cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדרה
בתקופת היישוב
בשנת 1929 הקים הד"ר אריה בן גפן את בית החולים הראשון לחולי ריאה בארץ ישראל (ביל"ו) בגדרה. ב-1940 שכרו את המקום פרופ' גוידו אהרן מנדס ובנו מאור מאוריציו מנדס. שניהם מומחים למחלות ריאה שעלו שנה קודם לכן מרומא איטליה, והקימו סנטוריום לחולי ריאות שרכש מוניטין בין-לאומי ובו יישמו את שיטת מונלדי לטפול פולשני בחולי שחפת בטרם התגלתה תרופת הסטרפטומיצין.
בשנים 1933–1944 הגיעו לגדרה מספר קבוצות של עולים גרמנים, אשר רובם עלו כחלק מקבוצות של תנועת החלוץ. פלוגה של "הקיבוץ המאוחד", בת 200 אנשים, התיישבה במושבה, וגרה תחילה ברפתות האיכרים. הקבוצה עבדה בסלילת כבישים, בחקלאות, ונשות הקבוצה עבדו במשקי בית. לאחר מכן החלו בהקמת אוהלים ופחונים. חלק מחברי הקבוצה עברו לעין זרא בגליל העליון והקימו את קיבוץ כפר סאלד. קבוצה שנייה של יוצאי גרמניה הייתה של חברי פועלי אגודת ישראל שעבדו בתחילה במשק פטר הגדול. הקבוצה הקימה בגדרה אוהלים וצריפים, ומאוחר יותר הצטרפו אליה פליטים מליל הבדולח בגרמניה, קבוצת נוער של אגודת ישראל מפולין, וקבוצת ילדים מילדי טהראן. הקיבוץ השלישי שפעל תקופה קצרה בגדרה מנה 20 איש מ"הסתדרות האקדמאים הציונים" יוצאי פולין, אולם הוא התפרק תוך זמן קצר יחסית וחלק מחבריו נותרו לגור בגדרה. שכונת הקבע של העולים הגרמנית בגדרה הוקמה מדרום לגורן הביל"ויים ומכונה "השכונה הגרמנית". בתחילה היו העולים הגרמנים ותרבותם ללעג מצידם של הביל"ויים ותיקי המושבה, אולם אט אט שגשגו בתחום החקלאות, והשתלבו בחיי התרבות של המושבה.
לאחר קום המדינה
רוב העולים הגיעו מתימן ( 38% מכלל המתיישבים בגדרה ) בעליית מרבד הקסמים וכנפי נשרים.
העולים שוכנו ב־2 מעברות (מעברת גדרה) זמניות באזור הצפוני של המושבה למשך כשנה עד שלוש שנים. ולאחר מכן החלו באופן הדרגתי לעבור למבני קבע ביישוב הערבי הסמוך קטרה.
שלב סגירת המעברה באופן הסופי היה בשנת 1957.
בשנת 1950 הוקם בגדרה כפר אוריאל – מיזם לשילוב עולים עיוורים במסגרתו שוכנו העולים ובני משפחותיהם בשיכון מגורים מיוחד בתוך היישוב ובסמוך למפעל תעסוקה. המיזם פעל עד שנת 1967.
בסוף שנות השמונים, במסגרת עליית משה, הגיעו לגדרה עולים מאתיופיה אשר שוכנו ברובם בשכונת שפירא שבצפון היישוב. נכון לשנת 2006 חיו בגדרה כ-1,380 בני העדה האתיופית.
בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, ספגה גדרה לראשונה פגיעות של טילי גראד שנורו מרצועת עזה.
באוגוסט 2019 במסגרת הקמת השכונות החדשות במזרח העיר נחנך ספורטק בגודל של כ-15 דונם.
ביוני 2022 הרסה הרשות לאכיפה במקרקעין את המתחם הבלתי חוקי של חמולת אבו עסא בגדרה, שנבנה כחמש שנים קודם לכן על קרקעות פרטיות הנמצאת בבעלות משותפת של חקלאים יהודיים באזור גדרה, רחובות, בסיס תל נוף והמושבים הסמוכים.
אוכלוסייה
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בגדרה:
חינוך
בגדרה פועלים מספר בתי ספר, רובם נפתחו החל מתחילת המאה ה-21 עם בניית השכונות החדשות במזרח גדרה.
חגי קדושים נוצרים
לוח חגי הקדושים הנוצרים הוא שיטה מסורתית נוצרית לחלוקתה של השנה הליטורגית לימי חג, על ידי שיוכו של כל יום בשנה לקדוש נוצרי או למספר קדושים ("קדוש היום" או "יום הקדוש", אנגלית Saint's day, איטלקית Santo del giorno). מקורה של השיטה בימיה המוקדמים של הנצרות עת נהוג היה להנציח קדושים מעונים ביום מותם. כשגדל מספרם של הקדושים לקראת תחילת ימי הביניים, צוין קדוש אחד לפחות בכל יום בשנה. במסורות מסוימות שונה יומם של קדושים מסוימים וחלקם הושמטו לחלוטין מלוח החגים. לוח חגי הקדושים משתנה מכנסייה לכנסייה ועשוי לכלול שינויים גם על בסיס מקומי. יש קדושים שלהם משויכים יומיים או יותר בשנה הליטורגית. לוח השנה של חגי הקדושים הנוצרים שולב בחגים הנוצריים הנייחים והניידים העיקריים, ובשל תנועתם של החגים הניידים קורה כי ימי חג של קדושים נוצרים חלים בימי חג עיקריים שונים בשנים שונות. יש הממשיכים ונוהגים לפי המסורת העתיקה של ציון יום בשנה לפי הקדוש שזהו יום חגו.
בכנסייה האורתודוקסית ובכנסיות קתוליות מסוימות, מקובל לעיתים לבחור את שמו של ילד בהתאם לקדוש שיומו מצוין ביום לידתו, הטבלתו או חתימתו. במדינות רבות חוגגים הנוצרים את יום השם, שבו מציינים את יומו של הקדוש שאת שמו הם נושאים באופן מיוחד, בדומה ליום הולדתם.
שולה אינגרמן
שולה (שולמית) אינגרמן (5 במאי 1917 – 28 באוגוסט 2016) הייתה מומחית בפענוח כתבי-סתר ביחידת המודיעין ש"י (לימים 8200) וכלת פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה
נולדה למשפחה ליטאית מפוניבז'. הוריה: הרב מרדכי הלפרין וחוה-חיינה לבית שיינזון. לזוג נולדו 6 בנות ובן אחד. שולמית הייתה הבת השלישית.
המשפחה עלתה לארץ בכ"ב חשוון תרפ"ג (1922), לאחר זמן קצר השתקעה בהרצליה. שולמית סיימה את המחזור הראשון של בית הספר היסודי ויצמן ואת לימודי התיכון בגימנסיה "הרצליה".
היא התגייסה להגנה ושירתה כאלחוטנית ביחידת הקשר "הגדעונים". שם נתגלה כשרונה בפענוח מסרים מוצפנים, כאשר תוך כדי רישום האותות המוצפנים הייתה רושמת בצדם כבר את פענוחם.
אחרי מלחמת השחרור החלה לעבוד כאזרחית עובדת צה"ל בפענוח כתבי-סתר. במשך שנים עמדה בראש מדור שבירת צפנים.
בשנת 1961 קיבלה את פרס ביטחון ישראל ביחד עם צוות המונה 8 חברים, בו הייתה האישה היחידה.
יצאה לגמלאות בשנת 1982.
חיים אישיים
בעלה היה יעקב אינגרמן, אותו הכירה ביחידה בה עבדה, ויחד עמו זכתה בשנת 1961 בפרס ביטחון ישראל.. בתה היא הד"ר לפילוסופיה ענת מטר, ונכדה הוא העיתונאי חגי מטר.
רכס אואן סטנלי
רכס אואן סטנלי (באנגלית: Owen Stanley Range ) הוא רכס הרים בחלקה הדרום מזרחי של פפואה גינאה החדשה. הרכס נצפה לראשונה ב-1849 על ידי קפטן אואן סטנלי שסקר את החוף הדרומי של פפואה, ועל שמו נקרא הרכס. הנקודה המזרחית ביותר ברכס היא הר ויקטוריה (4,072 מטרים) והנקודה המערבית ביותר היא הר ת'יין, אך לרוב מכלילים גם את ההרים שבקצה הדרום מזרחי של האי, אף על פי שאלה הרים נפרדים מרכס אואן סטנלי.
תנאי השטח לאורך הרכס הם קשים, בעיקר בקצה הדרום מערבי. ישנן מספר שבילים החוצים את הרכס, שהמפורסם בהם הוא שביל קוקודה המקשר בין פורט מורסבי ובונה ושנמצא בשימוש מעל 50 שנה. שביל נוסף הוא שביל קאפה קאפה, בו השתמשו 900 חיילי הרגימנט ה-126 האמריקאי במלחמת העולם השנייה, והוא מקביל לשביל קוקודה אך נמתח כ-48 קילומטרים דרומית לו. לרגימנט נדרשו חמישה שבועות לחצות את 210 הקילומטרים של השביל, שחוצה ג'ונגלים סבוכים.
בשל העלות הגבוהה והקושי הלוגיסטי הכרוך בכך, אין דרך לרכב ממונע החוצה את הרכס. בשל קשיים אלה נכשלו היפנים בחציית הרכס בזמן מלחמת העולם השנייה, וכתוצאה מכך לא הצליחו לכבוש את פורט מורסבי בראשית 1942.
