cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת הראייה
מבנה הרשת העצבית
ברשת תאי העצב ברשתית מתבצעת דחיסה של הקלט הראייתי: בעוד ישנם כ-130 מיליון תאים קולטי אור, עצב הראייה מכיל רק כ-1.2 מיליון אקסונים של תאי גנגליון. עם זאת, רמת הדחיסה והסינון של המידע משתנה מאוד בהתאם למיקום על פני הרשתית. בגומה המרכזית, שבה מושגת חדות הראייה המרבית, אין כלל דחיסה של הקלט - על פי הערכות, על כל תא מדוך בגומה המרכזית באדם ישנם 2 תאי גנגליון לפחות.
בדומה לתאי הגנגליון, גם התאים הדו-קוטביים שמעצבבים אותם נחלקים לתאים מסוג 'דולק' (ON) ו'כבוי' (OFF). חלוקה זו מתבססת על תגובתם של התאים למוליך העצבי שמשחררים התאים קולטי האור. כאמור, כאשר אור פוגע בתא קולט אור, התא עובר היפרפולריזציה. דבר זה מוריד את כמות הגלוטמט שמופרש לתאים הדו-קוטביים. בתאים דו-קוטביים מסוג 'דולק', הירידה בכמות הגלוטמט תוביל לדפולריזציה, ואז התא יעביר אות מעורר לתאי הגנגליון. בתאים מסוג 'כבוי', הירידה בשחרור הגלוטמט תיצור היפרפולריזציה, ותעכב את העברת האותות הלאה.
המבנה המיוחד של שדות הקלט בתאי הגנגליון, שבו יש הפרדה בין מרכז להיקף, מתבססת על פעולתם של התאים האופקיים, אשר יוצרים מצב של "עיכוב צידי" (Lateral Inhibition). התאים האופקיים מקבלים קלט מהתאים קולטי האור, אך במקביל הם גם מווסתים את הפעילות של תאים אלה. אופן הסידור של תאי העצב הוא כזה שבו התאים הדו-קוטביים מקבלים קלט אך ורק מתא קולט אור שנמצא במרכז שדה הקלט שלהם, ואילו התאים האופקיים מקושרים לכל התאים קולטי האור באותו שדה קלט. במצב זה, התאים האופקיים מסוגלים לקבל מידע על התאורה בהיקף שדה הקלט, ולהשתמש במידע זה על מנת להשפיע על פעילותו של התא קולט האור שבמרכז שדה הקלט ובכך על המידע שמועבר הלאה לתאים הדו-קוטביים ולתאי הגנגליון.
מערכת זו פועלת באופן הבא: התאים האופקיים מפרישים באופן קבוע את המוליך העצבי GABA לתאים קולטי האור. ירידה בכמות הגלוטמט שמופרש מהתא קולט האור, שמתרחשת בעקבות פגיעת אור בקולטן, גורמת לתא האופקי לעבור היפרפולריזציה ולשחרר פחות GABA. הירידה בשחרור ה-GABA גורמת בתורה לדפולריזציה של התאים קולטי האור שמקבלים קלט מהתא האופקי, ובכך מעודדת העברת סיגנל של 'חושך'. עם זאת, היחס המספרי בין התאים קולטי האור בהיקף שדה הקלט לבין התא הבודד שבמרכזו גורם לכך שהתא האופקי ישפיע על העברת האותות מהתא המרכזי רק אם קיימים אותות שונים מהתאים ההיקפיים. אם, למשל, רק התא שבמרכז קלט אור ועבר היפרפולריזציה, ההשפעה על התא האופקי תהיה קטנה יחסית והאפקט המווסת שלו לא יספיק על מנת לגרום לדפולריזציה בתא קולט האור. לעומת זאת, אם ייקלט אור במספר תאים שנמצאים בהיקף שדה הקלט, תהיה ירידה יחסית גדולה בשחרור ה-GABA מהתא האופקי, והיא תספיק על מנת לגרום לדפולריזציה משמעותית בתא קולט האור במרכז שדה הקלט.
תאי אמקרין נמצאים בשכבה של הקישור בין התאים הדו-קוטביים לתאי הגנגליון. אף על פי שתאים אלה אחראים לכ-70% מהקלט שמגיע לתאי הגנגליון, ידוע מעט יחסית על תפקידם. במקביל להשפעתם על תאי הגנגליון, תאי האמקרין מווסתים את התאים הדו-קוטביים על סוגיהם השונים. ישנם עשרות סוגים של תאי אמקרין, אשר מתמחים ככל הנראה בהיבטים שונים של ראייה ורגישות לאור. הסוגים השונים של תאי האמקרין נבדלים במבנה, בהיקף הקישוריות שלהם ובאופן פעולתם, כאשר לרובם ישנה השפעה מעכבת דרך המוליכים העצביים GABA או גליצין.
מעבר דרך התלמוס
כאמור, במסלול העיקרי לעיבוד הקלט הראייתי המידע עובר מתאי הגנגליון ברשתית אל גרעין הברך הצדי(LGN) בתלמוס. גרעין הברך הצדי בהמיספרה הימנית של המוח מקבל מידע מהצד השמאלי של שדה הראייה (משתי העיניים), וגרעין הברך הצדי בהמיספרה השמאלית מקבל מידע מהצד הימני של שדה הראייה.
תאי הגנגליון ברשתית מתחלקים למספר אוכלוסיות שונות של תאים שהן בעלות מורפולוגיה ייחודית. כל סוג של תא גנגליון מקושר לשכבה אחרת של תאי עצב בתוך גרעין הברך הצדי:
עיבוד בקליפת המוח
המידע מתאי העצב בשכבות השונות של התלמוס מועבר הלאה אל קליפת הראייה, אזור בקליפת המוח שמוקדש לעיבוד קלט ראייתי. העיבוד מתחיל באזור הראייה הראשוני, המכונה V1, אשר ממוקם בקצה האונה העורפית. משם, המידע ממשיך לאזורים נוספים שבהם מתבצע עיבוד חזותי מתקדם.
בתאי העצב של V1 ישנו מיפוי מלא של שדה הראייה, כאשר נקודות סמוכות על פני קליפת הראייה מייצגות נקודות סמוכות במרחב. עם זאת, המיפוי אינו פרופורציונלי - חלק גדול מ-V1 מוקדש לקלט שמגיע מהגומה המרכזית, למרות שמדובר בחלק קטן משדה הראייה.
לאחר העיבוד הבסיסי ב-V1, אזורים שונים לאורך מסלול העיבוד בקליפת המוח הראייתית מתמחים במאפיינים שונים של הגירוי החזותי: תפיסת צבע, תנועה, זיהוי אובייקטים וכו'. תאי העצב באזורים אלה הם בעלי שדות קלט גדולים יותר לעומת V1, והם מגיבים לטווח מצומצם יותר של גירויים.
רגישויות הקנים והמדוכים
כל האופסינים מכילים קבוצה פונקציונלית בשם רטינל, המשנה את סידורה המרחבי כאשר היא בולעת פוטון בודד של אור. מידת הרגישות של הקולטן לתדרים אלקטרומגנטיים שונים מושפעת על ידי החלבון הקשור לרטינל. תאי קנים מכילים את הקולטן רודופסין (החלבון סקוטופסין מצומד לרטינל), שרגישותו לקרינה אלקטרומגנטית היא מרבית עבור פוטונים באורך גל 498 ננומטר. תאי מדוכים מכילים אופסינים ממשפחת הפוטופסינים, המורכבים אף הם מרטינל ומשייר חלבוני הנבדל בחומצות אמינו בודדות מהסקוטופסין המרכיב את קולטן הרודופסין. רשתיותיהם של מרבית בני האדם מכילות שלושה פוטופסינים שונים שרגישותם מרבית לאורכי הגל 420, 534 ו-564 ננומטרים. המדוכים המכילים פוטופסינים אלה מכונים מדוכים רגישי אורך-גל קצר (Short Wavelength Sensitive, בקיצור SWS או S), בינוני (M) וארוך (L). כפי שניתן ללמוד מן האיור, עקומי ההיענות של צבעני M ו-L (העקומים הירוק והאדום) דומים למדי. מקצת הנשים מבטאות סוג רביעי של צבען ברשתיותיהן, הנבדל מצבען L בחומצת אמינו יחידה. בגן המקודד פוטופסין רביעי זה התחלף הקודון TCT, המקודד לסרין, ב-GCT המקודד לאלנין. שינוי זה גורם להזחה צנועה של 3–4 ננומטרים בעקום ההיענות של הצבען הרביעי. בניסויים נמצא כי תפיסת הצבע של נשים אלו עשירה מזו של נשים וגברים אחרים. גברים, מנגד, מועדים יותר ללקות בעיוורון צבעים היות שהם נושאים העתק יחיד של כרומוזום X, הנושא גנים המעורבים בביטוי פוטופסינים ברשתית.
