cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורון צברי
ביוגרפיה
צברי שימש בין 2003 ל-2008 כיו"ר איגוד הבמאים הישראלי. עיקר מלחמתו של צברי היא להבראת ערוץ 1 של רשות השידור והפיכתו לערוץ התומך בהפקות מקור. הניסיונות שלו לשנות את דרך ההתנהלות של רשות השידור מתועדים בסרטו האוטוביוגרפי "המדריך למהפכה", שנעשה החל משנת 2002 יחד עם אורי ענבר ויצא לבתי הקולנוע ב-2010.
בסוף שנת 2010 החל להגיש את התוכנית "פלאשבק" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2015 יצר את המיני-סדרה הדוקומנטרית "מגש הכסף".
צברי מרצה בחוג לקולנוע במכללה האקדמית ספיר, שם הוענקה לו ביולי 2016 דרגת פרופסור חבר-יוצר. באותו חודש הצטרף צברי לתאגיד השידור הציבורי כבמאי וכתב דוקומנטרי בכיר בחטיבת החדשות.
ב-18 במאי 2017 עם הקמת תאגיד השידור הציבורי החל להגיש תוכנית שבועית ברשת כאן ב' יחד עם שלום קיטל. במקביל, ביים חמש כתבות בשיתוף גיא רולניק בשם "דו"ח רולניק" שעסקה בבנק הפועלים. הכתבות שודרו בשבוע הראשון להקמת התאגיד. ב-10 בדצמבר 2017 זומן לשימוע לפני פיטורין מתאגיד השידור הציבורי. ב-7 בינואר 2018 פוטר צברי מהתאגיד השידור.
כשחקן
}}
ניק גריפין
ניקולס ג'ון גריפין (באנגלית: Nicholas John "Nick" Griffin; נולד ב-1959) הוא פוליטיקאי בריטי המשויך לימין הקיצוני, שכיהן כיו"ר המפלגה הלאומית הבריטית (BNP) מאז 1999 ועד 2014 גריפין היה מכחיש שואה מוצהר, אך בשנים האחרונות חזר בו.
נעוריו ותחילת דרכו
גריפין נולד בצפון לונדון וגדל בהלסוורת. למד היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת קיימברידג'. שני הוריו הם פעילים פוליטיים בימין המפה הפוליטית. אמו, גיין, אף היא פעילה המפלגה הלאומית הבריטית ואביו, אדגר, היה פעיל במפלגה השמרנית עד להדחתו בשל סיוע פעיל למפלגה הלאומית.
גריפין החל במעורבותו הפוליטית בגיל 14, כאשר אביו צירף אותו לפגישות של מפלגת החזית הלאומית (NF). עד 1978 הפך גריפין למתאם הארצי של החזית הלאומית והיה ממקורביו של רוברטו פיורה, נאו-פאשיסט איטלקי, אשר התגורר בלונדון בשל מעורבותו בטבח בולוניה ב-1980, בו נהרגו 85 ונפצעו למעלה מ-200 בפיצוץ של מטען בתחנת הרכבת המרכזית בבולוניה. פיורה נחשב כמי שהשפיע רבות על התפתחותו הפוליטית של גריפין. במהלך שנות השמונים גריפין הפך לאחד ממנהיגי תנועת העמדה השלישית הבינלאומית (ITP), תנועה פאשיסטית וגזענית מחתרתית אשר הוקמה על ידי פיורה.
פעילות פוליטית
במהלך שנות ה-90 החל גריפין להיות פעיל במפלגה הלאומית הבריטית. עד 1997 הוא שימש כעורך עיתון "הרונה", כתב עת אנטישמי של המפלגה הלאומית. במסגרת תפקידו כעורך הוא טען כי השואה היא תרמית היסטורית וטבע את המונח "Holohoax" (שילוב של המילים שואה ותרמית). בעקבות התבטאויות אלו הורשע ב-1998 בהסתה לגזענות ונקנס. ב-1999 נבחר גריפין ליו"ר המפלגה הלאומית. כיו"ר, הוא החל ברפורמות במפלגה כדי למתן את תדמיתה הגזענית, לקראת ההתמודדות בבחירות. גריפין מיקד את מצע המפלגה כנגד מהגרים וזרים. המפלגה, תחת הנהגתו זכתה למספר הישגים זעומים בבחירות ברחבי בריטניה, אך לא זכתה למושב בפרלמנט. במהלך תפקידו, נפגש גריפין עם מנהיג הקו קלוקס קלאן לשעבר, דייוויד דיוק ועם מנהיג לוב, מועמר קדאפי. כיו"ר המפלגה הוא התבטא רבות בגנות יהודים, הומוסקסואלים וזרים. (באחד ממאבקיו הפוליטיים ייחס לו אחד מאנשי-מפלגתו יחסים הומוסקסואליים; גריפין הכחיש נמרצות).
בשנת 2009 הכריז גריפין כי יהודים ולאומנים אירופיים צריכים להגיע ל"הפסקת אש" כדי להילחם יחדיו באסלאם הרדיקלי. לדבריו שני הצדדים עשו טעויות מרות במסגרת "היחסים המעוותים" ביניהם, אך הגיעה השעה להשאיר את המשקעים הללו מאחור ולצאת למאבק משותף על גורל המערב. לדבריו, בעבר היה אנטישמי, אך הוא חדל מכך, והוא אף הודה כי במלחמת העולם השנייה רצחו הנאצים כמות עצומה של יהודים. הוא סירב, עם זאת, לפרט את עמדתו המדויקת לגבי השואה, לטענתו מחשש שייתן בכך אמתלה להעמדתו לדין.
ב-1 באוקטובר 2014 סולק מה-BNP לאחר שהואשם כי ניסה "לזרוע פילוג" באמצעות בדיית נתונים כוזבים אודות מצב המפלגה. באותה שנה גם הוכרז כפושט רגל.
גליה וולוך
גליה וולוך (נולדה ב-17 בפברואר 1967) היא מנכ"לית "קרן ילדי ישראל", החל מינואר 2020. משנת 2012 ועד אמצע שנת 2019 כיהנה כיו"ר נעמת.
ביוגרפיה
גליה וולוך נולדה בתל אביב. היא למדה בגימנסיה הרצליה, וב-1985 התגייסה לתפקיד מורה חיילת בקריית מלאכי. למדה לימודי מגדר במכללת בית ברל. את דרכה המקצועית החלה וולוך בארגון ללא כוונות רווח לחילופי נוער. בתוך הארגון היא צמחה ותוך שנתיים הפכה למנכ"לית העמותה. במקביל, כיהנה במספר דירקטוריונים. בשנים 1998–2001, כיהנה כיו"ר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה בתל אביב - יפו, ומאז משמשת כחברת ועידה, מרכז ולשכה במפלגת העבודה.
לתפקיד יושבת ראש נעמת הגיעה במאי 2012 לאחר שניצחה בבחירות את תמר זנדברג.
כיו"ר נעמת
בוועידה האידאולוגית של נעמת לאחר שנבחרה, הציגה וולוך חמישה דגלים שילוו את פעילותה: שוויון לנשים בנישואים וגירושים, ייצוג 51% לנשים, עולם עבודה תומך משפחה, שכר שווה וחינוך לשוויון מגדרי. תנועת נעמת בתקופתה הובילה מספר מאבקים ציבוריים, בהם קמפיין מחאה נגד ההטרדות המיניות במשטרת ישראל, מחאה נגד שחרורו המוקדם מהכלא של הנשיא לשעבר משה קצב, מאבק נגד הנחיה של אל על המחייבת דיילות אוויר לנעול נעלי עקב, מאבקים נגד פרסומות שוביניסטיות בטלוויזיה ומאבק למען עובדות הקבלן. בנוסף, יזמה מספר קמפיינים ציבוריים לעידוד הצבעת נשים בבחירות לכנסת ה-20, ולהחזרת הפיקוח על מחירי המזון לתינוקות. ביום האישה הבינלאומי 2016, גייסה וולוך את השחקנית איילת זורר למובילת מהלך יום האישה של התנועה, על רקע פיטוריה מתפקידה בחברת האופנה גולברי בשל מה שהוגדר "השינוי לרעה במראה שלה".
נעמת בראשותה, הרחיבה את אוכלוסיית הנשים אליה פונה, תוך עריכת פעולות הסברה בקרב נערות ונערים, כשבבסיס הגישה הזו, ההבנה שיש להתחיל את החינוך לשוויון בגילאים הצעירים. כמו כן, נעמת פנתה גם לגברים ולאבות מתוך ההכרה שהמאבק לשוויון חייב להיעשות בשותפות עם הגברים ולא כנגדם. בשנת 2013 יזמה חקיקה המבטלת את החיוב המאוחד במס לבני זוג נשואים העובדים יחד, תיקון חוק המכונה "חישוב נפרד לבני זוג". כמו כן, יזמה את החוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, לפיו בני זוג מתגרשים יוכלו לחלק את הכספים שנצברו בחסכונות פנסיוניים בקרנות הפנסיה החדשות לשני חשבונות נפרדים, כבר במועד הפרידה.
בשנת 2016, הובילה מאבק מול הממשלה לשיפור תנאי עבודתן ושכרן של עובדות מעונות היום לגיל הרך, מאבק אשר הסתיים בהעלאת שכר משמעותית לכל עובדות המעונות בנעמת.
