cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמנואל לוצאטי
עמנואל לוצאטי (באיטלקית: Emanuele Luzzati, עמנואלֶה לוצאטי; 3 ביוני 1921 – 26 בינואר 2007) היה אמן רב-תחומי איטלקי ממוצא יהודי, אנימטור, מעצב תפאורה, צייר, בובנאי ומאייר ספרי ילדים. עבודותיו מצטיינות בצבעוניות רבה ונופך של אגדה.
תולדות חייו
לוצאטי נולד בג'נובה, אביו היה יהודי. עם עליית מוסוליני לשלטון עברה משפחתו לשווייץ, שם למד לוצאטי בבית הספר לאמנות (École des Beaux Arts) בלוצרן.
בשנת 1947 שב לג'נובה וחבר לבמאי ולכותב אלסנדרו פרסן (Alessandro Fersen) ולשחקני תיאטרון יהודים, ליצירת תיאטרון, שהפך לימים לתיאטרון העירוני. התפאורות שעיצב היו צבעוניות ושאבו השראה מעולם הפנטזיה. במהלך שנות החמישים היה למעצב מוכר וביצע עבודות לתיאטרונים רבים באיטליה. ב-1960 ייסד עם אלדו טריונפו (Aldo Trionfo) קבוצת תיאטרון אוונגרדית, שתמכה במחזאות מקורית בתחומי תיאטרון האבסורד והגרוטסק, להם התאימו במיוחד עיצובי הבמה שלו. יחד עם הבמאי פרנקו אנריקז (Franco Enriquez), השחקנית ולריה מוריקוני (Valeria Moriconi) והשחקן גלאוקו מורי (Glauco Mauri) ייסד את "קבוצת הארבעה" (La Compagnia dei Quattro). הפקתה הראשונה של הקבוצה, "קרנפים" מאת אז'ן יונסקו עלתה ב-1961 וכן העלתה לראשונה באיטליה את המחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".
באותה עת החל לשתף פעולה עם הצלם ובמאי הקולנוע ג'וליו ג'יאניני (Giulio Gianini) ליצירת סרטי אנימציה מבוססי ציורים ובובות. לאורך כשלושים שנה יצרו השנים עשרות סרטי אנימציה ייחודיים בהשראת אופרות ומעשיות. בין סרטיהם: "העורב הלקחן" לפי רוסיני (La Gazza Ladra; 1965), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, "האיטלקייה מאלג'יר" (1968), "פולצ'ינלה" (1973), שהיה מועמד אף הוא לפרס אוסקר, ו"חליל הקסם" לפי מוצארט (1978). כן יצרו השניים את הסרט "ירושלים", המגולל את סיפורה של העיר, לפי תסריט מאת מאיר שלו עם קריינות מאת יוסי בנאי ומוזיקה מאת יוני רכטר. הסרט מוצג מאז 1990 במוזיאון מגדל דוד.
לוצאטי הגיע לראשונה לפסטיבל האופרה של גלייבורן ב-1963 כאשר עיצב את התפאורה עובר הפקת האופרה "חליל הקסם" בבימויו של פרנקו אנריקז. בהמשך העלו השניים במסגרת הפסטיבל את הפקותיהם ל"מקבת'" של ג'וזפה ורדי (1965), "דון ג'ובאני" (1967), "החטיפה מן ההרמון", (1968) ו"כך עושות כולן" (1969) למוצרט. כן עיצב לוצאטי תפאורות עבור "חלום ליל קיץ" בהזמנת בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ועבור האופרה של וינה, בית האופרה של שיקגו, פסטיבל הבלט של לונדון ובתי אופרה במולדותו איטליה.
לוצאטי אייר ספרי ילדים רבים באיטלקית וכן את ספרו של מאיר שלו "מבול, נחש ושתי תיבות".
ב-1963 יצר שני קירות אמנות מקרמיקה במיוחד לחזיתות בניין חדר האוכל בקיבוץ רוחמה, שם אחותו, גבריאלה הדר, חברה. שתי העבודות מתייחסות לתורה, אחת מתארת את 12 שבטי ישראל והשנייה את יציאת מצרים.
מריה, נסיכת הוהנצולרן
מריה, נסיכת הוהנצולרן (בגרמנית: Maria von Hohenzollern, 17 בנובמבר 1845 - 26 בנובמבר 1912), הייתה נסיכה גרמנית מבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, ואמו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
ביוגרפיה
מריה נולדה ב-17 בנובמבר 1845 בזיגמרינגן, לקרל אנטון, נסיך הוהנצולרן וליוזפינה, נסיכת באדן, בתם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוהארנה. אביה היה נצר לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, שהיה ענף קתולי של בית הוהנצולרן, ואחיה הקטן קרל הוכתר מאוחר יותר כמלך רומניה. בהגיעה לפרקה הייתה מריה מועמדת פוטנציאלית להתחתן עם אדוארד, נסיך וויילס, אולם לבסוף התחתנה ב-25 באפריל 1867 עם הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים. מריה הייתה אמנית מוכשרת, וציוריה אף הוצגו מדי פעם ביריד בבריסל. בנוסף היה למריה סלון ספרותי, שהיה מקום מפגש לסופרים רבים.
בשנת 1905 מת בעלה פיליפ, ובשנת 1909 מת גיסה לאופולד השני, מלך הבלגים ללא בנים, ובנה אלברט הראשון, מלך הבלגים עלה לשלטון במקומו. ב-26 בנובמבר 1912 מתה מריה בבריסל, לאחר שסבלה כמה ימים מדלקת ריאות.
משפחתה
ב-25 באפריל 1867 התחתנה מריה עם הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים, ממנו היו לה 5 ילדים:
רחב
רָחָב היא דמות מקראית המופיעה בספר יהושע ומתוארת כתושבת יריחו ואישה זונה שמארחת את מרגלי יהושע בארץ כנען. עזרתה חיונית להצלחת בני ישראל בכיבוש יריחו, ועל פי המדרש היא התגיירה ונישאה ליהושע לאחר התנחלות השבטים.
תיאורה במקרא
כל תושבי יריחו נהרגו בכיבוש העיר, אולם רחב ומשפחתה לא נפגעו, כפי שהובטח לרחב בידי המרגלים: .
עיסוקה של רחב
על פי המקרא רחב הייתה אשה זונה:. בספרות בית שני (בכתבי יוסף בן מתתיהו למשל) המילה "פונדקית" שימשה גם ככינוי לזונה", וכך מתרגמים התרגומים הארמיים למקרא את מקצועה של רחב: "פונדקיתא".
בניגוד לפשוטו של מקרא ולגישת התלמוד, היו בין הפרשנים המסורתיים שפירשו את המונח "זונה" כ"מי שהייתה מוכרת מזונות". רש"י היה מהראשונים שפירשו שרחב הייתה מוכרת מזונות, וצעד בכך בעקבות הפרשנות של תרגום יונתן בן עוזיאל, שתרגם "פונדקיתא" (=בעלת פונדק). עם זאת על פי רש"י רחב עסקה גם בזנות כמשמעה.
על פי הרד"ק, הפרשנות האמיתית של דברי התרגום אינה שרחב עסקה במכירת מזונות, אלא שעסקה בזנות, שכן בלשון התרגום "פונדקיתא" היא זונה, וכך מופיע בתרגום יונתן גם ב"שְׁתַּיִם נָשִׁים זֹנוֹת" שתרגם 'נשים פונדקן'. גם המלבי"ם סבר שרחב הייתה זונה במשמעות המקובלת והמרגלים הלכו אליה על מנת לתשאל אותה, כי כל גדולי הארץ ביקרו אצלה.
דמותה בספרות חז"ל
לפי התלמוד, הייתה רחב בת עשר כשיצאו בני ישראל ממצרים וזנתה כל ארבעים שנה שהיו במדבר. כשנכנסו בני ישראל לארץ הייתה בת חמישים, התגיירה ונישאה ליהושע בן נון. התלמוד מציג את רחב כבעלת יופי אגדי, ומתאר את מעלליה המיניים. על פי הספרות המדרשית מקור שמה הוא שהייתה רחבה בזכויות.
לפי המדרש, הנביא ירמיהו והנביא יחזקאל הם מצאצאיה, ויש המונים שורה שלמה של כהנים ונביאים כצאצאיה. אף חולדה הנביאה, בת ירושלים הנזכרת בספר מלכים ב', היא לפי אחת הדעות בתלמוד מצאצאי רחב הזונה.
בנצרות
על-פי הברית החדשה, רחב הייתה אמו של בעז, אבי-סבו של דוד המלך ומאבותיו של ישוע:
רחב נחשבת לאב טיפוס של זכאוס המוכס, הגזלן שאירח את ישוע בביתו ביריחו ובעקבות זאת חזר בתשובה והחזיר את כל גזלותיו.
יאיר זיינפלד
יאיר זיינפלד (8 באוקטובר 1884–ספטמבר 1958) היה רופא יהודי שסייע לחלוצים בגליל ובעמקים וכן בתל אביב הקטנה בראשית היישוב העברי בארץ ישראל. ממציא התרופה A.P.C. (שילוב אספירין, פנצטין וקפאין)
דן סינור
דן סינור (באנגלית: Daniel Samuel Senor, נולד ב-6 בנובמבר 1971) הוא עיתונאי, פובליציסט, פרשן פוליטי, יועץ פוליטי וסופר יהודי-אמריקאי נאו-קונסרבטיבי. מחברו (יחד עם שאול זינגר) של רב המכר מדינת הסטארט-אפ. כיהן כיועצו לענייני מדיניות חוץ של המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית ב-2012 מיט רומני ובתקופת מלחמת עיראק כיהן כדובר כוחות הקואליציה המערבית במדינה זו.
