cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זבזדה זווניגורוד
היסטוריה
בשנים 2008-2010 חניכותיו של יבגני טרופילוב סיימו כסגניות האלופה ובעונת 2010/11 בפעם הראשונה מזה שש שנים היא לא סיימה באחד משלושת המקומות הראשונים. בקיץ 2011 לתפקיד המאמן הראשי מונה המאמן הקרואטי, זדראבקו זובקו, שזכה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, אך גם הוא לא הצליח להשיב את הקבוצה לגדולתה. בעונת 2012/2013 לקבוצה הצטרפו שחקניות הנבחרת הלאומית של רוסיה ושחקניות זרות והקבוצה חזרה להתמודד בליגת האלופות. באליפות רוסיה, למרות ההרכב חזק, "זבזדה" לא הצליחה להעפיל לגמר והפסידה ל"דינמו" וולגוגרד. התבוסה הביאה לפיטוריו של הקרואטי.
באפריל 2013, הקבוצה בהדרכת אלכסנדר רבה, סיימה את עונת 2012/2013 במקום השלישי. בשנה שלאחר מכן, למרות עזיבתם של שחקנים זרים, "זבזדה" זכתה בגביע הרוסי והעפילה עד לגמר גביע המחזיקות האירופי אך הפסידה לקבוצת "ויבורג". בסתיו 2014 בפעם הראשונה בהיסטוריה זבזדה זכתה בסופר קאפ הרוסי, אחרי שגברה על אלופת רוסיה, "דינמו-סינארה". עונת 2015/2016 הייתה אחת הגרועות בתולדותיה. רצף של פציעות, שהשפיע בסופו של דבר, על כושר הקבוצה גרם לכך שבפעם הראשונה בהיסטוריה הקבוצה התקשתה להעפיל לחצי הגמר ונותרה ללא השתתפות במפעל אירופי. בסוף העונה, המאמן אלכסנדר רבה ואיתו השחקניות: אוקסנה קורולייבה, יקטרינה מארניקובה, אירינה אנטונובה ויאנה אוסאקובה.
לקראת עונת 2015/2016, מונה אלכסיי גובאנוב למאמן. תחתיו הקבוצה סיימה במקום הרביעי וחזרה להשתתף במפעל האירופי, בעקבות זכייתה של "רוסטוב-דון" בגביע פדרציית הכדוריד האירופית. בעונת 2020/2021 העפילה לשלב רבע גמר הליגה האירופית בכדוריד נשים.
קתי אקר
קתי אקר (באנגלית: Kathy Acker; נולדה Karen Lehmann, 18 באפריל 1947 - 30 בנובמבר 1997) הייתה סופרת ניסיונית אמריקאית, משוררת פאנק, מחזאית, מסאית, ופמיניסטית סקס-פוזיטיב. היא הושפעה מהיוצרים דייוויד אנטין, קרולי שניימן, אלינור אנטין וויליאם ס. בורוז. וכן מהתופעות התרבותיות תיאוריה ביקורתית צרפתית, מיסטיקה ופורנוגרפיה.
ביוגרפיה
אקר נולדה בניו יורק לדונלד וקלייר להמן. דונלד נטש את משפחתו עוד לפני שאקר נולדה, והיא גדלה תחת השפעת אמה הדומיננטית, ובתחושה שהיא אינה רצויה או נאהבת. אף על פי שקלייר נישאה שנית כשנה אחר שניטשה, היא תמיד האשימה את בתה בעזיבתו של דונלד. בתור ילדה, אקר חוותה את הניגוד בין הציפיות המגדריות של החברה לבין רצונותיה ותחומי עניינה, דבר שהשפיע על עבודתה ותפישותיה בבגרותה. לדבריה, העניין שלה בספרים החל מתוך אוסף ספריה של אמה, שכללו ספרים של אגתה כריסטי ופורנוגרפיה, והיא הייתה קוראת את שניהם בו זמנית.
ישנו ספק לגבי שנת לידתה של אקר - הוא רשום לחלופין כ-1944, 1947, ו-1948. היה זה חלק מדמותה הספרותית הפאנקיסטית שהיא לעולם לא סיפקה תשובה לשאלה, כי כל רצונה היה לחתור תחת רעיון הזהות האישית.
בגיל 14 הייתה אקר כבר חלק מסצנת האוונגרד בניו יורק, ובגיל 18 היא עזבה את בית אמה והחלה לעבוד במופע מין בעיר. היא חברה לקבוצת משוררים מאסכולת "Black Mountain" (תנועה מבוססת מכללה ניסיונית באותו שם, אשר שמה אמנות במרכז). בגיל 19 נסעה לבוסטון ללמוד באוניברסיטת ברנדיס, שם הכירה את אנג'לה דייוויס, והתחתנה עם חברה הטוב רוברט אקר. אקר סיפרה פעם בראיון שהסיבה לנישואים הייתה כדי לקבל מלגות ללימודים בברנדיס, וכן שאמה ואביה החורג נישלו אותה מירושה בגינם. הנישואים החזיקו מעמד זמן קצר, וב-1965 עקרה לקליפורניה כדי להמשיך לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בסן דייגו למדה אצל הפסיכולוג המרקסיסטי, הרברט מרקוז, שאף הוא היה חלק מתנועת תרבות-הנגד של שנות ה-60.
בגיל 21 החליטה אקר להיות סופרת. ספרה הראשון, Politics, היה חצי שירה וחצי פרוזה, ומושפע משמעותית מויליאם בורוז. כל עבודותיה המוקדמות יצאו בהוצאה עצמית או בהוצאות מחתרתיות קטנות, ואקר הייתה הולכת מחנות ספרים אחד למשנהו כדי למכרם, ובגין זה זכתה לכינוי "טרוריסטית ספרותית". הייתה לה באותה תקופה האפשרות לעבוד באקדמיה, אך היא החליטה שזה יסיח את דעתה מהכתיבה, וסירבה.
כשאקר הייתה בת 30, אמה התאבדה. רק ארבע שנים קודם לכן חזרו השתיים לקיים את הקשר ביניהן, אך בינתיים קלייר אבדה את כל ממונה, ולא הצליחה להסתגל לעוני. מות אמה החל להיות נושא מרכזי בכתיבתה של אקר מאז ועד מותה.
בשנות ה-80, שוב הייתה אקר במרכז האוונגרד, והפעם בסצנת הפאנק, יחד עם אמנים כמו פטי סמית' ורוברט מייפלת'ורפ. בתקופה זו נישאה שנית, למלחין הניסיוני פיטר גורדון. ב-1984, עקרה ללונדון, שם חוותה הצלחה מסחרית וביקורתית משמעותית בפעם הראשונה, עם ספרה Blood and Guts in High School, אשר עבדה עליו במשך עשר שנים. ההצלחה וההכרה שקיבלה היו אולי הגורמים להתפרצות יצירתיות אצלה - היא התחילה לכתוב ספרים, מאמרים, תסריט לסרט, ואף ליברטו לאופרה. טקסטים שלה ליוו תערוכות אמנות, והיא הופיעה במגזינים ואנתולוגיות. ככל שנהייתה מוכרת יותר, כך גם עבודותיה יצאו בהוצאות מוכרות יותר, ודבריה החלו להופיע בעיתונים מסחריים ממוסדים, כמו הגרדיאן.
בתקופה זו, גילתה אקר משיכה לנושאים של אלימות, במיוחד בנקודת המפגש בין סקס לאלימות. היא עסקה רבות בגוף - גם בכתיבתה, וגם בחייה: היא הייתה לפרקים מפתחת שרירים, מתקעקעת, וכן עושה מגוון של פירסינג בגופה, כולל בלשון ובפות. היא ראתה במיוחד בקעקועים הצהרה אישית - כאשר באותה תקופה בלונדון קעקועים נחשבו, לדבריה, לסממן מעמדי, והיא ראתה בהם סוג של שלטי חוצות דרכם הגוף שלה מדבר לחברה.
בתחילת שנות ה-90 חזרה לארצות הברית כדי לעמוד בראש מחלקת כתיבה ב-San Francisco Art Institute, אך חזרה לאנגליה ב-1995. בעת חזרתה, גילתה שיש לה סרטן. היא עשתה כריתת שד כפולה ב-1996, אך סירבה לטיפול בכימותרפיה. הניתוחים הותירו אותה מוחלשת ודיכאונית, והיא העידה כי איבדה אמון ברפואה המערבית. היא חיפשה פתרונות אצל תזונאים, מטפלים בדקירה, וסוגים אחרים של רפואה אלטרנטיבית, אך כעבר כשנה, ב-1997, נפטרה אקר מהסרטן כשהיא במרכז טיפולי אלטרנטיבי במקסיקו.
מורשת
פרס אקר מוענק כל שנה לאמנים מקהילת האוונגרד, "אשר תרמו תרומה משמעותית בדיציפלינה שלהם, בניגוד למוסכמות, או ששירתו את עמיתיהם האמנים באופן יוצא דופן".
ב-1997 יצא סרט תעודי על אקר בשם No One Can Find Little Girls Anymore: Kathy Acker in Australia, של ג'ונותן ופליסיטי דוסון. ב-2008 יצא הסרט הביוגרפי-תעודי על חייה ועבודותיה, Who's Afraid of Kathy Acker?, של ברברה קספר.
הסופר ניל גיימן ביסס את הדמות דליריום מהסדרה הגרפית The Sandman על אקר.
