cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנחם הרן
מקדש ועבודת-המקדש בישראל הקדומה
לדעת הרן התכונות של P (ריגוריזם, הקפדנות, הפורמליזם והלגליזם) הן תכונות של הכהונה בימי הבית הראשון ולא של יהדות. היהדות הייתה מבוססת על המקורות כולם, כי כל המקורות נתחברו יחד בימי עזרא וניתן להם מעמד קאנוני, במסגרת התורה. כל התכונות הללו שהם מונים ב-P הן תכונות של כהונה לדעת הרן, לא של יהדות. לדעת הרן המקור הכוהני בימי בית ראשון היה יצירה סקטנטית, של כת, של כהונה סגורה אוטופיסטית. רק בימי עזרא נעשה לדעת הרן P קאנוני עם כל התורה, ואז הוא פרץ לתוך מרכז חיי ישראל ותפס את מרכז הבמה, לצד מקורות התורה האחרים.
הרן סבר כי אף על פי שספרי עזרא ונחמיה מעומעמים, יש סימנים להופעת P בציבור באותו הזמן. על עזרא מסופר שהוא הגיע מבבל והשליט את התורה בחיי ישראל, באופן שאחרי עזרא הפך ישראל לעם התורה. למשל, הייתה לעזרא סמכות לשים אנשים שלא צייתו לו בבית הסוהר; כי הם כרתו ברית מייחדת, "אמנה". שליטי פרס היו מעוניינים לתת לעזרא סמכויות כאלה כדי להודות בלגיטימיות של הדתות השונות ולהניח למאמיניהן לעבוד את אלוהים. כורש נתן פקודה לבנות את בית המקדש ונתן לבונים כלים של המקדש שהוצאו על ידי נבוכדנאצר. זו הייתה השיטה הנוחה והטולרנטית של השלטון הפרסי, ובשל כך השלטון הפרסי התמיד מאתיים שנה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
נחל גזר
נַחַל גֶּזֶר הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל איילון. אורכו 15 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 59.3 קמ"ר.
ראשיתו של הנחל היא בסמוך לתל גזר ולכרמי יוסף, והוא זורם צפונה, עד שנשפך לנחל איילון, סמוך לתל לוד, ליד חיבור נחל גמזו עם נחל איילון.
שמו של הנחל הוא כשמה של העיר הקדומה גֶּזֶר, אשר תלה העתיק מצוי בראשית אפיק הנחל.
בשנת 2002 החליטה הוועדה לתכנון ולבנייה במחוז המרכז על ביצוע עבודות לשיקום ולפיתוח אפיק הנחל, ולהנגשתו לציבור, בחלקו הסמוך לעיר לוד.
במהלך חג החנוכה 2018 נחנכו פארק וטיילת לאורך הנחל, עם גשר להולכי רגל המחבר בין שתי גדות הנחל, בסמוך לשכונת גני יער בלוד.
העולם המלאי
העולם המָלָאִי הוא מושג המתאר את השטח שמאכלסים בני אדם מהגזע המלאי בעולם. האנשים הדרים בשטח זה הם בעלי ייחודיות תרבותית ולשונית. העולם המלאי נפרש על פני הארכיפלג הכולל (נכון לעשור הראשון של המאה ה-21) את אינדונזיה, מלזיה, סינגפור, ברוניי, מזרח טימור, את החלק הדרומי של תאילנד ולעיתים מחשיבים גם חלקים מהפיליפינים מגינאה החדשה ומאיי קוקוס בתוכו.
השפות המדוברות באזור זה הן השפות האוסטרונזיות, בדגש על המלאית שהיא השפה הרשמית במלזיה ובברוניי, ואחת מהשפות הרשמיות באינדונזיה ובסינגפור.
גבולות העולם המלאי וחלוקתו למדינות כפי שהוא כיום הושפעה במידה רבה מחוזה אנגליה-הולנד מ-1824 שנחתם בין שתי המעצמות הקולוניאליסטיות ששלטו בו באותה התקופה.
סאאב 60
סאאב 60 (בשוודית: Saab 60) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב אשר יוצרה בין השנים 1962–1963.
דגם ה"סאאב 60" נבנה במהדורה מוגבלת, והתבסס על דגם סאאב 96, משנת 1962.
דגמי "סאאב 60" יוצאו לבריטניה.
ברי חמיש
קורות חייו
חמיש נולד בעיר ויניפג שבקנדה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת מניטובה. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פרסם בקנדה שלושה רומנים וספר של סיפורים קצרים.
עלה לישראל בשנת 1975 ובשנת 1979 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית. התגייס ושירת בצה"ל בשנים 1979—1981. השתתף כחייל מילואים במלחמת לבנון הראשונה (1982) בתור מפעיל טילי כתף נגד מטוסים. בשנות התשעים עבד כעיתונאי בין השאר ב"מעריב". לאחר רצח יצחק רבין התפרסם כשהפיץ את תאוריית הקשר שלו.
במאי 2005, חייב בית המשפט לתביעות קטנות בירושלים את חמיש לשלם לאביגדור אסקין 3,500 ש"ח לאחר שכינה אותו "פרובוקטור ידוע של השב"כ", ובמאי 2008 חייב בית משפט השלום את חמיש לשלם לאיתמר בן-גביר 36,000 ש"ח, לאחר שכינה אותו "סוכן שב"כ".
חמיש טען להתנכלות השב"כ אליו בעקבות דבריו, ובאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היגר לארצות הברית.
חמיש היה גרוש, ואב לשני ילדים.
נפטר ב-23 באוגוסט 2016 בדירתו בפלורידה, ארצות הברית.
ספריו ותיאורית הקשר על רצח יצחק רבין
אחד מספריו הוא "מי רצח את יצחק רבין" שפורסם בהוצאת גפן, שם העלה שאלות שכפרו בגרסה הרשמית לרצח, ואשר, לטענתו, איש לא הצליח לתת להן מענה. לפי התאוריה של חמיש, הגוף המוכר בשם "המועצה ליחסי חוץ (CFR)", בו חברים אישים חזקים מאוד בכל העולם, עומד מאחורי התכנון והביצוע של הרצח.
בספרים אחרים שכתב פרסם תאוריות קונספירציה נוספות ובהן טען בין היתר למזימות לרציחת אנשים בכירים בישראל כגון רפאל איתן, חיים בר-לב, לאה רבין, רחבעם זאבי ועוד.
מספריו שלא תורגמו לעברית:
משה גיורא אלימלך
משה-גיורא אלימלך (כתב בעיקר תחת השם משה גיורא; 12 בדצמבר 1919, סופיה, ממלכת בולגריה - 19 באוקטובר 1992) היה משורר, עיתונאי, חוקר ספרות, ופעיל בתנועת בית"ר.
חייו
אלימלך עלה לישראל בשנת 1924 בגיל 4. סיים תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל וספרות עברית באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בר-אילן. לימד לשון וספרות יהודית-ספרדית באוניברסיטת בר-אילן. כבר כנער עסק בעיתונות, ומאוחר יותר היה לחבר במערכות הירדן והבוקר. אלימלך היה בין 15 הפעילים שהשתתפו ב"הועד לגיבוש הנוער העברי", שהפכה מאוחר יותר להכנענים. בשנת 1956 שירת במלחמת סיני. את רשמיו משדה הקרב ביטא בחמשה שירים שחיבר, ושהולחנו על ידי יששכר אמיר. בשנת 1960 מונה לחבר במערכת עיתון הארץ.
חיבר מעל ל-500 מסות ורשימות בכתבי-עת ובמוספים ספרותיים. כמו כן עסק בתרגום לעברית של עשרות רומנסות ושירי-עם ספרדיים שזכו לביצועים רבים. ביניהם "השושנה פורחת", "שחרחורת", "שיר ספנים" וכן חלק ניכר מהשירים שהופיעו באלבום "רומנסה ופיוט" של שלמה ארצי.
היה נשוי לרבקה לבית כהן (1917–2016) ואב לבן ובת. נפטר ב-1992 ונקבר בבית הקברות ירקון.
הידרותרוזאורוס
הידרותרוזאורוס (שם מדעי: Hydrotherosaurus; מילולית: "בהמת מים לטאית") הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים אשר חי לפני 66–70 מיליון שנה, בשלהי הקרטיקון, בחופי קליפורניה ממערב לאמריקה הצפונית. הוא סווג ב-1943 בידי החוקר סמואל פול וולס. בסוג נכלל מין יחיד - Hydrotherosaurus alexandrae שהיה קרובו של הפוטבזאורוס היפני.
ההידרותרוזאורוס היה קרובו של האלאמוזאורוס בעל צוואר הנחש הארוך ודמה לו בגודלו. אורכו המוערך מגיע ל-7.77 מטרים (בעבר הוא נחשב גדול הרבה יותר, עד לאורך 13 מטרים) והיה בעל צוואר ארוך ביותר בעל 60 חוליות. לעומת זאת, היה הראש קטן יחסית, באורך של 33 ס"מ, והיו לו ארבעה זוגות סנפירים גדולים לצידי הגוף ששימשו לתנועה מהירה במים.
הוא צד מיני דגים שונים במים ובאמצעות צווארו הארוך היה יכול להתגנב אליהם מבלי שרוב הגוף ייראה. לצידו חיו טורפים גדולים שכללו כרישים, מוזאזאוריים אימתניים ופליוזאורים אחרים קטלניים.
ההידרותרוזאורוס נכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 66 מיליון שנה.
