cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איירטון סנה
בקבוצת לוטוס
כישרונו הרב בא לידי ביטוי כבר בפתיחת העונה. את המרוץ הראשון בברזיל הוא התחיל לראשונה בקריירה מהמקום הראשון, לאחר שקבע את הזמן הטוב יותר במוקדמות. לרוע מזלו תקלה במערכת החשמל אילצה אותו לפרוש. האכזבה לא נמשכה זמן רב וניצחון הבכורה הגיע שבועיים לאחר מכן בגרנד פרי השני של העונה בפורטוגל. שוב הצטיין סנה במרוץ גשום, בתנאים שהביאו נהגים בכירים כפרוסט לטעות ולעוף מהמסלול והפעם גם זכה בניקוד המקסימלי.
סנה המשיך לזנק באופן עקבי מהמקום הראשון למרוצים (שבע פעמים באותה עונה), אך למרות מהירותו לא הצליח לזכות בנקודות רבות משום שתקלות טכניות חזרו וכפו עליו לפרוש ממרוץ אחר מרוץ. ניצחון גשום נוסף בבלגיה ושלוש הופעות נוספות על הפודיום עזרו לו לסיים את 1985 במקום הרביעי המכובד בדירוג הנהגים עם 38 נקודות למרות הכשלים הטכניים של המכונית.
עונתו השנייה בלוטוס-רנו הייתה עוד יותר טובה מהראשונה. אמינותה של המכונית השתפרה וסנה סיים את מרוץ הפתיחה הביתי שלו בריו דה ז'ניירו במקום השני, מאחורי אלוף עולם ברזילאי נוסף, נלסון פיקה. לאחר מכן ניצח בהפרש של 14 אלפיות שנייה את נייג'ל מנסל בספרד והוביל את דירוג הנהגים. בסופו של דבר חזרה המכונית לסורה ואפשרה לפרוסט, מנסל ופיקה לעבור אותו. סנה סיים את העונה שוב במקום הרביעי אך שיפר את מאזן הנקודות שלו ל-55 וניצח במרוץ נוסף, את הגרנד פרי של ארצות הברית.
שנתו השלישית והטובה ביותר בלוטוס הייתה גם האחרונה. מערכת היחסים הקרובה שפיתח עם אנשי הונדה אפשרה לו עם תום חוזהו בלוטוס לעבור לקבוצת מקלארן, שהשתמשה אף היא במנועי היצרנית היפנית.
בקבוצת מקלארן
המעבר למקלארן היה נקודת המפנה בקריירה של סנה. מנהג שמנצח מרוצים אך מנוע מלזכות בתואר בשל מגבלות המכונית בה הוא נוהג, הפך סנה לנהג שזכה בשלוש מארבע אליפויות העולם הבאות.
האליפות של 1988 הייתה תחרות פנים-קבוצתית של מקלארן: נהגיה סנה ופרוסט זכו ביניהם בחמישה עשר משישה עשר מרוצי העונה. סנה הצליח לגבור על פרוסט, שכבר זכה בשתי אליפויות עולם אז, ולזכות בתואר הראשון שלו. ב-1989 זכה פרוסט באליפות, לאחר שהתנגש בסנה בגרנד פרי היפני והוציא את שניהם מהמרוץ, מהלך שערורייתי ומסוכן בכל מצב, לא כל שכן כאשר מדובר בחברים לקבוצה. היריבות בין השניים הלכה והתעצמה במהלך שתי העונות והתבטאה במאבק עיקש על המסלול המלווה בלוחמה פסיכולוגית מחוצה לו. העוינות והיריבות הספורטיבית לא פחתו גם כשפרוסט עבר לקבוצת פרארי לקראת עונת 1990.
לקראת סוף עונת 1990 שוב מצאו את עצמם מתחרים ראש בראש על האליפות. הגרנד פרי האחרון של העונה ביפן היה המכריע. סנה זכה, כמעט כהרגלו, בזינוק מהמקום הראשון אלא שמארגני המרוץ טעו (והיו שטענו שהדבר היה מכוון, מאחר שפרוסט הצרפתי היה מקורב להנהלת הפורמולה) ומיקמו את המקום הראשון בצד ה"מלוכלך" של המסלול - כך שהמקום השני לצידו היה עדיף למעשה. סנה התלונן ודרש להפוך את סדר הזינוק אך נענה בשלילה. מיד לאחר הזינוק, לפני הפנייה הראשונה התנגש סנה בפרוסט ללא כל ניסיון לבלום. התקרית הוציאה את שניהם מהמרוץ והכתירה את סנה כאלוף בפעם השנייה. לאחר מכן רמז כי סגר עם פרוסט את החשבון הפתוח מהעונה שעברה. ביקורת רבה הוטחה באלוף על ההתנהגות הלא ספורטיבית הבוטה אך התקרית לא גרעה מהפופולריות העצומה שלו בארצו וברחבי העולם.
בשנת 1991 זכה באליפות נוספת, שלישית במספר, בהפרש של עשרים וארבע נקודות מהמקום השני. הוא היה יותר ויותר דומיננטי ולא חדל במאמציו להשתפר ולהתקדם. עמיתו הבריטי מרטין ברנדל כינה את נהיגתו בתקופה זו גאונות. אחת מתצוגות הנהיגה יוצאות הדופן בעונה זו הייתה ניצחונו הביתי בסבב הברזילאי, כאשר במשך 7 ההקפות האחרונות נאלץ לנהוג את המכונית כשתיבת ההילוכים תקועה בהילוך שישי, ולמרות זאת סיים במקום הראשון. בשתי העונות שלאחר מכן, על אף שסנה עדיין היה לדעת רבים הנהג הטוב ביותר, זכו נהגיה של קבוצת ויליאמס באליפויות הנהגים והיצרנים בזכות העליונות הטכנית שהשיגה הקבוצה. למרות שחלק מהאנשים רואים ב-1992 ו-1993 עונות נחותות של סנה, ההישגים הפחות מרשימים נבעו רק ממגרעותיה של המכונית, וסנה אף הראה ביצועים מרשימים מאוד כנגד נהגים עם מכוניות הרבה יותר טובות. זהו משהו שסנה עשה שלא שומאכר ולא המילטון הצליחו בו: הם אף פעם לא הצליחו כמו סנה כשמצאו את עצמם בנעליו, בפעמים המועטות שבהן הדבר קרה. למרות נקודת הפתיחה הנחותה, הצליח סנה ב-1993, עונתו האחרונה כנהג מקלארן, להיות הנהג היחיד שמתקרב למכוניות הויליאמס ולסיים שני בין שני נהגיה. בעונה זו ניצח בחמישה מרוצים אף על פי שזינק מהמקום הראשון רק פעם אחת ומומחים רבים מחשיבים אותה לעונתו הטובה ביותר, על אף שלא זכה באליפות. ההקפה הראשונה שלו בגרנד פרי האירופי בדונינגטון פארק ב-1993, אותה סיים במקום הראשון אף על פי שזינק חמישי בלבד, נחשבת לאחת מההקפות הטובות ביותר של נהג פורמולה 1 אי פעם. גם היא, כמו רבות מתצוגות הנהיגה שלו, הושגה בגשם שוטף.
המעבר לויליאמס
כשהצטרף סנה לקבוצת ויליאמס ב-1994 צפו הפרשנים שהשילוב בין הנהג הטוב ביותר למכונית הטובה ביותר יניב אליפות קלה לברזילאי. בשני המרוצים הראשונים של העונה הרשים אך נאלץ לפרוש ולסיים בלא נקודות. לקראת הזינוק לגרנד פרי של סן מרינו ב-1 במאי 1994 השיג את הזמן הטוב ביותר במוקדמות וזינק מהמקום הראשון.
המרוץ האחרון
סוף השבוע הגורלי במסלול אימולה התחיל בתאונה קשה במסגרת הקפות האימונים של יום שישי, שגרמה לפציעתו של הנהג הברזילאי הצעיר רובנס באריקלו, חברו של סנה. לאחר שביקר את באריקלו הפצוע (על אף שהרופאים אסרו זאת עליו) השתכנע סנה שאמצעי הבטיחות הנהוגים בפורמולה 1 חייבים להשתפר. מותו של הנהג האוסטרי רולנד רצנברגר בהקפות הדירוג למחרת חידדו רגשות אלה עוד יותר. באותה שבת שקל סנה פרישה. למחרת בבוקר המרוץ, התכנסו הנהגים והחליטו לדרוש את תגבור אמצעי הבטיחות. כבכיר הנהגים התבקש סנה להנהיג את הנהגים בנושא ולייצגם.
את המרוץ עצמו הוביל סנה לפני מיכאל שומאכר, אחרי שהופסק בגלל התנגשות נוספת וחודש. בהקפה השנייה לאחר חידוש המרוץ סטתה מכוניתו מהמסלול ופגעה בקיר בטון, שלא היה מוגן בצמיגים. סנה הצליח להאט את המכונית בזמן הקצר שבין הירידה מהמסלול להתנגשות אך בכל זאת עמדה מהירותו כשפגע בקיר על כ-200 קמ"ש. הגרסה הרשמית היא שהוא הובהל לבית החולים בעודו בחיים ונפטר שם אך רבים מאמינים שהוא מת במקום ולא הוכרז כמת רק כדי למנוע את הפסקת המרוץ והנזק הכלכלי שהיה נגרם למארגנים כתוצאה מכך. בפועל נמשך המרוץ. מיכאל שומאכר, בעיני רבים יורשו של סנה ולימים הזוכה בשבע אליפויות עולם, סיים ראשון.