יעקב בן חלפי
יעקב בן חַלְפַי או יעקב הקטן (באנגלית: James, son of Alphaeus) הוא אחד משנים עשר השליחים של ישו. היה אחיו של מתי. שם אמו מריה. הוא מכונה "הקטן" כדי להבדילו מהשליח יעקב בן זבדי, המכונה "הגדול". המידע עליו בברית החדשה קלוש. בכנסייה הקתולית הוא נחשב לקדוש.
בנצרות המערבית, עוד מימיו של הירונימוס, מקובל לזהות את יעקב הקטן עם יעקב אחי ישו. זיהוי זה מבוסס על הבנה מילולית של הפסוק באיגרת אל הגלטיים א' 19: "וְאַחֵר מִן־הַשְׁלִיחִים לֹא־רָאִיתִי זוּלָתִי אֶת־יַעֲקֹב אֲחִי אֲדֹנֵינוּ". בנצרות המזרחית מבדילים בין שני האנשים, וכך גם דעתם של החוקרים המודרניים.
יום חגו חל בכנסייה הקתולית ב-1 במאי, ובכנסיות המזרחיות ב-9 באוקטובר.
על שמו קרוי ארמון סנט ג'יימס.
ג'ון דאלמיאן
ג'ון ויליאם דאלמיאן (באנגלית: John William Dolmayan; נולד ב-15 ביולי 1972) הוא מתופף אמריקאי אשר מוכר בעיקר כמתופף להקת הנו-מטאל סיסטם אוף אה דאון.
ביוגרפיה
דאלמיאן נולד בביירות, לבנון ב-15 ביולי 1972 להורים ארמנים. במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, עזבה משפחתו את לבנון והשתקעה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
דאלמיאן התעניין לראשונה בתופים בגיל שנתיים. אביו ניגן בסקסופון. כאשר אמו הייתה לוקחת אותו לראות את אביו מנגן, הוא היה מחקה את המתופף של אביו. את מערכת התופים הראשונה שלו הוא קיבל מהוריו כשהיה בן 14.
ז'לחוב
ז'לחוב (בפולנית: ; ביידיש: זשעלעכאָוו; לעיתים מוזכרת בשמות ז'ליחוב וזליחוב) היא עיירה במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ג'ון דאלמיאן
ביוגרפיה
ב-2006, זכה דאלמיאן בתואר "מתופף השנה" מטעם מגזין "DRUM!".
ז'לחוב
תולדות היישוב
אזכורה הראשון של ז'לחוב הוא משנת 1282, ובשנת 1447 הוענקו לה זכויות עיר. עד פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 שימשה העיר כמרכז מסחר לסביבתה.
ג'ון דאלמיאן
ביוגרפיה
במרץ 2008 הקים עם חברו דארון מאלכיאן שהיה הגיטריסט בלהקה לשעבר של דאלמיאן, "סיסטם אוף אה דאון", את הלהקה "Scars on Broadway", ביחד עם עוד שלושה חברים: פרנקי פרז, ודני שאמון דומיניק סיפרלי.
ז'לחוב
תולדות היישוב
לאחר חלוקת פולין נכללה העיירה בתחומי אוסטריה, ומשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
ג'ון דאלמיאן
ביוגרפיה
הלהקה הוציאה אלבום בשם "Scars on Broadway" וביולי 2010 הוציאה סינגל בשם "Fu*king" אותו פרסמה בחינם לרשת.
ז'לחוב
יהודי ז'לחוב
יהודים ישבו בז'לחוב מתחילת המאה ה-17, ובסוף המאה ה-17 פעל בה המשורר יהודה לייב ז'ליחובר. בזמן פרעות ת"ח ות"ט שימשה העיירה כמקום מקלט ליהודי הסביבה. בין השנים תקכ"ה - תקל"ה (1765–1775) כיהן במקום כרב רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בהמשך התגורר וכיהן כאדמו"ר בעיירה רבי אשר מסטולין (הראשון). מהמאה ה-19 ישבה בעיירה שושלת אדמו"רים של גזע זליחוב בחסידות זווהיל, שמייסדה היה הרב יצחק שלמה גולדברג. למשך תקופה כיהן ברבנות העיירה רבי יהושע אשר רבינוביץ, אבי שושלת פוריסוב. בעיר גם כיהן רבי גדליה שיינגארטין זצ״ל שהיה תלמידו של המגיד מקוזניץ ושם נטמן.
ג'ון דאלמיאן
ביוגרפיה
ב-29 בנובמבר 2010, הודיעה הלהקה על חזרתה, ועל סיבוב הופעות חדש המתחיל בקיץ 2011 באירופה.
ז'לחוב
יהודי ז'לחוב
מראשית המאה ה-20 פעלו בעיירה חוגים ציוניים, לצד סניפים של הבונד ושל אגודת ישראל. בזמן מלחמת העולם הראשונה הידלדל היישוב היהודי בעיירה.
ג'ון דאלמיאן
ביוגרפיה
ציוד הנגינה שבו משתמש דאלמיאן הוא תופים של טאמא, מצילות של פאיסטי ועורות של אבנס.
ז'לחוב
יהודי ז'לחוב
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-5,500 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
ג'ון דאלמיאן
דיסקוגרפיה
(אלבום קאברים בשיתוף אומנים אורחים דוגמת סרג' טקיאן, טום מורלו ועוד)
ז'לחוב
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו להגיע לעיירה מאות פליטים יהודים מגרבולין הסמוכה, שהופצצה קשות. ב-12 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לפרוע ביהודיה, תוך שריפת בית הכנסת בעיירה עם יהודים בתוכו. כעבור ימים אחדים גירשו הגרמנים יהודים רבים מהעיירה לאוסטרוב מזובייצקה, תוך רצח רבים מהם בדרך.
בנובמבר 1939 הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ועל ראש היודנרט בעיירה, שלום פינקלשטיין, הוטל להעביר לגרמנים תשלומי כופר, וכן עובדים לעבודות כפייה במחנות עבודה. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש, וחובת תשלום עבור הזכות להתגורר בבתיהם.
בקיץ 1940 הגיעו לעיירה כ-1,200 פליטים יהודים נוספים, ובאוקטובר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו פרצה כעבור זמן מה מגפת טיפוס הבהרות. מעת לעת הוצאו להורג בגטו יהודים שנתפסו מבריחים אליו מזון. באוקטובר 1941 הפך הגטו בעיירה לסגור, והובאו אליו פליטים יהודים נוספים, עד שמספר יושביו הגיע לכ-13,000. בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת יהודית, בראשות יוסף מלינקובסקי, אשר סייעה ליחידות פרטיזנים באזור העיירה.
בקיץ 1942 שולחו כ-500 יהודים מהגטו למחנות עבודה, וכעבור זמן מה הוצאו להורג ראש היודנרט ומספר בכירים בקהילה.
ב-3 בספטמבר 1942 פשטו אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים על הגטו בעיירה, ורצחו כ-1,100 יהודים בו, רובם קשישים, חולים או מסתתרים. 10,000 יהודי הגטו הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה ב-2 באוקטובר. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהגטו חברי המחתרת שפעלה בו, ולהצטרף ליחידות פרטיזנים. כ-50 יהודים הושארו בגטו לסידור הרכוש הנותר בו ולקבורת הגופות, ולאחר מכן הועברו למחנה עבודה, בו נספו. 25 היהודים האחרונים בעיירה נרצחו ב-28 בפברואר 1943.
שלדת אופניים
שלדת אופניים היא מסגרת שעליה מורכבים כלל המכלולים המשמשים לרכיבת אופניים. אליה יחוברו גלגלים, גלגלי שיניים ושרשרת, מערכות הילוכים ומעצורים, בולמי זעזועים ועוד.
עיצוב וחומרים
שלדות אופניים מיוצרות מחומרים רבים: באופן מסורתי, רובם של החומרים הם מתכות, אך בשנים האחרונות נוספו פולימרים חדשניים רבים. בעבר, אופניים היו עשוייום מברזל והאופניים הראשונים היו מעץ. כיום, מרבית האופניים בעולם עשויים מכרום או אלומיניום. ככל שהתקדם שוק האופניים נוצרה דרישה לחומרים עמידים יותר וקלים יותר והיצרנים החלו לייצר שלדות מוונדיום, מטיטניום ומסקנדיום. למשך מספר שנים יוצרו אף שלדות ממגנזיום, אך כיום רוב המגנזיום נדרש לתעשיית הרכב וכמעט ואין שלדות מגנזיום. עם התקדמות המדע ופיתוח פולימרים, החלו ליצור את שלדות הקרבון (סיבי פחמן) הראשונות. שלדות אלה, העשויות מפולימר המבוסס על פחמן, הן קלות משקל וחזקות, ומבוקשות בשל כך. חיסרון של הקרבון הוא מבנה הסיבים - במקרה שישנה פגיעה באופניים הסיבים עלולים להיפרם וכל הצינור עלול לקרוס. לעיתים לא ניתן לתקן פגמים בקרבון. בשלדות המתכת, חשיבות גבוהה ניתנת לנושא הריתוך: במרבית המפעלים המודרניים נעשה הריתוך על ידי מכונה, אך קיימים עדיין מספר יצרנים אשר מקפידים על ריתוך ידני.
הדיוק בייצור שלדות הוא מהותי: שלדה שלא תוכננה ובוצעה כראוי, לא יהיה ניתן לחבר אליה את המכלולים הרבים. סכומי כסף גדולים מושקעים במציאת חומרים מתאימים לשלדות. שלדה לאופניים עשויה להגיע עד לסכום של כ 40,000 שקלים.
