cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'פרסון דייוויס
שנותיו האחרונות
ג'וזף דייוויס מכר את שני המטעים שלו לבן מונטגומרי ולבניו. מתוך הבנה שהוא לא יוכל לנהל את מטעיו באופן יעיל בלי 375 העבדים שהיו בבעלותו לפני המלחמה, הוא ציפה שבני מונטגומרי יכלו לנהל את כוח האדם בעבודה באופן יעיל יותר ואכן ב-1865 הם הפיקו כ-2,000 חבילות כותנה והרוויחו 160,000 דולר. אך כאשר באביב 1867 עלה נהר המיסיסיפי על גדותיו ושינה את נתיבו, הוחרבו שטחים רבים ב"אי דייוויס". לאחר מותו של ג'וזף דייוויס שנתיים מאוחר יותר, הוא הותיר בצוואתו שנכתבה ב-1869 את רכושו לשני נכדיו היתומים ולילדיו של אחיו ומינה את ג'פרסון דייוויס כאחד משלושת האפוטרופוסים. לאחר שהוא הפסיד כספים במשבר הפיננסי של 1873, החליט ג'פרסון דייוויס שהשחורים לא יוכלו לעולם לקיים את תנאי הסכם הרכישה וב־15 ביוני 1874 הוא הגיש תביעה כנגד האפוטרופוסים האחרים. הוא טען שלאחיו המנוח היה הסכם שבעל פה עם בן מונטגומרי שאפשר לג'פרסון דייוויס לבטל את העסקה וש-70,000 דולר מסכום המכירה ייצגו את ערכה של אחוזת בריירפילד. בינואר 1876 דחה בית המשפט המקומי את התביעה בנימוק של השתק, בשל העובדה שדייוויס פעל כאפוטרופוס במשך ארבע שנים אף על פי שתביעתו התבססה על מעשים שלכאורה בוצעו בשנות ה-40 של המאה ה-19. באפריל 1878, מספר חודשים לאחר מותו של בן מונטגומרי, הפך בית המשפט העליון של מיסיסיפי את פסק הדין של בית המשפט המקומי והורה שדייוויס החזיק כדין את אחוזת בריירפילד, שכן הוא בירא את השטח והחזיק בו מאז שנות ה-40 ועד לפרוץ המלחמה (יותר מעשר השנים שהחוק דרש לקבלת חזקה על הקרקע). בדצמבר 1881 קיבל דייוויס סופית את החזקה על האחוזה.
כתיבת זכרונותיו
דייוויס קיבל עידוד מאחיו ג'וזף לכתוב את זיכרונותיו כבר עם שחרורו מן הכלא, אך הוא ענה שאין לו כוח נפשי או פיזי לעשות כן. עוזרו מימי המלחמה, פטרסון ג'ונסון, הפציר בו גם להעלות את זיכרונותיו על הכתב שלוש שנים לאחר מכן. ב-1869, כאשר החל דייוויס לחשוב ברצינות על כתיבה, הוא הוציא את ספרו הראשון "מטרתנו" (Our Cause), שבאמצעותו הוא קיווה לשכנע אחרים בצדקתה של הקונפדרציה. ב-1875 ביקש דייוויס מוויליאם ט. וולטהול, קצין לשעבר בצבא הקונפדרציה וסוכן בחברת הביטוח קרוליינה ממוביל, אלבמה, לאתר עבורו מוציא לאור לספרו. וולטהול יצר קשר עם הוצאת "ד. אפלטון ושות'" מניו יורק והעורך ג'וזף דרבי הסכים לשלם לוולטהול 250 דולר לחודש כמקדמה עד להשלמת כתב היד מתוך כוונה שכל אחד משני הכרכים של הספר לא יחזיק יותר מ-800 עמודים. דייוויס ביצע בספר כמה שינויים והמוציא לאור אישר אותם.
ב-1877 שרה אן אליס דורסי, אלמנה עשירה וסופרת, שדייוויס ורעייתו הכירו עוד מילדותה ושהעניקה תמיכה ל"מטרה האבודה", הזמינה אותם להתארח באחוזתה "בובואר" שעל חוף מפרץ מקסיקו, בבילוקסי, מיסיסיפי. בעלה של דורסי, סמואל דורסי ממרילנד, רכש את האחוזה ב-1873 ושנתיים לאחר מכן נפטר. דורסי רצתה לתת לדייוויס מקום שקט שבו הוא יוכל לכתוב את ספרו עבור הוצאת אפלטון. היא סיפקה לו בקתה לשימושו וכן סייעה לו בכתיבה באמצעות עזרה בארגון, הכתבה, עריכה ועידוד. דייוויס סירב לקבל צדקה באופן גלוי, אך הסכים לרכוש את הבקתה במחיר צנוע. בינואר 1878 כתבה דורסי, בהכירה את מצבה הבריאותי (היא חלתה בסרטן השד), את צוואתה בעזרתו של וולטהול, בה היא ציוותה את שלוש האחוזות הקטנות שנותרו לה בלואיזיאנה וכמה נכסים פיננסיים בשווי של 50,000 דולר (1.27 מיליון דולר בערכים של המאה ה-21) לדייוויס, אם הוא יחיה אחריה ואם הוא ילך לעולמו לפניה, לבתו ויני. דורסי נפטרה ב-1879 ובאותה עת התגוררו דייוויס ובתו בבובואר. קרובי משפחתה של דורסי הגישו ערעור על הצוואה שנישלה אותם. הם טענו שדייוויס השפיע עליה בצורה בלתי הוגנת. במרץ 1880 דחה בית המשפט את תביעתם.
עם חתימת החוזה עם הוצאת אפלטון, שלח דייוויס מכתבים לשותפיו לשעבר בקונפדרציה בהם ביקש מהם מסמכים שיסיעו לו בכתיבה. ב-1878, כאשר שלח וולטהול שני פרקים לדוגמה לניו יורק, הם הוחזרו בצירוף הערה שאין צורך בחזרה על ההיסטוריה החוקתית הארוכה ועדיף להתמקד בתיאור מעשיו של דייוויס כנשיא הקונפדרציה. לאחר מכן שלח המוציא לאור את ויליאם ג'. טני, בעל השקפה דמוקרטית, תומך בזכויות המדינות וחבר בצוות ההוצאה, לערוך ביקור בבובואר כדי לשוות לכתב היד הבעייתי נוסח המאפשר את פרסומו. כאשר טני התמהמה, נסע דרבי בעצמו למיסיסיפי בפברואר 1880. עד לאותה עת שילם כבר דרבי 8,000 דולר דמי קדימה, אך דייוויס התוודה שהוא כתב עמודים מעטים מתוך הנחה ששאר הדפים ייכתבו על ידי וולטהול. מאחר שדייוויס לא היה מעוניין לוותר על כתיבת הספר ולא להשיב את המקדמה, הוא הסכים שטני יתגורר בקוטג' בבובואר. במאי 1880 ניתק דייוויס את כל קשריו עם וולטהול שהתקדם מעט מאוד בכתיבה במשך השנתיים שעברו. שנה לאחר מכן השלימו דייוויס וטני את כתיבת הספר "עלייתה ונפילתה של ממשלת הקונפדרציה" (The Rise and Fall of the Confederate Government) שהכיל שני כרכים ובסך הכול 1,500 עמודים. אף על פי שהכרך הראשון הדגיש בעיקר את הלגיטימיות החוקתית של הפרישה והנספחים שלו כללו את הנאומים של דייוויס, הספר השיב את שמו הטוב של דייוויס בקרב אנשי הקונפדרציה לשעבר. דייוויס השמיט את העבדות כסיבה לפרישה, ותחת זאת האשים את הצפון בניהול מלחמה הרסנית ובלתי תרבותית.
ב-1876 נוסדה "החברה ההיסטורית הדרומית" (Southern Historical Society) על ידי הכומר ג'. ויליאם ג'ונס והגנרל ג'ובל א. ארלי. ג'ונס היה המזכיר בשכר של החברה ועורך המגזין Southern Historical Review. ארלי היה נשיא החברה וראש הוועד המנהל שלה. הם העניקו לדייוויס חברות לכל החיים בחברה וסייעו לו ללקט חומר עבור ספרו. ב-1882 הם ניסו לארגן עבורו מסע בו הוא היה אמור לנאום על ספרו, אך דייוויס דחה את ההצעה בשל מצב בריאותו ונשא נאום אחד בלבד בניו אורלינס. ארלי גם ערך ביקורים אצל דייוויס בבובואר. כמו יהודה בנימין, יעץ ארלי פעמים רבות לדייוויס לא להתבטא בלשון נקמנית בספרו. עם זאת, כאשר התבקש לנאום בטקס ההקדשה של המאוזולאום של הגנרל לי בלקסינגטון, קנטקי, סירב דייוויס לכך כאשר הבין שהגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון מצבא הקונפדרציה, שכתב אף הוא ספר בו מתח ביקורת קשה על דייוויס, יעמוד בראש הטקס. דייוויס גם התעמת עם הגנרל ויליאם שרמן בנאום שנשא בסנט לואיס ב-1884 ובמכתב ארוך לעורך וכן מתח ביקורת על הפוליטיקאי הצעיר מניו יורק, תאודור רוזוולט, שהשווה אותו לבנדיקט ארנולד.
