cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מירנדה יאפ
חייה הפרטיים
מירנדה יאפ נולדה באוגוסט 1948 בסינגפור. בסביבות 1977 עברה לטורונטו כדי להשיג את הדוקטורט שלה, במהלך הקריירה שלה היא פרסמה 58 מאמרים בכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים. היא התחתנה עם ד"ר יאפ קיאן טיונג בשנת 1981. ב-2009 היא זכתה בפרס הנשיא למדע וטכנולוגיה (PSTM). בשנת 2011 סבלה ממפרצת ונכנסה לתרדמת למשך ארבע שנים, עד למותה ב-14 באוקטובר 2015.
השכלה
יאפ קיבלה תואר בכימיה יישומית מאוניברסיטת סינגפור – כיום היא נקראת האוניברסיטה הלאומית של סינגפור (NUS) – ותואר שני בהנדסה ביוכימית ביוניברסיטי קולג' לונדון בשנת 1973. בשנת 1979 עשתה דוקטורט בהנדסה כימית באוניברסיטת טורונטו.
קריירה
אחרי שהשיגה דוקטורט, יאפ חזרה לסינגפור בשנת 1982 כדי להצטרף לאוניברסיטה הלאומית של סינגפור. עם מענק ממשלתי, היא סייעה בהקמת היחידה הטכנולוגית לעיבוד ביולוגי (BTU) בשנת 1990. שמה של היחידה שונה מאוחר יותר למרכז הטכנולוגי לעיבוד ביולוגי (BTC) בשנת 1995, כמרכז מחקר לאומי לטכנולוגיית עיבוד ביולוגי שיאפ עמדה בראשו. לאחר מכן שונה שמו שוב ב-2003 למכון הטכנולוגי לעיבוד ביולוגי (BTI).
בנוסף, הקימה יאפ שני ארגונים: הראשון הוא המרכז לחקר מוצרים טבעיים המכונה כיום תרופות מרליון, והשני הוא המרכז הטכנולוגי לייצור ביו-פרמצבטיקה. בפברואר 2006 מונתה יאפ כעמיתה זרה לאקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית על הישגיה הבולטים בחינוך, מחקר וניהול בתחום תרביות תאי יונקים. יאפ זכתה בפרס הנשיא למדע וטכנולוגיה (PSTM) בנובמבר שנת 2009, והפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס המדע היוקרתי ביותר בסינגפור.
נוסף על כך, יאפ הרצתה בקורס מתקדם בטכנולוגיית תאים באוניברסיטת מינסוטה. נכתב עליה כך: "פרופ' מירנדה יאפ היא המייסדת של BTI, שהוא המוסד המרכזי בקידום מחקר העיבוד הביולוגי של סינגפור וממלא תפקיד קריטי בהצלחתה של סינגפור בהרחבת ענף הייצור הביולוגי. היא הפכה אותו... למוסד בינלאומי ידוע כיום, והיא הכשירה מספר רב של סטודנטים לתואר שלישי ותואר שני בתחומים רבים בביוטכנולוגיה. בטכנולוגיית תרבית תאים עבודתה נמשכה מעבודה מוקדמת בפיזיולוגיה תאית ועד ניתוח תעתיק ופרוטאום למטרת הנדסת תאים."
יעקב ישראל לוגאסי
הרב יעקב ישראל לוגאסי הוא דרשן, מרצה ב"ערכים" וב"הידברות", סופר ובעל תוכניות רדיו.
באתר קול הלשון, מוצעים מאות משיעורי הרב להורדה, במגוון תחומים, כגון פרשת השבוע, מועדי השנה, מוסר, ימות המשיח, צניעות, אמונה וביטחון וענייני רוח נוספים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למשפחה חרדית מיהדות מרוקו. למד בישיבות שונות בעיר, בהן ישיבת פורת יוסף.
בצעירותו החל הרב להרצות ולהעביר שיעורי תורה ומוסר ברחבי הארץ.
הצטרף לארגון ערכים והפך למרצה בכיר. משדר בתחנות רדיו חרדיות, ובהן ברדיו "קול הנשמה" ו"קול ברמה". תוכניות אלו עסקו בנושאי אמונה ומוסר בשיתוף עם המאזינים אשר נתנו דוגמאות להתמודדות מחיי היום יום.
כיום הרב ממשיך בהעברת שיעורים בנושאי אמונה ומוסר ברחבי הארץ, פעיל בארגון "הידברות" ומשדר תוכנית קבועה בשם "אמונה וביטחון" ברדיו "קול ברמה".
שלום שרעבי (איש שב"כ)
ביוגרפיה
שרעבי נולד בכרם התימנים בתל אביב ב-1953, בן להורים שעלו מהעיר תעז בתימן בסוף שנות ה-30. אביו עבד בהנהלת חשבונות ואמו הייתה עקרת בית.
כשהיה בן שבע עברה המשפחה לרמת גן, ושרעבי למד בתיכון בליך בעיר. את שירותו הצבאי עשה בפלס"ר שריון של חטיבה 14 כולל במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1974 השתחרר, למד הוראת חינוך גופני במכון וינגייט. ועבד כמורה בתיכון בליך.
קריירה בשירות הביטחון
ב-1978 גויס שרעבי לשב"כ, ולאחר שעבר קורס מאבטחים שירת ביחידה לאבטחת אישים. בין היתר היה המאבטח של משה דיין בעת שכיהן כשר החוץ ושל מנחם בגין בתקופת כהונתו כראש הממשלה.
בעת שהיה שרעבי רכז נפת מחנה הפליטים ג'באליה ברצועת עזה בשנת 1987 החלו במחנה האירועים שהתלקחו לכדי האינתיפאדה הראשונה.
ב-1989 היה שרעבי שותף למאמצים לאיתור גופתו של החייל החטוף אילן סעדון. הגופה התגלתה רק בשנת 1996, בעת שהיה בתפקיד סגן ראש מרחב הדרום, ואחראי לקשר ולתיאום עם מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
בתפקידו האחרון בשירות, בשנים 2004–2006, שימש ראש האגף הלא ערבי בשב"כ, המופקד על סיכול גורמי טרור בקרב האוכלוסייה יהודית.
המשטרה המעולה
המשטרה המעולה (באנגלית: The Mounted Police Force) או "הז'נדרמריה הפלשתינאית" הוא כינוי לכוח ז'נדרמריה (כוח צבאי העוסק בפעילות שיטור) רכוב, בפיקוד בריטי, שפעל בארץ ישראל המנדטורית בין השנים 1921 ל-1926 והמשרתים בו היו תושבי הארץ, יהודים וערבים, שגויסו על פי מפתח עדתי. הכוח פעל במקביל לכוח בריטי דומה, שכונה הז'נדרמריה הבריטית.
תולדות המשטרה המעולה
לאחר כיבוש ארץ ישראל מידי הטורקים, החלו השלטונות הבריטים בארגון כוח משטרה מקומי, שהורכב בתחילתו מאנשי המשטרה הצבאית הבריטית, ולאחר מכן גויסו אליו גם תושבי הארץ לפי מפתח עדתי. ביולי 1920 הוחלף הממשל הצבאי הבריטי בממשל אזרחי, לקראת ההכרזה על המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים. הסכסוכים בין העדות בארץ, שהגיעו לשיא במאורעות תרפ"א, העמידו בספק את יכולתו של כוח המשטרה לשמור על השלום. היהודים העלו ספקות באשר לנאמנותם של השוטרים הערבים בכוח, וטענו כי אלו עמדו מן הצד ואיפשרו לפורעים לבצע את הפרעות.
הנציב העליון, הרברט סמואל, החליט ליצור כוח משטרה שישמש להגנת הגבולות ולמניעת מהומות. ב-3 ביולי 1921 הכריז הנציב כי "חושבים לגייס ענף חדש לגדוד המשטרה אשר יכיל 500 איש מהמעולים, ואשר יתגייסו מכל בני התושבים. אלו יקבלו משכורת קצת יותר גבוהה מזו של השוטרים הרגילים, ויתחנכו בחינוך טוב, במשמעת טובה ותחת הנהגתם של קצינים בריטים. הגדוד הזה ישמש להגנה על גבולות פלשתינה (א"י) נגד התנפלויות אפשריות, ובמקצת ככוח מילואים במקרה של הפרעות...".
ביולי 1921, כחודשיים לאחר תום הפרעות, החל הגיוס למשטרה המעולה (שכונתה "הז'נדרמריה הפלשתינאית"), לה גויסו בני הארץ בפיקוד בריטי. המטרה הייתה ליצור כוח מעורב, בו תהיה נציגות לכל העדות בארץ ישראל, לרבות היהודים. בתחילה נקבע כי למשטרה יוכלו להתגייס רק מי שנולדו בארץ, אך בהשתדלות מוסדות היישוב הוסרה מגבלה זו, שהייתה מונעת מרבים מבני העלייה השנייה והעלייה השלישית להתגייס לכוח החדש. בתחילה התייחס היישוב בהסתייגות למשטרה, שכן הדבר הביא לסיכול התקווה כי יוקם כוח הגנה יהודי, שגרעין שלו החל להתגבש בחודש מאי, בסמוך לתחילת הפרעות. לאחר מכן הוסרה ההתנגדות, אך היישוב לא השתתף באופן מוסדי בגיוס המתנדבים למשטרה.
בראש המשטרה הועמד מייג'ור בריטי בשם פרדריק ויליאם ביושר (Bewsher). למשטרה התגייסו כחמש מאות איש, שחולקו לארבע פלוגות והוצבו במקומות שונים בארץ. מרכזה של המשטרה המעולה היה בתחילה בירושלים, ולאחר מכן עבר לצריפין. כן היו לה בסיסים ביריחו, בבאר שבע, בטולכרם, בג'נין, בבית שאן, בצמח ובראש פינה. הכוח היה כוח רכוב על סוסים, אך המשרתים בבאר שבע רכבו על גמלים.