לאור הדמיון התורשתי בין הפוטופסינים השונים לבין הרודופסין, היה זה אך טבעי לשער כי מקורם של הפוטופסינים במוטנטים של רודופסין שהתפלגו ממנו במהלך ההתפתחות האבולוציונית של בעלי חוליות. מנגד הציע גורדון וולס (Gordon Lynn Walls) בשנת 1942 כי תאי הקנים בעלי הרודופסין הם שהתפתחו מהמדוכים, לצורך שיפור רגישותם לאור קלוש. השערה זו, שנשענה על מחקריו על רשתית דג הלאמפרי (Pouched lamprey, חסר לסתות ממשפחת הצמדיים ), נתקלה בספקנות מצד הקהילה המדעית. במפתיע, העלה חקר הקירבה התורשתית בין בעלי חוליות שונים ממצאים התומכים בהשערתו של וולס. נמצא כי עוד בעידן הקמבריון לפני 540 מיליון שנים בוטאו 4 פוטופסינים שונים בבעלי חוליות, בטרם התפצלו אלה לחולייתנים לסתניים ולחסרי לסתות. פוטופסינים קדומים אלה הסתעפו לשש קבוצות המכילות למעלה מאלף מינים של אופסינים, בהם הרודופסין המצוי בתאי קנים אנושיים. בעלי החוליות של ימינו מבטאים חמישה גנים שונים של אופסינים ברשתיותיהם, המקודדים לקולטנים הפורשים את מקטע הספקטרום האלקטרומגנטי לו רגיש היצור. חלקם מבטאים יותר מצבען אחד באותו תא קולט אור.
ראיית יום וראיית לילה
תהליך הראייה מושתת על קליטת אור, ולכן ראייה בשעות הלילה ובסביבות חשוכות מצריכה רגישות גבוהה יותר של המערכת לפוטונים. בבעלי חיים אשר פעילים בעיקר בלילה, מערכת הראייה היא בדרך כלל רגישה יותר, אם כי הם מסתמכים גם על חושים אחרים שמאפשרים להם לתפקד בחושך.
בבני אדם, ההבדלים בין ראייה ביום או בסביבה עשירה באור לבין כזו המתבצעת בסביבה דלה באור נובעים מהמאפיינים של הקנים והמדוכים ברשתית.
הקנים הם רגישים יחסית לאור, ולכן מאפשרים לנו לראות בחשכה. הראייה שמתבצעת דרך הקנים מכונה ראייה סקוטופית. מפני שבקנים קיים רק סוג אחד של קולטן, ראייה זו אינה מאפשרת להבחין בין צבעים שונים. בנוסף, הראייה הסקוטופית אינה מתאפיינת ברזולוציה גבוהה, בשל המיעוט היחסי של תאי עצב שמעבדים את המידע שמגיע מהקנים. לעומת זאת, בסביבה מוארת מופעלת הראייה הפוטופית, שמתבססת בעיקר על המדוכים. מערכת זו היא פחות רגישה לאור, אך היא מאפשרת ראיית צבע והבחנה מדויקת יותר בפרטי הסביבה החזותית.
ההבחנה בין מאפייני הקנים והמדוכים באה לידי ביטוי גם באפקט פורקינייה - שינוי בתפיסת הצבע והניגודיות שמתרחש כתלות בכמות האור בסביבה. הקנים רגישים יותר לאור באורכי גל קצרים, ולכן בסביבה עם מעט אור עצמים כחולים ייראו בהירים יותר. בסביבה מוארת, הראייה נשלטת על ידי הרגישות של המדוכים, אשר מגיעה לשיא באורכי גל ארוכים יותר, ולכן עצמים אדומים למשל ייתפסו כבהירים יותר מסביבתם. תופעה זו נקראת על שמו של האנטומיסט הצ'כי שתיאר אותה, כאשר הבחין שהפרחים האדומים בגינתו נראים בהירים מאוד בשעות הצהריים, אך בשעות הדמדומים הם דווקא כהים ביחס לסביבתם. אפקט זה מתרחש רק בזמן המעבר בין ראיית יום לראיית לילה: בסביבה חשוכה מאוד המדוכים כמעט אינם פועלים, ולכן אין ראיית צבע.
הסתגלות לחשיכה
הסתגלות לחשיכה (dark adaptation) מערבת את הגדלת האישון בטווח הזמן הקצר, ותהליכים ביוכימיים לטווח הארוך. משך ההסתגלות הוא כחצי שעה.
תנועות עיניים
שישה שרירים אחראים על תנועות גלגל העין, והם מעוצבבים על ידי עצבים קרניאליים.
נורברט אליאס
נורברט אליאס (בגרמנית: Norbert Elias; 22 ביוני 1897 – 1 באוגוסט 1990) היה סוציולוג יהודי-גרמני, שהפך מאוחר יותר לאזרח בריטי. כתב את הספר תהליך התירבות, מהחיבורים החשובים ביותר בתחום הסוציולוגיה ההיסטורית.
ביוגרפיה
אליאס שהה בברסלאו עד 1925 ובמהלך שהותו היה מעורב עמוקות בתנועת הנוער הציונית בלאו וייס. במהלך השנים הללו הוא התוודע לאינטלקטואלים צעירים אחרים בעלי נטיות לציונות כמו אריך פרום, לאו שטראוס, ליאו לובנטל וגרשם שלום. ב-1925 עבר אליאס להיידלברג, שם אמור היה לכתוב את מחקרו השני (ההביליטציה, מעין פוסט-דוקטורט) בהנחייתו של אלפרד ובר. תחום העיסוק היה התפתחות המדע המודרני, והנושא היה חשיבותן של החברה הפלורנטינית ותרבותה להתפתחות המדע. ב-1930 זנח אליאס את הפרויקט והצטרף כעוזר מחקר של קרל מנהיים באוניברסיטת פרנקפורט. לאחר עליית הנאצים לשלטון בתחילת 1933 נסגר המכון הסוציולוגי של מנהיים. התזה שאליאס כבר הגיש "על החברה החצרונית", לא התקבלה מעולם באופן רשמי ולא פורסמה עד 1969. ב-1933, אליאס נס לפריז. הוריו הקשישים נותרו בברסלאו, שם נפטר אביו ב-1940. אימו נשלחה לאושוויץ, שם היא נרצחה ככל הנראה בשנת 1941.
במהלך שתי שנות שהותו בפריז, אליאס עבד כמלומד פרטי הנתמך על ידי מלגה. ב-1935 עזב לבריטניה, והמשיך לעבוד על מפעל חייו בן שמונה מאות העמודים תהליך הציוויליזציה עד 1939. הוא הגיש את הספר לדפוס בברסלאו, אך ממש ברגע האחרון לפני הימלטו העביר את הספר ודאג לפרסומו בהוצאה שיסדו גולים פוליטיים בבזל. שם הוא נתמך למחייתו על ידי מלגה מארגון סעד עבור פליטים יהודים. ב-1939 הוא נפגש עם מנחהו לשעבר, מנהיים, בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם קיבל משרת עוזר מחקר בכיר. ב-1940, כשנדמה היה שפלישת הגרמנים לבריטניה ממשמשת ובאה, בתור אזרח גרמניה, נעצר אליאס והובא למחנה כליאה לשבויים גרמנים בליברפול ובאי מאן למשך שמונה חודשים. במהלך שהותו שם ארגן הרצאות פוליטיות וביים מחזה אופראי שכתב בעצמו: "הבלדה של יעקב העני" (שפורסמה ב-1987).
לאחר שחרורו ב-1941 עבר אליאס לקיימברידג'. הוא לימד שיעורי ערב ב"התאחדות החינוכית של הפועלים" (הארגון לחינוך מבוגרים), ומאוחר יותר בהשתלמויות בסוציולוגיה, פסיכולוגיה, כלכלה והיסטוריה כלכלית באוניברסיטת לסטר. הוא גם החזיק משרות הוראה מזדמנות במוסדות להשכלה גבוהה נוספים. בזמן היותו בקיימברידג' הוא התלמד כמטפל קבוצתי אנליטי תחת הפסיכואנליזה זיגמונד היינריך פוקס, שהיה אף הוא מהגר גרמני, שביחד עמו יסד את החברה האנליטית קבוצתית ב-1952 ועבד כמטפל קבוצתי אנליטי. אליאס הביא לדיסציפלינה החדשה שייסד עם פוקס, הדיסציפלינה האנליטית-קבוצתית, את היסודות התאורטיים שנבעו ממחקריו הפסיכו/סוציו/היסטוריים, בדבר התלות ההדדית של בני אדם בחברה, ויצירת הקונפיגורציות המשתנות לאורך הדורות. אליאס היה הראשון שחקר את מבני הנפש הפרוידיאניים (האיד, האגו והסופר אגו) בראייה היסטורית חברתית.
ב-1954 עבר אליאס ללסטר, שם היה למרצה ותרם לפיתוחה של המחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה עד לפרישתו בשנת 1962. תלמידיו בלסטר כללו, בין השאר, את אנתוני גידנס, מרטין אלברו, אריק דנינג, גורדון לורנס וארל הופר.
מ-1962 עד 1964 לימד אליאס כמרצה אורח בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת גאנה בפרבר של הבירה ליד אקרה. לאחר שובו לאירופה ב-1965 התמקם באמסטרדם, אך נסע רבות כמרצה אורח. המוניטין והפופולריות שלו גדלו באופן משמעותי לאחר הפרסום המחודש של תהליך הציוויליזציה בשנת 1969. מ-1978 עד 1984 הוא עבד במרכז למחקר בינתחומי באוניברסיטה של בילפלד.
אליאס היה החתן הראשון של פרס תיאודור ו. אדורנו (1977) והפרס האירופי אמאלפי לסוציולוגיה ולמדעי החברה (1987).