ברד דור
ברד דור (באנגלית: Barad-dûr, מסינדרין: "המבצר האפל") היה מגדל בדיוני, אשר הופיע בלגנדריום של הסופר ג'.ר.ר. טולקין. המגדל נודע ככזה שעינו של סאורון הייתה בראשו, והיא יכלה לראות למרחקים גדולים. ברד דור היה מעוזו העיקרי של אדון האופל סאורון במורדור, ושימש כבסיס הפעולות שלו בארץ התיכונה בעידן השני ולקראת סוף העידן השלישי.
מראה
מסתו של ברד דור הוחזקה בחתיכה אחת על ידי קסמו האפל של סאורון, זאת גם מדוע הוא מתמוטט יחד עם חורבן הטבעת האחת. ברד דור היה המבצר הגדול ביותר בארץ התיכונה בזמנו. הוא נבנה במקור בעידן השני, וננטש לאחר תבוסתו של סאורון במלחמת הברית האחרונה. סאורון הקים את ברד דור מחדש בסוף העידן השלישי כשחזר לכוחו, אך המגדל נהרס לנצח מיד עם חורבן הטבעת האחת.
בכתביו, ג'יי.ר.ר. טולקין מתאר מעט את המגדל מלבד אימתו וגודלו הסוריאליסטי. בכתביו המאוחרים יותר, הוא הוסיף כי גובהו של המגדל היה מעל לקילומטר, יותר גבוה מכל מגדל מודרני גם כיום.
היסטוריה
ברד דור נבנה על ידי סאורון בארץ מורדור, לא הרחק מהר הגעש המכונה הר האבדון. בניית המגדל החלה בסביבות שנת 1000 לעידן השני, ונמשכה שש מאות שנים. זו הייתה המצודה הגדולה ביותר שנבנתה מאז נפילת אנגבנד במלחמת החרון.
במהלך מלחמת הטבעת, ברד דור נקלע למצור במשך שבע שנים על ידי הברית האחרונה של העלפים והאדין במהלך העידן השני, וננטש לאחר תבוסתו של סאורון בידי יסילדור. אך מכיוון שהוא נוצר באמצעות כוחה של הטבעת האחת, לא ניתן היה להשמיד את יסודותיו בזמן שהטבעת עצמה עדיין קיימת. מאחר שיסילדור לא הצליח להשמיד את הטבעת, בסופו של דבר נבנה המגדל מחדש כאשר סאורון חזר למורדור כעבור אלפי שנים.
זמן מה לקראת סוף העידן השלישי (3009–3017 לעידן השלישי), נלכד גולום ונלקח לברד דור, בעוד שגנדלף וארגורן חיפשו אותו גם. הוא עונה בגלל מידע בנוגע למקום הימצאה של הטבעת האחת, מכיוון שלסאורון נודע כי הייתה ברשותו פעם אחת, וכך נודע לסאורון כי נמצא הטבעת האחת. מרוצה מכך שלמד מהיצור כל מה שהוא יכול, סאורון שחרר את גולום בשנת 3017 לעידן השלישי.
רק כשפרודו בגינס השמיד את הטבעת האחת, סוף סוף נפל המגדל. בלי כוחו של סאורון מהטבעת לקיים אותו, הוא לא יכול היה לעמוד. ברגע שהטבעת אחת הושלכה ללבת הר האבדון ונמסה, ברד-דור התמוטט לחורבה, ולעולם לא נבנה מחדש.
שיבת המלך (1980)
בסרט שובו של המלך, הוצג מודל ברד דור שנעשה על ידי סטודיו Rankin/Bass. המודל מוצג רק כמה פעמים. הוא מתואר כמבצר דמוי טירה בצלע ההר. העין של סאורון אינה חלק מהמגדל; אלא היא מופיעה בשמי מורדור
טרילוגיית הסרטים
לסרטי שר הטבעות מאת פיטר ג'קסון, ריצ'רד טיילור וצוות העיצוב שלו בנו "מודל" בגובה 25 מטר של ברד דור לשימוש בסרט. באמצעות סולם על הדגם, המגדל מוצג בגובה של כ -5,000 מטר, עם עינו של סאורון בקודקודו. שלמותו של ברד דור נראית בראייה פנורמית כלפי מעלה מנקודת מבטו של פרודו בסרט הראשון, כשהוא נמצא באמון הן.
אטימולוגיה
משמעות ברד דור בסינדרין היא: "המבצר האפל". "barad" משמעותה מבצר ו-"dûr" משמעותה אפל.
פאנקנשטיין
היסטוריה
הוקמה כלהקת קאברים בראשית שנת 1998 על ידי אלרן דקל וגורי אלפי. ההרכב המקורי כלל בין השאר את שחם אוחנה בבס, עילי בוטנר בגיטרה, אלון פרימן בקלידים וגלעד שמואלי בתופים. בשנת 2000 עזב אלפי את הלהקה לאחר הצלחתו הטלוויזיונית. הלהקה, שכעת מנתה 8 חברים, המשיכה להופיע בכל רחבי ישראל אך בעיקר בתל אביב. בשנת 2002 השתתפה הלהקה בפסטיבל הג'אז באילת ובפסטיבל האהבה בים המלח, ובשנת 2004 בפסטיבל קוקה-קולה בניצנים. בשנת 2006 הוציאה את אלבומה הראשון - "Funk'n'stein The Band" בחברת התקליטים התו השמיני. האלבום השני של הלהקה נקרא "The Next Level". בשנת 2009 השתתפה הלהקה בפסטיבל הג'אז באילת.
אספינדזה (עיר)
אספּינדזָה (בגאורגית: ასპინძა) עיר בנפת אספינדזה שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי, גאורגיה. העיר מהווה מרכז מנהלתי של נפת אספינדזה. שוכנת על גדת נהר הקורה ונמצאת על הדרך אחלציחה שבגאורגיה לגיומרי שבארמניה. במפה ממוקמת מערבית לאחלציחה במרחק 34 ק"מ. המקום עצמו נחשב למקום נופש. הוכרזה לעיר בשנת 1961. מספר התושבים הוא 2,793 איש (בשנת 2014). במקום נמצאים הרבה אתרים היסטוריים מהמאות ה-11 וה-12.
במאה ה-16 נכבשה על ידי הטורקים, העיר ידועה בקרבות שהתנהלו בה בשנים 1625 ו-1770. בשנת 1829, בתום המלחמה העות'מאנית-רוסית נכללה באימפריה הרוסית.
בוריס ניקונורוב
בוריס ויקטורוביץ' ניקונורוב (ברוסית: Борис Викторович Никоноров; נולד ב-3 באפריל 1989) הוא כדורגלן חופים רוסי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת רוסיה בכדורגל חופים.
קריירה
ניקונורוב החל את קריירת כדורגל החופים שלו בקבוצת פודווודניק הרוסית, שבמדיה שיחק במשך שנתיים. מאז, הוא שיחק בקבוצות רוסיות אחרות כמו ג'וקר, זולוטוי, נבסקי ברגה, פטרוגרדטס ואליאנס. את מרבית חותמו בענף, ניקונורוב משאיר בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה, שבמדיה הוא משחק מאז שנת 2017, הן במסגרת הליגה והן במסגרת תחרויות בינלאומיות כמו גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים. מאזנו בקבוצה ממוסקבה הוא למעלה ממאה הופעות ולמעלה מ-170 שערים.
ג'מה גלגני
ג'מה גלגני (באיטלקית: Gemma Galgani; 12 במרץ 1878 - 11 באפריל 1903) היא קדושה של הכנסייה הקתולית באיטליה.
גלגני נולדה בקמיליאנו שבקפנורי, טוסקנה. כשהייתה ילדה קטנה, עברו הוריה ללוקה שבטוסקנה. אביה היה רוקח אדוק בדתו וצאצא של ג'ובאני לאונרדי. היא הפכה אדוקה מאוד בדתה והושפעה מאוד מן הפסיוניסטים, מסדר מיסטי. בשלב מסוים, החלה לגלות סימני סטיגמטה. ב-1903 נפטרה בלוקה שבטוסקנה כתוצאה ממחלת השחפת.
ב-2 במאי 1940 הכריז עליה האפיפיור פיוס השנים עשר כעל קדושה.
Calling All Girls
Calling All Girls הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין, מתוך האלבום Hot Space משנת 1982. הוא נכתב על ידי מתופף הלהקה רוג'ר טיילור. השיר יצא כסינגל עם השיר "Put Out the Fire" בצד B באוסטרליה, קנדה, ניו זילנד וארצות הברית.
השיר היה הראשון שכתב רוג'ר טיילור שיצא כסינגל.
הקליפ
את הקליפ של השיר ביים בריאן גרנט. הוא צולם ביולי 1982. הקליפ היה בהשראת סרטו של ג'ורג' לוקאס, "THX 1138".
הקליפ מתרחש בעולם שבו רובוטים שולטים בהכל, ואנשים הם העבדים שלהם. כל חברי הלהקה עובדים בשבילם, אך מרקיורי מסרב לעשות זאת והם בורחים. עם זאת, עד מהרה הוא נתפס, נערכים עליו ניסויים, מכים אותו במקלות ומכניסים אותו לכלוב. בסופו של דבר, שאר הנגנים נחלצים לעזרתו, משחררים אותו, ויחד הם הורסים את הרובוטים.
הצילומים מהקליפ שימשו בקליפ של השיר "The Show Must Go On".
יעל פרלוב
יעל פרלוב (נולדה ב-13 באוגוסט 1959) היא עורכת ומפיקת סרטים ישראלית.
פרלוב זכתה בפרס אופיר עבור העריכה הטובה ביותר לשנת 2001 על עריכת הסרט "חתונה מאוחרת". בשנת 2017 זכתה, ביחד עם יריב מוזר, בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2017 על הסרט "בן-גוריון, אפילוג".
