cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן
הסבר וטעם
במסכת כלה רבתי מלבד רשימה שמית, בחלק מהאישים נוסף מקור או טעם לכך שנכנסו בחייהם לגן עדן, כמו כן ישנם טעמים נוספים שמוזכרים בספרות חז"ל:
חנוך
בתורה בחומש בראשית נאמר על חנוך. בראשונים העירו על כך שבחנוך, בשונה משאר האישים המוזכרים בפרקים הסמוכים, לא נכתבה מיתה. בעקבות כך כתב בתרגום יונתן כי חנוך עלה לשמים עוד בחייו והפך למלאך בשם מטטרון ("והא ליתוהי עם דיירי ארעא ארום אתנגיר וסליק לרקיעא במימר קדם ה' וקרא שמה מטטרון ספרא רבא"). אמנם יש בראשונים שכתבו הסברים אחרים על שינוי לשון זה.
אליהו הנביא
סיפור עליית אליהו לשמים מופיע ב מפסוק ב':
אליהו עולה לשמים במרכבות אש, ואלישע נשאר על הארץ וצועק אליו "אבי אבי רכב ישראל ופרשיו" - קריאה אותה יקרא גם יואש מלך ישראל על אלישע לפני מותו. מרכבות וסוסי אש נגלים לאלישע גם בסיפור המצור הארמי על דותן, ונראה שמדובר בדימוי לכוח אלוהי נסתר המגן על ישראל, כוח הקשור בנביאים.
אליעזר עבד אברהם
בילקוט שמעוני מובא הטעם שזכה אליעזר עבד אברהם להיכנס בחייו לגן עדן:
עבד מלך כושי
עֶבֶד מֶלֶךְ הַכּוּשִׁי היה אחד מעבדי המלך צדקיהו (לפי כמה מהפירושים), וזכה להיכנס בחייו לגן עדן, בעקבות המעשה המתואר בנביא בו הציל ממוות את ירמיהו הנביא:
בעקבות נבואות הפורענות שניבא ירמיהו הנביא על עם ישראל, ובפרט על יושבי ירושלים וממלכת יהודה, ניסה המלך יהויקים לאסור גם אותו, אך לא הצליח לתפסו. לאחר שמת יהויקים, החליף אותו במלכות צדקיהו, אשר ביקש מירמיהו שיתפלל לה' שיציל את הממלכה מהכשדים, הצרים על העיר. אולם ירמיהו ניבא שירושלים תיפול בידי הכשדים, אף שכרגע הם נטשו את המצור על מנת להילחם במצרים.
ירמיהו ניסה לצאת מירושלים לכיוון צפון אל ערי בנימין, ונתפש בידי שומרי העיר אשר חשדו כי הוא מרגל לטובת הכשדים. בתחילה הוא הושם במאסר ב"בית יהונתן הסופר", והמלך צדקיהו נענה לבקשתו להעבירו משם לחצר המטרה.
כאשר שרי ממלכת יהודה שמעו על נבואתו הקשה של ירמיהו, הם התלוננו לפני צדקיהו המלך, כי ירמיהו מרפה את ידי הלוחמים; ועל כן, המלך התיר להם לנהוג בירמיהו לפי רצונם.
השרים החליטו להשליך את ירמיהו אל בור טיט שנמצא בחצר המטרה. כאשר שמע זאת עבד מלך הכושי, הוא רץ אל המלך לומר לו שירמיהו הולך למות בשל היותו בבור. בתגובה צדקיהו אמר לעבד מלך למצוא 30 אנשים ולהעלות את ירמיהו מהבור.
כגמול על פעלו מתנבא ירמיהו על עבד-מלך הכושי :
עתניאל בן קנז
עתניאל היה בן שבט יהודה שיצא בראש קבוצה משבטו להילחם ולכבוש את ערי נחלתם מידי העם הכנעני. סיפורו מופיע ב.
כלב בן יפונה, אחי עתניאל, הכריז שהאדם שיצליח לכבוש את קריית ספר מידי הכנענים יקבל את בתו עכסה לאישה. עתניאל בן קנז אכן הצליח לכבוש את קריית ספר, ונשא את עכסה לאישה.
המקרא מספר, כי עתניאל הציל את בני ישראל מיד אויב קשה, והוא כושן רשעתים מלך ארם נהריים. לאחר מות יהושע בן נון, בני ישראל התרחקו מעבודת האל, ועבדו את מלך ארם נהריים במשך שמונה שנים. לאחר שסבלו מידו הקשה של המלך, פנו בני ישראל לעזרה, ועתניאל מונה לעשות את דבר ה'. הוא יצא למלחמה נגד כושן רשעתים, והצליח לנצח אותו:
רבי יהושע בן לוי
בנוסף למדרשים שבהם נזכר רבי יהושע בן לוי שיהיה מאותם שנכנסו לגן עדן בחייהם, כך מובא אף בסיפור המובא בתלמוד בבלי מסכת כתובות:
על פי הסיפור, כשהגיע זמנו של רבי יהושע בן לוי למות, הורו למלאך המוות לעשות את רצונו, בזכות צדיקותו. נגלה מלאך המוות בפני ריב"ל. אמר לו ריב"ל: הראה לי את מקומי בגן עדן. הסכים לכך מלאך המוות. בדרכם אמר לו ריב"ל: תן לי את סכינך, שבאמצעותו אתה ממית, כדי שלא תפחיד אותי בדרך. נתן לו מלאך המוות את סכינו. כאשר הגיעו לגן עדן הרים מלאך המוות את ריב"ל כדי להראות לו את מקומו, קפץ ריב"ל ונכנס לגן עדן. תפס אותו מלאך המוות בכנף בגדו, להחזירו. אמר לו ריב"ל: בשבועה, אינני בא אליך. אמר הקב"ה: אם אי פעם בחייו הפר שבועתו, שיחזור. כיוון שמעולם לא הפר שבועתו, נשאר ריב"ל בגן עדן. אמר לו מלאך המוות: החזר לי את סכיני, ולא החזיר (כדי שמלאך המוות לא ימית יותר). יצאה בת קול ואמרה: תן לו אותה, שהיא נחוצה לבריות.
סרח בת אשר
במסכת כלה רבתי נכתב כי בשכר שבישרה ליעקב כי יוסף עודו חי במצרים. ובמסכת כלה למדו כן מהפסוק "אנכי שלומי אמוני ישראל" שהוא מדברי סרח, שאמרה 'אני שהשלמתי מנין הנכנסים לגן עדן'.
בתיה בת פרעה
במסכת כלה רבתי נזכר כי זכתה כך בזכות זה שהצילה את משה ממיתה בשעה שמשתה אותו מהיאור.
חירם מלך צור
הגרסה במסכת כלה רבתי היא 'חירם מלך צור'. ואף כתבו שהטעם שזכה לכך הוא בשכר שבנה משכן כמשה, על פי הנאמר במלכים א' ז' מ"ה מאי 'אהל' - זה אהל מועד, וכעין זה בתרגום יונתן. יש שהעירו שעל פי המבואר שם בפסוקים, חירם זה לא היה מלך צור אלא אדם בשם חירם משבט נפתלי, אמנם יש שכתבו ליישב שאכן חירם מלך צור שלחו כמבואר בספר דברי הימים.
אך יש שהעירו עוד שחירם מלך צור היה מלך רשע, ועל כן כתבו להגיה 'חירם מצור'.
לפי תולדות בן סירא נוסח א', כאשר עלה חירם לגן עדן התגאה בכך ולכן גורש משם לגיהנום כעבור 400 שנה, אחרי שחרב בית המקדש. לפי נוסח ב', שהה בגן עדן אלף שנה ואז התגאה והוצא ונמסר לגיהנום.
יעבץ
בחלק מהמקורות הגרסה היא יעבץ בן בנו של יהודה הנשיא או יעבץ בן רבי, ובחלק מהן הגרסה היא "יעבץ, ובן בנו של יהודה הנשיא". יש גם מי שגרס "יעבץ מבני בניו של יהודה" וכפי שמוזכר בדברי הימים.
בתרבות
רשימה זו של עשרת האנשים שנכנסו בחייהם לגן עדן, התפרסמה בתרבות הישראלית הפופולרית בעיקר בשל אזכורה בסרט "חגיגה בסנוקר". בסצנה בוחן הרב את גבריאל (המתחזה לעזריאל, שרוצה לשאת את בתו של הרב): "מי הם עשרת הצדיקים אשר הובטח להם עוד בחיים להיכנס לגן עדן?". גבריאל אינו יודע את התשובה, אך בהמשך מגיע עזריאל האמיתי ומפגין את בקיאותו כשהוא מצטט את הרשימה במלואה.
קורופט
ריקארדו עמנואל בראון (באנגלית: Ricardo Emmanuel Brown; נולד ב-23 בנובמבר 1972), הידוע גם בשם הבמה קורופט (Kurupt), הוא ראפר אמריקאי ולשעבר סגן נשיא חברת ההקלטות דת' רואו רקורדס. קורופט חבר בלהקת הראפ דה דוג פאונד, ובסופרגרופ The HRSMN.
בדת' רואו רקורדס
קורופט היצטרף לחברת ההקלטות דת' רואו רקורדס בתחילת שנות ה-90, שכללה את האומנים: דאז דילינגר, סנופ דוג, Lady of Rage, RBX ו-ד"ר דרה. האומנים הללו נחשפו לציבור באלבום של ד"ר דרה, The Chronic, שבמהלכה התחילה מערכת היחסים המוזיקלית בין קורופט לדאז דילינגר. לאחר מכן קורופט ודאז דילינגר הקימו ביחד את הלהקה דה דוג פאונד.
