cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ציון אשכנזי
ביוגרפיה
ציון אשכנזי נולד וגדל במושב עגור עד שהיה בן שמונה עשרה, הוא האמצעי במשפחה של חמישה אחים. הוא עסק בחקלאות במשך כל ילדותו ונעוריו ולמד בתיכון החקלאי בעין כרם. היה פעיל בתנועת הנוער "בני המושבים", בה שיחק, ביים, רקד ושר. בהיותו בן שמונה עשרה התנדב לשנת שירות לפני הצבא "גרעין עודד" בה הדריך נוער מכל הארץ. בצה"ל שירת שלוש שנים בחיל האוויר. הוא דובר ערבית, אנגלית ועברית.
בתום שירותו הצבאי עסק במשך שלוש שנים בחינוך בלתי פורמלי. הוא פיתח מתודות הדרכה בתנועת הנוער "בני המושבים". באותה עת כתב את "ארכיפלג", מחזהו הראשון והעלה אותו במגמת תיאטרון עם תיכוניסטים.
הוא שיחק בשתי הצגות בתיאטרון הסימטה בבימויו של יובל זמיר: גילם את דמותם של הקיסר, הקיסרית ורוחו של שוליקר בהצגה "השמשים" פרי עטו של חנוך לוין. הוא טס עם ההצגה להופעות בבולגריה ומקדוניה, כמו כן גילם את דמותו של כל אדם בהצגה "כל אדם".
ציון אשכנזי שיחק בתפקידים ראשיים בשלוש הצגות ילדים: "אל עצמי" מאת גלילה רון פדר, בבימויו של ניר ארז בתיאטרון הקיבוץ. הוא גילם את דמותו של ציון, ילד מאומץ שמגיע מהפריפריה לחיפה, העיר הגדולה. הוא היה מועמד על תפקידו לפרס השחקן הטוב ביותר בהצגות ילדים ונוער לשנת 2007. הוא גילם את דמותו של איתמר בן-אב"י בהצגה "בן יהודה" ושיחק את אורי ב"הרפתקה בחולות".
מאז שנת 2009 ציון אשכנזי משחק בתיאטרון גשר. בהצגה "רביזור" גילם את דמותו של לוקה לוקיץ', אחד משלושה מפקחים (לצד גלעד קלטר ודודו ניב) שמהווים את המיליה של ראש העיר (דביר בנדק), שמנסים לשחד את רביזור.
ביוני 2012 ביים אשכנזי את "הדבר האמיתי" פרי עטו של טום סטופרד,עם שנה ג' בבית הספר של סופי מוסקוביץ'. בנוסף לכך הוא ביים גם את "אלטנוילנד", המבוסס על ספרו של הרצל בשם זה, שהוא עיבד ביחד עם תום ווליניץ, שמועלה בקבוצת התיאטרון של הנוער העובד והלומד.
בין ההפקות הרבות שביים, "אנגינה פקטוריס" היא אחת ההצלחות הגדולות, והיא רצה כחמש שנים ועד היום (8/20)
בשנים 2008–2011 ריכז ולימד קורס משחק ארצי לתלמידי תיכון במשרד החינוך.
ב-2011 ייסד והפיק את "קליפטישן" תחרות הקליפים הישראלית הרשמית ומאז מנהל את התחרות.
אשכנזי כתב טור שבועי ב-Mynet על חייו כשחקן. ובלוג ב-maveze החושף חלקים מיומניו האישיים.
ביוני 2020 הקים ציון יחד עם אורית גל ליכטנשטט את "כותבים" - סטודיו לכתיבה.
קולנוע וטלוויזיה
בשנת 2009 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מגדלים באוויר" שביים ניר ברגמן לערוץ עשר את הדמות של דודו.
בשנת 2010 הוא שיחק את אחת הדמויות הראשיות בסדרה הקומית היומית "15 דקות" ב-Yes הטלוויזיה בלוויין. בסדרה הוא גילם את דמותו של ארז אלביליה, בנו של המאפיונר שמעון אלביליה (עמוס לביא). ארז אלביליה מנסה להצליח בזכות עצמו בעולם הבמה וצילו של אביו רודף אותו.
בשנת 2011 ביצע אשכנזי את הבכורה הקולנועית שלו בסרטו של דן וולמן" גיא אוני" עיבוד לספרה של שולמית לפיד, שנהפך גם לסדרת טלוויזיה בערוץ הראשון. הוא גילם את דמותו של יחיאל סילס, אלמן שנושא לאישה את פאניה (תמר אלקן), עולה מרוסיה והם יוצאים למסעם לגיא אוני, לימים ראש פינה. בשנת 2011 אשכנזי שיחק בתוכנית הילדים "כוח הקצב" בערוץ הופ! במשך שלוש עונות. הוא מגלם את דמותו של צ'יקי, המשורר הפייט הרגיש שבחבורה (והאדום).
בשנת 2017 התארח בעונתה השנייה של הקומדיה "השוטר הטוב" בכיכובו של יובל סמו ב-Yes הטלוויזיה בלוויין. שיחק גם בסרט מקורי של כאן 11 "האיש שניסה למנוע מלחמה" שם גילם את דמותו של אילן גנני. בחודש מאי של אותה שנה, שוחרר בבתי הקולנוע בארצות הברית הסרט "בידיים שלנו: הקרב על ירושלים"; סרט דוקו-דרמה באנגלית שביימה ארין זימרמן. הסרט, אשר אשכנזי גילם בו את חנן פורת; משלב ראיונות ושיחזור של אירועים היסטוריים ממלחמת ששת הימים, וכך מביא את סיפור כיבושה של ירושלים בידי חטיבת הצנחנים.
בשנת 2018 שיחק את סטיבן כץ בסדרת הילדים והנוער "פוראבר" שיצרו אורי גרוס, יואב צפיר, טמירה ירדני לערוץ טין ניק של HOT. בהמשך השנה שיחק בסרט מקור של קשת 12 "רוצחות מבית טוב"; סרט דוקו-דרמה על רצח מלה מלבסקי שביים רני סער. בסרט, גילם אשכנזי את החוקר הפרטי מישל חדד.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "גיבור אמיתי" שביים ירון שילון ויצרו אורי גרוס, יואב צפיר, טמירה ירדני לערוץ KidZ ללקוחות Yes, שם שיחק את המפיק העולה רן שגב.
גיתה תורקלסדוטיר
גיתה תורקלסדוטיר (באנגלית עתיקה: Gȳða Þorkelsdōttir; 997–1069 לערך) הייתה אשתו של גודווין, רוזן וסקס, אחד מן המנהיגים האנגלו-סקסים החשובים, נינתו של האראלד הראשון, מלך דנמרק "כחול השן", גיסתו של קאנוט הגדול וקרובתו של סוון הראשון, מלך דנמרק. אמם של הרולד השני, מלך אנגליה, טוסטיג גודווינסון ואדית מווסקס, שנישאה לאדוארד המודה.
שניים מבניה, הרולד (לימים מלך אנגליה) וטוסטיג, רוזן נורת'מבריה הובילו את שני הצדדים הניצים ונלחמו זה בזה משני צידי המתרס בקרב גשר סטמפורד, בו נהרג טוסטיג. בקרב הייסטינגס, פחות מחודש לאחר מכן, נלחמו זה לצד זה ומצאו את מותם שלושה מבניה, הרולד, גירת' ולאופוויין.
לאחר הכיבוש הנורמני של בריטניה על ידי ויליאם הכובש ב-1066 עברה גיתה להתגורר באקסטר והנהיגה שם את התנגדות העיר לוויליאם ב-1067, שסופה היה במצור וכניעה של העיר. לאחר שלא הצליחה לקבל מידי ויליאם את גופת בנה המלך הרולד, עזבה את אנגליה לסקנדינביה ואדמותיה הוחרמו על ידי הכתר.
הורמוז (פירושונים)
הורמוז הוא שיבוש של המילה "אורמוזד" בפרסית אמצעית, שמשמעה אהורה מזדא
Holiday (שיר של ליל נאז X)
Holiday הוא סינגל של הראפר האמריקאי ליל נאז X. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2020 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
קרב גשר מילביוס
קרב גשר מילביוס (בלטינית: Proelium pontis Milvii) הוא קרב אשר התרחש ב-28 באוקטובר שנת 312, בצפון העיר רומא, בין קונסטנטינוס (337-272), ובין מקסנטיוס (312-278) קיסר רומא. הקרב מפורסם עקב ההתגלות לה זכה קונסטנטינוס בטרם הקרב, אשר לפי מקורות נוצריים החל לקבל בעקבותיה על עצמו את הדת הנוצרית. בכך, מהווה הקרב נקודת מפנה היסטורית בהתפשטות הנצרות באירופה. בבחינה רחבה יותר, מהווה הקרב שלב מעבר בין העולם הקלאסי ובין הימי-ביניימי.
