cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליבת השד
ליבת השד או ליבת השטן (Demon core) או רופוס (Rufus) היה כדור פלוטוניום מוקף בבלוקים חוסמי נייטרונים, במסה תת-קריטית של, בקוטר של , שנוצר במהלך מלחמת העולם השנייה, כחלק מפרויקט מנהטן, כליבה לפצצת אטום מוקדמת. הליבה הייתה אמורה להיות כחלק מפצצת הגרעין השלישית, אחרי ילד קטן ואיש שמן, נגד האימפריה היפנית, אך בשל כניעת האימפריה היפנית, לא השתמשו בה במלחמה זו. לפיכך, הליבה נשמרה בלוס אלמוס לצורך ניסויים ופוטנציאל לשימוש מאוחר יותר. הליבה גרמה לשתי תאונות קריטיות במעבדה, ב-21 באוגוסט 1945 וב-21 במאי 1946. שתי התאונות הללו הדגימו עד כמה הליבה הייתה קרובה לרמה קריטית. בשל התאונות הללו, הפיזיקאים הארי דאגליאן ולואיס סלוטין  סבלו מתסמונת קרינה חריפה ומתו זמן קצר לאחר מכן.
ייצור והיסטוריה מוקדמת
ליבת השד (כמו הליבה של איש שמן) הייתה, כאשר הורכבה, במסה תת-קריטית של ובקוטר של. הליבה הורכבה משלושה חלקים: שני חצאי סגסוגת פלוטוניום-גליום וטבעת, שנועדה למנוע מיציאה של שטף נייטרונים  מהליבה. הטבעת הוסרה מהליבה ביולי 1945 במהלך ניסוי טריניטי בבסיס חיל האוויר האמריקאי הולומן. הפלוטוניום המזוקק נשלח מהנפורד למעבדת לוס אלמוס. במסמך מלאי מה-30 באוגוסט מראה כי הוצא "HS-1, 2, 3, 4; R-1" (מרכיבי איש שמן) מהמעבדה, וכי יש ברשות המעבדה את "HS-5, 6; R-2", שעובר בקרת איכות, וכן את החומר עבור "HS-7, R-3". המטרולוגים במעבדה הוסיפו לליבה סגסוגת פלוטוניום-גליום, כדי לייצב את הליבה, וכן לדחוס את הליבה לצורה הכדורית הרצויה. מאוחר יותר, לאחר שמצאו כי פלוטוניום מתכלה בקלות, ציפו את הליבה בניקל.
ב-10 באוגוסט, מייג'ור גנרל לסלי גרובס כתב לראש מטה צבא ארצות הברית, גנרל הצבא ג'ורג' מרשל כי:
באותו יום שלח מרשל את תגובתו ואמר כי:, שכן הנשיא הארי טרומן חיכה לראות את ההשפעות של שתי פצצות האטום הראשונות. ב-13 באוגוסט תוכננה פצצת האטום השלישית. היא הייתה צפויה להיות מוכנה ב-16 באוגוסט, ולהפצצה ב-19 באוגוסט. עם זאת, זה מעולם לא בוצע מפני שהאימפריה היפנית נכנעה ב-15 באוגוסט 1945, בזמן שעדיין נעשו הכנות לשליחת פצצת האטום לבסיס חיל האוויר קירטלנד. פצצת גרעין זו נשארה בלוס אלמוס.
התאונה הראשונה
הליבה, שהורכבה, תוכננה להיות במצב של "-5 סנט". במצב זה, הייתה לליבה מרווח בטיחות קטן מפני גורמים זרים, שאינם שכיחים בסביבתה, שעלולים לגרום לליבה להפך לעל-קריטית, ולמצב של עליית אנרגיה מהירה. הניסויים שנערכו בלוס אלמוס והובילו לשתי התאונות הקטלניות נועדו להבטיח שהליבה אכן הייתה קרובה לנקודה הקריטית שלה.
ב-21 באוגוסט 1945, ליבת הפלוטוניום הפיקה פרץ של קרינת נייטרונים, שהובילה למותו של הפיזיקאי הארי דאגליאן. פרץ זה נגרם בשל טעות (נפילת לבנה על הליבה) שעשה דאגליאן בעת ביצוע ניסויים על הליבה. המאבטח, טוראי רוברט ג'יי המרלי, ישב ליד שולחן מהליבה. דאגליאן נפטר 25 ימים מאוחר יותר בשל תסמונת קרינה חריפה.
התאונה השנייה
ב-21 במאי 1946, הפיזיקאי לואיס סלוטין ושבעה אנשי צוות נוספים היו במעבדה בלוס אלמוס וביצעו ניסוי נוסף על הליבה. סלוטין, שעזב את לוס אלמוס, הראה את הטכניקה לאלווין סי. גרייבס, שישתמש בה בניסיון אחרון לפני הניסויים הגרעינים של מבצע פרשת דרכים, שנקבעו כחודש מאוחר יותר.
הפרוטוקול היה להציב מסביב לליבה שני חצאי כדורים מבריליום סביב הליבה לבדיקה, כאשר יש הפרדה קלה (על ידי חוצץ מפריד) בין שני חצאי הכדורים, שכן סגירה מלאה של הכדור היה גורם להבאת הליבה לעל-קריטית, ולתוצאות גרעניות קטלניות. לפי הפרוטקול הלא מאושר של סלוטין עצמו, לא נעשה שימוש בחוצץ המפריד, והדבר היחיד שמנע סגירה מוחלטת של הגדור היה מברג סטנדרטי בעל קצה שטוח. סלוטין ביצע את הניסוי מספר פעמים לפני כן מול חדר מלא של צופים. על פי הדיווחים, הפיזיקאי אנריקו פרמי אמר לסלוטין ואחרים כי הם "ימותו תוך שנה" אם הם ימשיכו לבצע את הבדיקה בצורה הזו. מדענים התייחסו לניסוי של סלוטין ולאפשרות של תגובת שרשרת גרעינית כ-"דגדוג זנבו של דרקון", כאשר הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן אמר כי הניסוי הוא "דגדוג זנבו של דרקון ישן".
ביום התאונה, המברג של סלוטין החליק מידייו בזמן שהוא הוריד את החצי העליון של הליבה. כתוצאה מכך, הליבה נהייתה על-קריטית, והפיקה פרץ של קרינת נייטרונים למשך כחצי שנייה, וכן הבזק של אור כחול, וגל חום שחלף על פניו של סלוטין. סלוטין הסתובב במהירות את פרק ידו, והעיף את חצי הכדור העליון לרצפה, ובכך נמנע אסון גדול יותר. כמו כן, סלוטין היה ממוקם מעל הליבה, וקיבל מנה קטלנית של נייטרונים ו- גמא תוך פחות משנייה, ונפטר תשעה ימים לאחר מכן מתסמונת קרינה חריפה.
האדם הקרוב ביותר לסלוטין, גרייבס, שהסתכל על הניסוי מעבר לכתפו של סלוטין, קיבל מנת קרינה גבוהה אך לא קטלנית. גרייבס אושפז במשך מספר שבועות עם תסמונת קרינה חריפה. עם זאת, גרייבס נפטר 19 שנה מאוחר יותר, בגיל 55 מאוטם שריר הלב. על אף שייתכן שזה נגרם מחשיפתו של גרייבס לקרינה, גם אביו נפטר מאוטם שריר הלב (דבר המרמז שהאירוע תורשתי).
מחקרים רפואיים
מחקר המשך נערך על בריאותם של הגברים. דוח מוקדם על מצבם פורסם ב-1951. דו"ח מאוחר יותר נערך עבור קבינט ארצות הברית, והוגש ב-1979. להלן סיכום ממצאיו:
שני מכונאים, פול לונג ואדם נוסף לא מזוהה, בחלק אחר של הבניין, משם, לא נבדקו.
לאחר תקריות אלו, הליבה, המכונה במקור "רופוס", כונתה "ליבת השד". ניסויים קריטיים, באופן מעשי, הופסקו, ומכונות שלט רחוק ומצלמות טלוויזיה תוכננו על ידי שרייבר, אחד הניצולים מהתאונה, כדי לבצע ניסויים כאלה במרחק של רבע מייל.
שימושים מתוכננים בליבה וגורל הליבה
ליבת השד, בשם הזמני צ'ארלי (Charlie), הייתה אמורה להיות הליבה השלישית, אחרי אייבל (Abel) ובייקר (Baker), שתתפוצץ כחלק מהניסויים הגרעיניים של מבצע פרשת דרכים, אך בוטלה לאחר מכן עקב הרמה הבלתי צפויה של רדיואקטיביות שנבעה מהמתקן הגרעיני בייקר (Baker) מתחת למים, וחוסר היכולת לטהר את המטרה. הליבה הותכה מאוחר יותר, והחומר בה הוחדר לליבות אחרות.
כוכב הבוקר (חברה)
חברת כוכב הבוקר (באנגלית: The Morning Star Company) היא חברת עיבוד מזון וחקלאות אמריקאית, שמרכזה בקליפורניה.
פעילות חברה
החברה אחראית על כ-25% מייצור העגבניות המעובדות בקליפורניה, וכ-40% מהאספקה התעשייתית של רסק עגבניות ועגבניות חתוכות. לחברה כ-400 עובדים, והכנסות של כ-700 מיליון דולר.
החברה מפורסמת בעיקר בשל הפילוסופיה הליברטראנית שלה, המטיפה למספר קטן ככל האפשר של מנהלים. העובדים מעודדים לחשוב באופן עצמאי, להגדיר את האחריות לעבודה בעצמם ואף לקבל החלטות על רכישת ציוד בהתייעצות עם מומחים.