קישורים חיצוניים
* A conversation with Kathy Acker by Ellen G. Friedman From "The Review of Contemporary Fiction," Fall 1989, Volume 9.3
Kurogane Baby
Kurogane Baby (ביפנית: くろがね・ベビー) הוא מיניוואן בתצורת מיקרוואן, מסדרת "Kei truck", מתוצרת יצרנית הרכב היפנית Tokyu Kogyo Kurogane (ביפנית: "東急くろがね工業") אשר יוצרה בין השנים 1959–1962.
ולנטינה קולגינה
ולנטינה קולגינה (ברוסית: Валентина Никифоровна Кулагина-Клуцис; 1902–1987) הייתה ציירת ומעצבת ספרים, פוסטרים ותערוכות סובייטית. היא הייתה דמות מרכזית בקונסטרוקטיביזם האוונגרדי בתחילת המאה ה-20 לצד אל ליסיצקי, אלכסנדר רודצ'נקו ובעלה גוסטב קלוציס. היא ידועה בתעמולה המהפכנית והסטליניסטית הסובייטית שהפיקה בשיתוף עם קלוציס.
ביוגרפיה
קולגינה עזבה את סטודיו לאמנות חופשית של המדינה ונכנסה לבית הספר הממלכתי לאמנות Vkhutemas בשנת 1920 על פי דרישתו של המורה גוסטב קלוציס, אותו פגשה באותו הזמן. ב-2 בפברואר 1921 נישאו בני הזוג וגרו יחד בבניין בית הספר. ב-1928 הצטרפה קולגינה לקבוצת אמני אוקטובר, שבעלה כבר היה חבר בה. ב-1930 עיצבה כרזה ליום האישה הבינלאומי, תוך שימוש בטכניקות אוונגרד בשילוב טיפוגרפיה, ליתוגרפיה ופוטומונטאז'. החל משנת 1932 ראתה קולגינה את עבודותיה נדחות לעיתים קרובות על ידי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
עבודתה כמעצבת החלה לפני שסיימה את בית הספר, בביתן הסובייטי בתערוכה בקלן, אותו עיצבה. מאוחר יותר היא עבדה עבור "הסוכנות הממלכתית לאמנות" וסוכנויות אחרות.
עבודתם של קלוציס וקולגינה הייתה מקבילות וסגנון הפוטומונטאז' שלהם בשילוב עם עבודה גרפית הייתה מיושמת על ידם כיצרני כרזות מהפכניות רשמיות עבור המפלגה הקומוניסטית בזמן סטלין. בסוף שנות ה-30 החל להתרחש הטיהור הגדול ואזרחים רבים הואשמו בהחזקת רעיונות אנטי-קומוניסטיים. גם אביה וגם בעלה של קולגינה הואשמו. ב-17 בינואר 1938, קלוציס נעצר כשהתכונן לצאת ליריד העולמי של ניו יורק. לקולגינה מעולם לא נאמרה האמת על מה קרה לבעלה, והיא האמינה עד סוף חייה שהוא מת מהתקף לב בזמן שהיה בכלא. ב-1989, שנתיים לאחר מותה במוסקבה, התגלה כי הוא הוצא להורג בפקודת סטלין, זמן קצר מאוד לאחר מעצרו.
יצירה
במהלך היווצרותה המוקדמת של ברית המועצות, לפוליטיקה הייתה השפעה חזקה על הקהילה האמנותית. האמנות והעיצוב שהופקו בתקופה מוקדמת זו ידועים בקנאות המהפכנית ובאוטופית שלה. בתפיסה זו עבודתה של קולגינה שילבה רישום וסמליות גרפיים עם טכניקות פוטומונטאז'. זה היה שילוב שהפריד באופן מובהק בין עבודתה לבין זו של קלוציס. קלוציס וקולגינה מעולם לא עבדו על פרויקטים יחד, העבודה שלהם הייתה משותפת בכל זאת, והתחזקה על ידי הוויה אחת סביב השנייה.
בעקבות השינוי הרדיקלי שהתרחש, בשנת 1931 עשתה קולגלינה את היצירה "יום הפועלות הבינלאומי – קרב על הפרולטריון" - כרזת תעמולה המשבחת את הנשים בכוח העבודה. היא השתמשה בציור פיגורטיבי ובפוטומונטאז' בכרזה זו כדי להציג חיילות, איכרים, חקלאים וקבוצת נשים ברחובות שנלחמות עם המשטרה.
כשהסביבה הפוליטית ברוסיה החלה להתמוסס בשנות ה-30, קלוציס וקולגינה נכנסו ללחץ גובר להגביל את הנושא וההומור שהשתמשו בפוסטרים רשמיים ועבודות גרפיות. הפוסטרים שלהם באו לייצג רטוריקה חזותית ותעמולה סטליניסטית, יותר מאשר התקווה המהפכנית המקורית שלהם. עד 1933, כרזות תעמולה הפכו לצורת אמנות נפוצה כל כך עם מעט מקום ליצירות מקוריות.
קולגינה ואמנים אחרים חוו קיצוץ משמעותי בהזמנות הפוסטרים בגלל מחסור בנייר ובדיו. כתוצאה מכך, עבודתה בתקופה זו הוגבלה לשני צבעים מכיוון שכל צבע נוסף הגדיל את זמן הייצור.
יחס הסיכויים
יחס הסיכוי של החשיפה
כדי לחשב את יחס הסיכוי של החשיפה, צריך לחשב קודם את הסיכוי שהחולים היו חשופים ואת הסיכוי שהלא חולים היו חשופים. ניתן לבצע חישוב של סיכויים אלו בעזרת הטבלה הבאה: כאשר a זה מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד ופיתחו את המחלה, b זה מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד ונשארו בריאים, c זה מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד ופיתחו את המחלה ו-d זה מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד ונשארו בריאים.
מתוך הטבלה ניתן לחשב את יחס הסיכוי של החשיפה:
ORexp = (a/c)/(b/d) = ad/bc
השבר במונה a/c הוא הסיכוי שפרט חולה באוכלוסייה היה חשוף לגורם החשוד והשבר במכנה b/d הוא הסיכוי שפרט בריא באוכלוסייה היה חשוף לגורם החשוד.
יחס הסיכוי של המחלה
כדי לחשב את סיכוי התחלואה בקרב החשופים והלא חשופים, צריך לחשב קודם את סיכוי התחלואה בקרב החשופים ואת סיכוי התחלואה בקרב הלא חשופים. ניתן לבצע חישוב של סיכויים אלו בעזרת הטבלה הבאה:
OR dis = a/b:c/d = ad/bc
מתוך כך ניתן לראות כי יחס הסיכויים של החשיפה, ORexp (סיכוי החשיפה בקרב המקרים והביקורות) זהה מתמטית למעשה ליחס הסיכויים של התוצא, ORdis (סיכוי התחלואה בקרב החשופים והלא חשופים). עובדה זו נתגלתה ע" קורנפילד ב-1951. הבנה זו מאפשרת לחשב את יחס הסיכוי של החשיפה (OR exp) במחקרי מקרה- ביקורת, מאחר שמדד זה מקורב מתמטית ל- ORdis המקורב, במקרים של מחלות נדירות, לסיכון יחסי (RR).
חישוב יחס הסיכוי בין קבוצת המקרים והביקורות מספק אומדן טוב לסיכון יחסי (RR) כשהיארעות המחלה נדירה. כאשר רוצים לבדוק האם יש קשר בין חשיפה למחלה, הדבר האינפורמטיבי ביותר לחשב הוא יחס הסיכונים - RR.
במקרה האידיאלי, כדי לחשב את יחס הסיכונים יש לאסוף את הפרטים הבאים ממשתפי הניסוי:
הסיכון לפתח את המחלה בהינתן החשיפה הוא a/a+b והסיכון לפתח את המחלה בהינתן חוסר חשיפה הוא c/c+d. יחס הסיכונים הוא היחס בין שני הסיכונים האלו:
בשונה מכך, הסיכון לפתח את המחלה בהינתן חשיפה הוא a/b, והסיכון לפתח את המחלה בהינתן חוסר חשיפה הוא c/d.
יחס הסיכויים OR הוא היחס בין השניים:
פיתוח מתמטי:
במקרה של מחלה נדירה, a≪b
ולכן, אם a+b≈b, אז a/(a+b)≈a/b
ובדומה לכך, אם c+d≈d אז c/(c+d)≈ c/d
ולכן,
במילים אחרות, עבור האוכלוסייה החשופה, הסיכון לפתח את המחלה (RRdis) היא שווה בקירוב לסיכוי לפתח את המחלה (ORdis).
יחס הסיכויים הוא יחס צולב. פיתוח המשוואת של יחס הסיכויים עבור מחלה נדירה:
הנחה עבור מחלה נדירה- a+b≈a ו- c+d≈d
ולכן (a+b)/(c+d)≈a/d
ומתוך כך מקבלים את הקירוב הבא:
ולכן, יחס הסיכונים הוא בקירוב שווה גם ליחס הסיכויים עבור אוכלוסיית הלא חשופים.
בהשוואה פשוטה בין קבוצות ה"חשופים" לקבוצת הביקורת:
ניקולו די פיירו למברטי
ניקולו די פיירו למברטי (באיטלקית: Niccolò di Piero Lamberti; 1370, פירנצה – 1451), היה פסל ואדריכל איטלקי. ניקולו ובנו הפסל פיירו די ניקולו למברטי ידועים בהבאת סגנון הפיסול הטוסקני לוונציה. שם פעלו בין השנים 1410 עד 1435.
ניקולו עבד בשנת 1391 על שער המנדורלה של סנטה מריה דל פיורה.
