cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון קסידי (פסל)
ג'ון קסידי, באנגלית: John Cassidy (1 בינואר 1860 - 19 ביולי 1939) היה פסל וצייר אירי שעבד במנצ'סטר, אנגליה, ויצר פסלים ציבוריים רבים.
ביוגרפיה
קסידי נולד בליטלווד קומונס, סליין, מחוז מית', אירלנד, ב-1 בינואר 1860. הוא עבר לדבלין בגיל 20 כדי למצוא עבודה. שם השתתף בשיעורי אמנות בלילות וזכה במלגה ללימודים במילאנו, איטליה. לאחר שנתיים, הוא עבר למנצ'סטר, אנגליה, שם התגורר עד סוף חייו. הוא למד בבית הספר לאמנות של מנצ'סטר ב-1883 ולימד שם ב-1887.
הוא יצר פסלים ציבוריים רבים, במיוחד אנדרטאות מלחמה, והציג באקדמיה המלכותית, באקדמיה המלכותית היברניאן ובגלריה לאמנות של מנצ'סטר סיטי. הוא נעזר במשך זמן מה בג'ון אשטון פלויד, פסל מקומי.
יצירה
בשנת 1894 הזמינה הפילנתרופית אנריקה רילנדס פסל של בעלה המנוח, יצרן הטקסטיל ג'ון ריילנדס. הוא הוצב בחדר הקריאה של ספריית ג'ון ריילנדס במנצ'סטר, שאותה ייסדה לזכרו של בעלה. מאוחר יותר הזמינו תומכי הספרייה את קסידי לפסל פסל של אנריקטה, שנחשף ב-1907. שני הפסלים עומדים עדיין בשני קצות חדר הקריאה בספרייה, שהיא חלק מספריית אוניברסיטת מנצ'סטר. כמו כן, בתוך הספרייה נמצאת קבוצת פסלים של שלוש דמויות המייצגות תאולוגיה מעוררת השראה של המדע והאמנות (1898). תאגיד מנצ'סטר הזמין את קסידי בשנת 1896 לתכנן מזרקת נוי גדולה עבור כיכר אלברט, לציון יובל היהלומים של המלכה ויקטוריה. מזרקת היובל המשושה עמדה בכיכר עד שנות ה-20, אז הועברה לפארק היטון. בשנת 1997 במהלך שיפוצים של כיכר אלברט, שוחזרה המזרקה במקומה המקורי.
פסלו של קסידי - אדוארד קולסטון, הוקם באזור הידוע כמרכז כדי לחגוג את הפילנתרופיה של הסוחר אדוארד קולסטון, אך נחשב לשנוי במחלוקת בשל מעורבותו של קולסטון בסחר העבדים האטלנטי. ב-7 ביוני 2020, פסל קולסטון פורק מבסיסו על ידי מפגינים של Black Lives Matter ונדחף לנמל בריסטול. מיוני 2021 הוצג הפסל במוזיאון בבריסטול, במצב פגום ומעוות.
רבות מיצירותיו ששרדו נותרו במנצ'סטר, בעוד שיצירות קטנות יותר מוחזקות באוספים פרטיים.
מוות ומורשת
בסוף חייו, קסידי התגורר בפאלופילד בדרום מנצ'סטר, כשהוא סבל מבריאות לקויה, הוא נלקח לבית החולים סנט ג'וזף. בזמן שהיה בבית החולים, קסידי המשיך לפסל ועבד על פסל החזה של האפיפיור פיוס ה-12 כאשר מת שם ב-19 ביולי 1939, בגיל 79. הוא נקבר בחלק הרומאי-קתולי של בית הקברות הדרומי של מנצ'סטר. המצבה שלו נושאת את הכתובת "ידיו עיצבו את היופי שראה".
רבים מהפסלים הציבוריים שלו נותרו בהווה לתצוגה בעיירות וערים ברחבי הממלכה המאוחדת.
ריצ'רד וילסון (צייר)
ריצ'רד וילסון (באנגלית: Richard Wilson;) היה צייר נוף וולשי בעל השפעה, שעבד בבריטניה ובאיטליה. הוא מוכר כחלוץ באמנות הנוף הבריטית ותואר באנציקלופדיה של האקדמיה הוולשית כ"צייר הנכבד ביותר שוויילס ייצרה אי פעם והראשון להעריך את אפשרויות אסתטיות של ארצו". בדצמבר 1768 הפך וילסון לאחד ממייסדי האקדמיה המלכותית.
ביוגרפיה
ריצ'רד וילסון, נולד בכפר פנג'וס במונטגומיירשייר (פוביס). הוא היה בנו של איש כמורה, ממשפחה מבוססת. בשנת 1729 נסע ללונדון, שם החל כצייר דיוקנאות, כנראה חניכו של האמן תומאס רייט.
משנת 1750 עד 1757 וילסון היה באיטליה, והפך לצייר נוף בהשפעת פרנצ'סקו זוקרלי. תחילה באיטליה ולאחר מכן בבריטניה, הוא היה הצייר הבריטי הגדול הראשון שהתרכז בציורי נוף. הוא עיצב היטב את הקומפוזיציות בציוריו, והבליט את ההשפעות הכלליות של הטבע. בכך יצר סגנון אישי, אידיאלי, שהושפע מקלוד לורן ומסורת הנוף ההולנדית. ג'ון ראסקין כתב כי וילסון "מצייר באופן אנושי ומגיע מדי פעם לגווני צבע מעודנים". הוא התרכז בציור נופים, ונופים איטלקיים אידיאליסטיים על סמך ספרות קלאסית. כאשר ציורו המיתולוגי - "השמדת ילדי ניובה" (1759), זכה לשבחים, הוא קיבל הזמנות רבות מצד בעלי אחוזות, שביקשו להציג תיאורים קלאסיים של אחוזותיהם. בין תלמידיו של וילסון היה הצייר תומאס ג'ונס. נופיו הוכרו כבעלי השפעה על קונסטבל, ג'ון קראום וויליאם טרנר.
וילסון נפטר בקולומנדי, דנביישייר ב־15 במאי 1782, ונקבר בכנסיית סנט מרי, מולד, פלינשייר.
מוחמדי
{{פירושונים|
נלסון דה מיל
נלסון דה מיל (באנגלית: Nelson DeMille; נולד ב-23 באוגוסט 1943) הוא סופר אמריקאי, הכותב ספרות מתח והרפתקאות.
חייו
דה מיל נולד ב-23 באוגוסט 1943, בניו יורק, ארצות הברית, וגדל בגרדן סיטי שבמדינת ניו יורק. לאחר לימודיו באוניברסיטת הופסטרה, בשנת 1966, התגייס דה מיל לצבא ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם בחיל הרגלים והוסמך כקצין בדרגת סג"ם. הוא שימש כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ולחם במלחמת וייטנאם. בין היתר עוטר דה מיל בכוכב הארד על גבורתו בשדה הקרב.
בשנת 1969 השתחרר מן הצבא, והשלים תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת הופסטרה. את פרסומו קנה דה מיל הודות לספרו הנודע ביותר, שיצא לאור בשנת 1988, "בית הספר לקסם אישי", העוסק בניסיון של ה-ק.ג.ב בעת המלחמה הקרה להסתיר שבויים אמריקנים ממלחמת וייטנאם, ולאלצם ללמד סוכנים רוסים כיצד להתחזות לאמריקנים. ספרו "בת הגנרל" אף עובד לסרט קולנוע בכיכובו של ג'ון טרבולטה בשנת 1996.
בורוסיה מנשנגלדבך
בורוסיה מנשנגלדבך (מגרמנית: Borussia Mönchengladbach) היא קבוצת כדורגל מן העיר מנשנגלדבך שבגרמניה, המשחקת נכון לעונת בבונדסליגה שבגרמניה. זהו המועדון הרביעי בגודלו בגרמניה, ויש לו מעל ל-30,000 חברים. ב-60 שנותיה הראשונות שיחקה קבוצת הכדורגל, תחת מספר שמות, בליגות הנמוכות בגרמניה, מלבד בתקופת הרייך השלישי כאשר שיחקה בשתי עונות באחת מ-16 הליגות מן הדרג הראשון בגרמניה.
בשנת 1960 זכתה לראשונה בגביע הגרמני, ושנה לאחר מכן שינתה את שמה לשם הנוכחי, בורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 1965/1966 עלתה לראשונה לבונדסליגה. הקבוצה זכתה לראשונה באליפות הבונדסליגה בשנת 1970. בעשור שלאחר מכן זכתה במספר אליפויות נוספות ובגביע הגרמני בפעם נוספת. בשנות השבעים של המאה ה-20 זכתה בסך הכול בשמונה תארים.
היסטוריה
עד 1964 שיחקה מנשנגלדבך ברגיונליגה (כיום הליגה הרביעית). עובדה זו לא מנעה ממנה לזכות בגביע הגרמני ב-1960, לאחר שגברה במוקדמות על פ.צ. קלן, בחצי הגמר על המבורג ובגמר ניצחה את קרלסרוהה 2:3. ב-1964 סיימה הקבוצה בראש הליגה השנייה ושובצה ב-1965 בבונדסליגה (יחד עם באיירן מינכן שגם היא שובצה לראשונה בבונדסליגה באותה שנה). ב-1964 מונה הנס וייסוויילר למאמן הקבוצה ותחת הדרכתו הפכה בורוסיה מנשנגלדבאך תוך שלוש שנים לכוח עולה בכדורגל הגרמני ובלטה בעיקר בסגנון ההתקפי שלה שהתבטא בכיבושי שערים רבים. הקבוצה התבססה על סגל צעיר שהביא לכינויה "Die Fohlen" (הסייחים) שדבק בה מאז. היה זה תור הזהב של הקבוצה ובלטו בה גינטר נצר, יופ היינקס, ברטי פוגטס ברנד רופ, הרברט לאומן, הרברט וימר והשוער מנפרד קלף. בעונות עונת 1968/1967 ו1968/1969 היא סיימה במקום השלישי בבונדסליגה.
