cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונטקט (משחק)
סיום
המשחק מסתיים כאשר אחד המשתתפים מגלה את המילה עליה חשב משתתף א'. במקרה זה, הוא זה שיחשוב על מילה והמשחק חוזר חלילה.
הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל
הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל (נקראת גם "הסגונדה ליגה"), היא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה בפורטוגל, לאחר ליגת העל.
עד שנת 1990 הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל הייתה ליגה אזורית. בשנה זו נוסדה ליגה ארצית. בליגה הפורטוגלית השנייה משתתפות 18 קבוצות המשחקות אחת מול השנייה בשני סיבובים, בשיטת בית וחוץ, סך הכל 34 משחקים בעונה.
שתי הקבוצות שמסיימות את העונה במקומות הראשונים בטבלה מעפילות ישירות לפרמיירה ליגה, הליגה הבכירה בפורטוגל. הקבוצה שמסיימת במקום השלישי מתמודדת בפלייאוף נגד הקבוצה שמסיימת במקום ה-16 בליגה הבכירה, כשהמנצחת ביניהן משחקת בעונה שלאחר מכן בליגה הבכירה, והמפסידה משחקת בליגת המשנה. שתי הקבוצות שמסיימות אחרונות נושרות לליגה השלישית. הקבוצה שמסיימת במקום ה-16 מתמודדת בפלייאוף נגד הקבוצה שמסיימת במקום ה-3 בליגה השלישית, כשהמנצחת ביניהן משחקת בעונה שלאחר מכן בליגת המשנה, והמפסידה משחקת בליגת השלישית. קבוצות המילואים אינן עולות לליגת העל, אך יכולות לרדת לליגה השלישית.
פאסוס די פריירה זכתה באליפות הליגה 4 פעמים, יותר מכל קבוצה אחרת.
נמייה מפוספסת
נמייה מפוספסת או מונגוס (שם מדעי: Mungos; משמעות השם הוא "נמייה") הוא סוג של טורפים קטנים ממשפחת הנמייתיים החיים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה בסוואנה. ומתגודדים בחבורות גדולות.
ישנם 2 מיני מונגוסים:
אלו הם טורפים זריזים הניזונים ממגוון יצורים קטנים וגם מפירות וירקות שהם מוצאים. הם לא מפחדים ממאבק בנחשים ארסיים ומתמחים גם בשבירת ביצים על ידי הפלתן על אבנים.
אנדרס נוצ'יוני
אנדרס מרסלו נוצ'יוני (בספרדית: Andrés Marcelo Nocioni; נולד ב-30 בנובמבר 1979 בסנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי המחזיק באזרחות איטלקית. נוצ'יוני שיחק בעמדת הסמול פורוורד ולעיתים גם כפאוור פורוורד. גובהו 2.01 מטר.
קריירה אירופית
נוצ'יוני גדל במחלקות הנוער והנערים של אולימפיה ונאדו טוארטו. בגיל 17 הוקפץ לקבוצה הבוגרת ועמה שיחק במשך כל עונת 1996/97. בסיום עונה זו עבר למדי קבוצת אינדפנדיינטה, עבורה שיחק במשך שתי עונות, מ-1997/98 עד ל-1998/99. לאחר מעקב על ידי סקאוט של טאו ויטוריה, חתם ב-1998 בקבוצת טאו ויטוריה הספרדית. למרות ההתרשמות מכישרונו שגרמה לקבוצה להחתימו, בעונתו הראשונה הרבה לשבת על ספסל המחליפים ושיחק דקות משחק מעטות הן בליגה הספרדית והן במסגרת היורוליג. עקב כך, הועבר למנרסה. במנרסה הציג יכולת משופרת וקיבל דקות משחק רבות. נוצ'יוני סיים את אותה עונה עם ממוצעים של 10.2 נקודות, ו-5 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה חזר לטאו ויטורה, הפעם כשחקן חמישייה, ושחק עמה במשך שלוש עונות. במדי טאו זכה באליפות ספרד ופעמיים בגביע הספרדי, וכן הוביל את טאו לשתי העפלות לפיינל פור היורוליג כשבעונת 2004/05, הוא וקבוצתו הפסידו במשחק הגמר למכבי תל אביב. בעונות 2003/04 ו-2004/05 נבחר נוצ'יוני לחמישיית העונה השנייה של היורוליג.
קריירת NBA
לאחר שזכה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, נוצ'יוני שלא נבחר בדראפט ה-NBA חתם כשחקן חופשי בשיקגו בולס מליגת ה-NBA, ובכך הצטרף לשני חבריו לנבחרת - מאנו ג'ינובילי וקרלוס דלפינו - ששיחקו עוד קודם לכן ב-NBA.
הוא שותף בעונתו הראשונה ב-81 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 8.3 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים בכ-23.5 דקות למשחק. משחקו הפיזי ומזגו החם של נוצ'יוני התפרסמו ברחבי הליגה. למרות זאת, מקרים אלו לא הפריעו לנוצ'יוני לבסס את עצמו כשחקן רוטציה לגיטימי ב-NBA ולשחקן השישי המובהק של בולס. במשחקו הראשון בפלייאוף ה-NBA נגד וושינגטון ויזארדס, נוצ'יוני רשם 25 נקודות ו-18 ריבאונדים כשהוא משחק את כל 48 דקות המשחק. משחק זה רומם את קרנו של נוצ'יוני בעיניי אוהדי הקבוצה.
בעונתו השנייה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 13 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים ב-82 משחקים, מתוכם פתח ב-43. נוצ'יוני עזר לבולס לפלייאוף ה-NBA, בו הפסידו למיאמי היט בסיבוב הראשון בתוצאה 4-2, למרות תצוגת שיא של נוצ'יוני שהוביל את הבולס עם ממוצעים של 22.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק. במשחק השני של הסדרה הציג את משחקו הטוב ביותר מאז הגיעו ל-NBA, בו קלע 30 נקודות תוך שהוא קולע 10 מתוך 12 מזריקותיו (83.3% מהשדה).
במהלך עונת, ב-18 בפברואר 2009, נשלח נוצ'יוני בטרייד לסקרמנטו קינגס, יחד עם דרו גודן, מייקל ראפין וסדריק סימונס, בתמורה לג'ון סלמונס ובראד מילר. בסקרמנטו חל פיחות במעמדו שהתבטא בדקות המשחק שלו ובסיומה של עונת עבר בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם ספנסר האווס, בתמורה לסמואל דלמברט.
חזרה לאירופה
לקראת סיום עונת, ב-20 במרץ 2012, שוחרר נוצ'יוני מפילדלפיה וחזר לויטוריה תחת חוזה חדש. לקראת עונת 2014/2015 חתם נוצ'יוני בריאל מדריד על חוזה לשנתיים. באותה עונה זכתה ריאל באליפות הליגה הספרדית וכן באליפות היורוליג, לאחר שגברה בגמר על אולימפיאקוס בתוצאה 78-59. נוצ'יוני זכה בפרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג לאחר שהעמיד ממוצעים של 12 נקודות ו-6.5 ריבאונדים בשני משחקי ההכרעה.
בקיץ 2017 הודיע על פרישה.
קריירה בינלאומית
במדי נבחרת ארגנטינה היה נוצ'יוני חלק מ"תור הזהב" שלה, לצד כוכביה מאנו ג'ינובילי, קרלוס דלפינו, לואיס סקולה ופאבלו פריג'יוני. במדי הנבחרת זכה נוצ'יוני בתארים ובהישגים רבים ובהם מדליית הזהב באולימפיאדת 2004 ומדליית הארד באולימפיאדת בייג'ינג.
משחק חשיבה
משחק חשיבה הוא משחק שבו יכולתו האינטלקטואלית של השחקן היא אשר מכריעה את הכף. בנוסף לחשיבה מעמיקה דורשים משחקי חשיבה גם ריכוז וסבלנות. "המשחק הוא שעשוע אך אינו מהווה היפוכה של הרצינות" - יוהאן הויזינחה.
הבחנה בין משחקי חשיבה למשחקים אחרים
משחקי חשיבה שונים ממשחקי מזל, שבהם נדרש בעיקר מזל, או משחקי ספורט, בהם נדרשת גם פעילות גופנית.
חשיבה נדרשת גם במשחקי אסטרטגיה, אך לעיתים יש בהם גם אלמנט של מזל. דוגמה: במונופול נדרשת חשיבה אסטרטגית של השחקן, אך הניצחון תלוי גם בתוצאות זריקת הקוביות.
משחק חשיבה הוא אחד האמצעים הטובים לפיתוח מיומנויות חשיבה בשילוב הנאה. המשחקים מהווים "תרגילי התעמלות למוח" ומפתחים מגוון מיומנויות חשיבה:
דוגמאות למשחקי חשיבה
משחק החשיבה הנודע ביותר הוא שחמט, ולאחריו ברידג', וכן המשחקים דמקה, רברסי, טרמינל ועוד. משחקים מהסוג הזה, שבהם אין אלמנט של מזל נקראים משחק אסטרטגיה אבסטרקטי.
