cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק)
אדריכלות
הכנסייה עצמה בנויה בסגנון נאו-גותי עם מגדל יחיד במרכז החזית המערבית ועליו צריח מחודד דמוי פירמידה מתומנת עם מרקם חלק ועליו קרוקטים. הצריח מתנשא לגובה 85.6 מטר (281 רגל). המבנה עצמו הוא בעל ספינה ראשית וספינות משניות נמוכות יותר וללא תמיכות דואות.
בתי הקברות של כנסיית השילוש
ישנם 3 בתי קברות המקושרים לכנסיית השילוש. הראשון הוא חצר כנסיית השילוש שנמצא בחצר הכנסייה, בו קבורים אלכסנדר המילטון, ויליאם בראדפורד, רוברו פולטון, קפטן ג'יימס לורנס ואלברט גאלאטין. בית הקברות השני הוא בית הקברות והמוזוליאום של השילוש, ברחוב ה-155 בריברסייד דרייב, לשעבר מקום הנכס של ג'ון ג'יימס אדובון, בו קבורים אדובון עצמו, אלפרד טניסון דיקנס, ג'ון ג'ייקוב אסטור וקלמנט קלארק מור. בית הקברות השלישי הוא חצר הכנסייה של קפלת סנט פול.
פעמונים
מגדל כנסיית השילוש מכיל כיום 23 פעמונים, הכבד ביותר שוקל 27 cwt (כ-1224.7 ק"ג).
שמונה מהם נוצקו עבור המגדל המקורי ונתלו לצלצול בסגנון האנגלי, אף על פי שאין זה סביר שהם אי פעם צלצלו בסגנון זה במגדל החדש. שלושה נוספים נוספו מאוחר יותר. ב-1946 הם הותאמו לצלצול על ידי נדנוד והופעלו בידי מנועים חשמליים.
פרטים על כל פעמון ניתן Dove's Guide for Church Bellringers.
תפילות
כנסיית השילוש מציעה לוח זמנים מלא של תפילות ומיסות, כולל מיסת הלחם הקדוש (Eucharist), במהלך השבוע. בנוסף ניתן לערוך בכנסייה אירועים מיוחדים כמו חתונות והטבלות.
לכנסיית השילוש יש תוכנית מוזיקלית עשירה. ההופעות שלהם "Concerts at One" בהם מופיעים במוזיקה קלאסית ועכשווית, היו מקור למוזיקה בקהילת וול סטריט החל מ-1969. לכנסייה מספר מקהלות מאורגנות, כולל מקהלת השילוש שמופיעה בימי ראשון בבוקר ברשת הרדיו WQXR-FM.
מכון סטפן רוט
מכון סטפן רוט לחקר אנטישמיות וגזענות בת זמננו הוא מכון מחקר באוניברסיטת תל אביב. המכון הוא מקור ידע, פורום לדיון אקדמי, וחממה למחקר של נושאים הקשורים באנטישמיות ובגישות גזעניות. המכון מתמקד בניצול החברתי והפוליטי של התופעות הללו בתקופה שלאחר מלחמת העולם ה-2.
פרטים
המכון הוקם בסתיו שנת 1991 כפרויקט לחקר האנטישמיות, בראשו עמדה פרופ' דינה פורת עד שנת 2010. מאז, ד"ר סקוט אורי מהחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב הוא מנהל המכון. המכון ממוקם בתוך הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב ומיוחס לספריית וינר לחקר התקופה הנאצית והשואה, אחד מהאוספים של מסמכים הקשורים לפאשיזם ואנטישמיות העשירים בעולם.
פעילויות
פעילויות המכון הן:
Counter-Strike: Source
Counter-Strike: Source (בתרגום חופשי: "מכת נגד: מקור") הוא משחק מחשב מסוגת פעולה ויריות בגוף ראשון. המשחק פותח על ידי Hidden Path Entertainment ו-Valve והופץ לראשונה בתאריך 1 בנובמבר 2004 עבור מערכת ההפעלה ווינדוס. גרסת המאק שוחררה ב-23 ביוני 2010. המשחק הוא המשך למשחק Counter-Strike, כאשר השינוי המרכזי שנעשה בו הוא מנוע גרפי חדש בשם Source.
העדכון הגדול
ב-24 ביוני 2010 יצא עדכון למשחק שכונה "העדכון הגדול" וכלל תמיכה ב-144 אצ'יבמנטים ("הישגים"), מסכי סטטיסטיקות חדשים, שיפור המנוע הגרפי, צפייה שונה ונוחה יותר בשחקנים שבשרת (במקש TAB), תיקון באגים, שיפור הסולמות במשחק שהיו עד עכשיו קשים לטיפוס, מצלמת הריגה חדשה, מערכת של "שליטה ונקמה" - כששחקן הורג שחקן מספר פעמים ברצף הוא הופך ל"אויב" וניתן לנקום (כמו ב-Team Fortress 2). כמו כך, העדכון כלל גם אוואטרים לשחקנים, אייקונים חדשים, כוכבים, שורה של עדכונים למנוע ה-Source, ושינוי מראה של מספר חלקים במשחק למראה עדכני ורענן יותר.
Counter-Strike: Source Beta
בחודש מאי 2010 נוסף משחק חדש לרשימת המשחקים: Counter-Strike: Source Beta. המטרה של המשחק היא בחינת שינויים במשחק לפני הכנסתם למשחק - השחקנים בוחנים את השינויים שנעשו ועונים על משוב.
מצבי משחק
המשחק עדיין שומר את מצבי השחק הרגילים המשחקים הקודמים:
ג'ון קמחי
ג'ון קמחי נולד בשנת 1909 בשווייץ כבן למשפחה יהודית שהוציאה מקרבה מספר רבנים. בגיל 12 עבר עם הוריו להתגורר באנגליה. בצעירותו היה פעיל במפלגת הלייבור העצמאית – מפלגה סוציאליסטית קטנה שפרשה ממפלגת הלייבור הבריטית בתחילת שנות ה-30 ושמרה על קו עצמאי ושמאלי יותר ממפלגת האם.
בשנות השלושים התחבר עם ג'ורג' אורוול בפעילות משותפת להפצת ספרים. בשנת 1937, בעת מלחמת האזרחים הספרדית, ביקר בספרד, שם נפגש עם ג'ורג' אורוול. בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה כתב מאמרים בענייני צבא בעיתון "איבנינג סטנדרד" (Evening Standard). בשנת 1942 נתמנה על ידי אניירין בוואן, איש מפלגת הלייבור לעורך שבועון השמאל "טריביון" (Tribune). בוואן היה העורך הרשמי, אך לא היה לו הזמן או הידע הטכני להיות העורך, והמצב בו קמחי, שהיה אזרח זר ותומך מפלגת הלייבור העצמאית, בניגוד לקו של העיתון שתמך במפלגת הלייבור, הוא העורך בפועל, תחת שמו של בוואן, התאים לצורכי העיתון והמעורבים בדבר.
בשנת 1945 הצטרף קמחי כעיתונאי לסוכנות הידיעות רויטרס. שנה לאחר מכן, ב-1946, פרש מרויטרס וחזר ל"טריביון". הוא שקע רובו ככולו במאבקו של היישוב בארץ ישראל, שהיה אז בשיאו. הוא פוטר מן ה"טריביון" לאחר שבדצמבר 1947 נטש את משרתו ויצא לאיסטנבול על מנת לנהל מגעים עם השלטונות הטורקיים שנועדו לאפשר לשתי ספינות מעפילים ועליהן אלפי מעפילים להפליג מבולגריה לארץ ישראל.
מאז ינואר 1945 כתב מאות מאמרים וכתבות ב"פלסטיין פוסט", שהיו כולם אוהדים ליישוב במאבקו. הוא המשיך לכתוב מאמרים בעיתון זה לאחר הקמת מדינת ישראל וגם לאחר שהעיתון החליף ב-1950 את שמו ל"ג'רוזלם פוסט".
את מקומו בתולדות היישוב קנה ג'ון קמחי לא רק בשל כתבותיו ומאמריו; לאחר הפיצוץ במלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946 הוציא מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל הגנרל אוולין יו בארקר חוזר לקציני הצבא הבריטי בארץ ישראל שסיווגו "מוגבל", בו כתב את דברי הנאצה הבאים נגד העם היהודי:
ג'ון קמחי הוא שהביא את דבר התבטאותו של בארקר לידיעת העולם, בהפיצו את החוזר לעיתונות העולמית, דבר שעורר שאילתות בפרלמנט הבריטי וביקורת בעיתונות הבריטית, עד שבארקר ביטל רשמית את ההוראה ב-9 באוגוסט 1946 וזמן לא רב לאחר מכן נאלץ לעזוב את הארץ לבלי שוב.
ג'ון קמחי היה הראשון שפרסם ב-7 בדצמבר 1947 כי 15 במאי 1948 נועד להיות מועד סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל.
בימי מלחמת העצמאות היה ג'ון קמחי בארץ וסיקר את כל ההתפתחויות הצבאיות והמדיניות. הוא היה ביקורתי ביחס לעמדת בריטניה נגד היישוב בימי המאבק וגילה עמדה תקיפה כלפי ערביי ארץ ישראל בימי מלחמת העצמאות. לאחר שביקר בנצרת באוגוסט 1948, שבועיים לאחר כיבושה, כתב בעיתון דבר:
במשך 15 שנה מאז שנת 1952 היה ג'ון קמחי עורכו של הביטאון היהודי-בריטי "ג'ואיש אובזרבר" (Jewish Observer). הוא פוטר ממשרתו ב-10 במרץ 1967 לאחר שהפדרציה הציונית בבריטניה מצאה כי מאמריו ביקורתיים מדי כלפי מדינת ישראל.
