cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (באנגלית: The Universal Declaration of Human Rights) היא מסמך היסוד של הקהילה הבינלאומית על זכויות האדם והאזרח. ההכרזה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ביום 10 בדצמבר 1948, ומתארת את זכויות האדם היסודיות שצריכות לחול בכל מדינות האו"ם. זו ההגדרה הבינלאומית הראשונה של זכויות האדם, ומאז מצוין ה-10 בדצמבר כיום זכויות האדם ברחבי העולם. עקרונות ההכרזה הם בסיס חשוב במשפט הבינלאומי, ותשתית לחוקות של מדינות רבות. סעיפי ההכרזה אומצו על ידי ארגונים רבים לזכויות האדם ברחבי העולם, כבסיס לפעילותם, כמו אמנסטי אינטרנשיונל והאגודה לזכויות האזרח בישראל.
רפא מייקה
רפא מייקה (בפולנית: Rafał Majka; הגייה פולנית: rafaw majka; נולד ב-12 בספטמבר 1989) הוא רוכב אופני כביש פולני מקבוצת בורה–הנסגרוהה. מייקה הוא מלך ההר בשנת 2014 ו-2016 בטור דה פראנס וניצח 3 קטעים במרוץ וקטע אחד בוואלטה אספניה. נוסף על כך, מחזיק בניצחון כללי ב (2014) ובטור של סלובניה (2017) והוא מדליסט הארד מאולימפיאדת ריו.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
הטיוטה הראשונה של ההכרזה נכתבה על ידי ג'ון המפרי, משפטן קנדי שהיה מרצה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ושימש בתפקיד מנהל המחלקה לזכויות אדם במזכירות האומות המאוחדות. בעיצוב הנוסח הסופי השתתפו בין השאר גם אלינור רוזוולט ורנה קאסן.
ההכרזה עצמה, בהיותה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם, היא בגדר המלצה בלבד, ואין לה תוקף משפטי. אולם למרות זאת, תוכן ההכרזה משמש בסיס לעקרונות משפטיים מחייבים במישור הבינלאומי.
רפא מייקה
2011
מייקה חתם בקבוצת טינקוף, הוא לא רשם הישגים בולטים בחלק הראשון של העונה ונבחר לוואלטה אספנייה, אך גם שם לא הצליח לבלוט ולא התחיל את הקטע ה-17, ובכך פרש מהמרוץ.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
בישיבת העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1948 אושרה ההכרזה על ידי 48 מדינות. 8 מדינות נמנעו, סעודיה ודרום אפריקה הצביעו נגד. נציג ברית המועצות, שנמנעה בהצבעה, אמר כי למגילה יש "ערך מוסרי בלבד", והוא אינו יכול להצביע בעדה מכיוון שהיא לא מחייבת את כל המדינות להתאים את מערכות החוקים שלהן למגילת זכויות האדם, כפי שהוא הציע.
רפא מייקה
2012
בעונה זו, מייקה סיים במקום ה-15 באליפות פולין. הוא השתתף בטור ד'לאן, וסיים שני בקטע ה-4. בסופו של דבר, סיים במקום ה-19 הכללי. מייקה נבחר שוב לוואלטה אספנייה, והישגו הטוב ביותר היה מקומו ה-13 בקטע ה-14. בנוסף לכך התחרה בטור של בייג'ינג', וסיים במקום השביעי הכללי. הוא התחרה גם בגביע יפן, וסיים במקום השלישי.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
מדינת ישראל, שלא הייתה חברה באו"ם בזמן ההכרזה (היא התקבלה לאו"ם בהחלטה 273 ב-11 במאי 1949), איננה חתומה על ההכרזה ולא אישרה אותה. עם זאת, בית המשפט הגבוה לצדק הזכיר את המגילה ואימץ את עקרונותיה בחלק מפסקי הדין שלו.
הרקע להכרזה בדבר זכויות האדם
הוועדה לזכויות האדם הוקמה בשנת 1947 במטרה לנסח הכרזה אוניברסלית בדבר זכויות האדם, שנתקבלה בעצרת האו"ם שנה לאחר מכן. שורשיה הרעיוניים של ההכרזה נובעים מאחת מתקופות השפל החמורות ביותר בהיסטוריה האנושית - מלחמת העולם השנייה והשואה. ההפרות הקיצוניות של זכויות האדם הבסיסיות בתקופה זו הכשירו את דעת הקהל בעולם לרעיון, כי שיתוף פעולה בינלאומי להגנת זכויות האדם וחירויותיו הבסיסיות הוא צורך חיוני לבניית חברה בינלאומית חדשה ובריאה.
רפא מייקה
2013
בעונה זו חלה מגמת שיפור אצל מייקה, שכן הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, סיים במקום השביעי הכללי, וסיים רביעי בקטע ה-15. בנוסף לכך, בקטע נגד השעון האישי שהתקיים בקטע ה-18, סיים חמישי, וגם בקטע ה-10 סיים חמישי. בדירוג הצעירים, סיים במקום השני בפער של 41 שניות מקרלוס בטאנקור. הוא סיים רביעי בטור פולין, וניצח את דירוג המאיצים. בוואלטה אספניה, שנבחר אליה גם השנה, סיים במקום ה-19 הכללי. במרוץ מילאנו טורינו, הגיע במקום השני, ובג'ירו די לומברדיה, הגיע במקום השלישי.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
מבנה ההכרזה
ההכרזה כוללת את עקרונות היסוד הכלולים במגנה כרטה האנגלית, בהכרזת העצמאות של ארצות הברית ובהצהרת זכויות האדם והאזרח הצרפתית.
בהכרזה שני חלקים עיקריים: בסעיף הראשון יש התייחסות לשני עקרונות חשובים: חירות ושוויון, כזכויות הטבעיות של כל אדם: "כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם. כולם חוננו בתבונה ובמצפון, לפיכך חובה עליהם לנהוג איש ברעהו ברוח של אחווה".
הסעיף השני מצהיר על הזכאות לזכויות שוות ללא הפליה: "כל אדם זכאי לזכויות ולחירויות שנקבעו בהכרזה זו ללא אפליה כלשהי מטעמי גזע, צבע, לשון, דת, דעה פוליטית או דעה בסוגיות אחרות, בגלל מוצא לאומי או חברתי, קניין, לידה או מעמד אחר".
רפא מייקה
2014
ב-2014, סיים במקום רביעי הכללי במרוץ הקריטריום אינטרנשיונל, וניצח את דירוג הצעירים. הוא התחרה גם בטור דה רומאנדי, וסיים במקום ה-13 הכללי. בג'ירו ד'איטליה, מייקה כבר התקדם למקום השישי הכללי (פער של 7:04 דקות ממנצח המרוץ, נאירו קינטנה), והשלישי בקטגוריית הצעירים (אותו פער מקינטנה). הוא התחרה לראשונה בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-14 וה-17, וניצח את קטגוריית מלך ההר ולבש את החולצה המנוקדת ("הפולקה דוט"). לאחר מכן, ניצח גם את הטור של פולין.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
מבנה ההכרזה
כמו כן, מפרטת ההכרזה זכויות וחירויות נוספות, ביניהן:
רפא מייקה
2015
ב-2015, מייקה התנסה בקלאסיקות האביב, לה פלש ואלון, ולייז'–בסטון–לייז', בראשונה סיים במקום ה-82, ובשנייה במקום ה-33. הוא סיים במקום העשירי בטור דה סוויס. מייקה נבחר שוב לטור דה פראנס, וניצח את הקטע ה-11. בוואלטה אספנייה, רשם את הישג שיאו, כאשר סיים במקום השלישי הכללי, 1:09 אחר מנצח המרוץ, פאביו ארו.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
מעמדה המשפטי של ההכרזה
האמנה נמנעת משימוש במינוח משפטי ולא מגדירה דרך אכיפה או גוף ביצועי. כאשר התקבלה ההכרזה, ראשי המדינות לא הכירו בהיותה מחייבת. עם זאת מקובל להניח שההכרזה שימשה כבסיס לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות ולאמנה הבין לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות; לעקרונותיה של ההצהרה יש ביטוי באמנות בינלאומיות נוספות כמו (א) האמנה הבינלאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית. (ב) האמנה הבינלאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה נגד נשים. (ג) אמנת האומות המאוחדות לזכויות הילד ורבים אחרים. רבים מעקרונותיה קיבלו מעמד מוכר של כללי המשפט הבינ"ל המנהגי. בנוסף לכך, ההצהרה מצאה מקום בעקרונות המשפט הפנימי של מדינות רבות, לרבות מדינת ישראל.
ביקורת
אף על פי שההכרזה קיבלה שבחים מאישים רבים, קיימות גם מספר ביקורות על ההכרזה לכל באי עולם. נטען כי ההכרזה סובלת מהטיה תרבותית מערבית וכן שלא ניתן בה ביטוי מספק לכל הזכויות הרצויות.