למברטי היה אחד המתמודדים על יצירת השער הצפוני של הבפטיסטריום של פירנצה, תחרות בה זכה לורנצו גיברטי.
למברטי נבחר בשנת 1408 בין שלושת הפסלים שיצרו את פסל מרקוס המבשר היושב עבור סנטה מריה דל פיורה, הפסל הושלם בשנת 1415.
לאחר מכן פעל בו זמנית בבולוניה וב.
היה מעורב בבניית אורסנמיקלה ויצר שם את פסל יעקב בן זבדי.
משחקי מלחמה (אבטחת מידע)
משחקי מלחמה (באנגלית: Wargame) הם אתגרים במרחב הקיברנטי, שבו המתחרים צריכים לנצל פגיעויות ביישומים שונים או להגן מפניה ולמנוע גישה לא מורשית למערכות המחשב.
משחקי המלחמה מסייעים לארגונים לשפר את תוכנית התגובה לאירועי סייבר ומשמשים תרגיל לזיהוי פערים בתוכנית ההתאוששות מפני אסון ובנוסף מאפשר למשתתפים בו ללמוד יסודות הגנה ותקיפה שלא חווה בעבר.
משחקי המלחמה מורכבים מאתגרים שונים שנפוצים בתחום ונכונים לאיומים הניצבים בפני המתחרים באותה העת:
תהילים ק"ט
תהילים ק"ט הוא המזמור ה־109 בספר תהילים ומיוחס לדוד המלך.
תוכן המזמור
מזמור ק"ט מורכב משלושים ואחד פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
ו'-כ'
בחלקו השני של המזמור מבקש המשורר מאלוהים שירע לרשעים: "הַפְקֵד עָלָיו רָשָׁע וְשָׂטָן יַעֲמֹד עַל יְמִינוֹ" (ו'), "יִהְיוּ בָנָיו יְתוֹמִים וְאִשְׁתּוֹ אַלְמָנָה" (ט'), "יְהִי אַחֲרִיתוֹ לְהַכְרִית בְּדוֹר אַחֵר יִמַּח שְׁמָם" (י"ג). המשורר מסביר מה חטאי הרשעים שמגיע להם להיענש: "יַעַן אֲשֶׁר לֹא זָכַר עֲשׂוֹת חָסֶד וַיִּרְדֹּף אִישׁ עָנִי וְאֶבְיוֹן וְנִכְאֵה לֵבָב לְמוֹתֵת" (ט"ז).
כ"א-ל"א
המשורר מתאר לאלוהים מדוע מגיע לו טוב: "וְאַתָּה ה' אֲדֹנָי עֲשֵׂה אִתִּי לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי טוֹב חַסְדְּךָ הַצִּילֵנִי" (כ"א), "כִּי עָנִי וְאֶבְיוֹן אָנֹכִי וְלִבִּי חָלַל בְּקִרְבִּי" (כ"ב). המשורר גם טוען כי אם אלוהים יעזור לו זה יגרום להכרה באלוהים: "עׇזְרֵנִי ה' אֱלֹהָי הוֹשִׁיעֵנִי כְחַסְדֶּךָ" (כ"ו), "וְיֵדְעוּ כִּי יָדְךָ זֹּאת אַתָּה ה' עֲשִׂיתָהּ" (כ"ז).
המזמור נחתם בהצהרת המשורר כי לאחר שיושיע אותו אלוהים, הוא יודה לו מאוד ויהלל אותו ברוב עם: "אוֹדֶה ה' מְאֹד בְּפִי וּבְתוֹךְ רַבִּים אֲהַלְלֶנּוּ" (ל').
ברוך עמרמי
ברוך עמרמי (ילינסון) (1888 – 16 ביוני 1938) היה מחלוצי היישוב ומראשוני מתיישבי כפר סבא, כיהן כראש הוועד של כפר סבא.
ביוגרפיה
עמרמי נולד כברוך ילינסון בנובוזיבקוב שבפלך צ'רניגוב ב-1888 (אז באימפריה הרוסית, כיום מחוז צ'רניהיב באוקראינה), למשפחת רבנים. עד גיל 18 למד בישיבות, לאחר מכן, ברוח ההשכלה, הצטרף לפועלי ציון.
בימי הפוגרומים ב-1905 נאסר בעוון נאומים מהפכניים והשתתפות בהגנה. בשנת 1905 כשהיה בן 17 נסע ללמוד רפואת שיניים בארצות הברית בעיר ברידג'פורט, קונטיקט, שם התקרב לציונות.
כששב לרוסיה התיישב עם משפחתו בחרבין, מנצ'וריה. עמד שם בראש ההסתדרות הציונית ויסד את בית-הספר העברי הראשון במזרח הרחוק. את בניו חינך חינוך עברי ועמד על כך ששפת הבית תהיה עברית. בחרבין עסק בעיתונאות, היה חבר מועצת הבנק הקואופרטיבי המקומי, סגן מנהל בית העם הכללי, חבר הנהלת הקהילה העברית, חבר ההנהלה הציונית המחוזית של המזרח הרחוק וציר לוועידותיה. כיהן סגן ראש העירייה והיה המורשה מטעם הקהילה בקבלת פליטים שנהרו למנצ'וריה מהפוגרומים ברוסיה.
בסוף 1921 עלה לארץ, במסע ארוך באונייה, התגורר זמן מה בפתח תקווה, ועבר לכפר-סבא, שעוד טרם שוקמה אז לאחר הרס מאורעות תרפ"א, ונבחר לוועד המושבה שהיה אז בפתח-תקווה.
בחורף 1923 הגיע לכפר-סבא, עם קבוצת פועלים מסיביר והם התגוררו באוהלים. בזמן שהיה לכפר סבא שני וועדים (האחד בפתח תקווה, לתושבי חוץ, והשני בכפר סבא) כיהן ראש הוועד המקומי הראשון. במסגרת תפקידו הביא מורה ושוחט למושבה ופועלים יהודים כדי שהעבודה בכפר תהיה מבוססת על עבודה עברית, נאבק על כך שהוועד המקומי יהיה הוועד היחידי מול השלטונות (שלבסוף הפך לוועד היחיד).
לאחר שכיהן כראש הוועד במשך שנה, היה מזכיר מפעל המים במושבה.
ברוך עמרמי נפטר בט"ז בסיוון תרצ"ח.
עמרמי היה נשוי לפניה ולזוג נולדו שלושה ילדים.
הנצחה
רחוב בכפר סבא נקרא על שמו של עמרמי.
יחסי גאורגיה–ג'יבוטי
יחסי גאורגיה–ג'יבוטי הם היחסים הדיפלומטיים בין גאורגיה, במזרח אירופה, והרפובליקה של ג'יבוטי, במזרח אפריקה.
היסטוריה
היחסים הדו צדדיים בין ג'יבוטי לגאורגיה החלו ב-22 בנובמבר 2000. לשתי המדינות קשרים רשמיים מעטים מאוד.
הוואי הכחולה
הוואי הכחולה (באנגלית: Blue Hawaii) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1961 בבימויו של נורמן טאורוג, עם אלביס פרסלי וג'ואן בלקמן בתפקידים הראשיים.
יחסי גאורגיה–ג'יבוטי
היסטוריה
בספטמבר 2018, לאחר מותו של ראש הממשלה הבדלני של אבחזיה גנאדי גאגוליה, חרבי מוסא, פקיד פוליטי בשגרירות ג'יבוטי במוסקבה ביקר בשגרירות אבחזיה כדי להציג את תנחומיו, מהלך שנראה כהפרה על שלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה על ידי טביליסי. כמה שבועות לאחר התקרית, לעומת זאת, ג'יבוטי הצביעה בתמיכה בהחלטה של האו"ם בחסות גאורגיה הקוראת להחזיר עקורים פנימיים לאבחזיה ודרום אוסטיה, לאחר שנים של הימנעות מקולות דומים.
הוואי הכחולה
התסריט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה הסרט היה מועמד ל-Laurel Award וכן לרשימת מאה שנים... מאה שירים.
אלביס שר בסרט את אחד השירים המזוהים אתו ביותר - " Can't Help Falling in Love" שמבוסס על השיר הצרפתי Plaisir d'amour (שמחת האהבה) משנת 1784.
יחסי גאורגיה–ג'יבוטי
דרישה לויזה
אזרחי גאורגיה וג'יבוטי צריכים לקבל ויזה עד 30 יום בגבולותיהם ההדדיים.
Holocaust Studies and Materials
Holocaust Studies and Materials (בפולנית: Zagłada Żydów. Studia i Materiały) הוא כתב עת אקדמי פולני בנושא השואה.
הוואי הכחולה
הסרט צולם בהוואי.
Holocaust Studies and Materials
פרסום
כתב העת נוסד בשנת 2003 בוורשה. כתב עת זה רואה אור פעם בשנה, והוא מוקדש לנושאים הקשורים - בפרשנות מכלילה - למחקר השואה. קהל היעד כולל אקדמאים העוסקים בשואה, אך גם סטודנטים במכללות ואוניברסיטאות, כמו גם הציבור הרחב המעוניין בנושא זה. כל כרך מהווה מונוגרפיה אינדיבידואלית שתכניה עומדים בפני עצמם.
גביע דייוויס 1976
גביע דייוויס 1976 הייתה התחרות ה-65 במניין מאז ייסוד התחרות.