נסיבות מותו
נסיבות מותו של סנה ממשיכות להיות נושא שנוי במחלוקת, בעיקר כתוצאה ממידע חסר או לא שלם. ההשערה המקובלת היא שהצמיג הימני הקדמי יחד עם המתלה הצמוד אליו ניתקו מהרכב ופגעו בראשו בעוצמה רבה. הנזק המוחי ושבר בסיס גולגולתי שנגרם כתוצאה מההפגיעה הוא סיבת המוות הרשמית, כפי שניתן היה לראות בבירור מהחור שנפער בקסדתו של האלוף.
תחקיר מטעם הנשיונל ג'יאוגרפיק משנת 2004 תלה את האשמה לתאונה בצמיגים: לטענתם, הפסקת המרוץ וניהולו תחת רכב בטיחות במהירות נמוכה גרמה לצמיגי מכונית הויליאמס להתקרר וללחץ האוויר בהם לרדת, מה שגרם לאובדן אחיזה ולתאונה בטמבורלו. נהגים רבים הטילו ספק בנכונות מסקנה זו. לטענתם של מיקלה אלבורטו ונהגים נוספים, המהירות של סנה בהקפה שקדמה לתאונה מצביעה על טמפרטורת צמיגים תקינה.
הגורם העיקרי לתאונה, לפי הנהגים עצמם, היו השינויים בתקנון הפורמולה 1 בפתח עונת 1994. האיסור שהוטל על מתלים אקטיביים, על בקרת אחיזה ועל צמיגי הגודייר הרחבים לקראת העונה היו קרוב לוודאי הגורם לתאונות הרבות שאירעו במרוצים הראשונים שלה. פרט לתאונות שהרגו את רצנברגר וסנה היו תקריות רבות באימונים לפני תחילתה: ז'אן אלזי נפצע בצווארו, ג'יי ג'יי לטו בברכיו וקרל ונדלינגר נכנס לתרדמת. אף לא אחת מהתאונות האלה נגרמה על ידי טעות אנוש. היצרנים פשוט התקשו להסתגל לחוקים החדשים. סנה עצמו התנבא באוזני העיתונות שהמכוניות יתקשו להישאר על הכביש בלא האמצעים הטכנולוגיים עליהן הסתמכו בשנים הקודמות ל-1994. תחזיתו התגשמה בדיוק רב וסנה עצמו שילם בחייו על ההסתגלות הלקויה של היצרנים ובייחוד של קבוצת ויליאמס לחוקים החדשים.
גורם נוסף שייתכן ושיחק תפקיד היה ההיגוי. תלונות חוזרות ונשנות של סנה על ההגה נענו באימולה על ידי מהנדסי הקבוצה שהלחימו במכוניתו יחידת היגוי חדשה עם מוט הגה דק יותר. מצילומי הווידאו ששידרה המכונית יש שהסיקו שהיא לא הגיבה להיגוי של סנה די הצורך, מה שעשוי להסביר את חוסר היכולת שלו לבצע את הפנייה.
חיים אישיים
סנה היה קתולי אדוק.
כאשר נפצע הנהג הבלגי אריק קומס בתאונה ב-1992 באימונים שלפני הגרנד פרי הבלגי, חלפו על פני מכוניתו ההרוסה כל הנהגים האחרים במהירות גבוהה. סנה היה היחיד שעצר, קפץ ממכוניתו תוך סיכון עצמי ורץ למכונית כדי לכבות אותה ולמנוע שרפה. מקרה דומה אירע בדיוק שנה לאחר מכן והפעם הייתה זו מכוניתו של אלסנדרו זנרדי אליה רץ סנה כדי לעזור לנהגה הפצוע ולחלצו.
מיד לאחר התאונה באימולה שגרמה למותו של סנה הופעל רמזור אדום שאסר על יציאה ממסלול התדלוק. קומס, שהיה באותה עת במסלול התדלוק, יצא למרות זאת ונעצר כשהגיע לצוותים שטיפלו בסנה. יש הטוענים כי הסיבה לא הייתה היסח הדעת, אלא דאגה לאדם שהעריך ורצון לגמול לו על התנהגותו האצילה שנתיים לפני כן.
לאחר מותו נתגלו תרומות בסך מאות מיליוני דולרים לארגוני צדקה המסייעים לילדים, תרומות שסנה התאמץ להסתיר בחייו.
מורשת
סנה היה גיבור לאומי בברזיל לפני מותו והילה זו רק התגברה לאחריו. עם מותו, הוכרזו בברזיל שלושה ימי אבל לאומי וקהל של כמיליון איש ליווה אותו למקום קבורתו בעיר הולדתו סאו פאולו.
המיתוס האופף את סנה בברזיל בא לביטוי לדוגמה כאשר זכתה נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1994. היה זה סנה, לפי הפולקלור המקומי, שהתערב משמים והטה את כדור העונשין האחרון של רוברטו באג'ו האיטלקי מעל לשער והעניק לארצו את הגביע. שחקני הנבחרת פרסו שלט גדול עם הכיתוב "אנחנו אוהבים אותך סנה" בזמן טקס הענקת הגביע.
לאחר מותו הקימה משפחתו קרן צדקה הנקראת על שמו ומסייעת לעניים צעירים בברזיל וברחבי העולם, כדי שהכספים שהרוויח בקריירה שלו ימשיכו ללכת לאחר מותו למטרות שקידם בחייו.
האסטרואיד נקרא על שמו.
ב-21 באפריל 2004 ציינו 10,000 איש את העשור למותו בצפייה במשחק כדורגל שנערך בסמיכות למסלול בו נהרג באימולה. מצד אחד התייצבו שחקני נבחרת ברזיל של 1994 ומולם שיחקה קבוצה של נהגי פורמולה 1 בעבר ובהווה. ההכנסות מהמשחק נתרמו לצדקה.
ב-21 במרץ 2014, יום הולדתו ה-54 של סנה, הנציחו אותו גוגל בדודל שמתנוסס עליו פרצופו וציור של מכונית מרוץ.
ב-9 בדצמבר 2017 הציגה חברת מקלארן דגם רכב מרוצים חדש החוקי לנסיעה בכבישים ציבוריים המוגבל בייצור ל-500 יחידות לזכרו של סנה. שם הדגם הוא המקלארן סנה, מכונית שבנויה במיוחד לנהיגה במסלול מרוצים.
סקאי
סקאי (באנגלית: Skye) הוא האי הגדול והצפוני ביותר מבין האיים ההברידיים הפנימיים הצפוניים בסקוטלנד. בגאלית סקוטית האי נקרא An t-Eilean Sgithanach (האי המכונף). שמו האנגלי בא משמו בנורדית עתיקה - Skuyo, שהיה שיבוש של שמו הפיקטי Scitis, שם שמצוין במספר כתבים רומיים.
לפי מפקד שנערך באי בשנת 2001, מספר תושבי האי הוא 9,232. זהו גידול של 4% בעשר השנים שקדמו לכך, בניגוד לאיים סקוטיים רבים אחרים שאוכלוסייתם מידלדלת. לאוכלוסייה המקומית נוספים בחודשי הקיץ תיירים ומבקרים רבים. התעשיות הראשיות באי הן תיירות, חקלאות, זיקוק ויסקי, חליטה ובישול בירה. עיר הבירה של האי היא פורטרי, הידועה במיוחד בשל הנמל הציורי שלה.
סקאי ידוע בעיקר בשל הנוף שבו, התרבות התוססת והמסורת שלו, וכן בשל מבחר חיות הבר שבו, כמו העיט הזהוב, העיטם לבן-הראש, האייל האדמוני והלוטרה.
גאוגרפיה
סקאי הוא האי הסקוטי השני בגודלו, לאחר לואיס והאריס (המהווים בעצם אי אחד). פני הקרקע ההרריים של האי הם מהמאתגרים והדרמטיים ביותר בסקוטלנד. באי ישנה מורשת עשירה של מונומנטים עתיקים, טירות ומצבות זיכרון.
קו החוף של סקאי מורכב מסדרה של חצאי-איים, כמו סליט בדרום וטרוטרניש בצפון. האיים הסובבים כוללים את סוי וראזיי.
היסטוריה
בסקאי ישנם אתרי התיישבות של ציידים-לקטים מהתקופה המזוליתית.
האי סבל מרעב והגירות מסיביות בסוף המאה ה-18 ואוכלוסייתו הידלדלה דרסטית.
ממשל ופוליטיקה
סקאי מהווה חלק ממחוז הבחירות של "רוס, סקאי ומערב אינוורנס" הבוחר חבר אחד לייצג אותו בפרלמנט הסקוטי. בנוסף האי שייך למחוז הבחירות הגדול יותר של "רוב, בקאי ולוכאבאר" הבוחר חבר אחד לייצג אותו בבית הנבחרים הבריטי.
תרבות
מכל האיים ההברידיים הפנימיים לאי סקאי יש הכי הרבה במשותף עם האיים ההברידיים החיצוניים, משום שיותר מחצי מאוכלוסיית האי דוברת גאלית ורבים מהתושבים שייכים לכנסייה החופשית של סקוטלנד.
ענף הספורט שינטי (מעין אב קדמון של הוקי קרח) הוא פופולרי מאוד באי למרות שגם כדורגל משוחק בו די הרבה.
מזקקת טאליסקר המייצרת ויסקי סינגל מאלט ויסקי נמצאת ליד "לוך הארפוט" בחוף המערבי של האי.
טירת ארמדייל (Armadale)
בית כפר הרוס בכפר ארמדייל שבחצי האי סליט. זהו ביתו לשעבר של שבט מקדונלד. בית אחוזה נבנה שם לראשונה בסביבות 1790. ב-1815 נבנתה לידו "טירה מדומה" בסגנון הסקוטי הברוניאלי שנועדה יותר ליופי מאשר להגנה. מאז 1925 הטירה, שננטשה על ידי השבט, הידרדרה להריסות. הגנים שמסביב לטירה נשמרו והם ביתו של מרכז השבט.