יאיר זיינפלד
ראשית דרכו
זיינפלד נולד לרוזה ופנחס זיינפלד באוקראינה של היום. משפחתו עברה לווינה בסוף המאה ה-19. הוא סיים את לימודי הרפואה בווינה ב-1911, ובשנת 1912 כבר קיבל מינוי של מפקד בבית חולים שדה. התמחה במיוחד במחלות המאפיינות ארצות חמות, כגון קדחת, טיפוס ודיזינטריה.
דן סינור
ביוגרפיה
סינור נולד בעיר יוטיקה שבמרכז מדינת ניו יורק, ארצות הברית, למשפחה יהודית אמריקאית מרובת ילדים. אחת מאחיותיו, וונדי היא כיום אזרחית ישראלית ונשואה לשאול זינגר, עיתונאי הג'רוזלם פוסט ושותפו של סינור לכתיבת רב המכר על ישראל, מדינת הסטארט אפ.
יאיר זיינפלד
ראשית דרכו
זיינפלד היה חבר בתנועת הנוער הציוני, השתתף בקונגרס הציוני במינכן ב-1909. בשנת 1914 עלה לארץ ישראל באנייה של הלויד האוסטרי, עם קבוצה של אקדמאים ציונים שאורגנה על ידי מנהל בית משרד ארץ ישראל של ההסתדרות הציונית בווינה.
דן סינור
ביוגרפיה
סינור גדל בטורונטו, שבאונטריו, קנדה. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת מערב אונטריו ובמקביל למד גם באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1999–2001 הוא למד וסיים תואר שני (MBA), בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן היה במשך כשנתיים יועץ השקעות בחברת "קרלייל" הבינלאומית, שמרכזה בוושינגטון.
יאיר זיינפלד
בארץ ישראל
בהגיעו ארצה נשלח זיינפלד לשרת כרופא החלוצים בגליל התחתון, והתגורר בדירת גג בטבריה ביחד עם הרופא ד"ר ויקטור ירדן (ירדני), יליד אוסטרו-הונגריה, אשר עלה לארץ ישראל מרומניה בתום לימודי הרפואה. מכיוון שלטורקים ששלטו אז בארץ הייתה ברית עם האוסטרים, הוא נשלח חזרה לאוסטריה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כדי להיות שם רופא צבאי.
דן סינור
ביוגרפיה
באפריל 2006, בן 34, הוא נישא לעיתונאית ושדרנית הטלוויזיה (NBC, CNN), זוכת פרס אמי, אלמה דייל קמפבל בראון, אותה פגש לראשונה בבגדאד. קמפבל בראון, גרושה קתולית בת 37, התגיירה סמוך למועד הנישואין. לזוג יש כיום שני בנים: הבן הבכור אלי ג'יימס סינור (2007) קרוי על שם אביו של סינור, ג'יימס, והבן השני - אשר ליאם סינור (2009).
יאיר זיינפלד
מלחמת העולם הראשונה
באוסטריה קיבל הוראה לפתוח בית חולים שדה לטיפול בנפגעים של הצבא האוסטרי אשר נלחמו בחזית גליציה המזרחית נגד הרוסים. לרשותו הועמדה רכבת נוסעים על מנת להסיע את הנפגעים שלא חזרו לאיתנם אחר טיפול קצר בחזית, לבית-החולים הצבאי בגבעת המצודה בפראג. זיינפלד הנהיג שיטה חדשה לטיפול בחיילים בשדה הקרב: הוא הפך רכבת לבית-חולים שדה נייד שכלל מיטות ברוב הקרונות. רכבת בית חולים זה כונתה: בית חולים שדה נייד מס' 1. Permanent krankenzug No. 1. כתוצאה מכך הייתה אפשרות לטפל בנפגעים בתנאי בית-חולים באזור החזית, ולשחרר חלק גדול מהנפגעים בקרבת החזית, ללא צורך להעביר את כולם לעורף בבית-החולים בפראג. על החידוש בשיטת הטיפול והמצאת תנאים של בית-חולים ברכבת קיבל 3 אותות הצטיינות וציונים לשבח מהצלב האדום האוסטרי והנסיכים שהיו ממונים על השרות הרפואי.
במהלך הסכם שביתת נשק זמנית על מנת לטפל בפצועים של הצבא הגרמני והצבא הרוסי, ד"ר זיינפלד היה זה שארגן את הטיפול בפצועים הגרמניים, וד"ר שאול טשרניחובסקי טיפל בפצועים של הצבא הרוסי.
דן סינור
ביוגרפיה
בסוף שנת 2016, הגיש הצעה,במכרז, לרכישת העיתון הכלכלי, גלובס.
יאיר זיינפלד
מלחמת העולם הראשונה
עם סיום המלחמה ביקש ד"ר זיינפלד לעזוב את אוסטריה ולחזור ארצה, אבל השלטון הצבאי הבריטי בארץ מנע את כניסתו כקצין לשעבר של צבא האויב.
דן סינור
קריירה פוליטית מוקדמת
סינור החל את דרכו הפוליטית כיועץ לענייני מדיניות חוץ ומנהל תקשורת לסנאטור הרפובליקני ממדינת מישיגן, ספנסר אברהם, נוצרי מרוני ממוצא לבנוני. אברהם היה כמה שנים אחר כך שר האנרגיה בממשל ג'ורג' ווקר בוש.
יאיר זיינפלד
מלחמת העולם הראשונה
ב-1917 התחתן עם יהודית לבית נוימן ילידת ווינה. החתונה נערכה בבית הכנסת "אלטנוישול".
רופא החלוצים וגדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור
ב-1920, עם התחלת השלטון האזרחי הבריטי, עלה ארצה. הוא נשלח לגליל התחתון, שם טיפל בחולים באזור בין טבריה ליבנאל.
עובדי גדודי העבודה ע"ש טרומפלדור סבלו קשה ממחלות טרופיות, בייחוד מקדחת. זיינפלד נקרא לסייע בטיפול בחולים אלו בנושא הקדחת.
זיינפלד היה בין הרופאים הראשונים של קופת-חולים של העובדים – אשר נוסדה אחר התפרקות גדודי העבודה והתיישבותם בקיבוצים.
המצאת ה-A.P.C.
בתקופתו של זיינפלד היה חוסר בתרופות למחלות שונות. התרופות העיקריות לכל המחלות היו אספירין, כינין ושמן-קיק. הוא דאג לתוספת של תרופות שיעזרו לחולי הקדחת למיחושי הבטן, החום הגבוה והקדחת שתקפו את העובדים שהתגוררו בתנאים ירודים. כדי לרפא ביעילות את חולי השפעת וקדחות, הוא המציא את הרכב התרופות: א.פ.צ. A.P.C. שהן שילוב של: אספירין, פנצטין וקפאין. הוא נתן המצאה זו ללא תמורה כספית לקופת החולים וזאת אף על פי שכמה מפעלים לייצור תרופות הפצירו בו לרשום את ההרכב כפטנט על-מנת לקבל תמלוגים מייצור התרופה. בארץ הופצו מיליוני כדורים של A.P.C. וגם בגרסאות קרובות כגון: אסיאלגן (של מפעל התרופות אסיא שהכיל אספירין, פנצטין וקודאין) בזמן המנדט ועד שנות השישים. ייצור שני התכשירים הופסק, לאחר שמרכיב הפנצטין נאסר לשימוש בעולם בשל תופעות לוואי קשות. (כיום ישנן תרופות דומות כאשר מרכיב הפנצטין הוחלף בפרצטמול).
דן סינור
יועצו של רומני
סינור משמש כאחד מאנשי מיט רומני עוד מ-2006, עת היה רומני עדיין מושל מסצ'וסטס. מי שקישרה בינו לבין רומני אז, הייתה בת' מאיירס, אחת האסטרטגים הבכירים של רומני. סינור ליווה את רומני כבר בביקורו בישראל בינואר 2007, בתוקף תפקידו כיועצו של רומני לענייני מדיניות חוץ. כשנה וחצי אחר כך, במאי 2008 הוא היה אחד מחברי המשלחת האמריקאית שנילוותה לנשיא בוש (הבן), בביקורו בישראל לרגל חגיגות יום העצמאות הששים למדינה. ב-2011 הוא נילווה לרומני בנסיעתו למדינות שונות במזרח התיכון, לרבות, שוב, ישראל. וביולי 2012 הוא היה חלק ממשלחתו של רומני, בעת ביקורו האחרון בארץ.
יאיר זיינפלד
עבודתו בתל אביב
היה נוהג לקבוע על מחלות וסיבות לכאבים ללא מכשירים וללא בדיקות מסייעות, על ידי האזנה, מישוש ולחיצות על הגוף.
דן סינור
יועצו של רומני
בביקור של 2012 בישראל השמיע סינור בשמו של המועמד הרפובליקני מספר התבטאויות בסוגיה הפלסטינית, בעד שתי מדינות לשני עמים ובלבד שבכך יסתיים הסכסוך וכנגד "זכות השיבה". בנוגע לסוגיית הגרעין של איראן הוא אמר בשם רומני, כי "רומני אינו תומך במלחמה עם איראן. הוא רק מבהיר מהן האופציות במקרה שהמהלכים הדיפלומטיים ייכשלו.".
אהרון מילר, שבין 1978 ל-2003 היה קשור לטיפול בסכסוך הישראלי-ערבי תחת 6 מזכירי מדינה וכיהן כמספר 2 בצוות השלום בראשות דניס רוס, אמר על סינור, כי "הוא נץ פרגמטי בעל רגישות חריפה לאינטרסים הנוגעים לביטחון ישראל. זהו בבירור פילטר, שדרכו הוא - וגם רומני אם ייבחר לנשיא - מתבוננים במכלול הסוגיות של המזרח התיכון".
