cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוכלוסיית ירושלים המערבית 1949–1967
האוכלוסייה לאחר מלחמת העצמאות
הפסקת האש שהוכרזה ב-30 בנובמבר 1948 הביאה לסיום מלחמת העצמאות בזירת ירושלים ולייצוב מצבה של העיר, דבר שאפשר את חזרת החיים בעיר לשגרה מסוימת. חלק מהפליטים יכלו לשוב לבתיהם שהיו סמוכים לאזורי הקרבות. במקביל נדרשה הנהגת העיר למצוא פתרונות דיור לעולים חדשים רבים אשר בעקבות החלטות ממשלת ישראל הופנו להתגורר בעיר על מנת לחזקה. מספר העולים החדשים הרב שהגיע הצריך את שיכונם בשכונות ערביות שניטשו, הסמוכות ביותר לקו הגבול במזרחה של העיר היהודית, ובהן מוסררה, ממילא ואבו תור. בתים אלה נהרסו במהלך הקרבות ונדרש שיפוצם על מנת לאפשר את המגורים בהם. במקביל יושבו עולים חדשים בכפרים ערביים נטושים ששטחיהם סופחו לירושלים המערבית, כמו ליפתא, דיר יאסין, עין כרם ומלחה. אכלוסה של שכונת עין כרם החל בדצמבר 1948, ועד מרץ 1949 שוכנו בשכונה כ-1,200 עולים חדשים. באותה תקופה שוכנו במושבה הגרמנית כ-2,900 עולים חדשים. במהלך מלחמת העצמאות כולה, נדרשה הנהלת העיר היהודית למצוא פתרונות דיור לכ-20,000 פליטים יהודים ועולים חדשים.
בעקבות החלטת ממשלת ישראל על העברת משרדי הממשלה לעיר, נדרשו פתרונות דיור עבור מאות משפחות פקידי ממשלה שנדרשו לעבור מתל אביב לירושלים. לצורך העניין הוקצו מאות מבנים נטושים בקטמון אשר שימשו עד אותה עת כבסיסי צבא, ולכן נדרש שיפוץ נרחב להתאמתם למגורי הפקידים. דירות אלה לא הספיקו ודירות נוספות אשר יועדו במקורן לעולים חדשים בשכונת אבו תור, הוקצו אף הן לפקידים. בשל קרבת שכונת אבו תור לגבול, התמקמו הפקידים הבכירים יותר בשכונת קטמון, והזוטרים נאלצו להסתפק בשכונות באבו תור. לחץ ציבורי על הממשלה הביא לשיכונם של חיילים משוחררים רבים בדירות שיועדו לפקידים, ובראשית 1950 אזל מלאי הדירות הנטושות בעיר, ופקידי הממשלה התגוררו במלונות בעיר.
העולים החדשים הופנו למעברות שהוקמו לצד שכונת תלפיות (באזור מחנה אלנבי הנטוש), וכן על שרידי הכפר דיר יאסין. בין אפריל 1949 עד מרץ 1950 הגיעו לעיר כ-10,000 עולים חדשים.
גידול האוכלוסייה בראשית שנות ה-50
בתום מלחמת העצמאות התגוררו בעיר כ-83,000 יהודים. זמן קצר לאחר מכן, במרץ 1950 הגיע מספר התושבים היהודים בעיר ל-100,000. בשל המחסור הרב בדיור, החליטו אגף התכנון הממשלתי ומשרד האוצר לבנות שיכונים על פני שטח של 1,800 דונמים באזור ח'רבת בית מזמיל. שטח זה היה מחוץ לתחום המוניציפלי של העיר ירושלים, ונחשב כחלק מאדמות הכפר עין כרם. השכונה (כיום שכונת קריית יובל), שנועדה לקלוט כ-15,000 תושבים בכ-3,000 יחידות דיור, נועדה להפוך לחלק מהעיר ירושלים בעקבות הרחבת הגבולות העירוניים המתוכננת. רצף שכונות נוסף תוכנן להיבנות על אדמות כפרים ערביים בדרומה של העיר (שטחי חקלאות של הכפר הנטוש מלחה ושל הכפר החצוי בית צפאפא). שכונות אלו ("הקטמונים"), בדרומה של העיר, נועדו להגן על שכונות מרכז העיר מדרום. בנוסף הוקצו קרקעות בתחומי העיר, כגון אזור "חוות הווזיר" (כיום שכונת גבעת מרדכי בדרומה של גבעת רם) וקרקעות ריקות ברחביה, אשר יועדו לבניית בתים לתושבים אמידים.
בדצמבר 1950 הגיעה אוכלוסיית העיר היהודית לכ-121,000 תושבים (גידול של 65% ממספר התושבים קודם למלחמת העצמאות). שינויי האוכלוסין בתקופה זו השפיעו על אופייה הסוציו-אקונומי של העיר. שכונות יוקרה ערביות הפכו לשכונות עבור פליטים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, פליטים, עולים חדשים, וחיילים משוחררים. שכונת קטמון (הישנה), בה התיישבו בעיקר פקידי ממשלה, הפכה לשכונת יוקרה בדומה לרחביה הסמוכה. בדומה התיישבה אוכלוסיית פקידים ממעמד הביניים באזורים הסמוכים לגבעת רם, ולבנייני הממשלה במרכזה של העיר.
עולים חדשים שהגיעו אל העיר (בעיקר עולים מטורקיה, יוגוסלביה, פרס, כורדיסטן, צפון אפריקה ורומניה) יושבו במעברות. במעברת תלפיות שוכנו כ-9,000 עולים, במעברה במקור חיים שוכנו כ-750 עולים, ובמעברה בגבעת שאול שוכנו כ-900 תושבים.
האוכלוסייה באמצע שנות ה-50 ושנות ה-60
אוכלוסיית העיר גדלה במהירות, בשל העברה יזומה של הן עולים והן פקידי ממשלה לעיר, ובסוף שנת 1954 כבר הגיע מספר תושביה של העיר המערבית ל-144,000 תושבים. גידול זה היה קטן לעומת גידול האוכלוסייה באזורים רבים אחרים בארץ, ונבע בעיקר מפעולות יזומות לגידול האוכלוסייה.
הפסקת הפעולות היזומות הביאה החל מאמצע שנות ה-50 להאטה יחסית בגידול באוכלוסיית העיר המערבית, וזו הגיעה בשנת 1959 ל-160,000 תושבים.
במהלך שנות ה-60 חל גידול משמעותי באוכלוסיית העיר המערבית, וזו גדלה מכ-160,000 תושבים בשנת 1959 לכ-200,000 תושבים בשנת 1967.
מגמות גידול האוכלוסייה
למעט הגידול הגדול יחסית של האוכלוסייה בירושלים זמן קצר לאחר ההכרזה על היותה הבירה, והעברת משרדי השלטון אליה, קטן אחוז גידול האוכלוסייה במהלך השנים אלה לעומת שאר חלקי המדינה: בעוד שהממוצע הכולל של גידול האוכלוסייה במדינת ישראל בשנים אלה עמד על 5.2% לשנה, הממוצע הכולל של גידול האוכלוסייה בירושלים עמד על 4.5% לשנה. רק בשנת 1949–1951 גדל אוכלוסיית ירושלים בשיעור העולה על הממוצע הארצי וזאת בשל יישוב יזום של עולים חדשים בעיר והעברת משרדי הממשלה ופקידי הממשלה מתל אביב לירושלים. בין השנים 1956–1967 עמד שיעור הגידול של אוכלוסיית העיר על כ-2.5% לשנה (מחצית מהממוצע הארצי) – גידול שנבע בעיקרו מריבוי טבעי (בעיקר באוכלוסייה החרדית), ולא מהגירה אל העיר.
גידולה של אוכלוסיית העיר חיפה בתקופה זו היה גבוה במקצת לגידול האוכלוסייה בירושלים (2.6% בשנה), לעומת זאת גידול האוכלוסייה בעיר תל אביב בתקופה זו היה נמוך יותר (1.3% בשנה בלבד) – דבר הנובע בעיקר מפרוור אזור תל אביב.
אוכלוסייה לפי ארץ לידה
במפקד התושבים שנערך ב-8 בנובמבר 1948, לאחר תום מלחמת העצמאות, התברר כי 62.9% מתושבי ירושלים נולדו מחוץ לארץ ישראל, כאשר 33.8% מהם הגיעו אל העיר מאסיה או אפריקה. אחוז ילידי אסיה או אפריקה בעיר ירושלים עמד על פי שנים מהמוצע הארצי באותה עת. בין השנים 1948–1958 גדל מספרם של יוצאי אפריקה ואסיה בעיר ושיעורים עלה מ-34% ל-45%. בשנת 1958 הגיע מספרם של ילידי אפריקה ואסיה בעיר לכ-80,000 תושבים מתוך אוכלוסייה של 154,100 תושבים (51.1% מהתושבים).