טירת דונסקה (Dunscaith)
נמצאת על סלע שנמצא 6 מטר מול החוף וגובהו כ-12 מטר מעל פני הים. מעל הרווח שבין הטירה ליבשה היה פעם גשר אבן עם חומה שהוביל לגשר מתרומם. חלק מהחומה החיצונית, שעובייה היה כ-1.5 מטר, נשארה על קצה הצוק אולם רוב המבנים הפנימיים לא שרדו. בחצר הפנימית נותרו שרידים של באר ושל מדרגות שהובילו אל מגדל.
במקור הטירה הייתה בבעלות שבט מקדונלד, אולם במאה ה-14 היא נכבשה על ידי שבט מקלוד. במאה ה-15 היא נכבשה שוב על ידי שבט מקדונלד ואז על ידי ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד. שבט מקדונלד המשיך לשלוט בטירה באישור המלך, אולם נטשו אותה במאה ה-17.
טירת נוק (Knock)
נקראת גם "טירת קאמוס" והייתה מעוזם של שבט מקדונלד בעבר. הריסות הטירה נמצאות בחוף המערבי של חצי האי סליט, כ-8 ק"מ מצפון לטירת ארמדייל. הטירה נבנתה על ידי שבט מקלוד אך נכבשה על ידי שבט מקדונלד במאה ה-15. הטירה החליפה ידיים בין שני השבטים הללו מספר פעמים לאחר מכן. בשנת 1596 שבט מקדונלד עיצב אותה מחדש וב-1689 היא ננטשה. רוב אבני הטירה נלקחו למען בניינים אחרים באזור. לפי המסורת הטירה רדופה על ידי "גברת ירוקה" שנראית שמחה כשעומדות להגיע חדשות טובות ובוכה כשהחדשות יהיו רעות. בנוסף מסופר כי בטירה שוכנת רוח הדואגת לחיות המשק.
טירת מאול (Maol)
טירה הרוסה שהייתה שייכת לשבט מקינון. הטירה נמצאת ליד הנמל של הכפר קיילאקין בחוף המזרחי של האי. הטירה מתוארכת למאה ה-10 אז היא שימשה כעמדת תצפית וכמבצר מעל המיצר הצר והחשוב שבין האי לסקאי לסקוטלנד. הצ'יף של שבט מקינון נהג למתוח שרשרת עבה לאורך המיצר ולגבות מס מכל הספינות שעברו בו. המלך האקון הרביעי מנורווגיה אסף את כל ספינותיו מתחת לטירה ב-1263 לפני קרב לארגס, בו איבדה נורווגיה את השליטה באיים ההברידיים.
טירת דנוייגאן (Dunvegan)
טירה פעילה המשמשת למגורי הצ'יף של שבט מקלוד מאז המאה ה-13, והיא הטירה המיושבת ברציפות העתיקה ביותר בסקוטלנד. בניגוד לטירות סקוטיות רבות השייכות ל"נאמנות הלאומית של סקוטלנד", דנוויגאן נמצאת בבעלות הפרטית של משפחת מקלוד.
משרד הבנייה והתחזוקה
ב-20 ביוני 1940, הקונגרס של ארצות הברית העביר חוק שאיחד את תפקידי המשרד עם אלו של משרד ההנדסה, ויצר את משרד הספינות.
יורם הירשפלד
יורם הירשפלד (17 באוקטובר 1940 – 10 באוגוסט 2022) היה פרופסור חבר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בשנת 1968 קיבל תואר שני במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיית משה מחובר. את עבודת הדוקטורט שלו (1972) כתב בהנחיית אברהם רובינסון באוניברסיטת ייל. ב-1972 מונה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. תלמיד המחקר הראשון שלו היה ארנון אברון.
הירשפלד עסק בלוגיקה מתמטית. הוא חקר את הקשר שבין חישוביות ללוגיקה, פיתח אלגוריתמים לבדיקת שקילות בסימולציה של מערכות מקבילות, וחקר את הנושא של לוגיקה טמפורלית, כוח ביטוי של מערכות לוגיות, כריעות וסיבוכיות.
הירשפלד כתב ספר לימוד לוגיקה למדעי המחשב שמשמש סטודנטים באוניברסיטה הפתוחה.
בבחירות לכנסת השמינית נמנה עם תומכי מפלגת מוקד שבראשות מאיר פעיל, והוצב במקום ה-80 ברשימתה לכנסת.
ב-10 באוגוסט 2022 נדרס למוות עם בתו, הפיזיקאית נוגה סלע, בתאונת דרכים באנגליה. בדצמבר נידון הדורס ל-16 שנות מאסר.
מאמרים נבחרים
על הבעיה החמישית של הילברט:
גיבורים - דמויות
ברשימה זו מופיעות דמויות בדיוניות המופיעות בסדרת הטלוויזיה "גיבורים".
הדמויות הראשיות
בנאום הפתיחה של העונה הראשונה, הציגה הסדרה הרכב של שנים עשר שחקנים. במקור רשימת השחקנים של NBC כללה עשרה שחקנים, אך ליאונרד רוברטס הצטרף לצוות מאוחר יותר, וג'ק קולמן, הועלה מתפקיד חצי קבוע לשחקן בתפקיד מרכזי בפרק האחד עשר של העונה הראשונה.
בעונה השנייה עזבו את צוות השחקנים הקבוע סנטיאגו קבררה, טאני סייפרס וליאונרד רוברטס, וזאכרי קווינטו וג'יימס קייסון לי שהופיעו לעיתים בעונה הראשונה, הועלו לתפקידים מרכזיים. לצוות נוספו שחקנים חדשים: דייוויד אנדרס, קריסטן בל, דניה רמירז ודנה דייוויס. במקור אנדרס היה אמור להופיע באופן לא קבוע, אך הוא קודם לשחקן בתפקיד מרכזי בתחילתה של העונה. בארבעה פרקים הראשונים הוא קיבל קרדיט של שחקן אורח.
בעונה השלישית, כריסטין רוז שהופיעה לעיתים בשתי העונות הראשונות, קיבלה תפקיד מרכזי בעונה השלישית. קריסטן בל, דייוויד אנדרס ונואה גריי קיביי הוסרו מרשימת הכוכבים הקבועה. דנה דייוויס לא הופיעה יותר, לאחר שסצנות בהן השתתפה הורדו בעריכה.
בעונה הרביעית הצטרף לצוות השחקנים רוברט נפר. במקור הוא לא היה אמור להופיע באופן קבוע, אך תפקידו שונה לקבוע.
השחקנים קיבלו קרדיט רק על הפרקים בהם הופיעו.
הערות שוליים
Lista över rollfigurer i Heroes
נתי אדלר
נתי אדלר (נולד ב-1 ביוני 1970) הוא יוצר ובמאי של קולנוע תיעודי ועלילתי, בשנים האחרונות מתמקד אדלר ביצירת סרטים וסדרות תיעודיות. סדרות התעודה שיצר וביים עוסקות בבחינה של התפוררות המשפחה בימינו. בסרטים העלילתיים שביים עסק אדלר בדמויות משולי החברה ובביקורת על המערכת הצבאית.
ביוגרפיה
אדלר גדל ברמת השרון.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.
בצה"ל שירת תחילה בנח"ל ובהמשך, בתור צלם ועורך וידאו בחיל האוויר.
בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודי הקולנוע כתב וביים את הסרט הקצר "אפס בהתלהבות" (1995). קומדיית אבסורד המתרחשת בצבא, בתור לקב"ן, ובה משחקים, בין היתר הקולנוען דורון צברי והמשורר איתן נחמיאס גלס. הסרט זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בתחרות המכון הישראלי לקולנוע.
ב-1998 כתב (עם איגור ויזמנסקי) וביים את סרט הגמר שלו "ספסיבה קינג-ג'ורג'". בתפקיד הגברי הראשי שיחק ישראל דמידוב. הסרט זכה בפרס מוגרבי על בימוי וצילום.
ב-1999 אדלר ביים שלושה פרקים בסדרה התיעודית "זום". אחד מהפרקים - "ילדים בעיר זרה" - הוא הסרט התיעודי הראשון שנעשה על ילדי העובדים הזרים בישראל.
בשנת 2005 אדלר כתב את התסריט וביים ואת הסרט התיעודי "הכובעים של ירושלים". הסרט עוסק בכובעים בעיר - כסממן תרבותי, דתי, מעמדי ומגדרי. את המוזיקה לסרט כתב יוני בלוך. הסרט זכה בפרס פורום היוצרים התעודיים לעריכה והצילום, השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל אידפא באמסטרדם, ובעוד פסטיבלים רבים, ונרכש לשידור במספר רב של תחנות טלוויזיה באירופה.
בשנת 2006, אדלר יוצר ובמאי ראשי של "הבטחנו זה לזו" - סדרה תיעודית בת שישה פרקים על תופעת הגירושין בישראל. הסדרה שודרה בערוץ 10 בהנחיית קובי מידן. כל פרק עוסק בנושא אחר שמאפיין גירושין – הילדים, המעבר מאהבה למלחמה, נאמנות ובגידות, המשפחות החדשות שנוצרות בסיבוב השני, החיפוש אחרי בן זוג חדש והפרק האחרון עוסק בבנים להורים גרושים המנסים ליצור זוגיות.
בשנת 2007 חזר לעסוק בקולנוע עלילתי וביים את "קולולוש", סרט טלוויזיה עלילתי באורך מלא, על פי תסריט של שאול ביבי ועופר טבצ'ניק. בסרט משחקים אלון אבוטבול, יונתן רוזן ושושה גורן.
