cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גורדון רמזי
הכשרה מקצועית
לאחר שבחן מספר אפשרויות, הוא נרשם ללימודי מינהל מלונאות במכללה טכנית המופעלת על ידי ארגון רוטרי. רמזי עבד כסו שף ב"מלון בית רוקסטון", ולאחר מכן ניהל מטבח של חדר אוכל ל-60 סועדים ב"ויקאם ארמס", עד שמערכת היחסים שלו עם אשת הבעלים לא איפשרה את המשך עבודתו במקום. הוא עבר ללונדון, שם עבד במספר מסעדות עד שעבר לעבוד עם מרקו פייר וייט, במסעדת "הרווי'ס".
לאחר שעבד ב"הרווי'ס" במשך שנתיים ועשרה חודשים, החליט להתמחות במטבח הצרפתי. השף מרקו וייט עודד אותו לא לנסוע לפריז להשלמת השכלתו, אלא לעבוד עבור אלברט רו, ב"לה גאברוש", ברובע מייפייר (ב"לה גאברוש" פגש את ז'אן-קלוד ברטון, כיום רב המלצרים שלו במסעדת "רויאל הוספיטל רוד"). לאחר שנה ב"לה גאברוש" הזמינו אלברט רו לעבוד כסגנו ב"הוטל דיווה", מלון נופש באתר סקי באלפים הצרפתיים. משם עבר לפריז ועבד שם עם השפים גי סאבואה וז'ואל רובישון, שניהם בעלי מסעדות בעלות כוכבי מישלן. הוא המשיך את הכשרתו בצרפת כשלוש שנים ואחריהן עבד כשף אישי למשך שנה ביאכטה פרטית בשם "אידלווילד", בברמודה.
שף ראשי
עם שובו ללונדון בשנת 1993, הוצעה לרמזי משרת השף הראשי במסעדת "לה טנט קלייר" בצ'לסי. מעט לאחר מכן הציע השף מרקו וייט לרמזי את תפקיד השף הראשי ו-10% מהבעלות במסעדת "רוזמור". שם המסעדה שונה ל"אוברג'ין" וארבעה חודשים אחר כך זכתה בכוכב מישלן ראשון. בשנת 1997 זכתה המסעדה בכוכב מישלן שני, אולם למרות ההצלחה עזב רמזי את המסעדה באותה שנה בעקבות חילוקי דעות עם בעליה.
בשנת 1998 פתח רמזי את מסעדת "גורדון רמזי ברויאל הוספיטל רוד" בצ'לסי, בסיוע חותנו, כריס הטצ'סון. המסעדה זכתה בכוכב המישלן השלישי שלה ב-2001 והפכה אותו לשף הסקוטי הראשון שזכה בשלושה כוכבי מישלן.
ממסעדה אחת, צמחה אימפריית המסעדות שלו במהירות. מסעדתו השנייה נקראה "פטרוס" והתפרסמה כאשר שישה בנקאים שתו בארוחה אחת בשנת 2001, יינות בסך 44,000 ליש"ט. מסעדתו השלישית הייתה "אמריליס" בגלאזגו (ואשר נסגרה מאז) והרביעית "גורדון רמזי" במלון קלרידג'ס בלונדון. בשנים 2005–2006 נוספו אף מסעדה בדובאי, שתי מסעדות בטוקיו, וכן "גורדון רמזי בלונדון" בעיר ניו יורק, שלה שני כוכבים במדריך המישלן לשנת 2011. בשנת 2007 פתח רמזי מסעדה ראשונה באירלנד, וב-2008 חנך את מסעדתו הראשונה בחוף המערבי של ארצות הברית, בלוס אנג'לס.
רמזי אמר פעם ששלוש המטרות שהציב לעצמו בחייו הן לזכות בפרס קטיי, בכוכבי מישלן ובתואר אבירות.
פרסים
רמזי הוא אחד משלושת השפים הבריטים המחזיקים בשלושה כוכבי מישלן עבור מסעדותיהם (האחרים הם הסטון בלומנטל ואלן רו). ב-2006 קיבל תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE) עבור "תרומתו לתעשיית האירוח".
ביולי 2006 הפך רמזי לאדם השלישי בבריטניה אשר זכה בשלושה פרסי קטיי, הפרס הגבוה ביותר בתעשיית האירוח הבריטית. פרסי הקטיי הקודמים שלו היו ב-1995 וב-2000 (שף השנה). זוכי שלושת פרסי קטיי האחרים הם מישל רו, אנדרו וג'קי פרן.
בספטמבר 2006 זכה בתואר "האדם המשפיע ביותר בבריטניה בתחום תעשיית האירוח" של רשימת CatererSearch 100, שמפרסם מגזין "קייטרר אנד הוטלקיפר". בזכייה זו עבר את ג'יימי אוליבר, אשר עמד בראש הרשימה ב-2005.
כמו כן, עבד גם כיועץ למספר ארגוני הסעדה ולחברת התעופה סינגפור איירליינס כחלק מ"קבוצת יועצים בינלאומית".
גורדון רמזי החזקות
כל עסקיו של גורדון רמזי מוחזקים על ידי חברת גורדון רמזי החזקות, שהיא חברת שותפות עסקית של כריס הטצ'סון ורמזי. רמזי מחזיק 69% ממניות החברה בשווי של 67 מיליון ליש"ט.
בנובמבר 2006 הודיע רמזי על כוונתו להקים שלוש מסעדות נוספות בארצות הברית בשותפות עסקית עם קרן ההשקעות קבוצת בלקסטון. המסעדות הללו מציעות מאכלים אירופיים מודרניים של השף ונפתחו בין 2006–2007 ב-
בסוף 2006 רכשה החברה שלושה פאבים לונדוניים, שאותם הסב למסעדות-פאב. "דה נארוו" בליימאאוס, אשר נפתח במרץ 2007, "דבונשייר" בצ'יזיק שנפתח באוקטובר 2007 ו"דה וורינגטון" במיידה ויל, אשר נפתח בפברואר 2008.
במאי 2008 פורסם כי חניכו של רמזי במשך 15 שנה, מרקוס ורינג, החליט לפתוח מסעדה עצמאית, לאחר שעבד במסעדת "פטרוס" מאז שנת 2003. בחודש יוני 2009 דווח כי חברת ההחזקות של רמזי נקלעה לקשיים כלכליים. באוקטובר 2010 דיווחה החברה כי כריס הטצ'סון, יושב ראש מועצת המנהלים של החברה, החליט לעזוב את משרתו.
טלוויזיה וקולנוע
הופעתו הטלוויזיונית הראשונה של רמזי הייתה בשני סרטים תיעודיים בשם "זבוב על קיר המטבח" (Fly on the Kitchen Wall): "נקודת רתיחה" (1998) ו"מעבר לנקודת הרתיחה" (2000).
ב-2004 הופיע בשתי סדרות טלוויזיה בריטיות. "Ramsay's Kitchen Nightmares" (בישראל שודרה התוכנית בשם "בעזרת השף") אשר שודרה בערוץ 4, שבה עזר למסעדות כושלות לזהות בעיות בניהולן במשך שבוע ימים. סדרה זו שודרה במשך חמש עונות עד שנת 2007, ומספר תוכניות ספיישל ב-2009 ו-2014. "מטבחי הגיהנום" (Hell's Kitchen) הייתה תוכנית ריאליטי, אשר שודרה ב-ITV1, ובה רמזי לימד עשרה בריטים מפורסמים להיות שפים, תוך כדי ניהול מסעדה בבריק ליין אשר נפתחה לציבור למשך שבועיים עבור התוכנית. רמזי יצר את התוכנית אך עזב אותה לאחר עונתה הראשונה.