הוואי הכחולה
תקציר העלילה
לאחר הנחיתה מקבלת אותו חברתו מאלי (ג'ואן בלקמן) שהיא ממשפחת ילידים. צ'אד מבלה אתם מספר ימים, נפגש עם סבתה ושר לה את "אני יכול להפסיק לאהוב אותך". לבסוף הוא חוזר לביתו, נפגש עם הוריו ועם השותף ג'ק (ג'ון ארצ'ר) ומבהיר להם שאינו רוצה לעבוד בחווה.
Holocaust Studies and Materials
פרסום
יוזמיו, מפיקים וחלק מכותביו של כתב העת הם חבריה של קבוצת היסטוריונים וחוקרים מ"המרכז הפולני לחקר השואה" (Polish Center for Holocaust Research). מחברי המאמרים מייצגים דורות שונים וגישות מדעיות שונות. המאפיין הנפוץ במאמרים בכתב העת הוא הערכה מחודשת של מקורות ראשוניים ומשניים וכן ביקורת מיתוסים ומוסכמות המקובלות בציבור הרחב. חלק חשוב בכתב העת הוא ביקורות ספרים. מאז שנת 2008 מתפרסמת גם המהדורה בשפה האנגלית, וכתב העת עבר למתכונת פרסום של שניים או שלושה גליונות בשנה.
גביע דייוויס 1976
לתחרות נרשמו 56 נבחרות. הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. שיטת משחקים זו פעלה עד לשנת 1980.
Holocaust Studies and Materials
מבנה
העבודה ותכני כתב העת מחולקים לתשעה חלקים: מחקרים, פרופילים, חומרים, סדנאות מחקר, נקודות מבט, ביקורות ספרים, אירועים, תחומי עניין אחרים, ומכתבים.
הוואי הכחולה
תקציר העלילה
ג'ואן עובדת בחברת תיירות ומשכנעת את הבוס שלה, מר צ'פמן (הווארד מקניר) לקבל את צ'אד כמדריך תיירים.
גביע דייוויס 1976
בית אירופה
הבית כלל 32 קבוצות כולל איראן, מצרים, ניגריה, אלג'יריה, קניה, רודזיה וישראל. לאור מספר גדול של הקבוצות הבית פוצל ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר תת-הבית בשנה הקודמת לא השתתפות במשחקים המוקדמים.
הוואי הכחולה
תקציר העלילה
צ'אד מקבל להדריך את המורה אביגייל פרנטיס (ננסי וולטרס) וארבע תלמידות. תלמידה אחת, אלי (ג'ני מקסוול), יוצאת דופן, היא אינה משתתפת בפעילות עם שאר הבנות ולבסוף גורמת לקטטה במסעדה בגללה מפוטר צ'אד. צ'אד מחליט להמשיך עם הקבוצה באופן עצמאי ביחד עם מאלי שמתפטרת מעבודתה.
אלי מנסה לפתות את צ'אד אך הוא מסלק אותה. היא בורחת לים ונכנסת למים בכוונה להתאבד אך צ'אד רודף אחריה, מוציא אותה מהמים וחובט בישבנה כמו בילדה קטנה.
Holocaust Studies and Materials
צוות
במערכת העיתון נמנים דריוש ליביונקה (העורך הראשי), ברברה אנגלקינג, יאצק לאוציאק, יאן גרבובסקי ואגניישקה האסקה (Agnieszka Haska). העורך המנהל הוא יקוב פטלביץ' (Jakub Petelewicz).
הוואי הכחולה
תקציר העלילה
מאלי חושדת בצ'אד שהוא מפלרטט עם המורה אך לבסוף מסתבר שג'ק מחזר אחריה ולא צ'אד.
גביע דייוויס 1976
בית המזרח
בית המזרח כלל 12 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית. משתתפי גמר הבית בשנה הקודמת קיבלה זכות לעבור ישירות לרבע הגמר.
הוואי הכחולה
תקציר העלילה
העניינים מסתדרים וגם שרה לי הגזענית במקצת, מוכנה לקבל כעת את מאלי למשפחה.
לבסוף נערכת חתונה מפוארת בסגנון הוואי.
גביע דייוויס 1976
משחקים בין מנצחי הבתים
משחקי חצי הגמר נערכו במהלך ספטמבר 1976 ומשחק הגמר בדצמבר.
נבחרת ברית המועצות סירבה להשתתף במשחק חצי הגמר נגד צ'ילה בגלל התנגדותה למשטר הצבאי של אוגוסטו פינושה ששלט בצ'ילה באותו זמן.
מוזיאון כלי הנגינה ברלין
מוזיאון כלי הנגינה ברלין (בגרמנית: Musikinstrumenten-Museum Berlin) הוא מוזיאון הממוקם בקולטורפורום, טירגארטן, ברלין.
המוזיאון מכיל את אחד מאוספי הכלים הגדולים ביותר בעולם: כ-3500 כלי נגינה שונים, מהמאה ה-16 עד לימינו אלה.
היסטוריה
המוזיאון הוקם במתכונתו הראשונה בשנת 1888 על ידי פיליפ שפיטה ויוזף יואכים כחלק מאוסף האקדמיה המלכותית למוזיקה בברלין, פרוסיה. המוזיאון נפתח עם 34 כלים שהושאלו מהמוזיאון לאמנות דקורטיבית.
בשנת 1890 החל לרכוש המוזיאון מהסוחר תושב לייפציג פול דה ויט מאות כלי נגינה שונים, ביניהם צ'מבלו שעליו ניגן והלחין באך. עיקר הרכישות נעשו בתקופתו של מנהל המוזיאון בין השנים 1892 עד 1919 אוסקר פליישר, עם עזרה כלכלית מהמלך וילהלם.
בשנת 1904 המוזיאון החזיק ב-1400 כלי נגינה שונים, בהם צ'מבלי שבנו משפחת רוקרס, חלילים של פרידריך הגדול, כלי מקלדת של סופיה שרלוטה והרמוניקת הזכוכית של בנג'מין פרנקלין.
קורט זאקס, המנהל של המוזיאון בין השנים 1919 עד 1933, הביא גישה מדעית יותר למוזיאון. הוא היה מחלוצי האורגנולוגיה, שכלל באותו הזמן את שיטתו לסיווג כלים הורנבוסטל-זאקס, והקים את המכון הלאומי הגרמני לחקר המוזיקה.
לאחר המלחמה, עם חלוקת גרמניה, הועבר האוסף בשנת 1949 לארמון שרלוטנבורג שבגרמניה המערבית. בשנת 1950, עם 200 שנים לציון הולדתו של באך, נערך הקונצרט הפומבי הראשון עם כלים תקופתיים מאוסף המוזיאון.
המנהל עד שנת 1975, אלפרד ברנר, דאג לשיפוץ המוזיאון, הוספת פריטים חדשים וגיבוש מתודות חדשות באורגנולוגיה. בשנת 1984 המוזיאון עבר למעונו הנוכחי בכיכר קמפר אשר בקולטורפורום, על יד בניין הפילהרמונית של ברלין.
במוזיאון נהוג לנגן על עוגב הוורליצר העצום בימי חמישי בערב ובימי שבת בבוקר. בנוסף, נערכם מספר קונצרטים מדי חודש באולם על שם קורט זאקס במוזיאון.
הבניין ואוספים הנמצאים במוזיאון
הבייה נבנה על ידי אדגר ויזנייוסקי, בין השנים 1979 עד 1984, על בסיס עיצובים אדריכליים של האנס שארון שנפטר ב-1972.
בין הכלים במוזיאון ניתן לכלול:
כלי מקלדת:
עוגבים
כלי מיתר
כלי נשיפה
אחרים
לה קומפני
לה קומפני (בצרפתית: La Compagnie) שאוגדה בשם Dreamjet, היא חברת תעופה צרפתית שנוסדה על ידי פרנץ אוולין (Frantz Yvelin). בסיס הפעולה שלה נמצא בנמל התעופה אורלי בפריז וההנהלה נמצאת בלה בורז'ה. החברה מפעילה טיסות בתנאי מחלקת עסקים מפריז לנמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי בניו יורק.
תולדות החברה
לה קומפני נוסדה בשם Dreamjet בשנת 2013. היא נוצרה ומנוהלת על ידי יזם התעופה הצרפתי פרנץ אוולין, בתמיכת Peter Luethi, Yann Poudoulec, Francois Ledreux, Daniel DeLoma, Nicolas Jurczyk, and Pierre-Hugues Schmit ואחרים, בתקווה להקים חברת תעופה שמציעה רק מחלקת עסקים עם מבנה בעלות נמוכה, שמציעה תעריפים של מחלקת עסקים שנמוכים בהרבה יותר מהמחירים של חברות התעופה האמריקאיות הוותיקות.
המנכ"ל של חברת התעופה מאז היווסדה בשנת 2013 ועד סוף 2016 הוא מייסדה, פרנץ אוולין. לפני שעבר בחברה, ייסד אוולין את חברת L'Avion, חברת תעופה צרפתית הדומה ללה קומפני, שמפעילה טיסות עם מחלקת עסקים בלבד, שנמכרה לחברת בריטיש איירווייז ולאחר מכן הפכה לחברת OpenSkies תוך ששמרה על אופן הפעולה. הסמנכ"ל היה Peter Luethi, מנהל התפעול של חברת התעופה ההודית ג'ט איירווייז.
הטיסה המסחרית הראשונה שתוכננה תחת השם לה קומפני המריאה ב־21 ביולי 2014. כשנה לאחר מכן, ב־24 באפריל 2015, החלה החברה להפעיל קו טיסה שני בין נמל התעופה לונדון לוטון וניוארק ליברטי, אך הוא הופסק בתחילת ספטמבר של אותה השנה. באותו הזמן החלה החברה להפעיל קו בין ניוארק ליברטי לנמל התעופה שארל דה גול בפריז, אך גם קו זה הופסק, באפריל 2018.