תהליך הציוויליזציה
הכרך הראשון של "תהליך הציוויליזציה" מתחקה אחר ההתפתחויות ההיסטוריות של קודי ההתנהגות החברתית. הוא עושה זאת באמצעות ניתוח ספרי הליכות נאות מן המאה ה-12 עד המאה ה-19, מתוך הנחה שמה שנחשב כהתנהגות לא מנומסת היה לפנים מותר. אליאס מתייחס לתופעות שגרתיות כמו יריקה, מחיטת האף, האיסור על אכילה בידיים, האיסור על יריקה בפומבי, שהעובר עליהן מאבד את מקומו בחברה. בהדרגה נוצרה התנהגות מעודנת יותר ויותר, אם כי אליאס גורס כי בתקופתו חלה התרופפות מה של הנורמות. לפי אליאס, תרבות אינה מצב קבוע, כי אם שלב בתהליך שינוי מתמיד בנורמות ההתנהגות, וכי הניגוד בין "תרבותי" ל"ברברי" הוא רק הפער בין השלבים השונים בתהליך - מה שהיה תרבותי פעם יכול להיחשב ברברי היום.
בכרך השני מנסה אליאס להראות, כיצד כרוכה האינטגרציה החברתית והפוליטית הגוברת באירופה בעידון ההתנהגות ובשכלול מנגנוני הפיקוח הנפשי העצמי.
ספריו
(בסדר כרונולוגי, לפי תאריך פרסומם)
ליגת ה-NBL
ליגת הכדורסל הלאומית (באנגלית:  National Basketball League, בראשי תיבות: NBL) הייתה ליגת כדורסל מקצוענית בארצות הברית שהוקמה בשנת 1937. לאחר עונתה ה-12, עונת 1948/1949, התמזגה ליגת ה-NBL עם ליגת ה-BAA כדי ליצור את ליגת ה-NBA.
היסטוריה
הליגה החלה לפעול בשנת 1935 כ"ועידת הכדורסל המערב-תיכונית" ("Midwest Basketball Conference"), ובשנת 1937 שינתה את שמה ל"ליגת הכדורסל הלאומית" בניסיון למשוך קהל צופים רחב יותר. הליגה, שהתבססה על קבוצות משווקים קטנים באזור הימות הגדולות, הוקמה על ידי שלושה תאגידי ענק: ג'נרל אלקטריק, גודייר ופיירסטון. בעונת הבכורה הרשמית של הליגה, 1937/1938, כללה ה-NBL 13 קבוצות, ובעונות הבאות הצטמצמה בהדרגה עד שבעונת 1943/1944 כללה 4 קבוצות בלבד. מאז 1944 נוספו קבוצות חדשות, ובעת מיזוג ה-NBL ב-1949 הורכבה הליגה מ-10 קבוצות בסך הכול.
הליגה פעלה בשנותיה הראשונות באופן בלתי-רשמי במידת מה, כאשר לוח המשחקים של כל קבוצה נתון לשיקולו של המועדון, ובתנאי שיכלול לפחות עשרה משחקים, ביניהם ארבעה משחקי חוץ. כל משחק חולק לארבעה רבעים של 10 דקות, או לחלופין לשלושה שלישים של 15 דקות, לפי החלטתה של הקבוצה הביתית.
נהוג לחלק את היסטוריית ה-NBL לשלוש תקופות מרכזיות: השנים הראשונות היו בשליטתה של קבוצת אושקוש אול-סטארס, שבהובלתו של הסנטר לירוי אדוארדס הגיעה לגמר הליגה בכל חמש עונותיה הראשונות וזכתה בשתי אליפויות NBL. בשנים הבאות עלה כוחה של פורט ויין זולנר פיסטונס, אותה הוביל הקלע בובי מקדרמוט לארבע הופעות בגמר ה-NBL ושתי אליפויות. בעונת 1945/1946 הצטרף לליגה שחקן היכל התהילה לעתיד ג'ורג' מייקן, שהפך בשורות מיניאפוליס לייקרס לסנטר הדומיננטי של התקופה וזכה עם הלייקרס באליפות עונת 1947/1948.
ב-3 באוגוסט 1949, לאחר מאבק ממושך בין ליגת ה-NBL ו-ליגת ה-BAA על קהל אוהדי הכדורסל ושחקני הכדורסל בארצות הברית, החליטו הליגות על מיזוג ביניהן והקמת ליגת ה-NBA. הליגה החדשה קיבצה שש קבוצות מליגת ה-NBL, עשר מקבוצות ה-BAA ואת קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס כדי ליצור ליגה של 17 קבוצות בסך הכול. בניגוד לתוצאות ולסטטיסטיקות של ליגת ה-BAA, תוצאות וסטטיסטיקות העבר של ה-NBL אינן נחשבות כחלק מהיסטוריית ה-NBA.
מורשת
ליגת ה-NBL תרמה רבות לתשתית ליגת ה-NBA, בין היתר במתן הזדמנויות לשחקנים אפרו-אמריקאים. בעונת 1942/1943, בזמן ששחקנים רבים גויסו להשתתף במלחמת העולם השנייה, המועדונים "טולדו ג'ים וייט שברולטס" ו"שיקגו סטודבייקרס" מילאו את סגלי קבוצותיהם על ידי החתמת שחקנים אפרו-אמריקאים, כחמש שנים לפני שג'קי רובינסון הפך לשחור הראשון שמשחק במייג'ור ליג בייסבול.
חמש קבוצות פעילות ב-NBA השתתפו בעבר בליגת ה-NBL: שלוש קבוצות עברו ל-BAA בשנת 1948 - מיניאפוליס לייקרס (כיום לוס אנג'לס לייקרס), רוצ'סטר רויאלס (כיום סקרמנטו קינגס) ופורט ויין זולנר פיסטונס (כיום דטרויט פיסטונס), ושתי קבוצות נוספות הצטרפו ל-NBA בעת המיזוג ב-1949 - באפלו ביזונס/טריי-סיטיז בלקהוקס (כיום אטלנטה הוקס) וסירקיוז נשיונלס (כיום פילדלפיה 76').
מירון מינסטר
מירון מינסטר (נולד ב-14 במאי 1965) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
מינסטר נולד בפתח תקווה. למד בתיכון "תלמה ילין" במגמת המוזיקה.
קריירה מקצועית
בשנים 1983–1986 שירת בצה"ל כקלידן בלהקת פיקוד המרכז, הלחין את השיר "זרום ירדן" עבור תוכניתה "בשערייך יריחו" ועיבד שירים לתוכנית הבאה.
לאחר שחרורו הלחין שירים לזמרים שונים. הוא הלחין לנורית גלרון שני שירים לאלבום "משהו בלבבה" (1987) – "נפרדנו כך" (היטב היטב חרה לי) למילים של לאה גולדברג ו"קשר השתיקה" (אמא ובן) למילים של גלרון עצמה. השירים זכו להערכה רבה. לצמד הטרי אורנה ומשה דץ הלחין את שיר הנושא לאלבום הבכורה שלהם "באותה המיטה" למילים של חני ליבנה ואת השיר "עד שתגיע" למילים של עדנה פלג.
בסוף שנות ה-80 היה חבר בצוות הזמרים של תוכנית הטלוויזיה "שירים ומשהו" שהנחה דודו אלהרר, ובניהולו מוזיקלי של יוריק בן דוד.
ב-1991 הקליטה אילנית את השיר "ספרי לעולם" אותו כתב למילותיה של חמוטל בן זאב.
לקדם אירוויזיון 1989 הלחין ועיבד את השיר "מביט מהצד" למילותיו של אבי דור. דור ביצע את השיר בליווי קולי של להקת "שם זמני" (הוקמה לצורך השיר ותו לא) שבה היו חברים משה בן-בסט, איציק אזולאי, ירונה הראל ומינסטר עצמו, שגם ניגן בפסנתר. השיר בוצע חלקית בא-קפלה בסגנון דו-וופ עם הרמוניות קוליות ברוח השיר "The Longest Time" של בילי ג'ואל. "מביט מהצד" הגיע למקום השביעי בתחרות וזכור במיוחד בזכות הסיום שבו התיישבו המבצעים על הספסל, יישרו את רגליהם וחשפו את שם השיר על סוליות נעליהם.
לקדם אירוויזיון 1992 הלחין שני שירים למילים שכתבו מבצעיהם: הראשון היה שיתוף פעולה נוסף עם אבי דור – מינסטר הלחין ועיבד עבורו את השיר "טווידילדי" (מקום 10); השני עם עירית ענבי עבורה הלחין ועיבד את השיר "השד הקטן שלי" (מקום 5).
ב-1993 הוציא מינסטר אלבום סולו ראשון (והיחיד נכון ל-2011) בשם "מדינה חמה". האלבום לא זכה להצלחה מרובה, אולם שיר הנושא (המוכר מהפזמון: "וככל שפחות שמחים כך יותר חוגגים") הושמע רבות ברדיו, הגיע למקום ה-25 במצעד הפזמונים השנתי תשנ"ג ברשת ג' ולימים נכלל באוסף "גדלנו יחד" בעריכת יואב קוטנר.
ב-2020 כתב שיר לימי הקורונה. במקביל ובהתאם למגבלות השעה, עיבד וערך קליפים עם חבורות הזמר שלו ולכבוד הפסטיגל דרך אמצעי המדיה. קליפ "שמיים" של חבורת הזמר "כחול ירוק", "שבט אחים ואחיות" חבורת הזמר הקול זורם.
ב-2022 עיבד וביצע משירי מרטין מוסקוביץ: אל תעזביני, שפת הים , רומנטיקה , בואי נדבר אהבה , לילי , עופר אל תפיל את המוצץ באותה שנה הוציא אלבום "שירים שהיו במגירה" בהם: כלום על עצמי , עוד , איתך , חלומות אבודים , רק הזמן יגלה , לברוח לשכוח , מבפנים , מחפש , אז.