רקע היסטורי
הקרב על גשר מילביוס (Pons Mulvius) הוא קרב אחד מתוך רבים בהם נלחם קונסטנטינוס, משנת 306 ואילך, במאבק להשגת השלטון על האימפריה הרומית. לאחר מות קונסטנטיוס כלורוס - אביו - שהיה אחד מהשותפים לשליטה באימפריה הרומית יחד עם דיוקלטיאנוס, איבד קונסטנטינוס את זכויותיו בשלטון, במסגרת הסדרי השלטון שנקבעו לאחר הפרישה של דיוקלטיאנוס. בעקבות הפלת קיסרים ויורשים פוטנציאליים שונים, נותר מקסנטיוס, בנו של האוגוסטוס והקיסר במסגרת הטטררכיה הראשונה - מקסימיאנוס, המועמד העיקרי לקיסרות שעמד בעקרון הלגיטימיות השושלתית. עיקרון זה היה משמעותי בעיקר עבור חיילי הצבא הרומי, אשר בפועל היו מי שסיפקו את הכוח לקיסר. בעקבות מתח זה, ולאחר סכסוכים טריטוריאליים בינו ובין מקסנטיוס על שטחי ספרד, פלש קונסטנטינוס לאיטליה, אזור שלטונו של מקסנטיוס.
ההתגלות
לפי ההיסטוריון לקטנטיוס, אשר כתב בתקופתו של קונסטנטינוס, ההתגלות הייתה חלום שחלם קונסטנטינוס, ובו הונחה לסמן את מגני חייליו בסימן "X עם קו אנכי המתפתל בחלקו העליון". בשלב מאוחר יותר, הוגדר סמל זה "כריסטוגראם", אך ייתכן ומדובר בסמל פגאני שפורש בהמשך כנוצרי.
לפי גרסה אחרת, אשר נכתבה לאחר מותו של קונסטנטינוס, על ידי ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, מתואר בטרם הקרב חיזיון דתי אחר. לפי הכתוב, בעדותו של קונסטנטינוס עצמו, סיפר הקיסר כי ראה לאור יום, מעט לפני שקיעת השמש, צלב אור גדול בשמיים. הוא העיד כי היה המום נוכח המראה, וכי לא היה לבדו, שכן חיילים רבים הצטרפו אליו במשלחת זו וראו גם הם את החיזיון. באותו הלילה, שעלה פתע, חלם קונסטנטינוס חלום, בו הופיע בשנית צלב האור, והפעם התלווה אליו ציווי אשר הורה לו להשתמש מעתה והלאה בסמל הצלב בכל המפגשים שיהיו לו עם אויביו. קונסטנטינוס דאג שבעלי המלאכה הטובים ביותר יעצבו את הסמל בזהב ואבנים טובות, והעמיד אותו מאותה עת בראש הכוחות שיצאו למלחמה ואף הציב את הסמל על קסדתו.
תיאור הקרב
מקסנטיוס בחר שלא לאפשר לקונסטנטינוס להטיל מצור על העיר, ויצא עם כוח צבאי לקראת קונסטנטינוס באזור "הסלעים האדומים" (Saxa Rubera), ליד אבן המיל התשיעית, בקרבת גשר מילביוס (Pons Mulvius) שעל נהר הטיבר, ב-28 באוקטובר 312 לספירה. קונסטנטינוס ביצע תמרון צבאי ושלח את חלק מכוחותיו לתקוף את צבא מקסנטיוס מהצד, פעולה שגרמה לתבוסת הכוח של מקסטיוס. כוחותיו של מקסנטיוס החלו לסגת, וניסו לחצות את נהר הטיבר באמצעות שני גשרים: גשר מילביוס וגשר נוסף עשוי רפסודות שנבנה מבעוד מועד על מנת להקל את תנועת החיילים של מקסנטיוס צפונה אל הקרב. במהלך חצייתם את הגשרים, גשר הרפסודות התמוטט ורבים מחייליו של מקסנטיוס, ומקסנטיוס עצמו - טבעו בנהר.
הניצחון של קונסטנטינוס היה מוחלט, והגעתו לרומא התבצעה בתהלוכת ניצחון כאשר ראשו של מקסנטיוס נישא על חנית של אחד מחייליו..
ישנם תיאורים שונים של הקרב בידי היסטוריונים וסופרים נוצריים כאשר הבולטים שבהם הם בני התקופה - לקטנטיוס ואוסביוס - שעיצבו את הזיכרון ההיסטורי של קרב זה באופן משמעותי לאורך השנים. בתיאורים אלו קונסטנטינוס מופיע כמי שעבר התגלות נוצרית ממש טרם הקרב או בסמוך לו, ובכך טמונה הסיבה העיקרית לניצחונו על פני מקסנטיוס. דמותו של מקסנטיוס מוצגת בתיאורים אלו כדמותו של עריץ שנוא על עמו, ולעיתים כרודף נוצרים - אף על פי שיש מקום להטיל ספק רב במידת אמינותם ודיוקם של תיאורים אלו, נוכח מטרתם הברורה להאדיר את הנצרות ואת קונסטנטינוס..
בתיאוריו של לקטנטיוס, החל הקרב בהתבצרותו של מקסנטיוס בין חומות העיר רומא, עקב נבואת מגידי העתידות שגרסה כי אם ייצא מחומותיה של העיר, הוא יובס. במקביל לקרב פרצה מרידה ברומא, כאשר המוני העם טענו כנגד מקסנטיוס שנטש את חובתו להגן על צורכיהם הבסיסיים, וקראו אליו במהלך משחקי הקיסר (שהתקיימו לכבוד שנת מלכותו השישית) כי "קונסטנטינוס לא יכול להיות מנוצח". בתגובה, עזב מקסנטיוס את המשחקים, קרא אליו את יועציו וביקש לקרוא בספרי הסיבילות, מהם קיבל את המסר כי האויב של הרומאים עתיד להיכחד. מתוך אמונתו הפגאנית, יצא ברוח מחודשת אל המערכה. לאחר שסימן קונסטנטינוס את מגני חייליו בסימן הקדוש אשר נגלה אליו בחלום, החל הקרב. בתחילתו הייתה ידם של כוחותיו של מקסנטיוס על העליונה, אך ככל שהתקרבו כוחותיו של קונסטנטינוס אל עבר גשר מילביוס, השתנה המאזן. הקרב מתואר בקצרה ככזה בו הופגנו אומץ ועיקשות משני הצדדים הנלחמים. כוחותיו של מקסנטיוס החלו להימלט, ודחקו את המפקד שלהם לעבר הגשר, אשר נשבר לאחר שזה האחרון חצה אותו. לפי הסיפור, חייליו הנמלטים של מקסנטיוס הם שדחפו אותו לבסוף לנהר הטיבר, מה שהוביל לטביעתו במים.
בתיאור ההיסטורי המקביל שכתב אוסביוס, הסיבה ליציאתו של קונסטנטינוס לקרב עם מקסנטיוס, טמונה בהתנהגות האכזרית של האחרון כלפי נתיניו, והשימוש לרעה שעשה בכוחו כטירן. "במטרה להחזיר לתושבי רומא את החופש שהם ירשו", החל קונסטנטינוס להתקרב אל עבר רומא, חדור אמונה וביטחון באל שיגן עליו ויוביל אותו לניצחון, כאשר כוחותיו עטויים ב"סמל המושיע". מקסנטיוס התכונן בתוך העיר עם כוחותיו, אשר הובסו דיוויזיה אחר דיוויזיה על ידי כוחות קונסטנטינוס שפלשו אל תוך העיר. מקסנטיוס ברח מכוחות קונסטנטינוס, וניסה לחצות את נהר הטיבר על ידי יצירת גשר מסירות, אשר תוך זמן קצר קרס, והוביל לטביעתו בנהר לצד חייליו.
קשת קונסטנטינוס
כיום מוכרת בהקשר הקרב קשת קונסטנטינוס, אשר נבנתה לאחר הקרב מעל הדרך עליה היו עוברים מצביאי רומא לאחר ניצחונותיהם בקרבות. על הקשת ישנה חריטה הטוענת כי הקשת הוקמה על ידי הסנאט הרומי, כאות הערכה לקונסטנטינוס עבור ניצחונו את הטירן (מקסנטיוס). בנוסף, חרוט עליה כי הוקמה בשנה העשירית לשלטונו של קונסטנטינוס (בין השנים 315 ל-316, בהתאם להערכות השונות). לקשת חשיבות מיוחדת לחקר האמנות שכן ניתן לזהות בסגנון שלה את המעבר מאמנות הלניסטית לאמנות נוצרית. העדות לכך מצויה גם בעובדה כי הקשת מורכבת מיצירות אומנות עתיקות יותר אשר נבזזו, וגם באלמנטים האומנותיים בדמותם של הפסלים השונים עליה.
הקרב על התאריך
התאריך ההיסטורי של הקרב מוכר היטב בלוח האירועים של המאה הרביעית. ישנם ויכוחים אקדמיים בנוגע ליום עצמו, הנע בין 27 באוקטובר 312 ליום שחל למחרת. עם זאת, ממצאים אחרונים מעידים על כך כי ייתכן והקרב התקיים אף לפני שנת 312. דוגמה אחת ניתן למצוא בממצא מהמאה הרביעית ובו מתועד כי מקסנטיוס נפטר בתחילת שנתו השישית למלוכה. לפי התיעודים ההיסטוריים, מדובר על 28 באוקטובר, שנת 311. בכתבים אחרים מצוינת השנה 312, מתוך ניסיון למצוא התאמה בין הגדרות התפקידים השלטוניים ביניהם עבר מקסנטיוס.