בעונת 1970/1969 זכתה מנשנגלדבך לראשונה באליפות גרמניה כשהקדימה את יריבתה הגדולה באותן שנים, באיירן מינכן. גם בשנה העוקבת, 1971/1970, הקדימה מנשנגלדבאך את באיירן מינכן והייתה לקבוצה הראשונה בבונדסליגה שזכתה בשתי אליפויות רצופות. בשנה שלאחר מכן, הייתה יד באיירן מינכן על העליונה: היא זכתה באליפות ומנשנגלדבך סיימה במקום השלישי (במקום השני סיימה שאלקה 04). הקבוצה הגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות פעם אחת, בשנת 1977, והפסידה לליברפול בתוצאה 3:1, במשחק אשר התקיים בסטאדיו אולימפיקו שברומא. הקבוצה גם זכתה פעמיים בגביע אופ"א, בשנים 1975 ו-1979.
בשנות ה-80 לא הצליחה לזכות בתארים נוספים, למרות היותה אחת הקבוצות החזקות בגרמניה. לעומת זאת, בשנות ה-90 התמודדה הקבוצה עם קשיים והייתה על סף ירידה לליגת המשנה במספר עונות. ב-1999 ירדה בפעם הראשונה לבונדסליגה השנייה, שם שיחקה במשך שתי עונות. גם בשנים שלאחר מכן נתקלה בקשיים רבים. הקבוצה נקטה מספר פעולות במטרה לשפר את מצבה הכלכלי. היא עברה לשחק ב-2004 בבורוסיה פארק, אצטדיון חדש וגדול יותר מקודמו. בעונת ירדה הקבוצה לליגת המשנה, אך כעבור עונה חזרה לליגה הבכירה. בעונת 2011/12 סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה, מקום שהקנה לה כרטיס לפלייאוף ליגת האלופות, בו הפסידה 3–4 בסיכום שני המשחקים לדינמו קייב. באותה עונה כוכב הקבוצה היה מרקו רויס, שאף נבחר לשחקן השנה בגרמניה באותה השנה, שנמכר בסוף אותה עונה לבורוסיה דורטמונד בתמורה ל-17 מיליון יורו.
בעונת 2013/14 סיימה מנשנגלדבך במקום השישי בבונדסליגה וזכתה בכרטיס למוקדמות לליגה האירופית. בעונת 2014/15 סיימה הקבוצה במקום השלישי, דבר שהקנה לה מקום בליגת האלופות. בעונת 2019/20 סיימה מנשנגלדבאך במקום הרביעי, מה שהקנה לה מקום בעונת 2020/2021 בליגת האלופות שם היא הודחה בשלב שמינית הגמר תוך שהיא גוברת בשלב הבתים על אינטר מילאנו ועל שחטאר דונצק במאבק על שני המקומות הראשונים בשלב הבתים. בשלב שמינית הגמר הודחה על ידי מנצ'סטר סיטי.
סגל הקבוצה
נכון ל-27 בספטמבר 2022
(בהשאלה מבנפיקה ליסבון)
(קפטן)
קדד בירותי
קֶדֶד בירותי (שם מדעי: Astragalus berytheus), הוא צמח חד-שנתי מין השייך לסוג קדד גדול מאוד בתת-משפחת הפרפרניים במשפחת הקטניות. הצמח שרוע על פני הקרקע הצמח הוא אנדמי לחופי ארץ ישראל ולבנון, וזהו תחום תפוצתו העולמי. בארץ אפשר למצוא אותו בעיקר באזור של חולות מיוצבים בבתי גידול טבעיים. הצמח הוא נדיר.
הצמח פורח בין החודשים מרץ אפריל. הפרח בעל חמישה עלי כותרת, צבע עלי הכותרת הוא שילוב של לבו, ורוד וארגמן, עלי הגביע הם בצבע ארגמן ועליו מנוצים. הפרי של הקדד הבירותי הוא ישר באורך של 4 ס"מ.
עמק איטונה
עמק איטונה (באנגלית: Ituna Valley) הוא עמק צר שאינו מכוסה קרח, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
פתחו של העמק פונה לכיוון צפון - לתוך קרחון הת'רטון.
העמק נמצא 13 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית לפסגת דריק.
העמק מתנשא לגובה של 1,477 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו מוואיקטו שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בפיקודו של מייקל סלבי.
Odyssey: The Definitive Collection (אלבום)
Odyssey: The Definitive Collection (בתרגום חופשי: "אודיסאה: האוסף האחרון") הוא אלבום מוזיקה אלקטרונית מאת האמן היווני ואנגליס. האלבום יצא בשנת 2003, מתוך 18 הרצועות שבאלבום, שתי רצועות לא פורסמו בעבר על ידי האמן. "Main Theme from 'Cavafy" והשיר "Celtic Dawn"
אלווין פטרסון הובי
ראשית חייו
אלווין פטרסון הובי נולד בעיר מונט ורנון שבאינדיאנה כבנם של אביאל ופרנסיס הובי. אביו נפטר כשהיה ילד ואמו נפטרה כשהיה בן 15. נעוריו עברו עליו בעוני, ולאחר שנשלח לבית יתומים לאחר מות אמו, הוא קיבל חינוך בסיסי לפני שמלאו לו 18. הובי שאף להיות עורך דין, והוא עבד בעבודות בנייה בימים ולמד משפטים בערבים במשרדו של ג'ון פיצ'ר, עורך דין מקומי, ב-1840. לאחר שלוש שנות לימוד במשרדו של פיצ'ר, הוא התקבל ב-1843 ללשכת עורכי הדין ופתח משרד עורכי דין משל עצמו.
אנמרי סלינקו
אנמרי סלינקו (בגרמנית: Annemarie Selinko; 1 בספטמבר 1914 - 28 ביולי 1986) הייתה סופרת אוסטרית שהתפרסה בעיקר בשל ספרה "דזירה" העוסק בחייה של דזירה קלארי.
אלווין פטרסון הובי
ראשית חייו
ב-1849 זכה הובי לתשומת לב באינדיאנה כאשר מונה לפקח על אחוזתו של ויליאם מקלור המנוח. מקלור היה אדם אמיד שהיה אחד מהמייסדים השותפים של היישוב האוטופי ניו הרמוני. בצוואתו הוא הורה שאחוזתו תמכר ושההכנסות מהמכירה ישמשו למימון בנייתן של ספריות. שני אחיו השתלטו כבר על רוב שטחה של האחוזה, מכרו אותו, ולקחו לעצמם את הכספים. הובי הגיש מעל שישים תביעות משפטיות כדי לקבל חזרה את נכסי האחוזה, ולייעד אותם לשימוש שלו התכוונן מקלור. הכספים שהתקבלו ממכירת האחוזה שימשו בהצלחה לפתיחתם של 160 ספריות באינדיאנה ובאילינוי. הפרשה זכתה לכיסוי נרחב בעיתונות ברחבי אינדיאנה, והובי זכה לאהדה ציבורית משמעותית בזכות הצלחתו. ב-1844 נשא הובי לאישה את מרי אן. לזוג נולדו חמישה ילדים, אך רק שניים מתוכם הגיעו לבגרות.
אנמרי סלינקו
ביוגרפיה
סלינקו נולדה בווינה. אביה, פליקס, היה אחד משלושת הבעלים של חברת האופנה "האחים סלינקו". אמה הייתה גרטה וולף. משפחתה הייתה משפחה יהודית אולם בהמשך המירה את דתה לנצרות הפרוטסטנטית. אנמרי למדה בבית ספר יסודי בווינה, ולאחר מכן למדה שפות והיסטוריה באוניברסיטת וינה. לאחר כמה סמסטרים היא החלה לעבוד כעיתונאית, והייתה לכתבת לענייני אוסטריה של המגזין הצרפתי "L’Intransigeant". ב-1937 היא פרסמה בווינה את הרומן הראשון שלה "Ich war ein häßliches Mädchen" ("הייתי ילדה מכוערת"). הספר הפך מהר מאוד לרב מכר, תורגם ל-12 שפות, וגרם למבקרי הספרות להזכיר אותה בנשימה אחת עם ויקי באום. באותה שנה היא פגשה את הדיפלומט הדני ארלינג קריסטיאנסן בכנס סטודנטים בינלאומי, וב-1938 נישאה לו, קיבלה אזרחות דנית ועברה לקופנהגן.