במאי 2005, רשת פוקס האמריקאית הציגה את רמזי לקהל הצופים האמריקאי בגרסה אמריקאית של "מטבחי הגיהנום" (אף היא שודרה בישראל), אשר משודרת גם כיום. בדומה לגרסה הבריטית, אף התוכנית האמריקאית מבליטה את שאיפתו של רמזי לשלמות ולמצוינות בהכנה ובהגשת אוכל וכן את מזגו החם. החל משנת 2007 כיכב רמזי אף בגרסה אמריקאית לתוכנית "בעזרת השף", אשר שודרה ברשת פוקס במשך שבע עונות עד שנת 2014.
החל מ-27 באוקטובר 2005 שודרה בערוץ 4 הבריטי סדרת התוכניות "The F-Word". בתוכנית אורח מתחרה ברמזי בהכנת מאכל, ואם האורח מנצח (כפי שכבר קרה), המאכל מוגש במסעדות של רמזי. השופטים בתוכנית הם הסועדים. תוכנית זו הפכה לתוכנית הנצפית ביותר בערוץ 4, ושודרה במשך חמש עונות, עד שנת 2010.
מאז שנת 2010 משמש רמזי כאחד השופטים בגרסתה האמריקאית של התוכנית "מאסטר שף". באותה שנה אף הפיק לראשונה תוכנית בשם "המסעדה הטובה ביותר של רמזי", בחברת הפקות פרטית משלו.
ב-2011 השתתף (בתפקיד עצמו) בסרט הקולנוע "מהמטבח באהבה".
בשנת 2022 החל להנחות ואף לשפוט בתוכנית המציאות "Next Level Chef" ברשת Fox, בה קבוצה של שפים מתחרים זה בזה. לצד רמזי משתתפים השפים ריצ'רד בלייס שהיה שופט בתוכנית "טופ שף" בעונות 12–14, והשפית ניישה ארינגטון שמוכרת בשל מתחרה בעונה התשעית של "טופ שף".
תדמית ציבורית
לאורך השנים צבר רמזי מוניטין בזכות שאיפתו למצוינות קולינרית. מאז שידור התוכנית "Boiling Point" אשר עקבה אחר רצונו לזכייה בשלושה כוכבי מישלן, הוא נודע אף במזגו החם ושימושו התדיר בקללות. רמזי אף התעמת לא אחת עם אנשי צוותו, כולל תקרית שהסתיימה בתלונה במשטרה שהוגשה נגדו על ידי שף קונדיטור. למרות התנהגותו, טען בריאיון בשנת 2005 כי 85% מהצוות עובדים איתו כבר משנת 1993.
רמזי מתאר את סגנון ניהולו הלוחמני כמושפע מעבודתו עם מוריו, השפים הידועים מרקו פייר וייט, גי סבוי, חותנו ושותפו כריס הטצ'סון וג'וק וולאס מנהלו בריינג'רס. נטען כי אופיו חם המזג הוא שתרם לפופולריות שלה זכה בתוכניות הטלוויזיה בהן הוא מככב בבריטניה ובארצות הברית.
חייו האישיים
ב-1996 התחתן עם קייטנה אליזבת הטצ'סון (ידועה כטנה), מורה בשיטת מונטסורי. לזוג חמישה ילדים: מייגן, התאומים ג'ק והולי, מטילדה ואוסקר (נולד באפריל 2019). חותנו, כריס הטצ'סון אחראי לתפעול עסקי אימפריית המסעדות.
בשנת 1994 הוזהר על ידי המשטרה לאחר שנמצא מעורב בהתנהגות שאינה הולמת יחד עם שני גברים נוספים, שניהם טבחים, בחדר השירותים של תחנת רכבת תחתית בלונדון. רמזי לא הואשם באירוע בהתנהגות בעלת אופי מיני. ב-15 בנובמבר 2002 נעצר והואשם בנהיגה תחת השפעת אלכוהול, לאחר שכשל בבדיקת ינשוף.
ב-2007 הודה כי גנב את ספר ההזמנות של מסעדתו אוברג'ין ב-1998 והאשים את מרקו פייר וייט בגנבה כדי למנוע את מינויו של וייט כשף במסעדה במקום רמזי.
לאורך חייו המקצועיים היה רמזי מעורב במפעלי צדקה שונים. ב-26 באפריל 2009, עת סיים את מרוץ מרתון לונדון, השלים את מטרתו לרוץ עשרה מרוצי מרתון בעשר שנים. באמצעות ריצתו אסף תרומות לארגון ספינה ביפידה של סקוטלנד, הוא מונה לפטרון של כבוד לארגון זה מאז שנת 2004. מאז שנת 2005 משמשים הוא ואשתו כשגרירים של רצון טוב לארגון הפמיניסטי Women's Aid הבריטי, הפועל לקידום זכויות נשים ולהפחתת אלימות במשפחה נגד נשים וילדים.
בשנת 2008 בעת שצולם לתוכנית על ציד תוכי ים באיסלנד הוא נפל מצוק בגובה 85 מטר אל מי הים הקרים. צוות הצילום הצליח להצילו ממוות בעזרת חבל שנזרק לעברו, זאת לאחר ששהה במים במשך 45 שניות. בינואר 2011, בעודו שוהה בקוסטה ריקה, נקלע שוב לסכנת חיים כאשר ניסה לחשוף לתוכנית טלוויזיה את המסחר הלא חוקי בסנפירי כריש.
ספרי בישול פרי עטו
Master Chefs Series
מטוס קרב של הדור החמישי
מטוסי הקרב של הדור החמישי הם מטוסי קרב שנכנסו לשירות בחילות האוויר של העולם משנת 2000. מטוסים אלה מתאפיינים במערכות אוויוניקה מתקדמות, יכולת חמקנות מתקדמת, המצריכה תליית חימוש בתאי חימוש פנימיים ויכולת תמרון מצוינת, אשר כוללת בחלק מהמקרים גם המראה ונחיתה אנכית.
האוויוניקה המתקדמת מצמצמת את כמות העבודה שנעשית על ידי הטייסים על ידי היתוך מידע בין מגוון חיישנים ובעקבות כך מאפשרת להם לתצפת על זירת הקרב באפקטיביות גדולה יותר ואף מגבירה את המוכנות לפעולה. היכולת החמקנית מנמיכה את נראותם של מטוסים במכ"מי האויב וכך מאפשרת לכלי טיס אלו חופש פעולה רחב יותר ביחס למטוסי הדור הרביעי.
דייזי ג'ונס והסיקס
דייזי ג'ונס והסיקס (באנגלית: Daisy Jones & The Six) היא מיני-סדרת דרמה מוקומנטרי אמריקאית המבוססת על ספר באותו השם שנכתב על ידי טיילור ג'נקינס ריד, אותו היא ביססה בשראה חלקית מחוויותיה כמתבגרת ומצפייה בהופעותיה של להקת "פליטווד מק" בטלוויזיה. על אף הצגתה בסגנון מוקומנטרי, העלילה לוכדת את מהות היצירתיות בעולם הפראי והבוהמי של שנות ה-70.