עתירות לבג"ץ שיזמה וולוך, יחד עם ארגוני נשים נוספים, הובילו לניסוח תקנות שיאפשרו לנשים להתמודד לתפקיד מנכ"ל בתי הדין הרבניים וכן להפיכה של החלטת בית המשפט ועיכוב יציאתו מהארץ של סרבן גט, על רקע סירובו של בית הדין הרבני לעשות זאת.
בפברואר 2019 הודיעה על בקשתה לפרוש מתפקידה כיו"ר נעמת. היא סיימה בפועל את תפקידה באמצע אותה שנה.
בינואר 2020 מונתה למנכ"לית "קרן ילדי ישראל".
וולוך נשואה לעידו ואמא לבן.
קישורים חיצוניים
מכתביה
אזור כחול
אזורים כחולים הם אזורים בעולם שטוענים שאוכלוסייתם חיה לאורך שנים מעבר לממוצע. אזורים כאלה זוהו על ידי ג'יאני פס, מישל פולן ודן בואטנר.
היסטוריה
המושג אזורים כחולים צמח ממחקר דמוגרפי של ג'יאני פס ומישל פולן, שפורסם ב-2004 בכתב העת Experimental Gerontology, בו זוהה מחוז נואורו בסרדיניה כאזור שבו הריכוז הגבוה ביותר של גברים בני מאה לפחות. מקבץ הכפרים שבהם אורך החיים הגבוה ביותר, כונה "אזור כחול".
אזורים כחולים בעולם
בהמשך אפיין בואטנר ארבעה אזורים כחולים נוספים: אוקינאווה, ניקויה, איקריה ולומה לינדה.
Delilah
"Delilah" (בעברית: דלילה) הוא שיר שהקליט הזמר הוולשי טום ג'ונס בדצמבר 1967. את השיר כתב בארי מייסון והלחין לס ריד, שאף קבע את שם השיר ואת התמה שלו. במקור הקליט אותו הזמר האמריקאי פי. ג'יי. פרובי בנובמבר 1967, אך הוא לא אהב אותו וסירב לכלול אותו באלבום שעליו עבד אז "Believe It Or Not". ההקלטה המקורית של פרובי יצאה לאור ב־2008 בתקליטור "Best of the EMI Years 1961–1972". ריד ומייסון זכו ב־1968 בפרס אייבור נובלו על כתיבת השיר.
אזור כחול
אזורים כחולים בעולם
היישוב שבו היה ריכוז בני המאה הגבוה בעולם הוא הכפר סאולו בסרדיניה: 20 מתוך 900 במשך 20 שנה. החוקרים ניסו לשרטט שם עצי משפחה, אך לא הגיעו למסקנות.
Delilah
הצלחה
השיר הגיע למקום ראשון במצעדי פזמונים במדינות שונות בהן גרמניה ושווייץ. במרץ 1968 הגיע השיר למקום השני במצעד הבריטי, והיה הסינגל השישי הנמכר ביותר באותה שנה. במצעד הבילבורד האמריקאי הגיע השיר למקום ה-15.
מילים ולחן
על אף שהשיר הוא בסגנון מוזיקת נשמה, הוא יכול להיחשב גם כבלדת רוק במסורת הבלדה הבריטית. הגרסה של ג'ונס כוללת ליווי של ביג-בנד המותאמת לקצב פלמנקו.
אזור כחול
אזורים כחולים בעולם
אריכות החיים בלומה לינדה יוחסה על ידי בואטנר להגבלה על מכירת אלכוהול, לאיסור על עישון ציבורי וסמים ולתזונה הצמחונית-טבעונית.
Delilah
מילים ולחן
ג'ונס שר מנקודת מבט של גבר המרגיש נבגד, ועוקב אחר דמותה של האישה שנראית כצללית בחלון, בעוד היא מתעלסת עם גבר אחר. למרות שהוא מבין שהיא לא בשבילו הוא מכנה אותה "שלו". עם עלות השחר כשהוא חמוש בסכין, הוא מחכה שהמאהב ילך, ואז הוא נוקש על הדלת. היא פותחת וצוחקת בפניו. הוא דוקר אותה למוות, ואחר כך מחכה לשוטרים שיבואו לקחת אותו.
גרסאות כיסוי
בין גרסאות הכיסוי של השיר יש גרסת רגאיי של הוראס אנדי, ביצוע של להקת הרוק הגותי Inkubus Sukkubus באלבומם "Wild", להקת הפאנק האירית-אמריקאית Flogging Molly באלבום "Alive Behind the Green Door", להקת הפופ האיטלקית Il Volo באלבומם "Grande Amore", וכן The Sensational Alex Harvey Band הקליטה סינגל שהגיע למקום השביעי במצעד הבריטי בשנת 1975. בקיץ 1968 במסגרת תחרות זמר Cantagiro שר הזמר האיטלקי את השיר בגרסה איטלקית בשם "La nostra favola". להקת פיית' נו מור האמריקאית ביצעה חלק מהשיר במסגרת סיבוב ההופעות שלהם "The Second Coming Tour".
אבי טולדנו הוציא ב-1969 גרסת כיסוי בעברית לשיר, בשם "עם בוא הלילה" (מילים: מיכאל הרטבי).
אזור כחול
אזורים כחולים בעולם
במאמר ממרץ 2023 הוסיפו פולן והרם אזור כחול שגילו: האי מרטיניק. הם מצאו שם 2,200 בני אדם מעל גיל 100 ב-20 השנים האחרונות, מתוך אוכלוסייה של 340,000. הם משערים, שהגנטיקה משחקת שם תפקיד כי רבים מהתושבים עברו תלאות קטלניות מאז נחטפו מאפריקה כעבדים. את התזונה שם לא בדקו.
ביקורת
במחקר באוקינאווה לא הצליחו לאמת את טענות התושבים בעניין גילם, מכיוון שרשומות רבות אבדו במלחמת העולם השנייה. נתונים עדכניים יותר הראו שתוחלת החיים באוקינאווה אינה יוצאת דופן בהשוואה לשאר יפן.
הרופאה הספקנית הארייט הול כתבה באתר "רפואה מבוססת מדע" שחסרים מחקרים מבוקרים על האזורים הכחולים ושהטענות בעניין השפעת התזונה על אריכות החיים של אוכלוסייתם מבוססות על ספקולציות בלבד.
פולן מעריך, כי לומה לינדה לא הייתה אזור כחול מעולם, אלא זכתה לתואר מסיבות שיווקיות בלבד. בניקויה בקוסטה ריקה אורך החיים יורד, אולי בעקבות מעבר לתזונה תעשייתית עתירת סוכר. המצב באיקריה ביוון אינו ברור, כי הזקנים התעייפו מהתקשורת וחדלו לשתף פעולה.
חופי
חופי הוא שם משפחה עברי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מסע הצוללת בעקבות נמו
מסע הצוללת בעקבות נמו (באנגלית: Finding Nemo Submarine Voyage) הוא מתקן בפארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה שנפתח לקהל ב-11 ביוני 2007. מתקן זה מחליף את מתקן מסע הצוללת שהיה במקום ונסגר בשנת 1998. המתקן מבוסס על הסרט "מוצאים את נמו", ומופעל בצורה שונה מהמתקן הקודם שהיה במקום - לא פועלים בו דגים מכניים ומכשירי הקרנה מקרינים את ההתרחשויות לפני כל אחד ואחד מצווהרי הצוללת.
עונת 1984/1985 בליגת העל ההולנדית
עונת 1984/1985 הייתה העונה ה-29 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. זוולה, נאק ברדה ווולנדם ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו נאק ברדה, מ.ו.ו מאסטריכט ופ.צ. טוונטה שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
NBA Live
NBA Live היא סדרה של משחקי וידאו מתוצרת EA Sports, העוסקים באימון ושליטה בקבוצת כדורסל מליגת ה-NBA.
גרסה חדשה של המשחק מופצת מדי שנה בספטמבר או באוקטובר, והגרסה העדכנית ביותר של משחק זה היא NBA Live 2018. המשחק הופץ עד גרסת 2009 בגרסאות המתאימות למחשב אישי (PC) וכיום מופץ לקונסולות משחקים מתוצרת נינטנדו, סוני (פלייסטיישן) ומיקרוסופט (Xbox).
אריזות
רשימת השחקנים שהופיעו בכל שנה על האריזה:
גפנית מחומשת
גפנית מחומשת (שם מדעי: Parthenocissus quinquefolia) הוא צמח מטפס נשיר מהסוג גפנית שבמשפחת הגפניים שמוצאו מיבשת אמריקה.
צמיחה
הגפנית המחומשת יכולה להגיע עד לגבהים של 20-30 מטר בטבע. באמצעות רפידות דבק חזק בגודל של 5 מ"מ הנמצאים על קצות קנוקנותיה.
פרחיה קטנים וירוקים וגדלים באשכולות באביב והם מבשילים בקיץ, אז צבעם הופך לסגול-שחרחר בקוטר של 5-7 מ"מ. הפרחים מכילים חומצה אוקסלית, רעל אשר יש לו השפעה בינונית על יונקים והם מהווים מקור מזון חשוב לציפורים בחורף.
הגפנית משמשת כצמח נוי והיא מפורסמת בעיקר בזכות הגוונים העזים אשר מקבלים עליה בשלכת. הגפנית משמשת גם כהצללה למבנים וקירות מתוך מטרה לסייע לוויסות הטמפרטורה במבנה.
פרדריק התשיעי, מלך דנמרק
לידתו
פרדריק הוטבל בארמון סורגנפרי ב-9 באפריל 1899. לנסיך הצעיר היו 21 סנדקים, ביניהם, סבו, המלך כריסטיאן התשיעי, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, אוסקר השני, מלך שוודיה, סבו, נסיך הכתר, פרדריק מדנמרק, נסיך ויילס (לימים, אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת) ודודו, פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. שנה לאחר לידתו של פרדריק, נולד אחיו היחיד, הנסיך קנוד.