אלווין פטרסון הובי
פעילות ציבורית ומשפטית
ב-1850 נבחר הובי כנציג מטעם המפלגה הדמוקרטית בוועידה שניסחה את החוקה החדשה של אינדיאנה. הוא תמך ברפורמות בתחומי הממשל והחינוך שבחוקה, והיה הכוח המניע בהיבטים השנויים במחלוקת שבחוקה. הוא התנגד למתן זכות בחירה לנשים ולאפרו-אמריקאים. הוא גם התנגד לרפורמות בחוקי פשיטת הרגל, באומרו שאין להעניק יותר מדי הגנה מפני בעלי החוב, ובכך לעודד עצלות. החוקה אושרה במשאל עם, אך שנתיים לאחר מכן נפסלו הסעיפים נגד השחורים על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
אנמרי סלינקו
ביוגרפיה
ב-1938 היא פרסמה את הרומן השני שלה "Morgen ist alles besser" ("מחר יהיה טוב יותר"), אשר ב-1941 עובד בהולנד לסרט באותו השם. ב-1940 היא פרסמה את "Heut heiratet mein Mann" ("היום בעלי מתחתן") אשר ב-1956 עובד בגרמניה המערבית לסרט באותו השם. כאשר ב-1940 נכבשה דנמרק בידי גרמניה הנאצית, הצטרפה סלינקו לתנועת ההתנגדות הדנית. ב-1943 היא נכלאה בידי הגסטאפו, ויחד עם בעלה נמלטה לשוודיה בסירת דייגים. עד סוף המלחמה היא עבדה בסוכנות הידיעות בסטוקהולם, ובהמשך כמתורגמנית עבור הצלב האדום.
ב-1948 נולד בנה היחיד מיכאל, אשר נהרג בתאונה קטלנית בגיל צעיר. ב-1951 היא פרסמה את ספרה האחרון "דזירה" העוסק בחייה של דזירה קלארי, מי שהייתה ארוסתו של נפוליאון בונפרטה ובהמשך נישאה למצביא ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מאוחר יותר לקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. את הספר היא הקדישה לאחותה ליזלוטה שנרצחה בימי הנאצים. הספר היה לרב מכר ולספר המפורסם ביותר של סלינקו. הוא תורגם ל-24 שפות (ביניהן עברית), וב-1954 עובד בהוליווד לסרט באותו שם בכיכובם של מרלון ברנדו (כנפוליאון) וג'ין סימונס (כדזירה). היא המשיכה לגור בקופנהגן עד מותה ב-28 ביולי 1986 בגיל 72 ונקברה בפרבר הלרופ בקופנהגן.
אלווין פטרסון הובי
פעילות ציבורית ומשפטית
ב-1855 מונה הובי על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס כתובע הפדרלי של אינדיאנה. המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה עברה אז תקופה של בעיות פנימיות על רקע סוגיית העבדות. סיעת תומכי העבדות במפלגה, בהנהגתו של ג'סי ד. ברייט, הרחיקה משורות המפלגה רבים מהחברים מתנגדי העבדות, כולל הובי, במהלך הוועידה המפלגה המדינתית של 1858. ברייט אף הצליח להשפיע על הנשיא ג'יימס ביוקנן להעביר את הובי ממשרתו בשל עמדתו. על כך הגיב הובי בהתמודדות כמועמד עצמאי לבית הנבחרים של ארצות הברית מול מועמד הדמוקרטים ויליאם א. ניבלק, אך הובס ברוב גדול. לאחר מכן הצטרף הובי למפלגה הרפובליקנית, יחד עם רבים מאלו שהורחקו משורות המפלגה הדמוקרטית.
מלחמת האזרחים
מיד לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית ב-1861, הוצב הובי כקצין בדרגת קולונל וארגן את הרגימנט הראשון של הלגיון של אינדיאנה, כוח מיליציה שהוצב לתפקידי הגנת המדינה במהלך המלחמה. זמן קצר לאחר מכן, הוא מונה כקולונל ברגימנט הרגלים ה-24 של אינדיאנה. עד מהרה נשלח הרגימנט לקווי החזית, והובי פיקד עליו בקרב שילה ב-1862. הוא נשאר יחד עם כוחות החלוץ של הגוף העיקרי של צבא האיחוד בזירה המערבית, וקודם לדרגת בריגדיר גנרל בכוחות המתנדבים של ארצות הברית. במהלך המצור על קורינת' פיקד הובי על הבריגדה הראשונה של הדיוויזיה השלישית בפיקודו של לואיס וולאס. לזמן קצר במהלך סתיו 1862 פיקד הובי על מחוז מזרח ארקנסו, אך שב ב-1863 לתפקיד פיקוד על בריגדה במסגרת. בינואר אותה שנה הוא הוצב לפקד על הדיוויזיה ה-12 של הגיס ה-13. הוא הוביל את הדיוויזיה בקרב צ'מפיון היל מאוחר יותר אותה שנה, שם זכה לשבחים מפי הגנרל יוליסס ס. גרנט.
הובי הוביל שוב את הדיוויזיה שלו במצור על ויקסבורג, שם הוא חיסל את השליטה של צבא הקונפדרציה על נהר המיסיסיפי. הוא זכה שוב לשבח מפי גרנט כאחד מאנשי המפתח במצור. זמן קצר לאחר הקרב הוא קיבל הודעה על פטירת אשתו, ושב לביתו כדי לארגן את המשמורת על ילדיו. מותה של רעייתו העציב אותו מאוד וחלף זמן רב עד שהוא השתקם רגשית. ב-1864 שב הובי לזמן קצר לחזית כדי לפקד על הדיוויזיה הראשונה של הגיס ה-23 במהלך. באוגוסט 1864 הופסקה פעילותה של הדיוויזיה הראשונה והרגימנטים שלה פוזרו בין הדיוויזיות האחרות של הגיס ה-23. הובי, שנותר ללא תפקיד פיקודי, שב לביתו. עד לתום המלחמה הוא החזיק בתפקיד מפקד המחוז הצבאי של אינדיאנה. ב-7 באוקטובר 1865 הוא פרש מצבא האיחוד.
בשובו לאינדיאנה, מונה הובי על ידי המושל אוליבר מורטון לפקד על יחידות הצבא הסדיר במדינה ועל הלגיון של אינדיאנה. משימתו המרכזית הייתה לפקח על הגיוס ולהשיג שליטה על פעילויות נגד הממשלה. להשגת המשימה, גייס הובי דיוויזיה של 10,000 איש, אך קיבל אליה רק רווקים. בשל הגיל הצעיר של רוב חייליו, זכתה הדיוויזיה לכינוי "התינוקות של הובי" (Hovey's Babies). בחקירותיו הוא חשף רשת של אוהדי הקונפדרציה בדרום המדינה שנודעו בשמות בני החירות (על שם התאגדות דומה מתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית) ו"אבירי מעגל הזהב" (Knights of the Golden Circle). הוא טען שלקבוצות אלו היו תוכניות למרידה באינדיאנה באוגוסט 1864. כדי לסכל את המזימה, דאג הובי למעצרם של עשרות חשודים שהועמדו לדין בפני בתי דין צבאיים. כמה מחשודים אלו נדון למוות בתליה, אך עונשם הומתק למאסר. לאחר המלחמה, פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית שהמשפטים נגדו את החוקה במסגרת פסק הדין "אקס-פרטה מיליגן".
שגריר בפרו
עם תום המלחמה הוענקה להובי דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל לפני פרישתו מהשירות. לאחר מכן הוא נישא בשנית לרוזה אליס, בתו החורגת של קיילב סמית'. הוא מונה אז לתפקיד שגריר בפרו ונשלח לכהן שם בתפקיד. זמן קצר לפני יציאתו לשליחות, חלתה רעייתו ונפטרה. בתקופת שירותו בפרו, הייתה מדינה זו במלחמה מתמשכת עם שכנותיה ועברה מהפכה אלימה. הובי העביר את רוב זמנו שם בניסיון להגדיר מי מנהיג את המדינה בכל יום ויום. ב-1870 הוא התפטר מתפקידו ושב למונט ורנון לעיסוקו בעריכת דין.
מושל אינדיאנה
ב-1872 הציגה המפלגה הרפובליקנית את שמו של הובי כמועמד לתפקיד מושל אינדיאנה, אך הוא דחה את המועמדות בטענה שהוא גמר אומר שלא לכהן יותר בתפקיד פוליטי. במשך 14 השנים הבאות הוא המשיך לנהל את עסקי עריכת הדין שלו עד 1886, אז הוא נבחר כמועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית, הסכים למועמדות וניצח בבחירות הכלליות. שנתים לאחר מכן הוצגה מועמדותו למשרת מושל אינדיאנה. באותה שנה התמודד בנג'מין הריסון לנשיאות ארצות הברית והוא זכה לפופולריות רחבה באינדיאנה. על אף הצלחתה של מפלגתו, ניצח הובי בבחירות בהפרש קטן מאוד את מועמד הדמוקרטים, קורטלנד ק. טסון, בהפרש של 49 מול 48.6 אחוזים מקולות המצביעים, אך באותה מערכת בחירות שמרו הדמוקרטים על הרוב שלהם באספה הכללית של אינדיאנה. בגיל 61, היה הובי לאדם המבוגר עד אז שנבחר למשרת מושל המדינה.
בשנת כהונתו האחרונה של קודמו בתפקיד, אלברט פורטר, העבירה האספה הכללית של אינדיאנה שורה של חוקים שהחלישו את סמכויות המושל. בית המחוקקים ניהל סדר יום שונה ברובו מזה של המושל, ועקף את רוב החלטות הווטו הסמליות שלו. הובי ניסה לקבל בחזרה את כמה מהסמכויות שניטלו על ידי בית המחוקקים על ידי עתירה נגד רבים מהחוקים שלהם לבתי המשפט. הם נטלו מהמושל את רוב סמכויות המינוי שלו, ובית המשפט העליון של אינדיאנה פסק בעניין לטובת האספה הכללית. במקרה אחר, כאשר הקימה האספה מועצות מדינתיות לניהול המשטרה, שירותי כיבוי האש ומחלקות אחרות ברמה המקומית, ובכך נטלה את השליטה מגופי הממשל המקומי שהיו בשליטת הרפובליקנים, פסקו בתי המשפט לטובתו של הובי והכריזו על החוקים כנוגדים את החוקה. במאבק על זכות המינוי של ראשי המחלקות החדשות, פסק בית המשפט נגד שני הצדדים, והכריז שכמו כל ראשי המחלקות האחרות, אלו החדשים יצטרכו להיבחר בבחירות כלליות.