לאחר שטופאק שאקור חתם בדת' רואו רקורדס בספטמבר 1995, החל סכסוך בין דת' רואו רקורדס לחברת התקליטים באד בוי רקורדס. קורופט ודאז דילינגר הוציאו לאור את הסינגל "New York, New York" שבו התארח סנופ דוג. השיר פורש כדיס כנגד הראפרים שבעיר ניו יורק, אך למרות זאת זה לא היה דיס כנגד אף אחד, אלה תגובה על השיר, "L.A., L.A.", של הראפרים הניו יורקים Capone-N-Noreaga, מוב דיפ ו-Tragedy Khadafi.
לאחר שדה דוג פאונד הוציאו לאור את האלבום Dogg Food, החלו אומנים לעזוב את דת' רואו רקורדס. השיא התרחש כאשר ד"ר דרה עזב את חברת התקליטים בשביל אפטרמת' אנטרטיינמנט. כתוצאה מכך קורופט הפסיק להיות גורם משפיע בפרויקטים של דת' רואו רקורדס והתארח במספר מצומצם של שירים.
לאחר העזיבה מדת' רואו רקורדס
לאחר הרצח של טופאק שאקור ב-1996, קורופט עזב ביחד עם אמנים רבים את דת' רואו רקורדס ולאחר מכן הוא חתם בחברת התקליטים A&M Records. ב-1998 הוא הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו, !Kuruption, שבו התארחו ד"ר דרה, Buckshot ו-Noreaga. הקליפ של הסינגל "Ask Yourself a Question" הופק על ידי הכותב, העיתונאי והבמאי בארי מייקל קופר (שכתב את התסריט של הסרטים "New Jack City", "Sugar Hill" ו-"Above The Rim") דאז דילינגר התארח במספר קטן של הפקות באלבום, אך הוא ודאז עדיין נשארו ביחסים טובים.
בשנת 1999 קורופט הוציא לאור את האלבום השני שלו, Tha Streetz Iz a Mutha, רוב השירים באלבום הופקו על ידי חברו דאז דילינגר. האלבום כלל את הדיס "Calling Out Names" שנעשה כנגד הראפרים DMX וג'ה רול. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, כאשר נמכרו כ-507,000 עותקים של האלבום. באותה התקופה הוא ייסד את הלהקה The HRSMN יחד עם ראס קאס, Killah Priest ו-Canibus. למרות הבטחות של הלהקה להוציא לאור אלבום שלהם, הם הוציאו לאור אלבום לא גמור, The Horsemen Project, בשנת 2003.
ב-17 ביולי 2001, קורופט הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו, Space Boogie: Smoke Oddessey, תחת חברת התקליטים Artemis Records. באלבום התארחו האומנים MC Ren, אקזיביט, סנופ דוג, נייט דוג, Lil' ½ Dead, בוץ' קסידי, סופאפליי ודאז דילינגר.
החזרה לדת' רואו רקורדס
אחרי שחרור האלבום הלא רשמי של הלהקה דה דוג פאונד, שנקרא 2002, בתחילת שנת 2002. עלו בציבור תהיות האם הלהקה דה דוג פאונד תחתום שוב בחברת ההקלטות דת' רואו רקורדס, בעוד שקורופט חזר לדת' רואו בתור סגן הנשיא של החברה. דבר זה זעזע את הלהקה, במיוחד את דאז דילינגר והחלו חילופי האשמות בין דאז לבין קורופט בהקלטות ובראיונות. בזמן שזה קרה, קורופט החתים מספר אומנים לדת' רואו: Spider Loc, Crooked I ו-Eastwood. הוא התחיל גם לעבוד על האלבום הבא שלו, Against tha Grain, והקים להקה חדשה: The Riflemen, שכללה מלבדו את הראפרים מוב דיפ, Jayo Felony, 40 Glocc ודה אלכימיסט, בשל החוסר אפשרות שלהם להקליט יחד הלהקה התפרקה עם הזמן. ב-2004 יצא לאור האלבום של קורופט, Originals, לאחר ששחרור האלבום התעכב. ב-2005 החל סנופ דוג לגשר בין קורופט לבין דאז דילינגר, ובאפריל 2005 הם חזרו לפעול יחד כלהקה באירוע איחוד של החוף המערבי שפעל על ידי סנופ דוג. באותה השנה קורופט הוציא לאור את אלבום הסולו הרביעי שלו, Against tha Grain, אבל באותו הזמן הוא גם עזב את דת' רואו רקורדס בפעם השנייה וגינה אנשים שונים בחברת התקליטים. ב-2007 קורופט הוציא לאור את המיני אלבום Against tha Grain E.P., שכלל מספר דיסים על חבריו. מאז האיחוד, קורופט טוען ששניהם פתרו את המחלוקות שהיו ביניהם וכיום הם ממשיכים לעבוד כהרכב.
צ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד
צ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד (אנגלית: Charles Spencer, 3rd Earl of Sunderland; 23 באפריל 1675 - 19 באפריל 1722), שהיה ידוע כלורד ספנסר בין 1688 ל-1702, היה מדינאי אנגלי. בין תפקידיו הבולטים היו לורד לוטננט של אירלנד, הלורד שומר החותם, הלורד נשיא המועצה והלורד הראשון של האוצר.
חייו
הוא כונה "נעורים של תקוות יוצאות דופן" על ידי הסופר ג'ון אוולין, השלים את לימודיו באוניברסיטת אוטרכט, וב-1695 נבחר לכהונה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה טיברטון. באותה שנה הוא נישא לארבלה, בתו של הנרי קוונדיש, הדוכס השני מניוקאסל. לזוג נולדה בת אחת בשם פרנסס, שנישאה להנרי הווארד, הרוזן הרביעי מקארליסל; ארבלה מתה ב-1698, וב-1700 הוא נישא לאן צ'רצ'יל, בתם של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו ושרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו. הייתה זו ברית חשובה עבור סנדרלנד ועבור צאצאיו; באמצעות הנישואים הללו הוא נכנס למערכת הפוליטית של אנגליה, ומאוחר יותר עבר התואר דוכס מרלבורו למשפחת ספנסר. מהנישואים עם אן צ'רצ'יל נולדו חמישה ילדים:
ספנסר ירש תואר הרוזנות ב-1702, היה אחד מהתומכים העיקריים באיחוד בין אנגליה לסקוטלנד, וב-1705 נשלח לווינה לתפקיד המקביל לסגן שגריר. למרות שהיה קרוב מבחינה רעיונית לרפובליקניזם והפך את עצמו למאוס בעיני המלכה אן בכך שהתנגד למענק לבעלה, הנסיך ג'ורג', הוא הצליח לתפוס עמדה במערכת השרים של המדינה באמצעות קשריו עם מרלבורו, ובדצמבר 1706 החל לכהן כמזכיר המדינה של המחלקה הדרומית. בין 1708 ל-1710 הוא היה אחד מחמישה ויגים שכונו "חונטו", היה דומיננטי מאוד בממשלה, אך צבר אויבים וביוני 1710 פוטר על ידי המלכה. אן הציעה לו גמלה בגובה 3,000 לירות שטרלינג לשנה, אך הוא סירב וטען כי אם אין לו את הכבוד לשרת את מדינתו הוא לא יכול לחיות על חשבונה.
סנדרלנד המשיך להיות חלק מהחיים הציבוריים באנגליה, והיה פעיל ביצירת הקשר עם חצר המלוכה של הנובר בכל הנוגע לצעדים שיינקטו לאחר מותה ההולך וקרב של המלכה אן. הוא התוודע לג'ורג' הראשון ב-1706, אך כשהנסיך הבוחר הוכתר למלך הוא קיבל את המשרה הפחותה בחשיבותה של לורד לוטננט של אירלנד. באוגוסט 1715 הוא הצטרף לקבינט ממשלת בריטניה בתפקיד הלורד שומר החותם. הוא כיהן בתפקיד זה עד מרץ 1718, בו מונה לתפקיד הלורד הראשון של האוצר, וכיהן גם בתפקיד הלורד נשיא המועצה. בתקופה זו הוא היה דה פקטו ראש ממשלת בריטניה. סנדרלנד התעניין במיוחד בהצעת חוק האצולה, שהייתה אמצעי שנועד להגביל את מספר החברים בבית הלורדים, אך ההצעה כשלה בין השאר בגלל התנגדותו של סר רוברט וולפול.
באפריל 1716 מתה אשתו אן, וב-1717 הוא נישא לג'ודית טיצ'בורן מאירלנד. מאשתו השלישית נולדו שלושה ילדים, אך כולם מתו בגיל צעיר. שנתיים לאחר נישואיו הוענק לו תואר אביר במסדר הבירית.
התפוצצותה של בועת הים הדרומי הובילה להרס הקריירה הפוליטית שלו. הוא נטל חלק בהפעלת התוכניות ב-1720, אך לא הרוויח מכך מאומה; אולם, דעת הציבור פנתה נגדו ובזכות מאמציו של וולפול הוא זוכה בבית הנבחרים שחקר את הנושא. באפריל 1721 הוא התפטר מכל תפקידיו, אך שמר על קשריו עם ג'ורג' הראשון עד מותו ב-19 באפריל 1722.