בעת שתר דייוויס את הדרום בשנים 1886 ו-1887, הוא השתתף בטקסים רבים של "המטרה האבודה" וההמונים הרעיפו עליו חיבה רבה והמנהיגים המקומיים הציגו אותו בנאומים נרגשים בהם הם הוקירו את ההקרבה שלו למען האומה הדרומית. על פי העיתון Meriden Daily Journal, בקבלת פנים שנערכה במאי 1887 בניו אורלינס, עודד דייוויס את הדרומיים להיות נאמנים לאומה – "מאוחדים אנחנו כעת, ואם הברית תישבר אי פעם, יהא זה הצד השני שישבור אותה". הוא המשיך במתן תשבחות לאנשי הקונפדרציה שלחמו בהצלחה למען זכויותיהם על אף נחיתותם המספרית במהלך מלחמת האזרחים וטען שההיסטוריונים הצפוניים התעלמו מנקודת מבט זו. דייוויס האמין בכל ליבו שפרישת הקונפדרציה הייתה מוצדקת חוקתית והיה אופטימי בנוגע לשגשוגה של אמריקה ובנוגע לדור הבא.
בקיץ 1888, ג'יימס רדפת', עורך המגזין North American Review ויריב פוליטי לשעבר של דייוויס שהפך למעריצו כאשר נפגש עמו, שכנע את דייוויס לכתוב סדרה של מאמרים תמורת תשלום של 250 דולר לכל מאמר וכן לכתוב ספר נוסף. דייוויס נעתר להצעה ובאוקטובר 1889 השלים את ספרו האחרון "היסטוריה מקוצרת של קונפדרציית המדינות של אמריקה" (A Short History of the Confederate States of America).
מותו וקבורתו
ב-6 בנובמבר 1889 עזב דייוויס את בובואר בדרכו לביקור באחוזת בריירפילד. הוא עלה על אוניית קיטור בניו אורלינס שהפליגה בגשם כבד ובמהלך ההפלגה הוא חש ברע, כך שבתחילה הוא לא חש מספיק בטוב כדי לרדת ביעדו והוא בילה לילה במעלה הנהר בוויקסבורג לפני שעשה את פעמיו לאחוזה ביום המחרת. הוא סירב לקרוא לרופא במשך ארבעה ימים עד ליציאתו למסע בחזרה. בינתיים שלחו המשרתים מברק לורינה והיא עלתה על רכבת לניו אורלינס ומשם עלתה על ספינה שבסופו של דבר פגשה את הספינה בה עשה דייוויס את דרכו בחזרה. לבסוף קיבל דייוויס טיפול רפואי כאשר שני רופאים עלו על הספינה בהמשך הדרך ואבחנו אצלו דלקת סימפונות חריפה עם סיבוך של מלריה. בהגיעם לניו אורלינס שלושה ימים לאחר מכן, נלקח דייוויס לביתו בשכונת גרדן דיסטריקט של צ'ארלס פנר, קצין לשעבר בצבא הקונפדרציה ואז שופט בבית המשפט העליון של לואיזיאנה. פנר היה חתנו של ידידו הוותיק של דייוויס, ג'. מ. פיין. רופאו של דייוויס, סטנפורד צ'יילי קבע שמצב בריאותו של דייוויס לא מאפשר לו לנסוע לבובואר. ארבעה סטודנטים לרפואה שהיו בניהם של ותיקי צבא הקונפדרציה ונזירה קתולית ליוו אותו באמבולנס אל ביתו של פנר. דייוויס נותר מרותק למיטתו, אך מצבו היה יציב במשך השבועיים הבאים. בראשית דצמבר המצב החל להחמיר. על פי פנר, כאשר נראה היה שמצבו משתפר, הוא איבד את ההכרה בערבו של 5 בדצמבר. ג'פרסון דייוויס נפטר באותו לילה, רבע שעה אחר חצות, ב-6 בדצמבר 1889, כשוורינה מחזיקה את ידו וסביב מיטתו נכחו כמה ידידים.
הלווייתו של דייוויס הייתה אחת הגדולות שנערכו בדרום והעיר ניו אורלינס עטפה את עצמה באבל כאשר ארונו הוצב בבניין העירייה במשך כמה ימים. הוועדה המנהלת של טקס ההלוויה החליטה להדגיש את קשריו של דייוויס לארצות הברית, וכך הוחלט שדגל ארצות הברית יונח על גבי דגל הקונפדרציה שעטף את ארונו של דייוויס ושבסמוך יונפו שני סוגי הדגלים לסירוגין. גופתו של דייוויס הולבשה בחליפת מדים אפורה חדשה של צבא הקונפדרציה שניתנה על ידי ג'ובל ארלי וורינה הניחה על הכן שעליו ניצב הארון את החרב שדייוויס נשא במהלך מלחמת בלאק הוק. עיטור פשוט בשלב הראשון של ההלוויה היה דגל אמריקאי קטן מורכן עם תמונתו של דייוויס במרכז. ל"צבא הגדול של הרפובליקה", אחוות ותיקי צבא האיחוד, היה תפקיד מרכזי בטקס, אף על פי שהמרשל הגדול של הטקס היה ג'ון ג. גלין, ראש המשמר הלאומי של לואיזיאנה ומושל ג'ורג'יה וראש ארגון ותיקי צבא הקונפדרציה, ג'ון גורדון, היה המרשל הגדול של כבוד. בעוד שהממשל הפדרלי התעלם ממותו של דייוויס, רבים מפעמוני הכנסיות בדרום צלצלו, ותיקי צבא הקונפדרציה קיימו תהלוכות רבות וסנאטורים וחברי קונגרס חצו את נהר הפוטומק כדי להצטרף לבכירי ממשל הקונפדרציה לשעבר וגנרלים בצבא הקונפדרציה בטקס ההספד שנערך באלכסנדריה שבוירג'יניה. בשלב הראשון נטמן דייוויס בחלקה של הארמייה הצפונית של וירג'יניה בבית הקברות מטרי שבניו אורלינס. ב-1893 הוא נטמן מחדש, על פי בקשת אלמנתו, בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד. לפני מותו השאיר דייוויס לרעייתו הוראות לגבי מיקום קברו, אך יום לאחר מותו הודיע הניו יורק טיימס שריצ'מונד חפצה שהוא ייקבר אצלה. ורינה דייוויס סירבה לקבל צדקה באופן ישיר, אך נתנה להם להבין שהיא תהיה מוכנה לקבל סיוע כספי באמצעות חברת דייוויס לנד. עד מהרה החלו תיירים רבים בניו אורלינס לפקוד את קברו. ערים נוספות בדרום רצו שדייוויס ייקבר בתחומן. לואיוויל, קנטקי הציעה את בית הקברות קייב היל, בציינה ששנתיים קודם לכן דייוויס הקדיש כנסייה שנבנתה על מקום הולדתו וטענה שהוא ביקש כמה פעמים להיקבר במדינת הולדתו. בקשות לבחירתן כמקום קבורתו של דייוויס הגיעו גם מממפיס שבטנסי, מונטגומרי שבאלבמה, מייקון ואטלנטה שבג'ורג'יה וג'קסון וויקסבורג שבמיסיסיפי. ראש עיריית ריצ'מונד וותיק צבא הקונפדרציה, ג'. טיילור אליסון, הקים את "אגודת הזיכרון של ג'פרסון דייוויס" וב-12 ביולי 1891 חשפה ורינה דייוויס במכתב לוותיקי הקונפדרציה ולתושבי מדינות הדרום שבחירתה הראשונה כמקום קבורה לבעלה המנוח תהיה אחוזתו במיסיסיפי, אך בשל חששה מהצפות הנהר, היא החליטה שמקום קבורתו הראוי יהיה בריצ'מונד.
לאחר ששרידי גופתו של דייוויס הוצאו מקברו הראשון בניו אורלינס, הם הוצבו למשך יום אחד באולם הזיכרון של האגודה ההיסטורית של לואיזיאנה. בין אלו שחלקו לו כבוד אחרון נמנו מושל לואיזיאנה, מרפי ג'. פוסטר האב. במסע ההלוויה שנמשך יום ולילה, הועבר ארונו של דייוויס מניו אורלינס לריצ'מונד. המסע עבר בבובואר ואז המשיך לריצ'מונד עם עצירות לטקסי זיכרון במוביל ובמונטגומרי שבאלבמה, אטלנטה שבג'ורג'יה ושארלוט וגרינסבורו שבקרוליינה הצפונית. הרכבת שנשאה את ארונו של דייוויס סטתה גם לבירת קרוליינה הצפונית ראלי, שם הוצבה בקפיטול של המדינה. במסע זה של הרכבת נהג אותה ג'יימס ג'. ג'ונס, עבד משוחרר ששירת את דייוויס במהלך המלחמה והיה לאיש עסקים ופוליטיקאי מקומי. לאחר עצירה בדנווייל, וירג'יניה, בירתה האחרונה של הקונפדרציה וטקס נוסף בקפיטול מדינת וירג'יניה, נטמן ארונו של דייוויס בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד. על פי סיכום עם ורינה דייוויס, הועברו עצמותיהם של ילדיהם שהלכו לעולמם לפני אביהם ממקומות קבורתם בוושינגטון די. סי., ממפיס ובחלקה אחרת בבית הקברות הוליווד, אל החלקה המשפחתית החדשה.
בהמשך הוקם פסל בגודל טבעי של דייוויס כמצבה על קברו, כפי שהובטח על ידי "אגודת הזיכרון של ג'פרסון דייוויס" בשיתוף פעולה עם ותיקי צבא הקונפדרציה ואיחוד בנות הקונפדרציה. אבן הפינה לאנדרטה הונחה בטקס שנערך ב-1896 והיא הוקדשה בטקס בו השתתפו 125,000 איש ב-3 ביוני 1907.