רפא מייקה
2016
את 2016, פתח במקום השביעי הכללי בטור של סן לואיס, וחמישי בטור של אנדלוסיה. הוא השתתף בטור דה רומאנדי, אך פרש לפני הקטע ה-5. בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום החמישי הכללי, 4:37 אחר מנצח המרוץ, וינצ'נצו ניבאלי האיטלקי. הוא התחרה גם בטור דה פראנס, ושיחזר את הישגו מ-2014 כמלך ההר, כאשר ניצח עם 209 נקודות, 28 נקודות יותר ממה שהשיג ב-2014. הוא ניצח גם באליפות פולין. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), זכה במדליית הארד, לאחר שלא היה יכול להתמודד עם יאקוב פוגלסן, וגרג ואן אוורמאט בספרינט.
2017
לאחר שקבוצת טינקוף נסגרה, הצטרף מייקה ביחד עם פטר סאגאן לקבוצת בורה–הנסגרוהה הגרמנית. הוא סיים במקום ה-11 בוולטה אה קטלוניה, וסיים במקום העשירי בלייז'–בסטון–לייז'. ב, סיים במקום השני הכללי. הוא ניצח את הדירוג הכללי בטור של סלובניה וגם את דירוג מלך ההר, הוא סיים שני בטור של פולין. בוואלטה אספנייה, ניצח את הקטע ה-14 אך לא התמודד עבור הדירוג הכללי.
2018
את עונת 2018 פתח מייקה במקום השביעי הכללי בוואלטה של סן חואן, ועם מקום חמישי בטור של אבו דאבי. הוא סיים שני בקטע הרביעי של טירנו - אדריאטיקו, אך סיים רק במקום ה-36 הכללי. בטור של סלובניה, ובטור של קליפורניה, סיים בשני המרוצים במקום ה-6 הכללי. הוא נבחר שוב לטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקומו ה5 בקטע ה-6 וה-19, בסופו של דבר סיים במקום ה-19 הכללי, וה-3 בדירוג מלך ההר. הוא התחרה גם בוואלטה אספנייה, והגיע שני בקטע ה-13, וסיים במקום ה-13 הכללי. בג'ירו די לומברדיה, סיים במקום ה-7.
2019
מייקה סיים שביעי בוולטה אה קטלוניה, שישי בטור של האלפים, ושישי בג'ירו ד'איטליה, בנוסף לכך, בטור של פולין הגיע תשיעי. בוואלטה אספנייה, הגיע מייקה במקום השישי הכללי.
2021
לאחר 4 עונות במדי בורה, תתם מייקה ביו. איי. אי. אמירטס.
בילבורד הוט 100 (2022)
זוהי רשימה של השירים שדורגו במקום הראשון בארצות הברית במהלך שנת 2022. השירים והסינגלים המובילים ביותר בארצות הברית מדורגים במצעד בילבורד הוט 100, שמפורסם על ידי מגזין בילבורד. הנתונים נאספים על ידי נילסן סאונדסקאן, בהתבסס על צריכה רב-מטרית כפי שהיא נמדדת במכירות המתבססות על כמה פרמטרים: עותקים פיזיים ודיגיטליים והשמעות בתחנות הרדיו שבארצות הברית. בנוסף לכך, מתפרסם המצעד באופן קבוע כבר ביום ראשון של כל שבוע, באתר בילבורד הרשמי.
"As It Was", הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי של הזמר הבריטי הארי סטיילס, Harry's House, נכנס לראשונה לבילבורד הוט 100 במקום הראשון, שהה שם חמישה־עשר שבועות – פרק הזמן הארוך ביותר לזמר סולו במצעד – ועקף את שיאם של אלטון ג'ון עם "Candle in the Wind 1997", ויטני יוסטון עם "I Will Always Love You" ומריה קארי עם "We Belong Together".
"We Don't Talk About Bruno" בביצועם של קרולינה גייטאן, מאוריסיו קסטיו, אדסה, רנזי פליז, דיאן גוררו, סטפני ביאטריס וצוות השחקנים של "אנקאנטו" הוא שיר הדיסני השני שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. "A Whole New World" מהסרט "אלאדין", עשה זאת בשנת 1992. הוא שבר את השיא עבור מספר האמנים הגבוה ביותר בשיר אחד שהגיע למקום הראשון במצעד (שבעה זמרים). "Heat Waves" של להקת האינדי פופ גלאס אנימלס הגיע למקום הראשון בשבוע ה-59 מאז כניסתו למצעד. זהו פרק הזמן הארוך ביותר לשיר שנכנס לבילבורד הוט 100 להגיע למקום הראשון. לאחר ש-"Unholy" הגיע למקום הראשון הפכו סם סמית' וקים פטרס לאמנים הג'נדרקווירים וטרנסג'נדרים היחידים לעשות זאת.
"Anti-Hero", הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן העשירי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, Midnights, צבר כ-327,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון לצאתו, והפך לסינגל עם שבוע המכירות הגדול ביותר מאז "Look What You Made Me Do".
הסולם ההתפתחותי הישראלי (THIS)
הסולם ההתפתחותי הישראלי (THIS) – סולם התפתחותי מבוסס מחקר, המשמש להערכת ילדים מלידה ועד גיל 6 שנים לניטור אבני דרך התפתחותיות.
הסולם פותח בישראל בשנת 2022, ומבוסס על מיליוני בדיקות התפתחות שבוצעו על האוכלוסייה הרב תרבותית של מדינת ישראל. סולם זה הינו היחיד מסוגו שתוקף על אוכלוסייה רחבה של ילדים ומשמש באופן רחב לניטור התפתחות ילדי ישראל.
הסולם מבוסס על ביצוע משימות המתאימות לגיל בארבעה תחומים עיקריים: שפה, חברתי-אישי, מוטוריקה עדינה ומוטוריקה גסה. ניטור זה מספק מידע על קצב רכישת יכולות ומיומנויות לאורך שנות החיים הראשונות. הסולם מאפשר השוואה בין שיעור השגת אבני הדרך ההתפתחותיות של ילד מסוים ביחס לשיעור הצפוי בילדים בני אותו גיל. הכלי מכוון לאתר חוזקות מול קשיים אצל ילדים, ולהציע הדרכה מתאימה והרחבת בירור בהתאם לצורך.
בסיס מחקר וסטנדרטיזציה
סולם זה מבוסס על הערכות התפתחותיות של ילדים שהתבצעו על ידי אחיות מוסמכות במסגרת תוכנית לאומית.
בישראל, טיפול מונע אוניברסלי לילדים מגיל לידה ועד גיל 6 שנים ניתן ללא תשלום במסגרת מרפאות טיפת חלב. הורים מקבלים הנחיה לבקר בטיפת חלב לאחר השחרור מבית החולים ולאחר מכן בגילאי 1, 2, 4, 6, 9, 12, 18, 24, 36, 48 ו-60 חודשים עם הענות לביקורים של מעל 95% בשנים הראשונות לחיים. מעקב התפתחותי מתבצע בכל הביקורים השגרתיים הללו.
אבני הדרך ששימשו לפיתוח הסולם ההתפתחותי הישראלי נבחרו על ידי צוות מומחים בהסתמך על אבני דרך מסולמות אחרים, כולל Sally Provence Developmental Profile, Denver Developmental Scale ו- Gesell Developmental Schedule. במסגרת מחקר על מידע עתק שהצטבר במהלך שנות הפעלת ההערכה התפתחותית נקבעו הנורמות לסולם על ידי צוות חוקרים ממכון המחקר KI בשיתוף משרד הבריאות, ובסיוע המקצועי של צוות המחלקה לבריאות האם והילד, המחלקה לסיעוד בבריאות הציבור והמחלקה להתפתחות הילד ושיקומו.
הסולם ההתפתחותי הישראלי נבנה על סמך נתונים שנאספו בכ-3.8 מיליון הערכות התפתחותיות שהתקיימו במשך תקופה של 6 שנים (בין השנים 2014–2020). הסולם מציג את שיעורי ההישגים של 75, 90 ו-95 אחוז מהילדים עבור כל אבן דרך. המחקר קבע גיל נורמה להשגת כל אבן דרך ואת נורמות ההתפתחות המבוססות על מיליוני הערכות התפתחות שבוצעו במרפאות טיפת חלב במדינה רב תרבותית, עם אוכלוסייה מגוונת שבה מספר קבוצות אתניות ושפות.
אימוץ הסולם במערכת הבריאות
הסולם שפותח עבר הערכה של צוות מומחים ממשרד הבריאות והותאם לצורכי הניטור בטיפות החלב בישראל. בחוזר מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2022 הסולם אומץ כסטנדרט לניטור ההתפתחות של ילדי ישראל.
פריסילה סוזן ברי
פריסילה סוזן ברי (באנגלית: Priscilla Susan Bury; 12 בינואר 1799 – 8 במרץ 1872) הייתה בוטנאית ומאיירת אנגלית.
חיים אישיים
היא נישאה לאדוארד ברי (1794-1858), מהנדס רכבות ידוע, ב -4 במרץ 1830. לבני הזוג נולדו לפחות שלושה בנים, בין השנים 1831–1835. בין השנים 1852–1860 התגוררה המשפחה בהילסבורו הול ליד שפילד ולאחר מכן עברה להתגורר ברובע האגם.