אריק סמית' (קצין)
ביוגרפיה
סמית' גדל בפלאנו שבטקסס. למד תואר ראשון באוניברסיטת טקסס A&M, במהלך הלימודים הצטרף לתוכנית הכשרת הקצונה של חיל הנחתים וב-1987 התגייס לשירות הצבאי.
שירת בגדוד השני של רגימנט הנחתים השלישי ולחם עמו במלחמת המפרץ. שימש מפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הנחתים השני והשתתף במבצע חילוץ האזרחים האמריקאים מליבריה בעקבות מלחמת האזרחים במדינה ב-1996. לאחר מכן שימש מדריך של צוערי הנחתים באוניברסיטת טקסס A&M ולמד במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית. בשנים 2001–2003 הוצב בקראקס שבוונצואלה.
בשנים 2003–2006 שירת בדיוויזיית הנחתים הראשונה, כקצין מבצעים, סגן מפקד צוות הקרב החטיבתי הראשון, מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים החמישי ועוזר קצין אג"ם של הדיוויזיה. כמפקד הגדוד הראשון פיקד על יחידתו בעת שנלחמה בקרבות בעיר רמאדי שבעיראק. בתפקידיו הבאים שימש עוזר למפקד חיל הנחתים, ראש מחלקת שיתוף אש ותמרון בפיקוד פיתוח תורת הלוחמה של חיל הנחתים. בשנים 2009–2012 שירת בדיוויזיית הנחתים השנייה ופיקד על רגימנט הנחתים השמיני, בתקופה זו הוצב עם הרגימנט במשך שנה באפגניסטן. ביוני 2012 מונה לראש תחום פיתוח היכולות של הנחתים, במאי 2013 מונה לעוזר צבאי בכיר לסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית אשטון קרטר.
באוקטובר 2021 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן מפקד חיל הנחתים. במאי 2023 הוצג כמועמד למפקד חיל הנחתים.
באסל ג'ראדי
באסל זכריא ג'ראדי (בערבית: باسل زكريا جرادي; נולד ב-6 ביולי 1993) הוא כדורגלן לבנוני-דני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באפולון לימסול.
קריירת מועדונים
ג'ראדי התחיל את הקריירה שלו ב93. בקיץ, ג'ראדי חתם באדקמיסק בולדקלוב.
בקיץ, ג'ראדי חתם בנורשלן מליגת העל הדנית. ב-3 באוגוסט 2013, ג'ראדי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה בדנמרק בהפסד 1–2 לארהוס.
ביולי, ג'ראדי חתם בסטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית.
בינואר, ג'ראדי הושאל ללילסטרום עד לסיום העונה.
ב-11 באוגוסט 2018, ג'ראדי חתם לשנתיים בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית. 8 ימים לאחר מכן, ג'ראדי ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–2 לה.נ.ק. גוריצה. ב-10 במאי 2019, ג'ראדי כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד סלאבן קופריבניצה. ב-31 באוגוסט 2019, כבש את השער היחיד בניצחון 0–1 נגד דינמו זאגרב, ובמשחק זה אף הורחק לאחר שראה כרטיס צהוב שני. בזכות ניצחון זה, היידוק עלתה למקום הראשון בליגה לראשונה מזה 1,399 ימים.
בקיץ, ג'ראדי חתם באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית
ב-26 באוגוסט 2015, ג'ראדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לבנון בהפסד 2–3 נגד, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. ג'ראדי השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019.
ב-5 בספטמבר 2019, ההתאחדות לכדורגל בלבנון, השעתה את ג'ראדי ביחד עם חברו לנבחרת יואן עומארי אחרי שסירבו לזימון לקראת המשחק נגד. אולם כעבור כמה ימים, השניים התנצלו ושבועיים לאחר מכן סיימו את תקופת ההשעיה.
פאול קונראד הניך
ביוגרפיה
פאול קונראד הניך נולד בצ'רנוביץ, אוסטרו-הונגריה (כיום אוקראינה).אביו ד״ר אוסיאס הניך ואמו פרדריקה הניך. בין השנים 1925–1928 למד אמנות בווינה, פירנצה ופריז ובשנת 1929 שירת בצבא רומניה. בין השנים 1930–1935 התגורר בבוקרשט, רומניה, שם עסק באמנות ובהוראה. בשנת 1933 ייצג את רומניה בתערוכה בינלאומית לתחריטים בפולין.
בשנת 1935 עלה הניך לארץ ישראל עם רעייתו רות והתיישב בחיפה. בשנת 1936 ייסד בעיר בית ספר לאמנות. בשנת 1950 התקבל כמרצה בטכניון, שם לימד עיצוב דו־ממדי במסגרת הפקולטה לאדריכלות. בשנת 1951 הציג תערוכת יחיד בארמון האמנויות בבריסל, בלגיה. בשנת 1966 התמנה לפרופסור עמית בטכניון. בתפקידו שם עסק במחקרים בנושאי הצבע. מחקרו בנושא בנושא אומנות וטכנולוגיה אוטומטית ("Robot-Art"), פורסם במספר פרסומים במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
ציוריו והדפסיו של הניך נושאים אופי אקספרסיוניסטי. מחזור ההדפסים "דרך גולים" (1943), לדוגמה, הציג 13 הדפסים אקספרסיוניסטים בנושאי ההיסטוריה היהודית. בשנות ה-70, בעקבות עבודתו בטכניון, ביצע גם כמה יצירות בעלות אופי אוונגרדי וקינטי, העושות שימוש בקרני אור.
בשנות השמונים חזר לציור מסורתי.
בשנת 2002 הוקמה בטכניון גלריה לאמנות ניסויית הנושאת את שמו ואת כינויו על פי ראשי התיבות של שמו: פ.ק.ה בשנת 2012 ראה אור ספרו של חוקר האמנות והאוצר רון ברטוש "חיתוכי-העץ של פאול קונרד הניך" אשר ליווה את התערוכה "פיתוחי-עם" שהוצאה בגלריה פ.ק.ה. בשנת 2019 נפתחה מחדש הגלריה ע״ש פ.ק. הניך, בתערוכה של יצירותיו ״אמנות השמש-הדרך אל הלא נודע״, אוצרת דניאלה טלמור
אומנותו
באומנותו חיפש הניך לבטא תנועה, ועשה זאת באמצעים שונים - צבעי שמן, חיתוכי העץ צילום ואמנות השמש ואפילו בעבודות וידאו.
מאחר שהיה חלק מתוך הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, חשב שאפשר יהיה לבטא את התנועה בקנה מידה גדול על בניינים ובתוכם בעזרת שילוב אמנות השמש הייחודית שלו.
את נסיונותיו באומנות השמש, ביצע על גג הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, שהוא נעזר במראות ומנסרות וכן ביריעות פלסטיק ובמסגרות עץ שונות. בעזרתם לכד את תנועת השמש וקרינתה והנציח אותם בתמונותיו.
ניתן לחלק את יצירותיו של הניך לארבע קטגוריות עיקריות:
״אמנות השמש״
ב-1959 החל את מחקרו בנושא של "עיצוב בעזרת קרני השמש", מתוך תחושה חזקה שהטכניקות המסורתית של האמנות הפלסטית, כמו הרישום והציור, אינן תואמות את רוח הזמן, המתאפיין בשינוי מרחיק לכת בתפיסת הזמן והמרחב. השימוש שעשה בשמש ביטא את החתירה אל הממד הנצחי והרכיב הקוסמי של ההוויה בחוויה של האדם המודרני. הטכניקה האמנותית שהגה, והפילוסופיה שצמחה לצדה, היו מקוריות וחדשנית, ויצרו אפקטים רבי עוצמה בעלי איכות אמנותית גבוהה, אשר עוררו השראה בקרב אמנים ויוצרים רבים ברחבי העולם.
המקרן הקוסמי משמש ליצירת אמנות קינטית חזותית. השמש מהווה את מקור האור. סיבוב כדור הארץ הוא המנוע המייצר את התנועה היחסית של הרפלקטורים והשמש. שורות של רפלקטורים קבועים מעוצבים כך שהם מקרינים תמונות אבסטרקטיות קינטיות מבעד למערכת של מסננים צבעוניים, הממוקמים ומתוכנתים "לתפוס" את השמש מזריחה ועד שקיעה בעונות השנה השונות. בהמשך שיכלל הניך את המקרן והפך אותו לרובוט המייצר תמונות שמש קינטיות תוך שימוש ברפלקטורים המונעים ידנית על ידי הרוח, ויוצרים אף הם תמונה שאינה חוזרת על עצמה.המוח האופטי הוא רובוט המייצר תמונות וסמלים חזותיים המהווים דיוקן עצמי של האמן. זוהי קופסה המכילה רפלקטורים של פסלי מראות, מסננים צבעוניים ומסך עץ להקרנה. קרני השמש מוחדרות באמצעות מראות חיצוניות, קבועות או מונעות ידנית. הן פוגעות ברפלקטורים, ולאחר המעבר דרך המסננים מוקרנות כתמונות הנעות על המסך. עיצוב המראות והמסננים, וסידורם, מספקים אפשרויות מגוונות ואין סופיות ליצירת תמונות אבסטרקטיות וקומפוזיציות קינטיות על גבי מסכים קונקרטיים, לפי ראות האמן.