במקביל לכוח זה, הוקם, בתחילת שנת 1922, כוח נוסף בשם "הז'נדרמריה הבריטית" שכלל כ-700 שוטרים בריטים, ותיקי מלחמת האזרחים האירית.
פעולתן של שתי הז'נדרמריות הביאה לרגיעה ביטחונית מסוימת לקראת סוף כהונתו של הרברט סמואל.
פירוק המשטרה המעולה
בשנת 1925 הוחלף סמואל בלורד הרברט פלומר. פלומר החליט לבצע רה-ארגון בכוח המשטרה, על מנת לחסוך בהוצאות. הוא החליט לפרק את שתי הז'נדרמריות, ולהקים את חיל הספר העבר-ירדני. שינויים אלו נתפסו אצל אנשי היישוב כ"הוצאת היהודים מהמשטרה המעולה" ויצירת כוח שכל המשרתים בו ערבים. בתוך היישוב הערבי קמה התנגדות גדולה להקמת חיל הספר העבר-ירדני. בין המתנגדים היו שדרשו להסתפק בדרישה שלא להקים את חיל הספר העבר ירדני, מסיבות טקטיות. אחרים דווקא דרשו הקמת גדוד עברי במקביל לחיל הספר הערבי. עם זאת, היו שהתנגדו באופן עקרוני להקמת גדוד עברי.
בפועל, חיל הספר העבר ירדני הוקם לבדו והיו בו רק 28 יהודים מבין כשמונה מאות המשרתים בו. יתר המשרתים במשטרה המעולה הועברו למשטרת המנדט (המשטרה הרגילה) או השתחררו. חלקם היו לפעילים בארגון "ההגנה", וניצלו את הידע והאימונים שקיבלו במסגרת המשטרה המעולה.
מדינת ישראל הכירה בשירותם ובתרומתם של שוטרי המשטרה המעולה, וקבעה כי מי ששירת במסגרת זו חצי שנה זכאי לשאת את אות המשמר ובלבד שהשירות במשטרה המעולה נעשה על דעתם של מוסדות היישוב היהודי בארץ ישראל.
אלפונס מאיס
אלפונס הריברט אוגוסט מאיס (בגרמנית: Alfons Heribert August Mais; נולד ב-24 באפריל 1962) הוא גנרל-לויטננט גרמני המשמש כמפקח כוחות היבשה של הבונדסוור (צבא גרמניה).
ביוגרפיה
מאיס נולד בקובלנץ ב-24 באפריל 1962. הוא התגייס לבונדסוור ב-1981 ועבר הסמכה לקצונה בבית הספר לתעופה צבאית בבוקבורג. בין 1982 ל-1985 הוא למד כלכלה ומדעי הארגון באוניברסיטת הכוחות המזוינים הפדרליים בהמבורג (כיום: אוניברסיטת הלמוט שמידט), ולאחר מכן הוכשר כטייס מסוקים בבוקבורג. לאחר שסיים את הכשרתו כטייס איירוספסיאל אלואט II, הוא הועבר למחלקה האווירית ה-301 בנידרשטטן. ב-1991 הוא מונה למפקד טייסת האספקה האווירית של הצבא בפסברג. בין 1994–1996 למד באקדמיית המטה הכללי בהמבורג.
לאחר סיום לימודיו באקדמיית המטה הכללי, הוצב כעוזר בכיר במשרד ההגנה בבון. בין השנים 2000–2002 הוא שימש כמפקד המחלקה האווירית ה-101 בפסבורג. בין השנים 2002–2011 שימש כמרצה באקדמיה הפדרלית למדיניות ביטחון בברלין. לאחר מכן נשלח לבריסל כחלק מהנציגות הגרמנית בוועדה הצבאית של האיחוד האירופי. לאחר חזרתו מבריסל הועלה לדרגת בריגדה גנרל ומונה למפקד הבריגדה האווירית ה-1. ב-2013 הוא הועבר לפקד על בית הספר לתעופה צבאית. ב-16 ביוני 2018 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה לראש מטה כוחות נאט"ו באפגניסטן. ב-9 במאי 2019 הוא הועבר לפקד על הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי. ב-13 בפברואר 2020 הוא מונה למפקח כוחות היבשה של הבונדסוור.
הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה
הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה היא ועדה מיוחדת, שהוקמה בכנסת העשרים על מנת לבחון את יישום הרפורמה בשירות המדינה. הוועדה הוקמה ב-18 בינואר 2016 ופעילותה הסתיימה ב-27 ביוני 2016.
רקע
על פי החלטת ממשלה 3993 מנובמבר 2011, על הנציבות לשירות המדינה הוטל ליישם את הרפורמה בתחום ההון האנושי בשירות המדינה. הרפורמה נועדה לחזק את משרדי הממשלה ויחידות הסמך, לשפר את יכולות נציבות שירות המדינה ולחזק את "עמוד השדרה הניהולי" בשירות המדינה ובמסגרתה בין היתר שונו הדברים הבאים: ניהול זמני הגיוס, טיפול מותאם בסגל בכיר, הקצבת מספר הכהונות של אנשים העובדים בשירות המדינה, חידוש המבחנים לעובדים אשר מתקבלים לעבודה, הקלה על כניסתם של מועמדים חדשים לשירות הציבורי ומניעת עיכובים הנגרמים מצד משרדי הממשלה. כמו כן, יש צורך הייתה בה התייחסות למניעת מינויים פוליטיים, קליטת סטודנטים במכרזים ציבוריים ואף שיפור השירות לאזרח.
פעילות הוועדה
מטעם נציבות שירות המדינה, דיווח בפני הוועדה ראש מטה יישום הרפורמה בשירות המדינה רון צור, ואליו צורפו מעת לעת בעלי תפקידים שונים בהתאם לנושא הדיווח.
במסגרת פעילות הוועדה התקיימו דיונים שונים אשר הובילו לשינוי או תיקון של נהלים בשירות המדינה, בין היתר, מתן האפשרות לסטודנטים אשר עובדים בשירות המדינה להתמודד על תפקידים קבועים במכרזים פנימיים במקום עבודתם. לפני כן, לא היו משתלבים הסטודנטים בשוק העבודה עם סיום העסקתם ב"תקן סטודנט", והם נאלצו לעזוב את מקום עבודתם חרף הידע והניסיון שצברו בדרך.
מלבד זאת, דובר בוועדה על קידום פיילוט שיקודם על ידי נציבות שירות המדינה עד סוף 2016 ובמהלכו יתקיימו וישופרו מבחני המיון בהתאם לצורכי המשרד הספציפי, בישיבה נוספת דובר על פערי השכר בין נשים לגברים העובדים בשירות המדינה, חוסר הייצוג של עובדים יוצאי אתיופיה ועוד. דיון אחר נערך בוועדה בנושא מתווה שגיבשה הממשלה לגבי מינויי משרות אמון ופיטורים של בכירים בשירות המדינה. על פי המתווה, בכל משרד ממשלתי המונה מעל 150 עובדים, יכהן משנה למנכ"ל כמשרת אמון מקצועית, וסיום העסקתו יהיה לפי שיקול דעת מנכ"ל אותו המשרד. מנכ"ל המשרד גם יוכל למנות לתפקיד המשנה למנכ"ל עובדים מקרב משרדו ובתום הכהונה הם יוכלו לחזור לתפקידם או לתפקיד אחר בשירות המדינה. בישיבה נוספת דובר על החלטת הממשלה בעניין מינוי סמנכ"לים על ידי שרי המשרד, דבר אשר גורר מינויים פוליטיים ואף מערער את אמון האזרחים בעובדי השירות הציבורי.
הנס-אדולף פריצמן
הנס-אדולף פריצמן (בגרמנית: Hans-Adolf Prützmann; 31 באוגוסט 1901, טולקמיט, פרוסיה המערבית – 21 במאי 1945, לינבורג) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי שהתאבד עם סיום המלחמה.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את בית הספר, פנה פריצמן ללמוד אגרונומיה בגטינגן. ב-1918 הצטרף לאחד הפרייקורפס, אך השתתף בלחימה לראשונה רק ב-1921, כשנטל חלק בדיכוי התקוממות הפולנים בשלזיה עילית. לאחר מכן עבד כמפקח חקלאי במשך שבע שנים בצפון מזרח גרמניה.
שירותו באס אס
ב-1929 הצטרף פריצמן לאס אה, אך עזב אותו ב-1930 לטובת האס אס (מס' חבר: 3,002). באותה שנה, התקבל למפלגה הנאצית (מס' חבר: 142,290). פריצמן התקדם במהירות: ביולי 1932 נבחר להיות ציר ברייכסטאג; בפברואר 1934 ניתנה לו דרגת גרופנפיהרר ועמה הפיקוד על הגזרה הדרום-מערבית של האס אס, שכללה את שטוטגרט וסביבותיה. בליל הסכינים הארוכות עצרו הוא וארבעה מאנשיו את הרמן מאתייס, איש אס אה וראש המשטרה הפוליטית בוירטמברג, שהיה מסוכסך עם היינריך הימלר; מאתייס הוצא להורג בבוקר ה-1 ביולי 1934.
