cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקפטן
מגזינים
ניק ג'ונסטון מואניהלנד תיאר את הקפטן כסרט אימה אמיתי, בו ניתן לראות את מסכת השפיות, או ליתר דיוק, את מדי השפיות, ומה קורה כאשר הם מקבלים את הסמכות החוקית "להחליק" ולתת לבעליהם לעשות כרצונם. לדבריו, וילי הרולד הוא אביון אשר מצליח להתלבש בבגדי מלוכה הודות לצירופי מקרים ונסיבות אקראיות לחלוטין, ובדומה לאדם אשר מעולם לא היה בשליטה עד כה, הוא מעניק חופש לפנטזיות האלימות ביותר שלו. כמו כן כתב כי לאורך הצפייה ניתן להרגיש את הדי הסרט סאלו או מאה ועשרים ימי סדום מ-1975, וכי ישנם גם מספר סנטימנטים המזכירים את הנפילה מ-2004, בהתייחס לצורך שנוצר אצל בני אדם להיתלות בסמכות או במבנה היררכי של כוח בכל פעם בה מציאותם מתחילה לאבד את יציבותה.
אתרי אינטרנט
דומיניק גריפין מספקטרום קולטור כתב כי הקפטן הוא הלכה למעשה מותחן פסיכולוגי היוצר בצופים בו מתח רב כנגד ימיה האחרונים של גרמניה הנאצית. לדבריו, רמז הסרט תחילה על כוונתו להציג כיצד משחית הכוח את האדם שבידיו הוא נמצא. אולם לבסוף התגלתה דמותו של וילי הרולד כאחת המחפשת הרבה יותר מהישרדות ותו לא, ולטענתו של גריפין, רצה הרולד לחיות את הפנטזיה הנהדרת ביותר שיוכל להגשים.
דיוק היסטורי
עלילת הסרט מבוססת על מעלליו של פושע המלחמה וילי הרולד ועוקבת אחריהם באופן קרוב. וילי הרולד בן ה-19 דאז, הופרד מיחידתו ב-3 באפריל 1945 ומצא מדים של קצין לופטוואפה בין הערים ו. לאחר שהציג את עצמו כקפטן, הצליח לאסוף חיילים מפוזרים נוספים, חלקם עריקים, ביניהם ריינהרד פרייטאג, וצעד יחד עם צבאו הקטן בעל שלושים החיילים לעבר אמסלנד.
כאשר הגיעה הקבוצה למחנה העבודה אשנדורפרמור ב-11 באפריל, לקח הרולד את השליטה במקום לידיו בטענה כי,, ופתח במסכת של טירוף. תוך שמונה ימים מהגעתו, יותר ממאה אסירים הוצאו להורג לפקודתו, את חלקם אף הרג בעצמו. לאחר מכן ציווה על אנשיו לסייר באזורים הסמוכים למחנה ולצוד אחר עריקים.
ב-18 וב-19 באפריל נחרב המחנה בהפצצות של חיל האוויר הבריטי אשר הרגו עשרים ושלושה אסירים נוספים, אך הרסו חלק מתאי המעצר ואיפשרו לאסירים רבים להימלט. מספר הנרצחים הסופי מהמחנה וסביבתו אינו ידוע בוודאות, אולם הוא נאמד על כ-162 אנשים. בשל כך קיבל הרולד את הכינוי "המוציא להורג מאמסלנד".
הרולד המשיך במסעו לאורך החזית יחד עם חייליו הנותרים ומפעם לפעם נהג להוציא להורג קורבנות נוספים באשמת חבלה ופגיעה בצבא הגרמני. פשעיו נחשפו והוא נעצר מעט לפני תום המלחמה, אולם בית המשפט הצבאי בגרמניה שחרר אותו. לאחר המלחמה נתפש במקרה על ידי הכוחות הבריטים. משפטו החל באוגוסט 1946, ובנובמבר אותה שנה הוא הוצא להורג ב יחד עם חמישה משותפיו לפשע.
סנדרו אחמטלי
סנדרו אַחמֵטֵלִי (בגאורגית: სანდრო ახმეტელი; 13 באפריל 1886 – 27 ביוני 1937) היה במאי תיאטרון גאורגי שהתפיסות החדשניות שלו השפיעו עמוקות על ההתפתחות הסובייטית והפוסט-סובייטית של התיאטרון הגאורגי. נחשב לאחד מגדולי במאי התיאטרון של גאורגיה. בין השנים 1926–1935 הוא ניהל את תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי, התיאטרון הראשי של גאורגיה, והפך אותו לאחד מהתיאטראות המצליחים בכל רחבי ברית המועצות. במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין הוא נעצר והוצא להורג באשמת שווא של ריגול.
ביוגרפיה
סנדרו אחמטלי נולד לאב כומר כאלכסנדרה אַחמֵטֵלַאשווִילִי ( ალექსანდრე ახმეტელაშვილი) בכפר אנאגה, קאחתי (באותם ימים במלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית). השפעת תוואי הנוף והתרבות הייחודיות לחבל ההררי במזרח גאורגיה, ניכרו מאוחר יותר בעבודתו. הסופר ואסיל בארנובי היה המורה של אחמטלי והוא רכש ממנו ידע מעמיק של הספרות הגאורגית והעולמית. במקביל הוא עסק באיגרוף. עקב נישואיו הוא נאלץ לעבור לסנקט פטרבורג ונרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג ולמד שם עד לשנת 1916. באותן השנים בילה אחמטלי את רוב זמנו לכתיבת ביקורת תיאטרון. בשנת 1915 כתב את המניפסט הראשון שלו, גילוי דעת המגנה את התיאטרון הגאורגי. לדעתו התיאטרון הגאורגי צריך "להיהרס, כדי שיוכל להיות רך יותר, יצרי יותר, טמפרמנטי, אמוציונלי, אדיר וחזק, נועז והרואי".
בשנת 1918 הכריזה גאורגיה על עצמאותה והממשלה המנשביקית החדשה השיקה תוכנית לתחיית התיאטרון הלאומי של גאורגיה. אחמטלי שב לגאורגיה כדי להוביל את האמנים הצעירים למאבק כנגד התוכנית. בשנת 1922, לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה וכינונה של גאורגיה הסובייטית, שב הבמאי הפרו-סובייטי, קוטה מרג'נישווילי לגאורגיה, ויחד עמו החל אחמטלי בביצוע רפורמות בתיאטרון רוסתוולי. אף על פי ששיתוף הפעולה ביניהם היה פורה הוא לא היה קל. האופי השמרני והקונפורמיסט של מרג'נישווילי לא הסתדר עם האופי הסוער והניהול האוטוקרטי של אחמטלי ובשנת 1926 עזב מרג'נישווילי את תיאטרון רוסתוולי, כשהוא משאיר את אחמטלי כמנהל היחיד של התיאטרון. אחמטלי ייסד תאגדי אומנותי משל עצמו בשם דוּרוּגִ'י (על שם נהר הדורוג'י, אחד מיובליו של האלזני), ודרש מכל חבריה לחתום על התחייבות "להקריב את חייו ועתידם לרצון התאגיד והתיאטרון".
יחסיו של אחמטלי עם השלטון הסובייטי החדש בגאורגיה הסובייטית לא היו קלים. למרות חדשנותו והיותו שמאלני, האקספרסיוניזם והאקספרימנטליות שלו לא תאמו במיוחד לדוקטרינות הבולשביקיות. במהלך המרד האנטי-סובייטי בגאורגיה בשנת 1924, הוא נעצר לזמן קצר ותושאל לגבי מידת שיתוף הפעולה שלו עם הקושרים. בלחץ של בריה הוא פירק, בשנת 1927, את תאגיד דוג'ורי, אולם התהודה של הצלחותיו התיאטרליות זיכו אותו בהגנה במוסקבה. כישוריו והכוריאוגרפיה שלו זכו להכרה בינלאומית. לאחר יצירת המופת שלו בביצוע המחזר של גריגול רובכידזה, "למרה", זכה, בשנת 1930, בפרס באולימפיאדת הדרמה במוסקבה. אחמטלי וחבורתו הוזמנו לסיורים בארצות הברית, דבר שהדליק נורה אדומה בקרב השלטונות הסובייטים. בעקבות הסקנדל של עריקת רובכידזה לגרמניה, מאוחר יותר באותה שנה, פתח בריה בחזית חדשה כנגד אחמטלי. באופן פרדוקסלי, המשיך המחזה להופיע על הבמות, כדי להראות את התקדמות התיאטרון הסובייטי, אם כי ללא שמו של הבמאי על הכרזות. אחמטלי הפיק את עבודתו הגדולה האחרונה, שהייתה מבוססת על המחזה "השודדים" של שילר, בשנת 1933, ולאחריו ערך סיור ניצחון במוסקבה. באותה שנה זכה בתואר אמן העם של גאורגיה הסובייטית.
אחמטלי לא היה יכול לברוח מהפיקוח של בריה. הוא האשים אותו בפעילות אנטי-סובייטית ובסיור אסור מחוץ לרחבי ברית המועצות ולבסוף הורד מן הבימה בשנת 1935. הוא מצא מקלט בקרב מעריציו במוסקבה, אולם בשנת 1937, הוא הוסגר לטביליסי ונכלא עם מספר רב של עמיתיו באשמת שווא של ריגול עבור הבריטים ומזימה לרצוח את בריה וסטלין. אחמטלי היה נתון לעינויים בנוכחות בריה, שהותירו אותו אילם ומשותק. הוא אולץ להתוודות, אך סירב למסור של מעורבים אחרים במזימה לכאורה. הוא הוצא להורג ב-27 ביוני 1937. לתושבים הזרים שבאו לבקר אותו בתיאטרון נאמר כי הוא פרש לגמלאות. שמו של אחמטלי טוהר לראשונה על ידי היסטוריונית התיאטרון, נתלה אורושדזה.