השימוש במהירות האור ליצירת שטף של אימפרוביזציות ווריאציות של תמונות שמש, עורך סלקציה בזמן אמת של התמונות המוצלחות ומשמרן באמצעות צילום. טכניקה זאת שימשה את הניך ליצירת שקופיות ששימשו כתפאורה ומקור השראה לקונצרטים של אמנות סולרית בשילוב עם מוזיקה וריקוד.
הערות שוליים
[http://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=%D7%94%D7%A0%D7%99%D7%9A,%20%D7%A4%D7%95%D7%9C%20%D7%A7.&list=%D7%94 פאול ק. הניך] באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
ארדיה
ארדיה (באנגלית: Heredia) היא בירת מחוז ארדיה בקוסטה ריקה. העיר נמצאת במרחק של 10 קילומטרים צפונית לסן חוסה, בירת קוסטה ריקה.
היסטוריה
מקור העיר הוא בכנסייה והתיישבות שהוקמו בקרבת המקום בו היא נמצאת היום על ידי מתיישבים מקרטגו בתחילת המאה ה-18. באותה עת ההתיישבות נקראה "אלביריה" (Alvirilla). כעבור כמה שנים ההתיישבות הועברה למקומה הנוכחי שנקרא בפי הילידים "קובוחוקי" (Cubujuquí).
ב-1763 ההתיישבות קיבלה מעמד רשמי של עיירה. כמו כן שם העיירה שונה לארדיה, כהוקרה לאלונסו פרנאנדס דה ארדיה, מושל מושבת גואטמלה באותו זמן שהעניק להתיישבות את מעמד העיירה. ב-1779 נלקח מארדיה תואר העיירה, אך הוא הוחזר ב-1813. ב-1824 חואן מורה פרנאנדס, המנהיג של קוסטה ריקה במסגרת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, העניק לארדיה מעמד של עיר.
ב-1835 ארדיה הפכה לבירה הרשמית של קוסטה ריקה, אם כי חלק גדול מהסמכויות נותר בפועל בסן חוסה. בהמשך אותה שנה פרצה מלחמת הליגה, מלחמת האזרחים השנייה בקוסטה ריקה אשר במסגרתה תושבי ארדיה וערים נוספות מרדו נגד השלטון בסן חוסה. בסופו של דבר המורדים הובסו. ב-1838 מנהיג קוסטה ריקה בראוליו קרייו קולינה העביר את הבירה באופן רשמי בחזרה לסן חוסה.
חינוך
בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של קוסטה ריקה, אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות במדינה.
ספורט
בעיר נמצאת קבוצת ארדיאנו, המשחקת בליגת העל של קוסטה ריקה.
שני נערים צוחקים עם כוס בירה
"שני נערים צוחקים עם כוס בירה" (1626) הוא ציור מאת הצייר ההולנדי פרנס הלס.
תיאור
הציור שייך לקבוצת ציורי הז'אנר של האמן. הוא מתאר נער חבוש כובע פרווה גדול, המתבונן בצחוק בקנקן בירה. במישור האחורי של הציור מופיע ראשו של נער צוחק נוסף. פרשנות אחת רואה בציור אלגוריה לחמדנות, והיא נשענת על ביטוי הולנדי ולפיו הקנקן (בהולנדית: glutton), משמש סמל לחמדנות ולזללנות. פרשנות אחרת רואה בציור ביטוי של חוש הראייה, כחלק מסדרה של ציורים המתארים את חמשת החושים.
הציור נמצא כיום בבעלות מוזיאון (Hofje van Mevrouw van Aerden) בלירדם (Leerdam), הולנד. הוא נגנב שלוש פעמים. לראשונה נגנב בשנת 1988, אז הוחזר לאחר שלוש שנים. ב-27 באפריל 2011 נגנב שוב והוחזר למוזיאון ב-28 באוקטובר 2011. ב-27 באוגוסט 2020 נגנב בפעם השלישית.
סמכות שיפוט אוניברסלית
סמכות שיפוט אוניברסלית (באנגלית: Universal jurisdiction) מאפשרת למדינות או לארגונים בינלאומיים לתבוע סמכות שיפוטית פלילית כלפי נאשם ללא קשר למקום בו בוצע הפשע לכאורה, וללא קשר לאזרחותו של הנאשם, למדינת מגוריו או לכל קשר אחר עם הגורם התובע. פושעים שהועמדו לדין תחת סמכות שיפוט אוניברסלית נחשבים לפשעים נגד האנושות, חמורים מכדי לסבול ארביטראז' שיפוטי. מושג השיפוט האוניברסלי קשור אפוא באופן הדוק לרעיון שחלק מהנורמות הבינלאומיות הן Erga omnes (מחייבות את כולם), והן נורמה קוגנטית (jus cogens) חובה של המשפט הבינלאומי המחייבות את כל המדינות.
לפי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, התומך בסמכות השיפוט האוניברסלית, פשעים מסוימים מהווים איום כה חמור על הקהילה הבינלאומית כולה, כי על מדינות מוטלת החובה ההגיונית והמוסרית להעמיד לדין אדם אחראי; לפיכך, שום מקום לא אמור להוות מקום מפלט בטוח לאלה שביצעו רצח עם, פשעים נגד האנושות, הוצאות להורג ללא משפט, פשעי מלחמה, עינויים והיעלמות כפויה.
החלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות 1674, שאומצה ב-28 באפריל 2006, "אישרה מחדש את הוראות הפסקאות 138 ו-139 במסמך התוצאה של הפסגה העולמית ב-2005, בנוגע לאחריות להגן על אוכלוסיות מפני רצח עם, פשעי מלחמה, טיהור אתני ופשעים נגד האנושות ומחייב את מועצת הביטחון לפעולה להגנה על אזרחים בעימותים מזוינים".
היסטוריה
הקורפוס יוריס קיוויליס, מהדהד את פירושי המשפטן הרומי הו המאה השנייה גאיוס, אומרים כי "כל העמים ... נשלטים בחלקם על ידי חוקים מסוימים משלהם, וחלקם על ידי אותם חוקים המשותפים לכולם, [אלה] הטבעיים. התבונה ממנה לכל האנושות". בהרחבה על ההבנה הקלאסית של המשפט האוניברסלי הנגיש על ידי התבונה, הניח המשפטן ההולנדי בן מאה ה-17, הוגו גרוטיוס, את היסודות לסמכות שיפוט אוניברסלית במשפט הבינלאומי המודרני, תוך שהוא מציג את חוק השבי (Dē Jūre Prādae) ומאוחר יותר "על חוק המלחמה והשלום" (Dē jūre bellī ac pācis), על בסיס השקפת עידן הנאורות, כי ישנם עקרונות אוניברסליים של טוב ורע.
אולי התקדים הבולט והמשפיע ביותר לסמכות השיפוט האוניברסלית היו משפטי נירנברג באמצע המאה ה-20. השופט האמריקני רוברט ה. ג'קסון, אז התובע הראשי, הצהיר במפורש כי בית הדין הצבאי הבינלאומי, האוכף עקרונות אוניברסליים של טוב ורע יכול להעמיד לדין מעשים בכל מיקום גאוגרפי, "פשעים נגד שלום העולם" - אפילו אם המעשים היו חוקיים בזמנו בגרמניה הנאצית. אכן, כתב אישום אחד היה שהחוק הנאצי עצמו הפך לפשע, החוק עצמו הפך לכלי של דיכוי. משפטי נירנברג על פי התפיסה של סמכות שיפוט אוניברסלית, לפיה ניתן לשפוט את חוקי האומה והמעשים של פקידיה יכולים לעמוד למשפט, ויש שלטון חוק בינלאומי שאינו מוגבל בגבולות הלאומיים.
בישראל
מדינת ישראל השתמשה בסמכות שיפוט אוניברסלית בחוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, שעל פיו הועמד אדולף אייכמן למשפט ובמשפט דמיאניוק. שכן מעשי הנאצים ועוזריהם לא בצעו במדינת ישראל, ואף לפני שמדינת ישראל נוסדה. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הועמדו גם לדין, בהתאם לחוק זה, עשרות יהודים ישראלים שנחשדו בשיתוף פעולה עם הנאצים (בעיקר יהודים שנחשדו ששימשו בתפקיד "קאפו").
במשפט אייכמן בית המשפט בירושלים דחה את טענת ההגנה כי רק לגרמניה סמכות לשפוט את אייכמן וקבע, בין היתר:
הוראות נוספות המשתמשות בסמכות השיפוט האוניברסלית קיימות במספר נוסף של חוקי מדינת ישראל, הבולט שבהם הוא סעיף 16 לחוק העונשין, המסמיך את בתי המשפט בישראל להפעיל סמכותם בגין:. חוק העונשין מסמיך גם את בתי המשפט בישראל להפעיל סמכות שיפוט אוניברסלית בגין עבירות שוד ים.
