cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השכל הפועל
השכל הפועל בפילוסופיה, היא ישות תבונית המופיעה בשני מקומות בקודקס האריסטוטלי, ב"על הנפש" וב"מטאפיזיקה". בפילוסופיה של אריסטו, מתפקידו של השכל הפועל הוא "לגשר" בין האינטלקט הפסיבי (האנושי) לבין הנוכחות המתמדת (בפועל) של מושאי ההשכלה על ידי הוספה של שכל אלוהי ש"מעצב" את כל הדברים (מקנה להם צורה) או "חושב" אותם. אריסטו מוכיח את קיומו ב"על הנפש" מתוך מה שנראה בטבע של הזמן שהאדם קודם חושב "בכוח" ורק לאחר מכן "בפועל" (מה שעלול לרמוז שהאפשרות לחשוב היא תנאי לקיום של מושאי החשיבה וזה אבסורד לשיטת אריסטו), ולכן אריסטו טוען שהכרח הוא שיהיה שכל שחושב את כל הדברים (או מעצב את כל הדברים כנחשבים-בפועל ועל-כן קיימים) קודם לפעילות החשיבה האנושית. דבר זה הוא "השכל הפועל" שב"על הנפש" אריסטו אינו מייחס לו חשיבות אלוהית. ב"מטאפיזיקה" אריסטו טוען מהקדימות האונטולוגית של הדברים "בפועל" ומהקדימות המוסרית של החשיבה כטוב העליון לנוכחות של "שכל פועל" שמקבל את כלל הפרדיקטים האלוהיים של אריסטו.
היסטוריה של המושג
בתחילה המושג הופיע בקודקס האריסטוטלי רק בשני מקומות בודדים. לאחר מכן, הפרשנים היוונים ובמיוחד אלכסנדר מאפרודיסיאס הקנו לשכל הפועל מקום הרבה יותר רחב בפילוסופיה האריסטוטלית. בימי הביניים המוקדמים הפרשנים הנאו-פלטוניים איחדו בין פרשנותם לאפלטון ותפיסת האלוהות הנוצרית מחד לבין התפיסה היוונית-מאוחרת לגבי מקום "השכל הפועל" בפילוסופיה האריסטוטלית מאידך. לאחר מכן, לקראת סוף ימי הביניים המוקדמים ולאחר מפעל התרגום המוסלמי אימצו הפילוסופים הערבים את "השכל הפועל" בפרשנותו הנאו-אפלטונית. בתחילת ימי הביניים האמצעיים הסכולסטיקה הנוצרית החלה גם היא לפתח את המושג במקביל. באופן כללי, ניתן להבחין ב"חיצוניות" (טרנסצנדנטיות) של השכל הפועל בקרב הפילוסופים המוסלמים והיהודים על-מנת להבטיח ידע אובייקטיבי שווה לכל לבין ה"פנימיות" (אימננטיות) של השכל הפועל לאנושיות המאפיינת בדרך כלל את הסכולסטיקה הנוצרית. מחלוקת אחרת בפרשנות התיאוריה האריסטוטלית נוגעת לשכל הפסיבי (או: השכל החומרי, שכל-בכח) עליו פועל השכל הפועל לפי משנתו של אריסטו: שעה שאבן רושד פירש את השכל הפסיבי של כל בני האדם כאותו חומר היולי אחד ויחיד, טען תומאס אקווינס הנוצרי כי לכל אדם יש שכל פסיבי עצמאי משלו, אף שהחומר ההיולי הזה דומה בכלל השכלים האנושיים.
המצור על ברצלונה (801)
המצור על ברצלונה בשנת 801 היה מבצע צבאי של הצבא הקרולינגי במטרה לכבוש את העיר ברצלונה, שהייתה בשליטה מוסלמית במשך 80 שנה. המצור והכיבוש היו חלק מהרחבת המרקה היספניקה וחוקת נפת ברצלונה על ידי הקרולינגים.
רקע
בתחילת המאה ה-8 כאשר הממלכה הוויזיגותית נכבשה על ידי החיילים המוסלמים של הח'ליפות האומית, נכבשה ברצלונה על ידי הולי המוסלמי מאל-אנדלוס, אל-חור בן עבד אל-רחמן אל-ת'כפי. לאחר כישלון הפלישה המוסלמית לגאליה בקרב טולוז ב-721 ובטור ב-732, שולבה העיר בצעדה צפונה של אל-אנדלוס.
משנת 759 ואילך יצאה הממלכה הפרנקית לכיבוש השטחים שהיו בשליטה מוסלמית. כיבוש העיר נארבון על ידי כוחות המלך הפרנקי, פפין הגוץ, קבעה את הגבול בהרי הפירנאים. ההתקדמות הפרנקית נתקלה בכישלון בהגיעה לסרגוסה, כאשר קרל הגדול ספג תבוסה במעבר ההרים, קול דה רונסבו ונאלץ לסגת מפני הכוחות הבאסקים שהיו בעלי ברית עם המוסלמים. ברם בשנת 785, המרד של תושבי ז'ירונה, שפתחו את שעריהם לצבא הפרנקי, הוביל לדחיקת הגבול ופתח את הדרך למתקפה ישירה כנגד ברצלונה. רוסטינג, קרוב משפחתו של קרל הגדול, מונה לראש מחוז גדול ממדים שהשתרע גם על הפאגי (pagi) העתיקים של ז'ירונה, אמפוריס (Empúries) ובסלו (Besalú).
ח'ליפות קורדובה הייתה אז במשבר: האמיר האומיי אל-חקאם הראשון, עלה לכס המלכות בשנת 796 ונאלץ להילחם נגד טענותיהם של דודיו, סולימאן ועוביד-אללה אבו מרואן, שמרדו לאחר המוות של השאם בן עבד א-רחמאן. בשנת 798, הרוזן מטולוז והמרקיז מספטמניה, וילהלם מאקוויטניה, היה אחראי על תיאום הפעולות לסיכול הצעדה צפונה של אל-אנדלוס. הוא כינס עצרת בטולוז, בהשתתפות שגרירים של ממלכת אסטוריאס, אלפונסו השני, ובהלול איבן מרזוק, מנהיג מווואלאד במרד נגד האמיר אל-חקאם הראשון, שכבש את סרגוסה. בשנת 799, בהלול כבש גם את וסקה לאחר שגירש את הבאנו סלמה, משפחה הנאמנה לאל-חאקם הראשון.
מצור
במהלך החורף של 800–801, חיילי וילהלם מאקוויטניה ואדהמר מנארבון הטילו מצור על ליידה ווסקה, והרסו את סביבתם. ממערב להרי הפירנאים שימש מרד תושבי פמפלונה כהסחה נגד הכיבוש המוסלמי. לואי החסיד, נקרא לבוא ולסייע בהסתערות הסופית על העיר והגיע לברצלונה בפברואר 801. ב-4 באפריל 801 קיבל הארון מברצלונה, שחוק מרעב, קיפוח ומההתקפות המתמדות, תנאים לכניעת העיר. תושבי ברצלונה פתחו את שערי העיר בפני הצבא הקרולינגי. לואי נכנס לעיר ולפניו כמרים ואנשי דת שרים תהילים, ובנו כנסייה כדי להודות לאלוהים.
תוצאות
הקרולינגים הפכו את ברצלונה לבירת נפת ברצלונה ושילבו אותה למרקה היספניקה. הסמכות בעיר התבצעה על ידי הרוזן והבישוף. ברה, בנו של הרוזן מטולוז, וילהלם מאקוויטניה, מונה לרוזן הראשון של ברצלונה.
עם זאת, לשטח הנכבש היו מספר נקודות תורפה וגבול פגיע, שהפך אותו בעל להגנה גרועה מפני התקפות מוסלמיות אפשריות מהצעדה צפונה, והוא אורגן מחדש סביב סרגוסה והבסיס הקדמי שלו, ליידה. הגבול, לאורך עמק לוברגאט, חוזק, והקרולינגים ביקשו לכבוש, ללא הצלחה, את טורטוסה בשנים הבאות, ואת וסקה ב-807 וב-812.
דוד פופוביץ'
דוד פופוביץ' (ברומנית: David Popovici; נולד ב-15 בספטמבר 2004) הוא שחיין רומני. הוא אלוף העולם (בודפשט 2022) במשחים ל-100 מטר חופשי ול-200 מטר חופשי ושיאן העולם הנוכחי (2022) במשחה ל-100 מטר חופשי (46.86 שניות).
ביוגרפיה
פופוביץ' נולד וגדל בבוקרשט. הוא החל לשחות בגיל 4. מתאמן בהדרכתו של אדריאן רדולסקו.
2021
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא רומניה חדש של 48.08 שניות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 48.30 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר בתוצאה של 48.28 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:48.38 דקות, מאית השנייה איטי מעלייה לשלב חצי הגמר ובמקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.43 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות רומניה שנערכה בבוקרשט הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא לאומי חדש של 1:46.15 דקות.
שיאן עולם לנוער
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים פופוביץ' במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:44.68 דקות, שני מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 זכה במדליית זהב משחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם לנוער של 1:43.21 דקות, לפני הוואנג סון וו מקוריאה הדרומית (1:44.47 דקות) ותומאס דין מהממלכה המאוחדת (1:44.98 דקות). כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש לנוער של 1:44.40 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן‎, רומניה ביולי הוא זכה ב-3 מדליות זהב, ב-50 מטר חפשי (22.16 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי (47.69 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי (1:45.45 דקות).