סנדרלנד היה בעל רצון רב לאיסוף ספרים, והקדיש משאבים רבים להקמת הספרייה באחוזה המשפחתית אלת'ורפ, שבתחילת המאה ה-18 נחשבה לאחת הטובות ביותר באירופה. חלק מתכולת הספרייה הועבר לארמון בלנהיים ב-1749.
אטילה פטשאואר
אטילה פטשאואר (בהונגרית: Petschauer Attila; 14 בדצמבר 1904 – 20 בינואר 1943 דווידובקה) היה סייף אולימפי יהודי-הונגרי. פטשאואר זכה במדליית זהב קבוצתית, ובמדליית כסף אישית באולימפיאדת אמסטרדם ובמדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת לוס אנג'לס. פטשאואר נרצח בשואה על ידי חברו לנבחרת האולימפית ההונגרית, ששימש כקצין במחנה עבודה.
ביוגרפיה
פטשאואר נולד בבודפשט, והצטיין בסיף מילדות. כבר בגיל 10 החל להתאמן בסיף, ובבית הספר התיכון התגלה על ידי מאמן הסיף האיטלקי-הונגרי הנודע ג'ורג'יו סנטלי. ב-1923 בהיותו פחות מבן 19, זכה במדליית הארד בחרב באליפות אירופה. בשנים שלאחר מכן זכה במדליות הכסף במקצוע זה באליפויות אירופה שהתקיימו ב-1925 ו-1929 ובמדליית הארד ב-1927 ו-1930. ב-1930 וב-1931 היה שותף לזכיית הנבחרת ההונגרית במדליית הזהב במקצוע החרב.
באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 היה חלק מהנבחרת ההונגרית שזכתה במדליית הזהב במקצוע החרב, וזכה בכל 20 הקרבות בהם השתתף. בין חברי קבוצתו היו יאנוש גאראי ושנדור גומבוש, שהיו אף הם יהודים. בתחרויות החרב האישיות, פטשאואר זכה במדליית הכסף. באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1932, זכתה שוב הנבחרת ההונגרית, בהשתתפות פטשאואר, במדליית הזהב הקבוצתית. בין חברי קבוצתו היו גאורג פילר ואנדרה קאבוש, שהיו אף הם יהודים. בבית הגמר, הביסו את נבחרות ארצות הברית, איטליה ופולין בתוצאה של 31-6. בתחרויות האישיות דורג פטשאואר במקום החמישי. הייתה זו התחרות היחידה בה השתתף פטשאואר בה לא זכה במדליה אישית.
יהדותו
פטשאואר הציג עצמו כפטריוט הונגרי ולאחר ניצחונו באולימפיאדה ב-1928 צוטט כאומר שאינו חושב את ניצחונו לניצחון יהודי אלא לניצחון הונגרי. אולם פטשאואר סבל משיפוט לא הוגן בהונגריה בגלל יהדותו. בשנת 1931 הצהיר פטשאואר שלא ישתתף בתחרויות בהן השופטים ההונגרים מתכוונים להכשילו מסיבות אנטישמיות. בעקבות זאת הוא זומן לפגישה עם מנהיג הונגריה, מיקלוש הורטי, שבקשו לחזור בו.
בשנת 1933 הודיע פטשאואר על השתתפותו במכביה המתוכננת בפראג.
מותו של פטשאואר
לאחר שפרש מקריירת הסיף, עבד פטשאואר כעיתונאי בעיתון אשט ככתב ספורט וכתב גם ביקורות תיאטרון. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החל משלוח הגברים מבין יהודי הונגריה למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בחזית המזרחית. בתחילה היה פטשאואר מוגן בשל היותו ספורטאי עבר ידוע, אך לאחר שנעצר בבדיקה שגרתית, ושכח את ניירותיו בבית, נשלח למחנה העבודה דווידובקה באוקראינה.
במחנה העבודה זוהה פטשאואר על ידי קלמן צ'ה שהיה בנבחרת ההונגרית האולימפית ב-1928 (צ'ה התחרה ברכיבה), ושימש כאחד הקצינים במחנה. האלוף האולימפי קארוי קרפטי, שזכה במדליית הזהב בהיאבקות באולימפיאדת ברלין, והיה אף הוא עציר במחנה, סיפר כי צ'ה הכריח את פטשאואר לטפס על עץ בחורף הקר, ולקרוא כתרנגול. לאחר מכן שפכו עליו מים קרים. הוא מת בסמוך לאחר התעללות זו.
מורשת והנצחה
חייו ומותו של פטשאואר היו הנושא לסרטו של אישטוואן סאבו "סאנשיין" (Sunshine), שתיאר עלילותיה של משפחה יהודית בדיונית בהונגריה, תוך שהוא משלב בעלילה סיפורים אמיתיים. הסרט יצא לאקרנים ב-1999, בכיכובו של רייף פיינס, המשחק בסרט מספר תפקידים, שאחד מהם מבוסס על חיי פטשאואר. שמו של פטשאואר מונצח ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט. משנת 1994 מקיים קרובו של פטשאואר, ד"ר ריצ'רד מרקוביץ', תחרות סיוף על שמו בארצות הברית הנחשבת לאחד מאירועי הסיף החשובים בארצות הברית.
יחסי סוריה–פקיסטן
יחסי סוריה–פקיסטן הם היחסים ההיסטוריים, הבינלאומיים והדו-צדדיים בין סוריה לפקיסטן. באמצעות חילופי הציוויליזציות העתיקים, אזורים בפקיסטן המודרנית היו חלק מדרך המשי עם סוריה, ובמשך מאות שנים פעלו מיסיונרים אסלאמיים סורים שהכניסו את האסלאם בחלקים המשולבים כיום בפקיסטן לאחר שנת 711.
פקיסטן תמכה בנשיא בשאר אל-אסד, ותומכת בפתרון שלום של מלחמת האזרחים בסוריה וכן בהתנגדות לכל פעולות צבאיות נגד סוריה.
היסטוריה
האזורים המורכבים מסוריה המודרנית ופקיסטן היו בשליטת אימפריות צמודות בנקודות שונות בהיסטוריה, כולל בתקופת שלטון האימפריה הפרסית, כיבוש אלכסנדר הגדול, האימפריה הסלאוקית והאימפריה הסאסאנית. עם זאת, ההשפעה המשפיעת ביותר נעשתה במהלך ח'ליפות אומיה, שהשתרעה מספרד להודו בשיאה והתרכזה בדמשק. הפרובינציות ההודיות של הח'ליפות כללו את סינד המודרנית, בלוצ'יסטן ודרום פנג'אב, ובמהלך שלטונם גויסו בעלי מלאכה הודים (כמו גם יוונים, פרסים ומצרים) כדי לסייע בבניית המסגד הגדול של דמשק.
שנות ה-60 וה-70: יחסים פוליטיים
יחסי החוץ החלו לצמוח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הכוחות המזוינים של פקיסטן סייעו לסוריה, במיוחד טייסי הקרב שהטיסו את מטוסי הקרב של חיל האוויר הסורי.
בשנות השבעים הגיע נשיא סוריה חאפז אל-אסד לפקיסטן כדי להשתתף בארגון הוועידה האסלאמית הבינלאומית, והיה הנשיא הסורי הראשון שביקר בפקיסטן. הנשיא חאפז אל-אסד האמין שהוא בן בריתו הקרוב של ראש הממשלה זולפיקאר עלי בהוטו. לדעתו של המדינאי לשעבר, חורשיד קסורי, שתיקתה של פקיסטן היא תוצר של "קשרים היסטוריים בין משפחות בהוטו ואל-אסד". לאחר מותו של זולפיקאר עלי בהוטו, נשיא סוריה, חאפז אל-אסד, העניק מקלט לבנזיר, מורטזה ושאהנאוואז בהוטו ב-1979 לתמוך בקמפיין השמאלני שלהם נגד הנשיא גנרל מוחמד זיא אל-חאק.
פקיסטן ומלחמת יום הכיפורים
באירועים שהובילו למלחמת יום הכיפורים נגד ישראל בשנת 1973, הועבר על ידי ראש הממשלה זולפיקאר עלי בהוטו כוח צבאי חזק מפקיסטן לכוחות הצבא הסוריים בכדי לסייע ולספק הכשרה קרבית צבאית הכרחית, שהתבקש על ידי נשיא סוריה חאפז אל-אסד. בין השנים 1973 –1977 הכשירו היועצים הצבאיים מפקיסטן את אנשי צבא סוריה בטקטיקות צבאיות שונות תוך שמירה על אוגדה קרבית חזקה בכדי לספק הגנה על דמשק מפני כל התקפות אפשריות של צבא ישראל במהלך המלחמה. צי פקיסטן גם מילא תפקיד פעיל במתן הגנה לחיל הים הסורי בעוד חיל האוויר הפקיסטני שלח יחידה גדולה של טייסי הקרב שלו כדי להטיס את מטוסי חיל האוויר הסורי, שפעלו משדה אינשאס של חיל האוויר המצרי. טייסי הכנף הפקיסטנית בראשות מפקד הכנף מסעוד חטיף, הטיסו כמה ממטוסי הקרב מיג-21 של חיל האוויר הסורי ולפי הדיווחים ביצעו סיורים אגרסיביים מעל גבול סוריה וישראל.
שנות ה-70 וה-80: קירור ונורמליזציה של היחסים
לאחר הדחתו של בהוטו, יחסי פקיסטן עם סוריה התדרדרו לאחר שהנשיא מוחמד זיא אל-חאק תפס את השליטה במדינה בשנת 1978. בשנת 1981 היחסים התדרדרו כאשר מטוס בואינג 720 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס, נחטף על ידי פעילי אלזולפיקאר בדמשק. ממשלת פקיסטן העריכה זמן רב כי אל-זולפיקאר נהנה מתמיכתו של הנשיא חאפז אל-אסד.