ממרץ 1937 עד אפריל 1941 היה פריצמן מפקד המשטרה והאס אס של אזור המבורג; הגאולייטר ונציב הרייך במקום, ולתר קאופמן, מינה אותו לחבר סנאט העיר ולאחראי מטעמו על אכיפת החוק. עם סיום כהונתו הוענקה לו דרגת גנרל-לייטנט של המשטרה, והוא עבר לקניגסברג, שם מילא תפקיד זהה לזה שהיה לו בהמבורג, הפעם תחת אריך קוך.
עם זאת, היה פריצמן נתון ללחצים מנוגדים: מחד, דרש הימלר להשמיד את האוכלוסייה היהודית, אך נציב הרייך היינריך לוהזה - נציגו של השר אלפרד רוזנברג ומושל המדינות הבלטיות וצפון בלארוס - התעקש כי עליהם להיות מרוכזים בגטאות על מנת שיהיה אפשר לנצלם ככח עבודה. היריבות בין האס אס למנהל האזרחי של לוהזה נמשכה עד סוף אוקטובר, כשהשיג הימלר פקודה ישירה מאדולף היטלר שאפשרה לו לאכוף את המדיניות שדגל בה. עם זאת, הוא לא היה שבע רצון מהתנהלותו של פריצמן, ובתחילת נובמבר החליף בינו לבין פרידריך יקלן, מפקד האס אס והמשטרה של גזרת רוסיה-דרום - שכללה בעיקר את אוקראינה - שהיה כבר אחראי לרציחתם של מאות אלפי יהודים בשטחו. ב-9 בנובמבר קודם פריצמן לאובר-גרופנפיהרר ולגנרל מלא במשטרה.
זמן קצר לאחר הגעתו לאוקראינה, סמכויותיו של פריצמן צומצמו: ב-5 בינואר 1942 מונה גרט קורסמן לראש האס אס באזורי הכיבוש הצבאי: אלה הופקעו מידי הראשון, שתוארו שונה ל'מפקד העליון של האס אס והמשטרה באוקראינה'. ככזה, היה אחראי לרציחתם של מאות אלפי בני אדם בשלוש השנים הבאות, רבים מהם יהודים. באביב 1943, הסתכסך עם אריך פון דם באך-צלבסקי, שניצל את פעולות הפרטיזנים המקומיים על מנת לנסות ולהפקיע ממנו את השליטה במיזם הקמת הכביש הראשי בין דונצק ללמברג - בו הועסקו 150,000 עובדי כפייה - בתירוץ של בעיות ביטחון.
ב-1 ביולי 1944 קיבל פריצמן דרגת גנרל בוואפן אס אס. בספטמבר, כשהצבא האדום שחרר למעשה את כל שטח אוקראינה והגרמנים נסוגו, מונה פריצמן ל'מפקח הכללי לענייני הגנה מיוחדת' והוטל עליו לנצל את ניסיונו בלוחמה נגד פרטיזנים על מנת להקים יחידות גרילה שיפעלו נגד בעלות הברית בשטחים הגרמניים שיכבשו. ארגון זה כונה 'וורוולף', וזכה להצלחות מעטות. בדצמבר 1944 אף מונה פריצמן למיופה-הכח של ממשלת גרמניה בקרואטיה, לאחר שקודמו אדמונד גלאיזה-הורסטנאו קשר קשר להדיח את אנטה פאבליץ', אך הוא כמעט ולא ביקר במדינה.
הפרלמנט הקרואטי
הפרלמנט הקרואטי (בקרואטית: Hrvatski sabor) הוא הרשות המחוקקת של קרואטיה. הוא מורכב מ-151 נציגים הנבחרים מדי ארבע שנים על בסיס זכות בחירה ישירה, אוניברסלית ושוויונית בהצבעה חשאית. 140 מהנציגים נבחרים במחוזות בחירה, 8 בני מיעוטים (סרבים, בוסניאקים, וכו') וכ-3 נבחרים על ידי קרואטים שאינם גרים במדינה. בניין הפרלמנט שוכן בבירת קרואטיה, זאגרב.
הפרלמנט מתכנס פעמיים בשנה: מ-15 בינואר עד 15 ביולי ומ-15 בספטמבר עד 15 בדצמבר. לרוב, החלטות מתקבלות ברוב רגיל, מלבד בנושאים של מיעוטים אתניים, שינויים בחוקה, שינוי בחוק הבחירות, השיטות התפעוליות של הגופים הממשלתיים והשלטון מקומי, שבהם דרוש רוב של שני שלישים מהפרלמנט.
הבחירות האחרונות התקיימו בנובמבר 2015.
הז'נדרמריה הבריטית
הז'נדרמריה הבריטית (באנגלית - British Gendarmerie) הייתה כוח בריטי מסוג ז'נדרמריה (כינוי לגוף צבאי העוסק בפעילות שיטור) שפעל בארץ ישראל ובעבר הירדן עם תחילת המנדט הבריטי, בין השנים 1922 ל-1926.
לאחר כיבוש ארץ ישראל מידי הטורקים, החלו השלטונות הבריטים בארגון כוח משטרה מקומי, שהורכב בתחילתו מאנשי המשטרה הצבאית הבריטית, ולאחר מכן גויסו אליו גם תושבי הארץ לפי מפתח עדתי. ביולי 1920 הוחלף הממשל הצבאי הבריטי בממשל אזרחי, לקראת ההכרזה על המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים. הסכסוכים בין העדות בארץ, שהגיעו לשיא שלילי במאורעות תרפ"א העמידו בספק את יכולתו של כוח המשטרה לשמור על השלום. היהודים העלו ספקות באשר לנאמנותם של השוטרים הערבים בכוח, וטענו כי אלו עמדו מן הצד ואיפשרו לפורעים לבצע את הפרעות.
עם יצירת הכוח שירתו בו 43 קצינים ו-700 שוטרים מן השורה, ורובם גויסו מכוח השיטור המלכותי של אירלנד (Royal Irish Constabulary) ו"דיוויזיית הסיוע" (Auxiliary Division) שלו, שפורקו בסמוך ליצירת הכוח החדש. חיילים אלו היו לרוב ותיקי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים האירית. באפריל 1922 הגיעו כ-650 מהם לחיפה. הם לא הגיעו כיחידה, אלא באופן עצמאי, על סמך שמועה שעברה מפה לאוזן אצל חברי היחידה שמפקדה, גנרל הנרי טיודור קיבל על עצמו את התואר "אחראי על ביטחון הציבור" (Director of Public Safety) בארץ ישראל, בתחילת שנת 1922. חלקם הגדול היה חבר ביחידת ה"בלאק אנד טאנס" הידועה לשמצה, בשל השיטות האכזריות שהפעילה כלפי האוכלוסייה האזרחית במהלך מלחמת האזרחים. מעריכים כי למעלה משלושת רבעי היחידה היו חברי ה"בלאק אנד טאנס", ביניהם פושעים פליליים ואנשים שנמלטו מן החוק במקומות אחרים.
חיילי היחידה קיבלו מדים מיוחדים, ובניגוד לכובע הקולפאק של יתר אנשי הז'נדרמריה, לבשו כובע רחב שוליים בדומה לכובעי בוקרים. כינויים בפי אנשי היישוב היה "האירלנדים". מפקדה של הז'נדרמריה הבריטית היה קולונל ג'ון אנגוס מקניל, חייל סקוטי ותיק, שהיה בן 48 בעת שקיבל את הפיקוד על היחידה.
מבחנה הראשון של היחידה היה עוד ביולי 1922 עם ההכרזה על תחילת המנדט הבריטי. הערבים הכריזו על שביתה כללית ואיימו בפרעות. נוכחותם המאסיבית של "האירלנדים" במוקדי החיכוך הייתה בין הגורמים שמנעו גל פרעות חדש. דאגלס דאף, איש היחידה, מתאר בספרו "חרב להשכיר" את הדרך בה הפחידו אנשי היחידה פורעים ערבים, כאשר הראו להם כי אינם חוששים לדרוך את נשקיהם, וזאת לאחר שהשמועה על חוסר המעצורים של הכוח החדש הופצה בכוונה על ידי קציני המשטרה במחוזות.. העיתון דבר תיאר בשנת 1925 את שיטותיהם של אנשי היחידה בפיזור הפגנה בלתי חוקית של פועלים יהודים בחיפה במילים "האירלנדים... התנפלו על כל עובר ושב במכות אכזריות, ואחרי כן אסרו." מקור אחר מתאר כיצד נשלחו ארבע פלוגות של שוטרים לנצרת ומשלא אהבו את המגורים שהוצעו להם השתלטו על בניין המוסקוביה ששימש את השלטון האזרחי של מחוז הגליל. לאחר שפקיד מקומי העיר להם כי הדבר אינו ראוי, הכניסו אותו בתוך ארון מסמכים והשליכו את הארון מן הקומה השנייה.
הז'נדרמריה הבריטית הועסקה ככוח למניעת מהומות, וכן במלחמה בכנופיות של שודדים שעדיין פעלו בארץ. הם הצליחו במשימתם לשמור על השקט ועל השלום, והביאו להקטנה משמעותית של מספר החיילים הבריטים ששהו בארץ עם זאת, שיטותיהם הבלתי שגרתיות לא הובילו לשגרה של שמירת החוק, ולא איפשרו פעולות שיטור ומודיעין שיטתיות. מרכזה של היחידה היה בירושלים. עם הזמן צומצם כוח האדם של היחידה, ובשנת 1925 בסמוך לפירוקה, מנתה כ-550 שוטרים.