תרומה התפתחותית
בנוסף, מחקרים מראים כי למשחק השפעה מכרעת על התפתחות המוח ועל הארכיטקטורה של הקשרים העצביים במוח, אשר מספקים את התשתית ואת הבסיס להמשך התפתחות המוח בגיל המבוגר ולתחומי הלמידה, ההתנהגות, והבריאות בעתיד. החוויות וההתנסויות המוקדמות בגיל הרך, בו רמת הפלסטיות של המוח גבוהה מאוד, יוצרות את המסלולים והרשתות העצביות ואחראיות להתפשטותן. למשחק חשיבות רבה גם בגיל המבוגר יותר, מכיוון שלאחר תקופת הילדות מצטמצמים הקשרים העצביים באמצעות תהליך הנקרא גיזום (pruning), כך שמעגלים חשמליים במוח יכולים לפעול באופן יעיל יותר ככל שנעשה בהם יותר שימוש, ואילו מעגלים וקשרים שאין בהם שימוש הולכים לאיבוד.
משמעות המשחק ומהותו הם נושאים שהעסיקו את האדם משחר התרבות. עדויות לכך קיימות לאורך ההיסטוריה בציורי הקיר במערות קבורה במצרים, בניסיונות לברר את משמעות המשחק ביוון העתיקה, עבור ברנסאנס, בתקופה הרומנטית ועד ימינו. משחק הוא אחד הנושאים המעסיקים את חוקרי המחשבה האנושית. משחק הוא חלק מתופעות אנושיות רבות כמו מדינאות, שירה ואמנות, מחקר, ספורט דת ועוד. משחק, הוא אחד הכלים ללמידה בקרב בני אנוש וגם בקרב בעלי חיים.מלבד ההקשר התרבותי של משחק, מעורר עניין הקשר בין משחק ולמידה, כמו גם היבטים מעשיים של שילוב משחק בלמידה. חוקרי חינוך ומעצבי משחקים, טוענים שדרך המשחק, רוכשים מבוגרים וילדים בדרך טבעית וללא התנגדות, מיומנויות ומידע מתוך הנאה ומוטיבציה פנימית .די במבט באדם המשחק, כדי להבין שיש במשחק ממדים של הנאה ועניין שראויים לאימוץ בתהליכי למידה פורמליים.
היתרון הפדגוגי
למשחקי חשיבה יש גם שימוש פדגוגי. מבחינה חינוכית, משחקי חשיבה מאפשרים לתלמיד לחוש שהוא יכול "לנצח" ולזכות בהכרה ביכולותיו כאינדיבידואל בעל יכולת. משחקי חשיבה בעלי רמות קושי משתנות מהוות תרגול ולימוד של אסטרטגיות חשיבה ומיומנויות המשחק. ביטוי היכולות האישיות במשחק חשיבה קשור לפתרון בעיות שחלקן גובל במתמטיקה, חלקן בפילוסופיה וחלקן בפסיכולוגיה. הזירה המחשבתית הזנוחה, המאכזבת והמתסכלת בקרב התלמידים הופכת פתאום למקום שאפשר להפיק ממנו הנאה, תחושת סיפוק והצלחה. משחק חשיבה יכול להביא את התלמיד לעוררות ולמרץ, להתלהבות ולעניין. ההנאה מהמשחק קשורה ביכולות של התלמיד ליהנות מפתרון הבעיות המתעוררות כל העת במהלכו. התמריץ החיובי והסיפוק המידי של השחקן, מלווה אותו לאורך כל שלבי התקדמותו בהבנת המשחק. ככל שהוא מפתח מיומנויות מחשבתיות מורכבות יותר לפתרון בעיות מסדר גבוה, כך גדלה הנאתו ממנו.
טום משרי
באוקטובר 1967 העלתה סן פרנסיסקו ווריורס את גופייתו של משרי, עם המספר "14", לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו למועדון.
ראשית חייו וקריירת מכללות
משרי נולד בשם טומיסלב משצ'ריאקוב בעיר חרבין שבמנצ'וקוו (כיום סין), להורים אשר ברחו מרוסיה בעת מהפכת אוקטובר. במהלך מלחמת העולם השנייה הועברה משפחתו למחנה מעצר ליד טוקיו, יפן, ובסיום המלחמה היגרה לסן פרנסיסקו שבארצות הברית. לאחר מעברו לארצות הברית שינה משצ'ריאקוב את שמו לטום משרי, בשל "הבהלה האדומה" – החשש שהיה בארצות הברית מפני עליית הקומוניזם, והאשמתם של מהגרים רוסים רבים כמרגלים סובייטים.
בין השנים 1957–1961 למד משרי במכללת סנט מרי בקליפורניה, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 16.6 נקודות ו-13.5 ריבאונדים למשחק. בעונת 1958/1959 סייע לקבוצה להעפיל לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לראשונה בתולדותיה, ובעונת 1960/1961 זכה בתואר שחקן העונה של מחוז החוף המערבי (WCAC).
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1961 נלקח משרי בבחירה השביעית על ידי קבוצת פילדלפיה ווריורס, במדיה שיחק במשך 6 עונות. במהלך עונתו הראשונה לקח חלק במשחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין, בו קלע בעצמו 16 נקודות. בעונתו השנייה קלע שיא קריירה של 16.0 נקודות, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה. בכך הפך משרי לשחקן האולסטאר הראשון שנולד מחוץ לארצות הברית. לאורך פלייאוף היה הקלעי השני של הווריורס, אחרי צ'מברלין, עם 16.8 נקודות במשחק, וקבוצתו העפילה לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר הפסידו הווריורס מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 1–4. בעונת העפיל עם הווריורס בשנית לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4.
לאחר הפרישה ממשחק
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 1971 מונה למאמן קבוצת קרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן שלילי 35–49 (41.7%). בעונות ו- שימש כעוזר מאמן בפורטלנד טרייל בלייזרס, תחת לני וילקינס.
בשנים הבאות השלים תואר באמנות יפה באוניברסיטת איווה, ולמד שירה באוניברסיטת וושינגטון. לאחר מכן למד הוראה באוניברסיטת נבדה, ועסק בהוראת אנגלית בבית ספר תיכון ברינו, נבדה, עד שנת 2005. מאז שנת 1970 פרסם משרי ארבעה רומנים ושני ספרי שירה פרי עטו.
דרורה דרורית
דרורה דרורית-מאירי (1923 – 17 במרץ 2016) הייתה זמרת אופרה סופרן קולורטורה ישראלית שפעלה בעיקר בשנות ה-40 וה-50 באופרה ובתיאטראות המוזיקליים לי-לה-לו ודו-רה-מי.
ביוגרפיה
דרורה דרורית נולדה בשנת 1923 בוורשה בירת פולין, אחת מחמש בנותיהן של מלכה ומשה גרינברג. בשנת 1932, כשהייתה בת תשע, עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב, ברחוב שינקין 71 פינת ביל"ו. דרורית אהבה לשיר מילדותה. בסוף 1948 הכירה את יעקב (יָשָה) מאירי-קנטורשצ'יק, שהיה לבן-זוגה ולימים לבעלה ואם בתה.
את דרכה כזמרת החלה בראשית שנות ה-40, בטרם מלאו לה עשרים. ב-1944 הופיעה לראשונה באופרה הארצישראלית העממית (להקת האופרה היחידה שפעלה אז בארץ), ב"כרמן", בתפקיד משני של חברתה של כרמן, פְרַסקיטה. במלחמת העצמאות הופיעה בפני חיילי צה"ל. בסוף שנות ה-40 ובמחצית הראשונה של שנות ה-50 הופיעה במסגרת האופרה הישראלית בהפקות של "פְרָא דיאבולו", "שמשון ודלילה", "כרמן", "סיפורי הופמן" (בתפקיד הבובה אולימפיה), "העטלף", "חוֹבַנשצ'ינה" ו"לה בוהם". בשנת 1956 הצטרפה לתיאטרון המוזיקלי דו-רה-מי, ובו הופיע בהצגה "אבא שלי" (תרגום עברי ל"הזיקוקים" ) בתפקיד הקרקסנית ואשת בעל הקרקס הצרפתייה, אידוּנָה. בתפקיד זה זכתה לשבח המבקרים: אמיל פוירשטיין מ"הצופה" כתב כי ביצועה של דרורית עשה את "הרושם החזק ביותר של הערב [...] היא מעצבת דמות אחידה, שלמה ומצטיינת בחוש מידה מובהק", ואוליה זילברמן מ"על המשמר" סברה כי היא "מצוינת" ובעלת "כוח אופריטי מצוין, בעלת חן אישי, חופש תנועה, מזג סוער".
תקופה ארוכה למדה זמרה במילאנו שבאיטליה. בשנים 1963–1965 למדה הנהלת חשבונות, ועסקה במקצוע במקביל להופעותיה. לימים הייתה לסמנכ"לית מורשית חתימה בבנק אוצר החייל.
באמצע שנות ה-60 החלה להתנדב באיגוד הארצי של אמני הבמה, המוזיקה והמחול שבראשות המזכיר ד"ר וילי שור. השניים היו לבני זוג עד מותו.
דרורה דרורית נפטרה בשנת 2016 ממחלה קשה, בגיל 92.
בתה של דרורית, אירית מאירי, היא שחקנית וזמרת.
הערות שוליים
]
ניקולאוס פון פאלקנהורסט
ניקולאוס פון פאלקנהורסט (בגרמנית: Nikolaus von Falkenhorst; 17 בינואר 1885 – 18 ביוני 1968) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה שהתפרסם בחלקו במערכה בנורווגיה במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון פאלקנהורסט נולד ב-17 בינואר 1885 בברסלאו שבשלזיה למשפחת האצולה יאסטז'מבסקי, וב-1911 גירמן את שם משפחתו לפאלקנהורסט - "קן הבז". ב-1903 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-7 "המלך וילהלם ה-1" (המערב פרוסי ה-2), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבה הועלה לדרגת האופטמן (מקביל לסרן).