אלוף אירופה ושיאן עולם
כחודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה ברומא באוגוסט הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 46.86 שניות, לפני כרישטוף מילאק מהונגריה (47.47 שניות) ואלסנדרו מירסי מאיטליה (47.63 שניות). כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אירופה חדש של 46.98 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אליפות, שיא לאומי ושיא עולם לנוער של 1:42.97 דקות, לפני אנטוניו דג'קוביץ' משווייץ (1:45.60 דקות) ופליקס אאובק מאוסטריה (1:45.89 דקות).
תארים והישגים
בשנת 2022 זכה פופוביץ' בתואר שחיין השנה בעולם.
יחסי ניקרגואה–סין
יחסי ניקרגואה–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין סין לניקרגואה. היחסים הרשמיים כוננו ב-1985, אך נותקו ב-1990 כתוצאה מהכרה של ניקרגואה בטאיוואן. היחסים חודשו בשנת 2021.
היסטוריה
במהלך המלחמה הקרה, ניקרגואה שמרה רק על יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה של סין (טאיוואן). סוכנות הידיעות שינחואה פתחה סניף במנגואה לאחר פרוץ המהפכה של ניקרגואה ב-1979. ממשלת ניקרגואה, שהונהגה על ידי דניאל אורטגה, כוננה לראשונה יחסים רשמיים עם סין ב-1985, ובמהרה שתי המדינות פתחו שגרירויות תושבות בבירות שלהן.
עם זאת, לאחר נשיאות קשה שלוותה במלחמה וקריסה כלכלית, אורטגה הובס בבחירות הכלליות בניקרגואה ב-1990 על ידי ויולטה צ'מורו, שהכריזה על השבת היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן. סין ניתקה לאחר מכן את היחסים הדיפלומטיים. בנוסף, ניקרגואה סגרה את הקונסוליה שלה לפני העברת הריבונות של הונג קונג, שהוקמה במהלך השלטון הבריטי. בדצמבר 2021, ניקרגואה השעתה את יחסיה עם טאיוואן, וחידשה את יחסיה עם סין.
קרול שלבי
שלבי ידוע בעיקר בשל הכנת רכבי מוסטנג הידועים בשם מוסטנג קוברה אותם הוא ייצר לחברת פורד משנת 1965. הוא ייסד את החברה "שלבי אמריקה" בשנת 1962; כיום מוכרת החברה רכבי פורד משופרים, כמו גם חלקי רכב.
ביוגרפיה
קרול שלבי נולד ב-11 בינואר 1923 בעיר ליסברג (באנגלית: Leesburg), טקסס, לווארן האל שלבי (Warren Hall Shelby), דוור במקצועו, ולאלואיז לורנס שלבי (Eloise Lawrence Shelby). בגיל 7 סבל שלבי מבעיות בלב וכתוצאה מכך העביר את רוב שנות ילדותו במיטה. כאשר מלאו לשלבי 14, מצבו השתפר והוא התגבר על בעיותיו הבריאותיות.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1940, בבית הספר ע"ש וודרו וילסון אשר בדאלאס, טקסס, התגייס שלבי לחיל האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כמדריך טיסה וטייס ניסוי במשך מלחמת העולם השנייה.
אשתו הראשונה הייתה ז'אן פילדס; הם התחתנו ב-18 בדצמבר 1943. ביתם שרון אן שלבי נולדה שנה לאחר מכן ב-27 בדצמבר 1944. לזוג נולדו שני ילדים נוספים, בנם השני, מייקל הל (נולד ב-2 בנובמבר 1946) ובנם השלישי, פטריק בורק (נולד ב-23 באוקטובר 1947). מאוחר יותר, בפברואר 1960, נפרדו קרול וז'אן. שלבי נישא בשנית לקליאו פטרישה מרגוריטה שלבי ב-3 בספטמבר 1997.
במשך שנות ה-50 של המאה ה-20 היה קרול שלבי נהג בקבוצות קד-אלרד, אסטון מרטין ובמזראטי. כשנהג עבור דונלד היילי באוסטין-היילי 100S, קבע שלבי 16 שיאי מהירות בארצות הברית ובעולם. יחד עם רוי סלוודורי, כשהם נוהגים בקבוצת אסטון מרטין, זכה שלבי במרוץ 24 השעות של לה מאן של שנת 1959. הוא נהג במירוץ הר וושינגטון במכונית מסוג פרארי 375GP וקבע שיא של 10 דקות ו-21.8 שניות. בשנים 1956 וב-1957 היה שלבי נהג השנה של המגזין ספורטס אילוסטרייטד. שלבי התחרה בפורמולה 1 בין השנים 1958-1959 והשתתף בשמונה אליפויות עולם ובעוד מספר מרוצים שאינם אליפויות.
עיצוב המכוניות
לאחר פרישתו ממרוצים באוקטובר 1959, מסיבות בריאותיות, פתח שלבי בית-ספר לנהיגה וכמו כן, הקים את חברת שלבי אמריקה.
שלבי השיג רישיון ליבוא רכבי ספורט מוצלחים מתוצרת AC מוטורס הבריטית. הוא החליף את המנוע המקורי במנוע אמריקני תוצרת פורד והציג את המכונית לאמריקנים כ-AC קוברה שלאחר מכן נודעה בשם שלבי או שלבי קוברה. שלבי המשיך לבנות רכבים על בסיס רכבי פורד. בין הרכבים שבנה נכללים דייטונה קופה, פורד GT40, שלבי GT350, שלבי GT500 וכן 427 שלבי קוברה.
לאחר שנפרד מפורד, החל שלבי לעזור בפיתוח מכוניות ספורט יחד עם חטיבותיהן של דודג' ושל אולדסמוביל האמריקניות. שתי אלו נחשבו לשתיים מבין שלוש חברות הרכב הגדולות באמריקה. הזכורה ביותר מבין המכוניות פרי שיתוף הפעולה הזה היא הדודג' וייפר.
פורד סיפקה תמיכה כלכלית לשלבי קוברה משנת 1962 עד 1965. כמו כן, היא תמכה כלכלית בפורד GT אשר יוצרה בשיתוף פעולה עם "פורד אדוונס ויהיקלס" של ג'ון וויירס, בשנת 1963, ולאחר מכן, בשיתוף עם "שלבי אמריקה" משנת 1964 עד 1967.
שלבי נכנס להיכל התהילה הבינלאומי של הספורט המוטורי בשנת 1991 ובשנת 1992 נכנס להיכל התהילה האמריקני של הספורט המוטורי.
בשנת 2003 חברת פורד וקרול שלבי חידשו את הקשר ושלבי נעשה ליועץ הטכני של פרויקט הפורד GT. באותה שנה ייסד שלבי את קרול שלבי אינטרנשיונל בע"מ שבסיסה בלאס וגאס, נבדה. בשנת 2008 זכה שלבי בתואר מנהל הרכב של השנה (Automotive Executive of the Year Award) המוענק על מצוינות בתחום הניהול והחדשנות בענף הרכב.
גלריה
חלק מרכבי שלבי
עונת 1956/1957 בליגה הלאומית
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 10 קבוצות. העונה החלה ב-1 בדצמבר 1956 והסתיימה ב-20 באפריל 1957. בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אברהם גינזבורג מהפועל חיפה שכבש 16 שערים.
אף קבוצה לא ירדה לליגת המשנה בגלל החלטה להרחיב את הליגה הלאומית ל-12 קבוצות. למרות ההחלטה שהתקבלה בתחילת העונה שקבוצות שיזכו במקום הראשון והשני בליגת המשנה יעלו לליגה הלאומית, הוחלט לערוך משחקי מבחן בין חמש הקבוצות הראשונות. זאת בגלל אי-סדרים בניהול הליגה. בהתאם לתוצאות משחקי המבחן הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית לעונת 1957/1958.
פלייאוף העלייה לליגה הלאומית
במשחקי הפלייאוף השתתפו חמש הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה א' של עונת 1956/1957: הפועל כפר סבא, מכבי רחובות, הפועל ירושלים, הפועל חדרה והכח תל אביב. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד הארבע קבוצות האחרות במגרשים נייטרליים. המשחקים שוחקו ב-4 מחזורים לאורך חודש ספטמבר 1957. מכבי רחובות שסיימה במקום השני בתום העונה הסדירה בליגה א', התנגדה לקיום הפלייאוף וטענה כי הייתה צריכה לעלות אוטומטית, אך ההתאחדות לכדורגל החליטה לבסוף לקיים את הפלייאוף בגלל אי סדרים לטענתה. על כן כמחאה החליטה רחובות לא להופיע למשחקי הפלייאוף. ההתאחדות החליטה לתת לה על משחקיה בפלייאוף הפסדים טכניים של 3-0 ורחובות ערערה על כך לבית הדין - שדחה את הערעור. למרות זאת אופשר לרחובות לשחק משחקים חוזרים עד להשלמת הפלייאוף.
הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית. נקבע מראש כי הקבוצות במקומות 3 ו-4 (לאחר קיום המשחקים: הפועל חדרה והכח תל אביב) ישחקו משחק קובע ביניהם לקבוע מי מהן תשחק את משחקי המבחן כנגד הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית של השנה האחרונה (מכבי יפו), אולם חדרה התנגדה להשתתף במשחק שכזה במחאה על החלטת ההתאחדות לתת למכבי רחובות לקיים משחקים חוזרים ועל כן ניתן הזכות לעלות למשחקי המבחן מול יפו להכח תל אביב.
משחקי המבחן
המשחקים התקיימו בשיטת בית-חוץ בין הכח תל אביב שקיבלה את הזכות להשתתפות במשחקי המבחן מהפלייאוף לבין האחרונה בליגה הלאומית בעונה החולפת מכבי יפו.
הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי יפו 7-0 בסיכום שני המשחקים שנשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
ז'ראר רבאה
ז'ראר רבאה (בצרפתית: Gérard Rabaey; נולד ב-6 בינואר 1948) הוא שף שווייצרי.
ביוגרפיה
נולד בקן, נורמנדי תחתית, צרפת. עם הגיעו לשארה (Charrat), שווייץ, הוא נטל את הפיקוד על המסעדה "Mon Moulin" וב-1978, ביחד עם אשתו, נעשה הבעלים של "l'Auberge de Veytaux".
הבחירות לפרלמנט הצרפתי 2017
הבחירות לפרלמנט הצרפתי נערכו ב-11 ביוני וב-18 ביוני 2017 (עם תאריכים שונים לבוחרים שמעבר לים). בבחירות אלו נבחרו 577 חברי האספה הלאומית ה-15 של הרפובליקה החמישית. בחירות אלו נערכו כמספר שבועות לאחר הבחירות לנשיאות שבהן ניצח עמנואל מקרון ממפלגת הרפובליקה בתנועה!. הקואליציה שהוביל מקרון זכתה ברוב ניככר של כ-350 מתוך 577 המושבים (מתוכם 308 מושבים למפלגת השלטון עצמה). לעומת זאת, המפלגה הסוציאליסטית והרפובליקנים הפסידו מרבית ממושביהן. שני הסבבים של הבחירות התאפיינו באחוזי ההצבעה הנמוכים בתולדות הרפובליקה.
ז'ראר רבאה
ביוגרפיה
ב-1980 קנה הזוג מלון הרוס במונטרה והסב אותו למסעדת עילית ששמה לה פון דה ברן (Le Pont de Brent). רבאה קיבל את מדליית העיר פריז מידיו של ז'אק שיראק ב-1989. הוא השתתף בסלון הגסטרונומי בלוזאן לצד פרדי ז'ירארדה ב-1990. הוא זכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ב-1998 וב-2004 נבחר בשנית (הראשונה הייתה ב-1989) לשף השנה של מדריך הגו מיו. באותה שנה פרסם את ספרו הראשון "Le Pont des délices" והשתתף בתוכנית הבישול "L'école des chefs" בערוץ הטלוויזיה השווייצרי Télévision suisse romande.
במרץ 2010 הכריז שהוא ואשתו יפרשו בסיום 2010 אחרי למעלה משלושים שנות פעילות. הוא מייעד את סגנו סטפן דקוטר (Stéphane Décotterd), השף הנוכחי שעבד עמו למעלה מעשר שנים, ליטול פיקוד על המסעדה ביחד עם אשתו החל מ-3 בינואר 2011. במדריך מישלן לשנת 2011 מדורגת המסעדה בשני כוכבים.
הבחירות לפרלמנט הצרפתי 2017
בסך הכל, כ-206 חברי פרלמנט הפסידו את מקומם, ואילו 424 (75%) מחברי הפרלמנט הנבחרים היו חדשים בתפקידם. בנוסף על כך, נבחר מספר שיא של נשים. הגיל הממוצע של חברי פרלמנט ירד מ-54 ל-48. לודוביק פאז'וט ממפלגת האיחוד הלאומי הפך לחבר הפרלמנט הצעיר ביותר, כשנבחר בגיל 23 בלבד. אדואר פיליפ, שמונה לראש הממשלה על ידי מקרון לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות מונה מחדש לאחר הבחירות לפרלמנט. הוא הציג את ממשלתו השנייה ב-21 ביוני. הפרלמנט הנבחר החל לכהן ב-27 ביוני.
רקע
לפני 2002 לא תמיד נערכו הבחירות לנשיאות ולמחוקקים באותה השנה. מאז, הבחירות לפרלמנט מתקיימות כחודש לאחר הסיבוב השני של הבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-7 במאי. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות, ב-23 באפריל, עמנואל מקרון מ-הרפובליקה בתנועה! ומארין לה פן מהחזית הלאומית עלו לסבב השני לאחר שהובילו בסבב הראשון. בסבב זה התמודדו גם פרנסואה פיון מהרפובליקנים (LR) וז'אן לוק מלנשון ממפלגת צרפת בלתי-כנועה (FI). בסיבוב הראשון הוביל מקרון ב-240 אזורי בחירה, מול 216 ללה פן, 67 למלנשון ו-54 לפיון. בסופו של דבר, מקרון ניצח בסיבוב השני ב-7 במאי מול לה פן, והשיג 66.1% מהקולות.
מערכת הבחירות
577 חברי האספה הלאומית נבחרים באמצעות הצבעה שני סבבים במחוזות חד-נציגיים. על מנת להיבחר בסיבוב הראשון, נדרש מועמד להשיג רוב מוחלט של הקולות שהתקבלו, וכן לקבל קולות השווים לפחות ל-25% מבעלי זכות הבחירה במחוז הבחירה. במידה והתנאים לא מתקיימים, מתקיים סבב הצבעה שני. בסבב זה רשאים להשתתף רק מועמדים שקיבלו 12.5% מקולות בעלי זכות הבחירה בסבב הראשון. אם רק מועמד אחד עומד ברף זה, שני המועמדים בעלי מספר הקולות הגבוה ביותר מהסבב הראשון רשאים להמשיך לסבב השני.
בבחירות אלו נבחרו ארבעה נציגים בסיבוב הראשון. מתוך 577 אזורי הבחירה, 539 נמצאים בצרפת המטרופוליטנית, 27 נמצאים במחוזות שמעבר לים ו-11 מיועדים לאזרחים צרפתים המתגוררים מחוץ למדינה.
ההצבעה בסיבוב הראשון התקיימה בשבת 3 ביוני בפולינזיה הצרפתית ובנציגויות דיפלומטיות צרפתיות באמריקה. ביום שלאחר מכן התקיימה ההצבעה בנציגויות הדיפלומטיות מחוץ לאמריקות. ההצבעה בצרפת שמעבר לים ביבשת אמריקה (כלומר גיאנה הצרפתית, גוואדלופ, מרטיניק, סנט ברתלמי, סן מרטין וסן-פייר ומיקלון) התקיימו בשבת ה-10 ביוני. ההצבעה בצרפת המטרופוליטנית (כמו גם במיוט, קלדוניה החדשה, ראוניון ווואליס ופוטונה) התקיימה בראשון ה-11 ביוני.
הסבב השני התקיים בימים שבת-ראשון 17-18 ביוני.
"הרפובליקה בתנועה!"
הרפובליקה בתנועה!, התנועה שייסד הנשיא הנבחר עמנואל מקרון תכננה להריץ מועמדים בכל 577 אזורי הבחירה. לקראת הבחירות, התנועה קיבלה כמעט 15,000 פניות של מתמודדים פוטנציאלים.
הרשימה הראשונית של 428 המועמדים נחשפה ב-11 במאי, עם שוויון מגדרי מדויק (214 גברים ו-214 נשים). מתוך הרשימה, 94% מהמועמדים לא כיהננו בפרלמנט בעבר; 93% עבדו במשרה כלשהי, 2% מובטלים, 4% גמלאים, 1% סטודנטים ; 52% מהחברה האזרחית. הגיל הממוצע של המועמדים היה 46 (הצעיר ביותר בן 24 והמבוגר ביותר בן 62).
הרפובליקנים
ב-2 במאי מונה פרנסואה בארון על ידי הלשכה הפוליטית של הרפובליקנים (LR) לעמוד בראש הקמפיין לבחירות. בארון היה פסימי באופן יחסי, וטען כי 150 מושבים יהיוו הצלחה. 100-150 יהיו תוצאות סבירות, ואילו מתחת ל-100 מושבים יהיו כישלון." בסופו של דבר, הקמפיין הושק ב-20 במאי.
החזית הלאומית (FN)
החזית הלאומית (FN), בראשות מרין לה פן, סיימה את ההכנות המוקדמות שלה לבחירות הפרלמנטריות עוד בדצמבר 2016. הגיל הממוצע של המועמדים הוא 47 שנים, עם שוויון כמעט מוחלט בין המינים. כמעט 80% מהמועמדים כבר כיהנו בתפקידים בממשל המקומי, לעומת שיעור של בקושי 10% ב-2012. בתחילה, המפלגה תכננה לשתף פעולה עם מפלגת "עמדי צרפת" בכ-50 אזורי בחירה לאחר התמיכה בלה-פן בסבב השני של הבחירות לנשיאות. ב-14 במאי הודיעה ה-FN על השעיית ההסכם, מתוך כוונה להשקיע במועמדים בכל 577 אזורי הבחירה.