סוכה ולולב לעם סגולה
סֻכָּה וְלוּלָב לְעַם סְגֻלָּה הוא פיוט המושר במסורת בבל ובמסורת עדות צפון אפריקה בחג הסוכות.
הפיוט חובר על ידי המשורר ר' משה בן יעקב אדהאן (חי באזור הסהרה שבמרוקו, שימש כאב בית דין ומנהיג רוחני של יהודי מקנס עד לאמצע המאה ה-18. נפטר בשנת 1736).
מבנה הפיוט
הפיוט נכתב במשקל סילאבי, משקל הפיוט הוא עשר הברות בכל טור.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא המילים המזכירות את הסוכה והלולב:
האותיות הראשונות בכל בית בפיוט יוצרות אקרוסטיכון של שם המחבר: "אני משה חזק".
תוכן הפיוט
הנושאים בהם עוסק הפיוט הם יציאת מצרים והקפת ענני הכבוד את בני ישראל (הבית הראשון), מתן תורה (הבית השני), בסוכות שהקימו בני ישראל ביציאת מצרים ורומז על הקשר בין השכינה לבין הסוכה (בבית השלישי, "השם ככתבו וכקריאתו כמספר סוכה מספרו עלה"), על רמזיהם וסודותיהם של ארבעת המינים (הבתים הרביעי, החמישי והשישי), וחותם בבקשה מה' שיגאל את עם ישראל (הבית השביעי).
מחבר הפיוט "סוכה ולולב" היה בעל תפיסה קבלית מובהקת. זהו אחד מאותם פיוטים שאינם יכולים להיקרא ללא מימד הסוד. בשיר מתוארים סודות ארבעת המינים, כשהם משולבים בסודות הגאולה וברזיהם של שבעת האושפיזין.
ארבעת המינים כאושפיזין
בספר הזוהר מובאת פרשנות קבלית לארבעת המינים, לפיה הם משל לאושפיזין ולשבע הספירות. פרשנות זו מצאה ביטוי בפיוט:
אולפן הבית
אולפן הבית היא רצועת שידורים בחינוכית 23 המוגשת על ידי בן פרי ודניאלה וירצר.
רקע כללי
התוכנית משודרת בין התוכניות בערוץ, מחמש בבוקר ועד חמש בערב בכל יום, הרצועה כוללת: שעשועונים, תשובות לשאלות, סדנאות שף, פינות לימודיות ועוד.
כותב התוכנית: אבי רוזנבלום. עורכת: דנה פרדו
מבנה התוכנית
להלן הפינות, המערכונים וכל מה שמשודר בתוכנית: מאוחר יותר נוצרה פינת המשך שבה בן ודניאלה מחפשים את המילה ביישום שנימצא במחשב הלוח שלהם.
מד מהירות ימי פשוט
מד מהירות ימי פשוט או לוֹג פשוט (באנגלית: chip log וגם common log) הוא מכשיר למדידת מהירותה של אונייה בו השתמשו הספנים בתקופת המפרשים. באמצעות נתון המהירות חישב נווט האונייה את המרחק שעברה, ועל כן נקרא המכשיר לעיתים גם "מד דרך". יחידת המהירות "קשר" (knot), כלומר מייל ימי אחד בשעה, קיבלה את שמה משיטת המדידה של הלוג הפשוט.
הלוג היה בנוי מלוח עץ קטן, בדרך כלל בצורת רבע עיגול, שהקשת שלו הוכבדה בפס עופרת כדי שיוכל לצוף במים כשהוא ניצב. אל הלוח נקשר חבל מדידה ארוך (log line), ועליו קשרים במרחקים קבועים, שהוכן על סיפון הירכתיים או האַחְרָה. כדי למדוד את מהירות האונייה, הטילו את לוח העץ למים. הלוח נשאר על מקומו כמעט ללא תנועה בעוד האונייה מתקדמת, ותוך כדי כך הופעל שעון חול והחבל שוחרר למים בהדרגה. את המהירות היחסית חישבו על פי אורך החבל שהשתחרר בזמן שחלף עד התרוקנות השעון (מהירות = דרך חלקי זמן). הקשרים נועדו לאפשר מדידה מהירה של אורך החבל ששוחרר למים, היינו הדרך שעברה האונייה בזמן המדידה.
בניין רוטנברג
בניין רוטנברג הוא בניין משרדים שנבנה במתחם תחנת הכוח חיפה ושימש, בין השאר, כמשרדו הראשי של פנחס רוטנברג. המבנה עבר שיפוץ מקיף וחלקים ממנו (מבואה, מעלה המדרגות, משרדו של רוטנברג ועוד) עברו תהליך שימור. המבנה בכללותו והמשרד של רוטנברג מוגדרים אתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע
ב־1935 הקימה חברת החשמל לישראל בחיפה את תחנת הכוח הקיטורית הראשונה בארץ ישראל. התחנה, שהופעלה במזוט, הוקמה בסמוך לשפך הקישון, סיפקה חשמל בהיקף של כ-30 מגה-ואט ווהביאה להגדלת יכולת הייצור הכללית של חברת החשמל כמעט פי 3.
כחלק מהפיכת התחנה לגורם מרכזי במערכת ייצור החשמל בארץ החליט פנחס רוטנברג להעביר את משרדי הנהלת החברה מתל אביב לחיפה ולשם כך הקים בניין משרדים בקרבת התחנה.
הקמת המבנה
הקמת בניין רוטנברג החלה ב-1934 במקביל להקמת תחנת הכוח "חיפה א'". תכנון המבנה נמסר לאדריכלים הבריטים קליפורד הולידיי ואדי רוזנהק (בסיוע של המשרד הטכני לתכנון בחברת החשמל) ובנייתו נמסרה לחברת סולל בונה. הסגנון של מבנה המשרדים דומה למבנה של תחנת הכוח ונעשה בו שימוש בתחנות כוח שנבנו מאוחר יותר (כמו בתחנת הכוח רדינג). המבנה מסיבי ובנוי בצורה סימטרית כשהכניסה הראשית במרכז המבנה שחלקו הגדול מכוסה בזכוכית.
המבנה כולל 3 קומות וכן קומת מרתף ששימשה לאגירת מים עבור עובדי המבנה ועבור תחנת הכוח. לעלייה בין הקומות נבנה גרם מדרגות רחב. האגפים של המבנה משמשים כמשרדים של אנשי החברה.
משרדו של רוטנברג
בקומה השלישית, במרכז הבניין, נבנה משרדו של פנחס רוטנברג והותקנה מעלית מיוחדת עבורו. אורכו של החדר כ-15 מטר ורוחבו כ-6 מטר. בחזיתו הותקן חלון יוצא דופן בגודלו שמשקיף על מפרץ חיפה (שהיה פתוח בתקופת חייו של רוטנברג). על הקירות נתלו תמונותיהם של הברון רוטשילד והלורד רדינג וכן מוצג תבליט של הרכבת החיג'אזית שניתן לרוטנברג.
המשרד שימש את רוטנברג במשך 7 שנים עד פטירתו ב-1942. לאחר הפטירה שימש החדר למטרות שונות ונערכו בו שינויים להתאימו לצרכים.
המבנה בעת המודרנית
ב-1998, לציון 75 שנה לחברת החשמל, שופץ משרדו של רוטנברג בהובלתו של האדריכל סעדיה מנדל. במסגרת תהליך זה נעשה שחזור של דלת העץ הראשית, הקירות מצופי העץ, המנורות והשולחן הראשי בחדר. מאז סיום השיפוץ משמש החדר לישיבות מיוחדות. כמו כן הוצבו במקום ארונות עם מוצגים היסטוריים מתוך מאגר המוצגים שבארכיון החברה.
ב-2013 הוכן תיק תיעוד של תחנת הכוח א' ושל בניין רוטנברג.
לאחר הפסקת השימוש במרתף לאגירת מים הוא יובש ושופץ והפך לארכיון של החברה.
ארהרד שמידט (אדמירל)
ארהרד שמידט (בגרמנית: Ehrhard Schmidt; 18 במאי 1863 – 18 ביולי 1946) היה אדמירל של הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
שמידט נולד ב-18 במאי 1863 באופנבך על המיין, ובגיל 15 הצטרף לצי ושירת במגוון תפקידים בים וביבשה. ביניהם היו תפקידים במשימות, כמפקד ובהכשרת צוערים. רצונו להיות מפקד ספינה התקבל ב-1901 כאשר קיבל את הפיקוד על הסיירת המשוריינת פרינץ אדלברט. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1907. בשנים 1908 עד 1910 פיקד על אוניית המערכה הסן מסדרת בראונשווייג ולאחר מכן הועלה לדרגת קונטר-אדמירל כדי לפקד על השייטת השנייה של הצי הימי. מאוחר יותר היה מפקד הארטילריה הימית.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הוא היה מפקד השייטת הרביעית, שהורכבה מספינות ישנות מסדרת ויטלסבאך. במהלך קרב יוטלנד פיקד שמידט על השייטת הראשונה והשתמש בה כחלוץ כדי לפרוץ את הקווים הבריטיים בלילה. ב-1917 הוא הוביל את מבצע אלביון, כוח משימה מיוחד לכיבוש האיים של הים הבלטי סארמאה והיומאה מול חופי אסטוניה. על הישגיו הוענק לו עיטור פור לה מריט. לבקשתו, הוא פרש ב-1918 בדרגת אדמירל, ובעקבות המלחמה הגדולה, הוא, כמו רבים מחבריו לשעבר בגיל דומה, לא הצטרף לרייכסמרינה. הוא נשאר נאמן לרוח הצי הקיסרי.