ראשית חייו
ב-29 בינואר 1906, מת כריסטיאן התשיעי וסבו של פרדריק ירש אותו על כס המלכות כפרדריק השמיני. אביו של פרדריק היה אז לנסיך הכתר ופרדריק עצמו היה לשני בסדר הירושה.
שש שנים לאחר מכן, ב-14 במאי 1912, מת פרדריק השמיני, ואביו של פרדריק ירש אותו כמלך כריסטיאן העשירי. פרדריק נהייה נסיך הכתר של דנמרק.
פרדריק התחנך באקדמיה הימית המלכותית הדנית ובכך הוא שבר את המסורת המלכותית הדנית של בחירה בקריירה בצי במקום בקריירה בצבא, ולמד באוניברסיטת קופנהגן. לפני עלייתו לכס המלכות, הוא הגיע לדרגת אדמירל משנה ושימש בכמה תפקידי פיקוד בכירים בשירות פעיל. בנוסף, הוא היה מוזיקאי חובב, ידע לנגן על פסנתר ועסק בניצוח.
נישואים ומשפחה
תחת זאת, ב-24 במאי 1935, נשא פרדריק לאישה את אינגריד, נסיכת שוודיה. אינגריד הייתה בתם של נסיך הכתר השוודי, גוסטב אדולף (לימים, גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה) ושל רעייתו, מרגרט, נסיכת קונוט.
פרדריק ואינגריד הביאו לעולם שלוש בנות:
מלך
בין השנים 1942 – 1943, שימש פרדריק כעוצר הממלכה בשם אביו, כאשר נבצר ממנו למלא את תפקידו, לאחר שנפל מסוסו באוקטובר 1942.
ב-20 באפריל 1947, מת כריסטיאן העשירי ופרדריק ירש את כס מלכותו. הוא הוכרז כמלך על מרפסת ארמון כריסטיאנסבורג על ידי ראש ממשלת דנמרק, קנוד כריסטנסן.
תקופת מלכותו של פרדריק התשיעי עמדה בסימן של שינויים כבירים. במהלך שנים אלו, ניערה מעליה החברה הדנית את המגבלות של חברה חקלאית והפכה להיות מדינת רווחה. כתוצאה מהבום הכלכלי של שנות השישים, נכנסו הנשים בדנמרק למעגל העבודה. דנמרק הפכה להיות מדינה מודרנית ולכך היו השלכות משמעותיות על המלוכה.
ירושתו
לאור העובדה שלפרדריק לא היו בנים, הייתה כוונה שאחיו הצעיר, הנסיך קנוד, יירש את כתרו, וזאת על פי חוק הירושה הדני משנת 1853. עם זאת, ב-1953 חוקק חוק ירושה חדש שקבע שבנותיו של המלך יוכלו לרשת אותו במקרה ולא יהיו להן אחים זכרים. וכך, על פי חוק שחוקק ב-27 במרץ 1953 הוגדרה בתו הבכורה של פרדריק התשיעי, הנסיכה מרגרטה, כיורשת העצר וקו הירושה הוגבל לצאצאיו של כריסטיאן העשירי.
מותו
זמן קצר לאחר שנשא המלך את נאומו לאומה לרגל ראש השנה האזרחית של שנת 1972, הוא נפל למשכב לאחר שלקה בתסמיני שפעת. ב-3 בינואר 1972, לאחר כמה ימי מנוחה, הוא לקה בדום לב והובהל לבית החולים העירוני של קופנהגן. לאחר זמן קצר בו הסתמן שיפור קל במצבו, הוא הוחמר שנית ב-11 בינואר. שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 בינואר בשעה 19:50 בערב, כשהוא מוקף בבני משפחתו ובידידיו הקרובים, מת פרדריק התשיעי לאחר שיום קודם לכן הוא איבד את הכרתו.
לאחר מותו, הועבר ארונו של פרדריק התשיעי לביתו שבארמון אמיליאנבורג, שם הוא הוצב עד ה-18 בינואר ולאחר מכן הועבר לקפלה של ארמון כריסטיאנסבורג, שם הוצב ארונו בטקס שכלליו נותרו ללא שינוי מאז מותו של פרדריק השלישי ב-1670. ארונו של המלך הוצב שישה ימים עד להלווייתו ובזמן זה עבר הציבור על פני ארונו לחלוק לו כבוד אחרון.
טקס ההלוויה של פרדריק התשיעי התקיים ב-24 בינואר 1972 והוא התחלק לשני חלקים. החלק הראשון היה טקס קצר שהתקיים בקפלה בו ניצב ארונו של המלך והבישוף של קופנהגן נשא תפילה קצרה. לאחר מכן הושר המנון והארון נישא מחוץ לקפלה על ידי אנשי המשמר המלכותי והונח על גבי עגלת תותח שעברה דרך רחובות קופנהגן אל תחנת הרכבת המרכזית של העיר. העגלה הובלה על ידי 48 מלחי הצי ולוותה על ידי משמרות כבוד של הצבא המלכותי הדני, חיל האוויר המלכותי הדני והצי המלכותי הדני וכן על ידי משמרות כבוד מצרפת, שוודיה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
בהגיע הארון לתחנת הרכבת המרכזית, הוא הונח על גבי קרון מיוחד ורכבת ההלוויה הובלה על ידי שני קטרי קיטור אל העיר רוסקילדה. בהגיע מסע ההלוויה לרוסקילדה, הוסע הארון אל קתדרלת רוסקילדה, שם נערך טקס הקבורה. מלכיה הקודמים של דנמרק נקברו בתוך הקתדרלה, אך על פי משאלתו של המלך, הוא נטמן מחוץ לקתדרלה.
לאחר מותו של פרדריק התשיעי, ירשה אותו בתו הבכורה, מרגרטה השנייה. המלכה אינגריד חיה 28 שנים לאחר בעלה. היא מתה ב-7 בנובמבר 2000 ונטמנה לצד בעלה.
הנצחתו
ב-20 באפריל 1982, הוסר הלוט מעל פסל בדמותו של פרדריק התשיעי, לבוש במדי אדמירל. הפסל הוצב בנמל קופנהגן לרגל יום השנה ה-35 לעלייתו על כס המלכות וביום השנה העשירי למותו.
על שמו של פרדריק התשיעי נקראו גשר החוצה את פיורד רוסקילדה, בין העיר פרדריקסונד לבין חצי האי הורנשרד והגשר שחוצה את מיצר גלודבורגסונד, שבין האיים פלסטר ולולנד.
ד'ש"ץ
לדעת רוב הראשונים זו שנת היובל.
ראש השנה הסינית
ראש השנה הסינית הוא חג המקובל בסין ובמדינות אחרות בהן יש רוב סיני או אוכלוסייה גדולה של סינים, כמו סינגפור או טאיוואן. התאריך שבו נחוג החג משתנה משנה לשנה, מפני שלוח השנה הסיני נחוג על פי הירח; החג נחוג בין ה-21 בינואר ל-21 בפברואר.
מנהג מקובל בחג הוא קניית מתנות למשפחות ולמכרים, כגון קישוטים, מזון ובגדים. מנהגים נוספים בחג הם ניקיון וטיפוח הבית, וארוחת ערב משפחתית. מאכלים כמו ברווזים, חזירים, עוף ומעדנים מתוקים מקובלים לאכילה בחג. מאכל נוסף המסמל את החג הוא הג'יאוזי, המעוצב בצורת מטיל זהב ומסמל שפע.
הסינים מאמינים כי שנה חדשה מביאה עימה מזל טוב, ולכן אחת מהברכות המקובלות ביותר בראש השנה הסיני היא "מזל טוב". את הברכות נהוג לכתוב על כרטיסי ברכה ולשלוח לאנשים קרובים ומכרים.
בינואר 2017, בחר משרד התרבות הסיני במדינת ישראל כאחת מחמש המדינות שיציינו את החג במסגרת 25 שנים לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. במסגרת אירועי התרבות לרגל "שנת התרנגול" התקיים טקס החג הרשמי במרכז סוזן דלאל, במעמד השגריר הסיני, סגן שר התרבות הסיני וראש עיריית תל אביב רון חולדאי.
בתנוראית יהודית
הבתנוראית היהודית היא להג של יהודי בית תנורא בכורדיסטן העיראקית, הוא בין הניבים הנדירים ביותר ובסכנת הכחדה חמורה ביותר של ארמית יהודית. היא גם אחת השפות השמרניות ביותר הן בשפות הנאו-ארמיות היהודיות והן בשפות הנאו-ארמיות הצפון-מזרחיות בפרט.
זהו להג של השפה לישאנא דני, השפה נכתבת באלפבית העברי.
נכון ל-2023 מספר הדוברים הוא פחות מ-10, רובם דוברים פסיביים המשתמשים רק בעברית כשפת דיבור.
היסטוריה
יהודים אשר שפת היום יום שלהם הייתה ארמית התיישבו באורמיה כבר בסוף המאה השמינית לפני הספירה (הניב הארמי של יהודי אורמיה והאזור היה שונה מהניב של התלמוד הבבלי ונקרא בפי אנשי האקדמיה "הארמית החדשה"). זהו ניב הקרוב מאוד לאשורית.