בשנת 1860 פרסמה את זכרונותיו של בעלה אדוארד ברי, שהיה חבר החברה המלכותית, חבר מכון המהנדסים האזרחיים, חבר החברה הסמיטונית, חבר האגודה האסטרונומית המלכותית, עמית החברה המלכותית ההיסטורית.
בשנת 1866 היא עברה לפיירפילד, בקרוידון, שם נפטרה ב -8 במרץ 1872.
עבודה אמנותית
אף שלא הוכשרה כבוטנאית או הוזמנה כאמנית מקצועית, היא חיברה מספר ספרי צמחים אמנותיים ומדעיים.
היא החלה לצייר צמחים בחממה בבית משפחתה בפיירפילד, ובשנת 1829 היו לה מספיק איורים של חבצלות וצמחים אחרים לצורך פרסום. רישומי החבצלות משנת 1829, נעשו כליתוגרפיות מאת הולמנדל, הציגו את איוריה בליווי הערות קצרות.
בין השנים 1831 - 1834 פורסמו רישומיה בספר מבחר צמחים ממשפחת הקסנדריה. החריטה הופקדה בידי לונדון רוברט האוול, חרט הלוחות של ג'ון ג'יימס אודובון (1785-1851). בספר הוצגו 350 רישומי צמחים שצוירו בחלקם ביד. מאה שנה מאוחר יותר, הספר שלה תואר כ"אחד מהספרים הצבעוניים ביותר בתקופתו" בהערכה על ידי וילפריד ג'ספר וולטר בלאנט בספר "אמנות האיור הבוטני".
עבודתה המאוחרת לאחר 1836 כללה איורים לספרי בוטניקה של מאונד והנסלו וחוקרים אחרים וכן ציירה מאובנים שנאספו על ידי ג'ון דייווי והוכנו למיקרוסקופיה על ידי כריסטופר ג'ונסון מלנקסטר.
דוד בן שמעון
הרב דוד בן שמעון (1824 תקפ"ד - 1879 י"ח בכסלו תר"מ) (מכונה גם רדב"ש וצוף דב"ש) היה רב ומחנך, יוזם ומייסד ועד העדה המערבית בירושלים ומיוזמי הקמת שכונת מחנה ישראל, השכונה השנייה שנבנתה מחוץ לחומות ירושלים והראשונה שנבנתה ביוזמת תושבי ירושלים, ומחבר ספרות תורנית.
ביוגרפיה
הרב בן שמעון היה בנו של סוחר אמיד מהעיר רבאט שבמרוקו. הוא למד תורה ברבאט מפי הרב סעדיה מארג'י. כבר בעיר הולדתו שימש כמורה דרך לתלמידים רבים שלמדו תורה מפיו. למרות גילו הצעיר, עסק רבות בענייניה של הקהילה היהודית ברבאט, בגיבוי ובתמיכת ראשי הקהילה ורבני העיר. בבגרותו נישא לרחל, בתו של רבי מסעוד צבאח.
חרף תפקידו ומעמדו ברבאט, שאף רדב"ש לעלות לארץ ישראל. רבים מתלמידיו ניסו להניאו מכוונתו זו, אולם לבסוף, בהשפעתו של הרב יהודה ביבאס, ממבשרי הציונות, עלה הרב יחד עם משפחתו לארץ ישראל בשנת תרי"ד (1854), ובעקבותיו עלו גם תלמידיו ואנשים נוספים. כאשר הגיע ארצה, רצה הרב להתגורר בעיר הנמל, יפו, ללמוד תורה ולהתמקד בכתיבת ספרי שבח על העיר ירושלים, וכן תכנן לעסוק בהוראה בישיבה אותה הקים וייסד, אך זמן קצר לאחר עלייתו העתיק את מקום מושבו לירושלים.
פעילות ציבורית והקמת ועד העדה המערבית בירושלים
בבואו לירושלים מצא רדב"ש את קהילת המערביים במצב של עוני, דלות ומחסור. הוא החל לארגן את הקהילה המערבית, וייסד עדה עצמאית המנותקת מוועד העדה הספרדית בירושלים בשם ועד העדה המערבית בירושלים. הוא בנה בתי כנסת וייסד מוסדות בעיר העתיקה ושלח בעצמו שד"רים אל קהילות המגרב, על מנת שיגייסו כספים למען העדה בכלל, ולצורך מטרתו העיקרית, הקמת השכונה הראשונה מחוץ לחומות העיר לרווחתם של היהודים המערביים. כינויו של הרב היה "אבי היתומים ודיין האלמנות", וזאת בעקבות הדאגה הרבה לנזקקי העדה. הרדב"ש פתח חנות למכירת בשר לעניים בלבד, וביתו אף שימש כבית מחסה ומקום תמיכה לנזקקים.
היפרדות זו של המוגרבים מעדת הספרדים היוותה אבן דרך בהיפרדות עדות נוספות מהם, ובכך שימשה נקודת מפנה בעיצוב חיי הקהילה היהודית בארץ באותה תקופה. הרדב"ש, כמי שיזם והנהיג היפרדות זו, היה הרוח החיה בניהול חיי קהילת המוגרבים מכאן ואילך.
הרדב"ש הנהיג מנהג חדש בעדה כשהחליט לפרסם דין וחשבון של הכספים שנתרמו לעדה לקהל הרחב באמצעות העיתון החבצלת, וזאת משיקולי ניקיון כפיים של מנהלי העדה, ועל מנת שגם התורמים ידעו למה שימשו כספי התרומות שתרמו למערביים. במשך שש שנים (1866-1860) נשא הרב את עול הציבור ללא סיוע של אדם נוסף. הרב לא הסתפק בפעילות בעיר ירושלים בלבד, אלא היה עובר מעיר לעיר ומסייע לבני העדה שהיו פרוסים ברחבי הארץ.
הרב הטביע את חותמו בכל נושא של תורה, יהדות ומוסדות צדקה וחסד, וכן פעל בלהט ובמסירות ליישוב ארץ ישראל, והיה ממייסדי החברה הכללית "כל ישראל חברים ליישוב א"י" שהקים הרב יהודה אלקלעי. הדבר בא לידי ביטוי לא רק ברצון ובמחשבה, אלא גם ובמיוחד בעולם המעשה.
על אף היותו צנוע וסלד מפרסום, היה ידוע באישיותו החזקה והתקיפה. הוא היה תלמיד חכם ומכובד אשר היה מקובל על עדות הספרדים והאשכנזים כאחד. הוא לא הזניח, למרות עיסוקיו הרבים, את שקידתו בלימוד תורה, והמשיך לטפל בבעיות הלכתיות כגון אישות, ירושה, נחלות ועוד, גם במסגרת בית הדין שהוא עמד בראשו. בנוסף, ערך וכתב פסקי דין רבים.
מותו והנצחתו
הרדב"ש נפטר בשנת 1879 והוא בן חמישים וארבע שנים בלבד, ונטמן בהר הזיתים שבירושלים. מחליפו כרב העדה המערבית היה הרב רפאל אלעזר בן טובו.
לזכרו הקימה וועד העדה המערבית את הישיבה הגדולה שנקראה על שמו "מגן דוד". בית הכנסת צוף דבש בעיר העתיקה נקרא על שמו.
צאצאיו
בניו: הרב רפאל אהרן בן שמעון, הרב מסעוד חי בן שמעון והרב יקותיאל חיים בן שמעון. בנותיו: רבקה - אשת הרב מסעוד אשר די-אבילא, ודליסיה - אשתו השנייה של יוסף קרויז, מזכיר כולל הונגריה בירושלים.
ייסוד שכונת מחנה ישראל
תרומתו של הרב בן שמעון למערביים הייתה גדולה. הוא דאג לתעסוקה, לרכישת מקצועות ולשיפור מצבה הכלכלי של העדה. פועלו הגדול ביותר התבטא בתושייתו להוצאת היהודים המערביים מבין חומות העיר העתיקה. תחילה רכש הרדב"ש שטח גדול בצפון הרובע היהודי, ובשנת 1860, בעזרת גיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות במרוקו, רכש הרדב"ש מגרש מחוץ לחומות העיר העתיקה, במקום שבו הוקמה לאחר מכן שכונת מחנה ישראל. שכונה זו כונתה בתחילה ע"ש תושביה בשם: 'שכונת המערבים'. הרדב"ש בנה בשכונה שני בתי כנסת, בתי מגורים ובתי מדרש לחכמי העדה, וכן מקוואות ובתי מחסה לנזקקים.
יצירתו הרוחנית של הרב דוד בן-שמעון
בכרך "שער החצר", הראשון מארבעת כרכי ספרו "שערי צדק", קיבץ הרדב"ש את כל מאמרי חז"ל מהמקרא, מהמשנה ומהתלמוד המדברים בשבחה של ארץ ישראל, והוסיף בעצמו ביאורים וחידושים בנושא. ספר זה עורר הדים רבים בארץ ובעולם, ואף הופץ בארצות רחוקות. בן דורו, רבי חיים פלאג'י, מציין ספר זה בספרו ארצות החיים "ולא הניח פינה וזווית, מפי סופרים וספרים בפלפולא אריכתא, ברוך שחלק מחכמתו ליראיו". לצורך הדפסת הספר השקיע הרדב"ש את כל הונו, מתוך אהבה לארץ ישראל.