מלבד מועמדותו כיו"ר כבוד של אגודת הצי של מינכן ("Marineverein München"), הוא מונה למנהיג הכבוד של הגאו של בוואריה. שמידט מת ב-18 ביולי 1946 באשאו על האין.
פטליאקוב Pe-8
פטליאקוב Pe-8 (ברוסית: Петляков Пе-8) היה מפציץ כבד ששירת בחיל האוויר הסובייטי בימי מלחמת העולם השנייה. המטוס נחשב למפציץ האסטרטגי הראשון שנבנה בברית המועצות. הוא התחיל לפעל בשנת 1941 ושמש לתקיפת שדות תעופה גרמניים, חצרות הרכבת ומתקנים אחרים.עם תום המלחמה, רוב המטוסים ששרדו נשללו מיחידות קרביות.
פיתוח
פיתוח המטוס החל לאחר דרישת חיל האוויר הסובייטי למפציץ חדש יחליף את המפציצים הכבדים אשר היו מיושנים ומסורבלים. דרישות אלה כללו יכולת נשיאת פצצות במשקל 2,000 ק"ג וטווח פעולה של 4,500 ק"מ. פיתוח המטוס החל בשנת 1934, כאשר הפיתוח של המטוס הוקצה ללשכת עיצוב שבה עשה את העבודה צוות TB-3 מייל. למטוס היו זוג כנפיים עשויות מוטות פלדה, אשר היו מכוסות בד. צורת הישיבה של הטייסים הייתה זה לצד זה. המטילן ישב בחרטום המטוס בצוותא עם איש צריח החמוש בתותח בקוטר 20 מ"מ. תוספת דמוית גונדולה בצבצה מתחת לחרטום. תותחן הזנב ישב בחלק האחורי עם מקלע ועוד תותח רכוב בתוך צוהר. התא הפנימי של הפצצות החזיק עד 4,000 ק"ג של פצצות. בניית אב טיפוס שני החלה באפריל 1936. אף על פי מתקני הייצור במפעל מספר 124 היו מוכנים כבר ב-1937, ההוראה להתחיל לא ניתנה עד 1939.
פול טנוי
פול קיפנגטיץ' טנוי (באנגלית: Paul Kipng'etich Tanui; נולד ב-22 בדצמבר 1990) הוא אתלט קנייתי. בעל מדליית כסף אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושלוש מדליות ארד באליפות העולם באתלטיקה (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015, לונדון 2017) בריצת 10,000 מטר.
ביוגרפיה
טנוי גדל בכפר במחוז עמק ריפט שבקניה. ב-2009 סיים רביעי באליפות העולם למרוצי שדה לנוער שהתקיימה בירדן. לאחר התחרות עבר להתאמן ביפן.
ב-2010 זכה בתחרות מרצוי שדה למרחק 12 קילומטר ונבחר למשלחת קניה לאליפות העולם במרוצי שדה שהתקיימה בבידגושץ' שבפולין. באליפות סיים במקום השמיני במרוץ האישי וזכה עם הנבחרת הקנייתית במדליית זהב. באליפות העולם במרוצי שדה ב-2011 זכה במדליית כסף לאחר אימן מרגה מאתיופיה ובמדליית זהב עם הנבחרת הקנייתית. באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה באותה שנה בטגו סיים במקום התשיעי בריצת 10,000 מטר בזמן של 27:54.03 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה ב-2013 במוסקבה זכה במדליית ארד בתוצאה של 27:22.61 דקות לאחר המנצח מו פארח וסגנו איברהים ג'יילאן. ב-2014 קבע את שיאו האישי 26:49.41 דקות. באליפות העולם ב-2015 שהתקיימה בבייג'ינג זכה פעם נוספת במדליית ארד בתוצאה של 27:02.83 דקות לאחר המנצח פארח וסגנו ג'פרי קמוורור.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית כסף לאחר פארח בתוצאה של 27:05.64 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית ארד בתוצאה של 26:50.60 דקות.
מדרחוב נורדאו (חיפה)
רחוב נורדאו (מדרחוב נורדאו) הוא רחוב מרכזי בשכונת הדר הכרמל בחיפה; המדרחוב הראשון בעיר. אם כי בפועל הוא "רחוב הולנדי", מאחר שמותרת בו תנועה וחניה של כלי רכב.
היסטוריה
הרחוב כולל מגוון מבנים בסגנון אקלקטי ובין-לאומי ("באוהאוס") שנבנו בשנות ה-30. במשך עשרות שנים שימש הרחוב מרכז עסקים, קניות ובילוי. הוא אכלס חנויות רבות, ובלטו בו חנויות לבדים וטקסטיל וכן צורפים ותכשיטנים. כמו כן פעלו בו בתי קפה ותיקים, ובהם "וינה", "שטרנהיים", "קפה ריץ" ו"קפה יורדן". כמו כן שכנו בו משרדים ומרפאות.
בסוף שנות ה-50 חווה הרחוב לראשונה ירידה במסחר, עם פיתוח בניני משרדים באזורים אחרים של העיר ופתיחת הכרמלית ב-1959, כקילומטר ממערב לרחוב, שהפך את אזור רחוב הנביאים למרכזי יותר בסביבה. בתגובה הוקמה ועדה של סוחרים בשיתוף העירייה לפיתוח הרחוב, להפעלת פעילות בידור ואירועים למשיכת קהל, כולל הארכת שעות הפעילות. כתוצאה מכך התאוששה הפעילות המסחרית ברחוב.
בשנות ה-80, בעקבות שינויים דמוגרפיים שעברו על שכונת הדר הכרמל, החלה שוב דעיכה של הרחוב. תושביה המבוססים של השכונה נטשו אותה, והדבר גרם לירידת קרנו של הרחוב. בתגובה ראש העירייה אריה גוראל יזם את הפיכת רחוב נורדאו למדרחוב. במרץ 1987 נפתח "מדרחוב נורדאו". עם פתיחת המדרחוב הותר למסעדות ובתי הקפה במקום לפעול בשבת, אך לאחר מחאה של תושבים דתיים נאסר על העסקים להוציא כיסאות ושולחנות לרחוב בשבת. בשנים הראשונות המדרחוב שקק חיים. העירייה גם ארגנה אירועי תרבות ברחוב, בהם חגיגות פורים ופסטיבל חיפה להצגות ילדים. אולם באמצע שנות ה-90, חלק גדול מבתי העסק והחנויות שפעלו בו נסגרו ועברו לקניונים החדשים ("קניון חיפה" שנפתח ב-1997 וה"גרנד קניון" שנפתח ב-1999) ולאזורים אחרים בעיר, בעיקר אזור המפרץ בו הוקמו מרכזי קניות רבים.
בשנות ה-90, בעקבות גל העלייה ממדינות חבר העמים והגעתם של עולים רבים לשכונת הדר, היה ניסיון להחיות את המדרחוב. אולם רוב החנויות שנפתחו בו פנו כמעט בלעדית לאוכלוסיית העולים והדבר הרחיק את הקונים הוותיקים לקניונים. עם הזמן עזבו את השכונה משפחות עולים צעירות, ובעקבותיהן גם חלק מהעולים המבוגרים שחששו להישאר בסביבה. את מקומם תפסו אוכלוסיות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך ועובדים זרים. שינויים אלו ותהליכים אורבניים נוספים המיטו מכה אנושה על המדרחוב. מחירי הנכסים במדרחוב צנחו בעשרות אחוזים. חלק מהחנויות הושכרו לעובדים זרים והן פועלות כמועדונים. מאז העשור הראשון של המאה ה-21 הוא הפך מוקד לעובדים זרים וחסרי בית. המדרחוב משמש מרכזה של הקהילה הפיליפינית בצפון הארץ.
בנובמבר 2022 החלה עיריית חיפה בעבודות לשיקום מבנה קפה בנימין ההיסטורי בקצה מדרחוב נורדאו, בכניסה לגן בנימין.
ג'רון לנייר
ג'רון (ירון) צפל לנייר (בשם מלא באנגלית: Jaron Zepel Lanier; נולד ב-3 במאי 1960) הוא מדען מחשבים יהודי-אמריקני, הידוע במיוחד בשל כך שהפך לפופולרי את המונח מציאות מדומה.
ביוגרפיה
כחלוצים בשדה המציאות המדומה, לנייר ותומס צימרמן עזבו את אטארי ב-1985 וייסדו את VPL Research, Inc., החברה הראשונה ששיווקה משקפיים וכפפות של מציאות מדומה. בשלהי שנות ה-90, עבד לנייר על פיתוח יישומים של אינטרנט2 ובשנות האלפיים, הוא שימש כמרצה אורח בחברת סיליקון גרפיקס ובאוניברסיטאות שונות. לאחרונה, הוא פעיל כיועץ ל-Linden Lab בעולם הווירטואלי שלהם, Second Life, וכמעצב שותף במשחק Kinect של מיקרוסופט עבור קונסולת Xbox 360.