ב-2009 יזם ביחד עם ערוץ שמונה ואתר "פליקס" פרויקט בשם "אלוהים ואני". מטרת הפרויקט הייתה לעשות סרט בשיתוף הגולשים, הגולשים נקראו לשלוח קטעי וידאו על הקשר שלהם עם אלוהים, ששולבו בסרט. זהו סרט שמתאר את הקשר האישי של אדלר עם אלוהים, כאדם חילוני שאינו קשור לדת הממוסדת.
ב-2011, כהמשך לסדרה "בטבעת זו", יזם וביים אדלר את הסדרה "אחים לכל החיים". הסדרה עוסקת בקשרים בין אחים ואחיות והיא שודרה בערוץ 10.
אדלר היה חבר הנהלת איגוד הבמאים במשך שנתיים (2004-2002). שימש כלקטור וחונך בפרויקט "כרטיס ביקור" בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. הוא מנחה מאז שנת 2012 בחממה לפיתוח פרויקט דוקומנטארי במסגרת איגוד הבמאים.
קישורים חיצוניים
"בטבעת זו" – ביקורות
בוצ'אצ'י: 2001
"ספסיבה קינג ג'ורג'"
'''"הפנים של תורמות הביציות" רשת. 2012.'''
יחסי ניו זילנד–פינלנד
יחסי ניו זילנד–פינלנד הם יחסי החוץ בין ניו זילנד לפינלנד.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 ביולי 1950. שתי המדינות חולקות דעות דומות בנושאים בינלאומיים רבים, כולל ביטחון, פירוק נשק וסביבה, ומשתפות פעולה באו"ם וב-OECD. פינלנד חברה במספר יוזמות שיזמה ניו זילנד, ביניהן יוזמת הכלכלה המתקדמת הקטנה, קבוצת הרפורמה בסיוע ידידי דלק מאובנים, וברית המחקר הגלובלית.
מימד חדש נוסף למערכת היחסים בין המדינות עם הצטרפות פינלנד ל בשנת 1995.
בניו זילנד ופינלנד קיימת תוכנית חופשות עבודה, שהיא פופולרית מאוד בקרב פינים צעירים שמסוגלים לבלות עד שנה בניו זילנד.
מרון
מרון (המכונה גם מארו, בארמית סורית: ܡܪܘܢ, ביוונית: Μάρων, בערבית: مارون) היה נזיר נוצרי־סורי מהמאה הרביעית, בהרי הטאורוס שבסוריה שחסידיו ייסדו לאחר מותו תנועה נוצרית דתית שנודעה ברבות הימים ככנסייה המרונית. בני הקהילה הדתית שצמחה מתנועה זאת הם המרונים שמרביתם יושבים בלבנון.
מרון מתואר לעיתים קרובות לבוש בגלימה שהייתה אופיינית לנזירים בני זמנו, מלווה במטה כמורה שבקצהו כדור עם צלב. יום החג לזכרו בכנסייה המרונית הוא 9 בפברואר.
ביוגרפיה
מרון נולד בסוריה באמצע המאה הרביעית. בתחילת דרכו היה כומר שהפך לימים לנזיר, ופרש להרי טאורוס באזור כורש, ליד אנטיוכיה שבאימפריה הרומית (בעקבותיה האימפריה הביזנטית). מנהיגותו וסגפנותו משכו אליו חסידים רבים מרחבי האימפריה. יוחנן כריסוסטומוס כתב לו בסביבות 405 לספירה והביע כלפיו כבוד והערכה, וביקש ממרון להתפלל עבורו. מעריכים כי מרון ויוחנן כריסוסטומוס למדו יחד במרכז הלמידה הנוצרי הגדול באנטיוכיה, שהייתה אז העיר השלישית בגודלה באימפריה הרומית. מרון אימץ חיים של בדידות וסגפנות בהרים שמצפון־מערב לחלב. הוא היה ידוע בפשטותו וברצונו יוצא הדופן לגלות את נוכחותו של האל בכל דבר בחיים.
מרון נחשב לאבי התנועה הדתית המכונה כיום הכנסייה המרונית.
אורח חייו כנזיר
דרכו של מרון הייתה נזירית מאוד עם דגש על ההיבטים הרוחניים והסגפניים של החיים. עבור מרון, כל דבר ועניין בחיים קשור לאלוהים ואלוהים היה מחובר לכולם. הוא לא הפריד בין העולם הגשמי והרוחני ובעצם השתמש בעולם הגשמי להעמקת אמונתו וניסיונו הרוחני עם אלוהים. הוא הצליח להשתחרר מהעולם הפיזי על ידי תשוקתו ורצונו העז לתפילה וחיבור מיסטי עם אלוהים.
מיסיונריות
מרון היה מיסיונר קנאי עם תשוקה להפיץ את המסר של ישו על ידי הטפתו לכל מי שפגש. הוא ביקש לא רק לרפא את התחלואים הגופניים שאנשים סבלו, אלא חיפש דרך נכונה לטפח ולרפא את "הנשמות האבודות" של כל בני האדם.
עבודת מיסיונריות זאת יצאה אל הפועל כאשר בהרי סוריה הצליחה מרון להפוך מקדש לכנסייה נוצרית בכפר נבו. זאת הייתה תחילת ההתנצרות בסוריה שהשפעתה עברה לאחר זמן בעיקר ללבנון לאחר מותו בשנת 410 בקלוטה שבסוריה.
מקום קבורתו אינו ידוע בוודאות. מקורות לבנוניים מסוימים, כמו ג'וזפה סימון אסמני והבישוף המרוני יוסף אל־דיבס, סבורים כי הוא נקבר בארתוסה או באל־רסטאן של ימינו לאורך נהר ארנת בסוריה, בעוד אחרים, כמו הכומר הישועי הנרי למנס, טוענים שהוא קבור בכפר בראד מצפון לחלב.
התנועה המרונית הגיעה ללבנון כאשר תלמידו הראשון של מרון, אברהם מקירהוס, אשר כונה שליח לבנון, הבין כי ישנם רבים שאינם נוצרים בלבנון ולכן הוא פנה להמיר אותם לנצרות על ידי כך שהציג בפניהם את דרכו של מרון.
הנצחה
ב־23 בפברואר 2011 חשף האפיפיור בנדיקטוס ה־16 פסל של מרון על הקיר החיצוני של בזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן והעביר את ברכתו האפוסטולית. הפסל בגובה 15 מטר הוזמן על ידי הכנסייה המרונית לפסל הספרדי מרקו אוגוסטו דוניאס. מרון הקדוש מופיע בפסל המחזיק בידיו כנסייה מיניאטורית בסגנון מרוני; הפסל כולל גם כתובת, תרגום ארמי־סורי לפסוק:. הפסל ממוקם בנישה האחרונה הזמינה בקצה החיצוני של בזיליקת פטרוס הקדוש.
מד (מגזין)
מד (באנגלית: Mad) הוא דו-ירחון אמריקאי להומור וסאטירה, אשר נוסד בשנת 1952 על ידי המו"ל ויליאם גיינס והעורך הארווי קורצמן. כתב העת מכיל איורים סאטיריים שונים הלועגים בעיקר לתרבות הפופולרית האמריקאית.
במהלך שנות ה-90 יצאה לאור במשך זמן קצר גרסה עברית ל"מד" בישראל, אותה ערכו רותו מודן וירמי פינקוס. עשרה כרכים ראו אור בעברית באותו זמן.
היוצרים
כל אחד מהיוצרים הבאים יצר לפחות 150 כתבות עבור המגזין.
{|
הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר
הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר (באנגלית: Pembrokeshire Coast National Park; בוולשית: Parc Cenedlaethol Arfordir Penfro) הוא פארק לאומי המתפרס על פני רוב רצועת החוף במחוז פמברוקשייר, דרום-מערב ויילס.
הפארק הלאומי מתפרס על פני רצועת חוף של כ-420 ק"מ, בנוסף למספר איים סמוכים (כולל סקומר), אזור יבשתי נרחב בעומק כ-20 ק"מ המכיל מספר רב של אתרים פריהיסטוריים בין פישגרד וגבעות פרֵסֶלי, ושטחים נחבים סביב אזור הניכוז של נהר הקלד'או ד'י הנשפך לתעלת מילפורד הייבן. הפארק היה השני להיווסד בווילס (אחרי סנודוניה) והוא היחיד מבין הפארקים הלאומיים בבריטניה להתבסס כמעט לחלוטין על רצועת חוף, בנוסף הוא מוגדר על ידי ה-IUCN כאזור לשימור בקטגוריה V.
הפארק הלאומי מנוהל על ידי רשות הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר האמונים על מאמצי שימור, הדרכה ושיווק הפארק למבקרים. בתחומי הפארק כ-1,000 קילומטרים של שבילים ציבוריים עם למעלה מ-200 מסלולי הליכה מוגדרים, מה שהפך אותו למזוהה במיוחד עם חובבי טיולים ושטח.
קול פורטר
קול אלברט פורטר (אנגלית: Cole Porter; 9 ביוני 1891 - 15 באוקטובר 1964) היה מלחין ופזמונאי אמריקאי, יליד אינדיאנה. בין יצירותיו הנודעות הקומדיות "נשקיני קייט" (1948) (מבוססת על "אילוף הסוררת" של שייקספיר), "חמישים מיליון צרפתים" ו"הכל הולך", כמו גם שירים כמו "לילה ויום", "I Get a Kick Out of You" ו-"I've Got You Under My Skin". פורטר נודע בשיריו המתוחכמים, בחריזה המוצלחת ובצורות המורכבות שלו.