בשנת 780 לפני הספירה הנוצרית כבש המלך האשורי שלמנעשר הרביעי את מלכות הצפון אשר הייתה אחת משתי המדינות היהודיות העצמאיות בארץ ישראל. במאה השישית לפני הספירה, תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, הוביל את אשור לאימפריה וכדי להיטיב את שלטונו על העמים הכבושים נקט בשיטה של הגלייה מסיבית. רוב האוכלוסייה הוגלתה הרחק לתוך האימפריה האשורית.
כתוצאה מגלות זו דיאלקטים נאו-ארמיים שונים היו מדוברים על פני שטח רחב מימת אורמיה ועד ימת ואן (בטורקיה), עד למישור מוסול (בעיראק) וחזרה אל סננדג' (שוב באיראן).
ישנם שני אשכולות ניבים עיקריים של נאו-ארמית יהודית. מקבץ הדיאלקטים הצפוני התרכז באורמיה ובסלמאס במחוז מערב אזרבייג'ן של איראן, והשתרע לתוך הכפרים היהודיים של מחוז ואן, טורקיה. מקבץ הדיאלקטים הדרומי התמקד בעיירה מהאבאד ובכפרים שמדרום לאגם אורמיה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 דיברו בתנוראית יהודית 17 משפחות גדולות בכפר היהודי בית תנורא בעיראק. קהילה זו היגרה בשלמותה לישראל בשנת 1951. מאז נשחק הניב עם נוכחות השפה העברית וגרסאות נאו-ארמיות אחרות הקיימות בישראל.
אדם גיפורד
אדם גיפורד, לורד גיפורד FRSE (באנגלית: Adam Gifford, Lord Gifford, נהגה: ; 29 בפברואר 1820 – 20 בינואר 1887) היה עורך דין ושופט סקוטי. נודע כמייסדן של "הרצאות גיפורד".
ביוגרפיה
גיפורד נולד באדינבורו, בירת סקוטלנד, לקתרין אן (1786–1873) ולג'יימס גיפורד (1780–1862), אח תאום לג'ון גיפורד (1820–1895). המשפחה התגוררה בקצה המזרחי של העיר החדשה של אדינבורו.
הוא למד בבית הספר ב"מוסד אדינבורו" (הנקרא כיום קולג' סטיוארט'ס מלוויל, על שם שתי המכללות הוותיקות שהתאחדו לתוכו). ובשנת 1835 החל להתמחות בעריכת דין אצל דודו, אלכסנדר גיפורד. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת אדינבורו והתקבל כפרקליט מן השורה ב-1849.
גיפורד היה רדיקלי מהבחינה הפוליטית ולכן לא שאף ולא קיווה למשרה ממשלתית, הוא זנח גם משרות שניתנו לו והתמקד בעבודתו כפרקליט פרטי. ב-1870 התקבל כחבר החברה המלכותית של אדינבורו בהמלצתו של התאולוג והמשפטן הסקוטי סר צ'ארלס ניבס, הלורד ניבס.
עיסוקו המכניס כסנגור פרטי הקנה לו הון, באמצעותו יסד את "הרצאות גיפורד" בתאולוגיה טבעית (עיסוק במציאות האל מנקודת מבט של מדעי הטבע), בארבע האוניברסיטאות שהיו קיימות בשעתו בסקוטלנד: אדינבורו, סנט אדרוז, גלאזגו ואברדין.
גיפורד היה בעל חשיבה פילוסופית, והושפע מעבודותיו של שפינוזה. הוא כיהן כשופט בשנים 1870–1881 למרות בעיות בריאות שליוו אותו עד התפטרותו בשל בריאות לקויה ב-1881. החליף אותו פטריק פרייזר, לימים לורד פרייזר.
גיפורד נפטר בביתו בגרנטון, אדינבורו, ב-20 בינואר 1887 ונקבר בבית הקברות העתיק של קלטון ליד קבר הוריו.
פליקס גוסטב סוסייה
פליקס גוסטב סוסייה (בצרפתית: Jean-Baptiste Billot; 16 בינואר 1828 – 19 בדצמבר 1905) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת, אשר שימש כמושל הצבאי של פריז, והתפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה
סוסייה נולד ב-16 בינואר 1828 למשפחה של יצרני טקסטיל בטרואה. בגיל עשרים הוא נכנס ללימודים ב בשנת 1850 הוא הוצב כלוטננט משנה בלגיון הזרים הצרפתי. הוא השתתף במלחמת קרים שם הועלה לדרגת לוטננט ונפצע. ב-1885 הוא עוטר באות לגיון הכבוד. לאחר מכן הוא השתתף בכיבוש הצרפתי של אלג'יריה ונפצע שוב באזור קביליה. הוא השתתף גם במלחמת אוסטריה-סרדיניה ובין היתר לחם בקרב מג'נטה וקרב סולפרינו.
ב-1861 השתתף סוסייה ב ולאחר המצור על אואחקה הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד. הוא פיקד על רגימנט בלגיון הזרים, והיה האחרון לראות את פלוגה 3 של הלגיון לפני שהושמדה בקרב קמרון. עם שובו ממקסיקו הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, עזב את לגיון הזרים והצטרף לצבא הסדיר. עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה הוא הוצב בארמיית הריין בפיקודו של פרנסואה אשיל בזן. הוא השתתף בקרב קולומבי וקרב גרבלוט ולאחר מכן ב. כאשר בזן רצה להיכנע לפרוסים, היה סוסייה בין הקצינים אשר סירבו לכך ורצו לצאת למתקפת התאבדות נגד הפרוסים. עם זאת, דעתו לא התקבלה והארמייה כולה נכנעה לפרוסים. סוסייה הובל כשבוי לקלן ומשם לגראודנץ. הוא הצליח להימלט ב-26 בדצמבר ולהגיע לצרפת. הוא חזר לצבא והוענקה לו דרגה זמנית של ז'נרל דה דיוויזיה. הוא לחם עד סוף המלחמה במסגרת ארמיית הלואר.
ב-1871 הוא נשלח לאלג'יריה כמפקד הבריגדה ה-2 והשתתף בדיכוי התקוממות. ב-1873 הוא חזר לצרפת והצטרף לפוליטיקה. הוא נבחר כנציג מחוז אוב מטעם המפלגה הרפובליקנית. ב-1878 הוא חזר לצבא והועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה. ב-1879 מונה למפקד הקורפוס ה-19. בשנה שלאחר מכן, הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-6 וחזר עמו לאלג'יריה כדי לסיים את כיבוש הארץ. ב-1881 הוא השתתף בכיבוש תוניסיה. בשנת 1884 התמנה למושל הצבאי של פריז, תפקיד אותו מילא עד 1897. כמו כן הוא היה חבר במועצת המלחמה העליונה משנת 1882 עד 1902. ב-1887 הוא עמד בראש ועדת החקירה של שערוריית העיטורים שהובילה להתפטרותו של נשיא צרפת ז'יל גרווי. הוא העמיד את עצמו בבחירות לנשיא החדש, אולם נכשל.
במסגרת תפקידו כמושל הצבאי של פריז, מילא סוסייה תפקיד שולי בפרשת דרייפוס. ב-3 בנובמבר 1894 הוא קיבל פקודה משר ההגנה אוגוסט מרסייה לערוך חקירה רשמית כנגד אלפרד דרייפוס - קצין יהודי אשר נחשד בריגול על סמך ראיות קלושות בלבד. סוסייה הסמיך את לוטננט קולונל בקסון ד'אומרשוויל לבצע את החקירה. חקירתו של ד'אומרשוויל הייתה רשלנית ומוטית, ונעשתה מתוך אמונה ראשונית שדרייפוס אכן אשם. ב-3 בדצמבר הגיש ד'אומרשוויל את הדו"ח שלו לסוסייה, והמלץ בו על פתיחת משפט צבאי כנגד דרייפוס. סוסייה לא קיבל את מסקנותיו של ד'אומרשוויל, והיה מסוגל להורות על ביטול החקירה, אולם לא עשה זאת, ככל הנראה מתוך אמונה בצדק הצבאי. למחרת הוא הוציא את ההוראה להעמיד את דרייפוס למשפט צבאי, אשר בו נידון דרייפוס לגלות עולם באי השדים. לפני שדרייפוס הוגלה, אישר סוסייה למפקד בית הסוהר שרש-מידי פרדיננד פורצינטי להפגיש אותו עם אשתו לוסי דרייפוס בתנאי שהפגישות יערכו באחריותו של פורצינטי.
בהמשך, כאשר התגברו הראיות לכך שדרייפוס חף מפשע וכי הפושע האמיתי הוא פרדיננד אסטרהאזי, הורה סוסייה על פתיחת חקירה כנגד אסטרהאזי (15 בנובמבר 1896). הוא הטיל את המשימה על ז'ורז'-גבריאל דה פלייה, שערך חקירה מוטה מראש וקבע כי אסטרהאזי חף מפשע. אולם אז אסטרהאזי עצמו ביקש לעמוד למשפט צבאי. פלייה המליץ בדו"ח שלו לדחות את בקשתו של אסטרהאזי, אולם סוסייה לא נענה לו והורה על פתיחת המשפט נגד אסטרהאזי. המשפט היה קצר והסתיים בזיכויו של אסטרהאזי. סוסייה פרש זמן קצר לאחר מכן ממשרת המושל הצבאי של פריז לטובת אמיל צורלינדן, ולא היה מעורב עוד בפרשה. עם זאת, יש הסבורים כי תפקידו של סוסייה בפרשה גדול יותר. ידוע כי לסוסייה היה רומן עם אשתו של מוריס וייל - חברו הטוב של אסטרהאזי שככל הנראה היה שותף למזימות הריגול שלו. ההיסטוריון אנרי גילמין מעלה השערה כי וייל השתמש באשתו כדי לגנוב מסוסייה מסמכים חשובים ולהעבירם לגרמנים. לדעתו, ייתכן שהרצון הבולט של קציני הצבא להגן על אסטרהאזי ולהאשים את דרייפוס נבע מהחשש שהמחדל הזה יתגלה.