צרפת בלתי-כנועה
מפלגת השמאל צרפת בלתי-כנועה, שהוקמה על ידי ז'אן-לוק מלנשון, התכוונה להריץ מועמדים בכל 577 אזורי הבחירה. בסופו של דבר, פורסמה באמצע פברואר רשימת מועמדים של כ-410 איש. ברשימה זו היה שוויון מגדרי, כ-60% מהמועמדים הגיעו מהחברה האזרחית, והגיל הממוצע עמד על 43 שנים בלבד, כשהצעיר ביותר היה בן 19.
בייבי אריזונה
בייבי אריזונה (באנגלית: Raising Arizona) הוא סרט קולנוע קומי משנת 1987. סרט זה הוא סרטם השני של האחים ג'ואל ואיתן כהן.
תקציר עלילה
פושע קטן בשם היי ושוטרת בשם אדווינה מתחתנים, ומנסים להביא צאצא לעולם, אך עקב בעיות פוריות של אדווינה, נודע להם שהם לא יוכלו להביא צאצאים לעולם. השניים מחליטים לחטוף תינוק ממשפחה עשירה שזה עתה נולדה להם חמישייה, וכך הם עושים. באותו זמן נראים שני פושעים יוצאים מתוך האדמה (אנלוגיה ללידה), השניים לאחר זמן מה מגיעים לביתם של הזוג הצעיר, ומתברר שהם נמלטו מהכלא ובאו להתארח אצל חברם הוותיק, ששהה איתם זמן מה בכלא. באותו לילה חולם היי על פושע גדול ואכזרי שהורג את כל מי שנקרה בדרכו. במציאות, אותו פושע מציע את שירותיו לנתן אריזונה, על מנת שימצא את התינוק.
באותו הזמן צמד האחים מגלה כי הזוג מקדונו חטף את התינוק, ולכן האחים חוטפים מידיו של היי את התינוק ונמלטים איתו, בתחילה במטרה לגבות עבורו את כספי הפרס שפרסמו הוריו, ולאחר מכן במטרה לגדלו. בהמשך מגיע לאונרד למקום בו היו האחים, ולוקח את התינוק מבלי שהם שמים לב, אך הזוג מקדונו שם לב לכך ונאבק עם הפושע על התינוק. לבסוף היי מצליח להכניע את הפושע ולהרוג אותו.
הסרט מסתיים בכך שהזוג מחזיר את התינוק למשפחת אריזונה מבלי לבקש פרס כספי. באותו לילה חולם היי על משפחה, כנראה שלו, ועל ילדיו ונכדיו שבאים לבקר אותו ואת אשתו. האחים סנוטס חוזרים לכלא מהמקום ממנו הגיעו, ובחזרתם נשמע הרברט אומר ש"נראה שהם עוד לא היו מוכנים לצאת לעולם".
הסרט מהווה מעין הקדמה לא-עלילתית ל"אחי, איפה אתה?" עקב היותו בעל אופי כפרי וכולל בתוכו מוזיקת בלוגראס וקאנטרי.
פנחס ובניו
פנחס ובניו הם להקת פיוז'ן ישראלית המשלבת בין סגנונות פולקלור שונים ורוק מתקדם. ההרכב קיים בגלגולים ושמות שונים מ-2007 והתגבש לכדי "פנחס ובניו" ב-2015.
פעילות מוזיקלית
ההרכב החל להופיע ב-2007 תחת הכותרת "עופר פנחס מציג" בסגנון מוזיקלי המתכתב עם הרוק המתקדם של שנות השבעים (בעיקר ששת) ובהשפעה חזקה של המוזיקה הקלאסית.
ב-2012 שונה שם ההרכב ל"ההרכב של עופר פנחס", בתקופה זו החל ההרכב להכניס השפעות אתניות יותר, הבאות לידי ביטוי בשירים "כסף" המושפע ממוזיקה ערבית, "אני אשתגע" ממוזיקה מרוקאית ו- "בטיסטוטה רחל" ממוזיקה אפריקאית.
בסוף 2014 הוציא ההרכב את אלבומו הראשון בשם "מטאפורות זולות על אהבה", זמן קצר לאחר מכן התגבש הרכב הנגנים של ההרכב ושונה שמו ל"פנחס ובניו".
ב-2016 ההרכב נבחר להשתתף בפרויקט "לשיר איתה" של רשת ג', לינקטון, הליקון ו- ynet לציון עשור למותה של שושנה דמארי. ההרכב השתתף בפרויקט בביצוע לשיר "שני שושנים" יחד עם הזמרת שירן אברהם. השיר זכה להשמעות רבות ברשת ג' של קול ישראל.
באותה השנה הוציא ההרכב את האפליקציה המוזיקלית The Pinhas Way אשר מטמיעה את שירי ההרכב כהנחיות קוליות בתוך מערכת הניווט Waze.
ב 2018 הוציא ההרכב את אלבומו השני "מדובר באלבום" שחמישה קטעים ממנו הוקלטו בסשן הקלטות ייחודי בשיתוף פעיל של קהל אוהדי ההרכב.
באותה שנה הוציא ההרכב לאור גם את אוסף השירים "בייבי פנחס" (גרסאות אינסטרומנטליות לשירי ההרכב בצלילים רכים המיועדים לתינוקות), ואת ספר התווים של שירי ההרכב: "כן זה חסר סיכוי - אבל למה לא לנסות?".
מאפיינים מוזיקליים
המצלול הכלי של ההרכב הוא הכלאה של השפעות מהמוזיקה הקלאסית (פסנתר, כינור, ויולה, חליל), רוק מודרני (שירה, גיטרה חשמלית, תופים) וכלי הקשה אתניים (דרבוקה, פאנדיירו, קונגס, קלבש ועוד). המוזיקה מתאפיינת בתחכום ריתמי והרמוני, וכן בהומור המלווה חלק ניכר מהקטעים הן מוזיקלית, הן טקסטואלית והן רעיונית (בשירים כמו "כן זה חסר סיכוי אני יודעת אך ביני לבין עצמי הכל מותר", "דברים שאני שוכח להגיד בהופעות וליאור כועס עלי אחר כך – בסול# מז'ור").
יחסי ארצות הברית–סין
היו מספר תקופות של מתיחות בין המדינות, בעיקר לאחר התפרקותה של ברית המועצות, אשר במסגרת זאת ארצות הברית הפכה למעצמת העל היחידה בעולם. ישנן גם מחלוקות בין המדינות בנושא זכויות האדם בסין ובנושא מעמדה המדיני של טאיוואן. למרות כל זאת, סין וארצות הברית הן שותפות הסחר הגדולות בעולם.
עם הקמת הרפובליקה העממית של סין
לאחר מלחמת האזרחים הסינית המשיכה ממשלת ארצות הברית לראות בשלטון של צ'יאנג קאי שק את מייצגה של סין והיא קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן) ולא הכירה רשמית ברפובליקה העממית של סין במשך 30 שנה לאחר הקמתה. בשנות ה-50, החרימה מחלקת המדינה של ארצות הברית, באופן רשמי, את נציגי סין הקומוניסטית, הגם שהתקיימו שיחות בין שגרירי ארצות הברית וסין בז'נבה.
מלחמת קוריאה
ב-25 ביוני 1950 החלה מלחמת קוריאה עם פלישת קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית. ארצות הברית הובילה פלישה לצפון קוריאה כדי להגן לדרום קוריאה ודחקה את הפולשים בחזרה מעבר לגבול צפון-דרום בקו רוחב 38 צפון והחלה להתקרב לנהר יאלו בגבול סין–קוריאה הצפונית. ארגון האומות המאוחדות תמך באיחודה מחדש של קוריאה. מאו דזה-דונג, שליט סין, לא רצה כוחות עוינים בגבול עם קוריאה, וראש ממשלתו ג'ואו אנלאי הזהיר את האמרקאים "כי היא תתערב במלחמה על רקע ביטחון לאומי". האזהרה נדחתה על ידי הנשיא טרומן. בסוף אוקטובר 1950 החלה התערבותה של סין עם קרב אונג'ונג.
ארצות הברית הקפיאה נכסים סיניים באמריקה בעקבות כניסתה של סין למלחמת קוריאה בנובמבר, בתגובה בדצמבר 1950 תפסה הרפובליקה העממית את כל הנכסים האמריקאיים בסין בסכום כולל של 196.8 מיליון דולר.
בסוף יולי 1955 החלה התחממות ביחסים בין המדינות. ארצות הברית הסכימה לשיחות גלויות של שגרירי המדינות בז'נבה, בעיקר כדי לשחרר את שבוייה שהוחזקו בסין. לקראת תחילת השיחות שחררה סין 11 טייסים שהוחזקו על ידה. עם זאת, הנשיא אייזנהאור הבהיר שהדרך ליחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין רחוקה לאור מעורבותה של סין במלחמת קוריאה.