השנים הראשונות
פורטר נולד בעיר פרו שבאינדיאנה, למשפחה פרוטסטנטית עשירה; סבו מצד אמו, ג'יימס א. קול, היה ספקולנט פחם וקורות עץ, שמשל במשפחת בתו. מוזיקה הייתה, לקול הצעיר, דרך מילוט מיד הברזל של סבו. אמו של קול עודדה אותו להתחיל בהכשרה מוזיקלית בגיל צעיר; הוא למד לנגן בכינור בגיל 6, בפסנתר בגיל 8 ואת האופרטה הראשונה שלו כתב (בעזרת אמו) בגיל 10. אמו של קול, קייט פורטר, הכירה בכשרונותיו של בנה וטיפחה אותם. היא שינתה את תאריך הולדתו החוקי מ-1891 ל-1893 כדי שייראה מתקדם מכפי גילו. סבו של פורטר רצה שהנער ילמד משפטים ולשם כך שלח אותו בשנת 1909 לאוניברסיטת ייל.
בשנותיו בייל כתב קול שירי סטודנטים, ביניהם את שירי הקרב של קבוצת הכדורגל "ייל בולדוג" ו-"בינגו אלי ייל", שעדיין מנגנים אותם בייל עד עצם היום הזה. בשנותיו בייל כתב קול פורטר כ-300 שירים.
פורטר למד שנה אחת בבית הספר למשפטים בהרוורד (ב-1913), ואז עבר ללמוד אמנות ומדעים; זאת, לפי שמועה בלתי מבוססת, בהמרצת אחד המרצים שלו בבית הספר למשפטים.
בשנת 1915 הופיע שירו הראשון בברודוויי, "אסמרלדה", ברביו "ידיים למעלה". מיד לאחר הצלחה זו בא כישלון. הפקת ברודוויי הראשונה שלו, "קודם אמריקה" (למילים של לורנס ריגס), נסגרה כעבור שבועיים. קול פורטר החל לחוש בטעם הדחייה, כשהצגות רבות שכתב להן שירים התגלו ככשלונות בזו אחר זו. אחרי שרשרת כישלונות זו, עזב פורטר לפריז, שם מכר שירים וחי מקצבה, חלקה מסבו וחלקה מאמו.
פריז ונישואים
פורטר היה שקוע בכתיבת שירים ומכירתם ובארגון "נשפיות נוצצות" כשארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה בשנת 1917. הוא הרבה בנסיעות ברחבי אירופה, נהנה מחיי חירות, נהג פזרנות בכספו ובילה בנעימים עם אי-אילו מן הנודעים בקרב אנשי הרוח והאמנים באירופה. פורטר היה חבר מייסד של הדור האבוד, שבין חבריו היו ארנסט המינגוויי, גרטרוד סטיין, עזרא פאונד ואחרים.
בשנת 1918 פגש את לינדה לי תומאס, גרושה עשירה מלואיסוויל, קנטקי, שהייתה מבוגרת ממנו ב-8 שנים; השניים נישאו ב-1919. על אף נטיותיו הדו-מיניות שלא נשמרו בסוד היוו נישואיהם ניגוד לקשר היחסים הקלוקל, שלינדה תומאס אך זה נחלצה ממנו. היא הייתה יפה, אהבה מסעות ועושרה היה רב ועצום. כמו כן הייתה מארחת מזהירה, בעלת חוש טבעי לסגנון ולאיכות ופורטר נהנה ללמוד ממנה.
שלא כבני זמנו ג'ורג' גרשווין ואירווינג ברלין, פורטר לא הצליח בשנותיו הראשונות בברודוויי. אבל כמי שנולד ונישא לעושר, לא הרגיש בחסרון כיס ובילה את רוב שנות ה-20 בחיי מותרות באירופה. עם זאת, הוא לא ישב בחיבוק ידיים אלא המשיך לכתוב. כמה מן השירים שכתב אותן שנים היו בהמשך ללהיטים.
בסוף שנות ה-20 חזר פורטר לברודוויי ופיצה על הזמן האבוד.
שנות הביניים
פורטר הציג את עצמו מחדש לברודוויי במחזמר "פאריז" (1928), שבו שובץ אחד משירי "הרשימה" הגדולים ביותר שלו ,Let's Do It, Let's Fall In Love הצגתו הבאה, בהמשך לנושא הגאלי הזה, הייתה "חמישים מיליון צרפתים" (1929), שבה היו כמה שירים פופולריים, ביניהם You Do Something To Me ו-You've Got That Thing לסיום העשור, ב-30 בדצמבר 1929, נפתחה ההצגה Wake Up And Dream,שבפרטיטורה שלה נכלל What Is This Thing Called Love? שלוש הצגות אלה הביאו לו הכרה, מצד הביקורת וקהל המאזינים, כפזמונאי בעל שנינות ותחכום נדירים.
שנות ה-30' היו עשור הזהב של פורטר, שבו הוציא מחרוזת להיטים והצגות מצליחות. הוא פתח את העשור ברביו "הניו-יורקרים" (1930), שכלל שיר על יצאנית, "אהבה למכירה". המילים נחשבו מפורשות מדי לרדיו של אותם ימים, אבל בהמשך התקבלו כתקניות.
היצירה הבאה הייתה הצגת הבימה האחרונה של פרד אסטר, "הגרושה העליזה" (1932). בהצגה זו שובץ הלהיט, שיהיה אולי לשירו הנודע ביותר של פורטר, "לילה ויום".
ב"הכל הולך", (1934), השתתפה לראשונה אתל מרמן, שהופיעה לאחר זאת בעוד חמישה ממחזות הזמר שלו. הוא אהב את קולה הרם והמתכתי וכתב שירים רבים שהבליטו את סגולותיה.
המחזמר האחרון שלו היה "גרבי המשי" (1955). הוא מבוסס בחלקו על הסרט נינוצ'קה בכיכובה של גרטה גרבו (1939). בשנת 1957 הופק הסרט "גרבי משי" בכיכובם של פרד אסטר וסיד צ'ריס.
ב"יובל" (1935), שנכתב עם מוס הארט בשעת מסע שיט סביב העולם, לא היה הצלחה גדולה, אבל היו בו שני שירים שתפסו את מקומם בין שירי אמריקה הגדולים - ,בגין דה בגין" ו-"סתם אחד מאותם דברים".
פורטר כתב גם מוזיקה לסרטי להוליווד "נולדה לרקוד" (1936) ובו השירים "קל לאהוב" ו"את מתחת לעורי" ו"רוזאלי" (1937), שכלל את "בדמי הלילה".
השנים המאוחרות
בשנת 1937 נפגע קול פורטר קשה ברגלו בתאונת רכיבה ועד סוף ימיו נזקק לטיפולים וסבל מכאבים. אף על פי כן המשיך לכתוב מחזות זמר מוצלחים בין 1938 ל-1944. שני כישלונות ב-1944 וב-1946 הביאו את הקהל למחשבה, שקול פורטר סיים את הקריירה, אך ב-1948 נכתב "נשקיני קייט", שעלה על כל שאר יצירותיו במידת הפופולריות שזכה לה. שנה לאחר מכן זכתה ההצגה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר ופורטר זכה בפרס למלחין ולכותב המילים הטוב ביותר. "נשקיני קייט" כלל הרבה שירים שהיו ללהיטים ופורטר חזר לפסגה. ב-1953 הופק לפיו, הסרט נשקיני קייט.
ב-1957) חיבר את השירים לסרט הנשים בבימויו של ג'ורג' קיוקור.
עד שנת 1952 כתב עוד כמה מחזות זמר, מהם מצליחים ומהם פחות, אך בסופו של דבר גברו עליו פגיעותיו. אחרי סדרת ניתוחים ממושכת ברגלו הימנית, לא הייתה בררה אלא לקטוע אותה ולהחליפה בתותבת בשנת 1958. טרגדיה זו באה לאחר מות אמו בשנת 1952 והמאבק של אשתו במחלת הנפחת בשנת 1954. צירוף התלאות שבא על המלחין האגדי היה מעל כוחותיו. הוא לא כתב ולו שיר אחד נוסף בשארית חייו, שעברו עליו בהתבודדות יחסית מן הבריות מלבד חבריו הקרובים ביותר.
קול פורטר מת מאי-ספיקת כליות בגיל 73 בסנטה מוניקה, קליפורניה ונקבר בבית העלמין מאונט הופ בעיר הולדתו אינדיאנה.
חייו תוארו בסרט "לילה ויום" של מייקל קרטיז משנת 1946, בכיכוב קרי גרנט ואלקסיס סמית, שנשא אופי פנטסטי כמעט, וכן, באופן מציאותי יותר, בסרטו של אירווין וינקלר משנת 2004 בכיכובם של קווין קליין בתפקיד פורטר ואשלי ג'אד בתפקיד לינדה.
בויל
{{פירושונים|
אחר:
ראו גם
}}
תנוחת לוטוס
תנוחת לוטוס (בסנסקריט: पद्मासन, padmāsana; או कमलासन, kamalāsana) היא תנוחת ישיבה בשיכול רגליים, כאשר כל אחת מכפות הרגליים מונחת על הירך הנגדית. מקורה בפרקטיקות המדיטטיביות שמקורן בהודו העתיקה, והיא שכיחה במסורות היוגה והבודהיזם. התנוחה, המזכירה לוטוס, נועדה לעודד נשימה שתתמוך בפרקטיקה המדיטטיבית, ולטפח יציבות גופנית.
Works
העניין העיקרי באלבום עבור מעריצי הלהקה היה הקטע Embryo, שהופיע במקור בינואר 1970 באלבום מארז נדיר בהשתתפות אמנים נבחרים, על מנת לקדם את הלייבל האנגלי שבו הייתה חתומה הלהקה ("Harvest Records"). גם הקטעים Brain Damage ו-Eclipse נכללו בגרסאות ייחודיות שלהן באלבום - כנראה בהקלטה תלת-ממדית מקלטות המקור של הגרסה הקוואדרפונית של The Dark Side of The Moon.