סוסייה נפטר בלוזארש ב-19 בדצמבר 1905 בגיל 77.
הפועל אפיקים
הפועל אפיקים הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהקיבוץ אפיקים והייתה הבכירה מבין הקבוצות הכדורגל מהתנועה הקיבוצית.
היסטוריה
בסוף שנת 1924 ארגנו חברי קיבוץ השומר הצעיר קבוצת כדורגל במושבה בית-גן שבגליל התחתון ליד יבנאל. ב-1948 הוקמה קבוצת הכדורגל של קיבוץ אפיקים ששיחקה בשנותיה הראשונות בעיקר במשחקי ידידות נגד קבוצות מהאזור וקבוצות מאזור בקעת הירדן. ב-1955 הופסקה פעילותה של הקבוצה בשל מחסור בשחקנים פעילים.
ב-1962 חזרה הקבוצה לפעילות והיא החלה לשחק בליגה ג' מחוז העמקים ותוך עונה אחת עלתה לליגה ב'. אז גם הוקם מגרש הכדורגל בכניסה לקיבוץ. בעונת 1975-76, עשתה הקבוצה היסטוריה ועלתה לליגה א' בה שיחק כשש עונות עד שחזרה לליגה ב' לאחר שבעונת 1981-82 סיימה במקום הלפני אחרון. בעונת 1986-87, השלימה הקבוצה ירידת ליגה נוספת, לליגה ג' שם שיחקה הקבוצה עד שהתפרקה באמצע שנות ה-90.
הופעות בגביע
ההישג הגדול של הקבוצה בגביע המדינה בכדורגל היה בעונת 1964-65, לאחר שהעפילה לרבע הגמר בו הפסידה 1-0 למכבי פתח תקווה.
בעונת 1982-83 הדיחה את עירוני אשדוד והפועל תל חנן והגיעה לסיבוב ז' בגביע בו לבסוף הובסה 3-0 מול מכבי תל אביב.
פז פרל
פז פרל (נולד ב-15 בינואר 1985) הוא זמר, פזמונאי, מלחין, שחקן ומדבב ישראלי, זוכה פרס קרן אקו"ם לעידוד היצירה.
ביוגרפיה
פז פרל נולד וגדל בגבעת שמואל. מגיל 7 החל לשיר במקהלת בית הספר, למד נגינה בפסנתר ובאורגן בקונסרבטוריון. בהמשך הצטרף למקהלת הילדים "שובבי הגבעה" בניהולו של עוזי אסנר, להקת צעירי הגבעה בניהולו של עזרא מוריאל, ולהקת תנועת הנוער קריית אלון בניהולן של נעה אסנר וסיוון ברונשטיין.
הוא למד בתיכון "אהל שם" ברמת גן. בתקופת התיכון שר והופיע בלהקת "צעירי רמת גן" בניהולו המוזיקלי של אהרלה סייקס, ובלהקת תיכון אהל שם בניהולו המוזיקלי של עזרא מוריאל. בגיל 16 החל לנגן בגיטרה, לכתוב ולהלחין, ואף זכה בשנים 2002–2003 במקום הראשון ובמקום השלישי בתחרות "אהל שיר" לביצוע ויצירת שירים מקוריים.
בצה"ל שירת כמאבחן ביטחוני בעזה ובטולכרם, כמ"כ טירונים, וכמש"ק פיתוח הדרכה בתחום המעברים בקו התפר בבית הספר למשטרה צבאית. במהלך שירותו הצבאי זכה ב"חייל מצטיין" והופיע כזמר בטקסים יחידתיים ובעצרת חילית מרכזית בלטרון בבימויו של שוקי וגנר.
בתום שירותו הצבאי, עבד כמלצר-מזמר, למד הלחנת שירים אצל יהושע לימוני ולאחר מכן טס לארצות הברית כדי ללמד מוזיקה במחנה הקיץ היהודי "רמה פוקנוס". לאחר שובו לישראל, החל ללמוד בבית הספר "רימון" במגמת הלחנת שירים וביצוע קולי וסיים את השנה בהצטיינות.
ב-2010 החל פרל את לימודי המשחק ב"בית צבי". לאחר כשנה, המשיך את לימודיו במשך שלוש שנים נוספות באקדמיה לאמנויות המופע וסיים בהצלחה את לימודי המשחק בשנת 2013.
בד בבד, למד פרל לתואר ראשון באמנויות בהדגשת קולנוע ותיאטרון של האוניברסיטה הפתוחה, אותו סיים בהצטיינות יתרה בשנת 2016. במהלך לימודיו זכה בהצטיינות דיקאן, הצטיינות נשיא ובמלגה מטעם קרן המלגות לחקר השואה ולמורשת יהודי פולין וקרן המלגות של קק"ל במוזיאון לוחמי הגטאות, עבור עבודה אקדמית שכתב בנושא ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי, תחת הדרכתה של ד"ר ליאת שטייר לבני.
פז הוא בוגר קורס מחזות הזמר של משה קפטן ודוקי עצמון, קורס הדיבוב של שרון כהן, לימודי משחק פרטיים אצל זיו מאיר ואילנה קיוויתי, לימודי משחק מול מצלמה אצל שרון אלכסנדר ועינת ויצמן, סדנאות משחק מול מצלמה עם המלהקות מירב נחום, אמירה בוזגלו, ענבר דוד, חמוטל זרם ולימור שמילה ועם הבמאים אמיל בן שמעון, אופיר לובל, רמה בורשטיין, ולימודי פיתוח קול, היגוי, דיבור ו-Speech therapy באופן פרטי אצל נירה גל ובנוסף אצל דלית כהנא, עליזה חן ונועם טלמון.
באוקטובר 2017 השתלם בטיפול במיתרי הקול ובעיות קול ובליעה, באמצעות אבחון הגרון, אצל האוסטאופט פסיכותרפיסט יעקב ליברמן.
בנוסף למד ריקוד בסגנונות שונים ב"סטודיו בי" ובסטודיו של עוז מורג ושיעורי סטפס באופן פרטי אצל אורית הירש.
החל משנת 2015 מלמד פז פיתוח קול, משחק ומוזיקה ב-תיאטרון אורנה פורת ובמסגרות רבות אחרות. כמו כן, ניהל מוזיקלית את להקת הנוער של בית פרנקפורט בתל אביב בשנים 2016–2017.
בשנת 2018 סיים את קורס "משחק מול מצלמה" אצל רות דייכס.
קריירת שירה
בשנת 2006 במהלך שירותו הצבאי, שיתף פעולה עם הראפר שי360 ושימש כווקאליסט בשיר ״Home״, שנכתב במיוחד עבור פרויקט תגלית ושימש כהמנון הפרויקט.
בשנים 2006–2007, פז פרל היה הסולן המקורי של להקת "FLOW" אשר זכתה בתואר "הדבר הגדול הבא במוזיקה הישראלית" מטעם סלקום וערוץ ביפ ונבחרו על ידי משרד החוץ (מבין שלל מועמדים כמיספלאג, אטליז, אסף אבידן והמוג'וס ועוד) כמובילי קמפיין הסברתי בעולם בעזרת מוזיקה ישראלית. לאחר טיסתו לארצות הברית הוחלף פרל על ידי זמר הרוק רן ירושלמי. פרל היה שותף מרכזי בהלחנת השירים, ביניהם הסינגלים "You", "Soul colored clay" ו-"Perfect view".
בשנת 2009 קיים את הופעת הבכורה שלו ב"צוותא" בליווי נגנים, מול קהל רוכש כרטיסים.
בשנת 2011 קיים הופעה אינטימית ב"סלונה יפו" בליווי פסנתר כנף, צ'לו וגיטרה. המופע התבסס על עיבודי הפסנתר של הפסנתרן תמיר ליבוביץ׳ שלימים הפך לשותפו המוזיקלי המשמעותי של פרל ואף לקח חלק משמעותי בהקלטות אלבום הבכורה.
במהלך לימודיו, השתתף כזמר-ליווי בקדם-אירוויזיון 2011, שם ליווה את הזמרת עידית הלוי, בשיר "It's my time". הביצוע לשיר הגיע למקום השני בתחרות הקדם לאחר דנה אינטרנשיונל וקיבל את מספר הנקודות הגבוה ביותר מהצופים בבית. בשנת 2013 הופיע שוב בתחרות בליווי הזמרת מורן מזוז, בשיר "תן לי סימן".
בשנים 2012–2013 הופיע בישראל ומחוצה לה במסגרות שונות: במופע מחווה לסלין דיון, מופע מחווה לויטני יוסטון, הופעה ביום ההולדת של הנשיא שמעון פרס בטקס 70 שנה לניצחון על הנאצים בלטרון ובטקסים ממלכתיים נוספים בבנייני האומה ובהיכל התרבות.
בשנת 2012 הופיע במונקו ובדרום צרפת לצד שארל אזנבור וליונל ריצ׳י.
בחודש מרץ 2014 שר את ההמנון הלאומי בחצי גמר גביע המדינה בכדורסל.