מבנה
המבנה הקלאסי של שלדת אופניים הוא מעוין המורכב משני משולשים. מבנה זה לא השתנה במאה השנים האחרונות והוא עדיין שולט בתחום אופני הכביש. השלדה צריכה לספק רמה מסוימת של ספיגת זעזועים מחד וקשיחות (על מנת להפוך כוח למהירות) מאידך. ככל שנגביר את ספיגת הזעזועים כך תיפגע הקשיחות והמהירות תרד. לכן, באופני כביש, השלדה היא קשיחה מאוד ואין כמעט בליעת זעזועים. באופני הרים המצב הפוך: יש בלימת זעזועים ואף מוסיפים בולמים ייעודיים לשלדה. לכן, קיימים עשרות עיצובים המנסים להגיע למצב שבו אין איבוד כוח על חשבון ספיגת הזעזועים. בכל מקרה, מנסים היצרנים להפוך את האופניים לקלים יותר, בדרך כלל על ידי יצירת שלדה קלה יותר.
בתחתית השלדה מופיע לרוב מספר השלדה, ערך המורכב מאותיות ומספרים ומזהה בלעדית את זוג האופניים ליצרן נתון, ערך זה נועד בין השאר למלחמה בגנבות האופניים. בישראל מחוז תל אביב במשטרת ישראל משתמש במספר זה.
יצרנים
שלדות אופניים פשוטות מאוד מיוצרות בדרך כלל במזרח הרחוק מסגסוגת פלדה הנקראת כרומולי המכילה כרום. יצרנית גדולה נוספת של שלדות אופניים היא ארצות הברית בה מיוצרות בעיקר שלדות לאופני הרים. באופן מסורתי, אופני כביש מיוצרים באירופה ומספר רוכבי עבר גדולים נותנים את שמם לבתי מלאכה ליצור שלדות עילית כדוגמת אדי מרקס וגרג למונד.
ג'וליס
היסטוריה
מקור השם כנראה בנומן "יוליוס" שהיה בשימוש על ידי הדיקטטור יוליוס קיסר ושלושת הקיסרים הראשונים של רומא: אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה, דבר אשר מעיד על תקופת הבניה הראשונה מאמצע המאה הראשונה לפנה"ס עד אמצע המאה הראשונה לספירה, או מהמילה "ג'לס" בערבית (جلس) שפירושה "ישב" היות שהיישוב "יושב" על אזור יחסית שטוח ונמוך לעומת ההרים המתנשאים ממזרח ובמיוחד היישוב השכן - ירכא.
לורי טראהן
'''לורי א. לורירו טראהן (באנגלית: Lori A. Loureiro Trahan'''; נולדה ב-27 באוקטובר 1973) היא פוליטיקאית ואשת עסקים אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מסצ'וסטס.
ג'וליס
היסטוריה
בג'וליס התקיים יישוב בתקופת התלמוד ובימי הביניים. לפי תעודות בארכיון הטורקי, במאות ה-14 וה-16 הייתה בג'וליס קהילה יהודית. ב-1388 העתיק סעדיה בן יעקב את "ספר המספיק" מאת תנחום הירושלמי "בעיר ג'ולס דעל מי בורות הסמוכה לעכו, די על שפת הים". לפי יצחק בן-צבי קיומה של קהילה יהודית בתוך כפר חקלאי מובהק שאיננו מרכז מסחרי מעיד כי אנשיה עסקו גם הם בחקלאות.
לורי טראהן
ביוגרפיה
טראהן נולדה בלוול שבמסצ'וסטס. אביה, טוני לורירו, היה בן להורים פורטוגלים. אביו היה יליד פורטו שבצפון פורטוגל, ואמו נולדה בברזיל להורים פורטוגלים, עקב מות אמה עברה לחיות עם קרובי משפחה באיים האזוריים. אמא גם היא ממוצא פורטוגזי חלקי.
טראהן למדה בתיכון לוול, שם מאוחר יותר נכנסה להיכל התהילה של הספורט בבית הספר התיכון. בתיכון לוול זכתה במלגת כדורעף למימון לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. לטראהן תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובלימודים מקומיים ואזוריים.
ג'וליס
התקופה העות'מאנית
בשנת 1870, ביקר בג'וליס המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב כי מצא במקום כארבעים בתים, ויושביהם דרוזים. על-פי עתיקות בורות המים ואבני הגזית המשוקעות במספר בתים בכפר, הוא הציע כי הוא שוכן באתרו של יישוב עתיק. בנוסף, הוא ציין כי הכפר מוקף בעשרה דקלים תמירים, ועל גבעה סמוכה מצא וואלי המוקדש לשיח' עלי.
לורי טראהן
ביוגרפיה
אחרי לימודיה הגבוהים, טרהאן עבדה בסגל של מרטי מיהאן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, ובסופו של דבר התמנתה לראשת הסגל. ב-2005 עזבה טרהאן את המגזר הציבורי כדי לעבוד בחברת "צ'ויס-סטרים", חברת תוכנה שיווקית בקיימברידג'. בהמשך התמנתה למנכ"ל מכון קונקיר למנהיגות, חברת נשים וייעוץ קטנה.
ג'וליס
התקופה העות'מאנית
בשנת 1517 כבש הסולטן סלים הראשון את אזור החלק המזרחי של אגם הים התיכון כולל את ארץ ישראל, עד היום ישנם שרידים ארכיאולוגים בכפר ג'ולס וסביבתו מתקופה זו. ברשימות המיסים הטורקיות מהמאה הזו שם המקום הוא Juls.
לורי טראהן
ביוגרפיה
באוקטובר 2017 הודיעה טרהאן על מועמדותה לבית הנבחרים בבחירות 2018 לקונגרס. היא התמודדה על מושבה של ניקי צונגס, שייצגה את מחוזות הקונגרס ה-3 וה-5 של מסצ'וסטס בשנים 2007–2019. בספטמבר 2018 זכתה טרהאן בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית כאשר גברה על ראש הסגל של ראש עיריית בוסטון מרטי וולש. בבחירות הכלליות בנובמבר, הביסה טרהאן בקלות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ריק גרין, וסחפה 62% מקולות הבוחרים.
ג'וליס
תחילת המאה ה 18
ג'וליס אז נחשבה לאחת מענקיות ייצור הכותנה באזור, עד כדי כך שמושל עכו באותם זמנים פטר אותם מתשלום המיסים של האימפריה העות'מאנית.
תקופת המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר מוסלמי אחד, 3 נוצרים ו-442 דרוזים.
התקופה הישראלית
במסגרת תוכנית החירום הכלכלית של 2003 אוחדה ג'וליס עם שכנותיה, אבו סנאן, יאנוח-ג'ת וירכא לרשות מקומית אחת - גיי"א. תושבי הכפרים התנגדו לאיחוד ופעלו לסיכולו. כעבור כשנה בוטל האיחוד וג'וליס חזרה להיות מועצה מקומית עצמאית.
בג'וליס נמצא קברו של המנהיג הרוחני הקודם של העדה הדרוזית בישראל, השיח' אמין טריף, בבית שבו התגורר.
ב-5 בספטמבר 2016 ירה ראש המועצה סלמאן עאמר למוות בקבלן הגינון מוניר נבואני, לאחר שזה תקף אותו. כעבור יומיים הוצת מבנה עמותת "עמירים" בג'וליס ו-30 מבני משפחת עאמר עזבו זמנית את ג'וליס מחשש לנקמת דם.
בשנת 2018 נבחר בסיבוב השני וסאם נבואני כראש המועצה.
הוועד הכללי כנסת ישראל
הוועד הכללי כנסת ישראל על שם רבי מאיר בעל הנס הוא ארגון כלכלי, חברתי ודתי, שאיגד תחתיו את כל הקהילות האשכנזיות שפעלו בארץ ישראל, ובעיקר בירושלים, בתקופת הישוב הישן החל מהמאה ה-19. הוועד, הפעיל עד ימינו, שימש כנציגות הרשמית של הקהילות האשכנזיות בארץ ישראל והוסמך לטפל בכל צרכיהן, כולל תמיכה בעניים, הקמת ארגוני צדקה וחסד, הקמת מוסדות חינוך ותלמוד תורה, ובהמשך גם הרחבת היישוב היהודי בירושלים ומחוצה לה.
הוועד הוקם בעידודו של רבָּהּ של ירושלים, ר' שמואל סלנט ובתמיכתו הרוחנית של הרב מקאליש, ר' מאיר אוירבך, בעל "אמרי בינה". הרוח הפעילה ויוזם הוועד המאוחד היה ר' יוסף ריבלין, ששימש במשך שנים כמנהלו. עמידתם של אישים אלה בראש הוועד הקנתה לו יוקרה ומעמד ומשכה אליו תורמים רבים מהארץ ומהעולם, אשר הקדישו לו סכומי כסף רבים ואף נכסים המשמשים אותו עד ימינו כהקדש. פעולותיו של הוועד במשך עשרות שנות פעילותו היוו מרכיב קריטי בצמיחה ובחוסן של היישוב הישן האשכנזי בארץ ישראל לאורך כל המאה ה-19 ועד לסוף תקופת המנדט הבריטי.
בתחילת 2021 ניתן צו בית משפט לפירוק העמותה שעמדה תחת ראשות חיים לנג, שעמד גם בראשות עמותת 'ועד הרבנים לענייני תקשורת' שפורקה גם כן באותה תקופה.