בספר זה, כמו בספרים אחרים שכתב, לא הזכיר הרב את שמו אלא נהג לחתום את שמו "מעט דב"ש", מתוך צניעות. גם כשענה הרב על שאלות בענייני הלכה היה כותב בתחילה את הדברים הבאים: "מכיר אני מיעוט ערכי פחות שבערכין ואין בלשוני מילה להשיב דבר או חצי דבר". אולם שמו של הרב צוף דב"ש נודע לרבים, ורבים החלו נוהרים לביתו על מנת ללמוד ולשמוע דברי תורה מפיו. אישיותו הייתה כה נערצת בעיני העם, שכל שכבות האוכלוסייה היו מגיעים לפתח ביתו לקבל עצה וללמוד תורה. הרב זכה להערכה רבה בקרב תלמידיו ושמו הלך לפניו. במקביל ליצירתו הרוחנית הענפה, שימש הרב צוף דב"ש גם כמנהיגם וסנגורם של בני קהילות המערב בארץ ישראל.
ספרו היחידי שנדפס בשלמותו עוד בחייו היה הספר "שער החצר". לאחר מותו פורסמו גם ספריו האחרים:
בשנת תשע"ב הוציא מכון התורה והארץ בסיוע בני המשפחה, את הספר "שער החצר" בשני כרכים, במהדורה חדשה ומפוארת.
Bikini Daze
Bikini Daze הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הדנית מו. המיני-אלבום יצא לאור ב-18 באוקטובר 2013 על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA Victor ו-Chess Club. מתוך המיני-אלבום לא יצא אף סינגל.
המיני-אלבום הגיע למקום ה-11 במצעד ה-Heat של בילבורד 200.
ג'ניה ברגר
גֶ'ניָה ברגר (5 בספטמבר 1907 או 1910 – 7 בספטמבר 2000, ז' באלול תש"ס) הייתה ציירת, מעצבת במה ותלבושות ואמנית קרמיקה ישראלית.
ביוגרפיה
ג'ניה ברגר נולדה ב-1907 בחרקוב שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ליצחק ברגר (?-1937) ולאה לבית פקר. אמה של ברגר עסקה באמנויות כנגינה בפסנתר וציור כחובבת. ואילו אביה היה אגרונום במקצועו ובעל מפעל תעשייתי גדול. הוא החזיק במשתלה בחצי האי קרים, שם ערך ניסיונות בגידול גפנים לקראת עלייתו לארץ ישראל. בנוסף היה פעיל בחוגים ציוניים ושימש כציר בכינוסים של הקונגרס הציוני העולמי.
ג'ניה בילתה חלקים מתקופות הקיץ בחווה זו, לצד ביקור בחוף הים ביאלטה. על פי עדותה היה הבית "ציוני חופשי", וברגר נחשפה לתרבות אירופית גבוהה, כמו גם למסורת היהודית. על פי עדותה הייתה ברגר הולכת להצגה יומית בכל יום ראשון. בין היתר ראתה הצגות של במאים חדשניים כוסבולוד מיירהולד, יבגני וכטנגוב ואחרים. כבר בנעוריה החלה לעסוק באמנות. בין היתר למדה פיסול בחרקוב אצל ליאונורה בלוך. בעקבות המהפכה הרוסית ירד האב מנכסיו.
בשנת 1925 עזבה המשפחה את חראקוב. ג'ניה, יחד עם האם ואחיה אביגדור ברתל, התיישבו בברלין, גרמניה, בעוד האב עלה לארץ ישראל, כנראה כדי להתבסס בטרם תעלה המשפחה. ג'ניה ניצלה שהות קצרה זו כדי ללמוד אמנות אצל הצייר וילי יקל. ב-11 בנובמבר 1925, בשעות אחרה"צ, הגיע ברגר ליפו באניה "קאנדה" והתיישבה עם משפחתה בתל אביב.
לאחר עלייתה החלה ברגר בלימודי אדריכלות בבית ספר טכני גבוה מונטפיורי ("טכניון מונטפיורי"), בתל אביב. לאחר כשנה פרשה מלימודיה ובשנת 1927 או 1928 החלה בלימודי אמנות ב'סטודיה לציור שליד ועדת התרבות של הסתדרות העובדים', בהנחיית יצחק פרנקל. לא הרבה ידוע על שיטת ההוראה של פרנקל ואופייה, אבל מיצירתו ניתן להניח כי השיעורים נטו לפוסט-אימפרסיוניזם מתון בהשפעה צרפתית ולהדגשה של ערכי האמנות המופשטים. בשנת 1928 הציגה ברגר את עבודותיה במסגרת תערוכת תלמידי הסטודיו. באותה תקופה התפרנסה מעבודה כמורה לציור בבית הספר "השחר", ששכן ברחוב השחר מס' 2 בתל אביב.
ברלין ופריז, 1936-1929
בשנת 1929 התקבלו איורים שלה לפרסום בהוצאת "אמנות". היו אלו איורים לספר "101 מעשיות אגדות וספורים", שהתפרסם בשנת ה'תר"ץ. את שושנה פרסיץ, מנהלת ההוצאה, פגשה ברגר לראשונה באוניה שעמה עלתה. כיוון שנחום גוטמן הטיל ספק באיוריה, כינסה פרסיץ ועדה מייעצת שמנתה את ראובן רובין, יעקב פיכמן ומבקר האמנות דוד אריה פרידמן, ששיבחו את עבודתה. תמורת האיורים קיבלה ברגר תשלום של 100 לירה ארץ-ישראלית. בעזרת הכספים, שמימנו שנת לימודים שלמה, שבה בסוף השנה לגרמניה, שם התקבלה ללימודים בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין בכיתתו של קארל הופר . הופר, שהיה קשור אל התנועות האקספרסיוניסטיות בגרמניה, הציג בפני תלמידיו את הציור הצרפתי המודרניסטי, שהוצג באותה עת בגרמניה. בהמלצתו החלה ללמוד גם עיצוב תפאורה באקדמיה.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 תיארה ברגר את עזיבתה של האקדמיה בברלין, יום לאחר היבחרו של אדולף היטלר כקנצלר גרמניה, ב-31 בינואר 1933. מנהל האקדמיה המליץ לה לקחת חופשה של חודשיים-שלושה עד ש"העניינים" יירגעו. אולם, כשהיא נכנסה לכיתה על מנת להיפרד מתלמידי כיתתה "היפנו כולם גבם אליה ולא בירכוה עוד לשלום. והיו אף ביטויי שטנה כלפיה. והיא, בלי אף לאסוף את מחברות הרישום ולרוקן את תא ארונה ממטלטליה, יצאה מהאולם ולא חזרה עוד אליו וללימודיה".
בעקבות כך חזרה ברגר לפלשתינה. ב-6 בספטמבר 1933 עלתה הפקת המחזה "אופרה בגרוש" (1928) באהל. ברגר עיצבה את ההצגה, אותה ראתה קודם לכן בברלין. את ההזמנה קיבלה מידי אלפרד וולף, במאי ההצגה, שראה תפאורות של ברגר בגרמניה. הייתה זו אחת ההפקות הראשונות של מחזה זה מחוץ לגרמניה. תפאורת המחזה הייתה עשויה בסגנון מודרני. על רקע שחור הופיעו סימנים בלבן של המרחב, כמו גם של השחקנים. שלמה שבא העיר על תפאורה זו כי "הארץ לא ראתה כמותה למאז 'נשפי פרץ' ו'האוצר' של אלחנני".
בנוסף, יצרה איורים עבור מאמרי עיתונות של אברהם שלונסקי, מתרגם "אופרה בגרוש". בנובמבר של אותה שנה עיצבה תלבושות לרסיטל של דבורה ברטונוב. בשנת 1934 הוצגה יצירתה בתערוכה "הפורטרט בארץ ישראל" שנערכה בבית הנכות הלאומי בצלאל. הצלחת "אופרה בגרוש" אפשרה לה, על פי עדותה, לנסוע בשנים 1935–1937 לפריז, צרפת, שם המשיכה את הכשרתה האמנותית באקדמיה גראנד שומיאר. על פי שלמה שבא ברגר הכירה את האמנים היהודים בפריז של אותה עת ובהם חנה אורלוף, מישל קיקואין, אלפרד אברדם ואחרים. על פי גלעדי, ברגר הושפעה מיצירתו של פאול קליי, אליו נחשפה בשנית בגלריות הצרפתית באותה עת.
שהות זו בפריז לא הייתה רציפה. מסגרת הלימודים החופשית ב"גראנד שומייר" איפשרה לה לבקר בפלשתינה ב-1935. ב-29 ביולי השתתפה ברגר, יחד עם גבאי ואנשי רוח אחרים בוועדה איניציטורית להגנה על האסירים הפוליטיים הקומוניסטים ששבתו רעב בירושלים. אז יצרה את התפאורות למחזות "הילד הזר" (15 באפריל) ו"המכשפה" (17 בנובמבר, תיאטרון קומדיה א"י) ובשנת 1936 את "נינה" (24 בפברואר, תיאטרון קומדיה א"י) ו-"טופאז" (26 בספטמבר, תיאטרון קומדיה א"י) ואת "השגעון הגדול" (17 בדצמבר, תיאטרון סדן).