כתיבתו
סינור הוא עמית מחקר בכיר במועצה ליחסי חוץ, מכון מחקר שנוסד ב-1921, ונחשב לרב השפעה ביותר, בתחומו, בארצות הברית. מכון זה מוציא לאור את הדו ירחון "פוריין אפיירס", אחד מכתבי העת החשובים ביותר בתחום מדיניות החוץ האמריקאית.
סינור מרבה לכתוב מאמרי דעה, בעיקר בוול סטריט ג'ורנל, אולם גם בעיתונים רבים אחרים, לרבות הניו יורק טיימס, ניו יורק פוסט, וושינגטון פוסט, ויקלי סטנדרד ועוד. בנוסף לכך הוא מופיע כפרשן פוליטי ברשת הטלוויזיה פוקס ניוז. בין השאר הוא היה המנחה, בשני סרטים דוקומנטריים שהפיקה הרשת, על עיראק ואיראן.
"מדינת הסטארט אפ"
הספר Start-up Nation: The Story of Israel's Economic Miracle יצא לאור בנובמבר 2009 בהוצאת Twelve, השייכת לקבוצת האצ'ט, הוצאת הספרים השנייה בגודלה בעולם. הוא נכתב על ידי סינור, יחד עם גיסו, הסופר, עיתונאי ובעל טור בג'רוזלם פוסט, שאול זינגר. השניים מנסים לענות בספרם על השאלה, איך ייתכן שמדינת ישראל, בת ששים בלבד ובה כשבעה מיליון נפש, בלא משאבי טבע של ממש, מוקפת באויבים ונמצאת במצב מלחמה תמידי מאז היווסדה, מצליחה לייצר יותר חברות סטארט אפ מאשר מדינות גדולות, מבוססות ושלוות בהרבה ממנה, כמו יפן, סין, קוריאה, בריטניה, הודו וקנדה, ולרשום בנאסד"ק האמריקאית יותר חברות מאשר כל מדינה אחרת שמחוץ לארצות הברית.
הספר היה במקום החמישי ברשימת רבי המכר העסקיים של הניו יורק טיימס לשנת 2010 וגם ברשימת רבי המכר של הוול סטריט ג'ורנל. הוא תורגם לעברית, תחת השם "מדינת הסטארט אפ" ויצא לאור ב-2011, בהוצאת מטר וזמורה ביתן.
זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה
זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך-שדה הוא מדריך שדה המתאר את כל מיני הזוחלים והדו-חיים היבשתיים בישראל בעזרת טקסט, תמונות, מפות תפוצה ועוד.
תיאור כללי
מיקומה של ישראל בנקודת החיבור שבין יבשות אפריקה, אירופה ואסיה, מאפשר מפגש נדיר עם מגוון גדול של מיני זוחלים ודו-חיים. מדריך השדה לזוחלים ולדו-חיים בישראל, מזמן היכרות עם כלל המינים ממחלקות אלו בישראל.
המדריך כתוב בשפה פשוטה וכולל איורים ותמונות שמנגישים לקורא את המידע באופן נוח וזמין. המדריך תוכנן כך שייתן מענה מיטבי הן לילדים וחובבי טבע בתחילת דרכם והן לאנשי מקצוע.
פרק מיוחד מוקדש לזוחלים אוהבי חול (פסמופילים) שמאכלסים את בתי הגידול החוליים. בפרק מופיעים צילומי עקבות של המינים הנפוצים בחולות, ומוסבר כיצד להתחקות אחריהן.
נוסף למידע המעודכן על המינים השונים, המדריך דן בשמירת טבע ובאיומים שמסכנים את המשך קיומן של אוכלוסיות זוחלים ודו-חיים בישראל.
צילומים של בתי הגידול השונים בישראל, בליווי הסברים ומידע על האקלים והתנאים השוררים בהם, משלימים את התמונה ומאפשרים להבין כיצד מדינה כה קטנה מאכלסת מספר רב ומגוון של מיני זוחלים ודו-חיים.
הרקע לכתיבת הספר
טרום הופעת המדריך במהדורתו הראשונה (2011), לא היה בנמצא אף גוף ידע מסודר בנושא זוחלים ודו-חיים בישראל בשפה האנגלית.
ראובן יוסף גרשונוביץ
הרב ראובן יוסף גרשנוביץ (ל' בסיוון ה'תרע"ה, 12 ביוני 1915 – ה' בניסן תשנ"ה, 5 באפריל 1995) היה רב וראש ישיבה חרדי ליטאי, ר"מ בישיבת לומז'ה בפתח תקווה וראש ישיבות חמדת שמואל בחמ"ד וישיבת הנגב בנתיבות.
תקופת ליטא
נולד בלאפיטש שבמחוז מינסק (לפיצ'י בבלארוס המודרנית) לשרה ביילא בתו של הרב משה אליעזר בייער מתלמידי החפץ חיים ולרב אברהם יצחק גרשנוביץ רבה של ז'אבינקה. כשנולד כיהן אביו כר"מ בישיבה לצעירים בלאפיטש ומשנת ה'תרפ"ד (1924) כיהן כרבה של ז'אבינקה (לאחר פטירת אביו מונה במקומו). בגיל 10 נכנס ללמוד בישיבה לצעירים בעיירה לידא אצל הרב מרדכי שמולקר והרב יעקב ניימן (שלאחר מכן היה ראש ישיבת אור ישראל לצעירים בפתח תקווה), בשל המרחק מבית הוריו היה שב לביתו רק בפסח ובסוכות. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבה בקוברין אצל הרב פסח פרוסקין, שם למד יחד עם הרב אהרן יהודה ליב שטינמן שהיה חברו לחדר, לימים סיפר הרב שטיינמן על תקופה זו כי הרב גרשנוביץ לא ידע את שמות חבריו לחדר בגודל התמדתו חוץ מללמוד לא שוחח בשום נושא אחר. במשך תקופה קצרה למד בישיבת אוהל תורה בברנוביץ' אצל הרב אלחנן וסרמן ולאחר מכן חזר ללמוד בקוברין.
בקיץ תרצ"א (1931) עבר ללמוד בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ, בישיבה זו נודע כמתמיד גדול בתורה, כשנהג ללמוד כל מסכת שנלמדה בישיבה על בוריה ורק לאחר מכן העמיק בסוגיות המסכת. התקרב מאוד לרבו ראש הישיבה רבי ברוך בר ליבוביץ ודבק בדרך לימודו בהעמקה ועיון בדברי הראשונים והגדרת קושיות ותירוצים בסוגיות תלמודיות. נחשב כבקי בתורת רבו ובספרי הברכת שמואל על סוגיות הש"ס שהוציא. בשל בקיאות זו, כשלמד בישיבת לומז'ה בארץ ישראל דבק בו הכינוי "ר' ברוך בערניק" (תלמיד מובהק של רבי ברוך בער).
בארץ ישראל
בסוף שנת תרצ"ה (1935) עזב אביו את הרבנות בז'אבינקה ועלה לארץ ישראל ומונה על ידי החזון איש לכהן כראש ישיבת תפארת ציון בבני ברק. בתחילה עלה אביו לבדו לבדוק מספר מקומות מגורים ולאחר זמן קצר עלו שאר משפחתו, אך הוא ואחיו הרב דוד גרשנוביץ נותרו בעיירה, בתקופה זו אחיו התמנה לרבה של זא'בינקה במקום אביו. במהלך השנה התעורר פולמוס בעיירה סביב הקמת בית הספר "תרבות" של התנועות הציוניות, והרב גרשנוביץ שהיה בחור בן 20 כינס את כל הורי התלמידים, נאם בפניהם ושיכנעם שלא לשלוח את ילדיהם לבית הספר. בשנת תרצ"ז (1937), עלה אף הוא לארץ ישראל ונכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בתקופה זו התקרב לחזון איש ולהרב יעקב ישראל קניבסקי והיה נוהג לבקרם מדי שבוע ולהציע בפניהם מערכות תורניות שחידש. בעצת הרב צבי שרגא גרוסברד שהיה משגיח ישיבת לומז'ה באותה עת, מונה הרב גרשנוביץ על ידי ראש הישיבה הרב ראובן כץ למסור חבורות מדי שבוע בפני הבחורים הצעירים בישיבה להדריכם בדרך לימודו.
בתש"ו (1946) נשא את פסיה, בתו של הרב צבי יהודה אדלשטיין רבה של רמת השרון, בשמחת האירוסין שלו השתתף החזון איש. לאחר נישואיו המשיך בישיבת לומז'ה במסירת חבורות שבועיות לתלמידים הצעירים בישיבה, בתשי"א (1951) מונה לר"מ בישיבת לומז'ה והחל למסור שיעור יומי לבחורי הישיבה.
בתשכ"ה (1965) נקרא על ידי דודנו הרב שלמה נח קרול רבה של חמד לעמוד לצידו בראשות ישיבת חמדת שמואל שהקים במושב על שם אביו. בתחילה כיהן בתפקיד זה במקביל למשרתו בישיבת לומז'ה אך לאחר סגירת ישיבת לומז'ה התמסר לתפקידו בישיבת חמדת שמואל ונהג לשהות במושב חמד במשך כל ימות השבוע כשבשבת הצטרפו אליו בני משפחתו.
בשנות ה-80 היה ממתווי דרכה של תנועת "ישיבות לעם" לקירוב תלמידים בפריפריה למסורת ורישומם למוסדות תורניים, תנועה שהתמזגה לבסוף עם ארגון לב לאחים.
בעת הקמת דגל התורה בתשמ"ט היה מראשי הנואמים בקרב הקהילות החרדיות בארץ להסביר את דרכו של הרב שך בהקמת המפלגה ואת הצורך של בני התורה ללכת לאורו.