עד מותו המשיך לכתוב בביטאונים שונים בבריטניה מאמרים בענייני ישראל והמזרח התיכון. ג'ון קמחי חיבר מספר ספרים על המזרח התיכון, ההעפלה ומלחמת העצמאות. שנים מהם ביחד עם אחיו דוד קמחי, שהיה לימים סגן ראש המוסד ומנכ"ל משרד החוץ.
ג'ון קמחי נפטר בשנת 1994.
שדה נחום
שְׂדֵה נַחוּם הוא קיבוץ השוכן בעמק בית שאן, ונמנה עם יישובי מועצה אזורית עמק המעיינות. הקיבוץ נקרא על שם גרעין המייסדים - "השדה" - ועל שמו של נשיא ההסתדרות הציונית העולמית נחום סוקולוב, שנפטר זמן קצר לפני הקמת היישוב.
היסטוריה
הקיבוץ נוסד ב-1937. הוא מבין יישובי "חומה ומגדל". מייסדיו היו בוגרי מקוה ישראל וחברי פלוגת הקיבוץ המאוחד שראשוניה היו נוער חלוצי מאוסטריה. אליהם הצטרפו בהמשך חלוצים שעלו מפולין, רוסיה וגרמניה. חברי גרעין השדה עברו הכשרה בראשון לציון.
כיום יש בקיבוץ כ-70 חברים. חברי היישוב מוצאים את פרנסתם בחקלאות, תעשייה, שירותים מקומיים, עבודות חוץ בכל התחומים, יזמות עצמית ועוד. באזור קיים פארק תעשייה בשם "שלוחת צבאים".
הקהילה מנוהלת בידי ועד בו חברים מהקיבוץ ומהשכונה. הוועד המשותף מפעיל בשיתוף פעולה עם הקיבוץ שירותים קהילתיים כמו חינוך, תרבות, וספריה.
בשנת 2009 הוקם בית כנסת ביישוב, בשיתוף של המשרד לשירותי דת.
זוכה פרס נובל בכימיה לשנת 2013, פרופ' אריה ורשל, הוא יליד הקיבוץ.
יהושע בועז
הרב יהושע בועז ממשפחת ברוך (המאה השש עשרה), היה מגדולי הפוסקים האחרונים, בעל הפירוש הנודע שלטי הגיבורים על הרי"ף, וציוני מסורת הש"ס, "תורה אור" ו"עין משפט נר מצווה" על תלמוד בבלי.
ביוגרפיה
הוא חי בתקופת ראשוני האחרונים, בזמנם של רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, והרמ"א. רבי יוסף קארו לא ראה את ספר שלטי הגיבורים, שנדפס בתקופה חופפת להדפסת השולחן ערוך, אך הרמ"א הרבה להביא פסקים מספר זה, ומכנהו "הגהות אלפסי".
ברוב המקומות בכתביו הוא אינו מציין את שמות רבותיו, אך בכמה מקומות הוא מזכיר את רבי נתן מאיגרא, שהיה מגדולי איטליה באותה התקופה, ושימש כדיין וכראש ישיבה.
פסיקה
בין פסיקותיו הידועות בהלכה הוא ההיתר לנשים לחבוש פאה ברשות הרבים. הוא טען ששיער שאינו מחובר לראש, גם אם זה שערה שלה עצמה, אינו נקרא "ערוה" לעניין ק"ש, ומהווה כיסוי ראש הולם לקישוט נשים, כמו כיסוי בד ברשות היחיד:
לפסיקה זו הצטרפו בזמנו הרמ"א והמג"א, ועם הזמן הצטרפו אליה פוסקים רבים מכל העדות.
חיבוריו
הלכה:
רשת בתי המדרש
רשת בתי המדרש היא התאגדות של בתי המדרש הפלורליסטיים הוותיקים והמרכזיים בישראל. הרשת הוקמה בשנת 2004 וכיום היא מאגדת כשלושים ארגונים. הרשת פעילה בתחום ההתחדשות היהודית כדי לתת ליחיד ולחברה בישראל כלים בתחום לימוד היהדות בגישה פלורליסטית, וזאת על מנת לבסס את קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ובמטרה לחזק את הקשר בין חלקים של העם היהודי בישראל ובתפוצות.
רקע
רשת בתי המדרש הוקמה בשנת 2004 על ידי כשישה בתי מדרש. הארגונים המתאגדים ראו לנכון להעמיק את שיתוף הפעולה הבין ארגוני בקידום המטרות המשותפות ובהן: העמקת החיבור בין הציבור הישראלי למורשתו היהודית, עידוד לימוד מקורות יהודיים ברוח פלורליסטית והעמקת תחושת השייכות והקהילתיות בין פלגים שונים בחברה הישראלית על ידי יצירת שפה יהודית משותפת.
תפקיד היו"ר מאויש ברוטציה על ידי בתי המדרש השונים החברים ברשת, לפרק זמן של כשנתיים.
פעילות רשת בתי המדרש
על מנת לקדם את יעדי הרשת, היא מקיימת את הפעילויות הבאות:
הצעת חוק בתי המדרש היהודיים - הדמוקרטיים התש"ע
ביוני 2010 הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק בתי המדרש היהודיים דמוקרטיים, אשר יזמה רשת בתי המדרש ומקודמת על ידי חבר הכנסת זבולון אורלב. מהות החוק היא כי משרד התרבות והספורט יכיר בבתי המדרש לצורכי תקצוב על מנת לקדם את לימוד היהדות בישראל מתוך מגמה של גישור בין השקפות העולם השונות וגיבוש זהות יהודית.
אתר מדרשת
אתר האינטרנט "מדרשת" הוקם על מנת לאפשר לכלל הגולשים ליצור דפי לימוד בית מדרשיים ולשתף בדפי לימוד קיימים בנוחות ובקלות. כיום האתר כולל כ-500 דפי לימוד אשר נתרמו לטובת הציבור הרחב על ידי מנחי בית המדרש המובילים ברשת. כמו כן האתר כולל כלים טכנולוגיים המאפשרים לכלל הגולשים להתאים דפי לימוד קיימים לצורכי הלימוד שלהם, וכן לבנות דפי לימוד חדשים מתוך מאגר המקורות ביעילות. האתר הוקם ביוזמה ובמימון של קרן אבי חי על ידי רשת בתי המדרש, ובביצוע ותמיכה טכנולוגית של מט"ח.
ימי עיון והכשרה למנחי בתי מדרש
הרשת מקיימת שני ימי עיון מרוכזים מדי שנה למנחי לימוד בית מדרש. מטרת ימי העיון לשתף בידע ובניסיון אשר נצבר בבתי המדרש השונים על מנת לקדם את הכשרתם ולהעמיק את המיומנויות של מנחי בית המדרש בישראל.
פרשה בשניים
החל מחודש מאי 2010 עולה מדי יום חמישי סרטון באתר האינטרנט mako, ובו שניים ממנהלי בתי המדרש בישראל משוחחים על נושא מפרשת השבוע מזווית אקטואלית. בשיחתם הם יוצרים חיבור בין התנ"ך למציאות העדכנית של החברה הישראלית.
מוזיאון גוגנהיים בילבאו
היסטוריה
המוזיאון, שהוקם בשנת 1997, ידוע במיוחד בעיצובו ובצורתו, פרי תכנונו של האדריכל פרנק גרי. מאז הקמתו נחשב לאחד המבנים הייחודיים ביותר בעולם בתכנונם ובעיצובם אשר נבנו בסגנון הדה-קונסטרוקטיביזם.
הבניין, המחופה בעיקר בטיטניום, נבנה על גדות נהר הנרביון. הוא תוכנן כך שיזכיר בצורתו ספינה, כסמל המשקף את מיקומו בעיר נמל. מיד עם בנייתו הפך את העיר למוקד תיירות עולמי, אשר מושך כמיליון תיירים מדי שנה. סביב המוזיאון עומדים פסלי-ענק מאת אמנים מודרניים, שהמפורסם מביניהם הוא הכלבלב של ג'ף קונס. על אף שהמבנה נחשב כהצלחה אדריכלית גדולה, מבקרי אמנות רבים טוענים כי בדומה למוזיאון גוגנהיים ניו יורק, הוא גונב את ההצגה מיצירות האמנות המוצגות בו.
לפני הקמת המוזיאון, העיר בילבאו הייתה שקועה במשבר, עקב שקיעת התעשייה בחלקה השני של המאה ה-20. המוזיאון שינה את מצבה הסוציו-אקונומי של העיר, הוריד את האבטלה לשיעור נמוך, והביא לפיתוח של ענף התיירות בעיר.
המוזיאון הוקם באתר שבקרבתו שכן בעבר נמל בילבאו, ובעקבות ההקמה הועבר הנמל לאתר קרוב יותר למפרץ ביסקאיה שבאוקיינוס האטלנטי.
פרופייט דוראן
ביוגרפיה
בימי נעוריו למד בישיבות אשכנז ורכש גם השכלה כללית רחבה. תקופה מסוימת גר בברצלונה בביתו של רבי חסדאי קרשקש.
בגזירות קנ"א נאלץ האפודי להמיר דתו באונס, אז הוצמד לו שם נוצרי Honoratus de Bonafide (בעל משמעות אירונית: 'האמונה הטובה'), אך הוא שמר בסתר על זהותו ואמונתו היהודית, ואף המשיך לכתוב כנגד הנצרות ללא אזכור מפורש של שם המחבר. יש לזכור כי האינקויזיציה של אותם ימים הייתה בחיתוליה. האפודי המשיך לחיות את חייו בספרד גם בזקנותו, כיהודי אנוס, החי כלפי חוץ כנוצרי.