ערכאות בינלאומיות בעלות סמכות אוניברסלית
בית הדין הפלילי הבינלאומי, שהוקם בהאג בשנת 2002, הוא בית דין בינלאומי בעל סמכות אוניברסלית (המוגדרת באמנה) להעמיד לדין את אזרחי אחת מהמדינות החברות בבית הדין בגין רצח עם, פשעים נגד האנושות, פשעי מלחמה ופשע תוקפנות. סמכות בית המשפט נקבעה על ידי כמה הסכמים בינלאומיים, הבולט בהם הוא אמנת רומא שנחתמה בשנת 1998.סמכות השיפוט האוניברסלית על הפשעים שנקבעו באמנת רומא נדחה על ידי הצדדים החותמים, אולם סמכות שיפוט אוניברסלית מאפשרת למועצת הביטחון של האומות המאוחדות להפנות מצבים ספציפיים לבית הדין הפלילי הבינלאומי. זה קרה עם רצח העם בדרפור, מלחמת האזרחים בלוב ב-2011, ולגבי מנהיג המורדים מקונגו בוסקו נטגנדה, שהורשע ב-18 סעיפים של פשעים נגד האנושות ב-2019.
בנוסף, ארגון האומות המאוחדות הקים בתי משפט ספציפיים מבחינה גאוגרפית לחקירה ולהעמדה לדין של פשעים נגד האנושות, במסגרת עיקרון סמכות שיפוט האוניברסלית, דוגמת בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה, ובית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שפעל בין השנים 1993 ו-2017.
בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, חקר פשעי מלחמה שהתרחשו בבלקן בשנות התשעים. הוא הרשיע את מנהיג סרביה לשעבר, רדובאן קאראג'יץ', בעשרה אישומים הקשורים לרציחות, טיהורים והתעללויות אחרות נגד אזרחים, כולל רצח עם בקשר לטבח סרברניצה ב-1995; הוא נידון ל-40 שנות מאסר.
טענות נגד
מתנגדים לסמכות השיפוט האוניברסלית, דוגמת הנרי קיסינג'ר, שבעצמו נקרא למסור עדות על מבצע קונדור של ממשלת ארצות הברית בבית משפט בספרד (קיסינג'ר סירב לבקשת ספרד לתחקר אותו), טוענים כי סמכות שיפוט אוניברסלית מהווה הפרה של הריבונות של כל מדינה: כל המדינות שוות בריבונות, כפי שאושר על ידי מגילת האומות המאוחדות. לטענת קיסינג'ר, מכיוון שכל מדינה יכולה להקים בתי משפט עם סמכות שיפוט אוניברסלית, יש סכנה שהתהליך יכול להתדרדר במהירות למשפטי ראווה מונעים פוליטית, כדי לשים חותמת מעין שיפוטית על רדיפת אויבי המדינה או מתנגדיה.
אוסטרליה
בית המשפט הגבוה באוסטרליה אישר את סמכותו של הפרלמנט האוסטרלי, על פי חוקת אוסטרליה, להפעיל סמכות שיפוט אוניברסלית על פשעי מלחמה בפרשת "פוליכוביץ' נגד חבר העמים" ב-1991. איוון טימופייביץ' פוליכוביץ', היה אוקראיני שהיגר לאוסטרליה, והואשם בפשעי מלחמה, שבוצעו בין ספטמבר 1942 למאי 1943 באוקראינה, בזמן שהייתה תחת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. פוליכוביץ' נחשף על בסיס מידע שהגיע מברית המועצות בשנת 1986. הוא הועמד למשפט אך זוכה מחמת הספק לגבי זהותו.
בלגיה
בשנת 1993, העביר הפרלמנט בבלגיה "חוק סמכות שיפוט אוניברסלית" (המכונה לעיתים "חוק הג'נוסייד הבלגי"), המאפשר לה לשפוט אנשים שהואשמו בפשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות או רצח עם. בשנת 2001 הורשעו ארבעה אזרחי רואנדה וקיבלו עונשים מאסר של 12 עד 20 שנה בגין מעורבותם ב רצח עם ברואנדים בשנת 1994. אחר כך עלה רצף מהיר של תיקים לדיון:
החוק הבלגי שונה באפריל 2003, כך שהוא מאפשר העברת הטיפול בתביעה למדינה שנגד האזרח שלה היא הוגשה. ב-1 באוגוסט 2003, ביטלה בלגיה את החוק לסמכות שיפוט אוניברסלית, והכניסה חוק חדש בנושא סמכות חוץ-טריטוריאלית, הדומה או מגביל יותר מזו של מרבית מדינות אירופה. עם זאת, חלק מהמקרים שכבר החלו נמשכו. אלה כללו את אלה הנוגעים לרצח העם ברואנדה, ותלונות שהוגשו נגד הנשיא לשעבר בצ'אד, היסן הברק (שכונה "פינושה האפריקאי"). בספטמבר 2005 הוגש כתב אישום נגדו בגין פשעים נגד האנושות, עינויים, פשעי מלחמה והפרות זכויות אדם אחרות על ידי בית משפט בלגי. הוא נעצר בסנגל בעקבות בקשות של בתי משפט בסנגל, הוא נשפט והורשע בפשעי מלחמה על ידי בית הדין המיוחד בסנגל בשנת 2016, ונידון למאסר עולם.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת, בדרך כלל החוק מאשר להעמיד לדין רק על עבירות פליליות רק בתחום השיפוט בו התרחשה העבירה, אלא אם כן סעיף ספציפי מאפשר לממלכה המאוחדת להפעיל סמכות שיפוט אוניברסלית. זה המקרה, בין היתר, לגבי: החוק בממלכה המאוחדת מסמיך את בתי המשפט להורות על מעצרו של כל מי שנחשד בהפרת הוראה באמנות ז'נבה. "חוק אמנות ז'נבה" התקבל בבריטניה ב-1957, והפך את הוראות האמנה לחלק מהדין המקומי.
בספטמבר 2005, אלוף פיקוד הדרום לשעבר, דורון אלמוג, חזר לישראל מבלי שירד ממטוס אל על שנחת בלונדון, מחשש שייעצר עם נחיתתו ויואשם בפשעי מלחמה שביצע, כביכול, בתקופת האינתיפאדה. צו המעצר נגד אלמוג הוצא בלונדון לפי בקשת משרד עורכי דין המתמחה בזכויות אדם. אלמוג נשאר במטוס וחזר לישראל. אחר כך דווח כי משטרת בריטניה נמנעה לעצור את אלמוג בשל חששה כי השוטרים ייקלעו לקרב עם המאבטחים. בדצמבר 2007, ביטל השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, ביקור מתוכנן בבריטניה בשל חשש כי יוצא נגדו צו מעצר, זאת על רקע מעורבותו בקבלת ההחלטה לחיסול ראש הזרוע הצבאית של חמאס, סלאח שחאדה, בעת שכיהן כראש השב"כ. ביולי 2002 חוסל שחאדה בהפצצת חיל האוויר בעזה. באירוע נהרגו 15 בני אדם, בהם אשתו של שחאדה ושלושת ילדיו, ופעילי זכויות אדם טענו שהרג זה הוא פשע מלחמה.
בספטמבר 2009, מספר ארגונים פרו-פלסטינים הגישו בקשה לבית משפט בלונדון להוצאת צו מעצר נגד שר הביטחון, אהוד ברק, בעת ששהה בבריטניה. מגישי הבקשה נסמכו על דו"ח ועדת גולדסטון, שחקר את אירועי מבצע "עופרת יצוקה" וטען כי ישראל ביצעה במהלכו פשעי מלחמה. הדיון בבקשת המעצר נדחה וברק עזב את המדינה כמה ימים אחר כך. בדצמבר 2009 הוציא בית משפט בווסטמינסטר, צו מעצר לציפי לבני בקשר להאשמות בפשעי מלחמה ברצועת עזה במהלך מבצע "עופרת יצוקה". הצו הוצא לבקשת גורמים פרטיים ב-12 בדצמבר ובוטל ב-14 בדצמבר 2009, לאחר שנחשף כי לבני לא נכנסה לשטח בריטניה. ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון התקשר ללבני ב-16 בדצמבר והתנצל על הוצאת צו המעצר.
ב-15 בספטמבר 2011 חתמה מלכת בריטניה על תיקון לחוק, שמונע הגשת צווי מעצר על פשעי מלחמה בידי תובעים פרטיים, אלא באישור ראש התביעה הכללית. חרף שינוי החוק, במאי 2012 ביטל דורון אלמוג את השתתפותו כאורח כבוד בערב התרמה של ארגון על"ה בלונדון, בעקבות ייעוץ משפטי שקיבל. ביולי 2016, זומנה ציפי לבני לתשאול ביחידה לפשעי מלחמה של משטרת המטרופולין של לונדון, לאחר שהגיעה ללונדון. בתום מגעים דיפלומטיים בין ישראל לבריטניה קיבלה לבני חסינות, שאפשרה לה לא להתייצב לתשאול.