ביוגרפיה
פרלוב היא בתו של דוד פרלוב, אחותה התאומה של נעמי פרלוב. פרלוב גדלה בתל אביב ולמדה בבית ספר תיכון חדש.
בעלת תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, לאחר מכן החלה ללמד עריכת סרטים בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר מנשר לאמנות. כמו כן, היא זוכת פרס אמנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט על תרומתה לתעשיית הקולנוע הישראלית.
פרלוב יזמה וניהלה אמנותית את "פרויקט קפה" (2010), "פרויקט מים" (2012), שפתח את שבוע המבקרים של פסטיבל הסרטים של ונציה וזכה בפרס אמנסטי אינטרנשיונל הצרפתי ו״פרויקט ספורט״ (2014) שהוצג בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ברומא. במסגרת הפרויקטים הללו, שנעשו במסגרת הלימודים בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, התקיים שיתוף פעולה בין יוצרים ישראלים ליוצרים פלסטינים, והופקו סדרת סרטים עלילתיים ודוקומנטריים. כל הפרויקטים הוצגו גם בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים.
בשנת 1983 ערכה את "יומן", סרטו התיעודי של אביה דוד פרלוב. הסרט באורך 6 השעות (מחולק לפרקים) מתעד את משפחתה של פרלוב במשך כעשר שנים, בין השנים 1973 עד 1983. הסרט הופק עבור ערוץ 4 הבריטי ושודר בקשת.
בין 1982–1985 עבדה בצרפת כעוזרת עריכה של העורכת זיוה פוסטק בסרט התעודה ״שואה״ של הבמאי הצרפתי קלוד לנצמן.
בשנת 1987 ערכה את החלק הראשון של סדרת הסרטים "בוקר טוב ישראל" של הבמאי אמיר הר גיל.
בשנת 2000 הפיקה את הסרט התיעודי "המרפסת" עבור ערוץ 8 אשר עקב אחר חייו של שחקן התיאטרון ישראל בקר. בשנת 2001 שימשה כעורכת הסרט "חתונה מאוחרת", על עריכת הסרט זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".
בשנת 2003 ערכה את הסרט "מתנה משמיים", שהיה מועמד לאחד עשר פרסי אופיר באותה שנה. באותה שנה הפיקה וערכה גם את הסרט התעודי "מסיבת יום הולדת" ששודר בקשת.
בשנת 2004 ייסדה פרלוב את ״התחרות ליצירה דוקומנטרית ע״ש פרלוב״, תחרות נושאת פרסים לסרטים תיעודיים קצרים לסטודנטים מכל הארץ בשיתוף קרן רבינוביץ ושידורי קשת.
בשנת 2007 הפיקה וערכה עבור קשת וערוץ 8 את סדרת הסרטים התיעודיים ״חדר משלך - נשים כותבות״ על סיפורן של הסופרות והמשוררות הישראליות אידה פינק, אורלי קסטל-בלום, שרה שילה ואגי משעול בבימויה של רות ולק.
בשנת 2008 הפיקה וערכה את סרט התעודה "המלחמה הראשונה שלי", אשר תיעד חיילים במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2010 שימשה כעורכת הסרט "התגנבות יחידים", בו כיכבו עוז זהבי, מיכאל אלוני ועוד.
בשנת 2014 ערכה את הסרט "דוד פרלוב: דיוקן", אשר הוקדש לאביה כעשר שנים לאחר פטירתו. במקביל החל משנת 2012 הפיקה גם פרויקט שחזורים (רסטורציה) לסרטיו של אביה - ״זכרונות משפט אייכמן״, ״בעקבות הלדינו״ ו״ביבה״ בתמיכת מוזיאון יד ושם ושירות הסרטים הישראלי.
בשנת 2015 הפיקה יחד עם לירן עצמור וערכה את הסרט ״בובה ממוכנת״ על חייה של המשוררת דליה רביקוביץ בבימויה של רות ולק. הסרט שודר בערוץ הראשון.
פרלוב חברה באקדמיה לקולנוע וטלוויזיה ומשמשת החל משנת 2017 כלקטורית בקרנות וגופי קולנוע ישראליים וכשופטת בפסטיבלי קולנוע בארץ ומחוצה לה במשך שנים רבות.
בשנת 2018 הפיקה וניהלה אמנותית את פרויקט ״דוקו דאנס״ מטעם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, הפרויקט, שעוסק במחול כמניע חברתי, הוקרן בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים ובפסטיבל חיפה.
בשנת 2020 ערכה את הסרט ״יאנה״ בבימויה של נועה דולברג, הסרט שודר בyes דוקו וזכה בפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בתחרות הפורום הדוקומנטרי בישראל.
בשנת 2021 ערכה את הסרט ״חצר משחקים״ בבימויה של נורית קידר, הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ושודר בכאן 11.
בשנת 2022 הפיקה וערכה את הסרט ״הפרטיזן עם מצלמת הלייקה״ בבימויה של רות ולק, הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, שודר בכאן 11 וזכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הישראלי בפריז.
צ'רלי בוזגלו
שלום צ'רלי בוזגלו (נולד ב-16 במרץ 1963) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, שדרן רדיו, מנחה טלוויזיה ועורך דין ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 1985 השתתף בפסטיבל עכו בהצגה "אכזר מכל המלך" מאת נסים אלוני. בוזגלו החל ללמוד משחק בשנת 1986 בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי. שם גם הכיר את שלי עמרמי, לימים אשתו. בין השנים 1991–2016 השתתף בהצגות "יוליוס קיסר" (אוקטביוס) ו"הבחורים בדלת ממול" (ג'ק המדריך).
יעל פרלוב
פרסים
כמה מהסרטים שערכה זכו גם בפרסים בפסטיבלים בישראל ובעולם.
צ'רלי בוזגלו
ביוגרפיה
בין השנים 1991–2005 הגיש מגוון תוכניות בקול ישראל, ברשת ב' הגיש יחד עם פרופ' רפי קרסו במשך חמש שנים את התוכנית "לגעת בלילה עם פרופ' רפי קרסו". וברשת ג' הגיש במשך 6 שנים את תוכנית הצהריים "רוח ים וצ'רלי גם", בתוכנית הופתעו מאזינים בשידור חי על ידי שליח עם זר פרחים. ברדיו ללא הפסקה הגיש תוכנית הכרויות.
שיחק בסרטי הקולנוע "בלוז לחופש הגדול", "שירת הסירנה", "444 יום" ו"המומיה" (1993) עם טוני קרטיס. בטלוויזיה השתתף בסדרות בערוץ 2 "רמת אביב גימל", ובעונה השנייה בסדרה "שמש" בתפקיד סטודנט איטלקי לפילוסופיה בשם מנו. בערוץ הראשון השתתף בתוכניות "קצר אל תוך הלילה", "שיר היובל" ו"זמן אמיתי". בערוץ 3 הנחה את התוכנית "ערוץ 3 בעיר", והשתתף בתפקיד אורח בסדרה "שבתות וחגים" (עונה 4, 2003). בערוץ הילדים השתתף בתוכנית "הנפילים". כמו כן השתתף בפרסומות לעלית, ג'ינס דיזל ועוד.
בשנת 2005 סיים ללמוד משפטים בהצטיינות במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן והתמחה אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דוידה לחמן מסר. בשנת 2006 נכנס כשותף עצמאי במשרד עורכי הדין "אדם", בראשו עומד עו"ד יורי גיא-רון, ראש לשכת עורכי הדין לשעבר, ומנובמבר 2007 משמש כיו"ר ועדת משפט וספורט בלשכת עורכי הדין.
בוזגלו הרצה בקורסים לטלוויזיה ורדיו במכללה למנהל "ביתצפר" ובסדנת הופעה בפני קהל בלשכת עורכי הדין תל אביב, חיפה ואשקלון.
חיים אישיים
לבוזגלו היה נשוי לעורכת הדין שלי עמרמי בוזגלו, עד התאבדותה ב-8 בדצמבר 2016, ולהם שני בנים.
בשנים 2017–2022 היה בן זוגה של הזמרת ריטה.
אחיו הוא הצלם יורם בוזגלו.
ברניס מרלו
ברניס לים מרלו (באנגלית: Bérénice Lim Marlohe ; נולדה ב-19 במאי 1979) היא שחקנית צרפתייה, שזכתה לפרסום בזכות הופעתה בתפקיד נערת בונד, סוורין, בסרט "סקייפול".
ביוגרפיה
מרלו נולדה בפריז לדוקטור ממוצא סיני-קמבודי ולמורה צרפתייה. בצעירותה שאפה מרלו לקריירה מוזיקלית ולמדה מוזיקה בקונסרבטואר של פריז. כאשר החלה דרכה כשחקנית התבלטה בעיקר בסדרות טלוויזיה צרפתיות. בשנת 2012 זכתה מרלו בתפקיד נערת בונד באודישן שערכה לסרטו המצליח של סם מנדס "סקייפול", ה-23 ב"סדרת סרטי ג'יימס בונד". בסרט הופיעה בתפקיד סוורין בת זוגו הצרפתייה של הנבל הראשי ראול סילבה (חאווייר ברדם). הודות להופעתה בסרט זכתה ונענתה מרלו לפנייה מצד טרנס מאליק לתפקיד בסרטו העתיד לצאת. בשנת 2015 שיחקה בדרמה הרומנטית "5 עד 7" לצד אנטון ילצ'ין, ושיחקה במיני-סדרה "אוצרות שלפני המוות".
בשנת 2017 שיחק מרלו בסרטו של טרנס מאליק "משיר לשיר". בהמשך השנה שיחקה בסרט המדע-בדיוני האמריקאי "מרד" לצד השחקנים לי פייס וג'ייסון פלמינג.