הפילהרמונית של סיאול
הפילהרמונית של סיאול (בקוריאנית: 서울시립교향악단), שנוסדה בשנת 1948, היא אחת התזמורות הוותיקות והמפורסמות ביותר בקוריאה הדרומית. מסע הקונצרטים הראשון שלה מחוץ לקוריאה היה ביפן בשנת 1965, ואחריו באו הופעות בדרום-מזרח אסיה ב-1977, בארצות הברית ב-1982, 1986 ו-1996, סיור באירופה ב-1988 לפני המשחקים האולימפיים בסיאול באותה שנה, וקונצרט בבייג'ינג בשנת 1997. הפילהרמונית היא מוסד תאגידי מאז 2005. המנהל המוזיקלי מיונג-וון צ'ונג התפטר בשנת 2015, והפילהרמונית של סיאול מחפשת הנהלה אמנותית חדשה.
ההיסטוריה של הפילהרמונית של סיאול, הפעילה מאז ייסודה בשנת 1948, ארוכה מזו של כל תזמורת קוריאנית אחרת. בפברואר 1948 קיימה התזמורת את קונצרט הפתיחה שלה, בניצוח מאסטרו סאונג-טה קים. באוקטובר של אותה שנה, נוצרה אגודת הפילהרמונית של סיאול במטרה לספק תמיכה וסיוע לתזמורת. בשנה שלאחריה הוציאה האגודה ירחון מוזיקה בשם "הפילהרמונית". אחרי קונצרט למנויים בבית העירייה של סיאול ב-25 ביוני 1950, נאלצה התזמורת להפסיק את פעילותה עקב פרוץ מלחמת קוריאה, אך היא חידשה את הופעותיה בשם "התזמורת הסימפונית של הצי" חמישה חודשים לאחר מכן, לעודד ולהרגיע את הקוריאנים בתקופת המלחמה.
באוגוסט 1957 העבירה מועצת המטרופולין סיאול את "תקנות המטרופולין סיאול להקים תזמורת בניהול עירוני", והתזמורת הסימפונית של הצי הייתה לתזמורת הפילהרמונית של סיאול, התזמורת הקוריאנית הראשונה במימון ממשלתי. טקס חנוכת התזמורת התקיים בלשכת מועצת העיר, עם שלישיית כלי נשיפה מעץ. סנג-ריו קים מונה למנצח הראשי הראשון. מאז, סייעה התזמורת להכניס את הסימפוניות של בטהובן, ברהמס, מוצרט וצ'ייקובסקי לרפרטואר הבסיסי ולהשריש אותו בקרב חובבי המוזיקה הקוריאנים. קונצרטים אלה אפשרו למנצחים קוריאנים רבים, לא נודעים עד אז, להיות עם הזמן למנצחים ידועי שם, המייצגים את קהילת המוזיקה הקוריאנית.
במטרה לגדול ולהתפתח לתזמורת בעלת-שם, נערכה התזמורת הפילהרמונית של סיאול להשקה מחודשת כמוסד תאגידי ב-1 ביוני 2005 ומינתה את מיונג-וון צ'ונג כמנהל המוזיקלי שלה (עד 2005 כיהן כיועץ אמנותי).
התזמורת מתמקדת בשילוב מוזיקה מודרנית ברפרטואר שלה. לפי הלוס אנג'לס טיימס, לפילהרמונית של סיאול "יצאו מוניטין של עידוד מוזיקה חדשה יותר מכל תזמורת אסייתית גדולה אחרת". התזמורת הייתה הראשונה לאמץ את שיטת "מלחין הבית" לאחר השקתה כמוסד תאגידי, וקיבלה בברכה את אונסוק צ'ין כמלחינה הראשונה שלה. צ'ין הוא מייסד-מנהל של סדרת המוזיקה המודרנית "ארס נובה" מאז 2006. בסדרה זו הופיעו מנצחים כמו פטר אטווש, קואמה ריאן, תיירי פישר, סוזנה מלקי, פרנסואה קסאבייה רות, אילן וולקוב, באלדור ברנימאן ורולנד קלוטיג, בין השאר. עד 2011, הציגה הסדרה כ-100 ביצועי בכורה קוריאניים - מחציתם ביצועי בכורה באסיה - של יצירות מאת מלחינים מובילים מן המאה ה-20 וה-21' בהם אנטון וברן, איגור סטרווינסקי, אוליבייה מסייאן, ג'ון קייג', ויטולד לוטוסלבסקי, יאניס קסנאקיס, ג'רג' ליגטי, פייר בולז וג'רג' קורטג. בשנת 2009 עבדה הסדרה בשיתוף פעולה עם המרכז הפריזאי למוזיקה אלקטרונית (IRCAM). מאז 2011, הזמינה הפילהרמונית של סיאול או הייתה שותפה להזמנת יצירות תזמורתיות מאת מלחינים כמו פסקל דוזאפין, פטר אטווש, טריסטן מוריי ויורק הלר לסדרת "ארס נובה" נוסף לכך, הושמעו בביצוע בכורה כמה יצירות מוזמנות פרי עטם של מלחינים קוריאנים מן השורה הראשונה.
התזמורת חתמה על חוזה עם דויטשה גרמופון ב-2011 להוצאת 10 אלבומים במהלך חמש שנים, הפעם הראשונה שתזמורת אסייתית חותמת על חוזה ממושך כל כך. תקליטור דיוקן עם מזיקה מאת אונסוק צ'ין הוכתר כזוכה בפרס מוזיקה בינלאומי וזוכה פרס מגזין המוזיקה של ה-BBC בקטגוריה של מוזיקה בת-זמננו.
מואנה (דמות)
מואנה היא הדמות והגיבורה הראשית של סרט ההנפשה ה-56 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, מואנה. הדמות נוצרה על ידי הבמאים רון קלמנטס וג'ון מוסקר. מואנה מדובבת במקור על ידי השחקנית אאולי'אי קרוואלהו. מואנה תופיע בסדרת ההמשך של דיסני+, "מואנה: הסדרה", שאמורה לעלות לשידור בשנת 2023.
מואנה היא נסיכת דיסני השתים עשרה והפולינזית היחידה. היא גם הנסיכה השנייה של דיסני שרווקה אחרי מרידה.
קונספט וכתיבה
הצוות היצירתי החליט ליצור עבור מואנה מודל מציאותי שבעזרתו בנות יוכלו לזהות את עצמן, חזקות מספיק כדי להיות טובות בפעילויות כמו שחייה, טיפוס על עץ וקפיצה מצוק. כדי להפוך את השיער ליותר מציאותי ואקספרסיבי, נוצרה תוכנית חדשה, Quicksilver. כשנבחרה המדבבת של מואנה, הופעתה ואישיותה של הגיבורה כבר הושלמו, כך שהדמיון בין קרוואלהו לדמות היה צירוף מקרים. יתר על כן, במהלך תהליך ההנפשה, האנימטורים של דיסני הצליחו לשלב כמה מהגינונים של קראוולהו בהתנהגותה של מואנה.
דיבוב
הבמאים עשו אודישנים למאות צעירות מאיי האוקיינוס השקט. באוקטובר 2015 נבחרה רשמית אאולי'אי קרוואלהו למדבבת של מואנה. אאולי'אי התגלתה במהלך אירועי צדקה, מבלי שידעה שהסוכנת שהשתתפה באודישנים ליהקה גם לסרט מואנה. הסוכנת רייצ'ל סאטון אישרה שאאולי'אי הייתה הנערה האחרונה שנבחנה ביום הליהוק האחרון. המפיקה אסנת שורר אמרה: "חיפשנו מישהי שתוכל לגלם את הדמות, עם כל הכוח והמחויבות, ההומור, הלב והחמלה. כשפגשנו את אאולי'אי, היא פשוט הביאה את מואנה לחיים." אאולי'אי תיארה את מואנה כילדה חזקה עם אופי גדול, נחושה ואמיצה, מוקסמת עמוקות מהאוקיינוס ושואפת לחקור אותו, וכינתה אותה מודל לכולם, לא רק לבנות. אאולי'אי חזר על התפקיד בשנת 2017, ושוב דיבבה את הדמות בדיבוב המיוחד בשפה ההוואית.
אישיות ועיצוב
מואנה היא ילדה הרפתקנית ועקשנית שאוהבת את האוקיינוס והאגדות. היא מתייחסת לתפקידה כמנהיגה החדשה של מוטונוי ברצינות רבה, ומרגישה בו בזמן את חובתה לכבד את המורשת שהמנווטים המיומנים שלה השאירו לעמה. ואכן, למרות היותה אימפולסיבית, היא גם חכמה מכיוון שהיא מכירה בחשיבות של "הכרת ההר שלה", כלומר העמים והחוויות שקדמו לה, להכיר את עצמה.
במדיות אחרות
גרסת "מטא" של הדמות מופיעה עם נסיכות דיסני נוספות בסרט ראלף שובר את האינטרנט. כשחלק מהנסיכות מתארות בפני וונלופה פון שווייץ כיצד הן נועצות מבט ב"מים חשובים "כדי לקבל השראה לשיריהן, מואנה אומרת שהיא נועצת מבט באוקיינוס. מאוחר יותר, כשראלף נופל ממגדל וזקוק להצלה על ידי הנסיכות, מואנה גורמת למים ממזרקה להתפתל כלפי מעלה כדי שאלזה מלשבור את הקרח תוכל להקפיא אותם למגלשה כדי להאט את נפילתו של ראלף.
בדצמבר 2020 הוכרז כי למואנה תהיה סדרת ספין-אוף שתעלה לשידור בדיסני+ בשנת 2024.