בשנים 2014–2015 הופיע בתיאטרון "תמונע" במופעי להקה מלאים בהם אירח את הזמרים דניאל יפה (זוכת העונה השנייה של אקס פקטור ישראל), עידו פרמון ומור אפרת ביטון.
בשנת 2015 החל פז פרל להקליט את אלבום הבכורה פרי עטו, בהפקה, עיבודים מוזיקליים ותזמורי כלי מיתר של רמי אוסרווסר.
בפברואר 2017 זכה פז במענק להפקת אלבומו מטעם קרן קידום היצירה של אקו"ם.
ב-15 בינואר 2018 נפתח סיבוב ההופעות של פרל בתיאטרון תמונע בליווי 5 נגנים, ובמהלכו אירח את דניאל יפה, זוכת העונה הראשונה של "אקס פקטור ישראל".
ב-27 בפברואר 2018, הוציא פז את הסינגל השלישי "דיזנגוף"- שנסון ישראלי מלווה בקליפ שצולם בנסיעה אל ההרים המושלגים בשווייץ. השיר "דיזנגוף" נבחר לשיר השבוע ברדיו חוף אילת, שודר בערוץ 24 והיה מועמד לשיר השנה לשנת 2018 ברדיו קול הנגב.
ביולי 2018 הצטרף פז כזמר בהרכב הסול "Soul Republic" - הרכב המונה 7 נגנים ו-4 זמרים המבצע שירים של גדולי זמרי הסול כגון דיאנה רוס וסטיבי וונדר.
ב-6 באוגוסט 2018 הוציא פרל לרדיו את הסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה "יום אחד אולי", השיר נכנס מיידית לפלייליסט להיטי הפופ של ספוטיפיי, הושמע ברדיוס 100FM ובתחנות הרדיו השונות וקיבל ביקורות מצוינות במעריב, דה-מרקר, ופנאי פלוס, ועוד.
ב-23 בפברואר 2019 הוציא פז פרל את הסינגל "יובל". השיר הגיע לעשרות אלפי צפיות ביוטיוב וזכה לביקורות מצוינות בעיתונות.
ב-15 בינואר 2020 הוציא את הסינגל "שמשהו יקרה הלילה" בשלוש גרסאות: יוונית, עברית וגרסה משולבת של שתי השפות. השיר יצא בשלושה קליפים שצולמו בחווה גדולה בהרי צפון יוון בחבל תסאליה בבימוי עדינה חיימיס ובצילום של דני צחורי. השיר הגיע למעל 300,000 צפיות ביוטיוב ושודר בטלוויזיה וברדיו.
במסגרת ליהוקו של פז לעונה השלישית של התוכנית ״נינג׳ה ישראל״ בתור זמר הבית של התוכנית, ניתנה לו משימה ע״י אסי עזר לכתוב ולהלחין שיר למתמודדת סבטה חורין ולהגיע לשיר לה אותו במסלול הנינג׳ה בנמל חיפה. עקב שהייתו של פז בחו״ל בזמן ימי הצילומים במסלול, הוקרן למתמודדת השיר המקורי כקליפ. האייטם שודר במלואו ב-4 בנובמבר 2020 בפרק 11 של העונה השלישית של התוכנית. בעקבות שידור זה פרץ פז פרל לתודעה הציבורית. עקב בקשות צופים לשיר המלא, פרל הקליט את השיר בגרסה מלאה ופרסם אותו כסינגל בשם "סבטה" בנובמבר 2020, בליווי קליפ שערך אופיר חדד המשולב בקטעי התוכנית. השיר סבטה שודר ב"כאן ב'", ערוץ 12 וערוץ המוזיקה הישראלי וחצה את רף 100 אלף הצפיות ביוטיוב.
במהלך שידורי העונה השלישית של נינג׳ה ישראל ביצע בליווי גיטרה את השירים: אני חוזר הבייתה, הבייתה (שירה של ירדנה ארזי), זה היה ביתי, הזמן הוא כמו גלגל ענק, Love is in the air של ג׳ון פול יאנג ו- Love is all you need של הביטלס.
ב-18 בדצמבר 2020 שובץ שיר של פז פרל בשם ״רצה רצה״ בעונה השלישית של הסדרה ״אחותי ג׳קי״ בשידורי הוט. השיר שודר בגרסתו האינסרומנטלית (פסנתר ורביעיית כלי קשת) על רקע סצינות של ג׳קי אזולאי ובעלה המתייעצים עם בני המשפחה לגבי רצונם להתגרש.
החל מאוגוסט 2021 משתתף פז במופע "תמיד עולה המנגינה" בבימויו של עופר שפריר משירי יאיר רוזנבלום בהופעה חיה בליווי נגנים וזמרים ובהנחייתו של יורם רותם. בנוסף משתתף במופעים ״שירים עד כאן״ משירי נתן יונתן ו״אגדת דשא״- ערב שירי ההתיישבות העובדת בבימוי עופר שפריר ובניהול מוזיקלי של אייל גלבוע.
באוקטובר 2021 הופיע לראשונה בפסטיבל הפסנתר בהופעה מיוחדת בה אירח את אייל שחר, זאת במקביל להוצאת סינגל חדש בשם "סליחה".
ב-4 במרץ 2022 הוציא פרל את אלבום הבכורה ״שמשהו יקרה הלילה״ עליו עבד במשך 8 שנים.
באפריל 2023 נכנס השיר ״דיזנגוף״ לפסקול העונה העשירית של סדרת הריאליטי ״מחוברים״ הגרסה האינסטרומנטלית של השיר מלווה את נסיעתה של קרן פלס לקנדה בעקבות המחזמר שכתבה.
פרל אינו מגדיר את סגנונו המוזיקלי ומתאר אותו כתערובת של סגנונות שונים והשפעות שונות עליהן גדל כמו: מוזיקת נשמה, פופ, מוזיקה לטינית, מוזיקה שחורה, ג'אז, מוזיקה מרוקאית, בלדות רוק, מחזמר ושאנסון.
קריירת משחק
במהלך לימודיו שיחק בתפקידים ראשיים בהצגות: "מסך מפוצל" בבימוי מוניר בכרי וטל עומר, "ציד מכשפות" בבימוי עמית גזית בתפקיד הכומר הייל, בתפקיד הסוהר וזמר בטריו ווקאלי בעיבוד לשני מחזות של הרולד פינטר - "שפת ההר" ו"עפר ואפר" בבימוי פרופסור אברהם עוז. בנוסף, שיחק בהצגה "קרום" בבימוי עמית גזית בתפקיד תכטיך, הפקה זו עלתה בשנת 2013 בתיאטרון הקאמרי במסגרת פסטיבל חנוך לוין הבינלאומי.
בשנת 2013 השתתף במופע מחווה לעמוס קינן בתיאטרון הקאמרי בבימוי אבי גז.
במסגרת לימודיו ב"בית צבי" שיחק במחזמר "הבית שלנו" משירי להקת "מאדנס" בבימוי אילן שטורם בתיאטרון רמת גן והעפיל לגמר תחרות המלגות "אלי לאון" על ביצוע שיר ישראלי ולגמר תחרות המלגות על שם ג'ורג' וואל בשני קטעי מחזמר.
בשנת 2011 גילם את דמותו של עודד במחזמר "מסביב לעולם ב-80 שירים" בבימויו של עודד מנסטר. ובשנת 2012 את דמותו של חיים במחזמר "מערת החכמולוגים" בבימויו של קלוד דדיה.
לאחר סיום לימודיו, בשנת 2013, שיחק את הגמד שפריץ בהצגה "שלגיה והצייד" בבימויו של צדי צרפתי לצד יעל בר זוהר, גיא זו-ארץ, טל מוסרי וחנה לסלאו.
בשנת 2014 שיחק את תפקיד הפיל בהצגה "מי אפרוח של אמא" בבימוי אורי אומנותי בתיאטרון אורנה פורת.
בחנוכה 2014–2015 שיחק בהצגה "101 כלבים דלמטים" לצד דנה אינטרנשיונל, מיקי קם, חני נחמיאס, אורנה ומשה דץ, ירון ברלד וקובי מימון.
החל משנת 2015 משחק פז בתיאטרון גושן את דמותו של צפי בהצגה "נרקיס מלך הביצה" בבימוי רענן פררה ומשה בן שושן ואת מיק העכבר (בעבר גולם על ידי לירון לב) בהצגה "חגיגת השירים של דתיה בן דור" בבימוי עידן עמית.
בנוסף שיחק במספר הצגות בתיאטרון הדב הירוק המציג מגוון הצגות בנושא שמירה על איכות הסביבה- "ילד ירוק", "שומרי היער" ועוד.
בחנוכה 2016–2017 שיחק בתפקיד "ג׳וקו" בהצגה "אופס הילדים התכווצו" לצד יובל המבולבל, ציפי שביט, מיכל הקטנה, מני ממטרה, ושולה חן בבימויו של רני מגר. בעקבות מפגשו המוצלח של פרל עם מני ממטרה ויובל המבולבל במהלך החזרות וההצגות של "אופס הילדים התכווצו" הצטרף פרל כשחקן למופע של "מני ממטרה" תחת NMC-young.
בדצמבר 2017 שיחק פרל את פרופסור גאורג רינצלר ותפקידים נוספים במחזמר "טראסק"- מחזמר מקורי מאת בועז אפלבאום וקובי אשרת בבימוי רוני ניניו אשר הוצג בהיכל התרבות בת ים במסגרת חג המחזמר בניהולו האמנותי של אורי פסטר.