לאחר המלחמה הצטרף לפרייקור, ולאחר מכן שירת ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1925 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-1 (הפרוסי). ב-1 בינואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט. בין 1933 ל-1935 שירת כנספח צבאי בצ'כוסלובקיה, הונגריה ורומניה, ולאחר מכן הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה לראש מטה קבוצת הארמייה השלישית (שהפכה מאוחר יותר לארמייה השמינית). ב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-32, וב-1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-10 באוגוסט 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-21.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פון פאלקנהורסט מפקד הקורפוס ה-21, שהיה חלק מהארמייה השלישית, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ב-20 בפברואר 1940 מינה היטלר את פון פאלקנהורסט לאחראי על תכנון הפלישה לנורווגיה, וזה הגיש להיטלר את תוכנית הפלישה ב-21 בפברואר. על פי התוכנית, תוקצה דיוויזיה גרמנית אחת לשם כיבוש כל אחד מנמליה החשובים של נורווגיה - אוסלו, כריסטיאנסנד, ברגן, טרונדהיים ונרוויק.
ב-9 באפריל 1940 החלו הכוחות הגרמניים בפלישתם לנורווגיה. הפלישה נחלה הצלחה גדולה, ונורווגיה נכבשה על אף לחימה עזה של הצבא הנורווגי וחיל המשלוח הבריטי-צרפתי, אולם הקריגסמרינה ספג אבדות כבדות במהלך הלחימה. ב-30 באפריל 1940 קיבל פון פאלקנהורסט על פעולותיו בנורווגיה את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 ביולי הועלה לדרגת גנרל אוברסט.
ב-19 בדצמבר 1940 מונה פון פאלקנהורסט למפקד ארמיית נורווגיה, ובהמשך מונה למושל הצבאי של נורווגיה. בתפקידו זה הורה לחייליו להתייחס לאזרחים בכבוד. בדצמבר 1942 תכנן את מבצע "השועל הארקטי" לכיבוש שוודיה עם 10 דיוויזיות, שלבסוף לא יצא אל הפועל. בדצמבר 1944 הודח פון פאלקנהורסט מתפקידו עקב חילוקי דעות עם יוזף טרבובן - הרייכסקומיסר של נורווגיה. פון פאלקנהורסט קיבל ב-20 בינואר 1945 את עיטור הצלב הגרמני בכסף, ונשאר בעתודת המילואים עד סוף המלחמה, ואז נפל בשבי הבריטים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נשפט פון פאלקנהורסט בבית דין צבאי בריטי-נורווגי משותף על פשעי מלחמה ונידון למוות ב-2 באוגוסט 1946. עונש המוות הומר מאוחר יותר ל-20 שנות מאסר ב-4 בדצמבר 1946, אך לבסוף שוחרר פון פאלקנהורסט ב-13 ביולי 1953 עקב בריאות לקויה. לאחר שחרורו התיישב פון פאלקנהורסט בהולצמינדן - לשם ברחה משפחתו משלזיה בסוף המלחמה. הוא התגורר שם עד מותו ב-18 ביוני 1968 מהתקף לב.
חואנה סוטו
ארנהם 1980
סוטו התחרתה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) וזכתה בארבע מדליות זהב, מהן שלוש מדליות זהב אישיות. בתחרות ל-60 מטר היא זכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 14.66 שניות במקצה הגמר, לפני הובס האוסטרלית שסיימה בתוצאה של 14.89 שניות וקרסטין וילקנס השוודית שזכתה בארד עם 15.21 שניות.
בתחרות ל-800 מטר, קבעה הובס שיא עולם של 3:16.31 דקות במקצה המוקדם, אולם במקצה הגמר ניפצה סוטו את השיא, והעמידה אותו על 3:06.96 דקות. הובס זכתה במדליית הכסף כששיפרה את שיאה מהמוקדמות בתוצאה של 3:14.30 דקות. גם במירוץ ל-1500 מטרים קבעה סוטו שיא עולם כשעצרה את השעון על 6:05.60 דקות, לפני הובס האוסטרלית שזכתה במדליית כסף נוספת בתוצאה של 6:14.90 דקות.
ניו יורק וסטוק מנדוויל 1984
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה סוטו במדליית זהב בריצת מרתון, אם כי היא התחרתה במקצה זה מול אתלטית מקסיקנית נוספת אחת בלבד, ובמדליית זהב נוספת בקרב חמש מודרני בתחרות בה השתתפו שלוש ספורטאיות בלבד. היא הוסיפה גם מדליית כסף במירוץ ל-5,000 מטרים, בתוצאה של 20:20.42 דקות ונכנעה לשיא עולם של המתחרה הקנדית שסיימה עם 17:40.22 דקות.
סוטו זכתה גם בשתי מדליות ארד פאראלימפיות, בתחרות ל-1,500 מטרים היא סיימה במקום השלישי עם תוצאה של 5:37.58 דקות, ובמירוץ ל-100 מטרים זכתה בארד נוסף כשעצרה את השעון על 21.60 שניות.
סיאול 1988
באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) זכתה סוטו בשתי מדליות זהב ושתי מדליות כסף. בתחרות ל-100 מטרים קבעה סוטו שיא עולם במקצה המוקדם עם תוצאה של 19.67 שניות אותו שברה במקצה הגמר כשניצחה את התחרות עם תוצאה של 19.43 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים קבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:17.93 דקות. בתחרות ל-200 מטרים היא סיימה במקום השני עם תוצאה של 40.46 שניות, ובמקצה השליחים ל-4X200 סייעה לנבחרתה לזכות במדליית הכסף עם תוצאה של 2:33.49 דקות, אחרי נבחרתה של ארצות הברית שקבעה שיא עולם של 2:31.17 דקות.
ברצלונה 1992
סוטו השתתפה בפעם האחרונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992). היא זכתה במדליית הארד עם הנבחרת המקסיקנית במירוץ השליחים 4X100 עם תוצאה של 1:18.38 דקות, אחרי המשלחת הבריטית שסיימה בתוצאה של 1:11.24 דקות, והמשלחת האמריקאית שקבעה שיא עולם של 1:05.51 דקות.
משה גפני
משה רפאל גפני (נולד בי' באייר תשי"ב, 5 במאי 1952) הוא יו"ר ועדת הכספים, יושב ראש מפלגת דגל התורה ברשימת יהדות התורה, וחבר הכנסת מטעמה. שימש כסגן שר הדתות וכיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה.
ביוגרפיה
משה גפני נולד בתל אביב לאליהו גפני (ויינטרופ) וחוה-ברכה זילברברג, ילידי פולין וחסידי גור. למד בבית הספר היסודי יסודי התורה-תל אביב, בוגר ישיבת סלבודקה וגרודנא. בשנת תשל"ג, לאחר נישואיו עבר לאופקים והיה ממייסדי הקהילה החרדית במקום, ואחד מראשיה. כיהן כראש כולל "זיכרון אליהו" באופקים וכחבר המועצה המקומית אופקים. שימש ככתב בעיתון "יתד נאמן".
קריירה פוליטית
בשנת 1989 הציע לו יו"ר מועצת גדולי התורה הרב אלעזר מנחם מן שך להתמודד בבחירות בראשות הרשימה החדשה דגל התורה, אך גפני העדיף לכהן כמס' 2 של הרב אברהם רביץ . החל משנת 1988 מכהן בכנסת כנציג דגל התורה. בכנסות ה-13 וה-14 כיהן רק קדנציה חלקית במסגרת הסכמי רוטציה בין אגודת ישראל ודגל התורה. בשנת 1990 כיהן כסגן שר הדתות תחת השר אבנר-חי שאקי ובשנת 1999 כיהן כיו"ר ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.
בכנסת ה-16 אושרו בקריאה שלישית כ-10 חוקים שהציע. גפני גם פעיל בענייני החינוך החרדי.
עם פרישת חבר הכנסת אברהם רביץ מהחיים הפוליטיים, החליפו גפני בראשות סיעת דגל התורה, ושובץ במקום השני ברשימת יהדות התורה לכנסת ה-18.
באפריל 2009 התמנה ליושב ראש ועדת הכספים, לאחר שניצח ב"הצבעה הסיעתית" על חלוקת התפקידים בסיעה את ח"כ יעקב ליצמן ובמאי 2013, בשבתו בספסלי האופוזיציה, מונה גפני ליושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
במאי 2015 חזר גפני בפעם השנייה, לכהונת יושב ראש ועדת הכספים.
ביוני 2018 הותקף גפני על ידי פעילי הפלג הירושלמי לאור פעילותו, בהיותו נציג "דגל התורה", להסדרת מעמד בני הישיבות. בשל כך, הוא זכה למכתב תמיכה חריג ממנהיג הציבור הליטאי, הרב חיים קניבסקי.
ב-13 בפברואר 2020 הודיע גפני כי החינוך העצמאי של אגודת ישראל יפתח בתי ספר עם לימודי חול לבנים חרדים לאחר שקיבל אישור מגדולי התורה.