לנייר ידוע גם כמלחין של מוזיקה קלאסית ואספן של כלים נדירים; האלבום הכלי שלו Instruments of Change (1994) מציג כלי מיתר כמו אורגן הפה khene, חליל suling אינדונזי, ו-esraj הודי הדומה לגיטרה. לנייר ומריו גריגורוב הלחינו את הפסקול של הסרט התיעודי "The Third Wave" משנת 2007.
לנייר כותב טור בכתב העת Discover; ספרו You Are Not a Gadget (2010), מבקר את אתרי הווב 2.0. במאמריו מבקר לנייר גם את התאוריות בדבר חוכמת ההמונים, מתוך התמקדות ספציפית ביישום ויקיפדיה, עליו הוא מדבר תוך שימוש ספציפי במושג "טפשות ההמונים". עיקר הביקורת כנגד האנציקלופדיה החופשית היא בהיעדר קישור לדמותו של מחבר מוסמך ידע.
לנייר נבחר בידי טיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2010.
בשנת 2020 התראיין לסרט התיעודי "מסכי עשן: המלכודת הדיגיטלית" של נטפליקס.
רשארד גריפית'
רשארד ניית'ן גריפית' (באנגלית: Rashard Nathan Griffith; נולד ב-8 באוקטובר 1974) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 2.11 מטר ששיחק בעמדת הסנטר. בעונת 1997/1998 שיחק במכבי תל אביב.
ביוגרפיה
גריפית' נולד בשיקגו, אילינוי. בצעירותו שיחק בקבוצת קינג יגוארס בליגת התיכונים של ארצות הברית, והיה שותף לזכייתה באליפות בשנת 1993. בהמשך שיחק בקבוצת הכדורסל ויסקונסין באדג'רס בליגת המכללות, ובתוך שנתיים שבר את שיא החסימות של המכללה. בשנת 1995 נבחר גריפית' בדראפט ה-NBA על ידי מילווקי באקס בסיבוב השני במקום ה-38, אך לא קיבל חוזה בקבוצה.
בין השנים 1995 ל-1997 שיחק בקבוצת טופאש בורסה הטורקית ובמדיה זכה באליפות; בעונת 1997/1998 שיחק במכבי תל אביב תחת המאמן וינקו ילובאץ והיה שותף לזכייה בדאבל (אליפות וגביע). לאחר מכן חזר לעוד שנתיים בטופאש בורסה.
בין השנים 2000–2002 שיחק בקינדר בולוניה. בעונתו הראשונה, עונת 2000/2001 ביורוליג זכתה הקבוצה באליפות היורוליג וגריפית' נבחר לחמישייה השנייה של העונה, בסך הכל באותה עונה זכתה בולוניה בכתר משולש. בעונה לאחר מכן פיספס גריפית'זכייה שנייה ביורוליג שנייה כשבולוניה אירחה את הפיינל פור והפסידה בגמר לפנאתינאיקוס. בתקופתו בבולניה, סבל גריפית' מפציעות והרבה לבלות על הספסל. לאחר ההצלחה שלו באירופה, בשנת 2002 רכשה אורלנדו מג'יק את זכויות הדראפט על גריפית' אך הוא מעולם לא שיחק ב-NBA.
בהמשך עבר גריפית' לטאו ויטוריה, לאחר מכן שיחק תקופה בלוטומטיקה רומא, כשהוא סוגר ממוצעים של 8 נקודות ו-7 ריבאונדים בערך בליגה האיטלקית.
לאחר מכן נדד גריפית בקבוצות נוספות, עד שבשנת 2010 פרש במדי קבוצתו האחרונה, אססופט פלוישט.
דיוויזיית התחלופה הרביעית (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית התחלופה הרביעית (בגרמנית: 4. Ersatz-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית, במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה עם גיוס הצבא הגרמני באוגוסט 1914. הדיוויזיה פורקה ב-1919, במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
דיוויזיית התחלופה ה-4 לחמה בתחילה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. היא נלחמה במערכה על הגבולות, לחמה בלורן ונגד קו ההגנה הצרפתי מננסי לאפינאל. בסוף ספטמבר 1914 הועברה הדיוויזיה מלורן לבלגיה, שם השתתפה במצור על אנטוורפן. לאחר נפילת אנטוורפן, כבשה הדיוויזיה את העיר והשתתפה בקרבות המשך בפלנדריה הבלגית. היא נלחמה בקרב על האיזר ולאחר מכן נכנסה לקו על האיזר עד נובמבר 1916. במהלך תקופה זו לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השני באפריל/מאי 1915 ובקרב על הסום באוקטובר 1916. היא החזיקה בתעלות באזור הסום מדצמבר 1916 עד פברואר 1917. לאחר לחימה לפני קו זיגפריד הגרמני, הדיוויזיה השתתפה בקרב אראס. בסוף מאי 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית. ביולי היא התנגדה להתקפת קרנסקי הרוסית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה בהמשך במזרח גליציה. בדצמבר 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית. היא לחמה בתעלות בפלנדריה ובארטואה עד אפריל 1918, אז נלחמה בקרב ארמנטייר, חלק מקרב הליס, הידוע גם בתור מתקפת ליס הגרמנית או קרב איפר הרביעי. הדיוויזיה נלחמה מאוחר יותר בקרב השני על המארן. המודיעין של בעלות הברית ראה בדיוויזיה דיוויזיה טובה למדי ב-1917, אך דירג אותה בדרגה שלישית ב-1918, וציין כי היא לא הבליטה את עצמה בקרבות 1918.
מירהורוד
מירהורוד (אוקראינית: Миргород; ברוסית: מירגורוד) היא עיר במחוז פולטבה שבאוקראינה.
היסטוריה
מירהורוד הוקמה ב-1575 והייתה חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1654 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית.
ב-1865 בעיר התגוררו 9,842 תושבים שגרו ב-1,166 בתים, בעיר היה בית חולים אחד וסניף דואר. בסוף המאה ה-19 דרך העיר עברה מסילת רכבת שחיברה את קייב עם פולטבה.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-18 בספטמבר 1943.
עונת 1951/1952 בפוטבול ליג
עונת 1951/1952 הייתה העונה ה-53 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-18 באוגוסט 1951 והסתיימה ב-3 במאי 1952. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. פרסטון נורת' אנד ומנצ'סטר סיטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו האדרספילד טאון ופולהאם. במקומן לליגה הבכירה עלו שפילד ונסדיי וקארדיף סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
חורחה רובלדו מניוקאסל יונייטד כבש 33 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זו הייתה הפעם הראשונה שכדורגלן זר זכה בתואר.
בילי רייט מוולברהמפטון וונדררס זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
יבגני זמיאטין
יבגני איוואנוביץ' זַמִיָאטִין (ברוסית: Евге́ний Ива́нович Замя́тин; 20 בפברואר 1884 – 10 במרץ 1937) היה סופר רוסי, אשר התפרסם בזכות ספרו "אנחנו" (1921) – דיסטופיה עתידנית שהשפיעה, בין היתר, על ג'ורג' אורוול בכתיבת הספר "1984".
למרות היותו בולשביק, זמיאטין התקשה לקבל את המדיניות של המפלגה הקומוניסטית בשנים שלאחר מהפכת אוקטובר. ב-1921, "אנחנו" הפך לספר הראשון שהוחרם בידי המשטר הקומוניסטי. בשל מצב זה, זמיאטין ארגן הברחה של עותק מהרומן למערב, כדי ש"אנחנו" יתפרסם מחוץ לרוסיה, באנגלית ב-1924. השערורייה שפרצה בעקבות מהלך זה הובילה בסופו של דבר לבקשתו של זמיאטן לגלות ממולדתו - בקשה שאושרה ב-1931, בעקבות זאת עבר זמיאטן לצרפת. זמיאטן תואר כאחד מראשוני הדיסידנטים, בשל השימוש בספרות שלו כדי לבקר את השלטון הקומוניסטי.
קורות חיים
זמיאטין נולד בעיירה לבדיאן (Лебедя́нь), 300 ק"מ דרומית למוסקבה (כיום במחוז ליפצק). אביו היה כומר באורתודוקסיה הרוסית ומנהל בית-ספר, ואמו מוזיקאית. בין השנים 1902 ו-1908 למד הנדסה ימית במוסד הפוליטכני בסנקט פטרבורג, ובתקופה זו הצטרף לתנועה הבולשביקית. במהלך מהפכת 1905 נאסר והוגלה. בשנת 1906 שהה זמן מה בפינלנד אך חזר לרוסיה באופן לא חוקי כדי לסיים את לימודיו. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה, ובמקביל כתב ספרות בדיונית. ב-1911 נאסר והוגלה בשנית. בשנת 1913 זכה לחנינה; באותה שנה זכה לפרסום בזכות "סיפור פרובינציאלי" (Уездное, "אויזדנויה") – סאטירה על החיים בעיירה קטנה. בשנה לאחר-מכן נשפט בגין השמצת הצבא בסיפורו "סוף העולם" (На куличках, "נה קוליצ'קאח"). הוא המשיך לעבוד במקצועו, וכתב מאמרים בעיתונים סוציאליסטיים שונים. בשנת 1916 נשלח לגור בניוקאסל, אנגליה, ושימש כמפקח בבניית ספינות שוברות קרח.
