cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכונית ירוקה
תא דלק
תאגיד ג'נרל מוטורס מפתח תאי דלק לשימוש ביתי, החברה חשפה באוגוסט 2003 אב-טיפוס של מתקן תא דלק נייח שלטענתה יספק 7 קילוואט חשמל לצרכנים ביתיים. אף שאחוז אגירת האנרגיה של מימן נמוך מזה של בנזין, מהנדסי חברת BMW טוענים כי הם התגברו על אתגר הנדסי זה, ויצרו אב טיפוס בשם H2R.
בנוסף מתקיים היום מחקר עולמי בניסיון להפיק מימן ישירות מקרינת השמש. מחקר אינטנסיבי בנושא נערך גם במכון ויצמן ובטכניון. אם מחקרים אלו יתנו פרי, ניתן יהיה להשתמש במימן מאנרגיה מתחדשת.
מכוניות היברידיות מקביליות
במכוניות אלה, שהן יצור כלאיים, מותקנים זה לצד זה שני מנועים: מנוע בנזין או דיזל בעל נפח קטן ולצדו מנוע חשמלי. בהספקים נמוכים מופעל המנוע החשמלי, ואילו בהספקים גבוהים מצטרף אוטומטית מנוע הבנזין אל המנוע החשמלי או מחליף אותו. היתרון של שיטה זו הוא הפחתת זיהום האוויר והרעש, החשוב במיוחד באזור העירוני, וכן חיסכון בדלק.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו להימכר בישראל המכוניות ההיברידיות "טויוטה פריוס" "הונדה סיוויק IMA" "מרצדס-בנץ s400 hybrid" ודגמי hybrid של "לקסוס". במכוניות אלה, ובמכוניות כלאיים חדשות נוספות, קיים מנגנון שטוען את מצברי המנוע החשמלי בעזרת החיכוך שנוצר בבלמים בעת בלימה. כך המנוע החשמלי חוסך דלק בניצול אנרגיה שבדרך כלל מתבזבזת.
כמה ממכוניות אלה (טויוטה פריוס למשל) משתמשות בשני המנועים ביחד, תוך ויסות עבודתם, לצריכת דלק אופטימלית. עם צאתן של מכוניות אלו לשוק עלו טענות שונות על קרינה אלקטרומגנטית גבוהה במיוחד, במושבים האחוריים. אך סכנתה לא הובררה, וקיימים חילוקי דעות בין המומחים בעניין.
מכוניות היברידיות טוריות
במכונית היברידית טורית, בדומה למכונית היברידית מקבילית, מותקן מנוע בעירה פנימית לצד מנוע חשמלי. בניגוד למכונית ההיברידית המקבילית, ההנעה נעשית על ידי המנוע החשמלי בלבד ואילו מנוע הבעירה הפנימית משמש רק כגנרטור, שתפקידו לטעון את המצבר של המנוע החשמלי כאשר הוא מתרוקן. בשימוש טיפוסי, שבו המכונית משמשת לנסיעות קצרות יחסית, לא יתעורר כלל צורך במנוע הבעירה הפנימית וכל הטעינה תיעשה משקע חשמלי.
דגם של מכונית היברידית טורית בשם "שברולט וולט" נמצא בפיתוח על ידי חברת ג'נרל מוטורס.
אין לבלבל בין הנעה היברידית טורית לבין הנעה דיזל-חשמלית שבה הגנרטור מספק חשמל ישירות למנוע החשמלי כך שמנוע הבעירה הפנימית צריך להיות גדול יותר ולעבוד כל הזמן.
מכוניות ביו דיזל
במכוניות אלו, שיש להן מנוע דיזל, משתמשים בתוספת דלק ביו דיזל, המופק משמן צמחי. מנוע הדיזל הראשון נסע על שמן בוטנים. לדלקים צמחיים מקדם זיהום נמוך בהרבה, עד כשני שלישים פחות מאשר לדלק המחצבי, ושימוש בהם מאפשר מיחזור שמן טיגון ממסעדות, למשל. לצורך שימוש בביו דיזל אין צורך לבצע התאמות במיוחדות במנוע, אלא אם כן מדובר באקלים קר, שבו יש צורך להתקין התקן לקדם-חימום המנוע בשל צמיגות הביו דיזל או לדללו במעט סולר. כיום הביו דיזל משמש בדרך כלל כתוסף למנוע הדיזל, בריכוז של כ-20%.
מכוניות אוויר
חברה צרפתית בשם MDI פיתחה מכונית שפועלת על אוויר דחוס. במכונית מכל אוויר דחוס, שיטען על ידי משאבה חשמלית במשך כארבע שעות. דגם שפותח מסוגל לנסוע במהירות של 110 קמ"ש לטווח של עד 150 ק"מ. גם טכנולוגיה זו (כמו המימן) היא דוגמה לשימוש במאגר אנרגיה "נקי" ולא למקור אנרגיה, היות שיש צורך באנרגיה כדי לדחוס את האוויר.
ביקורת
מכוניות גורמות לבעיות רבות בתחומי הסביבה והחברה, מלבד זיהום אוויר, או התחממות כדור הארץ, גם מכוניות שיצרכו אך ורק דלק ממקור אנרגיה מתחדש, יגרמו לבעיות אלה.
מכוניות גורמות לבזבוז אנרגיה עצום, היות שכדי להעביר אדם במשקל 70 קילוגרם, יש לשנע מכונית במשקל מאות קילוגרמים לפחות. גם תוך שימוש באנרגיה מתחדשת, רוב האנרגיה הזו תבוזבז ולא תשמש לשינוע אנשים או סחורות. כמו כן, יש צורך להשתמש באנרגיה רבה ובחומרי גלם רבים ומזהמים כדי לייצר מכונית, לתחזק אותה, להשתמש בחלקיה שימוש חוזר או למחזר את החלקים לחומרי גלם.
יש הרואים במכונית הירוקה ניסיון שטחי לתת מענה לתחבורה מקיימת, בעיקר מצד תאגידי המכוניות ומצד גורמים המעוניינים בהמשך המגמות הנוכחיות של פיתוח בלתי מקיים ושל המשך הפרוור.
לדוגמה גם עם מכוניות המשתמשות בדלק מתחדש, ספק אם ניתן להמשיך ולהשתמש במכונית הפרטית כמקור תחבורה עיקרי לצרכים יומיומיים. זאת היות שלדלקים המתחדשים בפרט, ולדלקים האחרים בכלל, ערכי החזר אנרגיה על השקעת אנרגיה נמוכים מאלה של הנפט.
פתרונות אחרים לתחבורה מקיימת, מתרכזים סביב תכנון מקיים יותר של הערים ושל הקשרים בין הערים, כמו בנייה צפופה עם מרחבים של אזורים ירוקים, הגדלת כוחה של התחבורה הציבורית, ועידוד שימוש באופניים ובהליכה רגלית.
מבקרים אחרים חושבים שליצרני המכוניות ולכוחות השוק לבדם אין סיכוי לעמוד במשימת הפיכת התחבורה לידידותית לסביבה. הם סוברים שיש להסביר לציבור הרחב את חשיבות העניין ולהשקיע בנושא מאמץ מחקרי רב על חשבון משלם המיסים ולהיעזר בחקיקה.
ביקורת אחרת נמתחת מצד כבדי ראייה. מכוניות היברידיות הן שקטות במיוחד. כבדי ראייה או עוורים נעזרים בחוש השמיעה על מנת לזהות סכנות מתקרבות. בשנת 2008 הוצע בארצות הברית חוק בשם The Pedestrian Safety Enhancement Act שיחייב התקנת אמצעי מרעיש במכוניות אלו.
שוק גריניץ'
שוק גריניץ' (באנגלית: Greenwich Market) הוא שוק מקורה בגריניץ' בדרום מזרחה של לונדון, בירת אנגליה. בשוק נמכרים בעיקר עתיקות וחפצי אמנות.
השוק הוקם בעקבות צו מלכותי משנת 1849. ביום חמישי נמכרים בשוק עתיקות וחפצי אספנות, בסוף השבוע (ימי שישי - ראשון) נמכרים בשוק גם עבודות יד, ובימי שישי גם מוצרים חקלאיים.
בשאר ימות השבוע השוק עצמו אינו פועל, אולם החנויות משני צידיו ממשיכות לפעול.
הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד
הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד (באנגלית: New England Conservatory of Music - NEC) הוא קונסרבטוריון פרטי ללימוד מוזיקה בבוסטון. המוסד הוקם בשנת 1867 והוא הוותיק מסוגו בארצות הברית.
פעילות
בבית הספר לומדים 750 תלמידים לתואר ראשון, שני ושלישי.
בין מורי בית הספר נמנים לואיס קראסנר, דורותי דיליי, דונלד מרטינו, אריק רוזנבליט, ריצ'רד שטולצמן, ג'ורג' אלן ראסל, בנג'מין זנדר, ברנרד גרינהאוס, גונתר שולר ורבים אחרים.
בין בוגרי בית הספר נמנים יצחק ידיד, מיכל טל, לוסיאנה סואוזה, סרג'יו קומיסיונה, לרוי אנדרסון, ססיל טיילור, איתמר גולן, הלל צרי, ערן קצנלנבוגן ורבים אחרים.
בית הספר הוא אתר היסטורי לאומי בארצות הברית ונחשב לאחד מבתי הספר למוזיקה היוקרתיים בעולם.
אלפא רומיאו באט
אלפא רומיאו באט (באיטלקית: Alfa Romeo BAT) היא סדרת מכוניות קונספט, 2 מושבים, (בתצורת ספורט -קופה) אשר יוצרו על ידי חברת אלפא רומיאו האיטלקית בשנת 1953, (סדרה 5), בשנת 1954, (סדרה 7), בשנת 1955, (סדרה 9) ובשנת 2008 (סדרה 11).
דגמי סדרות "אלפא רומיאו באט" 5, 7, 9, ו-11 יוצרו בשותפות עם יצרן מכוניות הפאר האיטלקי "ברטונה" (באיטלקית "Gruppo Bertone").