הפקות לילדים
לאחר צאת אלבומו פנה מינסטר לקהל הילדים, בו עבד שנים רבות. הוא עיבד את השירים בקלטות הילדים "מי שטוב לו ושמח כף ימחא" (שירי משחק של דתיה בן דור) בכיכובם של דפנה ארמוני ורמי ברוך, ו"סבתא בישלה דייסה", בכיכובם של ליא קניג, אלברט כהן, עינת ארליך ומשה בן-בסט, כאשר העבודה בהפקה זו סללה את דרכו לשיתוף פעולה רב שנים עם הבמאי חנוך רוזן.
ספר הג'ונגל
מינסטר הלחין ועיבד את המוזיקה למחזמר המקורי "ספר הג'ונגל" למילים של אפרים סידון. המחזמר הועלה לראשונה בחנוכה 1996 בכיכובם של תום אבני (אז עדיין ילד אלמוני למדי) בתפקיד מוגלי, ששי קשת בתפקיד בגירה הפנתר וטוביה צפיר בתפקיד באלו הדוב. המחזמר הצליח מאוד בקרב הקהל והמבקרים ובסוף אותה שנה זכה בפרס התיאטרון כ"מחזמר השנה".
ב-1998 שב מינסטר להלחין מחזמר לילדים, גם הפעם למילותיו של אפרים סידון – "מעלה קרחות" בבימויה של ציפי פינס בתיאטרון לילדים ולנוער וניהל מוזיקלית את המופע לילדים "מותק, הילדות התחברו", בכיכובן של ציפי שביט וחני נחמיאס, ואת שתי קלטות הילדים "טמבולינה והפיסטוקים" בכיכובם של ציפי שביט, וליאור כלפון.
ב-2002 ניגן והפיק את המוזיקה לפרויקט האנימציה לילדים "סרטים מהספרים" (או בשמו המשני: "שמוליקיפוד") ואף כתב את המוזיקה לשיר הנושא, למילים של ציפי שחרור. באותה שנה הלחין וניהל מוזיקלית את המחזמר "צי.פי חברה מכוכב אחר" בכיכובה של ציפי שביט.
ב-2004 הלחין וניהל מוזיקלית את מחזות הזמר "האסופית", ו"מאמא מיה!".
הפסטיגלים
שיתוף הפעולה בין חנוך רוזן כבמאי למינסטר כמנהל מוזיקלי המשיך בפסטיגלים בשנים 1997, 1999, 2000, 2001, 2005 ו-2006. הלחן הזכור ביותר מאותה התקופה הוא של מינסטר לשיר "זה לא כל כך פשוט להיות כאן ילד", שהועלה בפסטיגל 1997, בוצע על ידי כל המשתתפים במופע והפך למעין המנון תקווה עבור הילדים ואף חודש בשנת 2020.
2022
עיבוד מוסיקלי לשיר הפעלה של נטע אלגרנטי - תיאטרון צליל - "נגלגל".
בפברואר 2022 הלחין ושר למילותיה של ג'ודי ברודר את השיר "עיני ספיר" לזכרה של הילדה ספיר אברהם ז"ל שנפטרה בגיל 6,.
מיצירתו
שירים שהולחנו עי מינסטר
שירים ומופעים
2022 "שירים שהיו במגירה" - אלבום
2022 מילים וביצוע לשיר "איתך"
2021 ערב שירי יגאל בשן, להקת כחול ירוק חוף כרמל
2020, ספטמבר, "קורונה"
2020, מאי, סינגל חדש "להיות כאן ילד", המוקדש לילד הראשון שמסיים את דרכו במקהלת משאלות, דרור יריחובר, מקבוצת המייסדים של להקת הילדים המצליחה, שהגיע
לגיל 14 (סינגלים)
2020 פסטיגל מקוון, עקב מגפת הקורונה - הולכים לפסטיגל, זה לא כל כך פשוט להיות כאן ילד
2017 "הקול זורם", חברת החשמל
2017 שרים עם חברים משירי ישראל גוריון
2016 מופע שלישיות, צלילי הקשת ראש העין
2016 שיר הנושא של צעצוע של פסטיגל בביצוע צביקה הדר ומיכל ינאי
2012 רוי בוי: לטבע נולד שיר "רוי בוי" (לחן)
2012 גיבורי האור 2 - משימה בחלל, לחן לשיר "רוי בוי"
פיקאצ'ו
פיקאצ'ו (ביפנית: ピカチュウ) היא דמות הנפשה יפנית (אנימה) מהמפורסמות והמוכרות בעולם, המהווה סמל זיכיון "פוקימון" שבבעלות נינטנדו, בפיתוח חברת המשחקים Game Freak. הדמות לקחה ממיקי מאוס של וולט דיסני את התואר המדובר בתחילת שנות ה-2000.
כסמל הזיכיון
פיקאצ'ו הוא דמות בדיונית אשר הופיעה לראשונה במשחקי וידאו בזיכיון פוקימון: בפוקימון אדום וכחול ששוחררו בשנת 1995 לקונסולה הניידת גיים בוי של חברת נינטנדו. לאור ההצלחה המסחררת של המשחקים והמאנגה ביפן וברחבי העולם הוחלט להפוך את המשחק לסדרת אנימה בהפצה עולמית. בעת עיצוב הדמויות הראשיות של הסדרה, נבחר פוקימון ורוד בשם "קלפרי" לשמש כסמל של הסדרה, כפי שהיה נהוג עד כה בחוברות המאנגה, אך בשל הרצון של נינטנדו לשווק את הסדרה לבנים ולבנות כאחד, הוחלט לבחור פוקימון בעל צבע "נייטרלי מבחינה מגדרית" וכך נבחר פיקאצ'ו (שצבעו צהוב).
עם הצלחת הסדרה ברחבי העולם, הוחלט בשנת 1998 לשווק משחק וידאו נוסף בשם פוקימון צהוב המבוססת קלות על קו העלילה של האנימה הטלוויזיונית, בו פיקאצ'ו הוא סמל המשחק וגם הפוקימון שמלווה את הגיבור לאורך כל המשחק. בכך הפך רשמית לסמלה של סדרת המשחקים, הסדרה המצוירת, חוברות הקומיקס, לאחד הסמלים הבולטים של חברת המשחקים נינטנדו, ולסמל הבולט ביותר של המותג פוקימון בכלל.
מירון מינסטר
שירים ומופעים
2004 האסופית - המחזמר, לחנים לשירים וניהול מוזיקלי
פיקאצ'ו
מאפיינים חזותיים ושינויים לאורך השנים
פיקאצ'ו הוא פוקימון קטן בצבע צהוב מסוג חשמל וצורתו דומה לפיקה, יונק קטן מסדרת הארנבאים המזכיר עכבר במראהו. שמו הוא הלחמה של המילה היפנית לציוץ עכבר והצליל שמשמיעים ניצוצות חשמל ביפנית.
בסדרת הטלוויזיה, אש גיבור הסדרה, נאלץ להתחיל את מסעו עם פיקאצ'ו הסורר כיוון שלא התעורר בזמן ולכן החמיץ את חלוקת הפוקימונים המסורתית. פיקאצ'ו שתחילה סירב להקשיב לאש התחיל להראות חיבה אליו לאחר שהציל את חייו מלהקת ספירו. פיקאצ'ו נאמן לבעליו לאורך כל העונות. הוא נישא בדרך כלל על גבו של אש, כיוון שהוא מסרב לשכון בפוכדור. הוא מסרב להתפתח לפוקימון בדרגה גבוהה יותר, רייצ'ו.
מירון מינסטר
שירים ומופעים
2004 מאמא מיה, לחנים לשירים ועיבוד מוזיקלי
פיקאצ'ו
מאפיינים חזותיים ושינויים לאורך השנים
צורתו של פיקאצ'ו עברה שינויים רבים לאורך השנים מעת יצירתו בשנת 1995, אך בשנת 2002 הושלמה צורתו הסופית והוא מוצג באותו אופן מרגע זה. השינויים בצורתו כללו: שינויים בגודלו, בצורת אוזניו וזנבו, משקלו וצורת פניו.
מירון מינסטר
שירים ומופעים
2002 צי.פי חברה מכוכב אחר, לחנים לשירים וניהול מוזיקלי
2001 פלאנובלה של פסטיגל, ניהול מוזיקלי
פיקאצ'ו
מאפיינים חזותיים ושינויים לאורך השנים
בשנת 2014 הוחלט גם על מראה ייחודי לפיקאצ'ו ממין נקבה וסוף הזנב המחודד שונה לצורת חצי לב. במשחקפוקימון אומגה רובי ואלפא ספיר קיים תת־זן נוסף של פיקאצ'ו שנקרא "פיקאצ'ו קוספליי", שמולבש בתחפושת מיוחדת המעניקות לו התקפות מסוגים שונים.
במשחקים "פוקימון חרב ופוקימון מגן" הוחלט לתת לפיקאצ'ו צורה חדשה, הנקראת צורת ג'ייגנטאמקס. צורה זו מגדילה משמעותית את הפוקימון, משנה את המראה שלו, ומשפרת את הסטטים שלו. עם זאת הצורה אינה נמשכת במהלך כל הקרב. הצורה זמינה לרוכשי המשחק "פוקימון: בוא נלך, פיקאצ'ו!".
מירון מינסטר
שירים ומופעים
2000 צעצוע של פסטיגל
פיקאצ'ו
מאפיינים חזותיים ושינויים לאורך השנים
ב-2019 יצא סרט הלייב-אקשן האמריקאי-יפני "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו", בו דמותו מדובבת על ידי ראיין ריינלודס.