הצעד היחידי שעלה בידו של הובי להעביר באספה הכללית היה הרפורמה בשיטת הבחירות. בכמה ממערכות הבחירות התגלו מעשי הונאה, ותקנות הבחירות של אינדיאנה היו הכי פחות מגבילות מבין אלו של כל מדינות ארצות הברית. מצב זה הוביל למעשי רמאות בחלק מהמפלגות שבאופן מכוון יצרו את פתקי ההצבעה שלהן כדי להגדיל את הסבירות שהמצביעים יבחרו במועמדים שלהם, גם באופן מקרי. קניית קולות נעשתה אף היא תופעה נפוצה, מה שהוביל לשערורייה ברמה הלאומית בבחירתו של בנג'מין הריסון. הרפורמות שיושמו, הבטיחו פיקוח נוסף על תחנות ההצבעה, והעבירו את האחריות ליצירת פתקי ההצבעה למדינה.
לה ספציה
לה ספציה (באיטלקית: La Spezia) היא עיר במחוז ליגוריה בצפון מערב איטליה ומשמשת כבירת נפת לה ספציה. העיר שוכנת על חוף מפרץ לה ספציה בין הערים ג'נובה ופיזה על חוף הים הליגורי והיא נחשבת כנקודת ההתחלה המזרחית של הריביירה האיטלקית. לה ספציה היא אחת מערי הנמל המסחרי והצבאי המרכזיות באיטליה ובתחומה כמה ממפעלי הציוד הצבאי הגדולים במדינה.
היסטוריה
התיישבות אנושית באזור העיר לה ספציה קיימת מאז העידן הפרהיסטורי. בתקופת האימפריה הרומית המרכז החשוב באזור היה בלוני (Luni) הסמוכה ללה ספציה.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 החלה תנופת התפתחות יוצאת דופן בתולדות העיר, זאת לאחר שהעיר הייתה למוקד בנייתו של הצי הגדול של בית סבויה. עם תום מלחמת העולם השנייה הפך נמל לה ספציה לנמל יציאה של ניצולי שואה עת הפליגו לארץ ישראל. בתקופה שבין שלהי 1945 לאביב 1948 הפליגו מנמל לה ספציה למעלה מ-23,000 יהודים בספינות מעפילים לישראל. בזכות תפקידו המרכזי של הנמל במפעל ההעפלה הוא זכה לכינוי "שער ציון".
בנוסף, שימשה מספנת לה ספציה להכשרת ספינות לקליטת מעפילים. בין הספינות שהתאמתן נעשתה במקום היו לקוממיות, כ"ט בנובמבר ודב הוז.
ספורט
מועדון הכדורגל ספציה מגיע מהעיר ומשחק בסרייה א'.
תאודור ת'רסטון גיר
תאודור ת'רסטון גיר (באנגלית: Theodore Thurston Geer; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון העשירי (הראשון שנולד בתחומי המדינה) בשנים 1899–1903. הוא כיהן בעת שבית המחוקקים של המדינה אימץ את "שיטת אורגון", שהייתה מערכת של יוזמות חקיקה של האזרחים ומשאלי עם, שבעקבותיה הלכו רבות ממדינות ארצות הברית. טרם היבחרו כמושל, כיהן גיר כחבר בית הנבחרים של אורגון, כולל זמן מה כיושב ראש הבית.
ראשית חייו
תאודור גיר נולד בגבעות ולדו שממזרח לסיילם, שהיו אז חלק מטריטוריית אורגון. הוריו, הרמן ג'ונסון גיר וסינתיה אן אאוף, נפרדו כאשר הוא היה בן 14. גיר התחנך בבתי הספר של סיילם ולמד באוניברסיטת וילמט שבעיר. לאחר פרידת הוריו הוא החל לעבוד, וב-1866 עבר עם אביו לעמק גרנד רונד. כאשר חי במזרח אורגון, כתב גיר מכתבים לעיתון בלו מאונטיין טיימס. ב-1877 הוא שב לעמק וילמט ולגבעות ולדו, שם הוא עסק בחקלאות.
קריירה פוליטית
ב-1898 נבחר גיר כמושל אורגון העשירי במקומו של ויליאם פיין לורד, לאחר שניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הפופוליסטית ו. ר. קינג. כמושל מטעם המפלגה הרפובליקנית הוא כיהן תקופת כהונה אחת מינואר 1899 ועד ינואר 1903. גיר היה המושל העשירי של אורגון, והראשון שנולד בתחומי המדינה.
גיר תמך בתיקון הראשון לחוקת אורגון משנת 1857 שמיסד את מערכת היוזמות החקיקתיות של האזרחים ואת משאלי העם במדינה. התיקון עבר על ידי בית המחוקקים ב-1899 וב-1901, ואושר על ידי ציבור המצביעים במדינה ב-1902. בהתמודדות שלו לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-1903 לא עלה בידו של גיר להיבחר.
שנותיו האחרונות
גיר נודע כמשתתף נלהב ב"שיגעון האופניים" של שנות ה-90, וכמושל הוא חתם ב-1899 על חוק "שבילי האופניים" שעבר בבית המחוקקים המדינתי ושיצר רשת של שבילי אופניים ברחבי אורגון. הוא רכב באופן קבוע על אופניו מביתו ועד לקפיטול המדינתי, מרחק של 15 ק"מ.
לאחר שסיים את כהונתו כמושל, עבד גיר כעורך העיתון Oregon Statesman בשנים 1903–1905, ולאחר מכן ועד 1908 החזיק בבעלותו את העיתון Pendleton Tribune. ב-1908 עבר גיר לפורטלנד, שם הוא פרסם ב-1912 את ספרו "50 שנה באורגון". בהמשך עבד גיר בעסקי המקרקעין.
תאודור ת'רסטון גיר נפטר בפורטלנד ב-21 בפברואר 1924. הוא נטמן בבית הקברות רוז סיטי שבעיר.
עמנואל קוויקלי
עמנואל ג'יילן קוויקלי (באנגלית: Immanuel Jaylen Quickley; נולד ב-17 ביוני 1999) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז והקלע.
קריירת תיכונים ומכללות
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. בעונתו הראשונה במדי "קנטקי ויילדקטס" מיעט לשחק, וקלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק לצדם של טיילר הירו, פי. ג'יי. וושינגטון וקלדון ג'ונסון. בעונת 2018/2019 הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד חברו לקו האחורי טייריס מקסי, והעמיד ממוצעים של 16.1 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק. בסיום העונה נבחר לשחקן המצטיין של המחוז הדרום-מזרחי (SEC).
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר קוויקלי בבחירה ה-25 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר, ומיד הועבר בטרייד לניו יורק ניקס. במשחקו ה-14 בלבד ב-NBA, ב-24 בינואר 2021, קלע 31 נקודות בהפסד הניקס לפורטלנד טרייל בלייזרס. לאחר עונת הרוקי שלו קלע 11.4 נקודות בממוצע למשחק.
חיל הכיבוש של חבר העמים הבריטי
חיל הכיבוש של חבר העמים הבריטי (באנגלית: British Commonwealth Occupation Force, בראשי תיבות: BCOF) היה כוח צבאי מאוסטרליה, בריטניה, הודו וניו זילנד שהשתתף בכיבוש הצבאי של יפן על ידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא פעל בשנים 1946–1951 ומנה בשיא כוחו כ-40 אלף איש, שהיו כחמישית מכלל חיילי הכיבוש של בעלות הברית ביפן (היתר הגיעו מארצות הברית).
החיל
ראשוני חיילי החיל הגיעו ליפן ב-21 בפברואר 1946. מטהו התמקם בעיר קורה.
על החיל הוטלו שתי משימות עיקריות:
במהלך תקופת קיומו של החיל היו חיילים אוסטרלים המרכיב הגדול ביותר בו. כוחו המקורי מנה שש חטיבות רגלים. בנוסף אליהן כלל החיל זרוע אווירית - טייסות אחדות של מטוסי ספיטפייר, מוסטנג וקורסייר, וכן כוח ימי, שהגיע מתוך צי האוקיינוס השקט הבריטי.
החל בשנת 1947 החל הכוח לצמצם את פעילותו. בסיסיו שימשו כשטח היערכות ליחידות צבאות חבר העמים הבריטי שיצאו להשתתף במלחמת קוריאה. הכוח חדל למעשה לפעול ב-1951, לאחר שהפיקוד על כוחות חבר העמים ביפן הועבר לידי כוחות חבר העמים הבריטי בקוריאה.
Crucified
Crucified (בעברית: צלוב) הוא שירה של הלהקה השוודית ארמי אוף לאברז משנת 1991. השיר הוא הסינגל הראשון באלבומה השני של הלהקה "Massive Luxury Overdose" והסינגל השביעי בסך הכל של הלהקה שיצא לאור. השיר יצא במספר גרסאות - ב-1991 בשוודיה, ב-1992 בממלכה המאוחדת ובארצות הברית, וב-2013 בגרסה מחודשת. השיר נכתב על ידי אלכסנדר ברד, אנדרס וולבוק וז'אן פייר ברדה. והשתתפו בו ברד, ברדה, והזמרת לה קמילה.