הקפאת יחסים
היחסים הידרדרו תחת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי (1961–1963). לפני משבר הטילים בקובה, קובעי המדיניות בוושינגטון לא היו בטוחים אם סין, במקרה של מלחמת עולם שלישית, תילחם לצד ברית המועצות או לא על בסיס אידאולוגיה, שאיפות לאומיות ונכונות לתפקיד בהנחיית פעילויות קומוניסטיות במדינות רבות. תובנה חדשה הגיעה עם מלחמת הגבול בין סין להודו בנובמבר 1962 ותגובת בייג'ינג למשבר הטילים בקובה. פקידי ממשל קנדי הגיעו למסקנה שסין הייתה לוחמנית ומסוכנת יותר מברית המועצות, מה שהופך את היחסים הטובים יותר עם מוסקבה לרצויים, כאשר שתי המדינות מנסות להכיל את השאיפות הסיניות. הכרה דיפלומטית בסין לא באה בחשבון, מכיוון שכוח וטו מכריע במועצת הביטחון של האומות המאוחדות הוחזק על ידי בעלת בריתה של אמריקה בטאיוואן.
למרות אי ההכרה הרשמית, ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין קיימו 136 פגישות ברמת שגרירים החל משנת 1954 ועד 1970, תחילה בז'נבה ובשנים 1958–1970 בוורשה שבפולין.
מלחמת וייטנאם
הרפובליקה העממית של סין סיפקה משאבים ואימונים לצפון וייטנאם, ובקיץ 1962 מאו הסכים לספק להאנוי 90,000 רובים ללא תשלום. לאחר השקת מבצע רעם מתגלגל של ארצות הברית ב-1965, סין שלחה יחידות נ"מ וגדודי הנדסה לצפון וייטנאם כדי לתקן את הנזק שנגרם מהפצצות אמריקאיות, לבנות מחדש כבישים ומסילות ברזל ולבצע עבודות הנדסיות אחרות, ולשחרר מאות אלפי חיילים נוספים בצבא הצפון ללחימה נגד כוחות אמריקאים התומכים בדרום וייטנאם.
הנוכחות הסינית בצפון וייטנאם הייתה מוכרת היטב לגורמים רשמיים בארצות הברית, ויכולה להסביר את האסטרטגיה האמריקאית בסכסוך. במיוחד, הנשיא ג'ונסון ומזכיר ההגנה רוברט מקנמארה שללו את האפשרות של פלישה קרקעית לצפון וייטנאם בשלב מוקדם, מחשש לשחזור המצב במלחמת קוריאה, במיוחד שסין הייתה חמושה בפצצות תרמו-גרעיניות. עם זאת, לא ברור בדיוק מה הייתה תגובתה האפשרית של בייג'ינג לפלישה של ארצות הברית לצפון וייטנאם - על פי הדיווחים מאו דזה-דונג אמר לעיתונאי האמריקאי אדגר סנואו בשנת 1965 כי לסין לא הייתה כל כוונה להילחם כדי להציל את משטר האנוי ולא תחתור למגע עם הצבא האמריקני אלא אם כן יחצה לשטח סיני. בהזדמנויות אחרות, מאו הביע ביטחון בכך שצבא השחרור העממי יוכל להתמודד שוב עם ארצות הברית, כמו בקוריאה. יהיו התוכניות הסיניות אשר יהיו, ממשל ג'ונסון לא היה מוכן להתגרות בגורל ולכן חיילי קרקע אמריקאים מעולם לא חצו לצפון וייטנאם.
הִתקָרְבוּת
עם סוף שנות ה-60 הגיעה תקופה של שינוי. מבחינת סין, כשהנשיא ג'ונסון החליט למתן את המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם ב-1968, זה עורר בסין רושם שלארצות הברית אין יותר עניין להתרחב באסיה. בינתיים יחסי ארצות הברית–ברית המועצות החמירו במהירות. זה נתן לריצ'רד ניקסון שנבחר לנשיאות ב-1968 את הרעיון להשתמש ביריבות הזו כדי לשפר את היחסים של וושינגטון עם מוסקבה ובייג'ינג, בעוד שכל יריבה תצמצם את תמיכתה בצפון וייטנאם. זה הפך לדאגה חשובה במיוחד עבור סין לאחר סכסוך הגבול הסיני-סובייטי של 1969. סין הייתה מבודדת מבחינה דיפלומטית וההנהגה האמינה ששיפור היחסים עם ארצות הברית יהווה מאזן נגד שימושי לאיום הסובייטי. ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי עמד בחזית המאמץ הזה עם מחויבות מלאה של מאו. ב-1969 יזמה ארצות הברית צעדים להרגעת מגבלות הסחר ומכשולים אחרים למגע דו-צדדי, וסין הגיבה להם בצעדים דומים משלה. עם זאת, תהליך ההתקרבות הזה נעצר על ידי מלחמת וייטנאם שבה סין תמכה באויבי ארצות הברית. התקשורת בין מנהיגים סינים ואמריקאים, לעומת זאת, התנהלה באמצעות רומניה, פקיסטן ופולין כמתווכות. ביולי 1971 ביקר מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר בחשאי בסין וב-15 ביולי 1971 הצהיר ניקסון כי יבקר באופן רשמי בסין. בעקבות זאת, ב־25 באוקטובר 1971 עבר המושב של סין באומות המאוחדות לידי הרפובליקה העממית של סין. בפברואר 1972 נערך ביקור ניקסון בסין.
הודעה זו גרמה להלם מיידי ברחבי העולם. בארצות הברית, כמה אנטי-קומוניסטים אדוקים גינו את ההחלטה, אך רוב דעת הקהל תמכה במהלך וניקסון ראה את הזינוק בסקרים לו הוא קיווה. מכיוון שלניקסון הציג בעברו קו אנטי-קומוניסטי מובהק, הוא היה כמעט חסין מביקורת על זה שהוא "רך מול הקומוניזם".
בתוך סין הייתה התנגדות גם מצד גורמי שמאל. מאמץ זה הונהג לכאורה על ידי לין ביאו, ראש הצבא, שמת בהתרסקות מטוס מסתורית מעל מונגוליה בעת שניסה לערוק לברית המועצות. מותו השתיק את המחלוקת הפנימית ביותר על הביקור.
מבחינה בינלאומית, התגובות היו מגוונות. בעולם הקומוניסטי, הסובייטים היו מודאגים מאוד מכך שנראה ששני האויבים המרכזיים שלהם פתרו את המחלוקות ביניהם, המציאות העולמית החדשה תרמה משמעותית למדיניות הדטאנט שגרמה להקלה במלחמה הקרה. כמה מדינות קומוניסטיות, כולל קובה, אלבניה וצפון וייטנאם, האשימו את סין ב"קפיטולציוניזם בפני האימפריאליסטים". צפון קוריאה הכריזה שזה הפוך ושארצות הברית נאלצה להיכנע לסין, לאחר שלא הצליחה לבודד אותה.
בעלות הברית האירופיות של ארצות הברית וקנדה היו מרוצות מהיוזמה, במיוחד מכיוון שרבות מהן כבר הכירו ברפוליקה העממית של סין. באסיה, התגובה הייתה הרבה יותר מעורבת. יפן התעצבנה מכך שלא נמסר לה על ההודעה עד רבע שעה לפני פרסום ההודעה, וחששה שהאמריקאים נוטשים אותה לטובת הרפוליקה העממית של סין. זמן קצר לאחר מכן, גם יפן הכירה ברפוליקה העממית של סין והתחייבה לסחר משמעותי עם המעצמה היבשתית. דרום קוריאה ו[רום וייטנאם שתיהן היו מודאגות מכך ששלום בין ארצות הברית לרפוליקה העממית של סין עשוי להיות קץ לתמיכה האמריקנית בהן נגד אויביהם הקומוניסטים. לאורך כל תקופת ההתקרבות, היה צריך להבטיח לשתי המדינות באופן קבוע שהן לא יינטשו. צ'יאנג קאי-שק מטאיוואן מתח ביקורת על המהלך ואמר: "היום כל תנועת פיוס בינלאומית כלפי מעצמה רשעה כדי לחפש איזון כוחות פוליטי לעולם לא תעזור לשלום העולמי, במקום זאת היא תאריך את הקושי של 700 מיליון האנשים שלנו [כלומר אוכלוסיית סין כולה], ותרחיב את אסון העולם".
ההתקרבות לארצות הברית הועילה מאוד לרפוליקה העממית של סין והגבירה מאוד את ביטחונה לשארית המלחמה הקרה. נטען כי ארצות הברית, לעומת זאת, ראתה פחות יתרונות ממה שקיוותה להם, מכיוון שסין המשיכה לתמוך באויביה של אמריקה בצפון וייטנאם ובצפון קוריאה. אולם בסופו של דבר חשדנותה של סין בווייטנאם הובילה להפסקה בשיתוף הפעולה בין סין לווייטנאם, ועם הפלישה הווייטנאמית לקמבודיה ב-1979, למלחמת סין-וייטנאם. גם סין וגם ארצות הברית תמכו בלוחמים באפריקה נגד הסובייטים. היתרונות הכלכליים של נורמליזציה היו איטיים שכן לקחו עשרות שנים עד שהמוצרים האמריקאים חדרו לשוק הסיני העצום. מדיניות סין של ניקסון נחשבת בעיני רבים כגולת הכותרת של הנשיאות שלו.
