cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד שרבני
פרסומים
הרב שרבני פרסם הגדה לפסח בעברית, ספרדית ואנגלית. ההגדה פורסמה בשנת 1960 והזמינה יצירות אמנות של קריקטוריסט קולומביאני וניצול השואה, פיטר אלדור.
פרנץ יוזף הובר
פרנץ יוזף הובר (בגרמנית: Franz Josef Huber; 22 בינואר 1902 – 30 בינואר 1975) היה קצין אס אס בכיר גרמני, ששירת במשטרה ובשירותי הביטחון הגרמניים ברפובליקת ויימאר ובגרמניה הנאצית.
קריירה
הובר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937 ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם ראש הגסטפו היינריך מילר. לאחר האנשלוס הוא הועבר ב-1938 לווינה, שם מונה למפקד משטרת הביטחון (SiPo) והגסטפו בווינה ובאזורי הדנובה התחתונה והדנובה העליונה. בתפקידו זה היה אחראי על גירוש המוני של יהודים מהאזור למחנות העבודה וההשמדה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה והשואה ומשפט ב-1949, לא ריצה הובר מעולם עונש מאסר כלשהו. שירות הביון המערב-גרמני (BND) העסיק אותו במשרה מלאה במשך קרוב לעשור (1955–1964) והעניק לו סיפור כיסוי. הוא מת במינכן בשנת 1975.
אלפבית קשובי
אלפבית קשובי הוא האלפבית של השפה הקשובית (kaszëbsczi alfabét, kaszëbsczé abecadło), צורת כתב המבוססת על האלפבית הלטיני וכוללת כ-34 אותיות.
אותיות האלפבית הקשובי
34 האותיות באלפבית הקשובי הן:
A, Ą, Ã, B, C, D, E, É, Ë, F, G, H, I, J, K, L, Ł, M, N, Ń, O, Ò, Ó, Ô, P, R, S, T, U, Ù, W, Y, Z, Ż
מחליקיים של כסף (סרט)
מחליקיים של כסף (ברוסית: Серебряные коньки) הוא סרט רוסי מסוגת הדרמה ההיסטורית, בבימויו של מיכאיל לוקשין ובכיכובם של פיודור פדוטוב, סופיה פריס (Sophia Priss) ואלכסיי גוסקוב.
בהשראת רומיאו ויוליה והרומן המפורסם באותו שם מאת הסופרת ההולנדית מרי מייפס דודג'. הסיפור מתרחש בסנקט פטרבורג החורפית, האימפריה הרוסית בשנת 1899, בשלהי סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בין נהרות מכוסים קרח ובתעלות בירת רוסיה נערכות פעילויות חגיגיות. מאטוויי הוא בחור צעיר, שליח אופה ובן למדליק פנסים, המחזיק ברשותו מחליקיים מכסף הפוגש את אליסה, נערה מורדת אריסטוקרטית ואינטלקטואלית ממשפחת אצילים מבני המעמד הגבוה, הנמשכת לעולם המדע. השניים יסייעו זה לזה להגשים את חלומותיהם.
הקרנת הבכורה של הסרט תוכננה תחילה ל־13 בפברואר 2020 אך בהמשך הסרט נבחר לסרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ואירוע הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-4 בדצמבר 2020, לאחר שנדחה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. הסרט הכניס למעלה ממאה מיליון רובל בסוף השבוע הראשון להקרנתו ובסך הכל הכניס 489,796,403 מיליון רובל בבתי הקולנוע שבהם הוקרן, חרף מגפת הקורונה ברוסיה.
עלילה
הסרט מתרחש בסוף שנת 1899 בסנקט פטרבורג, שם נפגשים אנשים שונים לחלוטין, לכאורה, שאינם קשורים: בנו של מדליק פנסים רגיל, מאטוויי, בעל מחליקיים בציפוי כסף, ובתו של אציל מכובד בשם אליסה, החובבת את עולם המדע. מאטוויי מאבד את עבודתו כשליח בחנות ממתקים ויוצר קשר עם חבורת כייסים שאוהבים את רעיונות המרקסיזם לגבי רכוש. קצין מחלקת האוכרנה, הנסיך ארקדי טרובצקוי, נלחם בפשע בסנקט פטרבורג ורוצה להתחתן עם אליסה. האינטרסים של כל הגיבורים מצטלבים ללא הפסקה, כאשר טרובצקוי משתוקק להתחתן עם אליסה מתוך אינטרס אישי, מכיוון שזה עשוי להוביל לקידומו המקצועי. אלא שלבה של הנערה שייך למאטוויי, שנאלץ לעבוד בעבודות לא ישרות כדי להציל את אביו החולה קשה. בהתעקשותו של אביה, אליסה נאלצת להתארס לטרובצקוי, אך בכל רגע היא מוכנה לברוח לפריס עם מאטוויי.
הפקה
צילומי הסרט נערכו מסוף ינואר עד מאי 2019 וכללו מיקומים בסנקט פטרבורג (בארמונות הדוכסים הגדולים, בטירת מיכאילובסקי, וכן בנהרות קפואים ובתעלות העיר) ובמחוז לנינגרד (בקרונשטאדט, גטצ'ינה, וסבולוז'סק). בין האתרים הבולטים היו גם מבצר פטרופבלובסקיה, תחנת הרכבת ויטבסק, המוזיאון לאמנויות יישומיות של העיר סנקט פטרבורג, ארמון גטצ'ינה הגדול, כאשר סצינות הפנים צולמו בארמון יוסופוב, ארמון השיש ובבית המדענים ששימש כארמונו של הדוכס הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ'. חלק מהסצנות צולמו על מימיו הקפואים של נהר נייבה על הקרח הטבעי בתעלות פונטנקה, מויקה וקריוקוב.
לנד רובר
לנד רובר (באנגלית: Land Rover) היא יצרנית רכבי שטח ושטח-פנאי בריטית, אשר מבוססת בסוליהול, אנגליה. לנד רובר הוקמה כמחלקה של רובר וייצרה במהלך השנים רכבי שטח תחת בעלות בריטיש ליילנד, בריטיש אירוספייס, ב.מ.וו ופורד. במרץ 2008 נמכרה לנד רובר לקבוצת טאטא ההודית.
השם לנד רובר התייחס במקור לכלי רכב מסוים; רכב שטח אזרחי חדשני אשר הושק ב-30 באפריל 1948 בתערוכה המוטורית של אמסטרדם, אך לאחר מכן שימש בעיקר כמותג לכמה דגמים שונים: כולם כלי רכב בעלי הנעה כפולה.
היסטוריה
הלנד רובר הראשון עוצב על ידי מוריס וילקס, המעצב הראשי בחברת רובר בחוותו באי אנגלסיי בוויילס. מסופר כי וילקס הושפע מהג'יפ האמריקני ממלחמת העולם השנייה שהוא נסע בו בקיץ אחד בחוותו. אב-הטיפוס הראשון של הלנד רובר, סנטר סטיר (באנגלית: היגוי מרכזי) נבנה על שלדת ג'יפ. גופם של רכבי השטח נבנה מסגסוגת אלומיניום ומגנזיום שהייתה קלה ועמידה בחלודה. השימוש בסגסוגת נבע מכך שהיה מחסור בפלדה ושפע אלומיניום ממטוסים אחרי מלחמת העולם השנייה. בן השאר, עמידותה של המתכת לקורוזיה הקנתה ללנד רובר את המוניטין שלו כרכב העמיד בתנאים הקשים ביותר. בגלל עודף בצבע לתאי טייס של מטוסים כל הלנד רוברים הראשונים נצבעו בגוונים שונים של ירוק בהיר. כל הדגמים עד תחילת המאה ה-21 נבנו עם שלדת סולם.
כלי הרכב המוקדמים תוכננו להיות פשוטים כדי שיוכלו להשתמש בהם מחוץ לבסיסם. פרסומות מתארות רכב שיכול לנסוע אלפי קילומטרים על "דלק בננה". היום הצבא הבריטי משתמש בגרסה הפשוטה יותר מבחינה מכנית מאשר הגרסה הנשלטת באופן אלקטרוני. המנוע הזה עדיין מוצע למכירה בכמה שווקים כמו ברזיל, שבה לנד רוברים נבנים ברישיון והמנוע גם נמצא בטנדרים של פורד שנבנים שם. ייצור של מנוע זה נפסק בשנת 2006, אך בברזיל מוצעת גרסה של מנוע זה שהגדילו את נפחו ל-2.8 ליטר ולכן שופר המומנט והכוח.
מאז רכישתה של לנד רובר על ידי פורד החברה קושרה עם יגואר. במדינות רבות הן חולקות רשת מכירות והפצה ואפילו סוכנויות משותפות. כמה דגמים חולקים את מרכיביהם עם דגמי יגואר.
התחרות עם היצרניות היפניות
מאז שנות השבעים, באזורים נידחים באפריקה, דרום אמריקה, אסיה ואוסטרליה, הטויוטה לנד קרוזר והמיצובישי פאג'רו (הידועים גם בשווקים אחרים בשמות מונטרו ושוגון) הדביקו את מכירותיו של הלנד רובר ואף עלו עליו, כנראה בגלל רשת מכירות טובה יותר ומוניטין לאמינות. עוד סיבה הייתה שהלנד קרוזר היה מצויד במנוע גדול מהלנד רובר.
בבריטניה, הלנד רובר נפל ממקומו בראש טבלת המכירות כשהגיעו רכבי SUV זולים ממנו כמו הפורטרקס של דייהטסו והשוגון של מיצובישי. לעומת זאת, בשנות ה-90 המוקדמות, כאשר נערכו שיפורים רבים בדיפנדר וכאשר הוצגו מנועים טובים ואמינים יותר, חזר הלנד רובר דיפנדר לחוות רבות.
שימוש צבאי
מאז התחלת ייצור הלנד רובר כל דגמי הדיפנדר שימשו את הצבא. לעיתים קרובות הצבא רכש דגמים אזרחיים ושינה אותם במקצת, אבל גם כמה דגמים צבאיים פותחו. הדיסקברי גם שימש במספרים קטנים, לרוב כרכב תקשורת. שני דגמים שעוצבו כדגמים צבאיים היו ה"Foward-Control" (שליטה-קדמית) משנות ה-70 וה"Light-Weight" (קל משקל) משנות ה-60. האחרון יועד להיות מובל על ידי מסוק.
שינויים צבאיים כוללים מערכת חשמל של 24 וולט, אורות שיירה, וילונות האפלה ומתקנים לנשיאת ציד מיוחד או נשק.
עיבוד מפורסם ללנד רובר למטרות צבאיות הוא דגם "הפנתר הוורוד". בערך 100 לנד רוברים שונו למטרות סיור על ידי יחידת הכוחות המיוחדים הבריטית, ה-SAS. בשביל שימוש מדברי הם היו צבועים לרוב בוורוד, ומשם נבע השם. לכלי הרכב הותאם ציוד מיוחד כמו מצפן שמש, מכונות ירייה, מכלי דלק גדולים יותר ומתקנים המשחררים עשן. שינויים דומים נעשו לדגמים חדשים יותר ולדיפנדרים.
הלמר לרסקי
קורות חיים
הלמר לרסקי נולד בשטרסבורג שבצרפת בשם ישראל שְׁמוּקְלֶרְסקי ללאה וגצל, מהגרים מהעיר זגייז' שבפולין. הוא עבר עם הוריו לציריך שבשווייץ ושם גדל. ב-1887 קיבלה המשפחה אזרחות שווייצרית ובשנת 1893 היגר לארצות הברית, שם הצטרף כשחקן אל קבוצה דוברת גרמנית בשיקגו. בשנת 1897 החליף שמו להלמר לרסקי. את רעייתו אמילי הכיר בקבוצת השחקנים אליה הצטרף. משפחתה עסקה בצילום ובהשפעתה פתחו השניים בשנת 1910 סטודיו לצילום במילווקי. לרסקי פיתח טכניקה לצילום בעזרת מראות ומשנת 1911 החל לפרסם את יצירותיו וזכה למוניטין כצלם דיוקנאות.
האגודה האמריקאית למתמטיקה
אגודת ניו יורק למתמטיקה (1888–1894)
האגודה האמריקאית למתמטיקה הוקמה בשנת 1888 בשם אגודת ניו יורק למתמטיקה (New York Mathematical Society) על ידי המתמטיקאי תומאס סקוט פיסק מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק בהשראת אגודת לונדון למתמטיקה  כשנה לאחר שביקר באנגליה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1887.
הלמר לרסקי
קורות חיים
בשנת 1915 היגר לברלין, שם המשיך את עיסוקו בצילום. בנוסף עבד כצלם קולנוע וכתאורן באולפני "UFA" בסרטים כגון "אופיום" (Opium, 1918) ו"מטרופוליס" (1926). בשנת 1922 נישא בשנית, בעקבות פטירת רעייתו בשנה שלפני כן.
לנד רובר
שימוש צבאי
לנד רוברים ודיפנדרים גם שוריינו. הדגם המשוריין הנפוץ ביותר הוא ה"שורטס שורלנד" הנבנה על ידי האחים שורטס מבלפסט. רכבי השורלנד הראשונים נשלחו למשטרת צפון אירלנד ב-1965. הם היו דגמי "109 משוריינים עם צריח ממכונית משוריינת אחרת. ב-1990 יוצרו יותר מ-1.000 כלי רכב מסוג זה. בשנות ה-70 לנד רובר משוריין יותר קונבנציונלי הנקרא הוטספור נבנה בוויילס עבור משטרת צפון אירלנד. הלנד רובר טנגי נבנה על ידי צוות ההנדסה של משטרת צפון אירלנד בשנות ה-90. הצבא הבריטי השתמש בסוגים שונים של לנד רוברים משוריינים, תחילה בצפון אירלנד אבל גם במערכות שהתרחשו בתחילת המאה ה-21. בתחילה הם הוסיפו פנלים מגנים לדור הראשון של הלנד רובר ולאחר מכן הם רכשו את הגלובר ווב APV ולבסוף את הקורטולדס, הידוע בשם SNATCH. כלי רכב אלו היו מבוססים על שלדה של לנד רובר, אולם לאחר מכן בכמה מכלי הרכב הוחלפו השלדות לשלדות שבונה חברת אוטוקר מטורקיה ומצוידים במנועי דיזל ובמיזוג אוויר בשביל עיראק.
הלמר לרסקי
קורות חיים
החל משנת 1928 התמקד לרסקי בצילום דיוקנאות בסגנון אקספרסיבי. צילומיו הכילו תקריבים של הדמויות ועשו שימוש בניגודיות גבוהה, אמצעים אשר העניקו לתצלומים אווירה דרמאטית ואקספרסיוניסטית. בשנת 1931 התפרסם ספרו "ראשים של יום-יום" (Köpfe das Alltags), שהכיל מקבץ מתצלומיו.
לנד רובר
שימוש צבאי
השינוי הקיצוני ביותר של לנד רובר למטרות צבאיות הוא הזחל"ם קנטאור. הוא מבוסס על סדרה III וכולל מנוע V8 והנעת חגורה מקוצרת מהטנק הקל סקורפיון. מספר קטן יוצר, ונמצא בשימוש על ידי גאנה, בין השאר.
האגודה האמריקאית למתמטיקה
אגודת ניו יורק למתמטיקה (1888–1894)
בשנת 1887, בזמן שהותו באנגליה, פיסק הוזמן על ידי המתמטיקאי הבריטי ג'יימס וויטברד לי גליישר למפגשי אגודת לונדון למתמטיקה. פיסק התרשם מהמפגשים, וכשחזר לניו יורק בשנת 1888, תכנן לראשונה להקים אגודה מקומית שתחבר בין חובבי מתמטיקה בהשראת אגודת לונדון למתמטיקה. החוקה הראשונה נוסחה במפגש השני עם פיסק וחבריו שהתקיים ב־29 בדצמבר 1888, ואגודת ניו יורק למתמטיקה הוקמה באופן רשמי.
לנד רובר
שימוש צבאי
כלי הרכב של לנד רובר נמצאים בשימוש כוחות צבאיים בכל רחבי העולם, אם כי מסתמנת מגמה של החלפתם על ידי כלי רכב גדולים יותר מאז תחילת המאה ה-21. כלי רכב אלו מחליפים את הלנד רובר בתפקידים כמו אמבולנסים, משאיות ארטילריה ופלטפורמות לנשק. זה נובע בעיקר מדרישות הלחימה המודרנית שבה כלי רכב צבאיים נדרשים לבצע משימות קשות יותר כמו נשיאת כמות גדולה בהרבה של ציוד. רכב 4X4 "רך" כמו לנד רובר לא יכול לעמוד ביכולת המשא או החוזק של רכב גדול יותר. אפילו לדגם הנוכחי של לנד רובר בצבא הבריטי, ה-XD וולף, יש שלדה ומתלים מחוזקים בהשוואה לדגם האזרחי.
בשנות ה-2000 נכנס לשירות בצה"ל ה"דוד", רכב שטח ממוגן המבוסס על לנד רובר דיפנדר.
יוקרה
דגם הריינג' רובר, שהוצג לראשונה ב-1970, עזר להגדיר את המותג לנד רובר מאז תחילת המאה ה-21, לפחות כפי שעשו הדגם המקורי ומאוחר יותר דגמי הדיפנדר. בתקווה לנצל את צמיחת קטגוריית ה-SUV בשנות ה-90, הציגה לנד רובר מבחר דגמים כדוגמת דיסקברי, פרילנדר וריינג' רובר ספורט.
ב-2005 הייתה לנד רובר החטיבה רווחית בקבוצת מותגי היוקרה של פורד. בערים גדולות כמו סיאטל, החליפו סוכנויות לנד רובר סוכנויות של פורד, מרקורי וניסאן.
יכולות
השימוש בלנד רובר על ידי הכוחות הצבאיים של בריטניה ושל חברות אחרות בחבר העמים הבריטי ועל ידי אזרחים בפרויקטים ומשלחות נובע מיכולות השטח שלהם. לדוגמה, גרסת בסיס גלגלים קצר של הלנד רובר דיפנדר יכולה להתמודד עם זווית גישה של עד 50 מעלות וזווית נטישה של עד 53 מעלות. נתונים אלה טובים לא רק מרכבי שטח עירוניים, אלא גם מרכבי שטח צבאיים כמו ה-HMMWV והפינצגאוור המחליף בבריטניה את הלנד רובר בכמה תפקידים.
דגמים
יש גם כמה דגמים שפותחו עבור משרד ההגנה הבריטי:
דגמים נוכחיים
בתערוכת הרכב של דטרויט 2004, לנד רובר הציגה את רכב הקונספט הראשון שלה, הריינג' סטורמר.
ליובה גילצ'יק
ליובה (אריה-לייב) גילצ'יק (רוסית: Лев Гильчик; אנגלית: Lyova Gilchik 1907 - ?) היה פרטיזן יהודי-סובייטי תושב העיירה קופיל - עיירת נפה במחוז מינסק (Minsk) בבלארוס, מפקד סיור בגדוד הפרטיזני פונומרנק. לימים מפקד גדוד ע"ש ז'וקוב (Zshukov) ביערות קופיל (Kopyl) בברית המועצות.
לנד רובר
לנד רובר בישראל
כלי הרכב של לנד רובר מיובאים לישראל על ידי חברת המזרח לשיווק מכוניות, שהייתה גם היבואנית של רובר עד שזו קרסה ב-2005. בנוסף, פועלים בישראל יבואנים אישיים רבים לרכבי לנד רובר.
הלמר לרסקי
קורות חיים
בשנת 1931 הגיע לראשונה לביקור בארץ ישראל. בסתיו 1932 שב לארץ ישראל ובעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה החליט להשתקע בארץ ישראל. בנוסף לעבודה עצמאית כצלם הוא גם צילם סרטי קולנוע דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת. בנוסף ביים את הסרטים "עבודה" (1935), "אדמה" (1947), ו"קללה לברכה" (1951) עבור חברת "אורים" של מרגוט קלאוזנר ויהושע ברנדשטטר. כמו כן ביים את הסרטים "מנגינה עברית" (1935) ו"ילדי השמש" (1939).
ויטורינו אנטונש
ויטורינו גבריאל פאשקו אנטונש (פורטוגזית: Vitorino Gabriel Pacheco Antunes; נולד ב-1 באפריל 1987 בפרימונדה) הידוע כוויטורינו אנטונש, הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בקבוצת פאסוס די פריירה בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
אנטונש החל את הקריירה שלו בפרימונדה. במהלך הקריירה שלו קיבל הצעות ממספר קבוצות, וב-29 באוגוסט 2007 הושאל זמנית, עם אפשרות לקנייה, לקבוצת רומא, ונקנה על ידה לבסוף ב-2 באפריל 2008 עבור 1,200,000 אירו. בקיץ של אותה שנה הושאל לקבוצת לצ'ה שם בילה את עונת 2008/2009. בשנת 2010 הושאל ללייקסוס וב-2011 הושאל לליבורנו.
בינואר 2013 הושאל למאלגה כמחליפו של נאצ'ו מונראל שעזב לארסנל. ב-11 ביוני 2013 עזב את פאסוס די פריירה וחתם במלאגה ל-4 שנים.
ליובה גילצ'יק
גטו קופיל
ב-26 ביוני 1941, מספר ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה קופיל, בידי הגרמנים. בעיירה התגוררה קהילה יהודית גדולה, אשר רוכזה לאחר הכיבוש, בגטו שהוקף גדר תיל, סמוך לבית הכנסת. תנאי המחיה היו ירודים מאוד - צפיפות רבה, רעב ומחסור, מחלות שנבעו מתנאי תברואה גרועים והתוצאה מוות של רבים מתושביו. בנוסף, נאלצו תושבי הגטו לצאת לעבודות כפייה, נחשפו להתעללויות שכללו מעשי אונס ורצח, מצד שומריהם - השוטרים הבלארוסים.
ויטורינו אנטונש
קריירה
ב-2 בפברואר 2015 חתם בדינמו קייב עבור דמי העברה על סך 6 מיליון אירו. ב-22 ביולי 2017 הושאל לחטאפה. ב-2 ביולי 2018 חתם באופן קבוע בחטאפה. ב-15 באוגוסט 2020 חזר לפורטוגל וחתם בספורטינג ליסבון לשנתיים.
הלמר לרסקי
קורות חיים
ב-1936 יצר את סדרת התצלומים "המטמורפוזות של האור" (The Metamorphosis of Light), שהכילה 160 תצלומים של מנקה רחובות. בשנים 1937–1939 שהה לרסקי באירופה והתגורר בלונדון ובפריז.
ויטורינו אנטונש
קריירה
לאנטונש 13 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.
האגודה האמריקאית למתמטיקה
אגודת ניו יורק למתמטיקה (1888–1894)
בשנת 1888 ג'ון ואן אמרינג', פרופסור נערץ למתמטיקה בבית הספר לאומנויות של קולומביה קולג' (באוניברסיטת קולומביה) בה למד פיסק, נבחר להיות הנשיא הראשון של האגודה, ופיסק הפך למזכיר הכללי הראשון של האגודה. עד סוף 1889 היו רק שישה־עשר חברים באגודה.
ליובה גילצ'יק
גטו קופיל
למחנה שבויים והצליח לברוח ממנו, ליערות סטריצה באזור קופיל.
פעולותיו כפרטיזן
ליובה גילצ'יק הגיע ליערות סטריצה והצטרף לקבוצת "קפוסטה". לאחר בריחתו מהגטו, רצחו הגרמנים את אשתו ואת ילדיו.
גילצ'יק וזוברייב (ברח יחד עם קפוסטה ממחנה השבויים ליערות סטריצה ), שהכירו היטב את האזור ואת תושביו, מילאו תפקיד ראשוני בהתמקמות קבוצת "קפוסטה" באזור. הם הובילו סיורים של הקבוצה באזור, יצרו קשרים עם התושבים המקומיים ורכשו נשק. היחידה גדלה, תחום שליטתה התרחב, והיא ניהלה מספר קרבות נגד הכוחות הגרמניים והביסה אותם. כך יצרה בעיני האיכרים תושבי האזור, תדמית של גוף לוחם גדול, מאורגן ואמין.
אחד הקרבות נערך על יד ריובקה, ב-9 במאי 1942. בקרב זה גרמו הפרטיזנים לגרמנים אבדות גדולות, ושלל גדול נפל בחלקם. הקרב הנחית מכה על הגרמנים באזור, והעלה את יוקרתם של הפרטיזנים. לאחר הקרב, מונה וויינר חבר המפלגה כאחראי זמני על הקבוצה היהודית - היחידה היהודית ע"ש ז'וקוב, ואולם בסוף חודש אוגוסט 1942, הוטל הפיקוד על ליובה גילצ'יק שעיקר פעולותיו היו חיפוש והשגת נשק.
גילצ'יק היה איש עממי, שתקן, מעשי, אחראי, אכפתי, התמצא היטב בשטח, ובעל כושר פיקודי. ידע לעמוד על זכותו כמפקד יהודי, והגן על היהודים ששהו ביער. בקופיל עבד במחלקת-הבקר ובשל עבודתו, יצר קשרים עם איכרי הסביבה. ליחידה הוא הגיע כשברשותו שני רובים.
לנד רובר
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
ליובה גילצ'יק
פעולותיו כפרטיזן
בסתיו 1942, נודע לו שקבוצה יהודית חדשה הגיעה. לפיכך, דאג להעביר את הקבוצה אליו ליחידה שבפיקודו. היחידה היהודית גדלה והתבססה באזור. רוב פעולותיה בנוסף לחיפוש והשגת הנשק, היו: מארבים, פעולות סיור, הקמת מערכת שירות מודיעינית בכפרים ופעולות "משקיות" (פעולות, שתפקידן היה לספק מזון ליחידה הפרטיזנית), מיקוש מסילות ברזל, פגיעה בתחנות משטרה. זאת ועוד, אנשי היחידה הצליחו לשחרר 250 יהודים ממחנה עבודה בסווז'נה.
במהלך אחד החיפושים להשגת כלי נשק, יצא גילצ'יק מלווה בקבוצה גדולה של אנשי היחידה, לקבר אחים של חיילי הצבא האדום, שנקברו והנשק עדיין נשאר עליהם. בלילה, פתחו אנשי היחידה את הקבר, הוציאו מתוכו גושי אדמה דביקים, והעבירו אותם לבסיסם בעגלה. עם הגיעם לבסיס, הדליקו מדורות, ו-35 בחורים אנשי היחידה, לקחו את גושי העפר הארוכים והחלו בעזרת סכינים, ברזלים ואבנים, לגרד ולהסיר את העפר שנדבק לנשק. לא היה נשק מתאים יותר לנקום בגרמנים, מנשקי חיילי הצבא האדום שנפלו בקרב מול הגרמנים. השעות הרבות (יום ולילה), שבמהלכן ניקו חברי היחידה את הנשק, תרמו רבות לעיצוב דמותה הלוחמת של היחידה היהודית, וחבריה שקיבלו נשק נוסף חשו ביטחון עצמי. אזור קופיל נראה היה כ"ממלכה פרטיזנית". לאחר פעולה זו, נרכשו כלי נשק נוספים וכך, רכשו חברי היחידה מעמד מכובד יותר.
לקראת בוא חורף 1942/3, החלו הפרטיזנים להכין את עצמם לקראתו: ריכזו את הזקנים, הנשים והילדים במחנה מיוחד, בנו בקתות עץ, חפרו בורות לאחסון תפוחי אדמה, גרעינים ושומן, הכינו קש, שחת לסוסים ולבקר ועוד. ב-6 בנובמבר, ערב חג "המהפכה", הגיעה הודעה, כי הגרמנים מגיעים אל היער. היה זה במסגרת מרדף גדול ונרחב של הגרמנים אחרי הפרטיזנים. הכוח הגרמני, לפי המקורות הסובייטים כלל כ-7000 איש, 12 טנקים, שריוניות ותותחים. הגרמנים החלו לתקוף והפרטיזנים השיבו מלחמה. במחצית השנייה של היום, הצליחו הפרטיזנים של קפוסטה להדוף את התקפות הכוח הגרמני, ואף להשמיד לו 3 טנקים. יחידות הסיור, שהופעלו עם רדת החשיכה על ידי פיקוד הבריגדה הפרטיזנית מצאו מוצא: פס צר בתפר שבין הכוחות הגרמניים. כל הבריגדה ובתוכה היחידה היהודית בראשותו של גילצ'יק, חמקה דרך המעבר הצר והעמיקה לחדור ליערות וורובייבה הגדולים. היה זה מסע העונשין הגדול ביותר, שערכו הגרמנים כנגד הפרטיזנים ביערות אזור קופיל.
לקראת החורף העתיקה הבריגדה את בסיסה לצפון פולסיה, לאזור של יערות גדולים יותר ותנאים טובים יותר. אנשי בריגדת קפוסטה והיחידה היהודית ע"ש זוקוב פנו ליערות אורליקי ולביצות פולסיה, ואליהם צורפו גם אנשי המחנה המשפחתי שהסתפח אליהם לאזורי הביצות של פולסיה. מאוחר יותר, כאשר החל הצבא האדום לתקוף את הגרמנים באזור, עברה היחידה לאזור העיירה ברנוביץ' והשתתפה שם בלחימה. בשנת 1944, כאשר שוחרר האזור, יצאו מהיער 270 לוחמי היחידה.
בפברואר 1943, בעת הקרב על מסילת הברזל, הוטל על היחידה היהודית להכות במשטרה ולחבל בתחנה. בליל חורף הסתערו כ־70 לוחמים עם גילצ'יק בראשם, על תחנת המשטרה. הם פרצו לתחנה, שבה היה כלוא אחד מבין ארבעת הסיירים הפרטיזנים, שהכינו את ההסתערות על הגרמנים וניתפס על ידי השוטרים, ושחררו אותו. שוטרי התחנה - חוסלו, בתיהם של משתפי פעולה - הועלו באש. על פעולה זו קבלה היחידה ממפקד הבריגדה ציון לשבח.
גילצ'יק עבר יחד עם שמוקלר וגלר לקבוצת "ווינברג" שהייתה ממוקמת באזור קופיל ולחבריה לא היה נשק. תפקידו היה לחדש את מלאי כלי הנשק. לאחר זמן קצר, היה בידי רוב אנשי הקבוצה נשק, והקבוצה הוכרה כקבוצת פרטיזנים עצמאית.
בסוף פברואר, שנת 1944 הצטרף גילצ'יק למחנה המשפחתי כסגן-מפקד. אנשי המחנה המשפחתי ראו עצמם כחלק בלתי נפרד של היחידה היהודית ע"ש ז'וקוב. המחנה המשפחתי, בראשותם של גילצ'יק וויינברג באזור קופיל השיג נשק, ולקריאתו של שסטופבלוב שכל חמוש יתקבל ליחידתו - עברו 60 איש וביניהם גילצ'יק. גילצ'יק שימש סגן-מפקד מחלקת הסיור וארגן קבוצות קרביות של צעירים יהודים חמושים. הלוחמים ביחידה, ובמיוחד היהודים, רחשו לגילצ'יק כבוד וחיבה. לאחר מכן, קיבל גילצ'יק תפקיד מפקד סיור ביחידת "דונאייב".
הלמר לרסקי
קורות חיים
בביתו שבתל אביב פתח סטודיו בשם "סטודיו 1940" ובו הכשיר תלמידים בטכניקת הצילום ובצילום אמנותי. בשנת 1940 נבחר כיו"ר כבוד של "התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל". בשנים 43–1942 צילם על גג ביתו את הסדרה "חיילים עבריים".
בסוף מרץ 1948 עזבו לרסקי ורעייתו לשווייץ, שם נפטר ב-1956.
דן הופנר, שעמד בראש האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל והיה ממכריו של לרסקי, תרם למוזיאון ישראל אוסף של 154 תשלילי צלולואיד בגודל 6X6 ס"מ של דיוקנאות וצילומי ידיים מארץ־ישראל. תשלילים אלה ברובם לא ראו אור מעולם לפני כן והוצגו בתערוכת "הלמר לרסקי: ידיים עובדות" למשך חודשיים בשנת 2011 במוזיאון ישראל.
האגודה האמריקאית למתמטיקה
אגודת ניו יורק למתמטיקה (1888–1894)
בשנת 1890 האגודה ניסתה להקים את הכתב העת הראשון שלה, אך נעמדה מול התנגדות בעיקר מהחשש לתחרות עם כתב העת האמריקאי למתמטיקה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התוצאה הייתה הקמת ידיעון לענייני האגודה בשנת 1891, ופיסק התמנה להיות העורך הראשי של הידיעון. לאחר פרסום הידיעון, האגודה התחילה לגדול באופן משמעותי ועד סוף אותה שנה היו בה כבר 210 חברים.
בשנת 1891 הצטרפה המתמטיקאית הבריטית שרלוט סקוט לאגודה, והייתה האישה הראשונה באגודה.
בשנת 1892 האגודה כבר תפסה מעמד לאומי בפועל, והצטרפו אליה גם חברים חדשים מאנגליה, בינם נמנו ג'יימס גליישר, ארתור קיילי, ושרלוט סקוט.
בשנת 1893 האגודה הוציאה לאור את ספרה הראשון.
ניו יורק (1894–1951)
בשנת 1894 האגודה התארגנה מחדש תחת שמה הנוכחי, והפכה לאגודה לאומית בארצות הברית באופן רשמי. באותה שנה שרלוט סקוט הצטרפה לוועדה הראשונה, האישה הראשונה החברה בוועדת האגודה. בשנת 1900 האגודה הקימה את כתב העת הראשון שלה לפרסום מאמרים במחקר במתמטיקה, Transactions of the American Mathematical Society.
בשנת 1908, אחרי עשרים שנות פעילות מאז הקמתה, האגודה כבר צברה 592 חברים, ערכה במחזור קבוע כתב עת, ידיעון, וכנס הרצאות שנתי.
בשנת 1914 האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) יוזמים לראשונה את כנס המפגשים המשותפים במתמטיקה.
בשנת 1940 האגודה הקימה את כתב העת Mathematical Reviews להליכי ביקורת עמיתים. בסוף המאה ה־20 כתב העת סוּפְרַת ועבר להפצה אלקטרונית ב־MathSciNet.
פרובידנס, רוד איילנד (1951–כיום)
בשנת 1951 המטה הראשי של האגודה עבר מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק לאוניברסיטת בראון בפרובידנס שבמדינת רוד איילנד.
בשנת 1954 האגודה קראה לפתיחת מסלול אקדמי חדש לתואר דוקטור לאמנויות במתמטיקה עבור בוגרי תואר שלישי. המסלול דומה לתואר דוקטור רגיל במתמטיקה, אך ללא מטלת תזה.
בשנת 1965 האגודה פתחה לשכה חדשה ב־אן ארבור, מישיגן. שנה לאחר מכן מטה העריכה הראשי של האגודה הועבר מאוניברסיטת בראון ללשכה החדשה ב־אן ארבור, היכן שהוא כיום.
בשנת 1979 האגודה הפיצה את חבילת  עבור LaTeX.
בשנת 1983 נבחרה המתמטיקאית האמריקאית ג'וליה רובינסון לנשיאות האגודה, האישה הראשונה בתפקיד זה.
בשנת 1988 האגודה הקימה את כתב העת Journal of the American Mathematical Society, כתב העת המרכזי של האגודה כיום.
בשנת 1989 הייתה האגודה המדעית הראשונה שהפיצה את הליכי ביקורת העמיתים והמחקר שלה בתקליטורי CD-ROM.
בשנת 1992 האגודה פתחה לשכה בבירת ארצות הברית, וושינגטון די סי. באותה שנה, האגודה התחילה להפיץ את הידיעון (Bulletin of the American Mathematical Society) באופן אלקטרוני.
בשנת 1996 האגודה השיקה את MathSciNet לכלל הגולשים, המאגר האלקטרוני של האגודה להליכי ביקורת עמיתים ומחקר במתמטיקה.
בשנת 1999 האגודה ספרתה כחצי מיליון סקירות במתמטיקה מהארכיון שלה (חלקן מהמאה ה־19) והעלתה אותן ל־MathSciNet.
בשנת 2000 האגודה למתמטיקה שימושית ותעשייתית (SIAM) הצטרפה למיזם המפגשים המשותפים במתמטיקה (JMM) יחד עם האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA).
בשנת 2007 כתב העת Electronic Research Announcements הועבר לרשות המכון האמריקאי למדעי המתמטיקה (AIMS). המכון שינה את שמו של כתב העת בהמשך ל־Electronic Research Archive.
בשנת 2010 האגודה ספרתה את הארכיון שלה והעלתה לרשת כ־34,000 מאמרים שפורסמו בכל כתבי העת הוותיקים של האגודה במשך כמאה שנים.
בשנת 2012 הוקמה עמיתות האגודה האמריקאית למתמטיקה.
בשנת 2017 האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) הכריזו על הסכם שהאגודה תרכוש את הוצאת הספרים של האיגוד.
בשנת 2018 האגודה שינתה את הסמליל שלה, והשיקה זהות חזותית חדשה.
כתבי עת
האגודה מוציאה לאור מגוון כתבי עת במחקר, וחינוך במתמטיקה. רובם עם גישה חופשית ומעבירים ביקורת עמיתים לפני פרסום מאמר. כמה מכתבי העת מפרסמים את המאמרים מיידית לאחר ביקורת העמיתים באופן מקוון בנוסף לפרסום במחזור ההדפסה המרוכז.
פרסים בתחום המחקר (AMS Prizes)
האגודה מעניקה פרסים על הישגים שונים במחקר בתחומי המתמטיקה.
פרסי הוקרה ומענקים שונים (AMS Awards)
האגודה מעניקה פרסים כאות להוקרה על הישגים ותרומות שונות לקידום המתמטיקה בתקשורת המונים, שירות הציבור, חינוך, אמנות, ויוזמה מדעית.
מלגות ומענקי מחקר (AMS Fellowships)
האגודה מציעה סיוע כלכלי לחוקרים ותלמידים במתמטיקה ממוסדות אקדמיים באמריקה הצפונית.
עמיתים (AMS Fellow)
עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (באנגלית: AMS Fellow) הוא תואר כבוד הניתן לחברים שנבחרים במועמדות כל שנה על ידי עמיתים נוכחים. העמיתות הוקמה בשנת 2012.
אבנר בר-און
אבנר בר-און (17 באפריל 1909 – 3 בדצמבר 1998) היה הצנזור הצבאי הראשי של מדינת ישראל. הוא כיהן בתפקיד במשך 25 שנה בשתי קדנציות, בשנים 1951–1953 ובשנים 1955–1977, והשתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
קורות חייו
נולד ב-1909 בסרייבו, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כבן יחיד בשם וולטר בראון. משפחתו נאלצה לעבור לייגנדורף שבשלזיה, עקב העברה נוספת שקיבל אביו שהיה פקיד בכיר בדואר הצבאי, ושם עברה עליו ילדותו. לאחר בחינת הבגרות עבר להמשך לימודים בברנו, שם התוודע לראשונה לצעירים יהודים ממזרח אירופה שנאלצו לעזוב את מולדתם כדי ללמוד לימודים גבוהים עקב ה"נומרוס קלאוזוס" שהייתה נהוגה בהם, ובהשפעתם היה לציוני.
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים נקרא לשירות בצבא צ'כוסלובקיה, ובשל השכלתו הגבוהה, נשלח אוטומטית לבית הספר לקצינים עבור צבא-המילואים, שם סיים את לימודיו בהצטיינות ונשאר לשמש כמדריך. בראון דחה הצעה ללמוד באקדמיה הצבאית המכשירה קצינים לצבא-הקבע ולהמשיך בקריירה צבאית, וב-1932, עם תום תקופת שירותו הצבאי עלה לארץ ישראל.
עם הגיעו לארץ החל לעבוד כחקלאי וכעבור מספר חודשים נשא לאשה חברה במשלחת צ'כוסלובקיה למכביה הראשונה. לאחר נישואיו עבר לעבוד בקידוחי מים ולאחר זמן-מה עבר לעבוד בבנייה, כאשר בערבים שימש כמדריך ב"הגנה". עם פרוץ המרד הערבי הגדול גברה פעילותו ב"הגנה". הוא הצטרף לפלוגות השדה ואחריו לחיל השדה. ב-1940 נצטווה להתגייס למשטרת היישובים העבריים, שם הגיע עד מהרה לדרגת סרג'נט. הוריו שנותרו בגולה נספו בגטו ורשה, וגם קרובי משפחה אחרים שלו נספו בשואה.
ב-1947, במהלך פגישה של מפקדי חיל השדה, ובהם בראון, עם דוד בן-גוריון, העיר לו בן-גוריון על שמו הגלותי ובעקבות ההערה החליט לאמץ את השם הפרטי העברי "אבנר" ששימש לו כשם במחתרת ולהוסיף מקף לשם משפחתו, וכך נקרא מעתה אבנר בר-און. בר-און המשיך בפעילות צבאית במחתרת וכשהחל הגיוס לצה"ל, חויל בדרגת רב-סרן ומונה לסגן מפקד וקצין המבצעים של המשטרה הצבאית. תקופה מה, בעוד שמפקד המשטרה הצבאית, סגן-אלוף דני מגן, שהה מחוץ לישראל לרגל נישואיו, שימש בר-און כממלא מקום מפקד החיל. כשחזר מגן, ובינתיים תמה מלחמת העצמאות, ביקש בר-און העברה. הוא מונה לקצין לתפקידים מיוחדים בדרגת סגן-אלוף באגף לפיקוח כללי שזה עתה הוקם תחת פיקודו של האלוף משה צדוק. זמן קצר לאחר מכן, במרץ 1950, לאחר שנואש צדוק מהתפקיד השוחק ומונה למפקד הפיקוד השמיני, שהוקם למטרת ארגון המילואים במרחב תל אביב, שימש בר-און כממלא מקומו, וכעבור חודש ביקש גם הוא לפרוש. הרמטכ"ל רב-אלוף יגאל ידין מינה את בר-און לתפקיד קצין קישור בין מבקר המדינה והמטכ"ל במסגרתו היה עליו להתלוות אל חוליות הביקורת של המחלקה לביקורת צה"ל של מבקר המדינה, הבודקות את מתקני צה"ל ולוודא שיזכו לשיתוף פעולה מצד המפקדים המקומיים. גם בתפקיד זה לא מצא סיפוק ובמכתב לרמטכ"ל ביקש לעבור לתפקיד אחר.
ב-15 באוגוסט 1953 מונה בר-און לראש ענף ביטחון שדה ולמחליפו בתפקיד הצנזור הצבאי הראשי מונה סגן-אלוף אורי וולש. אולם, כעבור שנה וחצי, הודח וולש מתפקידו ובר-און שב ב-1 בפברואר 1955 לכהן כצנזור צבאי ראשי. בר-און קיבל מינוי זמני לשלושה חודשים לצנזור צבאי ראשי עד שימצא מחליף קבוע, בנוסף לתפקידו כראש ענף ביטחון שדה. אולם לבסוף הוחלט כי בר-און ימשיך לכהן כצנזור צבאי ראשי ולתפקיד ראש ענף ביטחון שדה ימונה לו מחליף. וכך ב-1 במאי 1955 השתחרר מתפקיד ראש ענף ביטחון שדה ומינויו לצנזור צבאי ראשי נהפך למינוי קבע.
ב-1960 רצה הרמטכ"ל רב-אלוף חיים לסקוב להעלות את בר-און לדרגת אלוף-משנה, אולם לשם כך היה עליו להעבירו לתפקיד אחר מאחר שהתקן לתפקיד הצנזור הצבאי הראשי היה באותם ימים סגן-אלוף. לסקוב הציע לבר-און להתמנות לקצין משטרה צבאית ראשי, אך בר-און לא היה מעוניין בתפקיד זה והעדיף להמשיך לכהן כצנזור צבאי ראשי, אף אם ייאלץ להישאר בדרגת סגן-אלוף לשם כך. הדבר נודע לשר הביטחון דוד בן-גוריון והוא הורה לרמטכ"ל לשנות את התקן של הצנזור הצבאי הראשי, וכך הועלה בר-און לדרגת אלוף-משנה והמשיך לכהן כצנזור צבאי ראשי. ב-1974 הועלה בר-און לדרגת תת-אלוף ושוב שונה התקן של הצנזור הצבאי הראשי.
לאחר פרישתו מצה"ל
ב-1981 יצא לאור ספרו "הסיפורים שלא סופרו – יומנו של הצנזור הראשי" ובו סיפר על קורותיו בצנזורה. בין היתר סיפר על התמורות שחלו בגישתו. כך למשל, בתחילה, לפי דרישת הממונים פסל כל ידיעה על "טירטורים" בצה"ל. אך לדבריו, עם הזמן, ככל שהתגבשו דעותיו על תפקידה של הצנזורה ועל משמעות ההגדרה "ידיעה הפוגעת בביטחון", הלכה וגברה נכונותו להיכנס לעימותים עם קצינים בכירים ממנו. לדבריו, רק לאחר שנים הגיע למסקנה ש"האיפול הוא שיוצר את תנאי החממה שבהם מתרבים ה"טרטורים" – למרות העונשים; וכי כדי למנוע אותם עדיף לפרסם גם את מעשה ה"טרטור" וגם את העונש שנענש עושהו". ואז לא נעתר עוד להפצרות המפקדים וסירב להטיל איפולים על "טירטורים".
בר-און גם הודה בספר כי במקרים אחדים פעל על-פי תכתיבי הרמטכ"ל ובניגוד לדעתו המקצועית שלו ולכן לכאורה בניגוד לדין המחייב רשות מוסמכת להפעיל את סמכויותיה לפי שיקול דעתה המקצועי והעצמאי.
בר-און נפטר ב-3 בדצמבר 1998. הובא למנוחות למחרת בבית העלמין בהרצליה.
בגין (סרט)
עלילה
הסרט מתאר את חייו של מנחם בגין מתחילת דרכו כמפקד האצ"ל עד כהונתו כראש ממשלה בזמן מלחמת שלום הגליל ואחריה, ובהמשך התפטרותו, הסתגרותו ומותו ב-9 במרץ 1992 בגיל 78. איבגי מגלם את בגין, המספר מדוע הסתגר בביתו בשנותיו האחרונות. הסרט מתרחש כולו בביתו של בגין, בתקופה שאחרי הפרישה מראשות הממשלה.
דיסטוניה פוקאלית
דיסטוניה פוקאלית היא הפרעה בטונוס השרירים הממוקדת לשרירים של איבר או אזור מסוים בגוף. כתוצאה מההפרעה בטונוס, נוצרת תנועה בלתי רצויה כגון עיוות של כף היד וכיפוף או פישוט של האצבעות.
ההשערה המקובלת כיום היא כי דיסטוניה פוקאלית נגרמת עקב ירי לא נכון של תאי עצב היוצר את ההתכוצויות. למרות שהתסמין החיצוני הוא באחד האיברים, משוער כי שורש הבעיה הוא בקליפת המוח. בתנאים נורמליים, האיברים השונים בגוף מיוצגים בחלקים שונים של קליפת המוח כמפה הנקראת הומונקולוס. במצב הדיסטוניה הפוקאלית, נראה שקיימים חיבורים בין האזורים השונים, מה שגורם בהקשרים מסוימים לפעילות שרירים נוספים שאינה רצויה. זהו ההסבר לתופעה האופיינית לדיסטוניה הפוקאלית, שהעיוות אינו מתמיד ומתרחש בעיקר בשעת העיסוק של בעלי מקצוע הדורש פעילות מוטורית עדינה, כגון נגינה ציור וכירורגיה. מחקרים שונים הראו כי טיפול התנהגותי נכון יכול לשמש טיפול יעיל בדיסטוניה פוקאלית.
בין האנשים המפורסמים שסבלו מדיסטוניה פוקאלית נמנים המוזיקאי לאון פליישר ביד ימין, נגן האבוב אלכס קליין וצייר הקומיקס סקוט אדמס.
לנדקרוזר P.1500
לנדקרוזר P.1500 (בגרמנית: Landkreuzer P 1500 Monster) או בכינויו "המפלצת", היה תכנון גרמני לתותח מתנייע כבד מאוד במלחמת העולם השנייה, שיוכל לשאת את השוורר גוסטב. הפרויקט בוטל ב-1943.
תכנון
בתחילה השוורר גוסטב תוכנן להובלה בצורה מפורקת ברכבת רגילה בת 25 קרונות ייעודיים. עם הגיעו לנקודת ההפעלה הוא הורכב על קרון ייעודי בן 160 גלגלים על 4 חוגונים. במקביל הוקמה במיוחד מסילה כפולת-פסים עמידה במיוחד לנשיאת קרון זה. בשל משקלו הכבד לא הותקן התותח על ציר מסתובב, כלומר לא היה מסוגל לתנועת צידוד והתנועה האפשרית היחידה שיכל הקנה בן 32 המטרים לבצע הייתה הטיה מעלה-מטה (עלרוד) עד זווית מקסימלית של 48 מעלות. לשם ירי בכיוון מסוים היה צורך לסלול מסילה לכיוון המתאים.
עבור הרכבת התותח באתרו נדרשו כמות גדולה של 250 חיילים שעבדו 54 שעות. עבור הנחת המסילה הייעודית הוקצה כוח של 2,500 חיילים שגם עסקו בהקמת עמדות נ"מ אותן איישו 2 גדודים שהגנו על הכלי מפני תקיפה אווירית.
הלוגיסטיקה המסובכת של הובלת התותח והרכבתו, חוסר היכולת שלו לצודד והיותו חשוף למתקפה כיוונו את שר החימוש הגרמני, אלברט שפר, להציע תכנון פתרון בדמות טנק ענקי במשקל של 1,000 טון ("P.1000ׂ רטה") שיהווה פלטפורמה ממונעת, ושיהיה גם בעל כוח אש עצמאי בדמות תותחים קטנים יותר (אך גדולים יחסת לתותחי שדה) ומקלעים רבים, כך שיוכל להגן על עצמו.
הפרויקט השאפתני קיבל את אישורו של היטלר והוא הביע עניין רב בנושא. לאחר בדיקות שבוצעו, התברר כי יש צורך בטנק גדול יותר, במשקל של 1500 טון, שקיבל את השם "לנדקרוזר P.1500".
מטרת הפרויקט
בשל גודלו ומשקלו הרב במיוחד של התותח, שעמד על מעל ל-1000 טון, הוא היה תותח רכבת שעל מנת להעבירו היה צורך לפרק אותו, דבר מסורבל מאוד הדרש מאמץ לוגיסטי גדול בנוסף להקצאת משאבים רבים למשימה זו. הלנדקורזר תוכנן כפלטפורמה ממונעת לתותח-העל שהיה הנשק הארטילרי הגדול ביותר שנבנה אי פעם והתותח המתנייע תוכנן להיות הגדול ביותר אי פעם.
מאפיינים
הלנדקרוזר P.1500 יועד למעשה להיות תותח מתנייע ענק, ולהחליף את מסילת הרכבת שבה נעו תותחי ענק כמו בשוורר גוסטב ובנוסף לאפשר הגנה יותר טובה על התותח והצוות.
אם הלנדקרוזר היה נבנה ממדיו המתוכננים היו אורך היה כ-42 מטרים, רוחב 18 מטרים, שריון בעובי 250 מ"מ, כ-100 אנשי צוות ומשקל 2,500 טון כאשר התותח המתנייע מוכן לקרב. בגלל משקלו העצום היה מסוגל להגיע רק עד למהירות של 10–15 קמ"ש.
סייקלופס
סייקלופס או קיקלופ (באנגלית: Cyclops) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט, המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #1 מספטמבר 1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
לנדקרוזר P.1500
מאפיינים
מלבד השוורר גוסטב, שעבורו תוכנן הלנדקרוזר והוא היה נשקו העיקרי, תוכנן גם חימוש משני של שני תותחי הוביצר 150 מ"מ וכ-15 מקלעים כבדים בקוטר 15 מ"מ.
סייקלופס
סייקלופס הוא האלטר אגו של סקוט סאמרס, מוטאנט המסוגל לירות מטחי אנרגיה מעיניו. בחליפת הקרב שלו, סייקלופס לובש משקפי מגן בעלי עדשת אודם-קוורץ, חזות בעלת עין אחת שהקנתה לו את הכינוי קיקלופ, על שם היצור האגדתי קיקלופ. סייקלופס הוא הראשון שנאסף בידי צ'ארלס אקסבייר לחבורת האקס-מן, והיה לאחד מחמשת החברים המייסדים של הקבוצה המקורית, יחד עם ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל. אקסבייר מחשיב אותו לאחד מתלמידיו המצטיינים ביותר, וביניהם מתוארת מערכת יחסים של אב ובן. נאמנותו הרבה של סייקלופס לאקסבייר עלתה לו ביוקר במערכות יחסים עם חבריו לקבוצה, אולם במשך השנים, סייקלופס הגיח מצילו של אקסבייר והפך למנהיג הבלתי מעורער של האקס-מן. דמותו מתוארת כארכיטיפ גיבור התרבות האמריקנית, בניגוד לאנטי-גיבורים קשוחים ואנטי ממסדיים בארצות הברית שלאחר מלחמת וייטנאם, כדוגמת וולברין. סייקלופס חסר אנוכיות, בעל משמעת עצמית גבוהה ומוסריות אתית, תכונות אופי שהופכות אותו למנהיג, טקטיקן ואסטרטג מצליח.
סייקלופס הוא בנו של קורסאייר (כריסטופר סאמרס) מקבוצת סטארג'אמרס ואחיהם הבכור של האבוק (אלכס סאמרס) ווולקן (גבריאל סאמרס). כמו כן, הוא אביו של קייבל (נתניאל סאמרס) ואלמנן של מדלין פריור ושל ג'ין גריי, אשר הקריבה את עצמה למען חבריה בסוף הרצת החוברות אקס-מן החדשים של הכותב גרנט מוריסון. סייקלופס הוא אביהם הביולוגי של איש אקס (נייט גריי) ושל סטרייף, וגם אביה ממציאות חלופית של רייצ'ל סאמרס. בן זוגה של אמה פרוסט, שותפתו לאקס-מן וחברת Generation X ומועדון הלפייר לשעבר. עם הרצת המיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" של שנת 2012 הוצגה דמותו הצעירה של סייקלופס כחלק מחברי האקס-מן המקוריים שנשלחו לזמן ההווה מזמן העבר.
לנדקרוזר P.1500
קשיים בתכנון
הפיתוח של הפנצר סימן 8 "מאוס", שהיה הטנק הכבד ביותר שנבנה מעולם, ומשקלו עמד על 190 טונות, הדגיש את הבעיות הרבות בתכנון והפעלה של טנקים כבדים.
סייקלופס
דמותו של סייקלופס מדורגת במקום ה-39 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. דמותו הופיעה בסדרות האנימציה השונות של חברת מארוול, ביניהן "ספיידרמן וחבריו המדהימים", "אקס-מן: סדרת האנימציה", "אקס-מן: אבולוציה" ו"וולברין והאקס-מן". את דמותו בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן", "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"אקס-מן: העתיד שהיה" מגלם השחקן ג'יימס מרסדן, בעוד את דמותו הצעירה בסרטים "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה" מגלם השחקן טיי שרידן.
היסטוריה פרסומית
סייקלופס היה לדמות מרכזית בחוברות הקומיקס של האקס-מן מאז הפצעתו לראשונה בחוברת The X-Men #1. הוא נשאר חבר הקבוצה עד לעזיבתו בתחילת 1986 כדי להקים קבוצה חדשה בשם אקס פקטור אשר כללה את חברי הקבוצה המקורית ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל. סייקלופס נשאר בקבוצה עד לחוברת מספר 70, ולאחר מכן שב לקבוצת האקס-מן בכרך השני של הסדרה. סדרה זו הייתה הראשונה מבין שתיים שמנתה את סייקלופס, וולברין, גמביט, פסיילוק, רוג וחיה כחברי הקבוצה הכחולה. מאז, סייקלופס כיכב בהרצת חוברות חדשה שנקראה Astonishing X-Men ("אקס-מן המדהימים"), וחברי קבוצתו כללו את וולברין, שאדוקאט, קולוסוס, אמה פרוסט וחיה. דמותו השתתפה גם בכותרי Uncanny X-Men ("אקס-מן המופלאים"), וחברת מארוול השתמשה בדמותו גם כדי להציג את חוברות "אולטימייט אקס-מן" ו"אקס-מן החדשים". בנוסף, הדמות השתתפה במספר מהדורות מוגבלות, ביניהן "הרפתקאותיהם של סייקלופס ופניקס", "אקס-מן: המלחמות האסגארדיות", "אקס-מן: החיפוש אחר סייקלופס", סדרת סולו על שמו, וכן "אקס-מן המקור: סייקלופס".
הדמות נוצרה בידי סטן לי וג'ק קירבי, שכתבו את מרבית הגליונות הראשונים בסדרה. בשנת 1975, הכותב כריס קלרמונט נטל את מושכות הכתיבה החל מחוברת Uncanny X-Men #94, בהרצה שנמשכה עד לשנת 1991 בה ג'ים לי הפך למאייר סדרת החוברות. בשנת 1991, הכותב בריאן ק. וון עבד על מיני-סדרה המתמקדת בדמות. ג'וזף האריס כתב בשנת 2000 מיני-סדרה בת ארבע חוברות בשם "אקס-מן: החיפוש אחר סייקלופס", שדנה בשובו של סייקלופס לאחר שהתמזג עם אפוקליפס באירועי "התריסר".
במהלך כתיבתו של ג'וס וידון בסדרת Astonishing X-Men בשנת 2004, וידון הציג לקוראים פן חדש באישיותו של סייקלופס. זאת ועוד, מאז הולדתה של הופ סאמרס, סייקלופס החל להתנהג באופן בלתי יציב ולא מוסרי, וגונן על אלה שקרובים אליו במידה מופרזת. השקפת עולמו בנוגע לאנושות הפכה לשנויה במחלוקת, בדומה להשקפת עולמו של מגנטו, והוא נתפס יותר כאנטי-גיבור ולעיתים אף כנבל בקרב גיבורי-העל. כאנטיתזה לפועלו האצילי כמנהיג בשטח לשעבר של קבוצת האקס-מן, הרצת החוברות "אקס-מן המופלאים" של קירון גילן בעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן" של שנת 2012 הציגה אישיות נוקשה ובלתי מתפשרת בסייקלופס, שאינו מתחרט על מעשיו, הפגין נטיות אובדניות בשם פועלו ואשר נכלא בעקבות מעשיו לאחר שהשתלט עליו כוח הפניקס.
לנדקרוזר P.1500
קשיים בתכנון
הבעיות העיקריות של הפאנצר סימן 8 היו המשקל הרב, שמונע מהכלי את האפשרות לנסיעה על גשרים, ובעיקר גשרים מעל נהרות ונחלים. כמו כן, היה קושי רב בשינוע הטנק בעזרת רכבות ונסיעה שלו על כבישים הייתה הורסת אותם לחלוטין. ככל שהטנק היה גדול יותר, כך הבעיות האלו חמורות יותר, קל וחומר לגבי הלנדקרוזר, שמשקלו היה גדול פי כמה וכמה ממשקלו של הפאנצר סימן 8 "מאוס".
סייקלופס
היסטוריה פרסומית
כחלק מהרצת החוברת של "מארוול עכשיו!", קיימות שתי גרסאות של סייקלופס - סייקלופס המקורי, שמופיע בכרך השלישי של חוברות "אקס-מן המופלאים", וגרסה צעירה יותר מזמן העבר כחלק מקבוצת אקס-מן החדשים. את שתי הסדרות כתב בריאן מייקל בנדיס ואייר כריס בצ'לו, כאשר בראשונה מופיע צוות ההכחדה של סייקלופס - הנוקט בגישה מחתרתית ולעיתים אלימה כדי להגן על זכויות המוטאנטים, והקים בית ספר חדש תחת השם "בית הספר החדש לצעירים מחוננים ע"ש צ'ארלס אקסבייר". לעומתו, סייקלופס הצעיר מנסה להבין את דרכו בקו הזמן הנוכחי, לנוכח מעשיו של מקבילו העתידי.
ביוגרפיה בדיונית
הביוגרפיה של סייקלופס עברה מספר שינויים במהלך השנים, גדולים וקטנים כאחד, אולם האלמנט הקבוע בכולם היה סיפור המקור של הדמות.
שנותיו הראשונות
לפי מקורות שונים, סקוט הצעיר גדל באנקורג', אלסקה. אביו, מייג'ור כריסטופר סאמרס מחיל האוויר האמריקני, לקח את משפחתו לטיסה במטוס הקרב דה הבילנד מוסקיטו. המטוס הותקף בידי ספינת חלל מאימפריית השי'אר. בעוד המטוס צלל כשהוא אחוז בלהבות, אמו של סקוט הידקה אותו ואת אחיו אלכס למצנח ובכך למעשה הצילה אותם ממוות בטוח. לרוע המזל, המצנח עלה בלהבות וראשו של סקוט נחבט בהגיעו לקרקע. הדבר גרם לו לפגיעה מוחית, אולי הסיבה העיקרית לחוסר יכולתו לשלוט במטחי האנרגיה שהוא יורה מתוך עיניו. בכרך השני של סדרת החוברות Astonishing X-Men, נכתב כי הטראומה בילדותו של סייקלופס גרמה לו למחסום מנטלי שלא איפשר לו לשלוט בכוחותיו המוטאנטים. בעזרתה של אמה פרוסט, סייקלופס מצליח להתגבר על המחסום באופן זמני. למשך זמן מה הייתה לסקוט אמנזיה ממושכת. הוא העביר את שארית ילדותו בבית יתומים באומהה, נברסקה, שם עבר מבחנים וניסויים על ידי בעל המקום מר מילבורי, הידוע גם בשם מיסטר סיניסטר.
האקס-מן
בנערותו, סקוט נאסף על ידי צ'ארלס אקסבייר לאחר שברח מבית היתומים וגרם לתקרית מצערת שבה פרץ אנרגיה מעיניו גרם לנפילתו של עגורן אל עבר הקהל. סקוט חשב במהירות ושחרר פרץ אנרגיה נוסף שהשמיד את העגורן לפני שגרם נזק. הקהל חשב שמדובר במעשה אלימות והגיב בזעם. הוא הפך לחבר מן המניין של חבורת האקס-מן, כאשר בין חבריה המקוריים נמנים גם ג'ין גריי, חיה, אייסמן ואנג'ל. מאז ימיו הראשונים בחבורה, חברות מיוחדת נרקמה בינו לבין ג'ין גריי. הקרב הראשון של הקבוצה התרחש עם מגנטו ואחוות המוטאנטים שלו. בזמן שבו היה חבר בקבוצה המקורית, סקוט החל במערכת יחסים עם ג'ין.
לנדקרוזר P.1500
קשיים בתכנון
בעיה נוספת בולטת היא יחידת ההנעה בטנקים גדולים, וצריכת הדלק העצומה שלהם. כפי שהוכח בפיתוחו של הפאנצר סימן 8, המשקל הרב אינו מאפשר לטנק להגיע למהירות מינימלית בשל המשקל העצום, ובכך הטנק נחשף להתקפות אוויר ביתר קלות. כמו כן, צריכת הדלק העצומה של הלנדקרוזר הייתה מצריכה תשתית לוגיסטית כדי להזין את הכלי העצום, והוא היה בוודאי מכלה כמויות עצומות של דלק, מצרך שהיה במחסור חמור בגרמניה הנאצית בשנות המלחמה.
סייקלופס
האקס-מן
כאשר קבוצת האקס-מן נלחמה נגד האי התבונתי קרקואה, סייקלופס היה היחיד שהצליח להימלט חזרה לאחוזת אקסבייר. הוא עזר לאמן קבוצת אקס-מן חדשה שכללה את סטורם, קולוסוס, נייטקרולר, באנשי, וולברין, סאנפייר ות'אנדרבירד, אשר נשלחה להציל את חברי הקבוצה הלכודים. כאשר חברי הקבוצה המקורית החליטו לעזוב, כולל האבוק ופולאריס, סייקלופס נשאר והוא הרגיש שאין הוא יכול לחיות חיים רגילים ללא כל שליטה על כוחותיו.
כל אותה עת, סקוט האמין שהוריו נהרגו בתאונת המטוס. למעשה, הם נלכדו ונמכרו כעבדים לאימפריית השי'אר. כחבר האקס-מן, סקוט פגש את אביו, שידוע כעת כקורסאייר, מנהיג הסטארג'אמרס, קבוצת חוצנים שהתמרדו נגד השלטון הרודני של אימפריית השי'אר ומתפקדים כעת כפיראטי חלל. ג'ין למדה על זהותו של קורסאייר אך שמרה את המידע מסקוט, שמגלה את האמת רק מספר שנים לאחר מכן. כאשר ג'ין נהרגה באירועי "סאגת הפניקס האפלה" לאחר שהטיסה מעבורת חלל לתוך התפרצות סולארית וחזרה לחיים בתור הפניקס, סקוט התחיל לפקפק במערכת יחסיו עמה, היות שג'ין היא לא אותה אחת שהכיר. הוא עזב את האקס-מן לאחר מותה, אך חזר לאחר כשנה בה הצטרף לצוות ספינת דייגים. בסופו של דבר, סקוט נישא למדלין פריור, שדמתה במראה החיצוני לג'ין. הוא נלחם בסטורם על מנהיגות הקבוצה, אך בסופו של דבר הובס ובחר לפרוש. מדלין ילדה לו בן בשם נייתן.
אקס פקטור ואינפרנו
מיד לאחר היוולדו של נייתן מתברר שג'ין לא מתה. הפניקס התגלתה כישות קוסמית אשר דחקה את אישיותה של ג'ין והניחה את גופתה בתא ריפוי בתחתית מפרץ ג'מייקה. היא הוחייתה בידי האוונג'רס וארבעת המופלאים. סייקלופס עזב את אשתו ובנו וחזר לג'ין, ויחד עם חברי קבוצת אקס-מן המקורית הם ייסדו את קבוצת אקס פקטור. בינתיים, פריור הצטרפה לאקס-מן והקריבה את חייה במהלך אירועי "נפילת המוטאנטים".
במהלך אחת מהרפתקאות הקבוצה, חברו לקבוצה אנג'ל איבד את כנפיו. הוא הפך בעזרתו של נבל-העל אפוקליפס לאחד מפרשי אפוקליפס. אייסמן הצליח להחזיר את אנג'ל לקדמותו, וזה האחרון הפך לארכאנג'ל. מדלין פריור הפכה למלכת הגובלינים וחיפשה נקמה בסקוט על כך שעזב אותה. כאשר התברר לה כי היא תוצר של שיבוט פרי מלאכתו הזדונית של מיסטר סיניסטר לצורכי רבייה, היא איבדה את שפיות דעתה והתאבדה. נוסף על כך, סקוט גילה שסיניסטר היה זה שניהל את בית היתומים כשהיה נער, ונלחם בו. לאחר מכן, סקוט בחר לחיות לצד ג'ין יחד עם בנו.
מעט לאחר "אג'נדת ההכחדה", סייקלופס נתקל בשנית באפוקליפס, שהדביק את בנו התינוק בוירוס טכנו-אורגני. בעזרת חברי קבוצתו, סקוט הביס את אפוקליפס, אך לא הצליח להציל את בנו מהוירוס. הוא נאלץ לשלוח אותו לזמן העתיד, שם יירפא. לאחר שקבוצות האקס-מן ואקס פקטור מביסות את מלך הצללים, חברי קבוצת אקס פקטור שבו לקבוצת אקס-מן, אשר מתפצלת, וסקוט נבחר לשמש כמנהיגה של הקבוצה הכחולה.
חזרה לאקס-מן
לאחר שסייקלופס חזר כמנהיג שטח לקבוצת אקס-מן, מרבית הקבוצה הכחולה נחטפה בידי אומגה רד והנינג'ות של ארגון היד. לאחר הצלתם, מיסטר סיניסטר שלח חבר אקס פקטור לשעבר בשם קאליבן לחטוף את סייקלופס ואת ג'ין בעבור מוטאנט מטורף בשם סטרייף, שיבוט של קייבל ויריבו מזמן העתיד. סטרייף אמר לשניים שהוא נייתן עצמו, שנשלח לעתיד וננטש. הוא וקייבל מתו לכאורה בקרב ביניהם. הקבוצה נלחמה באומגה רד בשנית, והמוטאנטית הטלפתית פסיילוק מפתה את סייקלופס מתוך תקווה שיעזוב את ג'ין לטובתה, אך לשווא. קייבל חזר, וגילה לסייקלופס שהוא נייתן כריסטופר סאמרס האמיתי.
סייקלופס וג'ין גריי נישאו לבסוף. במהלך ירח הדבש שלהם, הם נשלחו לעתיד, שם הם גידלו את קייבל למשך 12 שנים. לאחר שהם עזרו לקייבל להביס את הגרסה העתידית של אפוקליפס, הם נשלחו חזרה לעבר. לבקשתה של רייצ'ל סאמרס, ג'ין נטלה שוב את זהותה של הפניקס. מיסטר סיניסטר גילה לסייקלופס אודות אח שלישי לבית משפחת סאמרס, והותיר אותו מלא תהיות. בנוסף, סקוט חייב להכיר בעובדה שבנו נייתן הוא כעת בגיל מבוגר יותר ויכול להיות אביו.
קבוצת האקס-מן נאלצה להילחם במורה הרוחני שלה, צ'ארלס אקסבייר, אשר הפך לישות העוצמתית אונסלוט לאחר שמחק את זכרונו של מגנטו. אף על פי שהאקס-מן הביסו את הישות המרושעת ושחררו את אקסבייר, רבים מגיבורי-העל נאבדו לתקופת זמן. אקסבייר - שנחלש בעקבות הבסתו של אונסלוט - נעצר בשל מעשיו, וסקוט וג'ין נשארו כדי להחליפו כמנהלי אחוזת אקסבייר. אולם, השניים הודיעו על פרישתם לאחר שבמהלך אירועי "מבצע אפס סובלנות" סייקלופס נפצע אנושות מפצצה שהונחה בחזהו.
סקוט וג'ין חזרו לקבוצה לאחר תקופה מסוימת לבקשתה של סטורם, וזאת משום שמצבו המנטלי של צ'ארלס אקסבייר לא היה כשורה. עם שובם החלו אירועי "התריסר" (The Twelve), לפיהם קבוצת האקס-מן גילתה מיומניה של דסטיני על אודותיהם של תריסר מוטאנטים רבי עוצמה, הכוללים את סייקלופס, צ'ארלס אקסבייר, מגנטו, פניקס, אייסמן, פולאריס, סטורם, קייבל, בישופ, סאנפייר, מיקאיל רספוטין (אחיהם של פיוטר ואיליאנה) והמונולית האנושי. עוד התגלה כי פרשי אפוקליפס חטפו את המוטאנטים הללו מכל רחבי העולם כדי להפוך את כוחו של אדוניהם לאומניפוטנטי. קבוצת האקס-מן אספה את שאר חברי "התריסר" והגיעה למצרים, שם היא התעמתה מול אפוקליפס וגזע הסקרול משני הצורה. אפוקליפס וכוחותיו לכדו את כל חברי "התריסר" במהלך הקרב, והוא השתמש בכוחותיהם המשולבים כדי לקבל גוף חדש ועוצמה בל תתואר. הריטואל לכך כלל יצירת שני קטבים מגנטיים מנוגדים בידי מגנטו ופולאריס; שינוי אקלים קיצוני בידי סטורם, אייסמן וסאנפייר; חיבור משפחתי בידי סייקלופס, ג'ין גריי וקייבל; קישור מחשבתי בידי אקסבייר; קישור מרחב-זמן בידי בישופ ומיקאיל; וחיבור כל האנרגיות יחדיו בידי המונולית האנושי. נייט גריי התעתד לשמש כגופו החדש של אפוקליפס, כלי קיבול רב עוצמה שמסוגל לאגור את כל הכוחות גם יחד. התריסר הצליחו לשחרר את עצמם מאחיזתו של אפוקליפס, וסייקלופס הקריב את גופו ואת כוח החיים שלו כדי למנוע מאפוקליפס להשתלט על נייט. אף על פי שאפוקליפס הובס, נראה שסייקלופס אבד לנצח. כולם האמינו כי הוא מת עד אשר ג'ין וקייבל איתרו אותו במצרים והפרידו בינו לבין אפוקליפס. כתוצאה מכך, נשמתו של אפוקליפס נהרגה.
האקס-מן החדשים
בעקבות מיזוגו של סייקלופס עם אפוקליפס, אישיותו השתנתה והדבר גרם לקרע במערכת היחסים בינו לבין ג'ין. טענתו של סקוט הייתה, שאפוקליפס גרם לו לפקפק לא רק במערכת היחסים אלא גם בחייו באופן כללי. הוא איפשר את גיוסו של המוטאנט קסורן לתוך האקס-מן לאחר שזה ניסה להתאבד, ובין השניים התפתחו יחסי ידידות. בדומה, משימות תכופות עם וולברין גרמו לשני חברי האקס-מן הוותיקים להתיידד.
כאשר כוח הפניקס התחיל להשתלט שוב על ג'ין, המרחק ביניהם התעצם. ג'ין התעמתה עם סקוט, אך הוא תירץ את העובדה בכך שאפוקליפס שינה אותו. בתסכולה הרב, ג'ין התנחמה בזרועותיו של לוגאן, אך הוא אמר לה להישאר עם סקוט. אקסבייר עזב את כדור הארץ כשהוא תחת שליטתה של אחותו המרושעת קסנדרה נובה, והוא העביר את ניהול בית הספר לג'ין. מילוי חובותיה החדשים בנוסף להתפתחות כוחותיה אילצו את ג'ין למקד את תשומת לבה בעניינים אחרים, ובשל כך היא התעלמה מסקוט. במקום להתפייס עמה, סקוט מצא נחמה וייעוץ באמה פרוסט. מערכת היחסים ביניהם התחילה כסדרת טיפולים מנטליים, אך פרוסט ניצלה זאת כדי להתקרב אליו. כשג'ין גילתה את דבר הרומן, סקוט טען שמדובר רק בשיתוף מחשבתי והם לא עשו כל דבר רע. גישתה השחצנית והמלגלגת של פרוסט גרמה לג'ין הפגועה להתקיף אותה מנטלית ו"לשרוף את שקריה" במלוא כוח הפניקס. היא אילצה את אמה להודות על רגשותיה האמיתיים לסקוט ולהתמודד מול כישלונותיה וחטאיה האישיים. סקוט התעמת מול ג'ין ודרש שהיא תקרא את מוחו. היא מגלה שבין השניים לא התרחש מגע גופני, אף על פי שאמה הציעה זאת. סקוט עזב את מכון אקסבייר, וזמן מה לאחר מכן, אמה פרוסט נמצאה כשהיא מנופצת בצורת היהלום שלה ונחשבה למתה. בהמשך, ג'ין השתמשה בכוחות הפניקס כדי לחבר את גופה המנופץ של פרוסט, בהגיעתה להכרה שמערכת היחסים ביניהם היא אמיתית.
עד מהרה, סקוט מצא את עצמו שותה לשוכרה במועדון הלפייר, כשהוא מנסה לברוח מהמחויבות והציפיות הרבות שנדרשות ממנו מתוקף תפקידו כמנהיג האקס-מן. בזמן שהוא העביר עם וולברין ופנטומאקס כאשר השלושה מגיעים למתקן פרויקט "נשק אקס", סקוט התוודה שמערכת היחסים בינו לבין ג'ין לא התקדמה מבחינה רומנטית מאז שהיו צעירים. בנוסף, ג'ין הייתה כה עסוקה עם כוחותיה החדשים ותפקידה החדש, שהשניים לא תיקשרו כבעבר, וכי הוא הרגיש שנשאר מאחור היות שג'ין מחוברת לכוח הפניקס. כשסקוט חזר לאקס-מן, חבר הקבוצה החדש קסורן התגלה כמגנטו ותקף את האקס-מן. רמות הכוח של ג'ין הגיעו למלוא עוצמתן, והיא התעמתה מול קסורן/מגנטו, אך נהרגה. בזמן גסיסתה, סקוט התנצל על כך שפגע בה, אך ג'ין אמרה לו שהיא מבינה ושמעולם לא ראתה אותו כל כך מלא חיות. היא ביקשה ממנו להמשיך הלאה בחייו ומתה.