cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת הוואי
שושלתו של קמהאמהה הגדול שלטה עד 1872, שנת מותו של קמהאמהה החמישי. הנסיכה ברניס פהואהי-בישופ סרבה לרשת ממנו את הכתר ועל כן הוכרזו בחירות למלוכה. שני מלכים נבחרים שלטו בממלכת הוואי בשנים הבאות.
המלכה האחרונה ליליואוקלאני ניסתה לעקוף את חוקת 1887 ובתגובה ארגנו אנשי עסקים מארצות הברית הפיכה בהוואי ב-1893. כוחות צבא אמריקנים נחתו בהוואי במטרה המוצהרת להגן על חיי האמריקנים בממלכה. המלכה נעצרה ונכלאה והממלכה הוחלפה ברפובליקה.
איקר אונדבארנה
קריירה
בעונת 2012/2013 החל לשחק באחת מקבוצות המילואים של המועדון, בסקוניה, ששיחקה בליגה הרביעית.
ממלכת הוואי
ממשלת הרפובליקה של הוואי, בראשות סנפורד באלארד דול, פעלה למען סיפוחה לארצות הברית. הסיפוח אושר בקונגרס האמריקני על שני בתיו ב-1898, והוואי הייתה לטריטוריה אמריקנית.
איקר אונדבארנה
קריירה
ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעתו היחידה בקבוצת הבכירה של המועדון בניצחון קבוצתו 2–0 על הפועל עירוני קריית שמונה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ממלכת הוואי
סיפוח הוואי מוזכר רבות כראיה להיותה של ארצות הברית בעלת שאיפות אימפריאליסטיות.
איקר אונדבארנה
קריירה
בעונת 2013/2014 עבר לשחק בקבוצת המילואים אתלטיק בילבאו ב', וסייע לה לעלות בתום העונה לליגה השנייה. עקב פציעות רבות, מקומו בהרכב נלקח לטובת מיקל וסגה.
ממלכת הוואי
קישורים חיצוניים
Havaí
איקר אונדבארנה
קריירה
ב-13 בפברואר 2016 סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית ברגל שמאל, והושבת לשמונה חודשים.
בתחילת עונת 2017/2018 קרע את הרצועה הצולבת ברגל ימין.
ב-1 ביולי 2018 שוחרר מהמועדון לאחר 13 עונות.
ב-3 ביולי 2018 עבר בהעברה חופשית לטנריפה מהליגה השנייה, וחתם על חוזה לשלוש עונות.
באוגוסט 2021 עבר בהעברה חופשית לטונדלה מליגת העל הפורטוגלית.
פריטי זינטה
פריטי זינטה (באנגלית: Preity Zinta, נולדה ב-31 בינואר 1975) היא שחקנית הודית, זוכת פרס פילמפייר (האוסקר ההודי) לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2004.
ביוגרפיה מוקדמת
פריטי זינטה נולדה בעיר שימלה שבהימאצ'ל פרדש כבת למשפחה מבוססת. בגיל 13 היו הוריה מעורבים בתאונת דרכים קשה, בה נהרג אביה ואמה נפגעה קשה. היא הקדישה את עצמה לטיפול בשני אחיה.
כוונתה הראשונית הייתה ללמוד ולעסוק כמתרגמת אנגלית, אך בתום הלימודים היסודיים החלה בלימודי פסיכולוגיה פלילית. מגיל צעיר רצתה ללמוד משחק, אך לא ויתרה על לימודי הפסיכולוגיה. עם סיום בחינותיה באוניברסיטה, החלה להופיע כדוגמנית ושחקנית פרסומות. מאוחר יותר בשנת 1998 פנתה זינטה לאודישן במרכז הודו, שם גילה אותה הבמאי המפורסם שקהאר קאפור (יוצר הסרט המפורסם "אליזבט"). קאפור תכנן להפיק סרט בכיכובה, אך הסרט לא יצא בסופו של דבר. עם זאת, הוא הציע לבמאי מאני ראטנם להחתים אותה לסרטו.
תחילת הקריירה
תפקידה הראשון היה בסרטו של מאני ראטנם "עם כל הלב" לצד מנישה קוירלה ושאהרוח' ח'אן, איתו שיחקה במספר סרטים. תפקיד זה זכה לביקורות נלהבות מצד מבקרי הקולנוע בהודו וזינטה אף קיבלה את פרס "תגלית השנה", בטקס "פרסי פילמפייר".
סרטיה עם שאהרוח' ח'אן הפכו למצליחים ביותר. סרטם השני "אולי לא יהיה מחר" (2003) זכה לביקורות חיוביות, ותפקידה בתור בחורה אמריקנית וחסרת ביטחון זיכה אותה בפרס הראשון שלה בקטגוריית שחקנית השנה בטקס פרסי פילמפייר (המקביל לאוסקר בהודו). סרטם השלישי היה "ויר-זאארה" (2004). סרט זה הפך לאחת המלודרמות הרומנטיות המצליחות ביותר בהודו. "ויר-זאארה" הוקרן בפסטיבל ברלין. שני הסרטים המוזכרים זכו להצלחה בינלאומית גדולה באירופה ובארצות הברית.
כמו כן, זינטה שיתפה הרבה פעולה עם השחקן סלמאן ח'אן. הסרט הבולט ביותר מבין סרטיהם המשותפים היה "צ'ורי צ'ורי צ'ופקה צ'ופקה" (2001) בו היא גילמה תפקיד של פרוצה.
יכולת המשחק שלה זכתה להערכה רבה בבריטניה וב-BBC. מבין הסרטים הנוספים שעשתה ניתן להבחין ב"לבי שייך לך" (Dil Hai Tumhara) ו"מצאתי מישהי" (Koi Mil Gaya) (שהגיע לפסטיבל הסרטים בירושלים) עם רקהה. בסרט "שאיפה" גילמה זינטה תפקיד שלילי כסכיזופרנית.
בשנת 2006 השתתפה בסרט "לעולם אל תאמר שלום" עם שאה-רוח' ח'אן ואמיטאב באצ'אן. סרט זה, כמו גם "אולי לא יהיה מחר" צולם בניו יורק, והפך לסרט ההודי הנמכר יותר בכל הזמנים, לפי נתוני ה- Box Office.
חייה האישיים
לא פעם הייתה מותקפת זינטה מצד העיתונות והתקשורת עם גל שמועות לגבי מערכות יחסים עם אמיר ח'אן, סלמאן ח'אן ואחרים.
פרסים
כמו כן, זכתה זינטה בפרסים דומים בטקסים אחרים. היא הוכתרה בתור "השחקנית המדהימה ביותר" על תפקידה בסרט "אולי לא יהיה מחר" ועל תפקיד זה היא זכתה זכיות רבות בטקסים בינלאומיים שונים כמו "אמ.טי.וי אימיס", " פרסי סאנסוי", "פרסי פוגו" ו-"BBC CAFFE", שם היא גם זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "ויר וזארה".
ניטוקריס הבבלית
ניטוקריס הבבלית, שמוכרת גם בשם מלכת בבל, נזכרת בכתביו של הרודוטוס, כמי שהסבה את נהר הפרת כדי להגן על עירה.
הרודוטוס מתאר אותה כאחת המלכות הגדולות והחזקות של בבל. וטוען שהיא יזמה מפעלי בנייה עצומים. כמו כן הוא מספר שהיא חששה מהתקפה מצד מדי ולכן היטתה את נהר הפרת כדי שיצור מחסום בין בבל לבין הגבול עם מדי. הוא מספר גם שהיא בנתה את קברה בתוך שער העיר במקום שבו הנכנסים והיוצאים מבבל יכלו לראות. על הקבר היא כתבה; "אם אחד ממלכי בבל אשר יבואו אחרי יהיה במצוקת כסף יפתח את הקבר וייקח כסף כרצונו, אולם לא יפתח ללא צורך אם לא ידע לחץ כי לא טוב יהיה זה לו." דריווש הראשון מלך פרס החליט לפתוח את הקבר, ולא מצא בפנים אוצרות כי אם גופה ואת המילים; "לו לא תאבת לאוצרות ובצע נבזה לא פתחת ארונות מתים". הרודוטוס טוען שלבנה קראו לבינטוס, ושם זה נשא גם בעלה. הוא מוסיף וטוען שבימי בנה נכבשה בבל בידי כורש מלך פרס.
אלכסנדר שור שתרגם את כתבי הרודוטוס לעברית, מזהה את ניטוקריס זו כאשתו של נבוכדנצר השני. סברה מסתברת כיוון שאשתו של נבוכדנצר מתוארת כאשה חכמה וחזקה מה גם שמייחסים לה את בניית הגנים התלויים בבבל. אם כי לרוב היא ידועה בשם אמיטיס ממדי, מה גם שבבל נכבשה בידי כורש שנים רבות אחרי מותו של נבוכדנצר בימי מלכותו של נבונאיד שלא היה קשור אל בית המלוכה הבבלי. ייתכן שהרודוטוס טעה ולבינטוס שהוא למעשה נבונאיד לא היה בנה של ניטוקריס או שניטוקריס לא הייתה אשתו של נבוכדנצר.