כיכר השהידים
כיכר השהידים (בערבית: ساحة الشهداء - "סאחת א-שהדאא'"; בצרפתית: Place des Martyrs) היא כיכר עירונית במרכזה של העיר התחתית של ביירות, לבנון. האנדרטה במרכזה היא לזכרם של הלאומנים הלבנונים שנתלו במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי העות'מאנים.
היסטוריה
במהלך המאה ה-19, הכיכר הייתה ידועה בשם "פלאס דה קנון" (Place des Canons - "כיכר התותחים"). במהלך מלחמת העולם הראשונה, לבנון הייתה תחת שלטון עות'מאני. בשנת 1915, ביירות הייתה תחת מצור מצד מדינות ההסכמה, שתכננו להרעיב את הטורקים למוות. תוצאת המצור הייתה רעב, שהוביל למגפה אשר חיסלה יותר מרבע אוכלוסיית העיר. כנגד הטורקים פרץ מרד, שתוצאותיו היו תלייתם של לאומנים רבים בכיכר ביום 6 במאי 1916. ביניהם היו: עבד אל-כרים אל-חלילי, עבד אל-ווהאב אל-אנגליזי, האב יוסף חייק, יוסף בישארה חאני, מחמד ואחמד מחמסאני, עמר חמד, פיליפ ופריד אל-חזן, ושייח' אחמד טברה. לימים נקראה הכיכר על שמם.
הכיכר כיום
שאריות מבניין הסינמה-אופרה הישן (שכיום משמש כמרכז קניות וירג'ין) ואנדרטת הארד לזכר המתים, הם הזכר היחיד שנותר מכיכר השהידים. האנדרטה, מנוקבת בכדורים, הפכה לסמל של כל מה שחרב במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית. כיכר השהידים היא מקום מפגש נפוץ להפגנות ומחאות, הידועות שבהם היו הפגנות מהפכת הארזים האנטי-סוריות בשנת 2005, וההפגנות האנטי-ממשלתיות בשנת 2007 שהונהגו על ידי חזבאללה והזרם הפטריוטי החופשי.
אומצה מפולפלת
אומצה מפולפלת (בצרפתית Steak au poivre) היא מנה השייכת למטבח הצרפתי ומורכבת מסטייק, לרוב פילה מיניון, המתובל ברוטב פלפל שחור. טעמו החריף של הפלפל השחור המבושל יוצר ניגוד לטעמו המתוק והעסיסי של נתח הבשר.
הכנה
את נתח הבשר טובלים במצע של גרגרי פלפל שחור, לרוב במחבת עם שמן או עם חמאה. את הסטייק צולים בחום גבוה, עד שהמעטפת שלו נהיה קשה וחמה, בעוד שמפנים הוא רך (מידת עשייה מדיום-וול). לאחר מכן מוציאים את הסטייק מן המחבת ונותנים לו להתקרר במקצת טרם הגשתו.
המנה המכונה "Steak au poivre", מכילה בנוסף לאלה מעט קוניאק, בצלצלים, שמנת וחרדל דיז'ון. לצד המנה נהוג להגיש תפוחי אדמה מבושלים או צ'יפס. מנה זו מוגשת במסעדות צרפתיות רבות בערים הגדולות.
בלדי
בלדי היא חברה ישראלית העוסקת בייבוא, ייצור ועיבוד מוצרי מזון ככלל, ומוצרי בשר בפרט. קבוצת בלדי החלה את דרכה כאיטליז משפחתי בשוק הכרמל בתל-אביב אשר הוקם בשנת 1916 על-ידי סב המשפחה מר שלמה דהבני.
כיום, קבוצת בלדי עוסקת בשלושה תחומי פעילות עיקריים: ייצור מוצרי מזון במפעלי הקבוצה, סחר בשוק המקומי לרבות ייבוא, ולוגיסטיקה.
היסטוריה
בלדי החלה את דרכה בשנת 1916 כאטליז משפחתי בשוק הכרמל בתל אביב.
פעילות החברה
בלדי פועלת בישראל וכל מכירותיה הן עבור השוק המקומי. עיקר פעילותה של הקבוצה היא יבוא, יצור ושיווק מוצרי בשר בקר, צאן, עופות, דגים, ירקות ופירות קפואים. משרדי החברה ממוקמים באזור התעשייה א.ת תימורים בו שוכן גם מרכז הפעילות הלוגיסטית. בנוסף, נמצא באזור התעשייה שח"ק שבעמק יזרעאל מפעל ייצור הבשר, המייצר ומספק מוצרי בשר ועוף, על חלקיהם השונים, המותאמים לשוק הקמעונאי ולשוק המוסדי.
לבלדי שיתופי פעולה בינלאומיים עם משחטות עגלי בקר בארגנטינה, אורוגוואי, ברזיל, פרגוואי, פולין וצרפת. החברה רוכשת את עגלי הבקר בארץ גידולם ומייבאת אותם לאחר שחיטה בארץ הגידול תחת מגוון כשרויות ומותגים.
פעילותה הקמעונאית של בלדי כוללת גם הפעלה ישירה של שתי חנויות המותג, בבת ים וברחובות. עם לקוחות החברה נמנים משרד הביטחון, רשתות השיווק הגדולות, בתי מלון, אולמות אירועים ומסעדות.
ענת עצמון
ענת עצמון (נולדה ב-27 בנובמבר 1958) היא שחקנית, זמרת, דוגמנית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
עצמון נולדה וגדלה בתל אביב, כבת יחידה לפניה ולשחקן התיאטרון שמוליק עצמון-וירצר. עוד בילדותה גדלה על התרבות היידית.
היא למדה בתיכון עירוני א'. בשנת 1976 התגייסה לצה"ל והצטרפה לתיאטרון צה"ל. לאחר שירותה הצבאי למדה משחק במגמת המשחק של אוניברסיטת תל אביב.
קריירה בקולנוע וטלוויזיה
עצמון התפרסמה לראשונה בשנת 1978, כשנבחרה לשחק את דמותה הראשית של נילי בסרט הנעורים "אסקימו לימון" של בועז דוידזון. במהרה נהפך הסרט לסרט פולחן. הסרט צולם כשהייתה רק בת 18 שנים וחצי, ולטענתה, דוידזון שיקר לה כשהבטיח שהסצנה בה היא צולמה חשופת חזה, תיכלל רק עם צילום מאחור. הצלחתו העצומה של "אסקימו לימון" העניקה לעצמון פרסום רב.
בשנת 1979 כיכבה בסרטו של אבי נשר "דיזנגוף 99". גם סרט זה זכה להצלחה פנומנלית והבטיח את מקומו כסרט קאלט.
ב-1981 שיחקה עצמון בסרט "העיט", וב-1982 בסרט "כביש ללא מוצא", שניהם בבימויו של יקי יושע. על משחקה ב"כביש ללא מוצא" זכתה בפרס כינור דוד ובפרס השחקנית הטובה ביותר.
ב-1986 שיחקה לצד אביה ב"חוזה אהבה", ובסרטו של משה מזרחי "אהבה גנובה".
ב-1988 שיחקה ב"בצילו של הלם קרב", שביים יואל שרון.
ב-1992 שיחקה בסרטים "להב חצוי" ו"מלאכים ברוח". באותה השנה הופיעה עצמון בתוכנית "הופה היי", וכן גם באותה השנה שרה ביחד עם השחקן ניקו בר את שיר הפתיחה של הסדרה המצוירת "קובי" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-1996 דיבבה עצמון את הדמות של גורי בתוכנית הילדים "חתולי חצר" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
ב-1997 שיחקה בסרט "מינוטאור".
ב-1999 שיחקה בסרטים "פרנק סינטרה מת" ו"שבעה ימים באלול". בשנה זו גם כתבה ספר ילדים בשם "מוני שמנמוני וחנות הממתקים".
ב-2001 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "סיטי טאוור" בתפקיד אורית עמינדב, ובנוסף גם דן תורג'מן שהיה בעלה באותה עת שיחק בסדרה וגילם בה את אחיה עמית טל.
ב-2007 התארחה באחד מן הפרקים בסדרה הדרמה "אגדת דשא" של ערוץ 10, בתפקיד אמהּ של עינת (דניאלה וירצר).
ב-2012 שיחקה בסרט הפשע "לא בתל אביב" בבימויו של נוני גפן, בסרט גילמה עצמון את אימו של מיכה שאותו מגלם גפן. בסרט שיחקו בנוסף: יערה פלציג, רומי אבולעפיה וטל פרידמן.
ב-2015 גילמה את אימה של דפי (עדי הימלבלוי), שהייתה בעבר כוכבת מפורסמת בסדרת הדרמה שיצרו חי ורונן דוידוב "איפה אתה חי? בערוץ הראשון.
בספטמבר 2016 החלה לגלם את זוהרה זיו בסדרת המתח שביים עודד דוידוף, "עקרון ההחלפה" ב-HOT3, לצידם של ליאור אשכנזי, ליאת הר לב, מוני מושונוב ואחרים. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בעונתה השנייה של סדרת המתח "פצועים בראש" ב-HOT3, בתפקיד דמותה של אמא של זוהר (אגם רודברג). בנוסף, שיחקה בסרטו של איתן גפני "ילדי הסתיו", סרט אימה לצד נועה מימן, אקי אבני ותמרה קלינגון.
ב-2017 השתתפה בסרט הדרמה "אמור", בבימויו של רפאל רביבו, לצד לירון לבו, דן תורג'מן ונטלי עטיה.
ב-2019 החלה להשתתף בסדרה "התחנה", המשודרת ב-HOT. באותה השנה עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בהשתתפותה.