הארט
{{פירושונים| הארט (Hart) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו אייל:
ראו גם
}}
משפט אקס-גרותנדיק
הוכחה
רעיונות הוכחתו של גרותנדיק היו כדלקמן: אם F שדה סופי אז כל פונקציה מ-F^n לעצמו שהיא חד-חד-ערכית היא גם על. בפרט נכון הדבר עבור העתקות פולינומיות. יהי F שדה סופי מסדר p^m, אזי הסגור האלגברי של F, נאמר, K שווה לאיחוד שרשרת השדות הסופיים מסדר p^l לכל l. כעת תהי \phi העתקה פולינומית מ-K^n לעצמו, אזי יש שדה סופי גדול דיו שמכיל את כל המקדמים של \phi. לכן על כל שדה סופי גדול דיו בשרשרת \phi מוגדרת (באמצעות צמצום טבעי) והחד חד ערכיות נשמרת, מכאן שעל פי הצעד הראשון היא על כל שדה סופי גדול דיו. לכן \phi על. עקרון ליפשיץ הוא שם כולל לתכונות התורה מסדר ראשון של שדות סגורים אלגברית. בפרט, בתורה זו ישנו חילוץ כמתים והיא קטגורית לכל עוצמה גדולה דיה (תורה היא \kappa-קטגורית אם כל שני מודלים מעצמה \kappa שלה איזומורפיים זה לזה).
את משפט אקס-גרותנדיק ניתן לנסח כסכמת פסוקים בלוגיקה מסדר ראשון. עבור כל אחד מהפסוקים האלו, אם קיימת דוגמה נגדית בשדה F סגור אלגברית ממציין p כלשהו, אז קיימת גם דוגמה נגדית בסגור האלגברי של השדה הסופי עם p איברים (שהוא תת-מודל של F, ובעזרת חילוץ הכמתים - תת-מודל אלמנטרי). לכן, הצעד השני מוכיח את משפט אקס-גרותנדיק לכל שדה סגור אלגברית ממאפיין חיובי.
ממשפט הקומפקטיות נובע כי אם פסוק מסדר ראשון תקף עבור שדות סגורים אלגברית ממאפיין חיובי גדול שרירותית אז הוא תקף גם לשדה סגור אלגברית ממאפיין אפס, והדבר משלים את הוכחת משפט אקס-גרותנדיק.
למשפט ניתנו הוכחות נוספות, ובין היתר ארמנד בורל הביא הוכחה טופולוגית.
הכללות
בספרו 'יסודות הגאומטריה האלגברית' (EGA) מביא גרותנדיק שתי הכללות:
בנוסף קיימים מספר ניסוחים לטענות הפוכות (באשר להעתקות על שהופכות לחד חד ערכיות).
Super Show 2 (אלבום)
Super Show 2 - Super Junior The 2nd Asia Tour Concert Album הוא אלבום ההופעה השני של להקת הבנים הדרום קוריאנית סופר ג'וניור. האלבום יצא לאור ב-10 בדצמבר 2009, על ידי חברת התקליטים SM אנטרטיינמנט. האלבום הוקלט בהופעות של הלהקה שהתקיימו בגימנסיה האולימפית לסייף בסיאול, קוריאה הדרומית, בין ה-17 ל-19 ביולי 2009, התחנה הראשונה במסגרת סיבוב ההופעות השני שלהם באסיה - "Super Show 2".
האלבום כולל 35 רצועות לייב וחמש רצועות בונוס בגרסת אולפן: גרסת רמיקס של "Sorry, sorry", בלדת ה-R&B "Sorry Sorry-Answer", גרסאות מעובדות מחדש ל-"It's You" ול-"Shining Star" וכן שיר הפופ הקלאסי "Puff The Magic Dragon". הרצועות "Sorry, Sorry-Answe" ו-"It's You" פורסמו ברשתות המקוונות Melon, Dosirak ו-Cyworld לפני יציאת האלבום. הווידאו קליפ הנלווה ל-"Sorry Sorry-Answer", פורסם ב-10 בדצמבר לרגל חגיגות האלבום.
בן יצחק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מפלגת חובבי הבירה (רוסיה)
מפלגת חובבי הבירה (Партия любителей пива) היא מפלגה פוליטית אלטרנטיבית בפדרציה הרוסית, שהייתה קיימת בשנים 1993–1998.
לאחר 16 שנות היעדרות, ב-3 בנובמבר 2011, בפייסבוק, נוצר עמוד של מפלגת חובבי הבירה בו הוכרז על תחיית המפלגה.
מצע
אנשים שרצו להצטרף למפלגה לא היו חייבים לאהוב בירה. המפלגה הגנה על זכות כולם לשתות בירה, כמו גם הזכות שלא לשתות אותה.
השתתפות בבחירות
ב-10–11 ביוני 1995 במליאת הוועד המרכזי של המפלגה, הוחלט לשלוח מועמד עצמאי לבחירות הנשיאותיות.
כדי להשתתף בבחירות, בהתאם לחוק, באוגוסט 1995 בקונגרס המפלגה נוצרה "מפלגת התאחדות הבחירות של חובבי הבירה". יו"ר המועצה היה דמיטרי שסטקוב, מזכיר מועצת המפלגה - סרגיי נפרוקין . ראש ממשלת פרימוריה (1991–1993), הקונסול הכללי של רוסיה בסן פרנסיסקו 1993–1997) ולדימיר קוזנצוב השתתף בבחירות, אך הפסיד.
במשך כל מערכת הבחירות, כולל הקונגרס, הוציאה המפלגה קצת יותר מ-300 אלף דולר.
V838 בהרקולס
V838 בהרקולס הייתה נובה בעלת בהירות נראית של 5.0 אשר התרחשה בקבוצת הכוכבים הרקולס בשנת 1991. היא התגלתה ב-25 במרץ על ידי ג'ורג' אלקוק.
צבי הירש הורוביץ (פרנקפורט)
רבי צבי הירש הלוי הורוביץ (נפטר בכ"ז באלול ה'תקע"ז, 1817, פרנקפורט), רב העיר פרנקפורט דמיין, ומחבר ספרים.
ביוגרפיה
נולד בפולין לר' פנחס הלוי הורוביץ, מחבר ספר ההפלאה.
משנתמנה אביו לרב העיר פרנקפורט, התלווה אליו בנו, ועמד לימינו בניהול הישיבה בפרנקפורט ובאמירת שיעורים בה. נודע בחריפותו ועמקותו בלימוד התלמוד. עמד במשא ומתן הלכתי עם רבים מגדולי דורו ובהם ר' עקיבא איגר וגיסו ובן דודו צבי יהושע הורוביץ מטורנא.
עם פטירת אביו, נתמנה לשבת תחתיו כרב העיר, וכראש הישיבה במקום, ובתפקיד זה כיהן עד יום פטירתו. בספרו "לחמי תודה" יש הד למצב הרוחני הירוד של העיר, ולהשפעת תנועת ההשכלה והאמנציפציה על הרמה הדתית של העיר. הוא מוחה בבני העיר על החלפת יום השבת ביום ראשון, נטישת בית הכנסת עד כי היה קשה למצוא מניין לתפילה, ניסיון לביטול מצוות שונות כמו מצוות סוכה ואף נלחם כנגד מגמה שלא לישא אשה.
רכבות בקוריאה הצפונית
רשת הרכבות בקוריאה הצפונית מנוהלת על ידי רכבת קוריאה (בקוריאנית: 조선 민주주의 인민 공화국 철도성), הסוכנות הממשלתית אשר מחזיקה בהיתר בלעדי להפעלת רכבות בקוריאה הצפונית, כמקובל במדינה הדוגלת בכלכלה מתוכננת.
היסטוריה
ההתפתחות של מערכת הרכבות באה במקביל להתפתחות התעשייתית של קוריאה במהלך שנות העשרים והשלושים תחת השלטון הקולוניאלי היפני בקוריאה, כאשר בתקופה זו הונחו מסילות רכבת רבות להובלת התוצרת התעשייתית ממרכזי התעשייה (מפעלים, מכרות) לשאר חלקי המדינה ולנמלים ומשם ליפן.
עם זאת, במהלך מלחמת קוריאה (1950-1953) ניזוקה קשות מערכת הרכבות במדינה. לאחר סיום המלחמה החלה תקופת שיקום מסיבית בקוריאה הצפונית ושופצה מערכת הרכבות במדינה ונבנו מסילות רכבת חדשות בעזרת סיוע כלכלי של ברית המועצות.
בשנות ה-90, במהלך תקופת הרעב ההמוני בקוריאה הצפונית, סבלה מערכת הרכבות במדינה ממחסור חמור בדלק, דבר שהוביל להשבתה חלקית/מלאה של קווים ועיכוב של העברת מוצרים וכוח עבודה במדינה.
רמת החשמול במערכת גבוהה, ועומדת על כ-80%.
קווי נסיעה
במקרים רבים, שמות קווי הנסיעות בקוריאה הצפונית הם שילוב של שם תחנת המוצא ושם תחנת היעד, כגון קו בייקרלו (קו מרחוב בייקר לרחוב בייקרלו באנגליה). יחד עם זאת, בעקבות חלוקת חצי האי הקוריאני, מספר קווים מבצעים את מסלולם תוך השמטת תחנות המוצא או היעד המקוריים. קווי הנסיעה העיקריים של רשת הרכבות הצפון-קוריאנית הם:
הרכבת התחתית של פיונגיאנג
הרכבת התחתית של פיונגיאנג היא הרכבת התחתית הפעילה הידועה היחידה בקוריאה הצפונית, אשר פועלת החל משנת 1973, ומורכבת משני קווים הנחצים בתחנת מעבר יחידה.