בשונה מאלבומים אחרים של הלהקה, האלבום Works לא הומר לגרסת תקליטור, אך הועלה להורדה מהגרסה האמריקאית של חנות המוזיקה "iTunes".
רשימת הקטעים
בסוגריים - האלבום המקורי של השיר.
ניקול דונסדון
ניקול דונסדון (באנגלית: Nicole Dunsdon; נולדה ב-7 בנובמבר 1970) היא עיתונאית קנדית.
ביוגרפיה
דונסדון נולדה בקולומביה הבריטית, היא זכתה במיס קנדה 1992 והייתה לנציגת קנדה במיס תבל 1992. לאחר זאת בוטלה התחרות והיא הייתה למיס קנדה האחרונה עד שהתחרות חודשה ב-2009, הסיבה לביטול הייתה עקב כך שמספר דוברי ארגוני נשים טענו שהתחרות מעודדת ומדמת חפצון של נשים, היא הביעה את אכזבתה מכך שאמרה "המיתון הכלכלי נגע במשהו כה מסורתי כמו תחרות מיס קנדה".
היא עשתה תואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת אלברטה ואחרי כן למדה עיתונאות באוניברסיטת מערב אונטריו. כעיתונאית עבדה במערכת של מספר עיתונים וערכה מספר ספרים. היא מלמדת תקשורת באוניברסיטת קלגרי.
ב-2009 אמרה כי ישנן מתמודדות בתחרויות יופי שאכן כפי הסטראוטיפים הן "אגואיסטיות, חומרניות ולא אינטליגנטיות", אך אלה אף פעם לא זוכות בתחרות.
היא נישאה לפטריק קריסטקה, בנו של מאמן ההוקי ג'ו קריסטקה ונולדו לה שלושה ילדים.
הסנפה
הסנפה היא שאיפה של אבקה, תרסיס, גז או אד לשם הכנסתם לתוך הגוף. להסנפה שימושים רפואיים, כדרך לנטילת תרופות, והיא דרך מקובלת לנטילתם של סמים מסוימים. הסנפה עלולה לפגוע לעיתים בדרכי הנשימה באף.
הסנפה של טבק הרחה נצפתה בקרב שבטים ילידים בברזיל עוד במאה ה-15, ומשם הגיעה לאירופה, תוך שיוחסו לטבק סגולות של מרפא לכאבי ראש.
עם הסמים שנהוג לקחת בהסנפה נמנים קוקאין, מתאמפטמין, אופיואידים ועוד. לשאיפת ממסים נדיפים יש השפעה פסיכואקטיבית, הנעה בין תחושת שכרות, בדומה לשכרות מאלכוהול, לבין הזיות.
הסנפה של ממסים נדיפים נמצאים בשימוש בעיקר בקרב ילדים, בני נוער, אסירים או אנשים הנמצאים במוסדות וכן על ידי עניים. זאת כיוון שחומרים אלה, המיועדים לשימושים אחרים, נמכרים באופן חוקי, במחיר זול יחסית, או מצויים במוצרים זמינים וחוקיים, כגון: מכלי תרסיס, דבקים, טיפקס, מטהרי אוויר, בנזין לרכב, נוזל למציתים, צבע, מדללי צבע, פריאון (גז קירור למזגנים), חומר לניקוי מקלדות מחשב ועוד.
אל תגלה
"אל תגלה" (באנגלית: "Tell No One") הוא הספר העשירי בסדרת ספרי המתח של הרלן קובן והרביעי בסדרה המתורגמת לעברית של הוצאת ידיעות ספרים. יצא לאור בישראל בינואר 2006 והוגדר כרב-מכר. הספר עובד לסרט צרפתי מצליח ב-2006, שהוקרן מאוחר יותר בשאר חלקי אירופה, ובפברואר 2007 גם בישראל.
עלילה
אליזבת ודייוויד בק, זוג מילדות, נהגו לבלות ביחד באגם שרמיין עד שאליזבת נרצחה כשהשניים היו בני 25. 8 שנים לאחר הרצח דייוויד מקבל דואר שמכיל 21 קווים - הזוג חרט לב על עץ ליד האגם, ונהגו לחרוט מתחתיו קו על כל שנה שלהם ביחד. דייוויד ואליזבת היו ביחד רק 13 שנים לפני שאליזבת נרצחה, והדואר שדייוויד קיבל גורם לו להאמין שהיא עודה בחיים.
דייוויד מתחיל לחקור את הרצח לעומק ומגלה עליו דברים חדשים שלא ידע, ובינתיים מסתבך עם המשטרה, שמכריזה עליו כחשוד חמוש ומסוכן, ומרדף אחריו מתפתח ברחבי ניו ג'רזי. חקירתו מובילה אותו לפגישות מסתוריות ולסיבוך חבריו בפרשה, עד שהוא לבסוף מגלה את האמת על מה שקרה לפני אותן 8 שנים.
חוק שירות הציבור (מתנות)
חוק שירות הציבור (מתנות), תש"ם-1979, שנחקק בכנסת התשיעית, מסדיר קבלת מתנות בידי עובדי הציבור. החוק אושר בכנסת ב-24 באוקטובר 1979, ונכנס לתוקף ב-1 במאי 1980.
תמצית החוק
עובד הציבור מוגדר בחוק כמי ש"נושא משרה או תפקיד מטעם המדינה, לרבות חייל כמשמעותו בחוק השיפוט הצבאי". החוק חל על עובדי הציבור, וכן על בעלי משרות ותפקידים מטעם רשויות מקומיות, מועצות דתיות, ועל עובדי קופות חולים ובתי חולים ציבוריים, ביחס למתנה הניתנת להם מאת יצרן, יבואן או ספק של תכשיר, כהגדרתו בפקודת הרוקחים, או של ציוד רפואי (על עובדי בתי החולים הממשלתיים חל החוק במלוא היקפו, כעל יתר עובדי המדינה). בהתאם לצו שירות הציבור (מתנות) (החלת החוק על עובדים ציבוריים אחרים), תשמ"ז-1987, החוק חל גם על בעלי משרות ותפקידים מטעם גופים שהוקמו בחוק ומטעם חברות ממשלתיות.
מתנה מוגדרת בחוק כ"הקניית נכס שלא בתמורה או מתן שירות או טובת הנאה אחרת שלא בתמורה".
בטרם חקיקת החוק המצב היה, על פי דברי ההסבר להצעה, כי: "קבלת מתנה הניתנת לעובד הציבור שלא בעד פעולה הקשורה בתפקידו - אינה בגדר עבירה ואיננה גוררת אחריה ענישה, ואף אין לגוף הציבורי שמטעמו פועל עובד הציבור כל זכות על המתנה. כלל זה חל אפילו ניתנה המתנה למקבלה באשר הוא עובד הציבור, והוא - כל עוד אין קשר בין המתנה לבין פעולה של עובד הציבור הקשורה בתפקידו.".
החוק קובע כי "ניתנה לעובד הציבור באשר הוא עובד הציבור מתנה – בין בישראל ובין בחוץ לארץ, בין שניתנה לו עצמו ובין שניתנה לבן זוגו החי עמו או לילדו הסמוך על שולחנו – ועובד הציבור לא סירב לקבלה ולא החזירה לנותנה לאלתר, תקום המתנה לקנין המדינה; ובמתנה שאין בה קנין חייב עובד הציבור לשלם לאוצר המדינה את שוויה". החוק מתיר קבלת מתנה במקרים הבאים:
עובד הציבור שקיבל מתנה מתוקף היותו עובד ציבור חייב להודיע על כך, ואם הפר ביודעין חובה זו, דינו – קנס פי שלושה משווי המתנה. בג"ץ הבהיר בעניין זה:
עובד הציבור רשאי לבקש היתר להקנות לו מתנה שקיבל, ואולם לא יינתן היתר להקניית מתנה למקבלה, אם יש למתנה ערך בעבור המדינה מלבד ערכה הכלכלי, או אם יש בהקנייתה לעובד הציבור משום חשש לפגיעה בטוהר המידות; קבלת היתר זה מותנית בתשלום לאוצר המדינה.
החוק אינו בא לגרוע מסימן ה׳ לפרק ט׳ לחוק העונשין, העוסק בעבירות שוחד (כלומר ייתכן שקבלת מתנה בידי עובד ציבור תיחשב לא רק להפרה של החוק שלפנינו, אלא גם לקבלת שוחד).
כללים נוספים למימוש החוק נקבעו בתקנות שירות הציבור (מתנות), תש״ם-1980.
היסטוריה חקיקתית
ממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות מנחם בגין אישרה ב-29 בינואר 1978 את הגשת הצעת החוק לאישור הכנסת, והצעת החוק מטעם הממשלה פורסמה בקובץ "הצעות חוק" ב-6 בפברואר 1978. החוק אושר בכנסת ב-24 באוקטובר 1979, ונכנס לתוקף ב-1 במאי 1980. דברי ההסבר להצעת החוק מציינים:
ב-7 במרץ 1987 נכנס לתוקף צו שירות הציבור (מתנות) (החלת החוק על עובדים ציבוריים אחרים), תשמ"ז-1987, המחיל את החוק חל גם על בעלי משרות ותפקידים מטעם גופים שהוקמו בחוק ומטעם חברות ממשלתיות. הרחבת תחולת החוק עולה בקנה אחד עם המשפט העברי, כפי שצוין בדיוני הכנסת, טוב לכל עובד ציבור לזכור את מאמר החכמים "שונא מתנות יחיה".