קריירה מוזיקלית
ב-1989 החלה קריירה כזמרת והוציאה את אלבומה הראשון "בחלום", ממנו התפרסם שיר הנושא, איתו התמודדה באותה שנה בתחרות הקדם אירוויזיון והגיעה למקום הרביעי. לאחר הקדם יצא התקליט ובו השירים: "עוברת אורח", "לבד בסתיו", "כמה אפשר", "אל תשפטו", ו"יוליה", אשר לווה בווידאו קליפ בטלוויזיה. את שירי האלבום עיבד והפיק מוזיקלית ירוסלב יעקובוביץ'. בדצמבר 1989 השתתפה בפסטיבל בצבעים טבעיים, וזכתה במקום השני עם השיר "כריזמה" (מילים:מיכל ורד, לחן: ירוסלב יעקובוביץ').
ב-1992 התמודדה עצמון בשנית בקדם אירוויזיון עם שירה "התקווה". היא הפסידה לדפנה דקל והגישה נגדה תביעה משפטית משום ששירה של דקל "זה רק ספורט", שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, חרג ב-17 שניות מהמותר (3 דקות), אולם הפסידה בתביעה, ודקל קיצצה את החריגה; גם שירה של עצמון חרג קצת מהאורך המותר. באותה שנה הוציאה את אלבומה השני "לילה כר ודמות עלמה...". האלבום נכשל מסחרית, אך מופיעים בו הלהיטים: "כוס של מים", "אדם הוא מקום", "אל נא תשירי", "חבל מתוח", "בין עצי התמר" ו"ילדה אישה".
ב-1998 השתתפה עצמון במופע "פעמוני היובל", שהיה המופע המרכזי במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
ב-2005 חזרה עצמון לקריירה המוזיקלית והנפיקה סנונית ראשונה מתוך אלבום הסולו השלישי ששמו יהיה "פינות האהבה" – סינגל בשם "לאהוב אותך". השיר לא בלט במיוחד. לאחר מכן יצא עוד סינגל – שיר הנושא של האלבום "פינות האהבה"; כמו כן לשיר זה יצא וידאו קליפ מושקע לערוץ המוזיקה. לאחר מכן הוציאה לרדיו סינגל שלישי בשם "חבר", שנכתב לזכרו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין וכסינגל רביעי הוציאה עצמון את "בלבי אני נוצרת" שגם לו יצא קליפ לערוץ המוזיקה.
ב-2006 הוציאה יחד עם תום אנגלמן וצמד הראפרים חצי קופה גרסת רמיקס לשירה הוותיק והמצליח "בחלום". עצמון הבטיחה שגרסה זו תצורף כבונוס לאלבומה "פינות האהבה", שעדיין לא יצא.
קריירה בתיאטרון
הקריירה התיאטרונית של עצמון החלה בתיאטרון צה"ל. ב-1981 כיככבה במחזה "הנסיכה טורנדוט" מאת המחזאי האיטלקי קרלו גוצי, בבימוי עודד בארי, בתיאטרון "הקומה השלישית" ביפו.
היא שיחקה ב"אופרת הקבצנים" בתיאטרון באר שבע, ב"עניין שולי" בתיאטרון בית ליסין, ב"לאקי טרייק" בפסטיבל עכו.
במשך השנים שיחקה פעמים רבות בתיאטרון יידישפיל, שייסד אביה. בין היתר שיחקה במוחזות: "א שיין מיידעלע", ב"אהבה בגרוש", ב"הרוטשילדים", "סיפור פשוט", "צו זינ- גען און צו לאכן" (2002), "זיווג משמים" (2006), "ליכטיק ווי די שטערן" (2010).
כמו כן שיחקה בהצגה "פרק ב'" בתיאטרון הקאמרי. בנוסף הנחתה תוכניות בידור עם אביה, בהן "עין בעין" בטלוויזיה ו"שבת תרבות" במשכן לאמנויות הבמה.
בשנת 2007 כיכבה במחזה "היא לא הייתה כאן", מחזה מאת בלנקה מצנר ודן וולמן, בבימוי מיכל ורד, שעלה בתיאטרון תמונע. המחזה היה חידוש של הצגת יחיד שהציגה מצנר, ניצולת השואה שהייתה חברה קרובה של אמה של עצמון.
בשנת 2013 שיחקה במחזמר "צלילי המוזיקה" בבימויו של ארתור קוגן ובניהולו המוזיקלי של גיל שוחט, בתפקיד הברונית אלזה שריידר, לצד אניה בוקשטיין, דינה דורון ורוני דלומי. ב-2020 שיחקה בהצגה "עלמה ורות" בתיאטרון היידישפיל. ב-2023 שיחקה בהצגה "שיעור באהבה" בתיאטרון העברי, מאת גדי צדקה ובבימויו.
קריירת דוגמנות
במהלך השנים שימשה עצמון כדוגמנית ופרזנטורית של מותגים רבים. בין היתר:
ב-1995 השתתפה בפרסומת לחברת המצעים למיטה "כיתן" לצד מאור כהן.
ב-1998 השתתפה במסע פרסום של ה"טוטו".
ב-2000 השתתפה במסע פרסום של חברת "סודה קלאב".
ב-2002 הובילה מסע פרסום לרשת האופנה "עונות", למידות גדולות.
ב-2007 שימשה פרזנטורית של רשת "נעלי ליידי קומפורט".
ב-2016 השתתפה במסע פרסום של חברת "בזק".
חיים אישיים
עצמון הייתה נשואה לשחקן דן תורג'מן, אותו הכירה על סט צילומי הסרט "בצילו של הלם קרב" ונולדו להם שני בנים. בשנת 2003, השניים התגרשו. לאחר מכן, ניהלה מערכת יחסים עם השחקן שרון אלכסנדר.
מתגוררת בתל אביב.
פילמוגרפיה
{|
אגרקסקו
אגרקסקו יצוא בע"מ, היא חברה ישראלית העוסקת ביצוא תוצרת חקלאית מישראל. שוק היעד המרכזי שלה הוא אירופה אך היא פעילה גם במדינות אחרות בעולם. אגרקסקו הוקמה ב-1956 כחברה חצי ממשלתית ובמשך 37 שנים נהנתה ממעמד מונופוליסטי בתחום היצוא החקלאי. במחצית השנייה של 2011 עברה אגרקסקו משבר חמור ובסופו נמכרה והפכה לחברה פרטית. בעקבות המשבר נמתחה, על ידי חלק מהממסד הכלכלי, ביקורת על המדינה ומוסדותיה שנמנעו מתמיכה בחברה שלממשלה היו בה אחזקות ושליטה על המינויים בה.
הקמה
אגרקסקו הוקמה בשנת 1956 בעקבות החלטה להקים גוף מרכזי לטיפול בייצוא חקלאי, למעט פירות הדר, שייצואם נותר בידי המועצה לשיווק פרי הדר. מטרת החברה הותוותה כמציאת שווקים לייצוא, הזמנת התוצרת מהחקלאים, ביקורת על האיכות ושיווק בחוץ לארץ. החברה הוקמה בעקבות הגידול בייצור החקלאי בישראל והיווצרות עודפי ייצור גדולים.
בעלות
בעת ייסודה, החזיקו ממשלת ישראל, תנובה והסוכנות היהודית כל אחת ב-28% ממניות החברה, וארבע מועצות הייצור: ירקות, פירות, עופות ופרחים החזיקו 4% כל אחת. בשנת 1969 יצאה הסוכנות מהחברה והוגדל הון המניות שלה, כך שהממשלה החזיקה 50%, תנובה 20%, מועצות הפירות והירקות 10% כל אחת, מועצת הפרחים 4%, מועצת החלב 4% ומועצת הבקר 2%. במניות השליטה של החברה, שהייתה חברת היצוא החקלאי הגדולה בישראל, החזיקו עד 2011:
תוכנית הפרטת החברה
ב-2002 הוחלט להביא את נושא הפרטת החברה בפני ועדת השרים לענייני הפרטה אך הנושא התעכב במשך מספר שנים. ב-2006 החל שר החקלאות שלום שמחון לקדם את תהליך ההפרטה של החברה. בדצמבר 2007 אישרה מועצת הצמחים את מתווה ההפרטה המוצע, ובעיתונות פורסם שהחברה שווה כחצי מיליארד שקלים, הגם שלא נערכה לחברה הערכת שווי. בספטמבר 2008 אישרה ועדת השרים לענייני הפרטה את מתווה ההפרטה המוצע בו אולם ההפרטה נתקעה בשל מספר סיבות ובהם: הסכם המייסדים שהקנה לתנובה עדיפות ברכישת החברה ותנובה, שנשלטה על ידי קרן אייפקס, התמהמהה בגיבוש עמדתה בנושא ההפרטה. כמו כן, הייתה התנגדות בקרב חלק מהחקלאים לכך שיצטרכו לשלם עבור חלקה של המדינה בחברה, כפי שהתבטא בנובמבר 2008 יוסטה בלייר, מנכ"ל התאחדות חקלאי ישראל: "אני חושב שבאופן מעשי אגרקסקו נמצאת בידי המגדלים. כל הכספים שהושקעו בה הם של המגדלים, וכל מה שקרה בה היה בזכות המגדלים, ולכן הממשלה לא יכולה להיתמם ולדרוש תשלום עבור יציאתה מהחברה. אם זה התנאי של הממשלה, עדיף לא להפריט את החברה."
על רקע חילוקי הדעות בנושא דרך הפרטת החברה, הודיע ב-2010 מנהלה הקודם של החברה, שלמה תירוש, על פרישתו. מחליפו היה דוד בונדי, שנדרש על ידי הממשלה לבצע תוכנית הבראה בחברה ב-2011.