בדצמבר 2016, חברת האם של לה קומפני הכריזה על איחוד עם חברת טיסות החסך הצרפתית XL איירווייז.
בספטמבר 2017 מכרה החברה כרטיסי "טיסה כפי יכולתך" בין ניוארק, ליברטי ופריז, שעלו 40,000 דולר לשנה ואיפשרו למחזיקיהם טיסות ללא הגבלה בין שני היעדים.
שירות
מטוסי החברה מכילים מחלקת עסקים בכל המטוס, עם 74 מושבים שיכולים להפוך למיטה. בזמן הטיסה מוגשת ארוחה בת שתי מנות ומערכת הבידור זמינה באמצעות מחשבי לוח. בשדה התעופה, הנוסעים מקבלים גישה לטרקלין מקומי שאינו שייך לחברה.
צי
מאז אוגוסט 2017, הצי של לה קומפני מורכב מהמטוסים הבאים:
המצור הגדול על גיברלטר
המצור הגדול על גיברלטר (באנגלית: Great Siege of Gibraltar) היה ניסיון של ספרד הבורבונית וממלכת צרפת לכבוש את גיברלטר מידי האימפריה הבריטית, בעת שזו הייתה מעורבת במלחמת העצמאות האמריקאית. המערכה על גיברלטר הפכה למצור הארוך ביותר בתולדות בריטניה, אשר נמשך מיוני 1779 ועד פברואר 1783, ולבסוף הסתיימה בניצחון בריטי על הפולשים הצרפתים והספרדים.
רקע
לגיברלטר ערך אסטרטגי רב עקב מיקומו של חצי האי, החשיבות של האזור הביאה למתחים מתמשכים בין ספרד ובריטניה לאורך השנים. ספרד תחת בית בורבון הייתה בת ברית של ממלכת צרפת שזמן קצר קודם למצור הפסידה את מושבתה לואיזיאנה הצרפתית לידי האימפריה הבריטית כחלק מתוצאות מלחמת שבע השנים.
הדם הרע בין בריטניה לצרפת וספרד השאיר יחסים קרים אך עם התקדמותה של מלחמת העצמאות של ארצות הברית, האימפריה הבריטית אשר הייתה בבעיה כספית עקב מלחמת שבע השנים נדרשה למקד חלק נכבד מכוחותיה בשביל לטפל במרד שלוש עשרה המושבות, דבר שהשאיר הזדמנות בשביל הספרדים והצרפתים. בהמשך למלחמה באמריקה, צרפת וספרד החלו לשלוח תמיכה כספית אל שלוש עשרה המושבות כאשר המטרה הסופית הייתה להביא לעצמאותן ולהחליש את בריטניה.
תקיפה
ישר לאחר הכרזת המלחמה בין ספרד ובריטניה ב-16 ביוני 1779 צי ספרדי תחת אדמירל לואיס דה קורדובה החל לנוע ולסגור על דרכי האספקה למפרץ קדיס (המפרץ המוביל אל מצר גיברלטר דרך האוקיינוס האטלנטי) במטרה להרעיב את החיל הבריטי המוצב בגיברלטר ולמנוע את הגעתה של תגבורת.
באותו הזמן, חיל רגלים ספרדי החל בבניית מערכת ביצורים מסביב לחצי האי במה שנודע כקו גיברלטר (Línea de Gibraltar). לאחר ייצובו קו הביצורים חתך אפקטיבית את חצי האי משאר איבריה. לאחר מכן החלו הספרדים במטחי הפגזות ארטילריה על החיל הבריטי במקום.
הכוחות הצרפתים היו באותה העת במצור על הבריטים במנורקה ועל כן השאירו את כיבוש גיברלטר לידי הספרדים.
כשל המצור
על אף שבימיו הראשונים היה די רופף, לאורך הזמן התחזקה הטלת המצור, הכוחות הספרדים הפכו דרוכים יותר והחיל הבריטי בחצי האי החל מרגיש את השפעות המצור. התקרבות החורף הייתה סימן רע לחיל הבריטי אך המורל החזיק ובדצמבר 1779 יצאה שיירת אוניות משא בליווי 21 אוניות מלחמה ככוח סיוע מבריטניה לגיברלטר.
כוח הסיוע נתקל בצי ספרדי בכף סט. וינסנט, בתחום המים הטריטוריאליים של האימפריה הפורטוגזית, בת ברית של בריטניה. לאחר ניצחון ימי בריטי לקחו הכוחות את אספקתם של הספרדים התוקפים ולבסוף הגיעו כתגבורת למוצבים בגיברלטר ב-25 בינואר 1780. לקראת סוף הקיץ חזר כוח הסיוע לבריטניה כאשר מטרתו להביא אספקה חדשה בתקווה שחיל המצב בגיברלטר יחזיק מעמד עד לשובו.
חיל המצב שרד זמן רב ללא תגבורת עד מרץ 1781, כאשר מאה ספינות אספקה בריטיות בליווי שייטת של 29 אוניות מלחמה בפיקודו ג'ורג' דרבי הגיעו למצר גיברלטר לפרוץ את המצור. בעת הגעת חיל המשלוח לגיברלטר החלו הספרדים להפגיז באש תותחים עזה אך ללא הישגים, משום שהצי הבריטי עגן מאחורי המזח הדרומי של הנמל אשר היה מחוץ לטווח התותחים.
כוח הסיוע לקח עמו כאשר עזב את רוב האזרחים והשאיר חלק מחייליו כדי לתגבר את הגנות חצי האי. פעולה זאת הוכיחה לספרדים כי לא יוכלו להרעיב את הבריטים עד כניעה, וכי יצטרכו לכבוש בכוח צבאי את גיברלטר.
הגיחה
בנובמבר, מפקדי חיל המצב חשדו כי הספרדים יחלו בפשיטה רגלית על חצי האי ועל כן החלו לתכנן מתקפת נגד שתעצור את תוכניותיהם. ב-02:00 בלילה, 27 בנובמבר, חיל הבריטי בן 2,500 חיילים התקדם בשקט על אורך החוף לעבר הביצורים הספרדים תוך חלוקתו לשלוש יחידות.
שלושת היחידות לבסוף השתלטו על התותחים הספרדים תוך הפתעת הכוח הספרדי שהוצב במקום. מהנדסים בריטים נטרלו את התותחים והתקינו חומרי נפץ שפוצצו את הביצורים הספרדים בשמי הלילה. שני חיילים בריטים נהרגו אל מול אובדן ספרדי של עשרות חיילים ונשק בשווי מיליוני פאונד.
המתקפה הגדולה
מספר חודשים מאז הגיחה, למד חיל המצב הבריטי על ניצחון הצרפתים במנורקה, משמע שתגבורת צרפתית הייתה בדרכה לספרד. אך אפילו עם הגעת התגבורת הצרפתית נכשלו הכוחות לפלוש או להטיל מצור על חצי האי בעוד הבריטים החלו לבנות ידנית תותחים מעץ והפגיזו את קווי הביצורים המפורקים.
מהנדס צרפתי חשב כי מצור אינו אופציה ופלישה רגלית תהיה יקרה במיוחד, ולכן הורה על הקמת ביצורים ממושכים על ספינות שמהם תצא אש תותחים לא ההפסקה אשר לבסוף תתיש את החיל הבריטי עד כניעה. ב-17 בספטמבר 1782 הצרפתים והספרדים מגובים בארטילריה ימית פלשו לגיברלטר אך נעצרו בידי הכוחות הבריטים. מיקום הארטילריה לא חושב נכון והתותחים סטו ממטרות הבריטים. לבסוף נגמרה האספקה הארטילרית והאדמירל הצרפתי הורה על נסיגה עקב כישלון הפלישה.
המצור המשיך אך עם התקרבות המערכה באמריקה לסופה הבינו הצרפתים והספרדים כי נגמרו הסיכויים לכבוש את חצי האי. בפברואר 1783 הכוחות נטשו את עמדות הביצורים שלהם וגיברלטר נותרה (עד לימינו) בידי בריטניה. היה זה שבעה חודשים לפני חוזה פריז שהביא להכרה בריטית בעצמאותה של ארצות הברית.
במהלך המאבק השתתף חיל משלוח גרמני מנסיכות הבוחר מהנובר לצד הבריטים אשר היו שליטיה של הנובר.
חשיבות
המערכה הביאה להעברת כוחות בריטים מאמריקה לאירופה, דבר שהחליש את הבריטים במערכתם נגד המורדים האמריקאים. לבסוף, המערכה בגיברלטר אשר היה ניצחון בריטי כנגד שתי מעצמות, היה מקור לגאווה בריטית על אף ההפסד באמריקה.
צרפת שקעה תוך זמן קצר למשבר כלכלי גרוע יותר ויותר אשר הוביל למהפכה הצרפתית, בעוד השפעתה של ספרד תמשיך להיחלש עם הזמן כפי שכבר שכבר התחיל עוד לפני המלחמה עד שלאחר מלחמת חצי האי תאבד את כל מושבותיה באמריקה. יותר מכל, המאבק הכריע למי שייך חצי האי והותיר את גיברלטר בידי הבריטים.