בסוף ימיו חלה והיה מאושפז רבות בבית החולים. נפטר בניסן תשנ"ה (1995) ובהלוויתו השתתפו אלפים מבני הציבור החרדי בהם רבים מתלמידיו.
חיבוריו
חיבורים ומערכות תורניות שלו פורסמו בכתבי עת תורניים כמו מוריה וישורון ועוד.
בנוסף, יצאו לאור סדרת ספרי שיעורי רבי ראובן יוסף – על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא (ב' כרכים), ומכות. משיעוריו בישיבות בהן כיהן כראש ישיבה.
מרסדס
מֶרסֶדֶס (Mercedes) הוא שם פרטי נשי ממקור ספרדי הנגזר מהמילה הספרדית merced (רחמים), ומתייחס לתוארה (אפיתט) של מרים, אם ישו, 'מריה הרחומה' (María de las Mercedes). בגרמנית נהגה "מֶרצֶדֶס". {{פירושונים|גאוגרפיה:
ספרים:
אחר:
קבועי פייגנבאום
במתמטיקה, קבועי פייגנבאום הם שני קבועים מתמטיים המבטאים יחסים במפות ביפורקציות של מפות לא ליניאריות. הם קרויים על שמו של המתמטיקאי האמריקאי מיטשל פייגנבאום.
ברווז כותנה
ברווז כותנה (שם מדעי: Nettapus) הוא סוג של ברווז מתת-משפחת ברווזים מצויים, החיים באגמים ונהרות טרופיים בעולם הישן.
מאפיינים
אלו הברווזים הקטנים ביותר, כשהקטן מכולם הוא ברווז כותנה גמדי שאורכו 26 ס"מ ומשקלו 160 גרם בלבד.
קבועי פייגנבאום
הקבוע השני מתאר את הגבול של היחס בין גודל הפיצול ה-n לגודל הפיצול ה-n+1:
ברווז כותנה
מאפיינים
הברווזים אוכלים בדומה לשאר הברווזים המצויים על פני המים. הם מלקטים זרעים, צמחי מים וחרקים קטנים. הם קטנים ופגיעים מאוד ולכן מסתתרים בין צמחי מים גדולים כמו נימפיאות. לעיתים הם נצפים יחד עם ברווזים מסוגים אחרים כמו ברווזים שורקים.
מעלית הכותל
מעלית הכותל היא מעלית שעתידה לחבר בין מפלס הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים למפלס רחבת הכותל המערבי. מטרת היוזמה היא הנגשת רחבת הכותל המערבי לעשרות אלפי מבקרים, שנאלצים להגיע במעלות רבי יהודה הלוי או בדרכים אחרות.
בסך הכל ייבנו באתר שתי מעליות בגובה כ-22 מטר ואולם מבואה, בעלות 55 מיליון שקלים ובמשך כשלוש שנים.
המעלית
הרובע היהודי כבר הונגש ברובו לבעלי מוגבלויות לפני כמה שנים. עם זאת, לאור המורכבות הרבה בחפירה בתוך אדמת הרובע, לא נפתרה בעיה מרכזית, חיבור מפלס הרובע למפלס הכותל. על מנת לפתור את הבעיה תיבנה מעלית שתרד מרחוב משגב לדך עד גובה הכותל, משם תוביל מנהרה אופקית באורך 65 מטר עד ליציאה. במתחם ייבנו חדרי שירותים, פינות ישיבה, חדרי חשמל ואוורור וכן שדרת חנויות.
במאי 2017 התקבלה החלטת ממשלה על ביצוע ומימון היוזמה. היא תמומן על ידי גופים שונים, וכוללת שיתוף פעולה מורכב בין כולם. מבין הגופים ניתן למנות את עיריית ירושלים, החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי, משרד ירושלים ומורשת, משרד התיירות, משרד הבינוי והשיכון ועוד. ביוני 2020 פורסם שנחתם הסכם בין עיריית ירושלים לחברה לשיקום ולפיתוח ברובע היהודי לתחילת העבודות. העלות סופית מגיעה ל-55 מיליון ש"ח והבנייה צפויה להסתיים תוך כשלוש שנים.
ממצאים ארכאולוגים
בחפירות ההצלה במקום התגלה מקווה טהרה מתקופת בית שני. ייחודו של המקווה מתבטא במיקומו, על המדרון המזרחי של הגבעה המערבית, באזור שבין העיר העליונה לעיר התחתונה. תופעה לא מוכרת שמצריכה מחקר נוסף היא שהמקווה נחצב תחת אמת המים התחתונה, ונראה שהיא הייתה מקור המים המרכזי שלו. ייתכן שהמקווה שימש חלק מבית מפואר ברובע ההרודיאני שסביר להניח שגרו בו משפחת כהנים.
בנוסף נמצאו אמת מים מימי בית המקדש השני, בריכת מים שנבנתה על ידי חיילי הלגיון העשירי פרטנסיס ובור מים ובו כ-40 סירי בישול מתקופה זו. החפירות נערכו בניהולם של מיכל הבר וד"ר אורן גוטפלד, מטעם האוניברסיטה העברית ובמימון משרד ירושלים ומורשת.
בשיתוף עם ד"ר עמית ראם הוחלט לשמר את המקווה ולשלב אותו ואת שאר הממצאים בבניית אולם המבואה של המעלית.
רוסקוף
רוסקוף ידועה בזכות האדריכלות הציורית ומכונה "עיר קטנה עם אופי של ברטאן" מאז ב־2009.
משנות השבעים פועל ברוסקוף נמל מים עמוקים, שמקשר את ברטאן לאנגליה ולאירלנד. הנמל משמש להעברת סחורות ולתיירות. היא גם המקום שממנו נוהגים לצאת לדרכם "אוניון ג'וניז", סוחרים ברטונים שמוכרים בצל ברטוני מקומיים באנגליה.
גאוגרפיה של קטר
קטר ממוקמת בחצי האי ערב אשר בדרום מערב אסיה, קטר גובלת במפרץ הפרסי, בערב הסעודית ובקרוב תסתיים בנייתו של גשר הצפוי לעבור בין קטר לבחריין ויהווה חיבור יבשתי ביניהן.
אוצרות טבע
אוצרות הטבע בקטר כוללים, מתכות, שמנים, ובעיקר נפט וגז טבעי.
חלוקה גאוגרפית
חלקיה הגאוגרפיים של קטר הם מעגלים, מהחוץ לפנים מכיוון שקטר היא חצי אי.
חברת האשלג הערבית
חברת האשלג הערבית (בערבית: البوتاس العربية) היא חברה ציבורית ירדנית העוסקת בהפקת מחצבים באזור ים המלח. החברה נוסדה בשנת 1956 והיא מפיקה בעיקר אשלג, ברום ותרכובות ברום. בשנת 1958 היא קיבלה זיכיון ל-100 שנה לנצל את מחצבי ים המלח שבשטח ירדן.
החברה ייצרה בשנת 2012 כשני מיליון טונות אשלג, והעסיקה כ-2,350 עובדים. מכירותיה בשנת 2012 הסתכמו בכ-500 מיליון דינרים ירדנים (כ-700 מיליון דולר). משרדה הראשי שוכן בעמאן ומניותיה רשומות למסחר בבורסת ניירות הערך של עמאן.
שווקי הייצוא העיקריים של החברה הם: הודו, סין ומלזיה.
Sex on Fire
Sex on Fire הוא סינגל שיצא על ידי להקת הרוק האלטרנטיבי האמריקאית קינגס אוף ליאון. הסינגל יצא לאור בשנת 2008.
רקע
הסינגל היה הראשון שיצא על ידי ההרכב מתוך האלבום הרביעי Only by the Night. הוא הגיע למקום הראשון בבריטניה, אוסטרליה, אירלנד ופינלנד. בארצות הברית דורג השיר במקום ה-56 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד השירים האלוטרנטיבים. באוסטרליה דורג השיר במקום הראשון במצעד השנתי Triple J Hottest 100 countdown for 2008. בספטמבר 2009 דורג השיר במקום השני בכל הזמנים במצעד מכירות הסינגלים שהורדו דיגיטלית, לאחר שירה של ליידי גאגא Poker Face. מן השיר נמכרו 1.2 מיליון עותקים נכון לשנת 2012.
בשנת 2008 זכה השיר בפרס הגראמי לביצוע הרוק הטוב ביותר לצמד או להקה. השיר היה גם מועמד לשיר הרוק הטוב ביותר.
השיר נכתב על לילי אולדריג' זוגתו של סולן הלהקה קיילב פולוויל.
את הוידאו קליפ לשיר ביימה סופי מולר הבריטית. עד לסוף שנת 2019 צבר השיר 338 מיליון צפיות.
בני לוריאן - דמויות
רשימת הדמויות שמופיעות בסדרת ספרי המדע בדיוני, פעולה, עתידני לנוער "בני לוריאן" מאת פיטקוס לור (שם העט של ג'יימס פריי (James Frey) ושל ג'ובי היוז).
הגארד
כמו שמתואר בספר אני מספר ארבע, הגארד הם המגנים של לוריאן, ואלה שבשנות הנעורים שלהם, מפתחים מורשות - כוחות על-אנושיים שעוזרים להם להגן על עצמם ועל לוריאן. כשלוריאן הותקפה על ידי מוגדוריאנים, תשעה ילדים גארדים נשלחו הרחק מכוכב הלכת שלהם לכדור הארץ, (בהמשך התגלה שנשלחה עוד אחת בחשאי). לפני שהתשעה נפרדים מוטל עליהם כשף שיגן עליהם מפני המוגדוריאנים, על ידי כך שניתן יהיה להרוג אותם רק על פי הסדר, אחד עד תשע, כל עוד הם לא מתאחדים. בספר "כוחה של מספר שש" נחשף כי הם נבחרו על לוריאן בעצמו ללכת בעקבות תשעת זקני השבט של לוריאן. בנספח של הספר "אני מספר ארבע" ("המסמכים האבודים: מורשות הנופלים"), אדם מחשב כמה מהגארד היו בנים וכמה בנות, אבל מספר אחת מוצאת אותו כרוח רפאים, והוא לעולם לא חושף את מה שחישב. סביר להניח שיש חמישה בנים וחמש בנות.