Moonmadness
הפקה
לאחר האלבום האינסטרומנטלי The Snow Goose, הלהקה חזרה לשירים בעלי מילים. באלבום יש נושא כללי, כמו אלבומם הקודם, אך לא עוקב אחר עלילה, שכן הוא מבוסס בעיקר על חברי הלהקה עצמם. כפי שנכתב בחוברת הדיסק: באופן כללי, הרצועות המרכיבות את האלבום נולדו מרעיון רופף המבוסס על הדמויות הבודדות שהרכיבו את קאמל: "Air Born" על אנדרו לאטימר, "Lunar Sea" על אנדי וורד, "Chord Change" על פיטר ברדנס ו"Another Night" על דאג פרגוסון. עטיפת האלבום עוצבה על ידי Field. השיר האחרון באלבום, "Lunar Sea", מסתיים באפקט של רוח נושבת. כאשר נשמע ב-LP, זרוע השיא היה לדלג בסוף חלק זה באופן טבעי ולחזור לתחילת האפקט, ולהשמיע אותו ללא סוף. האלבום יצא מחדש בגרסת רימאסטר עם רצועות בונוס.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי אנדרו לאטימר ופיטר ברדנס פרט להיכן שמצוין.
רצועות 10-12 הוקלטו בהופעה בHammersmith ב-14 באפריל, 1974
המיפסלודון
המיפסלודון (שם מדעי: Hemipsalodon; מילולית: "שן חצי-מספריים") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת ההאיניילוריים שהתקיים באמריקה הצפונית במשך האאוקן המאוחר שלפני 41.2 עד 37 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר בידי החוקר אדוארד קופ ב-1885 ונכללים בו 2 מינים: H. grandis, אשר התגלה בויומינג ובמחוז ססקצ'ואן שבקנדה ו-H. viejaensis, אשר התגלה בטקסס ב-1986.
טורף קדום זה היה קרובו של ההאיניילורוס אך היה בעל גולגולת עבה ומוארכת, מזכירה את זו של ההרפגולסטיס מסדרת המזוניכידיים. הגולגולת שלו הגיעה לאורך 45 ס"מ, עם לסת תחתונה באורך 34 ס"מ והיה בעל שיניים גדולות וניבים ארוכים מאוד. מדידה של גופו הראתה שהיה גדול מאוד, גדול כמו דוב גריזלי מודרני במשקל של 150 עד 250 ק"ג ובאורך של 2 מטרים. מבנה לסתותיו עזר לו להרוג טרף קטן עד בינוני במהירות.
אורבן לה-ורייה
אורבן ז'אן ז'וזף לה-וריה (בצרפתית: Urbain Le Verrier; 11 במרץ 1811 – 23 בספטמבר 1877) היה מתמטיקאי צרפתי אשר התמחה במכניקה שמיימית – ענף אסטרונומי העוסק בתנועתם של גרמי שמיים. ידוע בעיקר בשל החלק שנטל בגילויו של כוכב הלכת נפטון.
ביוגרפיה
לה-וריה נולד בקומונה סיינט-לו שבצרפת, שם למד באקול פוליטקניק. בתחילה, התמחה בכימיה בהדרכתו של לואי ז'וזף גה-ליסאק אך לאחר תקופה קצרה החליף את תחום התמחותו לאסטרונומיה ובפרט למכניקה שמיימית. הוא התקבל לעבודה במצפה הכוכבים של פריז, מוסד בו בילה את מרבית חייו המקצועיים, עד שלבסוף כיהן כמנהלו.
הישגו הנודע ביותר של לה-ורייה הוא תחזיתו של כוכב לכת שטרם היה ידוע באותה תקופה, ושלימים נקרא נפטון, על סמך ניתוח מתמטי של סטיות מן המסלול הצפוי של כוכב הלכת אורנוס. בעידודו של הפיזיקאי פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו, מנהל מצפה הכוכבים של פריז באותה התקופה, הקדיש לה-וריה מספר חודשים של חישובים מאומצים שמטרתם הייתה להסביר את הסטיות הקטנות אך השיטתיות במסלולו של אורנוס כפי שתאם את התצפיות ביחס למסלולו כפי שנחזה על ידי תורת הכבידה הניוטונית. מסקנתו, על פיה כוכב לכת שטרם נצפה הוא הגורם לעיוות בצורת המסלול, נמסרה לאקדמיה הצרפתית בתאריך 31 באוגוסט בשנת 1846. לאחר שלא הצליח לעניין את חבריו הצרפתים למצפה בעבודותיו, פנה אל יוהאן גלה, אסטרונום במצפה הכוכבים של ברלין. המכתב הגיע ליעדו חמישה ימים לאחר מכן, בתאריך 23 בספטמבר באותה השנה, וגלה הצליח להשיג את אישורו של מנהל המצפה ולערוך תצפית בהתאם לתחזית שהעביר אליו לה-ורייה. עוד באותו הערב כבר התגלה כוכב הלכת החזוי על ידי יוהאן גלה ועוזרו היינריך לואי ד'ארה, כשתחזיתו של לה-ורייה סוטה במעלה מן המיקום החזוי. על תגלית זו, כינה אותו אראגו "האיש שגילה כוכב לכת עם קצה עטו".
בעקבות הצלחתו הרבה בחיזוי נפטון, ניסה לה-ורייה להסביר בדרך דומה את הסטיות של כוכב חמה ממסלולו וכך חזה את קיומו של כוכב לכת לו ניתן השם "וולקן" על שם האל הרומי וולקן. תחזיותיו של לה-ורייה הובילו לחיפושים רבים במהלך השנים אחר כוכב הלכת החזוי, חיפושים אשר העלו חרס בידי האסטרונומים. הפתרון לבעיה זו הופיע עם פרסום תורת היחסות הכללית של איינשטיין בשנת 1915.
את עשרים וחמש השנים האחרונות לחייו הקדיש לה-ורייה לתיאור מסלוליהם של שמונת כוכבי הלכת, פרויקט אשר הסתיים זמן קצר לאחר מותו מבלי שהספיק לה-ורייה לחזות בסיומו ובהוצאתו אל הדפוס.
לה-ורייה היה נשוי ואב לשני בנים ובת. הוא מת בפריז ונקבר בבית הקברות מונפרנאס.
מחלוקת על זכות הראשונים על גילויו של נפטון
עם הכבוד שהוענק ללה-ורייה, סערו הבריטים וטענו כי על אדמס ולה-ורייה לחלוק את התואר "מגלי נפטון". איירי הציג את חישוביו של אדמס ובעולם התגבשה ההכרה כי לאדמס זכות ראשונים על הגילוי במקביל ללה-ורייה. עם זאת, מחקר עדכני שערכו היסטוריונים ופורסם בכתב-העת סיינטיפיק אמריקן, גורס כי תיק המסמכים הבריטי שהוצג היה מסולף ומוגזם וכי זכות הראשונים על הגילוי שמורה ללה-ורייה.
לקריאה נוספת
Lyttleton, Raymond Arthur, Mysteries of the Solar System, Clarendon, Oxford, UK (1968), Chapter 7
ניטוקריס המצרית
ניטוקריס הייתה מלכת מצרים, שנזכרת בכתביו של הרודוטוס, שנקמה ברוצחי אחיה.
הרודוטוס מזכיר את סיפורה של ניטוקריס כבדרך אגב, תוך כדי תיאורו את מצרים. הוא מספר שאזרחי מצרים מרדו במלכם והרגוהו והמליכו את אחותו ניטוקריס. אולם היא רצתה לנקום ברוצחי אחיה ועל כן בנתה חדר ארוך תת-קרקעי ואמרה שהיא רוצה לחנוך אותו, והזמינה לחניכה את החשודים העיקריים ברצח. למעשה היא הכינה תעלה שהזרימה את מי הנילוס היישר לתוך החדר והטביעה את הרוצחים. לאחר שנקמה את נקמתו של אחיה קפצה אל חדר מלא גחלים בוערות ומתה.
מקובל להניח כיום שניטוקריס אינה דמות אמיתית, אם כי קטע מכתביו של מנתון המצוטט אצל יוליוס אפריקנוס מזכיר אותה, ומתאר אותה כאמיצה יותר מכל גבר, ויפה יותר מכל אשה. כמו כן הוא טוען שהיא בנתה את "הפירמידה השלישית בגיזה", המיוחסת כיום לפרעה מנכאורע ולפיכך סביר שמנתון טעה. חוקרים מסוימים טענו שזיהו את השם "Nitiqreti" ברשימת המלכים מטורינו, וסברו שהשם "Nitocris" הוא שיבוש יווני. אולם בדיקה מיקרוסקופית גילתה שנפל שיבוש בשם והוא למעשה שם זכרי.
אם אכן מדובר בדמות היסטורית, ההשערה היא שניקטוריס הייתה הבת של פפי השני.
הוועדה לזכויות הילד
הוועדה לזכויות הילד היא ועדה מיוחדת של הכנסת שהוקמה לראשונה בכנסת ה-15 ביוזמתה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ובעקבות חתימתה של מדינת ישראל על האמנה הבינלאומית לזכויות הילד ב-1991. מאוחר יותר הוקמה הוועדה מחדש גם בכנסת ה-16, ה-17,ה-18, ה-19,ה-20 ,ה-23, ה-24 וה-25. הליך זה נדרש בכל כנסת מחדש, מאחר שהוועדה אינה ועדה קבועה המעוגנת בתקנון הכנסת. יושב ראש הוועדה הנבחר בינואר 2023 הוא אלי דלל.