גני HOX
גֵני HOX הם קבוצה גדולה של גנים המקודדים לפקטורי שעתוק, המעורבים בהכוונת ההיווצרות של צירי הגוף ויצירת האיברים במהלך ההתפתחות העוברית של כל היצורים מרובי האיברים שנחקרו עד היום. גנים אלה התגלו לראשונה במסגרת מחקר של פגמים התפתחותיים בתסיסנית המחקר (דרוזופילה מלנוגסטר). גני HOX התגלו ברוב האאוקריוטים שנבחנו אך לא בחיידקים וארכיאה. כאשר רצף ה-DNA של גנים אלה פוענח, התברר כי כולם חולקים אזור מבני באורך של כ-180 בסיסים, המכונה homeodomain. אורך ה-homeodomain כ־60 חומצות אמינו, ותפקידו לאפשר לחלבון ה-HOX להיקשר לאתרים בקרתיים ב-DNA .קישור זה מאפשר לחלבוני ה-HOX לתפקד כפקטורי שעתוק המבקרים שעתוק של גני המטרה שלהם, המשחקים תפקיד בבקרה של תהליכים התפתחותיים.
גילוי גני ה-HOX
גני HOX אופיינו לראשונה בתסיסנית המחקר כשנתגלה כי מוטציות בגנים ההומאוטיים הביאו לשינויים במיקום אברי הגוף. לדוגמה, הגנים ההומאוטיים המהווים חלק ממכלול הגנים bithorax, אחראיים להתפתחות החלק האחורי בסגמנטי העובר של הזבוב. גנים אלה נתגלו לאחר שבודדו מוטנטים של הדרוזופילה ולהם שני סגמנטי חזה. מכלול נוסף של גני HOX, שאחראי על התפתחות הסגמנטים הקדמיים של הדרוזופילה, נתגלה בעקבות בידוד מוטנט בו תוארה החלפה בין מיקום המחוש לבין הרגל השנייה בדרוזופילה. התברר כי מקור המוטנט בפגם בגן Antennapedia, וההחלפה במיקום המחוש הייתה כבר אצל זבובים הטרוזיגוטיים לתכונה (+Antp/Antp). אנליזת רצף של הגן Antp הייתה הראשונה שהוליכה לגילוי ה- homeobox domain - מונח שנטבע לראשונה על ידי ולטר גרינג. לאחר הגילוי הראשוני של גני HOX בדרוזופילה נתגלה שגנים אלו נמצאים גם בצפרדע Xenopus laevis - החולייתן הראשון בו תוארו הגנים.
מבנה ה-homeodomain
אזור ה-homeodomain מאפשר לחלבון ה-HOX להיקשר כפקטור שעתוק לרצף ספציפי באתרי בקרה של גנים המעורבים בתהליך ההתפתחות בעובר. פעילות הקשירה שלו ל-DNA תוארה לראשונה ב-1994. ה-homeobox מקודד לאזור ה homeodomain בגנים אלו. למשל, בגן AntP של זבוב הדרוזופילה, אזור ה- homeodomain מורכב מ-4 סלילים (helix): סליל 1 הכולל את שיירי החומצות האמינות 10–21, לולאה בין חומצות אמינו 22–27 המקשרת את סליל 1 לסליל 2 (חומצות אמינו 28–38), סליל 3 מחומצות אמינו 42–52 והמתקשר לסליל 4 (חומצות אמינו 53-59). סליל 2 וסליל 3 יוצרים יחד מוטיב שנקרא helix-tum-helix שאופיין בעבר בחלבוני בקרת ביטוי גנים בחיידקים. הקצה האמיני של חלבון זה מורכב מ־6 שיירים, 1-6, והוא חשוב מאוד לתהליך קשירת ה-DNA על ידי חלבון זה. מבנה homeodomain זה דומה מאוד בגני HOX ביונקים וגם בחרקים.
ארגון גני ה-HOX בגנום
מניתוחים של אילנות אבולוציוניים (פילוגנטיים) שנערכו עולה שמוצא גני ה-HOX בצמחים ובעלי חיים מורכבים הוא משני גנים קדומים. בנוסף נמצא שגנים אלה מסודרים בגנום החולייתנים בצורה של אשכולות. מבחינה אבולוציונית כל האשכולות של גנים אלה נוצרו מהכפלות של גנים מעטים ראשוניים.
הגנים ההומאוטיים בזבוב הדרוזופילה מסודרים בשני אשכולות - הראשון קומפלקס ה-Antennapedia וקומפלקס ה-Bithorax שהוא האחרון. בחולייתנים יש 4 אשכולות HOX שבמקור נוצרו, כנראה, מהכפלה של אשכול אחד במהלך האבולוציה.
ניתן לחלק את גני ה-HOX למשפחות:
משפחת ה-Labial
משפחת גנים אלו ממוקמת בקצה ה '3 של אשכול HOX. גנים אלו בזבוב הדרוזופילה דומים ב 80% לגנים מקבוצה HOX1 בחולדה, ומראים 60% דמיון לשאר גני האשכול.
משפחת ה-Zerknüllt
גנים אלו בדרוזופילה שונים מגני HOX3 בחולייתנים, אך ניתוחים גנטיים בפרוקי-רגליים מציעים שגנים אלו בדרוזופוליה הומולוגיים לגני האשכול HOX3. גנים אלה רכשו תפקידים חדשים במהלך האבולוציה, כמו קביעת דפוס של הציר גבי-גחוני במהלך ההתפתחות העוברית. אחד מגנים אלו הוא ה bicoid בדרוזופילה; נראה שגן זה הופיע כתוצאה מהכפלה של גן HOX3 במהלך האבולוציה.
משפחת ה-Deformed
משפחה זו כוללת בתוכה את גן ה Deformed בדרוזופילה וגן HOX4 של החולייתנים. משפחה זו אחראית להיווצרות הסגמנטים של הלסתות בראש של רימות זבוב הדרוזופילה.
משפחת ה-Sex-Combs-Reduced
משפחה המכילה בתוכה הגן HOX5 והגן Scr בדרוזופילה. משפחה זו אחראית להתפתחות בית החזה והראש ברימות זבוב הדרוזופילה.
משפחת ה-Antennapedia
משפחה המכילה בתוכה את הגנים הנחקרים ביותר באשכול: Antennapedia, Ultrabithorax, abdominal-A, fushi tarazu והגנים המקבילים (אורטולוגיים) מחולייתנים HOX6,HOX7 ו- HOX8. משפחה זו אחראית להתפתחות הכנפיים והרגליים בזבוב הדרוזופילה.
אשכול ה-Para-HOX
אשכול זה מורכב משלוש משפחות גנים: Gsx, Xlox ו-caudal האחרון. הרצף של אשכול זה באזמלון דומה לרצף באשכול HOX, אך הסדר של הגנים שונה. אשכול זה כנראה הופיע כתוצאה מהכפלה של HOX הקדמון. גנים אלו מקודדים לחלבונים בעלי תפקיד בקביעת הציר הקדמי-אחורי במהלך ההתפתחות העוברית.
אשכול ה-POU
קטגוריה זו מכילה 4 גנים: Pit-1, Oct-1, Oct-2 ו-Unc-86. לגנים אלה יש תפקיד חשוב בהתפתחות מערכת העצבים המרכזית.
גני HOX באדם
גני HOX באדם מסודרים ב 4 אשכולות. עד עתה אופיינו כ-300 לוקוסים של גני HOX באדם, מתוכם 235 גנים פעילים ו-65 פסאודו-גנים.
סוגים נוספים של גני HOX
בנוסף לגני HOX שהוזכרו לעיל, יש עוד גני HOX שקשה לסווג אותם. לדוגמה, הגנים Hdx, Nobox ו-HopX שתוארו בחולייתנים - גנים אלה משחקים בין היתר תפקיד בהתפתחות הזקיקים בשחלה והתפתחות המערכת הלבבית באדם.
גני HOX בצמחים
בצמחים נמצאו 14 קטגוריות של גנים אלו, לצמח הארבידופסיס יש כ-100 גני HOX, ואנליזות מולקולריות הראו שרוב הגנים האלו גם מופיעים גם בבעלי חיים.
ניתוחים מולקולריים הראו שגנים אלה משחקים תפקיד חיוני בקביעת צורה וכיווניות של המרסטימה הקודקודית והפרחים.
מג אורי
קלאודיה מייגן "מג" אורי (באנגלית: Claudia Megan "Meg" Urry; נולדה ב-1955) היא פרופסור לפיזיקה ואסטרונומיה אמריקאית ומנהלת מרכז ייל לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה; חוקרת חורים שחורים ובלאזרים.
בנוסף למחקריה, ידועה פרופסור אורי במאמציה להעלאת מודעות ותיקון של אפליה מגדרית במדע.
ביוגרפיה
אורי נולדה ב-1955 בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. בילדותה גדלה ב, אינדיאנה, ארצות הברית. אביה היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת פרדו ולאחר מכן באוניברסיטת טאפטס. בגיל 12 עברה לווינצ'סטר, מסצ'וסטס, ארצות הברית. בראיון שפורסם עבור, סיפרה אורי כי הייתה תלמידה מצטיינת בבית הספר ואהבה גם מקצועות לא ריאליים.