אם הטבע יעשה את שלו ללא הפרעה, עשרת הגארד יפתחו מורשות שיעלו בכוחן על המורשות של זקני השבט המקוריים.
מספר אחת
מספר אחת על פי הכריכה האחורית של הרומן "אני מספר ארבע", היא נערה בת 14, נהרגה במלזיה, כשמספר ארבע היה בן תשע. בסרט, מספר אחת הוזכרה, אך לא נכתב כיצד היא מתה. ההיסטוריה שלה נחשפת ב"מורשות הנופלים". אחת התגלתה על ידי המוגדוריאנים על ידי תמונה שלה ושל הצלקת על קרסולה שהמשטרה צילמה, לאחר שניסתה לגנוב מחנות על מנת להרשים בחור. על פי דבריה של הילד, היא הייתה נערה מרדנית. המוגים עקבו אחריה למלזיה, שם היא מצאה את מותה. היא פיתחה את המורשת הראשונה שלה, אך היא הייתה חלשה מדי, הטלקינזיס שלה לא עבד ורעידות האדמה שיצרה היו חלשות מדי, מכיוון שבילתה זמן עם ווייד במקום להתאמן, וכשהיא לא ציפתה לזה, מוג בא מאחוריה ודקר אותה עם חרב. הגופה שלה נלקחה על ידי המוגים, על מנת לחדור לזיכרונותיה ולמצוא מידע. המסתנן היה מוגדוריאני צעיר, אדאמוס, בנו של גנרל מוגדוריאני. היא מופיעה כרוח רפאים במהלך החדירה, ושולטת על אילו זיכרונות אדאמוס רואה. לאחר התרדמת בת שלוש השנים של אדאמוס, אחת עדיין מופיעה כרוח בתודעתו. היא מעבירה אליו את כוחותיה. היא משכנעת את אדם לעבור לצדם של הלורים ומנסה לעזור למספר שתיים ומספר שלוש, אך שני הניסיונות נכשלים. היה לה עור שזוף ושיער בלונדיני ארוך, פרטים אליהם אדם שם לב כאשר הוא "בוחן" אותה.
מספר שתיים / מגי הויל
מספר שתיים, או מגי הויל, ילדה לורית בת 12 בעלת משקפיים, נמשים ושיער חום-אדמדם, יצרה חשבון אינטרנטי בניסיון למצוא את האחרים, כנראה מתוך ייאוש לאחר שהספאן שלה נהרג בתאונת דרכים. עקב כך, המוגדוריאנים מצאו אותה והרגו אותה באנגליה. היא הייתה צעירה מכדי לפתח מורשות. בספר "כוחה של מספר שש", מספר ארבע, שש וחברם סאם מדברים על הודעה שפרסמה מספר שתיים. בהודעה נכתב "תשעה, עכשיו שמונה. ואתם, כל השאר, נמצאים שם?". שש אומרת שהיא והספאן שלה, קטרינה, כתבו בתשובה "אנחנו פה". הספאן של מספר ארבע הנרי ראה את ההודעה וניסה לפרוץ למחשב על מנת להציל את שתיים, אבל לא הספיק. לאחר מכן, ההודעה נמחקה מיד אחרי ששתיים נהרגה על ידי איווניק, והם משערים שהמוגדוריאנים מחקו אותה. אולם ב"מורשות הנופלים", מתברר שהיה זה אדמוס סוטק, נער מוגי צעיר שניסה לעזור ללורים, שמחק את ההודעה בבלוג. הוא עשה זאת, גם לאחר שמספר שתיים מתה, על מנת להציל את הלורי שהגיב, אבל זה לא עזר משום ששש, שהגיבה, נתפסה. אדמוס מנסה לעזור לשתיים על ידי העמדת פנים שהוא לורי, אך זה לא עבד משום ששתיים ידעה שהוא מוג, אבל אחד טוב. אולם אז איוון מוצא את שתיים ואת אדם, ומשסף את גרונה של שתיים בחרבו. גם שבע כמעט הגיבה להודעה, אך החליטה שעדיף שלא תעשה זאת, החלטה שהתגלתה כנבונה מאוד.
מספר שלוש / האנו
מספר שלוש, או האנו, נער לורי בן 14, מופיע בתחילת הספר הראשון כאשר הוא ניצוד על ידי המוגדוריאנים בקניה ונרצח במהרה לאחר מותו של הספאן שלו. ב"מורשות הנופלים", האנו מקבל את פניהם של אדם ואיוון בכפר אפריקני, ואומר שהוא גר בקניה כל חייו, ובכך מתכוון לכך שהוא והספאן שלו נשארו בקניה גם לאחר שמספרים אחת ושתיים מתו. אדמוס מנסה לעזור להאנו לאחר שהוא שם לב שהאנו לובש גרביים גבוהים בעודו משחק כדורסל, ובכך מגלה שהאנו לורי. בעקבות כך הוא מנסה ללכת להגיד להאנו שהמוגים באים, אך איווניק עוקב אחריו וכך האנו פוגש במותו. באני מספר ארבע, ג'ון אומר ששלוש היה חשוף לחלוטין כשהמוגים מצאו אותו. מסופר שהוא נמצא לאחר שמישהו ראה את הצלקות על קרסוליו, מה שהוביל את המוגים ישירות אליו. בסרט, משחק אותו גרג טאונלי.
מורשות: לא ידוע אילו עוד מורשות היו לשלוש, או האם הוא בכלל הספיק לפתח מורשות נוספות.
מספר ארבע / ג'ון סמית
ג'ון סמית (לשעבר דניאל ג'ונס) בן 16. ג'ון הוא אחד הפרוטגוניסטים וחלקים מכל ספר מסופרים מנקודת מבטו. ג'ון הוא מספר ארבע בכשף המגן על תשעת הילדים הגארדים מלוריאן שגרים ומתחבאים על כדור הארץ. הוא מתואר כבחור צעיר, בכושר טוב ובעל שיער בלונדיני. יש לו ארבע צלקות מעגליות על קרסולו הימני, אשר מסמלות את שלושת הילדים הלורים המתים ואת מספר שמונה (שמת ב"מפלה של מספר חמש"), וצלקת הדומה לתליון שכל הילדים הלורים עונדים, המסמלת את הכשף שמגן עליהם. ג'ון מתאהב בשרה הארט, תלמידת כיתה י"א בתיכון בעדן, אוהיו, בו הוא לומד, בספר הראשון. ב"כוחה של מספר שש" הוא מפתח רגשות גם כלפי מספר שש, אך בוחר באהבתו לשרה, על אף שהדילמה והמשיכה לשש מטרידות אותו לאורך כל הסדרה. לג'ון יש חבר מהתיכון בשם סאם גוד. לספאן שלו קראו הנרי. בסוף הספר השני, ארבע ותשע יוצאים לחפש את מספר שש ולחבור לשאר חברי הגארד. בספר השישי בסדרה, "גורלה של מספר 10", מגלים כי ארבע הוא היורש של פיטקוס לור, מה שמקנה לו את מורשת ה"קסימיקס", היכולת להחזיק בכל מורשת בה צפה בעבר. בספר "נלחמים כאחד", הוא מתאבל על שרה, לומד תעופה מחמש וטלפתיה (ככל הנראה מאלה) ומחליש מאוד את סטרקוס רא עד ששש הורגת אותו לבסוף.
באפילוג שנה לאחר מכן, מסופר שהוא גר בהימאליה וסידר את ההר אותו מצא שמונה כך שישמש כמפקדה למקרים בהם יצטרך העולם להגן על עצמו שוב, אך בניגוד ללוריאן - אין דווקא תשעה כיסאות, אלא מקום נרחב לכמה שירצו להשתתף. המשפט האחרון של הספר, שהוא מחשבה של ג'ון, הוא "אני עם מספרים סיימתי" - כלומר, הם כבר לא עשרה (ובעצם, שישה) חברי גארד אלא חיים כל אחד את חייו. הוא יוצר קשר עם כל הלורים, וכן עם דמויות בולטות אחרות, כולל אדאם סוטק וקרן ווקר, ומעניק להם תליונות כדי שיוכלו להתאחד בקלות.
מורשות: מורשות מועתקות:
מספר חמש
מספר חמש נתפס אחרי שישה חודשים מיום נחיתתם על כדור הארץ. הספאן שלו מת ממחלה ארצית. המוגדוריאנים שטפו לו את המוח ושינו את דעתו לגבי המשימה של הגארד. הם מאמנים אותו. בספר "המפלה של מספר חמש" הוא מצטרף לחברי הגארד בתור נער חלש, ומעמיד פנים שאין לו יכולות מיוחדות, אבל לבסוף הוא בוגד בהם, פוגע בשש ובתשע, ומנסה לשכנע את שבע ושמונה שיצטרפו אליו. הוא מנסה להרוג את תשע, ובטעות הורג במקום את שמונה. מרינה (שבע) מוציאה לו עין בעזרת מורשת קרח, ומאיימת בנקמה. הוא בורח, אך מסייע לחברי הגארד לקראת סוף הסדרה, נכנס להסגר, ומלמד את ג'ון תעופה.
באפילוג, מסופר שמרינה איתרה את חמש ששרד וחי באי בודד הרחק מכולם.