תקציר העלילה
עלילת המיני-סדרה עוקבת אחר קורותיה של להקת הרוקנרול "דייזי ג'ונס והסיקס" בשנות ה-70, מעלייתה המטאורית בסצנת המוזיקה של לוס אנג'לס ועד להפיכתה לאחת הלהקות המפורסמות בעולם, וחוקרת את הסיבה מאחורי התפרקותה בשיא הצלחתה."
פיתוח
ב-25 ביולי 2019, נמסר לראשונה על פיתוחו של עיבוד טלוויזיוני לרומן "דייזי ג'ונס והסיקס". עוד נמסר כי על כתיבת המיני-סדרה יופקדו התסריטאים סקוט נוישטטר ומייקל ה. ובר, אשר ישמשו כמפיקים בפועל לצד ריס וית'רספון, לורן נוישטטר ומחברת הרומן, טיילור ג'נקינס ריד.
ליהוק
באמצע נובמבר 2019, נמסר על ליהוקה של ריילי קיאו לתפקיד הראשי, ושל קמילה מורון. בפברואר 2020, נמסר על ליהוקם של סם קלאפלין, סוקי ווטרהאוס, נבייה בי, ויל הריסון, ג'וש וייטהאוס וסבסטיאן צ'אקון לצוות השחקנים הראשי; ובאוקטובר 2021, על ליהוקם של טום רייט וג'קלין אוברדורס לצוות השחקנים הראשי והמשני, בהתאמה. בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקו של טימותי אוליפנט לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו בשלהי ספטמבר 2021 והסתיימו בתחילת מאי 2022.
מוזיקה
הסינגל "Regret Me", בביצועה של הלהקה הבדיונית "דייזי ג'ונס והסיקס", הופץ ב-25 בינואר 2023. הסינגל השני "Look At Us Now (Honeycomb)" הופץ ב-15 בפברואר 2023 אלבום באורך מלא, "Aurora", הופץ על ידי חברת ההקלטות "אטלנטיק רקורדס" ב-2 במרץ 2023. האלבום מבוצע על ידי השחקנים המגלמים את חברי הלהקה: ריילי קיאו, סם קלאפלין, סוקי ווטרהאוס, ויל הריסון, ג'וש ויטהאוס וסבסטיאן צ'אקון; והולחן והופק על ידי בלייק מילס, בעזרת המפיק טוני ברג ובשיתוף פעולה עם מוזיקאים נוספים, בהם פיבי ברידג'רס.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" זכתה המיני-סדרה לציון 73%, עם דירוג ממוצע של 6.9/10, על בסיס על 53 ביקורות. בקונצנזוס נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכתה המיני-סדרה לציון 61/100, על בסיס 25 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
איב
איב (Eve) הוא הגרסה האנגלית לשם חוה. {{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית 1987
הבחירות הפדרליות נערכו במערב גרמניה ב-25 בינואר 1987. בבחירות אלו נבחרו 519 חברי הבונדסטאג ה-11. זאת בניגוד ל-520 חברי הבונדסטאג שנבחרו ב-1983. אחוז ההצבעה עמד על כ-84.3%, כמעט חמישה אחוזים פחות מהבחירות הקודמות. אלו היו הבחירות הפדרליות האחרונות שהתקיימו במערב גרמניה לפני איחוד גרמניה שהתרחש כשלוש שנים מאוחר יותר.
מצר קורינתוס
מצר קורינתוס (ביוונית: Ισθμός της Κορίνθου, "האיסתמוס הקורינתי") הוא מצר יבשה המצוי ביוון התיכונה. המצר מחבר את חצי האי פלופונסוס שבדרומו עם חבל אטיקה שבצפונו ומפריד בין המפרץ הסרוני שבים האגאי לבין מפרץ קורינתוס, שמסתעף, דרך מפרץ פטרס, מהים היוני.
במהלך ההיסטוריה היה המצר חשוב מבחינה צבאית, כלכלית ותחבורתית. אורכו 125 קילומטר ורוחבו המזערי 6 קילומטרים בלבד. גובה הקרקע המקסימלי בו הוא 79 מטר מעל פני הים.
המצר קרוי על שם העיר קורינתוס, הנמצאת בצדו הדרום-מערבי וחולשת עליו. בשנת 1893 נפתחה תעלת קורינתוס החוצה את המצר, ומהווה ציר תחבורה ימי חשוב בין הים האגאי והים היוני.
היסטוריה
שמו הקדום של המצר הוא "האיסתמוס", שפירושו ביוונית "מעבר צר", והוא משמש מאז כמונח גאוגרפי כללי למצר יבשה.
בעבר עמד על האיסתמוס מקדש לפוסידון, ליד המפרץ הסרוני, והמצר היה מרכז הפולחן העיקרי לאל זה ביוון. בסביבת המקדש היו נערכים אחת לשנתיים משחקים לכבוד פוסידון, שהיו ידועים בשם "המשחקים האיסתמיים". כיוון שפעילות מלחמתית בזמן המשחקים הייתה אסורה, הם נקראו גם "שלום איסתמה" ו"ברית איסתמה".
יצירת החגים יוחסה על ידי תושבי קורינתוס לסיזיפוס, ועל ידי האתונאים לתיסוס. משנת 581 לפנה"ס נעשה חג האיסתמה למאורע כלל-יווני, שמשך למצר קורינתוס המונים מכל רחבי יוון.
דגל מיסיסיפי
דגל מדינת מיסיסיפי הוא דגל פסים אנכיים שבמרכזו מגנוליה לבנה, הפרח הרשמי של המדינה. מסביב לפרח כוכבים לבנים, ומעליו כוכב צהוב החצוי ב-5 קצותיו. מתחת לפרח נכתב המוטו של ארצות הברית – In God We Trust. לדגל שני פסים אדומים, שני פסים צהובים דקים, ופס כחול במרכזו ועליו הפרח.
הדגל נבחר ב-3 בנובמבר 2020 כדגלה החדש של המדינה.
היסטוריה
הדגל הקודם אומץ בשנת 1894, וכלל שלושה פסים אופקיים, אדום תחתון, לבן אמצעי וכחול עליון, כצבעי דגל ארצות הברית. בפינה השמאלית הופיע דגל המערכה של הקונפדרציה, ריבוע אדום שבתוכו X כחול מרוצף בכוכבים לבנים. גובה הדגל היה 2/3 מאורכו.
ב-17 באפריל 2001 נערך משאל עם על הצעה להחליף את הדגל בדגל אחר, בו לא יופיע דגל הקונפדרציה. ההצעה נפלה ברוב של 64%.
הצהרה לדגל
נוסח ההצהרה לדגל של מיסיסיפי הוא:
פסגת קריסק
פסגת קריסק (באנגלית: Krissek Peak) היא פסגה תלולה נישאת, דרומית מערבית מהר הנדרסון, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה התלולה 2,500 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של הגאולוג לורנס א. קריסק (Lawrence A. Krissek), ממרכז מחקר הקוטב בירד השייך למחלקת הגאולוגיה והמינרולוגיה של אוניברסיטת אוהיו, בקולומבוס, במדינת אוהיו שבארצות הברית.