"ה"מכשפה" שעיצבה ברגר זכתה לביקורות אוהדות בידי מבקרי התקופה כאורי קיסרי ויעקב פיכמן שאבה את השראתה מן המסורת הרוסית. הרמן (גרשון) סוויט מצא בה את השפעת התפאורה של הבלט "פטרושקה".
בסוף שנת 1936 הציגה ברגר ב"תערוכה הכללית" של אגודת הציירים והפסלים. מרדכי אבי-שאול תיאור את ציורה "אשה עם ילד" ככזה הנע בין מוקד פניה המפורטים של הדמות, לבין פרטי הרקע המוזנח "כאילו במכוון".
תל אביב, 1953-1937
התקופה שבין סוף שנות ה-30 למחצית שנות ה-50 היוו תקופת שיא בפעילותה של ברגר כמעצבת. יחסיה עם עולם התיאטרון אף הובילו לנישואיה לשחקן האהל יהודה גבאי, בפברואר 1938.
בין השנים 1936–1938 השתתפה ברגר בהפקת סרט הקולנוע "מעל החורבות" בבימוי נתן אקסלרוד. ניתן להניח שאת התפקיד קיבלה ברגר בגלל העובדה כי בסרט השתתפו כמה משחקני "אוהל". ברגר יצרה לסט עיצוב לתלבושות הילדים וכן יצרה אביזרים שונים, בעיקר כלי נשק עתיקים עשויים קרטון. כלי נשק אלו נראו אמתיים מספיק כדי שרכב ההפקה ייעצר על ידי שוטר בחשד לאחזקת נשק בלתי חוקי.
במקביל לפעילותה המרכזית כמעצבת תיאטרון, עסקה ברגר בציור בצבעי-מים וצבעי-שמן. עד לסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 התרכז ציורה בתיאורי נוף ובמעט פורטרטים, מרביתן של נשים. ב-13 באפריל 1940 נפתחה תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריה כץ בתל אביב. התערוכה כללה ציורים שנוצרו החל משנת 1937 והציגו, על פי ש. שריה מעבר מ"'מרה שחורה' וחיפושי 'הבעה' מעוקמת" אל "אור ורב-גווניות ותכלת איומה של ירקון מתפצל". [השלמה - תיאור עבודות אם ימצאו]. במקביל הציגה בתערוכה הכללית תיאור נוף בשם "פרח השקד".
ב-9 בינואר 1941 העלתה "הבימה" באולם מוגרבי את המחזה "מיכל בת שאול" מאת אהרון אשמן. היה זה המחזה הארצישראלי הראשון שעשה שימוש בתנ"ך כרקע וכמקור איקונוגרפי. ההפקה זכתה להצלחה גדולה ברחבי הארץ. התפאורה שעיצבה ברגר, שכמו כל תפאורות התיאטרון של אותן שנים נועדה לניוד ברחבי הארץ, כללה סצנה של בתי-אבן מצוירים בקווים כללים וגרם מדרגות המוביל לשער אבן כבד וכן סצנת פנים, ובה נשקף מדבר חולי ובו עצי זית דרך השער.
המחזה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", הצגה בעלת רוח דומה, עלה ב-7 בינואר בתיאטרון "האהל". ברגר עיצבה את התפאורה והתלבושות להפקה. בביקורת על ההפקה ציין חיים גמזו את התאמת יופיין של התפאורות, ובייחוד את העיצוב של כיכר השוק ופועליה. הצלחת המחזה הולידה גל של הצגות המבוססות על נושאים תנ"כים, שברגר הרבתה לעצב בשנים אלו. בין היתר עיצבה את המחזות "בר כוכבא" (1945) על פי ירוסלאב ורבליצקי, "אהבת ציון" (1947) על פי אברהם מאפו, "אהבת נעורים" (1950) מאת אשמן וכן את הפקת האופרה "תאיס" (1948), המבוססת על נושא מיוון העתיקה.
האופרה הישראלית, ש-"תאיס" הייתה הפקתה הראשונה, הוקמה על ידי אדיס דה פיליפ. ברגר כבר הייתה ביחסי עבודה עם הבמאי פרידריך לובה ומארק לברי, וייתכן שקשרים אלו הביאו לבחירתה כמעצבת. ב-15 באפריל עלתה האופרה באולם הבימה, שהייתה באותה עת בסיור בארצות-הברית. במשך השנתיים הבאות יצרה ברגר עוד 6 הפקות נוספות עבור האופרה ובהן "הספר מסביליה", "ריגולטו", "טוסקה" ואחרים. את התפאורות לאופרה ביצע בעיקר יחזקאל (חוצקל) גולדמן, בונה התפאורות הראשי של הבימה.
עין הוד - ת"א
בשנת 1953 נמנתה ברגר עם מייסדי כפר האמנים בעין הוד. בהשפעת מרסל ינקו החלה לעסוק גם ב"אמנות פופולרית, כגון קרמיקה והדפסי-אמנות, שידברו אל המונים". גם אמנים אחרים נטו באותה עת אחרי האמנות העממית, הן ממניעים סוציאליסטים והן כתוצאה מהשפעות אמנותיות אירופיות. השפעה בולטת הייתה זו של הצייר הצרפתי ז'ורז' רואו, שסגנונו האקספרסיבי אומץ על יד אמנים ישראלים שונים.
ביטוי פומבי ראשון להשפעות אלו היה בתערוכות היחיד שהציגה ברגר במוזיאון תל אביב ב-1957. התערוכה שילבה בין 17 ציור נוף וטבע דומם על בד, 10 ציורי גואש על נייר, ו-8 סקיצות לתפאורות. חלק מן העבודות הציגו את הסגנון חדש שכלל שימוש בקונטורים בולטים יותר, וחופשיות רבה יותר בעיצוב הצורה בעבודות אלו "נעלם הצד 'התיאטראלי' לחלוטין ובמקומה באה הדגשה על הצבע". הסגנון החדש שאמצה ברגר הלם את המדיום החדש שהחל להתפתח ביצירתה - הפיסול הקרמי, שיהפוך לעיקרי ביצירתה.
כבר בשנת 1955 בקירוב נבנתה בכפר סדנה לקרמיקה, אותה ניהל איצ'ה ממבוש. שם, נחשפה ברגר לעבודה במדיום זה. את ההדרכה הראשונה נתנה לה הדוויג גרוסמן, שהתגוררה בכפר בשנים 1957-1953. עם זאת, ההשפעה הבולטת על ברגר בתחום הקרמי הייתה של האמן ומעצב התפאורות האיטלקי עמנואל לוצאטי, שבשנת 1957 קיים קורס לציור קרמי בעין הוד. בשנת 1961 בקירוב אף ביקרה ברגר את לוצאטי בסדנתו שבאיטליה.
תערוכת היחיד של ברגר, שהתקיימה ב-1959 בגלריה צ'מירינסקי כללה כ-30 עבודות בנושאים הלקוחים מן התנ"ך. בעבודות, שמרביתן בקרמיקה, עשתה ברגר שימוש בזיגוגים צבעוניים שונים על חלק מן הקומפוזיציה, תוך שהיא מדגישה את חומריות הקרמיקה. התערוכה זכתה לאזכורים רבים בעיתונות היומית. יונה פישר, מבקר האמנות של העיתון "למרחב", תיאר את סגנון עבודות זה כאילוסטרטיבי ומסוגנן, אך כזה החף מדקורטיביות.
ב-1962 הציגה ברגר תערוכת יחיד שנייה במשכנו החדש של מוזיאון תל אביב - ביתן הלנה רובינשטיין. בתערוכה זו כבר הושם הדגש על תבליטי הקרמיקה. בעקבות התערוכה הזמין אותה חיים גמזו להשתתף בתצוגת הביתן הישראלי בהביאנלה לאמנות בסאו פאולו ב-1963. ברגר הציגה עשר עבודות הקרמיקה, לצד עבודות של יעקב אגם, יחיאל קריזה ונפתלי בזם.
בשנת 1965 השתתפה בסמינר בינלאומי לקרמיקה בגמונדן, אוסטריה. בעקבות זאת הייתה ברגר מיוזמי "סמינר עבודה בינלאומי לקרמיקה ארכיטקטונית" שהתנהל בעין הוד בשנת 1966. המרצה המרכ הסמינר שב עמנואל לוצאטי לעין הוד. החל מתקופה זו הפך הפיסול הקרמי הפך למרכזי ביצירתה מאז. ברגר אימצה אורך חיים שכלל שהות בביתה בעין הוד ובסטודיו לקרמיקה בכפר במהלך השבוע, ושהות בתל אביב-יפו במהלך סופי השבוע.
בשנת 1965 הציגה תערוכת קרמיקה ב"גלריה צ'מירינסקי" בתל אביב. בשנת 1968 בקירוב יצרה ברגר עשר סדרות של הדפסי אבן (במהדורה של 35 עותקים כ"א) בסדנת ההדפס שבעין הוד. אלו שימושו אותה אחר כך כמקור איקונוגרפי לעבודותיה. "זה שנים שאני מחפשת אמצעי ביטוי חדשים. קרא לזה חזרה לתנ"ך, קרא לזה ניסיון לביטוי פרימיטיבי - אני אינני מאמינה בהגדרות".