כתביו ודעותיו
באיגרת שכתב בשם "אל תהי כאבותיך" לעג לנצרות והבליט סתירות שבה. נימתה האירונית יצרה בעיני נוצרים מסוימים את הרושם המוטעה כאילו הוא בא לשבח את דתם. קיימת מסורת שלפיה כתב את המכתב לחבר אנוס שהתכוון לקבל עליו את הנצרות בהשפעת שלמה הלוי מבורגוס, הרב שהשתמד. את היהדות מזהה האפודי עם דת התבונה. בכתביו יש נחמה לאנוסים והבטחה שאם ישובו, יתכפר להם. האיגרת נדפסה לראשונה עם פירוש רבי יוסף אבן שם טוב בקושטא בשנת 1554.
ספר אחר שלו, "כלימת הגויים", הוא מחקר ביקורתי, בעיקר על טעויות שעושים מתקיפי היהדות בפירוש מקורותיה. חיבור זה מפגין את שליטתו של האפודי בשפה הלטינית ובספרות הנוצרית בשפה זו. פרק שלם בחיבורו מוקדש לביקורת על תרגומו הלטיני של הירונימוס לתנ"ך.
הספר "מעשה אפוד" עוסק בדקדוק, והוא זכה להערכה רבה, ורבים מחכמי ישראל המאוחרים השתמשו בו רבות. בהקדמה לו מדגיש הכותב שהעיקר הוא העיסוק במקרא, יותר מאשר העיסוק במקורות יהודיים אחרים. הוא מעלה את ההשערה הקשה שהגזרות פגעו במיוחד ביהדות אשכנז בגלל התעמקותה בתלמוד על חשבון המקרא.
לחיבור זה הצמיד האפודי הקדמה ארוכה, עליה כתב דב רפל: "הקדמת הספר 'מעשה אפד' היא חיבור עצמאי, ורק שלשת המשפטים האחרונים של ההקדמה קושרים אותה בדרך מלאכותית ל'מעשה אפד' ". בחלקה הראשון של ההקדמה סוקר האפודי גישות שונות לתוכנית הלימודים היהודית ומציע את תוכניתו שלו ובמרכזה לימוד המקרא, בחלק השני מתוארת חשיבותו של התנ"ך ובחלק השלישי והאחרון מציג האפודי חמש עשרה עצות ללימוד מיטבי, בייחוד לשם שינון וזיכרון.
כן חיבר פירוש למורה נבוכים - שנדפס ביחד עם הטקסט של הרמב"ם ומפרשים נוספים במהדורת סביונטה 1553, במהדורת יסניץ 1742, במהדורת ז'ולקייב 1860 של מורה הנבוכים, ובמהדורת ווארשא 1872. שם מופיע הפירוש תחת השם 'אפודי'. על פירושו למורה-נבוכים כתב רבי יצחק אברבנאל: "הנרבוני והאפודי שניהם נשרפים בבית הדשן", וזאת, בשל הפרשנות הרדיקלית של השניים למשנתו של הרמב"ם, בשונה מהפרשנות השמרנית, כפי שהסביר גם במקום אחר: "העמיקו שחתו הנרבוני והאפוד במקום הזה, לייחס לרב המורה דעת נפסד בהשגחת הש"י היא כוללת ולא פרטית בארץ". על פירוש האפודי למורה הנבוכים כתב דב רפל כך: "הפירוש נועד כנראה להקל על המתחילים בעיון והמתקשים להבין את סגנונו של ר' שמואל אבן תיבון. אין האפודי נכנס בפירושו לבירורן של בעיות פילוסופיות ושל קשיים במורה נבוכים עצמו" . יוסף שלמה דלמדיגו השווה את פירוש האפודי לפירושו הקלאסי של רש"י על התורה או על הש"ס, בשל דרכו של האפודי בפשטותו "בקיצור וביאור, והוא ראש הפרשנים".
מלבד כתבים אלה כתב האפודי חיבורים נוספים שנותרו בכתב יד. חיבורו 'חשב האפוד' דן באסטרונומיה ובענייני הלוח העברי [וכנראה חיבר גם פירוש לגרסה העברית של ספר אלמגסט]; חיבורו 'זיכרון השמדות' סוקר היסטורית את הגזרות שעברו על עם ישראל מחורבן בית שני ואילך. נותרו קטעים מפירושו של האפודי לפירוש אברהם אבן עזרא על התורה, וייתכן שחיבר גם פירושים לספר הכוזרי, ולביאור אבן רושד לספר הפיזיקה ('השמע הטבעי') של אריסטו.
דלקת כבד
דלקת כבד (בלועזית: הֶפָּטִיטִיס, Hepatitis) היא מחלה של מערכת העיכול. הגורמים לדלקת הכבד כוללים נגיפים, צריכה מוגזמת של משקאות חריפים, פגיעה על ידי תרופות ורעלים, הפרעות מטבוליות והפרעות אוטואימוניות.
תסמינים
הפטיטיס מתבטאת בתסמינים הבאים: בעייפות, חולשה, כאבי פרקים, כאבי בטן, הקאות ואובדן תיאבון. השתן עשוי להיות כהה יותר, עשויים להופיע חום, הגדלה של הכבד, וכן צהבת. ההופעה הקלינית של צורות כרוניות של דלקת הכבד עשויה להיות עדינה, והסימנים שהוזכרו יופיעו רק כאשר הדלקת גרמה להרס והחלפה של חלק משמעותי של רקמת הכבד ברקמת חיבור – שחמת הכבד. במקרים של דלקת כבד חמורה, שלב מתקדם של שחמת הכבד, או דלקת חריפה חמורה (פולמיננטית) עשויה להופיע אנצפלופתיה – פגיעה מוחית שמתבטאת בשינויים באישיות, פגיעה אינטלקטואלית עד לירידה במצב ההכרה.
סוגי הפטיטיס נגיפי
הפטיטיס נגיפי אחראי ליותר ממחצית המקרים של הפטיטיס חריפה. 95% מהדלקות הנגיפיות של הכבד נגרמות על ידי אחד מנגיפי ההפטיטיס A,B,C,D או E. חמשת האחוזים האחרים נגרמים על ידי נגיפים כמו אדנווירוס, CMV ועוד.
הפטיטיס A
הפטיטיס A הוא נגיף מסוג RNA השייך למשפחת נגיפי הפיקורנה. הפטיטיס A היא הסיבה השכיחה ביותר להפטיטיס חריפה, ואינה מתפתחת למחלה כרונית. זהו אנטרו-וירוס שעובר מן הצואה דרך מזון או מים מזוהמים או דרך נוזלי הגוף. זיהום בהפטיטיס A יוצר חיסון לכל החיים כנגד המחלה.
קיימים שני חיסונים להפטיטיס A: חיסון פעיל וסביל. בישראל מחוסנים משנת 2004 ילדים בחיסון הפעיל כחלק משגרת החיסונים. בעת הגיוס לצה"ל מחוסנים כל המתגייסים (לשירות קרבי וסגלי רפואה) בחיסון הסביל.
הטיפול בהפטיטיס A הוא טיפול תומך, וכולל שתייה מרובה ומנוחה. שיעורי המוות מן המחלה הם 0.01%, כשילדים בני פחות מחמש שנים ומבוגרים מעל גיל 50 מהווים את מרבית מקרי המוות.
הפטיטיס B
הפטיטיס B הוא נגיף DNA ממשפחת ההפטדנה. הוא עשוי לגרום למחלה חריפה וכן למחלה כרונית.
ההדבקה בנגיף היא דרך נוזלי הגוף – מגע עם דם נגוע או העברה ביחסי מין. גם רוק עשוי להעביר את המחלה. סוג נוסף של העברה היא העברה אנכית – מהאם לעובר. 95% מהחולים מתגברים על הזיהום ויוצרים נוגדנים כנגד הנגיף. כ 5% מן החולים מפתחים זיהום כרוני.
מהלך נדיר של המחלה עשוי לגרום לכשל כבדי חריף (0.5%-1%) – מחלה פולמיננטית, ולהביא להרס הכבד תוך ימים עד שבועות עם 80% של מקרי מוות.
קיים חיסון פעיל נגד המחלה, בין היתר, בזכות פריצת דרך של יוסף שאול ממכון ויצמן בנוגע לאופן פעולת הנגיף. כיום חיסון זה הוא חלק משיגרת החיסונים שמקבלים ילדי ישראל משנת 1992 (Engrix).
הפטיטיס B כרונית מובילה אצל כ-20-30% מהחולים להתפתחות שחמת הכבד (החלפת הרקמה התפקודית של הכבד ברקמת צלקת), שעם החרפתה נגרם כשל כבדי. היא גם מעלה מאוד את הסיכון ללקות בסרטן הכבד – קרצינומה הפטוצלולרית.
קיימות שלוש תרופות מרכזיות המשמשות לטיפול בהפטיטיס B: אינטרפרון אלפא, אדפוויר ולמיודין.
הפטיטיס C
כ-50-85% מן החולים יפתחו מחלה כרונית, וכ-25-76% מהם יסבלו ממחלה כרונית פעילה ושחמת. הפטיטיס C הוא הסיבה המובילה בעולם להפטיטיס כרוני, והוא הסיבה המובילה באירופה ובארצות הברית להשתלת כבד. הפטיטיס C מעלה מאוד את הסיכון לקרצינומה הפטוצלולרית שמתפתחת אחרי כ-30 שנה בחולים הסובלים מהפטיטיס C כרונית ושחמת.
נכון לשנת 2010, מוצע לחולים טיפול תרופתי שמטרתו לחסל את הנגיף בגוף החולה. הטיפול, נכון לשנת 2010, כולל נטילת כדורים "ריבוורין" (RIBAVIRIN) על בסיס יומיומי ונטילת זריקה שבועית ("פגאינטפרון" PEGINTERFERON). הטיפול נע בין חצי שנה לבין שנה (תלוי בסוג הווירוס) וסיכויי הצלחתו הם כ-75%.