קריסק חקר במשך מספר שנים, החל מעונת מחקר 1986–1985 את ההרים הטראנס-אנטארקטיים.
איש הנצח (סרט, 1986)
איש הנצח (באנגלית: Highlander) הוא סרט פעולה-הרפתקאות פנטזיה משנת 1986, בבימויו של ראסל מולקאי, המבוסס על סיפורו של גרגורי וויידן באותו השם ומלווה במוזיקה מקורית של להקת קווין, שאף כתבה במיוחד עבור הסרט שלושה שירים, הבולט מביניהם היה "מי רוצה לחיות לנצח" שנכתב בידי בריאן מיי. מככבים בו כריסטופר למברט, שון קונרי, קלנסי בראון ורוקסן הארט. הסרט מתאר את שיאה של מלחמה עתיקת יומין בין לוחמים אלמותיים, אנשי נצח, הנלחמים ביניהם למוות עד שיוותר רק אחד. קונור מקלאוד (כריסטופר למברט) נולד ברמה הסקוטית במאה ה-16. לאחר שהתאושש מפציעה אנושה בקרב, מקלאוד מנודה משבטו על ידי אנשי הכפר שלו שטוענים כי החלמתו קשורה בכישוף. מקלאוד, שמשוטט ומתיישב בכפר אחר, נמצא על ידי איש החרב הספרדי רמירז (שון קונרי) שמסביר לו כי שניהם ועוד אחרים נולדו בני אלמוות שלא ניתן להרוג אותם בשום צורה אלא אם כן נערף ראשם. הסרט עוקב אחר מאבקו של מקלאוד בקורגן, בן אלמוות חזק ואפל כשמקלאוד מנסה למנוע מקורגן לנצח את אנשי הנצח.
איש הנצח זכה להצלחה מועטה עם יציאתו לאקרנים, והכניס קצת מעל 12 מיליון דולר ברחבי העולם כנגד תקציב הפקה של 19 מיליון דולר, וזכה לביקורות מעורבות. אף על פי כן, במרוצת השנים הוא הפך לסרט פולחן פופולרי, והיווה השראה לזיכיון שהניב הפקות של 4 סרטים נוספים 2 סדרות טלוויזיה, ספר, עיבוד קומיקס ומשחק מחשב.
עלילה
בשנת 1985 מתמודד קונור מקלאוד מול אויב ותיק שלו, אימאן פאסיל, בחניון של המדיסון סקוור גארדן. לאחר דו-קרב חרבות, מקלאוד כורת את ראשו של פאסיל וחווה את ה"זירוז" (quickening) - שחרור אנרגטי רב עוצמה, בו כל האנרגיה שצבר בן אלמוות המובס מועברת לבן אלמוות המנצח. האנרגיה המשתחררת בתופעה זו היא חזקה עד כדי כך שבעקבות הניצחון של מקלאוד הזירוז גורם למכוניות רבות להיהרס, נורות חשמל רבות נשרפות ומתזי כיבוי האש מופעלים ספונטנית ברחבי החניון. מקלאוד מסתיר את חרבו בתקרת המוסך, לפני שהמשטרה תגיע ומנסה לצאת מהמקום. שוטרי ניו-יורק מעכבים אותו בגלל הרצח שהתרחש בחניון, אבל בהמשך משחררים אותו מחוסר ראיות.
ההיסטוריה של מקלאוד נחשפת באמצעות סדרת פלאשבקים. בהרי סקוטלנד בשנת 1536, קונור הצעיר עומד להיכנס לקרב הראשון שלו מול שבט פרייזר שנמצא במלחמה עם שבט מקלאוד. הפרייזרים נעזרים בלוחם אימתני בשם קורגן (האחרון משבטי קורגן) אשר מתנה את סיועו לפרייזרים בתמורה לזכות להרוג את קונור מקלאוד הצעיר. במהלך הקרב קורגן דוקר את קונור באורח אנוש ומתכונן לערוף את ראשו תוך שהוא מלמל "יכול להיות רק אחד", אך בני שבטו של קונור תוקפים את קורגן לפני שהספיק להנחית את חרבו על ראשו של קונור, ומצילים את קונור מעריפה. לאחר הקרב, קונור בניגוד לכל התחזיות מתאושש לחלוטין מפציעה קטלנית בבטנו. בני שבטו חושבים שמדובר בכישוף, ורוצים לסקול אותו למוות. באמצע הלינץ', המפקד של קונור, אנגוס, מרחם עליו, ומצהיר בפני כולם שקונור לא ייסקל למוות אלא יוגלה מהשבט. קונור המגורש, משוטט בהרי סקוטלנד, מגיע לעיירה אחרת, מדחיק את חייו הקודמים כלוחם, הופך לנפח ומתחתן עם אישה בשם הת'ר.
לילה אחד, בזמן שקונור יצא מחוץ לבית לציד, קורגן מוצא את ביתו של מקלאוד ומתחיל להילחם עם רמירז. קורגן הורג את רמירז ועוזב את האזור. שנים רבות לאחר מכן, הת'ר מתה מזקנה, מה שגורם למקלאוד שבור הלב להתחיל לשוטט בכדור הארץ. הוא מאמץ את חרב הקטאנה של רמירז, כלי נשק ייחודי שרמירז מסביר כי יוצרה היה "גאון" יפני מ-593 לפני הספירה שהשתמש בטכניקות חישול שהקדימו את זמנן, ומתחיל להילחם באנשי הנצח האחרים בזמן ההתכנסויות.
בשנת 1985, ה"התכנסות" מתרחשת בניו-יורק, שם מתגורר מקלאוד ופועל כסוחר עתיקות תחת הכינוי "ראסל נאש", בחנותו עובדת כמזכירה, אשה מבוגרת בשם רייצ'ל אלנשטיין שיודעת את סודותיו ומסייעת לו לנהל את החנות. בגרסת הבמאי, מתגלה שרייצ'ל היא בתו המאומצת של מקלאוד, אותה הוא הציל מהנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ברנדה וויאט, מומחית למתכות ועובדת במעבדה לזיהוי פלילי, מוצאת בצווארו של פאסיל את שברי חרבו של מקלאוד, ולא מבינה איך הם מגיעים מחרב יפנית שמתוארכת לסביבות 600 לפני הספירה, כשהפלדה של החרב נעשתה ככל הנראה בשיטות של ימי הביניים. וויאט עדה להתקפה של קורגן על "נאש" שנכשלת עקב הגעת המשטרה, ומתחילה להבין שמשהו מוזר קושר את כל האירועים הללו. היא נפגשת עם "נאש" פעמיים אחר כך בתקווה ללמוד יותר על החרב הפרדוקסלית ומפלרטטת עימו. מקלאוד מחבב אותה, אבל מבקש ממנה להשאיר אותו לבדו. קונור נפגש עם איש נצח בשם סונדה קסטגיר, הם שניהם חברים טובים שלא מעוניינים להילחם האחד בשני ומעלים זכרונות מהעבר יחדיו. לאחר שהם נפרדים, קסטגיר נכנס לדו-קרב עם קורגן ומפסיד. וויאט, שמשוכנעת שיש תעלומה בכל הסיפור של נאש חוקרת את עברו ומוצאת ראיות לכך שהוא חי במשך מאות שנים ומדי כמה עשרות שנים מאמץ זהויות בדויות של ילדים שמתו בגיל צעיר. ביום ההולדת של הת'ר, מקלאוד מדליק נר לזכרה בכנסייה קתולית. קורגן מגיע למקום, ומספר למקלאוד שהם כעת בני האלמוות האחרונים שנותרו. קורגן גם מגלה למקלאוד שהוא אנס את הת'ר לאחר שהרג את רמירז. מקלאוד מתרגז, אבל לא יכול לפגוע בקורגן על אדמה קדושה, ולכן עוזב את המקום.