מורשות:
מספר שש
מארן אליזבת (לשעבר שיילה, קיילי, וורוניקה) שנקראת בפשטות שש, או מספר שש, בת 17. ב"אני מספר ארבע: המסמכים האבודים: המורשות של שש", הספאן שלה קטרינה קוראת לשש לוחמת. היא כנראה הכי מפותחת בטכניקות קרב ובאסטרטגיות צבאיות מבין כל הגארד שפגשנו עד כה, בעקבות הצורך להגן על עצמה במהלך שלוש השנים לפני שפגשה את ג'ון. היא הגארד השנייה שמופיעה בסדרה, בסוף הספר הראשון "אני מספר ארבע".
שש מתוארת כיפה להפליא, עם שיער ארוך, שחור כפחם, עור בצבע זית, עיני לוז, עצמות לחיים גבוהות, פה רחב, ונמוכה בכחמישה סנטימטרים ממספר ארבע. בחשיפה הראשונית ל"עלייתו של מספר תשע" היא צובעת את שערה לבלונד. הספאן שלה, קטרינה, מתה שלוש שנים לפני תחילת הסדרה. מאוחר יותר נחשף שבעבר שמה היה מארן אליזבת, אולם ג'ון וסאם עדיין קוראים לה שש, וכך היא מתייחסת לעצמה. שני הבנים מחבבים אותה, אולם לא ידוע את מי היא מעדיפה. החל מאמצע הסדרה ג'ון מתאחד עם שרה, וקצת מאוחר יותר שש וסאם מתחברים. בסוף הספר השביעי היא הורגת את סטרקוס רא לאחר שג'ון החליש אותו, ומצילה את ג'ון על אף שהביא את עצמו לסף מוות במטרה להרוג את סטרקוס רא. באפילוג מסופר שהיא וסאם יצאו לחופשה ביחד, והם זוג לכל דבר.
מורשות:
מספר שבע / מרינה
מרינה, או מספר שבע, כמעט בת 18, מתוארת כגבוהה וצנומה, בעלת שיער חום בתספורת קרה היא הגארד השלישית שמופיעה בסדרה, מיד בתחילת הספר השני. היא ואדלינה, הספאן שלה, הפסיקו לנסוע ממקום למקום ללא הפסקה, שלא כמו שאר זוגות הספאן-גארד. הן גרו במנזר סנטה תרזה בספרד במשך 10 השנים עד לתחילת הסיפור. היא הופכת לחברה טובה של אלה בת השבע ב"כוחה של מספר שש", כשאלה מגיעה למנזר. מתברר שהמוגדוריאנים איתרו אותה לפני זמן רב, אבל בגלל סדר המספרים, הם לא יכלו להתקיפה עד שהכשף נשבר, והחליטו לעקוב אחריה מבחוץ. כשנפגשו, מרינה התאהבה במספר שמונה. לאחר שמספר שמונה נרצח בידי מספר חמש, הוציאה מרינה את עינו של חמש ממקומה. ב"נלחמים כאחד" היא עוזרת בלחימה ועוזרת לגארד להביס את סטרקוס רא. באפילוג מסופר שהיא התרחקה, התאבלה, ודיברה רק עם אלה. היא איתרה את חמש וכשג'ון מגיע כדי לתת לה את התליון החדש היא מנשקת אותו וגרה איתו בהרי ההימאליה.
מורשות:
מספר שמונה
מספר שמונה, בן 19, הוא הנער מהודו. הוא מתואר כגבוה, רזה ושרירי, בעל שיער שחור מדובלל ועיניים ירוקות כהות. המקומיים חושבים שהוא גלגולו של האל ההודי וישנו, משום שהוא יכול להשתנות לבהמות ולבעלי חיים אחרים. ישנה נבואה שנמצאת על קירות של מקדש לורי לפיה שמונה ימות מחרב שתפגע בחזו. קרייטון מציין בתחילה שהוא יכול להיות הנבחר שיהרוג את סטרקוס רא, משום שייתכן שהוא היורש של פיטקוס לור, אך שמונה מת בקרב מול חמש בניסיון להגן על תשע כשחמש ניסה להרוג אותו כחלק מהבגידה. בהמשך, הוא חוזר לחיים לכמה רגעים לאחר שהעירו את לוריאן ומנהל שיחה אחרונה עם מספר שבע.
מורשות:
מספר תשע
באפילוג מסופר שהתחיל לאמן אנמ"ים (אנשים נגועי מורשת) באקדמיה שנועדה לזה וכעת הוא מכונה פרופסור תשע. הוא מקבל את התליון מג'ון ומבטיח לבוא לעזור אם יצטרך.
מורשות:
מספר עשר / אלה
מספר עשר, או אלה, בת 12. הלורית הצעירה ביותר. על אף גילה הצעיר, היא כבר מציגה סימנים של הגברה, בהיותה קלת-תנועה, מהירה ואתלטית באופן יוצא מן הכלל. אלה, שש, שבע וקרייטון מתכוונים למצוא את שאר חברי הגארד ואת הכימרות שלהם.
אלה מוצגת ב"כוחה של מספר שש" כזקנת השבט העשירית, אטרנוס, לורית בעלת היכולת לשנות את גילה (אך רק לגילים צעירים יותר, שכבר עברה). בספר "המפלה של מספר חמש" היא מגלה שהיא לא באמת זקנת השבט העשירית, ולא נבחרה על ידי זקני השבט הלורים המקוריים, אלא נשלחה לכדור הארץ על ידי אביה העשיר כדי להציל את חייה. סטרקוס רא מכנה אותה נכדתו, אך שלמעשה היא הנינה שלו. ב"גורלה של מספר 10" היא מקריבה את עצמה, נקשרת לכח שהם מכנים לוריאן ושולחת את כל הגארדים החדשים לשיחה עם ג'ון. ב"נלחמים כאחד" היא מספרת לג'ון שידעה ששרה תמות, אבל ידעה גם שאזהרה לא תועיל ושהיא הייתה מתה לבסוף בכל מקרה. באפילוג מסופר שאיתרה את ג'ון ואירחה לו חברה בחודשים בהם עבד על עיצוב חדר המפגשים של המועצה החדשה ועזרה לו לאתר את חברי הגארד.
מורשות:
הסֵפַאנִים
הספאנים(ביחיד: סֵפַאן) הם תושבים לשעבר של לוריאן, חסרי מורשות, הדומים לבני אדם רגילים. לכל גארד יש ספאן שאחראי על ההתחבאות, ההגנה והאימון של הגארד המותאם לו, כמו גם על העברת הידע על לוריאן והמורשות.
הילד
הילד היא הספאן של מספר אחת. היא הייתה אישה מבוגרת, בשנות החמישים שלה, ותמיד הגנה על אחת. הן נאלצו לעבור ממקום למקום פעמים רבות עקב אופייה המרדני של אחת. לצערן זה הוביל בלש מקליפורניה לתצפת ולצלם את סמל הטבעת שיש לאחת על קרסולה, מה שהוביל את המוגים למציאתה. הילד החליטה לעזוב את אמריקה, והן עברו למלזיה, שם המוגים עלו על עקבותיהן. כשהמוגים התקיפו אותן הילד נלחמה כמיטב יכולתה, אך הובסה כשנורתה בחזה על ידי תותחן של מוג. אחת צרחה, מה שהוביל לרעידת אדמה שהרגה את המוגים. מילותיה האחרונות של הילד היו "לברוח ולשרוד". אחת מוכת בהלם ברחה, למרות שליבה נשבר כשעזבה את גופתה של הילד להירקב במלזיה. אחרי הכל, הילד הייתה כמו אם בשבילה.
קונרד הויל
קונרד הוא הספאן של מספר שתיים. הם גרו ביחד באירלנד, אך נאלצו לעזוב במהרה עקב סיבות לא ידועות. הגנרל והמוגים מצאו אותם לאחר שקונרד הרג יחידת מוגים גששים שנשלחה בעקבותיו על ידי הגנרל, ושרפו את ביתם בהיילנדס הסקוטיים. קונרד נסע ללונדון, אנגליה,שם היה אמור להיפגש עם שתיים ומגי הויל, שכבר הייתה שם. המוגים מצאו את האוטובוס שבו נסע והתחילו לתקוף, אבל לקונרד היו שני תת-מקלעים. הוא הרג את החוליה אך נהרג בתאונת דרכים, מה שהוביל לפרסום ההודעה של שתיים ולמותה.
הנרי / ברנדון
הנרי /ברנדון (שמו בלוריאן) הוא הספאן של ג'ון סמית, או מספר ארבע. היו לו אישה וילד בלוריאן, אבל הוא עזב אותם על מנת להגן על ג'ון כשלוריאן הושמד. הוא השגיח ואימן את ג'ון כשהמורשות שלו התפתחו. הנרי היה כמו אב לג'ון שנאלץ לנטוש את משפחתו, בדומה להנרי. הנרי נהרג בסוף הספר הראשון, בניסיון להגן על ג'ון מהמוגדוריאנים. האפר שלו נשמר בשידה של ארבע, עד שמרינה,שש ואדם זרקו אותו ללוריאן.
קטרינה
קטרינה היא הספאן של מספר שש. היא הייתה יותר קרת-רוח משש וניסתה לרכך את מטענה ההפכפך. על פי שש, קטרינה הייתה מאוד יסודית עם הזיופים שלה, כמו גם עם אימוניה של שש. כששש הייתה בת 13, הן נתפסו על ידי מוגדוריאנים. המוגדוריאנים הרגו את קטרינה בזמן האירועים ב"המסמכים האבודים: המורשות של שש", לאחר שאיימו לענות אותה במטרה להוציא מידע משש.