בסוף יוני 2011 מונה לחברה מפרק מפעיל, רו"ח שלמה נס. ביולי 2011 התפטר בונדי מתפקידו. מאמצי המפרק למצוא לחברה קונה שיפעילה כעסק חי נכשלו בתחילה וב-11 בספטמבר נכנסה החברה לפירוק.
המפרק המשיך לקבל הצעות לרכישת החברה ובסופו של דבר אישר בית המשפט את הצעת אנשי העסקים גדעון ביקל וחן למדן לרכוש את החברה תמורת 17.6 מיליון ש"ח במזומן ו-24.4 מיליון ש"ח המותנים בביצועי החברה בעתיד. עיקר עסקיו של ביקל לפני רכישת אגרקסקו היו בתחום גידול ויצוא פרחים ועיסוק בנדל"ן. בנובמבר 2011 אישר הממונה על ההגבלים העסקיים את העסקה והיא יצאה אל הפועל.
פעילות
בשנת 1961 הייתה החברה במקום השני בייצוא, לאחר המועצה לשיווק פרי הדר.
בשנת 1966 החלה החברה לייצא כמויות גדולות של תוצרת בדרך האוויר.
בשנים 1969-1970 היו ענפי הייצוא העיקריים של החברה: פרחים, תות שדה, ארטישוק, חסה, פלפל, אבוקדו ומלון. היצוא כלל כ-50,000 טונות ירקות, 21,000 טונות פירות ומעל 100 מיליון פרחים.
עד מכירת החברה הייתה התפלגות העסקים של אגרקסקו לפי ענפים:
אגרקסקו מחזיקה במותג Carmel והיא ידועה באירופה בשם זה. עד מכירתה, החזיקה החברה סניפים בלונדון, פרנקפורט, רוטרדם, פריז, ציריך, וינה, מדריד, מילאנו וניו יורק. כמו כן, טיפל המשרד בישראל ביצוא למדינות נוספות כמו: רוסיה, מזרח אירופה והמזרח הרחוק.
מאז 2001 אגרקסקו משווקת תוצרת חקלאית פלסטינית בשם המותג Coral.
קיווית שחורת-ראש
קִיוִית שְׁחֹרַת-רֹאשׁ (שם מדעי: Vanellus tectus) היא עוף-מים בסוג קיווית. זהו מין יציב, המצוי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה מסנגל ועד אתיופיה, אם כי היא מבצעת תנועות עונתיות. היא מטילה שתיים או שלוש ביצים בקן הממוקם בשקע בקרקע.
אגרקסקו
מונופול
לאגרקסקו היה מעמד מונופוליסטי בשוק הישראלי מאחר שהחקלאים היו מחויבים לייצא את תוצרתם דרכה. בשנת 1978 דרשו גורמים במפלגה הליברלית לפתוח את היצוא החקלאי לחקלאות אך הדבר לא יצא אל הפועל בגלל התנגדות במשרד החקלאות. בשנת 1993 נפתחה הדרך גם לחברות אחרות לעסוק ביצוא חקלאי ונכון ל-2008 היו כ-120 יצואנים בענף.
קיווית שחורת-ראש
התצפית היחידה בישראל, ובכלל במערב הפליארקטי, היא של פרט אחד שנאסף בדרום הערבה בשנת 1863. פרט זה עדיין מוצג במוזיאון להיסטוריה של הטבע בטרינג, אנגליה.
אגרקסקו
מונופול
בענף הפרחים, לעומת זאת, היו יצואני פרחים פרטיים. בשנת 1980 המליצה ועדה בראשות יקיר פלסנר לרכז את כל ייצוא הפרחים בידי אגרקסקו. ההמלצות נתקלו בהתנגדות של היצואנים הפרטיים. בשנת 1982 הגיעה חברת פרחי סלע להסכם שיתוף פעולה עם אגרקסקו בייצוא פרחים.
קיווית שחורת-ראש
תיאור
זהו עוף-מים בינוני–גדול, באורך כ-26 ס"מ ובמשקל 100–120 גרם. אלו ציפורים בולטות וקשה לטעות בזיהוין: היא בעלת ראש שחור, מלבד צבע לבן במצח, מתחת למקור, ופס לרוחב הראש והעורף האחורי. יש לה ציצה שחורה כמו לקיווית המצוייצת, והמקור והרגליים אדומים. הזנב לבן עם קצה שחור.
בתעופה,יש לכנפיים העליונות אברות תעופה שחורות וסוככות חומות המופרדות בפס לבן. התת-כנף לבנה עם אברות תעופה שחורות.
אגרקסקו
מונופול
בשנת 1991 הופרט שיווק פירות הדר ואגרקסקו נכנסה לתחום.
בקורת על התנהלות החברה
בשנת 2006 נקשר שמה של אגרקסקו בחקירה משטרתית שנערכה בעקבות טיסות של חברי הכנסת אלי אפללו ורוחמה אברהם לחו"ל במימון החברה. החשד היה שמימון הטיסות היווה שוחד שניתן לחברי הכנסת תמורת קידום ענייני אגרקסקו בוועדות הכנסת. לאחר כמעט שנתיים נסגר תיק החקירה ללא הגשת כתבי אישום ולאחר שחברי הכנסת שילמו את עלות הטיסה.
קיווית שחורת-ראש
תיאור
מין זה הוא מקנן נפוץ באזורי שפלה לחים הקרובים למים. לעיתים קרובות היא משחרת מזון בבתי גידול יבשים יותר, כמו מגרשי גולף ומדשאות, ומלקטת חרקים וחסרי חוליות אחרים מהקרקע. לקיווית שחורת-ראש יש קריאת "טנק-טנק" מתכתית.
טקסונומיה ואטימולוגיה
קיווית שחורת-ראש תוארה לראשונה על-ידי החוקר הצרפתי ז'ורז'-לואי לקלר, הרוזן דה בופון בשנת 1781 ב-Histoire Naturelle des Oiseaux שלו מפרט שנאסף בסנגל. הציפור אוירה גם בלוח צבע על-ידי פרנסואה-ניקולה מרטינט ב-Planches Enluminées D'Histoire Naturelle, אשר הופקה בפיקוחו של אדמה-לואי דאובנטון כדי ללוות את הטקסט של בופון. לא כיתוב הלוח ולא התיאור של בופון כללו שם מדעי, אך בשנת 1783 טבע חוקר הטבע ההולנדי פיטר בודאארט את השם Charadrius tectus במגדיר שלו Planches Enluminées. המין ממוקם כעת בסוג Vanellus, שתואר על-ידי הזואולוג הצרפתי Mathurin Jacques Brisson בשנת 1760.
אגרקסקו
בקורת על התנהלות החברה
שנה לאחר מכן, מתח מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, ביקורת על התנהלות החברה בנושא מיזם בניית אניות להובלת תוצרת חקלאית ובנושא חכירתן מהאחים עופר.
קיווית שחורת-ראש
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Vanellus הוא המילה הלטינית עבור קיוויות, הוא מגיע מצורת הקטנה ל-vannus, מעין כברה מקש ששימשה כדי לברור גרגרי חיטה. ההקשר מגיע ככל הנראה בשל הדמיון לצליל חבטות הכנף של הקיוויות. שם המין הספציפי tectus הוא מלטינית ומשמעותו "מכוסה", מהמילה tegere - לכסות (כנראה בשל הציצה השחורה).
תת-מינים
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
אגרקסקו
מחאות נגד פעילות אגרקסקו
ב-2004, ביולי ובאוגוסט 2007 ובאוגוסט 2008 נכנסו פעילים של תנועות אנרכיסטיות למרכזים ולמחסנים של אגרקסקו באנגליה, כבלו את עצמם לשערים ולציוד, חיבלו ברכוש, תלו דגלי פלסטין במקום דגלי ישראל והשביתו את העבודה למשך מספר שעות.
שלומית אהרון
שלומית אהרון (נולדה ב-10 ביולי 1950) היא זמרת ישראלית, סולנית להקת "הכל עובר חביבי" ובעלת קריירת סולו מצליחה.
ביוגרפיה
מגיל צעיר בלט כשרונה המוזיקלי של אהרון. היא למדה בבית הספר לאמנויות רננים בתל אביב, יחד עם שלמה בראבא, דובלה גליקמן ויגאל בשן, שאיתו הופיעה בצמד "יגאל ושלומית" כבר מגיל 15. בגיל 16 היה לשניים אפילו להיט משותף ברדיו בשם "גיל הזהב", והם הקליטו יחד גם את השיר "שנת אלפיים", אך לא הגיעו להקלטת אלבום שלם.
כשהייתה בת 17 נפטר אביה אהרון, ולזכרו שינתה שלומית את שם משפחתה לשמו על-פי המלצתה של נעמי שמר.
להקת הכל עובר חביבי
בשנת 1975 חברה לשלישיית "אף אוזן גרון", שיחד עם אהרון נקראה "הכל עובר חביבי". הלהקה הייתה אחת המצליחות בישראל בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, והייתה מבוססת על הופעתה של אהרון כסולנית, כשלצידה שלושה גברים הנותנים ליווי קולי. בתחילה התמחתה הלהקה ב"נוסטלגיה" ובביצועים לשירים משנות החמישים ושנות השישים, אך לאחר מכן התפתחה והחלה להקליט חומרים מקוריים משלה. הלהקה הקליטה 13 אלבומים והעלתה שלושה מופעים.