ברנדה מתעמת עם מקלאוד, שמסביר לה את זהותו האמיתית. לאחר שבילו את הלילה יחד, הם נפרדים, (בגלל רצונו של מקלאוד להימנע מלגרור את וויאט למלחמה שלו עם קורגן.) אך קורגן מוצא את ברנדה וחוטף אותה כדי לאלץ את מקלאוד להילחם קרב אחד אחרון. מקלאוד מחליט שהגיע הזמן להשאיר אחריו את זהותו של "ראסל נאש", ללא קשר לתוצאות העימות עם קורגן. הוא נפרד מרייצ'ל והולך להילחם עם קורגן באולפני סילברקאפ בקווינס. לאחר דו-קרב ארוך, קונור מצליח להרוג את קורגן וזוכה בפרס. קונור חוזר לסקוטלנד עם ברנדה, ומגלה שהוא עכשיו גבר בן תמותה שיכול להזדקן ולהביא ילדים לעולם. ברנדה שואלת את מקלאוד מהו הפרס? ועל כך הוא משיב כי הפרס הוא למעשה היכולת לקרוא את מחשבותיהם ורגשותיהם של אנשים ברחבי העולם ולהניע אותם כרצונו. מקלאוד מקווה לעודד שיתוף פעולה, הבנה ושלום למין האנושי.
פיתוח ראשוני
גרגורי וויידן כתב את התסריט להיילנדר, כמשימה כיתתית בזמן שהיה סטודנט לתואר ראשון בתוכנית לתסריטאות באוניברסיטת UCLA. וויידן השתמש בסרטו של רידלי סקוט, "הדואליסטים" מ-1977 כהשראה לסיפורו. לאחר קריאת התסריט, המורה של ווידן המליץ לו לשלוח אותו לסוכן. וויידן מכר את התסריט תמורת 200 אלף דולר. התסריט שלו היה לטיוטה הראשונה של מה שיהיה בסופו של דבר התסריט לסרט "איש הנצח" מ-1986. לדברי וויידן, "הרעיון של הסיפור היה בעצם שילוב של רעיון מ"הדואליסטים" - הבחור רוצה לסיים דו-קרב לאורך שנים - וביקור שערכתי הן בסקוטלנד והן בתצוגת השריון של מגדל לונדון, שם חשבתי, "מה אם היית הבעלים של כל זה? מה אם היית לובש את זה לאורך כל ההיסטוריה והיית עושה למישהו סיור בחייך דרכו?" הסצנה הזו היא בעצם בסרט. לדברי ויליאם פנצר, מפיק היילנדר: הסדרה, "וכאן הכל נפל על מקומו - הרעיון שיש בני אלמוות והם היו מסוכסכים זה עם זה, והובילו חיים סודיים שכולנו לא מודעים להם." בראיון שנערך בשנת 2006 עם "עלית הפעולה", העיר גרגורי וידן, "תמיד נדהמתי שפרויקט שכתבתי כסטודנט באוניברסיטת UCLA התפתח לחיים משל עצמו. אני חושב שהמשיכה של הסיפור היא הייחודיות של סיפור שיש לו לב רגשי, ונקודת מבט מעניינת על חיי נצח."
הטיוטה המקורית של וידן לתסריט נבדלה משמעותית מהסרט. הסיפור הראשוני היה אפל יותר ואלים יותר. קונור נולד בשנת 1408, ולא בשנת 1518. הוא גר עם אמו ואביו. הת'ר לא קיימת; קונור מובטח לילדה בשם מארה, הדוחה אותו כאשר היא מגלה שהוא בן אלמוות. קונור עוזב את הכפר שלו ברצון, במקום להיות מגורש. השם הבדוי שלו בציר הזמן של ההווה הוא ריצ'רד טופין וכלי הנשק שלו הוא חרב רחבה בהתאמה אישית. רמירז הוא ספרדי יליד 1100, במקום מצרי קדום שנולד יותר מאלפיים שנה קודם לכן. קורגן ידוע בשם האביר, המשתמש בכינוי קרל ויליאם סמית'. הוא לא פרא, אלא רוצח בדם קר. ברנדה היא ברנה קרטרייט.
ג'ימי קליף
ג'ימי קליף (באנגלית: Jimmy Cliff; נולד ב-1 באפריל 1948) הוא זמר סקא ורגאיי, מוזיקאי ושחקן מג'מייקה. הוא המוזיקאי היחיד בחיים שהוא בעל אות הכבוד הג'מייקני הגבוה ביותר (באנגלית: Jamaican Order of Merit) אשר הוענק לו על ידי ממשלת ג'מייקה לאות הוקרה על הישגיו. הוא ידוע בקהל הרחב בזכות שיריו "Sitting in Limbo", "You Can Get It If You Really Want", ו-"Many Rivers to Cross", מתוך פסקול הסרט "The Harder They Come" ובזכות להיטו "Wonderful World, Beautiful People". כמו כן הקליט גרסאות כיסוי לשירו של קט סטיבנס "Wild World", ולשירו של ג'וני נאש "I Can See Clearly Now". קליף נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול בשנת 2010.
תולדות חייו
קליף נולד ברובע סומרטון שבסנט ג'יימס, ג'מייקה. הוא החל בכתיבת שירים עוד בעודו בבית הספר היסודי. בשנת 1962 לקח אותו אביו לקינגסטון כדי שיתחיל בלימודיו בבית ספר טכני, שם חלק חדר יחד עם בן דודו. עוד כתלמיד פנה למפיקי מוזיקה רבים בניסיון להקליט את שיריו, אולם כשל. הוא אף ניסה מזלו בתחרויות לכישרונות צעירים. "ערב אחד בעודי חולף על פני חנות תקליטים ומסעדה אשר היו לקראת סיום יום העבודה, נכנסתי פנימה ושכנעתי את אחד מהבעלים, לסלי קונג, לפתוח עסק להקלטת מוזיקה ולהקליט אותי ראשון." כך כותב קליף בביוגרפיה שפרסם באתרו באינטרנט. לאחר ששני סינגלים שהקליט לא הצליחו, הוא נחל הצלחה עם שירו Hurricane Hattie, שהפך ללהיט כאשר קליף היה בן 14. את התקליט הפיק לסלי קונג שעימו המשיך קליף לעבוד עד למותו של הראשון מהתקף לב בשנת 1971. אחרי שיר זה הקליט קליף שורה של שירים נוספים שהפכו ללהיטים בג'מייקה. בשנת 1964 נבחר קליף להיות אחד מנציגי ג'מייקה לתערוכה העולמית שנערכה בניו יורק. עד מהירה הוחתם על חוזה בחברת התקליטים איילנד ועקר לבריטניה. בתחילה החליטה חברת התקליטים לנסות ולשווק את קליף לקהל הרוק אנד רול. הצלחתו הגדולה באה בשלהי שנות ה-60. אלבום הבכורה שלו היה Hard Road to Travel, שזכה לביקורות מהללות.