עם חזרתו לרוסיה, בסוף 1917, פרסם את "אוסטרוביטיאנייה" (Островитяне; The Islanders). הוא תמך במהפכת אוקטובר, אך התנגד למערכת הצנזורה של הבולשביקים. לאחר המהפכה הרוסית ב-1917 שימש כעורך במספר ירחונים, הרצה על כתיבה ועבד בתרגום לרוסית של כתבי ג'ק לונדון, או. הנרי, הרברט ג'ורג' ולס ואחרים.
במהלך שנות ה-20 הפכו כתביו יותר ויותר ביקורתיים כלפי המשטר. הוא זכה להערכה רבה ולמעמד של אמן ספרותי בקרב קהל אוהדים רחב בסנקט פטרבורג – אך במקביל נחשב לכופר, נעצר מספר פעמים, הוחרם במוסדות שונים ואולץ לפרוש מתפקידים ציבוריים.
ב-1927 הוציא לאור את "אנחנו" (Мы) ברוסית, בכתב-עת לגולים לבנים שעורכו היה מארק לבוביץ' סלונים (1976-1894). הסיפור הודפס בהמשכים בעיתון, ולמורת רוחם של השלטונות, עותקים של הסיפור הוברחו לברית המועצות. מצב זה יצר ביקורת וכעס כלפי זמיאטן, שהובילו לכניסתו ל"רשימה שחורה" של אמנים שנאסר עליהם לפרסם את יצירותיהם. הספר עובד לסרט קולנוע רוסי באותו שם בשנת 2020.
ב-1931, פנה זמיאטן ישירות לסטלין בבקשה לעזוב את ברית המועצות. במכתבו זה כתב זמיאטן "איני מעוניין להסתיר את הסיבה היסודית, שבגינה אני מבקש לצאת מחוץ למדינה יחד עם אשתי, שהיא חוסר התקווה שבמצבי כאן ככותב, שנידון לגזר דין מוות ככותב בביתו". עם תמיכה מצד מקסים גורקי, סטלין אישר את הבקשה. ב-1932 עבר להתגורר בפריז, שם הוא שיתף פעולה עם הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר וכתב איתו במשותף את התסריט לסרט בשפל (1936) המבוסס על מחזה באותו השם מאת מקסים גורקי. ב-1937 מת זמיאטן מהתקף לב ונקבר בדרום פריז. בעת הלווייתו מעטים נוכחו מבין מכריו. אחד מהנוכחים היה מארק סלונים, שהתיידד עם בני הזוג זמיאטן במשך השנים.
קרב הורליבקה (2014)
קרב הורליבקה היה עימות צבאי כחלק מהמלחמה בדונבאס שהחל ב-21 ביולי 2014 כאשר כוחות ממשלת אוקראינה ניסו לכבוש מחדש את העיר הורליבקה במחוז דונצק, מידי מורדים פרו-רוסים המזוהים עם הרפובליקה העממית של דונצק.
רקע כללי
הורליבקה היא עיר גדולה במחוז דונצק, צפונית לעיר דונצק. בתוך התסיסה הגואה ברחבי מזרח ודרום אוקראינה, מורדים חמושים הסתערו והשתלטו על תחנת משטרה בהורליבקה ב-14 באפריל. זמן קצר לאחר מכן, הסתערו החמושים על בניין עיריית הורליבקה, והשיגו שליטה אפקטיבית על העיר עבור הרפובליקה העממית של דונצק. לאחר שכוחות הרפובליקה נסוגו מסלובאנסק שבצפון מחוז דונצק ב-5 ביולי, חייליה נסגו להורליבקה, שנותרה בשליטת הרפובליקה העממית של דונצק.
מהלך הקרב
החל מ-21 ביולי 2014 עשו כוחות אוקראינים ניסיונות חוזרים ונשנים להיכנס למאיורסק, פרוור של הורליבקה. דווח על עימותים קלים ברחבי העיר. מטוס קרב של חיל האוויר של אוקראינה הופל מעל הורליבקה ב-23 ביולי, לאחר שתקף עמדות המורדים בעיר.
נמל פורטסמות'
נמל פורטסמות' (באנגלית: Portsmouth Harbour) הוא נמל המים הטבעי הגדול ביותר בהמפשייר שבאנגליה. העיר פורטסמות' שוכנת ממזרח לו על האי פורטסי, וגוספורט ממערב לו ביבשה. בקצהו הצפוני ניצבת מצודת פורטצ'סטר שראשיתה בתקופה הרומית, והיא המצודה הראשונה שנבנתה על מנת להגן על הנמל.
קרב הורליבקה (2014)
מהלך הקרב
למחרת דווח כי 17 אזרחים נהרגו במהלך הלחימה בהורליבקה, וכי ארבעים ושלושה נפצעו. כוחות הצבא האוקראיני המשיכו להפגיז את עמדות המורדים עם רקטות גראד ומרגמות, וגרמו לבהלה בקרב תושבי העיר. עשן שחור נראה עולה מעל פרברי העיר. עד 29 ביולי, רובעי מגורים רבים בעיר נהרסו כליל. מפקד הרפובליקה העממית של דונצק בהורליבקה איגור בזלר, נמלט מהעיר בעקבות הלחימה הכמעט מתמדת. כוחות הצבא האוקראיני ניסו לכתר את העיר שוב ב-31 ביולי. העימותים נמשכו במהלך הימים הבאים. לפחות אזרח אחד מת ב-3 באוגוסט, בעוד 16 נפצעו. עד 6 באוגוסט, לפחות 250 בתים בעיר נותרו ללא שירותי גז, ובתים רבים נוספים נהרסו. למחרת, פגז ארטילרי פגע בתחנת אוטובוס, הרג חמישה אזרחים ופצע עשרה נוספים. גם תחנת כוח נהרסה, והותירה חלק גדול מהעיר ללא חשמל.
נמל פורטסמות'
פתחו של הנמל מאפשר גישה אל מצר סולנט. הנמל מפורסם בעיקר בשל בסיס הצי המלחמתי הגדול המצוי בו. הודות למיקומו האסטרטגי בחופה הדרומי של אנגליה ובשל ההגנה הטבעית שמעניק לו האי וייט, היה הנמל ביתו של הצי המלכותי מאז ימי הביניים. יתרונו העיקרי של הנמל היה בפתחו הצר ובמצודות שסביבו, אשר עשוהו לבלתי חדיר כמעט להתקפה מן הים. ואומנם, רק ב-1338, לפני שנבנו הביצורים, הצליחו הצרפתים לתקוף את פורטסמות' ולהעלותו באש. במלחמת האזרחים האנגלית חדרו תומכי הפרלמנט אל הנמל ולקחו בשבי את הספינה "הנרייטה מארי" (6 תותחים).
בתקופה המודרנית נעשה פורטסמות' לנמל מעבורות ראשי, שהפלגות סדירות יוצאות ממנו אל לה הבר, שרבור, סן-מלו, איי התעלה והאי וייט. כמו כן ישנו שירות מעבורות נוסעים אל גוספורט. בנמל מצוי גם מתחם גדול ליאכטות ומפרשיות. שטח רחב של מספנת הצי המלכותי לשעבר, ה-Gunwharf Quays, הוסב למרכז בילוי וקניות, ובו מתנשא גם מגדל המפרש (Spinnaker Tower).
קרב הורליבקה (2014)
מהלך הקרב
כוחות הרפובליקה העממית של דונצק פוצצו גשר שחיבר את מרכז העיר למחוזות הצפוניים ב-6 באוגוסט, במטרה לנסות לעצור את הכוחות האוקראינים מלהתקדם לעמדותיהם. קרבות קשים נמשכו עד 14 באוגוסט. לוחמים צ'צ'נים שאיישו עמדות בעיר נטשו אותם ב-16 באוגוסט. כוחות אוקראינים אמרו שהם שוב כיתרו את הורליבקה ב-18 באוגוסט. למרות זאת, הלחימה נמשכה. מתקפת נגד רחבה של כוחות הרפובליקה העממית של דונצק ברחבי הדונבאס דחפה את הכוחות האוקראינים לאחור באזורים רבים במהלך סוף אוגוסט. במהלך הקרבות בהורליבקה ובאילואיסק הסמוכה ב-27 באוגוסט, כוחות אוקראינים אמרו שהם הרגו 200 מורדים.
למרות הפסקת האש שנחתמה ב-5 בספטמבר, כוחות המורדים אמרו כי הכוחות האוקראינים מפגיזים את עמדותיהם בהורליבקה ב-6 בספטמבר. הפסקת האש נמשכה בכל זאת.
לאחר הקרב
בשנת 2017 הוקמה העיירה אנדרטה לזכר קורבנות הסכסוך. על פי האנדרטה שהוקמה, במשך שלושה ימים גבתה הלחימה את חייהם של 235 אזרחים, בהם 22 ילדים. אחת הקורבנות, קריסטינה ז'וק, שנהרגה עם תינוק, תוארה בהרחבה בתקשורת הרוסית כ"המדונה מהורליבקה".
נמרים (מלחמת ההתשה)
ה"נמרים" היה כינויים של אנשי מילואים בדרגות סגן עד סא"ל, אשר התנדבו לשרת במילואים במשך חודשיים עד שלושה חודשים בתעלת סואץ במהלך מלחמת ההתשה.המלחמה שנמשכה מ - 11 ביוני 1967 עד 7 באוגוסט 1970
רקע
מלחמת ההתשה נמשכה למעלה משלוש שנים לאורך החזית המצרית, הירדנית והסורית. עיקר האבדות ופציעות הלוחמים, היו בחזית תעלת סואץ שבה צבא מצרים וצה"ל ניהלו מלחמת התשה אחד כנגד השני. הצבא המצרי ביצע הפגזות חוזרות ונשנות על המוצבים לאורך תעלת סואץ.