מורשתו
ג'פרסון דייוויס שירת בתפקידים רבים. כחייל נחשב לאמיץ ולבעל תושייה. כפוליטיקאי, חבר הסנאט והקונגרס של מיסיסיפי היה פעיל ומיומן, אף על פי שהוא מעולם לא השלים תקופת כהונה מלאה לשום משרה אליה נבחר. כבעל אחוזה היו בבעלותו עבדים כפי שהיה נהוג אצל רוב תושבי הדרום והוא תמך בעבדות. כנשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה הוא נחשב למנהיג בלתי-יעיל בתקופת המלחמה. אף על פי שמשימת ההגנה על הקונפדרציה כנגד האיחוד החזק יותר הייתה יכולה להיות אתגר עצום עבור כל מנהיג, תפקודו של דייוויס במשימה זו נחשב לוקה מאוד. לאחר המלחמה הוא תרם לפיוס בין הדרום לבין הצפון, אך נותר סמל גאווה דרומי.
חלקים מסוימים ממורשתו נוצרו לא כזיכרון אחר מותו, אלא כהכרה בת זמנו בשירותו באותה תקופה.
הנצחתו
האתר ההיסטורי הלאומי פורט דייוויס החל כמוצב גבול צבאי באוקטובר 1854 בהרים של מערב טקסס. הוא נקרא כבר אז על שמו של דייוויס שכיהן אז כמזכיר המלחמה. מבצר זה נתן את שמו לרכס הרי דייוויס הסובבים אותו ולעיירה פורט דייוויס. ב-1887 ניתן השם למחוז המקומי, מחוז ג'ף דייוויס, והעיירה פורט דייוויס משמשת כמקום מושב המחוז. מדינות אחרות בארצות הברית שבהן קיימים מחוזות על שמו של דייוויס הן ג'ורג'יה, לואיזיאנה ומיסיסיפי.
מקומות ואתרים נוספים שמנציחים את דייוויס הם:
ביוני 2020, במהלך מהומות ג'ורג' פלויד, הושחתו פסליו של דייוויס בוירג'יניה ובמינסוטה
יום הולדתו
יום הולדתו של דייוויס מצוין בכמה מדינות. יום הולדתו האמיתי, 3 ביוני, נחגג בפלורידה, בקנטקי, בלואיזיאנה ובטנסי. באלבמה מצוין יום הולדתו של דייוויס ביום שני הראשון של חודש יוני. במיסיסיפי הוא נחגג ביום שני האחרון של חודש מאי (יום הזיכרון) כ"יום הזיכרון הלאומי ויום הולדת ג'פרסון דייוויס". בטקסס, נחגג "יום גיבורי הקונפדרציה" ב-19 בינואר, יום הולדתו של הגנרל לי. יום הולדתו של דייוויס, 3 ביוני, נחגג באופן רשמי בטקסס עד 1973, אז שולב ביום הולדתו של לי.
השבת אזרחותו
האזרחות האמריקאית של הגנרל לי הושבה בדיעבד ב-1975. ההחלטה על השבת אזרחותו של דייוויס לא נכללה בהחלטות קודמות להשבת האזרחות של בכירי הקונפדרציה ובעקבות השבת אזרחותו של לי התעוררה דרישה ציבורית להשיב לדייוויס את אזרחותו. מהלך זה הושלם עם העברת החלטה משותפת של שני בתי הקונגרס ב-17 באוקטובר 1978. בעת החתימה על חוק זה התייחס נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר אליה כצעד האחרון של הפיוס לאחר מלחמת האזרחים.
יבגני חאלדיי
יבגני אָנַאניֶיביץ' חַאלדֶיי (ברוסית: Евгений Ананьевич Халдей; 23 במרץ 1917 - 6 באוקטובר 1997) היה צלם סובייטי יליד אוקראינה, ממוצא יהודי, הידוע בשל צילומיו ממלחמת העולם השנייה, ובמיוחד בשל תמונתו המציגה את הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג בברלין.
קורות חיים
חאלדיי נולד בשנת 1917 בעיר יוזובקה (לאחר מכן "סטאלינו"; כיום דונצק באוקראינה). בהיותו בן שנה נרצחה אמו על ידי חיילים שנכנסו לביתם בשעת התה ורצחו אותה ואת עוזרת הבית. חאלדיי, שהיה בידי אמו, ניצל בנס כאשר חדר אליו כדור לגוף. יבגני גדל אצל סבתו, ממנה קיבל מצלמת "לייקה" ישנה, שפיתחה אצלו את אהבת הצילום. בשנת 1936 החל לעבוד כצלם עבור סוכנות הידיעות של ברית המועצות, "טאס" (ТАСС). עם תחילת מלחמת העולם השנייה נלווה חאלדיי אל כוחות הצבא האדום במסעם דרך אירופה, דרך מורמנסק, חצי האי קרים, וכיבוש ערי מפתח באירופה כסופיה, בוקרשט, בודפשט ווינה, ובסופו של דבר הקרב הקשה אשר הסתיים בכיבוש ברלין. חאלדיי נודע בתמונותיו אשר הנציחו רגעי מפתח במלחמה, תוך גישה תיעודית ועניינית.
תמונתו הידועה ביותר, "הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג", שצולמה ב-2 במאי 1945 במהלך הקרב על ברלין, התבררה כמבוימת. חאלדיי התקנא בצלם ג'ו רוזנטל, אשר צילם זמן קצר לפני-כן, ב-23 בפברואר 1945, את "הנפת הדגל באיוו ג'ימה". עבור תצלום זה זכה רוזנטל בפרס פוליצר באותה שנה. על אף הטענות - שרוזנטל הכחיש בתוקף עד מותו - כי גם תמונתו בוימה, הרי שהדימוי ההרואי תרם להאדרת יוקרתו של הצבא האמריקאי, וחאלדיי שאף להעניק לצבא האדום תצלום ניצחון הרואי דומה. הוא נשא עמו דגל לקרבות וביקש מחיילים להניפו מעל לבניין השרוף. הדימוי המרשים נאלץ לעבור ריטוש בטרם פורסם ברבים, משום שעל אמת-היד של החייל שמניף את הדגל נראו, למרבה המבוכה, שני שעונים, שנלקחו ודאי כשלל. תמונה זו הביאה לחאלדיי תהילת עולם כצלם.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה המשיך חאלדיי וצילם תמונות מוועידת פוטסדאם, משפטי נירנברג וועידת פריז ב-1947. אך בתקופה זו סר חנו מעיני השלטונות הקומוניסטיים. חאלדיי פוטר מסוכנות טא"ס בשנת 1949 ולאחר מכן הותר לו לעבוד כצלם באופן מקומי, במקומות קטנים, ולעיתים הותר לו רק לעסוק בפיתוח תמונות של אחרים. בשנות ה-60 עבד זמן מה כצלם עבור העיתון "פראבדה", ובשנות ה-70 פרש לגמלאות. חאלדיי עצמו ייחס את נפילתו לאנטישמיות הסטאליניסטית. חאלדיי לא הסתיר את יהדותו. אביו ושלושה מאחיו נספו בשואה.
לאחר נפילת הקומוניזם זכה חאלדיי להכרה בינלאומית, וכיום הוא נחשב לאחד מצלמי המלחמה המעולים שפעלו במלחמת העולם השנייה, ובכלל. הוא היה מיודד עם הצלם רוברט קאפה, שתיעד ביחד איתו את משפטי נירנברג וועידת פוטסדאם.
יבגני חיי את שארית חייו בצניעות בדירה קטנה במוסקבה, שם נפטר בשנת 1997. זמן קצר לפני מותו צולם עליו סרט ביוגרפי בו הוא מתאר את תולדות חייו ומקצועו.
סן פולו (רובע)
סן פולו (באיטלקית: San Polo - "פאולוס הקדוש") הוא הקטן מבין רובעי העיר ונציה שבאיטליה.
שטחו של הרובע 348 דונמים והוא ממוקם לגדתה המערבית של התעלה הגדולה.
הרובע ממוקם באחד האזורים העתיקים ביותר של העיר. ההתיישבות הראשונה באזור אי הריאלטו זה החלה במאה התשיעית. הרובע נקרא על שם כנסיית סן פולו די ונציה הנמצאת בו.
מאז המאה העשירית מהווה הרובע את המרכז העסקי של העיר ונציה. בשנת 1097, בסמוך לגשר ריאלטו הוקם ברובע השוק המרכזי של העיר (הגשר עצמו נבנה במאה ה-13 על מנת לקשר את הרובע לרובע סן מרקו).
אתרים עיקריים
ברובע ממוקמות כנסיות רבות ובהן סן ג'קומו די ריאלטו (אחת העתיקות בכנסיות העיר, אם לא העתיקה שבהן), סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי וסן רוקו. כמו כן ממוקם ברובע הסקולה גראנדה די סן רוקו וכיכר סן רוקו הסמוכה לו.
כוורת בסרט
כוורת בסרט (באנגלית: Bee Movie, "סרט דבורים") הוא סרט קומדיה-משפטי בהנפשה ממוחשבת שהופק על ידי חברת דרימוורקס, בבימוים של סיימון סמית' וסטיב היקנר. ג'רי סיינפלד הפיק (יחד עם כריסטינה סטיינברג), כתב את התסריט ודיבב את הדמות הראשית. בסרט דיבבו גם השחקנים רנה זלווגר, מתיו ברודריק, ג'ון גודמן, כריס רוק, קתי בייטס, ואחדים מוותיקי הסיטקום "סיינפלד": מייקל ריצ'רדס, פטריק וורברטון ולארי מילר. בכתיבת התסריט השתתפו גם אנדי רובין, ברי מארדר וספייק פרסטן. הסרט הוקרן לראשונה ב-28 באוקטובר 2007.