הרקע לייסוד הוועד
חובם של האשכנזים שולם לבסוף בראשית המאה ה-19 על ידי נדיבים יהודים ובשנת תקס"ח (1808) הציפו את ירושלים מאות עולים שהגיעו מליטא, ב"עליית תלמידי הגר"א", אשר היוו את גרעין הקהילה הפרושית בירושלים. ב-1810 ייסדו העולים את "כולל הפרושים" שכונה מאחר יותר גם "כולל וילנא", אשר טיפל בצרכיהם הכלכליים, החברתיים והדתיים ומומן בעיקר מכספי החלוקה. היה זה הכולל הראשון שנוסד בירושלים והוא התבסס על קופה ציבורית דומה, שיסדו החסידים בארץ ישראל מעט לאחר עליית החסידים הראשונה ב-1777, שנקראה "קופת מעות ארץ הקודש". החסידים התפצלו בינתיים וחסידי חב"ד הקימו ב-1805 את 'כולל חב"ד', שפעל על בסיס תרומות מרוסיה הלבנה.
עם התיישבותם של החסידים בצד הפרושים בירושלים, החלו הקהילות לשתף פעולה לטיפול בעניינים רחבים יותר, כמו ייצוג מול השלטונות, בעיקר בכל הנוגע לתשלומי מסים, מדיניות כלפי היהודים, התמודדות עם מגפות, התנכלויות מצד השכנים וכדומה. בחלק מהמקרים שיתפו גם הספרדים בעיר פעולה עם "ועד הכוללות פרו"ח", כדי להגיע לתוצאות מיטביות בייצוג מול הממשל בעיר.
ב-1849 התגלעו חילוקי דעות בין קהילות "כולל הפרושים" והוא התפצל לשבעה כוללים נפרדים והם כולל הורודנא, כולל רייסין, כולל מינסק, כולל וילנא, כולל פולין של הפרושים, כולל סובלק ופינסק וכולל הו"ד (הולנד ודויטשלנד, כלומר גרמניה). גם "קופת מעות ארץ הקודש" של החסידים התפלגה והפכה לשלושה כוללים נפרדים נוסף על כולל חב"ד, והם כולל פולין של החסידים, כולל ווהלין וכולל אוסטרייך (אוסטריה וגליציה) ואונגרין (הונגריה). פיצולים אלה נבעו בעיקר מחוסר הסכמה באשר לסכומי הכסף שעל כל חבר קהילה לקבל מהכולל, בהתאם לתרומות בני עירו וארץ מוצאו. בשנות ה-60 של המאה ה-19 כבר פעלו בירושלים 19 כוללות אשכנזיים נפרדים. גם לאחר הפיצול הוסיפו הכוללות לשתף פעולה בעמידתם מול השלטונות ובנושאים מקומיים אחרים.
ייסוד הוועד ומנהיגיו
ב-1866, לאחר 17 שנים של ניהול כוללות אשכנזיים נפרדים, הוחלט על ניסיון איחוד מחודש והוקם ועד משותף בשם "ועד כל הכוללים", שהתבסס על מתכונת זהה ל"ועד הכוללות פרו"ח", אך איפשר לכל כולל לשמור על עצמאות באשר לחלוקת הכסף ליחידים ונושאים פנימיים אחרים. לאחר שלוש שנים מוצלחות הורחבו והוגדרו בפרוטרוט סמכויותיו של "ועד כל הכוללים" ושמו הוחלף ב-1869 ל"הוועד הכללי כנסת ישראל". הוועד בגלגולו זה ראה עצמו כממשיך ישיר של "ועד הכוללות פרו"ח" וכמה מחבריו מתעקשים לפיכך לציין עד היום את שנת יסודו ב-1821.
בחוברת יסוד הוועד הוגדרו מטרותיו:
בין מקימי הוועד והעומדים בראשו מכולל הפרושים היו זאב וולפנזון, ר' משה נחמיה כהניו (כהנוב), ר' אליעזר דן רלב"ג, יוסף גרשון הורביץ ורבים אחרים, שאליהם הצטרפו חסידים ידועים כמו ר' ישעיה אורנשטיין, ר' ניסן בק, זאב זיידל טפרברג (ממקימי יקב טפרברג) ועוד. אלה קבעו במסמכי הייסוד כי כל הנכסים שיינתנו לוועד כהקדש ינוהלו על ידי מועצה ציבורית נרחבת שתכלול נציגים של כל הכוללות האשכנזיים. בנוסף נקבע כי ההקדשים עצמם ינוהלו על ידי הרכבים של שלושה נאמנים לפחות, שיאושרו על ידי בית הדין הרבני.
פעולות הוועד
בשנת תרס"ט (1909), במלאת לוועד הכללי 40 שנה, ערכו אנשיו סיכום של פעולות הארגון וחילקו אותן ל-26 קטגוריות:
1. תמיכות שונות לנצרכים ועזר פרנסה - תחת קטגוריה זו נכנסו כל צורות הסעד שניתנו לחברי הקהילות, שיפורטו להלן.
2. עזרה ציבורית - סיוע לקהילות האשכנזיות בסביבת חייהן בעיקר בארבע ערי הקודש - ירושלים, צפת, טבריה וחברון בכסף ובשתדלנות.
3. ריכוז כל ענייני היישוב - ייצוג מול הרשויות וניהול ועדות מקצועיות שטיפלו בכל התחומים להלן.
4. עזרה רפואית ומפעלי בריאות כלליים - סיוע פרטני לנזקקים בתחום זה, בצד טיפול כוללני במגפות ותחלואה. בקטגוריה זו נכללים תיקון וניקוי בורות המים, תיקון "דירות חולות" שסבלו מעובש ורטיבות, ניקוז ביצות בעיר העתיקה ובסביבתה, שהיו סמוכות לשכונות היהודים, פיזור סיד בחצרות הצפופות, מתן שירותי רפואה על ידי רופאים וניהול מחסני מזון לשעות חירום.
5. עזרת עלייה והתיישבות - ליווי שיירות העולים מאירופה, הענקת "סל קליטה" ובהמשך - מענק שוחד לפקידים ושתדלנות בקושטא, כדי לאפשר את כניסתם של העולים ארצה בימי מתח ושחיתות.
6. נציגות ראשית בפני הממשלה והקונסוליות - ניהול "קשרי ידידות אמיצים" עם פקידים, שרי ממשלה וקונסולים, וכן עם הקאדי והמופתי בכל עיר ויישוב, כולל חלוקת מתנות קבועה. פעולות אלו נעשו בשיתוף כוללות הספרדיים.
7. קבלת פני מלכים ושרים - העמדת "שערי כבוד" ברחוב יפו בירושלים לאורחים חשובים ודיפלומטים שביקרו בעיר, כולל מכתבי ברכה ושירת מזמורי הלל. גם פעילות זו נעשתה בשיתוף כוללות הספרדים בעיר.
8. ביטול גזרות ופדיון שבויים - מפעולותיו העיקריות של הוועד, שהתמודד לא פעם עם שחיתות שלטונית ונאלץ לשחד פקידים או מושלים מקומיים, כדי לבטל גזרות שרירותיות נגד יהודים, או לשחרר מהכלא יהודים שנאסרו על לא עוול בכפם.
9. עזרת שיכון וגאולת חצרות עתיקות - ניהול נדל"ני של נכסים בירושלים על ידי חכירה מערבים לתקופות ארוכות, השגת חזקה ואף רכישה של חצרות שלמות, ששימשו לעיתים למוסדות חינוך וחסד. כוללות הספרדים השתתפו בפעולות אלה ויחד איתם הוצאה תקנה גורפת שעל פיה נאסר על יהודים לשכור או לקנות נכסים מבעלי בתים לא יהודיים, אלא דרך הוועד הכללי.
10. מפעלי שמירה והצלה - חברות שמירה שמומנו על ידי הוועד וכוללות הספרדים ואשר סיפקו ליהודי ירושלים הגנה מפני התנפלויות שוד ורצח. אחת הידועות בחברות אלו הייתה "הגברדיה היהודית", שנוכחותה בירושלים סייעה מאוד לביטחון יושבי הרובע היהודי, בהמשך - בשכונות היהודיות שמחוץ לחומה. בצד אלו פעל "ארגון הצלה" שתפקד כמו ארגון מגן דוד אדום או איחוד הצלה של ימינו, וסייע במקרים דחופים לחולים בבתיהם.
11. מלחמה במיסיון והעסקת פועלים יהודים - התנגדות פעילה למאמצי ארגוני המיסיון השונים בארץ ישראל "לצוד נפשות" מקרב היישוב היהודי, שעשו זאת לא פעם על ידי מתן עבודה ופרנסה לעניים. בתגובה הציע הוועד הכללי עבודות שונות, כמו בבניין השכונות החדשות מחוץ לחומה, עבודות חקלאות ואף דייג בנהר הירדן.