פירוש המושג "BAT" הוא "Berlinetta Aerodinamica Tecnica" (טכניקת אווירודינמיקה ברלינאית).
פלסיאדפאים
הם חיו לפני 66–46.2 מיליון שנה מהסוף הקרטיקון (ממש לפני הכחדת הקרטיקון) ולאורך הפלאוקן והאאוקן ביערות טרופיים, וככל הנראה היו מראשוני היונקים שהצמיחו ציפורניים במקום טפרים. מבנה גופם דמה מעט לזה של סנאים או חדפי עצים ופחות לקופים מודרניים. כמו כן הם היו בעלי עיניים בצידי ראשם ולא מקדימה כמו הפרימטים המודרניים.
שחייה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-6 באוגוסט 1932 ל-13 באוגוסט 1932. 11 משחים נערכו במשחקים אלו (5 לנשים ו-6 לגברים), בהשתתפות 128 משתתפים (44 נשים ו-84 גברים) מ-20 מדינות.
התחרויות נערכו בבריכת השחייה האולימפית הסמוכה לאצטדיון האולימפי, שכללה 10,000 מושבים. הקהל היה נלהב. המים היו צלולים ואיכותם הייתה משופרת לעומת המשחקים הקודמים.
נשים
נבחרת השחייה של ארצות הברית לנשים זכתה ב-4 מדליות זהב מתוך 5.
השחיינית הבולטת
הלן מדיסון שזכתה ב-3 מדליות זהב.
גברים
נבחרת השחייה של יפן לגברים זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 6 וב-11 מדליות בסך הכל מתוך 16 מדליות אפשריות.
השחיין הבולט
יאסוג'י מיאזאקי, היחידי שזכה בשתי מדליות זהב. יושיוקי צורוטה הגן על תוארו במשחה ל-200 מטר חזה.
אליפות ברית המועצות בשחמט 1971
אליפות ברית המועצות בשחמט 1971 הייתה תחרות שחמט שנערכה בין 15 בספטמבר עד 18 באוקטובר 1971 בלנינגרד שבברית המועצות. 22 משחקניה הטובים ביותר של ברית המועצות העפילו לטורניר זה.
ולדימיר סאבון, שלא נמנה עם גדולי השחמטאים של התקופה, הפתיע כשזכה במקום הראשון, לאחר שצבר 15 נקודות מ-21 אפשריות.
מרושתי-כנף
מרושתי-כנף (שם מדעי: Neuroptera; לעיתים אֲרִינִמְלָאִים) היא סדרה של חרקים בעלי גלגול מלא. היא מונה כ-4,700 מינים הנכללים ב-19 משפחות. בישראל ידועים כ־180 מינים הנכללים ב־10 משפחות.
הארינמל הבוגר הוא חרק עדין ומעופף הדומה בצורתו לשפירית. יש לו שני זוגות כנפיים שקופות ומרושתות בעורקים. מוטת כנפיו יכולה להגיע עד 17 ס"מ. גופו דק ומאורך ואורכו נע בין 8 מ"מ ועד ל-120 מ"מ . מחושיו אחוריים וגפי הפה לועסים ונושכים. עיניו גדולות ובולטות מצידי הראש.
רוב הארינמלים פעילים בערב ובלילה וניזונים מחרקים קטנים ורכי-גוף אולם מיעוטם ניזונים מטל דבש. לאחר ההזדווגות מטילות הנקבות את ביציהן על הקרקע. מן הביצים בוקעים זחלים הנושאים זוג לסתות משוננות שבעזרתן הם צדים נמלים וחרקים קטנים אחרים. הזחל חי בתוך גומה דמוית משפך, שאותה הוא חופר בחול. הגומה היא למעשה מלכודת. לאחר שנשלמה הכנתה, נדחק הארינמל לתחתיתה, כשרק ראשו מציץ מן החול. כל חרק שמחליק בגומה נתפס בצבתות הארינמל, שמזריק לגוף החרק ארס ומיצי עיכול.
בתום שנה או יותר מתגלם הזחל בתוך פקעת שהוא טווה בקרקע. מן הפקעת בוקע הבוגר שחייו קצרים ונמשכים ימים אחדים עד חודש.
לזחלים של מינים אחדים, בעיקר בני משפחות העינפזיים והכנימאריים, חשיבות כלכלית, שכן הם טורפים יעילים של מזיקי חקלאות ובכך משמשים בתחום ההדברה הביולוגית.
לאנאי
לאנאי (באנגלית: Lanai) הוא אי במחוז מאווי שבמדינת הוואי בארצות הברית. מכונה גם אי האננס בשל עברו העשיר בגידולי הפרי. החל משנת 2012 נמצא 98% משטח האי בבעלותו הפרטית של איל ההון לארי אליסון ממייסדי אורקל, קודם לכן החזיקה חברת Castle & Cooke ב-95% משטח האי.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 חיים באי 3,102 איש. צפיפות האוכלוסין באי היא 9 איש לקמ"ר. היישוב היחיד באי הוא העיר לאנאי שממוקמת במרכז האי.
חתול רחוב
חתול רחוב (או חתול אשפתות) הוא כינוי לחתולים החיים ברחובות הערים. הם נמנים עם אותה קבוצה תת-מין כמו חתולי הבית, אך הם ננטשו על ידי בעליהם או נולדו ברחוב. תופעת חתולי הרחוב קיימת ברוב מדינות העולם, ובהן ישראל. נכון ל-2021 מספרם של חתולי הרחוב בישראל מוערך בלמעלה ממיליון חתולי רחוב.
רוב חתולי הרחוב בישראל הובאו לארץ בתקופת המנדט על ידי הבריטים במטרה לצמצם את אוכלוסיית העכברים והעכברושים (חולדות) בארץ. כיום, חתולי רחוב נפוצים מאוד בישראל כתוצאה מכך ובארץ פועלים למען שינוי המצב, בעיקר על ידי תהליכי עיקור וסירוס של חתולי רחוב, והשבתם לאזור מחייתם לאחר מכן.
הסיבה לכך היא שבשונה מחיות אחרות שיצאו מכלל שליטה, כגון כלבי רחוב שהשיטה במקרה שלהם היא לכידה והעברתם למכלאות עד לאימוצם או מסירתם לעמותות שונות, חתולי הרחוב בישראל יצאו מכלל שליטה ומספרם רב מדי. בנוסף הם גורמים לנזקים שונים, בכללם הרג של חיות בר כמו צב היבשה המצוי הנתון בסכנת הכחדה בישראל, יונים, דגים ועוד. חתולי הרחוב גם מחטטים בפחים ואף על פי שנחשבים לחיה נקייה עלולים לשאת עימם מחלות, לדוגמה כלבת.
ריבוי טבעי של חתולי רחוב
להבדיל מחתולי הבר, חתולי הבית הם בעלי מנגנון רבייה מאוד מפותח, המאפשר לנקבות להמליט עד שלוש פעמים בשנה; ובאקלים נוח כמו זה שבישראל, עד שמונה גורים בכל פעם ובממוצע ארבעה גורים בהמלטה, כלומר עד פי 9 מחתולת הבר. הייחום הראשון של חתולה מתרחש לרוב כבר בהיותה כבת 5 חודשים.
חייה של חתולת בית שלא בוצע בה עיקור, קצרים יותר בדרך כלל במידה משמעותית מחיי חתולת בית מעוקרת - 4 שנים בממוצע לעומת 14 שנים לחתולת בית מעוקרת, אך לא נעשה מחקר מסודר על השפעת העיקור על חתולות רחוב. במהלך ההריון ולאחר ההמלטה, חתולה זקוקה למזון בכמות משולשת מזו של חתול אחר. הטיפול בגורים והשמירה עליהם גובה לא פעם מחיר גבוה כיוון שחתולה תלחם בכל איום כדי להגן על גוריה גם במחיר חייה.
בערים גדולות וצפופות ברחבי העולם התרבו החתולים בגלל הזמינות הגבוהה של המזון ומקומות המסתור, וכן נטישה של חתולי בית (כאשר אלו אינם מעוקרים או מסורסים) וקצב ריבוי טבעי גבוה של חתולי הרחוב. כיוון שחתול הוא חיה טריטוריאלית, צפיפות האוכלוסייה מגבירה בצורה ניכרת את הקרבות בין הזכרים שאינם מסורסים. תנועת הרכבים יוצרת איומים נוספים על חתולי הרחוב וחתולים רבים נפצעים ומתים. אוכלוסיית חתולים שמתרבה מעבר לכושר הנשיאה של תא השטח עלולה לסבול מרעב, חוסר יציבות, תחלואה גבוהה ושיעור תמותה גבוה. כאשר מצב אוכלוסיית החתולים מתדרדר החתולים עלולים להפוך למטרד לבני האדם ובמקרים מסוימים אף להוות מפגע תברואתי.
חתולי הרחוב והאדם
קיום קהילה בריאה ויציבה של חתולי רחוב בקרב בני האדם נחשב כבעל יתרונות מסוימים לבני האדם כהגנה מפני עכברים, חולדות, נחשים וחרקים. כמו כן, מבחינה אקולוגית, בשטחים בקרבת יישובים שבהם בני אדם גרים, הכחידו את הטורפים הטבעיים. פעילות הציד של החתולים יכולה לעזור באיזון האוכלוסיות הטבעיות. במרחב המזרח התיכון החתול הוא אחד מהטורפים הטבעיים הוותיקים ביותר. התרבותו בצד התיישבות הקבע ובעיקר ההתיישבות העירונית תועדה עוד מראשיתה. יכולתו של החתול לנצל את האשפה שייצרו בני האדם כמזון ולצוד עכברים וחולדות שהתרבו סביב אותם מקורות מזון הפך את הסביבה העירונית לתחום מחיה מועדף לחתולים. תפוצתו העיקרית של חתול הבית מחוץ למזרח התיכון התרחשה ככל הנראה לפני כ-2000 שנה, במהלך התקופה הרומית, כאשר החתול הפך נפוץ גם בערי אירופה והים התיכון וגם, דרך נתיבי הסחר, במזרח הרחוק.