הסרט עוסק בדבורה בשם בארי ב. בנסון (סיינפלד), התובע את המין האנושי בבית משפט על ניצול של דבורים ומכירת הדבש שלהן.
עלילה
באחד מהמפגשים הבאים מגלה בארי כי בני האדם צורכים דבש המיוצר על ידי הדבורים. נרעש מהגילוי הוא מחליט לחקור כיצד בני האדם משיגים את הדבש, וכשהוא מגלה את הכוורות מעשה ידי אדם ואת שיטת איסוף הדבש, הוא מחליט להגיש תובענה ייצוגית נגד המין האנושי. במשפט, בארי מייצג את הדבורים, ועו"ד לייטון ט. מונטגומרי (ג'ון גודמן) מייצג את חוות הדבש.
במהלך המשפט עולה לדוכן העדים גם הזמר סטינג (באנגלית: "עוקץ") שאותו מאשים בארי בגזילת תרבות הדבורים בשימוש בשם זה. בארי אמנם זוכה בתביעה, אך העולם חווה תוצאות הרות אסון מניצחון זה. הדבורים, שכל הדבש הושב להן, פסקו מעבודתן והפסיקו בכך את תהליך ההאבקה אשר חיוני לקיומם של פרחים ומיני צומח רבים, שבעקבות זאת נבלו ומתו.
כדי להשיב את המצב לקדמותו, ונסה ובארי טסים ליריד הפרחים בקליפורניה, במטרה לקחת את הפרחים האחרונים שנותרו בעולם ולהפעיל מחדש את תהליך ההאבקה על ידי הדבורים. בדרכם חזרה עם הפרחים, וכתוצאה ממפגש עם בארי, מאבד צוות הטיסה את הכרתו והמטוס נמצא בסכנת התרסקות.
המוני הדבורים נחלצות לעזרה. הן נושאות את המטוס, מנחיתות אותו בבטחה על הקרקע ומיד שולחות את צוותי "בריוני הצוף", בליווי בארי שהפך לחלק מהצוות, להציל את צמחיית העולם בעזרת האבקנים שבמטוס.
כשהכול חוזר לקדמותו, בכוורת ומחוצה לה, בארי מצטרף אל ונסה בחנות הפרחים, ששינתה את שמה ל"ונסה ובארי: פרחים, דבש, וייעוץ משפטי".
הרעיון לסרט
ג'רי סיינפלד נפגש לארוחת ערב עם הבמאי סטיבן ספילברג, שנמנה עם המייסדים של אולפני דרימוורקס. במהלך הארוחה, כדי לשבור רגע קטן של שתיקה, סיפר סיינפלד לספילברג שבערב הקודם עלתה בראשו מחשבה שיהיה זה משעשע אם מישהו יעשה סרט על דבורים ויקרא לו "Bee Movie" (באנגלית: סרט דבורים), שנשמע גם כ-B movie, שמשמעותו בעולם הקולנוע האמריקני סרט דל תקציב. סיינפלד, שחשב לתומו שלכל היותר ספילברג ימצא את משחק המילים הזה משעשע ותו לא, הופתע כאשר ספילברג הכריז שסרט זה ראוי להיעשות.
כתיבת התסריט
סיינפלד טס לאולפני האנימציה דרימוורקס בקליפורניה, שם ערך לו מנכ"ל האולפנים, ג'פרי קצנברג, היכרות עם האפשרויות הטכנולוגיות שעומדות לרשות האולפנים. סיינפלד התלהב ותהה האם יצליח להצחיק גם במדיום התקשורתי הזה.
כשהעבודה על הסרט עמדה להתחיל, חוץ משם לסרט לא היה לסיינפלד דבר, לכן גייס לעזרתו שלושה מן האנשים שעזרו בכתיבת הסדרה הקומית הפופולרית "סיינפלד" ויחד הגו ויצרו את עולם הדבורים. דוגמה לתהליך עיצוב עולם הדבורים ניתן למצוא בהתלבטותם, האם הדבורים בכוורת ילכו, יעופו או יסעו במכוניות קטנות, וכן בחוקים השונים שנוסחו, כמו החוק "אסור לזמזם אחרי 6 בערב".
סיינפלד היה מעורב בהפקת הסרט וגם בכתיבה של כל שורה בתסריט, של כל שיר ושל כל סצנה. יש האומרים כי זו הסיבה שלקח לו ארבע שנים לסיים את הכנת הסרט. רנה זלווגר התבטאה, כי עד שמלאכת הכנת הסרט הסתיימה היא הספיקה להשתתף בשלושה סרטים אחרים.
דמויות ומדבבים
סיינפלד נעזר בחברים לא רק בכתיבת התסריט אלא גם בדיבוב הדמויות. חברו הטוב מתיו ברודריק מדבב את אדם, חברו הטוב ביותר של בארי, בן דמותו של סיינפלד בתור דבורה. רנה זלווגר, ידידתו ושכנתו, מדבבת את דמותה של ונסה, מוכרת הפרחים האנושית בה בארי מתאהב קלות. הקומיקאי כריס רוק מדבב יתוש, כשרוב התפקיד נוצר על ידי אלתור של השניים, כשסיינפלד מראיין את כריס כאילו הוא יתוש. אופרה וינפרי, ג'ון גודמן, ריי ליוטה ולארי קינג, כולם ידידים של סיינפלד שהוזמנו אף הם לתרום את קולם.
מחוות
הסרט כולל רמזים ומחוות לסרטים נודעים:
משחקי מילים
כאמור לעיל, ראשיתו של הסרט ושמו המקורי הם משחק מילים על המושג "B movie". הסרט גדוש במשחקי מילים נוספים, שלא קל לתרגמם לעברית. דוגמה שנותרה גם בתרגום: לקראת סיום המשפט שואל עו"ד מונטגומרי, "היכן האקדח המעשן?", כלומר היכן ההוכחה החותכת לכך שנגרם עוול לדבורים. בתגובה מגיע בארי ובידו אקדח מעשן ממש - המתקן המשמש את הדבוראים לעישון הכוורת לשם הרחקת הדבורים ממנה.
בסרט גם פרודיות על שמותיהם תאגידים אחדים:
הטיה מגדרית
"כוורת בסרט" הוא סרט מונפש, הדבורים מואנשות בו והוא אינו משקף את המציאות. למשל המבנה המגדרי של הכוורת: בעוד שבמציאות עיקר הפעילות בכוורת נעשית על ידי הנקבות, בסרט עיקר הפעילות בכוורת נעשה על ידי זכרים, והנקבות קיימות בעיקר כמעריצות של הזכרים וכמושא לתשוקתם. בנוסף, העוקץ, המשמש בסרט כסמל פאלי, הוא איבר הקיים במציאות רק בגופן של הנקבות.
הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה
הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה (שנקראה גם הרפובליקה הקרואטית של הרצג-בוסניה), הייתה ישות מדינית בלתי מוכרת בבוסניה והרצגובינה, אשר התקיימה בין 1991 ל-1994 במהלך מלחמת בוסניה. היא הכריזה על עצמאותה ב-18 בנובמבר 1991, וטענה להיותה "מכלול פוליטי, תרבותי וטריטוריאלי" נפרד בשטחי בוסניה והרצגובינה. בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר הסיק שהרצג-בוסניה נוסדה במטרה לפרוש מבוסניה והרצגובינה ולהתאחד עם קרואטיה. השאיפות הללו התבטאו, בין היתר, בשימוש במטבע קרואטי ובשפה הקרואטית, ובמתן אזרחות קרואטית לקרואטים בבוסניה והרצגובינה. בית המשפט החוקתי של בוסניה הכריז על הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה כבלתי חוקית ב-14 בספטמבר 1992. לא הקהילה הקרואטית של הרצג-בוסניה ולא הרפובליקה שבאה אחריה זכו להכרה בינלאומית. הרצג בוסניה חדלה להתקיים ב-1994 עם חתימת הסכם וושינגטון וההצטרפות לפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
היסטוריה
מועצת הגנה הקרואטית (בקרואטית: Hrvatsko vijeće obrane, HVO) הייתה הצבא של הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה במהלך מלחמת בוסניה. ה-HVO יוסד ב-8 באפריל 1992 בעיירה גרודי שבהרצגובינה על ידי מנהיגי הרצג בוסניה. הכוח חולק לארבעה אזורים מבצעיים: צפון-מערב ודרום-מזרח הרצגובינה, מרכז בוסניה ופוסבינה, שבצפון בוסניה והרצגובינה אשר הייתה תלויה בתמיכת קרואטיה. הצבא כלל חמש חטיבות משמר.
סן פולו
סן פולו (באיטלקית: San Polo) הוא כינויו האיטלקי של הקדוש הנוצרי פאולוס.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אליפות הבית הבריטית
אליפות הבית הבריטית (באנגלית British Home Championship) הייתה תחרות כדורגל שנתית בין ארבע מדינות הממלכה המאוחדת: אנגליה, סקוטלנד, ויילס ואירלנד המאוחדת (צפון אירלנד החל מ-1921–1922) מעונת 1883/1884 עד עונת 1983/1984.
היסטוריה וסקירה
התפתחות הכדורגל בממלכה המאוחדת צברה תאוצה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, וארבע הנבחרות הלאומיות שיחקו זו מול זו במסגרת ידידותית על בסיס קבוע, כאשר כמעט כל אחת מהנבחרות שיחקה מול כל הנבחרות האחרות מדי שנה. בזמנו, הנהיגו התאחדויות הכדורגל של כל אחת מהמדינות חוקים מעט שונים, והחוקים שהיו תקפים במשחקים היו אלו של המדינה המארחת. מצב עניינים מקובל זה היה רחוק מאידיאלי. לפתרון הסוגיה נפגשו נציגי ארבע ההתאחדויות במנצ'סטר, ב-6 בדצמבר 1882 והחליטו על חוקים אחידים לכל העולם. הם גם ייסדו את IFAB – ועדת הכדורגל הבינלאומית כדי שתהיה הגוף הממונה על אישור שינויים בחוקי הכדורגל – משימה עליה אחראית IFAB עד היום.