בתחילת כהונת הכנסת העשרים ושלוש (מרץ 2020) הודח מתפקידו והוחלף בח"כ עודד פורר אך  עם הקמת הוועדות הקבועות במאי 2020 מונה שוב ליו"ר ועדת הכספים.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש לאחר משא ומתן בין מפלגות אגודת ישראל ודגל התורה המרכיבות את רשימת יהדות התורה, התחלף משה גפני עם יו"ר אגודת ישראל, יצחק גולדקנופף והוצב במקום השני, אחרי גולדקנופף. עם זאת, לפי כללי ההסכם, בעת בחירת תיקים ותפקידים בממשלה העתידית, גפני יהיה הראשון בין השניים, אשר יבחר תפקיד.
גפני הוא ותיק חברי הכנסת בכנסת ה-24 ובכנסת ה-25.
חקיקה
בין החוקים שיזם גפני במהלך כהונתו בכנסת:
דעותיו
גפני העיד על עצמו 'אני לא שמאלני, אני מתנהג בשכל בכל נושא, אך בנושא המדיני אני כנראה קרוב לשמאל'. במקרה אחר (יוני 2017, בוועידת השלום של עיתון הארץ) התבטא באופן דומה: "אני לא שמאלני ולא ימני אני עובד בשכל". בנוסף במהלך דבריו אמר כי "הפלסטינים היו פה לפנינו ואנחנו אלה שהוצאנו אותם מפה".
בשנת 2005 הצביע גפני נגד תוכנית ההתנתקות אך מאידך תמך בהצבעה על תקציב המדינה, הצבעה שאפשרה לממשלה לשרוד עד לאחר ביצוע ההתנתקות.
הוא מתנגד בנחרצות לכל נורמליזציה עם הזרם הרפורמי ביהדות, עם זאת, תחילה לא התנגד למתווה הכותל שנחתם בשנת 2016 בין הממשלה לזרמים השונים ביהדות ונחשב כפריצת דרך מבחינתם בכל הקשור ל'הכרה ממשלתית' בהם, אך לבסוף גם בשל פרסום המתווה באתרי האינטרנט החרדיים, איים בפירוק הממשלה באם לא יבוטל המתווה, והמתווה הוקפא לבסוף בשנת 2017.
בשנת 2009 ימי פרשת בג"ץ בית הספר בעמנואל טען גפני כי 'בית המשפט פוסק באופן שיטתי נגד הציבור החרדי' ואיים כי אם בית המשפט ימשיך במדיניות זו הציבור החרדי יפסיק לשלם מיסים.
בשנת 2017 נשא גפני נאום ב"ועידת עיתון הארץ" ועורר סערה ציבורית כשאמר כי "השמאל אינטליגנטי יותר, מאשר הימין" חברו לסיעה, מאיר פרוש האשימו ב'הברחת מצביעים' מהמפלגה.
ב-15 ינואר 2018 עיכב גפני בוועדת הכספים למשך שבועות ארוכים את 'תקציב מגן דוד אדום לישובי יהודה ושומרון' במחאה על אי העברת תקציב דומה לארגון איחוד הצלה. רק לאחר ששרת המשפטים הבטיחה להקים צוות שיבחן את הטענות, שחרר גפני את התקציב.
באותו החודש, בהקלטות ששודרו בחברת החדשות נשמע גפני מתייחס בכנס סגור להישגי המפלגות החרדיות עם חקיקת חוק המרכולים : "אנחנו לא רק שומרים על הסטטוס קוו, אנחנו גם מתקדמים בנושא של שמירת שבת". לדבריו, בתוך חודש הממשלה תגייס מאות פקחים שאינם יהודיים לשם אכיפת החוק.
בשעה שנסגר הר הבית ליהודים לאחר המהומות בירושלים, והתעורר דיון ציבורי בדרישה לפותחו מחדש, שלח גפני מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו וקרא לו להשאיר את ההר סגור לכניסת יהודים. מכתבו עורר גל תגובות זועמות, וגורמים במפלגתו התנערו מהדברים, בהבהירם שאמנם עמדתם היא שיש איסור הלכתי על כניסת יהודים לתחומי ההר, אך ".
ארנסט וולוובר
ארנסט וולוובר (בגרמנית: Ernst Wollweber; 29 באוקטובר 1898 – 3 במאי 1967), מדינאי מזרח גרמני ויו"ר השטאזי בין השנים 1953–1957.
חייו
ארנסט וולוובר נולד בהאן-מינדן בשם פריץ קארל וולוובר. הוא התגייס לחיל הים ובמלחמת העולם הראשונה שירת ביחידת הצוללות. ב-1918 השתתף במרד מלחים בקיל בזמן המהפכה הגרמנית.
בשנת 1919 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. הוא התקדם במהירות בשורותיה של המפלגה וב-1921 כבר היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה והמזכיר הפוליטי שלה בהסה-ולדק. שנתיים לאחר מכן התמנה למפקד הזרוע הצבאית של המפלגה בהסה-ולדק, תורינגיה ושלזיה. פעילותיו הובילו למעצרו ב-1924 ולהאשמתו בבגידה. הוא שוחרר בשנת 1926 וב-1928 נבחר כציר בפרלמנט של מדינת פרוסיה, תפקיד בו החזיק עד 1932; ב-1929 הוא גם נבחר כציר בפרלמנט של שלזיה התחתונה. בשנת 1931 נבחר למנהיגות האיחוד הבינלאומי של אנשי הים ועובדי הנמלים (ISH) ובין 1932–1933 היה חבר ברייכסטאג, הפרלמנט הגרמני.
לאחר שריפת הרייכסטאג בפברואר 1933, והתגברות התנכלות השלטונות הנאציים למפלגה הקומוניסטית של גרמניה נאלץ וולוובר לברוח לקופנהגן ולאחר מכן ללנינגרד. בשנת 1936 התמנה לעמוד בראש "הארגון נגד הפשיזם ובעד ברית המועצות", שנודע בשם "ליגת וולוובר". ארגון קומוניסטי זה ביצע חבלות בספינות של מדינות פשיסטיות. ככל הידוע ביצעה "ליגת וולוובר" לפחות 21 פעולות חבלה בספינות פשיסטיות (בעיקר בנמלים בצפון אירופה). וולובר שימש גם כספק נשק לצד הרפובליקאי במלחמת האזרחים הספרדית. וולוובר, שברח ממקומות שונים בעולם, נתפס לבסוף בשוודיה ב-1940 שם הוא כמעט גורש לגרמניה הנאצית. במקום זאת הוא נשלח למאסר בכלא למשך שלוש שנים. היות שהחזיק באזרחות סובייטית נכנעו השלטונות השוודיים ללחץ הסובייטי ושחררוהו לברית המועצות בשנת 1944.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר ארנסט וולוובר לסקטור הסובייטי של גרמניה שהיה לגרמניה המזרחית והצטרף למפלגה הקומוניסטית השלטת, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, בשנת 1946. שנה לאחר מכן מונה למנהיג ההנהלה המרכזית לספנות וב-1950 מונה לסגן שר התחבורה של גרמניה המזרחית. באותה תקופה הייתה שמועה בעולם שהוא הקים ארגון חדש בדומה ל"ליגת וולוובר" שהיה אמור לאמן קומוניסטים באומנות החבלה. ואולם, אין כל ראיה לנכונות השמועות האלה.
יו"ר השטאזי
ביולי 1953 מונה ארנסט וולוובר ליו"ר השטאזי - שירות הביטחון והמשטרה החשאית של גרמניה המזרחית, לאחר הדחתו של וילהלם צייסר. הוא ניסה לחזק את השטאזי בין השאר בעזרת חיפוש של מה שראה כהסתננות של ארגוני מודיעין מערביים לגרמניה המזרחית. גישה זו הביאה למתיחות בינו לבין בכירים במפלגת האיחוד הסוציאליסטי ובראשם המזכיר הכללי של המפלגה ולטר אולבריכט וסגנו אריך הונקר. ב-1954 נבחר לחבר בפולקסקאמר, הפרלמנט המזרח-גרמני, וקיבל מקום בוועד המרכזי של המפלגה, אך ב-1956 החלה להיחלש השפעתו כאשר הוא התווכח עם אולבריכט והונקר על נושאים כמו מדיניות החוץ של גרמניה המזרחית כלפי פולין והערכות של היקף הפעילות האנטי-קומוניסטית בגרמניה המזרחית.
ב-1957 הוכרח להתפטר מתפקיד רב עוצמה זה, וסגנו אריך מילקה ירש אותו. ב-1958 הואשם וולוובר בפעילות נגד מפלגת האיחוד הסוציאליסטי והודח מהוועד המרכזי ומהפרלמנט. הוא חי באלמוניות עד מותו בברלין המזרחית בשנת 1967.
קוסימן שטוח-ראש
קוסימן שטוח-ראש (שם מדעי: Crossarchus platycephalus) הוא מין של נמייה מהסוג קוסימן החי בטבע באפריקה והוא אנדמי למדינות: בנין, קמרון וניגריה. בעבר הוא נחשב לתת-מין של קוסימן מצוי והוא דומה לו בגופו ובממדיו.
אורכו הממוצע 16–21 ס"מ ומשקלו 0.5-1.5 ק"ג. הם בעלי פרווה חומה כהה וזנב קצר ביותר. האף מוארך והאוזנים והעיניים קטנות.
עונת 1941/1942 בליגת ארץ ישראל בכדורגל
עונת 1941/1942 בליגת ארץ ישראל בכדורגל (כונתה גם ליגה א') הייתה העונה השמינית של הליגה הבכירה בכדורגל בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט.