ב-2011 אושרו 2 תרופות נוספות שיינתנו יחד עם הטיפול המוזכר –(Telaprevir (Incivek ו-(Boceprevir (Victrelis.
ב-2014 נכנס טיפול נוסף במחלה, אורך הטיפול הוא 12 שבועות (בהתאם לדרגת הנזק לכבד) ואופן הטיפול הוא על ידי נטילת 2 תרופות (אשר נכון להיום מאז 2014 נמצאות בסל הבריאות בישראל) exviera ו viekirax
הפטיטיס D ו-E
שני סוגים נוספים של הפטיטיס ידועים, הפטיטיס D והפטיטיס E. נגיף הפטיטיס D הוא נגיף RNA היכול להתרבות רק בנוכחות נגיף הפטיטיס B. הפטיטיס E גורם למחלה הדומה להפטיטיס A, אם כי יש לו צורה פולמיננטית בחלק מהחולים, בעיקר בנשים בהריון. הוא נפוץ בעיקר בהודו. לאחרונה זוהה גם הפטיטיס G.
הפטיטיס אלכוהולית
הפטיטיס אלכוהולית נגרמת כתוצאה משתייה ממושכת של כמויות גדולות של הכוהל אתנול, המצוי בכל המשקאות החריפים.
התחלת המחלה תתבטא לרוב בחום, הגדלת הכבד, לויקוציטוזיס ופגיעה בתפקודי הכבד (צהבת והפרעות קרישה). כמו כן, יופיעו סימנים של יתר לחץ דם במערכת הפורטלית (מיימת, דימום מדליות, אנצפלופתיה). עם זאת, צורות קלות יותר של הפטיטיס אלכוהולית עשויות להופיע ללא תסמינים. המשך שתייה מרובה של אלכוהול תוביל לרוב לשחמת. בהפסקת שתיית אלכוהול, ההפטיטיס האלכוהולית תחלוף באיטיות לאורך שבועות עד חודשים, לעיתים ללא השלכות קבועות, אך לרוב תישאר שחמת מסוימת. בצורה גסה, ניתן לומר כי אחד מארבעה בני אדם השותים יותר משלושה משקאות אלכוהוליים ביום בתקופה של 10-15 שנה יסבול מרמה מסוימת של הפטיטיס אלכוהולית.
זיהום בהפטיטיס C ושימוש מוגבר באלכוהול מזרז מאוד את התפתחות השחמת. שתייה מוגזמת של אלכוהול לאורך זמן תגרום גם לשינויים שומניים בכבד.
הפטיטיס שנגרם על ידי תרופות
ישנן תרופות שעלולות לגרום להפטיטיס על ידי הורדת הכושר החיסוני של הגוף או בדרכים אחרות. להלן רשימה חלקית של תרופות גנריות:
המהלך הקליני של הפטיטיס תרופתית הוא מגוון, ותלוי בתרופה ותגובת החולה אליה. הפטיטיס יכול להיגרם על ידי כמעט כל תרופה.
הפרעות מטבוליות
מחלות מטבולית כגון מחלת וילסון, הגורמת לאגירת נחושת ברקמות שונות וגם בכבד, וכן המוכרומטוזיס, הגורמת לאגירת ברזל עלולות לגרום לדלקת ונמק כבדי.
כולסטטית
חסימה ממושכת של דרכי המרה, על ידי אבני מרה או גידול סרטני, מובילה להצטברות של נוזלי המרה בכבד, ולנזק ודלקת ברקמת הכבד.
דלקת כבד אוטואימונית
דלקת זו (Autoimmune Hepatitis) פוגעת הן בילדים והן במבוגרים. המחלה נפוצה יותר בקרב נשים, בעיקר אצל נשים צעירות, אבל פוגעת בשני המינים, והמספרים מראים יחס של 17 חולים לאוכלוסייה של 100,000 נפש.
חוקרים אינם תמימי דעים בנוגע לסיבת התלקחות מחלה זו אצל בני אדם, אם כי נכון לשנת 2010 מוסכם שמקורה הוא גנטי. אצל אדם הלוקה בדלקת הכבד האוטואימונית, תוקפת המערכת החיסונית את הכבד כאילו היה גוף זר כמו איבר מושתל. משערים כי המחלה מתפתחת בגלל אובדן סבילות של מערכת החיסון כלפי אנטיגנים עצמיים.
אטיולוגיה
המחלה זוהתה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ונקראה דלקת כבד זאבית (או זאבתית) (Lupoid hepatitis) היות שכמו בזאבת נמצאו נוגדנים עצמיים בנסיוב החולים. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התקבע השם "דלקת כבד אוטואימונית".
אבחון
אין ממצא קליני יחיד המאפיין את המחלה ואין ממצא יחיד המאשש או שולל את קיומה. קיימת שיטת ניקוד לאבחון דלקת כבד אוטואימונית הכוללת כ-17 משתנים בעלי ניקוד משתנה, הניקוד המצטבר מרמז על סבירות לקיום המחלה. בין היתר דרוש מעקב ארוך אחר תפקודי הכבד. מאחר שהמערכת החיסונית אינה תוקפת באופן קבוע את הכבד, ונוטה להופיע בגלים לאורך תקופות זמן משתנות, זיהוי המחזוריות מהווה אמצעי נוסף לזיהוי המחלה. אישוש סופי נעשה בדרך כלל על ידי לקיחת ביופסיה של רקמה כבדית וניתוח הרכבה במעבדה.
טיפול
טיפול אפשרי הוא מתן נוגדי דלקת (קורטיקוסטרואידים), עם או בלי אזתיופרין (המחליש את מערכת החיסון) ולעיתים אזתיופרין בלבד. לכל אחת מאפשרויות הטיפול השפעות לוואי לא רצויות. ניתן לומר כי הטיפול התרופתי (המרדים את המחלה) ומעקב תדיר אחר תפקודי הכבד הן באמצעות בדיקות דם והן באמצעים אחרים כגון אולטרא סאונד מאפשרים לחולים בדלקת הכבד האוטואימונית לנהל אורח חיים רגיל, ולחיות שנים ארוכות עם המחלה. בחלק מהחולים (לעיתים מסיבות גילוי מאוחר של המחלה) מתפתחת שחמת הכבד, במצב בלתי הפיך זה הטיפול האפשרי היחיד הוא השתלת כבד אולם יש סיכון כי מערכת החיסון תתקוף גם את הכבד המושתל.
ב-2011 אושרה התרופה INCIVEK™ לטיפול יחד עם פגינטרפרון אלפא וריבווירין בצהבת נגיפית C כרונית.
תומר אלטמן
תומר אלטמן (נולד ב-8 בפברואר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל ירושלים.
קריירה
אלטמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב והשתתף עימה בליגת האלופות לנוער ואף כבש בהפסד 2-1 לפורטו. ב-28 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 לבני יהודה במסגרת גביע הטוטו. ב-6 בינואר 2018 רשם דקות משחק בניצחון 0-3 נגד בני ממב"ע הגולן.
בקיץ הושאל לבית"ר תל אביב רמלה כחלק משיתוף פעולה בין המועדונים. ב-23 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להפועל קטמון ירושלים. ב-25 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד מכבי אחי נצרת. בקיץ  נשאר לעונה נוספת במועדון ששינה את שמו ל"בית"ר תל אביב בת ים". ב-23 בינואר 2020 הצטרף להפועל חיפה מליגת העל במדיה שיחק עונה וחצי ורשם 40 הופעות.
בקיץ שוחרר ממכבי תל אביב ואת המחצית הראשונה של העונה העביר כשחקן חופשי. ב-5 בינואר 2022 חתם ברודה מהליגה ההולנדית השנייה, במדיה רשם 6 הופעות.
בקיץ חזר לישראל וחתם בהפועל ירושלים מליגת העל והתאחד עם מאמנו מהנוער של מכבי תל אביב, זיו אריה. ב-3 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0-3 נגד מ.ס. אשדוד.
אלטמן שיחק בכל נבחרות הנוער והצעירות של ישראל.
איי המלכה אליזבת
איי המלכה אליזבת' (באנגלית: Queen Elizabeth Islands; בצרפתית: Îles de la Reine Élisabeth; נקראו בעבר "איי פארי" או "ארכיפלג פארי") הם קבוצת האיים הצפוניים ביותר בארכיפלג הארקטי הקנדי, והם מחולקים בין הטריטוריות נונאווט והטריטוריות הצפון-מערביות, בצפון קנדה, הם גם המעבר הראשון שגילו בין האוקיינוס האטלנטי לבין האוקיינוס השקט.
היסטוריה
הגילוי הראשון של האיים על ידי האירופיים התרחש כבר ב-1616.
האיים לא התגלו ולא שורטטו במלואם עד למשלחות הבריטיות אל המעבר הצפון-מערבי ומאוחר יותר המגלים הנורווגים במאה התשע עשרה.
בשנת 1820 שט בין האיים מגלה הארצות באזור הארקטי סר ויליאם פארי, על סיפונה של ה-Hecla. בעקבות זאת, כונו כל האיים על שמו ארכיפלג פארי. ב-1953 עם הכתרתה של אליזבת השנייה כמלכת קנדה, כונו האיים על שמה "איי המלכה אליזבת" והשם איי פארו עבר לשמש רק את חלקו הדרומי והדרום מערבי של הארכיפלג.
גאוגרפיה
שטח האיים הוא 419,061 קמ"ר.
מדרום למצרים (לנקסטר, ויקונט מלוויל ומקקלור) נמצאים שאר איי הארכיפלג הארקטי הקנדי.
בנוסף על האי אלסמיר כולל הארכיפלג איים נוספים מהגדולים בעולם, בהם האיים אקסל הייברג (Axel Heiberg), האי דבון (Devon isl; האי הלא-מיושב הגדול בעולם), האי מלוויל ואי הנסיך פטריק.