משרד הקישור (1973–1978)
במאי 1973, במאמץ לקראת יחסים דיפלומטיים רשמיים, הקימו ארצות הברית וסין את משרד הקישור של ארצות הברית בבייג'ינג ומשרד מקביל של סין בוושינגטון. בשנים 1973 עד 1978, אמריקאים בכירים כמו ג'ורג' הרברט ווקר בוש ולנארד וודקוק שימשו כראשי המשרד הקישור בדרגה מקבילה לשגריר. סין הבהירה שהיא רואה בברית המועצות את היריבה הראשית שלה, ודחקה בארצות הברית להיות חזקה, ובכך להסיח את דעתה של מוסקבה. הנשיא ג'רלד פורד ביקר בסין ב-1975 ואישר מחדש את האינטרס האמריקאי לנרמל את היחסים עם בייג'ינג. זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-1977, הנשיא ג'ימי קרטר שוב אישר את מטרות קומוניקט שאנגחאי שנחתם בין המדינות ב-1972. מזכיר המדינה סיירוס ואנס, היועץ לביטחון לאומי של קרטר זביגנייב בז'ז'ינסקי וחבר המועצה לביטחון לאומי מישל אוקסנברג עודדו את קרטר לפעול למען קשרים דיפלומטיים ומסחריים מלאים עם סין. קרטר האמין שעסקה כזו תאיים על היחסים הקיימים בין ארצות הברית לברית המועצות. לפיכך, הממשל החליט להמשיך בזהירות בנורמליזציה פוליטית ולא ביחסים צבאיים. ואנס ואוקסנברג נסעו לבייג'ינג בתחילת 1978 כדי לעבוד עם לנארד וודקוק, אז ראש משרד הקישור, כדי להניח את היסודות לעשות זאת. ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין הודיעו ב-15 בדצמבר 1978, כי שתי הממשלות יכוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1979.
נורמליזציה וסוגיית טאיוואן
ב-15 בדצמבר 1978 הודיע ג'ימי קרטר על כינון יחסים דיפלומטיים עם סין העממית החל מתחילת 1979, תוך ניתוק היחסים עם טאיוואן והכרה בממשלת סין העממית כמייצגת של סין כולה. עם זאת, ממשלת סין הבטיחה שלא תפלוש לטאיוואן ותאפשר את המשך התנהלותה העצמאית.
ממשל אובמה (2009–2017)
ממשל אובמה החליט להגביר המיקוד האמריקאי במזרח אסיה, ופחות באירופה בשטחי המזרח התיכון. מיקוד נוסף הושם באזור בעקבות ביצוע האסטרטגיה האזורית "ציר למזרח אסיה" של ממשל אובמה משנת 2012, שתחומי הפעולות העיקריים שלה היו: "חיזוק בריתות ביטחוניות דו-צדדיות; העמקת קשרי העבודה שלנו עם מעצמות מתעוררות, כולל עם סין; מעורבות עם מוסדות רב-צדדיים אזוריים; הרחבת הסחר וההשקעות; גיבוש נוכחות צבאית רחבה; וקידום דמוקרטיה וזכויות אדם". סין מתחה ביקורת על אסטרטגיית ההגנה החדשה של אובמה, שלדבריה נועדה לבודד את סין במזרח אסיה. אובמה חיפש להגביר את ההשפעה הצבאית של ארצות הברית באזור עם נוכחות מתחלפת של כוחות במדינות ידידותיות.
ממשל טראמפ (2017–2021)
בתקופה זו הדרדרו היחסים והתחוללה מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין. התגלעו כמה מחלוקות עם בייג'ינג, בין היתר סביב הסכם הסחר בין המדינות ותמיכתה של וושינגטון בטייוואן ובמחאה הפרו־דמוקרטית בהונג קונג.
ב-15 ביוני 2018, הטיל טראמפ מכסים של כ-25% על מוצרים בשווי של 50 מיליארד דולר המיובאים מסין. בתגובה, משרד הסחר הסיני הודיע כי יטיל מכסים על מוצרים אמריקאים בשיעור זהה. מהלך זה החל את מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
קרן המטבע הבינלאומית דיווחה על האטה כלכלית עולמית ב-2019 בעקבות מלחמת הסחר האמריקאית-סינית. בסין, מלחמת הסחר האטה את מגמת הצריכה. ב־2018, לראשונה מאז 1990, נרשמה ירידה של 6% במכירת מכוניות חדשות במדינה. גם בכל הנוגע לשדרוג הסמארטפונים, הייתה האטה. ב־2018 נרשמה ירידה של 15.5% במכירת סמארטפונים ובעשרת החודשים הראשונים של 2019 המכירות קטנו בעוד 5.8%. בדצמבר 2019, יצרנית הסמארטפונים היחידה שבתקופה חיובית בסין הייתה וואווי, שזכתה לתמיכה לאומית בשל היותה מושא ההתקפות של הממשל האמריקאי. בארצות הברית, מלחמת הסחר יצרה מאבקים של חקלאים ויצרנים ומחירים גבוהים יותר לצרכנים, מה שהביא לכך שהתעשייה האמריקאית נכנסה ל"מיתון קל" ב-2019.
לאחר שהמשא ומתן בין ארצות הברית לסין לא הצליח לפתור את הסכסוך המסחרי, טראמפ איים במאי 2019 להטיל מכסים על עוד סחורות סיניות בשווי 200 מיליארד דולר. ביוני 2019, החליטו הנשיא טראמפ ונשיא סין שי ג'ינפינג להמשיך במשא ומתן. בינואר 2020 נחתם הסכם סחר חדש בין המדינות. ב-2020 החלה מלחמת מחירי הנפט בין ערב הסעודית לרוסיה.
בסוף 2019 התפרצה בסין מגפת הקורונה ובהמשך התפשטה משם לשאר העולם. ב-20 בינואר 2020 התגלה מקרה ההידבקות הראשון בארצות הברית. ב-31 בינואר הודיע טראמפ על סגירת טיסות מסין.
ממשל ביידן (2021-כיום)
ארצות הברית, המשיכה לזהות את סין כמתחרה האסטרטגית העיקרית שלה. תדמיתה של סין נפגעה גם מזיהויה כבעלת ברית אידאולוגית, מדינית, כלכלית וביטחונית עם רוסיה, שפלשה לאוקראינה.במהלך נשיאותו של ביידן המשיכה ההסלמה ביחסי ארצות הברית–סין שחלה בתקופת הממשלים הקודמים. בתגובה לתקופנות סינית במרחב של מזרח אסיה, ממשל ביידן פעל לקדם בריתות כלכליות וביטחוניות עם מדינות האזור, כמו גם חיזוק הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי ("הקוואד") הקיימת. בספטמבר 2021, ביידן הכריז על ברית אסטרטגית וביטחונית חדשה בין ארצות הברית, אוסטרליה ובריטניה - ברית AUKUS. במאי 2022 ביקר לראשונה במזרח אסיה כנשיא. הוא קידם תוכנית, המכונה "המסגרת הכלכלית האינדו-פסיפית" (IPEE), אשר תהיה משקל נגד לשותפות הטראנס-פסיפית (TTP).
החל ב-2022 חלה הסלמה מחודשת בין סין לטאיוואן, וצבא השחרור העממי ביצע הפרות של המרחב האווירי הטאיוואני. נוכח תרגיל צבאי סיני באזור, עלה חשש כי סין עומדת לקראת פלישה לטאיוואן. בתגובה לכך, ביידן קידם ב-2 באוגוסט את ביקור יו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי בטאיוואן על אף המחאה הסינית התקיפה. בצל מתיחות בין סין לטאיוואן, שהיא יצרנית השבבים הגדולה בעולם, הקונגרס העביר את חוק השבבים והמדע שאפשר לממשל ביידן לסבסד את תעשיית המוליכים למחצה, ולהשקיע עוד מיליארדים בחדשנות מדעית וטכנולוגית לצורך עידוד התעשייה המקומית בפברואר 2023 אירוע נוסף הוביל להסלמה ביחסים בין ארצות הברית לסין, כאשר בלון ריגול גדול ממדים התגלה מעל שמי מונטנה. סין הכחישה את הטענות כי היא מבצעת ריגול בארצות הברית ובקנדה. בתגובה לאירוע הנשיא ביידן ביטל את ביקורו המיועד של מזכיר המדינה בלינקן בבייג'ינג וב-4 בפברואר, לאחר ארבעה ימים של מעקב אחר הבלון, הוא יורט בהוראה נשיאותית.
ארצות הברית הטילה על סין סנקציות, סירבה להנפיק אשרות לחוקרים סינים, האשימה את סין בריגול ממוחשב ועוד. מנהיגי סין הגיבו בסנקציות משלהם ובהאשמות.
ביוני 2023 נחת מזכיר המדינה האמריקני אנתוני בלינקן בסין במהלך הביקור צפוי מזכיר המדינה האמריקני להיפגש עם שר החוץ של סין צ'ין גאנג, שר החוץ הסיני הקודם וונג יי, בלינקן יעבוד כדי לנסות להקים ערוצי תקשורת פתוחים ויציבים במטרה להבטיח שהיריבות האסטרטגית בין שתי המדינות לא תתפתח לעימות.
ביולי 2023, ארצות הברית הייתה סבורה שסין שתלה תוכנה זדונית בתשתיות אנרגיה ותקשורת מרכזיות בארצות הברית. היא פעלה לאתר את התוכנה השתולה.