הוועדה עוסקת, על פי הגדרתה באתר הכנסת, ב"הגנה על הילדים וקידום מעמד הילדים ובני הנוער, במטרה לממש את זכויותיהם ברוח האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, לרבות מימוש העקרונות של טובת הילד, אי-אפליה, הזכות להתפתחות בתנאים נאותים, וזכות של ילדים ובני נוער להשמיע את דעתם ולהשתתף בעניינים הנוגעים בהם".
גידי גוב
גדעון (גידי) גוב (נולד ב-4 באוגוסט 1950, כ"א באב ה'תש"י) הוא זמר, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי. התפרסם בראשית דרכו כאחד מכוכבי להקת הנח"ל לצד ירדנה ארזי, לאחר מכן היה חבר בלהקות המצליחות "כוורת", "גזוז" ו"דודה".
הוציא אלבומים ולהיטים רבים וכן הופיע כסולן, עם הלהקות השונות, ובשיתוף פעולה עם זמרים נוספים; בין היתר השתתף בהקלטת האלבום המצליח "הכבש השישה עשר". השתתף בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, לרבות התוכנית המצליחה "זהו זה!".
ביוגרפיה
גוב נולד ברחובות, בנם של ציפורה (ציפה) לבית כץ ודניאל (דני) גוב (לנגר), נכדו מצד אמו של איש המינהל ומבקר האמנות יצחק כץ ונינו של הרופא הראשון של תל אביב, חיים חיסין. אביו הוא בן-דודה של נעמי פולני. אחיו הוא מיכי גוב, מפיק מוזיקלי של פסטיבל ישראל ופסטיבלי ג'אז בים האדום.
בילדותו סבל גוב ממחלת האסתמה, ומשום כך, בחרה משפחתו לעבור להתגורר באילת, בתקווה שהאקלים שם ייטיב את מצבו. באילת גדל גוב והתחנך וגם היה פעיל בשבט הצופים בעיר. כנער לא תכנן גוב להיות זמר, ורק כאשר התגייס לצה"ל בשנת 1969 נבחן, בהמלצתו של יאיר רוזנבלום, ללהקת הנח"ל. הוא התקבל ללהקה, ובה החלה קריירת השירה והמשחק שלו. התוכנית הראשונה של הלהקה שבה שירת עלתה בשנת 1969 בבימויו של דני ליטאי ובניהולו המוזיקלי של רוזנבלום נקראה "בהיאחזות הנח"ל בסיני". השתתפו בה מירי אלוני, דני סנדרסון, ירדנה ארזי, אפרים שמיר, לאה לופטין (שהייתה בת זוגו של גוב בתקופה זו), אלון אולארצ'יק, רותי הולצמן, עמוס טל שיר, תמי עזריה, מאיר פניגשטיין ועוד.
בתוכניתה הבאה של הלהקה, "הפלנ"חניק", שעלתה בשנת 1972, בבימויו של דני ליטאי ובניהולו המוזיקלי של בני נגרי היה גוב בין הסולנים הבולטים בלהקה, בין השאר בשירים "נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי", "הפרוטה והירח", "מעבר לנהר" ו"בלדה על יצחק שדה". בתוכנית זו שירת עם ירדנה ארזי, אפרים שמיר, יהודה עדר, דורית פן (שדה), ראובן גבירץ, איציק בן מלך, ומי שעתידה להיות אשתו של גוב, ענת מיבר.
שנות השבעים
הלהקה הוציאה שלושה אלבומים, ייצגה את ישראל באירוויזיון 1974 עם "נתתי לה חיי" וזכתה ארבע פעמים ברצף בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל. במקביל הקליט גוב שירים כסולן במסגרת שני פרויקטים של קול ישראל – "משירי תנועות הנוער" ו"משירי ארץ ישראל הישנה" – בהנחיית הבמאית נעמי פולני שיצאה בתוכנית רדיו בשם "דו רה מי" בליווי גיל אלדמע באקורדיון. שגם יצא על גבי תקליט בשם "משירי תנועות הנוער", שם שרו איתו אריק לביא, אילנה רובינא, חנן יובל ורבקה זהר. בין השירים שהקליט היו "בין שלוש ובין ארבע", סורו מני ו"זמר לספינה", שהופיעו באלבומי הסולו שלו מאוחר יותר. באותה שנה, שודרה תוכנית הטלוויזיה "כל המנגינות" בהנחייתו של המנצח נעם שריף לשירי סשה ארגוב, גם הם בעיבודה של נעמי פולני. לצידו שרו: חנן יובל, עליזה רוזן, דבורה דותן ונתנאלה (יונה עטרי כזמרת אורחת). את השיר "זמר לספינה" (שקיעה נוגה) בלבד, ביצע בתוכנית נוספת של "כל המנגינות" שהוקדשה למלחין דוד זהבי, אף היא בעיבודה של נעמי פולני.
בשנת 1975 השתתף בתוכניות רדיו שונות האחת, במאי, בתוכנית "פגישות מוזיקליות" בהפקת "קול ישראל", בה אירחה שלישיית קצת אחרת, שם טוב לוי, שלמה יידוב ושלמה גרוניך את גוב (יחד איתו התארחו: מירי אלוני, מתי כספי ואפרים שמיר). שם ביצע את "שירי סוף הדרך" (זהו הביצוע הראשון לשיר אשר הופיע שנה מאוחר יותר באלבום הבכורה של שם טוב לוי) ואת השיר על "שפת האגם" יחד עם השלישייה. באותה שנה בחודש אוקטובר התארח במופע "הכל זורם" שהופק על ידי גלי צה"ל. במופע זה ליוו אותו בקולות, אפרים שמיר ושלמה יידוב ויצחק קלפטר בגיטרה, בשיר "המוות בקצות מחשבותיי". במופע זה גם השתתפו חבריו לכוורת יוני רכטר, אפרים שמיר ויצחק קלפטר. המופע הוצג פעמיים במוזיאון תל אביב.
באותה שנה ביצע והקליט את שירו של נתן זך "כשצלצלת רעד קולך" בלחנו של אבנר קנר (לימים יזכה השיר לפרסום רב בביצועה של נורית גלרון בלחן שחובר בידי חנן יובל). באותה שנה השתתף גוב בליווי קולות באלבומו הראשון של דורי בן זאב "הכיוון מערב" ואצל אסתר שמיר באלבומה הראשון בשיר "עברתי רק כדי לראות".
בשנת 1976 השתתף גוב ב"פסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח"-תשל"ז.שם ביצע את "נשבעתי עיני" של נתן אלתרמן שהולחן ועובד בידי שם טוב לוי.
בשנת 1977, לאחר פירוקה של כוורת, היה גוב חבר בלהקת "פרנסה טובה" יחד עם יהודית רביץ ושמוליק בילו. הלהקה הקליטה גרסאות כיסוי לשירים ישנים, אך לא הגיעה לכדי הוצאת אלבום אולפן.
באותה שנה השתתף במחזהו של יהושע סובול "גוג ומגוג שואו", של תיאטרון חיפה, בבימוייה של נולה צ'לטון. זו הייתה מעין סאטירה, על פוליטיקה ושילטון, שלוותה בשירים אותם הלחין יוני רכטר. לצידו של גוב שיחקו מוני מושונוב, סנדרה שדה ואחרים.
באותה שנה השתתף בתוכנית רדיו נוספת בהפקת גלי צה"ל ונחום היימן שהוקדשה לשירי נתן יונתן ונתן אלתרמן. עם שירם "פנס הזיכרונות" ועם לחנו של היימן.
בין היתר, השתתף גוב בשנה זו בסרט סטודנטים בשם בלוז להאזנה קלה של הבמאי ערן ריקליס. עוד השתתפו בסרט זה: שם טוב לוי וסנדרה שדה.
בשנת 1978 הצטרף גוב ללהקתו של דני סנדרסון, גזוז, ואיתה הקליט את שני אלבומיה, "גזוז" ו"גלגול שני".
באותה שנה ביצע גוב את השיר "שלוש בלילה בעיר" (דן מינסטר/יוני רכטר) בפסטיבל הזמר והפזמון, והגיע למקום האחרון בתחרות. השיר נכלל באלבומו הראשון כסולן, שיצא באותה השנה ונשא את השם "תקליט ראשון". לצד סורו מני וזמר לספינה הוותיקים, הופיעו באלבום גם שירים חדשים כ"העיקר זה הרומנטיקה" (עלי מוהר/יוני רכטר), "בואי נישאר" (יעקב גלעד/יצחק קלפטר) ו"בלעדייך" (דן מינסטר/יוני רכטר). את האלבום הפיק מוזיקלית יוני רכטר. באותה שנה הצטרף למופע "הכבש השישה עשר" יחד עם רכטר, דויד ברוזה ויהודית רביץ.
במקביל לקריירה המוזיקלית, לאורך שנות השבעים השתתף גוב בסדרת הטלוויזיה "דלת הקסמים" (1974), ובסרטי הקולנוע הישראלים "מסע אלונקות" (1977), שבו גם שר את שיר הנושא יחד עם להקת ששת, סרט סטודנטים של הבמאי ערן רקליס בשם "בלוז להאזנה קלה" (1977), "חרבת חיזעה" (1978), "הלהקה" (1978), שמתאר את החיים בלהקה צבאית, "דיזנגוף 99" (1979) ו"אל תשאלי אם אני אוהב" (1979).
בשנים 1979–1993 הופיע גוב לסירוגין כמנחה וכשחקן בתוכנית הבידור המצליחה "זהו זה!", ששודרה במסגרת הטלוויזיה החינוכית.