מירון מינסטר
שירים ומופעים
1999 פסטיגל 99, שיר המילניום הלחין יחד עם ירון בכר
1998 מותק הילדות בשבת, שיר פתיחה (לחן)
פיקאצ'ו
מים פיקאצ'ו המופתע
ב-26 בספטמבר 2018, משתמשת טאמבלר בשם פופוקו צירפה תמונה של פיקאצ'ו מופתע, הלקוח מאחד מפרקי העונה הראשונה של סדרת האנימה כחלק מימם, כאשר פיקאצ'ו אמור לסמל את היותה מופתעת מדבר מה, למרות שהייתה צריכה לדעת שהדבר יקרה. משם, הפכה תמונת הפיקאצ'ו המופתע לויראלית, ואנשים רבים השתמשו בה ברחבי האינטרנט למימים ובדיחות שונות.
מירון מינסטר
שירים ומופעים
1997 פסטיגל 97 - כי העולם שייך לילדים!
1996 ספר הג'ונגל, לחנים לשיריהמחזמר
1995 סבתא בישלה דייסה
1994 מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק
1993 אלבום "מדינה חמה" c.d
1991 שירים קטנים 5, ניהול מוזיקלי
1991 שירים קטנים 4, ניהול מוזיקלי
1991 שירים קטנים 3, ניהול מוזיקלי
1991 שירים קטנים 2, ניהול מוזיקלי
1990 שירים קטנים, ניהול מוזיקלי
חיים אישיים
נשוי למיכל, שחקנית ויוצרת "בובה של תיאטרון", ולהם שלושה ילדים. מתגורר בפתח תקווה.
חוק הזהות
חוק הזהות הוא חוק בסיסי בלוגיקה ובמטפיזיקה הקובע כי כל עצם זהה לעצמו (בכתיב של תחשיב הפרדיקטים: a=a ובצורה פחות פורמלית: א' היא א').
החוק מיוחס לעיתים קרובות לאריסטו, אף כי אריסטו אינו מנסח אותו כעקרון לוגי נפרד. בספרו מטפיזיקה, ספר 7, פרק 17, אריסטו דן במובנות מאליה של הטענה שכל דבר הוא עצמו, אולם אינו מנסח את העיקרון כזהות פורמלית. בקרב המטפיזיקאים של ראשית העת החדשה, ובעיקר בעקבות לייבניץ כבר היה השימוש בחוק הזהות נפוץ.
החוק קשור לשאלות היסודיות ביותר באשר לזהותו של כל עצם. לבירור זהות יש לענות על שתי שאלות:
דביבוני היער הירוק
דביבוני היער הירוק (אנגלית: The Raccoons) היא סדרת אנימציה קנדית בת 60 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1985 ל-1992. הסדרה שודרה בערוץ הראשון ב-1990 וגם בערוץ הילדים. לקראת סוף שנות התשעים הוא שודר בערוץ 2 זכיינית רשת, כששם שודרה גם העונה הראשונה של הסדרה. בשנת 2012 הסדרה דובבה מחדש ומשודרת בערוץ ג'וניור.
שיר הפתיחה העברי של הסדרה נכתב על ידי זיו סידי, שרון מלמד ולימור חביב, הולחן על ידי זיו סידי ואבנר חודורוב ובוצע על ידי שיר גוטליב.
תקציר העלילה
הסדרה עקבה אחר עלילותיהם של און הדביבון וחבריו ביער הירוק, אשר נאלצים להגן היער ולסכל את מזימותיו של איש העסקים מר מלכישוע ושלושת עוזריו החזירונים.
פעילות חוץ-רכבית
פעילות חוץ-רכבית (באנגלית: Extra-Vehicular Activity - EVA) היא פעולה הנעשית על ידי טייס חלל מחוץ לכדור הארץ ומחוץ לחללית שלו. המונח משמש בעיקר לתיאור פעילות חוץ-רכבית הנעשית מחוץ לחללית המקיפה את כדור הארץ ("הליכת חלל"), אך משמש גם לתיאור פעילות חוץ-רכבית על פני השטח של הירח ("הליכת ירח").
תוכנית החלל האמריקאית והרוסית מגדירות פעילות חוץ-רכבית בצורה שונה זו מזו, עקב שוני בדגמי החלליות הראשונות. החלליות הרוסיות והסובייטיות כללו תמיד תא אטים לאוויר, ולכן הרוסים מגדירים פעילות חוץ-רכבית כהתרחשות שבה קוסמונאוט נמצא בוואקום. החלליות הראשונות של ארצות הברית לא כללו תא אטים לאוויר אך במקום זאת התאימו את לחץ החללית הכולל. כתוצאה מכך אסטרונאוט אמריקאי לא נחשב כמבצע פעילות חוץ-רכבית עד שלכל הפחות הוציא את ראשו אל מחוץ לחללית.
ישנן פעולות חוץ-רכביות המתבצעות כשהאסטרונאוט אינו מחובר לחללית, ובמקרה זה הוא זקוק למכשירים שיספקו לו כוח הנעה על מנת שיוכל לחזור לחללית, ומאגר מספיק של חמצן. "פעילות חוץ-רכבית טבורית" (umbilical) היא פעילות חוץ-רכבית המתבצעת כשהאסטרונאוט מחובר לחללית ברצועה, אשר מבצעת תפקידים של תמיכה בחיים, כמו אספקת חמצן.
ציוני דרך של פעולות חוץ-רכביות
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה נעשתה על ידי הקוסמונאוט הסובייטי אלכסיי ליאונוב ב-18 במרץ 1965 מהחללית ווסחוד 2. האישה הראשונה שעשתה פעולה חוץ-רכבית הייתה הקוסמונאוטית סבטלנה סביצקאיה ב-25 ביולי 1984 כאשר הייתה על תחנת החלל סליוט 7.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שבוצעה על ידי אסטרונאוט אמריקאי נעשתה ב-3 ביוני 1965 על ידי אד וייט בעת משימת ג'מיני 4. האישה האמריקאית הראשונה שביצעה פעילות חוץ-רכבית היא קתרין ד. סוליבן אשר ריחפה בחלל ב-11 באוקטובר 1984 בעת משימה STS-41-G של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שבוצעה על ידי אסטרונאוט שאינו אמריקאי ואינו סובייטי בוצעה ב-9 בדצמבר 1988 על ידי ז'אן-לופ קרטיין (Jean-Loup Chrétien) הצרפתי, בעת ששהה 3 שבועות בתחנת החלל מיר.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שהייתה הליכת ירח ולא הליכת חלל נעשתה על ידי האסטרונאוט האמריקאי ניל ארמסטרונג ב-20 ביולי 1969 כאשר נחתת הירח נשר של אפולו 11 נחתה על הירח. יחד עמו היה גם חברו לצוות באז אולדרין, ופעילותם החוץ-רכבית נמשכה שעתיים ו-32 דקות.
האסטרונאוט ברוס מק'קנדלס ביצע ריחוף מחוץ למעבורת החלל ללא כבל מעגן, בזמן משימת מעבורת החלל STS-41-B, בשנת 1984.
מייקל לופז-אלגריה ביצע 10 פעילויות חוץ רכביות ומחזיק בשיא שהות מצטברת חוץ רכבית, שהיא 82 שעות ו-22 דקות. נכון למאי 2017, פגי ויטסון מחזיקה בשיא לנשים, עם 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות.
סיכוני הפעילות החוץ-רכבית
פעילות חוץ-רכבית מסוכנת מכמה סיבות. הסיבה העיקרית היא התנגשות עם פסולת חלל. מהירות ההקפה האופיינית למשימה של מעבורת חלל הנמצאת 300 ק"מ מעל כדור הארץ היא 7.7 ק"מ לשנייה, פי עשרה ממהירות של קליע, כך שהאנרגיה הקינטית של גרגיר קטן שווה לקליע שמסתו פי 100 גדולה יותר. כל משימה בחלל יוצרת עוד זבל חללי, כך שהסכנה בביצוע פעילות חוץ-רכבית תמשיך לגדול.
סכנה נוספת היא קריעה של חליפת החלל, כתוצאה ממגע עם חפץ חד או חלק חד של רכב החלל לידו האסטרונאוט עובד.
בשני המקרים, קיימת סכנה של אובדן לחץ אוויר בתוך החליפה, שיוביל למוות מחנק.
האדרון
בפיזיקה, האדרון, הוא חלקיק תת-אטומי המורכב מקווארקים, וכן של מקביליהם ההפוכים (אנטי-חלקיקים). הקווארקים מוחזקים יחדיו על ידי גלואונים הנושאים את הכוח הגרעיני החזק.
את ההאדרונים נהוג לסווג על פי מספר הקווארקים שהם כוללים:
.fo
היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באיי פארו. הסיומת, שנפתחה ביוני בשנת 1997, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי איי פארו.
שם המתחם הופעל תחילה בידי גורמים דניים שונים, בשנות התשעים של המאה העשרים בידי ארגון האינטרנט של אוניברסיטת דנמרק. עד יוני 1997 שימשה הסיומת כסיומת שנייה לאתרים פארואזים, ביוני 1997 עברה השליטה על הקידומת לארגון הטלוויזיה Tele DK2 ואז נרשם שם המתחם באיי פארו. הקידומת הופרטה בשנת 1998.