אדלינה
אדלינה היא הספאן חומת-השיער של מרינה, מספר שבע. לאחר ששוטטו ללא מטרה ברחי אירופה, היא הגיעה למנזר סנטה תרזה בספרד יחד עם מרינה. אדלינה איבדה תקווה בגאולה של לוריאן, והתרגלה לחיים הקלים במנזר. כתוצאה מכך, היא אומרת למרינה לעיתים קרובות "להפסיק להאמין באגדות" ומתעלמת מכל הסימנים לייחודיות שלה. היא גם מחביאה את השידה של מרינה, מתעלמת מבקשותיה לקבל אותה ולא מאמנת אותה כדי להילחם במוגים. לאחר תקיפה של המוגדוריאנים היא מרגישה חרטה על זה שהכחישה את שורשיה של מרינה ומקריבה את עצמה על מנת לעזור למרינה לברוח, נרצחת על ידי מוגדוריאני בדקירת חרב בספר השני.
סנדור
סנדור נחשף לראשונה בסוף הספר כוחה של מספר שש, כשתשע מספר לארבע (ג'ון) שהספאן שלו נהרג. מאוחר יותר הוא נחשף ב"המסמכים האבודים: המורשות של תשע", כשהקוראים מגלים שיש לו כישרון בעבודה עם טכנולוגיה, לאחר שהוא יוצר כמות אינסופית של מזל"טים ומכונות אחרות, בהן תשע נלחם באולם האימונים שלהם, האודיטוריום. בנוסף הוא ממיר אייפוד טאץ' למכשיר שתשע קורא לו "iMog". המכשיר מראה נקודה לבנה פשוטה במרכז שמסמנת את מיקומו של תשע, וכל נקודה אדומה שמוצגת על מסך הiMog מסמלת מוגדוריאני. סנדור מחזיק בהמון פרטי טכנולוגיה לוריים שבעזרתם ארבע ותשע מפעילים את הלוח של מלקולם גוד שמראה להם את מיקום החלליות הלוריות והגארדים. לאחר שתשע וסנדור נתפסים ונכלאים, בהישג מדהים של כוח, תשע פורץ דרך שדה הכוח שעוטף את תאו, בדיוק מספיק זמן כדי להרוג את סנדור בחסד, על מנת לגאול אותו מייסורים עתידיים על ידי המוגים. גיבור הקומיקס האהוב עליו הוא באטמן.
קרייטון
הספאן ממלא-המקום של אלה. קרייטון הוצמד לאלה משום שהיא הייתה צעירה מדי מכדי לקבל ספאן, אולם השניים נראים קרובים, אלה קוראת לקרייטון 'פאפא', קרייטון עזר להילחם במוגדוריאנים כששבע עזבה את סנטה תרזה עם הקטור, אלה ושש, מצויד בתיק מלא נשק הכולל רימונים, פגיונות ומגוון רחב של רובים המצוידים בכדורים שנטבלו בלוריציד, בטענה ש"אין פה שום מגן שיכול לעצור אותם!". כששבע פוגשת את קרייטון לראשונה, היא טועה לחשוב שהוא מוגדוריאני משום שהוא תמיד צפה בה, והיא הבינה לא נכון את הרמז שלו לגבי ספר שקרא, בעל השם 'פיטקוס' בשמו, ואת העובדה שדיבר עם הקטור. בתחילה הוא ניסה לגשת אל אדלינה, אבל היא זרקה אותו החוצה ברגע שהבינה מי הוא. ב"עלייתו של תשע" הוא החליט שהם הולכים לחפש את הילד מהודו, שמאמינים שהוא גלגולו של האל ההודי וישנו, ואת הכימרות שלהם, לפני שייפגשו עם מספר ארבע. מספר עשר\אלה והספאן שלה קרייטון באה בחללית נפרדת משאר המספרים ולא קיבלה מקום להתחיל בו עם זאת לא ידוע אם היא קיבלה קמע או שידה וגם הראשונה מבין הגארד לפגוש את שבע\מרינה. קרייטון נהרג בהתקפה של המוגדוריאנים בהודו בקריסת המערה הלורית אך לפני מותו השאיר לאלה מכתב. בספר "המפלה של מספר חמש" נודע מהמכתב שקרייטון היה משרת של אביה של אלה והא ניצל בזכות זה.
המוגדוריאנים
המוגדוריאנים הם היריבים העיקריים בסדרה. מוגדוריאנים הם חייזרים מכוכב הלכת מוגדור. הם נשלחו לכבוש את לוריאן אחרי שהכוכב שלהם התחיל למות כתוצאה מזיהום. המוגדוריאנים לומדים מסטרקוס רא, על ידי "הספר הגדול" שלו, שמלמד אלימות וכבוד כלפי החזק. גודלו של מוגדור כפול מגודלו של לוריאן, וכחמישית מגודלו של כדור הארץ. הם צדים את הגארד מתוך פחד. הם מתכננים לכבוש את כדור הארץ לאחר שישמידו את הגארד.
ילדי האמת
דומים במראה ללורים ולבני האנוש. ידוע שלרובם אין ילדים, משום שהם עלולים למות, או אם הילד שורד לעיתים קרובות האם מתה, כמו אמו של איוון.
סטרקוס רא
נמצא באחר מפני שהוא לורי לשעבר (הוא שינה לעצמו את הגנום בצורה כזו שיהיה לו כוח פיזי של מוגדוריאני ומראה מעט מוגדוריאני).
סטרקוס רא הוא מנהיג המוגדוריאנים אף על פי שהוא היה לורי וסבא-רבא של אלה (מספר 10). ארבע רואה אותו בחזיונות, והוא מגיע לכדור הארץ בסוף כוחה של מספר שש. גובהו של סטרקוס הוא כשישה מטרים, הוא שזוף ובעל שיער קצר ולסת חטובה. סביב גרונו ישנן "צלקות סגלגלות" עגולות, אותן קיבל מפיטקוס לור. לסטרקוס רא יש מורשות, הוא מומחה בלחימה ויש לו את מורשת הדריינן (שיש גם לאלה), שמאפשרת לו לנטרל את המורשות של הגארדים האחרים. כששש נלחמת נגדו לבדה היא נכשלת להרוג אותו, אבל יתר הגארדים נלחמים בו ומבריחים אותו. היה לו מוט זהב עם עין בקצהו, שאפשר לו לשנות את צורתו לאדם אחר.
אדאמוס "אדאם" סוטק
נמצא באחר מפני שהוא ילד אמת בעל מורשות וזכרונות של לורי. הוכחה חותכת להיותו גארד למחצה נמצאת בסוף הספר החמישי (נקמתה של מספר שבע), כאשר שדה האנרגיה הלורי מניח לו לעבור דרכו.
הבן של הגנרל והמספר של "מורשות הנופלים". במקור צמא לדם כמו כל שאר בני מינו, אבל לאחר שהוא חוזה במותה של אחת וחודר למוחה, קורה שינוי בלבו. בזיכרונותיה של אחת, הוא לא רק רואה את עברה, אלא גם חווה ביקורים שלה כרוח רפאים. לאחר תרדמת בת שלוש שנים כתוצאה מהחדירה לזיכרונות, הוא מגלה שהגארד הבא נמצא, ומחליט לנסות לעזור לשתיים, על ידי העמדת פנים שהוא לורי, אולם תוכנית זו נכשלת. עקב כך איוון מוצא אותו בדירה של שתיים והוא הורג אותה בעצמו. לאחר מכן אדאמוס מנסה לעזור לשלוש והופך לחבר שלו. בעודו מנסה להזהיר את שלוש בנוגע למוגים, איוון שוב עוקב אחריו והם נקלעים למאבק בו אדאם מנצח. אולם המוגים מגיעים לתפוס את הגארד, וכשאדמוס צופה את שלוש קופץ מעל העמק, אך עדיין נרצח על ידי הגנרל, איוון מתגנב מאחוריו ודוחף אותו אל העמק. לא ידוע אם אדאמוס מת או שהוא שוב בתרדמת, עד שהוא מתעורר על חוף בקליפורניה. במהלך הספר, למרבה הפלא, הוא מתאהב במספר אחת. בסוף הספר הוא מדמיין שאחת והוא עכשיו זוג. אולם לא ידוע אם הם באמת זוג, אבל זה סביר אחרי עבודת הצוות שלהם בניסיון להילחם במוגים. אבל אז אחת אומרת לו להתעורר, והוא מסרב וממשיך לבהות בה, מה שגורם לביקורות על זה שייתכן שאדאם עדיין חי. כשהוא היה בתוך זיכרונותיה של אחת הוא הבחין בנער פראי למראה עם שיער שחור ארוך ונערה בלונדינית אשר נישאת על ידי הספאן שלה. שני אלה הם מספרים תשע ושש. בעקבות החיבור עם מספר אחת הוא מקבל את הכוחות שלה אך עדיין קשה לו להשתלט עליהם. בספר המפלה של מספר חמש, אדאם עוזר לסאם ולאביו להשתחרר מהכלא של המוגים ובשביל כך הוא מייצר רעידות אדמה. בסוף הספר אדאם וג'ון נפגשים וג'ון מבטיח לעזור לו.
זקני השבט
פיטקוס לור (Pittacus Lore) הוא ראש הזקנים בלוריאן, והמחבר לכאורה (שם עט לג'יימס פריי ולג'ובי האגהס) של "בני לוריאן". הוא נמצא על כדור הארץ במשך 12 השנים האחרונות, ומנסה למצוא ולאחד את הגארד. הוא היה זה שגרם לצלקת הסגולה סביב גרונו של סטרקוס רא. בראיון הוא אמר שמצא את מספר חמש. על פי מלקולם גוד פיטקוס הגיע לבייתו פצוע ולאחר מכן מת בבאר. ב"גורלה של מספר 10" גילו שמי שיירש את פיטקוס לור הוא מספר ארבע וזאת מפני שמספר שמונה נרצח בידי מספר חמש.