שנות השמונים
בשנת 1981 השתתף גוב בהצגה "התשה" בתיאטרון חיפה, שבה שר ושיחק.
בשנת 1982, במהלך מבצע שלום הגליל, הופיע יחד עם חבריו לתוכנית זהו זה! מוני מושונוב ושלמה בראבא בפני חיילי צה"ל בלבנון במופע בשם "ערב חד פעמי". בעקבות הצלחת המופע נערך בשנת 1984 ערב המשך בשם "ערב חד-פעמי משופץ" בו השתתפו גם יוני רכטר ושלמה יידוב, ובוצעו בו מערכונים שנכתבו במיוחד לצד שירים מוכרים של המשתתפים.
בשנת 1983 הוציא גוב את אלבום הסולו השני שלו, "40:06", שנקרא על שם אורכו הכולל. גם באלבום זה היה אחראי רכטר על ההפקה המוזיקלית, העיבודים והלחנת מרבית השירים, בהם "כלים שלובים" (מילים: אהוד מנור), "עד הבוקר" (מנור), "יש אי שם" (ענת גוב ורכטר), "טוב שבאת" (עלי מוהר) ו"שטח ההפקר" (מוהר/רכטר ואלון נדל).
באותה שנה הופיע גוב בסרט "מגש הכסף". כעבור שנה הצטרף למופע האיחוד של להקת כוורת.
בשנת 1985 הוציא גוב את אלבומו השלישי, "תנו לגדול בשקט", שכלל בעיקר שירי ילדים. לצד השירים "תנו לגדול בשקט", "אין לי כסף" ו"חורף" מפסטיבלי הילדים, נכללו באלבום גם גרסאות כיסוי לשירי "הכבש השישה עשר" "גן סגור" ו"איך שיר נולד". לאחר יציאת האלבום יצא גוב במופע סולו, ותוך כדי השתתף במופע "קולות שלובים" בשנת 1986 עם יהודית רביץ, אריאל זילבר, שלמה גרוניך, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואלון אולארצ'יק. המופע התפרסם בזכות גרסת הכיסוי שהוקלטה לשירו של חיים נחמן ביאליק "שיר העבודה והמלאכה" (לחן: נחום נרדי). בשנת 1986 התארח גוב בהופה היי.
בשנים 1986–1992 השתתף גוב באופן כמעט קבוע בפסטיגל, וגם הנחה אותו, בשנת 1986 יחד עם שולה חן, שרי צוריאל ואברי גלעד, בשנת 1987 עם שלמה בראבא, מוני מושונוב, נתן דטנר, אבי קושניר ועירית ענבי, ובשנת 1991 עם חני נחמיאס. גוב שר בתחרות את השירים "זאת אהבה" (1986, מקום 3), "יהיה בסדר" (1987, מקום 6), "ככה זה" (1988, מקום 3), "באותו הסולם" (1989, מקום אחרון), "מה מי מו" (1991, מקום ראשון) ו"אם אתה נופל מהגג" (1992, מקום 3).
גוב החליט על שינוי כיוון מוזיקלי ובאביב יצא אלבומו הרביעי, שבלט בסגנון רוק – "דרך ארץ", בהפקתו המוזיקלית של לואי להב. את רוב השירים באלבום הלחין יהודה פוליקר, וכמעט כולם זכו להצלחה: "פרח", "דרך ארץ", "יורם", "כמעט סתיו", "לוליטה" והלהיט הגדול "שלל שרב" למילותיו של מאיר אריאל, שהיה לאחד משיריו המפורסמים ביותר של גוב. הנגנים באלבום היו ארז נץ, משה לוי, אוהד אינגר וז'אן פול זימבריס, שהיו אחראים גם על העיבודים. האלבום זכה להצלחה גדולה ומכר יותר מ-50,000 עותקים – הנמכר ביותר של גוב עד אז. בעקבות ההצלחה יצא גוב בסיבוב הופעות, והוא הוקלט על גבי אלבום, "דרך ארץ - ההופעה". בהופעות היה אחראי רמי קלינשטיין על העיבודים, וגם שר מספר שירים, חלקם לבד וחלקם עם גוב.
בשנת 1989 השתתף גוב בהצגה "הג'יגולו מקונגו" של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי. באותה שנה הקליט את השיר "מה אתה בכלל יודע על אהבה" (אהוד מנור/אילן וירצברג) עבור הסרט "אחד משלנו", וכן יצא לסיבוב הופעות משותף עם יהודה פוליקר שהתבסס על שירי "דרך ארץ" שהלחין פוליקר לצד השירים האישיים של כל אחד. באותה השנה כתב גוב ביחד עם אשתו ענת ספר ילדים בשם "שאול הטרקטור".
שנות התשעים
בקיץ 1990 הצטרף גוב לסיבוב האיחוד השני של להקת כוורת. באותה שנה השתתף בסרט "דרך הנשר" לצידם של נורית גלרון ואלי דנקר.
ביוני 1991 יצא האלבום המצליח ביותר של גוב, "אין עוד יום". המעבד המוזיקלי באלבום זה היה אלון אולארצ'יק, שגם הלחין חלק מהשירים, בהם "נערה במשקפיים" (מילים: יהונתן גפן) ו"למה לבך כמו קרח", שכתב חיים חפר וגוב שר עם קולות רקע של אלי לוזון. בנוסף לאלה בלטו באלבום השירים "נאחז באוויר" (חנה גולדברג/עובד אפרת), "אין עוד יום" (צוף פילוסוף), "אני שוב מתאהב" (יונה וולך/פילוסוף), "בשדה ירוק" (מאיר אריאל/דני סנדרסון), ו"עדיין מחכה לך" (חפר/קובי אייזנמן). בעקבות האלבום זכה גוב בתואר "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, עם מכירת 20,000 עותקים תוך שבוע, ובסך הכל מכר יותר מ-100,000 עותקים. אלבום זה הוא האלבום הכי נמכר של גוב.
באותה השנה השתתף גוב יחד עם מזי כהן, חיים צינוביץ' ויהודית רביץ בערב משיריו של יוני רכטר בשם "העיקר זה הרומנטיקה" בפסטיבל ישראל. כמו כן העלה יחד עם אלון אולארצ'יק, מוני מושונוב, שלמה בראבא ושלמה יידוב את המופע "ערב חד-פעמי קונבנציונלי" שהיווה המשך לשני הערבים הקודמים וזכה להצלחה רבה.
גוב זכה לשיר פרודיה והוקרה בתוכנית העולם הערב. בין מילות השיר: "כמה טוב להיות גידי גוב".
בשנת 1993 יצא האוסף "שירים שהתפזרו", שהכיל שירים של גוב שהוקלטו בין 1973 ל-1992 ולא הופיעו באלבומיו הקודמים. בין השירים היו שיר הנושא של הסדרה "עניין של זמן", "נמה יפו" ו"ציפור המכנסיים הקטנה" ו"עד סוף הלילה" (שיר הנושא של הסרט כשם השיר בכיכובו של אסי דיין).
עם פתיחת השידורים המסחריים של ערוץ 2 באותה שנה עזב גוב את "זהו זה!" והחל להנחות תוכנית אירוח בטלעד בשם "לילה גוב". התוכנית זכתה להצלחה רבה ושודרה בין השנים 1993 ל-1998. גוב נהג בתוכנית לשיר יחד עם זמרים אחרים שאירח, ובעקבות כך יצא בשנת 1995 האוסף הכפול "שירים מלילה גוב" ובשנת 1997 האוסף המשולש "שירים מלילה גוב 2".
בשנת 1994 יצא גוב לסיבוב הופעות משותף עם יהודית רביץ ורמי קלינשטיין בשם "מופע משותף מאוד" שנחל הצלחה גדולה.
בשנת 1998 הצטרף גוב פעם נוספת ללהקת כוורת, שהתאחדה למופע חד-פעמי בפארק הירקון לרגל שנת היובל לישראל וחצי היובל לאלבום הבכורה של הלהקה. המופע תועד באלבום המשולש "כוורת בפארק".
באותה תקופה הגיש גוב יחד עם אורי אורבך את תוכנית הרדיו המצליחה "המילה האחרונה" בגלי צה"ל.
העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2000 הנחה גוב תוכנית אוכל בערוץ 8 בשם "גידי גוב הולך לאכול", והופיע שוב עם להקת כוורת למופע מיוחד וחד-פעמי שנועד לגייס כסף עבור ניתוח דחוף של חבר הלהקה יצחק קלפטר. בשנה זו גם הנחה את טקס פרסי תמוז למוזיקה ישראלית, שהתקיים בפעם הראשונה ושודר בערוץ 2. גוב הנחה את הטקס פעם נוספת בשנה לאחר מכן, אך הוחלט להפסיק לקיימו בסוף שנת 2002.
בשנת 2001 השתתף גוב באלבומו של דני סנדרסון "תולדות המים - שירים לאחרים", שבו ביצע את השיר "רק את". באותה שנה עלה המופע "דני, גידי וחברים", שרץ שנים רבות לאחר מכן. במופע השתתף גוב לצד סנדרסון, אפרים שמיר, אלון אולארצ'יק ומזי כהן. בהופעות אלו שרו החברים משירי כוורת, גזוז ודודה, לצד שירים מאלבומי הסולו של כל אחד מהמשתתפים.
בשנת 2002 עלתה התוכנית "לילה גוב 2" (שאינה קשורה לאוסף המשולש משנת 1997), שהייתה במתכונת דומה לזאת של קודמתה, אך לא הצליחה לשחזר את ההצלחה ובוטלה בתום העונה הראשונה.