אישור החוקים החדשים הקל על עריכת משחקים בינלאומיים ובאותה הישיבה הוחלט על הקמת אליפות הבית הבריטית – תחרות הכדורגל הבינלאומית הראשונה בעולם.
אליפות הבית הבריטית נפסקה לאחר עונת 1983/1984. להפסקת התחרות היו מספר סיבות, ביניהן האפלתן של אליפות העולם ואליפות אירופה, נתוני קהל נמוכים במרבית המשחקים, צפיפות בלוח המשחקים, גל החוליגניזם הגואה, בעיות בצפון אירלנד וכן רצונן של אנגליה וסקוטלנד לשחק מול מתחרות חזקות יותר. גורלה של התחרות נגזר כאשר התאחדויות הכדורגל של אנגליה וסקוטלנד הכריזו ב-1983 שאינן מתכוונות להשתתף בה לאחר עונת 1983-84. למרבה האירוניה, דווקא הנבחרות ה"חלשות" שמולן לא רצו אנגליה וסקוטלנד לשחק, הרשימו בתחרות האחרונה – צפון אירלנד זכתה בתחרות וויילס סיימה במקום השני. גביע האליפות עומד על כנו במשרדי התאחדות הכדורגל של צפון אירלנד בבלפסט.
בשלב הראשון הוחלפה התחרות בגביע רוס, בו השתתפו רק אנגליה וסקוטלנד ובשלב מאוחר יותר הוזמנה מדינה נוספת מדרום אמריקה. אולם תחרות זו הופסקה אחרי חמש שנים בלבד.
בשנים האחרונות הציעו רבים להחזיר את אליפות הברית הבריטית, כשלצידם עומדות העלייה בכמויות הצופים והירידה הכללית בתופעת האלימות במגרשים. הועלה רעיון שתחרות כזו תוכל להחליף את משחקי הידידות הבינלאומיים בין נבחרות הממלכה המאוחדת, אשר נערכים כיום ונתפשים בעיני רבים כחסרי משמעות. שלבי המוקדמות של מונדיאל 2006 הגבירו את העניין בהחזרתה של האליפות, כאשר אנגליה, ויילס וצפון אירלנד שיחקו באותו בית במוקדמות, מה שעורר תחושה נוסטלגית באי הבריטי. תחושה זו בלטה במיוחד במשחק בו אירחה צפון אירלנד את אנגליה בבלפסט, בו תלו אוהדים צפון אירים רבים כרזות שהזכירו שהם אלופי בריטניה המכהנים.
מבנה התחרות וחוקיה
במהלך התחרות שיחקה כל אחת מהנבחרות מול שלוש הנבחרות האחרות (שלושה משחקים לכל נבחרת ושישה בסך הכל). בדרך כלל (אך לא תמיד), שיחקו הנבחרות משחק אחד או שניים בבית ואת שאר המשחקים בחוץ, כאשר יתרון הביתיות בין הנבחרות התחלף משנה לשנה.
ניצחון זיכה כל נבחרת בשתי נקודות, תיקו באחת והפסד לא זיכה בנקודות כלל. נקודות אלו חושבו במבנה ליגה של ארבע נבחרות, כאשר מי שדורגה במקום הראשון בתום המשחקים הוכרזה כמנצחת. אם שתיים או יותר נבחרות החזיקו במספר נקודות זהה, היה מקום זה בטבלה משותף לשתיהן. החל מהאליפות של 1978-1979, החל הדירוג להיקבע גם על פי מאזן השערים של הנבחרות. במידה ושתי נבחרות החזיקו במאזני נקודות ושערים זהים, אזי היה נקבע מקומן על פי מספר השערים לזכותן.
1902: טרגדיה באייברוקס
המשחק בין סקוטלנד ואנגליה ב-5 באפריל 1902 ייזכר תמיד כאסון אייברוקס של 1902. המשחק נערך באייברוקס פארק (היום אצטדיון אייברוקס בגלאזגו). במהלך המחצית הראשונה, חלק מן היציע המערבי הצפוף קרס. באסון נהרגו עשרים ושישה אוהדים ויותר מ-500 נפצעו. המשחק הופסק, אך למרבה ההפתעה חודש לאחר עשרים דקות, כאשר מרבית הקהל ביציעים לא היה מודע לאסון. מאוחר יותר בוטלה תוצאת המשחק והוא שוחק מחדש באצטדיון וילה פארק, ברמינגהאם.
1950: מוקדמות גביע העולם
אליפות הבית הבריטית של 1949/1950 שימשה כבית מוקדמות למונדיאל 1950, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון והשני זכו להתברג לגביע העולם. אנגליה וסקוטלנד הבטיחו לעצמן את שני המקומות הראשונים בבית כאשר נותר משחק אחד, אך ההתאחדות הסקוטית הכריזה כי תשתתף בגביע העולם רק אם תזכה באליפות בריטניה. סקוטלנד אירחה את אנגליה באצטדיון האמפדן פארק ב-15 באפריל והפסידה 1-0 משער של רוי בנטלי מצ'לסי, אשר כונה "האיש ששדד מסקוטלנד את ריו". סקוטלנד סיימה במקום השני בבית אך ויתרה על השתתפותה במה שאמור היה להיות טורניר גביע העולם הראשון שלה.
1977: פריצה למגרש בוומבלי
פעם נוספת, גם בעונת 1976/1977, היה זה המשחק בין אנגליה לסקוטלנד בוומבלי ב-4 ביוני שהכריע את גורל האליפות. הסקוטים ניצחו 2-1 והוכתרו כאלופים. כמו ב-1967, האוהדים הסקוטים פרצו למגרש, אך הפעם היה זה החוליגניזם שבא לידי ביטוי: כר הדשא נהרס והובא לסקוטלנד בחתיכות קטנות, יחד עם אחד המשקופים השבורים.
1981: האליפות הבלתי גמורה
הבעיות בצפון אירלנד השפיעו בעבר על האליפות, כך שלעיתים נאלצה נבחרת צפון אירלנד "לארח" משחקים בליברפול או בגלאזגו. האליפות של 1980/1981 שוחקה כולה במהלך חודש מאי 1981, במקביל להתפרעויות אזרחים בצפון אירלנד בעקבות שביתת רעב באחד מבתי הסהר המקומיים. שני משחקי הבית של צפון אירלנד, מול אנגליה וויילס, לא הועברו למדינה אחרת והנבחרות היריבות סירבו לטוס לבלפסט. מכיוון שלא שוחקו כל המשחקים, התחרות של אותה שנה בוטלה ולא הוכרזה מנצחת. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריית האליפות, מלבד בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, שלא הוכרזה מנצחת.
סופר שואודאון (2020)
סופר שואודאון (2020) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-27 בפברואר 2020, בארנת מוחמד אבדו בשדרה שבריאד, ערב הסעודית. האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי סופר שואודאון והחמישי תחת הסכם עשר השנים של ה-WWE בערב הסעודית, שנקרא "החזון הסעודי 2030".
עשרה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, גולדברג ניצח את "השד" בריי וויאט וכתוצאה מכך זכה באליפות האוניברסלית בפעם השנייה בקריירה, מה שסימל מנגד את הפסדו הראשון של וויאט בדמות "השד". בנוסף לכך, גולדברג הפך למתאבק הראשון שזוכה באליפות עולם לאחר שנכנס להיכל התהילה של ה-WWE. עוד ברשימת הקרבות, ברוק לסנר ניצח את ריקושט ושמר על אליפות ה-WWE, ביילי ניצחה את נעמי ושמרה על אליפות הנשים של סמאקדאון, במה שהיה קרב הנשים הראשון על תואר נשים כלשהו אשר נערך על אדמת ערב הסעודית, ורומן ריינס ניצח את המלך קורבין בקרב כלוב. אנדרטייקר ערך הופעה מפתיעה, כשנכנס לקרב הגאונטלט וזכה בגביע טוויק לאחר שהדיח אחרון את AJ סטיילס.
האירוע קיבל ביקורות שליליות ומעורבות בקרב המבקרים והצופים, כשמירב הביקורת הופנתה לקרב על האליפות האוניברסלית ואליפות ה-WWE, קרב הגאונטלט, קרב הכלוב בין ריינס לקורבין וההחלטה על כך שגולדברג ניצח את וויאט. לעומת זאת, קרבות הזוגות על אליפויות הזוגות השונות של המותגים זכו לשבחים, כשהקרב בין הניו דיי למיז וג'ון מוריסון על אליפות הזוגות של סמאקדאון הוכר כקרב הערב על ידי רוב המבקרים. מספר כלי תקשורת ציינו את התגובה העוינת של המעריצים לאירוע, בפרט כלפי ניצחונו של גולדברג על וויאט.