סינופק
תאגיד הדלק והכימיקלים של סין (באנגלית: China Petroleum & Chemical Corporation, בסינית: 中国石油化工股份有限公司) או סינופק (אנגלית: Sinopec Limited, סינית: 中国石化, סינית מסורתית: 中國石化, פין-יין: Zhōngguó Shíhuà) היא תאגיד נפט וגז ממשלתי סיני הממוקם בבייג'ינג. סינופק נסחרת בבורסות של הונג-קונג (SEHK: 0386), שנגחאי (SSE: 600028), ניו-יורק (NYSE: SNP) ולונדון (LSE: SNP). היא החברה החמישית בעולם בגודלה לפי הכנסות.
סינופק היא החברה-הבת העיקרית של קבוצת סינופק שהיא החברה הגדולה באסיה בתחום הנפט והגז. החברה מספקת 80% מצרכי הדלק של סין.
היסטוריה
Sinopec Limited הוקמה כגוף מנייתי כולל תחת קבוצת סינופק בפברואר 2000. החברה נרשמה במקביל בבורסות של הונג-קונג, ניו-יורק, ולונדון כבר באוקטובר באותה שנה. וכחצי שנה לאחר מכן, ביוני 2001, נרשמה גם בבורסת שנגחאי.
סינופק היא המזקקת נפט הגדולה באסיה בנפח זיקוק. היא מייצרת כרבע מכמות הנפט הגולמי לעומת פטרוצ'יינה אך מזקקת כ-60% יותר ממנה.
בסוף 2006 רכשה סינופק את נכסי "Shengli Petroleum" אשר הכילו שדה נפט גדול מפותח ומקומי כדי לייצב את כמות הנפט הגולמי הנכנס.
באוגוסט 2013 קנתה 33% מהחברה של "Apache Corporation" במצרים תמורת 3.1 מיליארד דולר.
קולורדו הקטן
קולורדו הקטן (באנגלית: Little Colorado River) הוא נהר הזורם בשטח מדינת אריזונה שבארצות הברית, ונשפך לנהר קולורדו. אורכו כ-507 ק"מ.
תחילת מסלולו במזרח אריזונה, באזור הדרום-מזרחי של "ארץ האפאצ'ים", והוא זורם צפונה דרך מספר גאיות עמוקים. אגן הניקוז של נהר קולורדו הקטן מנקז חלק נכבד מצפון-מזרח אריזונה וחלק מהקצה המערבי של מדינת ניו מקסיקו, אזור חצי-יבש בן אלפיים קמ"ר בערך. הגובה הממוצע של האגן נע בין 1,200 מטרים בצפון ו-2,600 מטרים בדרום, עם פסגות מעל ל-3,000 מטרים בהרים הלבנים.
נהר קולורדו הקטן נשפך לנהר קולורדו בגרנד קניון. הוא מזרים כ-150 מ"ק לשנייה, והוא אחד היובלים הגדולים של נהר קולורדו.
סכר שהוקם על הנהר נועד לצורכי השקיית אזור העיירה סנט ג'ון באריזונה.
שפה חופשית הקשר
במדעי המחשב, שפה חופשית הקשר (או שפה חסרת הקשר) היא שפה פורמלית אשר קיים דקדוק חסר הקשר המגדיר אותה; כלומר, שפה \ L היא שפה חופשית הקשר אם קיים דקדוק חסר הקשר \ G כך ש-\ L היא אוסף כל המילים שניתן לגזור מהסימן התחילי של \ G. ניתן להוכיח, ששפה היא חופשית הקשר אם ורק אם קיים אוטומט מחסנית לא דטרמניסטי המקבל אותה.
משפחת השפות חופשיות ההקשר סגורה תחת פעולות של איחוד ושרשור שפות, אך לא תחת חיתוך והפרש (להבדיל מהשפות הרגולריות).
הגדרה פורמלית
מבחינה פורמלית נהוג להגדיר שפה חופשית הקשר כשפה שנוצרת על ידי דקדוק חופשי הקשר (דקדוק מטיפוס 2 בהיררכיה של חומסקי). דקדוק \ G ייקרא חופשי הקשר אם ורק אם כל כלל יצירה בו הוא מהצורה כאשר \ A הוא משתנה דקדוקי ואילו \ \alpha היא מחרוזת כלשהי של משתנים דקדוקיים וסימנים טרמינליים.
דוגמה
לעומת זאת, השפה אינה חופשית הקשר, ניתן להוכיח זאת על נקלה באמצעות שימוש בלמת הניפוח לשפות חופשיות הקשר.
סגירות
משפחת השפות חופשיות ההקשר סגורה תחת מספר פעולות:
לעומת זאת, משפחה זו אינה סגורה תחת הפעולות:
בעיות הכרעה הקשורות לשפות חופשיות הקשר
מספר שאלות הקשורות לשפות חופשיות הקשר לא כריעות, בהן: הערה: כל הבעיות האלה כריעות כשמדובר בשפות רגולריות.
לעומת זאת השאלות הבאות כריעות:
חוק האי-סתירה
חוק האי-סתירה הוא חוק בסיסי בלוגיקה ובמטפיזיקה הקובע כי קביעה א' תהיה לא נכונה אם נטען בה כי גם קביעה ב' וגם היפוכה, קביעה לא-ב', נכונות בו-זמנית.
מקובל לראות את הניסוח הקונקרטי הראשון של חוק זה (או של כלל השלישי מן הנמנע, השקול לו) בפרגמנטים שנותרו מכתבי פרמנידס: "מהן דרכי החקר היחידות להכרה: האחת שהוה ואי-אפשר לא להיות,... האחרת, שאיננו וחיוב הוא לא להיות". שתי הדרכים מעמידות אלטרנטיבה ממצה (של ההכרחי): קיים, או לא-קיים.
ניסוח מופשט ומדויק אפשר למצוא מאוחר יותר אצל אפלטון (פוליטיאה ד', 436 לפי הוצאת סטפנוס): "ברור שאותו הדבר עצמו לא יעשה או יסבול בעת ובעונה אחת דבר והיפוכו, על כל פנים לא מאותה בחינה עצמה ולגבי אותו העניין עצמו; ולפיכך, אם נמצא שכך יארע בהללו, נדע שאינם אותו הדבר עצמו, אלא מרובים".
ואולם הראשון שעמד על מרכזיותו של חוק זה היה אריסטו, וכך הוא ב"מטפיזיקה" 1005b:
חוק האי-סתירה וחוק הזהות (או "א' היא א'"), שממנו הוא נובע, נחשבים ליסוד הבסיסי והחשוב ביותר לחשיבה, לפילוסופיה ולהגות הרציונליסטית. חשיבותו נטועה בקביעה של אריסטו כי דבר אינו יכול להיות בו זמנית ובאותו מובן דבר אחר, שממנו משתמעת שלילה של פילוסופיה המבוססת על אקסיומות מיסטיות. חשיבות גדולה לא פחות יש לקביעתו של אריסטו כי זוהי אקסיומה בסיסית, "נקודת המוצא לכל שאר האקסיומות" ולא ייתכן שיהיה דבר, או שתהיה אקסיומה אחרת הקודמת לה. קביעה זו של אריסטו שוללת למעשה את התפישות השונות, מאפלטון ועד קאנט ויורשיו, כי קיים יסוד אפריורי לא טריוויאלי המוטמע באדם מראשיתו, כלומר, שישנה ידיעה או ידע הקודמים (וסותרים) את "חוק האי-סתירה" ו"חוק הזהות".
צלם קולנוע
צלם קולנוע הוא אדם שמקצועו הוא צילום של סרטי קולנוע. צלם קולנוע משתמש במצלמת קולנוע (מסרטה). בהפקות גדולות קיים תפקיד של סינמטוגרף או במאי צילום האחראי על כל תחום הצילום והתאורה. אחד מפרסי אוסקר ניתן עבור הסינמטוגרפיה הטובה ביותר.
בנוסף לתפעול המצלמה, אחראי הצלם על בחירת סרט הצילום, עדשות המצלמה, הפילטרים וכדומה, כדי לצלם את הסצנה בהתאם להנחיות הבמאי. טיב היחסים בין הבמאי לצלם משתנה. לעיתים נותן הבמאי לצלם חופש פעולה נרחב, תוך שהוא מתמקד בהבטים האמנותיים של הסרט, ולעיתים הבמאי מצמצם את חופש הפעולה של הצלם, ומקבל גם החלטות בנושאים טכניים.
פליקס
פליקס (Felix) הוא שם שמקורו בלטינית ומשמעו שמח או בר מזל.
{{פירושונים|* פליקס החתול – דמות אנימציה מתקופת הראינוע רומאים
אפיפיורים ואנטי אפיפיורים
יהודים וישראלים
אישים אחרים
שינויי מזג האוויר
שינויי מזג האוויר הוא שיר שנכתב והולחן על ידי שלמה ארצי ועובד על ידי דדי שלזינגר ויאיר שרגאי. השיר יצא כחלק מהאלבום "דרכים" בשנת 1979.
רקע
השיר נכתב בחדר בית מלון בניו יורק כשלא יכל לצאת להופעה בעקבות כמות שלג רבה שהצטברה, דבר שבא לידי ביטוי בשיר במוטיב מזג האוויר והשפעתו על המחשבה. כמו כן, השיר מתאר תקופה של שינוי ובחינת החלטות קודמות, דבר אשר תואם את אופי אלבום "דרכים" אשר השיר הינו חלק ממנו.
לאחר צאתו נטען כי הולחן על פי היצירה האלקטרונית האינסטרומנטלית "Mirage" של האמן ז'אן לוק פונטי, ובהמשך אף ניתן קרדיט לזה האחרון על השיר.
בשנת 2008 השיר חודש על ידי יעקב לשצ'ינסקי לאלבומו "סיום מפואר בלחיצת כפתור".