בשנת 2004 חזר גוב להקליט חומר מקורי, והקליט את האלבום "בקצה ההר" בעיבודו של אולארצ'יק. האלבום יצא בתחילת 2005. את רוב השירים באלבום כתב והלחין עמיר בניון, בהם "מי תרצי", "בקצה ההר" (מילים: אסף אטדגי) ו"בית ישן".
בשנת 2005 השתתף גוב בתוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" בערוץ 24, שבה שר יחד עם רונה קינן את השיר "הריקוד המוזר של הלב" שכתבה והלחינה קינן. השיר זכה להצלחה, ונכלל מאוחר יותר באלבומה של קינן "עיניים זרות".
בשנת 2006 הנחה גוב את תוכנית הבוקר של זכיינית ערוץ 2 קשת "יום חדש" ביחד עם שירי ארצי ובהמשך עם סיון רהב-מאיר, שנה לאחר מכן עזב והוחלף על ידי דני קושמרו.
בשנת 2007 השתתף בתוכנית המציאות של חברת yes "פעם בחיים", שבמסגרתה נשלח יחד עם גיל ריבה לשהייה בת שבועיים בג'ונגלים של קוסטה ריקה בקומונה של טיוהאר למסע רוחני.
בשנת 2008 השתתף גוב בתוכנית הסאטירה "גם להם מגיע" עם ליאור אשכנזי וענת מגן-שבו. באותה שנה השתתף גם בתוכנית "הנרגנים" שבערוץ יס ישראלי, שם היה חבר בצוות הנרגנים שהביעו דעתם באופן ביקורתי ונרגן על מגוון נושאים ותופעות בחברה הישראלית. בחנוכה של שנה זו השתתף כאמן אורח בפסטיבל שירי הילדים המחודש כמחווה להופעותיו הרבות בפסטיבלים המקוריים.
בשנת 2009 הוציאה חברת הד ארצי אלבום אוסף משולש לגוב בשם "שלל שיריו". האלבום הגיע למעמד אלבום זהב. לאלבום נלווה מופע בעיבודה של רונה קינן, שגם הופיעה בתור גיטריסטית.
העשור השני של המאה ה-21 ואילך
החל משנת 2008 משמש גוב כפרזנטור הראשי של חברת "בזק" והוא מופיע בתדירות בפרסומות שלה.
ב־2010 נטל גוב חלק במיזם גלי צה"ל "עוד מעט נהפוך לשיר" ובו ביצע את השיר "אני אוהב אותך חזק", שהלחין יהודה פוליקר למילותיו של חלל מערכות ישראל נדב הררי.
ביוני 2011 עלתה לשידור בערוץ 10 סדרת האוכל הדוקומנטרית "המסע המופלא" בהשתתפות גוב וישראל אהרוני. ביולי של אותה השנה עלתה לשידור הסדרה "השנים הכי יפות" בערוץ 2 בה שיחק בתפקיד מנהל בית הספר שנפטר.
בינואר 2012 הצטרף גוב לפאנל השופטים של תוכנית הריאליטי "כוכב נולד" ושימש כשופט בעונתה העשירית. באותה שנה יצאה מהדורה מחודשת של אלבומו הראשון בסדרת "סימני דרך", שכללה בין השאר גרסאות גנוזות לשירים "סוס עץ" ו"כשצלצלת רעד קולך". עוד השתתף בפרויקט "עבודה עברית" באלבום משירי שלום חנוך לילדים, בו שר בדואט עם הזמרת רוני אלטר את השיר "אבשלום".
בשנת 2013 השתתף גוב בסיבוב הופעות האיחוד הרביעי של להקת כוורת, בו הופיע כשידו חבושה לאחר ששבר את כתפו סמוך לפני הופעתה הראשונה של הלהקה. באוגוסט 2013 יצא לרדיו דואט עם הזמרת איה כורם בשם "לילה טוב".
בשנת 2014 עלתה לשידור בערוץ 10 עונה שנייה של "המסע המופלא" ועונות נוספות שודרו בשנתיים שלאחר מכן.
באוגוסט 2015 הוציא גוב את האלבום "אם היינו", עשור לאחר צאת אלבומו הקודם "בקצה ההר". את האלבום הפיקו המוזיקאים ערן ויץ ויובל שפריר, חברי להקתו של גוב. לדברי גוב, הרבה מהשירים שנאספו לאלבום מהדהדים את זכר אשתו שנפטרה ב-2012.
החל מ-2016, החל להגיש תוכנית רדיו שבועית ברדיו תל אביב בשם "גידי גוב וחברים" בנושא אקטואליה, בהמשך התוכנית הפכה לתוכנית יומית.
ביולי 2017 עלה לאקרנים הסרט "ואז היא הגיעה" בו השתתף גוב בתפקיד השופט הוותיק לצד השחקנים מיכאל אלוני וחן אמסלם.
ב-2018 הופיע גוב במיני-סדרה "סטוקהולם", יצירה משותפת של "קשת 12" ושל "כאן 11". בשנה זו הועלה בתיאטרון השעה הישראלי מחזמר משיריו.
החל משנת 2020 מופיע גוב בגרסה המחודשת של תוכנית הבידור המצליחה "זהו זה!", המשודרת במסגרת כאן 11.
ב-10 ביולי 2023 הוציא את המיני אלבום "תראו מה מצאתי", הכולל שלושה שירים שנגנזו מתוך האלבום "בקצה ההר" שיצא בשנת 2005.
חיים אישיים
בשנת 1977 נישא גוב למחזאית והתסריטאית ענת גוב. ב-9 בדצמבר 2012 נפטרה ענת לאחר מאבק במחלת הסרטן. לגוב שתי בנות, בן אחד וארבעה נכדים. הוא מתגורר ברמת השרון.
בשנת 2014 החל להיות בזוגיות עם רונית רביץ-בוס, מנהלת תסריטים בתעשיית הקולנוע האמריקאית, והשניים נפרדו כעבור כשנתיים.
ב-2017 נפטרה נכדתו בגיל תשע ממחלת הסרטן.
דיסקוגרפיה
{{טורים
עם דודה
}}
הלגיון השמונה עשר
הלגיון השמונה עשר (לטינית: Legio XVIII) היה לגיון בצבא הרומי. תאריך היווסדו אינו ידוע בבירור, וסופו יחד עם הלגיון השבעה עשר והתשעה עשר בקרב יער טויטובורג (9 לספירה).
היסטוריה
ישנן ידיעות על לגיון 18 כלשהו ששירת תחת גאיוס קורנליוס לנטולוס בקיליקיה, למשך שלוש שנים החל משנת 53 לפנה"ס, אך ישנן ספקות רבות לגבי היותו הלגיון המדובר.
בתקופת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר התקיימו שני לגיונות 18, אחד של קיסר והשני של פומפיוס. הלגיון של קיסר כנראה הושמד באפריקה. אין ידיעות בדבר גורל הלגיון של פומפיוס.
סביר להניח שהלגיון הוקם בשנת 41 לפנה"ס כדי להאבק בסקסטוס פומפיוס, שהתבצר בסיקיליה ושיבש את אספקת התבואה לרומא. מרבית מגויסיו היו כנראה מגאליה קיסאלפינה. אחר נפילת הטריומווירט השני נשלח הלגיון לגאליה. יש הטוענים כי דאז היה מורכב משרידי הלגיון ליביקה של מרקוס אנטוניוס.
כאשר הפרובינקיה הגרמנית הובאה תחת שליטה של רומא, מונה פובליוס קוינקטיליוס וארוס, שהיה מקורב לאוגוסטוס דרך נישואים, למושל האזור. ארמיניוס, נסיך שבט הכרוסקים ובן ברית רומאי זמם להמיט מפלה קשה לצבא הרומי; כדי לעשות זאת פנה לווארוס, שישב במחנה הקיץ, עם טענות לגבי מרד באזור הריין, וארוס שמע לעצתו ומיד יצא לשדה. כאשר הגיע ליער טויטובורג החל לרדת גשם רב, חייליו העייפים התקשו לשמור על הסדר; ואז תקף ארמיניוס בראש שבטו את הצבא בן שלושה הלגיונות, והשמידו לגמרי. סמלי הלגיון נבזזו, וברומא אוגוסטוס התאבל קשות על המפלה. גופות חלק מהנספים הובאו לקבורה בידי גרמניקוס, בן דרוסוס, שיצא לגרמניה כדי להחזיר את הסמלים ולהביס את ארמיניוס.
אחד הממצאים המפורסמים ביותר אודות הלגיון הזה בנפרד, וקרב יער טויטובורג בכלל, הוא המצבה לזכרו של מַרְקוּס קַאֵלִיוּס, צנטוריו מהלגיון השמונה עשר.
מרקוס היה בנופלי הקרב, וכנראה בן למעמד העליון. אביו רומם את האנדרטה (בתמונה) לזכרו, היות שעצמותיו אף פעם לא נמצאו.
חוסר חומצה פולית
חוסר של חומצה פולית הוא תופעה רפואית העלולה לגרום למחלות שונות.
סיבות
גוף האדם אוגר בתוכו רק כמות קטנה של חומצה פולית (פולאט), ולכן תזונת חסר בחומצה פולית עלולה לגרום למחסור בה בגוף, תוך מספר חודשים.