12. אספקת מים ומצרכי מזון - אחת הפעולות הקבועות של הוועד, שנעשתה לרוב בשיתוף כוללות הספרדים, כללה הבאת מים ממרחקים בחודשי הקיץ, אחרי שבורות המים התרוקנו או התעפשו. הוועד גם נהג לחלק חבילות מזון שהגיעו מחו"ל, ובהן בעיקר קמח, תפוחי אדמה ואורז. המים והמזון חולקו בחינם לעניים ובתשלום סמלי לאחרים. בחורף סיפק הוועד פחמים לחימום ובישול, שחולקו בחינם לעניים. היו תקופות שהוועד ניהל גם משלוחי בגדים משומשים מרוסיה.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
וינגסט נולד בשצ'צ'ין, עלה עם משפחתו בעליית גומולקה בשנת 1957 למחנה העולים בתל-מונד ומשם עברה המשפחה לעפולה בה סיים את לימודיו התיכוניים.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
13. הקמת מוסדות תורה וחסד - בניית מבני ציבור מרכזיים ונצרכים לקהילה, ובהם למשל בית חולים ביקור חולים, תלמוד תורה וישיבת עץ חיים, מושב הזקנים הכללי המאוחד, בית החולים לפגועי נפש עזרת נשים בית הכנסת אורחים ובית התבשיל הכללי בשכונת מאה שערים, שיקום בית כנסת החורבה ועוד. מוסדות רבים הוקמו על ידי ארגוני חסד פרטיים ונעזרו בוועד הכללי.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
וינגסט סיים תואר ראשון בהיסטוריה ובלשון ותואר שני בספרות עברית והשוואתית. שניהם באוניברסיטת חיפה ובמקביל השלים חובותיו לתעודת הוראה.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
14. מינוי רבנים ומשכורתם - גיוס, העסקה ותשלום משכורתם של רבנים ומלמדים שפעלו במוסדות הוועד.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
כל חייו המקצועיים עוסק וינגסט בהוראה וחינוך, החל בתקופה בה היה מדריך של"ח (בתקופה בה נקרא המקצוע עדיין "מדריך גדנ"ע") בעת היותו סטודנט, ועד היום.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
15. מפעלי אחדות ושלום בין העדות - הוועד לקח על עצמו לנהל את מערכת היחסים ושיתוף הפעולה עם בני העדות היהודיות האחרות, בעיקר בירושלים, על ידי הקמה וניהול של ארגונים כמו "שלום ירושלים", "כנסת ישראל", או "ועד האחדות לכל עדת ישראל" שנוהל על ידי הוועד בשיתוף פעולה עם ראשי כוללות הספרדים.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
וינגסט שימש כמורה, מחנך ורכז שכבה בבית הספר "רוגוזין" במגדל העמק.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
16. תשלומי מיסים לממשלה - הוועד טיפל בכל המיסים הכלליים שהושתו על הקהילה האשכנזית, ובהם בעיקר 'כופר עבודת הצבא', ומס גולגולת. במסגרת אחריות זו ניהל הוועד את פנקס התושבים מול השלטונות ולא פעם נתבעו מנהיגיו על חוסר סדרים ואף נאסרו כערובה לתשלום המיסים.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
וינגסט הקים וניהל את בית הספר התיכון השש-שנתי "אלון" בנוף הגליל שהפך מאוחר יותר ל"אורט אלון". במהלך התקופה בה ניהל את בית הספר, זכו הוא ובית הספר בפרס חינוך מטעם משרד החינוך בנושא חינוך ערכי. בית הספר ומנהלו היו מועמדים לפרס מצוינות מטעם רשת אורט. כמנהל הביא וינגסט את בית הספר למעמד חונך הוראה של סטודנטים לחינוך מטעם מכללת אורנים לחינוך. בתוקף תפקידו ומעמדו הוזמן וינגסט מטעם משרד החינוך לכהן כחבר בוועדת השיפוט לבתי ספר מצטיינים.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
17. הגנה בפני דילטוריה על ירושלים, מוסדותיה ומנהיגיה - פעילות הסברה נרחבת ותקיפה בעיתונות ובמודעות רחוב נגד השמצות והתקפות דיבה נגד הוועד על כך שראשיו מתעשרים על חשבון הקופה הציבורית, שיושבי ירושלים בטלנים ואינם למדנים, שעל הנדבנים בחו"ל להפסיק לספק את "כספי החלוקה" וכדומה. פעילות זו נחשבה לקריטית, שכן ללא שמו הטוב שבזכותו הגיעו אליו כספים, לא יכול היה הוועד לפעול.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
לאור הצלחתו בניהול בית הספר בנוף הגליל והשגת רמת לימודים גבוהה שהתבטאה באחוז הזכאים לתעודת בגרות ובציוני הבגרות, התבקש וינגסט על ידי הנהלת אורט ישראל לקבל על עצמו את ייצוב המערכת של קריית החינוך "אורט קריית ביאליק" בית הספר הגדול ביותר בישראל שנקלע לבעיות.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
18. תעמולה להמצאת כספים - אחת המטלות המייגעות והקבועות של הוועד בתפוצות של איסוף תרומות על ידי מכתבים ושד"רים.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
במשך שלוש שנים, מספטמבר 2005 עד אוגוסט 2008 שימש כמנכ"ל קריית החינוך בקריית ביאליק, לאחר שלוש שנים בהן הביא את בית הספר ותלמידיו להשגים חינוכיים וערכיים, והביא למצב בו שני וועדי המורים יעבדו בשיתוף פעולה, סיים את תפקידו כפי שסוכם מראש והעבירו למחליפו.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
19. יצירה והחזקה של כל קרנות היישוב - הוועד הכללי ריכז את קופת כספי החלוקה המרכזית, אולם לא כל הכספים עברו דרכו, אלא דרך קרנות אחרות כמו "כספי גבאות ארץ הקודש שבאמסטרדם", "כספי פטרבורג", "כספי משה מונטיפיורי, "כספי אפריקה" ועוד. תרומתו של הוועד להצלחתן של אלו הייתה במתן המלצות ואף סיוע בתעמולה בקרב נדבנים.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
במהלך התקופה בה שימש כמנהל באורט קריית ביאליק, שונה המבנה הארגוני של בית הספר וחשוב מכך - בוטלה ההפרדה בין תלמידים מרמות יכולת ולימוד שונות ובכך שונתה הדרך החינוכית בה פעל בית הספר (בוטלה שיטת הגושים שהייתה נהוגה בבית הספר). במקביל, בנו חלופות לרמות המסוגלות השונות של התלמידים על פי חזונו של וינגסט:
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
20. קשירת קשרים קבועים עם אנשי שם בגולה - טיפוח מתמיד של מערכת יחסים טובה עם משפיענים יהודים אמידים בחו"ל, לטובת היישוב היהודי בארץ ישראל. הוועד עמד למשל בקשר הדוק עם צבי הירש להרן שעמד בראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם, עם משה מונטיפיורי באנגליה, עם הברונים לבית רוטשילד ועוד.
ישראל וינגסט
ביוגרפיה
עם פרישתו לגמלאות ממערכת החינוך, הוצע לוינגסט למלא תפקיד ציבורי בנצרת עילית, מקום מגוריו.
הוועד הכללי כנסת ישראל
פעולות הוועד
21. הגנה על זכויות היהודים במקומות הקדושים וגאולתם - תשלום משכורתם של שמשים שנכחו דרך קבע במקומות אלה, כדי להבטיח את זכויותיהם של היהודים במקום; מתן "בקשישים" לשוטרים שיסייעו במקרה של תקיפת יהודים במקומות תפילה אלה; ריצוי כספי של פקידים שערמו קשיים על זכויותיהם של היהודים במקומות הקדושים וכדומה.
22. בניין ירושלים החדשה - אחת הפעולות המרכזיות והניכרות של הוועד, אשר יזם, רכש את הקרקעות, בנה את הבתים וניהל את כל השכונות שיסד מחוץ לחומה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 (ראו להלן)
23. יסוד ישוב חקלאי - דחיפת אנשי היישוב הישן לעבודה חקלאית ושותפות בהקמת יישובים חקלאיים. אף על פי שבספר זיכרונות הוועד "מוסד היסוד" נכתב כי "ייסוד היישוב החקלאי הראשון והחברה והמושבה 'פתח תקווה' [נעשה] על ידי הנהלת הוועד הכללי בהשתתפות הכוללים ורבני ירושלים", הרי שבפועל המושבה הוקמה על ידי אנשים פרטיים שהיו קשורים בקשר רופף לוועד הכללי.
24. בניית בתי מחסה לעניים - חלק מהשכונות שהקים הוועד מחוץ לחומות נועד לעניים והושכר להם בחינם לתקופה של שלוש שנים, כמו שכונת בית דוד או שלוש השכונות בגוש הנחלאות הנקראות בשם הוועד - "כנסת ישראל".
25. מפעלי גמ"ח למסעד, פרנסה ולבניין - הוועד ניהל קרנות גמ"ח לעניים שנזקקו להלוואה לצרכים שונים, ובעיקר לפתיחת בתי עסק ומסחר או לבניית בית או שכירת דירה. אחת מקרנות אלה למשל הייתה "אוצר החסד קרן שמואל" שהוקמה ב-1906 במלאת לרב שמואל סלנט 90 שנה. קרן זו העניקה הלוואות בתנאים נוחים ללא ריבית לשנים רבות, והיא פעילה עד ימינו.
26. מרכז רוחני לתורת יישוב ארץ ישראל וחינוך מגידים - מפעלו היחיד של הוועד שלא עסק בפרנסה ובחיי היומיום הקהילתיים, היה ניהול בית מדרש שבו נמסרו שיעורי קבלה מ"תורת ארץ ישראל" שהתבססה על רעיונות הגר"א ותלמידיו. בבית מדרש זו הוכשרו "מגידים" שלימדו את "תורת ארץ ישראל" בארץ ובעיקר בחו"ל, ועסקו ברעיונות של קיבוץ גלויות, בניין ירושלים והרחבת היישוב.