העונה חזרה לאחר שנפסקה בעונה שעברה, עקב סכסוך בין מרכזי הפועל ומכבי במסגרת ההתאחדות לכדורגל. כתוצאה מזאת בעונת 1940/1941 הקבוצות קיימו משחקי ידידות ומשחקי גביע בלבד.
העונה הסדירה החלה ב-13 בספטמבר 1941 והסתיימה ב-4 בספטמבר 1943.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בליגה היו 14 קבוצות ממספר מחוזות שונים, וזו הייתה תחרות הליגה הגדולה והארוכה ביותר ששוחקה עד לשנה זו.
לאחר העונה הסדירה נכנסו 2 הקבוצות הראשונות מכבי תל אביב, ומכבי ראשון לציון לפלייאוף, ביחד עם קבוצת הומנטמן ירושלים ממחוז ירושלים, כאשר כל קבוצה פוגשת את היריבה בבית ובחוץ. הפלייאוף שוחק בפועל בין 11 בספטמבר 1943 ל-3 באוקטובר 1943, והתקיים במקביל למשחקי הליגה של 1943/1944. לאחר 2 המפגשים הראשונים בהם ניצחה מכבי תל אביב את מכבי ראשון לציון, נפגשה קבוצת הומנטמן ירושלים מול מכבי ראשון לציון וסיימה בתוצאות תיקו 3-3. לאחר מכן הקבוצה הירושלמית לא הופיעה ל-2 המשחקים הבאים שלה מול מכבי תל אביב - הופרשה מהמשחקים בפלייאוף בעל כורחה כעונש מבית הדין, וספגה 3 הפסדים טכניים למפגשים שנותרו לה בפלייאוף, מה שמעשית נתן לקבוצת מכבי תל אביב את תואר האליפות.
בעונה זו לא היו ירידות ליגה.
מחוז חיפה א'
7 קבוצות התחרו בליגה זו:
פעילות ליגה זו הופסקה עקב אי־הופעתן של מרבית הקבוצות למשחקיהם.
מרכז שבאב בלאטה
מרכז שבאב בלאטה (בערבית: مركز شباب الأمعري - מרכז צעירי בלאטה) היא קבוצת כדורגל ממחנה הפליטים בלאטה, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
היסטוריה
אגודת הספורט שבאב בלאטה הוקמה בשנת 1954 במחנה הפליטים בלאטה, השוכן כ-2 ק"מ ממזרח למרכז העיר שכם. בשנות האינתיפאדה השנייה מפעלי הכדורגל ברשות הפלסטינית, ברצועת עזה ובגדה המערבית, הופסקו פעמים רבות. הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, ופגיעה במתקני ספורט. בשנת 2003 משחק גמר גביע פלסטין, בין בלאטה למרכז שבאב אל-אמערי, בוטל לאחר שחיילי צה"ל עצרו את האוטובוס של שחקני בלאטה במחסום חווארה, ומנעו את נסיעתו בטענה שאין מעבר לגברים בגילאי 16–35 במחסום. רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה.
בעונת 2019/2020, זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
אצטדיון
הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני שכם השוכן במרכז העיר. באצטדיון כ-4,000 מקומות ישיבה.
הגה גובה
הגה גובה הוא משטח נע המהווה המשך ישיר למייצב גובה הוא משטח היגוי ראשי במטוסים השולט על ציר העלרוד. משטח הניהוג מורכב בצורה אופקית לרוב בזנב המטוס.
מאפיינים
מטוסים נבנים עם מרכז כובד קבוע, ומערכות הדלק מתוכננות במיוחד כדי לא לשנות אותו. הגורם שמשתנה תוך כדי טיסה הוא מרכז העילוי, שכן הוא תלוי במהירות האוויר ובזווית ההתקפה. כדי לאפשר יציבות וניהוג בציר העלרוד יש לייצר מומנט נוסף המאזן את המומנט שיוצר העילוי הראשי (הפועל דרך הכנפיים) יחסית לציר העובר דרך מרכז הכובד של המטוס. זאת משיגים באמצעות הגה הגובה, משטח המותקן בזנב המטוס או בחרטומו, שתפקידו להגביר או להקטין את כוח העילוי בקצה בו הוא ממוקם . למרות שהוא קטן יחסית לכנף, מיקומו בקצה המטוס מעניק לו יתרון מכני על פני כנפי המטוס, וכך יש לו זרוע מומנט מספיק ארוכה כדי לאזן את המטוס ולהשיג את הייצוב הדרוש. זנב המטוס (והגה הגובה המותקן בו) והכנפיים הראשיות פועלות אם כן כמו שתי משקולות משני צידי מאזניים, המאזנות זו את זו.
במטוסים בעלי כנף אחת שלמה, ללא הגה גובה, ישנה תופעה של אי יציבות בעת עלרוד. כל הפרעה מסוגלת להביא ל"הרמת אף" מסוכנת (עליית חרטום המטוס ביחס לזנבו), ובגלל זווית ההתקפה הגבוהה שנוצרת וחוסר משטח ניהוג אופקי מרכז העילוי עובר לכיוון חרטומו של המטוס. כתוצאה מכך המטוס ממשיך "להרים אף" וחוזר חלילה עד שהכנף מאבדת עילוי והמטוס מגיע למצב של הזדקרות. הגה גובה מונע מצב זה הן בגלל ההתנגדות הפסיבית שהמשטח יוצר, והן בגלל ניהוג הטייס או מערכות ההיגוי המתערבים כדי לרסן את המטוס בעלרוד.
הגה גובה קלאסי
הגה גובה המורכב בזנב המטוס משני צדי הגוף. סגנון עיצוב זה מספק התנהגות טובה בכל תנאי הטיסה, ולכן הוא המועדף במטוסי קרב. עם זאת, הגה גובה זה נכנס למערבולות הנוצרות על ידי הכנף, ועקב כך במהירויות נמוכות יכולת הניהוג שלו יורדת.
דוגמאות למטוסים בעלי הגה גובה קלאסי: F-15, F-14.
זנב טי
הגה גובה המותקן על גבי הגה כיוון, השם נובע מהדמיון בין הצורה המתקבלת לאות האנגלית T. בשל מיקומו גבוה מעל הכנף, הגה גובה מסוג זנב טי לא נכנס למערבולות הנוצרות אחרי הכנף ומצטיין בפשטות החישובים ובניהוג עדיף במהירויות נמוכות בהן יש חשיבות לזרימה חלקה של אוויר. סגנון עיצוב זה בעל התנהגות מאוד בעייתית בהזדקרויות וזוויות התקפה גבוהות, כאשר הכנף יוצרת מערבולות לא ישרות אשר מונעות כל זרימה מהגה הגובה. במצב כזה אין יכולת ניהוג ושיכוך בעלרוד והמטוס יטה להרים אף ולהחמיר את המצב (מצב הנקרא הזדקרות עמוקה).
דוגמאות למטוסים בעלי זנב טי: F-104, טופולב Tu-154.
הגה גובה במרכז מייצב הכיוון
סגנון זה מאגד יתרונות של עיצוב זנב טי בו הזרימה לא מופרעת על ידי מערבולות והמכנף, והתנהגות עדיפה בזויות התקפה גבוהות אשר הזרימה על המשטח נשארת קבועה. חסרונות עיצוב זה היא הבעייתיות בהרכבת שני משטחי ניהוג (גובה וכיוון) באותו חלל תנועה, בהן יש להתחשב בתנועת מייצב הכיוון והגובה שבל כך הגאי הגובה צריכים להיות גדולים יותר כדי לפצות על השטח שהגה הכיוון לוקח, מה שבתורו מגדיל את מקדם הגרר של המטוס.
דוגמאות למטוסים בעלי הגה גובה במרכז הזנב: גלוסטר מטאור, מיג-15.
הגה גובה בחרטום
הרכבת הגה הגובה בצמוד לאפו של המטוס מקובלת בעיקר במטוסים בעלי כנף דלתא ללא זנב בהן הוספת הגה גובה בזנב המטוס לא מעשית עקב המערבולות שנוטות להיצמד לכנף אשר לא מאפשרות זרימת אוויר סדירה למשטח ההיגוי. הגה גובה בחרטום המטוס  נקרא  "קאנארד ". יתרונו הגדול הוא בכך שכנף המטוס לעולם לא תזדקר : זווית ההתקפה  של  משטח הקאנארד  תהיה תמיד יותר גדולה  משל  זווית התקפת  כנף המטוס. דבר זה יגרום תמיד להזדקרות   הגה  הגובה לפני  כנף המטוס, אף המטוס  יירד  זווית התקפת הכנף תפחת, והמטוס  יצבור  מהירות ללא הזדקרות וללא איבוד  עילוי הכנף.
דוגמה למטוסים בעלי הגה בחרטום: יורופייטר טייפון.
הגה גובה משולב עם מאזנות
יש מטוסים, במיוחד בעיצוב כנף דלתא, בהם לכאורה "אין הגה גובה", כשלמעשה המאזנות משמשות גם כהגה גובה: כדי לגלגל, הטייס מניע את המאזנות בכיוונים הפוכים (כלומר אחת כלפי מעלה ואחת כלפי מטה), ולצורך עלרוד המאזנות מונעות ביחד.