סיבות לחוסר פולאט:
תופעות קליניות
הביטוי הקליני הבולט ביותר הוא אנמיה מגלובלסטית, וכמו בכל אנמיה, הסימנים הם חולשה כללית, סחרחורות, לעיתים קוצר נשימה, פעמת, ובמקרים קיצוניים אף אי ספיקת לב.
תופעות קליניות נוספות:
אנמיה מגלובלסטית חריפה
אנמיה מגלובלסטית חריפה, היא מצב של התפתחות אנמיה מגלובלסטית בטווח זמן של ימים, עקב חשיפה לתרופות המעכבות מטבוליזם של פולאטים, או אצל חולים הנמצאים בטיפול נמרץ, דיאליזה ועוד.
בספירת דם, עדיין לא רואים אנמיה, אבל ניתן להבחין בהתמעטות תאי הדם הלבנים וטסיות הדם. במח העצם מופיעים שינויים אופייניים לאנמיה מגלובלסטית.
טיפול
ככלל - מתן חומצה פולית במינון גבוה של 3 - 5 מ"ג ביום.
חומצה פולית וסרטן
קיימת עדות לקישור בין רמות נמוכות של פולאט ובין סיכון יתר ללקות בסרטן. פולאט מעורב בייצור DNA, בתיקונו ובתפקודו. חוסר בפולאט עלול לגרום נזק ל-DNA ולסרטן. במחקרים שונים נמצא, שמתן חומצה פולית לתקופה ארוכה מוריד את הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס ובסרטן השד.
חומצה פולית ודיכאון
קיימות עדויות לקשר בין רמות נמוכות של חומצה פולית ודיכאון, אך אין עדות ברורה שחומצה פולית יכולה לשמש כטיפול שגרתי נגד דיכאון.
עודף בחומצה פולית
הסיכון בהרעלה עקב עודף חומצה פולית נמוך מאוד (כיוון שהיא מסיסה במים). מאידך, נטען כי נטילתה באופן מופרז עלולה להעלות הסיכון למחלת הסרטן.
לואלין
לואלין או ל'ואלין (Llywelyn; נהגה ל'יוּאֶלִין) הוא שם ושם משפחה נפוץ בעל זהות ולשית.
Forever (שיר של ג'סטין ביבר)
Forever (בעברית: לנצח) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר יחד עם הראפרים האמריקאים פוסט מאלון וקלבר. השיר יצא לאור ב-14 בפברואר 2020, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן החמישי של ביבר, Changes, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם.
עם יציאתו, נכנס אל המקום ה-29 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-24 במצעד בילבורד הוט 100 , ואף שבר שיא כשנכנס ל-40 המובילים ביותר מ-15 מצעדים במדינות שונות.
רקע
ב-8 בספטמבר 2016 יצא הסינגל "Deja Vu" אשר היווה את שיתוף הפעולה הראשון בין הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר והראפר האמריקאי פוסט מאלון. ב-6 בדצמבר 2019 חשף ביבר קעקוע של המילה "Forever" על צווארו, מה שהוביל לספקולציות כי זהו יהיה שמו של האלבום הבא שלו כפי שבעבר קעקע את שמות אלבומיו BELIEVE ו-Purpose.
ב-5 בפברואר חשף ביבר את רצועת אלבומו החמישי, Changes, בה נכלל גם השיר "Forever" בתור הרצועה השביעית ובשיתוף פעולה עם פוסט מאלון ואמן ההיפ הופ והראפ, Clever.
השיר יצא לאור ב-14 בפברואר 2020, כסינגל השלישי מתוך האלבום. נכון לנובמבר 2022 השיר צבר מעל לכ-7 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר
"Forever" הוא שיר בסגנון טראפ באורך של 3:40 דקות ובקצב של 136 פעימות לדקה. מבחינה מילולית הוא שיר אהבה באנגלית אשר מבטא רגשות של צורך להיות עם בת הזוג לנצח (באנגלית: ). האנה מיילריאה מהמגזין הבריטי NME כתבה כי באופן לא מפתיע, השיר עוסק ברצונו של ביבר להיות עם בת זוגו לכל החיים, מה שמבטא כי הנישואים שלו עם היילי בולדווין מחלחלים לאלבום החדש.
ג'רמי הליגר מכתב העת האמריקאי וראייטי ציין את השימוש של השיר ב"סינת'ים צנועים", שאותם אפיין ככאלו "הנשמעים כמו טיפות מים". אלכסיס פטרידיס מהעיתון הבריטי הגרדיאן השווה את ההגשה הווקאלית בשיר לראפ.
קבלה
לין שארפ מ-HotNewHipHop שיבחה את השירה ב-"Forever", בתחושה שביבר ומלון "מחמיאים זה לזה" בצורה חלקה, ושהקול של Clever משקף את "הטבע התשוקה" של הרצועה. מבקר הבילבורד טיילור וות'רבי דירג את "Forever" במקום השלישי משירי האלבום ותיארו כאחת הרצועות היותר ייחודיות באלבום. קולטן גרינווד מ-Alternative Press כינה את השיר "בופ קליט ואמוציונלי" וציין כי יש לו את המידה הנכונה של רומנטיקה כדי לשמור על המוח שלך מופעל". קרולין דרוק מ-Uproxx כתבה שהרצועה מתהדרת במקצב מלא ומהדהד, וציינה את הגישה הלירית התמציתית בו.
עם זאת, בן דוולין מ-musicOMH מצא שהקול של Clever היה "חלש בצורה מגעילה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-9 במרץ 2020 יחד עם עוד 16 קליפים של שירים מהאלבום כחלק מפרויקט "Changes: The Movement". בימוי הפרויקט כולו בוצע על ידי Nick DeMoura אשר החל לעבוד על כך לאחר שנגש עם מנהלו של ביבר, סקוטר בראון, זמן קצר לפני חג המולד (25 בדצמבר). נכון לנובמבר 2022, הווידאו הקליפ של "Forever" מונה מעל לכ-18 מיליון צפיות ביוטיוב.
בקליפ נראים קבוצת שחקנים רעולי פנים לבושים בשכפצים הרוקדים בזמן שאורות מרצדים סביבם, זאת בניגוד לקליפים האחרים, אשר עוצבו בצורה אינטימית יותר. בריאיון ל-MTV News אמר Nick DeMoura כי הסרט Entrapment  היווה השראה לקליפ, וכמו כן, טריי אלסטון מ-"MTV News" תיארה את הקליפ כ"כישרון קולנועי".
מיקומי שיא
{{שני טורים
מצעדים שנתיים
}}
וונדררס
מועדון הכדורגל וונדררס (באנגלית: Wanderers Football Club) היה מועדון כדורגל חובבני מאזור באטרסי שברובע וונדסוורת' הלונדוני, אשר היה אחד מהמועדונים הבכירים בכדורגל האנגלי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19. המועדון ידוע בזכות זכייתו בטורניר גביע ה-FA הראשון ב-1872, שלאחריו הוסיף וזכה בארבעה טורנירים נוספים בשנות ה-70.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-1859 תחת השם "מועדון הכדורגל פורסט", ושכן באזור וולת'אם פורסט שבלונדון. הוא היה אחד מהמועדונים המייסדים של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-1863. שנה אחת לאחר מכן השתנה שם המועדון לוונדררס, בעקבות "השיטוט" ("wandering") לאורך לונדון אל אזור פארק באטרסי. רוב שחקני המועדון היו תלמידים לשעבר בבתי ספר ציבוריים, והקפטן שלו היה צ'ארלס אלקוק אף כיהן כיושב-ראש ההתאחדות בין 1870 ל-1895 והיה הוגה הרעיון של גביע ה-FA. המועדון ניצח במשחק הגמר הראשון של גביע ה-FA, שנערך בקנינגטון אובל ב-16 במרץ 1872. במשחק התמודדו שחקני המועדון מול שחקני רויאל אנג'ינירס, וגברו עליהם בתוצאה 1 - 0 משער של מורטון בטס. המועדון זכה בחמישה מתוך שבעת משחקי הגמר הראשונים של גביע ה-FA, שנערכו בין 1872 ל-1878, וגם בשנת 2016 המועדון נמצא במקום השנים עשר בטבלת הזוכים של הגביע. למרות שלמועדון לא היה מעולם אצטדיון בית קבוע (כפי שניתן ללמוד משמו), ידוע כי הוא שיחק בגשר לילי ובפארק באטרסי.
המועדון התפרק בשנת 1887, בתקופה שבה בתי ספר החלו להקים מועדונים משלהם (כגון אולד איטוניאנס).
מועדונים רבים, כגון בולטון וונדררס ווולברהמפטון וונדררס, אימצו את השם של וונדררס במילה נוספת בשמם.
בשנת 2009, מעל 120 מאז משחקו האחרון, המועדון הוקם מחדש במטרה לשחק במשחקי צדקה, ובשנת 2011 נרשם לליגה של דרום מזרח סארי, המשמשת כדרג ה-12 עד ה-17 במבנה הליגות האנגלי. וונדררס קודמה לדרג ה-16 בשנת 2013 לאחר שסיימה במקום השני בדרג ה-17. עונה מאוחר יותר, בעונת 2013/2014 הקבוצה קודמה לדרג ה-15 לאחר שזכתה באליפות. כיום הקבוצה משחקת הדרג ה-14. קבוצת המילואים של המועדון משחקת בדרגת ה-16 במבנה הליגות.