פרנק צ'רצ'יל
פרנק אדווין צ'רצ'יל (באנגלית: Frank Edwin Churchill; 20 באוקטובר 1901 – 14 במאי 1942) היה מלחין ופזמונאי אמריקאי. הוא ידוע ככותב של רוב המוזיקה של הסרטים "שלגיה ושבעת הגמדים", "דמבו הפיל המעופף", "במבי", "הרפתקאות איכבוד ומר טוד" ו"פיטר פן" של חברת וולט דיסני, עליהם קיבל מועמדויות וזכייה בפרס אוסקר, כמו כן את תואר "אגדות דיסני" בשנת 2001.
Crucified
השיר הפך ללהיט במספר מדינות אירופאיות, ובפלנדריה שבבלגיה הוא אף הגיע למקום הראשון. השיר הגיע למקום ה-6 במצעד שירי המועדונים של מגזין הבילבורד האמריקאי.
פרנק צ'רצ'יל
ביוגרפיה
צ'רצ'יל נולד ברומפורד, עיר שבמיין בארצות הברית, בשנת 1901. הוא החל את הקריירה שלו בנגינה בפסנתר בבתי קולנוע בגיל 15 בונטורה. לאחר שעזב את לימודי הרפואה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית, הפך למלווה בתחנת הרדיו KNX (AM) בשנת 1924.
בשנת 1930 הצטרף צ'רצ'יל לאולפני ההנפשה של וולט דיסני, והלחין סרטים קצרים מונפשים רבים, כשהראשון ביניהם היה "הניצול" בכיכובו של מיקי מאוס. כמו כן, לקח חלק בהלחנת הסרטים "הצלחת הסינית", "הבונים העסוקים", "מנגינות מצריות", "חנות השעונים", "הברווזון המכוער", "אולימפיאדת האסם", "חיפושיות מאוהבות", "טאצ'דאון מיקי", "בית המלאכה של סנטה", "ימים עברו", "המלך קול הזקן", "ארץ ערש", "מחנה שטח", "פלוטו השובב", "שפנים קטנים ומצחיקים", "הזאב הגדול והרע", "גוליבר מיקי", "העכבר המעופף", "ההתרמה לבית היתומים", "חוטף הכלבים", "הצב והארנב", "מגע הזהב", "החתלתול השודד", "מי הרג את קוק רובין?", "יום הדין של פלוטו", "על הקרח", "שלושה חתלתולים יתומים", "הליכת התרנגול" ו"מבעד למראה". בשנת 1933 הוא כתב יחד עם אן רונל את השיר "מי מפחד מהזאב הרע?" שהופיע בסרט "שלושה חזירים קטנים" וזכה להצלחה מסחרית אדירה.
בשנת 1937 נבחר צ'רצ'יל, יחד עם פול סמית' ולייגי הרליין, להלחין את המוזיקה לסרט באורך מלא "שלגיה ושבעת הגמדים" שמבוסס על מעשייה בעלת אותו שם. בין היתר הוא הלחין את השיר "Someday My Prince Will Come" שזכה להצלחה רבה, והופיע עם השירים הנוספים שהלחין בפסקול הסרט, "Snow White and the Seven Dwarfs". בשנת 1939 הלחין את השיר "Never Smile at a Crocodile" שכתב ג'ק לורנס, אשר היה אמור לקחת חלק בסרט "פיטר פן".
בשנת 1942 זכה צ'רצ'יל יחד עם אוליבר וואלאס בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור הפסקול של הסרט "דמבו הפיל המעופף". כמו כן הוא היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר יחד עם נד וושינגטון, עבור השיר "Baby Mine" שלקח חלק בפסקול הסרט. שנה לאחר מכן צ'רצ'יל היה מועמד לשני פרסי אוסקר - הראשון לפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור פסקול הסרט "במבי" יחד עם אדוארד פלאמב; והשני לשיר המקורי הטוב ביותר, עבור השיר "Love is a Song" שלקח חלק בפסקול ונכתב על ידי לארי מורי.
מותו
צ'רצ'יל התאבד ב-14 במאי 1942, בגיל 40, בחווה שלו הממוקמת בצפון לוס אנג'לס בקסטאיק. הוא כביכול מת "ליד הפסנתר" מפצע ירייה עצמית. אף על פי שישנן השערות שהתאבדותו הייתה תוצאה של שיח שלילי עם וולט דיסני בנוגע ללחנים שלו לסרט "במבי", זה היה ככל הנראה בשל הדיכאון העמוק שלו והתקף השתייה הכבד ממנו סבל לאחר מותם של שניים מחבריו הקרובים. הוא הותיר אחריו אישה ובת. הוא נקבר בפורסט לאון ממוריאל פארק.
סוף שבוע אצל ברני
סוף שבוע אצל ברני (באנגלית: Weekend at Bernie's) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989 בבימויו של טד קוטשף. בסרט מככבים אנדרו מקארתי וג'ונתן סילברמן המגלמים שני צעירים העובדים בחברת ביטוח אשר מגלים כי הבוס שלהם נפטר, אך מעמידים פנים ומנסים לשכנע את הסובבים אותם כי הוא עדיין חי.
למרות שהסרט לא היה שובר קופות, הוא נחשב לסמל תרבותי של תקופתו, כמו גם להצלחה כלכלית - הכנסות של כשבעים מיליון דולר בקופות ברחבי העולם ובהשכרה לצפייה ביתית. בשנת 1993 הופק סרט ההמשך לסרט זה - "סוף שבוע אצל ברני 2".
תקציר העלילה
לארי וילסון (אנדרו מקארתי) וריצ'רד פרקר (ג'ונתן סילברמן) הם שני עובדים זוטרים בסוכנות ביטוח אשר מגלים הונאה בשווי של 2,000,000 $, אשר במסגרתה מעורבים מספר רב של פוליסות ביטוח חיים שהונפקו לאחר מותו של המבוטח. הם לוקחים את ממצאיהם אל הבוס שלהם ברני לומקס (טרי קייזר), זוכים ממנו לשבחים על גילוי ההונאה ומקבלים ממנו הזמנה לבית נופש שלו שבהאמפטון, למשך סוף שבוע שלם. ללא ידיעתם של לארי וריצ'רד, ברני עצמו עומד מאחורי ההונאה והוא מנסה לשכנע את שותפיו המאפיונרים להרוג את השניים, ולביים את זירת הפשע שתיראה כמו רצח והתאבדות. ראש המאפיה ויטו מחליט לבגוד בברני ולשנות את התוכנית, ושולח את פולי (דון קלפה) לרצוח את ברני בבית הנופש שלו, זאת משום שהוא סבור כי ברני הוא חמדן ופזיז וכן כי הוא מגלה כי הוא מנהל רומן עם טינה (קתרין פרקס) - חברתו של ויטו.
ברני מגיע לבית הנופש שלו בשעה מוקדת, לפני לארי וריצ'רד, ומשוחח עם פולי בטלפון. השיחה מוקלטת בטעות על המשיבון של ברני, בה הוא נשמע אומר לפולי שיהרוג את שני ה"שמוקים", אך לא בנוכחותו. לאחר סיום השיחה ברני כותב מכתב התאבדות ושומר אותו במזוודה שלו. כאשר פולי מגיע לביתו של ברני, הוא מזריק לו הרואין וכן שותל שקית קטנה ובה הרואין ומזרק בכיס הז'קט של ברני, כדי לגרום למותו להיראות כתוצאה של מנת יתר. פולי עוזב את הבית, וכאשר לארי וריצ'רד מגיעים למקום הם סבורים כי הוא מעולף כתוצאה משתייה מרובה. בעודם מנסים לעורר אותו, הם מגלים את שקית ההרואין ומסתבר להם כי ברני מת. זמן קצר לאחר מכן, מגיעים אל הבית אורחים רבים למסיבה שתוכננה מבעוד מועד. לארי וריצ'רד מבחינים כיצד הרוב המכריע של האנשים שקועים מדי בעצמם מכדי להבחין כי המארח שלהם איננו בחיים.
למרות מאמציו של לארי לשכנע את חברו שכדאי להם לנצל את המצב וליהנות מביתו המפואר של ברני, לפחות לזמן מה, ריצ'רד הקפדן מתחיל להתקשר למשטרה, עד שהוא מבחין בהגעתה למסיבה של גוון סונדרס (קתרין מרי סטיוארט), מתמחה בחברת הביטוח של ברני. לארי מחביא את גופתו של ברני, חוזר למסיבה ורומז לאורחים כי ברני "שיכור מת". כעת, ריצ'רד סוף סוף חופשי לחזר אחר גוון, באין מפריע. לאחר שהמסיבה הסתיימה, גנגסטר מחבורתו של ויטו חולף על פני הבית, ומאחר והוא סבור כי ברני עדיין חי - הוא מזעיק את פולי. למחרת, לארי משחק מונופול עם הבוס המת, בחוץ על מרפסת. גוון מפתיעה את ריצ'רד, כאשר היא מגיעה למקום, על מנת להודות לברני כי העסיק אותה כמתמחה במהלך חופשת הקיץ שלה. על מנת להסתיר את הגופה מגוון, לארי מפיל אותה אל מעבר למעקה של המרפסת, אל חוף הים שמתחת. ללא ידיעתו, הגופה נוחתת על פולי, שעושה דרכו בהתגנבות אל הבית, על מנת להרוג (שוב) את ברני. פולי המופתע משוכנע שברני חי ותוקף אותו, אולם הוא מתעשת וחונק את ברני. כשהוא סבור כי חנק את ברני למוות, פולי בודק את הדופק של ברני ומשתכנע כי הוא מת.