טורקיה
במאי 2012, התובע הכללי בטורקיה הגיש כתב אישום נגד הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי, ראש אמ"ן לשעבר עמוס ידלין, מפקד חיל הים לשעבר אליעזר מרום וראש להק מודיעין חיל האוויר לשעבר אבישי לוי על רקע היותם נותני הפקודות להשתלטות על האוניה מאווי מרמרה בבמשט לעזה ב-2010. כתב האישום הוגש, לטענת הטורקים, על בסיס סמכות שיפוט אוניברסלית של מדינות לאכיפה נגד פיראטיות בים בכל מקום, על פי אמנות בינלאומיות.
נורווגיה
נורווגיה, השתמשה, בין השאר, בסמכות השיפוט האוניברסלית ב"תקופת הטיהור" לאחר מלחמת העולם השנייה התרחש, בין מאי 1945 לאוגוסט 1948, נגד מי ששיתוף פעולה עם הכיבוש הגרמני במדינה. כמה אלפי נורווגים ואזרחים זרים נשפטו והורשעו בעבירות שבוצעו בסקנדינביה במהלך מלחמת העולם השנייה. עם זאת, היקפם, הבסיס המשפטי וההגינות של משפטים אלה היוו מאז בסיס למחלוקת. בסך הכל הוצאו להורג 40 בני אדם, בהם וידקון קוויזלינג, ראש ממשלת נורווגיה במהלך הכיבוש הנאצי. חמישה אנשים נוספים נידונו למוות בפולין בשנת 1947 בגין מעשיהם בנורווגיה.
ב-2009 נעשה ניסיון להעמיד לדין את ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט ובכירים אחרים מישראל, באשמת ביצוע פשעי מלחמה במהלך במבצע "עופרת יצוקה" בעזה. אך בית המשפט הנורווגי דחה את הבקשה.
ספרד
החוק הספרדי מכיר בעקרון הסמכות האוניברסלית. סעיף 23.4 לחוק ארגון הכוח השיפוטי (LOPJ), שנחקק ב-1 ביולי 1985, קובע כי בתי משפט בספרד הם בעלי סמכות שיפוט על פשעים שבוצעו על ידי ספרדים או אזרחים זרים מחוץ לספרד, כאשר ניתן לתאר פשעים כאלה על פי החוק הפלילי בספרד כרצח עם, טרור או פשע אחר שעל פי אמנות או מוסכמות בינלאומיות ניתן להעמידו לדין בספרד. ב-25 ביולי 2009 העביר הקונגרס הספרדי חוק המגביל את יכולתו של בית המשפט העליון של ספרד (Audiencia Nacional) לפי סעיף 23.4 למקרים בהם ספרדים הם קורבנות, יש קשר רלוונטי לספרד, או שהחשודים לכאורה נמצאים בספרד.
בשנת 1999 פתחה כלת פרס נובל לשלום ריגוברטה מנצ'ו בהליכים להעמדתם לדין בספרד של חמישה קציני צבא גואטמלה, ובהם הנשיא לשעבר אפראין ריוס מונט, בגין עינויים, רצח עם ומעצרים בלתי חוקיים, בין השנים 1978–1982. בספטמבר 2005 פסק בית המשפט לחוקה בספרד כי בתי המשפט במדינה מוסמכים לדון בפשעים נגד האנושות אף אם לא בוצעו נגד אזרחים ספרדים, כי "עקרון הסמכות האוניברסלית גובר על קיומם של אינטרסים לאומיים". ביוני 2006 נסע השופט החוקר סנטיאגו פדראס לגואטמלה במטרה לחקור את החשודים, ואולם סדרה של ערעורים שהוגשו מנעה ממנו לחקור אותם. ב-7 ביולי הוציא פדראס צו מעצר בינלאומי נגד הנשיאים לשעבר ריוס מונט, מחייה ויקטורס ולוקאס גארסיה (שנפטר בינתיים בוונצואלה) ונגד שרים לשעבר, קציני צבא וקציני משטרה.
ביוני 2003 כלא השופט הספרדי בלטסר גארסון את ריקרדו מיגל קוואלו, קצין חיל הים הארגנטינאי לשעבר, שהוסגר ממקסיקו לספרד עד למשפטו באשמת רצח עם וטרור הקשורים לשנות הדיקטטורה הצבאית של ארגנטינה. הוא הוסגר אחר כך לארגנטינה והועמד לדין.
ב-11 בינואר 2006, בית המשפט העליון בספרד הסכים לחקור מקרה בו נטען כי שבעה פוליטיקאים סינים לשעבר, בהם מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית לשעבר, ג'יאנג דזה-מין, וראש הממשלה לשעבר לי פנג, השתתפו ברצח עם בטיבט. סין אמרה כי החקירה היא התערבות בענייניה הפנימיים ודחתה את הטענות כ"המצאה מוחלטת". בנובמבר 2013, הוציאה ספרד צו מעצר נגד ג'יאנג דזה-מין בחשד למעורבות ברצח עם בטיבט.
בשנת 2009, הוגשו תלונות נגד הרמטכ"ל לשעבר דן חלוץ ועוד שישה בכירים ישראליים על ידי ארגונים פרו-פלסטינים, שביקשו להעמידם לדין בספרד על פי עקרון הסמכות האוניברסלית. ב-29 בינואר 2009, פרננדו אנדראו, שופט בית המשפט הלאומי, פתח בחקירות ראשוניות בנוגע לטענות כי החיסול ממוקד בשנת 2002 מצדיק את העמדתו לדין של חלוץ, של שר הביטחון לשעבר בנימין בן אליעזר, משה יעלון, וארבעה אחרים, בגין פשעים נגד האנושות. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, מתח ביקורת חריפה על ההחלטה, וגורמים ישראלים סירבו למסור מידע שביקש בית המשפט בספרד. בהתקפה נהרג מייסד הזרוע הצבאית של החמאס, סלאח שחאדה, אך בהתקפה נהרגו גם 14 אחרים (בהם אשתו ו-9 ילדיו). החקירה בתיק הופסקה ב-30 ביוני 2009 על ידי החלטה של הרכב של 18 שופטים של בית המשפט הלאומי (Audiencia Nacional). באפריל 2010 אישר בית המשפט העליון בספרד את החלטת בית המשפט לערעורים נגד ביצוע חקירה רשמית בנושא החיסול הממוקד של שחאדה.
בפברואר 2014, העלתה המפלגה העממית הימנית שמרנית הצעת חוק במסלול חקיקה מהיר, שהביא לסיומו של עקרון סמכות השיפוט האוניברסלית בחוק הספרדי, זאת בעקבות לחץ של סין, ישראל ופעילי ימין ספרדים.
צרפת
סעיף 689 של החוק הפלילי הצרפתי קובע את העבירות שניתן לשפוט בצרפת, כאשר הן בוצעו מחוץ לשטחי צרפת על ידי אזרחים צרפתים או זרים:
פינלנד
בית המשפט העליון בפינלנד גזר מאסר עולם בכלא על מטיף רואנדי בשנת 2010, על השתתפותו ברצח העם ברואנדה בשנת 1994. פרנסואה באזארמבה, בן 59, עבר בשנת 2003 לפינלנד וביקש מקלט. פינלנד מאפשרת העמדה לדין בגין פשעים נגד האנושות בכל מקום בו הם מבוצעים. בזמן רצח העם הוא היה כומר בכנסייה הבפטיסטית בניאקיזו שבדרום רואנדה. על פי העיתון הפיני הלסינגין סנומט, בית המשפט מצא אותו אשם בתיאום פיגועים קטלניים, ובארגון הצתת בתים של בני הטוטסי. בית המשפט אמר כי הוא הפיץ תעמולה נגד הטוטסי והסית נגדם. במהלך המשפט שמע בית המשפט 68 עדים שנסעו לרואנדה וטנזניה כדי לשמוע עדויות.
קנדה
כדי ליישם את אמנת רומא, קנדה העבירה את חוק הפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה. מייקל ביירס, פרופסור למשפטים באוניברסיטת קולומביה הבריטית, טען כי חוקים אלה הולכים רחוק יותר מאמנת רומא, ומספקים סמכות שיפוט לבתי משפט בקנדה בנוגע למעשים שקדמו להקמת בית הדין הפלילי הבינלאומי והתרחשו בשטחים מחוץ למדינות החברות בו; כתוצאה מכך, "כל מי שנמצא בקנדה ונטען כי ביצע רצח עם, עינויים ... בכל מקום ובכל זמן, יכול להעמיד לדין בקנדה".
לאון מרשאן
לאון מרשאן (בצרפתית: Léon Marchand; נולד ב-17 במאי 2002) הוא שחיין צרפתי, פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023) במשחים ל-200 מטר מעורב אישי ול-400 מטר מעורב אישי ואלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר. הוא שיאן העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ושיאן אירופה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
אביו של לאון, קסבייה מרשאן, סגן אלוף העולם (פרת' 1998) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה
מרשאן נולד וגדל בטולוז, בנם של סלין בונה, שחיינית אולימפית (ברצלונה 1992), מקום 14 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, ושל קסבייה מרשאן, סגן אלוף העולם (פרת' 1998) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. הוא מתאמן באוניברסיטת המדינה של אריזונה.