שני הקווים הנמתחים לאורך כולל של 22 קילומטרים יוצרים יחד מערכת של 17 תחנות אשר ממוקמות בצד אחד בלבד של נהר טאדונג החוצה את העיר.
הרכבת התחתית פועלת בתיאום עם מספר קווי חשמלית בעיר עצמה.
סין
נתיב הנסיעה העיקרי מסין לקוריאה הצפונית ברכבת הוא מהעיר דאנדונג שבסין, דרך גשר הידידות הסינו-קוריאני, ועד לסינוויג'ו שבקוריאה הצפונית. רכבות הנוסעים היוצאות מתחנות רכבת בסין העממית מתחברות בדאנדונג לקטר צפון-קוריאני, ומשם ממשיכות לכיוון קוריאה הצפונית.
רוסיה
בעיר הצפון-קוריאנית ראסון ישנו חיבור למסילת רכבת החוצה את נהר טומן (המסמן את הגבול בין רוסיה לקוריאה הצפונית) על גבי גשר הידידות, אשר מופעלת מטעם חברת מסילות הברזל הרוסיות. בין פיונגיאנג למוסקבה קיים שירות רכבות סדיר, כאשר חציית הגבול מכיוון קוריאה הצפונית נעשית בהובלת קטר-צפון קוריאני, והרכבת בסופו של דבר מתחברת למסילת הרכבת הרוסית ולדיווסטוק-מוסקבה.
החל משנת 2013, רוחב מסילת הברזל החוצה את נהר טומן הוכפל, מה שמאפשר גם לרכבות סטנדרטיות הפועלות ברוסיה גישה לנמל ראסון הצפון-קוריאני. מסילת הרכבת והנמל מופעלים במסגרת מיזם משותף עם חברת RasonKonTrans הרוסית.
קוריאה הדרומית
החל מתום מלחמת קוריאה ועד לראשית העשור הראשון של המאה ה-21, היחסים בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית התאפיינו במתיחות רבה, שלעיתים אף גלשה לעימותים מזוינים בין השתיים. מאחר שכל אחת משתי המדינות טענה להיותה ״המדינה הקוריאנית״ האחת והיחידה, לא התאפשר מעבר חופשי בין מדינה אחת לרעותה, ולא ניתן היה לקדם פתרונות תחבורה מתאימים למטרה זו.
במהלך שנת 2000, ובעקבות ההתחממות ביחסים שבין המדינות במסגרת הפסגה הבין-קוריאנית בשנת 2000, נחנך לראשונה שירות רכבות משא בין קוריאה הדרומית לבין אזור התעשייה קסונג שבקוריאה הצפונית, שהוגדר כאזור פיתוח כלכלי המשותף לשתי המדינות. יחד עם זאת, היקף הנסיעות בקו היה נמוך מאוד, ומרבית הרכבות לא נשאו מטען כלשהו.
מבוך האימה
מבוך האימה (באנגלית: Hell Fest) הוא סרט אימה אמריקאי אשר בוים על ידי גרגורי פלוטקין. תסריטו וסיפורו נכתבו על ידי סת' מ' שרווד, בלייר באלטר, אקלה קופר, ויליאם פניק, כריסטופר סיי וסטיפן סוסקו. הסרט יצא לאקרנים ב-28 בספטמבר 2018, בהפצתן של CBS פילמס וליונס גייט.
כלפי הסרט הופנו ביקורות מעורבות ושליליות, ומתקציב של 5.5 מיליון דולר, הצליח לגרוף סכום של 18.2 מיליון דולר.
עלילה
הם לעצמם, חושבים שזהו חלק מהקונספט של פארק השעשועים.
הפקה
כבר באפריל 2017, נודע כי במאי הסרט יהיה גרגורי פלוטקין וכי הוא יוקרן בבתי הקולנוע בשנת 2018. את הסרט החלו לצלם בפברואר 2018, באטלנטה שג'ורג'יה.
הוצאה
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-28 בספטמבר 2018.
ביקורות
הביקורות שהופנו כלפי הסרט ברובן היו מעורבות ושליליות. Metacritic, העניקו לו ציון של 25 מתוך 100, על סמך 10 ביקורות. סינמה סקור העניקו לסרט ציון C, אשר משתווה לשניים מתוך חמישה כוכבי זהב.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 47% מתוך 100% בסך הכל, על סמך 30 ביקורות.
סנאי אייברט
סנאי אייברט (שם מדעי: Sciurus aberti) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים המצוי באמריקה הצפונית.
מאפיינים
הסנאי מצוי ביערות באמריקה הצפונית סמוך להרי הרוקי באריזונה, גרנד קניון, ניו מקסיקו ודרום קולורדו וגם במקסיקו. הסנאי מצוי ביערות וניזון בעיקר מזרעי אורנים שונים אותם הוא מאחסן במאגרים לחורפים.
שמו ניתן לו על-שם חוקר הטבע האמריקני ג'ון ג'יימס אייברט.
השער הכפול
השער הכפול (שער הנביא), הוא שני שערים צמודים, הממוקמים בצד הדרומי של חומת הר הבית ממש מתחת לדוכן האימאם, שם הוא מוביל אל חצרות מסגד אל-אקצא דרך דלת כפולה. הוא מסתיים בגרם המדרגות של היציאה מול קפלה, 80 מטרים מהשער המשולש. השער הכפול והשער המשולש הם שניהם חלק משער חולדה בכותל הדרומי של הר הבית. השער הוא אחד האתרים השלמים ביותר ששרדו מהתקופה ההרודיאנית. ארכאולוגים מקראיים טוענים כי שער זה הוא אחד משערי בית המקדש.
שם נוסף
אחד משמותיו של השער הוא "שער הנביא". המוסלמים מאמינים שדרכו נכנס מוחמד אל העיר במסע הלילי.
LoRa
LoRa (ראשי תיבות של "Long Range", באנגלית: "טווח ארוך") הוא פרוטוקול תקשורת לרשת אזורית בהספק נמוך (LPWAN). הוא מבוסס על טכניקות אפנון מסוג Spread Spectrum. הפרוטוקול פותח על ידי חברת סיקלאו (Cycleo) מגרנובל, צרפת ונרכש על ידי חברת סמטק (Semtech), המייסדת של איגוד ה-LoRa.
תכונות
LoRa מבצעת תקשורת אלחוטית בתחומי תדר שלא דרושים רישוי כגון:
LoRa מאפשר תקשורת לטווח של כ-10 ק"מ (בשטחים פתוחים יחסית) ומבצעת זאת תוך עם צריכת חשמל נמוכה. פרוטוקול מתקנן את השכבה הפיזית, ואילו טכנולוגיות ופרוטוקולים אחרים כגון LoRaWAN מתקננים שכבות גבוהות יותר.
הפרוטוקול מאפשר קצב נתונים בין 0.3 קס"ש ל-27 קס"ש.
בינואר 2018 הוכרזו ערכות שבבים חדשות של LoRa, עם צריכת חשמל מופחתת, יכולות תקשורת משופרות, ורכיבים אלקטרוניים שעברו מזעור נוסף, בהשוואה לדור. כוח העברה מוגבר וגודל מופחת בהשוואה לדור השבבים הקודם.
רכיבי LoRa מכילים אפשרות לאיתור מיקומים באמצעות טריאנגולציה מבוססת אותות זמן מ-Gateway.
פרוטוקולי LoRa ו-LoRaWAN מאפשרים תקשורת לטווחים ארוכים יחסית, ומשמשים בעיקר לאינטרנט של הדברים.
מאריכי טווח של LoRaWAN נקראים LoRaX.
סלאח נמר
צלאח א-דין מחמוד נמר (בערבית: صلاح الدين محمود نمر; נולד ב-5 בפברואר 1992) הוא כדורגלן סודאני המשחק בעמדת הבלם באל-מריח'.
קריירה
נמר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל אל-מריח' א-ת'אע'ר מהליגה השנייה במדינה. בשנת הצטרף לח'רטום מליגת העל הסודאנית.
במהלך עונת חתם באל-מריח'. בשנת זכה עם הקבוצה בדאבל.
ב-19 בנובמבר 2014 נמר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סודאן בהפסד 0–1 לרפובליקה של קונגו. כיום משמש כקפטן.
אנטוניו יניגרו
אנטוניו יניגרו (באיטלקית: Antonio Janigro; 21 בינואר 1918 – 1 במאי 1989) היה צ'לן ומנצח איטלקי.
חייו
יניגרו נולד במילאנו. בגיל שש התחיל לנגן בפסנתר ובגיל שמונה בצ'לו. לאחר לימודים אצל ג'ובאני ברטי, נרשם לקונסרבטוריון ורדי במילאנו, שם למד אצל ג'ילברטו קרפאקס. בהמשך למד יניגרו אצל דיראן אלכסאניאן ופבלו קזאלס באקול נורמל בפריז. לאחר סיום לימודיו שם בשנת 1934, החל להופיע כסולן וברסיטלים עם דינו ליפאטי ופאול בדורה-סקודה.