המתיחות גברה כאשר סוריה התייחסה לחוטפים כאורחי מדינה, ומשלחת משרד החוץ בראשות מייג'ור גנרל רחים חאן לא זכתה לטיפול. היחסים נותרו מתוחים במהלך החמש השנים הבאות, כאשר משרד החוץ הצליח במשא ומתן מוצלח, לנרמל את היחסים עם סוריה. בשנת 1987 ערך הנשיא מוחמד זיא אל-חאק ביקור ממלכתי בדמשק וקיים פגישה אחת עם הנשיא חאפז אל-אסד כדי להוביל את הדיון לנורמליזציה של היחסים. בנוגע לחוסר היציבות הפוליטית בפקיסטן ודיכוי ברית השמאל בראשות בנזיר בהוטו, הכריז הנשיא חאפז אל-אסד בנאום: "לו פקיסטן אימצה את הערבית, שפת הקוראן, כשפה הלאומית, השסעים הלשוניים והפילוגים הפוליטיים ואנרכיה לא הייתה מתרחשת. פקיסטן הייתה נשארת מדינה מאוחדת."
לאחר מותו של הנשיא מוחמד זיא אל-חאק, בנזיר בהוטו הפכה לראשת הממשלה, ובעקבות כך היחסים התחממו שוב כאשר בנזיר בהוטו קידמה רעיונות שמאליים חזקים ויחסים עם מוסקבה.
שנות השמונים–2000: מסחר, מסחר וחינוך
במסגרת תוכנית סיוע טכני בפקיסטן (PTAP), מעניקה פקיסטן מלגות סמסטר לסטודנטים סורים ללימודי מדעי החקלאות באוניברסיטת פייסלבאד; פקיסטן השקיעה גם בהקמת המכונים למדעי המחשב ואינפורמטיקה בדמשק בסוף שנות התשעים. מאז עלייתה של בנזיר בהוטו ומפלגת העם הפקיסטנית (PPP) לשלטון בשנת 1993, התחממו היחסים כאשר סוריה תמכה בעמדתה של פקיסטן כלפי קשמיר ומתייחסת לכיבוש ההודי של מזרח קשמיר כ"תוקפנות גלויה". עם זאת ההכרה הסורית כי קשמיר היא נושא דו-צדדי בין הודו לפקיסטן. לאחר משא ומתן ארוך, פקיסטן וסוריה הסכימו לשיתוף פעולה הדדי והחלפת מומחים בתחום המדע והטכנולוגיה שהביאו להקמת הוועדה המשותפת של פקיסטן–סוריה למדע וטכנולוגיה בשנת 2005.
בני צרויה
יואב
יואב הוא החשוב מבין שלושת האחים - עד כדי כך שאבישי מכונה: אֲבִישַׁי בֶּן-צְרוּיָה אֲחִי יוֹאָב. יואב היה שר צבאו של דוד לאורך כל כהונתו כמלך. היה עצמאי מאוד, ולעיתים חלק בחריפות על דוד. בין השאר הרג את אבנר בן נר, כדי לנקום את מות עשהאל, ונימק זאת בכך שאבנר הוא אדם מסוכן שמתכוון לבגוד בדוד, את אבשלום, ואת עמשא בן יתר, שר הצבא שמינה דוד במקומו לאחר הריגת אבשלום - שלושתם בניגוד מוחלט לרצון דוד. עם זאת, נותר נאמן לדוד גם בזמן מרד אבשלום, וניכר בו שהוא מתכוון לטובתו של דוד ולא לטובת עצמו.
לפני מותו ציווה דוד את שלמה לגרום למותו של יואב. יואב ברח אל אהל ה', ושלמה ציווה את בניהו בן יהוידע להורגו שם.
יחסי סוריה–פקיסטן
2010 – הווה: מלחמת האזרחים בסוריה
בשנת 2010 ערך הנשיא אסיף עלי זרדארי ביקור ממלכתי בסוריה כדי להיפגש עם הנשיא בשאר אל-אסד כדי לזרז חילופי משלחות ברמה הממשלתית והפרטית במגזרים הפוליטיים והכלכליים, ובסופו של דבר חתם על חוזה סחר בשנת 2010.
בני צרויה
אבישי
אבישי (בספר דברי הימים נקרא אַבְשַׁי) נמנה ראשון ברשימת האחים ברשימת משפחת ישי, כך שניתן להסיק שהוא הבכור. הוא נמנה עם גיבורי דוד, והיה ממנהיגי הצבא: הוא פיקד על חצי העם במלחמה נגד עמון, ועל שליש מצבא דוד במהלך מרד אבשלום. בדברי הימים אף מוזכר שהוא הכה את אדום.
יחסי סוריה–פקיסטן
2010 – הווה: מלחמת האזרחים בסוריה
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, אימצה פקיסטן מדיניות של נייטרליות כלפי הצדדים. העמדה הרשמית של פקיסטן מתנגדת בחריפות לשימוש החזק בכוח צבאי נגד סוריה. בישיבת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות נמנעה פקיסטן מההצבעה על החלטה נגד סוריה באספה הכללית של האו"ם. בוועידה שערכה איראן, פקיסטן דחקה בקהילה הבינלאומית לכבד את הריבונות, העצמאות והשלמות הטריטוריאלית של סוריה.
פקיסטן דחקה בתוקף בארצות הברית ובמעצמות המערב להימנע משימוש בכוח צבאי בסוריה. בהצהרה טען דובר משרד החוץ, איזז צ'ודרי, כי יש לכבד את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של סוריה. פקיסטן הביעה מאוד דאגות עמוקות מהאלימות המתמשכת ומהאיום של פעולה צבאית אפשרית אמריקאית בסוריה. משרד החוץ בפקיסטן גינה בחריפות את השימוש לכאורה בכלי נשק כימיים של ממשלת סוריה, "כל הצדדים המעורבים צריכים לאמץ מהלך של דיאלוג במקום אלימות ויש לחפש אחר פתרון של הסכסוך בשלום", צוטט משרד החוץ. היועץ לביטחון לאומי, סרטאג' עזיז, ציטט באו"ם כי: "פקיסטן מגנה את השימוש בנשק כימי, אך היא אינה תומכת בתקיפות אוויריות שמציעה ארצות הברית מכיוון שהיא רק תהפוך את המצב ל"סבוך יותר". עזיז קרא לארצות הברית ובריטניה, "עלינו לחכות לדיווח של נציגות האו"ם על סוריה."
בני צרויה
עשהאל
עשהאל מוזכר רק בסיפור המלחמה בגבעון. כשהתחיל המרדף של עבדי דוד בעקבות עבדי שאול, רדף עשהאל אחרי אבנר, שר צבא שאול. אבנר ניסה לשכנע את עשהאל שירדוף אחרי מישהו אחר, ושכעשהאל התעקש – הרג אותו אבנר. מאוחר יותר נקם בו יואב והרגו.
יחסי סוריה–פקיסטן
2010 – הווה: מלחמת האזרחים בסוריה
עד דצמבר 2015 הצהיר משרד החוץ של פקיסטן כי הוא מתנגד לכל ניסיון להפיל את ממשלתו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
בני צרויה
יחסו של דוד לבני צרויה
יחסו של דוד אל יואב ואבישי הוא מורכב: הוא מאמין בהם, ואף נותן להם פיקוד על הצבא - וגם הם נאמנים לו, ומנהיגים את צבאו בכל מלחמותיו. אך דוד גם מתעמת איתם מספר פעמים - כאשר יואב פועל בניגוד לרצונו, כאשר אבישי רוצה להרוג את שאול, ובהזדמנות אחרת את שמעי בן גרא. לאחר מרד אבשלום אף אומר דוד: "וְהָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה בְּנֵי צְרוּיָה קָשִׁים מִמֶּנִּי".
יחסי סוריה–פקיסטן
2010 – הווה: מלחמת האזרחים בסוריה
עד שנת 2018 בית הספר הבינלאומי של פקיסטן בדמשק, הנמצא בחסות שגרירות פקיסטן, הפך לבית ספר מוביל במדינה.
פלר
{{פירושונים|* פלר (אורן) – עיירה במחוז אורן בצרפת
אישים:
ראו גם
}}
ג'ואיסון בנט
ג'ואיסון פרנסיסקו בנט ויז'גאס (בספרדית: Jewison Francisco Bennette Villegas; נולד ב-15 ביוני 2004 בארדיה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סנדרלנד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים
ב-25 באוגוסט 2022 חתם בנט על חוזה לארבע עונות בסנדרלנד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על רדינג במסגרת המחזור העשירי בליגה לעונת. ב-17 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד ווטפורד במסגרת המחזור ה-11 בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-21 באוגוסט 2021 ערך בנט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אל סלוודור במשחק ידידות. ב-23 בספטמבר 2022 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
שותפות ציבורית-פרטית
שותפות ציבורית-פרטית (באנגלית: Public–Private Partnership, מכונה לרוב בראשי התיבות PPP) היא שיטה לביצוע פרויקטים ציבוריים באמצעות שותפות של המגזר הציבורי עם המגזר הפרטי. מדובר בהתקשרות בין משרד ממשלתי לבין גוף עסקי פרטי, למטרה משותפת. היתרון בכך הוא שהעלות הראשונית, שהיא לעיתים גבוהה מאוד, מוטלת על הגוף העסקי, שבסופו של דבר ירוויח ממנה בחזרה את כספו, לאורך זמן, מבלי שעלות המימון הגבוהה מאוד תוטל על הציבור.