אוכלוסייה
עם אוכלוסייה של פחות מ-400 נפש האיים קרובים להגדרה של לא מיושבים. ישנם רק שלושה מקומות של התיישבות קבועה על האיים. שניים מהם על האי קורנוואליס (Cornwallis Island) ואחד על האי אלסמיר. בנוסף ישנם עוד כמה נקודות קטנות המשמשות בעיקר כתחנות מחקר. ישנן נקודות המיושבות רק בחלק מעונות השנה וגם כאן ברוב המקרים מדובר בנקודות מחקר. בנוסף קיימת בארכיפלג תעשייה של קידוחי נפט.
מנהל
מתחת לחלוקה לטריטוריות קיימת חלוקה אדמיניסטרטיבית לשני אזורים מוניציפליים. אזור אחד ששטחו 450 קמ"ר בלבד מהווה עשירית האחוז משטח הארכיפלג אולם הוא כולל את שני היישובים הגדולים יחסית שבאיים ולכן גם כמעט כל האוכלוסייה של האיים נכללת בתוכו. האזור השני כולל את רוב השטח אולם נכלל בו רק יישוב אחד שהוא למעשה תחנת מחקר המונה 5 אנשים בלבד.
אל
אל הוא על פי אמונות או דתות רבות, ישות בעלת כוחות על-טבעיים (כלומר מסוגלת לפעול כנגד חוקי הטבע ולשלוט בטבע), בת אלמוות ושאליה מתייחסים כקדושה, עליונה או נשגבת. חלק מהאלים השתתפו בבריאת העולם. עד עצם היום הזה, רוב האנושות מקיימת כלפי האלים מנהגי פולחן שונים.
ניתן לחלק את קבוצת האנשים המאמינים באל למאמינים באל אחד (מונותאיזם), למאמינים בצמד אלים הנמצאים ביניהם ביחסי גומלין (דואליזם, גנוסיס) ולמאמינים בריבוי אלים (פוליתאיזם). בדרך כלל מייחסים לאל שליטה, חלקית או מוחלטת, ביקום, כוח עצום עד בלתי מוגבל, ולפעמים ידיעה של כל המתרחש ביקום.
אטימולוגיה
השם אל בעברית הוא שם העצם הראשי שמורה על אלוהות, ממנו נגזרו המונחים אלוה ביחיד ואלוהים ברבים, במשמעות של אלים. ביהדות ובאסלאם השם "אלוהים" קיבל משמעות של אל יחיד, והשימוש בלשון רבים הוא לאות כבוד. בקבלה מסמל השם "אל" את מידת החסד והטוב שבאלוהות.
פרופ' משה דוד קאסוטו טען כי השם "אל" נשאל משמו של האל הכנעני "אל" (EL), או בשמו המלא "אל ועלין" (=אל ועליון) כפי שנזכר בכתובת סוג'ין. לטענתו, אל כנעני זה הוא האל שאליו מכוון הכתוב ב, המתאר את מלכי-צדק מלך שלם ככהן ל"אל עליון". טענה זו נדחתה על ידי פרופ' יהודה אליצור, שגרס כי "אל ועלין" הם שני אלים נפרדים (כפי שמלמדת וי"ו החיבור), וכי מלכיצדק לא היה כהנם, אלא מונותאיסט כאברהם.
אמונה בריבוי אלים
לפי האמונה בריבוי אלים יש קבוצה של אלים השולטים בעולם. בדרך כלל כל אחד מהם אחראי על כוח או תחום מסוים בעולם. לעיתים האלים שוכנים כולם במשכן אחד, למשל הפנתאון. חלק מקבוצות האלים אף נגזרות האחת מן השנייה, בעקבות השפעות תרבותיות בין העמים. (למשל התרבות היוונית השפיעה על התרבות הרומית במובן זה).
סגידה לאל אחד
האמונה כי יש בנמצא ריבוי אלים, אך רק אל אחד ראוי לסגידה, נקראת מונולטריזם.
התגלות של אל אחד
האמונה כי יש בנמצא ריבוי אלים, אך שאלים שונים הם התגלות שונה של אל אחד, נקרא הנותאיזם. דוגמה לכך היא האמונה של דת ההינדו, לפיה האל הבורא ברהמה, האל המחריב שיווה והאל המשמר וישנו הם כולם צדדים שונים (אווטארים) של האל הראשון, הפראברהמן.
אמונה בשתי רשויות
אמונה לפיה יש שני כוחות שמימיים, או יסודות טבע, המנהלים את העולם. לעיתים אלו כוחות מנוגדים, כך שהאחד מייצג את הטוב והשני מייצג את הרע, ונאבקים ביניהם על השלטון בעולם. הדוגמה הבולטת ביותר היא דת זרתוסטרה הפרסית המאמינה באל טוב (אהורה-מאזדה) ובאל רע (אהרימן), אך עיקר אמונה זה מצוי גם אצל הכתות הגנוסטיות ובמידה מסוימת גם בנצרות (אלוהים לעומת השטן, שמרד בו).
אמונה בבורא שאינו מתערב
האמונה כי היה או ישנו אל שברא את היקום, אך אינו משמר אותו, אינו מתערב בו ואינו דורש פולחן או סגידה, נקראת דאיזם.
אמונה כי האל זהה ליקום הטבעי
האמונה לפיה האל והטבע הם ישויות זהות, נקראת פנתאיזם. הפנתאיזם שולל אלוהות על-טבעית או חיצונית ליקום (טרנסצנדנטית). דוגמה לאמונה פנתאיסטית ניתן למצוא בפילוסופיה של ברוך שפינוזה.
אתאיזם ואגנוסטיות
אתאיזם הוא דחיית האמונה בקיומם של אלים. יש המסווגים אתאיזם לשני סוגים, אתאיזם חלש ואתאיזם חזק. עמדה ספקנית בשאלת קיום אלוהות שאינה שוללת אותה על הסף נקראת אגנוסטיות.
תל בית מירסים
תל בית מירְסִים הוא תל הממוקם במזרח חבל לכיש כ-20 קילומטרים דרום מערבית לחברון וכ-13 קילומטר דרום מזרחית ללכיש, בגבול בין השפלה להר חברון.
ארכאולוגיה
התל נחפר בין השנים 1933 ל-1936 בידי ויליאם אולברייט, ונחשפו בו שכבות יישוב מהתקופות הכנענית הקדומה, התיכונה והמאוחרת ומהתקופה הישראלית. אולברייט הציע לזהותו עם דביר המקראית, אך יש החולקים על זיהוי זה.
הממצאים של אולברייט כללו מספר שכבות יישוב ממספר תקופות: במאה ה-19 לפנה"ס הוקפה העיר בחומה וסוללה, שחרבו והוקמו מחדש בתקופה החיקסוסית (1550-1750) לפנה"ס. חומה זו חרבה באמצע המאה ה-16 לפנה"ס, ועל גבה נבנה קו ביצורים לאורך פסגת התל, בתקופת הברונזה המאוחרת (1200-1500 לפנה"ס) . קו זה החזיק מעמד עד לסוף המאה ה-13 לפנה"ס, ושוב חרב וננטש עד למחצית הראשונה של המאה ה-10 לפנה"ס. אז הוקפה העיר בחומה בנויה בדגם של חומת סוגרים: מטר וחצי עובי ממוצע לקיר החיצוני, פנים חדר ברוחב של כ-2 מטר, וקיר פנימי בעובי של 1 מטר. בחומה היו שני שערים - אחד במזרח העיר ואחד במערבה, ולידו מגדל. השערים והמגדל החזיקו מעמד עד לחורבנו של המקום, עם הפלישה הבבלית של שנת 587 לפנה"ס.
בשטח הממוקם צפונית לכפר בית מירסים נחשפה כנסייה המתוארכת לסוף התקופה הביזנטית ובה שרידי קירות מתקופות מאוחרות, וכן נמצאו גם שברי כלי החרס מהתקופות הביזנטית, האסלאמית הקדומה, הצלבנית והממלוכית. דרומית-מזרחית לתל בית מירסים נמצאו ממצאים נוספים הכוללים בור ניקוז לבור מים, גת מורכבת ומערת קבורה רומית.
תקרית בית מירסים
התל שוכן בסמוך לקו שביתת הנשק בין ישראל לירדן. באזור ארעה "תקרית בית מירסים" ב-10 במאי 1966, בו הופתעה יחידת הנדסה שנשלחה על ידי צה"ל לסמן את הגבול.
גדר ההפרדה
התל נפגע מבניית גדר ההפרדה ונערכו בו מספר חפירות הצלה לאחר הבנייה, הגדר מפרידה בינו לבין הכפר בית מירסים שתושביו התפרנסו גם משוד עתיקות בתל.
יעקב אריאל
הרב יעקב אריאל (במקור: שטיגליץ, נולד בי"א בחשוון ה'תרצ"ח; 16 באוקטובר 1937) הוא רב העיר רמת גן לשעבר ואב בית הדין לדיני ממונות בה. חתן פרס ישראל בספרות תורנית לשנת ה'תש"ף (2020). התמודד בשנת 2003 לתפקיד הרב הראשי לישראל אך הפסיד לרב יונה מצגר. נחשב כאחד מזקני ומחשובי הפוסקים והרבנים בציונות הדתית.
הרב אריאל הוא נשיאן של ישיבת ההסדר רמת-גן (שבה הוא מלמד באופן קבוע), הישיבה הקטנה דרך חיים (גמזו), ושל ארגונים רבניים רבים, ביניהם חותם, מכון התורה והארץ, פורום תקנה, קרן יחד, מדרשות אוריה ואביב, ועדת קרן אחד לאחד, מכון כת"ר, ואחרים. כמו כן הוא הפוסק הראשי ומוביל הקו ההלכתי של כולל ארץ חמדה, מכון צומת וארגון "בקדושה". מחברי נשיאות איחוד רבני תורת הארץ הטובה.