דוגמה למטוסים בעלי הגה גובה משולב עם מאזנות: מיראז' 3
הגה גובה משולב עם הגה כיוון
הגה גובה כזה בנוי מזוג משטחי היגוי משופעים, בדרך כלל בצורת V. כאשר שני ההגאים מוטים יחד למעלה או למטה הם משמשים כהגה גובה, וכאשר הם מוטים בכיוונים הפוכים, כלומר אחד כלפי מעלה ואחד כלפי מטה, הם משמשים כהגה כיוון.
דוגמה למטוסים בעלי הגה גובה משולב עם הגה כיוון: פוגה מגיסטר.
גז (פירושונים)
אישים:
הגה גובה
הטיית הגה גובה
מטוסים משתמשים בעקרונות של שיכוך פסיבי (או שיכוך מבני) בהם הטיית הכנף בצורה דיהדרלית (כלפי מעלה) או אנהדרלית (כלפי מטה) מציעה יתרונות של שיכוך תופעות של צימוד אינרציאלי, גלגול הולנדי, הפרעות רגעיות וכן הלאה. עיצוב הגאי הגובה מושפע משיקולים אלו ולכן ישנם משטחים אשר בנויים בהטייה. במטוס הפנטום למשל, הטיית הגאי הגובה כלפי מטה מאפשרת הקטנת צימוד אינרציאלי, גלגול הולנדי והגברת ניהוג בזוויות התקפה גבוהות.
דוגמאות למטוסים בעלי הגה גובה מוטה: F-4, F-16.
גז (פירושונים)
ראו גם
}}
פרס או. הנרי
'''פרס או. הנרי (אנגלית: O. Henry Award''') הוא פרס לסיפור הקצר האמריקני הטוב ביותר הניתן החל משנת 1919. הפרס קרוי על שמו של הסופר האמריקאי או. הנרי.
היסטוריה
כשמונה שנים לאחר מותו של או. הנרי, באפריל 1918, מועדון הדמדומים (the Twilight Club), אשר נוסד בשנת 1883 ונודע אחר כך בשם Society of Arts and Letters, קיים סעודה לכבודו בבית מלון. לאחר מכן בדצמבר באותה שנה הוחלט על ייסוד הפרס לזכרו. חברת Doubleday, Page & Company נבחרה לפרסם את קובץ הסיפורים השנתי של הוועדה, אשר נודע בשם "The O. Henry Prize Stories".
במהלך השנים נעשו שינויים בתקנות ובחוקים לבחירת הזוכה. החל משנת 2003, ועדה של עורכים בוחרת 20 סיפורים קצרים, אשר פורסמו באנגלית בכתבי עת קנדים או אמריקאים. שלושה חברי ועדה נבחרים מדי שנה, והם קוראים את הסיפורים, ללא זיהוי המחבר או ההוצאה.
זיגפריד גומבל
חייו
גומבל נולד ב-22 בספטמבר 1874 בהיילברון אשר בפרנקוניה, גרמניה, למשפחה של בנקאים. גומבל היה יושב-ראש חברת עורכי הדין ויושב-ראש "האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית" ברפובליקת ויימאר, היה חבר מועצת העיר של היילברון. בשנת 1933 בוצעה בעירייה פעולת "אריזציה" (בגרמנית Arisierung) שבה סילקו את זיגפריד גומבל ממועצת העיר. ובנוסף לכך עיריית היילברון אסרה עליו גם לעסוק בעריכת דין וכן להיכנס לישיבת מועצת העיר. בתגובה לכך אמר גומבל :" זה קשה - קשה להיות שעיר לעזאזל בשל טעויות של אחרים, בשל רעיונות גזעניים, בשל התנהגות גזענית של אחרים, בשל אנטישמיות וגזענות".
חוף סיפל
חוף סיפל (באנגלית: Siple Coast) הוא חוף באנטארקטיקה, בצד המזרחי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
חוף סיפל ממוקם בין חוף גולד שמדרום לו, לבין חוף שיראסה שמצפון לו.
מקור השם
בשנת 1961 שינתה ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד את שם החוף.
כיום החוף נקרא על שמו של חוקר אנטארקטיקה דוקטור פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד.
לקריאה נוספת
• Bindschadler, R. (1993), Siple Coast Project research of Crary Ice Rise and the mouths of Ice Streams B and C, West Antarctica: Review and new perspectives, Journal of Glaciology, 39(133), 538-552. doi:10.3189/S0022143000016439
קוסימן אנגולי
קוסימן אנגולי (שם מדעי: Crossarchus platycephalus) הוא מין של נמייה מהסוג קוסימן החי בטבע באפריקה הטרופית.
זהו מין של נמייה ננסית החיה ביערות גשם באפריקה ואינה נפוצה לעיני אנשים. אורכה הממוצע 32-36 ס"מ ומשקלו 0.5-1.6 ק"ג. הוא בעל פרווה כהה וחוטם ארוך מעט אך אוזניים קטנות.
הקוסימן נמצא בסיכון עקב אובדן מקום חיות ועקב ציידים ילידים לבשרו.
ישנם 2 תת-מינים לקוסימן:
לא ברור מה מצב השימור של הקוסימן עקב חשאיותו וחייו בין ביערות הטרופיים. מקום עיקרי בו הוא נמצא הוא הפארק הלאומי סלונגה שבקונגו.
שלישיית בוזאר
שלישיית בוזאר (בצרפתית: Beaux Arts Trio, שלישיית אמנוית יפות) היא שלישיית פסנתר ידועת שם. הופעת הבכורה של ההרכב הייתה ב-13 ביולי 1955 בפסטיבל המוזיקה ברקשייר, הידוע כיום כמרכז המוזיקה טנגלווד. הקונצרט האחרון שלהם היה בלוצרן, שווייץ ב-6 בספטמבר 2008.
במשך יובל שנים זכתה השלישייה להערכה רבה על הופעותיה, הן באולמות הקונצרטים והן בהקלטות. שלישיית בוזאר הקליטה את כל רפרטואר שלישיות הפסנתר התקני. בשנת 2005 חגגה השלישייה את שנת היובל להיווסדה בהוצאת שני תקליטורים מיוחדים, הראשון מכיל את תקליטיה הפופולריים ביותר בשנות הקלטותיה הארוכות (בחברת פיליפס) והשני הוא אוסף יובל של מוזיקה חדשה (בחברת ורנר). במהלך קיומה הממושך, ליכד את השלישייה החבר המייסד, הפסנתרן מנחם פרסלר. חברי השלישייה המקוריים בעת הקמתה בשנת 1955 היו:
מאז השתנה הרכבם מספר פעמים ונוספו לו:
וויו נובה
ווֹיוֹ נוֹבָה (באספרנטו: Vojo Nova, "דרך חדשה") היה קיבוץ שהקימה קבוצה מפורשי גדוד העבודה בהנהגת מנחם אלקינד בחצי האי קרים, לאחר שהתאכזבו מן הציונות הסוציאליסטית וירדו מארץ ישראל. הקיבוץ הפך ב-1935 לקולחוז, וחוסל סופית במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע
בשנות העשרים גיבשו אנשי העלייה השלישית את גדוד העבודה וההגנה על שם יוסף טרומפלדור, שמטרתו הייתה כיבוש העבודה באופן מאורגן, הקמת כוח הגנה והתיישבות בארץ ישראל. לאחר כניסת הצבא הבריטי וקבלת המנדט הבריטי, בעקבות התנופה הכלכלית והעבודות הציבוריות שארגן הממשל הבריטי, הייתה שפע של עבודה בסלילה, בנייה וחקלאות לפלוגות פועלים רבות. אולם ב-1926 נכנסה הארץ למשבר כלכלי קשה ולאבטלה. בגדוד נוצרו שתי קבוצות שהתסיסה החברתית עקב האבטלה הקצינה את הניגודים ביניהן. אחת הקבוצות, הקבוצה השמאלית בהנהגת מנחם אלקינד, ראתה בקומוניזם ובברית המועצות אידיאל. הם דרשו כפיפות מוחלטת של הפלוגות והקיבוצים שהקימו חברי הגדוד למרכז הגדוד ולאינטרסים של "המהפכה". אנשי הפלג השמאלי התרחקו אט אט מהציונות ומחבריהם לגדוד, עד אשר ב-26 בדצמבר 1926 הם פרשו מגדוד העבודה.
חברי הפלג השמאלי נושלו גם מחברותם בקיבוצם תל יוסף. מרביתם החליטו להישאר בארץ כבודדים, אולם קבוצה בת כ-30 חברים ומשפחותיהם נענו לקריאתו של אלקינד, והיגרו על מנת להקים קיבוץ בחצי האי קרים שבברית המועצות.
מהקמת הקיבוץ עד 1935
אלקינד פתח במגעים מול ראשי השלטון בברית המועצות עוד באפריל 1926, ובאוקטובר 1927 קיבל אישור וברכה לתוכנית הקמת הקיבוץ. השלטונות ראו ביוזמה זו נושא לתעמולה בדבר ההבל שבניסיון ליצור סוציאליזם ציוני, וסייעו בתחילה להצלחת הקיבוץ, לפחות למראית עין. לקבוצת היורדים, 60–80 איש ואישה, הקצו חווה נטושה בחצי האי קרים, סמוך לעיר יבפטוריה.
שם הקיבוץ נקבע בשפת האספרנטו, כיוון ששם עברי היה אסור, ושם ביידיש או ברוסית לא רצו החברים לקבל על עצמם, כדי לשמור על זהותם הנבדלת. עם זאת, שפת הדיבור היומיומי בקיבוץ הייתה עברית. הם התיישבו באתר החווה הישנה וקיבלו שטחים נרחבים לעיבוד (13,000 דונם), 500 כבשים, רפת, לול, כלי עבודה, בהמות עבודה וטרקטור.