בדצמבר 2017 שיחק פז בהצגה "ממלכת הצעצועים" בבימוי עדינה חיימיס והצטרף כשחקן להצגה של משה דץ והכבשה שושנה.
ב-2018 גילם את דמותו של "יויו" בהצגות והמופעים של רינת גבאי.
ביולי 2018 גילם פז את דמותו של תווי בהצגה "ילדים שרים 70" בבימויו של עופר שפריר.
ב-2019 החל לגלם את דמותו של רובי במחזמר חבורת תריג בבימוי קלוד דדיה בבנייני האומה בירושלים.
החל מספטמבר 2019 שר ומשחק במופע "פסטידודי" - מופע מוזיקלי משירי פסטיבלי הילדים מאת קרן פרישר ששון ובבימויה של מיטל סגל.
בינואר 2020 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "קומדי סטאר" (בהובלתו של צביקה הדר) עבור רשת 13, בתפקיד קומי לצד הסטנדאפיסטית נגה ד'אנג'לי.
פז פרל הופיע בתוכנית הטלוויזיה נינג'ה ישראל 2020 כזמר, נגן גיטרה ושחקן בחדר הראיונות לצד אסי עזר ורותם סלע. תפקיד זה הוא קונספט חדש בעונת הנינג'ה כאשר מתמודדים חוזרים נכנסים לראיון בליווי זמר.
ביולי 2021 שיחק במחזמר "חבורת תרי"ג 2" בתפקיד רובי, בבימוי קלוד דדיה שהוצג בבנייני האומה בפני 30 אלף איש.
בדצמבר 2021 גילם את יאיר- זמר תיאטרון היתוש ולוחם המחתרת, במחזמר המקורי "אהובת הקצין הבריטי" מאת ענת ברזילי וקובי לוריא שהוצג בתיאטרון הבימה בבימוי נויה לנצט במסגרת חג המחזמר בניהולו של אורי פסטר.
במאי 2022 החל לגלם את אפרים במחזמר ״איה פלוטו״ בבימוי שיראל אשרוב.
באוגוסט 2022 גילם בפעם השלישית את רובי בהפקת הענק ״חבורת תרי״ג 3״ שהוצגה בבנייני האומה בפני 30 אלף איש בבימוי קלוד דדיה.
בדצמבר 2022 גילם את קפטן דארק בהצגה ״המסע אל האי האבוד״ בבימוי דניאל בוצר.
בינואר 2023 גילם את התפקיד הראשי של המפקד שון צ׳ו בהצגה ״מולאן״ של תיאטרון אורנה פורת לצד דון לני גבאי ושלום שמואלוב בבימוי צביה הוברמן.
החל מפברואר 2023 מגלם את פיליני בהצגה ״בנצי״ של התיאטרון שלנו בבימוי רונן גולדפרב ומוזיקה של יהודית רביץ.
הלחנה לתיאטרון
ביולי 2016, פרל הלחין ויצר את המוזיקה למחזה "סוניה מושקט" מאת סביון ליברכט אשר הועלה על ידי קבוצת התיאטרון של דור פלס ובבימויו. הצגה זו הועלתה במסגרת פסטיבל "כל הארץ במה" ע"ש נצר באולם צוותא וברחבי הארץ.
פזמונאות
פרל חבר באקו"ם משנת 2010.
ג'וליה פרמנטו
ג'וליה פרמנטו (נולדה ב-1984) הוא שם העט של ג'וליה צייזלר, סופרת ישראלית וד״ר לספרות אמריקאית, זוכת פרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם לשנת 2016. ספרה "כפר סבא 2000" זכה בתחרות מועדון קריאה של Time Out תל אביב בשיתוף עיריית תל אביב-יפו לשנת 2018.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בכפר סבא, בוגרת מגמת קולנוע בתיכון ע"ש יצחק רבין.
"ספארי", הרומן הראשון שלה אשר כתבה בגיל 24, עורר סערה תקשורתית. "ספארי" נכתב בעברית דיבורית המתנערת באופן מופגן משפה גבוהה המזוהה עם 'ספרותיות', והציג גיבורות מסוג שאינו מוכר בנוף הספרותי המקומי: חסרות רסן, נטולות עכבות, זועמות ואפלות. סיפור פרי עטה התפרסם בקובץ הסיפורים "תל אביב נואר" בעריכת אתגר קרת ואסף גברון אשר יצא לאור בו-בזמן בעברית ובאנגלית. סיפורים קצרים פרי עטה התפרסמו באנגלית, בערבית, בגרמנית ובפולנית.
ב-2017 יצא לאור ספרה השני, "כפר סבא 2000" בעריכת ליה פן. הרומן נכתב בהשראת פרשת הרצח של הנער אסף שטיירמן בחורשת יער אוסישקין בכפר סבא בשנת 1996.
הרומן זיכה אותה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית, מנימוקי השופטים לזכייתה בפרס:
פרמנטו כותבת למדור הדעות בעיתון "הארץ". בשנת 2018 ערכה את ספר הסיפורים הקצרים של המשורר רועי חסן. בשנת 2021 ערכה יחד עם אוריאל קון את האנתולוגיה ״סקס. 26 סיפורים עברים עכשוויים״ אשר יצא לאור בהוצאת תשע נשמות.
בשנת 2022 התמנתה למנהלת האמנותית של פסטיבל הסופרים הבינלאומי במשכנות שאננים.
פיליס שלאפלי
פיליס שלאפלי (באנגלית: Phyllis Schlafly; לבית סטיוארט; 15 באוגוסט 1924 – 5 בספטמבר 2016) הייתה עורכת דין אמריקאית שמרנית שעסקה בענייני חקיקה. היא ידועה בהשקפתה החברתית והפוליטית השמרנית, אנטי-קומוניסטית, בהתנגדותה לפמיניזם ולזכות להפלה. שלאפלי הובילה קמפיין מוצלח נגד אשרור הצעת התיקון לחוקת ארצות הברית לשוויון ללא קשר למין (Equal Rights Amendment) וב-1964 הוציאה לאור ספר, A Choice Not an Echo, שקרא למנהיגי המפלגה הרפובליקנית לתמוך בקו שמרני ונוקשה יותר מזה שהוביל נלסון רוקפלר. הספר נמכר בכשלושה מיליון עותקים. שלאפלי ייסדה קבוצת אינטרנס שמרנית בשם "פורום העיט" ב-1972, ושימשה כיושבת ראש ומנכ"לית שלו עד יום מותה.
רקע
פיליס שלאפלי נולדה וגדלה בסנט לואיס ולמדה בבית ספר קתולי לבנות. אביה של שלאפלי, ברוס ג'ון סטיוארט, היה מכונאי ואיש מכירות של ציוד תעשייתי, בעיקר של חברת וסטינגהאוס. הוא איבד את מקום עבודתו בזמן השפל הגדול, ב-1932 ולא הצליח למצוא עבודה קבועה עד מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו אמה של שלאפלי יצאה לעבוד. האם, אודיל סטיוארט (לבית דודג'), הייתה בתו של עורך הדין ארנסט סי דודג'. לזוג היו שתי בנות – פיליס ואודיל סטיוארט. שלאפלי למדה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס וסיימה את לימודה ב-1944. היא עבדה במפעל משמרות לילה לממן את לימודיה. שנה לאחר מכן, היא סיימה לימודים לתואר שני בממשל במכללת רדקליף וב-1978 קבלה תואר דוקטור במשפטים מ- Washington University School of Law.
ב-1949 התחתנה סטיוארט עם ג'ון פרד שלאפלי, עורך דין אמיד. לזוג נולדו שישה ילדים.
פעילות פוליטית
בשנת 1946 עבדה שלאפלי כתחקירנית ב-AEI, מכון מחקר שמרני ובמקביל השתתפה בקמפיין של חבר הקונגרס ממיזורי קלוד א. בקוול (Claude I. Bakewell). מספר שנים מאוחר יותר, ב-1952, התמודדה שלאפלי, בעצמה, לקונגרס מטעם הרפובליקנים במחוז מספר 24 של אילינוי והפסידה למועמד הדמוקרטי צ'ארלס מלווין פריס (Charles Melvin Price).
בתקופת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1964 התפרסמה שלאפלי כאשר הדפיסה בהוצאה עצמית ספר קצר (בחירה לא הד; A Choice Not an Echo) שתמך במועמד הרפובליקני בבחירות בארי גולדווטר. בספר היא תוקפת את הרפובליקנים הליברלים (מהחוף המזרחי של ארצות הברית) ומאשימה אותם שהם מדכאים כל יוזמת שטח לקדם מועמדים רפובליקנים לנשיאות. המבקרים טענו שהספר מייצר תאוריית קונספירציה כאילו ישנם ממליכי מלכים השולטים במפלגה הרפובליקנית. החל מ-1965 היא פרסמה את The Phyllis Schlafly Report, מידעון חודשי בו עדכנה על פעילותם של מועמדים שתמכה בהם. בשנת 1970, היא ניסתה בשנית להתמודד מטעם אילינוי על מושב בבית הנבחרים אך הפסידה בשנית לדמוקרט המכהן ג'ורג' שיפלי (George E. Shipley).
התנגדות תיקון החוקה לשוויון זכויות
לטענתה, אשרור התיקון עשוי היה להוביל לנישואים חד מיניים, הפלות, גיוס חובה לנשים לצבא ארצות הברית, חדרי שירותים משותפים לגברים ונשים וביטול חוקי העבודה שמונעים מנשים לעבוד במקומות מסוכנים. מתוך החשש שהתיקון יוביל ל"התדרדרות ערכית" שלאפלי פעלה לביטול התיקון.