בתיקון לחוק שאושר בכנסת ב-23 באוקטובר 2001 נוספה לחוק ההרשאה לעובד הציבור לבקש היתר להקנות לו מתנה שקיבל (סעיף 2(א1) לחוק).
במסגרת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2006), התשס"ו-2006, הוחל החוק, החל מ-1 בספטמבר 2006, גם על עובדי קופות חולים ובתי חולים ציבוריים, ביחס למתנה הניתנת להם מאת יצרן, יבואן או ספק של תכשיר, כהגדרתו בפקודת הרוקחים, או של ציוד רפואי.
בשנת 2023 הגיש ח"כ עמית הלוי (הליכוד) הצעת חוק שתאפשר לנבחרי ציבור ולבני משפחתם לקבל תרומות מאזרחים למימון הליך משפטי או טיפול רפואי. היועצת המשפטית של ועדת הכנסת, ארבל אסטרחן, כתבה עבור ועדת הכנסת חוות דעת משפטית שבה העלתה 46 שאלות לגבי הצעת החוק, שנועדו לדבריה להפחית את הפוטנציאל לפגיעה ביושרתו של השירות הציבורי. המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, ד"ר גיל לימון, הזהיר שהצעת החוק מהווה פתח לשחיתות שלטונית.
מונדיאל 1974
מונדיאל 1974 נערך בגרמניה המערבית מ-13 ביוני עד 7 ביולי. בתואר זכתה הנבחרת המארחת, נבחרת גרמניה המערבית, שניצחה במשחק הגמר את נבחרת הולנד בתוצאה 2–1.
מונדיאל זה היה הראשון שבו העניקו לנבחרת המנצחת את הגביע הנוכחי, גביע העולם של פיפ"א. הגביע הקודם, גביע ז'יל רימה, הוענק לנבחרת ברזיל לצמיתות מכיוון שזכייתה במונדיאל 1970 הייתה השלישית בתולדותיה. בנוסף, היה זה המונדיאל הראשון בו נעשה שימוש בכרטיס האדום, זה נשלף כבר במשחק הפתיחה, בו הורחק קרלוס קאסלי הצ'יליאני.
הסיבוב הראשון של הטורניר הפגיש שתי נבחרות למפגש פוליטי טעון, כשנבחרות מערב ומזרח גרמניה שיחקו ביניהן בהמבורג. גרמניה המזרחית הפתיעה וניצחה בתוצאה 1:0, אך נשרה מהטורניר בסיבוב השני.
במשחק הגמר של הטורניר, הראשון שנקלט בשידור ישיר בישראל, כבשו הגרמנים פול ברייטנר וגרד מילר שני שערים מול שער אחד של ההולנדי יוהאן ניסקנס, והובילו את גרמניה המערבית, בהנהגת הקפטן פרנץ בקנבאואר, לניצחון על הולנד בתוצאה 2:1 ולזכייה שנייה בגביע.
אף על פי שנבחרת הולנד הפסידה במשחק הגמר וסיימה את הטורניר במקום השני, כוכבם יוהאן קרויף ושיטת הכדורגל הטוטאלי הדהימו רבים, מה גם שהייתה זו נבחרת אלמונית למדי עד לאותו מועד, והיא הפכה לנבחרת הבולטת והאהודה ביותר מחוץ לגרמניה באותו טורניר. בישראל זכתה הנבחרת ההולנדית לאהדה נרחבת במיוחד על רקע תמיכתה המדינית של הולנד בישראל בעת משבר האנרגיה העולמי ב-1974, שהביא לדרדור מצבה המדיני של ישראל בעולם. עוד בלטו לטובה פולין, שסיימה שלישית, עם צמד חלוציה החדים גז'גוז' לאטו ואנדז'יי שארמאך (Szarmach), הקשר קז'ימיז' דיינה (Deyna) והשוער יאן טומשבסקי (Tomaszewski). כן בלטה גם שוודיה עם שוערה רוני הלסטרום וחלוציה רולאנד סנדברג וראלף אדסטרום (Edström). היא סיימה שלישית בשלב הבתים השני.
לעומת אלה, אכזבו נבחרות איטליה וברזיל, שהופיעו בגמר של 1970. איטליה נשרה כבר בשלב הבתים הראשון, ואילו ברזיל, אף על פי שסיימה רביעית, הציגה כדורגל פושר יחסית, ולא מצאה תחליף להיעדרו של פלה, שפרש מהנבחרת בתחילת שנות השבעים. גם אורוגוואי, רביעית ב-1970, איכזבה, ולא העפילה משלב הבתים הראשון. אכזבה יחסית היוותה גם הופעתה של ארגנטינה, שעלתה בקושי רב משלב הבתים הראשון, וסיימה אחרונה בביתה בשלב הבתים השני.
הפולני גז'גוז' לאטו סיים כמלך השערים של הטורניר לאחר שכבש לזכות נבחרתו שבעה שערים.
מצטיינים
נבחרת הטורניר: במונדיאל זה נבחרו 14 שחקנים בנבחרת הטורניר
פנחס לוי
פנחס (פיני) לוי (נולד ב-27 במרץ 1960) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבת מנשה.
קומדיה מטורפת
קומדיה מטורפת (באנגלית: Screwball comedy) היא סוגה קולנועית שראשיתה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ואשר ממנה התפתח ז'אנר הקומדיה הרומנטית.
פנחס לוי
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר פיני לוי מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שירת במספר תפקידי פיקוד בגדוד גדוד 931 (שחם). פיני לוי שימש כמפקד פלוגה בגדוד 931 והוביל אותה במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף) וכמפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים בסנור ובחמאם.
קומדיה מטורפת
היסטוריה
"זה קרה לילה אחד", סרטו של הבמאי פרנק קפרה משנת 1934 בכיכובו של קלארק גייבל, נחשב לסרט הקומדיה המטורפת הראשון. חוקרי קולנוע מסכימים כי התקופה הקלאסית של ז'אנר זה הסתיימה בשנות ה-40 המוקדמות, אך אלמנטים של הז'אנר שרדו, והם זוכים למחוות גם בקולנוע בן זמננו.
פנחס לוי
ביוגרפיה
לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת יהודה. בשנים 1999-1997 שימש כמפקד חטיבת מנשה והיה מופקד על יישום הסכמי אוסלו במרחב העיר ג'נין וטול כרם, כמו גם על לחימה בטרור הפלסטיני. לאחר מכן שימש סגן מפקד אוגדת עזה, בהמשך שימש מפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף בשנים 2002–2005. השתחרר מצה"ל ביולי 2006.
קומדיה מטורפת
מאפיינים
על אף שאין רשימה מוסכמת של מאפיינים, החייבים להופיע בסרט מז'אנר זה, סרטים הנחשבים כמשתייכים לז'אנר כוללים, בדרך כלל, מצבים פארסיים, שילוב של סלפסטיק עם דיאלוגים הכוללים תגובות מהירות ושנונות, ועלילה הכוללת בתוכה סיפור של חיזור או של חתונה. מבקר הקולנוע אנדרו סאריס הגדיר את הקומדיה המטורפת כמו "קומדיית סקס, בלי הסקס".
כמו בפארסה, קומדיות מטורפות לעיתים קרובות כוללות עלילה הכרוכה בטעויות בזיהוי, או נסיבות אחרות שבהן דמות אחת, או יותר, מנסה לשמור בסוד את זהותה האמיתית, או עובדות חשובות אחרות. לפעמים, במרכז העלילה תופיע דמות של גבר בבגדי נשים (למשל: "צער גידול חיות", "חמים וטעים").
פנחס לוי
ביוגרפיה
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מורחב באוניברסיטת בר-אילן.
בעיית גוף-נפש
לדוגמה, כאשר אדם אומר שהוא גבוה יותר מחברו, זהו דבר שניתן להשוות אותו מבחינה כמותית באמצעות מדידה אמפירית, למשל בסרט מדידה. כאשר הוא אומר שהוא יותר שמח ממנו, זוהי תכונה שאין דרך ברורה למדוד אותה. פסיכיאטר יכול לאבחן "הפרעה נפשית" אצל הפרט, אך האבחנה תהיה סטטיסטית ולא ודאית.
פנחס לוי
ביוגרפיה
בעל תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת בר-אילן.
קומדיה מטורפת
מאפיינים
הדמויות הראשיות בקומדיה המטורפת הן לרוב של גבר ואישה, אשר בתחילת הסרט נראים כמי שאינם מתאימים זה לזה, או אפילו יריבים, אויבים מרים או זוג שהיו נשואים בעבר והתגרשו (למשל: "נערתו ששת"). חוסר ההתאמה מתבטא, לעיתים, בכך שהגבר הוא ממעמד חברתי נמוך יותר. אולם, בסופו של דבר, מתפתח סיפור רומנטי בין השניים, אשר מסתיים בחתונה.
מעמדות חברתיים הם מרכיב משמעותי בקומדיות המטורפות: אנשי המעמד העליון נוטים להיות מיוצגים בסרטים אלו כבטלנים מפונקים, אשר מתקשים להתנהל בעולם האמיתי.
בעיית גוף-נפש
מספר תורות מנסות לענות על השאלה כיצד תהליכים נפשיים משפיעים (או יכולים להשפיע) על מצבים או על תהליכים פיזיולוגיים. הדואליזם טוען שהגוף והנפש הם שני דברים שונים, ואילו המוניזם טוען שבעצם מדובר באותו דבר. מוניזם מטריאלי (פיזיקליזם) טוען כי מדובר באותו חומר ואילו מוניזם אידיאליסטי טוען ששניהם נמצאים בנפש. מוניזם נייטרלי טוען ששניהם ניתנים לרדוקציה לדבר שלישי שהוא חומר נייטרלי. הסטרוקטורליזם הצרפתי דוחה את ההבחנה בין גוף ונפש.