שחקנים ידועים
15 שחקנים השתתפו במשחקים בינלאומיים של נבחרת אנגליה בין 1872–1880 (בסוגריים: מספר ההופעות בנבחרת):
אלים אולימפיים
במיתולוגיה היוונית, האלים האולימפיים הם שנים-עשר האלים הראשיים השולטים בעולם. הם נקראים כך משום שמשכנם על הר האולימפוס, הגבוה שבהרי יוון. האולימפיים שונים מהאלים הכתוניים (אלי הארץ) באופיים, בדרך פולחנם, וביחסו של האדם אליהם.
לא כל האלים האולימפיים הם יווניים במוצאם, ולא לכולם שמות יווניים מקוריים. לחלק מן האלים נשתמר הפולחן הקדם-יווני, ואת חלקם עבדו בצורות אחרות. בתקופה מאוחרת יותר, הרומאים הושפעו מתרבות יוון והעתיקו מן המיתולוגיה היוונית את האלים האולימפיים, תוך הכנסת שינויים מעטים בשמות האלים ובדרכי פולחנם.
באמנות אפשר לזהות את דמויות האלים השונים על-פי סמלים מקובלים שהיו ידועים לכל – לבוש, בעל חיים או חפץ שנחשבו לסמליהם האישיים. האלים הופיעו לעיני בני האדם בגלגולי צורה ובצורות שונות.
חיי האלים
בהר אולימפוס, האלים אוהבים, רבים ומשלימים, ממש כמו בני אדם. דרך חייהם של האלים מתוארת במיתוסים ודומה מאוד לזו של האצולה בקרב הלוחמים. הם שומרים על חיי נצח בעזרת מזון האלים - האמברוסיה ומשקה האלים - הנקטר.
חברת האלים מאורגנת כמו מדינה שבה לכל אל יש תחום לו הוא אחראי. כמה מהאלים הפחותים יותר ברמתם (למשל הרמס או ארטמיס) כפופים לאלים גבוהים מהם (למשל פוסידון או הרה), לפעמים מכיוון שהם ילדיהם, אך כל האלים (או לפחות רובם המוחלט) נמצאים תחת זאוס שהוא "אבי האלים והאנשים", וזאת מכמה סיבות:
לכל כפר או עיר היו מספר אלים ראשיים.
פולחן האלים האולימפיים
היוונים התייחסו אל האלים האולימפיים כאל אצילים שאפשר לנהל עימם משא ומתן: בני האדם כיבדו את האל, קיימו את פולחנו והקריבו לו קורבנות, וציפו לתמורה מן האל. כשביקשו דבר מה מהאל, הזכירו לו שהקריבו לו קרבנות והגישו לו מתנות.
לאלים האולימפיים העלו קורבנות בהירים בצבעם, ואלה נשחטו כשצווארם מופנה לשמים. העלאת קורבן לאל אולימפי נחשבה ליום חג לאומי, כסעודה משותפת לאל ולמקריב גם יחד. חלק מהחלקים האכילים של הקורבן היה אוכל המקריב, ואילו את שאר החלקים (המשובחים ביותר והלא אכילים) היו שורפים באש לכבוד האל.
על בני האדם היה לבחור את הבהמות המשובחות ביותר כקורבן. לפי המסופר במיתולוגיה, כאשר חס מינוס מלך כרתים על הפר הלבן המשובח ששלח לו האל פוסידון בשביל הקורבן, והקריב לו פר רגיל במקומו, זעם פוסידון. כעונש, פוסידון גרם לכך שאשתו של מינוס פסיפאה תוליד מהפר הלבן שמינוס סירב להקריב שילוב של ילד-פר - המינוטאור.
לפי הנבואה, בנו של קרונוס צפוי היה להדיח את אביו מכס המלכות. לכן נהג קרונוס לבלוע את ילדיו לאחר שנולדו. בהיוולדו של זאוס, בנם השישי של קרונוס וריה, סיכלה ריה את תוכניתו של בעלה, והגישה לו אבן עטופה בבד במקום בנה. קרונוס נפל בפח ובלע את האבן, בהאמינו שהיא בנו. בהתבגרו, החליט זאוס לנקום באביו ונסך חרדל ומי ורדים בנקטר שלו. קרונוס שתה מהנקטר והקיא את כל בניו שאכל. לאחר מכן פרצה מלחמה בין הטיטאנים ובין האלים האולימפיים בה ניצחו האלים האולימפיים וקצצו את קרונוס לאלפי חתיכות בחרמש שלו עצמו. לפי גרסה אחת, הטיטאנים ברחו לאיטליה ולאטלנטיס (תקופה זו נקראה תור הזהב). לפי גרסה אחרת הטיטאנים והקיקלופים נשלחו לכלא בשאול, עליו שמרו קרברוס וזנב נחש שהיה שייך להאדס. ולפי גרסה שלישית הטיטאנים וכל המפלצות שסייעו להם נשלחו לטרטרוס- החלק האפל ביותר בשאול.
רשימת אלי אולימפוס
להלן שנים עשר אלי האולימפוס (בסוגריים מופיע שמו הרומי של כל אל): על רשימת שנים עשר האלים נמנים לעיתים גם אלים אחרים ברשימת האלים האולימפיים. לדוגמה:
Rain Dances
Rain Dances הוא האלבום החמישי של להקת הרוק המתקדם, קאמל. זהו האלבום הראשון ללא הרכבה המקורי של הלהקה בשל עזיבתו של הבסיסט, דוג פרגוסון. את פרגוסון החליף הבסיסט לשעבר של להקת הרוק המתקדם הנודעת קראוון ריצ'רד סינקלאיר. והסקסופוניסט והחלילן לשעבר של להקת קינג קרימזון הידועה, מל קולינס. באלבום גם השתתף כאורח, בריאן אינו.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי אנדרו לטימר ופיטר ברדנס אלא אם כן צוין אחרת
מיכאל
המלאך מיכאל הוא מלאך המופיע בתנ"ך.
משמעות השם בעברית היא "מי כאל", כלומר שבח לאל שאין כמותו. השם "מיכאל" בגרסותיו השונות (כדוגמת מייקל או מיכאיל) נפוץ מאוד בעולם כשם פרטי.
מיכאל במקורות
מיכאל הוא אחד מארבעת המלאכים גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל, העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ.
בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. אולם מיכאל מוזכר שלוש פעמים בסוף ספר דניאל:
בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבבלית, שהובאו לארץ עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.
מתוך שבעת המלאכים העיקריים במיתולוגיה היהודית, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: מיכאל וגבריאל. חמשת המלאכים העיקריים הנוספים במיתולוגיה היהודית, (רפאל, אוריאל, רגואל, שריאל, ירחמיאל) מוזכרים החל מהמאה השנייה לספירה, בספר חנוך ב', וכן במדרשים, למשל מוזכר המלאך מיכאל במדרש אסתר רבה פרשה י' פסוק ט', לצד אליהו הנביא, שנדמה במדרש זה לסריסו של אחשוורוש, חרבונה:
כן מוזכר מיכאל כמי שמגן על עם ישראל מלמעלה ומלמד סניגוריא על עם ישראל מלמעלה, בזמן שהמן מלמד קטגוריא מלמטה, ככתוב במדרש אסתר רבה, פרשה ז':יב:
מיכאל בנצרות
המלאך מיכאל נחשב כפטרונה של הנצרות בכלל והנצרות הקתולית בפרט. בחזון יוחנן הוא מוזכר כמי שנלחם בחרבו כנגד הדרקון הרשע (סמל לשטן) ואף מצליח להורגו. בנוסף לכך, ישנן מסורות הקושרות מקומות קדושים לנצרות, המוקדשים ברובם למלאך מיכאל, לאותה חרב מסתורית בדמות קווי ליי אשר משמשים את הקתולים האדוקים בדתם, לחיזוק אמונה זו. בין קווי הליי שתומכי העידן החדש והמאמינים הקתולים מבליטים קיימים שני קווים: האחד בדרום אנגליה, והשני חוצה את מערב ודרום אירופה, שהמשותף ביניהם הוא מספר רב של אתרים הקשורים למלאך מיכאל.
אורכו של הקו בדרום אנגליה (St. Michael Alignment) הוא 560 קילומטרים. הוא מתחיל בקורנוול בקצה הדרום-מערבי של בריטניה והוא מסתיים ביישוב Hopton-on-Sea. כיוונו צפון-מזרח, שהוא גם הכיוון של זריחת השמש ב-8 במאי שהוא במקרה גם יום החג של המלאך מיכאל על פי לוח חגי קדושים נוצרים. הקו כולל את האתרים הבאים:
הקו שחוצה מערב ודרום אירופה התחיל כציר מיכאל-אפולו (St. Michael-Apollo Axis), משום ששניים מהאתרים על הקו מוקדשים לאל אפולו. נוצרים אדוקים מעדיפים להתעלם מחלק הפגני בקו וקוראים לו "הקו המקודש של מיכאל המלאך הקדוש" (The Sacred Line of Saint Michael the Archangel). כיוון הקו מצפון-מערב לדרום-מזרח והוא מתחיל בדרום אירלנד ומסתיים בצפון ישראל. הוא כולל את האתרים הבאים:
מיכאל בתרבות
מיכאל נחשב כקדוש המגן של צנחנים בצבא ארצות הברית.
בסדרה "המלאך השומר שלי" מיכאל הוא מלאך ממין נקבה, פמיניסטי ועצמאי.
בסדרה לוציפר השחקן טום אליס משחק גם אותו וגם את לוציפר אחיו.