מורשות: פריאנדר היה זקן השבט החמישי בלוריאן. לא ידוע איזה מורשות היו לו, ככל הנראה היו לו את המורשות של מספר חמש.
ט'אלס/טאלס היה זקן השבט השישי בלוריאן, על פי אחת הגרסאות. לא ידוע איזה מורשות היו לו, ככל הנראה היו לו את המורשות של מספר שש. כנראה שהפרצוף שמופיע בסופות ששש יוצרת שייך לו.
צ'ילון/קילון היה זקן השבט השביעי בלוריאן. לא ידוע איזה מורשות היו לו, ככל הנראה היו לו את המורשות של מספר שבע.
סולון היה זקן השבט השמיני. לא ידוע איזה מורשות היו לו, ככל הנראה היו לו את המורשות של מספר שמונה.
ביאס היה זקן השבט התשיעי. לא ידוע איזה מורשות היו לו, ככל הנראה היו לו את המורשות של מספר תשע.
מורשות:
זניף (zaniff) הוא שמו האמיתי של זקן השבט שהיה סטרקוס רא או פיטקוס לור לפני אלו המופיעים בסדרה. הוא מת יחד עם בנשבוס במהלך מבצע על מוגדור. לא ידוע אילו מורשות היו לו, בעיקר בגלל שלא ידוע איזה זקן שבט הוא.
בנשבוס(benshevus) הוא שמו האמיתי של זקן השבט שהיה סטרקוס רא או פיטקוס לור לפני אלו המופיעים בסדרה. הוא מת יחד עם זניף במהלך מבצע על מוגדור. לא ידוע אילו מורשות היו לו, בעיקר בגלל שלא ידוע איזה זקן שבט הוא.
גארד אנושיים
בספר "גורלה של מספר 10" ובספרים שאחריו מספר בני אדם (כנראה כמה מאות) קיבלו מורשות לאחר שהגארד העירו את לוריאן על כדור הארץ.
הוא חברו הטוב ביותר של ג'ון/מספר ארבע אשר גילה ראשון את העובדה היותו חייזר ושומר אותה בסוד. אביו נעלם לפני שנים והוא האמין שהמוגדוריאנים חטפו אותו. בסוף הספר הראשון הוא עוזר לג'ון ושש בקרב בבית הספר ולכן הוא בורח ביחד איתם כדי לחפש את אביו וכדי לעזור להם לאחד את שאר הגארד. בסוף הספר השני הוא מגיע עם ג'ון כדי למצוא את השידה שלו ושם הם מצילים את מספר תשע אך סאם נשאר כלוא בבסיס המוגדוריאני מכיוון שחיפש שם את אביו. הוא מעונה על ידי המוגדוריאנים ובתחילת הספר הרביעי הוא ניצל על ידי אביו ואדאם. התאהב בשש ונהיה בן זוגה. בסוף הספר החמישי נראה כי יש לו את מורשת הטלקינזיס. בספר השישי מגלים שבנוסף לסאם יש עוד בני אדם אשר מתחילים לקבל מורשות וזאת בזכות שבסוף הספר החמישי שש, מרינה ואדאם העירו את לוריאן. בספר השביעי הוא מגלה מורשת חדשה שעוזרת לגארד בהבסת סטרקוס רא. באפילוג מסופר שהוא ושש יצאו לחופשה והוא מקבל תליון לורלייט מג'ון ובסופו של דבר יחזור לעזור אם יצטרך.
מורשות: דניאלה מוראלס היא נערה מניו יורק שחיה בזמן המלחמה בין המוגדוריאנים לגארד הלורים בכדור הארץ, וקיבלה מורשות. בזמן המלחמה, שלושה מוגים פרצו לביתה, כשהיא ואביה החורג נכחו בו. אביה החורג, בני, הגן עליה, ונהרג בגלל זה. דניאלה הצליחה לברוח, אך בזמן מנוסתה נתפסה שוב. באותו זמן גילתה שקיבלה את מורשת הטלקינזיס, שקיבלה מהישות של לוריאן ששכנה עכשיו בכדור הארץ. דניאלה יצאה לחפש את אימה הנעדרת, והשתמשה בכוחה כדי להגן על עצמה ועל אנשים שנתקלה בהם בדרכה. במהלך המסע נתקלה בג'ון סמית', מספר ארבע, אחד מהגארד שבאו מכוכב הלכת לוריאן ונלחמו במוגדוריאנים, ובסאם גוד, נער שקיבל טלקינזיס, וטכנופתיה.
מורשות: נייג'ל בארנבי מתואר כגמלוני בעל מבטא אנגלי כבד. שערו מחומצן ומסודר בתספורת מוהוק. שש מתאר את המראה החיצוני שלו כשל כוכב רוק לשעבר. הוא מאוד בטוח בעצמו. שש אפילו מתארת אותו כ"מהות הביטחון" בסרטון היוטיוב שלה. הוא מחשיב את עצמו לחייל המושלם. אך ברגע שהוא חווה את מותם של חבריו, הוא הופך למופרע מאוד. כמו כל הניצולים בפשנס קריק, נייג'ל קיבלה טיפול תרופתי נגד חרדה. למרות כל זאת, נייג'ל נשבע ששינוי העולם הוא הדבר שתמיד רצה לעשות, אפילו אם יש סכנה שהוא יאבד אנשים חשובים לו. הוא מופיע לראשונה בחיזיון שיצרה אלה בעזרת הישות הלורית, שהפגיש את כל הגארד והגארד האנושיים. נייג'ל היה נסער על כך שהוא צורף למלחמה בין-גלקטית בין שני מיני חייזרים. הוא שואל איך להגיע לאמריקה על מנת להצטרף לקרב של הגארד, לאחר שאלה חושפת את סודם הקצר של אבני הלורלייט הנמצאות סביב כדור הארץ המשגרות מיד גארד מאבן לורלייט אחת לאחרת. הוא קיבל הוראות להשתגר מאבן הלורלייט בסטונהנג' לזו אשר במפלי הניאגרה. בספר "נלחמים כאחד" מוגדוריאנים מנסים ללכוד אותו ואת קבוצתו, אך הם מספיקים להפיל שלושה רפרפנים מוגים לפני שלקסה, סאם גוד, שש ואלה אוספים אותם. הוא מנסה לעשן סיגריה בדרך חזרה. שש מודעות כמה הילדים חרדים ומפוחדים ובכללי לא מוכנים לקרב. כשפירי דן-רא חוטפת את ג'ון סמית' לבסיס המוגי, נייג'ל מנסה להילחם בה. הוא נכשל ונדהם ממותם של ברטרנד ופלר. ראן עוזרת לו לברוח. דניאלה מוראלס מצווה להגן עליו ועל ראן.
המורשות: פלר מתוארת כבלונדינית ומאוד מושכת. היא קיבלה את המורשות שלה בין הספר "גורלה של מספר 10" ל"נלחמים כאחד". היא הייתה בחיזיון ההמוני שיצרה אלה בעזרת הישות הלורית, וכנראה שהיא ראתה את אותו חיזיון עבר כמו שאר הגארד האנושיים. היא נלחמה נגד כמה רפרפנים מוגים במפלי הניאגרה לפני שנאספה על ידי לקסה, מספר שש, סם גוד ואלה. היא נדקרת על ידי פירי ראן-דא, וזמן קצר לאחר מכן היא נשרפה יחד עם ברטרנד שניסה להציל אותה.
מורשות: ברטנרד מתואר כבעל רעמת שיער חום. בגלל מראהו, שש אמרה שהוא הזכיר לה בובת חיה. הוא ומשפחתו היו כוורנים בגרמניה. מופיע לראשונה בחיזיון ההמוני שאלה יצרה. הוא נהרג על ידי פירי ראן-דא, כשנשרף בחיים תוך הגנה על פלר ב"נלחמים כאחד".
מורשות: קופאנו אוקקה הוא גארד אנושי מלגוס, ניגריה, ואחד מהגארד הנחושים ביותר להתאמן באקדמיה האנושית לגארד. הוא המספר הראשי הראשון שהוצג ב-"generation one". הוא אחד הגארדים החזקים ביותר באקדמיה, בתחרות עם ניקולאס למברט. קופנו הוא צעיר שדומה לאביו בגובה, אך שרירי יותר. טיילור קוק מתארת אותו כ"שחור, בנוי כמו שחקן פוטבול, חתיך, עם עיניים רחבות שגורמות לו להיראות סקרן". הוא טוב לב ומאמין שלגארד יש מטרה. הוא מאמין שגורלו נכתב על ידי הישות הלורית. עם זאת, לאחר שעבר שינוי רגשי בגלל איינר, הוא מתחיל לראות את הכיעור של העולם ובספק אם עליהם להיות בעלי מורשת, כשראה את כל הדברים הנוראים שקורים לגארד האנושי. זה לא מוריד את אהבתו או את יחסו המגונן כלפי חבריו. כאשר הם מגיעים לבית של איינר, הוא עושה כל שביכולתו כדי למצוא את טיילור ולהציל את נייג'ל ברנבי מהתאבדות שלא ברצונו. קופאנו וטיילור הופכים לזוג החל מ-"fugitive six".
מורשות:
שידות לוריות
כל הספאנים קיבלו שידות לוריות מהזקנים של לוריאן בשביל כל אחד מתשעת הגארד, על מנת שישמרו עליהן עד שהילד יגדל ויפתח מורשות. זו גם דרך לאיתור האחרים, אם אחד מהגארד פתח את שלו. אם הגארד מת, השידה שלו והחפצים בתוכה הופכים לחסרי תועלת וכשהגארד מתפורר - גם הם מתפוררים. השידה יכולה להיפתח רק על ידי הספאן והגארד ביחד, אלא אם כן הספאן מת ואז אופשר לגארדים לפתוח אתה לבד.