לארי וריצ'רד מחליטים לבסוף להתקשר למשטרה ולדווח על מותו של ברני, אך במקום להתקשר הם בטעות לוחצים על כפתור במשיבון, ושומעים את השיחה של ברני עם פולי, בה נשמע ברני זומם את ההתנקשות בהם. הם מחליטים לעזוב את האי, ומנסים לעשות זאת תחילה באמצעות מעבורת, תוך כדי שהם גוררים איתם את ברני, המונח על כתפיהם על מנת להיראות כאילו הוא הולך ביניהם. הם מאחרים למעבורת ונשארים מאחור על הרציף, זאת בעוד פולי מבחין בהם, ונדהם למראה של ברני, הרץ לצד לארי וריצ'רד. פולי יוצא מדעתו, בגין שני ניסיונות רצח כושלים. לאחר מכן, לארי וריצ'רד מנסים להשתמש בסירת המנוע של ברני על מנת לעזוב את האי, אולם עד מהרה נגמר הדלק בסירה, והצמד שוחה בחזרה אל החוף, תוך שהם משתמשים בגופתו של ברני בתור מצוף.
כאשר השלושה חוזרים מן החוף אל הבית, גוון מבחינה בהם והולכת בעקבותיהם. בבית, גוון מתעמתת עם ריצ'רד, ודורשת לדעת את האמת. ריצ'רד ולארי נשברים, ומגלים לגוון את האמת. לפתע, פולי חוזר, כשהוא חושב שברני עדיין חי, ומיד יורה שש יריות לעברו, בפניהם של ריצ'רד, לארי וגוון. כאשר פולי לבסוף מבחין בהם, הוא מחליט להרוג גם אותם, אולם מגלה שאקדחו לא טעון. השלושה בורחים, כאשר פולי בעקבותיהם, עד אשר לארי מצליח להפתיע את פולי, לסבך אותו עם חוט הטלפון ולקשור אותו. המשטרה בסופו של דבר מגיע למקום, עוצרת את פולי בגין רצח ומוציאה אותו מהמקום בכותונת משוגעים, כשהוא ממשיך להתעקש שברני עדיין חי. בטרם הפרמדיקים מספיקים להעמיד את גופתו של ברני אל תוך אמבולנס, האלונקה שלו מתחילה להחליק במורד הטיילת, ובסופו של דבר - הגופה מושלכת אל החוף שוב. נער צעיר מגיע למקום ומתחיל לשחק בדלי על החוף ביחד עם ברני, כשהוא, למעשה, קובר אותו.
ביקורות ותגובות
בסדרת הטלוויזיה המצליחה "איך פגשתי את אמא", אחד המהלכים של ברני מהסדרה להשיג בחורה הייתה להעמיד פני מת בעוד חבריו סוחבים אותו ממקום למקום. המהלך נקרא "סוף שבוע אצל ברני".
בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המשרד", נאלצים העובדים לספר סיפורי אבל אישיים, ואחד מהם מספר את עלילת הסרט כאילו הוא סיפור אישי.
מבצע מקצה שיפורים
מבצע מקצה שיפורים התקיים בין 2 ל-8 באוגוסט 1988, במהלכו נלכדה היאכטה "אנג'ל" (לשעבר "דורוטי"). הסטי"לים אח"י גאולה, "יפו", קשת ומולדת היו באימון שגרתי בפיקוד יוסי לוי. אח"י "גאולה" גילתה את היאכטה. היאכטה "אנג'ל" הייתה בדרכה מיוגוסלביה ללוב, ונלכדה דרומית למפרץ טרנטו - איטליה. על סיפונה נלכדו 4 קצינים מהכוח הימי של הפת"ח, בהם סגן מפקד הכוח הימי וקצין השלישות של הפת"ח. המבצע התנהל הרחק מחופי הארץ וכיוון שלא תוכנן מראש כמבצע השתלטות הוא בוצע על ידי לוחמי ספינות הטילים ללא השתתפות שייטת 13 כמקובל במקרים דומים. תפיסת ספינת המחבלים אנג'ל היא הלכידה הרחוקה ביותר מחופי ישראל.
רקע
הספינה "אנג'ל" נרכשה ביוון על ידי ארגון הפת"ח בשנת 1983 והייתה לספינה הגדולה והמודרנית ביותר שברשות הארגון. אורך הספינה 33 מטר ודחק הספינה 170 טון. ביולי 1988 נשלחה הספינה לסדרת שיפוצים מקיפה בנמל דוברובניק שביוגוסלביה בעלות כוללת של כ-300 אלף דולר. בתקופה זו שהו ארבע ספינות משייטת ספינות הטילים באימון במרכז הים התיכון. כשבוע לאחר תחילת האימון קיבל כוח הסטי"לים ממפקדת חיל הים הודעה בדבר יציאת ספינת המחבלים אנג'ל אל הים ונשקלה אפשרות לעצור אותה. לאחר קבלת הידיעה גיבש מפקד השייטת יוסי לוי תוכנית להצבת מארב לספינה בנתיב מעבר צפוי שלה בים האדריאטי ולהשתלטות עליה.
פיקוד
כשהגיע המידע נמצא מפקד חיל הים אברהם בן שושן בשליחות. התנהל דיון בין הרמטכ"ל אהוד ברק לראש מספן הים עמי אילון לגבי משלוח צוות השתלטות מלוחמי שייטת 13. אילון הכיר היטב את הלוחמים שכנע שצוות השתלטות מלוחמי שייטת ספינות הטילים יוכל לבצע את המשימה.
מהלך המבצע
הסטי"לים נפרסו במרחק של מספר קילומטרים זו מזו בים האדריאטי במרחק של כ-400 ק"מ מנמל דוברובניק, בניסיון לזהות את "אנג'ל" שהייתה צפויה לחלוף ביניהן. ב-3 באוגוסט, לאחר כמעט שתי יממות של המתנה ולאחר שכמות הדלק והמזון שבסטי"לים חייבה חזרה לישראל, זוהתה האנג'ל מבין הספינות הרבות שחלפו בנתיב. בעת הזיהוי האזור היה ריק מאניות אחרות והוחלט לעצור את "אנג'ל". כוח הסטי"לים התקרב לאניה כשהשמש בגבו ובמרחק של כקילומטר קרא לה באנגלית לעצור. לאחר ש"אנג'ל" התעלמה מהקריאה נורו לעבר חרטומה צרור יריות ממקלע 20 מ"מ והיא עצרה. מפקד האניה מאזן מוסטפא פכרי חמאש חשב שהצרור נורה מאניית מלחמה איטלקית ועלה על הסיפון יחד עם עוד שלושה קציני פת"ח, מכונאי וטבח. עם הצוות עלה לסיפון כלב זאב.
לאחר שהכוח הישראלי זיהה את "אנג'ל" בוודאות, נשקלה האפשרות להטביע אותה באש מחשש לקרב השתלטות עם נפגעים לכוח צה"ל ללא יכולת פינוי מהיר לישראל. לבסוף הוחלט על ידי מפקדת חיל הים בהתייעצות עם שר הביטחון יצחק רבין להשתלט על הספינה. ספינות הטילים הקיפו את "אנג'ל", וחוליית השתלטות בפיקוד רס"ן ישראל אהרוני (קצין משייטת 13 שעשה התמחות לפיקוד על סטי"ל), עלתה על סיפונה באמצעות סירת גומי. המחבלים נכנעו ללא קרב והתברר כי אין בירכתיים מחבלים נוספים או מטענים ממולכדים.
לאחר ההשתלטות הוחלט לגרור את הספינה לישראל. במטרה למנוע גילוי על ידי ציים זרים, נמחק שם האניה, אלמנטים בה נצבעו בצבעים אחרים וחלקים אחרים כוסו בבד. כדי למנוע תנועה מחשידה הוחלט כי הספינה תשוט בכוחות עצמה בשעות היום כשהיא מושטת על ידי לוחמי שייטת ספינות הטילים מהירותה בתנועה חופשית הייתה 6 קשר. בשעות הלילה נגררה על ידי הספינות בעיקר אח"י קשת (סער 4.5) שפיתחה מהירות כ-12 קשר. לאחר ארבע יממות הגיעה הספינה למים הטריטוריאליים של ישראל.
לאחר המבצע
בישראל הוחלט לשמור את מעצר הספינה בסוד. הספינה נותרה במרחק 40 ק"מ מחיפה. צוותים של צה"ל פירקו ממנה ציוד ולקחו מסמכים. כלב הזאב שנתפס על סיפון האניה הועבר לידי הכלבן של הקומנדו הימי. לאחר מספר שבועות הוכנסה לנמל חיפה והועגנה באזור המצופים ליד שובר הגלים הראשי. אזור בו עוגנות ספינות שאינן בשימוש. בארגון הפת"ח לא נודע דבר על נסיבות היעלמותה של היאכטה. לאחר מספר חודשים הביעו הפלסטינים חשד שמא ישראל קשורה בהיעלמות. הספינה שהייתה עשויה מעץ הרקיבה ולבסוף טבעה.
נוירופסיכולוג
נוירופסיכולוג הוא אדם העוסק בנוירופסיכולוגיה.
בפועל עוסקים נוירופסיכולוגים (באקדמיה) בחקר תהליכי עיבוד מידע במוח האנושי בבריאים ובחולים, אבחון, טיפול ושיקום חולים עם אבדנים קוגניטיביים נרכשים וכשלים קוגניטיביים התפתחותיים (נוירופסיכולוגיה קלינית) ומעורבים בתכנון סביבות אינטראקטיביות אדם - מכונה עתירות מידע.