שלאפלי ארגנה אופוזיציה תחת הכותרת "עצרו את השינוי בחוקה" (Stop ERA). התנועה חיברה פונדמנטליסטים, אוונגליסטים, קתולים, מורמונים ויהודים אורתודוקסים. ניסיונה של שלאפלי בארגון פעילות פוליטית סייע לה לארגן את התנועה בזמן קצר. "הפסיקו לקחת לנו את הזכויות" הייתה סיסמת הקמפיין שלה.
התיקון לשוויון זכויות לא עבר, גם אם בתחילה אושרר ב-35 מדינות, אך חמש מדינות, ביטלו את תמיכתן. לשלאפלי היה מקום מרכזי במהלכים שהביאו למניעת אשרור התיקון. חוקרת מדע המדינה, ג'יין. ג'יי מנסברידג' טוענת: "אנשים רבים שעקבו אחרי המאבק לאשרור התיקון האמינו, בצדק לדעתי, שהתיקון היה מאושרר ב-1975 או 1976, אלמלא המאמץ המוקדם והיעיל של פיליס שלאפלי לארגן את היריבים הפוטנציאליים" ב-1982 לא אושררה ההצעה לתיקון החוקה.
הצלחת המאבק שהובילה לביטול התיקון חיזק את התנועה לאיסור הפלות מלאכותיות ולחיזוק ערכי המשפחה המסורתיים. היא התנגדה להסדרת מעמדם של מהגרים לא חוקיים, אקטיביזם שיפוטי ושימוש בפתקי הצבעה בבחירות בשפות נוספות.
שלאפלי כתבה יותר מ-20 ספרים ופרסמה את העלון שנשא את שמה במשך ארבעה עשורים. היא הייתה אורחת קבועה בתוכניות רדיו וטלוויזיה. שלאפלי נפטרה מסרטן בגיל 92.
יוסי גולדשטיין
יוסף (יוסי) גולדשטיין (נולד בספטמבר 1947) הוא היסטוריון וביוגרף ישראלי, חוקר הציונות, פרופסור מן המניין באוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה
יוסי גולדשטיין נולד בחיפה, שירת בצנחנים בשירות סדיר. בשנת 1974 סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג ללימודים רוסיים. למד לתואר שני באוניברסיטה העברית וכתב תזה בהדרכת הפרופסורים גליה גולן ויעקב רואי, בנושא "יחסי ישראל-אש"ף, 1969-1964". בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על מחקר בנושא "התנועה הציונית ברוסיה 1904-1897", שנעשה בהדרכת הפרופסורים שמואל אטינגר ויונתן פרנקל.
בשנת 1984 הצטרף לסגל אוניברסיטת חיפה, והגיע לדרגת מרצה בכיר. הוא פוטר בסוף ספטמבר 1999. מאז 1977 ועד 1992 נמנה עם סגל האוניברסיטה הפתוחה. כיום הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי החברה והרוח, באוניברסיטת אריאל.
בניו הם העיתונאי תני גולדשטיין והמוזיקאי ג'וני גולדשטיין.
מחקריו
מחקריו של גולדשטיין מתמקדים בשלושה נושאים מרכזיים המשתלבים אלה באלה: תולדות היהודים בעת החדשה, תולדות הציונות ותולדות מדינת ישראל.
תולדות היהודים בעת החדשה
גולדשטיין מחלק במחקריו את תולדות היהודים בעת החדשה לחמש תופעות, השזורות האחת בשנייה, שאפיינו את התפתחותם מאז המחצית השנייה המאה ה-18: הגירה, אמנציפציה, מהפכה תרבותית, אנטישמיות וציונות. כל אחת מהתופעות הללו השפיעה באורח דרמטי על התפתחותם. בספרו: Jewish History in Modern Times פירט את התופעות הללו אחת לאחת.
ההגירה שינתה את הפזורה היהודית, ודחפה, במאתיים השנים האחרונות, להזזת מרכזם העיקרי של היהודים, ממזרח אירופה, מרוסיה ומפולין, לארצות הברית ולמדינת ישראל. הסיבות להגירה, על פי גולדשטיין, קשורות להתפתחותם הכלכלית של היהודים, לשוויון הזכויות לו זכו, לאנטישמיות המודרנית, לכינונה של התנועה הציונית ולהקמת מדינת ישראל. את תופעת ההגירה הסביר גולדשטיין, מלבד בספרו הנ"ל, גם בספריו שיצאו לאור באוניברסיטה הפתוחה, שבהם ניתנו הסברים להתפתחות יהודי ארצות הברית, לציונות בראשיתה, לאנטישמיות, ולשילוב בין דת ולאומיות בחברה היהודית.
האמנציפציה, שוויון הזכויות לו זכו היהודים במדינות אירופה מאז המהפכה הצרפתית, והמהפכה התרבותית שעברו בעקבות זאת, דחפו להתערותם בחברה האירופית והאמריקאית. פריין המרכזי היה בחילונה של החברה היהודית, שהחלה עוד בתקופת ההשכלה במחצית הראשונה של המאה ה-18, אך הפכה ללב ההוויה היהודית, החברתית-תרבותית, במהלך המאה העשרים, עם הפיכתו של הזרם האורתודוקסי הדתי למיעוט בחברה היהודית.
האנטישמיות המודרנית מוסברת על ידי גולדשטיין כתופעה הקשורה בשלושה תהליכים: כל אלה ביחד היוו בסיס לאנטישמיות המודרנית, שהגיעה לשיאה בשואת יהודי אירופה במלחמת העולם השנייה.
עליית הציונות והצלחתה הדרמטית מוסברת על ידי גולדשטיין כחלק מההתפתחות הלאומיות האירופית וכינונן של תנועות לאומיות מודרניות מאז המהפכה הצרפתית, לצד התפתחותם הכלכלית הייחודית של היהודים והאנטישמיות המודרנית. התופעות הללו גרמו לכינונה של "חיבת ציון", התנועה הלאומית היהודית הראשונה, ולתנועה הציונית מיסודו של תיאודור הרצל. הקמת התנועה הציונית, לצד תופעת ההגירה, החילון והאנטישמיות, דחפו ליישומו בפועל של הרעיון הציוני עם הקמת מדינת ישראל.
תולדות הציונות
קורפוס אחר במחקריו של גולדשטיין קשור לתולדות הציונות בראשיתה, תוך דגש על התנועה הציונית שהתפתחה במזרח אירופה. לטענתו, הבסיס לתנועה הלאומית היהודית נוצר דווקא באימפריה הרוסית הצארית. אין ספק שתיאודור הרצל, בן טיפוחיה של התרבות היהודית-גרמנית-מרכז אירופאית, בפעילותו לכינון ההסתדרות הציונית, הוא זה שייסד את התנועה, שבסופו של דבר היוותה את הבסיס להתפתחותה של הציונות ולכינונה של מדינת ישראל. אך מרבית חברי התנועה באו מרוסיה ועיקר פעילותה נעשתה שם. מנהיגיה, מאז הרצל, מחיים ויצמן ועד דוד בן-גוריון, נולדו וגדלו באימפריה הצארית. תרבות תחום המושב הייתה נטועה בהם עמוקות.
בתשעה ספרים שפרסם, ובעשרות מאמרים, תיאר גולדשטיין, מזוויות שונות, כיצד התפתחותה של הציונות ברוסיה הפכה את אותה תנועה לזו שהובילה בסופו של דבר לכינונה של מדינת ישראל. בדוקטורט שכתב על התנועה הציונית ברוסיה בראשית דרכה, בספר שפרסם בעקבותיו ובעשרות מאמרים, הוא תיאר את הסיבות להתפתחות הציונות ברוסיה מאז כינון התנועה, האידאולוגיה שאמצו חבריה, ובמיוחד תרומתם להסתדרות הציונית. בלב התזה שפיתח, הסביר כי התפתחות התנועה, דווקא בתחום המושב ברוסיה, נבעה מתהליכים חברתיים וכלכליים ייחודיים של היהודים שהתגוררו שם. זאת לצד ההתייחסות הייחודית של השלטון הצארי ליהודים, שאותה פיתח גולדשטיין בספרו "תזכיר לופוחין". עוד ביקש להוכיח במחקריו, כי מאז כינון התנועה הציונית התפתחה אידאולוגיה ציונית מיוחדת לציוני רוסיה – "ציונות מעשית" – שנבדלה מ"הציונות המדינית" של הרצל. אותה אידאולוגיה יהודית מזרח אירופאית, היוותה תוצר חברתי ותרבותי ומנהיגותי, שהתפתחה מתוך הקהילה היהודית שם. בביוגרפיה שכתב על מנחם אוסישקין, הבולט ביו המנהיגים הציוניים הרוסיים אז, ובמאמרים רבים, מצויים ההסברים המבדילים בין שתי האידאולוגיות, כמו גם פרוט פעילותם המעשית והפוליטית של "הציוניים המעשיים". ובאותו הקשר, בביוגרפיה שכתב גולדשטיין על אחד העם, בספרו "אחד העם והרצל" ובמאמרים רבים, מצא גולדשטיין כי ההבדלים התרבותיים, שנוצרו בין חברי התנועה הרוסיים (ה-Ost-Juden), לבין אלה של הציונים במרכז אירופה, בראשות הרצל (West-Juden), יצרו חיץ תרבותי עמוק ביניהם. הוא בא לידי ביטוי מובהק במשבר פוליטי עמוק שהתרחש סביב "תוכנית אוגנדה".