שותפות כזאת משמשת בעולם למימוש פרויקטים רבים שעלותם יקרה ביותר, כגון כבישי אגרה דוגמת כביש 6, נמלי תעופה, מערכות להסעת המונים דוגמת רכבת קלה, ואף בסיסים צבאיים כדוגמת עיר הבה"דים.
השותפות
בשיטה זו נעשה שימוש ביתרונות היחסיים הן של המגזר הציבורי והן של המגזר הפרטי, ותוך חלוקת סיכונים יעילה בין הסקטורים. החשיבות העיקרית בקידום פרויקטים בשיטת PPP היא בכך שמתאפשרת הקמת פרויקטים ציבוריים בעלי חשיבות כלכלית ואסטרטגית למשק, אשר נמצאים כמתאימים לקידום בשיטה זו, במהירות וביעילות, תוך מימון מהיר שלא ניתן היה לגייסו אחרת, תוך הבטחת הפעלת התשתית ותחזוקתה ברמה גבוהה לאורך טווחי זמן ארוכים. זאת בעיקר לאור העיקרון של ״הקמה בראי התפעול״ הנובע מהמחויבות של המגזר הפרטי להקמה ולתפעול הפרויקט גם יחד.
בית לודז'יה
בית לודז'יה הוא מבנה תלת-קומתי הממוקם ברחוב נחמני מספר 43 (פינת רחוב גולדברג) בתל אביב, אשר שימש בעבר כבית חרושת לטקסטיל של חברת "לודז'יה" וכיום מוגדר כבניין לשימור.
שותפות ציבורית-פרטית
השותפות
שותפות ציבורית-פרטית מתבצעת באמצעות חוזה זיכיון ארוך טווח בין המדינה לזכיין פרטי. במסגרת החוזה מתחייב הזכיין לבנות את התשתית במימונו או במימונו החלקי. לאחר מכן הוא אחראי על התחזוקה והתפעול של הפרויקט לאורך תקופת החוזה. בתמורה זכאי המפעיל הפרטי להכנסות, המתקבלות בדרכים שונות. ההכנסות מתקבלות לרוב באמצעות אחת הדרכים שלהלן או שתיהן: במסגרת החוזה מתחייבת המדינה כי אם לא יהיה למפעיל הפרטי רווח מעל רף מסוים, תשלם המדינה סכומים בגובה שנקבע מראש על מנת לכסות את ההוצאות ולמנוע הפסדים. לעיתים משלמת המדינה עבור השירות בהתאם לרמתו ואיכותו. עם זאת, המדינה שמה דגש על כך שלזכיין יישמר תמריץ כלכלי לבצע את הבנייה, האחזקה והתפעול ארוכי הטווח של התשתית בצורה טובה ויעילה ביותר.
בית לודז'יה
היסטוריה
בית לודז'יה, המכונה גם "הבית האדום" בשל צבע הלבנים המרכיבות את קירותיו החיצוניים, תוכנן ונבנה בשנת 1924 (ה' באדר תרפ"ד הוא היום בו נחתם ההסכם להקמת בית החרושת) על ידי עקיבא אריה ויס, בהזמנתם של יזמי מפעל הטקסטיל "לודז'יה" (על שם עיר מוצאם, לודז' שבפולין): מאיר דנציגר, יצחק שינפרבר, משה ברלינסקי, בנימין גוטר, אלעזר בראון ויהודה מוזס. בהמשך עבר המפעל לידיו של אריה שנקר. בשנת 1936 עברה פעילות בית החרושת לעיר חולון, והשימוש במבנה הוסב למטרות שונות, כגון בית מלאכה, מחסן, גלריית אמנות וסטודיו לצילום.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נמכר המבנה למשפחת קרסו, אחת המשפחות העשירות בישראל, ובשנים האחרונות עמד נטוש. בחודש דצמבר 2008 דווח כי משפחת קרסו מכרה את המבנה במחיר של 28 מיליון שקל. בחודש מאי 2009 דווח כי הקונה של המבנה הוא איש העסקים רוני דואק, אשר מתעתד להפוך את המבנה לבית מגורים עבורו ועבור אשתו יעל אבקסיס, תוך שימור ערכו ההיסטורי והחזותי. ועדת השימור העירונית שבדקה את תוכניות השיפוץ המליצה לפתוח לפחות שליש מהבניין לציבור בגלל ערכיו האדריכליים, ההיסטוריים והאסתטיים. רכישת המבנה עוררה ביקורת בדבר הפיכתו של הבניין בעל המורשת האדריכלית והתרבותית של העיר לחסום-כניסה עבור הציבור. מאוחר יותר הבהיר דואק שכבר אין בכוונתו להפוך את הנכס לבית פרטי, אלא להמיר אותו לבית מגורי יוקרה. באוקטובר 2013, החל שיפוץ המבנה.
המבנה
שטחו של המגרש עליו ממוקם המבנה, בפינת הרחובות נחמני וגולדברג בתל אביב, הוא 815 מטר רבוע. המבנה הוא מלבני, בן שלוש קומות, ושטח כל קומה הוא כ-370 מטר רבוע, כך שהשטח הבנוי של המבנה כולו הוא כ-1,110 מטר רבוע. קירותיו החיצוניים של המבנה בנויים מלבנים אדומות, ומשובצים בו חלונות רבים - חלקם מלבניים וחלקם מקושתים. גגו של המבנה הוא גג רעפים משופע. המבנה נבנה כדוגמת מבני התעשייה בלודז' - ממנה הגיעו מייסדי חברת "לודז'יה".
את המבנה תכננו עקיבא אריה ויס והאדריכלים האקלקטיים יוסף ברלין וריכרד פסובסקי, שתכננו בתים רבים בתל אביב הצעירה.
שותפות ציבורית-פרטית
חלוקת התפקידים
השותפות בין הסקטור הפרטי לציבורי מחייבת חלוקה ברורה של תפקידים ואחריות. כל סקטור עוסק בתחומים שבהם יש לו יתרון. הסקטור הפרטי אחראי למימון, תכנון מפורט, הקמה, ובהמשך למתן שירות, אחזקה, תפעול ארוכי טווח. הוא נעזר ביתרונותיו: יכולת מימון ללא חסמים בירוקרטיים, טכנולוגיה ומומחיות נדרשות, ויכולת ללמוד את השירות הספציפי ולהפעילו באופן מיטבי.
לעומתו, אחראי הסקטור הציבורי על תכנון מוקדם, יישום חקיקה ייעודית נדרשת, קבלת החלטות פוליטיות שיאפשרו את המיזם, סטטוטוריקה, הכנת השטח המוקדמת (פינויים, הפקעות, חפירות ארכאולוגיות במידת הצורך), ולאחר סיום הביצוע, פיקוח מתמשך על איכות השרות.
מודלים
למימוש שותפות ציבורית-פרטית מקובלים מודלים אחדים:
דוגמה
בהקמתו ותפעולו של כביש 6 מעורבות החברה הממשלתית חברת כביש חוצה ישראל והחברה הפרטית דרך ארץ. בפרויקט הכביש הופעלה שיטת BOT – בנה-הפעל-העבר. בשיטה זו הזכיין הפרטי מימן את סלילת הכביש והוא מתפעל אותו במשך 30 שנים, שבהן יגבה אגרה מהמשתמשים בכביש. בתום תקופת הזיכיון יעבור הכביש לבעלות המדינה. בתקופת הזיכיון נקבע סכום מינימלי שאותו הזכיין אמור לקבל מהאגרה שייגבה, ואם לא ישיג יעד הכנסות זה, תשלים הממשלה אחוז מסוים מההפרש. רשת ביטחון זו הופעלה מספר פעמים בשנותיו הראשונות של הכביש, עד 2007.
באוגוסט 2018 זכו החברות שפיר הנדסה ופיצרוטי במכרז להקמה, בשיטת שותפות ציבורית-פרטית, של כביש 16 שיחבר את שכונת בית וגן בירושלים לכביש 1.
באוקטובר 2018 ועדת המכרזים הבין-משרדית פרסמה מכרז של פרויקט מתקן התפלה שורק ב'. הקמת המתקן, שצפוי להיות מתקן ההתפלה הגדול בעולם, תבוצע בשיטת PPP.
ביקורת
לעיתים קיימת ביקורת על השירות. ישנם מקרים, בהם העברת תחום מסוים לידיים פרטיות עלולה לגרום לניגוד אינטרסים ולכך שהציבור לא ירוויח מהשותפות ואף יינזק ממנה. דוגמה בולטת לכך היא בניית בית סוהר פרטי, שותפות ציבורית-פרטית בישראל שנפסלה בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר לאחר שהתשתית כבר הוקמה בפועל.
אסתר מנואל
ביוגרפיה
מנואל נולדה ב-1786 בעיר הנאו, שבפרוסיה. משפחתה הייתה משפחת תכשיטנים יהודיים שמוצאה מפורטוגל. בגיל 19 היא עזבה את היהדות ושינתה את שמה ללואיזה. היא נישאה לצעיר גרמני בשם גראמפוס (שמו הפרטי אינו ידוע), ששירת כחניך בבית מלאכה לתכשיטים. ככל הנראה הוא היה נוצרי-לותרני, אולם לא ברור אם גם היא התנצרה באופן רשמי. היא ובעלה התגוררו בפולדה. בשנת 1806 נולדה להם בת, וב-1808 נולד בנם. זמן קצר לאחר לידתו של בנם, בעלה של לואיזה, אשר היה פטריוט גרמני מובהק והיה להוט להילחם למען ארצו נגד כוחותיו של נפוליאון בונפרטה, עזב את פרוסיה והצטרף לגדוד אולאנים (פרשים נושאי רומח) בצבא האימפריה הרוסית.