בחזית המצרית המלחמה התאפיינה בהפגזות כבדות של ארטילריה מצרית על עמדות צה"ל ובפשיטות קומנדו מצריות. בעקבות ההפגזות המסיביות בנתה ישראל לאורך תעלת סואץ את קו המעוזים ("קו בר-לב"), שבו 32 מוצבים מבוצרים לאורך קו חזית של כ-160 ק"מ. מוצבים אלה נחשבו אז, בעיני המתכננים וראשי צה"ל, עמידים בפני התקפות ארטילריה.
את המעוזים איישו מפקדים וחיילים של חרמ"ש, הנח"ל, נח"ל מוצנח, צנחנים, גולני, סיירת שקד וסיירת צנחנים.
גיוס הנמרים
תופעת ה"נמרים" נוצרה עקב מצוקה של המפקדים הצעירים בצבא הסדיר. ככל שמלחמת ההתשה נמשכה וצברה תאוצה גברה המצוקה. הקשיים היו בעיקר אצל מפקדים צעירים שפיקדו על המעוזים והתקשו להתמודד עם המלחמה המתישה, עם המארבים ופשיטות הקומנדו המצרי, הירי הארטילרי המסיבי ועם הצליפות. המצב הנפשי הקשה של הלוחמים והמפקדים שלא יכלו לצאת לחופשות וחוו עשרות אירועים של פצועים והרוגים, חייב שינוי. בעקבות כך הועלתה על ידי מפקדים בכירים בשטח הצעה בפני הרמטכ"ל ושר הביטחון, להביא למעוזים אזרחים, קצינים מדרגות סגן עד סא"ל עם ניסיון קרבי אשר שרתו בסיירות, בחרמ"ש, בגולני ובצנחנים כדי לסייע בפיקוד על המעוזים, ולתת עידוד ללוחמים ולאפשר למפקדים מהמערך הסדיר לצאת לחופשות.
שר הביטחון, משה דיין, נענה לאתגר ויזם מערך התנדבות של קציני מילואים, ללחימה של חודשים אחדים בחזית התעלה, תוך שהם מעניקים מניסיונם ומבגרותם ללוחמים הצעירים. ה"נמרים" הראשונים נכנסו למעוזים באפריל 1969. בכנס שערך שר הביטחון לקציני מילואים, באוגוסט 1969, שבו קרא להם להתנדב למחזור השני של "נמרים", דיבר דיין על מטרותיה של ישראל וניתח את המצב הביטחוני בחזיתות השונות, ובסיכום הכנס קרא להם להתגייס בהתנדבות לשירות המילואים.
עשרות קצינים לא נרתעו ובאו לשרת במעוזים. המתנדבים כונו "נמרים" ועל פי שלמה להט (צ'יץ') היה זה הוא אשר קבע את השם "נמר" למתנדבים:בריאיון באתר ynet, עם צאת ספרו "ירח מעל סואץ" אמר יוסי עוזרד על הנמרים:
רשימת שמות הנמרים
מובאת בזאת רשימה של שמות נמרים ודרגתם בעת שירותם כנמרים :
מפקד האוגדה שלמה להט (צ'יצ') היה נוהג להעניק לנמרים בסיום תקופת השרות שלהם תעודת ההוקרה או מדליה של האוגדה ועליה מילות הערכה. לא כל הלוחמים המתנדבים זכו לקבל את מכתב ההוקרה או המדליה. בשנים האחרונות נעשה מאמץ לאתר את כלל הנמרים ששירתו בתעלה במהלך מלחמת ההתשה.
דייוויד שווייקרט
'''דייוויד ס. שווייקרט (באנגלית: David S. Schweikert'''; נולד ב-3 במרץ 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה, ברציפות מאז 2011. שווייקרט ייצג תחילה את מחוז הקונגרס החמישי של אריזונה בשנים 2011–2013, לאחר מכן את מחוז הקונגרס השישי בשנים 2013–2023, ומאז התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית מייצג את מחוז הקונגרס הראשון. שווייקרט, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כחבר בית הנבחרים המדינתי של אריזונה בשנים 1991–1995 ולאחר מכן כגזבר מחוז מריקופה בין השנים 2004–2007.
ביוגרפיה
שווייקרט נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה לאם חד-הורית, שלדברי שווייקרט שקלה לבצע הפלה מלאכותית אך בחרה במקום זאת ללדת אותו ולשלוח אותו מיד לאימוץ. הוא גדל בסקוטסדייל עם הוריו המאמצים ושני אחיו החורגים. בשנת 1980 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון סאגוורו (Saguaro), ולאחר מכן השלים ב-1985 לימודי תואר ראשון במימון ובנדל"ן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של אריזונה. בבחירות 1990 נבחר שווייקרט לבית הנבחרים המדינתי של אריזונה כנציג מחוז הבחירה ה-28, וב-1992 נבחר מחדש לכהונה שנייה. הוא ייצג בבית המחוקקים את פאונטיין הילס וחלק מסקוטסדייל.
בבחירות 1994 התמודד שווייקרט בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השישי של אריזונה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בהרכבו הדמוגרפי דמה מחוז הקונגרס השישי לזה החמישי לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, אך כלל גם את רוב החלק הצפון-מזרחי של המדינה, כולל פלאגסטאף ואומת נאוואחו. בפריימריז הפסיד לג'. ד. הייוורת' ביחס של 45%–22%. אחרי מפלה זו נטל שווייקרט פסק זמן מהחיים הפוליטיים ויצא לחופשה ממושכת במהלכה ביקר בכלכותה, הפיליפינים, נפאל, מיאנמר, וייטנאם וסרביה.
שווייקרט מונה ליו"ר מועצת השוויון של מדינת אריזונה, עבודה במשרה מלאה, בה כיהן בשנים 2003–1995. כיושב ראש המועצה היה אחראי על פיקוח הערכות שווי בנות מיליארדי דולר אמריקאי ומוחי מיסים מצד תושבים ועסקים באריזונה. בשנת 1999 עלו השערות כי מושלת אריזונה ג'יין הול עשויה למנות את שווייקרט לוועדת התאגיד של מדינת אריזונה. ב-2004 מונה לסגן הגזבר הראשי של מחוז מריקופה, ובאותה השנה נבחר לתפקיד הגזבר. ב-2007 התפטר מתפקידו על מנת להתמודד פעם נוספת לקונגרס.
ב-2 בספטמבר 2008 נבחר שווייקרט למועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של אריזונה בקונגרס. אף על פי שנתמך כלכלית בידי ארגונים שמרניים גדולים באריזונה, בהם "המועדון לצמיחה" המדינתי, הוא הפסיד בבחירות הכלליות לנציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, הארי מיטשל, וגרף 44% בלבד מקולות הבוחרים. מאוחר יותר ייחס את הפסדו למאבק המר שניהל בפריימריז הרפובליקני מול יריבתו סוזן ביטר-סמית'. בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 שב שווייקרט להתמודדות חוזרת מול מיטשל. בבחירות הכלליות גבר שווייקרט על מיטשל ונבחר אל הקונגרס של ארצות הברית לראשונה. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2011 כנציג מחוז הקונגרס החמישי. אחרי התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית ב-2013 ולאחר בחירות 2012, נהיה שווייקרט לנציג מחוז הקונגרס השישי.
ב-6 בינואר 2021 נכח שווייקרט במשכן הקפיטול כדי לאשר את ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. נוכח ההסתערות על הקפיטול שהתחוללה בעת הספירה, הוא והסגל שלו חסו במקום מסתור בשעה שהפורעים חדרו למשכן. שווייקרט לא התנגד לספירת קולות חבר האלקטורים מאריזונה, אם כי כן התנגד לאלה של פנסילבניה. חרף ההסתערות שווייקרט לא הצביע בעד הדחתו השנייה של טראמפ על תפקידו בהסתערות.
SATEC
SATEC (ראשי תיבות של:Shamir Advanced Technological Engineering Company) היא חברה המפתחת פתרונות למדידות חשמליות (מתח, זרם, הספק) וניטור איכות החשמל ברשת החשמל. מגוון המוצרים של החברה כולל מדי כוח 3 פאזי מסורתי למדידת הספק ורישום נתונים, מוני חשמל, מנתחי איכות חשמל וחבילת תוכנה לניהול אנרגיה וחיוב.
לחברה מטה בירושלים, וחברות בנות בניו ג'רזי ובבייג'ינג, חברת SATEC בבעלות פרטית.
היסטוריה
הרעיון העומד בבסיסו היה להפגין גישה כלכלית כדאית לקליטת העולים שהוזכרו, ולהוכיח זאת כמפעל רווחי מעבר לפרויקט חברתי בלבד. ראשי תיבות של SATEC, שהם Shamir Advanced Technological Engineering Company, מזוהה עם שמי"ר, שהיה מיזם חברתי קודם שנוצר על ידי פרופסור ברנובר. SATEC, אשר ממוקם במקור במרכז כלל ירושלים, הורכב בתחילה מ-3 חטיבות קטנות: אחת שעבדה על פתרונות אלקטרו-מכניים, בראשות פרופסור מנדל קריצ'בסקי (שלימים קיבל פרס מפעל חיים מאגודת מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה בישראל), קבוצה המפתחת פתרונות תוכנה, בראשות פרופסור יעקב פרידמן, וקבוצה שלישית המתמחה בהידרופטלורגיה, בראשות ד"ר סולומון פלקס. בשלב ראשוני זה כללה SATEC לא יותר מ-15 עובדים.