רקע
בתחילת שנת 2018, ה-WWE החלו בהסכם חוצה פלטפורמות של עשר שנים בינם לבין רשות הספורט הסעודית כאות תמיכה בתוכנית הרפורמית החברתית והכלכלית של המדינה, הנקראת "החזון הסעודי 2030". האירוע הראשון תחת שותפות זו היה אירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, אירוע בשידור ישיר, שנערך ב-27 באפריל 2018, באצטדיון הבינלאומי "המלך עבדאללה" בג'דה, שבערב הסעודית. האירוע השלישי, סופר שואודאון, הוכרז להתקיים ב-7 ביוני 2019 באותו האצטדיון. אירוע זה היה האירוע השני בסדרת אירועי סופר שואודאון, כשהראשון התקיים ב-6 באוקטובר 2018 במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה. באירוע הרויאל ראמבל, פרסומת שודרה שאירוע שלישי של הסופר שואודאון ייערך ב-27 בפברואר. ארבעה ימים לאחר מכן ב-30 בינואר, העיתונאי של PWInsider.com, מייק ג'ונסון, דיווח שחבר היכל התהילה, האלק הוגאן, יערוך הופעה באירוע זה.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
לאחר שה-WWE הודיעו שג'ון מוריסון, שהתאבק לאחרונה ב-WWE בשנת 2011, חתם על חוזה בארגון, הוא ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו ב-3 בינואר בתוכנית סמאקדאון במהלך ראיון מאחורי הקלעים, כשיצא מתא ההלבשה של המיז. השניים איחדו כוחותיהם באופן רשמי בשבוע לאחר מכן במהלך הפינה "מיז TV", ובה מוריסון ביקר בחריפות את הקהל על כך שהפנה את גבו למיז שבוע קודם לכן, כשתקף את קופי קינגסטון לאחר הקרב ביניהם. המיז ומוריסון החלו לנהל פיוד נגד אלופי הזוגות של סמאקדאון, הניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון), כשמוריסון הצליח לנצח בקרבות יחידים את קינגסטון וביג אי בשתי התוכניות שבאו לאחר מכן, בהתאמה. ב-31 בינואר, המיז ומוריסון ניצחו בקרב מרובע את Heavy Machinery (אוטיס וטאקר), לוצ'ה האוס פארטי (לינסה דוראדו וגראן מטאליק), והריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון) כדי לקבל קרב על חגורות האליפות של הניו דיי באירוע סופר שואודאון.
באירוע הרויאל ראמבל, רומן ריינס ניצח את המלך קורבין בקרב ספירות בכל מקום; בנוסף לכך, שניהם השתתפו בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, אך הם לא צלחו במשימתם. בתוכנית סמאקדאון של אותו השבוע, ריינס והאוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) ניצחו את קורבין, דולף זיגלר ורוברט רוד, כשהפעם על המפסיד בקרב היה להיות מכוסה באוכל כלבים. שבוע לאחר מכן, קורבין טען שהוא היה אמור לנצח בכל הקרבות בינו לבין ריינס, והאחרון ניצח בקרבות שלו הודות להתערבות של האוסוס. לאחר מכן, הוא דרש קרב נוסף נגד ריינס, כשהאחרון נענה לאתגר בחיוב בתנאי שסוג הקרב ביניהם יהיה קרב כלוב.
ב-7 בפברואר בתוכנית סמאקדאון, חבר היכל התהילה של ה-WWE, גולדברג, רואיין דרך הלוויין. הוא ציין שלאחר שצפה ברויאל ראמבל, זה גרם לו לחשוב ברצינות על חזרה לפעילות בזירה (הקרב האחרון שלו היה באירוע סאמרסלאם באוגוסט 2019). בזמן שיריבו המר, ברוק לסנר, היה מעורב בעלילה נגד ריקושט ודרו מקינטייר, גולדברג הפנה את תשומת ליבו אל עבר האליפות האוניברסלית, שבה הוא לא זכה לקבל קרב חוזר עליה לאחר שהפסיד אותה ללסנר ברסלמניה 33 בשנת 2017. לאחר שהאלוף האוניברסלי, בריי וויאט קטע את גולדברג עם מבזק חדשות בפינה הקבועה שלו, ה-Firefly Fun House. גולדברג איתגר את דמות "השד" של וויאט לקרב על האליפות האוניברסלית, אתגר שוויאט נענה אליו בחיוב. כתוצאה מכך, הקרב ביניהם נקבע לאירוע סופר שואודאון.
ב-10 בפברואר בתוכנית Raw, נודע שקרב גאונטלט על גביע טוויק ייערך במסגרת האירוע. AJ סטיילס, אלוף ארצות הברית אנדרדה, בובי לאשלי, אריק רואן, R-טרות' ורוסב הוכרזו כמשתתפים בקרב. לעומת זאת, ב-24 בפברואר בתוכנית Raw, רוסב הוסר מהקרב ומי שתפס את מקומו היה ריי מיסטריו.
במהלך קרב הרויאל ראמבל של הנשים באירוע הרויאל ראמבל, נעמי חזרה במפתיע לאחר חצי שנה של היעדרות, כשמאוחר יותר באותו האירוע, ביילי הגנה בהצלחה על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד לייסי אוואנס. בשבוע לאחר מכן, ביילי טענה שהיא ניצחה כל מתחרה אשר הציבו בפניה. נעמי קטעה אותה ואמרה שהיא עדיין לא ניצחה אותה. ב-7 בפברואר, נעמי התחרתה בקרב מרובע אשר קבע את המועמדת הבאה לתואר של ביילי, שבו כרמלה ניצחה. שבוע לאחר מכן, ביילי הגנה בהצלחה על האליפות נגד כרמלה לאחר שהיא הצמידה את כרמלה לניצחון תוך שימוש בלתי חוקי בחבלי הזירה. לאחר הקרב, גם כרמלה וגם נעמי תקפו את ביילי. קרב בין כרמלה לנעמי נקבע ל-21 בפברואר, ובו נעמי יצאה עם ידה על העליונה, וכתוצאה מכך היא קיבלה הזדמנות להתחרות על התואר באירוע סופר שואודאון, מה שסימל את קרב הנשים השני אשר ייערך על אדמת ערב הסעודית בנוסף להיותו קרב הבכורה על אליפות הנשים, שעליה תתחרינה המתאבקות בערב הסעודית.
ב-17 בפברואר בתוכנית Raw, לאחר שקווין אואנס וה-Viking Raiders (אריק ואיבר) ניצחו את מרפי ו-AOP (אקאם ורזאר) בפסילה בשל התערבות של סת' רולינס, הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) באו לעזרתם של אואנס וה-Viking Raiders, כשתקפו את מרפי, אקאם ורזאר, בזמן שרולינס נסוג לאחור. לאחר מכן, נודע שרולינס ומרפי יגנו על אליפות הזוגות של Raw נגד הסטריט פרופיטס באירוע סופר שואודאון.
ב-26 בפברואר בתוכנית The Bump, שלושה קרבות נוספים הוכרזו לאירוע סופר שואודאון. נקבע שיליד סעודיה ומתאבק המותג NXT, מנסור, יתחרה נגד דולף זיגלר. הומברטו קאריו יתחרה בקרב חוזר מ-24 בפברואר בתוכנית Raw, נגד אנג'ל גרזה, וה-Viking Raiders (אריק ואיבר) יתחרו נגד ה-O.C. (לוק גאלוס וקארל אנדרסון) בקרב זוגות אשר ייערך במופע המקדים לאירוע.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב גאונטלט על גביע טוויק. הקרב החל עם R-טרות' ובובי לאשלי (שלווה לקרב על ידי לאנה) כשני המשתתפים הראשונים. טרות' הצליח להדיח את לאשלי לאחר הצמדה. לאחר הדחתו, לאשלי תקף את טרות'. המשתתף השלישי היה אלוף ארצות הברית, אנדרדה, שהודח גם הוא על ידי טרות' לאחר ששניהם נגחו האחד בשני בו זמנית ולאחר מכן טרות' נחת ישירות על אנדרדה לביצוע ההצמדה לספירת שלוש. המשתתף הבא בקרב היה אריק רואן. במהלך הקרב ביניהם, רואן השליך את טרות' אל מדרגות הזירה, שגרמו לכלוב המוסתר והמסתורי של רואן אשר הונח על המדרגות, ליפול. רואן, שזעם על כך, תקף את טרות' בעזרת מדרגות הזירה, מה שגרם להדחתו כתוצאה מפסילה. המשתתף החמישי והלפני אחרון היה AJ סטיילס, שהדיח את טרות' לאחר שביצע עליו את מהלך ההכנעה שלו, ה"קאלף קראשר". המשתתף האחרון בקרב היה אמור להיות ריי מיסטריו. לעומת זאת, מיסטריו הותקף מאחורי הקלעים על ידי חברי קבוצת ה-O.C. (לוק גאלוס וקארל אנדרסון). כתוצאה מכך, סטיילס היה בטוח שהוא המנצח בקרב כתוצאה מפרישה של מיסטריו. מנגד, השופט הורה על כך שסטיילס ינצח רק במידה שמיסטריו לא יצליח להגיע לזירה בתום ספירת עשר. בזמן שהשופט ספר, המצלמה הופנתה אל מאחורי הקלעים כשחברי קבוצת ה-O.C. הותקפו על ידי אנדרטייקר, שערך חזרה מפתיעה והתקדם אל עבר הזירה במטרה להחליף את מיסטריו בקרב. כשהגיע לזירה, אנדרטייקר ביצע על סטיילס ההמום את מהלך הצ'וקסלאם, ניצח בקרב וזכה בגביע טוויק.
אז, הניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון) הגנו על אליפות הזוגות של סמאקדאון נגד המיז וג'ון מוריסון. במהלך הקרב, קינגסטון ניסה לבצע על המיז את מהלך ה-Suicide Dive, אך האחרון שנמצא באותו הזמן מחוץ לזירה, התחמק מכך. לאחר מכן, המיז ביצע על ביג אי את מהלך הסיום שלו, הסקול קראשינג פינאלי, שלא הספיק לו כדי לנצח בקרב. בסיום, מוריסון תקף את קינגסטון בעזרת כיסא והמיז ביצע על קינגסטון הצמדה כדי להשיג את הניצחון בקרב ולזכות בחגורות האליפות.