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הפסיקה ברגר לעסוק בעיצוב תפאורות.
ברגר זכתה בין השאר בפרס ההסתדרות, ובשנת 1971 בפרס משרד החינוך והתרבות על יצירתה.
ב-1984, במסגרת תערוכה של אגודת מעצבי הבמה בגלריה 13 וחצי ביפו, קיבלה ברגר פרס הוקרה מיוחד על עבודתה. בשנת 1993 עברה להתגורר בתל אביב-יפו. ג'ניה ברגר נפטרה בבית החולים איכילוב תל אביב בשנת 2000 ונטמנה בבית העלמין נחלת יצחק ליד בעלה. לזוג לא היו ילדים.
ציור ופיסול קרמי
את עיקר יצירתה בציור יצרה ברגר עד לסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. עבודות אלו, שמרביתן הן תיאורי נוף ופורטרטים, מאופיינים באימפסטו. במשך השנים עברה ברגר מציור בסגנון פוסט-אימפרסיוניסטי, המדגיש את כבדות המודל האנושי, אל תיאור סמלי המבוסס על איקונוגרפיה השאובה מן התנ"ך. גם בתיאורים בצבעי-המים שיצרה מודגשת בהדרגה הנטייה לשטיחות, על ידי שימוש המשיכות מכחול רחבות ובקונטורים עבים.
בשנות ה-60 עבר מרכז יצירתה לעיסוק בפיסול קרמי במדיום של תבליט שטוח או פיסול חופשי קטן ממדים. כמעט כל עבודותיה, החל מתקופה זו, הצטמצמו למספר נושאים שנשאבו מן המנ"ך ובהם דמויות האוהבים משיר השירים ומסיפור יעקב ורחל, דמויות של שומרים ואריות. נושאים אלו שבו והופיעו בעבודותיה שוב ושוב, לעיתים תוך שימוש באותה הקומפוזיציה לציור ולפיסול קרמי. "אינני יודעת מדוע אני חוזרת על אותן דמויות בצורות שונות. נראה שעדיין לא השתחררתי מהן", העידה ברגר על יצירתה, "לכולם נתתי שמות תנ"כיים. למה? אולי הקשר ההיסטורי של עם ישראל עם ארץ-ישראל התחזק אצלי אחרי המלחמה. מי יודע?" במהלך שנות ה-60–70 יצרה שורה של ציורי אריחים במקומות ציבוריים שונים בישראל.
תיאטרון
בשונה מציירים ארצישראלים שונים, שעסקו בעיצוב לבמה כמדיום משני, הייתה ג'ניה ברגר, לצידו של עמנואל לופטגלאס, מעצבת הבמה המקצועית הראשונה בארץ-ישראל. עיצוב לבמה היה המדיום הבולט ביצירתה עד לראשית שנות ה-60 של המאה ה-20.
"באותם ימים היה קשה מאוד לעשות תפאורות.", תיארה ברגר את העבודה בראשית ימיה כמעצבת בארץ-ישראל. "לא היו חומרים והאמצעים הטכניים היו מוגבלים מאוד. התיאטרון היה מרבה לנסוע ומופיע בבמות פרימיטיביות והתפאורה הייתה צריכה להתאים לכל מקום. התפאורה הייתה מפורקת לחלקים כדי שאפשר יהיה להעלות אותה למכוניות, והבדים והמסכים היו מקופלים הרבה".
מאמר ביקורת מוקדמת שהוקדש לתפאורה של ברגר פורסמה ב"דבר" בשנת 1944 על ידי דוד אריה פרידמן. על פי פרידמן יצירתה של ברגר מבטאת יסוד מרכזי של מציאות, המבוטאת בהומור ובחן.
על פי אורנה בן-מאיר עבודותיה של ברגר עשו שימוש נרחב בדו-ממדיות התפאורה, לא רק מתוך רוח הזמן ואילוצי ההפקה, כי אם גם כדרך ביטוי לדיון ב"בדיון התיאטרון". ביטוי חזותי בולט לכך ניתן למצוא בשימוש הנרחב שעשתה האמנית במסגרת דקורטיבית - "תמונת במה" - המופיעה בהצגות כגון "חטיפת בנות הסבינים" (1941, הבימה), "על חטא שלא חטאו" (1941, הבימה), "הסערה" (1947, אהל), "הכפר סטפאנצ'יקובו" (1951, אהל) ועוד. בן-עמי מדגישה את השימוש בה בעיקר במחזות ה"רוסים". מסגרת זו תוחמת את "הקיר הרביעי" של הבמה ומדגישה את מלאכותיות שבו.
עם זאת, עיקר חשיבותה כיום הוא בעיצוב מחזות תנכ"ים בשנים בהן נולד ז'אנר זה בתרבות הארצישראלית והישראלית. בין אלו ידועים בעיקר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" (1943, אוהל), "מיכל בת שאול" (1941, הבימה) ו-"אהבת ציון" (1947, הבימה). "עבודתיה של ג'ניה ברגר", תיאר דוד שריר, "יצרו ז'אנר מיוחד בתיאטרון הארץ ישראלי, שמאס בעיירה היהודית המזרח אירופית והוביל בשנות החמישים ל'ישראליזם' בנוסח להקת ענבל, חנויות משכית, שיגעון הארכאולוגיה וחידוני התנ"ך". העיצובים של ברגר, שאבו השראה מתולדות האמנות והן מן האוריינטליזם האירופי, וניסחו דרכם סוג של עבר מיתולוגי יהודי-ארצישראלי.
קרחון דאלגופול
קרחון דאלגופול או קרחון דלגופול (באנגלית: Dalgopol Glacier; בבולגרית: ледник Дългопол) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3.4 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מצפון-מזרח לקרחון וטרינו, ומדרום-מערב לקרחון קונגור.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון.
הקרחון זורם מצפון להר פסגה, ומצפון-מערב לפסגת מזק.
הקרחון נשפך אל מעבר דרייק.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם העיירה דאלגופול שבצפון-מזרח בולגריה.
שמאל (רוח)
שַׁמַאל (בערבית: شمال, 'צפון') היא רוח קיצית צפון־מערבית הנושבת בעיראק ובמפרץ הפרסי. הרוחות חזקות לאורך היום ודועכות לאורך הלילה. רוח זו נושבת לפחות מספר פעמים בשנה. הרוח מאופיינת בגרימת סופות חול גדולות המשפיעות על עיראק, במפתיע. סופות החול הנגרמות כתוצאה מהרוח בדרך כלל נוצרות בסוריה ובירדן.
ב-8 באוגוסט 2005 נשבה רוח שמאל מעל בגדאד וכיסתה אותה בחול רב.
מארי בראון
בראון, הייתה לשחיינית ההולנדית הראשונה שזכתה במדליית זהב באולימפיאדה.
ביוגרפיה
בראון נולדה ברוטרדם. אמה, מה בראון (1881 – 1956) הייתה המאמנת הלאומית של נבחרת הולנד בשחייה ב-5 אולימפיאדות שונות (1928, 1932, 1936, 1948 ו-1952).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבולוניה, איטליה בשנת 1927 זכתה בראון במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (6:11.8 דקות) ובשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב (1:26.2 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (5:11.6 דקות).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה בראון בשתי מדליות, אחת זהב ואחת כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:22.0 דקות, לפני אלן קינג (1:22.2 דקות) וג'ויס קופר (1:22.8 דקות) שתיהן מבריטניה, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:21.6 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:57.8 דקות, אחרי מרתה נורליוס שקבעה שיא עולם חדש של 5:42.8 דקות ולפני ג'וזפין מקים (6:00.2 דקות) שתיהן מארצות הברית. בשלב המוקדמות היא קבע תוצאה של 5:53.8 דקות. בנוסף, היא השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, אך הרביעייה ההולנדית פסלה בשלב הגמר, בשלב המוקדמות הן קבעו תוצאה של 5:08.8 דקות, תוצאה שהייתה מספיקה למדליית ארד.
באליפות אירופה השלישית בשחייה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 זכתה בראון ב-3 מדליית זהב והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (5:42.0 דקות), במשחה ל-100 מטר גב (1:22.8 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:55.0 דקות).
לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הגיעה בראון כמועמדת עיקרית לניצחון. היא עלתה לשלב הגמר בשני המשחים בהם השתתפה, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:23.8 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:50.5 דקות, אך היא לא הצליחה להגן על תוארה משום שלקתה בחום כבד כתוצאה מעקיצת חרק ונלקחה לבית החולים. לאחר מכן, פרשה משחייה תחרותית.
שמואל בן יהודה ממרסיי
שמואל בן יהודה ממרסיי (באנגלית מכונה גם: Miles of Marseilles; בשפת פרובאנס: Meles Benjudas; נולד ב-1294 בפרובאנס) הוא מתרגם, אסטרונום ורופא יהודי.