בשנת 1972 כיכב קליף בסרט הרגאיי The Harder They Come, המספר על צעיר בשם איבן מרטין המגיע מן הכפר אל העיר קינגסטון כשהוא חסר-כל, מנסה מזלו בתעשיית התקליטים, אולם פונה לחיי פשע ולבסוף מוצא את מותו על החוף בקרב יריות עם שוטרים. פסקול הסרט זכה להצלחת ענק ונמכר היטב ברחבי תבל, כשהוא מביא את בשורת הרגאיי לראשונה לקהל רב. סרט זה נותר הסרט הג'מייקני המצליח ביותר עד היום. לאחר סדרת אלבומים נוספים, קליף נטל הפסקה מחיי המוזיקאי ונסע לאפריקה כדי להתוודע לאסלאם (מאוחר יותר הכריז כי אינו מחזיק באמונה דתית כלשהי). הוא חזר למוזיקה ובמשך מספר שנים שהה במסעי הופעות.
בשנת 1981 החל ברוס ספרינגסטין לבצע בהופעותיו את שירו של קליף Trapped. השיר זכה להכרה רבה לאחר שנכלל באלבום הצדקה We Are the World, בשנת 1985. בשנת 1985 זכה אלבומו של קליף, Cliff Hanger בפרס גראמי לאלבום הרגאיי הטוב ביותר. בשנת 1991 זכה קליף להצלחה רבה לאחר שהקליט את שירו של ג'וני נאש I Can See Clearly Now. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בצרפת. בשנת 1994 זכה שירו של קליף "האקונה מטטה" להצלחה רבה לאחר שהיה בפסקול הסרט מלך האריות.
אוקסלאיה
אוקסלאיה (שם מדעי: Oxalaia) הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת הספינוזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 93–100 מיליון שנה. מאובניו התגלו במרניאו, ברזיל ב-2011 בידי החוקר אלכסנדר קלנר.
האוקסלאיה היה קרוב משפחה של הספינוזאורוס הענק והוא הגיע גם לאורך גדול של 12–14 מטרים ולמשקל 5–7 טונות, מה שהפך אותו לגדול התרופודים של ברזיל ואחד מגדולי הדינוזאורים הטורפים מעולם, דומה באורכו לטירנוזאורוס. אורך הגולגולת לבדה הגיע ל-1.35 מטר, עם זאת היא הייתה בעלת יכולת נשיכה מועטה מאוד עקב הצורה המוזרה בה החלק הקדמי נטה למעלה וירד לאורך הקצה, מה שהשאיר חלל גדול בין הלסתות. השיניים דמו במראם לשיני גאביאל ונועדו לתפיסת דגים. עם זאת, ככל הנראה ניזון כנראה האוקסלאיה גם מדינוזאורים אחרים ומפטרוזאורים לא זהירים. בדומה לספינוזאורוס הוא היה בעל מפרש גדול בקצה גבו.
כמה חוקרים מעריכים שבדומה לספינוזאורוס הוא היה מותאם באופן לא רגיל לחיים במים ואולי נע על ארבע כל זמנו.
נבחרת ישראל בכדורסל 3x3
נבחרת הגברים של ישראל בכדורסל 3x3 היא נבחרת הכדורסל 3x3 הלאומית של ישראל, המנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הישראלי.
סגל הנבחרת מורכב משחקני כדורסל המחזיקים באזרחות ישראלית. על פי דירוג פיב"א לנבחרות 3x3 היא מדורגת במקום ה-15 (מתוך 207) בעולם, ו-11 (מתוך 37) באירופה.
אליפויות
הנבחרת החלה את דרכה ב-2012 אז העפילה לראשונה לאליפות העולם שנערכה ביוון. היא שובצה בבית א' יחד עם נבחרות ברזיל, בולגריה, אסטוניה, רוסיה והמארחת יוון. וסימה במקום ה-3 אשר זיכה את הנבחרת בהפעלה לשלב שמינית הגמר. בשלב שמינית הגמר שובצה למשחק נגד אנגליה, אותה ניצחה הנבחרת בתוצאה 18–17 והעפילה עקב כך לרבע הגמר. בשלב רבע הגמר גברה הנבחרת 21–11 על נבחרת ונצואלה והעפילה לחצי הגמר בו הפסידה לצרפת 12–15, עקב כך שיחקה הנבחרת מול אוקראינה במשחק על המקום ה-3 בו הפסידה 19–18 ובסופו של הטורניר זכתה במקום ה-4.
אליפות העולם 2023
נבחרת ישראל העפילה משלב המוקדמות ושובצה בבית ג' יחד עם פוארטו ריקו שהעפילה מהטופ 3 של אליפות אמריקה ועם פולין, ליטא ובלגיה שהפעילו בזכות דירוגם באליפות אירופה 2022 הנבחרת סיימה בבית מחומש במאזן 2-2 כאשר היא מדורגת חמישיית במאזן הפנימי והודחה.
רומניה 2014
לאליפות אירופה הראשונה שהתקיימה ב-2014 בבוקרשט רומניה העפילה הנבחרת ושובצה לבית א' יחד עם ספרד, סרביה וצ'כיה. במשחקי הבית ניצחה הקבוצה את צ'כיה 21–18 אך הפסידה לספרד 20–18 ולסרביה 21–16 וסיימה במקום ה-3 בבית ולא העפילה לשלב הנוקאאוט. בסיום הטורניר דורגה הנבחרת במקום ה-9 מתוך 16.
צרפת 2021
ב-2021 העפילה הנבחרת בפעם השנייה לאליפות אירופה לאחר שניצחה בטורניר המקודמות שנערך בתל אביב באליפות שובצה הנבחרת בבית ד' יחד עם רוסיה (מודרגת 5 באירופה) והולנד (מדורגת 6 באירופה). במשחק הראשון הפסידה הנבחרת 21–13 לנבחרת הולנד ובמשחק השני הפסידה הנבחרת 21–17 ועקב כך סיימה במקום ה-3 בבית והודחה. לאחר אליפות זו, עלתה הנבחרת מהמקום ה-30 בעולם למקום ה-18, דירוג השיא שלה באותה התקופה.
אוסטריה 2022
ב-2022 העפילה הנבחרת בפעם השלישית לאליפות אירופה שהתקיימה בספטמבר 2022 בגראץ שבאוסטריה לאחר שזכתה במקום הראשון בשלב המוקדמות. לטורניר העפילו מלבד ישראל גם האלופה המכהנת סרביה, המארחת אוסטריה, המדורגות 2 ו-3 גרמניה וצרפת, אליהן הצטרפו סלובניה, מונטנגרו, פולין, הונגריה, הולנד, ליטא, לטביה, בלגיה ואזרבייג'ן שזכתה בכרטיס דירוג. הגרלת הבתים התקיימה בקיץ 2022 וישראל שובצה לבית עם אלופת אירופה המכהנת, סרביה אליה הצטרפה סלובניה. בשלב הבתים סיימה ישראל במקום ה-2 אך הודחה על ידי לטביה בשלב רבע הגמר. בזכות העפלה לטורניר עלתה הנבחרת למקום ה-11 בדירוג פיב"א.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לאליפות העולם בכדורסל 3x3 וינה 2023
ויליאם דאגלס (צייר)
ויליאם דאגלס, באנגלית: William Douglas. (1780–1832) היה צייר מיניאטורות סקוטי.