בקרב שבא לאחר מכן, הומברטו קאריו התחרה נגד אנג'ל גרזה. בסיום, גרזה ביצע הצמדה פשוטה כדי לנצח בקרב.
בקרב הרביעי, סת' רולינס ומרפי הגנו על אליפות הזוגות של Raw נגד הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד). לאחר שמרפי ביצע על דוקינס את מהלך ה-Ripcord Knee, הוא נפל על חבל הזירה התחתון, מה שאיפשר לרולינס לבצע עליו את מהלך הסיום שלו, הסטומפ. מרפי הצמיד את דוקינס לניצחון, שהקנה להם הגנה מוצלחת על חגורות האליפות.
אז, מנסור התחרה נגד דולף זיגלר. לפני שהקרב החל, חברו של זיגלר, רוברט רוד, נקלע לעימות עם מנסור, כשהאחרון הגיב על ידי כך שתקף אותו. זה הוביל לכך שהשופט הרחיק את רוד ממתחם הזירה. בסיום, מנסור ביצע על זיגלר את מהלך המונסולט כדי לנצח בקרב. לאחר הקרב, מנסור קיבל תשואות רבות מעיר הולדתו.
בקרב שבא לאחר מכן, ברוק לסנר (שלווה לקרב על ידי פול היימן) הגן על אליפות ה-WWE נגד ריקושט. לסנר ביצע שלושה מהלכי ג'רמן סופלקס ואת מהלך הסיום שלו, ה-F-5, כדי לנצח בקרב שנמשך פחות משתי דקות ולשמור על התואר בהצלחה.
לאחר מכן, רומן ריינס התחרה נגד המלך קורבין בקרב כלוב. ריינס סחב שרשרת מסביב לצווארו וכשהוא ניסה לנעול את דלת הכלוב עם השרשרת, קורבין ניצל זאת כדי לתקוף אותו. במהלך הקרב, קורבין הצליח לנעול את דלת הכלוב. כשקורבין ניסה להימלט מהכלוב, ריינס הטיח את דלת הכלוב בקורבין. האחרון ניסה להתגרות בריינס בניסיון ביצוע אחד ממהלכיו האופייניים של ריינס, "אגרוף הסופרמן". לעומת זאת, ריינס עם שרשרת עטופה על אגרופו יירט מתקפה זו וביצע את אותו המהלך על קורבין, כשניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן לא היה מוצלח. בסיום, ריינס ביצע פעם נוספת את מהלך "אגרוף הסופרמן" (עם השרשרת שהייתה עטופה סביב אגרופו) כדי לנצח בקרב.
בקרב הלפני אחרון, ביילי הגנה על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד נעמי. בסיום, ביילי לכדה את רגלה של נעמי בתוך החולצה שלה ולאחר מכן ביצעה עליה את מהלך הפייסבאסטר, שהספיק לה כדי לנצח בקרב ולשמור על התואר בהצלחה. בעקבות חוקי המדינה, שתי המשתתפות התאבקו ביניהן, כשהן היו לבושות בבגדים המכסים את כל חלקי גופן בנוסף לחולצות טי.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, "השד" בריי וויאט הגן על האליפות האוניברסלית נגד גולדברג. לאחר סדרת מבטים בין השניים, גולדברג ביצע על "השד" את מהלך הספיר, אך האחרון הצליח לצאת מכך במהרה. "השד" התאושש במהרה וביצע על גולדברג את מהלך המנדיבל קלאו. כשגולדברג הצליח להתחמק מכך, הוא התקדם לביצוע שלושה מהלכי ספיר נוספים. לעומת זאת, "השד" הצליח לצאת מניסיון ההצמדה שבא לאחר מהלכים אלו. גולדברג המופתע מצא את עצמו שוב בתוך מהלך המנדיבל קלאו. מנגד, גולדברג הצליח לצאת מכך פעם נוספת ולבצע עליו את מהלך הג'קהאמר, שהספיק לו כדי לנצח בקרב ולזכות בתואר זה בפעם השנייה בקריירה. בעקבות זכייה זו הוא הפך למתאבק הראשון שזוכה באליפות עולם לאחר שנכנס להיכל התהילה של ה-WWE. בנוסף לכך, קרב זה סימל את הפסדו הראשון של וויאט בדמות "השד". לאחר הקרב, "השד" קם על רגליו והביט בגולדברג שחגג את הזכייה. "השד" נעלם מהזירה בזמן שהאורות כבו.
ביקורות
האירוע קיבל ביקורות שליליות ומעורבות בקרב המבקרים והצופים, כשמירב הביקורת הופנתה לקרב על האליפות האוניברסלית ואליפות ה-WWE, קרב הגאונטלט על גביע טוויק. ג'ייסון פאוול מהאתר Pro Wrestling Dot Net נתן ביקורת שלילית לאירוע, ונולאן הוול מהאתר !SLAM קרא לאירוע "משעמם" ואף אמר ש"המירב שאתה יכול לקוות הוא שהאירועים האלה בערב הסעודית בסופו של דבר אינן פוגעות במוצר, אך האירוע הזה הוכיח כיצד הוא פגע במוצר". אלטון ג'ונס מהאתר Heavy טען שהתחביב של הארגון הוא לייצר אירועי שלם וצפה בערב הסעודית ואף אמר שזה הוא "עוד אירוע נמוך מהממוצע אשר היה מלא בקרבות שלא היו קשורים כלל, והוא שווה צפייה חוזרת רק בגלל קרב בודד או שניים". לארי קסונקה מהאתר 411Mania העניק לאירוע ציון של 4.5 מתוך 10, בעוד שדניאל ואן בום מהאתר CNET טען ש"רשימת הקרבות הייתה במקום. לא גרועה, לא טובה, פשוט שם". הדעה השלילית והרווחת של הקהל כלפי האירוע (בעיקר לניצחונו של גולדברג) זוהתה במספר מוקדי רשתות, כשההאשטאג "CancelWWENetwork" הפך לנושא נפוץ ברחבי הרשת, בדומה לשאר האירועים של הארגון. אברי יאנג מהעיתון ספורטס אילוסטרייטד טען שהאוהדים "להטו על המתרחש באירוע".
הקרבות על אליפות ה-WWE והאליפות האוניברסלית זכו לביקורת עקב אורך זמנם הקצר והנזק באמינות הדמויות שהפסידו בקרבות, בעיקר לדמותו של וויאט. אדם סילברשטיין מהאתר CBS ספורטס העניק לקרב על אליפות ה-WWE ציון של "D" (הנמוך ביותר באירוע), כשטען ש"זה הוא היה בזבוז זמן מוחלט והמסמר האחרון בכל הנוגע לכתיבה כלפי הדמות של ריקושט". לקרב על האליפות האוניברסלית הוענק ציון של "+D" ומירב ההאשמות הופנו לכתיבה, כשטען ש"אורך הקרב נראה הגיוני עקב הגיל והמאמץ של גולדברג, אך העובדה שהוא יכל לנצח את דמותו של "השד" אשר ספגה כל כך הרבה נזק בקרב נגד סת' רולינס באירוע גיהנום בכלוב גרמה לחוסר היגיון מוחלט בכתיבת קרב זה. בנוסף לכך, חוסר ההיגיון בא לידי ביטוי בהחלטתם לתת למתאבק בן 53 לנצח מתאבק כמו וויאט שאת דמותו הארגון בנה לאורך למעלה מארבעה חודשים".
הקרב על גביע טוויק זכה לביקורת בעקבות אורך הקרב והתפנית בסיומת, כשחלק מהמבקרים השוו את סיומת הקרב לזכייתו של שיין מקמהן בגביע העולם של ה-WWE באירוע היהלום שבכתר שנתיים קודם לכן. ג'ייסון פאוול מהאתר Pro Wrestling Dot Net כינה את הקרב "מגוחך". לארי קסונקה מהאתר 411Mania גם השווה את קרב זה לגביע העולם של ה-WWE, כשטען ש"ארגון ה-WWE "קטל" עוד קרב בערב הסעודית עם זוכה שכלל לא היה מעורב בקרב". הוא העניק לקרב ציון של כוכב אחד, בטענה ש"הקרב היה גרוע וארוך למדי".
בצד ההפוך, שני קרבות הזוגות זכו לשבחים, כשהקרב על אליפות הזוגות של סמאקדאון הוכתר לקרב הערב על ידי הרוב. אדם סילברשטיין מהאתר CBS ספורטס תיארת את הקרב כ"קרב טוב מאוד בעל אקשן רב", ואף שיבח באופן יחידני את תצוגותיהם של ג'ון מוריסון וקופי קינגסטון. הוא תיאר גם את הקרב על אליפות הזוגות של Raw כ"קרב מרגש ומבדר שבקלות גנב את ההצגה עד לאותה הנקודה". אלטון ג'ונס מהאתר Heavy הכתיר את קרב הזוגות מסמאקדאון כקרב הערב, כשהעניק לו ציון של 3.5 מתוך 5 כוכבים ואף אמר ש"מגיע קרדיט לשני הצמדים בקרב זה על שעשו עבודה טובה מאוד". לקרב הזוגות מ-Raw העניק ציון של 3 כוכבים, כשכינה אותו "קרב כיפי וסולידי". ג'ייסון פאוול מהאתר Pro Wrestling Dot Net גם הגיב באופן חיובי כלפי הקרב על אליפות הזוגות של סמאקדאון, כשטען ש"הקרב הכיל אקשן רב היישר מההתחלה". הקרבות על אליפות הזוגות של המותגים השונים היו היחידים שזכו לדירוג ממוצע או מעליו מהאתר !SLAM, שהעניקו לקרב הזוגות מסמאקדאון ציון של 3.25 מתוך 5 כוכבים.