המתיישבים הקימו קיבוץ ארצישראלי על כל מוסדותיו המוכרים: חדר אוכל ובית ילדים, קומונה משותפת לבגדים וקופת הוצאות משותפת, ערבי שירה בצוותא וחינוך עברי ויהודי. הם התמודדו עם קור עז ועם מחסור בציוד ובביגוד, אך היו אידיאליסטים והאמינו בדרכם. כדי לספק דור עתיד וידיים עובדות קיבלו על עצמם קליטת מתיישבים נוספים, רוסים ובולגרים, חלק מהם אנטישמים ומלשינים של השלטונות.
מ-1935 ועד שנות הארבעים
ברבות השנים פחת הצורך של השלטונות הסובייטיים ב"דוגמה" הלא-ציונית, כיוון שהעלייה לארץ ישראל הופסקה עם הוצאת תנועת החלוץ אל מחוץ לחוק ורדיפה גלויה של הציונים.
ב-1935 הודיעו השלטונות על ביטול המוסדות הקיבוציים, בית הילדים וחדר האוכל, ועל הגדרת המקום כקולחוז בשם "דרוז'בה נארודוב" ("אחוות עמים"). רוב המתיישבים המקוריים, כולל אלקינד עצמו, עזבו ללנינגרד ולמוסקבה, אך רוחם של הנותרים לא נפלה, והם התחזקו בדעתם שדרכם נכונה. אחדים מהם נפגעו בעת הטיהורים הגדולים, ואת מקומם תפסו מתיישבים רוסים ואוקראינים.
מספר מתיישבים ארצישראלים מקוריים שרדו. בעת מלחמת העולם השנייה התגייסו הגברים לצבא האדום ורק כמה נשים וילדים נותרו בקולחוז. בעת הכיבוש הנאצי הלשין תושב הקולחוז, רוסי בשם קפיושין, לגסטפו על הימצאם של הנשים והילדים היהודים במקום. הנאצים הגיעו לקולחוז, אספו את הנשים והילדים, והטביעו אותם בבאר.
תיעוד בתרבות
בשנת 1930 שלחו השלטונות הסובייטיים לוויו נובה מספר אוֹמנים על מנת לתעד את החיים בקיבוץ היהודי בברית המועצות, כנראה לצורכי תעמולה. בין האומנים היו הציירים מאיר אקסלרוד ומנדל גורשמן. תערוכה מציוריו של אקסלרוד, בשם "גן העדן האבוד", הוצגה במוזיאון עין חרוד.
סופרת היידיש שירה גורשמן הייתה בין חברי הקבוצה. היא נישאה למנדל גורשמן ועימו עזבה את המקום ועברה למוסקבה. ב-1989 עלתה לישראל ופרסמה את הספר "הצאן והבקר של חנה", בו תיארה את קורותיה בוויו נובה, בלוויית איורים של בעלה המנוח. שנים אחדות לאחר עלייתה, הפיק הערוץ הראשון את הסרט התיעודי "דרך חדשה", בבימויו של ארן פטנקין, בו סיפרה גורשמן את קורותיה בגדוד העבודה ובוויו נובה.
הרומן "עצם אל עצמו", מאת נתן שחם (הוצאת עם עובד, 1981), מתאר את סיפורו של איש גדוד העבודה שהצטרף לאלקינד וחבורתו בוויו נובה, ולאחר תלאות בברית במועצות חזר ארצה בשנות השבעים של המאה העשרים.
ג'רג' ליגטי
גֶ'רְג' שאנדוֹר ליגֶטי (בהונגרית: Ligeti György Sándor; 28 במאי 1923 – וינה, 12 ביוני 2006) היה מלחין הונגרי-יהודי-אוסטרי, יליד טרנסילבניה, רומניה.
קורות חיים
ליגטי נולד בטרנבן (Târnăveni), בחבל טרנסילבניה שברומניה. העיר נקראה באותה תקופה דיצ'וסנמרטין (Diciosânmartin), ורוב תושביה היו הונגרים. ליגטי נזכר שחשיפתו הראשונה לשפה הרומנית אירעה באחד הימים, כשהקשיב לשיחה בין שוטרים מקומיים דוברי רומנית, התנסות שעוררה תהיות אצל הילד. לאחר שעזב, לא חזר שוב אל עיר הולדתו עד שנות ה-90.
ליגטי החל בהכשרתו המוזיקלית בקונסרבטוריון בקלוז', בירתה ההיסטורית של טרנסילבניה. לימודיו הופסקו בשנת 1943 כאשר השלטונות ההונגריים (חבל זה עבר לידי הונגריה בהתאם לתכתיב וינה) שלחו אותו לעבודות כפייה. באותו זמן, בשנת 1944, נשלחו הוריו, אחיו ובני משפחה אחרים למחנה ההשמדה אושוויץ. רק אמו ניצלה.
לאחר המלחמה, חזר ליגטי ללימודיו, הפעם באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בודפשט וסיים בשנת 1949. הוא למד, בין השאר, אצל פרנץ פרקש וזולטאן קודאי. הוא שב לרומניה, לעבודת מחקר אתנומוזיקולוגית במוזיקת עם רומנית, אבל אחרי שנה חזר לבית ספרו בבודפשט, הפעם כמורה להרמוניה, קונטרפונקט וניתוח מוזיקה. אולם, הקשרים בין הונגריה למערב נקטעו על ידי הממשלה הקומוניסטית של אותם ימים, וליגטי נאלץ להקשיב בחשאי לשידורי רדיו כדי להישאר מעודכן בהתפתחויות מוזיקליות. בדצמבר 1956, חודשיים אחרי שההתקוממות ההונגרית דוכאה על ידי הצבא הסובייטי, נמלט לווינה ובהמשך קיבל אזרחות אוסטרית.
באוסטריה ניתנה לו ההזדמנות לפגוש כמה דמויות מפתח באוונגארד, שממנו היה מנותק בהונגריה. בין אלה היו המלחינים קרלהיינץ שטוקהאוזן וגוטפריד מיכאל קניג. שניהם עבדו אז על מוזיקה אלקטרונית פורצת דרך. ליגטי עבד באותו אולפן בקלן כמותם, ושאב השראה מן הצלילים שהצליח ליצור שם. עם זאת, הוא מיעט להפיק מוזיקה אלקטרונית משלו והתרכז תחת זאת ביצירות אינסטרומנטליות שלמרקמים שבהן יש לא פעם צלילים בעלי אופי אלקטרוני.
מאותו זמן ואילך, נודעו יצירותיו של ליגטי ברבים וזכו להערכה רבה יותר. אפשר להגיד, שיצירותיו הנודעות ביותר הן אלה שבין Apparitions, משנת 9–1958 ל-Lontano, משנת 1967, אם כי האופרה שכתב מאוחר יותר, Le Grand Macabre (1978) גם היא מוכרת למדי. אטיודים לפסנתר שכתב בשנים מאוחרות התפרסמו הודות להקלטות של מספר פסנתרנים נודעים.
ליגטי קיבל משרת הוראה בהמבורג בשנת 1973, ופרש בשנת 1989. בין תלמידיו המלחינה והנבלנית האמריקאית אן לה-ברון, המלחין האמריקאי ג'יימס הורנר והפסנתרנית הגרמנייה רנאטה בירנשטיין. מאז שנות ה-80 סבל מבריאות רעועה, אשר האטה את תפוקת יצירתו.
לצד עיסוקיו המוזיקליים, ליגטי נטה חיבה לגאומטריה הפרקטלית של בנואה מנדלברוט ולכתבי לואיס קרול ודגלאס הופשטטר.
המוזיקה של ליגטי
יצירותיו המוקדמות ביותר של ליגטי הן שלוחה של שפתו המוזיקלית של בן ארצו, בלה בארטוק. את הקטעים לפסנתר, "מוזיקה ריצ'רקטה", (1951 - 1953) למשל, משווים לא פעם לקובץ הקטעים לפסנתר של ברטוק, "מיקרוקוסמוס". הקובץ של ליגטי מכיל אחד-עשר קטעים בסך הכל. הקטע הראשון משתמש בתו אחד בלבד, לה, באוקטבות שונות. רק ממש בסוף הקטע מופיע תו שני, רה. בקטע השני מופיעים שלושה תווים אחרים, וכן הלאה מקטע לקטע, עד שבקטע האחד-עשר מופיעים כל שנים-עשר הטונים של הסולם הכרומטי.
כבר בשלב מוקדם זה בקריירה שלו, נפגע ליגטי מן המשטר הקומוניסטי ששלט בהונגריה אותו זמן. הקטע העשירי של "מוזיקה ריצ'רקטה", נאסר להשמעה על ידי השלטונות משום היותו "דקדנטי". נראה שהוא זכה לתואר זה בגלל השימוש החופשי שנעשה בו במרווחי סקונדה קטנה. בהתחשב בכיוון הקיצוני פי כמה שליגטי ייעד למוזיקה שלו, אין פלא שהוא חש בצורך לעזוב את הונגריה.