כוכב (כוכב)
כּוֹכָבּ, או β בדובה הקטנה (β Ursae Minoris) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים הדובה הקטנה. שמו נגזר מהשם בערבית الكوكب الشمالي "אל-כאוכאבּ א-שמאלי" כלומר "הכוכב הצפוני", או מהמילה העברית כוכב. במאות ה-10 לפנה"ס וה-11 לפנה"ס הוא היה הכוכב הבולט הקרוב ביותר לקוטב השמיימי הצפוני, בדומה לכוכב הצפון של ימינו ולכן היה בעל חשיבות רבה לניווט אסטרונומי ובשל כך קיבל את שמו. בשל נקיפת ציר כדור הארץ התרחק הקוטב השמיימי מכוכב אל מיקומו הנוכחי. מיקומו המדויק של הקוטב השמיימי הצפוני נמצא כמעט על הקו המחבר את כוכב עם כוכב הצפון, במרחק זוויתי של פחות משלושת רבעי המעלה (כ-44 דקות קשת) מכוכב הצפון, כך שניתן להיעזר בו ובכוכב הצפון על מנת לאתר את הקוטב השמיימי.
תכונות
כוכב הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K4 III שנמצא במרחק של כ-131 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.2 מסות שמש, רדיוסו כ-44 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה של פי 200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ויותר מכפול מכך בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. טמפרטורת פניו נמוכה מזו של השמש ומוערכת בכ-4,000 קלווין. כוכב נמצא בשלבי התפתחות מתקדמים והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו והיתוך המימן עבר לשכבות חיצוניות יותר, תהליך שגורם להתקררות ולהתנפחות של פני הכוכב.
אוסקר ירמיהו נוימן
ביוגרפיה
נוימן נולד כבן בכור לשלושה אחים. הרעיון הציוני בער בו עם מותו של בנימין זאב הרצל בשחר נעוריו. במהלך מלחמת העולם הראשונה למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת פראג, שם נמנה עם פעילי ארגון הסטודנטים הציוני "באריסיה" (Barissia), איגוד אקדמאי יהודי אשר נוסד בפראג ב-1903 והיה אחד הארגונים האקדמאיים הראשיים לקידום הציונות בבוהמיה.
בשנת 1923 נשא לאשה את מרים בת איזידור קנופפלמאכר. באותה עת, ניסה לעבוד בתור פרוקוריסט (מורשה חתימה) וזנח עבודה זו לאחר שקיבל הצעה מטעם התנועה הציוניות לניהול ענייני הקרן הקיימת בסלובקיה.
ב-1924 נולד בנו הבכור אריאל, ובהמשך נולדה לו בת בשם מרגלית.
פועלו לפני המלחמה
נוימן היה עורך של העיתון, כתב עת בעל אופי ציוני שהחל להתפרסם באוגוסט 1919 כביטאון יהודי סלובקיה. כתב עת זה נעשה גורם חשוב במאבק למען זכויות המיעוט היהודי הלאומי. בשנות ה-20 של המאה ה-20, ניסה נוימן להקים תנועת נוער ציונית בשם "תכלת לבן" בסלובקיה, אך כשל. בספטמבר 1924 החל להנהיג את תנועת הצופים הציונית "השומר קדימה". היה מיוזמי הקמת ארגון נשים ויצו בסלובקיה ב-1925. נוימן אף כיהן כיושב ראש ההסתדרות הציונית בסלובקיה ומזכירתו האישית הייתה חביבה רייק.
בקיץ 1929 הוקם בסלובקיה חוג לתרבות יהודית ופעילותו החלה בסדרת הרצאות מפי נוימן בקהילות שונות. הרצאותיו נסבו על אמנות, יהדות וציונות. כתב בעיתונים יהודיים שונים לרבות "הזלבסטוור" (Sellbtwehr), העיתון המרכזי של התנועה הציונית ושל המפלגה היהודי, בצ'כוסלובקיה. בעיתונים אלה כתבו באותה עת ציונים דגולים כפליכס ולטש, מאקס ברוד, מרטין בובר, ליאו הרמן ואחרים.
ב-1938 הקים נוימן ארגון בשם "הלשכה היהודית המרכזית" בסלובקיה, אשר סיפקה עזרה בהגירה והגשת ייעוץ משפטי חינם ליהודים נגד נישולם. ארגון זה פעל במשך שנתיים עד שנאסר על קיומם של כל הארגונים היהודיים ב-1940.
מלחמת העולם השנייה
באביב 1939, עם הוצאתו של הספר הלבן השלישי, נסע נוימן יחד עם גיזי פליישמן - אז ראש היצ"מ ונציגת הג'וינט בסלובקיה - לצרפת ולאנגליה לחפש יעדי הגירה של יהודים לשטחן. באין אפשרויות עלייה לארץ ישראל, פניותיהם הרבות לצירויות ולשגריריות לזכות באשרות כניסה למבקשים להגר נדחו. באנגליה נתגלתה נכונות לקלוט קבוצה קטנה של צעירות בנות 18 על מנת להכשירם לאחיות ולעבודות בית, כמו כן ילדים של פליטים ושל אנשים חסרי נתינות. ואכן כמה קבוצות ילדים ובנות יצאו לאנגליה. בנו הבכור אוריאל הספיק להשיג סרטיפיקט לפני הגזרות ועלה לארץ ישראל יומיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
פועלו במהלך המלחמה
עד הכיבוש הנאצי, נהנו היהודים בצ'כוסלובקיה משוויון זכויות, כולל ייצוג בפרלמנט הצ'כוסלובקי. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ב-1939, הוכרזה סלובקיה כמדינה אוטונומית. בעקבות עליית מפלגת משמר הלינקה האנטישמית כוננו חוקי הגזע הראשונים בסלובקיה. לאחר התמוטטותה של הרפובליקה הצ'כסלובקית, וניתוקה של ההסתדרות הציונית בסלובקיה מהמרכז שב-Moravská Ostrava, נבחר נוימן בוועידה שנתקיימה ב־ Liptovsky Svaty Mikulas באביב 1940 ליושב ראש ההסתדרות הציונית.
בסתיו 1940 הוקם בצו השלטונות היודנראט - בסלובקיה כונה "מרכז היהודים" - Ustredna Zidov ובקיצור UZ. במקביל נאסר קיומם של כל הארגונים היהודיים למעט ארגוני קהילות. נוימן נתמנה לראש אגף ההסבה המקצועית שב- UZ. במסווה של הכשרה מקצועית רוכזו באגף זה כל הפעולות של התנועה הציונית ותנועות הנוער שקיומן נאסר (עד לחיסולו ערב גירושי 1942).
אגף זה עזר גם הרבה לקבוצות חלוציות שנמלטו מפולין ואחרי הכשרה בסלובקיה עשו דרכם להונגריה ומשם לארץ־ישראל. תחת הנהגתו הוברחו כ 8000 יהודים במסווה של טיול להונגריה. נוימן יחד עם אנדרה שטיינר נרתמו להקמת מחנות עבודה ומפעלי ייצור פרודוקטיביים, שבאמצעותם קיוו להפריך את טיעונם הכוזב של הקיצונים בדבר טפילותם של היהודים ולחזק את מגמת המתונים לרכז את היהודים על אדמה סלובקיה במקום לגרשם.
במרץ 1942 נוכח נוימן לדעת, כי נכשלו מאמצי פעילים שונים למנוע את הגירושים. הוא דאג להפיץ את המידע בין היהודים באמצעות עובדי מחלקתו תוך מתן עצה לברוח להונגריה. יעקב רוזנברג-רונן, שהיה אחד משליחיו, מספר בעדותו על אופן הפצת האינפורמציה. הוטל עליו לנסוע מבראטיסלבה לעיר פרשוב ברכבת מאספת, ובכל תחנה שהתקיימה בה קהילה יהודית, חיכה לו - בעקבות הודעה טלפונית מוקדמת של נוימן - נציג הקהילה, כדי לקבל את בשורת האיוב והעצה לברוח להונגריה.
בראשית קיץ 1943 הגיעו לסלובקיה יהודים שהצליחו להימלט ממחנות ההשמדה בפעם הראשונה. כך נודעה ל-"קבוצת העבודה" בפעם הראשונה על ההשמדה השיטתית של העם היהודי. מידע זה הניע את נוימן להעמיד לרשות המחתרת הקומוניסטית במחנה נובאקי סכום משמעותי לרכישת נשק. משנכשל, העמיד לרשות הצעירים כסף לרכישת נשק בדרכים משלהם. אחד מפעיליה המרכזים של מחתרת נובאקי -יוראי שפיצר- תיאר את נוימן כאדם אציל נפש שהיה לו עניין עליון לפעול להצלת יהודים. אוסקר נוימן התעניין כבר ב־ 1943 באפשרות של התנגדות מזוינת.
פעילותה הרבגונית של "קבוצת העבודה" חולקה בין חבריה על פי קשריהם האישיים עם נציגי השלטון, כישוריהם ותחומי אחריותם. בחלקו של נוימן נפל להמשיך בחיזוק מחנות העבודה, מתוך הנחה שעם הגברת כדאיותם הכלכלית הם יהוו גורם משמעותי בריסונה של תאוות הקיצונים לחדש את הגירושים. אך איום הגירושים לא סר מעליהם גם לאחר צאת המשלוח האחרון של גל הגירושים הראשון באוקטובר 1942.
מלבד הגברת הייצור במחנות על מנת שיהוו גורם כלכלי משמעותי ושתהיה סיבה להשאיר את שרידי היהודים על אדמת סלובקיה, שם לעצמו נוימן למטרה לשפר את תנאי חייהם וקיומם של שוכני מחנות העבודה, אשר בתקופות הגירושים היו קשים ביותר. לשם כך יזם גיוס כספים משרידי יהודי סלובקיה ומהארגונים היהודיים בתפוצות. במקביל הושגה גם מדיניות רכה יותר בהקפדה על הגבלת חופש תנועתם.