המימון הראשוני הגיע מתעשיית הכרייה, שהייתה לה אינטרס בפיתוח פתרונות הידרו-מטלורגיים חדשים לעיבוד והיתוך של זהב מתוך עפרות עם תכולת זהב נמוכה.
שנתיים לאחר מכן, SATEC כבר הייתה במיקומה הנוכחי בהר חוצבים, פארק התעשייה היי-טק בירושלים.
בנו של ברנובר, דניאל יחד עם שלמה אולידורט מנהלים את החברה כמנכ"ל (CEO) ו"Managing Director", מהיום הראשון ועד היום (2021).
בשנת 1991, SATEC פתחה חברת בת לפיתוח פתרונות לחימום תעשייתי.
כיום, SATEC היא חברה גלובלית, עם משרדים בארצות הברית (SATEC INC.) ביוניון, ניו ג'רזי, המשרתים את אמריקה וחברת בת בבייג'ינג (SATEC סין) המשרתת את השוק הסיני. SATEC פועלת בלמעלה מ-60 מדינות ויש לה שותפי SATEC מוכרים במותג עצמי במספר מהן. עבור השוק הרוסי והשוק ההודי, השותפים של SATEC הקימו קווי ייצור מקומיים כדי להקל על הלוגיסטיקה והספציפיות של הביקוש המקומי.
מדידת חשמל וניתוח איכות חשמל
החברה הייתה חלוצה בתחום מדידת כח דיגיטלית. בתקופה שבה מדידת האנרגיה הייתה אנלוגית לחלוטין, SATEC הייתה אחת מקומץ החברות הראשונות שפיתחו מד כוח דיגיטלי רב תכליתי. משם, המוצרים פותחו כדי לכלול מנתחי איכות חשמל ופתרונות בקרה שונים לתעשיית החשמל, עם התמקדות בשירותי חשמל ופתרונות נלווים.
מעבדות SATEC ומו"פ
מהנדסי SATEC מתמחים במגוון תחומים ויישומים. אלה נעים מעיבוד אותות דרך בדיקות סטנדרטיות לדיוק ועמידות, יחד עם יישום של פרוטוקולי תקשורת שונים.
במהלך השנים, מגוון יישומים נחקרו, פותחו והוטמעו במעבדות SATEC. דוגמאות לכך הן זיהוי תקלות, מיקום ורישום, יחידת מדידת Phasor (לפי IEEE C37.118-2005) לניטור רחב של תדרים והתאמות שונות לצורך דיוק קריאת וחישוב פרמטרים.
PM288-296
ה-PM288, ששוחרר בשנת 1989, מדד והציג 3 מתחים, 3 זרמים ופרמטרי הספק תלת פאזיים (P,Q,S). בעידן שבו התקשורת והקישוריות היו נדירים בשליטה תעשייתית, הרעיון של מפעיל שיוכל לראות את הפרמטרים הללו מרחוק היה רעיון חדשני. מד לוח ראשון זה תוכנן כמוצר חזק, הכולל תקשורת טורית ובידוד שנאי גלווני מלא. בידוד גלווני יושם גם במספר מוצרים הבאים כגון ה-PM17X, המיושם בתחנות הכוח Volzhskaya TGK-7 (סמרה, Ul'yanovsk, Saratov, אזור אורנבורג) כחלק ממערכת טל-מכניקה.
הלקוחות הראשונים של מונים אלו היו מפעלי ים המלח הישראלי, מפעל תעשיית הברום (שנודע מאוחר יותר בשם "תרכובות ברום" עד לאיחודו עם כיל) ונשר מפעלי מלט ישראל, שם מונים אלו מספקים קריאה עד היום (ספטמבר 2020).
זמן קצר לאחר מכן, SATEC הוציאה את ה-PM296. מוצר זה אפשר את כל הפונקציונליות שלעיל, כולל החלפה בין פרמטרים, אשר כללה דרישות וניטור של הרמוניות מתח וזרם עד להרמונית ה-40. יחידה זו צוידה בכניסת זרם רביעית לזיהוי זרמי דליפה והציגה פונקציונליות של הורדת עומסים.
מכשירים מדור קודם
משפחת המוצרים הבאה שהוצגה בתחילת המילניום הזה הייתה סדרת 13X, שעדיין זמינה כיום וכוללת את המונה הפופולרי ביותר של SATEC, ה-PM130. משפחת 13X מורכבת ממוני אנרגיה Class 0.5S/0.2S (לפי IEC 62053-22), כולם בעלי תכונות דומות מאוד. EM132 ו-EM133 כתושבת למסילת DIN ו-PM130 ו-PM135 כתושבת ללוח. המונים ניתנים לתכנות להגדרת טריגרים להקלטת אירועים או הפעלת ממסר וכו'.
סדרת 13X חולקת מגוון מודולים הניתנים להחלפה המשמשים ככרטיסי תוספת למונים, המכילים עד 16 כניסות קלט/פלט דיגיטליות ואנלוגיות, אפשרויות תקשורת כגון מודם סלולרי ויציאת Profibus.
אוטומציה ושיפוץ תחנות משנה
האתגר העיקרי בתחנות משנה אלו הוא שילובן ברשת התקשורת של פלטפורמת השיגור והבקרה של חברת החשמל, לקריאת נתוני הספק ואספקת יכולות בקרה מינימליות לפעולות בסיסיות כגון הפעלת מפסקים או מיתוג שנאים. המונח בשימוש נרחב בהקשר זה, בהתייחס לשדרוגים כאלה הוא retrofit. אתגר השיפוץ הוא לספק כמה שיותר ניטור ובקרה, בהתבסס על התשתית הקיימת. עם הצורך הזה בחשבון, של שילוב מדידה, בקרה ותקשורת, SATEC פיתחה רבים ממוצריה, וציידה את כולם במודולי תקשורת סלולרית המיועדים למיקומים מרוחקים במיוחד או במקרה של היעדר רשתות מקומיות מכל סיבה אחרת.
SA300 / PM180
SA300, הידוע גם בשם ezPAC, תוכנן לנטר תחנות משנה או שנאים מדור קודם שבהם פועלים ממסרי הגנה מכניים. ניטור מצב המפסק וגם פרמטרי הספק, כולל חותמת זמן מדויקת מספק את מה שמכונה הקלטת רצף אירועים. זוהי דרך לנטר את פעילות ממסרי ההגנה, לוודא שהם נכנסים לפעולה מיידית בעת הצורך, כמו במקרה של זרמי תקלה, ושהם לא יגיבו בטרם עת במקרים אחרים.
המנתח תוכנן לאכלס מודולרית של עד 5 כרטיסי תוספת נוספים, כגון I/O דיגיטלי ואנלוגי, כניסות זרם נוספות להקלטת זרמי תקלות או יציאות תקשורת נוספות.
בשנת 2020 הוגש PM180 כפתרון לכלול רישום תקלות ויישום PMU במכרז שפרסמה חברת החשמל הישראלית, הצעה שזכתה בסופו של דבר במכרז.
צג מזין סניפים
ה-BFM תוכנן כפתרון שיפוץ מקיף לניטור כוח בתחנות משנה מדור קודם. מצויד בהגדרה מודולרית של עד 18 ערוצי זרם תלת פאזיים, הוא יכול לנטר מזין סטנדרטי. על מנת לתקשר ישירות עם השירות SCADA, ה-BFM מצויד ביציאת ETH וכולל פרוטוקולי DNP3.0 ו-IEC 60870-5-101/104. מודול סלולרי משובץ מיושם עבור מקומות מרוחקים שבהם אין תשתית תקשורת. עיצוב מודולרי מאפשר להתאים לו שילוב של I/Os, אנלוגי ודיגיטלי, לניטור מצב המפסק בתחנת המשנה ולפונקציונליות של מתמר.
במהלך 2020 הוסיפה SATEC יכולות לכידת צורות גל ורישום תקלות למכשיר זה כדי לשפר את ניטור תחנות המשנה.
ניטור איכות החשמל
תחום זה כרוך בקביעת סטנדרטים לאיכות החשמל, אותם מחויבים מפעילי המערכות לספק למשתמשי הקצה ותקן למדידה ואימות של איכות החשמל לאחר מכן. כבר בעת הצגת משפחת PM17X, SATEC נכנסה לתחום ניטור איכות החשמל. SA300 (ezPAC) היה המוצר הראשון של SATEC שנועד לעמוד בתקן IEC 61000-4-30 כמוצר Class A בקטגוריות של תאימות.
במהלך 2009 הוסיפה SATEC יכולת דיווח PQ בהתאם לתקן CIS GOST 13109-97.
סדרת PRO
במהלך מרץ 2021 השיקה SATEC את מדי סדרת ה-PRO שלה שמטרתה לאגד את דרישות השירות העדכניות ביותר, הכוללות Ethernet יציאות כפולות עבור יתירות תקשורת, הקלטת צורות גל והטמעה של IEC 61850. בצד החומרה, ה-PRO מתוכנן לארח עד 4 מודולים תוספים, המאפשרים לו להגיע ל-26 I/Os לכל מכשיר.