הרב אריאל גם משמש כדיין בבית הדין לערעורים של ארץ חמדה גזית, והוא חבר הוועידה הארצית, ההנהלה הארצית והמליאה של תנועת בני עקיבא.
שנים ראשונות
נולד בחיפה למשה ואסתר שטיגליץ. בגיל 3 עבר עם משפחתו לירושלים. למד בבתי הספר "אלומה" ו"דוגמה". לאחר מכן בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ובמדרשית נעם.
לאחר מכן עבר לישיבת מרכז הרב, שם היה לתלמידם של הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן (הרב הנזיר), הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב שאול ישראלי. שיטתו ההלכתית יונקת מזו של מורו הרב שאול ישראלי, ואת דרכו בלימוד עיוני רכש מהרב שפירא, אך הוא מדגיש: "איש אינו יכול ללכת בדרך שלו, להגיע לבקיאות שלו, לחריפות שלו, להבנה שלו. את דרך הלימוד שלנו, שלא מגיעה לקרסוליו, רכשנו מהקשר הצמוד אליו, מצורת הלימוד שלו". נישא לנחמה לבית מנדלסון, המלמדת במכללת אורות ובמדרשת בר-אילן. הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אריאלי, הרב אברהם אדלר והרב אברהם שפירא.
שירת במילואים כרב חטיבת שריון וחטיבת גבעתי, בדרגת סרן. בעל אות יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל.
רבנות
משנת ה'תשכ"ד (1964) שימש במשך כ-25 שנה כרב המושב כפר מימון, והשתתף בהקמת הישיבה התיכונית במקום, בראשה עמד במשך כ-20 שנה. לאחר מכן ייסד ועמד בראשותה של ישיבת ההסדר ימית יחד עם אחיו הרב ישראל אריאל.
התמודדות לתפקיד הרב הראשי לישראל
בשנת 2003 התמודד על משרת הרב הראשי לישראל בתמיכת המפד"ל, אך הרב יונה מצגר נבחר. עובדה זו גרמה אכזבה לתומכיו בציבור הדתי לאומי, ועוררה אצל רבים מהם תהיות לגבי יחסם למוסד הרבנות הראשית ולהתנהלותו.
בכ"ג באלול ה'תשס"ח (23 בספטמבר 2008) התמודד בבחירות למועצת הרבנות הראשית אך לא נבחר.
בשנת 2013 שבה ועלתה מועמדותו לכהונת הרב הראשי לישראל. בעקבות זאת עלתה יוזמה בכנסת לשנות את החוק הקיים המגביל את גילו של הרב הראשי, כיוון שהרב אריאל כבר עבר את גיל 70. במאי אותה שנה נערך כינוס רבנים בביתו של הרב חיים דרוקמן בדרישה מהרב דוד סתיו להסיר את מועמדותו כדי לאפשר את בחירת הרב אריאל, הרב סתיו סירב. המתיחות בנושא זה חידדה פערים בתוך ארגון צהר שהרב אריאל עמד בראשו עד אותה שנה.
נשיאות מוסדות והוראה בישיבות
במשך תקופה בצעירותו שימש הרב אריאל כר"מ בישיבת מרכז הרב.
בהמשך, כיהן כרבו של כפר מימון וייסד את הישיבה התיכונית במקום. לאחר מכן ייסד ועמד בראשותה של ישיבת ההסדר ימית (עד לשנת ה'תש"נ), הישיבה הוקמה בסיני והמשיכה לאחר מכן בנווה דקלים, יחד עם אחיו, הרב ישראל אריאל (שכיהן כרב העיר ימית, עד להריסתה בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים).
לאחר שפרש מרבנות העיר רמת גן הוא ממשיך ללמד ולעמוד בנשיאות מוסדות שונים. הוא משמש כנשיא ישיבת רמת גן מאז הקמתה ומלמד שיעור כללי בתלמוד מדי שבוע. בביתו מתקיים מידי מוצאי שבת שיעור נוסף לתלמידי הישיבה, בספר מורה נבוכים. בנוסף, הוא מרבה למסור שיעורים באוניברסיטת בר-אילן, בדרך כלל במכון הגבוה לתורה.
מספר שנים לימד שיעור קבוע בישיבת מרכז הרב בהלכה ודרך פסיקתה, לבקשת רבו הרב שפירא.
פעילות נוספת
עד 2013 כיהן כנשיא ארגון רבני צוהר, אז פרש תוך הטחת ביקורת קשה על הארגון והתנהלותו. פרסם מאמר שבועי קצר בעלון השבת "גילוי דעת".
משמש כחבר בוועדת השיפוט במיזם 'קנה לך חבר' - תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס. וכנשיא הוועדה של קרן אחד לאחד. הרב אריאל הוא אב"ד בבית הדין לערעורים של רשת בתי הדין ארץ חמדה גזית.
פרס ישראל ופרסים נוספים
בשנת ה'תשס"א (2001) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
בשנת ה'תש"ף (2020) הוענק לרב אריאל פרס ישראל בספרות תורנית על חיבוריו התורניים שיש בהם "מגוון נושאים בארבעת חלקי שולחן ערוך. הלכות היחיד והציבור, האיש והאישה, מצוות התלויות בארץ וכן בתחומי הגות ופרשנות". האגודה למען הלהט"ב בישראל עתרה נגד ההחלטה להעניק לו את הפרס בעקבות התבטאויותיו בגנות הקהילה הגאה. השופטים דחו את העתירה וציינו כי "התבטאויותיו של הרב אריאל ביחס לקהילת הלהט"ב הן צורמות, בוטות ועולבות בציבור שלם – אך אינן נוגעות במישרין לעשייה המקצועית שבגינה הוחלט להעניק לו את הפרס, ומשכך ובהיותן מוגנות על ידי חופש הביטוי אינן רלוונטיות להמלצת ועדת הפרס בעניינו".
משפחתו
הרב אריאל נשוי לרבנית נחמה ולהם שבעה ילדים. בהם הרב עזריאל אריאל, רב היישוב עטרת, מטפל זוגי וראש תנועת "בוחרים במשפחה", הרב איתיאל רב חיל המודיעין לשעבר, והרב עמיצור, מייסד עמותת "אחים לבית" המסייעת למשפחות בהשגת דיור, ומנהל עמותת "הבית לכלכלה יהודית".
אחיו הוא הרב ישראל אריאל ראש מכון המקדש, אח נוסף הוא הרב יועזר אריאל ששימש כדיין בבית הדין האזורי בטבריה וצפת ואח נוסף הוא הרב יגאל אריאל, לשעבר רב המושב נוב.
שמיטה
הרב אריאל בולט בהתנגדותו לשימוש הגורף בהיתר מכירה בשמיטה, משום שלדעתו מצבה הנוכחי של החקלאות בארץ ישראל מאפשר צמצום של ההזדקקות לשימוש בהיתר זה, שמעיקרו היה מעין "הוראת שעה", פתרון זמני שמטרתו חיזוקה של ההתיישבות החקלאית הישראלית. לדבריו, בענפי חקלאות רבים ניתן לוותר על השימוש בהיתר מכירה, ולהשתמש בפתרונות הלכתיים אחרים, כמו מצע מנותק ואוצר בית דין, מבלי לפגוע ביישוב היהודי בארץ ישראל. את השימוש בפתרונות אלו הוא מעודד באמצעות מכון התורה והארץ וחברת אוצר הארץ. קניית יבול נוכרי נמצאת בעדיפות אחרונה מבחינתו, ולשיטתו, קניית "תוצרת של נוכרים המשתלטים על אדמות ארץ ישראל", נוגדת את ההלכה.
לדעתו לריבונות של מדינת ישראל מאז הקמתה, יש משמעות הלכתית לגבי מצוות ירושת ארץ ישראל, אך אין לה חלות הלכתית לגבי המצוות התלויות בארץ. בהתאם, לערבה הדרומית יש דין חוץ לארץ בנושא השמיטה, ועל כן לפירותיה אין קדושת שביעית.
סדרי בית הכנסת
בשנת 2010 נשאל על מנייני נשים בפורים לקריאת המגילה והשיב: "אם הבעל היה בבית הכנסת והאישה שמרה על הילדים היא יכולה ללכת למניין שני כדי לשמוע מגילה ואם אין גבר אז אפשר שאישה תקרא. אבל מלכתחילה ליצור מניין נשים זה בניגוד להלכה, הן פורשות מהציבור ומדובר פה בדרך כלל בנשים שמשיקולים חברתיים ופמיניסטיים מעדיפות לקרוא במניין שלהן".
בשנת 2013 פסק כי: "במשך כל התפילה חייבת להיות הפרדה בין גברים לנשים. אין מקום לדבר תורה של נשים באמצע התפילה", אך התיר אמירת שיעור בבית הכנסת מפי אישה הלבושה כדין אם אינו משולב בתפילה ואף העיד שהשתתף בצעירותו בשיעוריה של נחמה ליבוביץ.
עלייה להר הבית
הרב אריאל נמנע מלהורות למעשה בסוגיית כניסה להר הבית בזמן הזה. לצד זאת הוא מדגיש שאין מחלוקת הלכתית על כך שמעיקר הדין מותר להיכנס לתחומי הר הבית שמחוץ לעזרות לאחר טבילה כהלכה, והנימוק לאסור את העלייה כיום הוא מחמת החשש ל"פריצת גדר" שתגרום לאנשים לעלות באופן אסור לכל הדעות. בנוגע לעלייה ל'מחכמה', מבנה הבנוי מעל הכותל המערבי שחלקו בולט לתוך הר הבית, כתב שאפילו לדעת האוסרים עלייה לשאר חלקי הר הבית, "בן תורה שאפשר לסמוך עליו שיטבול כהלכה, אין לאסור עליו עליה למחכמה".