בעקבות תבוסתה של צרפת במלחמת רוסיה–צרפת (1812), החלו הרוסים במרדף אחרי הצרפתים הנסוגים, ועברו בדרכם בפרוסיה. לואיזה החליטה לנצל את ההזדמנות כדי למצוא את בעלה. היא השאירה את ילדיה אצל קרובי משפחה, התחזתה לגבר ונסעה לברלין. היא החליטה לנסות ולהתגייס ל כאולאן. באותם ימים, הגיוס לצבא הפרוסי היה על בסיס התנדבותי, אולם המתנדב היה צריך לממן לעצמו נשק וציוד. ציוד של חייל רגלי היה זול למדי, אולם ציודו של פרש היה יקר, ובנוסף על כך המתנדב היה צריך להשיג לעצמו סוס. היא הצליחה להיפגש עם וילהלם, נסיך פרוסיה ואשתו מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג ולשכנע אותם להעניק לה סוס ונשק.
לואיזה התגייסה לרגימנט האולאנים ה-2, וב-1813 היא נשלחה לחזית. היא לחמה במסגרת מלחמת הקואליציה השישית, ובקרב באוצן נפצעה בצווארה. היא החלימה במהרה, אולם נפצעה שוב בקרב מץ ובילתה חודשיים בבית חולים בזארבריקן. לא ברור איך היא הצליחה לשמור על סודה במהלך הזמן הזה. ב-1814 היא חזרה להילחם, ואף לכדה בעצמה קצין צרפתי עם שישה מחייליו. על מעשה זה היא קיבלה את עיטור צלב הברזל מידיו של פרידריך וילהלם פון בילוב. הגדוד שלה התקדם לפריז, וב-29 במרץ של אותה שנה היא זיהתה במקרה את בעלה לאחר שהכוחות הפרוסיים נפגשו עם הכוחות הרוסיים על גבעת מונמארטר. לתדהמת החיילים הרוסים והפרוסים, היא רצה אליו וחיבקה אותו. לאחר מכן היא חשפה את זהותה והחיילים משני הצבאות הריעו לזוג שהתאחד מחדש. עם זאת, יום לאחר מכן נהרג בעלה מפגיעת פגז צרפתי. עם כניעתו של נפוליאון ויציאתו לגלות באלבה, עזבה לואיזה את הצבא. עם זאת, ב-1815 נמלט נפוליאון מגלותו ופתח בכך את מלחמת הקואליציה השביעית. לואיזה התגייסה מחדש לצבא הפרוסי, ובמהלך אחד הקרבות נפגעה מפגז וחלק מזרועה נקטע.
ב-1816 החלה לואיזה לקבל פנסיה עבור שירותה הצבאי. הפנסיה שקיבלה הייתה פנסיה רגילה של פרש, אולם היא סברה שמגיע לה יותר וניהלה מאבק בנושא. עם זאת, מאבק זה הסתיים בכישלון והיא נאלצה להסתפק בפנסיה קטנה שאפשרה לה לחיות חיים צנועים בלבד. עם זאת, בהמשך היא גילתה שהיא יכולה לקבל גם פנסיה מהצבא הרוסי עבור בעלה. בסוף 1817 היא עברה לגור ברוסיה. לא ברור אם ילדיה עברו אתה או שנותרו בפרוסיה. היא התגוררה בסנט פטרבורג, והפכה לדמות מפורסמת. היא הוזמנה למסיבות של החברה הגבוהה והתראיינה לעיתונים. תמונתה אף הודפסה על גבי כוסות. היא נישאה בשנית לעורך ספרים ממוצא גרמני בשם יוהאן קורנליוס קסינקה. היא קנתה את המסעדה הידועה "קישואים אדומים" (אשר עדיין פועלת) וניהלה אורח חיים גבוה יחסית. ב-1852 נעשה רישום שלה בידי האמן איגנטיוס שדרובסקי. ברישום, ידה של לואיזה מוסתרת, ככל הנראה מכיוון שכאמור לעיל היא נקטעה. האגדה מספרת שלואיזה ביקשה להיקבר "מעל האדמה" ולפיכך לאחר מותה ב-30 באוקטובר 1852 היא נקברה בסרקופג. עם זאת, הוא לא השתמר כך שלא ניתן לאשר או להפריך טענה זו.
היסטוריונים שבחנו את סיפורה של לואיזה, הגיעו למסקנה שאף על פי שיש בו חורים רבים, הרי שבאופן כללי הוא אמין ואפשרי. ישנם מסמכים המעידים כי בעלה אכן שירת בצבא הרוסי והיא אכן קיבלה פנסיה מהצבא הפרוסי. המקרה שלה אינו חריג בהיסטוריה הגרמנית. ידוע לפחות על 22 נשים אשר לחמו בשירות הצבא הפרוסי בין השנים 1813–1815 (תקופת מלחמת השחרור)
סם קלנסי
סם קלנסי הבן (באנגלית: Sam Clancy, Jr; נולד ב-4 במאי 1980) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר. גובהו 2.02 מטר.
קריירה
קלנסי למד באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) בחוג לסוציולוגיה ושיחק כדורסל בנבחרת הקולג'. בשנת 2001 נרשם לדראפט ה-NBA, אך לבסוף לא השתתף בו, ושיחק עוד שנה במכללה ובסופה נבחר לשחקן השנה, ולחמישייה השנייה של העונה של Associated Press. הוא סיים את הקריירה שלו במכללה במקום הראשון בכל הזמנים בחסימות (195), שלישי בנקודות (1,657), שני בריבאונדים (839) וחמישי בחטיפות (134).
בשנת 2002 נבחר קלנסי בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76' במקום ה-45, אך לא שיחק בעונה הראשונה שלו עקב פציעה בברך. הוא עבר לשחק באיידהו סטאמפיד מליגת ה-CBA ובסופה נבחר לשחקן המצטיין ולשחקן ההגנה של העונה (2004/5).
בעונות שלאחר מכן נדד בין קבוצות שונות ברחבי העולם: הירקליס סלוניקי, קראקס, אינצ'ון, אוניקס קאזאן, אוראל גרייט, צסק"א סמרה, ויאדוליד ולה-מאן סארת.
בנובמבר 2009 חתם קלנסי בבני השרון מליגת העל הישראלית והעמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים. בספטמבר 2010 חתם קלנסי בהפועל ירושלים המשחקת בליגת העל וביורוקאפ.
מפטיר (סרט)
מפטיר הוא סרט קולנוע ישראלי, מותחן פשע אפל, מאת ובבימויו של דויד בן ארי, שיצא לאקרנים בשנת 2008. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי אודות חברות, בגידה ומוות.
כריסטיאן פאסנאכט
כריסטיאן פאסנאכט (נולד ב-11 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן שווייצרי, המשחק בעמדת הקיצוני ביאנג בויז ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
פאסנאכט מילא תפקיד חשוב בעונתו הראשונה במועדון הכדורגל יאנג בויז, עונה שהסתיימה באליפות ראשונה מזה 32 שנים. באותה העונה, הוא כבש אחד עשר שערים.
ב-3 באוקטובר 2019, פאסנאכט הבקיע שער חשוב בניצחון הבית 1–2 על גלאזגו ריינג'רס במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-25 בפברואר 2021, פאסנאכט הבקיע בניצחון 0–2 על באייר לברקוזן במסגרת משחק הגומלין של שלב 32 האחרונות בליגה האירופית, מה שהבטיח ליאנג בויז העפלה לשלב שמינית הגמר לראשונה בהיסטוריה של המועדון.
קריירה בינלאומית
ב-12 באוקטובר 2018, פאסנאכט רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת שווייץ בהפסד החוץ 2–1 לנבחרת בלגיה. ב-16 בנובמבר 2019, הוא כבש את השער השלישי לנבחרתו בניצחון החוץ 1–6 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2020.
בסימן ונוס (מיני-סדרה)
בסימן ונוס היא מיני סדרה ישראלית בת שלושה פרקים בבימויו של גור בנטביץ'. הסדרה שודרה בשנת 2005 בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים הוט.
עלילה
הסדרה, אשר מבוססת על ספרו המצליח של אורי אדלמן "בסימן ונוס", מספרת את סיפורו של יואב (ג'וב) נוימן (יהודה לוי), כוכב ישראלי מצליח, המנהל רומנים חד-פעמיים רבים המבוססים אך ורק על סקס עם מספר רב של נשים. עקב הפרסום הרב שלו, נוהג נוימן לבלות עם חברותיו בדירתה של ידידתו הקרובה, שירי נבו (טינקרבל). ערב אחד מתגלה גופתה של נבו ליד דירתה, ונוימן נוכח להיות החשוד העיקרי בחקירתו של השוטר ינון הראל (גורי אלפי), חוקר מתחיל הנחוש להוכיח כי הוא האשם. נוימן, שהיה עד נקודה זו חסר דאגות ונהנתן, עובר תהליכים ותהפוכות כדי להוכיח חפותו, ועל רקע הליכים אלה מפתח סיפור אהבה אמיתי עם נגה כוכבי (נטע גרטי), סיפור המוביל אותו למציאת האשמים האמיתיים.