את תפקיד זקן היהודים קיבל על עצמו נוימן בשלהי 1943 לפי דרישת חבריו ל-"קבוצת העבודה".
מעשיו בתקופת כהונתו כזקן יהודים מוכיחים, כי גם בתפקיד זה עמד האיש במבחן האחריות הציבורית והמוסרית. באביב 1944, משגברה פעילות הפרטיזנים במזרח סלובקיה, הוחלט על פינויים וריכוזם של יהודי מזרח סלובקיה, הפעם על ידי הצבא. הפעולה השתדלנית של "קבוצת העבודה" לא מנעה אמנם את פינויים של יהודי מזרח סלובקיה מערבה, אך היא סיכלה את כוונותיהם של אנשי הממשל לרכזם. ברם הניסיון לפעול גם במשרד ההגנה למניעת הגזירה הביא למעצרו של נוימן. רק במאמץ רב של "קבוצת העבודה", הוא שוחרר כעבור חודש ימים.
סיפור הצלתו
כניסת הגרמנים בעקבות המרד הלאומי הסלובקי הביאה בסתיו 1944 לחיסול מוחלט של שרידי יהודי סלובקיה. נוימן נתפס במצוד שנערך על יהודי הבירה ב-28 בספטמבר ויחד עמם הועבר למחנה סרד שהוסב בעת ההיא למחנה ריכוז. משפחתו מצאה מגן ומסתור בעיירה Velka Bytea. בהיותו מצויד בתעודות המאשרות שנישואיו הם נישואי תערובת, נדחתה הגלייתו מסרד והוא גורש לטרזין בשילוח האחרון. נוימן היה חסר אונים כאשר חזה בסרד בגירושם של אימו והורי אשתו האהובים לאושוויץ. האחרונים ניצלו מגירושי 1942 בזכות בתם המאומצת, אשתו של נוימן. למרות היותה מגוירת ופעילה בחיים הציוניים, היא נאחזה בתקופת הרדיפות במוצאה הלא יהודי והשיגה מהשלטונות סטאטוס של נישואי תערובת. אלה הגנו על הוריה המאמצים עד שלהי 1944 ובזכות ניירות אלה גורש גם נוימן רק עם הטרנספורט האחרון וניצל.
לאחר המלחמה
בהגיעו הביתה בתום המלחמה, נרתם עוד נוימן לעבודה ציבורית, אולם שאיפתו הייתה לעלות ארצה מהר ככל האפשר. ניצולי השואה הציונים הביעו את מלוא הערכתם כלפיו כאשר בחרו בו מחדש ליושב ראש ההסתדרות הציונית בסלובקיה. עוד בטרם עלייתו ארצה עם אשתו ושני ילדיו באביב 1946, הספיק נוימן להפיח רוח חיים ברעיון הנצחת זכר נספי השואה על ידי נטיעת יער קדושי צ'כוסלובקיה בהרי יהודה, שלמימושו הוחלט על עריכת מגבית כלל ארצית. אחרי עלייתו ארצה, גם בתוקף היבחרו ליושב ראש התאחדות יוצאי צ'כוסלובקיה, היה מעורב בהגשמת רעיון נטיעת היער שבוצע על ידי הקרן הקיימת באזור אשתאול. עם סיום מפעל הנטיעה (כ-100,000 עצים) ב-1953, נערכה במקום אזכרה ראשונה לנספי שואת צ'כוסלובקיה, שהפכה מאז למסורת.
כשנה לאחר עלייתם ארצה בנם אוריאל, אשר שירת כנוטר, נפצע קשה, בדצמבר 1947, בשעה שאבטח שיירות בעמק הירדן ומת מפצעיו כעבור שלושה ימים.
במלאת לו 60 שנה, הוערך פועלו רב השנים של אוסקר נוימן באירועים שונים. במרבית עיתוני הארץ הועלו על נס אישיותו, עבודתו המסורה, ציונותו ההומניסטית. נוימן היה בלתי מפלגתי, גם אם בכינוסים ובקונגרסים הציוניים הרבים ייצג את סיעתו של חיים ויצמן. למרות זאת, חברי התנועות החלוציות ראו בו תומך גדול במפעלם החלוצי וההתייישבותי. אבל נוימן לא ניצל את זכויותיו מן העבר קרדום לחפור בו. בתפקיד צנוע במשרד ממשלתי עבד לקיום משפחתו וכהמשך לפעילותו הציבוריות בארץ מוצאו כיהן כיושב ראש התאחדות יוצאי צ'כוסלובקיה עד יומו האחרון. בן 87 היה נוימן במותו.
הנצחתו
נוימן נפטר ב-26 באפריל 1981 ונקבר בבאר טוביה, שם גם נקרא רחוב על שמו. 40 שנה לאחר מותו קיבלו נכדיו בשמו את אות המציל היהודי על כך שהציל אלפי יהודים מידי הנאצים.
מחוז קלייר
מחוז קלייר (באנגלית: County Clare; באירית: Contae an Chláir) הוא אחד ממחוזות אירלנד. המחוז שוכן בפרובינציית מנסטר ושוכן לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי. בצפון גובל מחוז קלייר במחוז גולוויי, וזהו המחוז היחידי שמחובר אליו יבשתית. במזרח הוא גובל במחוז טיפררי ובדרום במחוז לימריק. בין קלייר למחוזות טיפררי ולימריק מפרידים הנהר שאנון ושפכו לאוקיינוס האטלנטי. שטחו של המחוז 3,147 קמ"ר, ואוכלוסייתו כ-111,000 נפש (2006).
במחוז הייתה קיימת ציוויליזציה עוד בתקופה הנאוליטית, זאת על פי ממצאים כדולמנים וקברים מגליתיים.
העיר הגדולה במחוז דליל-האוכלוסייה היא אניס (Ennis) שאוכלוסייתה כ-24,000 תושבים והיא משמשת גם כבירת המחוז. יתר היישובים במחוז הם עיירות קטנות וכפרים. במחוז קלייר מספר אטרקציות תיירותיות שבהן בולטים צוקי מוהר, ואזור הבארן.
הוד בצר
הוד בצר (נולד ב־1969) הוא אלוף-משנה במילואים ואיש ניהול ישראלי. שימש בעבר כמנכ"ל משרד ראש הממשלה החלופי.
ביוגרפיה
בצר נולד בשנת 1969, לאביו ד"ר צבי בצר, בן לניצולי שואה, חוקר לשון בכיר ומרצה באוניברסיטת בר-אילן, ולאימו ברוריה.
בצר הוא בעל תואר ראשון ושני במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים (התמחות במימון). למד בישיבת ההסדר אור עציון אצל הרב חיים דרוקמן.
בצר התגייס לחיל השריון ומאוחר יותר, יצא לקורס קצינים. בתקופת שירות כסמג"ד נפצע באורח קשה בתאונת דרכים, ולאחר תקופת שיקום חזר לשרת בתפקידי מטה. במהלך שירותו הצבאי שימש בצר בתפקידים רבים. בהם, קצין אג"ם באוגדת מילואים, תפקידים בפיקוד הצפון וראש ענף ארגון יבשה באגף התכנון בצה"ל.
עוד בעת שירותו בצה"ל, החלה היכרותו של בצר עם בני גנץ בשנת 2002, כשזה האחרון היה מפקד פיקוד הצפון. לאחר מכן, משהתרשם מבצר, מינה אותו גנץ בשנת 2005 להיות לעוזרו כשהיה ראש מפקדת זרוע היבשה. בהמשך היה ראש מטה הרבנות הצבאית בתקופת הרב רפי פרץ.
בפברואר 2011, כאשר מונה גנץ לרמטכ"ל, הוא מינה את בצר לעוזרו.
לאחר השירות בצה"ל
לאחר שהשתחרר מצה"ל, עבד בצר בחברת הבנייה רמי שבירו כמנהל קניון כפר סבא, ובהמשך, כמנהל הנכסים בחברה.
בשנת 2019 כשבני גנץ החליט להיכנס לזירה הפוליטית והקים את מפלגת חוסן לישראל, הוא קרא לבצר לעמוד לצידו ולנהל את לשכתו. זה עזב את תפקידו בחברת הבנייה וחבר לגנץ.
בנובמבר 2020 אישרה ממשלת ישראל השלושים וחמש את מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד ראש הממשלה החלופי. ב-14 ביוני 2021 סיים את תפקידו כמנכ"ל המשרד לצד סיום כהונתו של גנץ כראש הממשלה החלופי.
בינואר 2022 נודע כי בצר החל לעבוד כמשנה למנכ"ל בחברת הנדל"ן אאורה שבבעלותו של יעקב אטרקצ'י.
חיים אישיים
בצר מתגורר עם משפחתו באלקנה. הוא נשוי לעידית ואב לשישה. חמיו ראובן שמרלינג, נרצח בידי מחבלים באוקטובר 2017.
יחסי הממלכה המאוחדת–סורינאם
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1975.
ריבוק
ריבוק אינטרנשיונל (באנגלית: Reebok International Ltd.) היא חברת הנעלה אמריקאית שנוסדה באנגליה. מאז 2005 היא חברת-בת של ענקית ביגוד הספורט הגרמנית, אדידס.
היסטוריה
בשנת 1958 שניים מנכדיו של פוסטר שינו את שם החברה לריבוק.
בין השנים 2002 עד 2012 ייצרה החברה מדים והנעלה עבור ה-NFL. משנת 2006 מחזיקה החברה בזכויות לייצר נעליים עבור ה-NHL. החברה היא גם ספקית ראשית של המייג'ור ליג בייסבול. החברה ייצרה בעבר הנעלה גם עבור קרוזיירו, מועדון ספורט אינטרנסיונל וסאו פאולו.