בהגיעו לקלן, התחיל לכתוב מוזיקה אלקטרונית לצד קרלהיינץ שטוקהאוזן. הוא הפיק רק שלוש יצירות במדיום הזה, כולל "גליסנדי" (1957) ו"ארטיקולציה" (1958) לפני שחזר לכתיבה אינסטרומנטלית. בהמשך נראה, שהמוזיקה שלו הושפעה מהתנסויותיו האלקטרוניות, ורבים מן הצלילים שיצר דמו למרקמים אלקטרוניים. "רפאים" (Apparitions) שנכתבה בין השנים 1958 - 1959 הייתה היצירה הראשונה שהעירה את תשומת לב הביקורת אליו, אבל יצירתו הבאה, "אטמוספירות" היא המוכרת יותר כיום לאחר שהופיעה, יחד עם מובאות מ"לוקס אטרנה" ו"רקויאם", בפסקול הסרט "2001: אודיסאה בחלל" של סטנלי קובריק. למעשה, השימוש במוזיקה נעשה ללא רשותו של ליגטי.ליגטי תבע את קובריק על השימוש הלא-חוקי, והם הגיעו לפשרה.
"אטמוספירות" (1961) נכתבה לתזמורת גדולה. היא נתפשת יצירת מפתח במכלול יצירותיו של ליגטי, כיוון שהיא מציגה חלק גדול מן הדברים שיעסיקו אותו בשנות ה-60. במוזיקה זו הוא מתנער למעשה כליל ממלודיה, הרמוניה ומקצבים, ומתרכז אך ורק בגמישות הצליל המופק, טכניקה הידוע בשם מסה צלילית. היצירה נפתחת במה שהוא בוודאי אחד ממקובצי האקורדים בגדולים ביותר שנכתבו מאז ומעולם - כל צליל בסולם הכרומטי בטווח של חמש אוקטבות מנוגן בבת אחת. דומה שהיצירה גדלה ומתפתחת מתוך האקורד הראשוני הזה, המאסיבי אך חרישי מאוד, במרקמים משתנים בהתמדה.
ליגטי טבע את המונח "מיקרופוליפוניה" לטכניקה ששימשה אותו ב"אטמוספירות", ב"רפאים" וביצירותיו האחרות באותה תקופה. וכך הסביר את המיקרופוליפוניה: "הפוליפוניה המורכבת של התפקידים הנפרדים משובצת בזרם מוזיקלי-הרמוני, שבו ההרמוניות אינן משתנות בפתאומיות, אלא מתמזגות זו אל תוך זו; צירוף מרווחים אחד, נבדל בבירור, מיטשטש בהדרגה ומתוך העירפול הזה אפשר להבחין בהיווצרות צירוף מרווחים אחר, ההולך ולובש צורה."
משנות ה-70 ואילך, חזר ליגטי במידה מסוימת לסגנון מלודי יותר, ואף החל להתרכז במקצב. יצירות כמו "רצף" (1970), "שעונים" ו"עננים" (1972-3), נכתבו לפני ששמע את המוזיקה של סטיב רייך וטרי ריילי בשנת 1972, ובכל זאת, השני בין "שלושה קטעים לשני פסנתרים" שלו, "דיוקן עצמי עם רייך וריילי (ושופן ברקע)" מנציח ומאשר את השפעתם עליו. הוא גילה עניין גם בהיבטי המקצב של מוזיקה אפריקאית, בייחוד זו של הפיגמים. באמצע שנות ה-70 כתב את האופרה הראשונה שלו, "לה גראן מאקאבר", יצירה בעלת אופי תיאטרון אבסורד, עם הרבה אזכורים של אחרית הימים. המוזיקה שלו בשנות ה-80 וה-90 המשיכה לשים דגש על מקצבים מכניים מורכבים, לרוב בסגנון שאיננו דחוס כל כך מבחינה כרומטית (הוא מבכר טרצות גדולות וקטנות מותקות ומבנים רב-סולמיים). מעניינים במיוחד האטיודים לפסנתר, הנעזרים במקורות שונים ונבדלים כל כך כמו תזמורת גאמלן, מקצבים אפריקאיים, ברטוק ועוד. הוא כתב גם את "פואמה סימפונית ל-100 מטרונומים". בין יצירותיו הנודעות, המגלות השפעות אלה שלישיית הקרן, הקונצ'רטו לפסנתר, הקונצ'רטו לכינור ומדריגלי נונסנס למקהלה ללא ליווי. הוא כתב כמה יצירות וירטואוזיות לצ'מבלו, ביניהן 'קונטינואום', והפסאקליות 'רוק הונגרי' ו'פסאקליה' (הכתובה לצ'מבלו בטמפרמנט מזוטוני).
אחת מיצירותיו האחרונות של ליגטי היא קונצרט המבורג לקרן יער ותזמורת קאמרית משנת 1989 - 1999, עובדה ונערכה בשנת 2003.
קוסימן אלכסנדר
קוסימן אלכסנדר (שם מדעי: Crossarchus alexandri) הוא מין של נמייה מהסוג קוסימן החי בטבע ביבשת אפריקה בעיקר סביב המדינות קונגו ואוגנדה.
קוסימן זה קרוב למין קוסימן אנגולי ודומה לו במראו ובממדיו. אורכו 30–45 ס"מ ומשקלו 0.45–1.4 ק"ג. הזנב מגיע ל-15–25 ס"מ.
הקוסימן האלכסנדרי גם חי באתרים חופפים לקוסימן האנגולי וחי כמותו ביערות גשם. הוא יוצא בלילות לחפש מזון וניזון מחרקים וזחלים, עכבישים, סרטנים, מכרסמים קטנים וזוחלים קטנים וגם מפירות.
הם מתרבים בכל ימות השנה והגורים נולדים לאחר 8 שבועות. הם נגמלים אחרי 3 שבועות ומגיעים לבגרות מינית אחרי 3 חודשים.
מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה
מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה (בצרפתית: Marie de Bourgogne; ספטמבר 1386 - 8 באוקטובר 1422), הייתה בתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ואשתו של אמדאו השמיני, דוכס סבויה.
ביוגרפיה
לאחר מות מארי הקים אמדאו את מסדר סנטי מאוריציו ולצארו יחד עם 6 אבירים אחרים, וחי עמם בהתבודדות בקסטלו די ריפאליה על יד ז'נבה. בשנת 1439 נבחר אמדאו על ידי ועידת בזל לאנטי-אפיפיור בשם פליקס החמישי לאאוגניוס הרביעי, ובעקבות כך מסר אמדאו את דוכסות סבויה לבנם לודוביקו, דוכס סבויה. אמדאו כיהן כאפיפיור עד לאפריל 1449, וב-7 בינואר 1451 הוא מת בקסטלו די ריפאליה.
משפחתה
ב-30 באוקטובר 1401 התחתנה מארי עם אמדאו השמיני, דוכס סבויה, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
גלסון פרננדס
גלסון דה קונסיסו טבארס פרננדס (בפורטוגזית: Gélson da Conceição Tavares Fernandes; נולד ב-2 בספטמבר 1986 בפראיה שבכף ורדה) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. הוא ידוע בעיקר בשמו הפרטי. גלסון הוא בן דודו של מנואל פרננדש.
קריירה
פרננדס נולד וגדל בכף ורדה שמול חופי מערב אפריקה. פרננדס החל את הקריירה שלו בקבוצת פ.צ. סיון בגיל 9, ובשנת 2004 התקדם לקבוצה הבוגרת. במשך שלוש שנים הוא השתתף ב-99 משחקים והבקיע שער אחד, וב-2007 עבר למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג. בשנת 2009 עבר לסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. בקיץ 2010 הושאל לקייבו עד לסוף העונה.
לאחר תקופות השאלה גם בלסטר סיטי מנצ'מפיונשיפ ואודינזה, חתם נלסון פרננדס ב-3 ביולי 2012 על חוזה לארבע שנים עם ספורטינג ליסבון הפורטוגלית. ב-5 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת סטאד ראן הצרפתית לארבע שנים.
בקיץ 2017 הצטרף גלסון פרננדס לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
ב-14 במאי 2020 הודיע ​​פרננדס כי יפרוש ממשחק בתום העונה.
נבחרת שווייץ
נכון ליולי 2012 רשומים לזכותו 37 הופעות ושני שערים במדי נבחרת שווייץ. את שער הבכורה בנבחרת כבש בניצחון 0-2 על נבחרת מולדובה ב-28 במרץ 2009. את שערו השני כבש במשחק הניצחון נגד במסגרת מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה.
הצבת גבולות
הצבת גבולות הוא מונח המבטא את האופן בו תוחמים בעלי סמכות את תחום הפעולה של הנתונים לסמכותם. לרוב ההתייחסות בעניין זה היא בהקשר של מבוגרים, הקובעים גבולות עבור ילדיהם או תלמידיהם על מנת לסייע להם להבחין בין "מותר" ו"אסור". כמו כן, הצבת גבולות מתרחשת גם בין אנשים בוגרים (במערכות יחסים זוגיות, משפחתיות, חברתיות ומקצועיות), כאמצעי להגדרת מרחב הפעולה שבין הפרטי למשותף.
במהלך החיים קביעת הגבולות הופכת לחלק מהגדרת הזהות העצמית של האדם. היא עשויה להיות חיצונית (כלפי אחרים) או פנימית - אדם עשוי להציב לעצמו גבולות, כלומר לבטא שליטה עצמית פנימית ויכולת ויסות דחפים פנימיים וגירויים ותסכולים חיצוניים, כגון ריסון עצמי והקשבה לגורמי סמכות.