תענכים
תענכים או חבל תַּעְנַךְ הוא גוש התיישבות בדרום עמק יזרעאל, בין עפולה בצפון לפאתי ג'נין בדרום, המונה כ-6,100 תושבים. החבל נקרא על שם העיר המקראית תַּעְנַךְ, המזוהה בתל תענכּ הסמוך מדרום־מערב, וכל יישוביו שייכים למועצה אזורית הגלבוע.
בשנות ה-50, כתוצאה מהעלייה ההמונית לישראל, יושב החבל על ידי עולים מהתפוצות: מרוקו, תוניסיה, כורדיסטן, איראן, טורקיה ופולין. בדומה לחבל לכיש, תוכנן חבל תענך להיות חבל התיישבותי שלם. היישובים בחבל תענך הוקמו כך שלכל שלושה יישובים צמודים ישנו מרכז אזורי משותף המספק את צורכי שלושת היישובים.
בתחילה, כל יישוביו היו מקבלים את השם תענך בתוספת אות, עד לקבלת השם החדש (תענך א' – אביטל; תענך ב' – פרזון; תענך ג' – מיטב וכו'). חלק משמות היישובים והמרכזים הם בהשראת דבורה הנביאה ושירת דבורה: "בספל אדירים הקריבה חמאה", "יעל אשת חבר הקיני", "חדלו פרזון בישראל", "דבורה וברק בן אבינועם".
קו המים ההולנדי החדש
קו המים ההולנדי החדש (הולנדית Nieuwe Hollandse Waterlinie) הוא מערך הגנתי במערב הולנד, שהיה בשימוש בין השנים 1870–1945. מערך ההגנה משתרע לאורך 85 ק"מ, ממרקרמיר בצפון ועד נהר ואל בדרום, ורוחבו בין 3–5 ק"מ.
אף על פי שהמבצרים הם המרכיב הבולט ביותר בקו ההגנה, החלק העיקרי שלו הוא שדות ההצפה שנועדו ליצור מכשול מים ברוחב של מספר קילומטרים ובעומק של 30 עד 60 ס"מ. עומק זה מנע מעבר של חיל רגלים מחד ושימוש בכלי שיט מאידך.
רוב המבצרים השתמרו וחלקם אף שופץ, אך שדות ההצפה השתנו בשל עיור, נטיעת עצים וסלילת כבישים ומסילות ברזל. המערך הוכר כמונומנט לאומי בשנת 2009, ובשנת 2021 הוכרז כאתר מורשת עולמית וצורף לקווי ההגנה של אמסטרדם שהוכרזו כאתר מורשת עולמית ב-1996. שני מערכי ההגנה מהווים את אתר המורשת העולמית קווי הגנת המים ההולנדיים.
היסטוריה
קו המים ההולנדי החדש החליף מערך ביצורים מהמאה ה-17 שהגן על אמסטרדם והאג, ואשר זכה בעקבות הקמתו של הקו החדש לשם "קו המים ההולנדי הישן". התוכניות הראשונות למערך החדש הוכנו ב-1796 והתבססו על תוואי מזרחי יותר מזה של המערך הישן, כך שהעיר אוטרכט נכללה במערך ההגנה. רק ב-1815, לאחר נפילת נפוליאון, החליט המלך וילהלם הראשון לאשר את הקמת מערך ההגנה, ועבודות ההקמה הושלמו סופית רק מקץ 55 שנה, ב-1870. עבודות לשיפור המבצרים שלאורך הקו נמשכו בהשפעת חידושים בתחום הארטילריה והתחמושת, עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. המערך הוצף כולו או חלקו ארבע פעמים - בעת מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870, במלחמת העולם הראשונה, ופעמיים במלחמת העולם השנייה - בידי ההולנדים בתחילת המלחמה ובידי הגרמנים לקראת סופה.
גאוגרפיה של ברזיל
שטחה של ברזיל מהווה חלק משמעותי מיבשת דרום אמריקה. שטחה של ברזיל 8,514,215 קמ"ר מהם 8,456,510 קמ"ר שטחי יבשה ו-55,455 קמ"ר שטחי מים.
הפסגה הגבוהה ביותר בברזיל היא הפיקו דה נבלינה, שגובהה 2,994 מטרים. הנקודה הנמוכה ביותר בברזיל היא חופה של המדינה לאורך האוקיינוס האטלנטי.
ברזיל גובלת (מדרום לצפון) באורוגוואי, ארגנטינה, פרגוואי, בוליביה, פרו, ונצואלה, קולומביה, גיאנה, סורינם וגיאנה הצרפתית. למדינה אקלים טרופי ברובו, אף שישנם אזורים בעלי אקלים ממוזג בדרום המדינה. נהר האמזונאס משתרע בצפון המדינה ויער הגשם הגדל באגן ההיקוות של הנהר הוא הגדול בעולם, ומהווה מחצית משטחי יערות הגשם בעולם.
גודלה של ברזיל ומיקומה
שטחה של ברזיל מהווה את מרבית שטח צפונה ומזרחה של יבשת דרום אמריקה. ברזיל היא המדינה החמישית בגודלה בעולם (אחרי רוסיה, קנדה, סין וארצות הברית). אורכה של ברזיל 4,395 ק"מ מצפון לדרום (מ-"20'5°16 צפון עד "30'33°44 דרום) ו-4,319 ק"מ ממזרח למערב (מ-"34'34°47 מערב עד "32'73°59 מערב).
בשל גודלה מחולקת ברזיל לארבעה אזורי זמן.
שטחה של ברזיל כולל את הארכיפלג של איי פרננדו די נורוניה הממוקם 350 ק"מ צפונית-מזרחית לחופה של המדינה, וכן מספר איונים ואטולים באוקיינוס האטלנטי — אברולוהוס, אטול דאס רוקאס, פנדוס דה סאו פדרו אי סאו פאולו, טרינדד ומרטים ואז.
קו החוף של המדינה משתרע לאורך 7,367 ק"מ.
גאולוגיה
הרי האנדים הם הרים "חדשים" יחסית, בניגוד לתצורות הגאולוגיות המצויות בברזיל שהן עתיקות ביותר. 36% משטח המדינה (בעיקר מרכזה) נוצרו בעידן הפרקמבריון. שטחי המדינה שאינם חלק מרכסי ההרים במדינה מהווים סלעי משקע.
פני השטח
הרי הסיירה דל סול נפרסים לאורך חופי המדינה עם האוקיינוס האטלנטי בצפונה של המדינה, והרי הסיירה דו אספינחקו נמצאים בדרומה של המדינה. ההרים הגבוהים במדינה נמצאים ברכסי הטומוקומאקה, הפאקאריימה והאימרי המצויים בצפון ברזיל לאורך גבולותיה עם גיאנה, גיאנה הצרפתית וונצואלה (הרים שגובהם עולה על 1,200 מהווים 0.5% משטח המדינה). גובה של 41% משטח המדינה נמוך מ-200 מטרים.
מרכזה של ברזיל הוא רמה מרכזית (Planalto Central) שגובהה הממוצע כ-1,000 מטרים.
מישור החוף של המדינה נרחב ומכוסה בעיקרו ביערות טרופיים, דיונות חול ויערות מנגרוב.
בברזיל שמונה מערכות נהרות הזורמים ממערב למזרח (או דרום מזרח) ונשפכים אל האוקיינוס האטלנטי. הגדולים בנהרות אלה הם אגן נהר האמזונס ואגן הנהרות טוקנטינס- ארגואייה, שני אגנים המכסים יחדיו כמחצית משטח ברזיל. אגן נהר האמזונס מכיל 20% מכמות המים המתוקים על פני כדור הארץ.
נהר נוסף בצפון המדינה הוא נהר סאו פרנסיסקו שאורכו 1,609 ק"מ ואגנו מהווה 7.6% משטח ברזיל. 277 הקילומטרים המזרחיים של הנהר משמשים לתנועת ספינות.
נהר פאראנה שאגנו מהווה 14.5% משטחה של ברזיל זורם אל אגן הריו דה לה פלטה ומתחבר אליו.
בגבול שבין ברזיל ופרגוואי נמצא אזור הביצות של הפאנטאנאל, ששטחם 230,000 קמ"ר.
הנהרות הרבים בברזיל מהווים מאגר הידרואלקטרי פוטנציאלי אשר מסוגל לייצר 129,046 מגהווטים של חשמל מדי שנה. סכרים הידרואלקטריים רבים נבנו בברזיל בסוף המאה ה-20.
צמחייה
בברזיל מופקים למעלה מ-70 מיליון טונות של יבול דגנים מדי שנה. כמות גדולה זו של יבול מושגת בשל הפוריות הרבה של האדמות שנבראו מיערות הגשם הטרופיים. פוריות זו של האדמות מושגת בשנים הראשונות לאחר בירוא העצים ולאחר מכן פוחת משנה לשנה. כמות המזיקים הרבה וחומציות האדמה המתגברים והולכים גורמים לאחר שלאחר מספר שנים האדמות מאבדות מפוריותן. תופעה זו מביאה לבירוא הולך וגובר של יערות הגשם ותנועה של האדמות החקלאיות שבשימוש מערבה.
האדמות הפוריות ביותר לגידול חקלאי הן אדמות הטרה רוסה המצוינות במדינות פרנה וסאו פאולו. אזור אגן האמזונס הוא הפחות פורה בשטחי המדינה.