חייו
מגיל צעיר שקד על לימוד מדעים ופילוסופיה. סביב גיל 18 עבר לעיר, שם למד אסטרונומיה בהדרכתו של אבא מרי בן אליגדור. כעשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1321, נכלל בין היהודים שנאסרו במגדל הרוֹטַנְדַה (rotunda) בעיר, ואחר כך שוחרר. גם בהיותו במאסר עסק בתרגומי יצירות מדע לעברית. אחר כך נדד בין הערים הבאות: Murcia (ספרד), Tarascon, Aix (פרובאנס), Montélimar.
לצד שמו הלועזי: Meles Benjudas נתכנה גם Borbe-Vaire (זקן אפור, או זקן כחול). את פרסומו קנה בזכות תרגומיו הרבים (מערבית לעברית) של חיבורי מדע חשובים. הוא גם שיפץ ותיקן תרגומים קודמים, כמו של יעקב בן מכיר אבן תיבון.
איי התמרים
איי התמרים (בערבית: جزر النخيل) הם שלושה איים מלאכותיים, שהוקמו החל משנת 2001 בחופיה של העיר דובאי. האיים נועדו להגדיל את אורך החוף של העיר בכ-520 קילומטר והם מעוצבים בצורת עצי תמר. מסביב לכל אי הוקמה סוללת אבנים וחול, המשמשת כשובר גלים, שנועדה להגן מפני סחיפה וסחף של זרימת הים. בסוללה ארבעה פתחים וזאת על מנת למנוע מצב של מים עומדים ומעופשים. יסודות האיים עשויים ממיליוני טונות של סלע מנותץ שמקורו בהרי חג'ר, ולא מלוחות בטון. האיים עשויים גם ממאות מיליוני טונות של חול שנלקחו מקרקעית הים ושימשו ליצירת החלקים העליונים של איי הארכיפלג החמישי. לפי הערכה באמצעות טונות החול אפשר היה לבנות קיר ברוחב שני מטרים שיקיף את העולם שלוש פעמים.
מיקום האי
האי ממוקם כחמישה קילומטרים אל המפרץ הפרסי. חלק מהאיים הממוקמים במפרץ נקראים איי התמרים וחלקם נקראים איי הדקלים. האיים בנויים בצורה של דמויי עץ דקל או עץ תמר, כאשר לכל אחד מהאיים רצועה מרכזית אחת גדולה. רצועת איים זאת מכונה "הפלא השמיני של העולם".
== תצפית אי הדקלים == בכדי להפוך את רצועת האיים למוקד תיירותי, הוקם מצפה בתוך האי פאלם השוכן על פאלם ג'ומיירה. בקומה ה-52 של מגדל התצפית נמצא בית קפה סטארבקס, וניתן לצפות בתערוכה אינטראקטיבית, שבה ישנו אקווריום המציע מנהרות שקופות המוקפות בדגים וחיות ים אחרות. בסמוך למגדל התצפית ישנו קניון בשם Nakheel.
נזק סביבתי
תהלך הקמת האיים פגע בצורה משמעותית באיכות הסביבה. לדוגמה, דקל ג'בל עלי נבנה על גבי שמורה ימית הנושאת אותו שם שנחשבה לאחת משמורות הטבע עם המגוון הביולוגי הגבוה ביותר ברחבי המפרץ הפרסי. בנוסף לכך, אופן כריית החול מקרקעית הים הרחיף חלקיקים זעירים שהעכירו את מי הים ואף גרמו להפחתת כמות האור החודרת לתוך הים אשר נחוץ לגדילת עצמות. נוצרו שינוים מסיביים בסביבה האקולוגית של קרקעית המפרץ עקב שקיעת חלקיקים הקוברים תחתם יצורים השוכנים בקרקעית המים ולמעשה מכחידים זנים.
אי התמרים הראשון
אי התמרים הראשון מכונה ג'ומיירה על שם החוף שהוא צמוד אליו. זהו האי הקטן מבין השלושה, והמפורסם ביותר. הוא מאוכלס בעיקר בבתים צמודי קרקע. מדובר באי היחיד שבנייתו הושלמה. הקמתו החלה ב-2001 וב-2006 החל אכלוסו. עבודות בניית התשתית בשטחו הסתיימו ב-2008. קוטרו של האי נע בין חמישה לשישה קילומטר והוא ממוקם כעשרה קילומטר מאי מלאכותי אחר שעליו שוכן מלון בורג' אל-ערב.
אי התמרים השני והשלישי
בשנת 2013 חברת הבנייה המקורית ניסתה לתג מחדש את האי דיירה ולצמצם את גודל הפרויקט אבל לא נחלה בכך הצלחה. בשנת 2014 חברת נדל"ן אוסטרלית הודיעה על כך שתמשיך את הפיתוח בחלק מהאיים אבל נכון לשנת 2023 מצבם עדיין לא ברור.
אנקא
אַנְקָא (מערבית: العنقاء "אל-אנקא" - עוף החול), נקרא גם α בעוף החול, הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים עוף החול. לכוכב בהירות נראית מדרגה 2.37 והוא נמצא במרחק של כ-85 שנות אור ממערכת השמש.
מאפיינים
אנקא הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K0.5 III, מסתו לא ידועה בוודאות והיא מוערכת סביב 2.5 מסות שמש, רדיוסו גדול פי 12 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו היא כ-4,570 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 65 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 85 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום. לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כמעט חצי שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של למעלה מ-50 קילומטר בשנייה, וכן הוא מתרחק מהשמש במהירות רדיאלית של קרוב ל-75 קילומטרים בשנייה. שינויים מחזוריים קטנים במהירות הרדיאלית של אנקא מצביעים על קיומו של בן זוג קטן ועמום, אנקא B, שמסתו מוערכת בכ-1.5 מסות שמש ובהירותו קטנה לפחות פי 25 מבהירותו של אנקא. הוא מקיף את אנקא במרחק של כ-2 יחידות אסטרונומיות בזמן מחזור של כ-3,850 ימים או כ-10.5 שנים. בשל המרחק הקטן והבדלי הבהירות לא ניתן לצפות בו ישירות.
אנקא נמצא בשלב התפתחות מתקדם, הוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. הוא צפוי להפוך בסופו של דבר לננס לבן.
בית טאסל
בית טאסל (הולנדית: Hotel Tassel, צרפתית: Hôtel Tassel) הוא בית עירוני שנבנה על ידי האדריכל ויקטור הורטה בין 1893 ל-1894, עבור המדען והפרופסור הבלגי אמיל טאסל. הבית שוכן ברחוב רו פול-אמיל ז'נסונסטר מספר 6 בבריסל.
היסטוריה
הבית העירוני הראשון שנבנה על ידי הורטה היה בית אוטריק. בית זה היה חדשני כיוון שנעשה בו שימוש בקישוטי אר נובו ללא התייחסות לסגנונות עיצוב היסטוריים אחרים. אולם, תוכנית קומת הקרקע והעיצוב המרחבי של בית אוטריק היו מסורתיים בבסיסם. בתוכנית המצומצמת של הבניין החדרים סודרו לפי העיצוב המסורתי שהיה נהוג בבלגיה באותה תקופה. החדרים היו בצורת סוויטה בצד השמאלי של הבניין, ומאוגפים על ידי היכל כניסה צר עם מדרגות ומסדרון המוביל לגן נוי קטן בצד האחורי של הבית. רק בחדר הראשון ובחדר האחרון היו חלונות, כך שהחדר האמצעי (שבמקרים רבים שימש כחדר אוכל) היה אפלולי.
הורטה לא עבד לפי מסורת זו כאשר בנה את בית טאסל. למעשה, הוא בנה בית שהורכב משלושה חלקים שונים: שני בתים רגילים מלבנים ואבן - אחד מהצד של הרחוב ואחד מהצד של הגן - המחוברים ביניהם על ידי מבנה פלדה המכוסה בזכוכית. מבנה זה שימש כחלק המקשר בעיצוב המרחבי של הבית, והכיל מדרגות ומשטחים שחיברו את החדרים והקומות השונים. באמצעות גג הזכוכית המבנה שימש כפיר עבור אור שהאיר את מרכז הבית. בחלק זה של הבית, שניתן היה להשתמש בו לצורך קבלת אורחים, הורטה השתמש בכל כישוריו כמעצב. הוא עיצב בעצמו כל אחד ואחד מן הפרטים: ידיות של דלתות, עבודות עץ, אריחים פינתיים וחלונות ויטראז', רצפת פסיפס, מדרגות, וכן ציורי קיר והריהוט. הורטה הצליח לשלב בין הקישוטים הנרחבים ללא הסתרה של המבנה האדריכלי הכללי. תוכנית הבניין היא סימטרית ביחד לציר המרכזי המתחיל בכניסה, עובר דרך גרם המדרגות הראשי וחדר האורחים, ומסתיים בחלון של חדר האוכל הפונה אל הגן.