חופשה שלא בעתה ביוגוסלביה הותירה את יניגרו תקוע שם למשך כל מלחמת העולם השנייה. הוא התמנה לפרופסור לצ'לו ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון של זגרב, שם סייעה השפעתו לפיתוח נגינת צ'לו מודרנית ביוגוסלביה. כמו כן ניגן בשלישיית מאצ'ק - זולק - יניגרו, עם איוו מאצ'ק ושטייפאן זולק. עם תום המלחמה סייר ג'אניגרו כסולן בדרום אמריקה ובמזרח הרחוק. ב-1959 הסולן של פריץ ריינר, יחד עם מילטון פריבס וג'ון וייכר, בהקלטה מחודשת של התזמורת הסימפונית של שיקגו ל"דון קיחוטה" של ריכרד שטראוס.
יניגרו היה מורה מחונן, שלימד צ'לנים רבים ברחבי העולם. רובם למדו בבית הספר הגבוה למוזיקה בשטוטגרט ובאוניברסיטת מוצרטיאום של זלצבורג. בין תלמידיו היו יוליוס ברגר, מריו ברונלו, תומאס דמנגה, מיכאל פלקסמן, מיכאל גרוס, אנטוניו מנזס, אנדז'יי פטרץ, מריו דה סקונדי, ג'ובאני זולימה, גוסטבו טאבארס, אנריקו דינדו וכריסטוף תיינרט.
יניגרו היה מנצח מוערך, שניצח על תזמורת סימפונית לרדיו זגרב והופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה. התזמורת הקאמרית סולני זגרב הייתה יציר כפיו של יניגרו, שחי את יתר חייו בזגרב, שם הלך לעולמו ב-1989.
רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה
רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה (ובשמו המלא: רוברט קארל לודוויג מקסימיליאן מיכאל מריה אנטון פרנץ פרדיננד יוזף אוטו הוברט גיאורג פיוס יוהנס מרקוס ד'אביניו, הארכידוכס של אוסטריה, הנסיך המלכותי של הונגריה ובוהמיה ודוכס אסטה, בגרמנית: Robert Karl Ludwig Maximilian Michael Maria Anton Franz Ferdinand Joseph Otto Hubert Georg Pius Johannes Marcus d'Aviano, Erzherzog von Österreich, Königlicher Prinz von Ungarn und Böhmen und Herzog d’Este 8 בפברואר 1915 – 7 בפברואר 1996) היה בנו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
רוברט נולד ב-8 בפברואר 1915 בארמון שנברון, לקרל הראשון, קיסר אוסטריה ולזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. ב-21 בנובמבר 1916 מת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, ואביו של רוברט עלה לשלטון במקומו כ"קרל הראשון". ב-16 באפריל 1917, העניק לו אביו את התואר "ארכידוכס אוסטריה-אסטה", ובכך מינה אותו למייצג התביעות האוסטרו-הונגריות על דוכסות מודנה. הדוכסות הוענקה לבית הבסבורג במסגרת קונגרס וינה, והומלך עליה פרנץ הרביעי, דוכס מודנה. בנו, פרנץ החמישי הודח משלטונו במהלך איחוד איטליה ב-1860, והדוכסות סופחה לממלכת איטליה. אולם לקיסר קרל היו תביעות על הדוכסות כיוון שאשתו, הקיסרית זיטה, הייתה צאצאית של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה מבית אסטה.
עם תום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918 פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, אביו ויתר על השלטון, והמשפחה יצאה לגלות בשווייץ, ולאחר מכן באי מדיירה השייך לפורטוגל. בשנת 1920 חזרה הונגריה להיות ממלכה, כשמיקלוש הורטי משמש כעוצר, אולם קרל לא חזר לכהן כמלך הונגריה. ב-1922 נפטר קרל במדיירה, והמשפחה עברה לספרד ולאחר מכן לבלגיה. בעקבות הקרב על בלגיה במלחמת העולם השנייה, נמלטה המשפחה לארצות הברית. לאחר המלחמה חזר לאירופה, והקים את בית אוסטריה-אסטה. צאצאיו ממשיכים להשתמש בתואר "ארכידוכס אוסטריה-אסטה", אם כי בנו לורנץ, המשמש כראש הבית הנוכחי, הוסיף לשמו את התואר "נסיך בלגיה" בעקבות נישואיו לאסטריד, נסיכת בלגיה. רוברט נפטר ב-7 בפברואר 1996 בבזל שבשווייץ בגיל 80.
משפחתו
ב-29 בדצמבר 1953 התחתן רוברט עם מרגריטה, נסיכת סבויה-אאוסטה, בתם של הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ואן, נסיכת אורליאן, ולבני הזוג נולדו חמישה ילדים:
עונת 2006/2007 ב-NBA
עונת 2006/2007 היא העונה ה-61 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה כשסן אנטוניו ספרס זכתה בתואר האליפות הרביעי שלה לאחר שהביסה בסדרת הגמר את קליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4. טוני פארקר הצרפתי זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שקלע 24.5 נקודות בממוצע למשחק והפך לאירופאי הראשון שזוכה בפרס. ל-MVP של העונה הסדירה נבחר דירק נוביצקי מדאלאס מאבריקס שהוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה בעונה הסדירה (67-15). גולדן סטייט ווריורס, שדורגה במקום השמיני במערב בסוף העונה הסדירה, הפכה לקבוצה הראשונה המדיחה בפלייאוף את המדורגת ראשונה בסדרה של הטוב משבעה משחקים כאשר ניצחה את דאלאס מאבריקס בתוצאה 2–4 בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
ליגת ה-NBA הציגה בתחילת העונה עיצוב חדש לכדור המשחק, אך כחודשיים בתוך העונה הוחזר השימוש בכדור הקודם עקב תלונות של שחקני הליגה שהתקשו להתרגל לכדור החדש.
דראפט 2006
הדראפט בשנה זו התקיים ב-28 ביוני 2006 במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס. זהו הדראפט הראשון שבו נאסר על המועמדים בדראפט להגיש את מועמדותם מיד אחרי סיום לימודי התיכון. לפי חוקי הדראפט החדשים על המועמדים האמריקאים להיות לפחות שנה מגמר לימודי התיכון ובכל מקרה להיות לפחות בני 19 בשנת הדראפט. בהגרלה (לוטרי) זכו הטורונטו ראפטורס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את אנדראה ברניאני האיטלקי. שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט 2006 כוללים את ברנדון רוי שזכה בתואר רוקי העונה (בחירה שישית), למרכוס אולדרידג' (בחירה שנייה), רודי גיי (8), ראז'ון רונדו (21), קייל לאורי (24) ופול מילסאפ (47). בגזרה הישראלית נרשמה היסטוריה כאשר שני שחקנים ישראלים נבחרו בדראפט - ליאור אליהו בבחירה ה-44 ויותם הלפרין בבחירה ה-53. אליהו והלפרין הם השחקנים הישראלים היחידים אי פעם שנבחרו בדראפט ה-NBA מלבד דורון שפר (דראפט 1996) ועומרי כספי (דראפט 2009).
אולסטאר
סוף שבוע האולסטאר של שנת 2007 נערך בתומאס & מאק סנטר שבלאס וגאס, נבדה, לראשונה בעיר ללא קבוצת NBA. האירוע החל ב-16 בפברואר 2007 והסתיים במשחק האולסטאר ב-18 בפברואר.
חמישיית המזרח כללה את גילברט ארינאס, דוויין וייד, לברון ג'יימס, כריס בוש ושאקיל אוניל, וחמישיית המערב כללה את קובי בראיינט, טרייסי מקגריידי, קווין גארנט, טים דאנקן ודירק נוביצקי (שהחליף את יאו מינג שנעדר מהמשחק עקב פציעה).
פלייאוף 2007
סגל האלופה, סן אנטוניו ספרס: טוני פארקר, טים דאנקן, מאנו ג'ינובילי, ברוס בואן, מייקל פינלי, פבריסיו אוברטו, רוברט הורי, ברנט בארי, פרנסיסקו אלסון, ז'אק ווהן, מאט בונר ובנו אודריך (מלווין איליי, ג'יימס וייט וג'קי באטלר נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף).מאמן ראשי: גרג פופוביץ'.
טרי פורטר
טרי פורטר (באנגלית: Terry Porter; נולד ב-8 באפריל 1963) הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי, ששיחק במשך 17 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הרכז. נודע כשחקן הגנה חזק ואגרסיבי, וכקלע חוץ מצוין, שלאורך הקריירה קלע ב-38.6% מטווח השלוש. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 12.2 נקודות, 3.0 ריבאונדים, ו-5.6 אסיסטים למשחק. מאז אפריל 2016 משמש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורטלנד.
מכללות
פורטר נולד וגדל בעיר מילווקי שבוויסקונסין, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ויסקונסין-סטיבנס פוינט אשר השתתפה בליגת המכללות השלישית. בעונת ה שלו נבחר לשחקן המצטיין של, לאחר שהוביל את קבוצתו לגמר הטורניר. בארבע עונותיו באוניברסיטה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
פורטר נבחר בבחירה ה-24 של דראפט ה-NBA לשנת 1985, על ידי קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונות הבאות הפך לחלק משלד הקבוצה, שהייתה אחת המובילות באזור המערבי, לצד קלייד דרקסלר, ג'רום קרסי, באק ויליאמס וקווין דאקוורת'. בכל 10 עונותיו בפורטלנד השתתפה הקבוצה בפלייאוף ה-NBA, ובעונות ו- אף העפילה לשלב הגמר, אך הפסידה לדטרויט פיסטונס ושיקגו בולס, בהתאמה. בתקופתו עם הטרייל בלייזרס חילק 5,319 אסיסטים בסך הכול, המדרגים אותו ראשון בתולדות הקבוצה. כמו כן מדורג פורטר שני בחטיפות (אחרי דרקסלר), ושלישי בנקודות (אחרי דרקסלר ולמרכוס אולדרידג') ובמשחקים (אחרי דרקסלר וקרסי).
לקראת עונת חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס, ובעונת  עזר לה להעפיל לפלייאוף ה-NBA הראשון בתולדותיה, כמחליפו של הרכז הפותח סטפון מרבורי. גם בעונתו השלישית העפילה הקבוצה לפלייאוף, אך בשתי הפעמים הודחה כבר בסיבוב הראשון. בעונת שיחק עבור מיאמי היט כמחליפו של טים הארדוויי, ובשלוש העונות הבאות שיחק בסן אנטוניו ספרס, כגיבוי לאייברי ג'ונסון וטוני פארקר. בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 39.
קבוצותיו של פורטר העפילו לפלייאוף ה-NBA ב-16 מתוך 17 עונותיו בליגה (בעונת 1995/1996 מינסוטה לא העפילה). בעת פרישתו דורג במקום התשיעי ברשימת מוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 7,160 אסיסטים. בדצמבר 2008 העלו הטרייל בלייזרס את גופייתו של פורטר, עם המספר 30, לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק, בשנת 2002, החל לשמש כעוזר מאמן בסקרמנטו קינגס, תחת ריק אדלמן. בשנת 2003 מונה למאמנה הראשי של מילווקי באקס, קבוצת עיר הולדתו, והחזיק בתפקיד במשך שתי עונות בהן העמידה הקבוצה מאזן כולל של 71 ניצחונות ו-93 הפסדים (43.3%). בעונתו הראשונה הוביל את הבאקס למעמד הפלייאוף, אך הם הודחו ממנו בסיבוב הראשון מול האלופה שבדרך, דטרויט פיסטונס.
בעונת חזר ל-NBA לאחר שנתיים, כשהחל לשמש כעוזר מאמן בדטרויט פיסטונס תחת פליפ סונדרס. לקראת עונת מונה למאמן הראשי של פיניקס סאנס, אך הודח מהתפקיד לאחר 51 משחקים, בהן רשמה הקבוצה 28 ניצחונות ו-23 הפסדים (54.9%). בין עונות ל- חזר לשתף פעולה עם ריק אדלמן, כעוזר המאמן שלו במינסוטה טימברוולבס.
ב-2 באפריל 2016 מונה פורטר למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורטלנד.
התפוצצות מכלית הדלק בבהאוולפור
התפוצצות מכלית הדלק בבהאוולפור אירעה ב-25 ביוני 2017. משאית דלק שירדה מהכביש עקב תאונה עלתה באש והתפוצצה וגרמה למותם של 212 אנשים לפחות. עוד 150 אנשים נפצעו.
המשאית, שהובילה 40,000 ליטר של דלק, הייתה בדרכה מהעיר קראצ'י לעיר לאהור. היא ירדה מהכביש והתהפכה בשעה 06:00 ליד העיר אחמדפור מזרח (Ahmedpur East) בחבל פנג'אב שבדרום פקיסטן. התאונה ארעה לאחר שנהג המשאית ניסה לבצע פנייה חדה וצמיגים בה נתקלו בשפת הכביש והתפוצצו.
מכבי האש עמלו במשך יותר משעתיים כדי לכבות את השרפה שפרצה. צבא פקיסטן שיגר מסוקים שהעבירו עשרות נפגעים לבתי חולים.
באסון נהרגו 212 לפחות אנשים (לרבות נהג המשאית), מהם עשרות שמתו בימים שלאחר האסון (מניין ההרוגים המיידי היה כ-140). לפחות 150 נפצעו. שש מכוניות ותריסר אופנועים נשרפו. את רוב ההרוגים לא ניתן היה לזהות והם נקברו בקבר אחים.
אסון דומה מאוד בנסיבותיו התרחש ב-2 ביולי 2010 בכפר סאנג שבמזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. באותו אירוע גרמו התפוצצות ושריפת משאית דלק למותם של 230 אנשים. כמחציתם היו נשים וילדים. חלקם נספו כשהאש מהמשאית אחזה במבני מגורים בכפר.
סלאטינה (רומניה)
סלאטינה (ברומנית: Slatina) היא עיר הבירה של מחוז אולט בדרום רומניה. נכון לשנת 2021, בעיר מתגוררים 63,487 תושבים.
היסטוריה
העיר הוזכרה לראשונה ב־20 בינואר 1368 במסמך שהוכן על ידי נסיך ולאכיה, ולדיסלב הראשון. במסמך נמסר כי סוחרים מן העיר בראשוב שבטרנסילבניה שיעברו דרך סלאטינה לא ישלמו דמי מכס. מקור השם הוא סלאבי.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בדרום רומניה, בגובה של כ־135 מטרים מעל פני הים, על גדת הנהר אולט. היא ממוקמת כ־45 קילומטרים מצפון־מזרח לקראיובה וכ־130 קילומטרים מערבית לבוקרשט, בירת המדינה. הגבול עם בולגריה נמצא כ־75 קילומטרים דרומה.
דמוגרפיה
נכון לסוף שנת 2021, בעיר מתגוררים 63,487 תושבים, בעוד שבסביבתה מתגוררים בסוך הכול עוד כ־12,000 תושבים.
אוכלוסיית העיר גדלה באיטיות עד לשנות השישים, אז החל גידול עצום באוכלוסייתה, שהגיע בשיאו למעל 85,000 תושבים בשנת 1992. מאז פחתה אוכלוסייתה בכ־12,000 תושבים.
כלכלה
בעיר ממוקם אחד ממפעלי האלומיניום הגדולים ביותר במזרח אירופה. מפעלים נוספים בעיר מייצרים מוצרי פלדה, צמיגים, מנועים, מוצרי אלקטרוניקה ועוד. נוסף על כך, על הנהר אולט, מצויות שתי תחנות כוח הידרואלקטריות – אחת מצפון לעיר ואחת מדרום.
תחבורה
בעיר ממוקמת תחנת רכבת המחוברת לרשת מסילות הרכבות הארצית. התחנה משמשמת גם להעברת מטענים ממפעלי התעשייה בעיר. ישנם ארבעה גשרים מעל הנהר אולט בקרבת העיר. כבישים ראשיים החולפים בעיר ובסביבתה מובילים, בין היתר, לפיטשט, לקראיובה, ולסיביו. הכבישים מחוברים לרשת הכבישים הלאומית.
יחסי ישראל–ניו זילנד
יחסי ישראל–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין ניו זילנד. היחסים בין שתי המדינות ידעו עליות ומורדות לאורך השנים.
ישראל מחזיקה בשגרירות בניו זילנד בבירה ולינגטון בעוד ניו זילנד מחזיקה שגריר בטורקיה שמשמש גם כשגריר בישראל.
היסטוריה
בכ"ט בנובמבר, הצביעה ניו זילנד בעד הקמת מדינת ישראל באו"ם אף על פי לחץ כבד מאת בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי שקראו למדינה להימנע בהצבעה. ניו זילנד העניקה הכרה דה פקטו למדינת ישראל במקביל לבריטניה ב-29 בינואר 1949, והכרה דה יורה ב-28 ביולי 1950. מהקמת המדינה ועד תחילת המאה ה-21, שמרו המדינות על יחסים יציבים, עד שבשנת 2002, נסגרה שגרירות ישראל בניו זילנד, כחלק מקיצוצים תקציביים במשרד החוץ. מאותה שנה התערערו היחסים בין המדינות, עם "פרשת הדרכונים", שבה הואשמה ישראל כי עשתה שימוש בדרכונים של ניו זילנד לצורך הסוואת פעילות של המוסד בשנת 2004, שגררה אחריה גל אנטישמיות בניו זילנד, התנצלות ישראלית, וחידוש היחסים ליחסים דיפלומטיים מלאים בשנת 2011 עם חניכת השגרירות הישראלית החדשה בוולינגטון.
יחסים דיפלומטיים
בין חודשי נובמבר-דצמבר 2000, ביקר בישראל שר המחקר, המדע והטכנולוגיה של ניו זילנד, פיט הודג'סון. באוגוסט 2001 ביקר משלחת של הכנסת בניו זילנד.
עד שנת 2002, ישראל וניו זילנד קיימו יחסים דיפלומטיים מלאים. כאמור, בשנה זו נסגרה השגרירות הישראלית בניו זילנד כחלק מקיצוץ בתקציב משרד החוץ, והיחסים בין המדינות התנהלו דרך שגרירות ישראל באוסטרליה. במאי 2003 ביקר בישראל שר החוץ של ניו זילנד, פיל גוף.
בשנת 2004, הואשמו שני ישראלים ששהו בניו זילנד, בהשתייכות למוסד הישראלי, לאחר שניסו לזייף דרכונים ניו זילנדיים. בעקבות הפרשה, הושעו כל היחסים הדיפלומטיים עם ישראל והוטלו עליה סנקציות דיפלומטיות על ידי הממשלה הניו זילנדית. שנה לאחר מכן ביוני 2005, התנצלה ישראל על הפרשה, והיחסים בין המדינות שבו לסדרם. באותה שנה בחודש מרץ, הציעה מפלגת הירוקים בניו זילנד בתמיכת הממשלה, לתת אזרחות ניו זילנדית למרדכי ואנונו, "מרגל האטום", שחשף את תוכנית הגרעין הישראלית. ממשלת ניו זילנד הוציאה הודעה שמכחישה בתוקף את ההצעה בטענה שזה הדבר האחרון שיכול לסייע לו, מאחר שנאסר עליו לעזוב את ישראל.
בשנת 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה ועם סיומה והכרזת הפסקת האש, התקיימו בניו זילנד הפגנות רבות בגנותה של ישראל על ההתנהלות שלה ברצועת עזה. המצב התדרדר עד לכדי סירוב שירות ישראלים בחנויות ובתי קפה במדינה. מנגד התקיימו הפגנות תמיכה בודדות בישראל, שחלקן פונו על ידי המשטרה המקומית כדי למנוע מהומות עם מפגינים פרו-פלסטיניים.
במאי 2010, לאחר 8 שנים של משבר, מונה שגריר ישראל החדש בניו זילנד שמי צור, ובאופן רשמי נפתחה מחדש שגרירות ישראל במדינה. צור עבר את הטקס המסורתי במדינה של חיכוך האפים לאחר שמסר למושל הכללי של ניו זילנד את צו ההאמנה שלו. ב-12 בדצמבר של אותה שנה, במהלך שיוט במעבורת סמוך לנמל בניו זילנד, מטייל ישראלי עורר בהלה המונית בעת שהניח תפילין במעבורת. הבהלה נגרמה מאחר שהנוסעים לא ידעו במה מדובר, ונבהלו מה-"קופסאות המוזרות" לטענתם, וחשבו כי החוטים המשתלשלים הם חוטי חשמל. למקום הוזעקה המשטרה המקומית וכוחות מיוחדים ללוחמה בטרור. הישראלי נחקר בתחנת המשטרה ושוחרר לאחר מכן. האירוע עורר ביקורת בניו זילנד עקב הבהלה המוגזמת מטרור במדינה.
לקראת סוף 2016 ניהלה ישראל מאבק דיפלומטי, מחשש להעברת החלטה אנטי-ישראלית במועצת הביטחון של האו"ם, הנוגעת לאיסור הבנייה הישראלית בשטחי יהודה ושומרון. החשש גבר לאחר שלפי מקורות מערביים ארצות הברית לא התכוונה להפעיל את זכות הוטו על החלטה שכזו. לאחר מאמצים רבים מצד גורמים ישראליים נדחתה ההצבעה לגבי ההחלטה למועד לא ידוע, אולם גורמים בממשלת ניו זילנד הודיעו כי בכוונתם ליזום הצעה דומה אם לא תחדש מצרים את כוונתה להעביר החלטה דומה. בדצמבר 2016 הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו על החזרת שגריר ישראל יצחק גרברג מניו זילנד בעקבות תמיכת המדינה בהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם אשר קבעה כי ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון ומזרח ירושלים אינן בעלות תוקף חוקי. לאחר תום המשבר בין המדינות ביוני 2017 שב גרברג למקום כהונתו בניו זילנד.
פרשת הדרכונים
בדצמבר 2010, חשף מסמך ויקיליקס הערכה אמריקאית, כי ניו זילנד החמירה עם שני הישראלים שנחשדו כסוכני מוסד ישראליים, במטרה לשמור על יחסי מסחר טובים עם מדינות ערב. האמריקאים טענו לאחר התבטאותה החריפה של הלן קלארק כלפי ישראל, כי זוהי התגובה הדיפלומטית הקשה ביותר של ניו זילנד ב-20 שנים האחרונות. במסמך נחשף כי "לממשלת ניו זילנד יש מעט להפסיד מפעולה חריפה זו כשקשרי המסחר עם ישראל מוגבלים, ולעומת זאת יש לה אפשרות גדולה יותר להרוויח מהמהלך בעולם הערבי".
רעידת האדמה בקרייסטצ'רץ'
כמה חודשים לאחר מכן, כלי תקשורת בניו זילנד העלו חשד כי אחד מההרוגים הישראליים ברעידת האדמה, עופר מזרחי, היה סוכן מוסד, לאחר שבחילוץ גופתו נמצאו כ-6 דרכונים זרים. השגריר הישראלי בניו זילנד, דחה את הטענות וקרא להן "מדע בדיוני". החשד התבסס גם על מקרה שהתגלה, ובו משלחת חיפוש ישראלית שנשלחה על ידי אחת ממשפחות הנפגעים הישראלים למדינה, נדחתה על ידי המשטרה המקומית לאחר שלא היה בידיהם הסמכה של האו"ם. למרות זאת, המשלחת נכנסה לאזור החילוץ שהכניסה אליו הייתה אסורה ללא ידיעת המשטרה, ולאחר מכן הורחקו מהמקום. בנוסף טענו, כי התגלה שישראלי שהוגדר כנעדר בתחילה ושהה באופן לא חוקי במדינה, עזב את המדינה בחשאיות, וכך, טוענים הניו זילנדים, גם חבריו של עופר מזרחי שניצלו מהמכונית שבה נלכד ונהרג, חשודים כסוכני מוסד.
2014 - אין שגריר ניו זילנד בישראל
בספטמבר 2014 סירב משרד החוץ לאשר את כתב ההאמנה של שגריר ניו זילנד החדש, ג'ונתן קאר, וזאת מפני שהלה יועד לשמש שגריר לישראל ולרשות הפלסטינית כאחד. מאז פרוץ המשבר מנוהלים הקשרים בין שתי המדינות באמצעות קאר המכהן כשגריר באנקרה. קודמיו של קאר שימשו כשגרירים לישראל ולרשות הפלסטינית בה בעת, ללא התנגדות מצד ישראל. בשנת 2015 חזרה ניו זילנד מדרישתה לאחד את השגרירות הישראלית והפלסטינית.
החזרת שגריר ישראל
לאחר שב-23 בדצמבר 2016 התקבלה באו"ם החלטה שהניחו בין היתר ניו זילנד וסנגל, השוללת הכרה בהתנחלויות ובריבונות היהודית במזרח ירושלים, הורה ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, על החזרת השגריר להתייעצויות.
התנצלות ניו זילנד ונירמול היחסים
בתחילת מאי 2017 כאשר נכנס שר החוץ החדש של ניו זילנד - גארי בראונלי לתפקידו, התחילו מגעים לנירמול היחסים בין המדינות. כתנאי לנירמול היחסים ישראל הציגה שתי דרישות מרכזיות – ישראל לא דרשה מניו זילנד להתנצל אך ביקשה כי הממשלה בוולינגטון תביע חרטה על כך שדחפה להצבעה על ההחלטה נגד ההתנחלויות במועצת הביטחון ושניו זילנד תשנה את אופי התנהלותה כלפי ישראל במוסדות האו"ם באופן כללי ובמיוחד בהצבעות על החלטות בנושא ישראל. הניו זילנדים לא הסכימו להביע חרטה על עצם קידום ההחלטה נגד ההתנחלויות, אך הביעו נכונות לנוסח מרוכך יותר. הצדדים קיימו במשך כמה שבועות משא ומתן במהלכו הוחלפו טיוטות ונוסחים ובסיומו הגיעו להסכמה על כך שניו זילנד תביע חרטה על הנזק שנגרם ליחסים עם ישראל כתוצאה מקידום ההחלטה נגד ההתנחלויות והריבונות הישראלית במזרח ירושלים.
יחסי תיירות ומסחר
בשנת 1994 פתחה ישראל משרד סחר באוקלנד והוקם איגוד הסחר של ניו זילנד וישראל, המכונה "NSITA".
מאז 2001, פונטרה, חברת החלב הגדולה בניו זילנד, החלה להיות מעורבת במיזם משותף עם הקואופרטיב הישראלי תנובה. בשנת 2002 שלחה ניו זילנד יצוא של כ-12.5 מיליון דולר לישראל וקיבלה ייבוא של 60.1 מיליון דולר, אשר כלל בין היתר דשן, פלסטיק וסבון. עד שנת 2005, היצוא השנתי מניו זילנד לישראל הגיע ל-16.834 מיליון דולר ניו זילנדי. היצוא כלל בעיקרו חלב ושמנת (13.8%), מעגלים אלקטרוניים (11.1%), מוצרי בשר או פסולת שימורים (10.9%), קזאין (10.8%) ותרופות (7.4%). היצוא מישראל לניו זילנד, אשר כלל בעיקר סחורות מיוצרות כגון טורבינות קיטור (11.3%), מחממי מים תעשייתיים (5.2%), יריעות פלסטיק וסרטים (4.7%), ציוד תקשורת (4.7%) ומדפסות הזרקת דיו (3.8%), הגיע ל-88.15 מיליון דולר ניו זילנדי.
על פי נתוני מכון היצוא הישראלי, היקף הייצוא מישראל לניו זילנד בשנת 2010 עמד על 39.8 מיליון דולר והיקף הייבוא מניו זילנד לישראל עמד על 16.1 מיליון דולר.
במרץ 2011, אישרה ממשלת ניו זילנד ביחד עם ישראל את הסכם "טיול-עבודה", ובו בכל שנה יוכלו כ-200 ישראלים לקבל אשרות עבודה במדינה במהלך טיול.
למרות ההתעניינות הרבה של ניו זילנד בטכנולוגיות חדשות, תחום שישראל מתמחה בו, המשקיעים הישראליים לא קופצים על ההזדמנות להשקיע בניו זילנד, מכיוון שהיא רחוקה מדי גאוגרפית ואוכלוסייתה קטנה מדי. עקב הסיבות הללו, מדורגת ניו זילנד במקום ה-61 ברשימת יעדי היצוא של ישראל. בין ישראל לניו זילנד לא קיימים הסכמי סחר כלכליים נכון לשנת 2014.
שגרירת ניו זילנד לישראל (לא תושבת) (נכון ל-2022) היא שגרירת המדינה לטורקיה זואי קולסון-סינקלר.
מרקו ואן חינקל
מרקו ואן חינקל (בהולנדית: Marco van Ginkel; נולד ב-1 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן.
קריירה
ואן חינקל, יליד אמרספורט, החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של המעדון ההולנדי ויטסה ארנהיים, והתקדם עד לקבוצה הבוגרת בשנת 2010. ואן חינקל שיחק במועדון במשך 3 עונות בהן הבקיע 18 שערים, וזכה בפרס הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה ההולנדית לעונת 2012/2013. בשנת 2013 נמכר לקבוצת צ'לסי, עבור סכום של כ-8 מיליון ליש"ט.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל ואן חינקל לעונה אחת למילאן מהסרייה א'.
ב-10 ביולי 2015 הושאל ואן חינקל לעונה אחת לסטוק סיטי. ב-1 בפברואר 2016 הושאל ואן חינקל לפ.ס.וו. איינדהובן עד לסוף העונה. ב-31 בדצמבר 2016 הושאל שוב לפ.ס.וו. איינדהובן. ב-6 באוקטובר 2020 הושאל ואן חינקל שוב לפ.ס.וו. איינדהובן.
ואן חינקל שיחק בנבחרת הנוער של הולנד, והשתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013. בנובמבר 2012, בעודו בן 19 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של הולנד, במשחק ידידות מול נבחרת גרמניה.
מעשה חושב
מַעשֵׂה חושֵב הוא תיאור למלאכת אומנות משובחת. מקור הביטוי בתנ"ך, בהנחיות לבניין המשכן (אוהל מועד): ”וְאֶת הַמִּשְׁכָּן תַּעֲשֶׂה עֶשֶׂר יְרִיעֹת שֵׁשׁ מָשְׁזָר וּתְכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתֹלַעַת שָׁנִי כְּרֻבִים מַעֲשֵׂה חֹשֵׁב תַּעֲשֶׂה אֹתָם.“
סקורפיון (מורטל קומבט)
סקורפיון (באנגלית: Scorpion, עקרב) הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור בזיכיון משחקי המכות מורטל קומבט, שכולל בין היתר משחקי וידאו, סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה וסדרות וסרטי אנימציה ואשר פותח בידי חברת Midway Games (ולאחר מכן NetherRealm Studios). הופעת הבכורה של סקורפיון הייתה במשחק המקורי משנת 1992 בתור נינג'ה רפאים שמחפש נקמה על מותו ועל רצח משפחתו בידי המכשף המרושע קואן צ'י שהתחזה לנינג'ה היריב סאב-זירו. סקורפיון נחשב לדמות הידועה ביותר של הזיכיון בזכות מהלכיו המיוחדים וסיפור הרקע הטרגי שלו.
סקורפיון נחשב לדמות הידועה והפופולרית ביותר של הזיכיון, ביחד עם סאב זירו ולו קאנג. ירי צלצל הקונאי שלו הוא כנראה המהלך המיוחד הידוע ביותר בסדרה ובז'אנר משחקי הלחימה בכלל, ביחד עם אמרת הכנף שמלווה אותו "!Get over here" ("בוא הנה!"). אד בון, אחד משני יוצרי המשחק, ציין את סקורפיון בתור הדמות האהובה עליו.
אפיון דמות
סקורפיון הוא הכינוי של הנזו הסאשי, אמן אמנויות לחימה, נינג'ה והלוחם הטוב ביותר של שבט הנינג'ות היפני שיראי ריו (Shirai Ryu). בזכות יכולת הלחימה ומיומנויתו הקטלנית עם הקונאי (שמזכיר עוקץ של עקרב) זכה הנזו לכינוי "העקרב" (Scorpion). הנזו היה איש משפחה, שנרצח יחד עם בני משפחתו בידי שבט הלין קוויי היריב, בהנהגת סאב-זירו המקורי, שעונה לשם בי-האן (מאוחר יותר התגלה שהרוצח היה קואן צ'י, מכשף ושליט ממלכת השאול, שהתחזה לסאב זירו). הוא נולד מחדש כאל-מת חדור נקמה ונידון להתהלך בכור המצרף שבחיים לאחר המוות.
במשחקי הווידאו, המהלך המיוחד המזוהה ביותר של סקורפיון הוא יריית צלצל (Harpoon ולעיתים גם Spear) ביריבו ומשיכתו אליו כאשר הוא חסר הכרה, דבר המעניק לו את האפשרות למכה חופשית. תוך כדי יריית הצלצל הוא קורא ליריב באמרת הכנף הידועה שלו "בוא הנה!" ("!Get over here" או "!Come here"). בסרט הקולנוע הראשון הצלצל הוא דמוי נחש בעל יכולת תעופה מוגבלת בעוד שבסרט האתחול מ-2021 הוא קונאי המחובר לשרשרת ובסרט האנימציה סקורפיון יכול לירות צלצלים משתי ידיו ולשלוט במעופם. בנוסף, יש לו יכולת טלפורטציה וזימון אש מהשאול. במשחקים מאוחרים סקורפיון חמוש גם בזוג חרבות בנוסף לצלצל. למרות היותו אל-מת הוא שמר על עורו ובשרו. הוא לובש מדי נינג'ה בצבעי צהוב ושחור (צבעי שבט השיראי ריו לו היה שייך כשהיה בחיים, המייצגים את יסוד האש), מסכה צהובה וברדס שחור. הכוח המניע את סקורפיון הוא נקמה באלה אשר רצחו את משפחתו ואותו, בהתחלה בסאב-זירו ומאוחר יותר בקואן צ'י. הוא מצטרף לטורניר מורטל קומבט כדי להילחם בסאב זירו. מאז, סקורפיון הצליח להרוג את בי-האן, ששב לחיים בתור הרוח המאיימת נוב סאיבוט. למרות היותו נייטרלי, סקורפיון ישתף פעולה עם כל מי שיעזור לו במסע הנקמה שלו.
בהמשכיות החדשה של משחקי המחשב והווידאו משנת 2011 ואילך, סקורפיון נוטה לטוב ומשתף פעולה עם ריידן ומגיני ממלכת הארץ, אך עדיין חדור נקמה ברוצחי משפחתו ומנסה נואשות להחזירה לחיים. בסרטים "אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון" ו"מורטל קומבט (סרט, 2021)" סקורפיון הוא אחת הדמויות הראשיות ומוצג כדמות טובה המסייעת למגיני ממלכת הארץ.
הטרילוגיה המקורית
בסיפור הרקע של המשחק הראשון מ-1992 לא מוזכר רצח משפחתו אלא רק מתוארת יריבות בינו לבין סאב-זירו כיריבות בין שני שבטי נינג'ות יריבים. בסיפור הסיום (אחרי שסקורפיון מנצח את הטורניר במוד של שחקן יחיד) נחשף שהוא בעצם אל-מת שנרצח בידי סאב-זירו אך משפחתו (אשה ובן) נותרה בחיים. סיפור זה פותח בקומיקס שכתב ואייר יוצר הזיכיון ג'ון טוביאס ושפורסם על ידי Midway Games. באחת הסצינות בקומיקס סקורפיון פוגש את סאב-זירו באי של שאנג טסונג ומפתיע אותו, ואז מכריז בפניו שה"שדים" שלו אפשרו לו לחזור ולנקום את מותו, ושהוא לא יהרוג אותו כך סתם על המקום אלא רק כחלק מהטורניר כי הוא "לא רוצח". אחרי תבוסתו של גורו בידי לו קאנג, שמוכתר לאלוף הטורניר מטעם ממלכת הארץ, האי קורס וסקורפיון הוא משבעת הבודדים ששורדים את האסון. הוא משתף פעולה עם סאב-זירו ואל הרעם ריידן בעיכוב צבאו של שאנג טסונג, ואחרי שהצליחו הוא הורג את סאב-זירו ונעלם.
במשחק ההמשך "מורטל קומבט 2" מ-1993, סקורפיון מגלה שסאב-זירו איכשהו חזר ומתכנן להתמודד בטורניר השני שמתרחש במימד של ממלכת העולם החיצון אותו מארח הקיסר הממלכה הרשע שאו קאהן. סקורפיון עוקב אחרי סאב-זירו במטרה להורגו בשנית אך שם לב שהוא חס על יריב שהביס בקרב, דבר שגורם לסקורפיון להבין שאותו סאב-זירו הוא לא אותו אדם שאותו הוא הרג. הוא חוקר ומגלה שסאב-זירו החדש הוא קוואי ליאנג, אחיו הצעיר של בי-האן, סאב-זירו המקורי אותו הרג סקורפיון. ליאנג לקח את שמו ומדיו של אחיו כדי לכבד את מורשתו ולסיים את מלאכתו: להתנקש בחייו של שאנג טסונג. בעקבות גילוי זה סקורפיון מחליט לא להורגו ותחת זאת נודר נדר להגן על חייו של ליאנג, ככפרה על הריגת אחיו הבוגר, בי-האן. מאוחר יותר מתגלה שלא בי-האן הוא זה שרצח את סקורפיון ומשפחתו אלא קואן צ'י, מכשף ושליט ממלכת השאול שהתחזה לסאב-זירו.
במשחק הספין-אוף מ-2005 "מורטל קומבט: נזירי השאולין" שמתרחש בתקופת המשחק הראשון, סקורפיון הוא דמות בוס שמנסה להרוג את גיבורי המשחק לו קאנג וקונג לאו. הוא מופיע הן עם מסכה והן בלי (דמות שזכתה לכינוי "סקורפיון של התופת"). במשחק שתוכנן לפיתוח בשם "מורטל קומבט: אש וקרח", סקורפיון וסאב-זירו היו אמורים לשתף פעולה ביניהם, אך הוא בוטל לטובת משחק "נזירי השאולין" משיקולי זמן ותקציב. עם זאת, ניתן "לפתוח" את הדמויות שלהם ולשחק בהם בקמפיין הראשי.
סקורפיון, יחד עם כל דמויות הנינג'ה האנושיות המבוססות על אותם מדים רק בחילופי צבע (סקורפיון, סאב-זירו, רפטייל וכו') לא הופיעו במשחק "מורטל קומבט 3", אך נוספו בשדרוג "אולטימייט מורטל קומבט 3" מ-1995 שבו הקיסר שאו קאהן מנסה לכבוש את ממלכת השאול אחרי שהוא פולש לממלכת הארץ, ומגייס את הנינג'ה לשורותיו. הברית בין סקורפיון לשאו קאהן נקטעת מהר כאשר הוא מגלה שבהמשך לעלילת "מורטל קומבט 2", סאב-זירו היה מבין הלוחמים הנבחרים של ממלכת הארץ. סקורפיון עובר לצידו של סאב-זירו ומסייע לו בקרב נגד שאו קאהן.
הנקמה בקואן צ'י
במשחק המחשב "מיתולוגיות מורטל קומבט: סאב-זירו", קואן צ'י נוסף באופן רשמי לקו העלילתי שעוסק ביריבות בין סקורפיון לסאב-זירו. סקורפיון מופיע במשחק זה כבוס שלא ניתן לשחק בו, ומופיע פעמיים במהלך המשחק, שבמהלכו נחשפים שמו האמיתי ושם השבט שלו (שיראי ריו). מדיו הצהובים תוארו כצורה של לעג למדים הכחולים של שבט הלין קוויי, אחרי שחבר השבט לשעבר טאקדה פיתח את הנינג'יטסו לפני שעזב את השבט והקים את שבט השיראי ריו היריב. הוא גויס על ידי המכשף קואן צ'י למצוא מפה נסתרת במקדש השאולין, משימה שהוא נתן גם לסאב-זירו במטרה לגרום לשני הנינג'ות להילחם אחד בשני עד המוות. אם השחקן מבצע Fatality על סקורפיון, הוא יופיע כבוס אחר בהמשך במשחק.
במשחק "מורטל קומבט 4" מ-1997, קואן צ'י מרמה את סקורפיון וגורם לו לחשוב שסאב-זירו היה מעורב ברצח משפחתו וחברי השבט שלו, ובכך גורם לו להצטרף אליו. בסיום המשחק של סקורפיון הוא מנצח את סאב-זירו ואז קואן צ'י חושף את האמת על רצח משפחתו של סקורפיון והשבט שלו. כאשר קואן צ'י מנסה להגלות את סקורפיון בחזרה לממלכת השאול, סקורפיון תופס את קואן צ'י בעת הטלפורטציה ובכך שניהם משוגרים לממלכת השאול. וריאציה של סיום זה מופיעה גם בסיום של סאב-זירו, כאשר הוא ניצב מעל סקורפיון המובס לפני שהוא מוכה על ידי קואן צ'י, ששוב חושף את המזימה שלו וששני הנינג'ות היו כלי משחק בתוכניתו להחזיר את האל שינוק. כתוצאה מכך, סקורפיון הורג אותו ומשחרר את סאב-זירו מרדיפתו.
סיפור הסיום של סקורפיון ממשיך למשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" מ-2002, בו הוא רודף אחר קואן צ'י במטרה לנקום, אך מותקף בידי שדי האוני דרהמין ומולוך, אותם קואן צ'י שכר כשומרי ראש. בסיום המשחק, שלא נכנס לקאנון של הזיכיון, דרהמין ומולוך הורגים את סקורפיון כאשר הוא משליך אל ה-Soulnado, טורנדו קסום של נשמות מעונות בין ממלכת הארץ לממלכת העולם החיצון. אולם, בביוגרפיה של סקורפיון במשחק "מורטל קומבט: הטעיה" מתואר שהצליח להימלט משם. לאחר מכן הוא נפגש עם האלים הבכירים ונהפך למשרתם. דבר זה קורה בסמיכות למותו של ריידן (בו סקורפיון חזה) ועלייתו של אונאגה מלך הדרקון שמנסה למזג את הממלכות. סקורפיון פועל כדי למנוע מאונאגה למזג את הממלכות.
במצב המשחק Konquest של המשחק "מורטל קומבט: ארמגדון" מ-2006 סקורפיון מבצע עסקה עם האלים הבכירים שבה הוא ישרת אותם והם בתמורה יקימו לחיים את שבט השיראי ריו ואת בני משפחתו שנרצחו. אולם, האלים הבכירים החזירו אותם לחיים כאל-מתים. בתגובה סקורפיון הזועם מנסה להרוס את הסיכוי של האלים למנוע ארמגדון על ידי לקיחת כוחו של בלייז שנועד עבור טייבן או דייגון. דייגון מביס את סקורפיון שנהרג על ידי סאב-זירו בקרב חופשי רב-משתתפים שמתרחש בתחילת המשחק.
משחקי האתחול
במשחק האתחול מ-2011 מוצג קו-זמן חלופי שמספר מחדש את העלילה של שלושת המשחקים הראשונים. גם כאן סקורפיון מצטרף לטורניר כדי לנקום בסאב-זירו (האח הבכור בי-האן). הפעם הוא משרת את קואן צ'י מההתחלה, ואינו מודע לכך שהוא זה שעמד מאחורי המזימה לרצוח את משפחתו ואת שבט השיראי ריו. ריידן מנסה לשנות את מהלך האירועים במטרה למנוע את הארמגדון, ומשכנע את סקורפיון לחוס על חייו של סאב-זירו בתמורה להחייאת שבט השיראי ריו. סקורפיון מסכים ואחרי שהוא מביס אותו בממלכת השאול הוא מסרב להרוג אותו. קואן צ'י משכנע אותו להרוג אותו בכל זאת על ידי הצגת חיזיון גרפי המראה כיצד סאב-זירו רוצח את אשתו ובנו של סקורפיון. אף על פי שסאב-זירו מכחיש את מעורבותו ברצח, סקורפיון שורף אותו למוות. לאחר מכן הוא מופיע בזירת הטורניר עם הגולגולת ועמוד השדרה של סאב-זירו. בהמשך המשחק, סאב-זירו הצעיר מחפש לנקום את הריגתו של אחיו הבכור ודורש להילחם בסקורפיון בזירה של שאו קאהן, וקואן צ'י מסכים לבקשה. סקורפיון מזהה שסאב-זירו הצעיר הוא לא סאב-זירו המקורי אותו הוא הרג אלא אחיו הצעיר. סאב-זירו הצעיר מביס את סקורפיון אך נבלם על ידי השבט שלו לפני שהוא הורג את סקורפיון. סקורפיון נראה לאחרונה כשהוא נלחם מול ריידן אל הרעם בממלכת השאול, מפסיד ואז שוב נעלם. בסיום המשחק, חברי שבט השיראי ריו מופיעים לפני סקורפיון כרוחות רפאים וחושפים בפניו את האמת. הם מסייעים לו להרוג את קואן צ'י כנקמה על מעשיו ועל ההונאה שלו. בסיום של סאב-זירו, הוא לומד את האמת על המשפחה שלו ועל משפחתו של סקורפיון ומציע לסקורפיון להצטרף למסע נקמה. סקורפיון מקבל את ההצעה ומצטרף לסאב-זירו לברית קטלנית חדשה.