במחקר על חתולי הבית ניתן דגש רב לפגיעה במגוון הביולוגי של חיות בר אחרות אותן החתול צד. מחקרים אלו נעשו בעיקר באזורים אליהם החתול הובא בידי האדם (אוסטרליה, ארצות הברית, ניו זילנד, בריטניה) והוא מהווה למעשה מין פולש. מעט המחקרים שנעשו בארץ בתחום זה הראו כי חתולי הרחוב בישראל אינם מראים העדפות ציד ולכן צדים בעיקר את בעלי החיים הנפוצים בסביבתם, כמו עכבר הבית. לאחר אלפי שנים בהם חי החתול בצד האדם במזרח התיכון לא ניתן להצביע על פגיעה במגוון הביולוגי המקומי באופן דומה לזו שניכרת באזורים בהם החתול הוא מין פולש.
המחקר המקיף ביותר שנעשה בישראל הראה כי רובם המכריע של חתולי הרחוב מחזיקים טריטוריה מוגבלת עד 200 מ' רדיוס לנקבות ועד כ-300 מ' רדיוס לזכרים, כאשר התרחקותם מגבולות היישוב פחותה מכך בכ-100 מ'. במחקר נבחנה תכולת קיבה של כ-190 חתולים רחוב מהן שליש נמצאו ריקות, אצל חתולי הרחוב העירוניים לא נמצא טרף כלל ובקיבות בהן נמצא טרף רובו היה של עכברים, חולדות וחיות אחרות שאינן בסכנת הכחדה. חיות בסכנת הכחדה היוו כ-2% מהטרף שזוהה. אחוז זהה של חיות בסכנת הכחדה דווח גם במעקב אחרי חתול הבית החריג ביותר במחקר.
פגיעות אחרות המיוחסות לחתולי הרחוב הן רעש עקב קרבות בין חתולים זכרים, ריח הנובע מסימון הטריטוריה וסכנת הצטברות פשפשים, פרעושים וקרציות במקומות מסתור בהם חתולות נוטות להמלטות חוזרות ונשנות.
עיקור וסירוס של חתולי רחוב
חתולי הרחוב המעוקרים והמסורסים מסומנים באזנם בעזרת חתך קטן. לאחר הניתוח החתולים מוחזרים אל סביבת המחיה שלהם.
המתנגדים לסירוס ולעיקור של חתולי רחוב מתחלקים בין התומכים בהמתה הטוענים שסירוס ועיקור לא עוזרים בהקטנת אוכלוסיית החתולים לבין כאלו המתנגדים לפעולה מסיבות מוסריות, מסיבות של היעדר מחקר מספק על השפעת העיקור והסירוס על חתולי רחוב, או מתוך הסכנות בניתוח ובתופעות הלוואי העלולות להתפתח בעקבותיו. בתוך כך ניתן למנות את הטענה שחתולי רחוב אינם זוכים לטיפול ברמה זהה לזה של חתולי בית ושנעשה חיסכון הן בחומרי ההרדמה והן על ידי קיצור משך זמן ההחלמה של החתול לפני החזרתו לרחוב. סכנות מוכרות של תהליכי עיקור וסירוס כוללות רגישות לחומרי הרדמה, זיהום באזור הניתוח, דימומים, איבוד תיאבון, פגיעה בגדילה והתפתחות, סכנת התפתחות סרטן (מסוגים שאינם קשורים לאברי הרבייה), משקל עודף, דלקות בדרכי השתן ועוד
גורמים יהודים אורתודוקסים מתנגדים לתהליכים אלו מסיבות הלכתיות.
מאבק משפטי בישראל
הנוהג ברשויות המקומיות הוא כי כאשר מדווח להן על חתולת רחוב שהמליטה, הן משגרות למקום לוכד-חתולים מטעמן. החתולים מובאים לווטרינרים העובדים עבור אותן רשויות מקומיות. אלה, מסרסים את החתולות וגוריהן, קוטמים חלק קטן מהאוזן שלהם ומשחררים אותם חזרה לחופשי. כך ניתן לזהות חתולי רחוב שכבר סורסו, ובכך בעצם מגבילות הרשויות המקומיות את פעולת הרבייה של חתולי הרחוב.
השופט מישאל חשין בסיכום בפסק דין ברע"א 1684/96:.
החוק בישראל בנוגע לחתולי רחוב
על פי הנחיות בג"ץ, חתול רחוב נחשב לחתול אשר חי בסביבת האדם, אין לו בעלים והוא ניזון בעיקר מפחי האשפה.
המתת חתולי רחוב מותרת כאשר:
המתת חתולי רחוב לצורכי "דילול" וויסות אוכלוסיית החתולים אסורה.
דרכים חוקיות להמתת חתולי הרחוב:
ספרטקי צחינוואלי
ספרטקי צחינוואלי (בגאורגית: სპარტაკი ცხინვალი) היא קבוצת כדורגל מהעיר גורי, שבגאורגיה.
היסטוריה
המועדון נוסד לראשונה בשנת 1936 בשם מועדון הכדורגל צחינוואלי כמועדון הכדורגל של העיר צחינוואלי. בשנת 1987 הקבוצה זכתה בגביע הגאורגי. בעונת 2005/06, בעקבות המצב הפוליטי בדרום אוסטיה ומלחמת גאורגיה–רוסיה (2008), הקבוצה לא משחקת בצחינוואלי ושיחקה בגורי הסמוכה. בסוף העונה פרשה הקבוצה. אולם בשנת 2007 נוסדה מחדש בשם ספרטקי צחינוואלי, והיא שיחקה בטביליסי וכיום באצטדיון כַּארְתְּלִי שבגורי. בשנת 2015 שינתה הקבוצה את שמה למועדון הכדורגל צחינוואלי.
עלי-שיח
עלי-שיח הוא כתב עת ספרותי היוצא לאור על ידי התנועה הקיבוצית.
עלי-שיח נוסד כביטאון של החוגים לספרות של התנועה הקיבוצית, ובמשך הזמן הפך לבמה לפרסום שירה, מסות ספרותיות, מאמרים, מחקרים קצרים וביקורות.
עם עורכי כתב העת נמנו ידידיה יצחקי, כרמל זיסקינד, רחל ארצי ואחרים. עורכת עלי-שיח בשנים האחרונות היא המשוררת והעורכת לאה שניר מקיבוץ בית השיטה. כתב העת יוצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בין הכותבים שלקחו חלק ופרסמו מאמרים, יצירות אמנותיות או שירה בכתב העת, הם: אוריאל זוהר, מוקי צור, אברהם שפירא (פצ'י).
גדנ"ע
גַּדְנָ"ע (גדודי נוער או גדודי נוער עברי) הוא ארגון ישראלי לחינוך טרום צבאי. הגדנ"ע הוא מסגרת חסות של צה"ל שאמונה על הפעלת הנוער והכנתו לשירות צבאי. מקום המדינה ועד תחילת שנות ה-90 פעלה המערכת כפיקוד ייעודי שקם כהמשך ועל בסיס מסגרת הגדנ"ע המחתרתית שהפעיל ארגון ההגנה בשנות הארבעים, בה הוכשרו בני הנוער לשירות במסגרות כמו חי"ש ופלמ"ח.
עם תום מלחמת העצמאות המסגרת הפכה לממלכתית, בדמותו של פיקוד הגדנ"ע ובאופן טבעי, איבדה את אותה רומנטיות. בשנותיו הרבות, קיים הפיקוד פעילויות, מפעלים ומסגרות שונות להפעלת בני נוער, כשהדגש עבר מן המאמץ הצבאי למאמץ לאומי - חינוך וקליטת עלייה. פעילויות אלו היו בעלות מטרה כפולה - הן לטובת הנוער והחברה (חינוך לאזרחות טובה, חוגים להפעלת נוער עולה, נוער טעון טיפוח ונוער מנותק) והן לטובת הצבא והמדינה (כמו מסגרות להגברת העיסוק בתחומים שנדרשים בצבא וסיוע בצעדיה הראשונים של מדינת ישראל - הן מבחינה צבאית והן מבחינה לאומית). פיקוד הגדנ"ע פעל בקרב יישובים ומוסדות אזרחיים כמו בתי ספר (בחלקם, שיעורי הגדנ"ע היו חלק מתוכנית הלימודים), כשאת הפעילות שניתן להגדירה כצבאית הועיד למתקנים שעמדו לרשותו.
כך למשל, פיקוד הגדנ"ע הפעיל את הנוער במשימות לאומיות שונות (השירות הלאומי) בימי שלום כמו ייעור, עבודות תשתית, וכן במשימות לשעת חירום, שבמסגרתן הנוער החליף עובדים במשק שגויסו לשירות מילואים. הפיקוד הפעיל נוער עולה בחוות חקלאיות וסייע בקליטתם בארץ של העולים בגלי העלייה השונים, חבורות נוער רחוב הופעלו במסגרות כמו הגדנ"ע כדורגל. כן התקיימו חוגים שונים שהבולטים ביניהם היו חוגי הקליעה, הטיסנאות, הימאות והקשר שתרמו רבות לפיתוח תחומים אלו באזרחות ובתוך צה"ל. הפיקוד קיים תזמורת סימפונית, עיתון, תוכנית רדיו ולהקה, ארגן את מרוץ הלפיד הראשון וכן חידוני תנ"ך ולימודי ארץ ישראל.