בשנים 1978 ו-1979 סירבה אהרון מסיבות אישיות לשיר את הללויה. באירוויזיון 1981 שנערך באירלנד ייצגה "הכל עובר חביבי" את ישראל, שחזרה לתחרות לאחר היעדרות בת שנה, עם השיר "הלילה", שאהרון כתבה את מילותיו יחד עם יובל דור. אהרון עלתה לבמה כשהיא בחודשי הריון מתקדמים. השיר נחשב בעיני רבים כמועמד לזכייה, אך במפתיע סיים במקום השביעי בלבד עם 56 נקודות.
קריירה עצמאית
בשנת 1989, לאחר כישלון האלבום "נחיה ונראה" של "הכל עובר חביבי" פרשה אהרון מהלהקה, והוציאה באותה שנה את אלבום הסולו הראשון שלה "אישי ואהובי", בהפקה מוזיקלית של לואי להב. שמונה מתוך תשעה שירים באלבום נכתבו על ידי המשוררת מאיה בז'רנו. שיר נוסף באלבום היה "הגן הורוד", אותו כתבה צרויה להב.
ב-1991 השתתפה בפסטיבל שירים בינלאומי בצ'ילה, כשבצעה את שירו של שייקה פייקוב Morning Love.
ב-1992 הוציאה את אלבומה השני "תקליט עברי", שיצא בעקבות מופע באותו שם שהעלתה בפסטיבל ערד מוקדם יותר באותה שנה, בו ביצעה גרסאות כיסוי לשירים ישראליים שנכתבו לפני קום המדינה.
ב-2000 יצא אלבומה שלישי "לאהוב יותר". ב-2006 יצא אלבומה "כשתבוא תראה", מתוכו יצאו הסינגלים "כאן הבית" (שנכתב כמעין בקשה להשבתם של חיילי צה"ל החטופים, ביניהם גלעד שליט), "כשתבוא תראה" ו"מפץ גדול".
ב-2015, לאחר שש שנים מאלבומה הקודם ושיתופי פעולה בסיבובי הופעות מצליחים עם יבגני שפובלוב, "הכל עובר חביבי" ו"שלושת הטנורים", הוציאה את האלבום "שקט אמיתי", בהפקת פטריק סבג. באלבום לקחו חלק, בין השאר, רמי קליינשטיין, מיקי גבריאלוב, שחר אריאל, ארז ברזוליק ושלמה ארצי. ארצי כתב לה לאלבום שני שירים, ביניהם את השיר "תגיד לי", לזכר אביה שנפטר כאשר הייתה בת שבע עשרה.
בספטמבר 2019 פרסמה את השיר "עולם חדש נברא", שכתב עפר בשן, בעיבודו של גלעד אפרת.
מופעים משותפים
בשנת 2001 יצאה אהרון במופע משותף עם זמר הטנור יבגני שפובלוב. המופע, "דואט", שילב את שיריה של אהרון עם שירים עבריים מפורסמים לצד שירי אופרה מפורסמים בביצוע שפובלוב, וזכה להצלחה אדירה, כשהועלה מעל ל-200 פעמים. מופע זה תועד על גבי DVD ואלבום כפול.
בחורף 2006 הצטרפה אהרון לחברי להקת "הכל עובר חביבי" לסיבוב הופעות ברחבי ישראל. באותה השנה היא חברה למרגלית צנעני, ירדנה ארזי, אילנית ורותי נבון למסע הופעות בפני קהילות יהודיות בקנדה ובארצות הברית שנקרא "חמש הדיוות".
באוקטובר 2009 יצאה אהרון במופע "שלומית אהרון ושלושת הטנורים", שרץ כשנה בהצלחה ברחבי הארץ. גם מופע זה תועד על גבי דיסק כפול ו-DVD.
בשנת 2018 החלה בסיבוב הופעות משותף עם אנסמבל גלעד אפרת (שגם אחראי לעיבודים ולהפקה המוזיקלית), המשחזר את המופע "תקליט עברי" משנות ה-90.
בתיאטרון ובקולנוע
בשנות השמונים הופיעה אהרון בתיאטרון הקאמרי במחזות הזמר "עלובי החיים" (1987) ו"אחים בדם" (1989), ואף עסקה בדיבוב לתקופה קצרה.
ב-1988 דיבבה אהרון את שאנטי בסרט "ספר הג'ונגל". בשנת 1990 דיבבה את קולה של אריאל ב"בת הים הקטנה" וקולות נוספים בסרט. לסרט יצא פסקול עם השירים בעברית בביצועה. בשנת 1994 דיבבה את קולה של הנסיכה אודט בסרט "סוד הממלכה הקסומה".
בשנת 2021 חזרה אל בימת התיאטרון, כששיחקה במחזמר "עוד חוזר הניגון", המבוסס על שירי נתן אלתרמן ותרצה אתר בתיאטרון הבימה.
חיים אישיים
שלומית אהרון הייתה נשואה ליובל דור במשך 23 שנה. בשנת 2000, הם נפרדו, ושנתיים מאוחר יותר התגרשו. לשניים שני ילדים משותפים.
דיסקוגרפיה
{{שני טורים
אלבומי מחזמר
}}
Paint Shop Pro
Paint Shop Pro, המכונה גם בקיצור Paint Shop, היא תוכנה מתקדמת לעריכה גרפית מתוצרת תאגיד Corel. במקור, פותחה ושווקה התוכנה על ידי חברת Jasc, עד אשר Corel רכשה אותה בשנת 2004. התוכנה, על גרסאותיה השונות, פועלת על מערכות הפעלה מסוג Windows.
הגרסה הראשונה, 1.0, יצאה לאור בתחילת שנת 1992, בהתחלה כתוכנה חינמית ולאחר מכן בתשלום.
התוכנה צברה פופולריות, בין השאר, הודות לקלות השימוש ולמחירים הנמוכים משמעותית ממחירי התוכנה המתחרה, אדובי פוטושופ. היצרן ספג בעבר ביקורת על פערי המחירים של המוצר הנמכר בחו"ל לעומת מחירו בארצות הברית.
הנמכת מדרכה
הנמכת מדרכה (ידועה גם בכינויים "רמפת שפה", "שפת מדרכה" ו"רמפה לעגלה") היא רמפה מוצקה עשויה מבטון בדרך כלל, המדורגת מטה מעל המדרכה אל פני הרחוב הסמוך. הנמכת מדרכה מיועדת בייחוד לשימושם של הולכי הרגל, לאנשים עם עגלות, משתמשי כיסאות גלגלים, רוכבי אופניים וכדומה.
בהשוואה למדרכה רגילה, המסתיימת בזווית ישרה של 10–15 ס"מ מעל פני הרחוב, המדרכה המונמכת מסתיימת בשיפוע ביניים המחבר את שני המשטחים, לעיתים בריצוף מישוש.
היסטוריה
הנמכות מדרכה הופיעו לראשונה בשנות השלושים של המאה ה-20 בבריטניה, כדרך להקל על הולכי רגל עם עגלת תינוק. בשנות ה-40 הותקנו הנמכות מדרכה בעיר קַלַמַזוּּ מישיגן בארצות הברית כפרויקט פיילוט לסיוע בהעסקת אזרחים יוצאי צבא עם מוגבלות.
בשנות ה-60, לפני שנחקקו חוקי נגישות, אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה שימשה כבית לאוכלוסיית סטודנטים עם מוגבלויות שונות אשר גרו בבניין נגיש לאנשים המתניידים בכיסאות גלגלים, אך העיר עצמה לא הייתה נגישה עבורם. הסטודנטים פעלו על מנת לקבל יותר זכויות כדי לבנות עיר מונגשת. הפרויקט, שהובל על ידי אד רוברטס ואחרים במרכז לחיים עצמאיים, הוביל לבניית הנמכות מדרכה בשדרות המרכזיות וליצירת דרך נסיעה מונגשת בעיר. בהמשך התקנת הנמכות מדרכה נעשתה לרוב בהתנדבות על ידי הרשויות העירוניות ומפתחים.
הנמכת מדרכה במדינות המערב חויבה בחקיקה בשנות ה-90. תומכי החקיקה מצביעים על חובת קיום הנמכת מדרכה כדוגמה לחקיקה בנושא זכויות נכים שיכולה להועיל לכל משתמש במרחב הציבורי, ולא רק לאנשים עם מוגבלות.
מידות ועיצוב
בניית הנמכות מדרכה התחילה בעקבות עקרונות התכנון של עיצוב אוניברסלי. לא כל שיפוע בין המדרכה לכביש מהווה הנמכה מדרכה נגישה. קיימים כללים בתקנות המכתיבים את זווית השיפוע, קיומו של מרחב נקי מהפרעות, וכן חריצות בבטון לצורך מניעת החלקה וככלי לאזהרת אנשים עם לקות ראייה.
משתמשים ושימושים
הנמכות מדרכה המוצבות בצמתים ברחוב מאפשרות למשתמשי כיסאות גלגלים, הולכי רגל המשתמשים בהליכון או במקל, דוחפים עגלת תינוק, מושכים עגלת סופר; כמו גם כל מי שרוכב על אופניים, גלגיליות או סקייטבורד, לנוע על מדרכה או לצאת ממנה בפחות קושי. הנמכות מדרכה רבות כוללות גם ריצוף מישוש, דפוס של בליטות עגולות המאותתות להולכי רגל לקויי ראייה שהם עומדים להיכנס לכביש.
הנמכות מדרכה אחרות
הנמכת מדרכה רחבה יותר שימושית גם לכלי רכב מנועים להיכנס לחניון או לחניה בצד השני של המדרכה.
בישראל
בשנת 2001 הותקנו תקנות בישראל שמפרטות על הנושא נגישות הסביבה הבנויה – הסביבה שמחוץ לבניין, כולל הנחיות לבניית מעברי חציה מונגשים והנמכות מדרכה.
פלזנטוויל
פלזנטוויל (במקור: Pleasantville) הוא סרט קולנוע דרמטי קומי משנת 1998. את הסרט כתב, הפיק וביים גארי רוס, ומככבים בו טובי מגווייר, ריס וית'רספון, ויליאם ה' מייסי, ג'ואן אלן, מרלי שלטון וג'ף דניאלס. כמו כן משתתפים בסרט דון נוטס, פול ווקר, ג'יין קזמרק, ג'יי.טי. וולש.
זה היה הסרט האחרון בהשתתפותו של ג'יי.טי. וולש, שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 באוקטובר 1998, לאחר מותו.
תקציר העלילה
דייוויד (טובי מגווייר) וג'ניפר (ריס וית'רספון) הם אח ואחות תאומים, תלמידי תיכון, בעלי חיי חברה שונים מאוד. ג'ניפר היא רדודה ומוחצנת, ואילו דייוויד הוא ביישן, מופנם ומבלה את רוב זמנו בצפייה בטלוויזיה. ערב אחד בזמן שאמא שלהם (ג'יין קזמרק) היא מחוץ לבית, דייוויד נלחם בג'ניפר על השימוש בטלוויזיה שבסלון הבית: ג'ניפר רוצה לצפות בהופעה בשידור חי בערוץ MTV, ואילו דייוויד רוצה לצפות במרתון של שידורים חוזרים של תוכנית הטלוויזיה האהובה עליו ביותר - פלזנטוויל.
פלזנטוויל היא סיטקום בשחור לבן משנת 1958, המתמקדת בחיי משפחת פארקר האידיאליים. דייוויד הוא מומחה בכל פרק. במהלך הקרב בין דייוויד וג'ניפר, שלט הטלוויזיה נשבר, כאשר את הטלוויזיה לא ניתן להפעיל באופן ידני. טכנאי טלוויזיה מסתורי (דון נוטס) מגיע ללא כל הזמנה אל פתח ביתם, משוחח עם דייוויד ושואל אותו שאלות טריוויה על פלזנטוויל. לאחר שהטכנאי נוכח לגלות כי דייוויד שולט היטב בכל פרק ופרק של הסדרה, הוא מעניק לו שלט טלוויזיה מוזר למראה. לאחר שהוא עוזב, דייוויד וג'ניפר מחדשים מיד את המריבה שביניהם על השלט, ובאופן פתאומי הם מועברים איכשהו מתוך הסלון המשפחתי שלהם - אל תוך הטלוויזיה.
דייוויד וג'ניפר מוצאים את עצמם בשחור ולבן, בסלון המשפחתי של משפחת פארקר הבדיונית מהסדרה פלזנטוויל. הטכנאי מופיע על מסך הטלוויזיה, ודייוויד משוחח איתו ומבקש כי יחזיר אותם לביתם, אך הטכנאי מסרב. דייוויד וג'ניפר נאלצים כעת להעמיד פנים כי הם, בהתאמה, באד ומרי-סו פרקר, שתי הדמויות הראשיות בסדרה.
דייוויד אומר לג'ניפר כי הם חייבים להמשיך ולהעמיד פנים, להישאר "בדמות", ולא לשבש את חייהם של אזרחי פלזנטוויל, אשר לא מרגישים שום הבדלים פיזיים בין באד לבין דייוויד, או בין מארי-סו לבין ג'ניפר. על מנת לשמור על העלילה של הסדרה כסדרה, ג'ניפר מסכימה לצאת לדייט עם בחור מהתיכון, אך במהלכה היא מלמדת אותו מהי מיניות, מושג שאינו ידוע לאף אחד מתושבי העיר.
לאט לאט, דברים בפלזנטוויל מתחילים להשתנות, ולהפוך משחור ולבן לצבעוניים - בתחילה חפצים ופריטים בודדים, אך בהמשך - גם הדמויות עצמן. דייוויד מתידד עם מר ג'ונסון (ג'ף דניאלס), הבעלים של בית הקפה המקומי, ומציג בפניו לראשונה את האמנות המודרנית בצבעוניותה באמצעות ספר מהספרייה, דבר הגורם לו עניין רב בציור. ג'ונסון ובטי (ג'ואן אלן), אמא של באד ומארי-סו פארקר, מתאהבים, והיא עוזבת את הבית ואת בעלה, ג'ורג' (ויליאם ה' מייסי), הנותר בודד ומבולבל.
בעוד העיר הופכת לאט לצבעונית ומלאת תשוקה, היא גם מגלה היבטים מפוקפקים יותר של תרבות שנות ה-50, כגון הפרדה גזעית, המתבטאת, למשל, באיסור על כניסתם של אנשים "צבעוניים" למקומות ציבורים מסוימים. בסופו של דבר, מהומות פורצות בעקבות ציור עירום של בטי על החלון של בית הקפה של מר ג'ונסון. בית הקפה נהרס, ערימות של ספרים נשרפות והאנשים שבשחור-לבן מטרידים ברחובות את מי שהוא "צבעוני".
כתגובה, פרנסי העיר מכריזים על רשימה של כללים, ובהם: מניעת אנשים מלבקר בספרייה; איסור השמעת מוזיקה רועשת; איסור שימוש בצבעים שאינם שחור, לבן או אפור. במחאה, דייוויד ומר ג'ונסון מציירים ציור קיר צבעוני על קיר לבנים, והם נעצרים. הם מובאים למשפט מול העיירה כולה, בסיטואציה המזכירה ועדת חקירה מקארתיסטית, וכאשר דייוויד מגן על מעשיהם, הוא בסופו של דבר מצליח לעורר מספיק כעס וזעם בביג בוב, עד אשר ראש העיר עצמו הופך גם הוא לצבעוני.
כעת, העיר כולה הופכת לצבעונית ולריאליסטית. דייוויד משתמש בשלט הרחוק על מנת לחזור לעולם האמיתי, בעוד ג'ניפר בוחרת להישאר מאחור, בעולם החלופי.
צוות השחקנים
{{טורים
דמויות "בדיוניות"
}}
מחוזות נורווגיה
מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת נורווגיה ל-11 מחוזות (בנורווגית: fylke, פילקה) המחולקים ל-356 נפות. הבירה אוסלו נחשבת הן כמחוז והן כנפה.
בשנת 2017 הממשלה החליטה לבטל חלק מהמחוזות ולמזג אותן עם מחוזות אחרים כדי ליצור מחוזות גדולים יותר, והפחיתה את מספר המחוזות מ-19 ל-11. התוכנית יצא אל הפועל ב-1 בינואר 2020.
רשימת המחוזות
להלן רשימה של המחוזות הנורווגיים עם מרכזי המינהל הנוכחיים שלהם.
היסטוריה
מאז האיחוד לממלכה אחת, נורווגיה חולקה למספר אזורים גאוגרפיים שהיו להם אספה מחוקקת משלה או דבר, כמו גולטינג (מערב נורווגיה) ופרוסטטינג (טרנדלג).
לן
בתחילת המאה ה-16 החלוקות הפוליטיות השתנו, אך באופן עקבי כללו ארבעה מחוזות עיקריים וכ-30 אזורי משנה קטנים יותר עם קשרים שונים למגזר ראשי. עד שנת 1660 מטה ארבעת הלנים העיקריים היה במבצרים הגדולים מבצר בוהוס, מבצר אקרססהוס, מבצר ברנהאוס והעיר המבוצרת טרונדהיים.
העת החדשה
בשנת 2018 מוזג דרום טרנדלג עם צפון טרנדלג למחוז החדש טרנדלג. עד 2020 נהגה חלוקה שונה של מחוזות.
מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי
המאמרים בכתב העת דנים, לדוגמה, בתאוריה של פולקלור, בפולקלור של קבוצות אתניות בישראל, בספרות עממית, באמנות עממית, במנהג, ובקשרי גומלין בין ספרות לפולקלור.
הגיליון הראשון יצא בשנת תשמ"א (1980-1981). עורכי כתב העת לאורך שנות קיומו הם פרופ' גלית חזן רוקם, פרופ' תמר אלכסנדר, פרופ' שלום צבר ופרופ' הגר סלמון.
על הכותבים בכתב העת נמנים גלית חזן רוקם, הגר סלמון, תמר אלכסנדר, עלי יסיף, דן בן אמוץ, אדוין סרוסי, שמואל רפאל, עליזה שנהר ושלום צבר כמו רבים נוספים העוסקים בתחום.
40 שנה למחקר ירושלים בפולקלור יהודי
חוברת לד של מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי הוקדשה למלאות 40 לצאת הכרך הראשון וכך נכתב:
"חוברת זו מציינת ארבעים שנה מאז יצאה לאור בשנת תשמ"א חוברת א של  מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי במסגרת המכון למדעי היהדות והוצאת הספרים מאגנס של האוניברסיטה העברית. מראשית קיומו התאפיין כתב העת בפתיחות לכותבים מתחומי מחקר משיקים וקרובים והמחברים המפרסמים בו כוללים חוקרות וחוקרים בכירות וצעירים. עיקר תפקידו לשמש במה ומנוע ממריץ לתחום מחקר שהלך וצמח וממשיך להתרחב ולהעמיק באוניברסיטאות ובמכללות. מטרתו להכיל את פירות חקר הפולקלור הממשיך להתגוון, למסד קני מידה מחקריים נאותים ולשמור על רמת פרסומים טובה ובכך על רמת המקצוע, ולשמש מקור השראה לקוראות וקראים האקדמיה ומחוצה לה ולהוות השראה לחינוך וליצירה אמנותית המאמרים עוסקים בחקר הספרות העממית, האמנות העממית, האתנוגרפיה והמנהג, טקסים וסמלים. הם חוקרים תרבות חזותית, שמיעתית, כתובה ודבורה, בחומר ובתנועה, ממרחבי התרבויות היהודיות וכאלה שהיו במגע איתן. מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי הוא כתב העת האקדמי המוביל בחקר הפולקלור היהודי בארץ ובעולם. הוא ממופתח ומונגש במאגרי המידע האלקטרוניים המרכזיים. המאמרים המחקריים מלווים בתקצירים אנגליים ונוספים להם ביקורות ספרים ופרסומי תעודות ומקורות השייכים לתחום." כך מספרות פרופ' גלית חזן רוקם ופרופ' תמר אלכסנדר עורכות ומייסדות כתב העת בהקדמת החוברת על ימיו הראשונים: "אי אז באביב תש"ם הגענו, שתי מרצות צעירות, למשרדו של ראש המכון למדעי היהדות דאז, פרופ' יוסף דן, להציע רעיון מהפכני. עלה בדעתנו להפיח רוח נעורים ומחקר בכתב עת לפולקלור שהיה קיים בארץ בבעלות ציבורית, וביקשנו תמיכה צנועה מטעם המכון. דן האזין לנו ברוב קשב, הבחין בהתלהבותנו, והפתיע אותנו בדבריו: 'למה לכן? נייסד כתב עת לפולקלור כאן במכון במסגרת סדרת כתבי עת למדעי היהדות!'. לא היססנו לרגע ונענינו בשמחה לאתגר ולהבטחה. מייד התחלנו להזמין מאמרים לחוברת הראשונה, שנושאה שיקף את הרקע המחקרי של שתינו וגם את הרוח שנשבה אז בחקר הפולקלור בישראל, הרבה בהשראתו של דב נוי: הזיקה בין המסורת שבעל פה לספרות הכתובה. מורינו ועמיתינו נענו בחיוב, וכך יצאה לאור החוברת הראשונה."
כושי כלב קט
כּוּשִׁי כֶּלֶב קָט הוא שיר ילדים עברי ידוע מאת אנדה עמיר-פינקרפלד שנכתב בשנות ה-40 והולחן על ידי יצחק אדל. השיר מספר על כלב קטן שנשאר לבד בבית והציל את תרנגול הבית משועל. כל הילדים אוהבים אותו, ושרים ורוקדים לכבודו. הוא זכה לביצועים מגדולי הזמרים של תקופות שונות, ביניהם יפה ירקוני, דליה פרידלנד ועוזי חיטמן.
היסטוריה
השיר נכתב בשנות ה-40 על ידי אנדה עמיר והולחן על ידי יצחק אדל, ובוצע על ידי יפה ירקוני בתקליט "שירי ילדים כבקשתך" (1958).
בשנות ה-60 ניסתה ישראל לפתח את הידידות עם מדינות אפריקה. בעקבות המלצת משרד החוץ לא להשתמש בביטוי "כושי" בציבור, נאסר השיר להשמעה ברדיו, על אף תמימותו הברורה והיעדר פנייה לצבע עור או גזע ("כושי" בשיר הוא שם הכלב עליו מדובר).
מאוחר יותר העניין נשכח, והשיר בוצע מחדש על ידי זמרים ישראלים מפורסמים, בהם עוזי חיטמן, דליה פרידלנד, אסנת פז ועוד. מאז הפך השיר לקלאסיקה ישראלית, ועד היום נחשב בעיני רבים להיות משירי הילדים הגדולים בכל הזמנים.
אקסקליבר אם-982
אקסקליבר אם-982 (אנגלית: M982 Excalibur) הוא פגז ארטילרי בקוטר 155 מ"מ, ארוך-טווח ומונחה. הפגז פותח על ידי חברת ריית'און (Raytheon) האמריקנית וחברת BAE Systems הבריטית וחברת Bofors השוודית.
תיאור
פגז האקסקליבר מיועד לירי לטווחים של עד 40–57 ק"מ (תלוי בתצורת הפגז) ובעל דיוק פגיעה במטרה של כ-10 מטרים (CEP). הטווח הגדול מושג באמצעות סנפירים מתקפלים, המאפשרים לפגז לגלוש אל המטרה משיא גובה המסלול הבליסטי. רמת הדיוק הגבוהה מושגת באמצעות מערכת ניווט לוויינית (GPS) המותקנת על גבי הפגז. לשם ההשוואה, פגזי 155 מ"מ סטנדרטיים פוגעים במטרה בדיוק של 200–300 מטרים (פגז ראשון לפני טיווח ו-10–50 אחרי טיווח) ומגיעים לטווחים של עד כ-28 ק"מ בלבד.
הפגז מפותח בתקציב של 55.1 מיליון דולר. שוודיה עתידה להצטייד בפגז החל משנת 2010. לפי הערכה משנת 2007, עלות של פגז אקסקליבר (במסגרת ייצור סדרתי) תעמוד על כ-39,000 דולר.
פגז אקסקליבר עבר טבילת אש ראשונה, כאשר נורה על ידי כוחות אמריקניים בעיראק. תוצאות הירי היו מוצלחות ביותר (92 אחוזים מהפגזים פגעו עד 4 מטרים מהמטרה) ובצבא האמריקני הוחלט על הגברת קצב ייצור הפגז מ-18 ל-150 פגזים בחודש.
שירות
הפגז עתיד להרכש על ידי המדינות הבאות:
פלטפורמות
ניתן לירות את הפגז מהפלטפורמות הבאות:
פורד מודל N
פורד מודל N (באנגלית: Ford Model N) היא מכונית פתוחה בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת "Touring car" בסגנון גוף "Phaeton body"  מתוצרת יצרנית הרכב פורד האמריקאית אשר יוצרה בין השנים 1906–1908.
משפחת ברנולי
משפחת ברנולי היא משפחת סוחרים שווייצרית, שהוציאה מקרבה מתמטיקאים ידועים במשך שלושה דורות.
מוצא המשפחה מאנטוורפן שבארצות השפלה, ואבי המשפחה הגיע לבזל בשנת 1620. בנו, ניקולאס, חי בשנים 1623-1708. בנו ניקולאוס חי בשנים 1662-1716, ובנו שלו, גם הוא נקרא ניקולאוס, חי בשנים 1687-1759. שלושתם לא היו מתמטיקאים.
שני בניו האחרים של ניקולאס הם המתמטיקאים המפורסמים יאקוב ברנולי ויוהאן ברנולי (1667-1748), שהצטרפו אל ניוטון ולייבניץ בחקירת הרעיונות החדשים של החשבון האינפיניטסימלי. שלושת בניו של יוהאן, יוהאן השני (1710-1790), דניאל וניקולאוס (1695-1726) היו מתמטיקאים; דניאל הוא מחלוצי ההידרודינמיקה. משלושת בניו של יוהאן השני, יאקוב (1759-1789), דניאל (1751-1834) ויוהאן השלישי (1744-1807), עסק במתמטיקה רק האחרון.
חורחה גרסיה
חורחה גרסיה (באנגלית: Jorge Garcia; נולד ב-28 באפריל 1973) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי. הוא התפרסם בתפקידו כהקטור לופז בסדרת הטלוויזיה "בקר" (2004-2003) ברשת CBS, ולאחר מכן בתפקידו בתור הוגו "הארלי" רייס בסדרה "אבודים" (2010-2004) ברשת ABC, ומתפקידו בתור ג'רי אורטגה בסדרה המשטרתית "הוואי חמש-אפס" (2019-2013) ברשת CBS.
ביוגרפיה
גרסיה נולד באומהה, נברסקה. אימו, דורה מסה, היא פרופסורית ממוצא קובני, ואביו, אומברטו גרסיה, הוא רופא ממוצא צ'יליאני. הוא גדל בעיר סן חואן קפיסטראנו, קליפורניה ולמד בבית הספר התיכון סן קלמנטה. הוא עסק בהיאבקות בבית הספר התיכון, שם קיבל את הכינוי "רוצח עם פני תינוק". בשנתו האחרונה תיכון, הוא נבחר על ידי הפקולטה ל"טריטון השנה", התואר הגבוה ביותר שניתן לתלמיד י"ב.
בשנת 1995 גרסיה סיים תואר ראשון בלימודי תקשורת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). הוא גם למד משחק בבית ספר לאומנויות במה בבוורלי הילס, קליפורניה.
קריירה
בשנים 2004–2010 הוא התפרסם בזכות תפקידו במשך שש עונות של סדרת הטלוויזיה "אבודים" ברשת ABC בתור הוגו "הארלי" רייס. גרסיה הוא השחקן הראשון שנבחר לשחק בסדרה. הוא גם שיחק בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" כ"ענק" בתפקיד אורח.
בשנת 2005 שיחק בתור פדרו בדרמה הקומית "Little Athens", לצד מייקל פניה ורייצ'ל מיינר.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הפשע "אלקטרז" ברשת Fox, בדמותו של ד"ר דייגו סוטו. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת עקב אחוזי צפייה נמוכים.
בשנת 2013 הצטרף כדמות חוזרת לעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה המשטרתית "הוואי חמש-אפס" ברשת CBS, המהווה חידוש לסדרה המקורית באותו השם (ששודרה בשנים 1968-1980). החל מהעונה החמישית עד לסיומה בעונה העשירית היה גרסיה חלק מצוות השחקנית הראשי; גרסיה גילם את ג'רי אורטגה, תאורטיקן קונספירציות שסייע ל-5-O במהלך מספר חקירות ובסופו של דבר נשכר על ידי היחידה כיועץ מיוחד.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד משני בסרט הקומדיה "שושבין להשכרה". באותה שנה, שיחק בסרטו של פרנק קורצ'י "השישה המגוחכים" שעלה ישירות לנטפליקס בכיכובו של אדם סנדלר.
בשנת 2016 דיבב את דמותו של גרמור בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן", ושיחק בקומדיה "לך תעבוד" בכיכובם של מיילס טלר ואנה קנדריק.
בשנת 2020 התארח בפרק מתוך העונה הרביעית של הסדרה "מקגייוור" ברשת CBS. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומדיה של נטפליקס "מיסי מסתבכת"; שיחק גם בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הצ'יליאני "חלומות רחוקים" של הבמאי גספר אנטיו; זהו הסרט הצ'יליאני המקורי הראשון שהועלה לשירות הסטרימינג נטפליקס.
חיים אישיים
ביוני 2019 נישא גרסיה לשחקנית רבקה בירדסל, לאחר שהשניים הכירו על הסט של "הוואי חמש-אפס".
אמבר בנסון
אמבר ניקול בנסון (באנגלית: Amber Nicole Benson; נולדה ב-8 בינואר 1977) היא שחקנית, סופרת, במאית ומפיקת קולנוע יהודייה-אמריקאית. ידועה בזכות תפקידה כטארה מקליי בסדרת הקאלט "באפי ציידת הערפדים".
קורות חיים
בנסון נולדה בברמינגהאם, אלבמה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרית-בפטיסטית. הוריה הם אדוארד בנסון פסיכיאטר, ודיאן. לה אחות קטנה בשם דניאל והיא אמנית. בילדותה נהגה ללכת עם משפחתה לבית כנסת רפורמי באלבמה.
כילדה, בנסון למדה ריקוד ומוזיקה. היא הייתה מופיעה עם חוג הבלט שהייתה בו, וגם בתיאטרון המקומי. כשלמדה בבית ספר תיכון היא גרה באורלנדו, לאחר שמשפחתה עברה לשם כדי לעזור לאמבר להשיג תפקידי משחק שונים. הבולט בתפקידים בהם זכתה היה תפקידה בסדרת הטלוויזיה "חדשות הילדים", שבה אמבר הייתה אחת משני השחקנים הראשיים. משפחתה והיא עברו ללוס אנג'לס, שם היא מתגוררת עד היום, ובמהרה אמבר הצליחה להשיג תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה.
בנסון היא צמחונית.
קריירה
תפקידה הידוע ביותר בסדרה "באפי ציידת הערפדים", הוא זה של טארה מקליי, מכשפה ובת זוגה של וילו רוזנברג. דמותה של טארה הופיעה לראשונה בפרק Hush (הפרק העשירי בעונה הרביעית), והמשיכה להופיע ברציפות עד לעונה השישית בה נהרגה דמותה. בפרק שבו נהרגה דמותה הופיע בפעם הראשונה (והאחרונה) שמה ברשימת השחקנים הקבועים ברשימת הקרדיטים בפתיחת הפרק. בנסון כתבה, ביימה, הפיקה, ערכה ושיחקה בסרט האינטרנט "צ'אנס", שבו הופיעה לצידה ג'יימס מרסטרס, שכיכב לצידה גם ב"באפי ציידת הערפדים". אחרי סיום "באפי", בנסון החלה להפיק כריסטופר גולדן סדרת אנימציה לרשת BBC. הסדרה, "Ghosts of Albion: Legacy", עלתה ב-2003 לאתר של הBBC. ב-2006, בנסון הוציאה את הסרט העצמאי השני שלה, "Lunatics", אשר הופק בידי חברת ההפקה שלה, "Benson Entertainment". היא מביימת לצד אדם בוץ' את סרט הקומדיה "Drones".
בנסון שרה באחד מפרקי "באפי ציידת העפדים", והוכיחה יכולות ווקאליות. ב-2002, היא הופיעה בשני שירים מהאלבום של הקולגה שלה מ"באפי", אנתוני סטיוארט האד. היא שרה את השיר "Toucha Toucha Touch Me" במסיבת הקריוקי של הסלבריטאים ב-VH1, שהייתה מחווה לסרט מופע הקולנוע של רוקי.
ב-1997 היא הייתה תסריטאית המשנה בסרט "The Theory of the Leisure Class".
ב-2003, בנסון שיתפה פעולה עם הבמאי ג'יימס קרווין במטרה להפיק את ההצגה שלה, "Albert Hall", בהוליווד.
בנסון כתבה ספרים וקומיקסים רבים עם כריסטופר גולדן. ב-2001, היא עבדה עם גולדן ואריק פאוול מדארק הורס כדי ליצור את הקומיקס של באפי ציידת הערפדים, "WannaBlessedBe". ב-2002, היא עבדה עם גולדן ו-AJ בעזרת "דארק הורס" על קומיקס נוסף של "באפי", "Wilderness #1". לאחר מכן יצא גם "Wilderness #2". ב-2005, בנסון הוציאה עם האמן ג'יימי מקלבי את הסיפור הקצר "Four Letter Worlds". בן וגולדן עבדו ביחד גם על שני מותחנים על טבעיים, "Ghosts of Albion: Accursed" ו"Ghosts of Albion: Witchery". הספרים עוקב אחר הדמויות תמרה וויליאם סוויפט, שהופיעו לראשונה בסרט ההנפשה הממוחשב "Ghosts of Albion: Legacy". בספטמבר 2007, בנסון חתמה על חוזה של שלושה ספרים עם חברת הספרים "Penguin Books". הספר הראשון, "Death's Daughter", הוצא על ידי "Ace Books" בפברואר 2009, השני, "Cat's Claw", יצא בפברואר 2010, והשלישי, "Serpent's Storm", יצא בפברואר 2011.
יחסי אוסטריה–בלגיה
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
ארצות השפלה ההבסבורגיות
בשנת 1482 מתה מארי, דוכסית בורגונדיה, ובנה פיליפ, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג ירש את ארצות השפלה הבורגונדיות. בשנת 1482 פרץ המרד הפלמי נגד מקסימיליאן מאוסטריה שנמשך עד לשנת 1491, ובשנת 1483 הסתיימה מלחמת האזרחים השנייה באוטרכט. בשנת 1506 מת פיליפ במפתיע, ובנו בן השש קרל, ארכידוכס אוסטריה ירש את ארצות השפלה. סבו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שילב את ארצות השפלה הבורגונדיות בתוך המעגל הבורגונדיני, ולאחר מכן השטחים הללו זכו באוטונומיה מסוימת. בשנת 1515 רכש קרל את האדמות של אוברייסל ואת בישופות אוטרכט, וכן סיפח את פריזלנד מגאורג, דוכס סקסוניה, ובכך הוסיף לנחלותיו את חרונינגן וחלרה. בשנת 1548 ארגן קרל את שבעה-עשר המחוזות באמנת בורגונדיה, לפיו האחוזות הקיסריות מיוצגות בדיאט הקיסרי באאוגסבורג, ובשנת 1549 ניתנה בעקבותיה הסנקציה הפרגמטית של 1549, שהגדירה את שבעה-עשר המחוזות כישות נפרדת מן האימפריה ומן צרפת.
ארצות השפלה האוסטריות
בהסכם ראשטט שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, נמסרו ארצות השפלה הספרדיות לאוסטריה. האוסטרים לא היו מרוצים מהנחלות הללו, עקב הגבולות הארוכים עם צרפת, אולם האזור ניתן לאוסטריה בעקבות התעקשות הולנד ובריטניה שחששו מהשפעה צרפתית באזור. מצודות הגבול הוחזקו על ידי חיילים הולנדים, כפי שנקבע בהסכם ראשטט.
קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקים את חברת אוסטנדה, שמטרתה הייתה להתחרות בסחר הבריטי וההולנדי, אולם הניסיון לא צלח.
האוסטרים שלא היו מרוצים מהחזקתם באזור, ניסו במשך כל התקופה להחליפו בבוואריה. בשנת 1757 נחתם הסכם ורסאי בין אוסטריה לצרפת, ובו סוכם שצרפת תסייע לאוסטריה לכבוש מחדש את שלזיה, תמורת העברת ארצות השפלה לפליפה, דוכס פארמה, אולם בשנת 1758 בוטל ההסכם ואוסטריה המשיכה לשלוט באזור.
בשנת 1784 ניסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לדרוש מהולנד לפתוח את נהר הסכלדה לשיט, אולם לבסוף הושג הסכם שהולנד תפצה את אוסטריה ב-2 מיליון גילדן הולנדי, אך הנהר יוסיף להיות סגור לשיט.
הקיסר יוזף השני, ברוח עידן האורות והאבסולוטיזם הנאור, יזם סדרה של רפורמות מקיפות בארצות השפלה בשנות ה-80 של המאה ה-18, שנועדו ליצור משטר מודרני וריכוזי בתחומי המנהל, הפוליטיקה והמשפט. הרפורמה נועדה להחליף את המערכת המבוזרת הישנה במערכת משפטית מאוחדת שתשמש את הקיסרות כולה, והמחוזות העצמאיים של ארצות השפלה האוסטריות יוחלפו בתשעה מחוזות על פי הדגם האוסטרי, מחולקים ל-35 חבלים. יוזף גם חילן את מערכת החינוך וארגן מחדש (או ביטל) כמה מסדרי נזירים.
Wanted (שיר של NOTD ודאייה)
השיר הושמע למעלה מ-319 אלף פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-49 מיליון פעמים בספוטיפיי.