הדיווח על כך פורסם בזמן של מתיחות בין שתיהן, במיוחד סביב איומיה של בייג'ינג להשתלט בכוח על טייוואן, שקיבלה תמיכה כספית וצבאית של וושינגטון, והגבלות האמריקניות על יצוא רכיבים רגישים לסין. כל זאת אף שבשבועות הקודמים התחדשו המפגשים רמי-הדרג בין שתי המדינות, בניסיון לבסס ערוצי תקשורת להפחתת המתיחות ולהגיע להבנות בתחומים משותפים כמו המאבק במשבר האקלים.
כלכלה ומסחר
סין וארצות הברית חידשו את יחסי הסחר בשנים 1972 ו-1973. בארצות הברית, היו שראו בסין שותפה. במהלך העשור השני של המאה ה-21, התגברה התפיסה שרואה בסין מתחרה.
מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין
במהלך העשור השני של המאה ה-21 עלה מעמדה של סין בעולם. לטענת ארצות הברית, על רקע הפרת חוקי המסחר מצד סין החלה "מלחמת סחר" בין המדינות, עם הטלת מכסי מגן הדדית. במסגרת מלחמת הסחר עושה ארצות הברית מאמצים לבודד את סין כלכלית, על ידי הקמת המסגרת הכלכלית ההינדו-פסיפית.
נקודות חיכוך נוספות בין המדינות היו סביב טאיוואן, קוריאה הצפונית וסביב נתיבי שיט-בים סין הדרומי ובג'יבוטי. ביולי 2020 הורתה ארצות הברית לסין לסגור את הקונסוליה הסינית שביוסטון בשל חשד אמריקאי שהמקום שימש כמרכז של גניבת קניין רוחני הקשור למרוץ אחר מציאת החיסון לקורונה והסינים מצדם הורו לאמריקאים לסגור את הקונסוליה שלהם בצ'נגדו.
מנזר העלייה לשמים בסביאז'סק
מנזר העלייה לשמים בסביאז'סק (ברוסית: Свия́жский Богоро́дице-Успе́нский мужско́й монасты́рь) הוא מנזר פעיל לגברים של בישופות קאזאן וטטרסטן המשויך לכנסייה הרוסית האורתודוקסית (הפטריארכיה המוסקבאית), מהווה מרכז דתי של הכנסייה האורתודוקסית של קאזאן באזור הוולגה. מאז 2017 נחשב לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
המנזר נוסד במפגש הנהרות של הוולגה והסביאגה בשנת 1555 במקביל להקמת מוסד הבישופות של קאזאן. מייסד המנזר היה הארכימנדריט הרמן (סאדירב-פולב), אשר מאוחר יותר הפך לארכיבישוף קאזאן, (1564—1566) הוכרז כקדוש וכונה "עושה הפלאים של קאזאן" (Казанский чудотворец). שרידיו נמצאים במנזר מאז 1592.
במשך שנים רבות שהמנזר היה למוסד הראשי האורתודוקסי הרוחני, החינוכי של בישופות קאזאן ואזור הוולגה ובייחוד מן המאה ה-16 ועד למאה ה-18.נ במאות ה-16 וה-18 המנזר היה לעשיר ביותר באזור הוולגה ונכלל ברשימת 20 המוסדות העשירים ביותר ברוסיה. אדמות המנזר ערב הרפורמות משנת 1764 נרשמו במקום 7,200 איכרים זכרים, כמות דומה למה שהייתה בכל שאר המנזרים של בישופות קאזאן, גם יחד. לאחר הרפורמה משנת 1764, המנזר הוגדר כאחד מהחשובים באימפריה הרוסית. עד 1809 היה למנזר האורתודוקסי היחיד של בישופות קאזאן (מאז 1809 פעל גם מנזר הבתולה של קאזאן ומנזר העלייה לשמיים איבד את הבלעדיות שלו).
הידרדרות המצב הכלכלי במאה התשע עשרה של העיר סביז'אסק, כמו גם השלכות החילון של אדמות הכנסייה ב-1764, תרמו לירידה במעמד המנזר. אם בעבר, מספרם של הנזירים במקום הגיע לכדי 100 אנשים, בתחילתה של המאה העשרים מספרם בקושי הגיע לכדי 20–25 נזירים והכנסות המנזר היו תלויות בתרומות ממנזרים אחרים במחוז. ב-9 באוגוסט 1918 חיילי הצבא האדום הרגו את אב המנזר — הבישופ אמברוז (גודקו), שהוכרז כקדוש בקתדרלת הקדושים המוודים של רוסיה בשנת 2000.
בתקופת מלחמת האזרחים הרוסית, המנזר היה סגור, נבזזו וקברו של הקדוש הרמן חולל ונפתח על ידי הקומוניסטים. לאחר מכן, השרידים נקברו מתחת למזבח של בית הקברות במתחם כנסיית עושי הפלאים מירוסלבל שבעיר קאזאן, ובשנת 2000 הוחזרו עצמותיו לסביאז'סק.
לאחר מלחמת העולם השנייה, פעל במתחם בית חולים פסיכיאטרי, אשר נסגר בשנת 1994.
בשנת 1997 פעילות המנזר חודשה רשמית.
ייחודיות
הרכבו האדריכלי של המנזר הוא ייחודי ובעל ערך היסטורי וארכיטקטוני. הכנסייה העתיקה ביותר היא — מנזר העלייה לשמים (1561), כנסיית ניקולסקאיה (1556) עם מגדל הפעמון בגובה 43 מטרים — שהוכרו בתור יצירות מופת לאדריכלות הרוסית מהמאה השישה עשר. האטרקציה העיקרית עבור המבקרים במנזר הם ציורי קיר שנשתמרו משנת 1561. במתחם גם אנדרטה בסגנון בנייה של מנזרי פסקוב-נובגורוד (שכנראה נבנו על ידי האדריכלים — פוסטניק יאקובלב ואיוואן שירייאי). במאה השמונה עשרה נוספה כיפה חדשה בסגנון בארוק אוקראיני, אך המשרה לא השתנה באופן משמעותי מסוף המאה השישה עשר ועד היום.
ציורי הקיר שבתוך המנזר משתרעים על פני שטח כולל של 1080 מ"ר. זוהי אחת משתי כנסיות ברוסיה, אשר השתמרו בהן ציורי הקיר כמעט במלואם מתקופת איוואן האיום (השנייה היא קתדרלת ספאסו-פראוברז'נסקי בירוסלבל). באופן כללי, פרסקו רוסי מהמאה השישה עשר, ניתן למצוא רק בקתדרלות. במובן זה, ציורי הקיר שבמנזר זה מהווים ממצא נדיר.
חשיבות המנזר כאתר מורשת עולמית
האתר עומד ב-2 קריטריונים אשר בזכותם נחשב לאתר מורשת עולמי:
קריטריון 2: מנזר העלייה לשמיים בסביאז'סק הוא עדות ממשית לשינויים הגאו-פוליטיים וההיסטוריים באירואסיה, בזמן שמדינת רוס התרחבה מזרחה. הארכיטקטורה של ציורי הקיר המתמקדים-במרים משקפת באופן יוצא דופן את יחסי הגומלין בין התרבויות הנוצריות-אורתודוקסיות והמוסלמיות, והמחלוקות סביב נושאים איקונוגרפיים, למשל, סיפור הבריאה או מסרים פרוטו-אוונגליסטים.
קריטריון 4: מנזר העלייה לשמיים בסביאז'סק ממחיש במיקומו, ובסגנון הבנייה האדריכלי שלו את התוכנית הפוליטית והמיסיונרית, שפותחה על ידי הצאר איבן הרביעי כדי להרחיב את מדינת מוסקבה מאדמות אירופיות אל אדמות אשר היו קודם לכן תחת שליטה איסלאמית של אורדת הזהב. הארכיטקטורה של המנזר מגלמת את הסינתזה של ארכיטקטורה מסורתית של פסקוב העתיקה, אמנות הבנייה המונומנטלית של מוסקבה, ומסורות בנייה של אזור הוולגה. ציורי הקיר של המנזר הם בין הדוגמאות הנדירות ביותר לציורי קיר של הנצרות האורתודוקסית. התוכנית האיקונוגרפית של המנזר משקפת מגמות חדשות לחלוטין בתפיסה הלאומית והתאולוגית של צאר איוון הרביעי.
דבורה לי ג'יימס
דֶבּוֹרָה רוש לי ג'יימס (באנגלית: Deborah Roche Lee James; נולדה ב-25 בנובמבר 1958) היא אשת ממשל אמריקאית לשעבר, שכיהנה כמזכירת חיל האוויר של ארצות הברית. היא האישה השנייה שכיהנה בתפקיד זה לאחר שילה וידנל.
מינויה של ג'יימס כמזכירת חיל האוויר אושר ב-13 בדצמבר 2013, ושבוע לאחר מכן היא הושבעה לתפקידה. במסגרת תפקידה היא הייתה אחראית על מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית, כולל ארגון, הדרכה, הצטיידות והדאגה לרווחתם של יותר מ-690,000 אנשים בשירות פעיל, אנשי המשמר הלאומי של חיל האוויר, אנשי מילואים ואזרחים ובני משפחותיהם, וכן מימוש מסגרת התקציב השנתי של חיל האוויר שב-2015 עמד על 139 מיליארד דולר.