האימון המרוכז (או אימון התנסות בבסיס גדנ"ע שמכונה כיום בפשטות "שבוע גדנ"ע" ופועל עד היום), שהתקיים בבסיסי האימונים של הגדנ"ע, נותר המפעל המוכר ביותר של הפיקוד. מפעל זה נועד להקנות ידע שישמש מאוחר יותר את הנער כשיתגייס לצה"ל. בהמשך הדגש עבר מהכשרה מעשית כמו תפעול נשק להכנה לקראת השירות, בעיקר בתחום המידע הדרוש למתגייס (כמו הליך שרשרת החיול) ובאמצעות הדמיה של אווירת המסגרת הצבאית - תנאי המחיה, המשמעת הנוקשה, ציות לפקודות ומאפיינים נוספים שעלולים לרוב לגרום למצוקה נפשית למי שאינו מורגל בהם.
פעולות הגדנ"ע בהווה מופעלות על ידי מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער, בשיתוף, הנחיה ופיקוח של מינהל חברה ונוער במשרד החינוך והאגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון. חילות שונים בצה"ל מפעילים מסגרות גדנ"ע נפרדות לשם הגברת המודעות על החיל בקרב בני נוער, איתור ומיון מועמדים לשירות בהם וכן הכשרתם. כיום עיקר פעילות הגדנ"ע מתרכזת בהכנה לקראת גיוס, אך עד להקמת צה"ל ובהתאם לקיום הרעוע של היישוב, לנוער של ימי המנדט הבריטי נועדו תפקידים אחרים לגמרי מהמקובל היום.
פעילויות נוער בהגנה
היישוב היהודי בישראל כחברות רבות ברחבי העולם, הסתייג משימוש צבאי בילדים ובנערים. עם זאת, החברה הציונית ביישובים היהודיים הקטנים בקיבוצים ובמושבים, אשר נבנתה סביב האידאולוגיה החלוצית, שתפה את בניה הצעירים בעול ההתיישבות והשמירה עליה, אם מפאת הרצון החינוכי ואם מפאת המחסור בכוח אדם. ההגנה אשר נוסדה בשנת 1920, קיימה גם היא פעילויות הכשרה לנוער בעיקר בתפקידי קישור ואיתות, אך במקומות מסוימים גם בתפקידי הסחה של הבריטים ושמירה. במקרים אחדים השתתפו נערים צעירים גם בלחימה ממש. בני נוער התגייסו להגנה בעיקר דרך תנועות נוער ואגודות ספורט ששימשו ככיסוי לפעילות של הארגון. אחד הגורמים לנכונות ההגנה לגייס בני נוער היה גיוסם של בני נוער לאצ"ל.
בשנות ה-20 וה-30, הדעה הרווחת ביישוב הייתה נגד חינוך טרום צבאי, אך למרות זאת היו מספר אנשי חינוך, ביניהם יונה שורטפינגר וארתור בירם, שקיימו אימונים קדם צבאיים לתלמידיהם. פרסום הספר הלבן גרם למפנה ואנשי מוסדות היישוב החלו לקבל את רעיונותיו של ארתור בירם. ב-23 במאי, נכתב בנוסח ההכרזה של הוועד הלאומי: "הכשרת השכבה הצעירה ביישוב לתפקידים של שעת חירום, היא ראש פעולתנו ברגע הנוכחי". בישיבת הנהלת הסוכנות ב-5 ביוני, בן-גוריון הדגיש את הצורך במסגרת להכשרה גופנית של הנוער, שתכין אותו לשירות הביטחון. תשומת הלב לנוער גברה גם לאור הצלחות האצ"ל בגיוס נוער.
הקמת החג"ם
ב-8 ביוני, מחלקת החינוך הטילה על ד"ר בירם לעמוד בראש ועדת חג"ם (חינוך גופני מורחב), שתדאג לאפשר את הנהגת מקצועות החג"ם בבתי הספר התיכוניים בארץ ישראל, החל מפתיחת שנת הלימודים הבאה בספטמבר 1939.
הגדנ"ע בירושלים במלחמת העצמאות
הגדנ"ע בירושלים ופלוגת יהונתן, שרבים מחייליה היו גדנ"עים, מילאו תפקיד סגולי, כבד משקל ולעיתים מכריע, בחזית ירושלים במלחמת העצמאות. הגדנ"ע היה המאגר הגדול ביותר לגיוס הכוח הלוחם בעיר. הוא מנה כ-1,500 נערים, תחת פיקודו של יהושע אריאלי, ובוגריו הזינו את שורות הפלמ"ח, החי"ש ויחידות מפקדי הגדנ"ע בירושלים ומחוצה לה, מתחילת המאבק עד לסיומו. מעבר לזה הייתה תרומתו בהכשרתם הצבאית והגופנית של בוגריו ומבחינת המסירות, הכושר והמנהיגות, בעלת חשיבות מכרעת לטיב הלחימה.
תלמידי השישיות והשביעיות בגדודי "מודיעין", "מצדה" ו"יהודה" של הגדנ"ע, היוו את המאגר הגדול ביותר למילוי התפקידים והעבודות שהתחייבו מן הגיוס הטוטלי של ירושלים. הגדנ"עים מילאו תפקיד מכריע בעבודות הביצורים של ירושלים והסביבה. הם עסקו בחפירות אנטי-טנקיות בשכונות בית וגן, תלפיות וקטמון, הקימו את המחסומים בכל המרחב והכשירו את שדה התעופה ואת הכביש החדש בין ירושלים לבאב אל ואד (שער הגיא). עבודות אלו בוצעו לאחר ה-15 במאי, תחת הפגזה בלתי פוסקת, בה נהרגו כתריסר גדנ"עים בחודש הראשון של הפלישה הערבית. כששים אחוז מכל עבודות הביצורים בעיר נעשו על ידם. קרוב ל-600 גדנ"עים מגויסים יצאו יום יום לעבודות אלה.
מפקדי גדנ"ע ולעיתים גם סמליו בני ה-17 היוו יחידות לוחמות שנקראו בשעת הצורך לאייש מערכי לחימה ולבצע פעולות לוחמה יזומות. יחד עם פלוגת יהונתן הייתה פעולתם הלוחמת במערכת ירושלים בעלת חשיבות רבה ולעיתים אף מכרעת. כך היה בשייח' ג'ראח, בבתי מנדלבאום, בשער החדש ובנוטרדם. שם עצרו את חדירת הלגיון הערבי למרכז העיר החדשה. ברובע היהודי של העיר העתיקה פעלו גדנ"עים בקו הראשון. מפקדי גדנ"ע ופלוגת יהונתן לחמו גם במקור חיים וברמת רחל, בתלפיות ובמלחה. הם כבשו את משלט "חירבת אל חמאמה", בו נפל עודד חי, מפקד פלוגת יהונתן, ואת מיס קרי ועין כרם. כמו כן איישו עמדות ומוצבים; לראשונה בדיר יאסין לאחר כיבושה, ומאוחר יותר בקריית שמואל, בקטמון ובחוות הלימוד בצפון תלפיות. עם הלוחמים הצעירים נמנו גם נערות, שבין היתר שירתו בתפקידי קישור. גילם הצעיר לא עמד להם למכשול כשיצאו למשימה, אך לא איפשר להם לקבל אות גבורה, כפי שקרה במקרה של לוחמת הגדנ"ע טובה גולדברג שבמהלך המצור על ירושלים נשלחה למשימת קישור במהלכה איבדה את ידה.
בכל שנת המלחמה נעשה הגדנ"ע במידה רבה מסגרת החיים הכוללת של כמעט כל הנוער בירושלים. שילוב זה נתחזק עם הפסקת הלימודים בתחילת חודש אפריל, כתוצאה מהמצור על ירושלים והאיום בפלישת הלגיון הירדני.
גיוס הגדנ"ע למערך הביטחוני מתחילת הלחימה בירושלים אילצוֹ לפתח מסגרות עצמאיות של ארגון, פעילות והווי. ביטוי מובהק לכך ניתן בהקמת בסיסי הגדנ"ע בירושלים – בגבעת רם, עין כרם ועמק המצלבה – ששימשו, לצד היותם בסיסים למפקדי הגדנ"ע המגויסים (מכאן השם "גבעת ר"ם" – גבעת ריכוז מפקדים), גם מחנות אימונים והדרכה, שדרכם עברו כל חודש אלפי נערים, שהשתלמו במשך שלושה ימים ויותר בבסיס.
מוסד רב-תכליתי חדש זה, בסיס הגדנ"ע, שינה את דפוסי הפעולה וההווי, והעלה יוזמות חדשות. ממד ההסברה והתרבות שבידי קצין התרבות, התרחב ומצא ביטוי חדש בהעמקת ההסברה ובארגון אירועים סמליים, השכלתיים וחברתיים. פלוגת "הסלע" (מאוחר יותר גדוד "הסלע") בגדנ"ע ירושלים בתש"ח הורכבה מנערי השכונות ונוער שוליים. הפלוגה הוקמה ביוזמתו של אליעזר שמואלי, שראה בגדנ"ע מכשיר חינוכי, שבאמצעותו ניתן היה לשנות את פניה של חברה זאת, שהייתה מרוחקת מן "היישוב המאורגן". מימוש חזון זה נתאפשר הודות לבסיס הגדנ"ע, ששימש כאולפנה, פנימייה ומסגרת חינוכית אינטנסיבית לחניכי "הסלע".
מעבר ממחתרת לארגון
עם ההכרזה על מדינה עברית בה' באייר תש"ח (14 מאי 1948) בא קיצו של המנדט הבריטי בארץ ישראל ותם הצורך בארגוני מגן מחתרתיים ובשמירה על החשאיות-כעת ניתן היה לקיים צבא באופן גלוי. ב-26 במאי אישרה הממשלה הזמנית את פקודת "צבא הגנה לישראל". ב-31 במאי פרסם ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, "פקודת יום להקמת צבא הגנה לישראל". נוסח השבועה לצה"ל שצוין באותה פקודה, הוקרא ב-28 ביוני בכל יחידות צה"ל.