הראפר ג'יי זי היה האדם הראשון שלא היה ספורטאי וקיבל נעל מיוחדת בייצור של ריבוק שנקראה "S. Carter Collection by Rbk" ויצאה ב-21 בנובמבר 2003. הנעל הייתה הנעל הכי נמכרת בהיסטוריה של החברה. לאחר מכן חתמה החברה על חוזים עם ראפרים אחרים כמו 50 סנט ואומנים כמו נלי ומירי בן-ארי הפכו לדוברים של החברה. לאחר מכן חתמה החברה על חוזה עם השחקנית והדוגמנית סקרלט ג'והנסון בייצור קו נעליים תחת השם "Scarlett Hearts". ריבוק שיתפו פעולה גם עם חברת אמפוריו ארמני וייצרו נעליים בשם "EA7". במרץ 2015 הופק קליפ על ידי ריבוק ישראל לקידום נעל מדגם ZPump Fusion, בהשתתפות נטלי דדון, טיטי איינאו, אלכסה דול, שביט ויזל ואבישחר ג'קסון.
בשנת 2005 הודיעה חברת מוצרי הספורט הגרמנית אדידס כי היא רוכשת את ריבוק, תמורת 3.8 מיליארד דולר ובכך הפכה ריבוק חברה בת של חברת אדידס.
בשנת 2022 רכשה חברת ABG את המותג ריבוק.
בישראל REEBOK שייכת לבית מותגי הספורט MGS.
פרוש קרקעי בינוני
פָּרוּש קרקעי בינוני (שם מדעי: Geospiza fortis) הוא מין של ציפור בקבוצת פרושי דרווין. ציפור זו היא אנדמית לאיי גלאפגוס. אזורי מחייתו הטבעיים של הפרוש הקרקעי הבינוני הם יערות סובטרופיים וטרופיים יבשים. כאחת מפרושי דרווין, ציפור זו היא הראשונה שתועדה על ידי מדענים בתהליך התפתחות אבולוציונית בזמן-אמת.
מנסטר
מנסטר (באנגלית: Munster, באירית : an Mhumhain או Cúige Mumhan) היא הדרומית שבין ארבע פרובינציות אירלנד. מקורו של השם מנסטר בשבטי ה-Mhumha ששכנו באזור בתקופות קדומות, בתוספת הסיומת הנורדית staðr, שמשמעותה ארץ.
פרוש קרקעי בינוני
בשנת 1977, פחתה באופן ניכר כמות הזרעים והגרעינים באיי גלאפגוס בעקבות בצורת. הציפור, שהייתה רגילה לאכול זרעים קטנים ורכים, נאלצה לאכול זרעים גדולים וקשים. כתוצאה מכך, לאחר שני דורות נצפתה עלייה של 10% בגודל המקור של צאצאי הציפורים ממין זה.
המנון הקיסרות הגרמנית
Heil dir im Siegerkranz, בגרמנית (בעברית: תרועה לקיסר) היה ההמנון הלאומי הרשמי של האימפריה הגרמנית בשנים 1871 עד 1918.
לפני הקמת האימפריה ב-1871, השיר היה ההמנון המלכותי של פרוסיה מאז 1795 ונשארה ככזה לאחר 1871. הלחן של הפזמון נגזר מההמנון הבריטי "אלוהים נצור את המלך". מסיבות אלו, השיר לא הצליח להיות פופולרי בכל גרמניה. לא רק שהוא לא הצליח לזכות בתמיכת רוב הלאומנים הגרמנים, למעשה, הוא מעולם לא הוכר על ידי מדינות דרום גרמניה, כמו בוואריה או וירטמברג. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעה האימפריה הגרמנית לקיצה ו"שירתם של הגרמנים" הפך להמנון הלאומי של רפובליקת ויימאר.
מנסטר
שטחה של מנסטר הוא 24,279 קמ"ר, ואוכלוסייתה נאמדת בכ-1.17 מיליון נפש נכון ל-2006. שניים ממנהיגיה הבולטים של אירלנד דניאל או'קונל ומייקל קולינס נולדו במנסטר.
המנון הקיסרות הגרמנית
מילים
היינריך הארי כתב את המילים ב-1790 לכבוד כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. זאת ניתן לראות בשורה "Heil, Kaiser, dir" שבמקור נכתבה "Heil, Christian, dir". בשנת 1793, הטקסט של הארי עבר עיבוד על ידי בלתזאר גרהארד שומאכר (1755–1805) לשימוש בפרוסיה. שומאכר קיצר את הטקסט של הארי והחליף את המילה כריסטיאן בקייזר (קיסר).
הצמד "קייזר וילהלם" התייחס במקור לוילהלם הראשון שמלך עד 1888. את בנו, פרידריך השלישי, שמלך רק 99 ימים, ירש וילהלם השני. אחת הבדיחות בזמנו הייתה שכותרת השיר השתנתה ל"Heil Dir im Sonderzug" ("נריע לך ברכבת המלכותית שלך"), עקב נסיעותיו התכופות של וילהלם השני.
מנסטר
המחוזות הכלולים בשטח הפרובינציה הם:
העיר הגדולה בפרובינציה היא קורק, בה מתגוררים כ-213,000 תושבים, ואחריה לימריק (130,000) וווטרפורד (55,000). בלימריק הייתה קהילה יהודית בתחילת המאה העשרים, אולם לאחר חרם לימריק ב-1904 ואילך עברו מרבית יהודיה לקורק.
המנון הקיסרות הגרמנית
פזמונות אחרים
משמר הריין היה גם שיר הלל פטריוטי כל כך פופולרי עד שלעיתים קרובות הוא נחשב כהמנון לא רשמי.
מנסטר
השם האירי הנפוץ "מונהאן" (Moynihan, Monahan, Monaghan, וגרסאות נוספות) מקורו ב-O' Muimhneachain, שפירושו גבר שמוצאו במנסטר. שם זה נפוץ מאוד במחוזות קורק וקרי.
המנון הקיסרות הגרמנית
פזמונות אחרים
בממלכת בוואריה, הפזמון הרשמי היה "Bayerische Königshymne ("Heil unserm König, Heil!")", המושר גם הוא ללחן של אלוהים נצור את המלך. המנון נוסף שמושר לאותה מנגינה, הוא המנון ליכטנשטיין משנת 1920.
המנון הוואי "Hawaiʻi Ponoʻī", שהלחין הקפלמייסטר הפרוסי אנרי ברגר, הוא וריאציה של המנגינה.
פרוש קרקעי קטן
פָּרוּש קרקעי קטן (שם מדעי: Geospiza fuliginosa) הוא מין של ציפור מקבוצת פרושי דרווין. ציפור זו אנדמית לאיי גלאפגוס. מזונה העיקרי הוא זרעים קטנים, וכמו כן היא ניזונה מטפילים אשר נמצאים על עורם של צביי גלאפגוס ושל איגואנות האזור.
פילוטרה
פילוטרה (ביוונית: Φιλωτέρα; נולדה בשנת 315 או 309 לפנה"ס – מתה ככל הנראה לאחר 282 ולפני 268 לפנה"ס) הייתה אצילה מקדונית יוונית ונסיכה מצרית יוונית משושלת בית תלמי.
פילוטרה הייתה בתם של תלמי הראשון סוטר וברניקי הראשונה, מלכי מצרים. הייתה לה אחות מבוגרת אחת, ארסינואי השנייה, ואח צעיר יותר, הפרעה לעתיד תלמי השני פילדלפוס. היו לה אחים שונים מנישואיהם הקודמים של הוריה.
מעט ידוע על חייה. פילוטרה נפטרה זמן מה לאחר עלייתו של תלמי השני לכס התלמי ולפני שמתה ארסינואי השנייה. העובדה שפילוטרה נפטרה לפני אחותה, מוכחת על ידי המנון שכתב קאלימאכוס על מותה של ארסינואי השנייה.
לאחר מותה של פילוטרה, היא עברה האלהה על ידי אחיה, תלמי השני. הוא הקים מקדש לכבודה באלכסנדריה. יוונים ומצרים סגדו לה יחד עם ארסינואי השנייה, ותלמי השני יצר פולחן דתי לכבודה.
"פילוטרה" היה שמה הקדום של ספאג'א במצרים. היא הוקמה על ידי סאטירוס (Σάτυρος) ונקראה לכבודה של אחותו המנוחה של תלמי השני פילדלפוס.
בתקופה ההלניסטית נוסדה בארץ ישראל העיר "פילוטריה", שנקראה על שם פילוטרה. עיר זו ישבה דרומה לכנרת, והיא נזכרת לראשונה בקשר לפעולותיו הצבאיות של אנטיוכוס השלישי, שהשתלט עליה בשנת 218 לפנה"ס. היא נזכרת שוב בימי אלכסנדר ינאי, בין הערים ההלניסטיות שכבש. בתקופה ההלניסטית היא הייתה עיר חשובה באזור.
מיכיל ואן דר לאן
מיכיל ואן דר לאן (בהולנדית: Michiel van der Laan) הוא לויטננט-גנרל הולנדי אשר משמש כנציג ממלכת ארצות השפלה בוועדה הצבאית של נאט"ו.