2021
באולימפיאדת טוקיו (2021) סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:11.16 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 4:10.09 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.68 דקות, במקום 18 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.30 דקות ובמקום עישרי במשחה שליחים 4x100 מטר מערוב בתוצאה של 3:33.41 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 52.05 שניות.
2022
באליפות המכללות שנערכה במרץ 2022 הוא זכה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 יארד חזה בתוצאה של 1:48.20 דקות ובמשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא בינלאומי של ארצות הברית של 1:37.69 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 יארד מעור אישי בתוצאה של 3:34.08 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא לאומי חדש של 1:55.22 דקות, לפני קרסון פוסטר מארצות הברית (1:55.71 דקות) ודאיה סטו מיפן (1:56.22 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אליפות, שיא אירופה חדש והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 4:04.28 דקות, לפני קרסון פוסטר (4:06.56 דקות) וצ'ייס קייליש (4:07.47 דקות), שניהם מארצות הברית. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 1:53.37 דקות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:50.34 דקות ולפני טומורו הונדה מיפן (1:53.61 דקות).
שיאן עולם
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 1:52.43 דקות, לפני קשישטוף חמיילבסקי מפולין (1:53.62 דקות) וטומורו הונדה מיפן (1:53.66 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אירופה חדש של 1:54.82 דקות, לפני דנקן סקוט (1:55.95 דקות) ותומאס דין (1:56.07 דקות), שניהם מהממלכה המאוחדת, שיפור לשיא הוויתיק בן 14 השנים של לאסלו צ'ה מהונגריה (1:55.18 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:02.50 דקות, לפני קרסון פוסטר מארצות הברית (4:06.56 דקות) ודאיה סטו (4:09.41 דקות), שיפור לשיא הוותיק בן 15 השנים של מייקל פלפס מארצות הברית (4:03.84 דקות).
עוגת פירות
עוגת פירות היא עוגה שבין רכיביה כלולים פירות משומרים או מיובשים, ולעיתים גם אגוזים, תבלינים או אלכוהול. כל עוגה שמכילה פרי כרכיב יכולה להיחשב אם כן כעוגת פירות. עוגות אלו לרוב מוגשות בחתונות ובחגיגות חג המולד. הודות לטעמן העשיר, עוגות אלה לרוב מוגשות לחוד ללא תוספות כגון קצפת או חמאה.
היסטוריה
המתכון הקדום ביותר לעוגת פירות נמצא ברומא העתיקה והוא כלל רימונים, אגוזים, וצימוקים שעורבבו בתוך מחית שעורה. בימי הביניים, דבש, תבלינים ופירות משומרים נוספו למתכון.
לאחר מכן סוגים שונים של עוגות פירות החלו להופיע ברחבי אירופה. המתכונים השתנו רבות ממדינה למדינה עם השנים, שכן הם היו תלויים ברכיבים שהיו זמינים באותה תקופה וכן שבאזורים מסוימים הכנסייה אסרה להשתמש בחמאה בתקופת הצום. האפיפיור אינוקנטיוס השמיני (1492-1432) התיר את השימוש בחמאה במסמך כתוב שנודע בשם "מכתב החמאה" בשנת 1490, במכתב הוא אישר לתושבי סקסוניה להשתמש בחלב ובחמאה עבור עוגת פירות גרמנית בשם סטולן.
החל מהמאה ה-16, סוכר שהגיע מהמושבות האמריקאיות (יחד עם התגלית שריכוז גבוה של סוכר עוזר לשמר פירות) הוביל לעודפים של פירות משומרים, כתוצאה עוגת הפירות נהייתה זולה יותר ואהודה יותר.
חנה דרורי קשי
חנה דרורי קשי (נולדה ב-1 ביוני 1955) היא במאית, מפיקה, יוצרת, תסריטאית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
דרורי קשי נולדה ברומניה בשנת 1955, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1965, בעודה בת 10. היא שירתה בחיל האוויר הישראלי.
למדה קולנוע וטלוויזיה בבית צבי, בית ספר לאמנות הבמה והקולנוע. בפרויקט הגמר שלה ביימה את הסרט הדוקומנטרי "לקראת שידור", ששודר בטלוויזיה החינוכית.
ב-1984 יצרה את הסדרה "נשים על נשים" לטלוויזיה של דרום אפריקה בהפקת אולפני הרצליה, וכמו כן ביימה את הסרט Dancing to another" drum" על חייה של רקדנית חירשת.
ב-1985 הייתה עוזרת הפקה בסרט העלילתי "אסתר לנצח" של איתן גרין, עוזרת במאי בסרט העלילתי "בובה" ובסרט העלילתי "רומן בהמשכים".
ב-1990 הייתה התסריטאית והבמאית של "הרביעייה של עמל", סרט דוקומנטרי על רביעייה שנולדה אחרי 16 שנות טיפולי הפריה.
מ-2004 הייתה כתבת בנושאי תיירות, תרבות ואומנות במגזין "עלונדון" ובאתרי שונים.
ב-2017 הפיקה את הסרט התיעודי "מכתב מלונדון" (50 ד') – על הצהרת בלפור – קופרודוקציה עם צוות בריטי.
ב-2021 ביימה וכתבה את הסרט התיעודי "ובחרת בחיים", העוסק בפרטיזן שהציל יהודים בשואה.
דרורי קשי גרה בראשון לציון, נשואה ואם לשתי בנות.
תחום הדיבוב
דרורי קשי ביימה הפקות דיבוב רבות שנעשו בישראל, בעיקר בטלוויזיה החינוכית, בשנים 1986 עד 2004, ביניהן "דן-דין השופט", "אליחדק וחברים", "הזחלילים", "דובי דב", "היי! בינבה", "עמיקו וחבריו", "רובימא", "פיטר פן", "הקטר הקטן", "אמא אווזה", "פשוש", "פשוט אמרו לא", "לכלוכית", "קוסמים קטנים", "עלילות בבאי", "המעופפים הנועזים", "עופל בופל", "במצולות הים עם דלפי", "פילוני וחבריו", "קופידו", "ג'ימבו", "הנעלולים", "מסיפורי אבא בונה", "משלים בצורות", "הזעפן", "דר דוור", "להציץ ולגלות", "הקוסם מארץ עוץ", "מופע החיות", "באדג'י", "התחנה הקטנה", "הפלא שבחיות הפרא", "הבילבילים", "אדון וגברת בשינוי אדרת", "בנימין התנין", "שלגיה ושבעת הגמדים", "העיפרון הקסום", "דובון חיבוקון", "המשפחה של דולי", "הסייח הכסוף", "נאנוק", "הכתמים", "המומינים", "המומינים - כוכב השביט: הסרט", "בננות בפיג'מות", "נוני התמנון", "דוקטור אוטור", "השלג הראשון של החורף", "חבורת האוטובוסים", "הצעצועים העזובים", "ממלכת אוקיאנה", "אנג'לינה בלרינה", "אינוק", "רוחות רפאים" ו"הג'ירף הצהוב". כמו כן היא דיבבה בחלק מן ההפקות. וגם תרגמה תסריטים ושירים בסדרות שונות.
ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים
ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים, הידועה גם כהחלטה 1514 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, הייתה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם במהלך הישיבה ה-15 שלה, אשר אישרה כי ההחלטה תספק גם מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים.
ההכרזה אפיינה את השלטון הזר כהפרה של זכויות אדם, אישרה את הזכות להגדרה עצמית וקראה להפסיק את השלטון הקולוניאלי. אדום גטאצ'ו כותב, "בתוך חמש עשרה שנה, לאומנים אנטי-קולוניאליים כבשו בהצלחה את האו"ם והפכו את העצרת הכללית למצע לפוליטיקה הבינלאומית של דה-קולוניזציה. לדברי כריסטיאן ראוס-סמיט, ההחלטה "ייצרה שינוי טקטוני בלגיטימציה הבינלאומית", שכן היא "ערערה בהצלחה את מוסד האימפריות".
ההחלטה אומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-14 בדצמבר 1960. 89 מדינות הצביעו בעד, אף אחת לא הצביעה נגד, ותשע נמנעו: אוסטרליה, בלגיה, הרפובליקה הדומיניקנית, צרפת, פורטוגל, ספרד, איחוד דרום אפריקה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
ההכרזה מצוטטת על ידי האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית.
רקע
הכרזה על דה-קולוניזציה הוצעה לראשונה על ידי ברית המועצות, שקראה לעצמאות מהירה של המושבות שנותרו. עם זאת, מספר מדינות סברו כי דה-קולוניזציה מהירה מדי תוביל לכאוס באותן מושבות לשעבר, ולכן הן החליטו להעמיד את הנושא להצבעה לעצרת הכללית. 43 מדינות באסיה ובאפריקה תמכו בהצהרת הפשרה הזו שקראה ל"נקיטת צעדים מידיים", שהיו לה הרבה פרשנויות אפשריות מלבד דה-קולוניזציה מהירה.