בקיץ 1976 התמחתה אורי כסטודנטית ב (NRAO). מרכז מחקר ופיתוח אשר מתכנן, בונה ומפעיל רדיו-טלסקופ עם רגישות גבוהה לשימוש מדענים ברחבי העולם. המחקר נערך במימון פדרלי של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
בשנת 1977 סיימה אורי תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה בדרגת ההצטיינות הגבוהה ביותר באוניברסיטת טאפטס בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית. בשנת 1979 סיימה תואר שני באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, מרילנד, ארצות הברית. את התזה שלה עשתה אורי במרכז טיסות החלל גודרד בגרינבלט, מרילנד, ארצות הברית, שם חקרה באמצעות חזק בלאזרים. המודל שבנתה עסק בשאלה מדוע הבלאזרים שלא הובנו בעבר נראו כל כך בהירים. בשנת 1984 סיימה אורי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנים 1984–1987 עשתה פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). במסגרתו חקרה חור שחור על-מסיבי והתמחתה בגלקסיות אקטיביות. לאחר מכן בשנים 2001–1996 עשתה אורי פוסט דוקטורט נוסף ושימשה כראש משרד בחירת תוכניות מדע ב בולטימור, מרילנד, ארצות הברית. במסגרת פוסט הדוקטורט השתמשה אורי בטלסקופ החלל האבל של נאס"א, על מנת להראות כי במרכז כל גלקסיה רגילה יש חור שחור.
בשנים 2013–2007 כיהנה אורי כיושבת ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית. ובשנת 2001 קבלה תואר פרופסור והפכה לאישה הראשונה שקיבלה משרה קבועה בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת ייל. אורי הקימה ומנהלת עוד היום את מרכז ייל לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה.
בראיון שפורסם עבור סיפרה אורי כי אהבתה הגדולה לפיזיקה החלה לאחר שקיבלה ציון נכשל במבחן סמסטר בשנה הראשונה שלה באוניברסיטה. תוך כדי לימודים, במטרה להעלות את הציון שלה, היא ראתה את ההגיון והיופי בפיזיקה.
אורי כותבת מאמרים באתר CNN על תגליות מדעיות חדשות, וחברה בגלקסי זו (Galaxy Zoo), אתר אינטרנט המשתף את הגולשים במחקר גלקסיות.
עבודת הדוקטורט של אורי עסקה בהתנהגות גרעין גלקטי פעיל של גלקסיות אקטיביות מסוג רדיו-לאוד (Radio-loud AGN). אורי פיתחה הסבר כיצד משפיעה קרינה יחסותית של על ההתפלגות הנמדדת של כוח הסילון. אורי פרסמה למעלה מ-270 מאמרי מחקר בנושא חורים שחורים וגלקסיות.
עבודתה להעלאת מודעות ותיקון של אפליה מגדרית במדע
פרופסור אורי הייתה אחת מהתלמידות היחידות בשיעורי הפיזיקה בם נכחה. אולם רק במהלך פוסט הדוקטורט באוניברסיטת MIT גברה המודעות שלה לאפליה מגדרית בתחום, כאשר הייתה האישה היחידה שהתמקדה במדעי החלל, מבין עשרות חוקרים. בראיון לגלקסי זו (Galaxy Zoo) סיפרה שנחשפה להעדפה מתקנת שבאה לידי ביטוי בהקלות בקבלה לאוניברסיטאות, קבלה לפוסט דוקטורט ולמשרה בסגל הלימודי. אולם למרות להעדפה המתקנת באקדמיה, ראתה אורי פרופסורים רבים שמתעלמים ומבזים סטודנטיות עד שהן פורשות.
באותו ראיון עבור גלקסי זו אומרת אורי כי גם גברים עוזבים את המקצוע אך במספרים קטנים יחסית לכמות הנשים שעוזבות את המקצוע.
פרופסור אורי עמדה בראש הוועדת למעמד האישה באסטרונומיה של האגודה לאסטרונומיה האמריקאית. בשנת 1992, ארגנה את הכנס הראשון בנושא נשים באסטרונומיה ובשנה שלאחר מכן, ארגנה כנס במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בשנת 2005 הופיעה ב"יום שישי למדע" (Science Friday) של הרדיו הציבורי של ארצות הברית (NPR).
Still Over It
Still Over It הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית סאמר ווקר, שיצא לאור ב-5 בנובמבר 2021 על ידי LVRN ואינטרסקופ רקורדס. האלבום הוא המשך לאלבום הבכורה של ווקר, Over It (2019). במלאת שנתיים לאלבום הבכורה שלה, ווקר הכריזה על יציאתו של Still Over It באמצעות טיזר ששיתפה. האלבום כולל 20 רצועות, הכוללות שיתופי פעולה עם קארדי בי, ג'יי טי מסיטי גירלז, סיזה, ארי לנוקס, ליל דורק, פארל ויליאמס אומריון וסיארה.
מג אורי
עבודתה להעלאת מודעות ותיקון של אפליה מגדרית במדע
בשנת 2006 נבחרה פרופסור אורי להיות לעמית על פועלה למען הנשים במדע.
אורי נשואה לד"ר אנדרו שימקוביאק, דוקטור לאסטרופיזיקה בייל. לשניים שתי בנות.
Still Over It
רקע
לאחר יציאתו של Over It, ווקר הוציאה את המיני-אלבום שלה, Life on Earth ב-20 ביולי 2020, והפתיעה את המעריצים שלה לאחר שהכריזה על הריונה עם בן זוגה והמפיק בפועל של Over It, לונדון און דה טראק. לאחר שילדה את בתה במרץ 2021, הזמרת רמזה על מוזיקה חדשה בפלטפורמות המדיה החברתיות שלה. ביוני, ווקר שיתפה תמונות בסטודיו עם אומריון, סיזה והמפיק פארל ויליאמס. בתחילת אוקטובר, ווקר התכוונה להופיע בשטיח האדום בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET שהתקיים בשנת 2021, כדי להכריז על אלבומה השני. עם זאת, עקב מגבלות מגפת הקורונה, הדבר לא קרה. לכן, היא שיתפה את הודעת האלבום ברשתות החברתיות שלה.
קידום
ב-2 באוקטובר, ווקר שיתפה תמונה של כונן קשיח מצופה תכשיטים עם מדבקת "אלבום #2" מודבקת בתחתית; הכיתוב של הפוסט קישר מעריצים לחשבון אינסטגרם נפרד (של הכונן הקשיח). ב-4 באוקטובר, יום השנה השנתיים ל-Over It, ווקר פרסמה טיזר דרך המדיה החברתית, ושיתפה מערכון בהשתתפותה ובהשתתפות ג'יי טי מסיטי גירלז. המערכון כלל שיחת טלפון בין ווקר, בלבוש זהה הלקוח מעטיפת אלבומה הראשון, לבין ג'יי טי, המופיעה בכלא (בדומה לכליאתה בסמוך ליציאת אלבום הבכורה שלה).
זמן קצר לאחר מכן, הכריזה ווקר על הסינגל המוביל מהאלבום, "Ex For A Reason" עם ג'יי טי, וכן הכריזה על רשימת הרצועות הלא מלאה של Still Over It. רשימת הרצועות נחשבת, לדברי ווקר, ל"סיפור" והיא מחלוקת לפי ציר זמן. ב-17 באוקטובר הכריזה ווקר על אתגר בערים נבחרות (ניו יורק, שיקגו ואטלנטה), במסגרתו מעריצים יכלו להאזין לאלבום מוקדם על ידי ניסיון לשבור מארז זכוכית עם הכונן הקשיח של האלבום בפנים. אותו האתגר זכה לפופולריות ברשת החברתית טיקטוק, שם פורסם פעמים רבות.
עטיפה
ב-25 באוקטובר חשפה סאמר ווקר שתי עטיפות אלבומים רשמיות בפלטפורמות המדיה החברתית שלה. העטיפה העיקרית, המיועדת לעותקים הפיזיים של האלבום, מציגה את ווקר כשהיא מחזיקה את בתה בעודה משוחחת בטלפון במטבח. העטיפה הדיגיטלית מציגה את ווקר במכונית עם ידה לכיוון המצלמה, כשהיא מונעת מצלמי פפראצי לצלם אותה וזאת, בנוסף לכך שהיא מרכיבה משקפי שמש בצבע שחור. העטיפה הפיזית צולמה על ידי דיון אייבורי, ואילו העטיפה הדיגיטלית צולמה על ידי רולקס, שצילם את עטיפת המיני-אלבום שלה משנת 2020, Life on Earth, ואת עטיפת האלבום השלישי של הזמר ברייסון טילר, Anniversary.
ביקורת והצלחה מסחרית
Still Over It זכה לשבחים מטעם מבקרי המוזיקה השונים ברחבי העולם כאשר יצא לאור. ב-NME העניקו לו ציון של חמישה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול. ב-Clash העניקו לו ציון של 9 בסולם 10. לפני יציאתו, כל 20 הרצועות מהאלבום הגיעו בשיאן ל-30 העליונים באפל מיוזיק ארצות הברית, ביניהן תשע רצועות שהגיעו בשיאן לעשירייה הפותחת. זאת, בנוסף לכך שהרצועה הפותחת "Bitter" הגיעה בשיאה למקום הראשון במצעד.
אני זוכר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כוח הטיטאנים נגד הטיטאנים הצעירים
כוח הטיטאנים נגד הטיטאנים הצעירים (באנגלית: Teen Titans Go! vs. Teen Titans) הוא סרט גיבורי על מונפש אמריקאי משנת 2019 ובו נפגשות שתי גרסאות "הטיטאנים הצעירים" - אחת מסדרת הטלוויזיה הישנה "הטיטאנים" ואחת מסדרת הטלוויזיה החדשה "כוח הטיטאנים", מפגש שנרמז בסצנה שאחרי הקרדיטים בסרט "כוח הטיטאנים חיים בסרט" ובה הטיטאנים הצעירים מסדרת הטלוויזיה שבוטלה בשנת 2006 מופיעים על המסך ומכריזים שמצאו דרך לחזור.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קומיק-קון, סן דייגו ב-21 ביולי 2019, ולאחר מכן הופץ באופן דיגיטלי ב-24 בספטמבר באותה שנה. הסרט גם הופץ על גבי DVD ו-Blu-ray ב-15 באוקטובר 2019. הסרט זכה לשבחים מפי המבקרים.