עם הטמעת IEC 61850, יחד עם Modbus, DNP3.0 ו-IEC 60870-5-101/104, סדרת PRO התכוונה להיות IED מדידת הספק, התואם לטופולוגיה של IEC 61850 של תחנת המשנה הדיגיטלית המודרנית.
חיישני זרם מרוחקים בעומס נמוך
מדי אנרגיה סטנדרטיים כוללים כניסות זרם המדורגות בדרך כלל ב-5A או 1A, מה שהופך את המונה תלוי ב-CT חיצוני כדי להוריד זרמים חשמליים מבוזרים סטנדרטיים. שתי טרנספורמציות ירידה אלו (חיצוניות + פנימיות) גורמות לשגיאה משולבת שהיא תוצר של צבר גורמים. אלה כוללים גורמים אינטגרליים הקובעים את שגיאת המונה, המושפעת ממגברים, ממירי A/D, רכיבים פסיביים ורעש הנובע מתכנון המעגל.
גורם שגיאה נוסף נובע מהסתמכות על שנאי זרם חיצוני המוסיף שגיאה משלו, לרבות אי ודאות הנובעת מחומרי השנאי ותכנון ושגיאה הנובעים מהסטת פאזה מובנית שלו המשתנה מיחידה לאחרת, אפילו בין אצווה. של דגמים ספציפיים.
החל ממאי 2012 החלה SATEC לתכנן דגמי מוצרים המצוידים בכניסות זרם של 20mA, המיועדים להתממשקות שנאי זרם עם יציאות תואמות. שנאים אלו מותגו על ידי SATEC יש HACS, ראשי תיבות של High Accuracy Current Transformers. עיצוב זה מאפשר חיבור ישיר של שנאים בדירוג של עד 3000A למטר עומסים במרחק של עד 200 מטר מהתקן המדידה, תוך שמירה על הדיוק המדורג של המכשיר, בשל העומס הנמוך של פלט זה. זה מביא למערכת "אחד-CT", הימנעות עם אובדן דיוק נוסף הנגרם על ידי CT חיצוני. בדיקת כל אצווה להסטת שלב מאפשרת גם לתכנת את המונים עם הסטת הפאזה המתועדת כדי לאפשר פיצוי מחושב בקריאות.
CTs לפעמים הם גורם לסכנות שריפה כאשר מנותקים בשוגג מיחידת המדידה או כאשר הם מנותקים בכוונה מבלי להפעיל פסי קצר. בהתחשב בכך, מכשירי ה-HACS CT תוכננו גם עם מתג בטיחות כדי להבטיח שניתוקם לא יוביל למתח גבוה שעלול להיות מסוכן.
מדידת DC
עם הטמעה של מערכות כוח DC במגמת עלייה, SATEC ביצעה התאמות קטנות במהלך 2020 כדי לאפשר למונים מסדרת PRO ול-PM130 לבצע קריאה ומדידה ישירה של זרם DC עד 3000A, באמצעות חיישני אפקט הול עד 3000 V DC, באמצעות מחלק מתח למתחים מעל 800 V DC. בין יישומים רבים, הצורך במדידה כזו עולה בהקשר של מערכות פוטו וולטאיות ובתכנון מודרני של מערכות חשמל במרכזי נתונים.
יישומי AMI וחיוב
SATEC משתמשת גם בתשתית החומרה שלה עבור מדידה חכמה ומדידה של דיירי משנה במתקנים מסחריים כגון קניונים ובנייני משרדים. דוגמאות לפרויקטים כאלה בוצעו במרכז הקניות ממילא ובבניין האמפייר סטייט בניו יורק. סניפי SATEC בארצות הברית ובישראל מספקים גם חיוב כשֵירות, חשבוניות למשתמשים ודיירי משנה בשם בעלי ומנהלי נכסים מסחריים.
טווח הגעה גלובלי
SATEC פועלת בלמעלה מ-60 מדינות, בעיקר באמצעות אינטגרטורים מקומיים, שותפים ומפיצים המשווקים את הפתרונות של SATEC למפעילי רשתות תמסורת והפצה מקומיים וללקוחות תעשייתיים/מסחריים. בין משתמשי הקצה הבולטים של SATEC נמנים Con-Edison, BGE, סימנס-GAMESA, קוקה קולה, אינטל, איירבוס חברות ביטחוניות כגון התעשייה האווירית ואחרות.
תעניות וורמייזא
לקהילה היהודית בוורמייזא היו מספר תעניות ציבור מקומיות ייחודיות לה, שנקבעו על מאורעות שונים בתולדות הקהילה. בקהילה עצמה נתפסו תעניות אלו כתעניות ציבור לכל דבר, המחייבות את כל יהודי העיר בתענית (זאת בשונה מתענית צדיקים). אחדות מתעניות אלו והמנהגים שנהגה הקהילה בהן עוררו דיון בין הפוסקים.
כ"ג באייר
בכ"ג באייר ד'תתנ"ו הכו נוסעי מסע הצלב הראשון את יהודי וורמייזא בפעם הראשונה. רבים מיהודי העיר מתו על קידוש השם וחלקם אף התאבדו, ומעטים המירו את דתם לנצרות בעל כרחם. אולם, חלק מיהודי העיר הסתתרו בבית ההגמון וכך ניצלו. בשל כך, נקבע יום זה כתענית ציבור גמורה, לרבות אמירת סליחות בחזרת הש"ץ, עננו וקריאת התורה (והפטרה בתפילת מנחה). נוסף על כך, הזכירו את נשמות אלה שנהרגו באותו היום, בהתאם לרשימה המופיעה בממורבוך הקהילתי, ואמרו אב הרחמים. אחר שחרית, הלכו לבית הקברות ואמרו תחינה מיוחדת על קברות ההרוגים.
בשבוע שבין כ"ג באייר לראש חודש סיוון הוחמרו מנהגי האבלות של תקופת ספירת העומר, ונאסר לערוך משתאות כלל.
שבת שבין שתי גזירות
השבת שבין כ"ג באייר לא' בסיוון נקראה 'שבת שבין שתי גזירות'. בעוד ברוב קהילות אשכנז נהגו לציין את השבת שקודם שבועות כ'השבת השחורה' (ביידיש: שוואַרץ שבת) לזכר גזירות תתנ"ו וכחלק מהאבלות בתקופה זו, בוורמייזא בחרו לציין שבת זו בשבת שבין תעניות הגזירה שלהם. בשבת זו נהגו כשבת חזון, לא לבשו בגדי שבת, אב הרחמים (שבאשכנז לא אמרוהו בכל שבת) והזכירו את נשמות ההרוגים בגזירות. נוסף על כך, הוסיפו בברכות קריאת שמע פיוטי "אהבה" ו"זולת".
א' בסיוון
שבוע לאחר הפרעות הראשונות בוורמייזא, בא' בסיוון ד'תתנ"ו, שבו הצלבנים לעיר ורצחו את שארית יהודיה שהסתתרו בחצר ההגמון. גם בפעם זו היו רבים שהתאבדו כדי שהצלבנים לא יאלצו אותם להתנצר. היו אף מקרים בודדים של תקיפת הצלבנים מצד היהודים. במיוחד נודעה הריגת שנים עשר פרנסי הקהילה, ועל שמם נקראה תענית הציבור.
גם בתענית זו נהגו לומר סליחות, אולם לא קראו בתורה בשחרית בקריאת התענית, אלא בקריאת התורה הרגילה של ראש חודש, בפרשת פינחס. במנחה קראו בקריאת התענית. מנהג זה מובא על ידי הפוסקים להלכה בכל מקרה של תענית ציבור בראש חודש. בשל התענית, נאמרה תפילת שחרית בניגון חול, ולא בניגון ראש חודש. לאחר תפילת מוסף הלכו להתפלל על מצב י"ב הפרנסים. הזכרת הנשמות של הרוגי אותו היום נאמרה בתפילת מנחה, ולא בשחרית כבשאר התעניות.
השלמה
בשל היות התענית בראש חודש, שאין להתענות בו, נהגו בוורמייזא שלא להתענות ביום זה תענית מלאה, אלא להתענות עד מנחה גדולה, ולאחר תפילת מנחה של תענית ציבור (לרבות קריאת התורה והפטרה) היו הולכים לאכול, ואף היו מרבים בסעודה לכבוד ראש חודש. בשל כך, לא היו אומרים עננו וברכת כהנים בתענית זו.
על אף עדויות ברורות אלה על המנהג בוורמייזא בפועל שלא להשלים את התענית, חלק מן הפוסקים התלבטו בשאלה זו. מחצית השקל כתב שלא היו משלימים, אך המשנה ברורה השיג על דבריו ודייק מכך שהיו קוראים בתורה בתענית זו שהיו משלימים אותה, שהרי לפי המגן אברהם אם לא משלימים לא ניתן לקרוא בתורה. כאמור, כל המקורות מעידים שבפועל נהגו שלא להשלים אף על פי שקראו בתורה.
תענית ר"ח סיוון בערב שבת
מנהג ייחודי נהגו בני וורמייזא במקרה שתענית ר"ח סיוון חלה בערב שבת (בשנות בחג, זשג, השג וזחג). בשנה כזו נהגו לדחות את תפילת מנחה במספר שעות, ומיד אחריה להתפלל ערבית של שבת ולסעוד סעודת שבת, אף על פי שעוד היום גדול.