הכשרה אקדמית
למרות שיסודות הנוירופסיכולוגיה המודרנית הונחו לפני למעלה מ-120 שנה, התפתחות ההכשרה האקדמית בתחום זה, כתחום אשר יוחדה לו תוכנית לימודים והכשרה משל עצמו, התנהלה בעצלתיים. בארצות הברית, שבה ההתפתחות בתחום היא המהירה ביותר, לא ניתן היה למצוא ולו תוכנית הכשרה אקדמית ייעודית אחת עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנות ה-70 נפתחו בארצות הברית מספר תוכניות לימוד בתחום זה, ובישראל נפתחה באותה עת תוכנית בפקולטה לרפואה הטכניון. אם כי לתוכנית זו לא היו ייעודים קליניים מובהקים, זו הייתה התוכנית היחידה שמוקדה היה נוירופסיכולוגי.
מאז ועד היום חל גידול מהיר במספר תוכניות ההכשרה לתארים מתקדמים ופוסט דוקטורט. בארצות הברית קיימים כיום כמה עשרות מסלולי הכשרה ובישראל שלושה. מסלולים ייעודיים אלה נפתחו בסוף שנות ה-90.
קבוצות הכדורגל הרוסיות במפעלים האירופיים
קבוצות כדורגל רוסיות משתתפות בתחרויות האירופיות מאז עונת 1966/67, כחלק מברית המועצות ועד עונת 1991/92, וכמדינה עצמאית מאז 1992. מועדון הכדורגל הבכיר ביותר הוא זניט סנקט פטרבורג המדורג במקום 22, בדירוג המועדונים של אופ"א נכון לשנת 2020.
ליגת העל הרוסית מדורגת במקום השישי בדירוג הליגות של אופ"א, המבוסס על הופעות הקבוצות בתחרויות האירופיות, כדוגמת ליגת האלופות והליגה האירופית (שהחליפה את גביע אופ"א), בחמש השנים האחרונות. בעקבות כך, רוסיה שולחת שלושה מועדונים בכל עונה לליגת האלופות ושלושה מועדונים נוספים לליגה האירופית.
בעשורים האחרונים רוסיה זכתה בשלושה טורנירים אירופיים מרכזיים: צסק"א מוסקבה זכתה בגביע אופ"א בעונת ; וזניט סנקט פטרבורג זכתה בגביע אופ"א בעונת ובסופר קאפ האירופי בעונת. לפני כן, הקבוצות הרוסיות התקשו בשלבים המאוחרים של תחרויות אלו, בשל העובדה שבזמן שהם משוחקים הליגה הרוסית נמצאה בפגרה והקבוצות הגיעו לאחר שלא שיחקו זמן רב. מאז עונת 2011/2012, הליגה משוחקת בהתאמה עם הליגות של מערב אירופה.
בעונת 2021/2022 הקבוצות הרוסיות הושעו מהשתתפות במפעלים האירופיים עד להודעה חדשה, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה. בעקבות זאת, ספרטק מוסקבה שהעפילה לשמינית גמר הליגה האירופית, נושלה מהשתתפות בטורניר.
העפלה לטורנירים האירופיים
נכון לעונת 2020/2021:
בתקופה הסובייטית
הקבוצה הרוסית הראשונה להשתתף רשמית במפעלים האירופיים הייתה טורפדו מוסקבה בעונת 1966/1967 שהודחה משלב 32 האחרונות במשחק נגד אינטר מילאנו והישג השיא מהווה העפלה לחצי גמר ליגת האלופות שהושג על ידי ספרטק מוסקבה בעונת 1990/1991 אחרי שהדיחה קודם את נאפולי וריאל מדריד אך נבלמה בחצי הגמר על ידי מרסיי.
מאז 1992
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ספרטק הייתה הקבוצה הרוסית הדומיננטית ביותר באירופה, כשהעפילה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 1995/1996 ואף העפילה לחצי גמר גביע אופ"א בעונת 1997/1998, לקבוצות הרוסיות היה פוטנציאל רב ובגביע האינטרטוטו שתי קבוצות העפילו לגמר (רוטור בעונת 1996 וזניט בעונת 2000). באותן שנים, ספרטק העפילה גם לשלב חצי גמר בגביע מחזיקות הגביע בעונת 1992/1993, בעוד לוקומוטיב מוסקבה העפילה לחצי גמר 2 עונות ברציפות (1997/98,1998/99). באותו זמן, הקבוצות הרוסיות העפילו שלוש פעמים לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע (ספרטק בעונת 1992/93 ולוקומוטיב בעונות 1997/98,1998/99). דינמו העפילה לרבע גמר אותו טורניר בעונת 1995/96.
בתקופת העשור הראשון של המאה ה-21 ניכרה התחזקות ניכרת במשחקן של הקבוצות הרוסיות: בעונת 2003/04 לוקומוטיב העפילה לשמינית גמר ליגת האלופות ובעונת 2005 צסק"א הפכה לקבוצה הרוסית הראשונה שזכתה בתואר אירופי כשגברה על בנפיקה ליסבון בגמר גביע אופ"א. בעונת 2008 עשתה זאת גם זניט סנקט פטרבורג כשגברה על גלאזגו ריינג'רס בגמר גביע אופ"א 2008 ולאחר מכן הפתיעה וזכתה ב באוגוסט 2008 כשגברה על מנצ'סטר יונייטד.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 הקבוצות הרוסיות העפילו פעם אחר פעם לשלבי ההכרעה במפעלים האירופיים: כאשר זניט מעפילה לשמינית גמר ליגת האלופות 3 פעמים (2011/12, 2013/14, 2015/16), צסק"א משחזרת את הישגה של ספרטק מעונת 1995/1996 ומעפילה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 2009/2010. באותן שנים, קבוצות רוסיות השיגו הישגים נאים ב כאשר 6 פעמים קבוצות רוסיות העפילו לשלב שמינית גמר (קרסנודאר בעונות 2016/17, 2018/19, דינמו מוסקבה בעונת 2014/15, רוסטוב בעונת 2016/17 ואנז'י מחצ'קלה עם סגל הכוכבים שלה בעונות 2012/13, 2013/14), אך רק רובין קאזאן העפילה לרבע גמר הטורניר בעונת 2012/13.
בעונת 2020/2021 נציגותיה של רוסיה באירופה הגיעו למאזן עגום של שני הפסדים כבר במשחקי הבכורה במפעלים האירופיים כאשר דינמו מוסקבה הודחה על ידי לוקומוטיב טביליסי כבר בשלב מוקדמות הליגה האירופית ורוסטוב הודחה בביתה למכבי חיפה בסיבוב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית, בכך נותרו לרוסיה 4 נציגות מתוך 6, עם זאת לראשונה בתולדותיה היו לרוסיה שלוש נציגות בשלב הבתים של ליגת האלופות: זניט סנקט פטרבורג, לוקומוטיב מוסקבה וקרסנודאר, בעוד צסק"א מוסקבה הייתה הנציגה הרוסית היחידה בשלב הבתים של הליגה האירופית. הקבוצות לא הצליחו להבטיח השתתפות בפלייאוף ליגת האלופות ובשלבי הפלייאוף של הליגה האירופית השתתפה קרסנודאר.
בעונת 2021/2022, לרוסיה הייתה נציגה אחת בלבד בשלב הבתים של ליגת האלופות: זניט סנקט פטרבורג וזאת לראשונה מאז עונת 2008/2009.
מלכי השערים במפעלים האירופיים מאז 1992
כתב מודגש מתייחס לשחקן פעיל. מקור: [http://100bombardirov.ru/eurocup.htm 100 бомбардиров :: Еврокубки. Лучшие бомбардиры российских клубов. 1992 – 2021], 100bombardirov.ru
כדורגל נשים
הישג השיא בכדורגל נשים לקבוצות הרוסיות הוא העפלה לגמר גביע אופ"א לנשים עבור זבזדה פרם שהעפילה לשלב זה בעונת 2009.
ברונו פרנץ שטראוב
ברונו פרנץ שטראוב (בהונגרית: Straub Ferenc Brunó; 5 בינואר 1914, אוראדיה–15 בפברואר 1996, בודפשט) היה ביוכימאי ופוליטיקאי הונגרי. היה הנשיא האחרון של המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנים 1988–1989.
ביוגרפיה
ברונו פרנץ שטראוב נולד באוראדיה, אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה. בשנת 1937 הוא סיים פקולטה לביולוגיה באוניברסיטת סגד ובשנת 1945 התמנה לפרופסור. בשנת 1949 שטראוב התמנה למנהל מכון לביוכימיה באוניברסיטת זמלווייס.
במקביל הוא היה פעיל במוסדות אקדמיה למדעים של הונגריה ופעמיים מונה לסגן נשיא האקדמיה. בשנים 1970–1978 הוא עמד בראש המרכז הביולוגי של אקדמיה למדעים בסגד. ביחד עם ינה ארנסט הוא היה עורך ראשי של כתב עת הונגרי בתחום ביוכימיה.
מחקריו של שטראוב התרכזו בחקר פעילות השריר ופעילות חלבונית. הוא כתב מספר ספרים בנושא. הוא גילה אקטין בהיותו מדען צעיר בסגד.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שטראוב היה חבר במפלגת העובדים ההונגרית. לאחר המרד ההונגרי הוא עזב את המפלגה ולא היה חבר באף מפלגה. בשנת 1985 הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי. בשנת 1988 בהיותו בסבב הרצאות בארצות הברית הוא קיבל הודעה שהתמנה ליושב ראש מועצה נשיאותי של הונגריה. זה היה תפקיד של ראש מדינה באותה התקופה. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1989 כאשר חוקת הונגריה השתנתה.