פקודת מבנה הגדנ"ע
שבועיים נוספים חלפו להפוגה הראשונה-בעוד ילידי 1931 התכנסו במחנה הגדנ"ע בבית ליד, פרצו "קרבות עשרת הימים". ב-18 ביולי הוכרזה הפוגה נוספת שהופרה תכופות על ידי שני הצדדים. בעוד שהאש אינה שוככת בחזית, ב-12 בספטמבר התפרסמה פקודת מבנה הגדנ"ע שהניחה את היסוד מחדש, באופן רשמי ומעוגן בחוק, לפעילותם של בני נוער במסגרת ייעודית בתוך צה"ל. בנספח לפקודה, שבה נאמר כי היחידה החדשה תקרא גדנ"ע, הובעה מגמה להקים בתוך הגדנ"ע גוף נוסף שיישמר את היסוד החלוצי של ההתיישבות והוא "נוער חלוצי לוחם" או נח"ל.
דיון בצורך בגדנ"ע
לאחר פרסום פקודת הגדנ"ע נשאל, לאור סופה הקרב של מלחמת העצמאות, כשהיה ברור כי התקפתם של צבאות ערב על מדינת ישראל כשלה, האם יש עוד טעם בקיומן של יחידות נוער והאם לא הגיעה השעה להפסיק את ההכשרה הטרום צבאית לבני הנוער.
מלחמת העצמאות עוד לא הסתיימה ונדרש עוד מאמץ צבאי להסגת הצבאות הפולשים והרחבת שטח המדינה ככל האפשר. נדרש גיוסם של חיילים נוספים ובמצב החירום הכשרתם נעשתה בלחץ וחיפזון-פעילות הגדנ"ע בקרב בני הנוער יכלה לקצר את משך הטירונות ולהכשיר עבור צה"ל את המתגייסים החדשים עוד לפני הגיעם לגיל 18. הפעלת בני הנוער במשימות שאינן קשורות ללחימה יכולה להיעשות ביעילות יתר באמצעות ארגון ייעודי, במקום הסתמכות על התנדבות וכן תשחרר מבוגרים נוספים לשירות בכוחות הלוחמים. צורך נוסף וחשוב עוד יותר היה בקליטתם של גל המעפילים-בעוד שבתי הספר יספקו השכלה, הגדנ"ע יקנה את הערכים ויסייע בהתאקלמות העולים החדשים בסביבתם החדשה. איש לא ידע מתי תסתיים המלחמה, אך ידעו כי כאשר תסתיים, יחל שלב הכנתו של צה"ל לפעילות סדירה ולכשירות מלאה לפני עימות אפשרי. לא היה ניתן לומר האם מדינת ישראל תזדקק שנית לגיוסו של הנוער, אך על פי כמות האוכלוסייה בארץ ישראל באותו זמן, ניתן להעריך שבפלישה נוספת של צבאות ערב, מדינת ישראל הייתה נזקקת לשירות הנוער לשם קיום החיים התקינים בעורף. כך, במבט לאחור, ניתן להגיד כי מצבה של מדינת ישראל הצדיק את המשך פעולת הגדנ"ע ואם לא היה מוקם מלכתחילה, היה צורך בהקמתו.
תקופת אלחנן ישי (1948-1950)
סא"ל אלחנן ישי, מפקד הגדנ"ע שהחליף את דוד רשף, הקצנ"א מימי ההגנה, קיבל לידיו מסגרת מאורגנת שהותאמה לצורכי העבר-חניכיה עודם היו תחת פיקודם של מפקדי החזיתות והמרחבים, חסרי תפקיד. הגדנ"ע המשיך להכשיר ילידי 31 לתפקידים צבאיים במסגרת המאמץ המלחמתי. עליו היה לארגן את הגדנ"ע מחדש לתפקידיו העתידיים באמצעות קביעת התכנים, ארגון מפקדה והשלמת פעולות שהוחל בהן אך טרם הושלמו. סא"ל ישי סבר שאף על פי שצה"ל ימשיך לעמוד בפני חוסר כוח אדם, ניתן להתגבר על כך באמצעות יתרון האיכות-הכשרה וחינוך שיפיקו חיילים מקצועיים ונחושים.
קביעת הדרך והמטרות
כדי לקבוע את דרכו החדשה של הגדנ"ע, נערך בירושלים כנס מפקדי גדנ"ע במהלך ההפוגה השנייה, בהשתתפות הרמטכ"ל דורי וד"ר בירם.
מבנה
הגדנ"ע אורגן כחטיבה ארצית המחולקת למרחבים: בכל מרחב הוקמה מפקדה שפעלה גם בתחומי ההדרכה והחינוך ושימשה לארגון החניכים ואיתור נבחרים מביניהם לקורסי קיץ.
קביעת סמל הגדנ"ע
כחלק מהמעבר ממחתרת לארגון גלוי, ביקשו אלחנן אורן ויוחנן סמואל (מפקד מרחב תל אביב) לעצב לגדנ"ע סמל שיהווה ייצוג הולם של עברו ומטרותיו. בעת שחשבו על עיצוב הסמל, עמדו לנגד עיניהם פסוקי התנ"ך "...ללמד בני יהודה קשת..." (שמואל ב', פרק א', פסוק י"ח) ו"כחצים ביד גיבור כן בני הנעורים; אשרי הגבר אשר מילא את אשפתו מהם..." (תהילים, פרק קכ"ז, פס' ד'-ה') וכן העובדה שפקודת הנוער המלאה פורסמה בל"ג בעומר תשי"א - החץ והקשת הם מסמליו של מועד זה. הצעתם, סמל החץ וקשת, הועברה למפקד הגדנ"ע אלחנן ישי וממנו אל המטכ"ל. ההצעה אושרה, קיבלה ליטוש סופי בידי גרפיקאי במטכ"ל והיא השתמרה עד היום בצורתה המקורית על גבי תגיהם של המשרתים במערך הגדנ"ע. סמל החץ והקשת היה מוטיב שחזר על עצמו בסמליהן של מסגרות הגדנ"ע.
סגירת פיקוד הגדנ"ע
בתחילת שנות ה-90 הוחל בקיצוץ בתקציב הביטחון. באפריל 1991 מינה שר הביטחון משה ארנס את אהוד ברק לתפקיד הרמטכ"ל. ברק פתח את כהונתו בהנחיה "לקצץ כל מה שאינו יורה" – כאשר כוונתו הייתה בין היתר לתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל ושפע הביטאונים הצבאיים. ראש אג"ת במטכ"ל עמרם מצנע לחץ לצמצום בהוצאות, וראש אגף הנוער והנח"ל, אלי כהן, קיבל הנחיה להעביר את פיקוד הגדנ"ע למרותו של קצין חינוך ראשי של צה"ל, ולהעביר בסיסי גדנ"ע אחדים אל הנח"ל. באוגוסט 1991 הוחל בהטמעתו של פיקוד הגדנ"ע בחיל החינוך וקיצוץ של 35 אחוזים מתקציבו של הגוף המשותף שהוקם.
הגדנ"ע בחיל החינוך והנוער
בנובמבר 1991 פורסמה פקודת הארגון החדשה לחיל החינוך והגדנ"ע, בה נכתב, בין היתר, כי אחד הענפים במחלקת חינוך והכנה לשירות יטפל בנושאי הכנת נוער לשירות בצה"ל. עד אותה שנה טיפל פיקוד הגדנ"ע במשימה זו, בעוד חיל החינוך התרכז בהסברה וחינוך החיילים המשרתים בצה"ל ופחות בהפעלתם (חלוקה שהייתה נהוגה עוד מימי הקמתו של הגדנ"ע בהגנה). התפקידים שנכללו תחת הגדרה זו מתחלקים להכשרה ולהכנה ערכית ומנטלית: טיפוח כושר גופני ומיומנות קליעה, תוכניות הסברה לקראת שירות, תוכניות הכנה לגיוס לכלל הנוער (כולל אימון התנסות בבסיס גדנ"ע) ולמתנדבים ליחידות המובחרות בפרט וכן תיאום והנחיה של השירות הלאומי.
הגוף אשר בין שאר תפקידיו היה ממונה על פעילות בקרב הנוער נקרא מחלקת השכלה, נוער ומקא"ם (כאשר היה קיים ענף נוער שהוכפף לו). בערך בשנת 1997 נעשה בחיל החינוך שינוי ארגוני: הוקמו מרכזים נפרדים לתחומי העיסוק השונים של החיל-כך למשל הוקמו מרכז חינוך, מרכז אוכלוסיות מיוחדות, מרכז נח"ל ומרכז גדנ"ע. בשנת 2000 אוחדו מרכז הגדנ"ע ומרכז הנח"ל למרכז נוער ונח"ל. בשלהי שנת 2004 אוחדו מספר מרכזים למערך מג"ן, שעד היום הוא הגוף בצה"ל שעוסק בהכנת נוער לשירות, מלבד תפקידיו הנוספים.
פעילויות הגדנ"ע
שבוע גדנ"ע לתלמידים: בשבוע זה תלמידים מבתי הספר התיכוניים בישראל יוצאים להתנסות בת חמישה ימים. ההתנסות מתרחשת בבסיס אימונים המיועד לקלוט תלמידים ולהעבירם את החוויה הראשונית לקראת שירותם הצבאי. למרות החוויה המשמעותית לתלמיד, בשנים האחרונות קיימת מגמה של צמצום היקפי הגדנ"ע ופחות ופחות תלמידים עוברים דרך בסיסים אלה. החוויות אותן דוגמים התלמידים בשבוע זה הן ראשוניות בעבור רובם ומהוות אתגר גדול. חלק מהחוויות הן: לינה בת חמישה ימים מחוץ לבית, לינה באוהלים, מקלחות משותפות, עמידה בזמנים ומשמעת צבאית, שיעורים עיוניים המלמדים על הנשק, ירי במטווח ב-M16, שדאות, זחילות קרביות, עבודה צוותית מאומצת וכו'. תלמידים מעידים ששבוע זה גרם להם להבין קצת יותר לקראת מה הם הולכים מיד עם סיום לימודיהם בבתי הספר ובעיקר עזר להפחית חששות. עצם העלייה על מדים והשהייה הממושכת באווירה ובמשמעת צבאית עושות את שלהן.
פעילות משותפת לפיקוד הגדנ"ע ולגופים נוספים
פיקוד הגדנ"ע היה הגוף הצבאי היחיד שהותר לו להפעיל בני נוער. חילות צה"ל וגופים נוספים שביקשו להפעיל את הנוער, נדרשו לפנות אל פיקוד הגדנ"ע.
גדנ"ע ים
גדנ"ע ים הוקם ב-1949 על ידי זאב פריד במטרה לאמן בני נוער בשיט וימאות, כהמשך טבעי של האגודות הימיות, שחלקן פעלו במחתרת בתקופת טרום המדינה.
הקורס הראשון-בן חודש-אורגן על ידי האגודה הימית זבולון בחיפה, בסיומו הועלו תריסר הנערים לאוניית הסוחר עצמאות ויצאו להפלגה בת ארבעה חודשים כדי להשתלם באומנות הים. בני הקורס הראשון היו פורצי הדרך, ואחרי קורס זה התארגנו 50 בני נוער תחת שרביטו של חנינא מלצר, קצין גדנ"ע ים ראשון. בקורס השני התאמנו 50 בני הנוער באימוני יבשה על הכרמל ובתום האימון היבשתי עלו להכשרה על שלוש מאוניות חיל הים ומאוחר יותר על אוניות הסוחר חיפה ותל אביב, כצוערים ימיים. לימים בוטלו רבים מהחוגים החיליים, ומגדנ"ע ים נותר גדנ"ע צלילה.
גדנ"ע צלילה
קורס גדנ"ע צלילה הראשון, בשיתוף פעולה בין פיקוד הגדנ"ע ובין 'השייטת' התקיים בקיץ 1975, ורס"ן (אז) רפאל חתוכה, שבדיוק סיים את תפקידו כמפקד בסיס הגדנ"ע בג'וערה, מונה לתפקיד מפקד הקורס הראשון מטעם הגדנ"ע. מבחני המיון למועמדים נעשו בברכת בת גלים בחיפה, בבצוע מדריכי 'השייטת' אך, באחריות כוללת של הגדנ"ע. הקורס כלל "צלילה במים רדודים" - פרק עיקרי שהועבר על ידי מדריכי השייטת, ופרק של אמונים יבשתיים שכלל בעיקר אמוני נק"ל וטופוגרפיה, בהדרכת מדריכי הגדנ"ע. הפיקוד הכולל על הקורס והאחריות לסדר יום מלא, היו באחריות פיקוד הגדנ"ע, כי רק הוא היה הגוף המוסמך לקיים קורסים קדם-צבאיים לנוער. הקורס התבצע בשני אתרים: אחד במתחם בית הספר הימי לקציני ים בעכו, והשני-העיקרי - על החוף, בסמוך למתקני 'השייטת' - אבל מחוץ לבסיס. מסעות הטופוגרפיה התקיימו בהר הכרמל.
הגדנ"ע צלילה קיימה קורסי ימאות ושיוט במועדוני המסגרת ברחבי ישראל, ומדי קיץ התקיים קורס במתכונת של היום-במהלכו התאמנו הנערים בבסיס הגדנ"ע לאימון יבשתי ובבסיס האימונים של השייטת בעתלית. רבים מבני הנוער שפקדו את בסיסי גדנ"ע צלילה, התגייסו לשייטת ולחיל הים. את המסגרת ארגן זאב פריד. עמוס בן צבי היה מפקד ומדריך ראשי של קורס מפקדי סירות בקיסריה.
גדנ"ע חובלים
גדנ"ע חובלים הוא שבוע הכנה לקורס חובלים המיועד לבוגרי ובוגרות כיתה י"א.
ההרשמה לשבוע הגדנ"ע נפתחת כל שנה בסביבות חודש ינואר, ושבוע הגדנ"ע עצמו נערך במהלך החופש הגדול. המעוניינים להגיע לגדנ"ע עוברים יום מיון בביתן חיל הים בבסיס תל-השומר, בנוסף למבחנים בצו הראשון. מי שנמצא מתאים על פי שני אלה, מקבל זימון לגדנ"ע. הנתונים הדרושים תואמים לתנאי הקבלה לקורס החובלים (פרופיל 82 וקב"א 52).
שבוע הגדנ"ע נערך במשך 5 ימים בתנאי שדה בבה"ד חיל הים בחיפה. המשתתפים בגדנ"ע מתגוררים בבסיס, ולובשים מדים לאורך כל הפעילות. המשתתפים מחולקים לצוותים של 5–6 גדנ"עים, ולכל צוות מוצמד צוער בקורס החובלים בשלב הייעודי. המשתתפים לומדים על הקורס, על חיל הים ומפליגים הפלגות יום ולילה על סירות גומי אותן הם לומדים להרכיב ולהפעיל בעצמם. במהלך ההפלגות מצטרף לכל צוות חובל במילואים. שבוע הגדנ"ע כולל גם סיור בבסיס חיפה ובעכו העתיקה, מור"קים והכנה לגיבוש. בבוקר היום האחרון מתקיים טקס ברחבת המסדרים של הבה"ד אליו מוזמנים משפחות המשתתפים, והוא כולל גם משט תצוגה של החניכים בסירות גומי.
לאחר הגדנ"ע מקבלים משתתפיו זימון לגיבוש חובלים בן 4 ימים בבה"ד חיל הים. למי שעובר את הגיבוש בהצלחה מובטח מקום בקורס החובלים.
חיל האוויר
גדנ"ע אוויר הוקם ב-1950 תחת השם "גדודי נוער תעופתיים", ופועלת עד היום, אם כי במסגרת אחרת. הפעילות התקיימה במועדונים, ובחופשות הלימודים נערכו פעילויות גם בבסיסי חיל האוויר.
כיום הגדנ"ע כוללת מסלול מקוצר המיועד לשוחרי חיל האוויר הכולל יום הדרכה אחד, ומסלול מלא המיועד לאחרים הכולל 4 מפגשים בפריסה של שנה-שנתיים, וכן סדרה בת ארבעה ימים בהם מבקרים התלמידים בבסיסי החיל.
חיל המודיעין
במסגרת החוגים החיליים של שנות החמישים, קוימו חוגי מודיעין. במהלך קיץ 1953 וקיץ 1954 נערכו קורסים של גדנע מודיעין בבה"ד 15 ליד רמלה. רוב בוגרי הגדנ"ע מודיעין שובצו מיד עם סיום הטירונות בתפקידי מש"קי מודיעין. חלק מהם הגיע לדרגות בכירות בקהילת המודיעין במהלך השנים.
בשנת 1976 ענף קד"ץ (קדם צבאי) בחיל המודיעין יזם עם פיקוד הגדנ"ע סמינרים שמטרתם לקרב נוער במגמות ערבית בתיכונים להכיר את חיל המודיעין, לאתר מועמדים מראש ולגייסם לתפקידים הדורשים כישורי שפה. עד יוני באותה שנה התקיימו עשרה מחזורים של "סמינרי מזרחנים".
גדנ"ע מזרחנים, סמינר מודיעין באופק ופעולות נוספות מועברות על ידי מדור טיפוח לימודי מזרחנות בחיל המודיעין שבאופן כללי פועל לשם הגברת לימודי השפה הערבית בבתי ספר. בסופו של דבר, פעילות זו מביאה להגדלת כמות המתגייסים הפוטנציאלים לחיל, הגברת מידת ההיכרות של בני הנוער את התרבות הערבית ולשיפור כללי ברמת השפה.
חיל התקשוב
בתקופתו של עקיבא עצמון, במסגרת יוזמת החוגים החיילים, פיקוד הגדנ"ע הפעיל את חוגי הקשר.
החל משנת 2002 חיל התקשוב מפעיל את ה"גדנ"ע תקשוב" כדי להגביר את הגיוס אליו. כל שנה החיל משקיע בפרסום, שבעקבותיו מתקבלות פניות מהורים או נערים המעוניינים להשתתף בתוכנית. בחופשת הקיץ, קבוצת נערים שחבריה עברו מיון ראשוני, מגיעה לקורס בן חמישה ימים בבה"ד 7 במחנה גדעונים שבצריפין. הנערים בקורס משתתפים בפעולות שדאות והדמיות של תרגילים משולבים שבמהלכם הם מתנסים בהפעלת מכשירים בהם נעשה שימוש בחיל התקשוב-כמו מחשבי כף יד, מכשירי קשר ואמצעי ניווט מבוססי GPS. החיל מלווה את משתתפי הקורס בהמשך הליך הגיוס במטרה לגייסם אל החיל.
חיל הרפואה
בתחילת שנות ה-90 התקיימו מחנות קיץ משותפים לגדנ"ע ולחיל הרפואה, בשם "מד"א חר"פ" שהכשירו בני נוער מתנדבים במד"א. במחנות אלו שולבו תכנים רפואיים עם מערכי שיעור רגילים של הגדנ"ע והכנה לצה"ל.
בסיסי גדנ"ע
בסיסי הגדנ"ע שימשו להפעלת בני נוער באימונים מרוכזים. ביניהם היו:
מתוך בסיסי הגדנ"ע שהיו קיימים במרוצת השנים, בימים אלו רק שניים נותרו פעילים: בסיס גדנ"ע שדה בוקר, ובסיס גדנ"ע צלמון. לאחר האיחוד עם חיל החינוך, פעולות גדנ"ע התקיימו בבסיסי החיל המשותפים, בהם נכללים בסיסים שהיו ברשות חיל החינוך כמו מחנה שערי אברהם (כיום בה"ד חיל החינוך והנוער) בשנים האחרונות התקיימו פעילויות גדנ"ע גם בבית הספר לשריון ובמחנה שבטה.
Pretty on the Inside
Pretty On The Inside (מילולית: יפה מבפנים) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק האלטרנטיבי הול, שלפני שהפכה ללהקת רוק אלטרנטיבי וגראנג' הייתה להקת הארדקור פאנק ונויז רוק.
רקע והקלטת האלבום
קורטני לאב, שבאותה התקופה כבר הייתה בעלת רקע מצומצם בקולנוע ובמוזיקה (שיחקה בתפקיד משני בסרט סיד וננסי והשתתפה במספר הרכבים מוזיקליים כאשר הבולטים מביניהם הם פיית' נו מור ו-Pagan Babies) פרסמה מודעה בעיתון לאחר שפוטרה מהלהקה בייבס אין טוילנד אותה הקימה קאט ביילנד שהייתה איתה ב-Pagan Babies ולימדה את עצמה לנגן בגיטרה. המודעה שפרסמה הייתה "אני רוצה להקים להקה. ההשפעות שלי הם ביג בלאק, סוניק יות' ופליטווד מק". למודעה נענה אריק ארלנדסון, ולאב ציינה שברגע שהכירה אותו היא ידעה שהוא "האחד". הם הקימו את הלהקה ומאוחר יותר צירפו את הבסיסטית ג'יל אמרי והמתופפת קרוליין רו. כיוון שהלהקה רק הופיעה באותו שלב היא לא הניבה רווחים ועל כן בשביל לתמוך בלהקה עבדה לאב בתחילת דרכה של הלהקה כחשפנית. המפיקה הראשית של האלבום הייתה חברת סוניק יות' קים גורדון, ממנה שאבה לאב השראה. במהלך הקלטת האלבום לאב נהגה לעשן ולשתות על מנת לתת לקול שלה ייחודיות והתעקשה להיות מעורבת מאוד בהפקת האלבום.
מילים ומוזיקה באלבום
המוזיקה באלבום נחשבת למוזיקה מאוד קיצונית ורועשת והשילוב של מוזיקה מלודית מתחת לצלילי ההארדקור פאנק והנויז רוק נחשב לייחודי ללהקה, שכן הול הייתה אחת הלהקות היחידות שהושפעו גם מנויז רוק וגם מפופ רוק באותו זמן. קולה של לאב באלבום נע בין לחישות לצרחות רמות כאשר יש גם שינוי בעוצמת הסאונד ומהירות השיר. השיר "Starbelly" מהאלבום בנוי משלושה שירים שונים: "Cinnamon Girl" של ניל יאנג, "Rhiannon" של פליטווד מק והשיר "Best Sunday Dress" של ההרכב Pagan Babies בו לאב הייתה חברה. המילים באלבום נכתבו רובן על ידי לאב והן מתארות חוויות אישיות ורגשות אישיים שלה, שכוללות את הנושאים אלימות (בעיקר כלפי נשים), אובדנות, דימוי עצמי, אונס, זנות ועוד.
אליפות ישראל בשחמט 2021
אליפות ישראל בשחמט 2021 הייתה אליפות ישראל ה-33 בשחמט, שהחלה ב-7 במרץ והסתיימה ב-15 במרץ 2021 בחיפה. בגלל אירועי מגפת הקורונה האליפות נדחתה משנת 2020.
התחרות אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט בשיתוף ובתמיכת מפעל הפיס, והועברה בשידור ישיר באתר האיגוד.
האליפות הפתוחה הסתיימה בניצחונו של רב-אמן ויקטור מיכלבסקי (שדורג חמישי בתחילת התחרות לפי מד כושר) שצבר 8 נקודות מ-9 אפשריות. זה היה הניצחון השני של מיכלבסקי באליפויות ישראל.
כללי
באליפויות הפתוחה התקיימו 9 סיבובים לפי השיטה השווייצרית.
קצב המשחקים היה: 40 מסעים ראשונים ל-90 דקות ועוד 30 דקות לסיום המשחק, עם תוספת של 30 שניות לכל מסע, החל מהמסע הראשון.
התרת שוויון הנקודות התבצעה לפי שיטת בוכהולץ.
תוצאות התחרות
טבלת התוצאות בצמרת התחרות :
משתתפים
עם 32 המשתתפים בתחרות הפתוחה נמנו 10 רבי אמנים. בתחרות הפתוחה השתתפו מספר שנים: מרסל אפרוימסקי (סיימה במקום ה-23 ) ומיכל להב (סיימה במקום ה-25 )
Wear OS
Wear OS (ידועה גם בשם Wear OS by Google, ובעבר כ־Android Wear) היא גרסה של מערכת ההפעלה אנדרואיד המיועדת לשעונים חכמים ולמוצרים לבישים. על ידי התאמה לטלפונים ניידים שמריצים אנדרואיד גרסה 4.4 ומעלה, או iOS גרסה 9.3 ומעלה עם תמיכה מאפליקציית ההתאמה של גוגל, Wear OS.
Wear OS תומכת בקישוריות בלוטות', Wi-Fi, 3G ו-LTE, כמו גם במגוון תכונות ויישומים. סגנונות פנים של שעונים כוללים עגולים, מרובעים ומלבניים. היא נתמכת על ידי מגוון רחב של שעונים חכמים המיוצרים על ידי חברות שונות, ובהן LG אלקטרוניקה, מוטורולה, Fossil, שיאומי ואחרות.
ועידה אקומנית
בנצרות, ועידה אקומנית היא סוג של סינוד, או כנס של בישופים, הנבדלת מסינוד בכך שבמסגרתה מתכנסים בישופים מכל רחבי העולם הנוצרי (ומכאן השם "אקומני", היינו, כלל-עולמי). הוועידה האקומנית המכונה לעיתים בכינוי "סינוד כללי", דנה בנושאי אמונה ופולחן.
המונח "העולם הנוצרי" כלל במקור את הכנסייה הקתולית האורתודוקסית, אשר התפצלה בשנת 1054 לכנסייה הקתולית ולכנסייה האורתודוקסית. מאז, רוב הקתולים מאמינים ש"כלל הבישופים" פירושו הבישופים של הכנסייה הקתולית והכנסיות הקתוליות המזרחיות ותו לא, ורוב האורתודוקסים מאמינים ש"כלל הבישופים" פירושו כלל הבישופים מהכנסיות האורתודוקסיות העצמאיות (אוטוקפאליות) ותו לא. לפיכך, מאז הפילוג בין הכנסיות לכל כנסייה היו הוועידות האקומניות שלה.
שבע הוועידות הראשונות
הן הכנסייה הקתולית והן הכנסייה האורתודוקסית (וגם הפרוטסטנטים, עם השגות מסוימות) מקבלות את החלטותיהן של שבע הוועידות האקומניות הראשונות: <li>ועידת ניקיאה (325), שבה התקבל נוסח הקרדו הראשון, התקבלה הדוגמה של השילוש הקדוש וגונו האריאנים. האריאנים, האוניטארים, המורמונים ועדי יהוה אינם מקבלים ועידה זו ואת הבאות אחריה. <li>ועידת קונסטנטינופול הראשונה (381), אשר שינתה את הקרדו הניקיאני לצורה שבה הוא מקובל כיום בכנסיות האורתודוקסיות והאורתודוקסיות האוריינטליות ואשר אסרה על כל שינוי בקרדו ללא אישור בוועידה אקומנית. <li>ועידת אפסוס (431), אשר הכריזה על מריה הבתולה כעל "אם האל" (תיאוטוקוס) וגינתה את הנסטוריאנים. הכנסייה האשורית אינה מקבלת ועידה זו ואת הבאות אחריה. <li>ועידת כלקדון (451), אשר גינתה את המונופיזיטיות וקבעה שלישו היו שתי מהויות נפרדות, אלוהית ואנושית, אשר מתקיימות בו זמנית יחד אך בלי להתאחד למהות אחת. ובה האשימו את הכנסיות האוריינטליות (כגון הארמנית, הקופטית והאתיופית) שהן כנסיות מונופיזיטיות. כנסיות אלה אינן מקבלות ועידה זו ואת הבאות אחריה. <li>ועידת קונסטנטינופול השנייה (553), אשר אישרה מחדש את החלטות הוועידות הקודמות וגינתה כתבים אריאניים, נסטוריאניים ומונופיזיטיים חדשים. <li>ועידת קונסטנטינופול השלישית (680–681), אשר גינתה את המונותלטיזם וקבעה כי לישו היו שני רצונות נפרדים, אלוהי ואנושי. <li>ועידת ניקיאה השנייה (787), אשר החזירה את מנהג כיבוד האיקונין (אשר בוטל וגונה בוועידת קונסטנטינופוליס משנת 754) וסיימה את מלחמת האיקונין (איקונוקלאזמוס) הראשונה. הפרוטסטנטים דוחים את החלטות ועידה זו ומעדיפים תחתיה את החלטות ועידת קונסטנטינופוליס משנת 754, שגינתה את כיבוד האיקונין. </ol>
הוועידות הקתוליות
הוועידות הבאות מקובלות כמחייבות רק על הכנסייה הקתולית. <li>ועידת קונסטנטינופוליס הרביעית (קתולית) (869–870), אשר הדיחה את פוטיוס הקדוש מתפקידו כפטריארך קונסטנטינופוליס בשל העובדה שקודמו, איגנציוס הקדוש, לא הודח בהליך ראוי. הכנסיות המזרחיות לא קיבלו את תוצאות ועידה זו בהתחלה, אך מאוחר יותר, לאחר מותו של איגנציוס והחזרתו של פוטיוס, שתי הכנסיות התפייסו. <li>ועידת לטראנו הראשונה (1123), אשר סיימה את מאבק האינווסטיטורה. <li>ועידת לטראנו השנייה (1139), אשר קבעה את קוד הלבוש של הכמורה, אסרה על ניקולאיזם (נישואי כמרים) וקבעה כי העונש על תקיפת כומר הוא חרם. <li>ועידת לטראנו השלישית (1179), אשר קבעה את כללי בחירת האפיפיור וקבעה הגבלת גיל של שלושים שנה למינוי לבישופות. <li>ועידת לטראנו הרביעית (1215), אשר קבעה את עקרון עליונות האפיפיור וכללי התנהגות לכמרים, ואשר קבעה לבוש מיוחד ליהודים ומוסלמים החיים במדינות נוצריות. <li>ועידת ליון הראשונה (1245), אשר קבעה את הכובע האדום לחשמנים והנהיגה מס מיוחד לטובת ארץ הקודש והקיסרות הלטינית של קונסטנטינופוליס. <li>ועידת ליון השנייה (1274), אשר אישרה את המסדרים הפרנציסקני והדומיניקני וקבעה את סדרי בחירת האפיפיור. <li>ועידת ויין (1311–1312), אשר פיזרה את מסדר הטמפלרים. <li>ועידת קונסטנץ (1414–1418), אשר פתרה את הקרע המערבי. <li>ועידת בזל (1431–1445), אשר החליטה על איחוד עם הכנסייה האורתודוקסית. הכנסייה האורתודוקסית סירבה לאיחוד הזה, אך חלק מהכנסיות המזרחיות חזרו בכל זאת למסגרת הכנסייה הקתולית והפכו לכנסיות הקתוליות המזרחיות (Eastern Rite Catholic). <li>ועידת לטראנו החמישית (1512–1517), אשר ניסתה לבצע רפורמה בכנסייה. <li>ועידת טרנטו (1545–1563), אשר גינתה את הלותרנים והקלוויניסטים, הגדירה את התנ"ך הנוצרי-קתולי, וקבעה את סדרי הפולחן. <li>ועידת הוותיקן הראשונה (1870), אשר אישרה את דוגמת צדקת האפיפיור (infallibilità pontificia); מחוזות שהתנגדו לקביעה זו פרשו והקימו את הכנסייה הקתולית הישנה. <li>ועידת הוותיקן השנייה (1962–1965), אשר קראה למודרניזציה של הכנסייה ולהתפייסות עם הכנסיות האחרות. </ol>
הוועידות האורתודוקסיות
הוועידות הבאות מקובלות כמחייבות רק על הכנסייה האורתודוקסית. <li>ועידת קונסטנטינופוליס הרביעית (אורתודוקסית) (879–880), אשר החזירה את פוטיוס לכס פטריארכיית קונסטנטינופוליס וגזרה חרם על כל המשנה את ההצהרת האמונה הניקיאו-קונסטנטינופולית מ-381. <li>ועידת קונסטנטינופוליס החמישית (1341–1351), אשר אישרה את התאולוגיה ההסיכאזם של גרגוריוס פלמאס וגינתה את דעות מתנגדיו ברלעם מקלבריה ויוחנן אניקינדוס. </ol>
מסך ברזל
מסך ברזל הוא מתקן לשמירה מפני שריפות באולמות כמו תיאטראות. המסך מפריד בין הבמה לבין אולם הצופים, ומאפשר בריחה בטוחה של הקהל במקרה של שרפה על הבמה.
במאה ה-19 התרבו בתיאטראות מקרי שרפה בגלל שימוש בתאורת גז. אמצעי הבטיחות שהיו נהוגים לא היו מספיקים - בשנת 1811 נשרפו 72 בני-אדם בריצ'מונד בארצות הברית בתיאטרון, בשנת 1845 נשרפו בסין 1670 בני-אדם בשרפה אחת בתיאטרון ובשנת 1876 נשרפו בניו יורק 278 בני-אדם בתיאטרון.
בשרפה הגדולה בתיאטרון בווינה בשנת 1881 נשרפו לפי המספרים הרשמיים 384 בני-אדם, אך המספר האמיתי כנראה היה גבוה יותר. באותו ערב היו אמורים לשחק את "סיפורי הופמן" של ז'אק אופנבך. עוד לפני תחילת ההצגה התפוצצה תאורת הגז. חלון פתוח העביר את השרפה במהירות לכל חלקי האולם.
FAMAS
ה-FAMAS (ראשי תיבות בצרפתית: Fusil d'Assaut de la Manufacture d'Armes de Saint-Étienne) הוא רובה סער בתצורת בולפאפ אשר תוכנן ויוצר בצרפת ב-1978. הוא מוכר בקרב החיילים הצרפתיים בשם Le Clairon (הביוגל) בגלל צורתו הייחודית.
מסך ברזל
מאז, מסך הברזל הוא חובה בארצות מסוימות. אך גם במאה העשרים ובמאה העשרים ואחת היו שריפות רבות בתיאטרון - בשנת 1997 נשרפו בדלהי 59 בני-אדם, ובשנת 2005 במצרים 46 בני-אדם.
FAMAS
היסטוריה
רובי הבולפאפ הצרפתים הראשונים פותחו בין השנים 1946-1950 ב-AME ו-MAS (חברות נשק). ה-FAMAS F1 החליף את MAS 49 ואת MAT-49 הישנים בשנת 1978 ויוצרו בסביבות ה-400,000 רובי FAMAS F1
מסך ברזל
התקנת מסך הברזל דרשה אדריכלות חדשה לגמרי בתיאטרון. גובה הבמה היה צריך להיות עכשיו כפליים מגובה פתח הבמה, כדי שאפשר יהיה להציב את המסך מעל הבמה. בניה זו פתחה אפשרויות חדשות רבות לתפאורה, כי הדבר איפשר לתלות תפאורות על צוגים, מה שלא היה מוכר לפני כן.
FAMAS
היסטוריה
ה-FAMAS G2 פותח בשנת 1994 במטרה לשפר את הרובה ולהתאים למחסניות של נאט"ו, אך למרות ייצור ה-FAMAS G2, ה-FAMAS F1 עדיין נשאר הנשק הסטנדרטי של צבא צרפת.
מסך ברזל
וינסטון צ'רצ'יל החל להשתמש בביטוי "מסך הברזל" בשביל לכנות את ההפרדה בין מערב אירופה לבין מזרח אירופה במלחמה הקרה.
מחנה עולים
מחנות עולים היו למקומות היישוב הזמני של העולים החדשים, שהגיעו בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. חסרונם הגדול היה באווירה שהם יצרו: שוכני המחנות קיבלו את כל צורכיהם מהממסד ולא נדרשו לצאת לעבודה. המוסדות ראו בכך פתרון זמני, אך הוא נמשך מעבר לזמן המצופה. היו לכך תוצאות שליליות בתחום מוסר העבודה - צורת מחיה זו הורידה את המוטיבציה לחזור לחיים סדירים. השיטה הייתה למעמסה על התקציבים הציבוריים וכך אט אט נסגרו המחנות ונהיו למעברות, שבהן כל תושב אחראי לקיומו.
הקמת מחנות העולים
בסביבות תחילת 1947 הגיעה הסוכנות היהודית להסדר עם הבריטים שעל פיו יורשו חלק מהשוהים במחנות המעצר בקפריסין להגיע לארץ ישראל על בסיס הסרטיפיקטים של החודש או הרבעון הבא ובלבד שהם ישהו במחנה מעצר בפיקוח בריטי עד הגיע תורם לקבל סרטיפיקט. בהתאם לכך, במהלך שנת 1947 הגיעו לישראל מדי חודש 750 עולים ששהו בממוצע במשך שלושה חודשים במחנה המעצר בעתלית. בגלל העומס במחנה המעצר בעתלית, במקרים רבים הועברו העולים טרם שחרורם למחנה העולים בקריית שמואל שבחיפה שהיה גם הוא מחנה מעצר בפיקוח בריטי, אולם הוסכם שהשומרים בו יהיו שוטרים יהודיים של משטרת המנדט. הסוכנות היהודית הייתה אחראית לניהול הפנימי של המחנות בעתלית ובקריית שמואל ושירותי בריאות ניתנו על ידי ארגון הדסה. בהתאם לכך הוצג מחנה העולים בקריית שמואל כמחנה עולים ראשון, בעל קיבולת של כ-700 עולים. בחצי הראשון של שנת 1947 הוקם גם בית עולים נווה חיים ליד חדרה, עבור עולים שלא מצאו קורת גג לאחר שחרורם מעתלית או מקריית שמואל. השהות הממוצעת של עולים בנווה חיים הייתה כשלושה שבועות.
לקראת הסיכוי לעליית 100,000 עולים ממחנות העקורים הכינה הסוכנות היהודית אלפי יחידות דיור בערים ובמושבות ובנוסף לכך עשרה מחנות עולים, בין השאר מחנה עולים ליד כפר אז"ר בעל קיבולת של 200 נפש. אולם עד דצמבר 1947 רובם נותרו ריקים ומחנות עולים פעלו אז במחנה המעצר בעתלית (שבו היו 1,400 עולים בנובמבר), בקריית שמואל ובחדרה.
לאחר החלטת החלוקה של האו"ם, עוד לפני תום המנדט הבריטי, התגבר זרם העולים לארץ ישראל והם שוכנו על ידי הסוכנות היהודית במחנות עולים נוספים שהוקמו במחנות צבא שפונו על ידי הצבא הבריטי במרכזי היישוב היהודי. בשלב זה הוקם מחנה העולים בפרדס חנה וכן הוקמו מחנות ברעננה, בית ליד, בנימינה וראש העין. לאחר מכן הוקמו מחנות עולים ביישובים באר יעקב (על חלק ממחנה צריפין), קריית אליהו (חיפה), קריית מוצקין (מחנה צבאי מול תחנת הרכבת), רחובות (בדרום העיר) וירושלים (באזור תלפיות). במחנות העולים שוכנו רק עולים אשר לא הסתדרו לבד הודות ליוזמה אישית או קרובים בישראל. המחנות פעלו במתכונת מחנות העקורים באירופה, כאשר הסוכנות היהודית דואגת לכל מחסורם של העולים עד עזיבתם את המחנה.
בסוף שנת 1948 היו בישראל 20 מחנות עולים שהכילו 35,000 עולים וקיבולת מקסימלית של עד ל-50,000 איש. זמן השהות של העולים במחנות התארך ולקראת סוף 1948 עולים נותרו במחנות יותר מחודש מכיוון שלא נמצאו להם מקומות מגורים.