בעקבות ניסיונות לשימוש יעיל יותר במים במדינת ריו גראנדה דו סול עברה כלכלת המדינה מהתבססות על מרעה לגידול סויה ואורז.
שטחה הגדול של ברזיל שמשמעותו אקלים שונה וסוגי אדמה שונים בה מביא לכך שבמדינה גדלים סוגים רבים ושונים של גידולים - החל מגידולים טרופיים בצפון המדינה (לאורך אגן האמזונס ולחופי האוקיינוס האטלנטי) וכלה בצמחייה ממוזגת בדרום המדינה. יער הגשם האמזוני יכול להכיל למעלה מ-3,000 זנים של צמחים ובעלי חיים לכל 2 קמ"ר.
השטחים היבשים למחצה בצפון מזרח המדינה (אזור קאאטינגה) כולל צמחייה יבשה וקוצנית ברובו.
שטחה המרכזי של ברזיל מכוסה בסוונת הסראדו הכוללת עצים מועטים ושטחי עשב נרחבים. אזור זה מהווה החל משנות ה-70 אזור עיקרי של פיתוח חקלאי.
בדרומה של המדינה (אזור סול) גדלים עצי מחט וצמחייה הדומה לצמחיית הפמפס שבארגנטינה.
אקלים
האקלים בברזיל מגוון ביותר, על אף היות יותר מ-90% משטחי המדינה באזור האקלים הטרופי. צפון המדינה ומרכזה, הקרובים לקו המשווה, מכוסים ג'ונגלים טרופיים. באזורים הדרומיים של המדינה, המצויים מדרום לחוג הגדי (קו רוחב '23°27 דרום), האקלים ממוזג.
הטמפרטורות באזורים המשווניים גבוהות ומגיעות לממוצע של מעל C° 25 (אולם לא עוברות את ה-C° 40). באזור המשווני אין שינויי אקלים במהלך השנה.
בקצה הדרומי של המדינה, בחודשי החורף (יוני - אוגוסט) יורדות הטמפרטורות ולעיתים יורד שלג.
האקלים באזור חוג הסרטן, בערים סאו פאולו, בלו הוריזונטי וברזיליה, ממוזג והטמפרטורות נעות בין C° 15 ל-C° 30 בממוצע, וזאת בעיקר בשל היות הערים בלו הוריזונטה וברזיליה על רמה שגובהה כ-1,000 מטרים.
ערי החוף ובהן ריו דה ז'ניירו, רסיפה וסלבדור נהנות מאקלים חם עם טמפרטורות ממוצעות בין C° 23 ל-C° 27. רוחות הסחר החזקות פוקדות את הערים.
האקלים בערים פורטו אלגרה וקוריצ'יבה סובטרופי, ובחורפים ייתכנו קרות.
כמות המשקעים בברזיל שונה בין אזורי השונים ונעה בין 1,000 ל-1,500 מילימטרי גשם, אשר רובם יורדים בחודשי הקיץ (דצמבר - אפריל). באזור המשווני הלח מגיעים כמויות המשקעים ל-2,000 מילימטרי גשם בשנה באזורי החוף ועד 3,000 מילימטרי גשם בשנה בקרבת העיר בלם.
אזורי צפון מזרח המדינה צחיחים ברובם ונוטים לבצורות. האזור הצפון מזרחי הוא האזור היבש והחם ביותר במדינה, והטמפרטורות עולות לעיתים על C° 38.
אזורים גאוגרפיים
ברזיל מחולקת לעשרים ושש מדינות ולמחוז פדרלי. כמו כן ניתן לחלק את המדינה לחמישה אזורים גאוגרפיים צפוני (Norte), הצפון מזרחי (Nordeste), הדרום מזרחי (Sudeste), הדרומי (Sul), והמרכזי מערבי (Centro-Oeste).
נכון לשנת 1996 ברזיל הייתה מחולקת ל-5,581 מחוזות המכונים municípios, ואלה מחולקים לתת מחוזות הנקראים distritos. בשנת 1995 היו בברזיל 9,274 מחוזות אולם חלקם אוחדו.
לצורכי סטטיסטיקה חולקו המחוזות בשנת 1990 ל-559 מיקרו אזורים המקובצים ב-136 "מאקרו אזורים".
צפון המדינה
צפון ברזיל המכונה גם אמזוניה כולל את המדינות אקרי, רונדוניה, אמזונאס, רוריימה, פארה, אמאפה וכן, נכון לשנת 1988 גם את מדינת טוקנטינס (שנוצרה כתוצאה מחלוקת מדינת גויאס).
אזור זה, ששטחו 3,869,638 קמ"ר, הוא הגדול באזורי המדינה והוא מהווה 45.3% משטחה. האזור מכוסה ברובו ביער טרופי, והוא אחד האזורים המגוונים ביותר מבחינה ביולוגית בכדור הארץ.
באזור זה גדלים צמחיים המשמשים בתעשיות הרפואיות וכן גומי, קינמון, ואגוז ברזילאי. כלכלת האזור מתבססת כיום על כרייה, חקלאות וגידול בקר. בשנות ה-80 התפתחה תעשיית כריתת העצים והגיעה לשיא, ו-6.6% משטח האזור מהווה יערות שנכרתו (0.9% משטחי אמאפה, 14.0% משטחי רונדוניה).
נכון לשנת 1996 התגוררו באזור 11.1 מיליון תושבים (7% מתושבי המדינה).
הערים העיקריות באזור הן בלם וסנטרם שבפארה, ומנאוס שבמדינה אמזונאס.
ההכנסה הממוצעת לנפש באזור נמוכה מהממוצע המדינתי, כאשר ההכנסה הממוצעת לנפש הגבוהה באזור היא של מדינת אמזונאס: (נכון לשנת 1994) 2,888 דולרים אמריקאיים לשנה, וההכנסה הממוצעת לנפש הנמוכה באזור היא של מדינת טוקנטינס - 901 דולרים אמריקאיים לשנה (נכון לשנת 1994).
צפון מזרח המדינה
אזור צפון מזרח ברזיל מורכב מתשע מדינות אלאגואס, באהיה, סיארה, מרניאו, פאראיבה, פרנמבוקו, פיאאוי, ריו גראנדה דו נורטה וסרז'יפה.
כמו כן ארכיפלג פרננדו די נורונהא שהיה בעבר שטח פדרלי הפך חלק ממדינת פרנמבוקו בשנת 1988 וחלק מהאזור.
אזור זה, ששטחו 1,561,178 קמ"ר מהווה 18.3% משטחה של ברזיל. האזור יבש באקלימו ונתון לתקופות בצורות ארוכות, ועל כן בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו בתוכניות הטיית מי השקיה לאזור.
אזור הזונה דה מאטה - "אזור היער" היה מכוסה בעבר ביער אטלנטי, שנכרת ברובו. כיום מצויים לאורך מישור החוף של האזור מטעי קנה סוכר.
באזור זה מתגוררים כ-45 מיליון תושבים (28% מאוכלוסיית המדינה). מרבית האוכלוסייה מתגוררת לאורך מישור החוף, ובעיקר בערי הבירה של המדינות השונות. הערים העיקריות הן סלבדור בבאהיה, רסיפה בפרנמבוקו ופורטלזה בסיארה.
נכון לשנת 1994, ההכנסה הממוצעת לנפש הנמוכה ביותר הייתה ההכנסה הממוצעת במדינת פיאאוי (835 דולרים אמריקאיים לשנה), והגבוהה ביותר הייתה זו של מדינה סרז'יפה (1,958 דולרים אמריקאיים לשנה).
דרום מזרח המדינה
אזור זה של ברזיל כולל את מדינות אספיריטו סאנטו, מינאס ז'ראיס, ריו דה ז'אנרו וסאו פאולו. שטחו הכולל 927,286 קמ"ר (10.9% משטחה של ברזיל) ובו מתגוררת רוב אוכלוסייתה של ברזיל - 63 מיליון תושבים (נכון לשנת 1993 - 39% מאוכלוסיית המדינה).
האזור כולל את מטרופוליני הענק של סאו פאולו וריו דה ז'ניירו בהם מתגוררים 18.7 מיליון ו-11.7 מיליון תושבים בהתאמה (1991).
ההכנסה הממוצעת הגבוהה ביותר באזור היא במדינת סאו פאולו (הכנסה ממוצעת לנפש של 4,666 דולרים אמריקאיים) לעומת הנמוכה ביותר במינאס ז'ראיס (2,883 דולרים אמריקאיים).
במדינת סאו פאולו נמצאים למעלה ממחצית מפעלי התעשייה של ברזיל.
דרום המדינה
אזור זה בדרומה של המדינה מורכב משלוש מדינות: פרנה, ריו גראנדה דו סול וסאנטה קטרינה, וכולל שטח של 577,214 קמ"ר (6.8% משטחי ברזיל). אוכלוסיית האזור כוללת 23.1 מיליון תושבים (1991) - 14% מאוכלוסיית המדינה. מרבית תושבי האזור מתגוררים באזור החוף, בערים קוריצ'יבה ופורטו אלגרה.
רמת החיים באזור זה גבוהה באופן יחסי. ההכנסה הממוצעת לנפש באזור נעה בין 3,674 דולרים אמריקאיים לנפש לשנה בממוצע במדינת פרנה לעומת 3,405 דולרים אמריקאיים לשנה בממוצע במדינה סנטה קטרינה (בה יש חוות חקלאיות קטנות ותעשייה בהיקף קטן יותר) (הנתונים נכונים לשנת 1994).