ביוגרפיה
אף שהייתה לו מיומנות כצייר נוף, הוא אימץ את מקצועו של כצייר מיניאטורות, וזכה להצלחה ניכרת, לא רק בסקוטלנד, אלא באנגליה. הוא היה אחד האמנים שהציגו באדינבורו מ-1808 עד 1816, ותרם לתערוכותיהם מיניאטורות, נופים ויצירות של בעלי חיים רבים. היו לו פטרונים רבים, במיוחד הדוכס מבוקליך ומשפחתו, וב-9 ביולי 1817 הוא מונה לצייר מיניאטורות של הנסיכה שרלוט והנסיך לאופולד מסקסה-קובורג. המיניאטורות שלו זכו להערכה רבה בשל ביצוען בטוב טעם ועדינות. כמה מהן הוצגו על ידו באקדמיה המלכותית בלונדון בשנים 1818, 1819, 1826, כולל דיוקן של לוטננט-גנרל סר ג'ון הופ.
דאגלס מת במעונו ברחוב הארט, אדינבורו, 30 בינואר 1832, והותיר אחריו אלמנה, בן אחד ושתי בנות. בתו הבכורה, מיס ארצ'יבלד רמזי דאגלס, הייתה ציירת מיניאטורות. היא הציגה באקדמיה המלכותית בלונדון ב-1834, 1836, 1841, ומתה באדינבורו, ב-25 בדצמבר 1886.
סיגיסוולד קאוקן
קריירה
קאוקן היה חבר בהרכב אלאריוס מבריסל בין 1964 ל-1972 והקים את "התזמורת הקטנה" (La Petite Bande) ב-1972, שעימה הקליט עשרות אלבומים. מאז 1971 לימד כינור בארוק בקונסרבטוריונים המלכותיים בהאג ובבריסל. מחלוצי יישום הטכניקה המוקדמת של השענת הכינור על הכתף בלי משענת-כתף, במקום להחזיקו מתחת לסנטר.
אחיו ידועים גם הם בביצוע המודע היסטורית: ברתולד קאוקן הוא חלילן ווילאנד קאוקן הוא צ'לן ונגן ויולה דה גמבה. השלושה הירבו לעבוד עם נגן הצ'מבלו גוסטב לאונהרדט, ומופיעים בקביעות ברחבי העולם.
ב-2 בפברואר 2007 העניקה לו האוניברסיטה הקתולית של לוון בבלגיה תואר דוקטור לשם כבוד.
מנחם בן
מנחם בן (31 באוקטובר 1948 – 13 במרץ 2020) היה מבקר ספרות, משורר ופובליציסט ישראלי.
בן חיבר 17 ספרים, בהם שישה ספרי שירה, שני ספרי ילדים, שישה ספרי ביקורת שירה ומבחרי שירה (כולל רב המכר "השירים הכי יפים בעברית"), ספר הגות בענייני אלוהים, וכן את רב המכר "פלונטר" ואת הספר התיעודי על התאבדות בתו, "הוי, כנרת שלנו". בן זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים פעמיים (בשנת 1989 וכן בשנת 2016) ובפרס ברנשטיין לביקורת ספרותית (1999).
ביוגרפיה
בן נולד בעיר דְזֶ'רְז'וֹנְיוּב (Dzierżoniów; לשעבר ריכבאך, Rychbach) בשלזיה התחתית שבדרום-מערב פולין בשם מנחם בראון. הוא עלה לישראל בשנת 1949, כשהיה בן ארבעה חודשים, וגדל ברמת גן ברחוב יהלום 100 (כתובת מגורים שהרבה להתגאות בה; שם הרחוב כיום הוא קריניצי). בימי לימודיו בבית הספר התיכון "אהל שם" הכיר את יורם ברונובסקי, לימים מבקר ספרות, מתרגם ועיתונאי, שהיה בשבילו דמות נערצת, אחת מ"ארבע האוניברסיטאות שלי", כפי שנהג בן להגדיר את מורי השירה הגדולים שלו (השלושה האחרים הם תנחום אבגר, נתן זך ודוד אבידן).
בגיל 12 החל לכתוב ב"מעריב לנוער", במדור שערך המשורר משה בן שאול, ובגיל 13 הפך לכתב נוער בשבועון זה. בצעירותו פרסם שירה, אך עיקר השפעתו היה כמבקר ספרות, תרבות ופוליטיקה. בין היתר כתב ביקורת ספרים בשבועון הספרותי "משא" - מוסף הספרות של העיתון "למרחב" בעריכת אהרן מגד ומאוחר יותר במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות" בעריכת זיסי סתוי. בהמשך כתב בעמודים שבועיים ב"כל העיר" הירושלמי, ב"עיתון ת"א" וב"זמן ת"א", וכן בבלוג ב-nrg ובטורים שבועיים ב"וואלה!". פרסם דברי ספרות, הגות ופוליטיקה ב"הארץ" (במוסף "תרבות וספרות" וכן בעמודי המאמרים) וב"מעריב". מ-2018 ועד למותו פרסם על בסיס שבועי מאמרים פוליטיים ב"מעריב", בימים מתחלפים, כחלק מנבחרת הכותבים של "מעריב" המודפס והדיגיטלי.
פקד חוגים של אנשי ספרות כשנקשר למשוררים יאיר הורביץ, מאיר ויזלטיר, יונה וולך ואחר כך נתן זך ובמיוחד דוד אבידן (וכונה בפיהם "הילד בראון" עקב גילו הצעיר).
משעה שהתחיל להתעניין בשירה בגיל 14, בהשפעת ברונובסקי, עסק, לדבריו, במשך שבע שנים בשירה בלבד. הוא השלים באופן חלקי את בחינות הבגרות. לאחר לימודיו התיכוניים, בגיל 18, שוחרר מחובת הגיוס לצה"ל על רקע "אי כשירות נפשית". מאוחר יותר, בגיל 24, ביקש להיבדק מחדש, העלה את הפרופיל הרפואי הצבאי לפרופיל קרבי, וחזר והתגייס לצה"ל לשלוש שנים מלאות, רוב הזמן כמדריך ביחידת נ"מ. באוניברסיטה למד שנה אחת בלבד.
בגיל 16 התפרסמו שיריו בכתב העת "עכשיו" שבעריכת גבריאל מוקד, וזה תיארו במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות" כ"ילד הפלא של השירה והביקורת העברית". ב-1967 יצא לאור תרגומו לפואמה "ארץ הישימון" מאת ת"ס אליוט, הנחשבת לאחת היצירות החשובות בשירה האנגלית המודרנית. מאוחר יותר נודע כי תרגום זה היה, למעשה, עיבוד לתרגומו הישן של המשורר נח שטרן. כמו כן הופיע באותה שנה בהוצאת "עקד" ספר שיריו הראשון "אדרת הגפן", שעליו כתב בין השאר נסים קלדרון (ב"קול העם", עיתון מק"י) כי "קסם בלתי רגיל מהלך על 37 העמודים של אדרת הגפן", ואילו המבקר חיים נגיד הגדירו אז ב"מעריב" כ"גילוי החשוב ביותר של השנה בשירה". על פי גבריאל מוקד, הטקסטים המרכזיים בספר הועתקו ממסעי דוליטל הרופא. בין כתביו המוקדמים הקונטרס "צמה צנופה: כליל-סונטות" (הוצאת דגה, תש"ל), סדרת שירים חושניים שלא כל חלקיה עונים על תביעות הסונטה המסורתית.