סמאקדאון
לאחר שזכה באליפות האוניברסלית, חבר היכל התהילה, גולדברג, פתח את תוכנית סמאקדאון לילה לאחר מכן, כשהציב אתגר פתוח על התואר שלו בעזרת אמירת הביטוי הקבוע שלו, "מי הבא?" (באנגלית: "?Who's next"). רומן ריינס קטע אותו, הגיע לזירה עד למצב שבו השניים נקלעו לקרב מבטים ביניהם. האחרון נענה לאתגר של גולדברג בחיוב וכתוצאה מכך הקרב ביניהם נקבע לאירוע רסלמניה 36.
לאחר הפסדו לגולדברג, "השד" בריי וויאט הופיע והתעמת עם ג'ון סינה אשר ביצע את חזרתו לארגון, כבר שהיה נראה שהוא מודיע על פרישה מפעילות בזירה. "השד" הצביע אל עבר הסמל של רסלמניה במטרה לאתגר את סינה לקרב באירוע. לאחר שניות אחדות, סינה נענה לאתגר בחיוב וכתוצאה מכך קרב ביניהם נקבע לרסלמניה 36.
ביילי סירבה לקרב חוזר על התואר שלה נגד נעמי לאחר שטענה שהיא כבר ניצחה אותה באירוע סופר שואודאון. לאחר מכן, ביילי הציגה את סשה בנקס, שביצעה את חזרתה, וביחד השתיים הגיעו לזירה כדי לתקוף את נעמי. לייסי אוואנס הגיעה כדי להיחלץ לעזרת נעמי וכתוצאה מכך קרב זוגות נקבע ביניהן. בקרב זה, נעמי ואוואנס ניצחו לאחר שנעמי הצמידה את ביילי לניצחון.
Raw
בתוכנית Raw, הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) התחרו בקרב להיות או לחדול עבור אליפות הזוגות של Raw נגד אלופי הזוגות, סת' רולינס ומרפי. בקרב זה, הסטריט פרופיטס ניצחו וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות של Raw. קרב חוזר בין הזוגות נקבע לאירוע תא ההדחות.
הומברטו קאריו חבר לשורות ריי מיסטריו לקרב זוגות נגד אנג'ל גרזה ואלוף ארצות הברית, אנדרדה. קאריו הצמיד את אנדרדה לניצחון, מה שזיכה אותו בקרב על אליפות ארצות הברית באירוע תא ההדחות.
דניס לנצט
דניס לנצט (באנגלית: Dennis Lancet) הוא אוטובוס מתוצרת יצרן כלי הרכב המסחריים (אוטובוסים, כלי רכב ייעודיים לשדות תעופה, רכב לפינוי אשפה וכבאיות) "Dennis Specialist Vehicles Limited" הבריטי בעיר "Guildford" אשר יוצר בין השנים 1981–1991.
בנגקוק איירווייז
בנגקוק איירווייז (בתאית: บางกอกแอร์เวย์, באנגלית: Bangkok Airways) היא חברת תעופה אזורית תאילנדית, שבסיסה נמצא בנמל התעופה בנגקוק סוברנהומי. החברה מפעילה טיסות פנימיות וטיסות ליעדים קרובים בדרום מזרח אסיה.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1968 בשם "סאקול אייר", חברה לטיסות מונית. בשנת 1986 החלה החברה לקיים שירות טיסות סדיר, ובכך הפכה לחברת התעופה התאילנדית הפרטית הראשונה. בשנת 1989 פתחה החברה את שדה התעופה הפרטי שלה באי קו סמוי. בשנת 2000 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם בואינג 717.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
פרדי פוקס
ג'יימס קמפבל (באנגלית: James Campbell; נולד ב-1969) ידוע בשם הבמה שלו Freddie Foxxx או Bumpy Knuckles הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי מניו יורק.
קריירה
אלבומו הרשמי הראשון Freddie Foxxx Is Here יצא בשנת 1989 בלייבל MCA Records. האלבום הופק על ידי פרדי פוקס ואריק בי. חרף מעורבותו של אריק בי כשל האלבום מסחרית ובקרב המבקרים, כשבעקבות כישלון זה עזב פוקס את הלייבל.
לאחר עזיבתו חבר ל-"Flavor Unit" של קווין לטיפה - אסופת ראפרים, מפיקים ודיג'אים, בהם בלאק שיפ, Chill Rob G, DJ Mark the 45 King, LeShaun ו-Naughty by Nature.
ב-1993 חתם על חוזה ב-Epic Records והחל לעבוד על אלבומו השני Crazy Like A Foxxx. האלבום שהיה אמור לראות אור ב-1994 נגנז.
לתשומת לב מחודשת זכה פוקס בשל הופעות אורח אצל ראפרים אחרים, כמו Naughty by Nature, M.O.P ,Missin Linx, או.סי., Boogie Down Productions. בלטה במיוחד השתתפותו ב-"The Militia", סינגל של גאנג סטאר מאלבומם Moment of Truth, שבעקבותיה הצטרף לGang Starr Foundation.
פוקס הפיק לקחים מהחוויות העבר שלו וחתם Landspeed Records, לייבל עצמאי גדול של היפ הופ ושם בשנת 2000 יצא לאור האלבום השני שלו Industry Shakedown שכלל הפקות של דה אלכימיסט, די ג'יי פרמייר, פיט רוק וגם כמה משלו, האורחים היחידים באלבום היו M.O.P. האלבום היה להצלחה ענקית במחתרת וזכה לביקורות מאוד גבוהות והאלבום היה לאלבום העצמאי מספר אחד של שנת 2000 מבחינת מכירות (בהיפ הופ) ומכר קרוב ל-100 אלף עותקים.
לקראת 2003 Landspeed Records פשטו רגל ופוקס מצא לו לייבל חדש, Barely Breaking Even, ששם הוציא לאור את אלבומו השלישי, Konexion, בשנת 2003. האלבום לא הצליח כקודמו אך התקבל טוב בקרב המעריצים בזכות הידבקותו לסגנון המקורי שלו ובזכות מפיקים כדוגמת די ג'יי פרמייר ו-DJ Clark Kent שתרמו הרבה לפרויקט.
פוקס המשיך להופיע כאורח אצל ראפרים אחרים והכי בולט היה ג'ון סינה ותרם הרבה לסאונדטראק של WWE SmackDown! vs. Raw 2006 שנכנסו לתוכו 2 שירים שלו והוא היתארח בשירים אחרים מהסאונדטראק.
איטבאיאנה
איטבאיאנה (בפורטוגזית: Itabaiana) היא עיר במדינת סרז'יפה בברזיל. נכון ל-2020, אוכלוסייתה של העיר נאמדת ב-96,142 תושבים, שטחה הוא 336.685 קמ"ר והיא העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בסרז'יפה. גובהה הוא 188 מטרים מעל פני הים. העיר נוסדה בשנת 1675, ושוכנת במרחק של כ-54 קילומטר מהבירה אראקז'ו.
בעיר ישנו את פארק פלקון, אזור השימור היחיד של עופות דורסים באמריקה הדרומית.
כלכלה
חלק ניכר מהכלכלה של העיר מבוסס על חקלאות: סחר בפירות וירקות ובעיקר מבטטה, בצל ועגבנייה. כמו כן, יש מספר מפעלי משאיות בעיר והעיר היא בעלת האחוז הגבוה ביותר מבחינת משאיות לאדם במדינה.
אקלים
האקלים של העיר מורכב, לרוב, מארבעה עד חמישה חודשי בצורת בשנה. הטמפרוטרות בעיר יכולות לנוע בין 34.5 מעלות בקיץ למינוס 35 מעלות בחורף.
בחודשים מאי עד ספטמבר הטמפרטורה הממוצעת היא סביב 25 מעלות בימים ו-18 מעלות בלילות.
דוג'ו
דּוֹג'וֹ (ביפנית 道場, "מקום הדרך") הוא מונח יפני שמסמל היום מקום בו מתאמנים באמנות לחימה. ביפן משתמשים במונח זה במשמעות רחבה יותר, ככינוי לכל מקום לאימונים פיזיים. זרמים מסוימים בזן בודהיזם משתמשים במונח לכינוי המקום בו עושים מדיטצית זָאזֵן.
אמנויות הלחימה היפניות מייחסות תשומת לב מיוחדת לדוג'ו כמקום של התפתחות רוחנית. בעבר דוג'ו היה כינוי לחלק ממקדש שינטו, ועד היום יש המקשרים דוג'ו עם מקדש, ואת אימון באמנויות לחימה עם פולחן דתי. כללי אטיקט רבים באים להמחיש את כבוד התלמידים לדוג'ו - כך, ברוב אמנויות הלחימה נהוג לקוד קידה בעת הכניסה לדוג'ו, ובסוף כל אימון מנקים התלמידים ביחד את הדוג'ו. היום, במיוחד בארצות המערב, מייחסים פחות חשיבות למבנה הדוג'ו, למשמעות הטקסית שלו ולמחויבות התלמידים לכבד את הדוג'ו ולטפח אותו. מנגד, חלק מהאסכולות המסורתיות ביפן נוהגות אף להימנע מלהתאמן בתוך הדוג'ו - האימונים מתנהלים בחוץ, בעוד שבדוג'ו משתמשים למטרות ייצוגיות ורשמיות בלבד.