ארצות הברית עודדה זה מכבר דה-קולוניזציה, והייתה צפויה לתמוך בהכרזה, אך נמנעה כתוצאה מלחץ של בריטניה. למרות ההימנעות, נציגה אחת מארצות הברית, זלמה ג'ורג', מחאה כפיים לאחר ההצבעה. מדינות רבות חשו שארצות הברית איכזבה אותן.
מדינות רבות באירופה ובנאט"ו הצביעו בעד ההכרזה, כך שלא הייתה עמדה מערבית רחבה לגביה. הממלכה המאוחדת, שכללה את רוב המושבות שנותרו, חשבה שההכרזה היא ביקורת מרומזת עליה, וגם צריכה להיות תקופה של הכנה ראויה לעצמאות. בעוד שהייתה לה השפעה מוגבלת על נציגים אחרים, הדעות בבריטניה השפיעו על ההצבעה בארצות הברית, אשר הובילו להחלטה סופית של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ג'יימס וודסוורת', הסביר בנאומו כי הם מסכימים עם המטרה הכוללת אבל היו "קשיים בשפה ובמחשבה" שהעלו סוגיות טכניות שונות. הסנאטור הדמוקרטי ויין מורס אפיין את ההימנעות של ארצות הברית באחד המקרים כ"מחלקת המדינה של ארצות הברית עשתה שמיניות באוויר כדי לקרוא את הפסקה בצורה שגויה".
מורשת
ההכרזה הייתה אבן דרך בתהליך הדה-קולוניזציה.
בשנת 2000, לרגל יום השנה ה-40 להחלטה 1514, אימצה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 55/146 שהכריזה על השנים 2001–2010 כעל העשור הבינלאומי השני למיגור הקולוניאליזם. ההחלטה נבעה מהשנים 1990–2000, שנחשבו כעשור הבינלאומי למיגור הקולוניאליזם.
החזית הדרום-מערבית (האימפריה הרוסית)
החזית הדרום-מערבית (ברוסית: Юго-Западный фронт) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה חזית רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
החזית הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ניקולאי איוואנוב. החזית פלשה לגליציה שהייתה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ונחלה ניצחון בקרב גליציה, שאיזן מעט את כישלונות החזית הצפון-מערבית בפלישה הכושלת לפרוסיה המזרחית. בהדרגה החלו הגרמנים להזרים גם כן כוחות אל גליציה, אולם הרוסים הביסו אותם בקרב על הוויסלה. מתקפה גרמנית נוספת לעבר ורשה בקרב לודז' נסתיימה ללא הכרעה ברורה. הגרמנים לא הצליחו לכבוש את ורשה אבל מנעו את המשך המתקפה הרוסית לעבר שלזיה. ב-1 במאי 1915 פתחו הגרמנים והאוסטרו-הונגרים במתקפת גורליצה-טרנוב, שהסתיימה בתבוסה רוסית מכרעת. הגרמנים נכנסו לוורשה ב-4 באוגוסט 1915. הרוסים הוכו מכה קשה על ידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים ששבו 250.000 חיילים רוסים. הסטאבקה הורה לחזית הדרום-מערבית לפתוח בנסיגה, שזכתה לכינוי "הנסיגה הגדולה", ובמסגרתה פינו הרוסים את שטחי פולין וגליציה.
שביעייה (בטהובן)
השביעיה במי במול מז'ור אופוס 20 מאת לודוויג ואן בטהובן נכתבה בשנת 1799 ובאותה שנה התקיימה נגינת הבכורה שלה. המהדורה הראשונה, שפורסמה בשנת 1802, מוקדשת לקיסרית מריה תרזיה.
כלי נגינה
היצירה כתובה לכלי הנגינה הבאים: קלרינט, קרן יער, בסון, כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס.
ביצועים ראשונים
ביצוע נוסף של היצירה היה בקונצרט הפרטי הראשון של בטהובן, ב-2 באפריל 1800 בבורגתיאטר. באותו קונצרט בוצעו גם קטעים מתוך בריאת העולם מאת יוזף היידן. ידיד אחר של בטהובן, עמנואל דולזלק (1780–1858) סיפר שבטהובן אמר על השביעייה: "זוהי בריאת העולם שלי."
עד מהרה הפכה השביעייה לאחת מיצירותיו הפופולריות ביותר של בטהובן, והיא אף זכתה למספר עיבודים. בטהובן עצמו עיבד את היצירה לשלישייה לקלרינט (או כינור), צ'לו ופסנתר ופרסם גרסה זו בשנת 1805 כאופוס 38.
יחסי טג'יקיסטן–ספרד
יחסי טג'יקיסטן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו. טג'יקיסטן מוסמכת לספרד משגרירותה בז'נבה, שווייץ. ספרד מוסמכת לטג'יקיסטן משגרירותה בנור-סולטן, קזחסטן.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות דלים מאוד. בספרד אין הסכמי שיתוף פעולה כלכלי או פרוטוקול פיננסי עם טג'יקיסטן. בשנת 2018 טג'יקיסטן ייבאה לספרד רק בגדי עור. לעומת זאת ספרד ייבאה לטג'יקיסטן מספר מוצרים שהעיקרים הם שנאי חשמל, אוכל מוכן וגלגלי גומי.
אמינאטה פורנה
אמינאטה פורנה (באנגלית: Aminatta Forna, נולדה ב-1964) היא סופרת סקוטית-סיירה לאונית. היא כתבה אוטוביוגרפיה ו-4 רומנים. פורנה היא פרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטת באת' ספא, והייתה פרופסור אורחת נכבדת סטרלינג בראון בויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס. בין 2015–2017 הייתה יו"ר מבקרת לאנאן לפואטיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון. פורנה זכתה בפרסים על יצירותיה. הרומן The Memory of Love זכה בפרס הספרות של חבר העמים הבריטי לספר הטוב ביותר של 2011, והוא היה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים. היא זכתה בפרס וינדהאם–קמפבל לספרות לשנת 2014 והייתה בין המועמדים לפרס נוישטאטד הבינלאומי לספרות ב-2015. הרשימה כללה סופרים, משוררים. ומחזאים מכל העולם.
פורנה מונתה קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 2017. היא עמיתה באגודה המלכותית לספרות ויושבת בוועדה המייעצת של הקרן המלכותית הספרותית ושל פרס קיין לכתיבה אפריקאית. היא פועלת לקידום עבודתם של סופרים מתחילים מרקעים מגוונים. ב-2015 ישבה בחבר השופטים אשר העניק את פרס סאנדיי טיימס לסיפור הקצר לייון לי. וב-2016 בחבר השופטים לפרס לסיפורת מאת נשים.
ביוגרפיה
פורנה נולדה ב-1964 בבלשיל, סקוטלנד, לאב מסיירה לאון - מוחמד פורנה - ואם סקוטית - מורין כריסטיסון. כאשר הייתה בת שישה חודשים המשפחה עברה לגור בסיירה לאון, שם עבד אביה כרופא. מאוחר יותר הוא החל להיות מעורב בפוליטיקה ואף נכנס לממשלה אך התפטר בגלל עליה באלימות פוליטית ושחיתות. בין השנים 1970–1973 היה אביה של פורנה כלוא, והוכרז כאסיר של מצפון על ידי אמנסטי אינטרנשיונל. מוחמד פורנה הואשם בבגידה והוצא להורג בתלייה ב-1975. אירועי הילדות של פורנה, וחקירתה את הקונספירציות סביב מותו של אביה היו הנושא של ספר הזיכרונות The Devil That Danced on the Water שכתבה.
פורנה למדה משפטים ביוניברסיטי קולג' לונדון, והייתה עמיתת הרקנס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-2013 היא נטלה את תפקיד פרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטה הציבורית של באת'
בין השנים 1989 ו-1999 פורנה עבדה עבור ה-BBC, ברדיו ובטלוויזיה, כעיתונאית ויוצרת סרטים תיעודיים בתחומים של אמנות ופוליטיקה. היא ידועה גם בשל הסרטים התיעודיים שלה על אפריקה, הכוללים: Through African Eyes (1995), Africa Unmasked (2002) ו- The Lost Libraries of Timbuktu (2009). פורנה היא גם חברה במועצת מנהלי התיאטרון המלכותי הלאומי ושופטת בפרס מאן בוקר הבינלאומי 2013.
פורנה נשואה למעצב הרהיטים סיימון וסטקוט, ומתגוררת בדרום-מזרח לונדון.
The Devil that Danced on the Water
ספרה הראשון  של פורנה זכה בהכרה רחבה, וכן לשבחי הביקורת בבריטניה ובארצות הברית. הספר שודר ברדיו ה-BBC, והגיע למקום שני בפרס סמואל ג'ונסון לספרי עיון.
Ancestor Stones
ספרה השני של פורנה, והרומן הראשון שלה, זכה בפרס המורשת הרסטון-רייט לרומן בכורה בארצות הברית, ובפרס ליבראטופרייס בגרמניה, והיה מועמד לפרס הספרות הבינלאומי של דבלין. עיתון "וושינגטון פוסט" מנה את Ancestor Stones כאחד הספרים החשובים ביותר של 2006. ב-2007, פורנה נמנתה על ידי מגזין "ואניטי פייר" כאחת הסופרים החדשים הטובים ביותר של אפריקה.