יובל זמיר
יובל זמיר (15 ביולי 1963 – 21 בדצמבר 2011) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, מדבב, במאי וזמר אופרה ישראלי.
ביוגרפיה
זמיר נולד בגבעתיים למשפחה קשת יום - אביו היה פועל במפעל לנעליים ואמו עקרת בית. כבר בגיל 11 השתתף בהצגות לילדים ב"תיאטרון מארץ עוץ". למד בבית הספר התיכון תלמה ילין ועם תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כסולן במקהלת צה"ל.
כשהשתחרר מצה"ל למד פיתוח קול אצל המורות נתניה דברת ועדי עציון-זק. ב-1987 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה בכיתת האופרה ומשחק בבית הספר למשחק בניסן נתיב.
קריירה
השתתף בהצגות בבית ליסין, בהבימה, בהקאמרי ובאופרה הישראלית. ההצגות שבהן השתתף: "חלום ליל קיץ", "החלילן מהמלין", "השקיעה", "המלך ליר", "סוויני טוד", "הדיבוק", "פולארד", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "גן הדובדבנים" ועוד.
זמיר הופיע גם באוף ברודוויי בהצגות: "Night Sky" ו-"Nothing As It Should Be".
זמיר ביים את ההצגות: "המסע לפוליפוניה", "פונדק הרוחות", "חתונת הדמים", "פרח לב הזהב" ועוד.
בשנת 1987 קיבל זמיר את פרס "אדיס דה פיליפ לאופרה" ובשנת 1989 קיבל, בגיל 26, את "פרס רובינא", ונחשב לכוכב עולה בתיאטרון הישראלי.
זמיר השתתף בסרטי הקולנוע: "נועה בת 17", "נשיקה במצ"ח", "ברוריה", "אהבה אסורה", "מסוכנת" ועוד
דיבב משנות ה-90 עד שנת 2006 ב: "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה", "פינוקיו", "חתולים בצמרת", "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "נסיך מצרים", "באג לייף", "שאלתיאל קוואק", "פוקהונטס", "היפה והחיה 2: חורף קסום", "החרב הקסומה - המסע לקמלוט" ועוד.
בתחום הזמר, השתתף בערב שירים של יוני רכטר - "העיקר זה הרומנטיקה".
עבירות מין בקטינים והמשך הקריירה
בנובמבר 1999 הורשע בביצוע מעשי סדום ומעשים מגונים במספר תלמידים כשניהל ולימד בחוג לתיאטרון של תיכון עירוני ה', ונידון ל-4 שנות מאסר. לאחר שנידון למאסר, הפסיק לדבב את דמותו של פו הדב, והתפקיד הועבר לסער בדישי.
לאחר תקופה חזר לשחק בתיאטרון הקאמרי. הוא שיחק ב"כנר על הגג" והחל לשחק במחזמר "קברט" עד למותו ב-21 בדצמבר 2011. נפטר בגיל 48 לאחר התמודדות עם מחלת הסוכרת..
בעיית הטרמפיסט
בכלכלה ובמדע המדינה, בעיית הטרמפיסט היא כינוי למצב שבו קבוצה מסוימת נהנית משירות או ממוצר מסוים מבלי שהיא נושאת בעלויות שלו, או שהיא נושאת בהן באופי חלקי בלבד. מקור השם הוא בדוגמה נפוצה לבעיה: אדם המשתמש בתחבורה ציבורית בלי לשלם. אם אנשים רבים ינהגו כך, למערכת לא יהיה מספיק כסף כדי לפעול. בדוגמה בדיונית נוספת מתוארת עיר ובה מערכת תחבורה ציבורית, הפועלת באופן בו רק האדם הראשון בכל יום שנכנס לאוטובוס משלם 10,000 ש"ח עבור הנסיעה, ואילו שאר האנשים נוסעים בחינם. במצב זה, יש תמריץ לאנשים להימנע מלהיות ראשונים, ובכך להתחמק מתשלום עבור השירות.
בעיית הטרמפיסט מאפיינת מוצרים ציבוריים, ובדרך כלל הציפייה היא שהממשלה היא שתפתור אותה, באמצעות מיסוי או אסדרה. דוגמה אופיינית לכך היא הצבא. לו היה הצבא גובה תשלום מהאזרחים עבור שירותיו, גם מי שלא היה משלם היה נהנה מהגנתו. מאחר שניתן לקבל את המוצר גם מבלי לשלם עליו, איש לא היה מוכן לשלם עבור קבלת השירות, והשירות לא היה מסופק כלל. מסיבה זו ממשלות מתערבות ומממנות את פעילות הצבא באמצעות המיסים שהן גובות מהאזרחים. גם במקרה זה הבעיה עשויה להתעורר, שכן גם אזרחים המתחמקים מתשלום מיסים נהנים מהגנת הצבא. המדינה לא תקרוס אם מעטים יתחמקו מתשלום מיסים, אך אם התופעה תהפוך לנפוצה, המדינה לא תוכל להתקיים.
בעיית הטרמפיסט יכולה להיווצר גם במקרים בהם אין הממשלה מתערבת. לדוגמה, אם מפעיל זיקוקי די-נור יגבה תשלום עבור הפעלתם, הוא לא יוכל למנוע גם ממי שלא שילם לצפות בהם. דוגמה נוספת היא תוכנות לשיתוף קבצים, שמשתמשים רבים בהן מורידים קבצים, אך לא מעלים קבצים משלהם. רוב אתרי שיתוף הקבצים פותרים בעיה זו באמצעות מתן שירותים טובים יותר למעלי הקבצים (מהירות הורדה גבוהה יותר, גישה לקבצים מוגבלים וכו') או הגבלה של המשתמשים שאינם מעלים קבצים.
מס ארגון מהווה דוגמה להתמודדות עם בעיה זו ביחסי העבודה.
בחקר תנועות חברתיות, מהווה בעיית הטרמפיסט דילמה עימה מתמודדים מארגנים, פעילים ופעילות ותיקים בתנועות חברתיות: כיצד לשכנע פעילים ופעילות חדשים להגיע להפגנות ופעילויות הכרוכות בזמן, מאמץ וסיכון, כאשר אם ההפגנה או השביתה תצלח ויעשה שינוי לטובת כלל התושבים, גם אלו שלא הסתכנו במעצר, אלימות וטירחה יהנו מפירות המאבק? אחד הפתרונות שניתנו לבעיה זו היא הפיכת המחאה לאירוע מהנה חברתית או המאפשר רישות וקישוריות חברתית, וכך הפעילים יוכלו להרוויח גם אם המחאה בסופו של דבר תכשל. דוגמה לכך ניתן למצוא באירועי מחאת "יוקר המחיה" שנערכו בשנת 2011 בתל אביב, בהם נעשה שימוש רב בפתרון זה.
הערות שוליים
Fripassagerare
רפאל נאה
רפאל (רפי) נאה (נוימן) (10 במרץ 1943 – 28 בינואר 2023) היה עיתונאי ספורט ישראלי.
ביוגרפיה
נאה נולד וגדל בתל אביב. בילדותו כמתעמל השתתף בטקס הפתיחה של המכביה הרביעית. לפני גיוסו לצה"ל קיבל פניה מעיתון חדשות הספורט והחל לעבוד שם ככתב.
קריירה
ב-1964 החל לכתוב לעיתון חרות, וב-1965 החל לכתוב לעיתונים דבר וידיעות אחרונות. במאי 1972 הפסיק לדווח בדבר.
נאה סיקר ענפים רבים ותחרויות רבות, בהן המשחקים האולימפיים, משחקי אסיה, גביע העולם בכדורסל ועוד.
במהלך השנים, במשך כחמישה עשורים, הפך לכתב הצמוד של קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל וליווה אותה במשחקיה בארץ ובמסעותיה באירופה, כולל בזכייה בגביע אירופה בשנת 1977.
בשנת 1972 סיקר נאה את אולימפיאדת מינכן, ודיווח על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. נאה, יחד עם ניסים קיוויתי, היה מהראשונים מהעיתונאים הישראלים שקיבלו את הדיווח על הירצחם של בני הערובה. אחרי המקרה פעל נאה רבות להנצחת 11 הספורטאים.
בשנים האחרונות לחייו, בנוסף לפרשנויות על נבחרת ישראל ומכבי תל אביב בכדורסל, פרסם נאה מדי שבוע ב-ynet את המדור "עושה היסטוריה", שבו תיאר מחוויותיו לאורך השנים כעיתונאי ספורט
חיים אישיים
נאה נפטר ב-28 בינואר 2023 לאחר שאושפז במשך מספר שבועות בבית חולים, והותיר אחריו אישה, בת, בן ונכדה.
הנצחה
מכבי תל אביב בכדורסל ערכה טקס מיוחד לזכרו ב-9 בפברואר 2023 (כשבועיים לאחר פטירתו) בהיכל מנורה מבטחים לפני משחק היורוליג מול הכוכב האדום בלגרד.
באר משאלות
באר משאלות הוא מונח מהפולקלור האירופי המתאר בארות מים שעל פי האמונה ממלאות משאלות המובעות בקול בסמוך אליהן. הרעיון שמשאלה תמומש הגיע מהתפיסה שהמים מאכלסים אלוהויות או שהונחו שם כמתנה מהאלים. סיבה אפשרית למקור האמונה היא שמים הם מקור חיים, ולעיתים קרובות היו משאב נדיר.