בראשית תקופת כהונתה עסקה ג'יימס בסוגיות שנבעו מקיצוץ רוחבי של תקציב חיל האוויר ב-2013, מהבעיות הקשורות למטוס הקרב F-35 לייטנינג II, מחקירת הקונגרס את חיל האוויר והטיפול שלו במקרים של אלימות מינית, ושערוריית סמים והונאה בשורות פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר.
ראשית חייה
דבורה לי ג'יימס נולדה בלונג בראנץ', ניו ג'רזי. היא גדלה ברמסון הסמוכה והתחנכה בבית הספר התיכון האזורי שבעיר, אותו היא סיימה ב-1976. ב-1979 היא סיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת דיוק שבדרהאם, קרוליינה הצפונית וב-1981 היא סיימה תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בשנים 1983–1993 עבדה ג'יימס כחברת הצוות המקצועי של ועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים, שם היא שימשה כיועצת בכירה של תת-הוועדה לכוח אדם צבאי ולהטבות, של פאנל החלוקה בנטל עם נאט"ו וכחברה בצוות יושב ראש הוועדה.
בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון, בין השנים 1993–1998, עבדה ג'יימס בפנטגון כעוזרת למזכיר ההגנה לענייני המילואים. בתפקיד זה היא הייתה היועצת הבכירה של המזכיר בכל הסוגיות הקשורות ל-1.8 מיליון חברי המשמר הלאומי וכוחות המילואים. היא הייתה אחראית על תקציב של 10 מיליארד דולר ופיקחה על צוות של יותר ממאה איש. קודם למינויה לתפקיד זה היא שימשה כעוזרת לעוזר מזכיר ההגנה לענייני חקיקה.
במשך יותר מעשור שימשה ג'יימס במגוון של משרות שונות בתאגיד הבינלאומי ליישומים מדעיים (Science Applications International Corporation - SAIC). בין השנים 1998–2000 היא שימשה כסגנית נשיא החברה לפעילות בינלאומית ושיווק ביונייטד טכנולוג'יס. לאחר מכן ועד 2001 היא הייתה סגנית הנשיא והמנהלת הכללית של הארגון "מנהלים עסקיים למען ביטחון לאומי" (Business Executives for National Security). קודם למינויה כמזכירת חיל האוויר היא שימשה כנשיאת המגזר הטכני וההנדסי של SAIC, שם היו כפופים אליה 8,700 עובדים. היא גם חברה במועצת המנהלים של "המועצה האטלנטית"
שערוריית בסיס חיל האוויר מלמסטורם
שלושה שבועות לאחר כניסתה של ג'יימס לתפקיד, הגיעו החדשות בנוגע לבעיות מוסריות בשורות פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר. משרד החקירות המיוחדות של החיל ניהלחקירה על שימוש לכאורה בסמים סינתטיים על ידי אנשי צוותי אוויר, ובמהלך חקירה זו נחשפו ראיות הנוגעות למרמה במבחני הכשירות החודשיים בכנף הטילים ה-341 בבסיס חיל האוויר מלמסטרום שבמונטנה. בסך הכול נמנו 92 אנשים שהיו מעורבים בשערורייה.
ג'יימס הגיבה על הפרשה באומרה: "זה היה כשל של כמה מאנשי צוותי האוויר שלנו. זה לא היה כשל של המשימה הגרעינית". במשך השנה שחלפה מאז חשיפת הפרשה, ערכה ג'יימס ביקורים בשלושת בסיסי החייל שמפעילים טילים בליסטים בין-יבשתיים, כדי לעבוד יחד עם אנשי צוותי האוויר ועם הקצינים הבכירים של החיל כדי לסייע להם לעמוד באתגרים הניצבים מולם. היא ציינה את חוסר תשומת הלב של החייל למשימותיו הגרעיניות, לעניין השימוש במבחנים פשוטים, כ"גורם המבחין העליון, אם לא הגורם המבחין היחידי, לשיקולי הקידום של האנשים", כאחת הסיבות להתדרדרות המוסרית בכוחות הטילים הבין-יבשתיים.
ג'יימס סייעה להקים את ""תוכנית השיפורים של חיל האוויר" (Force Improvement Program), תוכנית משובים יסודית שתוכננה לאתר במהירות המלצות לפעולה לשינויים חיוביים במאצעות שיחות אישיות וסקרים, שזיהתה יותר מ-300 המלצות לשיפורים. כמה מההמלצות המידיות כללו מימון לשדרוג מרכזי השיגור והבונקרים התת-קרקעיים בהם אנשי צוותי האוויר שוהים במשמרות של 36 שעות מסביב לשעון, יותר העברות במסוקים של אנשי צוות אל מרכזי השיגור, תוספת כוח אדם להקלה על העומס, ותוספת תשלום כדי להחזיק אנשי מפתח בתחום הטילים בתפקידיהם.
בנוסף, הנהיגה ג'יימס את הענקתה של "מדליית שירות ההתרעה הגרעינית".
בהתייחסה לפרשת בסיס חיל האוויר מלמסטרום שנתיים לאחר מכן בפורום הביטחון באספן, אמרה ג'יימס ש"מעולם לא מצאנו עדות למעשי מרמה מעבר לאלו שהתרחשו בבסיס זה, אך כן מצאנו עדויות לבעיות שיטתיות במערכת", שזכו להתייחסות בהדרכה מוגברת, תמריצים ויצירת הזדמנויות להתפתחות.
צמצום כוחו של חיל האוויר
עם הענקת המנדט לקונגרס לצימצום כוחו של חיל האוויר, החליטה ג'יימס לבצע את הקיצוצים בפעימה אחת בשנה תקציבית אחת במקום שיתמשכו על פני חמש שנים, זאת כדי להקל על תחושת אי הוודאות אצל צוותי האוויר. היא התייחסה לדאגות בנוגע לכך שצמצום הכוחות גרם למתיחות בחיל אותה היא חשה במהלך סיוריה ביחידות. היא אישרה שחיל האוויר מסוגל הגיע לסדר הכוחות הנדרש ולהציב יעדים לשנת התקציב 2014 ובכך לבטל את הצורך לנהל תוכניות דומות בשנת 2015. על כוונה זו היא הכריזה במהלך פגישת און ליין שקיימה עם אנשי צוותי האוויר ואמרה להם שהיא שמעה על דאגותיהם בנוגע לניהול שלא מרצון של סדר הכוחות בחיל. את שנת התקציב של 2014 החל חיל האוויר עם 330,7000 אנשים בשירות פעיל ובראשית נובמבר אותה שנה ירד מספר זה ל-316,500, סדר הכוחות הנמוך ביותר של החיל מאז הקמתו ב-1947.
זיהוי איומים
ב-2015 ציינה ג'יימס שמחצית מטייסי חיל האוויר "לא מוכנים ברמה מספקת" ללוחמה נגד יריבים עם "אמצעי הגנה אווירית וטילי קרקע אוויר", על אף ההשקעות הקודמות בטכנולוגיות כמו מטוסי הקרב של הדור החמישי, F-35 לייטנינג II וF-22 ראפטור. בנוסף לאיום הטרור, זיהתה ג'יימס את רוסיה בתור "האיום הגדול ביותר" לביטחון הלאומי של ארצות הברית.
895
אירועים
ללא תאריך מדויק:
ג'פרי לונג
ביוגרפיה
לאחר פרסום רב המכר "עדות על חיים שלאחר המוות: המדע של חוויות סף מוות" התראיין לונג בתוכניות מדיה רבות, כולל  The O'Reilly Factor, NBC Today, ABC (פיטר ג'נינגס), Dr. Oz Show, ערוץ ההיסטוריה, ערוץ הלמידה, נשיונל ג'אוגרפיק ו-Fox News יוסטון.
בשנת 2009 תרם לונג לכתיבת "המדריך לחוויות סף מוות: שלושים שנים של מחקר", שפורסם על ידי פרייגר. הספר מקיף סקירה מקיפה של המחקרים שבוצעו בתחום של חקר ה-NDE, ונחשב לפרסום משמעותי בתחום.
VIX
VIX (קיצור באנגלית של Volatility Index, מדד התנודתיות; מכונה גם מדד הפחד) הוא מדד האומד את התנודתיות הצפויה במדד המניות S&P 500. המדד, בשמו המלא Chicago Board Options Exchange Volatility Index (מדד התנודתיות של בורסת האופציות של שיקגו), נקבע על ידי חישוב התנודתיות הגלומה בשעריהן של אופציות הנסחרות על מדד S&P 500.
מדד VIX מחושב בזמן אמת על ידי בורסת האופציות של שיקגו (CBOE). המדד משקלל את סטיית התקן הגלומה במחיריהן של האופציות מסוג CALL ו-PUT הפוקעות בתקופה של כחודשיים מיום חישובו. סטיות התקן הגלומות במחיריהן של אופציות נוטות לעלות ככל ששוק מניות נעשה תנודתי יותר, בשל העובדה שמשקיעים נוטים לחשוש מכתיבת אופציות, ואילו קוני האופציות מוכנים לשלם יותר, כדי להגן על עצמם מפני תנודתיות. לכן הן מהוות מדד טוב לרמת התנודתיות. מדד VIX מכונה "מדד הפחד", שכן הוא מבטא את חששות המשקיעים בתקופות שבהן שוקי המניות נוטים לרדת בחדות. למרות זאת, המדד אינו מבטא פחד מנפילות בלבד, אלא כל חשש משוק תנודתי.