החידושים שנעשו בבית טאסל סימלו את הסגנון והגישה של רוב הבתים העירוניים שנבנו לאחר מכן על ידי הורטה, כולל שלושת הבניינים שהוכרזו על ידי אונסק"ו. עלותם של הבתים הייתה גבוהה מאוד כך שרק העשירים יכלו להרשות לעצמם לקנות אותם. כתוצאה מכך החידושים האדריכליים לא היו בשימוש נרחב אצל אדריכלים חרים. רוב בתי האר נובו בבלגיה ובמדינות אירופה האחרות הושפעו מסגנון הקישוט החד של הורטה, המיושם בעיקר לבניינים מסורתיים. בית טאסל השפיע על אדריכל האר נובו הצרפתי הקטור גימאר, שבתקופה מאוחרת יותר פיתח פרשנות אישית לסגנונו של הורטה.
אתר מורשת
בית זה נחשב כמבנה האר נובו הראשון, כיוון שעיצובו היה חדשני ובבנייתו השתמשו בחומרים ובקישוטים חדשים. לאחר סיום הבנייה בית טאסל זכה לתגובות מעורבות, אך בתוך זמן קצר הוא נחשב לבניין מפתח בהתפתחות האדריכלות המודרנית. בית טאסל הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית סולווה, בית ון אטוולדה ובית הורטה שהיה שייך לאדריכל עצמו. בנימוקי הוועדה מטעם אונסק"ו נאמר:
SDI
SDI (ראשי תיבות באנגלית של: Software-defined infrastructure) או תשתית מוגדרת תוכנה היא הגדרה של תשתית מחשוב טכנית לחלוטין בשליטת תוכנה ללא התערבות ידנית. היא פועלת באופן חופשי, ללא תלות ספציפית בחומרה והיא ניתנת להרחבה על ידי תכנות.
בגישת ה-SDI, דרישות התשתית של היישום מוגדרות באופן הצהרתי (הן דרישות פונקציונליות והן לא פונקציונליות) כך שניתן יהיה להפיק אוטומטית חומרה מספקת ומתאימה כדי לעמוד בדרישות אלו.
פריסות אופייניות מצריכות יכולות מחשוב ענן עם רשת מוגדרת תוכנה (SDN) כתנאי ראשוני למערכת SDI.
היתרונות של SDI כוללים בהפחתה או ביטול מאמץ ועלות של תחזוקת תשתיות IT, רשת, וחומרה, מאפשר לחברות להעביר מיקוד לחלקים אחרים של התוכנה, מבטיח עקביות ובמקביל מאפשר הרחבה, פריסה מרחוק באמצעות תצורה ללא זמן השבתה, וכן מאפשר למנף את הכוח של גרסאות כגון git.
יכולות מתקדמות מאפשרות מעבר מתצורה אחת לאחרת ללא השבתה, על ידי חישוב אוטומטי של מערך שינויי המצב בין תצורה אחת לאחרת ומעבר שלב אוטומטי בין כל שלב, וכך להשיג את השינוי המלא באמצעות תוכנה בלבד.
פקיר
פקיר (בערבית: فقير, המשמעות המקורית של המילה - אדם עני) הוא סופי המבצע מעשים המצריכים כוח סבל רב ועשויים להיראות כמאגיים.
בתקופת שליטת האימפריה המוגולית בהודו המושג "פקיר" חדר לשפה המקומית באמצעות חצרות המלוכה דוברות הפרסית של השליטים המוסלמים. כיום, כשמשתמשים במושג ביחס לעושי-נפלאות רוחניים הכוונה בדרך כלל לסופים אך גם לנזירים הינדים.
סטריאוטיפים רבים מיוחסים לפקיר, ביניהם תיאורו כאדם כמעט עירום המהלך ללא מאמץ יחף על גחלים לוחשות בזמן שפרות צופות בו, יושב או ישן על מיטת מסמרים, מרחף במהלך מדיטציה או "חי על אוויר" (קרי - מתנזר ממזון).
באורדו והינדי יש המשתמשים במונח "פקיר" באופן סרקסטי ביחס לקבצנים המתמידים בזמרת שירי קודש למרות שלכאורה אין הדבר תורם להתעלותם הרוחנית. המיסטיקנים ההינדים מכונים בשמות שאינם הודים כגון סדהו, גורו, סוואמי, יוגי.
בתורת הדרך הרביעית של גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, המונח "פקיר" משמש לתיאור נתיב התפתחות פיזית; במקביל, המונח "יוגי" משמש לתיאור נתיב התפתחות מנטלית ו"נזיר" - לתיאור נתיב התפתחות רגשית.
מרק חינאווי
מרק חינאווי (בערבית: مارك حناوي; נולד ב-12 באפריל 1997) הוא שחיין ערבי-ישראלי, אלוף ישראל בשחייה ושיאן ישראל. הוא בעל מדליית ארד מאליפות אירופה לנוער (באקו 2015).
ביוגרפיה
חינאווי נולד וגדל ביפו למשפחה ערבית נוצרית-יוונית-אורתודוקסית. בנם של תאופיק ומהא. משפחתו בעלת רשת המשקאות חינאווי ניקולא. מרק החל לשחות בגיל 5, ומתאמן בקבוצת השחייה של הפועל בת ים בהדרכתו של מאיר לויה. בוגר בית הספר התיכון של הכנסייה הסקוטית ביפו טביתא.
2011
בתחרות משחה המילניום (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק, בסוף דצמבר 2011 קבע חינאווי במשחה ל-400 מטר חופשי שיא גילאי 14 חדש של 4:07.63 דקות.
2012
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2012, הוא קבע בשלב המוקדמות באותו משחה שיא גילאי 15 חדש של 4:03.70 דקות וסיים במקום 11 הן במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.20 דקות והן במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.14 דקות.
בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) שנערכה בטורוויחה שבספרד ב-1 ביולי 2012 סיים חינאווי במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש של 16:15.75 דקות. במהלך המשחה הוא קבע גם במשחה ל-800 מטר, שיא גילאי 15 חדש של 8:41.43 דקות. שבוע וחצי לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט הוא סיים במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא גילאי 15 חדש נוסף של 8:35.95 דקות ובמקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:25.57 דקות.
בתחרות משחה המילניום (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק, בסוף דצמבר 2012 זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא לגילאי 15 ו-16 חדש של 15:32.08 דקות, לפני יובל ספרא מנצרת עילית (15:43.07 דקות) ואלעד לנדמן ממכבי קריית ביאליק (15:44.36 דקות). תוך כדי המשחה הוא שיפר את השיא לגילאי 16 במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 8:19.58 דקות. הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לגילאי 15 של 3:59.04 דקות.
2013
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, זכה חינאווי ב-2 מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא לגילאי 16 ו-17 חדש של 15:18.57 דקות לפני אלעד לנדמן (15:25.86 דקות) ועידן מורדל מהפועל דולפין נתניה (15:47.01 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:53.79 דקות, אחרי אלעד לנדמן (3:50.15 דקות) ועידו הבר ממכבי קריית ביאליק שקבע שיא גילאי 17 חדש של 3:50.28 דקות. תוצאתו ב-1500 מטר חופשי הייתה המהירה ביותר באירופה לבני גילו.
בתחרות הרב-אומות שנערכה בפוזנן שבפולין באפריל אותה שנה זכה חינאווי בשתי מדליות כסף, תוך שיפור של 4 שיאים אישיים, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.13 דקות, ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.44 דקות. שיא אישי במשחה ל-800 מטר חופשי (במהלך המשחה ל-1500 מטר) בתוצאה של 8:34.53 דקות ומקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.28 דקות.
באליפות הפנימייה שנערכה במאי אותה שנה קבע חינאווי במשחה ל-1500 מטר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-17 בתוצאה של 15:48.64 דקות, שיפור לשיאיו הוותיקים של אמיר גניאל (16:02.77 דקות ו-15:49.62 דקות, בהתאמה). במהלך המשחה ל-1500 מטר, הוא קבע גם במשחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 8:26.40 דקות, שיפור לשיא הוותיק של גניאל (8:30.37 דקות).
בתחרות קומן, אליפות מדינות הים התיכון לנוער שנערכה בסן מרינו בסוף יוני זכה חינאווי ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 עד 18 בתוצאה של 15:39.33 דקות, התוצאה המהירה ביותר באירופה לבני גילו. שיפור לשיא של מיכאל דמיטרייב (15:44.37 דקות). במהלך המשחה הוא שיפר גם במשחה ל-800 מטר חופשי את השיא הישראלי לגילאי 16 ו-17 בתוצאה של 8:19.74 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי של 3:59.54 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.08 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 1:55.56 דקות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.43 דקות, כשחיין פרפר הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 56.61 שניות.
בהפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך באוטרכט שבהולנד ביולי אותה שנה זכה חינאווי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.73 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 של 15:33.72 דקות, תוך כדי המשחה הוא שיפר גם את השיא הישראלי לגילאי 16 ו-18 במשחה ל-800 מטר חופשי.
2014
באליפות הפנימייה שנערכה בווינגייט במאי 2014, זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:56.88 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 חופשי בתוצאה של 16:07.03 דקות, לאחר שבחר לשחות מהר רק את המשחה ל-800 מטר חופשי תוך כדי המשחה עצמו ובכך הצליח לקבוע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 בתוצאה של 8:11.72 דקות.