העמים הגרמאנים והקלטים ראו במעיינות ובבארות מקומות קדושים. לפעמים המקומות סומנו בפסלי עץ, אולי של האל הקשור לבריכה. עמים גרמאנים נודעו כשהם משליכים את השריון וכלי הנשק של אויבים מובסים לביצות ולבריכות מים אחרות כקורבנות לאלים שלהם. מים נתפשו כבעלי כוחות מרפא, ובארות הפכו פופולרות, כשאנשים רבים שתו מהן, רחצו בהן או פשוט הביעו כלפיהן משאלה. אנשים האמינו שישויות על טבעיות השומרות על הבאר או מתגוררות בבאר ימלאו את רצונם אם ישלמו מחיר. לאחר השמעת המשאלה, בדרך כלל נזרקו מטבעות לבאר. לפי האמונה, המשאלה תינתן על ידי השומר או המתגורר, בהתבסס על האופן שבו נחת המטבע בתחתית הבאר: אם המטבע נחת בראש למעלה, שומר הבאר היה ממלא את המשאלה, אך אם המטבע נחת עם זנב למעלה תזכה המשאלה להתעלמות. לכן היה אלמנט של מזל בזריקת מטבעות לבאר – מילוי המשאלה היה תלוי באופן בו הם נחתו.
במיתולוגיה הנורדית מסופר על הבאר של מימיר, הידועה גם בשם "באר החוכמה", שיכולה להעניק לאדם חוכמה אינסופית בתנאי שיקריב משהו יקר לו. אודין התבקש להקריב את עינו הימנית שהשליך לבאר כדי לקבל לא רק את חוכמת ראיית העתיד אלא את ההבנה מדוע הדברים חייבים להיות. מימיר הוא אל החוכמה הנורדי, והבאר שלו יושבת בשורשיו של יגדראסיל, עץ העולם השואב את מימיו מהבאר.
המסורת של באר משאלות נמשכת כיום בזריקת מטבעות לבריכות ולמזרקות. בנובמבר 2006 דיווח "הר הכסף" שתיירים זורקים קצת פחות מ-3 מיליון ליש"ט לשנה ל"בארות משאלות". במזרקת טרווי למשל, על פי ההערכות נגרפים מדי לילה מטבעות בשווי כשלושת אלפים אירו.
מועדון הדאנג'ן
דאנג'ן (אנגלית: Dungeon; בתרגום מילולי לעברית: צינוק), הוא מועדון פטיש וBDSM הראשון שפעל בישראל. המועדון משרת קהילה של אלפי חובבי BDSM ופטיש והוא אף פתוח בימים מסוימים לקהל הרחב. המועדון תרם במידה משמעותית להתרחבותה ופרסומה בציבור הרחב של קהילת ה-BDSM בישראל.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2002 על ידי עמוס לוי ושכן בכיכר קדומים ביפו העתיקה, במבנה טורקי עתיק. לאורך השנים משך המועדון תשומת לב תקשורתית ועורר מחלוקת ציבורית סביב פעילותו. בנוסף למאפיינים הרגילים של מועדון לילה, דוגמת בר משקאות, תקליטן ורחבת ריקודים, ייחודו של המועדון הוא בהופעות ה-BDSM והפטיש הנועזות שמתקיימות בו, ובאווירה המינית המתירנית שמאפיינת אותו. הכניסה למסיבות מחייבת עמידה בקוד לבוש, שכולל ביגוד קינקי ופטישיסטי, עם דרישת מינימום של לבוש מכובד בצבע שחור. כמו כן, על אורחי המועדון נאסר לצלם בתחומו, וזאת על מנת לשמור על פרטיותם של חברי הקהילה.
במהלך שנות פעילותו צולמו במועדון מספר וידאו קליפים, לשירים "חבל שחור" של רגב דהן, "ממעמקים" של עידן רייכל, "אינטואיציה" של שלומי שבן ו-"Satisfaction's Guaranteed" של הילה דוידסון. כמו כן, צולמו במועדון פרקים לתוכניות טלוויזיה כגון "דאבל דייט", "הכל דבש" ו"מה זה השטויות האלה?!". הפרק העשירי בעונה השנייה של הסדרה "צומת מילר" נקרא "המורה מהדאנג'ן", ובו אדיר מילר והסוכן שלו מבקרים במועדון כדי לבדוק האם המורה של בנו של מילר מבלה שם.
בנובמבר 2007 נסגר המועדון בהוראת עיריית תל אביב, בטענה כי הוא גורם לרעש ומפריע לדיירים במקום. בעקבות מחאה ציבורית ועתירה שהוגשה בנושא לבית המשפט המחוזי בתל אביב, איפשר בית המשפט לפתוח את המועדון לתקופת ניסיון של חודש בינואר 2008, אולם בסופו של דבר המועדון לא חזר לפעול. לאחר סגירתו לא נפתח מועדון BDSM במקומו, אך מסיבות המיועדות לקהילה המשיכו להתקיים במועדונים רגילים בתל אביב.
ביולי 2010 נפתח המועדון מחדש, במיקום אחר ברחוב השרון בדרום תל אביב. הנכס ברחוב השרון היה בבעלות חברה בת של הסוכנות היהודית, שלאחר שגילתה שהשכירה את הנכס לטובת מועדון סאדו-מאזו, סירבה לחדש את חוזה השכירות. לאחר מאבק משפטי ותקשורתי שארך כשנתיים, במרץ 2018 נאלץ המועדון להעתיק את מקומו פעם נוספת, לרחוב הארבעה בתל אביב.
אוחוצק (פירושונים)
ראו גם
}}
אודזרחה
אוֹדזרחֶה (בגאורגית: ოძრხე) הייתה עיר-מבצר היסטורית במחוז סאמצחה (כיום סאמצחה-ג'אוואחתי), שבדרום גאורגיה, בנקודת המפגש של נהרות אודזרחה וקוּרצחאליסצק'אלי (კურცხალისწყალი), ליד העיירה אבסתומאני.
ההיסטוריון הגאורגי מימי הביניים, לאונטי מרובלי, ציין בחיבורו, כארתליס צחוברבה, כי העיר הוקמה על ידי גיבור מיתולוגי בשם אודזרחוס מבניו של כרתלוס ונקראה על שמו. חורבות הביצורים עיר המבצר עדיין נמצאות על תילן.
למרות שברור, דור אחר דור, כי ההיסטוריה של שושלת בגרטיוני התחילה רק מהמאה השמינית, טען ההיסטוריון גאורגי, סיריל טואומנוף, כי הענף הגאורגי הראשון של הבגרטידים מגיע עד למאה השנייה, כאשר הם נזכרים כשליטי נסיכות אודזרחה. הענף האוזדרחי של הבגרטיונים, ידוע ברשומות הגאורגיות מימי הביניים כ"ביבריטיאנים", ומגיע עד למאה החמישית, תקופת שלטונו של וחטנג גורגסלי. "ביבריטיאנים" אלה אינם יכולים להחשב כאבות הקדמונים של הבגרטידים.
אודזרחה נזכרת עוד בשנת 885, כאשר הנסיך הבגרטיוני מטאו-קלארג'תי, נאסרה, בא לתבוע את ירושתו בראש צבא שניתן לו על ידי גיסו בגרט הראשון, מלך אבחזיה. הוא הצליח לכבוש מבצר אודזרחה, ג'ואריסציחה ולומסיאנטה, אבל לאחר מכן הובס על ידי הכוחות המאוחדים של קרובי משפחתו - אדרנסה הראשון קורופלאטס וגוראם הראשון ממפלי. נאסרה עצמו נהרג בקרב אספינדזה, בשנת 888. והמנצחים השתלטו על אזור.
אפ ליי צ'או
אִפּ ליי צ'אוּ (במנדרינית תקנית: 鴨脷洲) או האי אברדין, הוא אי בתחומי הונג קונג, השוכן דרומית-מערבית לאי הונג קונג, בסמוך לנמל אברדין ותעלת אברדין ששטחו 1.32 קילומטר רבוע. האי שייך לתחום המנהלי של דרום הונג קונג. האי באִפּ ליי צ'או הוא האי השני בעולם בצפיפות אוכלוסייתו.
היסטוריה
האי מופיע על מפה המתוארכת לשושלת מינג. במפה זו מסומן הכפר הונג קונג (香港村). זהו כנראה מקור השם הונג קונג.
אִפּ ליי צ'או מהווה מקלט מעולה בפני טייפונים, ושכן בה כפר דייגים לפני מלחמת האופיום הראשונה. כתוצאה מחוזה נאנקינג הוא נמסר לבריטים יחד עם האי הונג קונג ב-1841. מאז ניתנה תשומת לב מועטה לאי קטן זה.
ב-1968 החלה ממשלת המושבה לבנות תחנת כוח על האי על מנת לספק חשמל לכל האי הונג קונג. ב-1980 נבנה גשר אִפּ ליי צ'או שחיבר את האי לאי הונג קונג והוא גרם לתנופה בהתפתחות הכלכלה. בנייני דירות ציבוריים נבנו על מנת לתת פתרון לדיירים שסבלו מהאש במקלט של נמל אברדין.
ב-1989 הועתקה תחנת הכוח לאי למה (南丫島). תחנת הכוח הישנה נהרסה עד היסוד ובמקומה הוקמו מיזם דירות למגורים הקרוי "אופקים דרומיים" (South Horizons) בעזרת תוכנית הגדלת שטחי האי באמצעות יבוש שטחים מהים.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
השם אִפּ ליי צ'או ניתן לאי בשל צורתו, שנראה כמו לשון של ברווז. "אִפּ" פירושו "ברווז", "ליי" פירושו "לשון", ו"צ'או" פירושו "אי". הנקודה הגבוהה ביתר על האי הוא "יוק קוואי שאן", הידועה גם בשמה האנגלי "הר ג'ונסטון". האי נתן את שמו ל"תצורת אִפּ ליי צ'או", תצורה גאולוגית המכסה את מרבית חלקו הדרומי של האי הונג קונג.