ביקורות
הביקורות של הסרט היו חיוביות. אתר IGN נתן לסרט ציון 8 מתוך 10. כמו כן אתר CBR נתן לסרט ביקורת חיובית. Rotten Tomatoes נתן לסרט 100% (5 ביקורות).
חרסה
"חרסה" היה מפעל קרמיקה ישראלי שנוסד בשנת 1946 בחיפה ופעל בבאר שבע עד לשנת 2019.
היסטוריה
מפעל "חרסה" הוקם בשנת 1946 במפרץ חיפה כמפעל לייצור כלי סניטריה עשויים קרמיקה כגון אסלות או כיורים. היה זה אזור בו הוקמו מספר מפעלים של תעשיית הקרמיקה בישראל. בית החרושת שהוקם על ידי "סולל בונה", שביקשה לענות על הדרישה למוצרים אלו שיבואם היה במחסור בשל מלחמת העולם השנייה. בראשיתו מנה המפעל כ-40 עובדים. והוא עשה שימוש במרבצים של קאוליניט (קאולין) מעבר הירדן, שהתגלו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. המאבק על הקמת המדינה הפסיק את השימוש בחרסיות אלו.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 החליטה הנהלת המפעל להקים בית חרושת חדש בבאר שבע. הדבר נבע מן הרצון לקרבה למחצבי הנגב, שהמדינה פיתחה באותה תקופה, באמצעות חברה ממשלתית וגם הרצון לספק פרנסה לעולים החדשים שיושבו על ידי המדינה בנגב בשנים אלו. כ-50% מחומרי הגלם של המפעל בשנות ה-50 הופקו בנגב. שאר החומרים, שכללו פצלת השדה וחרסית יובאו מחוץ-לארץ. השימוש בחרסית שנחצבה בישראל היה בעייתי. הדבר נבע הן מחוסר אחידות בייצור והן בצורך לעיבוד יקר של החומר. ב-1 בנובמבר 1954 הפעילה חרסה במפעל שני תנורים חדשים באורך של 34 מ' (כ"א) ובשנת 1955 הוקמו מחלקה לקרמיקה שימושית ומחלקה לייצור אריחי קיר, שהורחבה בשנת 1957. בשנת 1957 בקירוב נסגר המפעל בחיפה ועובדיו הועברו למפעלים אחרים של "סולל בונה".
הקמת בית החרושת "לפיד" בשנת 1951 גרמה לתחרות בין שני המפעלים ולירידה בתפוקות הייצור. בשנים 1957–1958 נרכשה הבעלות על "לפיד" על ידי חברת "כור", בעלת השליטה ב"סולל בונה" ו"חרסה". הדבר יצר מונופול בתחום הייצור הקרמי בארץ. בהדרגה אוחדו קווי היצור של "לפיד" עם אלו של "חרסה". במקביל החלה "כור" גם בייבוא של כלי סניטציה, במטרה לענות על הביקוש לתוצרת חוץ שיובאה על ידי מתחרים שונים.
בשנת 1970 אוחדה "חרסה" עם מפעל "חסין אש", שייצר לבני בניין, תחת הנהלה אחת. המפעל המאוחד כלל כ-340 עובדים שייצרו מוצרים בשווי של כ-11 מיליון ל"י. היה זה חלק מתהליך ייעול שעשתה חברת כור בכלל מפעליה וכלל איחוד מפעליה השונים תחת חברות-בת על פי תחומי העיסוק. בסוף שנת 1970 הוקמה "כור קרמיקה וזכוכית בע"מ".
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, במקביל למשבר של חברת "כור" ולהרעה ביחסי העבודה במפעל, הוחלף צוות ההנהלה של המפעל כמה פעמים. יחד עם זאת, בתקופה זו הושקעו במפעל כספים, שייעלו את פס הייצור ואפשרו להגיע לייצור של כ-700 אסלות למשמרת, אך גם צמצמו את כמות העובדים בו. בנוסף, נסגרו קווי ייצור הפסדיים כגון קו הייצור של אריחי הקרמיקה, שעמד בתחרות עם קו הייצור של מפעל "ברבור" (אף הוא בבעלות "כור"), עם מפעל "נגב קרמיקה" ועם הייבוא. במסגרת מהלכי ארגון מחודשים של חברת "כור", הוקמה חברת הבת "מרחב-מרכז חומרי בניה וקרמיקה", שריכזה את הבעלות על מפעלי כור השונים בתחום הבנייה ובהן "חרסה". בתחילת 1993 הנפיקה "כור" את "מרחב" בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1999 מכרה "כור" את יתרת החזקותיה ב"מרחב" לחברת ליפסקי.
החל משנות ה-2000 עברה הבעלות על "חרסה" מספר פעמים, כתוצרה מהעברת השליטה בחברת "מרחב". ב-2006 רכשה קרן פימי מניות "מרחב". רוכשת נוספת באותה עת הייתה חברת "כתר פלסטיק". בשנת 2008 מיזגה את החברה עם חברת "אורלייט", העוסקת בייבוא מוצרים לבנייה, ובהם גם מוצרי קרמיקה סניטרית. בשנת 2011 רכש יואב גולן 47% ממניות "מרחב" מידי קרן פימי. בשנת 2013 שונה שמה של קבוצה זו ל"קבוצת חמת".
השקעותיו של גולן בשוק הטורקי ב-2015, כמו גם ההאטה בשוק הבניין בשנים 2017–2018, הובילו ב-26 באפריל 2019 לשליחת מכתבי פיטורין לעובדים ולסגירת המפעל.
קדרות חרסה
בשנת 1957 היווה תוצרת המחלקה כ-4 אחוז ממחזור המכירות של המפעל ותוכנן כי המחלקה תעבור לאולם חדש בבית החרושת ותצויד בתנור מותאם לשרפה בטמפרטורה גבוהה.
מרבית הקרמיקה האמנותית של חרסה נוצרה בטכניקה של יציקה לתבנית. כל דגם נוצק במהדורה בת 150 יחידות, וכל חמישה פריטים זכו לעיטור של דגם זהה, שבוצע על ידי ציירות. הקו האמנותי שהנהיג עזז היה מודרניסטי. הדגמים שנוצרו הושפעו מן האמנות והעיצוב המודרניסטים באירופה, אך גם מן הארכאולוגיה והפולקלור הארצישראלי.
הכלים של "חרסה" הוצגו במגוון תערוכות שונות במשך השנים. כבר בשנת 1956 הציג עזז כלים שעיצב עבור בית החרושת בתערוכה בגלריה "מקרא סטודיו" בתל אביב-יפו. בשנת 2007 התקיימה בבית אהרון כהנא תערוכה של קדרות חרסה.
קרונשטאדט (צוללת)
"קרונשטאדט" הוא שמה של צוללת דיזל רוסית שנוצרה על ידי מספנות הימייה בסנקט פטרבורג. זו הצוללת השנייה בפרויקט 677 "לאדה" והיא צפויה להיכנס לשירותי הצי הצפוני.
היסטוריה
תחילת פיתוח הייצור  של הצוללת  החל ב-28 ביולי 2005 במספנות הימייה תחת המספר הסידורי 01571.
בשנת 2009, הבנייה הוקפאה בהחלטת משרד ההגנה. בנובמבר 2011, מנכ"ל חברת "רובין" דיאצ'קוב אמר כי צוללות הפרויקט ישודרגו באמצעים טכניים משופרים והפרויקט זכה לשם קוד 677D..
ביולי 2013, משרד ההגנה של רוסיה חתם על הסכם עם "מספנות הימייה" להשלמת פרויקט 677 והצוללת B-586 "קרונשטאדט". הצוללת מהווה אחת מתוך שלוש צוללות דיזל שאינן מונעות בכור אטומי.
ואלס במי מינור (שופן)
הוואלס במי מינור הוא ואלס לפסנתר מאת פרדריק שופן. הוא הולחן בסביבות 1830 ופורסם במאי 1851.
זה היה הוואלס הראשון של שופן אשר פורסם לאחר מותו ולא קיבל מספר אופוס. זה מופיע בקטלוג של בראון כ-B.56, בקטלוג של קובילנסקה כ-KK IVa/15, ובחומינסקי כ-P1/15. הוא הולחן זמן קצר לפני עזיבת שופן את פולין בגיל 20. אף על פי שזהו הוואלס האחרון (הארבע עשר) במהדורות הישנות יותר של שופן (וואלסים אחרים נכללים במהדורות מאוחרות יותר), טוענים כי הוואלס שהולחן לפני כל הוואלסים שפורסמו בחייו של שופן.
בביצוע טיפוסי, הוואלס נמשך קצת פחות משלוש דקות.
מבנה
ואלס מינור זה בנוי בצורת רונדו "מבוא – A – B – A – B – A – C – A'– קודה". ה-"C" נמצא ב-E מז'ור עם אפנון זמני למין G- חד.
A Red Letter Day
A Red Letter Day הוא סינגל של צמד הסינת'פופ האנגלי, פט שופ בויז, שיצא ב-17 במרץ 1997, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השישי שלהם, Bilingual.