הלשאני
הלשאני (בבלארוסית: Гальшáны; בפולנית: Holszany; ביידיש: אָלשאַן) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
תחת שלטון האיחוד הפולני-ליטאי היה הלשאני כפר בבעלות משפחות אצולה, ובראשית המאה ה-17 נבנתה בו טירה.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל הכפר בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי הלשאני
יהודים החלו להתיישב בהלשאני בראשית המאה ה-18, ובתחילת המאה ה-20 נמנו ביישוב כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביו. בין מלחמות העולם פעלו ביישוב בית ספר עברי ותלמודי תורה, והתקיימה בו פעילות ציונית. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הגיעו אליו פליטים יהודים ממערב פולין.
עם פרוץ מבצע ברברוסה הופגז היישוב. ב-25 ביוני 1941 נכנסו לכפר הגרמנים, ועד מהרה צוו יהודי היישוב לענוד טלאי צהוב, ונלקחו לעבודות כפייה קשות. בד בבד מונה בכפר יודנרט, בראשות הרב ראובן חדש, שנצטווה להעביר לשלטונות תשלומי כופר ודברי ערך. בהמשך, הועברו יהודי הכפר לגטו שהוקם בו, וכ-200 צעירים ובני נוער מהכפר שולחו לעבודות כפייה בז'ייז'מריאי שבליטא.
בסיוע היודנרט המקומי, ולאחר הגעת ידיעות על השמדת יהודי ליטא, נמלטו מהגטו שבכפר יהודים רבים. באוקטובר 1942 חוסל גטו הלשאני, והיהודים שנותרו בו הועברו לגטו אשמיאני.
דבורה קיציס
דבורה קיציס-גוטמן (נולדה בכ"ו בשבט תשל"ג, ינואר 1973) היא שדרנית ואשת-רדיו ישראלית. עורכת תחום המוזיקה-היהודית בכאן מורשת ומשדרת בתחנה את התוכניות "מורשת חי" ו"שיר השירים".
ביוגרפיה
נולדה בירושלים, נכדת הרב אליהו כי טוב.
ברדיו
את דרכה ברדיו הישראלי התחילה קיציס בשנת 1998, כשערכה את המצעד החסידי במחלקה לשידורי מורשת ברשת א' בתוכנית הרדיו "כי טוב הזמר" אותה הגיש הקריין דן כנר. בשנת 2000, עם הקמת תחנת רשת מורשת במסגרת רשות השידור, החלה לשדר באופן קבוע את רצועת המוזיקה של התחנה שנקראה "שירים ביחד", וכן את התכנית "שירים לקראת שבת" בימי שישי בבוקר.
ברשת גימל הגישה את רצועת המוזיקה היהודית במוצאי שבת (בתוכנית "מלווה מלכה" שנקראה אחר כך בשם "מילים מהמקורות").
במאי 2017 עברה ל"תאגיד השידור הציבורי" ל"כאן מורשת" – בה היא מגישה את הרצועה היומית "שיר השירים" ומשמשת בתפקיד עורכת המוזיקה של התחנה.
חיים אישיים
קיציס נשואה לעידו גוטמן והם מתגוררים במושב עמינדב.
בסיסה
בסיסה (בערבית: بسيسة, תעתיק: בסיסה. עם זאת, ביהדות תוניסיה: בשישא; ביהדות ג'רבה: פשישא) היא תערובת הנאכלת במדינות לוב, תוניסיה ואלג'יריה. התערובת מכילה גרגרי חיטה או שעורה קלויים וטחונים, בתוספת שקדים, תמרים, סוכר ותבלינים לפי העדפה אישית. בעת האכילה, מוסיפים לתערובת שמן, חלב או מים. ביהדות לוב ותוניסיה, ליל ראש חודש ניסן מכונה ליל הבסיסה, על שם מנהג הנערך בו, בו אם המשפחה מערבבת בסיסה ובני משפחתה אוכלים מידה. את התערובת מכינים מראש, ובעת הטקס מוסיפים לה שמן, ומים לפי הצורך. בזמן שפיכת השמן מערבבים בעזרת מפתח הדירה של בעל הבית, כסגולה לברכה ופרנסה טובה.
רקע רעיוני למנהג
בראש חודש ניסן התקיימה חנוכת המשכן. לכבוד חנוכת המשכן הקריבו נשיאי שבטי ישראל מנחה:. כל המנחות שבמשכן ובמקדש נעשו מסולת חיטים או שעורים הבלולה בשמן. מרכיבים אלו הם המרכיבים המרכזיים בבסיסה, בעוד שאר הרכיבים נועדו רק להוסיף טעם.
בנוסף לכך שבראש חודש ניסן התחילה עבודת המשכן, הוא נחשב כראש השנה לעניין מניין השנים למלכים, וממנו מתחיל סדר החגים שבתורה. מסיבות אלו, המנהג מתקשר לכל התחלה חדשה, ולכן יש הנוהגים לבצע את הטקס בכניסה לבית חדש או בלידה. חלק מיהודי תוניסיה עורכים את הטקס גם ביום ט"ו בשבט, כנראה מפני שיום זה נועד להזכיר את תחילת הגעת האביב, והבסיסה מתקשרת לחודש ניסן החל באביב.
טעם נוסף למנהג הוא סגולה לברכה והצלחה, בייחוד בתחום הפרנסה. על פי המשנה, העולם נידון בפסח על איכות וכמות התבואה. בנוסף לכך, מספר מקובלים ציינו את יום ראש חודש ניסן כיום שבו ה', ותיקנו תפילות על הפרנסה הנאמרות בערב יום זה. תערובת הבסיסה מכילה את מיני התבואה שמהם נאפה הלחם, שהוא המזון המרכזי של האדם, וכן שמן המסמל שפע. במינים אלו, בערובם על ידי מפתח ובאמירת הנוסח המפורט להלן, רומזים להשפעת הברכה לתבואה בפרט ולפרנסה בכלל, ומתפללים על כך.
משמעות השם
ככל הנראה, מקור שמה של התערובת (ושל המנהג הקרוי על שמה) הוא בשפה הערבית. התעתיק המדויק של המילה (بسيسة) הוא בסיסה, כשם שהיא נכתבת במסורת יהדות לוב. עם זאת, היהודים פרשו את המילה גם כאילו נכתבה בסיסא, על פי השפה הארמית.
משמעות המילה הערבית קשורה לשורש בוס, הקשור למעשה הערבוב. למשל, תרגום הפתגם הלובי: "אלי יבסס ילחס צבעיה" הוא, "מי שיערבב, ילקק אצבעו". משמעות המילה הארמית היא כַּן, ובמשמעות רחבה יותר, בסיס. המילה בסיס מתייחסת לחלק הראשוני של הדבר, ובענייננו, לתחילת מלאכת המשכן, או לתחילת השפעת הפרנסה. בנוסף, ניתן לקשור את המילה ליצירת בסיס כלכלי.
יש המכנים את המנהג גם "מרקומה". שם זה רומז להכנת האבנטים בהם השתמשו הכוהנים והמסך (הווילון) שעמד בפתח המשכן, אשר נעשתה על ידי רקמה.
מהלך הטקס
מכיוון שהמנהג מתקיים בבית ולא בבית הכנסת, רבו בו המסורות ומשפחות שונות מקיימות אותו בדרכים שונות מעט. בערך זה, נציג את השיטה המרכזית.
כל הילדים, הנכדים ושאר הצאצאים, נאספים לביתו של ראש המשפחה. הבסיסה שהוכנה מראש מונחת על השולחן. הטקס נפתח בערבוב הבסיסה בעזרת מפתח הבית, המסמל את פתיחת השנה הבאה וכן את פתיחת שערי הפרנסה. נהוג שאבי המשפחה מערבב את העיסה, בזמן שהאם יוצקת את השמן על העיסה ועל אצבעותיו. תוך כדי כך, אומר המערבב:
בנוסחי לוב (שונה בין קהילות מרוחקות):
גרסה א'
יא פתאח, יא רזאק,יא פתאח בלא מפתאח, יא עטאי בלא מננח, תרזקנה ותרזק מננח
גרסה ב'
יא פתאח בלא מפתאח יא עטאי בלא מנח ארזקנה ורזק מננח ורזק לעביד יכולולנח
גרסה ג'
יא פתאח בלא מפתאח. תרזקנה ותחזק מנה. יא עטנאי בלה מנה. עקבאל דאייר זיידין ומוש נקסין, וכל סנה כיר מן סנה.
פרושו: אתה הפותח, אתה המעניק, הפותח בלי מפתח, המעניק גם אם אין אנו בעלי זכות, הרעף עלינו מטובך ונרעיף ממנו לרבים. שלעולם לא יחסר לנו דבר ושהשנה הזו תיהייה טובה יותר מהשנה שעברה
יש הקוראים את הקטע של סיום מלאכת המשכן בפרשת פקודי.
ממשיכים לערבב את התערובת עד שהיא מגיעה למראה אחיד. ניתן להוסיף לשם כך מים ושמן. כאשר התערובת מגיעה למראה אחיד, אוכלים ממנה. בסיום הטקס, משקעים בתערובת תכשיטי זהב, מטבעות כסף וכן את מפתח הבית. מנהג זה מסמן ברכה והצלחה לבית וליושביו, ובפרט פרנסה טובה. כמו כן, המנהג מהווה זכר לזהב שנתרם להקמת המשכן, אשר חלקו היה תכשיטים.