האי מיושב בצפיפות – חלקו הצפוני מאוכלס בצפיפות הרבה ביותר. יש באי ארבעה אזורי מגורים, אחוזת ליי טונג, הרחוב הראשי של אִפּ ליי צ'או, אחוזת אִפּ ליי צ'או ו"אופקים דרומיים" (海怡半島 או גם South Horizons), ובכל אחד מהם יש כמה מגדלי מגורים רבי-קומות. בקצה הדרומי של האי יש אזור תעשייה. נכון לשנת 2007 התגוררו באי 86,782 איש. שטח האי הוא 1.3 קמ"ר בלבד ולכן צפיפות האוכלוסייה באי ל-66,755 איש לקמ"ר - האי המיושב בצפיפות הגדולה ביותר בעולם.
יוליה אוגוסטי פיליאה
יוליה אוגוסטי פיליאה (בלטינית: Iulia Augusti Filia, 'יוליה בת-אוגוסטוס', אוקטובר 39 לפנה"ס - 14) הייתה אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית ובתו של הקיסר אוגוסטוס. הייתה גם אשתו של הקיסר טיבריוס, סבתא מצד האם של הקיסר קליגולה, דודה מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס וסבתא רבתא מצד האם של הקיסר נירון.
ילדות
יוליה נולדה בשנת 39 לפנה"ס והייתה בתם של אוגוסטוס (אז נקרא אוקטביוס) וסקריבוניה. ימים מספר אחרי לידתה התגרש אביה מאמה כדי לשאת לאשה את ליוויה ובהתאם למנהג הרומאי לקח חזקה מלאה על יוליה.
יוליה גדלה בביתם של אביה וליוויה יחד עם אחיה החורגים טיבריוס ודרוסוס ובן דודתה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, היא קיבלה חינוך מעולה וקפדני וחיי החברה שלה הוגבלו על ידי אביה שאיפשר לה לשוחח רק עם אנשים שאושרו על ידיו.
יוליה אורסה בשנת 37 לפנה"ס לבנו של מרקוס אנטוניוס, אנטיליוס כחלק מן הברית הפוליטית בין אנטוניוס לאביה, אולם שניהם לא התכוונו לממש את האירוסים ובמילא הם בוטלו אחרי קרב אקטיום שבו אנטוניוס הובס על ידי אוקטביוס.
נישואים למרקלוס
בשנת 25 לפנה"ס נישאה יוליה למרקלוס, בן דודתה, בעודה בת 14. אוגוסטוס לא היה נוכח בטקס מכיוון שהיה עסוק בניהול המלחמה בהיספניה (כיום ספרד) ולכן מרקוס ויפסניוס אגריפה ארגן את החתונה. טוענים כי נישואיה המוקדמים של יוליה הוחלטו בעקבות מחלה בה לקה אוגוסטוס, שחלה תכופות במהלך שלטונו ובריאותו הייתה רופפת תדיר. בעקבות מחלתו וחששו כי לא יאריך ימים ארגן את חתונתה החפוזה של יוליה הן מכיוון שביקש לדאוג לה לפני מותו והן כי ביקש לסמן את מרקלוס כיורשו.
נישואים לאגריפה
עם מותו של מרקלוס בטרם עת, ניצבה בפני אוגוסטוס בעיה - למצוא חתן חדש לבתו, כזה שמסומן גם כיורשו העתידי. הוא בחר בחברו הטוב ומפקד הצבא המוכשר ביותר שלו, אגריפה. יש הטוענים כי עשה זאת גם מפני שלא רצה להכניס אדם זר למשפחתו, אולם מכיוון שנישואים ליוליה מהווים סימן לירושת הקיסר, כל שלושת חתניה של יוליה לא יכלו להיות אלא יורשיו העתידיים של אוגוסטוס ולא אדם זר. על מנת לממש את האיחוד פקד אוגוסטוס על אגריפה להתגרש מאשתו הנוכחית קלאודיה מרקלה, שהייתה גם אחייניתו של אוגוסטוס ובת דודתה. יוליה נישאה בשנת 21 לפנה"ס לאגריפה.
הנישואים היו נישואים מאורגנים טיפוסיים, אגריפה היה בגילו של אביה של יוליה. יוליה ילדה לו חמישה ילדים: גאיוס קיסר, לוקיוס קיסר, יוליה הצעירה, אגריפינה ואגריפה פוסטומוס. אוגוסטוס אימץ את גאיוס ולוקיוס בשנת 17 לפנה"ס מתוך כוונה להפוך אותם ליורשיו אולם הם מתו בדמי ימיהם.
בזמן נישואיה לאגריפה התחילו לצוץ הדיווחים על ניאופייה. מסופר, שכשנשאלה כיצד בכל זאת דומים ילדיה לאגריפה, השיבה: "איני מקבלת נוסעים לאנייתי, אלא אם כן תפוסתה כבר מלאה".
אגריפה מת בפתאומיות בשנת 12 לפנה"ס ויוליה הפכה לאלמנה בשנית.
נישואים לטיבריוס
לאחר מותו של אגריפה השיא אוגוסטוס את יוליה עם אחיה החורג טיבריוס, מתוך מחשבה להעניק לבנו החורג את אותו המעמד שהוחזק קודם לכך על ידי אגריפה ועל ידי הנישואים להפוך אותו למגנם של נכדיו.
נישואיה של יוליה לטיבריוס היו אומללים והתגלו ככישלון, טיבריוס נטר לה על כך שהוא הוכרח להתגרש מאשתו האהובה ויפסניה אגריפינה במצוות אוגוסטוס כדי להתחתן עם יוליה והיה בעל הערכה נמוכה אל אופייה בעוד יוליה תיעבה את טיבריוס ולפי טקיטוס אף שלחה לאביה מכתב המגנה את טיבריוס. הבן שיוליה ילדה לטיבריוס מת בינקותו.
לבסוף פרש טיבריוס מכל תפקידיו והסתגר ברודוס בשנת 6 לפנה"ס והזוג נפרד באופן מעשי.
הגליה
בינתיים צצו שמועות על התנהגותה ההוללת של יוליה, על נוהגה לבלות את לילותיה במקומות מפוקפקים בפורום רומאנום. אוגוסטוס כיוזם חוקי המוסר הקשוחים לא יכל להתעלם מהתנהגותה, הוא ביטל את נישואיה לטיבריוס בשנת 2 לפנה"ס וגינה אותה במכתב ששלח לסנאט הרומי, לבסוף הוגלתה יוליה לאי פאנדאטריה, שם היא הוחזקה בבידוד מוחלט כשרק אמה סקריבוניה התלוותה אליה. יש הטוענים כי הגלייתה של יוליה הוחלטה על מנת למנוע ממנה גורל מר יותר של הוצאה להורג, שכן מאהבה האחרון, יולוס אנטוניוס, תכנן קשר כנגד טיבריוס, בעלה של יוליה. יחד עם מספר קושרים נוספים תכננו לרוצחו, אולם הן טיבריוס והן אוגוסטוס שמעו על המזימה, ועל מנת למנוע את האשמת בתו מיהר אוגוסטוס להוקיע את הקושרים ולהחליט על הגלייתה של יוליה בהסתמך על חוק המגנה בגידה של נשים וגברים נשואים, אותו העביר 15 שנה קודם לכן. יולוס אנטוניוס עצמו התאבד לפני הגעת אנשיו של אוגוסטוס אליו. יוליה הוגלתה אל מחוץ לאיטליה, אולם חמש שנים לאחר מכן הוחזרה והועברה אל כפר איטלקי קטן, רגיום (כיום רג'ו די קלבריה שבאיטליה). כשהיה ברור שאוגוסטוס עומד למות ושטיבריוס ירש אותו כקיסר, הוכנה קנוניה ברומא שיועדה למנוע זאת על ידי חילוצם שלה ושל בנה אגריפה פוסטומוס, שגם שהה בגלות, אחרי מותו של אוגוסטוס והבאתם ללגיונות הרומאים שחנו בגרמניה והכרזה על אגריפה כיורשו של אוגוסטוס והקיסר החדש.
אולם הקשר התגלה ועם מותו של אוגוסטוס אגריפה הוצא להורג ובכך נסתם הגולל על סיכויה האחרון של יוליה להינצל מגלותה, הקיסר החדש טיבריוס (שכזכור שנא אותה) ביטל את קצבתה של יוליה, הורה שתנועתה תוגבל לחדר אחד בביתה ושלא תבוא במגע עם שום אדם. נסיבות מותה שנויות במחלוקת, דיו קסיוס טען כי היא הורעבה על ידי טיבריוס ומתה מרעב או חולשה. לעומתו טקיטוס טען כי לאחר שגילתה שבנה פוסתומוס מת, יוליה שקעה ביגון, בריאותה הדרדרה והיא מתה ממחלה.
שרי וולך
ביוגרפיה
וולך החלה את דרכה בכתיבת סיפורים קצרים בשבועון זרקור לילדים ונוער. בשנת 2008 יצא לאור ספרה הראשון "אצלנו בחצר" שיצא בהוצאת מייזליק. מאז ועד 2018 הוציאה לאור כחמישה עשר ספרים, רובם ספרי ילדים ונוער. חלקם ראו אור כסיפורים בהמשכים בעיתונים שונים. ביניהם: המבשר, מרווה לצמא, ובקהילה.
כיום מלמדת וולך כתיבה יוצרת בבית הספר לקולנוע יהודי, ובמגוון סמינרים חרדים, ומפרסמת סיפור בהמשכים למבוגרים באתר "שבי רגע".
ספרה "מסתורין בחצר" נבחר להשתתף במצעד הספרים תשע"ז של משרד החינוך, וספרה "אוהבים אותך מאד ילד" נבחר להשתתף במצעד הספרים תשע"ח.