בשנת 2023 התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד והמפיק המוזיקלי פטריק סבג הוציאו גרסת כיסוי לשיר בשיתוף פעולה עם בניה ברבי.
שירה ארד
שירה ארד (נולדה ב-4 ביולי 1972) היא עורכת סרטים ישראלית זוכת פרס אופיר ויועצת מוזיקלית בהווה; תקליטנית ושחקנית בעברה.
קורות חייה
ארד היא בוגרת בית הספר למשחק "The Poor School" בלונדון (1995). באותה שנה שימשה כעוזרת במאי של חנוך לוין בהצגה "כריתת ראש" בתיאטרון הבימה.
היא החלה את קריירת המשחק שלה כאשר השתתפה בהצגת התיאטרון "הפיזיקאים" בתיאטרון "הגדה השמאלית". בהמשך שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון הבימה בבימויו של שמוליק הספרי (1999) ובהצגה "יש לי כנרת" בבימויו של רזי אמיתי בתיאטרון באר שבע (2002-2000).
במקביל הופיעה ארד בסוף שנות ה-90 בתוכניות הילדים "כן לציפור" ו"כן או לא" בערוץ הראשון. ב-1999 שיחקה בסרט הישראלי "החברים של יאנה", בבימויו של אריק קפלון. ב-2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "לגעת באושר", בה גילמה את קארין, ובאותה שנה שיחקה בסדרה "תיק סגור" שכתב רשף לוי.
ב-2001 החלה לעבוד כדי ג'יי, התמחתה בין היתר במוזיקה צוענית ועסקה גם בייעוץ מוזיקלי. ב-2008 ערכה תחקיר מוזיקלי עבור הפיצ'ר "בוראט" בכיכובו של סשה ברון כהן.
ארד עוסקת כיום בעריכת סרטים, בעיקר סרטי קולנוע והשתתפה במסגרת Berlinale Talent Campus של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2013.
ב-2005 נישאה ארד לזמר קובי אוז. ב-2009 הם התגרשו.
קריירה קולנועית
ב-2009 השתתפה ארד בתחרות הדוקו צ'אלנג' במסגרת פסטיבל דוקאביב, וזכתה בפרס העריכה על הסרט "איש ההולך" בבימויו של נועם פנחס.
ב-2011, סרטה של ליאת גליק "לילה בהיר" אותו ערכה השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט "חדר 514" בבימויו של שרון בר-זיו אותו ערכה ב-2012, היה מועמד לפרסים רבים בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וזכה בין היתר בציון לשבח בפסטיבל טרייבקה, ולפרס הבימוי בגראנדה.
כמו כן, בין השנים 2010–2014 שימשה ארד כעורכת פרומואים ועבודות וידאו להפקות שונות בתיאטרון גשר, וערכה מולטימדיה להצגות "סונטת קרויצר" בבימויו של יבגני אריה, ו"נופל מחוץ לזמן" בבימויו של יחזקאל לזרוב.
ב-2015 ערכה את סרטו השני של מני יעיש, "אבינו" ואת סרטו הראשון של אריק רוטשטיין, "אנטנה"; שני הסרטים הופקו על ידי חברת ההפקות טרנספקס. בנובמבר 2015 עלתה ביס דוקו מיני סדרה דוקומנטרית-קומית בעריכתה, "עסק משפחתי", מאת הבמאי צביקה בינדר. ב-22 בספטמבר 2016, היא זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר" על העבודה שלה בסרטו של מני יעיש, "אבינו". ב-23 באוקטובר 2016, היא זכתה בפרס העריכה ע"ש ענת פירחי, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה על העבודה שלה בסרטו של אריק רוטשטיין, "אנטנה".
ב-2018 השתתפה בעריכת הסרט התיעודי "משפחה בטרנס" שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב.
ב-2019 ערכה את הסרט "ימים נוראים", שזכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר. והייתה מועמדת לפרס אופיר על עבודתה זו.
ב-2021 ערכה את הסדרה "אחרי חצות: הסוד הכי שמור בעיר" שביימה קרן שעיו והפיקה מיקה תימור והייתה מועמדת לפרס אופיר על עבודתה זו.
בשנת 2020 נבחרה ארד כחברה באקדמיה האירופית לקולנוע, ובכך קבעה תקדים: היא הייתה עורכת הסרטים הישראלית הראשונה מבין 59 הישראלים שחברים באקדמיה.
ב-2022 ערכה סרט דוקומנטרי על יהודה פוליקר, "פוליקר: הילד שבי" שביימה אתי אנטה שגב. הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל דוק אביב 2023.
שירה שימשה כלקטורית בקרנות קולנוע שונות החל משנת 2020.
יהונתן גארב
יהונתן גארב (נולד ב-14 ביולי 1967) הוא חוקר קבלה ישראלי. עומד בראש הקתדרה לחקר הקבלה על שם גרשם שלום (יחד עם פרופ' יהודה ליבס) בחוג למחשבת ישראל, ב.
ביוגרפיה
יהונתן גארב נולד בשנת 1967 ביוהנסבורג, דרום אפריקה, ועלה לארץ ישראל ב-1973. בשנת 1980, למד גארב בישיבת כנסת ישראל, גארב שמע שיחות מוסר מהרבנים שלמה וולבה וראובן לויכטר. כבחור בישיבה למד גארב קבלה באופן עצמאי. יותר מאוחר הוא גם למד תלמוד אצל הרב פרופ' דוד הלבני. הוא למד גם אצל המקובלים, רבי אליעזר צבי ספרין מחסידות קומרנה ורבי יצחק מאיר מורגנשטרן. את שלושת תאריו למד באוניברסיטה העברית בין השנים 1990 ל-2001. עבודות המאסטר והדוקטורט שלו נכתבו בהנחיית פרופ' משה אידל. הוא היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שימש מרצה אורח בבית הספר ללימודים מתקדמים במדעי החברה בפריז. בשנת 2010, גארב קיבל מהאוניברסיטה העברית פרס נשיא על מחקר יוצא דופן (בן פורת/קרן משפחת פולק). כמו כן במהלך השנה האקדמית 2011–2012, היה עמית במרכז תקוה למשפט ותרבות יהודית באוניברסיטת ניו יורק. הוא עמד בראש תוכנית אמירים בשנים 2014-2013. ב-2014, הוא זכה בפרס גרשם שלום לחקר הקבלה. הוא שותף-עורך של כתב העת "תרביץ" וחבר מערכת של "Kabbalah: Journal for the study of Jewish mystical texts" (כתב עת לחקר כתבי המיסטיקה היהודית).
מחקר
תחומי העניין המחקריים של גארב מתמקדים במחשבה רבנית, קבלה מודרנית וקבלה בת-זמננו, ומחקר משווה של טכניקות וחוויות מיסטיות, במיוחד שמאניזם וטראנס. מנקודת מבט גאוגרפית, המומחיות של גארב מתמקדת בירושלים, צפון אפריקה ופראג. לאחרונה, הוא החל להתמקד באיטליה, במיוחד בחוג שנוצר סביב דמותו של ר' משה חיים לוצאטו. הוא טוען כי שאר חברי המעגל כתבו טקסטים רבים שמיוחסים ללוצאטו. המחקר שלו מושפע מתאוריות פוסט-מודרניות, במיוחד מעבודותיו של מישל פוקו. גארב הולך בגישה הפנומנולוגית של המורה העיקרי שלו משה אידל. ככזה, הוא כבר ספג ביקורת — בין היתר על ידי פיטר שאפר — תוך שימוש בתוצאות מחקר אקדמי כבניית אבני יסוד לדת חדשה, דת יהודית מיסטית ופוסטמודרנית". מחקריו המונוגרפיים של גארב חורגים בהרבה מהגישה הפילולוגית-היסטורית הדומיננטית בחקר הטקסטים המיסטיים היהודיים של גרשום שלום וחסידיו.
בספרו הראשון "הופעותיו של הכוח במיסטיקה היהודית: מספרות חז"ל עד קבלת צפת", הוא מבקש לפרש תפיסות כוח בקבלה דרך דגמים הרווחים בשיח המודרני והפוסט-מודרני, כגון זה של מישל פוקו. הספר דן בדגמים של היחס בין הכוח האלוהי לכוח האנושי בספרות המיסטית היהודית. דגמים אלה חולצו מתוך שלל טקסטים, שרבים מהם נמצאים בכתבי יד וטרם נידונו במחקר. הדיון מצביע על ההמשכיות העמוקה בין מקורותיה הקדומים של המיסטיקה היהודית, המצויים כבר בספרות חז"ל, לדיונים קבליים עד קבלת צפת במאה השש עשרה ועד בכלל.
בספרו השני: "יחידי הסגולות יהיו לעדרים: עיונים בקבלת המאה העשרים" הוא בוחן את קבלת המאה ה-20 בהקשר הישראלי והעולמי, מתוך טווח מרשים של מקורות חסידים, ליטאים, ספרדים, ציונים-דתיים. מחקר זה נחשב לאחד המחקרים המקיפים של הקבלה המודרנית והעכשווית עד כה. בחיבורו השלישי, "Shamanic Trance in Modern Kabbalah", הוא בוחן ממדים שמאניים במיסטיקה היהודית. בספרו מתאר גארב את הטראנס כ"מצב טבעי שניתן לקבל אליו גישה בקלות, למשל תוך כדי שיחה רגילה, ללא כל צורך להשתמש בכל טכניקה היפנוטית טקסית". הוא מראה כיצד אפשר להבין שמצבים מיסטיים מסוימים של מקובלים וצדיקים חסידיים הינם למעשה טראנס, וכיצד ההבנה הזאת עוזרת לנו לפרש נכונה את כוונותיהם, ולא, למשל, לפתור את דבריהם כדרשנות היפותטית גרידא.