ביוגרפיה
ואן דר לאן למד באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה וסיים את לימודיו ב-1987. לאחר מכן הוצב ברגימנט הסיור ה-103 בסיידורף. בשנת 1995 הוא השתתף בקורס המטה הכללי ההולנדי, ולאחריו הועלה לדרגת מאיור. לאחר מכן הועסק כקצין מטה ותכנון במטה הכללי של הצבא ההולנדי. משנת 1998 עד 2000, ואן דר לאן השתתף בקורס הסגל הכללי הבינלאומי באקדמיה לפיקוד ומטה של הבונדסוור בהמבורג. באוקטובר 2002 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד גדוד הטנקים ה-11. בתפקיד זה הוא נשלח להשתתף במלחמת בוסניה ב-2003, שם הוביל את כוח המשימה הממוכן ה-11 (כוח גדוד) של כוח הייצוב הבינלאומי. לאחר שקודם לדרגת קולונל ב-2006, הוא הוצב מחדש במטה הכללי בהאג.
בשנת 2009 הועלה ואן דר לאן לדרגת בריגדה גנרל, ונשלח להשתתף במלחמת אפגניסטן. בדצמבר 2009 הוא הפך למפקד הבריגדה הממוכנת ה-13 באוירסקווט. במהלך המחצית הראשונה של שנת 2011 הוא שימש במקביל כמפקד קבוצת הקרב של האיחוד האירופי 2011/1. קבוצה זו כללה חיילים הולנדים, גרמנים ופינים. בינואר 2013 הוא לדרגת גנרל-מיור ושימש כסגן המפקד של הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי. בתפקיד זה היה אחראי גם על הכנת "כוח המשימה המשותף של נאט"ו 2015 למוכנות גבוהה מאוד" (VJTF15). בין 2014 ל-2016 היה ואן דר לאן ראש אגף המבצעים במטה הכללי של הכוחות המזוינים של הולנד. בתפקיד זה הוא היה אחראי לכל הפעולות והמשימות בחו"ל של הכוחות המזוינים ההולנדיים. ב-2016 הוא חזר לקורפוס הגרמני-הולנדי ומונה למפקד הקורפוס בדרגת לויטננט-גנרל. ב-2018 הוא הוביל את כל כוחות היבשה של נאט"ו במהלך תרגיל משותף שנקרא "Trident Juncture". תרגיל זה נערך בנורווגיה, והיה התרגיל הגדול ביותר שערכה נאט"ו מאז המלחמה הקרה. ביולי 2019, הוא מונה לנציג הולנד וממלכת ארצות השפלה בוועדה הצבאית של נאט"ו.
סיגל צברי
סיגל צברי (נולדה ב-1966) היא ציירת ישראלית. בשנת 2012 זכתה צברי בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית.
ביוגרפיה
סיגל צברי נולדה בשנת 1966 וגדלה בחיפה. היא החלה ללמוד אמנות בתיכון עירוני ה' בחיפה. בשנים 1986–1988 היא למדה במכון אבני בתל אביב אצל הצייר ישראל הרשברג. צברי חיה כיום בראשון לציון.
רוב ציוריה של צברי הם ציורים פיגורטיביים בשמן. צברי מציירת בעיקר דיוקנאות עצמיים, נופים, סוסים, וכן צמחים שהיא עוקבת אחרי תהליך הגדילה שלהם.
בין תלמידיה ניתן למנות את הצייר סאם רחמין.
גלריה
מתוך פרויקט תיעוד 'ואלס' בעין הצלם, צילום: ערן אקרמן
רומבי קטדזה
רומבי קטדזה (נולדה ב־17 בינואר 1974) היא במאית, מפיקה, תסריטאית ושדרנית רדיו זימבבואית.
ראשית חייו וחינוך
רומבי קטדזה למדה בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון בהארארה שבזימבבואה. היא סיימה את לימודיה לתואר הראשון באומנויות באוניברסיטת מקגיל שבקנדה. בשנת 2008, קטדזה קיבלה את מלגת צ'בנינג שאפשרה לה להמשיך ללמוד קולנוע. היא גם בעלת תואר שני באמנויות הקולנוע ממכללת גולדסמית שבלונדון.
קריירה
לרומבי קטדזה יש ניסיון בהפקת סרטים וסדרות טלוויזיה, בימוי, כתיבה והצגת תוכניות ברדיו. בין השנים 1994 עד 2000, קטדזה הפיקה והציגה תוכניות רדיו בנושאים של נשים, אומנות ותרבות, היפ הופ וג'אז, עבור "CKUT-FM" (מונטריאול) ו-"Zimbabwe Broadcasting Corporation"  (זימבבואה). בין השנים 2004 עד 2006 היא שימשה כמנהלת של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בזימבבואה. החל משנת 2008, קטדזה הפיקה סדרות וסרטים רבים.
רישיון (מקצוע)
עיסוק במקצועות מסוימים מותנה בקבלת רישיון מגוף מפקח. מקצועות אלה משתנים ממדינה למדינה, אך כוללים בדרך כלל מקצועות בתחומים הבאים:
לעיתים מותנית קבלת הרישיון בעמידה בבחינת הסמכה. דוגמה לכך היא בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין, שהצלחה בה היא תנאי לקבלת רישיון לעריכת דין בישראל.
בישראל
חוק יסוד: חופש העיסוק קובע "כל אזרח או תושב של המדינה זכאי לעסוק בכל עיסוק, מקצוע או משלח יד", וסעיף נוסף בו ("פסקת ההגבלה") קובע את התנאים להסדרתו של עיסוק מסוים באופן המצריך רישיון: "אין פוגעים בחופש העיסוק אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש, או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". בהתאם לכך, חובת הרישיון בעשרות מקצועות הוסדרה בחוקים מתאימים, כשמספר המקצועות הדורשים רישוי הלך וגדל עם השנים (מ-31 מקצועות ב-1948 ל-142 מקצועות ב-2018). חוק רישוי בעלי מלאכה, שנכנס לתוקף בשנת 1978, מסמיך את שר המסחר והתעשייה לקבוע בצווים מלאכות הטעונות רישוי מטעמים של בריאות הציבור, בטיחות הציבור או הגנת הצרכן. חוק זה הוא אות מתה, ומעולם לא הוצא צו מכוחו.
ג'נט ילן
ג'נט לואיז ילן (באנגלית: Janet Louise Yellen; נולדה ב-13 באוגוסט 1946) היא כלכלנית יהודייה-אמריקאית, המכהנת כמזכירת מחלקת האוצר של ארצות הברית. היא הייתה יו"ר הפדרל ריזרב בשנים 2014–2018. בכך הייתה יושבת הראש ה-15 בהיסטוריה האמריקאית והאישה הראשונה בתפקיד זה, תחת הנשיא ברק אובמה והנשיא דונלד טראמפ. קודם לכן הייתה נשיאת הפדרל ריזרב של סן פרנסיסקו, כיהנה במועצת היועצים הכלכליים של הבית הלבן תחת נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, והייתה פרופסור אמריטה בבית הספר לעסקים האס שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ילן למדה באוניברסיטת בראון ואוניברסיטת ייל ובהמשך עבדה באוניברסיטת הרווארד ובית הספר לכלכלה של לונדון. היא מצדדת בכלכלה קיינסיאנית. ילן נכנסה לשירות מערך הרשות המבצעת הפדרלי עם מינויה לחברת מועצת היועצים הכלכליים של ממשל קלינטון ובהמשך לנשיאתו בין 1997 ל-1999. בינואר 2021 אישר הסנאט את מינויה למזכירת האוצר בקבינט של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, והיא האישה הראשונה שמאיישת את התפקיד.
קורות חייה
ילן נולדה בברוקלין, ניו יורק, בת לאנה לבית בלומנטל וג'וליוס ילן, רופא. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון פורט המילטון בשכונת ביי רידג' שבברוקלין. היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת בראון ב-1967 וקיבלה את הדוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ייל ב-1971.
קריירה
בין השנים 1971 - 1976 כיהנה כ-Assistant Professor באוניברסיטת הרווארד וככלכלנית במועצת הנגידים של הפדרל ריזרב בשנים 1977–1978.
החל בשנת 1980 החלה לבצע מחקרים בבית הספר האס וללמד מקרו-כלכלה לתלמידי MBA. כיום היא פרופסור אמריטה בבית הספר לעסקים האס שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי שם היא פרופסור לעסקים ופרופסור לכלכלה. היא זכתה פעמיים בפרס בית ספר האס להוראה מצטיינת.
ילן כיהנה כיו"ר מועצת היועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון מ-13 בפברואר 1997 ועד 1999 וכיהנה כחברת הנהלת מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב בין השנים 1994 ל-1997. בעבר לימדה באוניברסיטת הרווארד ובבית הספר לכלכלה של לונדון. היא כיהנה כנשיאת Western Economic Association International והיא סגנית נשיא לשעבר של האגודה האמריקנית לכלכלה. היא עמיתה ב-Yale Corporation.
החל מ-14 ביוני 2004 ועד 2010 כיהנה כנשיאה וכמנכ"לית של הפדרל ריזרב של סן פרנסיסקו. היא הייתה חברה בעלת זכות הצבעה בוועדה הפדרלית לשוק פתוח (Federal Open Market Committee - FOMC) ב-2009. נחשבת כרבים בוול סטריט כ"יונה", כלומר, מודאגת יותר מאבטלה מאשר מאינפלציה, וככזו היא נוטה פחות לתמוך בהעלאת ריבית הפדרל ריזרב בהשוואה, למשל, לוויליאם פול, לשעבר נשיא הפדרל ריזרב של סנט לואיס.
ביולי 2009 הוזכר שמה של ילן כמחליפה פוטנציאלית לבן ברננקי בתפקיד יו"ר מערכת הפדרל ריזרב, בטרם הוארכה כהונתו על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
תחומי העניין והמחקר בהן עסקה ילן הם אבטלה ושוק העבודה, מדיניות מוניטרית ופיסקלית ומדיניות השקעות וסחר בינלאומי.