על פעילותו המדעית שטראוב קיבל מספר עיטורים לרבות פרס קושוט בשנים 1948 ו-1958.
גקהאן אינלר
קריירת מועדונים
ביולי חתם באודינזה לחמש שנים. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו באודינזה בניצחון 1–2 נגד טורינו. בעונתו הראשונה באודינזה הוא הבקיע 2 שערים, בישל 2 נוספים וסיים עם המועדון במקום ה-7 שמוביל למוקדמות גביע אופ"א. במשחק הפתיחה של עונת הוא הבקיע שער ובישל שנתיים לאנטוניו די נטאלה בניצחון 1–3 נגד פלרמו. אינלר הבקיע בניצחון 0–2 נגד בורוסיה דורטמונד במסגרת מוקדמות גביע אופ"א, בתום 3–4 בדו-קרב בעיטות הכרעה, אודינזה עלתה לשלב הבתים, ואודינזה הגיעה עד לרבע הגמר של המפעל.
במאי הוא סיכם בנאפולי תמורת 13 מיליון אירו. ב-11 ביולי הוא הוצג בדרך מקורית כאשר לבש מסכת אריה, כאשר זהותו נחשפה רק לאחר שהוריד אותה. ב-10 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד צ'זנה. ב-7 בדצמבר 2011, אינלר הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון בניצחון 0–2 נגד ויאריאל במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שהעניק לנאפולי עלייה לשמינית הגמר. בסיום עונת הוא סיים במקום ה-4 בטבלת מלך הבישולים בסרייה א'. ב-3 במאי 2014 הוא זכה עם המועדון בקופה איטליה לאחר ניצחון 1–3 נגד פיורנטינה, במשחק זה הוא גם הורחק בדקה ה-79 לאחר שקיבל כרטיס צהוב שני.
ב-19 באוגוסט 2015 חתם לשלוש שנים בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. לאחר שלא הצליח להשתלב בקבוצה ורשם חמש הופעות ליגה בלבד, עבר כעבור עונה לבשיקטש הטורקית. ב-15 ביולי 2017 חתם באיסטנבול בשאקשהיר.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שיחק אינלר בשתי הנבחרות הצעירות של שווייץ (ארץ הולדתו) וטורקיה (ארץ מוצאם של הוריו). ב-2 בספטמבר 2006, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, במשחק ידידות נגד. אינלר נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. ב-16 ביוני 2010 אינלר ענד לראשונה את סרט הקפטן בניצחון 0–1 נגד במסגרת מונדיאל 2010. בשנת אלכסנדר פריי פרש מהנבחרת, ואינלר הפך לקפטן הנבחרת במקומו. אינלר היה שותף להעפלה של הנבחרת לשמינית גמר מונדיאל 2014, בה הפסידה הנבחרת השווייצרית לארגנטינה 0–1.
מונה (מיתוג)
בתורת המיתוג, מונה הוא התקן אלקטרוני שסופר את מספר האירועים מסוג מסוים (לרוב אותות חשמליים) שקרו, בדרך כלל בהתאמה לאותות שעון.
מונים בנויים ממעגלי זיכרון כמו דלגלגים (פליפ פלופים) ובעזרת שיטות תיכון מגוונות, לדוגמה:
כל אחד ממונים אלו שימושי ליישומים אחרים. סוגים רבים של מונים זמינים כהתקנים אלקטרוניים דיגיטליים. רוב המונים מונים בבסיס בינארי, אך יש גם מונים שמונים בשיטות ספירה אחרות כמו עשרוני בקידוד בינארי, קוד גריי ועוד.
מונים שימושיים עבור שעונים דיגיטליים, טיימרים ועוד.
מונה אסינכרוני (מתפשט)
מונה אסינכרוני (מתפשט) מורכב מיחידות שכל אחת מהן מורכבת מפליפ פלופ יחיד מסוג D שהקלט שלו (כניסת ה־D) הוא ההיפוך של הפלט שלו, ומהווה מונה בפני עצמה. כל יחידה כזו יכולה לאחסן ביט אחד, ולכן היא יכולה למנות מ־0 ל־1 לפני שהיא חוזרת ל־0, ומתרחשת גלישה (overflow). ערך היחידה (הספרה ששמורה בה) ישתנה בכל מחזור שעון וייקח שני מחזורי שעון עד שהיחידה תחזור למצבה המקורי, כך שבכל מחזור שעון ערך היחידה ישתנה לסירוגין מ־0 ל־1 ומ־1 ל־0. הפלט של היחידה יוצר שעון חדש שאורך מחזורו זהה לאורך שני מחזורים של השעון הישן, כלומר, התדירות של השעון החדש היא חצי מהתדירות של השעון הישן. אם הפלט הזה מחובר כאות שעון לפליפ פלופ של יחידה זהה, היחידה החדשה תהווה, בדומה ליחידה הראשונה, מונה של ביט אחד, אך מהירותה תהיה חצי ממהירות היחידה הראשונה. שילוב של שתי היחידות ביחד יתן מונה בן שני ביטים, כמו שאפשר לראות בטבלה הבאה, שבה Q0 היא היחידה הראשונה (המהירה) ו־Q1 היא היחידה השנייה (האיטית):
אפשר להוסיף לחבר למונה יחידות נוספות שבנויות באותו אופן, כשאות השעון של כל יחידה הוא הפלט של היחידה הקודמת. בצורה כזאת נוצר מונה מתפשט שיכול למנות עד 2n-1 כאשר n הוא מספר הביטים (היחידות, הפליפ פלופים) במונה.
השימוש בפלטי פליפ פלופים כשעונים גורם לפערי זמנים בין הביטים במונה (כלומר, כאשר מונה מתעדכן הפליפ פלופ שמאכסן את ספרת האחדות מתעדכן ראשון וחולף זמן עד ששאר הפליפ פלופים מתעדכנים) ולכן שיטה זו לא מתאימה לשימוש במעגלים סינכרוניים רגילים, שבהם כל הרכיבים מתעדכנים באותו זמן (על פי אות שעון יחיד).
מונה סינכרוני
במונה סינכרוני, כמו שמתחייב משמו, כל אותות המוצא (הפלטים) של הפליפ פלופים משתנים על פי שעון יחיד. בדומה למונה אסינכרוני, מונה זה יכול למנות עד 2n-1 כאשר n הוא מספר הביטים במונה. במונה זה, הביטים מתעדכנים בעזרת מערכת של שערים לוגיים. דרך פשוטה ליישום (באמצעות השערים) הלוגיקה עבור כל ביט במונה סינכרוני עולה, היא לשנות את ערכו של כל ביט כאשר ערכם של כל הביטים הנמוכים ממנו הוא אחד. לדוגמה במונה בן ארבעה ביטים שנסמנם כביט 0, ביט 1, ביט 2 וביט 3, ביט 1 משתנה כאשר ערכו של ביט 0 הוא אחד, ביט 2 משתנה כאשר הערכים של ביט 0 וביט 1 הם שניהם אחד וביט 3 משתנה כאשר הערכים גם של ביט 0, גם של ביט 1 וגם של ביט 2 הם אחד.
מונים סינכרוניים ניתנים גם ליישום באמצעות חומרה של אוטומט סופי (מכונת מצבים), יישום זה אומנם מסובך יותר, אך הוא מאפשר מעברים חלקים ויציבים יותר.
מונים מבוססי־חומרה הם מסוג זה.
מונה טבעתי
מונה טבעתי הוא אוגר זיזה (אוגר המיושם על ידי שרשור של פליפ פלופים) בו הפלט של הפליפ פלופ האחרון מחובר לקלט של הפליפ פלופ הראשון, כך שהחיבורים בין הפליפ פלופים יוצרים טבעת. בדרך כלל מועבר בטבעת אות המכיל ביט אחד (לרוב ערכו של הביט הוא אחד, וערכם של כל הפליפ פלופים למעט הפליפ פלופ שאליו הגיע האות הוא אפס), כך שמצב המערכת חוזר לעצמו אחרי N מחזורי שעון, אם השתמשנו ב־N פליפ פלופים. מונה זה יכול לשמש למניה מחזורית של N מצבים (כאשר מצב המערכת נקבע על פי הפליפ פלופ שאליו הגיע האות, לדוגמה, כאשר האות מגיע לפליפ פלופ ה־n המערכת נמצאת במצב ה־n).
מונה ג'ונסון
מונה ג'ונסון (Johnson; או מונה טבעתי מעוקם, מונה מביוס) הוא גרסה שונה של מונה טבעתי, ובו כל פליפ פלופ מעביר לפליפ פלופ הבא אחריו את הערך שלו, למעט הפליפ פלופ האחרון שמעביר לפליפ פלופ הראשון את ההפך מהערך שלו. הקוד שנוצר על ידי הפלט הסדרתי של מונה ג'ונסון נקרא "קוד ג'ונסון" (קידוד של מילה שנפלטת במחזור ה־i על ידי מונה פשוט יהיה הפלט של מונה ג'ונסון במחזור ה־i).
נאוה הראל-שושני
נאוה הראל-שושני (נולדה ב-1951) היא אמנית בינתחומית ואוצרת ישראלית. עוסקת בפיסול בטכניקה מעורבת, בעבודות רדי מייד וכן בעבודות דיגיטליות ובווידאו. מתמקדת באמנות מושגית. הציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות, בעיקר בישראל. פסלי חוץ שלה נמצאים ב"פארק המחצבות" בכרמיאל, ב'מרכז הרפואי החדש' בעמק הירדן, ובמושב אלמגור.