כמו כן מינה הוועד הכללי את הרב קוק כרבה של ירושלים בג' באלול תרע"ט, יום עלות הראי"ה לירושלים. הראי"ה התלבט אם לקבל עליו את המינוי בגלל החוגים הקנאיים בירושלים אך בסופו של דבר קיבל על עצמו את המינוי בטבת תר"פ. בעקבות המינוי פרש מיעוט מהקשר עם הוועד הכללי והצטרף ל"ועד העיר האשכנזי" והקימו גוף חדש בשם העדה החרדית. הרב זוננפלד מונה לרבה של העדה החרדית ולרבה של ירושלים כשרק בחוגי העדה החרדית הוא נחשב לרבה של ירושלים.
הקמת השכונות מחוץ לחומה
אחת הפעולות המרכזיות של הוועד הכללי (ראו לעיל, קטגוריה 22) הייתה מעורבותו הנמרצת בהקמת השכונות היהודיות מחוץ לחומה, מה שהפך אותו לאחד הגורמים המשפיעים והבולטים ביותר ביצירתה של "ירושלים החדשה" במאה ה-19 ובמאה ה-20. ברשימת השכונות שיסד הוועד, המופיעה בסוף הספר "מוסד היסוד" נמנו השכונות בסדר הכרונולוגי הבא:
לרשימה זו יש להוסיף את שתי השכונות הנוספות שהקים הוועד ואשר נקראות על שמו, "כנסת ישראל" - האחת היא כנסת ישראל ב' שנוסדה סמוך לשכונה הראשונה בתרנ"ב (1902) והשנייה היא כנסת ישראל ג', שנוסדה סמוך לשתי אחיותיה בגוש הנחלאות בתרפ"ה (1925). סך הכל הקים הוועד 24 שכונות בירושלים החדשה.
סכסוכים ואי סדרים בניהול הוועד בדורות האחרונים
לאחר קום המדינה ב-1948 התייתרו רבים מתפקודיו של הוועד הכללי והוא המשיך להתנהל באופן מינורי, בעיקר בתחום מפעלי התורה, הצדקה והחסד. פעולות אלה מומנו בעיקר מהשכרת אשכולות ההקדש הרבים השייכים לוועד בירושלים, ובהם שכונות ובתים שבהם אחראי עד היום הוועד על חלוקת הדירות, ניהול כל ענייני השכונה ואף אחריות על חלוקת מצות בפסח.
במפנה המאה ה-21, לאחר שמחלוקות וסכסוכים רבים על ניהול הוועד, כספיו והקדשיו הביאו לשיתוקו של הארגון, הופקדה השלטת הסדר בידי בית הדין הרבני הגדול בירושלים. בשנים 2001–2002 נכנס בית הדין לעובי הקורה בניהול הוועד, כמו גם בניהולו של 'אוצר החסד קרן שמואל', תחת פיקוח מיוחד של המנהיג הליטאי החשוב, ר' יוסף שלום אלישיב. בתום הדיונים קבע בית הדין מסגרת חדשה לניהול הוועד והקרן והורה על ארגון מחודש של כל נכסי ההקדשות.
למרות כל אלה, לא נעשה דבר, וב-2017 התכנס שוב בית הדין כדי לברר מדוע לא יושמו החלטותיו ומדוע ממשיך הוועד להתנהל על ידי בודדים בעלי סמכות ולא על ידי העמותה הרשמית. כן תהה בית הדין כיצד נמכרים או מושכרים הקדשי הוועד בפרוצדורות פגומות או לא נמכרים או מושכרים כלל, דבר היוצר נזק כלכלי מוכח לנזקקים. בית הדין קרא לרשם העמותות לבחון היטב את עמותת הוועד הכללי, במקביל לתהליך מינוי מנהל מיוחד לנכסי ההקדש ונאמנים חדשים, שהוטל על הרכב בראשות ר' שלמה שטסמן מבית הדין האזורי בתל אביב. הרכב זה מסר למנהל המיוחד את כל הסמכויות, לרבות סמכות האפוטרופסות, לניהול כלל נכסי אשכולות הקדשות הוועד והקרן, כמו גם הסמכות לייצוגם בפני הערכאות המשפטיות השונות. לאחר סכסוך שהתנהל במשך שנים בפני בתי הדין בשאלת הבעלות על בית הרב קוק, בשנת 2020 מתח בית הדין הרבני הגדול ביקורת חריפה על התנהלות ה'נאמנים' והקפיא את כל הפעולות המשפטיות עד למינוים של נאמנים חדשים. נכון לפברואר 2020 העמותה, שמשרדיה שוכנים במקומם ההיסטורי מ-1902 בשכונת בית דוד שהוקמה על ידי הוועד, מסרבת לשתף פעולה עם בית הדין.
רמת קנאב
רמת קנאב (באנגלית: Kanab Plateau) היא רמה באורך 72 קילומטרים בצפון אריזונה בארצות הברית. הרמה, חלק מרמת קולורדו, שוכנת צפונית לגרנד קניון. הרמה שוכנת מערבית לרמת קאיבאב, חלק מהגדה הצפונית של הגרנד קניון, כשביניהן משתרע אגן המכיל את פרשת המים של ערוץ קנאב (Kanab Creek). חלק משטח האגן הוא אזור טבע בראשיתי מוגן הקרוי "אזור הטבע הבראשיתי ערוץ קנאב" (Kanab Creek Wilderness), כשגבולו הצפוני הוא הקניון המכונה "סנייק גולץ" (Snake Gulch - "נקיק הנחש"), והוא מהווה את הגבול הדרום-מזרחי של רמת קנאב.
ערוץ קנאב הוא ערוץ נחל הזורם דרומה ומהווה את הגבול בין מחוזות אריזונה קוקונינו במזרח ומוהאבי במערב. מחוז קוקונינו משתרע גם דרומה לנהר הקולורדו.
תיאור
רמת קנאב הוא רמה בצורת קשת המקיפה את "סנייק גולץ" (Snake Gulch - "נקיק הנחש"), יובל צפון מזרחי של ערוץ קנאב. כיוונה של הרמה מצפון מזרח לדרום מערב, מקביל לכיוון עמק אנטלופ (Antelope Valley ) באריזונה למערב ולדרום מערב.
הנקודה הגבוהה ביותר ברמה היא בצפון מזרח "סידר נוֹל" (Cedar Knoll - מילולית "גבעת הארזים"). סידר נול שוכנת כ-18 קילומטרים מהעיירה פרדוניה באריזונה על כביש 22.
גישה
הגישה העיקרית לצפון רמת קנאב היא מפרדוניה באריזונה הסמוכה לגבול הצפון-צפון מזרח של הרמה. כביש 89A מהעיירה ג'ייקוב לייק בצפון רמת קאיבאב ממזרח לרמת קנאב חוצה את רמת קנאב בחלקה הצפון מזרחי. הכביש מטפס דרך רכס קופר (Cooper Ridge) לתצפית להפברה (LeFevre Overlook) וממנו המרחק לפרדוניה על פני החלק הצפון מזרחי של הרמה הוא כ-14 קילומטרים.
כביש 389 של מדינת אריזונה יוצא מפרדוניה ומקביל לאורך כ-16 קילומטרים לקטע הצפון מערבי של הרמה. קטע בלתי סלול של כביש עמק אנטלופ (Antelope Valley Road ) מתחיל בכביש 389 לצד המזרחי של עמק אנטלופ בגבול המערבי והדרום מערבי של רמת קנאב. כביש 1023, קטע בלתי סלול נוסף מגיע לעד לתחילת שביל המטיילים של קניון הק (Hack Canyon), כ-8 קילומטרים מערוץ קנאב.
כביש סלול נוסף, כביש 22, חוצה את רמת קנאב בכיוון דרום מזרח בכיוון ג'ייקוב לייק. הוא חוצה את הרמה באלכסון, צפונית מזרחית למרכזה. אורך החלק הסלול בכביש הוא 37 קילומטרים והוא מסתיים בקטע בלתי סלול בן 14 קילומטרים מערבית לג'ייקוב לייק. הנקודה הגבוהה ביותר ברמה, סידר נול, שוכנת בקרבת הקילומטר ה-18 בכביש.
אימין
אימינים (באנגלית ביחיד: Imine) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
כל האימינים מכילים קבוצה פונקציונלית הקרויה על שמם, קבוצת אימין (או אימינו): C=N. הקבוצה מורכבת מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי כפול לאטום חנקן. לאטום החנקן קשורה קבוצה נוספת כלשהי, ולאטום הפחמן שתי קבוצות. כש-R3 (ראו איור) אינו אטום מימן, מכונה האימין בסיס שיף (Schiff base), על שם הכימאי הגרמני הוגו שיף.
ניתן לסנתז אימינים באמצעות תגובה בין אמוניה או אמין ובין אלדהיד או קטון. התגובה היא התמרה נוקלאופילית; החנקן של קבוצת האמין הוא הנוקלאופיל והפחמן של קבוצת הקרבוניל הוא האלקטרופיל. התוצר המתקבל—המיאמינאל (Hemiaminal)—אינו יציב והוא מאבד במהרה מולקולת מים לקבלת אימין. רמת החומציות האידיאלית של הסביבה בתגובה זו נעה בין 4 ו-5.
התגובה ההפוכה היא הידרוליזה (פירוק באמצעות הוספת מים) של אימין לקבלת אמין או אמוניה ואלדהיד או קטון. חיזור של אימין מביא לפירוק הקשר הכפול ולקבלת אמין.
חומצת אימינו (להבדיל מחומצת אמינו) היא תרכובת המכילה קבוצת אימינו וכן קבוצת קרבוקסיל (COOH).
חוק שכר שווה לעובדת ולעובד
חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, התשנ"ו-1996 הוא חוק ישראלי שנועד לקדם שוויון ולמנוע אפליה בין המינים בכל הנוגע לשכר או לכל גמול אחר בעבודה. קדם לו חוק בשם זהה שנחקק ב-1964, והוחלף על ידי חוק זה.
לנוכח בעיית ההפרדה בתעסוקה אשר נגזרת מההנחה התרבותית שמקצועות 'נשיים' מזוהים עם תחומי החינוך והרווחה, ואילו מקצועות 'גבריים' מזוהים עם התחום העסקי והפיננסי, בעיה זו באה לידי ביטוי גם בפערי השכר בין סוגי המקצועות.
הרקע לחקיקת החוק והיסטוריה חקיקתית
בשנת 1954 נחקק חוק עבודת נשים שעיגן בפעם הראשונה בחקיקה את הנאמר במפורש במגילת העצמאות לגבי שוויון חברתי בכלל במדינה יהודית ודמוקרטית ובכלל זה שוויון בין המינים. בחוק זה מוגדרים מונחי היסוד ואבני המחלוקת לגבי זכויותיהן של נשים בעבודה. בעיקר עוסק החוק בזכויותיה של האישה במקום עבודתה בהקשרים של לידה, פיטורים, עבודות אסורות, עבודת לילה, הזכות להיעדר מהעבודה ועוד.
בשנת 1964, וכהמשכו של חוק עבודת נשים, נחקק לראשונה "חוק שכר שווה לעובדת ולעובד". החוק קבע במפורש כי "המעביד ישלם לעובדת שכר שווה לשכרו של עובד באותו מקום עבודה בעד אותה עבודה". חוק זה ניסח את העיקרון הכללי שאמור היה להנחות את המעסיקים ובכללם המדינה. העיקרון הכללי לא הספיק ומעסיקים רבים, ובכללם המדינה, המשיכו באפליה המגדרית ללא כל הפרעה, תוך תשלום שכר שונה לגברים ולנשים בגין אותה עבודה.
בשנת 1988 נחקק חוק שוויון הזדמנויות בעבודה. שנים רבות של אפליה ותביעות של נשים כנגד מעסיקיהם דחקו את המחוקק לשנות ולעבות את חוק שכר שווה לעובדת ולעובד משנת 1964 עד שב-1996 נחקק "חוק שכר שווה לעובדת ולעובד" שהחליף את החוק המקורי, ונחשב כאבן דרך במאבק בהפליה בין גברים ונשים במקום העבודה.
הוראות החוק
מטרת החוק מופיע בסעיף 1 שלו: "חוק זה נועד לקדם שוויון ולמנוע אפליה בין המינים בכל הנוגע לשכר או לכל גמול אחר בקשר לעבודה". סעיף 2 לחוק קובע את הזכות לשכר שווה: "עובדת ועובד המועסקים אצל אותו מעסיק באותו מקום עבודה, זכאים לשכר שווה בעד אותה עבודה, עבודה שווה בעיקרה או עבודה שוות ערך".. החוק מורה כי בשלושת המקרים אין להפלות ויש לשלם אותו שכר עבודה, אבל בפועל רק מקרים מהסוג הראשון ("אותה עבודה") נדונו בבתי הדין לעבודה מאז שהוחלף החוק בשנת 1996, כך שייתכן שהמקרים השני והשלישי הם בגדר "אות מתה". המשך הסעיף קובע שהוראה זו רלוונטית גם ל"כל תוספת, טובת הנאה, קצובה, מענק, תנאים נלווים, תשלום לכיסוי הוצאות, תשלומים בשל החזקת רכב, שימוש בטלפון, מכסת שעות נוספות, רכישת ספרות מקצועית, ביגוד, שימוש ברכב, או כל תגמול אחר בכסף או בשווה כסף, במישרין או בעקיפין, והכל אף אם אינם שכר עבודה".
סמכות בית הדין למנות מומחה להגדרת עבודה שוות ערך
בגלל המורכבות של המונחים המגדרים את החוק, בעניין עבודה שווה, אישר החוק לבית הדין לעבודה, במסגרת הדיון במחלוקת שבין המעסיק לעובד, למנות מומחה לניתוח עיסוקים מטעמו של בית הדין. תפקיד המומחה הוא לחוות את דעתו לעניין השאלה האם העבודות שבמחלוקת בין המעסיק לעובד הן עבודות שוות בעיקרן או עבודות שוות ערך.
נטל ההוכחה
לאחר שהחליט ומצא בית הדין לעבודה בעצמו או בעזרת מומחה שמינה, כי העבודות שבמחלוקת שבין המעסיק לעובדת הן אותן עבודות, עבודות שוות בעיקרן או עבודות שוות ערך, במידה וטען המעסיק שקיימות נסיבות נוספות שהוגדרו בחוק כגון תפוקה, איכות, וותק וכו', המצדיקות הפרש בשכר או בגמול אחר, עליו נטל ההוכחה. לאחר שבית הדין לעבודה בירושלים מצא פערים של עד 30% בין גברים ונשים בעיריית ירושלים, לא רק שהעביר את נטל ההוכחה למעסיק ככתוב בחוק אלא אף חייב את עיריית ירושלים לשלם לעובדות. המעסיק חייב למסור מידע לעובדת על תנאי השכר לעובדים אחרים בעבודה במידה והיא מבקשת זאת ובלבד שלא תיפגע פרטיותם. כמו כן, אין העובדת רשאית לוותר על זכותה לשכר שווה ואין המעסיק יכול לטעון בבית הדין כי העובדת ידעה את שכרה והסכימה לו.
מידע על רמות שכר ופערי שכר
סעיף 7 לחוק קובע כי "מעביד ימסור לעובדו, לפי דרישת העובד, מידע לעניין חוק זה בדבר רמות שכר של עובדים המועסקים אצלו, לפי סוגי עובדים, סוגי משרות או סוגי דירוגים". בהתאם לסעיף זה, היוזמה למתן המידע הסטטיסטי האמור היא של העובד, שאינו ממהר ליזום זאת במהלך תקופת עבודתו. בתיקון משנת 2014 נוסף לחוק סעיף 6א, שבו הוטלה על מעסיקים במגזר הציבורי ועל חברות ציבוריות חובה לפרסם מידע על השכר כשהוא כולל התייחסות לפי מין. בתיקון משנת 2020 נוסף לחוק סעיף 6ב, שבו הוטלה חובה על המעסיקים הללו ועל כל מי שמעסיק יותר מ-518 עובדים לפרסם אחת לשנה מידע לעניין חוק זה בדבר רמות שכר של עובדים המועסקים אצלו, לפי סוגי עובדים, סוגי משרות או סוגי דירוגים, "תוך פירוט פערי השכר הממוצע בין גברים לנשים באחוזים בכל קבוצת עובדים במקום העבודה". דו"ח ראשון מסוג זה חובה לפרסם עד 1 ביוני 2022.
פסק הדין של בית הדין הארצי לעבודה
אורית גורן, עבדה בסניף הום סנטר בקניון איילון. השתכרה ב-3,500 ש"ח בחודש (17 ש"ח לשעה). במהלך עבודתה גילתה כי עמית לעבודה משתכר בשכר גלובלי של 5,000 ש"ח. גורן פנתה את מנהל הסניף וביקשה להעלות את השכר השעתי מ-17 ש"ח ל-26 ש"ח, או לחלופין להשוות את שכרה לשכר גלובלי של 5,000 ש"ח. משלא קיבלה מענה פנתה בשנית למנהל הסניף, הודיעה על התפטרותה ואף טענה כי ידוע לה שישנם גברים בסניף איילון המשתכרים שכר גבוה משלה. גורן פנתה וביקשה פירוט אודות רמות השכר של העובדים במחלקה כפי שחוק שכר שווה לעובדת ולעובד מאפשר לה לדרוש. לאחר שלא נענתה הגישה גורן תביעה נגד הום סנטר הן על ההפרש בשכר מתוקף חוק שכר שווה לעובדת ולעובד והן פיצויים מכוח חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. רשת הום סנטר השתמשה בסעיף 6 לחוק שכר שווה לעובדת ולעובד וטענה כי ההבדלים בשכר נבעו מתוקף הסכמים אישיים ונקבעים על פי כישורי העובד, שנות ותק, השכלה ועוד. הטענה המרכזית הייתה כי לעמיתה הגבר, שעובד באותו תפקיד ובאותה עבודה נקבע שכר התחלתי גבוה יותר כי יועד לו בעתיד תפקיד ניהולי ברשת. בית הדין הארצי לעבודה קיבל את טענתה של גורן ופסק לה את הפרשי השכר שלהם הייתה זכאית, אך דחה את טענתה לפיה מדובר גם באפליה ומתוך כך לא התקיימה שום עבירה מצד רשת הום סנטר על חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ולכן אין עילה לפיצויים. עוד נפסק כי יש חשיבות לחופש ההתקשרות שבין גורן להום סנטר והשכר אותו קיבלה גורן הוא השכר אותו ביקשה מלכתחילה ולכן אין כאן אפליה על רקע מגדרי.
פסק הדין בבג"ץ
במרץ 2011 הוגשה עתירה לבג"ץ לגבי החלק של הפיצויים אותו דחה בית הדין הארצי לעבודה בדרישה לזכות את גורן גם בפיצויים ללא הוכחת נזק מכוח חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. בג"ץ קיבל את העתירה ודחה את עמדת הום-סנטר לפיה העובדה שגורן ידעה מראש את שכרה, הסכימה לו וביקשה אותו אינה פוטרת את המעסיק מלשלם אותו שכר ואותם תנאים לאותה עבודה.
הישג נוסף חשוב הוא בקביעה כי ככל שקיימים פערי שכר משמעותיים יותר בין גברים לנשים במקום עבודה, עובר הנטל אל המעביד ועליו להוכיח כי הפער בשכר נובע משיקולים לגיטימיים או עניינים ולא נובע מאפליה האסורה בחוק.
קובו (פרי)
הקובו הוא פריו של צמח אשר שמו המדעי הוא Cereus peruvianus או Cereus repandus. זהו קקטוס שמוצאו בדרום אמריקה, והוא אחד מסוגי קקטוסי הפיטאיה, המתאפיינים בגבעולים עמודיים. בניגוד לפיטאיות האחרות, סוג זה איננו זוחל.
צמח הצ'ראוס הוא קקטוס עמודי, קוצני ומסועף, הגדל עד לגובה של כ-3 מטרים. פורח בלילה בצבעי לבן וורוד. כל פרח נפתח ללילה אחד בלבד ואחר כך נובל. לפריו שונות רבה בצבעים, הנעים בין צהוב לאדום כהה. הפרי מיוחד בקרב הקקטוסים בהיותו חסר קוצים, על אף שצמח האם קוצני מאוד, בעיקר בחלקו התחתון. ציפת הפרי הנאכלת היא בצבע לבן, ארומטית, בטעם עדין, חמוץ- מתוק. בציפה מפוזרים זרעים שחורים קטנים אשר אף הם אכילים. בשל צבע ציפת הפרי (לבן עם נקודות שחורות), רבים משתמשים בו על מנת לקשט מגשי פירות.
הצמח הוא בעל אי התאם עצמי והפריה זרה היא חובה. מאחר שאין לו מאביק מתאים בארץ, ללא הפריה ידנית איננו מפתח פירות, וזו הסיבה שהרבה חובבים מכירים אותו רק כצמח נוי, בעל פרחים מרשימים, הפורחים ללילה אחד בלבד.
הפרי היה מיוצא מישראל על ידי חברת אגרקסקו תחת השם "קובו" ובשנת 2014 חקלאי ישראל היו היצואנים היחידים בעולם. מאז פסק היצוא של הקובו והוא משווק רק לשוק המקומי (נכון לספטמבר 2022, לפי דווח של פרופסור יוסף מזרחי).
מקור השם
השם, כפי שידוע בישראל, ניתן מתוך מבט ליצוא. "אנו המצאנו את השם קובו כדי להבדילו מהפיטיות האחרות. בחרנו את המילה קובו כי ניתן לבטאו בכל העולם ללא אותיות עם צלילים שיש אנשים שלא יכולים לבטא." ציטוט מפיו של פרופסור מזרחי, שעמד בראש צוות האינטרודוקציה.
תעלת ולנד
תעלת ולנד (באנגלית: Welland Canal) היא תעלה באזור ניאגרה בדרומה של קנדה המחברת בין ימת אונטריו בצפון לבין ימת אירי בדרום. התעלה נחפרה במטרה לעקוף את מפלי ניאגרה ולאפשר תנועת אוניות בין שני האגמים הגדולים.
מאפייני התעלה
אורכה של התעלה 44.4 ק"מ (27.6 מייל) מפורט קולבורן (על אגם אירי) לפורט וולר (על אגם אונטריו) ויש לה עומק מינימלי של 9 מטרים (30 רגל).
ימת אירי גבוהה ב-99 מטר מימת אונטריו. כדי להתגבר על הפרשי הגובה הוקמו בתעלה שמונה תאי שיט בנקודות שונות לאורכה. כל תא שיט רוחבו 24.4 מטר ואורכו 233.5 מטר. תא שיט מספר שלוש נמצא בתוככי העיר סנט קתרינס וכולל מרכז מבקרים המושך אליו תיירים רבים הבאים לצפות באוניות.
כ-3,000 אוניות עוברות בתעלה מדי שנה. רבות מהן משרתות את הנמלים של וינדזור בדרום אונטריו, דטרויט, וקליבלנד בארצות הברית ומעבירות סחורות לנמל מונטריאול ומשם דרך נהר סנט לורנס לאוקיינוס האטלנטי ולרחבי העולם. המטענים הנפוצים ביותר הם תבואה, עפרות ברזל, מלח פחם, אבן, ברזל ופלדה. 3,272 ספינות ניווטו בתעלת וולנד ב-2014. הספינות נשאו יותר מ-31,750,000 טונות של מטען ב-2014.
היסטוריה
התעלה נבנתה בשלבים. בשנת 1824 החלו העבודות על התעלה והיא נחנכה בשנת 1829. מסלול התעלה היה קצר מזה הנוכחי והיא השתלבה בנהר הניאגרה ולא הגיעה עד ימת אירי. באופן הדרגתי הוארך מסלול התעלה והורחבו תאי השיט בו במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. התעלה הנוכחית הושלמה בשנת 1932. בשנות ה-50 של המאה העשרים הורחבה התעלה במסגרת העבודות על נתיב המים סנט לורנס.
איגרת על הסובלנות
ה'איגרת על הסובלנות' (בלטינית: Epistola de Toleratia) היא אחד מחיבוריו החשובים והמשפיעים ביותר של הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק (Locke, 1632-1704). באיגרת זו שהתפרסמה תחילה בלטינית בשנת 1689 מצדק לוק את הסובלנות מתוך הישענות על ההפרדה בין דת ומדינה שהלכה והתפחתה בעידן המודרני.
רקע
הרקע לכתיבת האיגרת הוא חשיבותה ודחיפותה של סוגיית הסובלנות באירופה, בעיקר בעקבות החלטתו של לואי ה-14 בשנת 1685 לבטל את האֶדִיקְט של נָאנְט (Nantes); מסמך שהגן למעלה משבעים וחמש שנה על החירות הדתית של הפרוטסטנטים בצרפת. האיגרת נכתבה בעת שהותו של לוק בהולנד (1689-1683), והוקדשה לידידו פיליפ ואן-לימבורך (Limborc) בתגובה לפולמוסים שונים שנערכו בהולנד באותה תקופה על שאלת הסובלנות הדתית. האיגרת פורסמה בעילום שם בלטינית בשנת 1689, אך היא מוכרת יותר בתרגום האנגלי שהתפרסם שנה מאוחר יותר ונוצר על ידי וילאם פופיל (Popple). תרגומה של האיגרת לעברית נעשה על ידי יורם ברונובסקי והתפרסם בסדרת ספרי-מופת פילוסופיים בהוצאת מאגנס (1990).
הטיעון המרכזי של האיגרת
הטיעון המרכזי של האיגרת מושתת על עיגון כפול לרעיון הסובלנות: עיגון דתי מצד אחד ועיגון רציונלי מצד שני. ובמילותיו של לוק עצמו:
בחזית הדתית קובע לוק כי כפייה דתית היא מושג המכיל סתירה פנימית, שכן (א) האל לא העניק לשליט את הזכות לכפות על האזרחים את הדת. (ב) לא ניתן להשיג גאולה על ידי פעולה חיצונית בלבד אלא אך ורק על ידי שכנוע פנימי (ג) כפייה דתית היא חיצונית מטבעה, והיא מובילה לצביעות בלבד. לוק טוען כי הכנסייה היא ארגון וולנטרי, ולכן, לכל היותר, היא רשאית לשלול את חברותם של מאמינים אך אסור לה לפעול בכוח כפייה כנגדם. בחזית הרציונלית טוען לוק כי המדינה היא מוסד שתפקידו להגן על החיים, הרכוש והזכויות של האזרחים, ולא יותר מכך. ולכן  המדינה לא יכולה, וגם אין לה זכות, להגן על גאולתם הדתית.
השפעה
לאיגרת על הסובלנות הייתה תהודה גדולה: קריאתו של לוק להפריד בין הדת למדינה, וקריאתו להגביל את תפקידה של המדינה לשמירה על חייהם, זכויותיהם ורכושם של האזרחים (תוך כדי הימנעות מניסיונות לעצב את השקפת עולמם) הדהדה בהגות הליברלית באירופה ובארצות הברית, והיא מוצאת לה ביטוי גם בהקשרים של דיונים עכשוויים על היחס שבין דת וסובלנות.
דוד מרדכי אפלבאום
מלחמת העולם השנייה
אפלבאום שירת בצבא הפולני בעת הפלישה הנאצית לפולין בדרגת לוטננט, ולחם בקרב על הגנת ורשה. כפעיל בתנועת בית"ר הצטרף לאחר כיבוש העיר לארגון הצבאי היהודי (אצ"י) והצליח להשיג קשר עם קצינים פולנים שעזרו לחברי המחתרת. בשנת 1942 פיקד על פלוגה של כ-50 אנשי מחתרת שהיו מצוידים היטב בנשק מסוגים שונים שהוברח אל תוך הגטו מהצד הארי. אפלבאום לקח חלק פעיל בקרבות המרד ובהעלאת רוח הלוחמים, ביניהם הוביל קבוצת לוחמים שתקפה נאצים ברחוב מוראנובסקה ופגעה במספר נאצים ללא שנגרם פגע לאחד מחייליו. ב-26 באפריל 1943 הגיעה ידיעה למפקדה שאפלבאום נפצע קשה בקרב עם נאצים, למחרת בבוקר מת מפצעיו.