שבת
הרב אריאל אוסר נסיעה במכונית אוטונומית בשבת. לדבריו, מלבד בעיות הקשורות במלאכות שבת, נסיעה כזו פוגעת בקדושת השבת והיא עובדין דחול, ויש לאסרה בדומה לאיסור על רכיבה על אופניים בשבת.
נושאים נוספים
במאי 2014 ענה לשואל שבאה אליו אישה וביקשה לשכור דירה למענה ולמען חברתה איתה היא מקיימת מערכת יחסים, שאם הדירה נשכרת על ידי שתיהן לא ישכיר, ואם אחת שוכרת מותר להשכיר.
במחלוקת הפוסקים על ייחוס האמהות בתרומת ביצית ובפונדקאות, פסק שהאם הביולוגית היא האם מהבחינה ההלכתית.
דרכי פסיקה והיררכיה תורנית
הרב אריאל סובר שתלמיד חכם גדול אינו רק מי שגדול בנגלה ובהשקפה אלא חשוב שלא יתיר לעצמו לשנות ממסורת הפסיקה בהתבסס על דעתו העצמאית, אלא שיתבסס על קודמיו היה 'ממעתיקי השמועה'. לדעתו כיוון שהציבור הרחב אינו יכול לדעת עד כמה אותו תלמיד חכם נשען על קודמיו יש להתייעץ עם תלמידי חכמים גדולים אם לקבל את דעתו או לא. מספר פעמים ביקר רבנים שבעיניו חרגו מקו הנחיה זה.
ספריו
סדרת חוברות ההלכה אהלי הלכה - נכתבה על פי פסיקותיו, והיא מתמקדת בעיקר בשאלות המתחדשות בימינו. החלה לצאת בשנת ה'תשפ"ב. עד עתה הופיעו על חנוכה, פורים, פסח, בין המצרים, ראש השנה ויום הכיפורים.
פרומתאוס
במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס (ביוונית עתיקה: Προμηθεύς, פירוש: "החושב מראש") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בן לקבוצת הטיטאנים. על-פי הסיפור המיתולוגי ברא פרומתאוס את האדם ממים ואדמה והעניק לו את האש, כדי שתשמש לו הגנה בחייו הקשים. לאחר שזאוס העניש את בני האדם ולקח להם את האש, גנב פרומתאוס ניצוץ מן האלים והחזיר את האש לבני האדם. על כך העניש אותו זאוס.
מיתולוגיה
כפי שמשתמע משמו, פרומתאוס ניחן בכוח חיזוי העתיד. מסופר כי פרומתאוס לא חנן את האדם בכוח החיזוי, שכן אחרת היה האדם יודע את יום מותו, ובכך הייתה נמנעת ממנו התקווה.
תביעותיו של זאוס מהאדם לקורבנות הביאו את האדם אל סף רעב. בסעודה שבסִיקִיוֹן פרץ ויכוח בין האדם והאלים לגבי חלוקת בשר הקורבן. פרומתאוס נתבקש לשמש בורר בין הצדדים. פרומתאוס לא חש כבוד לזאוס, ומאידך, חש חמלה לאדם יציר כפיו. הוא שחט שור גדול והכין שתי מנחות לזאוס, כדי שיבחר את המנה הראויה לאלים. באחת הניח את מנות הבשר, עטופות בקיבה ובמעיים, ובשנייה הניח עצמות, אך עטף אותן בשכבת שומן מבריקה. זאוס בחר במנת העצמות השנייה, הטעימה למראה (מסיבה זו, מעת זו ואילך רק השומן והעצמות יוקרבו על המזבח). לדברי הסיודוס נעשתה בחירה זו על אף שזאוס הבין את התרמית.
לאחר שגילה את העצמות זעם זאוס על פרומתאוס, וכעונש שלל את האש מבני האדם. פרומתאוס חמל שוב על האדם; הוא התגנב אל האולימפוס וגנב ניצוץ אש מגלגליה של מרכבת השמש. הוא הסתיר את האש בתוך קנה חלול של שוּמר, ירד לארץ והחזירה לבני האדם.
כעונש לבני האדם ציווה זאוס על הֶפַייסְטוֹס ליצור מחומר וממים אישה בשם פנדורה ("בעלת כל הדורונות") – האישה הראשונה בעולם, שעד אז חיו בו גברים בלבד. האלים לימדו את פנדורה יופי ואמנויות, וכן גם את הכישרון להוליך שולל ואת חוסר הבושה. בנוסף ניתן לפנדורה כד סגור ובו מיני חולי וכאב, קשיים ופגעים, ובתחתיתו הונחה התקווה. פנדורה נמסרה לאפימתאוס, שנשא אותה לאישה, למרות אזהרתו של פרומתאוס שלא יקבל מתנות מזאוס. פנדורה פתחה את הכד ושחררה מתוכו את כל האסונות על בני האדם.
פרומתאוס עצמו נענש בחומרה. הוא נקשר לצוק בהרי הקווקז, ובכל יום הגיע אל הצוק עיט, לנקר את כבדו של פרומתאוס. הכבד היה צומח במשך הלילה, ולמחרת שוב חזר העיט, וחוזר חלילה. אייסכלוס מספר שלאחר ריצוי פרק מעונשו הציע זאוס לפרומתאוס את חרותו, בתמורה למידע שרצה לקבל מפרומתאוס. לפי הנבואה, אחד מבניו של זאוס יהרוג אותו ויירש אותו. זאוס ביקש מפרותמאוס לדעת את זהותו, אך פרומתאוס סרב. העונש אמור היה להימשך לנצח (או, על-פי גרסה אחרת, למשך 30,000 שנים); אולם, לאחר כ-30 שנים (או, על-פי גרסה אחרת, לאחר תריסר דורות) עבר במקום הרקולס, במשימתו להשגת תפוחי הזהב של ההספרידות. הרקולס שלח חץ בעיט וגאל את פרומתאוס. פרומתאוס, בתמורה, יעץ להרקולס שלא לנסות ולהביא את התפוחים בעצמו, אלא לבקש משימה זו מאטלס, וכך עשה הרקולס.
פרומתאוס היה בן אלמוות. על פי גרסה אחת, תכונת האלמוות הייתה מולדת, ואפיינה אותו מעצם היותו טיטאן. על-פי גרסה אחרת, פרומתאוס נולד כבן תמותה וקיבל את תכונת האלמוות מהקנטאור כיירון בן האלמוות, שנפצע בשגגה מידי הרקולס. לפי גרסה זו, פציעתו של כיירון גרמה לו לייסורים והוא ביקש את מותו. מכיוון שהיה בן אלמוות, היה עליו להעביר את תכונת האלמוות לאדם אחר, והוא העבירה לפרומתאוס. לפי אותה גרסה יצא שחרורו של פרומתאוס לפועל מכיוון שעמד בשני תנאים שזאוס הציב לכתחילה: (1) על בן אלמוות כלשהו לוותר על תכונת האלמוות ולהעבירה לפרומתאוס; (2) על בן תמותה כלשהו להרוג את העיט ולשחרר את פרומתאוס.
לפי שתי הגרסאות, פרומתאוס ניצל הודות להרקולס, ובהסכמת זאוס. פרומתאוס הוזמן בחזרה לאולימפוס, אולם חויב להמשיך ולשאת פיסה מהצוק אליו היה כבול, מוחזקת בחתיכה מן השלשלאות בהן היה כבול. פרומתאוס גילה לזאוס שהבן שעליו סיפרה הנבואה ייוולד לו מתטיס. על-פי הנבואה יעלה הבן הזה על אביו, ואחת היא מי יהיה האב. זאוס נמנע לפיכך מנישואין לתטיס, והיא ניתנה לפלאוס וילדה את אכילס.
פרומתאוס אצל אפלטון
קריאה בדיאלוג פרוטאגורס מציגה תמונה חיובית על יחסו של זאוס לבריאת האדם. סוקרטס מנסה לשכנע את הסופיסט פרוטאגורס שניתן ללמד את האנשים להיות אזרחים טובים. לשם כך הוא מספר את האגדה על בריאת האדם ועל מעורבותם של שני האחים כפי שמתואר לעיל. ואמנם משראה פרומתאוס את הטעות של אחיו אפימתאוס - בהותירו את האדם חסר הגנה ליום בו יעזוב את בטן האדמה לאור העולם, הבין פרומתאוס שעליו לצייד את האדם בכלים שיעזרו לו לשרוד: האש, חכמת מלאכת האש והחכמה המדינית.
את האש ואת החכמה הצליח "לגנב" מהיפיסטוס ואתנה, אבל החוכמה המדינית הייתה אצל זאוס ולמבצרו של זאוס פרומתאוס לא הצליח לחדור. ממשיך אפלטון ומספר שאמנם מתנות אלו אמנם עזרו לאדם בחייו. האדם הוא היחיד מכל הברואים שבונה מזבחות ומחלק מתנות לאלים. בעזרת חוכמתו הוא החל לחבר מילים ושמות. בנה בתים הכין מלבושים הצמיח מזון מהאדמה והחל להתאגד בערים לצורך הגנתו מפני חיות השדה. ברם התאגדות זו הביאה שוב להפרדות היות שלבני האדם לא הייתה החכמה המדינית כיצד לחיות ולנהל חיים משותפים. בשלב זה הבין זאוס את טעותו כשלא אפשר לפרומתאוס לצייד את האדם בחוכמה המדינית, והטיל משימה זו על הרמס. הרמס חשב שהחוכמה המדינית היא ככל מקצוע אחר המיועדת לכל אדם לפי כישוריו ברם זאוס מצווה "חלקם לכל אחד ויהי לכולם חלק בהם: כי היה לא תהיינה מדינות אם רק למעטים יהיה חלק בהם כדי החכמות. וגם חוק תגזור מפי, כי בן אדם אשר לא יוכל לקבל את מנתו בבושה ובצדק אחת דתו ליהרג". ומסיים אפלטון ואומר: "כשבאים לדון בשלמות האזרחית, המשא ומתן שצריך להתנהל כולו לפי היושר והנבונות, ממילא נותנים הם לכל אחד ואחד להשתתף בו".