וולך נשואה ואם לעשרה ילדים.
כתיבתה
רבים מסיפוריה נכתבים במטרה לתת תמיכה רגשית לילדים המתמודדים עם קשיים שונים. חלקם הומלצו על ידי אנשי מקצוע.
וולך מרבה לכתוב סיפורים המבוססים על רקע היסטורי, ובמיוחד על רקע ההיסטורי של העיר ירושלים. כך בסדרת הספרים "סמטה וחצר", ובסדרת ההמשך שלה: "עלילות ירושלים" אשר ראתה אור בהוצאת דני ספרים. סדרת "החוקרים" המתפרסמת בשבועון "זרקור", מתבססת גם היא על רקע היסטורי. כל אחד מספרי הסדרה מספר על תקופה אחרת בתולדות העם היהודי בתפוצות.
דוקלנדס
דוֹקלנדס (באנגלית: Docklands, פירוש מילולי: ארץ המעגנים) הוא כינוי "רשמי למחצה" לאזור הנמצא במזרח לונדון. האזור מקיף ארבעה רבעים שונים בלונדון (סאת'ק, טאוור המלטס, ניוהאם וגריניץ'). המעגנים היו חלק מנמל לונדון, בעבר הנמל הגדול בעולם. במרוצת הזמן הם פותחו מחדש והפכו לאזור מגורים ומסחר. בשם דוקלנדס נעשה שימוש רשמי לראשונה על ידי הממשלה בתוכניות הפיתוח מחדש בשנת 1971 ומאז אומץ כשם לאזור.
הרכבת הקלה דוקלנדס משרתת את האזור וממוקם בו נמל התעופה לונדון סיטי.
העת העתיקה
בתקופת הרומאים ובימי הביניים ספינות נהגו לעגון בנהר התמזה באזור שנקרא הבריכה של לונדון, כיום מול הסיטי של לונדון. אך האזור היה חשוף לרוחות, לא היה מוגן מפני שודדים, ובנוסף הרציפים היו קטנים מלהכיל הרבה ספינות, וכך בשנת 1696 הוקם מעגן חדש באזור רות'רהית', מעגן שהיה מוגן מרוחות ומשודדים והיה בו מקום לכ-120 ספינות גדולות. לימים הפך המעגן לגרעין של נמל הסחר של סארי.
התקופה הג'ורג'יאנית (Georgian era)
בין השנים 1802 ל 1829 הוקמו המעגנים הנקראים הג'ורג'יאניים (Georgian docks) שהוקמו בתקופה הג'ורג'יאנית, שנות שלטונם של המלכים ג'ורג' ה-1 עד ג'ורג' ה-4 מבית הנובר. בשנת 1802 הוקם מעגן איי הודו המערבית, אחריו הוקם מעגן לונדון בשנת 1805, ובאותה שנה נחנך גם מעגן הודו המזרחית. בשנת 1807 נחנך מעגן סארי, בשנת 1820 נחנך מעגן תעלת ריג'נטס, בשנת 1828 מעגן סט. קתרינה, ובשנת 1829 נחנך מעגן דרום מערב הודו (West India South).
התקופה הוויקטוריאנית (Victorian era)
בתקופה הוויקטוריאנית הוקמו עוד שלושה מעגנים, מזרחית למעגנים הקיימים, והם: מעגן רויאל ויקטוריה שהוקם בשנת 1855, מעגן מילוול  שהוקם בשנת 1868 ומעגן רויאל אלברט  שהוקם בשנת 1880.
פורמולה 1 עונת 2021
עונת 2021 היא העונה ה-72 של אליפות הפורמולה 1. לוח המרוצים שפורסם בתחילת העונה הכיל 23 מרוצים, מספר שיא של מרוצים לעונה אחת. מגפת הקורונה המשיכה להשפיע על לוח המרוצים והובילה לביטול של מספר מרוצים, שחלקם הוחלפו במרוצים אחרים (גרנד פרי טורקיה, גרנד פרי קטר). עד לסיום העונה התקיימו 22 מרוצים.
דוקלנדס
תקופת בית ווינדזור
המעגן האחרון בשורת המעגנים לתקופה זו הוא מעגן המלך ג'ורג' ה-5 נבנה בשנת 1921.
פורמולה 1 עונת 2021
שתי קבוצות מיתגו את עצמן מחדש: רנו שינתה את שמה לאלפין ורייסינג פוינט שינתה את שמה לאסטון מרטין.
פרננדו אלונסו, שזכה בעבר פעמיים באליפות הנהגים, שב לאליפות לאחר שלא התחרה בה במשך 2 עונות.
דוקלנדס
תחילת המאה עד מלחמת העולם השנייה (1900–1940)
כל מעגן התמחה בסוג סחורות מסוים, וכך מעגן סארי התמחה בבולי עץ, מעגן מילוול בגרעינים, מעגן סט. קתרינה בצמר סוכר וגומי, וכך הלאה.
פורמולה 1 עונת 2021
הקרב על אליפות הנהגים ואליפות היצרנים הוכרע רק בגרנד פרי אבו דאבי, מרוץ סיום העונה. מקס ורסטאפן ולואיס המילטון הגיעו למרוץ עם שוויון בנקודות. ורסטאפן זינק מהפול פוזישן, אך איבד כבר בהקפה הראשונה את ההובלה לטובת המילטון. מכונית בטיחות שהוזנקה למסלול חמש הקפות לסיום איפשרה לצדדים לצמצם את הפער. הדגל הירוק הונף כשנותרה עוד הקפה אחת לסיום המרוץ. ורסטאפן, שהספיק להחליף את הצמיגים לחדשים, הצליח לעקוף את המילטון וזכה באליפות. קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם השמינית ברציפות.
דוקלנדס
תקופת מלחמת העולם השנייה (1940–1945)
החל מחודש ספטמבר 1940 החל אזור דוקלנס לספוג פגיעות משמעותיות עקב הפצצות מהאויר, שגרמו לנזקים כבדים לכל הרציפים, בכל המעגנים. הפעילות בדוקלנדס, המהווים למעשה את הנמל של לונדון, שובשה בצורה רחבה, אך למרות זאת הפעילות לא שותקה, והנמל המשיך לפעול, גם אם בצורה חלקית, בכל תקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עד סגירת המעגנים (1945–1980)
עם סיום מלחמת העולם השנייה הוחל בשיפוץ ובניית המעגנים שנהרסו במלחמה ודי מהר המעגנים חזרו לפעילות מלאה, וזכו לשגשוג במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. באותה תקופה גם הוחל בהרחבת רשת החשמל, דבר שהצריך בניית תחנות כוח נוספות, וכך הפכו חלק מהמעגנים לקליטת כמויות אדירות של פחם שנדרשו כחומר בעירה לתחנות הכוח, כפי שאפשר לקרוא במאמר בעיתון טיימס משנת 1959
פורמולה 1 עונת 2021
שינויים בקבוצות
קבוצת רייסינג פוינט שינתה את שמה לאסטון מרטין. קבוצת רנו שינתה את שמה לאלפין.
לוח המרוצים
לוח המרוצים הוצג לראשונה בנובמבר ואושר סופית ב-17 בדצמבר 2020. על פי התכנון המקורי תוכננו להתקיים 23 מרוצים, מספר שיא לעונה. מגפת הקורונה השפיעה על לוח המרוצים והובילה לביטול ושינוי מספר מרוצים במהלך העונה.
שינויים בתקנות
בעונה זאת היו אמורים להיכנס לתוקפן שינויים משמעותיים במבנה המכוניות, המנועים והצמיגים. בעקבות השפעת מגפת הקורונה הוחלט לדחות את השינויים לעונת 2022.
תקנות פיננסיות
החל מהעונה נכנסה לתוקף תקרת תקציב לכל קבוצה. על פי התקנות הראשוניות תקרת התקציב עמדה על 175 מיליון דולר לעונה. בעקבות השפעות מגפת הקורונה צומצמה התקרה ל-145 מיליון דולר לשנה. הסכום אמור להמשיך ולהצטמצם בעונות הקורובת בהדררגה. מגבלת התקציב נקבעה בהתאם ללוח מרוצים הכולל 21 מרוצים בעונה. כל מרוץ נוסף מעבר למספר זה מאפשר הגדלה התקרה במיליון דולר נוספים, וההפך, כל מרוץ שירד מתחת ל-21 מרוצים יוריד את תקרת התקציב במיליון דולר. תקרת התקציב לא כוללת את הוצאות השיווק, משכורות הנהגים ומשכורת שלושת המנהלים הבכירים בקבוצה.
מרוצי ספרינט
במהלך העונה שולבו בלוח המרוצים מרוצי ספרינט. מרוץ ספרינט נערך לאורך של 100 ק"מ, במהלכם אין חובה לעצירה להחלפת צמיגים. הוחלט לקיים שלושה מרוצים על מנת לבחון את הפורמט, והאם יהיה מוצלח - ייתכן ויורחב בעונות הבאות. בסוף שבוע בו מתקיים מרוץ ספרינט משתנה סדר האירועים: ביום שישי יתקיים אימון ראשון כרגיל. במקום מקצה האימון השני יתקיים מקצה דירוג שיקבע את סדר הזינוק למרוץ הספרינט. בשבת יתקיים אימון שני. מרוץ הספרינט יתקיים במקום מקצה הדירוג - המקום בו יסיימו הנהגים את מרוץ הספרינט יהיה המיקום שלהם בזינוק למרוץ ביום ראשון. שלושת הנהגים הראשונים במרוץ הספרינט יקבלו נקודות על פי הסדר הבא: 3 נקודות למנצח, 2 נקודות למקום השני ונקודה אחת לנהג שיסיים במקום השלישי.