קומדיה מטורפת
מאפיינים
מאפיין נוסף ושכיח בסרטים מסוג זה הוא הדיבור המהיר – דיאלוגים בין דמויות הכוללים תגובות מהירות ושנונות. מקורו של מאפיין זה איננו בקומדיות המטורפות, וניתן למצוא אותו בז'אנרים הוליוודיים קלאסיים אחרים כגון סרטי גנגסטרים.
בעיית גוף-נפש
הבעיה נוסחה לראשונה באופן זה על ידי רנה דקארט, אולם גם הפילוסופיה הפרה-סוקראטית וגם הפילוסופיה המזרחית עסקו בכך. המדע המודרני לא זיהה נקודת מפגש בין נפש לא פיזיקלית ומימוש פיזיקלי שלה – גילוי שיכול לאשש את העמדה הדואליסטית – ועל כן פילוסופים מודרניים רבים מחזיקים בעמדה שהנפש איננה דבר נפרד מהגוף. גישה זו רווחת כיום במדעי המוח.
קומדיה מטורפת
מאפיינים
קומדיות מטורפות נוטות גם להכיל מצבים פארסיים ומגוחכים. למשל, בסרט "צער גידול חיות", זוג גיבורי הסרט צריכים לדאוג לנמר המוחזק כחיית מחמד (סיטואציה שזכתה למחווה במספר סרטים מהז'אנר שנעשו לאחר מכן, כמו "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס").
בעיית גוף-נפש
בפילוסופיה היוונית
הפילוסוף היווני אפלטון טען כי הגוף הוא חלק מעולם ההתהוות והכליון החומרי, ואילו הנפש היא בעלת מציאות לא חומרית, ולפיכך בת אלמוות. במהלך החיים מאוחדת הנשמה עם הגוף והיא נפרדת ממנו עם המוות. או אז היא עורכת מסע אל עולם האידאות כדי להתבונן בהן בהתבוננות שכלית, ולהכין עצמה קודם שתשוב ותתחבר עם גוף חדש. המסע הזה של הנפש אל עולם האידאות וחזרה לעולם החומרי משמש לאפלטון אמצעי לחיבור בין שני העולמות, עולם האידאות שהוא עולם היש ועולם ההתהוות והכליון החומרי המנוגדים זה לזה.
פילוסופיה מכניסטית של הנפש
ההוגה הראשון שהכניס את הנפש אל תוך העולם החומרי וביצע לה מכניזציה מוחלטת הוא הפילוסוף האנגלי תומאס הובס. אחרי הובס ניתן לייחס עמדה זו לפילוסוף בן המאה השמונה עשרה ז'וליין אופריי דה לה מטרי שכתב את הספר "אדם הוא מכונה". אולם, השוואה בין עמדות אלו לבין עמדות מכניסטיות בנות זמננו של הנפש אינה מדויקת, שכן הובס ומטרי לא ייחסו עמדה זו לקשר שאנו מכירים כיום בין פעילות נוירונית לפעילות מנטלית.
הפילוסופים המכניסטים הראשונים שטענו כי התופעות המנטאליות אינן אלא תופעות לוואי של הפעילות הנוירונית הופיעו עם התפתחות חקר המוח במאה העשרים. על פי פילוסופים אלו, אם רק יהיו לנו הכלים לחקור את תנועת הנוירונים העצומה שיש במוח – נוכל לדעת על פי מצב פנימי נוירוני נתון ומצב גירויים חיצוני נתון את כל מה שעומד להתרחש. בין הפילוסופים השייכים לאסכולה זו נהוג למנות את דניאל דנט, נורמן מלקולם, ופול צ'רצ'לנד.
הוויכוח לגבי עמדות אלו נסוב בעיקר סביב שאלת חופש הרצון. המתנגדים למכניזציה של הנפש טוענים כי עמדה זו סותרת את האינטואיציה היומיומית שלנו לגבי עצמנו כבעלי רצון חופשי, בעוד שהתומכים בעמדה זו טוענים, כמו פילוסופים מכניסטים קלאסיים, כי כל הסבר פנימי הוא עלום ולא ברור באמת, ועל כן אין להשתמש בהסברים מסוג זה כלל.
הבעיה הפסיכופיזית
ישעיהו ליבוביץ כינה את בעיית הגוף והנפש "הבעיה הפסיכופיזית" (באנגלית: psycho-physical problem). שם זה, הייחודי לו, הוא פועל יוצא של עמדתו ביחס לבעיה ומושפע מעיסוקו כמדען בפסיכופיזיקה. לייבוביץ' טען כי הבעיה עצמה בלתי ניתנת לפתרון מטבעה. הוא אחז בעמדה שמרנית נוקשה לפיה אין לערבב את הדיון על הרקע הפיזי להתנהגות בדיון על הנפש עצמה. זאת בניגוד לגישות בפילוסופיה של הנפש שמנסות ליישב את הדיכוטומיה.
ליבוביץ לא העמיד משנה פילוסופית סדורה וכוללת. הוא כפר במושג "השקפת עולם", וטען כי השקפה כוללת על המציאות יכולה להיות אך ורק לאלוהים ולא לבן אנוש. לאדם יכולה להיות רק השקפה על היבטים מסוימים של המציאות, וכי "כל שאלה על מהותו של העולם בכללותו בהכרח שתביא לאנטינומיות ולפאראלוגיזמים". בהשפעת הגותו של עמנואל קאנט נקט ליבוביץ בהבחנה קטגורית-דיכוטומית קיצונית בין האני ובין הטבע (לטענתו "האדם נמצא מחוץ לטבע"). מן ההבחנה הראשונית הזו נגזרת, כמקרה פרטי, הבחנתו הקטגורית הדיכוטומית בין נפש וגוף. הבחנה זו נדרשה לו לשם הצגת בעיית גוף-נפש.
ליבוביץ נקט בגישה רדיקלית, לפיה בעיה זו היא בלתי פתירה על ידי בני אדם. לדעתו לא נוכל להבין קשר בין תהליכים פיזיים שהם אובייקטיביים ושייכים ל"רשות הרבים של ההכרה", לבין תהליכים נפשיים שהם סובייקטיביים ושייכים ל"רשות היחיד של ההכרה". ובלשונו של ליבוביץ': "אנו מבינים שלא נוכל להבין" רציונלית את עצם קיומו של הקשר שבו אירוע נפשי מחולל אירוע פיזי – ולהפך, וכן לא ניתן להבין הצמדה סינכרונית מתמדת בין אירועים נפשיים לאירועים פיזיים ללא הבנת הסיבה הראשונה שחוללה הצמדה זו. מכאן שכל חשיבה על קשר שכזה מובילה לאנטינומיה ולפאראלוגיזם. לדעתו אי ההבנה של הקשר הפסיכופיזי היא מהותית לשכל ולהכרה האנושיים, ושום תוספת ידע על העולם הפסיכי או תוספת ידע מדעי נוירופיזיולוגי לא יכולים לקרב אותנו להבנת קשר זה.
הערות שוליים
Philosophie des Geistes
הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עמוד ענן למבצע צוק איתן
מבצע עמוד ענן הביא לתקופת רגיעה של כשנה, אשר לאחריה חמאס וארגוני הטרור ברצועת עזה חזרו לירות על ישראל. צה"ל הגיב באופן נקודתי.
רקע: עמוד ענן
בעקבות הסלמה בירי מרצועת עזה שהחלה באוקטובר 2012, פתח צה"ל ב-14 בנובמבר במבצע עמוד ענן שכלל גל תקיפות אוויריות של תשתיות טרור, מחסני רקטות ארוכות טווח ומתקני שיגור תת-קרקעיים ברצועת עזה. בתחילת המבצע הרג צה"ל את ראש הזרוע הצבאית של חמאס, אחמד ג'עברי, ופגע במשגרי רקטות רבים. בתגובה, חמאס ומספר ארגונים נוספים ברצועה שיגרו אלפי רקטות אל יישובים בדרום ישראל. כיפת ברזל יירטה מאות מהן. בקריית מלאכי נהרגו שלושה אזרחים ישראלים מפגיעה ישירה של גראד בבניין. לראשונה שוגרו רקטות פג'ר 5 לגוש דן, ולראשונה מאז מלחמת המפרץ נשמעה אזעקת אמת בתל אביב. ביום השלישי למבצע נשמעה לראשונה אזעקת אמת באזור ירושלים. במבצע נהרגו 4 אזרחים ישראליים ו-2 חיילים, ואילו לפלסטינים נהרגו 120 פעילי טרור ו-57 אזרחים. המבצע הסתיים כעבור 8 ימים בהסכם על הפסקת אש בין ישראל לחמאס שהושג בתיווך ארצות הברית ומצרים.
בין עמוד ענן לצוק איתן
במהלך תקופת זו שבין עמוד ענן לצוק איתן, המשיכו פלגי הטרור פלסטינים בעזה להצטייד ברקטות, ובהן רקטות המסוגלות לפגוע גם בגוש דן ואף עד פאתי חיפה, אך הסובלים העיקריים מירי רקטות ופצמ"רים היו יישובי עוטף עזה. ירי רקטות לטווח ארוך יותר מעוטף עזה סוכל על ידי "כיפת ברזל". בישראל נמשך פיתוח מערכות נוספות להתגוננות מפני האיומים מרצועת עזה; מערכת "שרביט קסמים" ליירוט רקטות לטווח בינוני ומערכת "מגן אור" ליירוט פצמ"רים ורקטות "קסאם" קצרות טווח, אך מערכות אלה עדיין לא הפכו למבצעיות באותה העת.