אזכורים בתרבות
אייסכילוס הקדיש לפרומתאוס טרילוגיה, ממנה שרד רק "פרומתאוס הכבול". לדבריו, פרומתאוס לימד את בני האדם את המדעים, את האמנויות ואת אומנות ההישרדות. על פרומתאוס נכתבו יצירות רבות, והוא שימש נושאם של יצירות רבות, בהן למשל "יצירי פרומתאוס" של בטהובן, "פרומתאוס המשוחרר" (“Prometheus unbound”) של שלי, "פרומתאוס" של גתה, "פרומתאוס הכבול" של רובנס, ופסל "פרומתאוס הכבול" של הפסל הבלגי ז'ף לאמבו בגן הרסטראו בבוקרשט.
על שמו קרוי היסוד פרומתיום.
פרומתאוס מוזכר גם בספרות הפופולרית - למשל, שמו המלא של הספר פרנקנשטיין הוא ״פרנקנשטיין או פרומתאוס המודרני״. בנוסף, פרומתאוס מוזכר בספר האחרון בסדרה פרסי ג'קסון והאולימפיים, וכן בסדרה הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות. אזכור נוסף ניתן למצוא בסדרת הדרמה האמריקאית המאה של רשת CW, כאשר בקה פרנקו יוצרת בינה מלאכותית המעצימה את היכולות של האדם וקוראת לה "הלהבה" (באנגלית: The Flame), כמחווה לניצוץ שנגנב מהאלים וניתן לבני האדם.
המושג "פרומתאיות" מסמל מרדנות ומלחמה הרואית בכוחות עליונים. המאבק הפרומתאי הוא מאבק מרובה סבל לשחרור הרוח מכבליה ולהשגת חירות.
בוטה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיירו קפוצ'ילי
קפוצ'ילי נולד בטריאסטה. בתחילה התכוון לעסוק באדריכלות, אך לאחר עידוד מצד קרוביו החליט לפתח קריירה בתחום האופרה. הוא למד פיתוח קול בהדרכתו של לוצ'אנו דונאג'ו בעיר הולדתו, שבה אף התקיימה הופעת הבכורה שלו, בשנת 1951, בתפקיד משני.
תפקידו הראשי הראשון היה טוניו באופרה פליאצ'י מאת רוג'רו לאונקוואלו, ב"Teatro Nuovo" במילאנו בשנת 1957. ב-1960 שר בפעם הראשונה והיחידה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד האב ג'ורג'ו ז'רמון באופרה לה טרוויאטה מאת ג'וזפה ורדי.
את רוב הקריירה עשה קפוצ'ילי באירופה, למעט מספר ביקורים באמריקה הצפונית והדרומית. בבית האופרה לה סקאלה הופיע לראשונה ב-1964 בתפקיד אנריקו (ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי), ובקובנט גארדן שבלונדון בשנת 1967, שוב, בתפקיד ז'רמון. הופעת הבכורה של קפוצ'ילי באופרה הלאומית של פריז התרחשה בשנת 1978 בתפקיד אמונאסרו ב"אאידה" מאת ורדי. קפוצ'ילי הופיע אף באופרה של וינה ובפסטיבל זלצבורג. כמו כן, עבד עם מיטב המנצחים של זמנו (פון קאראיין, גאוואצני, אבאדו, קלייבר) והיה לאחד המבצעים הדגולים של הרפרטואר האיטלקי.
תפקידי הבריטון של ג'וזפה ורדי, שבזכותם נודע בעיקר, אפשרו לו להציג את גוון קולו, את יכולתו הטכנית, את פרשנותו המוזיקלית ואת נוכחותו הבימתית במיטבם.
קפוצ'ילי שר עד שנות השישים המוקדמות שלו, כשבשנת 1992, בשובו מהופעה של "נבוקו", נפצע בתאונת דרכים קשה שאילצה אותו לפרוש מעיסוקיו הבימתיים ולעסוק בעיקר בהוראה. נפטר בגיל 75 בעיר הולדתו טריאסטה.
16 משאלות
16 משאלות (אנגלית: Wishes 16) הוא סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני בבימויו של פיטר דה לואיס, ששודר לראשונה ב-25 ביוני 2010, בכיכובם של דבי ראיין וז'אן-לוק בילודו
עלילה
אביגיל "אבי" ג'נסן (דבי ראיין) מתכננת את יום הולדתה ה-16 מאז ילדותה המוקדמת. היא הכינה רשימה סודית של משאלות שהיא רוצה שיתגשמו בו. כשמגיע היום הגדול, היא מוסיפה לרשימתה בהתרגשות את משאלתה ה-16 והאחרונה - תמונה של לוגאן, אהוב ליבה.
היא פוגשת בסלסט (אנה רוטלדג' מיי), פיה המסייעת לה להגשים את משאלותיה. סלסט נותנת לאבי קופסה ובה 16 נרות - כאשר אבי תכבה נר, תתגשם אחת ממשאלותיה. אבי מעבירה את שגרת יומה יחד עם חברה הטוב ג'יי (ז'אן-לוק בילודו), ומתחילה להגשים את משאלותיה בזו אחר זו. אט-אט היא הופכת, בהתאם למשאלות, לפופולרית בבית ספרה, לאתלטית וכן הלאה.
כאשר אבי וג'יי הולכים לקנות לה שמלה לכבוד יום ההולדת, מגלה אבי שאין לה מספיק כסף. היא מממשת משאלה נוספת מרשימתה - שיתייחסו אליה כמבוגרת, אך מגלה שהדבר הביא לתוצאות לא רצויות - היא עתה אכן מבוגרת, וגרה לבד ללא חבריה - שנותרו בגיל בית הספר. סלסט מסבירה לאבי שלא ניתן לשנות את המשאלות שהתגשמו, וכן שלא ניתן לבקש משאלות שונות מאלו שברשימתה. אבי מוצאת לבסוף פתרון - באחת ממשאלותיה ביקשה אבי להיות חברתו של הנער שבתמונה. אבי מחליפה את התמונה באחת שצילמה בבוקר יום הולדתה, לפני שהחלה בבקשת המשאלות. כאשר היא נושפת על הנר, הכול חוזר לקדמותו. אבי מבינה שהיא צריכה להעריך את הזמן ואת הילדות שלה, וליהנות מהיום בלי לחשוב כל הזמן על המחר.
מוריס אברבנאל
מוריס אַבְּרַבַנְאֵל (6 בינואר 1903 – 22 בספטמבר 1993) היה מנצח ופסנתרן יהודי-אמריקאי מצליח, יליד יוון.
יוון (1903-1909)
אברבנאל נולד בסלוניקי (תסאלוניקה), יוון, כשזו הייתה עדיין חלק מן האימפריה העות'מאנית. מוצאו היה ממשפחה יהודית ספרדית נשואת פנים, שגורשה מספרד בשנת 1492 (ראו יצחק אברבנאל). אבות אבותיו של אברבנאל השתקעו בסלוניקי בשנת 1517 והוריו נולדו שם שניהם.
שווייץ (1909-1922)
בשנת 1909 עברו אל לוזאן, שווייץ, שם עשה אביו, אדואר דה אברבנאל, חיל כרוקח מצליח מאוד.
במשך שנים אחדות חייתה משפחת אברבנאל באותו בית עם ארנסט אנסרמה, מנצחה של תזמורת de la Suisse Romande. אברבנאל הצעיר ניגן עיבודים לפסנתר בארבע ידיים עם אנסרמה, החל לחבר מוזיקה ופגש מלחינים כמו דריוס מיו ואיגור סטרווינסקי. הוא גילה התלהבות רבה למוזיקה וידע שרצונו בקריירה של מוזיקאי. עם הזמן התמנה לפסנתרן בתיאטרון העירוני ולמבקר מוזיקה בעיתון היומי.
אביו של מוריס עמד על קריירה ברפואה, ושלח אותו לאוניברסיטה בציריך. מוריס סבל שם כשנדרש לנתח גופות. הוא כתב לאביו, שיעדיף להיות נגן כלי הקשה שני בתזמורת מלהיות רופא, ואביו ויתר, לבסוף, על שאיפתו הקודמת.
גרמניה (1922-1933)
בשנת 1922, כשהשפל הכלכלי ברפובליקת ויימאר היה בשיאו, יצא אברבנאל לברלין. על אף המצב הכלכלי הקשה, החזיקה ברלין שלושה בתי אופרה, שהעלו הצגות מדי לילה בלילה במשך כל השנה. וילהלם פורטוונגלר, ברונו ולטר, ריכרד שטראוס ואוטו קלמפרר ניצחו כולם על הצגות אופרה בברלין בתקופה ההיא.
אברבנאל נעשה לתלמידו של המלחין קורט וייל, שנאלץ לקבל עד 46 תלמידים כדי להתפרנס. אחרי שנת לימוד, קיבל מוריס עבודה כמלווה באופרה של נוישטרליץ, צפונית לברלין. הוא היה בן 20 בסך הכל. אותו זמן, היה זה נתיב קריירה טוב למי שמייעד עצמו לניצוח, משום שהמלווה ערך חזרות עם הזמרים ולפעמים היה נקרא להחליף את המנצח, כאשר קרה משהו שמנע ממנו להופיע בהתראה קצרה.