלי התערבות חדשים הכוללים הפעלת החוק, כפיית טיפול ועבודה מקצועית המעוגנת בחקיקה.