החיבור הרביעי שלו "מקובל בלב הסערה: ר' משה חיים לוצאטו" הוא ביוגרפיה אינטלקטואלית על המקובל האיטלקי ר' משה חיים לוצאטו. בספר הוא מציג מונוגרפיה מקיפה על אודות הרמח"ל הכוללת מבט פנורמי על דמותו המקורית, השוזרת בתוכה התייחסות לציר הביוגרפי, ההגותי, הטקסטואלי החברתי וההיסטורי. יתר על כן הוא מאיר נקודות חשובות בדמותו, ההקשר האיטלקי הטרום-מודרני שבתוכו צמח הרמח"ל, החבורה המיסטית שבראשה עמד והפולמוס שנוצר סביב חוגו של הרמח"ל שהמשיך ללוות אותו לכל אורך חייו.
בספר החמישי שלו "Yearnings of the Soul: Psychological Thought in Modern Kabbalah", הוא בוחן תאוריות פסיכולוגיות בקבלה המודרנית מר' משה לוצאטו ועד היום. הספר עוסק בגלגולי נשמה מקבלת האר"י ועד לקבלת המאה העשרים דרך הפריזמה של הפסיכולוגיה המודרנית. כמו כן, הספר מנהל דיאלוג עם זרמים רוחניים מדתות אחרות, וביניהם: מיסטיקה נוצרית, אסלאם סופי, זן יפני וגם עם הדתיות הניו-אייג'ית באמריקה.
החיבור האחרון שלו הוא, "Modern Kabbalah as an Autonomous Domain of Research", ובו הוא טוען, כי ניתן לראות בכתבים קבליים מודרניים שיקוף של מודעות חזקה של האוטונומיה שלה ממקורות ושיטות טרום-מודרנית. בעשרות מאמרים, הוא דן בנושאים כגון מגדר, שפה, אנטינומיזם, פואטיקה, קסם, קדוש. חוץ מהכתיבה האקדמית שלו, גארב פרסם מאמרים בעברית על ביקורת חברתית, ה"עידן החדש", ועל העולם החרדי בן-זמננו.
שרה בת-טובים
שרה בת-טובים (בהגייה אשכנזית: "שׂוֹרֶה בַּס טוֹיְבִים"; סוף המאה ה-17 – ראשית המאה ה-18) היא מחברת שניים מספרי התחינות הנפוצים ביותר בקרב נשות יהדות אשכנז.
חייה
נולדה בעיירה סאטאנוב שבפודוליה. לדברי ישראל צינברג, שם משפחתה "בת-טובים" מהווה אינדיקציה לכך שמוצאה משושלת מכובדת; ואכן: אביה מרדכי היה מלומד גדול, אבי-אביה יצחק היה רב בסאטאנוב, ואביו שלו, מרדכי, היה רב בבריסק (ברסט ליטובסק); בבריסק חיו במחצית השנייה של המאה ה-17 שני רבנים בשם מרדכי – מרדכי זיסקינד (מת ב-1684) ומרדכי גינצבורג (מת ב-1688), וקרוב לוודאי כי שרה הייתה נינה של אחד מהם, ומכאן שחייתה במחצית הראשונה של המאה ה-18. בחייה האישיים לא האיר לה המזל פנים; היא בילתה זמן-מה בנדודים. קרוב לוודאי כי בת-טובים הייתה "זאָגערין" (חזנית בתפילות לנשים), אשר שפכה את לבה למוד הסבל והמרירות בתחינות שחיברה.
התחינות פרי עטה
שני אוספי תחינות מפרי עטה של שרה בת-טובים השתמרו: "שקר החן" ו"שלושה שערים".
"שקר החן"
בעמוד השער של הספר נכתב כי.
במבוא כתבה שרה בת-טובים:
"שלושה שערים"
הספר "שלושה שערים" (בהגייה אשכנזית: "שלוֹישֶה שֶעוֹרים") הוא המפורסם והפופולרי יותר. הספר, שנכתב לקראת סוף חייה, הוא מעשייה נושאת מוסר השכל המבוססת על סיפור חייה. שרה מגוללת את סיפורהּ כאישה צעירה וגאוותנית, שנהגה לפקוד את בית הכנסת מקושטת בתכשיטים, ללכת רכיל, ללגלג ולהתבדח במהלך התפילה, ומספרת על כך שבילתה את חייה בנוודות. בהקדמה היא מבקשת כי.
התייחסות בתרבות
שרה בת-טובים עצמהּ נעשתה לדמות באגדה היהודית. דמותהּ מופיעה למשל בסיפורו דמוי ה'סינדרלה' של י"ל פרץ, 'דער זיווג, אָדער, שרה בת טובים' (יידיש: 'הזיווג, או, שרה בת טובים'), שבו היא מגלמת כעין פיה טובה העוזרת למי שקורא באמונה מתחינותיה (ומשאירה אחריה זוג נעלי בית מוזהבות, אשר בסופו של דבר מובילות גבר צעיר למצוא את כלתו היעודה). ב'ספר הקבצנים' של מנדלי מוכר ספרים (פרק ד) מוזכרים ספרי תחינותיה כחלק ממרכולתו של סוחר יהודי ביריד ירמוליניץ.
קישורים חיצוניים
סיפורו של י"ל פרץ:
מבצע מתח גבוה
מבצע מתח גבוה היה פשיטה שבוצעה על ידי שייטת 13 בליל 17 – 18 באפריל 1980. במבצע תקפו כוחות השייטת קבוצת מחבלים שעמדה לצאת לפיגוע מיקוח בעודם בהתארגנות בבסיס של החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית בדרום לבנון.
מודיעין ורקע
על פי מידע מודיעיני שהתקבל בישראל, חוליית מחבלים תכננה לבצע פיגוע בצפון ישראל. החולייה התארגנה לקראת הפיגוע בבבסיס בראס-א-שק, מדרום לשפך הזהרני בחוף לבנון, כארבעים קילומטרים מגבול ישראל. בסיס זה שימש כבסיס ליציאה לחוליית המחבלים הפלסטינים שביצעה את הפיגוע במשגב עם ב-7 באפריל 1980.
הבסיס היה שייך למחבלים מפלג החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית והיה ממוקם מערבית לכביש החוף, בין מסילת ברזל שאיננה בשימוש לחוף הים (נ.צ. 71297052). הבסיס שכן בפרדס נטוע בצפיפות, מוקף בחלקות פרדסים מתוחמות בגדרות ותעלות מים מדופנות מבטון, סביבה קשה לתנועה בחשיכה.
בדרך כלל נמצאו בבסיס 28 מחבלים, שקיימו מערך אבטחה, סיורים ומחסומים מאוישים. המחבלים נמצאו בכוננות גבוהה להתגוננות מתקיפה ישראלית. על פי ההתראה המודיעינית הצטרפה לסגל הקבוע במחנה חוליית הפיגוע, בת 8 איש, שסיימה את אימוניה והמתינה להוראת ביצוע.
המשימה
לנוכח ההתרעות על ההתארגנות לפיגוע הוחלט בצה"ל לפגוע במחבלים בעודם בבסיסם, על ידי פשיטה מהים שאותה תבצע שייטת 13. כיעדי הפשיטה נקבעו שלושה מתקנים במתחם:
נקבע כי שני אוהלים, שנמצאו בצד הדרומי של המתחם, יותקפו בשלב השני.
כוחות ומשימות
הכוחות במבצע הורכבו מספינות סער, שנשאו עליהן אאת הכוח הפושט וכן סירות גומי וסירות מהירות מסוג סנונית, לתובלת הכוח הפושט. הכוח הסתייע גם במטוסי חיל האוויר הישראלי.
ספינות סער
הכוח הימי כלל ארבע ספינות סער, בפיקוד מפקד שייטת ספינות הטילים, אברהם בן שושן, שהיה מפקד הכוח הימי. משימות הכוח היו הובלת כוח הפשיטה עם סירות הגומי על סיפונן וגרירת הסנוניות עד לקרבת היעד, וכן אבטחה ימית וסיוע באש מהים.
ארבע הספינות היו:
הסירות
כוח הסירות, שמשימתו הובלת הכוח לקרבת החוף ופינויו וכן סיוע קרוב באש לפי הצורך, היה בפיקוד סגן מפקד שייטת 13, סא"ל עוזי לבנת. הכוח כלל 11 סירות גומי "זודיאק" דגם 5, ו-3 סנוניות עם מפעיליהם, כולל רופא באחת הסנוניות.
פיקוד ושליטה בכוחות
חפ"ק המבצע, בפיקוד הרמטכ"ל רפאל איתן, היה בספינת הפיקוד, אח"י יפו (סער 4). איתו בחפ"ק היה תא"ל גדעון רז, ראש מספן הים ומפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם אברהם בן שושן. ראש מדור היסטוריה בחיל הים, ליאת לרר, צורפה לחפ"ק בהזמנת הרמטכ"ל. לרר הקליטה את הדברים שנשמעו בחפ"ק במהלך המבצע.
מפקד חיל הים, אלוף זאב אלמוג, חזר אותו יום מביקור בדרום אפריקה ולא הספיק להצטרף לשייט. הוא ליווה את המתרחש ממוצב הפיקוד הימי בתל אביב.
סיוע אווירי
הסיוע האווירי למבצע כלל: