cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודית יחזקאלי
חיים אישיים
יחזקאלי עוסקת גם בציור עשרות שנים, אוצרת תערוכות צילום וציור בבית העיתונאים בתל אביב, וב-2005 הציגה שם תערוכה מציוריה, בנושא נשים בהתנחלויות.
ארמון הפרלמנט
ארמון הפרלמנט הידוע גם כ"בית הרפובליקה" או "בית העם" (ברומנית: Palatul Parlamentului) הוא מבנה ענק השוכן על גבעת ספירי, בבוקרשט, רומניה ומשמש כמשכן הפרלמנט הרומני. ארמון הפרלמנט הוא אתר תיירותי חשוב בבוקרשט ומפורסם בעולם.
בשנת 1935 תכנן קרול השני, מלך רומניה בנייה של בית נבחרים על גבעת ספירי וליתר דיוק על חלק מגבעת ספירי המכונה "גבעת הארסנל". ב-1938 התחילו עבודות פינוי השטח, אך האירועים, שהתרחשו באותה תקופה ומלחמת העולם השנייה מנעו את המשך העבודות.
לאחר רעידת האדמה ברומניה (1977), שגרמה נזקים גדולים בבוקרשט, החליט שליט רומניה באותה תקופה, ניקולאה צ'אושסקו, לחדש את היוזמה וב-25 ביוני 1983 החלו עבודות ההקמה, שהסתיימו ב-1997, 8 שנים לאחר מותו של צ'אושסקו.
קרלוס בוקאנגרה
קריירה
בוקאנגרה החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ושיחק במדיה בליגת המכללות. לאחר מכן הוא החליט לעבור ל-MLS, הליגה הבכירה בארצות הברית, ונבחר על ידי שיקגו פייר במקום הרביעי בדראפט ה-MLS של שנת 2000. בנוסף להצטרפותו לשיקגו פייר, הוא שיחק שני משחקים במסגרת קבוצת כישרונות מיוחדת מטעם הנהלת הליגה.
ארמון הפרלמנט
התכנון והפיקוח על הביצוע הוטלו על אנקה פטרסקו, שזכתה בתחרות בגיל 28 והנהיגה צוות של 700 אדריכלים. על ביצוע הבנייה שקדו עשרים אלף עובדים, מחציתם אזרחים ומחציתם אנשי צבא, במשך חמש שנים.
קרלוס בוקאנגרה
קריירה
בוקאנגרה הצליח בעונתו הראשונה בליגה ונבחר לרוקי השנה (השחקן הצעיר של השנה), וסייע לשיקגו פייר להעפיל למשחק הגמר של הליגה ולזכות בגביע ארצות הברית הפתוח. הוא הפך לאחד משחקני ההגנה המובילים ב-MLS, והפך לשחקן הראשון שזוכה פעמיים בתואר שחקן ההגנה של העונה, ב-2002 ו-2003. בוקאנגרה הבקיע חמישה שערים ובישל שמונה שערים בארבע עונות במדי שיקגו פייר.
ארמון הפרלמנט
הבניין מחזיק בשלושה שיאים עולמיים, הוא הבניין האדמיניסטרטיבי הגדול ביותר, היקר ביותר והכבד ביותר. ארמון הפרלמנט בעל שטח של 330,000 מטרים רבועים. לצורך בניית המקום נעשה שימוש ב-700 טונות של פלדה וארד, מיליון מטר קוב של שיש, 3,5 טונות זכוכית ו-900,000 מטר קוב של עץ. הבנייה נעשתה רק מחומרי גלם רומניים ועלותה מוערכת נכון לשנת 2006 בארבעה מיליארד דולרים של ארצות הברית.לארמון הפרלמנט יש 12 מפלסים ועד המהפכה הרומנית מידותיו היו 270 מטרים אורך, 240 מטרים רוחב, 86 מטרים גובה ועומק בקרקע 92 מטרים. בספר השיאים של גינס המבנה מצוין כשני בעולם מבחינת השטח ושלישי בעולם מבחינת הנפח (2,550,000 מטרים קוב).
סיכום חומרי הגלם
לבניית ארמון הפרלמנט נעשה שימוש ב:
קרלוס בוקאנגרה
קריירה
בינואר 2004, לאחר תום העונה בארצות הברית, עבר בוקאנגרה לקבוצת פולהאם האנגלית. בפולהאם שיחק בוקאנגרה בעיקר בעמדת הבלם במרכז חוליית ההגנה, אך לעיתים שיחק גם בעמדת המגן השמאלי ולתקופה קצרה אף כקשר אחורי. בעונת היה בוקאנגרה סגן מלך השערים של פולהאם עם חמישה שערים, מאחורי חברו האמריקאי בריאן מקברייד. בתחילת העונה הבאה,, בוקאנגרה קיבל לראשונה את סרט הקפטן של הקבוצה במסגרת הפרמייר ליג. בספטמבר 2007 הוא שיחק את משחקו ה-100 בפרמייר ליג, במשחק מול ויגאן את'לטיק. עונה זו הייתה פחות מוצלחת עבורו, ובסיומה הוא שוחרר מקבוצת פולהאם.
ביוני 2008 עבר בוקאנגרה לסטאד רן הצרפתית. ברן הוא קיבל את חולצה מספר 3, שהיה גם המספר שאיתו שיחק בארצות הברית. בוקאנגרה הציג יכולת טובה בעונתו הראשונה בצרפת, כשפתח בכל 38 המשחקים של קבוצתו. הוא הבקיע שער אחד במסגרת הליגה הצרפתית, ושער נוסף במסגרת גביע אופ"א. הוא סייע לרן להעפיל עד לגמר הגביע הצרפתי ואף הבקיע שער במשחק הגמר מול גנגאן, אך לא הצליח למנוע את הפסדה של קבוצתו.
ביולי 2010 נרכש בוקאנגרה על ידי סנט אטיין מליגת העל הצרפתית תמורת סכום שעומד על 400,000 פאונד. הוא קיבל את חולצת המספר איתו מזוהה בנבחרתו - 3.
כביש הנפט
כביש הנפט (באנגלית: Petroleum Road, מכונה גם ציר הנפט) הוא כביש אספלט אורכי משובש ברמת הגולן בבעלות פרטית באורך של 47 ק"מ, הנמשך מהגבול הסורי סמוך להר פרס במזרח הגולן המרכזי, ועד גבול לבנון בצפונו של הגולן, סמוך לע'ג'ר. שמו של הכביש נגזר מקו צינור הנפט "טראנס־אראביאן פייפליין" (Trans-Arabian Pipeline Company, "צינור הנפט הטרנס־ערבי") שלאורכו הוקם. כביש זה הוא חלק קטן מציר רצוף המלווה את צינור הנפט לכל אורכו.
קרלוס בוקאנגרה
קריירה
באוגוסט 2011 עבר בוקאנגרה לגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית וחתם על חוזה ל-3 עונות. את הופעת הבכורה שלו ערך יום לאחר שחתם בקבוצה, במוקדמות הליגה האירופית, במשחק נגד מריבור הסלובנית. בוקאנגרה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במחצית השנייה של המשחק. בעקבות השתתפותו במשחק, מאריבור הגישה תלונה לאופ"א בשאלה על זכאותו להשתתף במשחק, הרי עדיין לא הוכר על ידי אופ"א כשחקן רשמי של ריינג'רס. תלונתה של מאריבור לא התקבלה, כי לא הגישה אותה תוך 24 שעות מהמשחק. בוקאנגרה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו ב-24 בספטמבר בניצחון 4:0 על דאנפרמלין. בוקאנגרה הפך במהרה לאהוב האוהדים, לאחר הופעות מרשימות, יחד עם שותפו למרכז ההגנה, דורין גויאן הרומני. בוקאנגרה תפקד לראשונה כקפטן הקבוצה בניצחון 4:0 על ארברוס במסגרת הגביע הסקוטי. אוהדי ריינג'רס מכנים את בוקאנגרה "קפטן אמריקה" משום שמתפקד לעיתים כקפטן הקבוצה ומוצאו של השחקן היא ביבשת אמריקה
כביש הנפט
צינור הנפט הטרנס־ערבי
צינור הנפט הטרנס־ערבי הוקם במסגרת יוזמה משותפת של מספר חברות אמריקאיות, והוא נמתח לאורך 1,214 ק"מ מקייסוימה שבערב הסעודית ועד נמל צידון בלבנון. במלחמת ששת הימים השתלטה ישראל על קטע באורך של 47 ק"מ מהצינור, אך אפשרה את המשך פעולתו. עם זאת, בשל בעיות שונות הצינור יצא מכלל שימוש.
קרלוס בוקאנגרה
נבחרת לאומית
בוקאנגרה ייצג לראשונה את ארצות הברית כאשר שיחק עם נבחרת ארצות הברית הצעירה בגביע העולם לנוער ב-1999. בשנת 2001 הוא ערך את הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הלאומית של ארצות הברית, במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית. הוא הפך לשחקן מוביל בנבחרת בשנת 2003, כאשר ביסס את מעמדו במהלך טורניר גביע הזהב של CONCACAF, והוביל את שחקני ההגנה עם 13 הופעות בנבחרת באותה שנה. ב-2005 הוא זכה עם ארצות הברית לראשונה בגביע הזהב של CONCACAF. תפקידו של בוקאנגרה בנבחרת הפך לפחות יציב ב-2005, כאשר החליף בין עמדות הבלם והמגן במהלך מוקדמות גביע העולם. הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2006 שהיה גביע העולם הראשון שלו, ושיחק בשני משחקים בעמדת המגן השמאלי.
כביש הנפט
צינור הנפט הטרנס־ערבי
במאי 1969 חדרו מחבלים מלבנון ופוצצו את הצינור באזור הכפר רג'ר. 8,000 טון נפט נשפכו לוואדי עסל ומשם זרמו דרך הבניאס והירדן לכנרת. בעקבות זאת נסללה וגודרה דרך העפר שלאורך הצינור. בספטמבר 1969 פגע טרקטור של מקורות בצינור באזור קיבוץ שמיר.
ב־1976 הופסקה הפעלתו של הצינור ברמת הגולן. כיום נעשה שימוש בצינור כדי להעביר מים מקידוחים שונים בגולן.
קרלוס בוקאנגרה
נבחרת לאומית
ביוני 2007 ענד בוקנגרה לראשונה את סרט הקפטן של הנבחרת הלאומית, במשחק ידידות של נבחרתו מול נבחרת סין. הוא החזיק בתפקיד במהלך טורניר גביע הזהב של CONCACAF באותה שנה, בו זכתה ארצות הברית. בשנת 2008 החל בוקאנגרה לכהן בקביעות כקפטן של ארצות הברית. הוא כיהן כקפטן גם במסגרת גביע הקונפדרציות 2009, וסייע לנבחרתו להעפיל במפתיע עד לגמר הטורניר, תוך ניצחון בחצי הגמר על המדורגת הראשונה בעולם, ספרד.
כביש הנפט
הכביש
כביש הנפט נסלל ככביש שירות לאורכו של הצינור. אורכו של הכביש המלווה את צינור הנפט בתחומי ישראל הוא 45 ק"מ. 2 הק"מ בקצהו הדרומי נהרסו בהקמת מערכת הקו הראשון בגבול עם סוריה. בנוסף, קטע בן 4 ק"מ בקצהו הצפוני של הכביש אינו נחשב בדרך כלל כחלק מ"כביש הנפט", והוא מוכר כחלק מכביש 999 (כביש הר דב). מאחר שציר הנפט הוא כביש פרטי שאינו מתוחזק על ידי החברה הלאומית לדרכים בישראל, לא הוצמד לו מספר.
במפת הקוד רענן של צה"ל, אשר שימשה במלחמת יום הכיפורים, נקרא הכביש "ציר מחזה".
קרלוס בוקאנגרה
נבחרת לאומית
ב-15 בנובמבר 2011 השלים בוקאנגרה 100 הופעות במדי נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות נגד.
כביש הנפט
הכביש
הקטע שבין צומת קשת וצומת רוויה עובר בשטח אש ולכן יש לתאם עם רשויות הצבא טרם הנסיעה בו.
קרלוס בוקאנגרה
חיים אישיים
לבוקאנגרה יש ייחוס מקסיקני מצד אביו. הוא נולד באפלנד שבקליפורניה, לקלי ומנואל בוקנגרה, וגדל באלטה לומה שבקליפורניה. בצעירותו הוא למד בבית הספר התיכון של אלטה לומה.
בתקופות ללא משחקי כדורגל, בוקאנגרה מתגורר בפונטנה שבקליפורניה.
בל תאחר
בל תאחר הוא איסור לעכב את זמן הבאתם של קורבנות או מתנות עניים שהאדם חייב להביאם. מקור האיסור בפסוק:.
הדברים שאסור לעכבם
האיסור לאחר נאמר בין על מי שנדר להביא קורבן וטרם קבע ("הפריש") איזו בהמה יביא, ובין על מי שכבר קבע בהמה מסוימת וטרם הביא אותה למקדש.
משך הזמן שנחשב כאיחור
מצוות עשה להביא את הקורבנות לבית המקדש כבר ברגל הראשון מאז שנדר, בעת העלייה לרגל. אולם, נחלקו התנאים האם גם איסור "בל תאחר" קיים כבר ברגל הראשון שלא הביא את קרבנו. הדעה העיקרית (תנא קמא) היא שרק אדם שעיכב את קרבנותיו במשך שלושה רגלים עובר על איסור בל תאחר. אולם, לדעת רבי מאיר גם אדם שלא הביא את קרבנו עובר על איסור בל תאחר כבר אחרי רגל אחד, לדעת רבי אליעזר בן יעקב עוברים על האיסור לאחר שני רגלים. רבי שמעון סבר שאין עוברים על האיסור אלא אם עברו שלשת הרגלים לפי סדרם בתורה, כלומר פסח, שבועות וסוכות (ואם נדר לפני שבועות, למשל, לא יעבור איסור עד שיעברו חמישה רגלים). רבי אלעזר ברבי שמעון חלק על הקביעה שהאיסור תלוי במספר הרגלים, וסבר שעוברים על האיסור רק לאחר חג הסוכות.
להלכה, נחלקו הראשונים כמי יש לפסוק. הרמב"ם הכריע כדעת תנא קמא שעוברים רק לאחר שלושה רגלים, אך אין חשיבות לסדר החגים. אולם, ראשונים רבים פסקו בניגוד לדעת הרמב"ם, והכריעו כרבי שמעון שיש חשיבות לסדר הרגלים, ועוברים רק לאחר שלושה רגלים כסדרם. הסיבה לכך היא הכלל הלכה כסתם משנה והעובדה שהמשנה בתחילת מסכת ראש השנה סוברת כרבי שמעון. רבי אליעזר ממיץ פסק כרבי אליעזר בן יעקב שעוברים על האיסור לאחר שני רגלים.
לפי התלמוד הבבלי, לאחר עיכוב של שלוש רגלים, כל יום נוסף של עיכוב נחשב כעבירה נוספת בפני עצמה. המאירי הסביר כי כל יום נחשב לעבירה חדשה דווקא משום שאסור להקריב את הקרבן בלילה (כי קרבנות קרבים דווקא ביום), ולכן כל יום הוא הזדמנות חדשה להביא את הקרבן. לדעתו, בדברים שניתן לקיימן בלילה (כמו צדקה), לא תהיה עבירה חדשה בכל יום.
בצדקה
האמורא רבא קבע, שהדיון בין התנאים לגבי משך הזמן נאמר רק לגבי קורבנות, מפני שניתן להביאם בבית המקדש בלבד, והתורה איננה מצפה מן הנודר קורבן ללכת מיד לבית המקדש ולהביאו, ולפיכך רק עיכוב ממושך נחשב כעבירה על האיסור לאחר. בצדקה, לעומת זאת, האיסור חל מיד, מפני שהעניים מצויים וניתן לתת להם את הצדקה ללא שהות.
הראשונים נחלקו מה הדין לשיטת רבא כאשר העניים אינם מצויים, ומדוע לשיטתו הברייתא אמרה שגם בצדקה הזמן הקובע הוא שלשה רגלים, וביססה את דבריה על גזירת הכתוב. לדעת הרמב"ם והר"ן, אם אין עניים מצויים כלל לא עוברים על בל תאחר, אפילו אחרי שלשה רגלים, והברייתא כללה צדקה רק כי צדקה כלולה באיסור, אף על פי שזמנה שונה. לעומת זאת, תוספות בארו שאם אין עניים מצויים, חייב לאחר שלושה רגלים לטרוח ולחפש עניים, ואם לא, עובר על איסור בל תאחר לאחר שיעברו שלשה רגלים, ככל שאר הדברים המנויים בברייתא. אולם, הרשב"א חולק וסובר שגם בצדקה אין עוברים על האיסור כלל עד שיעברו שלושה רגלים, שכן מקור הדין הזה הוא בפסוק, ואינו תלוי בסברא. לדידו, רבא לא התכוון לומר אלא שבצדקה חייבים ממצוות עשה לתת את הצדקה מיד (לעומת הקרבנות שבהם העשה הוא רק לאחר הרגל הראשון), אך איסור הלאו של בל תאחר אינו חל עד הזמן הקצוב בתורה.
האישים שעליהם חל האיסור
מי שירש קורבן מאביו, ולא נדר בעצמו, אף שהוא מחויב להביא את קרבנו של אביו, אינו עובר על האיסור אם איחר.
האמורא רבי זירא התלבט בדינה של אשה, מאחר שאין עליה חובה לעלות לרגל, ולכן אפשר שהתורה איננה מצפה ממנה לבוא למקדש במיוחד לשם הבאת קורבן שהתחייבה בו. התלבטות זו נוגעת גם לזקן וחולה וכל אלו הפטורים מלעלות לרגל. הגמרא מכריעה, שאמנם האשה פטורה ממצוות עולת ראיה, אבל גם היא צריכה לבוא לירושלים בשלוש הרגלים כדי לשמוח ולאכול את שלמי השמחה, ולכן האיסור לעכב את חובותיה למקדש מוטל גם עליה.
כשעבר על האיסור ואיחר
בית הדין אינו מעניש את מי שעבר על איסור זה בעונש מלקות (שהוא העונש הרגיל למצוות לא תעשה), מפני שהעבירה נעשית באופן פסיבי, וזהו לאו שאין בו מעשה. גם הקורבן אינו נפסל בגלל האיחור. אולם, לאחר שעבר זמן הבאת הקורבן והאדם עבר על האיסור, רשאים בית הדין לכפות אותו להביא את הקרבן.
יוז'נו-סחלינסק
יוז'נו-סחלינסק (ברוסית: Ю́жно-Сахали́нск, ביפנית: 豊原) היא עיר ברוסיה באי סחלין, אשר באוקיינוס השקט. בירת מחוז סחלין. העיר נמצאת בחלק הדרום-מזרחי של האי על נהר סוסויה.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1882 ככפר מהגרים מאזור אירקוצק ומחנה פושעים בשם ולדימירובקה. ב-1890 ביקר בעיר הסופר הרוסי אנטון צ'כוב ותיאר אותה בספרו "המסע לסחלין". בשנת 1905 נכבשה, יחד עם כל דרום האי, על ידי האימפריה היפנית, שמה שונה לטיוהרה והיא שימשה כמרכז מחוז קרפוטו מאוגוסט 1908. מ-1920 עד 1930 גדלה אוכלוסיית המחוז פי שלושה והגיע ל-293,000 תושבים, ובשנת 1940 כבר ל-360,000. רוב המהגרים שהגיעו באו גם מיפן עצמה, אך גם מקוריאה ומנצ'וריה והועסקו בעיקר בסלילת כבישים. בשנת 1945 הוחזרה לרוסיה, וצורפה למחוז חברובסקי, רוב המהגרים היפניים אולצו לשוב למולדתם. ב-4 ביולי 1946 שונה שמה ליוז'נו-סחלינסק והעיר הפכה גם למרכז חבל סחלין.
אלכסנדר אדלר פון דניאלס
גנרל אלכסנדר אדלר פון דניאלס (בגרמנית Alexander Edler von Daniels; 17 במרץ 1891 – 6 בינואר 1960), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי במהלך קרב סטלינגרד.
קריירה מוקדמת
פון דניאלס נולד ב-17 במרץ 1891 בטריר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-143 (אלזס התחתית ה-4), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1804–1885)
אלכסנדר, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Alexander von Württemberg; 9 בספטמבר 1804 – 4 ביולי 1885) היה בנו של לודוויג, דוכס וירטמברג וסבה של מרי מטק.
אלכסנדר אדלר פון דניאלס
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף פון דניאלס לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה פון דניאלס לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-18.
אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1804–1885)
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד ב-9 בספטמבר 1804 בסנקט פטרבורג, ללודוויג, דוכס וירטמברג ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו.
אלכסנדר אדלר פון דניאלס
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון דניאלס מפקד רגימנט הרגלים ה-18, אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-6, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין, שבה הייתה הדיוויזיה חלק מהארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן הועמד בכוננות למבצע ארי הים שבסוף בוטל. ב-10 בדצמבר 1940 מונה פון דניאלס למפקד רגימנט הרגלים ה-239, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-106, אשר לחמה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, והשתתף עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק ובקרב מוסקבה, ועל פעולותיו הוא קיבל ב-15 בדצמבר 1941 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-21 במרץ 1942 מונה פון דניאלס למפקד הדיוויזיה ה-376, עמה לחם במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-18 בדצמבר 1942 קיבל פון דניאלס על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-28 בינואר 1943 הוא נכנע בראש כוחותיו לכוחות הצבא האדום ונלקח בשבי.
אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1804–1885)
ביוגרפיה
בגיל צעיר מאוד התגייס אלכסנדר לצבא וירטמברג, ובשנת 1830 הוא עבר לשרת בצבא האוסטרי, שם הוא הועלה לדרגת אוברסט בשנת 1833. ב-2 במאי 1835 התחתן אלכסנדר בנישואים מורגנטיים בווינה עם הרוזנת קלודין רהדי פון קיס-רהדה, בתם של הרוזן לאסלו רהדי פון קיס-רהדה והברונית אגנס ונצ'די פון נאגי ואראד, אשר קיבלה מהקיסר את התואר "רוזנת הוהנשטיין", וממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1841 נהרגה אשתו במהלך תרגיל של יחידת פרשים, ובעקבות כך התדרדר מצבו הנפשי של אלכסנדר, והוא לא התאושש מכך עד מותו. בשנת 1848 הוא מונה למפקד דיוויזיית פרשים, ובשנת 1850 מינה אותו פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה למפקד רגימנט ההוסרים ה-11, שאותו הוביל עד מותו. בשנת 1859 השתתף אלכסנדר במלחמת אוסטריה-סרדיניה, ובשנת 1860 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרל חיל הפרשים. לאחר מכן התגורר אלכסנדר בטיפר, שם חי עד מותו ב-4 ביולי 1885.
משפחתו
ב-2 במאי 1835 התחתן אלכסנדר עם הרוזנת קלודין רהדי פון קיס-רהדה, בתם של הרוזן לאסלו רהדי פון קיס-רהדה והברונית אגנס ונצ'די פון נאגי ואראד, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אלכסנדר אדלר פון דניאלס
מלחמת העולם השנייה
במהלך שהותו בשבי הצטרף פון דניאלס לוועד הלאומי למען גרמניה החופשית ולאיחוד הקצינים הגרמנים, ובשל כך סולק ב-23 בדצמבר 1944 מהוורמאכט. בשל הבושה והחרפה שהמיט על משפחתו, נשלח אחיו הרברט פון דניאלס, שהיה חבר בוואפן אס אס לשירות בחזית, אולם הוא שרד את המלחמה.
לאחר המלחמה
ב-12 באוקטובר 1955 שוחרר פון דניאלס מהשבי, ולאחר מכן התגורר בבילפלד, שם חי עד מותו ב-6 בינואר 1960.
מולי שגב
שמואל (מולי) שגב (נולד ב-19 בפברואר 1972) הוא מפיק, עורך, תסריטאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם שמואל כהן בתל אביב. אביו הוא יוצר הטלוויזיה והבמאי אבי "אמומה" כהן. אימו היא העיתונאית עמירה שגב, וסבו מצד אימו היה האדריכל אברהם ארליק.
שגב הופיע לראשונה על מסכי הטלוויזיה בשנת 1977, כשהיה בן חמש, בתוכנית הילדים "רגע עם דודלי", ששודרה במסגרת הטלוויזיה הלימודית. בשנת 1983 קיבל תפקיד קבוע בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים", אף היא בהפקת הטלוויזיה הלימודית ושודרה בערוץ הראשון, שם גילם את מולי, אחד הילדים בסדרה. לאחר שירותו הצבאי בעיתון "במחנה" החל בקריירה עיתונאית ושימש כעורך בעיתונים "חדשות", "זמן תל אביב" ו"מעריב", שם כיהן כסגן עורך המוסף "סופשבוע".
ב-1999 חזר לטלוויזיה אולם לא כשחקן אלא מאחורי הקלעים. הוא יצר וערך את תוכנית הלילה "יחסים מסוכנים" יחד עם בת זוגו באותה תקופה, דנה מודן.
בשנת 2003 יצר (עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון) את תוכנית הבידור והסאטירה המצליחה "ארץ נהדרת" המשודרת בערוץ 12, והוא מכהן כעורך הראשי שלה עד היום. התוכנית זכתה שמונה פעמים בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2004 מונה לתפקיד סמנכ"ל התוכניות של זכיינית ערוץ 2 קשת, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים. ב-2007 פרש מהתפקיד אך נשאר ב"קשת" כמפיק ויוצר עצמאי, במסגרת זו השתתף בפרויקטים שונים:
ב-2005 יצר (עם תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הדרמה הקומית "אמאל'ה", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2007 יצר (עם אסף הראל) את סדרת הדרמה הקומית "מסודרים", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2010 ביים (עם אדם סנדרסון) וכתב (עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון) את סרט הקולנוע "זוהי סדום" בכיכובם של חברי "ארץ נהדרת", שנחשב לאחד המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי בעשורים האחרונים.
ב-2014 שימש כמפיק ועורך אחראי בתוכנית האירוח והסאטירה "תוכנית קיציס".
ב-2015 שימש כמפיק ועורך אחראי של סדרת הדרמה הקומית "החדש של עומרי גורדון" ושל "היום בלילה עם גורי אלפי" שזכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
משפחתו
בשנים 1995–2006 היה בן זוגה של דנה מודן. מאז שנת 2008 הוא בן זוגה של שפרה קורנפלד (זוכת "האח הגדול" בעונתה הראשונה בשידורי קשת), וב-2011 נולדה בתם הבכורה. ביוני 2011 התחתנו בנישואים אזרחיים בניו יורק. ב-2014 נולדה בתם השנייה.
אלי ברוד
אלי ברוד (באנגלית: Eli Broad; 6 ביוני 1933 – 30 באפריל 2021) היה איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
ברוד נולד כבן יחיד ברובע הברונקס בניו יורק לזוג הורים יהודים שהיגרו מליטא. אביו היה צבע ואמו תופרת שמלות. כשהיה בן 6 עברה משפחתו לדטרויט. ברוד למד בבית ספר ציבורי, ובשנת 1951 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Detroit Centra. אחר כך למד באוניברסיטת המדינה של מישיגן חשבונאות וכלכלה. בשנת 1954, כשהוא בן 21, נישא לאשתו אידית. הוא עבד תקופה של שנתיים כרואה חשבון, ואחר כך פתח יחד עם שותף, דונלד קופמן, חברה לבניית בתים בשם Kaufman and Broad Home Corporation. בשנת 1971 רכש את חברת הביטוח Sun Life Insurance Company of America, חברת ביטוח קטנה שפעלה בבולטימור. הוא שינה את שמה ל-SunAmerica ובשנת 1999 מכר אותה לענק הביטוח AIG בעבור 18 מיליארד דולר.
ברוד נפטר ב-30 באפריל 2021 במרכז הרפואי סידרס-סייניי בלוס אנג'לס, קליפורניה, לאחר מחלה ממושכת.
פעילות נדבנית
ברוד תרם כספים למטרות שונות במשך שנים רבות. הוא היה מהתומכים העיקריים בהקמת המוזיאון לאמנות בת-זמננו בלוס אנג'לס ושימש היושב ראש שלו בשנים 1979–1984. ברוד הוביל את מסע ההתרמה בעבור הקמת אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס, מעונה של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ואחד מאולמות הקונצרטים המפוארים בעולם. הוא תרם כסף רב למטרות מחקר ביו-רפואית והקים את המכון המשותף לאוניברסיטאות הרווארד ו-MIT, מכון ברוד למחקר גנומי.
ברוד תמך כספית באמנים והיה אחד מאספני האמנות הגדולים בארצות הברית. בין השאר רכש יצירות של האמנים הבאים: אנדי וורהול, דייוויד סמית, דמיאן הירסט, סינדי שרמן, אדוארד רושה, ג'ף קונס, רוי ליכטנשטיין, רוברט ראושנברג, ג'ספר ג'ונס וג'ון באלדסארי.
בשנת 2010 הצטרף ברוד למיזם התחייבות הנתינה שהוקם על ידי וורן באפט וביל גייטס, ובו התחייב לתרום את מרבית הונו למטרות צדקה.
רפאל אלעזר בן-טובו
רבי רפאל אלעזר הלוי בן-טובו (אבן-טובו) (ה'תקפ"ה, 1825 לערך, רבאט – כ"ג באדר א' ה'תרמ"ו 28 בפברואר 1886, ירושלים) היה מרבני עדת המערבים בירושלים במאה ה-19, שימש כדיין בבית הדין של העדה, וכרבה הראשי.
ביוגרפיה
נולד ברבאט שבמרוקו בשנת ה'תקפ"ה (1825) לערך. בצעירותו למד מפי רבי סעדיה מארג'י, לצד ידידו הרב דוד בן שמעון. בשנת ה'תרי"ח (1858), יצאו הרב בן טובו והרב בן שמעון במסע לכיוון ארץ ישראל, יחד עם כ-400 יהודים ממרוקו. במסעו שהה לתקופה קצרה בטנג'יר (שם התוודע אליו רב העיר מרדכי בנג'יו) ובגיברלטר. בבואו ארצה השתקע בירושלים, והתמנה לדיין בבית הדין של העדה המערבית על ידי חברו הרב בן שמעון, שכיהן אז כרב ואב בית הדין של העדה. עמד בקשרים טובים עם חכמי כל העדות בעיר, ובספרו מופיעים מחכמי העדות האשכנזית והספרדית. לאחר פטירת הרב בן שמעון, בשנת ה'תר"מ (1880), התמנה ר' אליעזר לכהן כרב תחתיו. בתפקיד זה כיהן כשש שנים, עד לפטירתו בכ"ג באדר א' ה'תרמ"ו (28 בפברואר 1886). נקבר בחלקת המערביים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. ברובע היהודי שבעיר העתיקה נבנה בית כנסת על שמו.
אחייניתו רחל, בתו של אחיו אברהם, הייתה אשתו השנייה של מלכיאל מני.
ספרו
רבי אלעזר חיבר את הספר "פקודת אלעזר" על השולחן ערוך חלק אורח חיים (שלושה חלקים). הספרים יצא לאורו לאחר פטירתו על ידי תלמידיו הרב אברהם אביכזיר והרב שמואל רפאל בוחבוט. בספר חיזק, בין השאר, את מנהגיהם של יהודי מרוקו, כנגד הערעור שיצא עליהם. לעומת זאת, כאשר היו מנהגים שחשב שמביאים לביטול הלכות, ביטלם. בראש הספר מכתב ברכה מהראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל וממחותנו אב בית הדין הספרדי בירושלים הרב יעקב שאול אלישר (לימים הראשון לציון), ובו שבחים על המחבר, וכן הספד עליו מהרב נחמן בטיטו (לימים יורשו בתפקיד רב העדה המערבית והראשון לציון).
אדריכלות פוסט-מודרנית
האדריכלות הפוסט-מודרנית היא הסגנון האדריכלי העוקב לאדריכלות המודרנית של המאה ה־20 שהתפתח בשנות ה־60 כאנטיתזה לסגנון זה ומבטא את עקרונות הפוסטמודרניזם.
באמצע שנות השישים בערך, האדריכלות המודרנית, שבתחילת המאה נחשבה מהפכנית, התקשתה לעמוד מול אתגרי העולם המערבי המתפתח באופן דרמטי. תנועות ורעיונות חדשים צצו במהרה והעמידו את המודרניזם תחת בחינה מחודשת תוך מתן מענה לצרכים סביבתיים וחברתיים חדשים שהאדריכלות המודרנית נראתה כמיושנת ולא יכלה להם.
הפוסט-מודרניזם היא תנועה שצמחה מתוך הרוח המסחרית-קפיטליסטית של ארצות הברית. חלוצי תנועת הפוסט-מודרניזם הם האדריכלים מייקל גרייבס, צ'ארלס מור ורוברט ונטורי, שאף פרסם ספר ב-1966 ובו מתקיימת פעולת הנחת היסודות של התנועה הפוסט-מודרנית:
עקרונות נוספים של הפוסט-מודרניזם הם:
כיום איבדה התנועה מכוח מקוריותה וחזונה הפלורליסטי. מבקריה טוענים כי התנועה לוקה ביכולתה להגיע לכלל מערכת חוקים ושפה אחידים. כלומר בשל הפלורליזם והאקלקטיות וללא מערכת היררכית אחת של חוקים נוצר מצב של חוסר אחידות וחוסר עקביות. אדריכלים בולטים נוספים בזרם זה הם ג'יימס סטירלינג, האנס הוליין, פיליפ ג'ונסון, ריקארדו בופיל וקבוצות MVRDV וארקיטקטוניקה.
דה-קונסטרוקטיביזם
סגנון אדריכלי שצמח מתוך הפוסט-מודרניזם הוא סגנון הדה-קונסטרוקטיביזם. האדריכלות הדה-קונסטרוקטיבית מנסה לבצע מניפולציות בצורה ובחלל וליצור מעטפת בניין ומערכת חללים השוברת את האקסיומות והמוסכמות הקודמות באדריכלות מסוג שהוא. יש המשווים את תפיסה זו לתפישה המחשבתית החדשה שהולידו הגאומטריה הלא-אוקלידית ותורת היחסות. הדה-קונסטרוקטיביזם יוצר מצב שהמקום או המבנה יכולים להתייחס אחרת לגמרי לכיוונים שונים ולאנשים המגיעים מאותם כיוונים ומפרשים אחרת את המרחב הפיזי.
הבנייה והתכנון של מבנים דה-קונסטרוקטיביסטים לא הייתה מתאפשרת אלמלא הטכנולוגיה של העידן הנוכחי. הצורות החדשניות של אדריכלות זו הן כמעט בלתי אפשריות לתכנון ללא עבודה רבה בעזרת תוכנות מחשב תלת־ממדיות המסייעות בתהליך התכנון. הכלים המסורתיים המשמשים את האדריכל לתכנון: תוכניות, חזיתות, חתכים וכדומה, הופכים להיות בלתי רלוונטיים במקרים רבים.
סגנון ההיי טק
אדריכלות ההיי-טק הוא כינוי לסגנון אדריכלי נוסף אשר החל להתפתח בשנות ה-60 יחד עם התפתחות הפוסט-מודרניזם. חשוב לציין כי להבדיל מהדה-קונסטרוקטיביזם, סגנון זה אינו תנועה רשמית או זרם מובהק של אדריכלות אלא חלק מהפוסט-מודרניזם. למעשה האדריכלים הנחשבים לבולטים ביותר כיום בבנייה בטכנולוגיות מתקדמות, כמו נורמן פוסטר וריצ'רד רוג'רס אינם רואים עצמם ככאלה. עם זאת, ניתן לאפיין את הסגנון בבנייה בטכנולוגיה מתקדמת, אשר משתמשת בעיקר בחומרים קלים וחדשניים לבנייה ופרטי בניין אשר התאפשרו רק לאחר התפתחות התעשייה של העשורים האחרונים.
באדריכלות ההיי טק נעשה פעמים רבות שילוב בין חומרים מסורתיים לבין חומרים "טכנולוגיים" יותר ובכך מפתחים שיטות בנייה ופרטי חיבור מעניינים בין חומרים שונים בעלי תכונות שונות לטובת בנייה שחייבת בסופו של דבר להיות יציבה ופונקציונלית.
אחת מאבני הדרך החשובות באדריכלות ההיי-טק היא מרכז פומפידו בפריז אשר תכננו האדריכלים רנצו פיאנו וריצ'רד רוג'רס ובנייתו הושלמה בשנת 1977. במבנה זה מודגשת שיטת הבנייה של הבניין ומערכות הבניין מוחצנות באופן שאף עורר את כעסם של הפריזאים בעת הקמתו. מבנה נוסף ראוי לציון הוא מוזיאון גוגנהיים בילבאו שתוכנן על ידי פרנק גרי. צורתו של מבנה זה היא כזו שלא ניתן היה לממשו לפני הפיתוח של תוכנות תלת-ממדיות מתאימות אשר מאפשרות תכנון שכזה. בנוסף, משתמש מבנה זה בחומר חדש לחלוטין בתעשיית הבנייה, טיטניום, כדי לצפות את חוץ המבנה. יש הרואים במבנה פוסט-מודרני זה גם ביטוי לתנועת הדה-קונסטרוקטיביזם לכן ההפרדה אינה ברורה. לעומת זאת, יש הרואים בבניינים מוקדמים בהרבה, כגון מגדל אייפל וארמון הבדולח, כחלוצים האמיתיים של אדריכלות זו.
ורבובה
ורבובה (בסלובקית: Vrbové; בגרמנית: Vrbau ובגרמנית מודרנית: Werbau; בהונגרית: Verbó; ביידיש: ווערבוי), עיר במחוז-משנה פישטני במחוז טרנבה שבמערב סלובקיה. ורבובה היא אחת משתי הערים המרכזיות בתת-המחוז. בשנת 2013 היא מנתה 6,122 תושבים.
היסטוריה
העיר התפרסמה בשווקיה, בהם שווקה תבואה מכפרי האזור. המסחר נוהל בעיקר על ידי יהודים, שהיוו חלק גדול מאוכלוסיית העיר. בסוף המאה ה-20 התרכז עיקר כובד המשקל המסחרי של העיר בתעשיית הביגוד ובעיבוד העץ לסוגיו.
הקהילה היהודית
מוצאה של קהילת היהודים בוורבובה בהגירת קבוצות גדולות של יהודים מקהילת אונגריש ברוד במוראביה, לאחר שהוטלו הגבלות על נישואי יהודים במוראביה. שלוש קהילות הוקמו אז סמוך לגבול מוראביה: קהילת נובו מסטה, קהילת שכטליץ, וקהילת וערבוי, היא ורבובה.
רבני הקהילה
כהיום מכהן ברבנות קהילת ווערבוי הגה"צ רבי שבתי שמואל ווייס שליט"א אבדק"ק ווערבוי ונשיא מכון "שם עולם" ב"א להרה"ק רבי יצחק ווייס זצוקללה"ה הי"ד אבדק"ק ווערבוי. הקהילה שוכנת במקום זמני כעת בעיר בני ברק ומשתייכין אליה כ 55 משפחות בליעה"ר כ"י.
דמוגרפיה
לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב־2001, אז מנתה העיר 6,249 תושבים, 98.75% מתושביה היו סלובקים ו0.59% צ'כים. החלוקה הדתית הייתה: 75.48% קתולים, 10.80% ללא סיווג דת, ו-10.67% לותרנים.
ילידי ורבובה
מבין ילידי העיר התפרסמו רבים, בהם:
ערים תאומות
ורבובה קשורה בקשר ערים תאומות עם כמה ערים ברחבי אירופה:
ESO 510-G13
ESO 510-G13 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-150 מיליון שנות אור מכדור הארץ, בקבוצת הכוכבים נחש מים.
עיונים שלא בעיתם
עיונים שלא בעיתם (בגרמנית: Unzeitgemässe Betrachtungen; באנגלית: Untimely Meditations או Unfashionable Observations או Thoughts Out of Season) הוא חיבור פילוסופי המורכב מארבעה מאמרים של הפילוסוף פרידריך ניטשה, שנכתבו בין השנים 1873–1876. ארבעת המאמרים (מתוך שלושה עשר מתוכננים) נוגעים למצבה המודרני של התרבות המערבית, ובייחוד לתרבות הגרמנית. מאמר חמישי, שפורסם לאחר מותו, זכה לכותרת "אנו הפילולוגים" (Wir Philologen). במאמרים המופיעים בקובץ ניטשה החל לדון במגבלות הידע האנושי, ומשלב את תובנתיו המוקדמות שעלו בספרו הראשון הולדת הטרגדיה עם סגנונו הפולמוסי הבוגר יותר.
ESO 510-G13
ענן האבק המשווני מעוקם במידה משמעותית, דבר היכול לציין ש-ESO 510-G13 הושפעה על ידי גלקסיה אחרת. אם זה המקרה, גלקסיה זו תספק הדגמה מצוינת לעיוותים שנגרמים על ידי גלקסיות המשפיעות זו על זו.
עיונים שלא בעיתם
תולדות הפרסום
במחברותיו של ניטשה נמצאות תוכניות רבות ושונות לסדרת המאמרים, רובן מציגות בסך הכל שלוש עשרה מאמרים. הכותרות והנושאים משתנים עם כל ערך, ופרויקט אמור היה להימשך כשש שנים (חיבור אחד בכל חצי שנה). מתווה שכתב בסתיו 1873 כלל את הנושאים הבאים:
ניטשה נטש את הפרויקט לאחר שסיים ארבעה מאמרים בלבד, ונראה כי הוא מאבד עניין לאחר פרסום השלישי.
דוד שטראוס: המתוודה והסופר
"דוד שטראוס: המתוודה והסופר" (David Strauss: der Bekenner und der Schriftsteller) משנת 1873 מבקר בחריפות את ספרו האחרון של התאולוג וההגליאן השמאלי, דוד שטראוס, שפורסם בשנת 1872 "האמונה הישנה והחדשה: וידוי" (Der alte und der neue Glaube: Ein Bekenntniss). ניטשה רואה בחיבור דוגמה למחשבה הגרמנית האופיינית לתקופתו. הוא מצייר את "האמונה החדשה" שמציג שטראוס - מנגנון אוניברסלי שנקבע מדעית המבוסס על התקדמות ההיסטוריה - כקריאה וולגרית של ההיסטוריה בשירות תרבות מנוונת (דקדנסית). הפולמוס של ניטשה מופנה כנגד מה שנראה עבורו כמקרה מיצג של פליסטיניזם ושל פסודו-תרבות.
כיצד מועילה ומזיקה ההסיטוריה לחיים
"כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים" (Vom Nutzen und Nachteil der Historie für das Leben) משנת 1874 מציע חלופה להשקפה הרווחת של צבירת הידע ההיסטורי כמטרה כשלעצמה. ניטשה מציע דרך חלופית לקריאת ההיסטוריה, כזו שבה החיים הופכים למוקד העיניים, וגורס כי גישה זו עשויה לשפר את "בריאותה" של החברה. החיבור גם תוקף את המימרות הבסיסיות של ההומניזם הקלאסי. במאמר זה ניטשה תוקף הן את ההיסטוריציזם של האדם (הרעיון שהאדם נוצר באמצעות ההיסטוריה) והן את הרעיון שאפשר לקבל מושג אובייקטיבי של האדם, שכן היבט מרכזי של האדם שוכן בסובייקטיביות שלו.
גלן מוסט טוען שניתן לתרגם את החיבור תחת הכותרת "The Use and Abuse of History Departments for Life" ("כיצד מועילות ומזיקות  מחלקות ההיסטוריה לחיים"), שכן ניטשה השתמש במונח Historie ולא Geschichte. בנוסף לכך, מוסט טוען כי ייתכן שכותרת זו מתייחסת מסתו של לאון בטיסטה אלברטי "על היתרונות והחסרונות של לימודי הספרות" (De commodis litterarum atque incommodis) משנת 1428, (בתיווכו יעקב בורקהרדט אותו העריץ ניטשה בתחילת דרכו). מוסט טוען כי תיאור העיונים כ"לא בעיתם" הוא בהקשר זה קריאה לחזרה, מעבר להיסטוריציזם, להומניזם של הומבולדט, ואולי אף לההומניזם המקורי של רנסאנס.
שופנהאואר כמחנך
"שופנהאואר כמחנך" (Schopenhauer als Erzieher) משנת 1874, מתאר כיצד הגאונות הפילוסופית של שופנהאואר עשויה להביא לתחייה של התרבות הגרמנית. ניטשה מקדיש תשומת לב מיוחדת לאינדיבידואליזם, ליושר ולעמידה האיתנה של שופנהאואר, כמו גם לעליזותו, למרות הפסימיות של שופנהאואר.
הפילוסוף ולטר קאופמן, חוקרו ומתרגמו של ניטשה לאנגלית, טען כי "שופנהאואר כמחנך" מכיל את תמצית הפילוסופיה הניטשאנית המוקדמת.
ריכרד וגנר בביירוית
"ריכרד וגנר בביירוית" (Richard Wagner in Bayreuth) משנת 1876, חוקר את המוזיקה, הדרמה והאישיות של ריכרד וגנר באופן פחות מחמיא מבעבר. הטיוטה המקורית הייתה למעשה ביקורתית יותר מהגרסה הסופית. הרקע לחיבור הוא כישלון תוכניותיו של וגנר לקיים את פסטיבל ביירוית ב-1874, והגרסה הראשונה של החיבור דנה בנסיבות האפשריות לכישלון. ניטשה שקל לא לפרסם אותו בגלל עמדותיו המשתנות כלפי וגנר ואמנותו. הוא שוכנע לשרטט מחדש את המאמר על ידי חברו, הנלהב וגנריאן פיטר גאסט, שעזר לו להכין גרסה פחות שנויה במחלוקת.
כתיבתו הפולמוסית כנגד וגנר התבטאה בהמשך בחיבורו אנושי, אנושי מדי, פרשת וגנר ו-ניטשה נגד וגנר.
מולי ג'ונסון
מולי ג'ונסון (באנגלית: Mollie Johnson; נולדה בסביבות 1853) הייתה בעלת בית בושת בדדווד, שבטריטוריית דקוטה, במאה ה-19. ג'ונסון נולדה באלבמה, ונדדה מערבה בשל הביקוש הגדול לעובדות מין. היא החלה לעבוד בתחום זה כנערה מתבגרת, נראה שבגיל 15 או 16. היא דיווחה למנהל האוכלוסין שהתאלמנה עוד בטרם הגיעה לדדווד.
ביוגרפיה
ג'ונסון הייתה ידועה בדדווד כ"מלכת הבלונדיניות", בשל כך שהיו לה שלוש נשים בלונדיניות בין עובדותיה, אידה קלארק, אידה צ'פלן וג'ני דושנו. גם מי שהייתה לימים מאדאם בעצמה ובעלת מסבאה מצליחה בדדווד, קיטי לרוי, עבדה בימיה המוקדמים בעיירה עבור ג'ונסון.
ג'ונסון הגיעה ל דדווד זמן קצר לאחר הבהלה לזהב, והוזכרה לראשונה בתיעודים רשמיים בפברואר 1878, כאשר נישאה ללו ספנסר, קומיקאי אפרו-אמריקאי שהופיע באותה העת בתיאטרון Bella Union. ג'ונסון המשיכה לעבוד במקצועה, הן כמאדאם והן כזונה, גם אחרי נישואיה. ספנסר בסופו של דבר עזב את דדווד, ומאוחר יותר נעצר בדנוור, קולורדו, אחרי שירה באשתו השנייה. ככל הנראה ספנסר היה נשוי לשתי הנשים בו זמנית. לתושבי העיר היו יחסים מורכבים עם המאדאם הצבעונית, שעל פי אמות המידה הנוצריות ניהלה מרכז חטאים, אך גם הייתה דמות מעניינית עבור הבריות, ודברים שקרו לה היו מדווחים תכופות בעיתונים. בסיפור אחד שהיה למפורסם, ג'ונסון ועובדתיה הגיעו למשחק בייסבול בפורד מיד, המחנה הצבאי הסמוך. הנשים, לאחר שכל הנוכחים השתכרו למדי, החליטו בשלב מסוים לערוך מרוץ כרכרות, אשר הסתיים בהתנגשות, ובפצועה אחת. הנוכחים הצליחו להעמיד כרכרה אחת על גלגליה כדי להזעיק את הפצועה למקום בו תוכל לקבל סיוע רפואי, אך כל שאר הנשים נשארו, עם רדת החשיכה, באמצע הערבה. כשדווח על כך בעיר, עלו שלושה צעירים על סוסיהם, וחילצו את הנשים, והחזירו אותן לעיירה כשהן רכובות מאחוריהם.
ג'ונסון הייתה אשת עסקים מוצלחת, וגם תמכה כלכלית בארגוני סיוע למען נפגעי הרעב באירלנד. התחרות בין בתי הבושת בדדווד הייתה קלה, מכיוון שהיו מעט מאוד נשים וגברים רבים מאוד. המתחרה העיקרית של ג'ונסון בדדווד היה המאדאם דורה דופרן, אך התחרות ביניהן הייתה ידידותית.
בעיתונות בדדווד, בתי הבושת תוארו כאתרים עבור "גברים שובבים". מולי ג'ונסון צוינה בעיתון כאישה טובת לב, אשר דאגה לגופתה של אחת מעובדותיה, לפני שניסתה להציל את רכושה בשריפה הגדולה שאירעה בדדווד ב-26 בספטמבר 1879. לאחר חורבן בית הבושת בדליקה, היא מיד פתחה אחד חדש, וחוותה עוד שתי שריפות במהלך השנים. על פי הדיווחים היא עזבה את דדווד אחרי שהעסקים האטו, בינואר 1883. לאן היא הלכה, או מה קרה לה בעקבות עזיבתה את דדווד אינו ידוע.
סלימה וונדררס
היסטוריה
עשר שנים לאחר מכן, הוונדררס סוף סוף הטביעו את חותמם בכדורגל המלטזי על ידי זכייה בתואר הפרמייר ליג המלטזית בעונת 1919/1920. מאז הקבוצה זכתה בתואר 26 פעמים, שיא עבור מלטה; שלושת האחרונים היו בשנים 2002/2003, 2003/2004 ו-2004/2005.
פיתוי קטלני
פיתוי קטלני (באנגלית: To Die For) הוא סרט דרמה קומית שחורה פלילי משנת 1995, המצולם במתכונת מוקומנטרית, בבימויו של גאס ואן סנט עם תסריט מאת באק הנרי, המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ויס מיינארד, שהתבסס בעצמו על סיפורה של פמלה סמראט. בסרט מככבים ניקול קידמן, מאט דילון וחואקין פיניקס. בתפקידי המשנה מופיעים אילנה דגלאס, ויין נייט, קייסי אפלק, קורטווד סמית', דן הדייה ואליסון פולנד. קידמן הייתה מועמדת לפרס באפט"א וזכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי אמפייר על הופעתה. בכתב העת המדעי "BMC Psychiatry", דמותה תוארה כסובלת מהפרעת אישיות נרקיסיסטית.
סלימה וונדררס
היסטוריה
המועדון גם מחזיק בשיא של הכי הרבה זכיות בגביע ה-FA המלטזי (גביע המדינה), שבו הוא זכה לראשונה ב-1934/1935, כשהיא גברה על היריבה המרה פלוריאנה עם ניצחון 4–0. המועדון המשיך לזכות בתואר זה 20 פעמים, לאחרונה ב-2015/2016.
פיתוי קטלני
הסרט כולל הופעות אורח של ג'ורג' סיגל, דייוויד קרוננברג, הסופרת מיינארד והתסריטאי הנרי עצמם.
סלימה וונדררס
היסטוריה
לסליימה וונדררס הייתה גם קבוצת פוטסל, שהשתתפה בליגת הפוטסל הבכירה של מלטה.
בשנות ה-2000 הוונדררס הפך שוב למועדון דומיננטי בזירה המקומית, כאשר בקיץ 2003, הנשיא רוברט אריגו החתים את המלטזים הבינלאומיים ג'יימי פייס, ג'יבריל סילה ודניאל בוגדנוביץ'.
פיתוי קטלני
המוזיקה עבור הסרט הולחנה על ידי דני אלפמן.
סלימה וונדררס
היסטוריה
בעונת 2004/2005, תחת נשיאותו של רוברט אריגו, זכתה הקבוצה בתואר האליפות ה-26 של מלטה. חלק מההצלחה הזו הייתה חזרתו של מייקל מיפסוד למועדון ילדותו לאחר שעזב את קייזרסלאוטרן.
פיתוי קטלני
הסרט עלה לאקרנים ב-6 באוקטובר 1995.
סלימה וונדררס
היסטוריה
עונת 2005/2006 התחילה עם מוקדמות ליגת האלופות של אופ"א נגד שריף טירספול. לצערה של הקבוצה היא איבדה את מייקל מיפסוד ללילסטרום, בצעד שהתאפשר על ידי ניקי דימך ששימשה כנציגה שלו, אם כי מדובר בסאגת העברות ממושכת שהסתבכה בגלל בעיות אישור העברות בינלאומיות ודמי פיצויים.
בעונת 2015/2016 זכה המועדון בתואר האחרון שלו עד כה, תואר הגביע המלטזי (גביע ה-FA המלטזי).
קית' פרי אושר כנשיא בתחילת העונה 2016-17 למרות הערכות שלא יהיה כן. ג'ון בוטיג' מונה למאמן ראשי.
את שנות ה-2020 המועדון התחיל ברעש והחתים את שחקן ארסנל לשעבר, הקשר דנילסון. שחקנים נוספים הוחתמו וקית' פרי מונה ליו"ר המועדון, וג'פרי פארוג'יה נכנס לתפקיד הנשיא תחת הסכם חסות נכרת עם Catco Group, חברת השקעות נפט שבסיסה בסין ובתוניסיה. עם זאת, Catco Group לא שילמה את חובותיה, בנימוק טכני. דבר זה גרם לבעיות כלכליות במועדון, כאשר הקפטן מארק סקרי והמאמן הראשי אנדריאה פיסאנו פרסמו הצהרות פומביות בנוגע למצב הפיננסי של המועדון, ודבר זה המשיך בהתפטרות של פרי ומנהל הקבוצה אלכס מוסקט. שחקנים לא קיבלו תשלום במשך חודשים, כאשר ספונסר אחר, Sixt, שילם סוף סוף לשחקנים ישירות לפני חג המולד. בסופו של דבר ספונסר חדש נכנס לקבוצה. פרוג'יה הודח מאוחר יותר כאשר קית' פרי חזר למושב הנשיא כהכנה לעונה הקרובה.
עונת 2020/2021 הייתה לא טובה עבור המועדון. למרות החתמת שני שחקנים חדשים הבינלאומי מג'יבוטי ורסאמה חסן, ויוקי אוצ'ידה היפני, עד 19 בנובמבר 2021, המועדון עדיין לא הצליח לנצח במשחק, והמועדון נשאר בתחתית ליגת העל המלטזית. הניצחון הראשון הגיע רק ב-20 בנובמבר, והדהים את ולטה בתוצאה 2-1. הדקות הגוססות של המשחק, לעומת זאת, התבררו כפטאליות, שכן ורסאמה חסן נכנס רק לאחר 90 דקות. עם זאת, השחקן חזר זה עתה ממצרים, שם הופיע בנבחרת הכדורגל של ג'יבוטי במשחק מול אלג'יריה. מפאת נסיבות אלו ורסאמה היה אמור להיות בהסגר, לאחר שחזר ממדינה שסומנה באדום כהה (בהנחיות הקורונה). ולטה הגישה תלונה רשמית, שאושרה על ידי התאחדות הכדורגל של מלטה, והיא העניקה ניצחון טכני 3-0 לולטה. בהמשך הקבוצה התדרדרה, ובסיום עונת 2021/2022 ירדה לליגת המשנה המלטזית.
הופעות באירופה
תוצאות המסומנות ב-* הן תוצאות משחקי הבית של הקבוצה.
פיתוי קטלני
עלילת הסרט
כאשר לארי מתחיל לבקש ממנה לוותר על הקריירה שלה על מנת להקים משפחה ולעזור בעסקי המסעדות, סוזן מתחילה מיד לרקום תוכנית במטרה להיפטר ממנו. לשם כך היא משתמשת בסרט התיעודי הטלוויזיוני שהיא עובדת עליו העוסק בבני נוער הלומדים בתיכון המקומי; היא מפתה אחד מהם, ג'ימי אמט, ומתמרנת אותו ואת חבריו, ראסל היינס ולידיה מרץ, להרוג את לארי. בעזרת ראסל ולידיה, ג'ימי בסופו של דבר מבצע את הרצח.
אף על פי שמותו של לארי נקבע לבסוף כתוצאה מפריצה מזוינת, המשטרה מוצאת את הסרט התיעודי שסוזן מכינה, שמרמזת על מערכת יחסים בינה לבין ג'ימי. בני הנוער נעצרים ומקושרים דרך הראיות לזירת הפשע. לידיה עושה עסקה עם המשטרה במסגרתה היא משוחחת עם סוזן כשעליה מכשיר האזנה, וסוזן חושפת מבלי משים את חלקה בתכנון הרצח. עם זאת, למרות הראיות החד-משמעיות, סוזן טוענת כי היא רומתה על ידי המשטרה שכפתה עליה להודות ברצח ומשוחררת בערבות.
כשהיא מתענגת על אור הזרקורים, סוזן מפברקת סיפור על כך שלארי היה מכור לסמים שנרצח על ידי ג'ימי וראסל, סוחריו כביכול. ג'ימי וראסל נידונים למאסר עולם; אך ראסל עושה עסקת טיעון להפחתה בעונשו בעוד לידיה משוחררת במאסר על תנאי. בינתיים, אביו של לארי, ג'ו, מבין שסוזן עמדה מאחורי מות בנו ומשתמש בקשריו במאפיה שלו על מנת להזמין את רציחתה. המתנקש מפתה את סוזן לצאת מביתה, הורג אותה ואז מסתיר את גופתה מתחת לאגם קפוא.
בסצנת האפילוג, לידיה זוכה לתשומת לב לאומית בכך שהיא מספרת את הצד שלה בהתרחשויות האחרונות בראיון טלוויזיוני, והופכת לסלבריטאית; ואילו אחותו של לארי, ג'ניס, מתאמנת בהחלקה על הקרח באגם הקפוא בו מוסתרת גופתה של סוזן.
הפקה
הסרט והרומן עליו הוא מבוסס שאבו השראת מעובדות שעלו והתגלו במהלך משפטה של פמלה סמארט, רכזת שירותי תקשורת בבתי ספר שנכלאה באשמת פיתוי תלמיד תיכון בן 16 ושידולו להרוג את בעלה.
תפקידה של סוזן סטון הוצע במקור למג ראיין, שדחתה את התפקיד ואת המשכורת שהוצעה לה, 5 מיליון דולר. לקידמן, שמאוחר יותר לוהקה לתפקיד, שולמו שני מיליון דולר.
עיצורים לועיים
עיצורים לועיים (פַֿרִינְגֵיאלִיִּים) נהגים על ידי כיווץ הלוע שהוא החלק שבין הענבל למכסה הגרון. העיצורים האלה קיימים בשפות מעטות בלבד, אם כי הם נפוצים באחת השפות המדוברות ביותר בעולם - ערבית. העיצורים הלועיים היו נפוצים בעבר גם בעברית וכן בשאר שפות שמיות רבות אחרות, אולם חלקן איבדו אותם במשך הזמן.
לעיצורים הלועיים השפעה ניכרת על סביבתם. בשל המאמץ הנדרש כדי להגות אותם, הם גורמים לשינויים בתנועות הבאות לפניהם ואחריהם. התופעה הזאת ניכרת עדיין בעברית, גם אצל דוברים שכבר אינם הוגים את העיצורים הלועיים עצמם. כך למשל, במילה "אורח" נוספה תנועת a לפני העיצור ח' (תופעה המכונה "פתח גנובה"), ובצורת הנקבה "אורחת" שתי תנועות e הפכו לתנועות a (תופעה המכונה "הנמכת תנועה"). התופעות האלה ניכרות גם במלטזית, אף שגם בה רוב הדוברים כבר אינם הוגים את העיצורים הלועיים עצמם. בערבית, שבה העיצורים הלועיים נשמעים היטב, תופעות כאלה נפוצות מאוד, אם כי לא תמיד הן באות לידי ביטוי בכתיב. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
העיצורים הלועיים:
יצחק מאיר שוורץ
הרב יצחק מאיר הכהן שוורץ (י"ח באייר תרכ"ו (1866) - ז' בניסן ה'תרצ"ו (1936)) היה רב קהילת דראגומירשט (מחוז מרמורש) ומחבר ספרים, על שמם מכונה ה"אמרי יצחק".
ביוגרפיה
יצחק מאיר נולד לרב נפתלי שוורץ מחבר "בית נפתלי" מנישואיו הראשונים, ונקרא בשמו של חידושי הרי"ם אשר נפטר מעט קודם לכן. את עיקר תורתו למד אצל אביו. נישא לראצי בתו של הגביר יוסף מרדכי כהנא, מצאצאי מחבר "קונטרס הספקות". בשנת תרנ"ט נפטרה אשתו והוא נישא בשנית לבת דודתה יהודית. מאז שנת תרל"ב (1872), התגורר בכפר דראגומירשט בו התגורר חותנו ושימש כרב העיר באופן בלתי רשמי. בשנת תרס"ג (1903) נתמנה לרב ודיין העיירה ובתפקיד זה שימש עד לפטירתו.
מכתביו נדפסה סדרת "אמרי יצחק" ו"כבוד שבת". כן נותרו ממנו כתבי יד ובהם "שיח יצחק" על ספר תהילים.
Thank U, Next
Thank U, Next (בעברית: תודה לך, הלאה; נכתב באותיות קטנות: thank u, next) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה. האלבום יצא לאור ב-8 בפברואר 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. אלבום זה הוא אלבום המשך ישיר לאלבומה הרביעי Sweetener, שיצא בשנת 2018. מתוך האלבום יצאו שלושת הסינגלים; "Thank U, Next", "" ו-"Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored".
הסינגל הראשון ממנו, הנושא את שם האלבום, יצא ב-3 בנובמבר 2018 והפך לסינגל הראשון של הזמרת שהגיע לצמרת מצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום השמיני ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-30.
הרקע והפקה
ביוני 2018 התארסה גרנדה לקומיקאי כוכב תוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב", פיט דייווידסון, לאחר זוגיות של פחות מחודש. בספטמבר אותה השנה, חברהּ לשעבר מק מילר נמצא מת בדירתו שבסן פרננדו עקב מנת יתר של פנטניל וקוקאין. רבים האשימו את גרנדה בסיבה העיקרית לצריכת הסמים המרובה ובסופו של דבר במותו של מילר. כחודש לאחר מכן גרנדה ודייווידסון נפרדו. גרנדה הכריזה על סיבוב ההופעות הבא שלה לאלבומה הרביעי Sweetener, ובמקביל הכריזה כי החלה לעבוד על אלבומה החמישי שעתיד לצאת עד סוף השנה - דבר שלא קרה בפועל. זאת ועוד, גרנדה אישרה כי הסינגל המוביל מהאלבום יישא את שמו ויכיל השפעות מכלל מערכות היחסים שעברה בחייה.
סינגלים
הסינגל הראשון מהאלבום, "Thank U, Next", נושא את שם האלבום ויצא לאור בתאריך 3 בנובמבר 2018. תוך 24 שעות מיציאתו הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד השירים של iTunes ביותר מ-90 מדינות. בתאריך 9 בנובמבר, כשבוע לאחר יציאתו, הצליח להשיג כמות של 9,606,415 הסטרמות ובכך הפך לשיר החמישי בהיסטוריה להשיג את כמות ההסטרמות הגדולה ביותר ל-24 שעות. השיר נחת במקום הראשון במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 ובכך הפך לסינגל הראשון בקריירה של גרנדה לעשות זאת.
הסינגל השני מהאלבום, "", יצא לאור בתאריך 18 בינואר 2019. בתי השיר לקוחים מהשיר הידוע "My Favorite Things" בהשראת הסרט "צלילי המוזיקה". תוך 24 שעות מיציאתו גם הוא הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד השירים של iTunes ביותר מ-90 מדינות ואף עקף את כמות המדינות אשר השיג הסינגל הראשון. הסינגל הצליח להשיג כמות של 8,554,577 הסטרמות ובכך הפך לסינגל שהצליח לצבור ביום הראשון להוצאתו את כמות ההסטרמות הגדולה ביותר בהיסטוריה לזמרת. בתאריך 8 בפברואר 2019 צבר 10,445,538 הסטרמות ליום אחד - דבר אשר הפך את השיר למוסטרם ביותר בהיסטוריה ל-24 שעות, מיד אחרי All I Want for Christmas Is You מ-1994 של הזמרת מריה קארי.
הסינגל השלישי מהאלבום, "Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored", שוחרר יחד עם הווידאו-קליפ שלו בתאריך יציאת האלבום - 8 בפברואר 2019. הסינגל זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם. בשבוע הראשון ליציאתו נחת במקום ה-2 במצעד בילבורד הוט 100, כאשר בו זמנית גרנדה החזיקה במקום הראשון במצעד עם הסינגל השני מהאלבום - "".
סינגלים שיווקים
"Imagine" יצא כסינגל שיווקי לאלבום ב-14 בדצמבר 2018.
הצלחת האלבום
בתאריך 15 בפברואר 2019 פורסם כי במצעד הסינגלים הבריטי, המצעד השני בגודלו בעולם לאחר הבילבורד הוט 100, הסינגל השלישי מהאלבום Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored הגיע למקום הראשון ובכך הדיח מהמקום הראשון סינגל אחר של אריאנה - "". אריאנה היא האמנית הראשונה שעשתה זאת בהיסטוריה של בריטניה, והאמנית השנייה במצעד הזה, ב-2 המקומות הראשונים בו זמנית מאז מדונה בשנת 1985.
האלבום נחת במקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי כאשר מכר בשבוע הראשון ליציאתו 360,000 עותקים (מתוכם 116,000 עותקים פיזיים), ובכך הפך לאלבום של אריאנה בעל הפתיחה הגדולה ביותר בקריירה בשבוע הראשון ליציאתו בארצות הברית.
בתאריך 19 בפברואר 2019 אריאנה הצליחה להשיג את מקומות 1–3 במצעד בילבורד הוט 100 עם הסינגל השני, השלישי והראשון מהאלבום (בהתאמה). בכך אריאנה שברה שיא של החזקה בשלושת המקומות הראשונים במצעד בו זמנית, הישג שאף אומן לא השיג בהיסטוריה, פרט לביטלס בשנת 1964.
כלכלת יוון העתיקה
כלכלת יוון העתיקה כבכל העולם העתיק, התאפיינה בחשיבות הרבה של תחום החקלאות. בשל העובדה שאדמת יוון אינה פורייה, והיה קושי רב לגדל מזון, העיסוק בחקלאות היה עיסוק מרכזי בחיי היוונים הקדומים. החל מהמאה השישית לפנה"ס החל להתפתח המסחר ביוון העתיקה, ובהתאם החלו להתפתח מוצרי צריכה בהם ניתן לסחור.
המונח "כלכלה" כפי שהוא מוכר היום אינו מתאים לתיאור יוון העתיקה. המונח היווני העתיק אויקונומיה (οἰκονομία), המקביל ל"כלכלה", אינו מתייחס למונח כפי שהוא מובן היום, אלא לניהול משק הבית (אויקוס - οἶκος משמעו "בית" או "תנור"). ספרו של קסנופון הקרוי "כלכלה" ("אויקונומיקוס") מתייחס לניהול משק הבית והמשק החקלאי, ולא לכלכלת המדינה. ליוונים לא היו מונחים המתאימים לתאוריות של התפתחות סחר חליפין או של ייצור, אולם הפילוסופים היוונים אכן דנו, מנקודות מבטם, בהיבטים שונים של הכלכלה.
חקלאות
החקלאות הייתה הבסיס לכלכלת יוון העתיקה. הגידולים החקלאיים התבססו על "השילוש הים תיכוני": דגנים, שמן זית וענבים. בשל האדמה הלא פורייה (ביוונית: סטנוכוריה – στενοχωρία), לא יכלה הארץ לשאת את גידול האוכלוסייה והיוונים הקימו קולוניות באסיה הקטנה בה גידלו חיטה.
בחצרות הבתים גידלו התושבים עשבי תיבול, ירקות וזרעים שומניים (שומשום ופרג). בשל המחסור בקרקעות, לא גידלו היוונים בעלי חיים רבים. הכפריים גידלו בעיקר צאן ועזים. גידול הבקר היה נדיר ביותר. כוורות דבורים ייצרו דבש – המקור היחיד של סוכרוז ביוון העתיקה. העצים המועטים נוצלו הן לבנייה בתים ועגלות והן לבניית ספינות.
בשל כמות העבודה הרבה שנדרשה על מנת להפיק תוצרת חקלאית, 80% מאוכלוסיית יוון העתיקה עסקו בחקלאות. העבודה החקלאית התבססה על מחזור עונות השנה והשתנתה בעקבותיו – בסתיו מסקו זיתים וקטפו ענבים, בחורף זרעו, באביב קצרו דגנים וכרתו עצים.
בעת העתיקה, מרבית האדמות היו בבעלות האריסטוקרטיה. במהלך המאה השביעית לפנה"ס הגידול במספר התושבים, וההורשה של האדמות הובילה לחלוקתן בין היורשים (וקיטון בגודל השטחים החקלאיים) ולחיכוכים בין בעלי האדמות והצמיתים שהתקשו לפרנס את עצמם ולשלם לבעלי האדמות. באתונה המשבר הסתיים בעקבות הרפורמות של סולון שאסר על עבדות בשל אי תשלום חובות והגן על המעמדות הנמוכים. יצוין כי האחוזות של האריסטוקרטיה היוונית היו קטנות מהלטיפונדיות של האימפריה הרומית.
מוצרי צריכה
מרבית מוצרי הצריכה שיוצרו ביוון העתיקה יוצרו לצרכים ביתיים – בדומה לכלכלת ימי הביניים. מרבית המוצרים יוצרו על ידי נשים או עבדים והמוצרים יוצרו בבתים עצמם ולא בבתי מלאכה. רק צביעת בדים, עבודות מתכת, קדרות ומוצרי עור ייוצרו על ידי אמנים בבתי מלאכה מיוחדים – ואלה היו תמיד גברים.
מרבית היצור בוצע על ידי משפחות. היו מקרים נדירים בהם נעשה היצור על ידי עבדים – כך לדוגמה מפעל יצור המגינים של ליסיאס העסיק 120 עבדים; אביו של דמוסתנס, שהיה יצרן חרבות העסיק 32 עבדים.
אמנים חופשיים קיבלו תשלום לכל עבודה עבורה שכרו אותם, שכן בתי המלאה לא יכלו להבטיח תעסוקה קבועה לאמנים. האמנים באתונה שעבדו עבור העיר קיבלו דרכמא אחת ליום – בלי קשר לסוג עבודתם. העבודה החלה לרוב עם הזריחה והסתיימה אחר הצהריים.
קדרות
הייחוד של כלי החרס היווניים היה באופן עיצובם – שני סגנונות עיצוב ייחודיים נוצרו ביוון העתיקה סגנון הדמות השחורה וסגנון הדמות האדומה. מקור סגנון הדמות השחורה, ככל הנראה בקדרים קורינתיים שהושפעו מחרשי ברזל סוריים. מרבית הקדרים ביוון העתיקה היו עבדים שעבדו בבתי מלאכה תחת פיקוח כמה אמנים, עליהם פיקח רב אמן.
עבודות מתכת
ביוון, בעת העתיקה, היו מרבצים רבים של מתכות. מכרות הכסף של לאוריום היו ידועים בכל יוון. מכרות אלה הביאו להתפתחותה של אתונה במאה החמישית לפנה"ס כאשר האתונאים למדו לזקק את המתכת. מכרות אלה אפשרו כרייה לעומק רב בשל במבנה הקרקע שהביא לניקוז המים במכרות. בעת העתיקה לא היו טכניקות יעילות של ניקוז המים, ועל כן בהיעדר מבנה קרקע תואם לא ניתן היה לכרות מתחת לשכבת מי התהום.
בשל עומק המכרות (שעלה לעיתים על 100 מטרים), היו התנאים במכרות קשים ביותר. הכורה ירד אל המכרה שבידו מכוש ופטיש ברזל, והעבודה הייתה קשה ואיטית. מרבית הכורים היו עבדים שהובאו מאזור הים השחור, תראקה ופאפלאגוניה.
מכרות נוספים ביוון העתיקה היו:
סחר ימי
עוד בתקופות הקדומות יותר של יוון העתיקה לא הספיקה החקלאות לקיים את האוכלוסייה המקומית, והיה צורך בסחר יבשתי וימי על מנת לספק מזון לתושבי יוון. קירניקה, מצרים, איטליה וסיציליה וכן אזורי הים השחור סיפקו חיטה ליוון. אתונה וקורינתוס היוו את תחנות הביניים של סחר החיטה עם שאר ערי יוון. מוצרים מיובאים נוספים היו פפירוס, תבלינים, בדים, וכן עץ עבור בניית ספינות. ערי יוון יצאו יין יווני, כלי חרס ושמן זית. אתונה ייצאה שיש שנכרה בפנטליקון וכן כסף ממכרות הכסף (בין כחומר גלם ובין כמטבעות).
ההיסטוריון דניאל ג'ו העריך כי מחצית מהעושר של יוון העתיקה מקורו ברווחי המסחר. איאן מוריס העריך כי הסחר הלך וגדל וכי הסחר במאה הרביעית לפני הספירה הכפיל את עצמו חמש פעמים והיווה 20% מהסחר במאה הראשונה לפנה"ס.