דירוג האליפות
בעונה הוחלט כי הוספת נקודת הבונוס לנהג שיקבע את ההקפה המהירה בכל מרוץ, תהיה בתנאי שיסיים את המירוץ בין עשרת הנהגים המהירים ביותר.
דוקלנדס
לאחר מלחמת העולם השנייה, עד סגירת המעגנים (1945–1980)
גורם דומיננטי נוסף שגרם לירידת השימוש במעגנים היה הפחם, שהיווה מרכיב חשוב במסחר וביבוא לנמל לונדון. עם המעבר לשימוש בגז וחשמל חלה ירידה איטית, אך קבועה ביבוא הפחם ללונדון, ועם גילוי שדות הגז בים הצפוני עבר השימוש הביתי והתעשייתי לגז וחשמל. סיום רשמי של יבוא הפחם נרשם בשנת 2011 עם מעבר תחנת הכוח בטילברי לשימוש בלעדי בביומסה, יבוא הפחם ללונדון צנח לאפס.
בכך למעשה בא הקץ למעגני לונדון בדוקלנס ואזור בשטח של כ-21 קמ"ר במזרח לונדון הפך לנטוש.
פיתוח מחדש של האזור (1980–1999)
כמעט מיד עם סגירת המעגנים, החלו מאמצים להחיות את האזור מחדש. הקושי העקרי ביישום תוכניות הפיתוח היה ריבוי המחזיקים בקרקעות. בין המחזיקים הגדולים ניתן למנות את רשות נמל לונדון, מועצת לונדון רבתי, חברת הגז הבריטית , חמש מועצות רבעים, רכבות הממלכה המאוחדת, ומועצת החשמל המרכזית. כדי להתגבר על בעיה זו מייקל הזלטיין, השר להגנת הסביבה באותה תקופה, הקים בשנת 1981 חברה ייעודית לפיתוח האזור שנקראה החברה לפיתוח דוקלנס של לונדון , תאגיד סטטוטורי שהוקם ומומן על ידי הממשלה, מה שקרוי המגזר השלישי, ותפקידו היה לפתח מחדש את האזור. לתאגיד הוענקו סמכויות רחבות בכל מה שקשור לרכישה ומכירה של קרקע מתוך מגמה של פיתוח האזור, ובנוסף שימש כגוף האחראי לתכנון האזור. בשנת 1982 הוסיפה הממשלה מימד נוסף של מעורבות בכך ששינתה את ייעוד האזור לאזור פיתוח עירוני (Urban enterprise zone), שבו עסקים יהיו פטורים ממס רכוש וכן יהיו זכאים לתמריצים נוספים כגון הקלת הליכי תכנון ותנאי מימון טובים. צעדים אלו גרמו למשקיעים לראות את פוטנציאל הכדאיות של השקעה בנדל"ן במקום, דבר שהחל הליך של פריחה. הפיתוח המסיבי מתחילת שנות ה-80 עד שלהי שנות ה-90 שינו כליל את פני האזור תוך שילוב מגורים, מסחר ותעשייה קלה. הסמל הברור יותר לשנוי הוא פרויקט הקמת קנרי וורף, שהפך עם הזמן לאזור עסקים פיננסי גדול.
עם זאת התנהלות החברה לפיתוח דוקלנס של לונדון הייתה שנויה במחלוקת. גורמים מקומיים טענו שהחברה מעדיפה בניית בתי יוקרה במקום דיור לשכבות הביניים וכך לאחר מאבקי כח הועברה השליטה בשנת 1998 להמשך פיתוח האזור לרשויות המקומיות, בהתאמה.
בנוסף לפרויקטים בתחום המגורים המסחר והעסקים, הוחלט להקים במקום גם את הקמפוס האוניברסיטאי קמפוס דוקלנס המהווה את אחד משני הקמפוסים של אוניברסיטת מזרח לונדון, שלמעשה היה הקמפוס החדש הראשון שהוקם מזה 50 שנה.
התחדשות אורבנית כלכלית אקדמית ותרבותית
במהלך השנים האחרונות אוכלוסיית האזור הוכפלה והאזור כולו הפך לשלוחה הראשית של המרכז הפיננסי של לונדון. בנוסף בשנים האחרונות הוקמו חברות בתחום טכנולוגיה עילית ותעבורת נתונים באינטרנט.
כמו כן הוקמו מערכות עיתונים מקומיים, וכסימן נוסף להתחדשות הוקמה בשנת 2009 התזמורת הסימפונית של דוקלנדס.
תחבורה
אזור דוקלנדס היה בעבר אזור נמוך וביצתי, מה שמנע את פיתוחו, והתושבים היחידים במקום היו פועלי הנמל. גם הקשר עם שאר חלקי לונדון התנהל רק דרך 2 גשרים מתרוממים, דבר שגרם לניתוק כמעט מוחלט מהעיר, ויצירת מעין יישוב קהילתי סגור עם מנהגים וסלנג המיוחדים לתושבים. הדבר היה כל כך חמור עד שאחד הפעילים החברתיים במקום בשם טד ג'ונס הקים, לאות מחאה, יחד עם תומכיו, את מה שהוא כינה "מועצת האי", שהוא בראשה, והחליט לסגור את המעבר מעל 2 הגשרים האלה.
מתוך הבנה לחשיבות הקשר היבשתי בין דוקלנדס למרכז לונדון הקימה החברה לפיתוח דוקלנס של לונדון את הרכבת הקלה דוקלנדס, דבר שהיטיב את הקשר בין האזור ומרכז לונדון, ובנוסף נבנתה מנהרת ליימהאוס שקישרה את אייל אוף דוגס עם הכביש המהיר. כדי לחזק גם את הקשר האווירי הוקם בשנת 1987 נמל התעופה לונדון סיטי, על שטח רויאל דוקס, שהוא למעשה מקבץ של 3 מעגנים: מעגן רויאל אלברט, מעגן רויאל ויקטוריה ומעגן מלך ג'ורג' ה-5.
בתחילת שנות ה-2000 הוארך קו ג'ובילי, כך שהוא משרת היום את כל אזור דוקלנדס.
ביצת המלאך
ביצת המלאך (ביפנית: 天使のたまご, תעתיק: Tenshi no Tamago; באנגלית: Angel's Egg) הוא סרט אנימה מזרם הסוריאליזם והמינימליזם והאקזיסטנציאליזם. הסרט הופק על ידי חברת טאקומה שוטן ונחשב לאחד הסרטים יוצאי הדופן בסגנון האנימה שמתמחה בזרמים אלו וגם משום הדגש המאסיבי שלו על תורת הנסתר הנוצרית. בזכות ייחודיות זו נבנה בעשור האחרון קהל מעריצים קטן לסרט, למרות שבזמן יציאתו לאקרנים (1985) הוא קיבל תגובות שליליות גם מהמבקרים וגם מהקהל.
בעשיית הסרט השתתפו אמנים מפורסמים בתעשייה כגון הבמאי והתסריטאי ממורו אושי (הרוח שבמעטפת,גברת פלפלת, נילס הולגרסון), יושיטאקה אמאנו (מעצב סדרת משחקי Final Fantasy) שאחראי על העיצוב האומנותי של הסרט, והמלחין יושיהירו קאנו שסרט זה הוא הראשון והאחרון שהלחין לו מוזיקה עד היום.
רקע
הסרט נעשה כפרויקט ביכורים של הבמאי והתסריטאי אושי לעולם המבוגרים. אושי גודל וחונך כנוצרי קתולי, משפחתו הייתה ממיעוט נוצרי קתולי ביפן. בתקופה של הסרט אושי איבד את אמונתו והפך לאתאיסט. יש הטוענים שזה משתקף בסרט זה.
פירושים
משום שהסרט לא ברור, קיימים מספר פירושים מקצועיים ולא מקצועיים כמספר הצופים. כולם שמים דגש על לפחות אחד מהנושאים הבאים: פירוש סמלים מהתאולוגיה ותורת הנסתר הנוצרית, מאבק מיסטי בין התרבויות העתיקות לתרבות המודרנית והפוסט-מודרנית, תפקיד אלוהים והקדושים בסרט, והיחס והרצייה של אלוהים משתי הדמויות בסרט.
טריוויה
חלקים מהסרט הועתקו לסרט המדע הבדיוני האוסטרלי "In the Aftermath".
העין של סאורון
העין של סאורון (באנגלית: Eye of Sauron; נקראת גם העין הגדולה, העין חסרת-העפעפיים) היא מוטיב בדיוני, המופיע בלגנדריום של ג'יי.ר.ר טולקין.
העין הייתה סמל שאומץ על ידי אדון האופל, סאורון בעידן השלישי. נאמר כי אך מעטים יכולים לעמוד תחת מבטה האיום. העין שימשה כסמל על שריון וכרזות של מורדור, המייצגת את כוחו הכל יכול של סאורון. איתה חיפש סאורון ועקב אחר דרכיו של נושא הטבעת פרודו בגינס בסוף העידן השלישי.
היסטוריה
לא ידוע מתי נוצרה העין של סאורון. עם זאת, העין תמיד מרחפת בקודקודו של המגדל ברד דור. העין תוארה ככזו שהייתה לה נוכחות בוערת, גלויה וברורה. אם כי אולי לא מוחשית. במהלך אירועי שר הטבעות, העין תוארה ככזו שכאילו "מסתכלת דרך חלון, אל עבר נקודה שנמצאת אל מעבר לנקודת מבטו של הצופה/קורא ובמבטה היא מאדה עננים הנמצאים בנתיב מבטה".
בסרטים
בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" של פיטר ג'קסון, העין הגדולה היא גלגל עין ענק המורכב מאנרגיה היושבת על גבי ראש ברד דור.