חיים אישיים
בן נישא פעמיים. מרעייתו הראשונה, יעל, נולדה הבת בשמת. (יעל נישאה ליגאל ארנס, בנו של משה ארנס, והמשפחה היגרה לארצות הברית) מרעייתו השנייה, שלומית, נולדו לו חמישה ילדים. בשנת 2010 עבר להתגורר בהתנחלות נופים שבשומרון. בתו כינרת, הצעירה מבין ששת ילדיו, התאבדה ב-7 בנובמבר 2012, בגיל 19, בהיותה בשירות לאומי בירושלים. עליה נכתב הספר "הוי, כינרת שלנו" (סיפור התאבדותה והיומנים שכתבה בשבע השנים האחרונות לחייה) שחיברו מנחם בן ואשתו שלומית, ויצא לאור במאי 2014.
כתיבה ופרסום
זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1989 ו-2016) ובפרס ברנשטיין לביקורת ספרותית (1999). הופיע בטלוויזיה בתוכנית התרבות "המעגל הקטן" ובתוכנית הסאטירה "המחשוף" של גיא מרוז ויוני להב. מ-1989 עד 2012 פרסם כמעט ברציפות מדורים שבועיים בכמה עיתונים: המדור השבועי "שירה" בעיתון "כל העיר" של רשת שוקן בירושלים (1989-1992); המדור השבועי "ספרות" ב"עיתון ת"א" של ידיעות אחרונות (1993–2000) והמדור השבועי "בן חורג" ב"זמן ת"א" של "מעריב" (2000-2005). בשנת 2005 החל לכתוב בהזמנת אמנון דנקנר בעיתון "מעריב" עצמו, טורים שבועיים העוסקים בביקורת תרבות וספרות, טור חודשי ובו סקירה של ספרים חדשים, ומעת לעת מאמרים בעמודי הדעות של העיתון. טורו האחרון כעיתונאי מן המניין ב"מעריב" התפרסם ב-4 בנובמבר 2012. עם זאת, במהלך 2013 פרסם כמה מאמרים וטורים כעיתונאי אורח במעריב המודפס ובאתר nrg. לקראת סוף 2013 פרסם כמה מאמרים בעמודי הדעות של "הארץ". בינואר 2014, עפי הזמנתו של ינון מגל, אז עורך וואלה!, התחיל לפרסם טור חדש בוואלה, שהתפרסם פעמיים בשבוע: פעם במגזין סוף השבוע בענייני תרבות ופעם באמצע השבוע, בטורי הדעות. לקראת סוף דצמבר 2014, בתגובה לגל ידיעות על מקרי פדופיליה חמורים שהתגלו בישראל (בין השאר, מעשים שנעשו על ידי מאמן כדורגל בנערים וכן מעשים שנעשו בישיבות חרדיות וכו') פרסם בן בוואלה טור בשם "מול גל העבריינות ההומואית", ובו טען כי "שנים של הטפה הומוסקסואלית ותעמולה הומוסקסואלית (מן הסוג הנפוץ ב"הארץ") וטרור תרבותי הומוסקסואלי (מן הסוג שמפעיל בהתמדה גל אוחובסקי) הביאו למציאות שבה ההומוסקסואליות הולכת ומתפשטת באין מפריע". עוד טען כי אם החברה לא תציב מגבלות על התפשטות ההומוסקסואליות, שיעור ההומוסקסואלים בחברה עלול לעלות, ומציאות הומוסקסואלית עלולה להוביל לשינוי התודעה המינית ולהכחדת תשוקת הגברים לנשים. בתגובה הודיעה אגודת הלהט"ב כי תקיים הפגנת מחאה מול בית וואלה בתביעה לפטר את מנחם בן, ואכן עבודתו בוואלה הופסקה יום לאחר מועד ההפגנה המתוכנן, ופרסום טוריו הופסק. בהמשך הגיש בן בבית הדין לעבודה תביעה משפטית פרוצדורלית נגד וואלה (בה זכה), ובהמשך תביעה נגד אגודת הלהט"ב בבית משפט השלום, תביעה שנמחקה לאחר שנדחתה בקשתו של בן לפטור אותו מאגרת בית משפט על תביעה בסך מיליון ש"ח.
מנחם בן הרצה במערכת החינוך לנוער במסגרת "סל תרבות" בהרצאה שכותרתה "אין שירה בלתי מובנת" ועם בתו אביגיל במפגש לילדים שנסב סביב ספרו לילדים "ספר הקוסמים", שהופיע בהוצאת כתר.
ביולי 2012 מונה על ידי מנהל הרדיו של קול ישראל למגיש נוסף בתוכנית הבוקר של רשת ב' יחד עם המגישה קרן נויבך. מינוי זה ספג להתנגדות בקרב גורמים שונים ולתמיכה מצד אחרים. שבוע לאחר מכן הודיע בן על פרישתו מהתוכנית. במרץ 2013 ראה אור מבחר מקיף של השירה הישראלית שערך יחד עם דורון קורן: "השירים הכי יפים בעברית / מאה שנות שירה ישראלית" (הוצאת ידיעות ספרים). הספר נפתח בארבעה עשר שירים שבן מפרש (בין השאר שיר נדיר שכתב עמוס עוז) ולאחריו מופיעים עוד כשלוש מאות וחמישים שירים ללא פירוש, החל מן השירה הקדם-ישראלית (אד"ם הכהן, יל"ג, אימבר), "הראשונים" (ביאליק, טשרניחובסקי וכו') עבור בראשית השירה הישראלית (רחל, שלונסקי, אלתרמן וכו'), דרך עמיחי, זך, אבידן, דליה רביקוביץ, מאיר ויזלטיר, יונה וולך, ועד לצעירי הצעירים, משוררי המאה ה-21 (ואן נויין, חגית גרוסמן, יונתן ברג וכו') ולמשוררים המזמרים (נעמי שמר, שלמה ארצי, ברי סחרוף, אהוד בנאי, מיכה שטרית, אתי אנקרי וכו'). סך הכל 182 משוררים. בחודשים הראשונים לצאתו לאור הופיע הספר בחמש הדפסות, ונמכר ביותר מ-6,000 עותקים, מספר נדיר בתחום השירה.
הלוח הפסיפי
הלוח הפסיפי הוא הלוח הטקטוני הגדול והכבד ביותר בקרום כדור הארץ, העשוי רובו מקרום בזלתי. שטחו למעלה ממאה מיליון קמ"ר והוא נע לכיוון-צפון מערב בקצב של כעשרה ס"מ לשנה.
מנחם בן
כתיבה ופרסום
בשנת 2014 השתתף בשנית בתוכנית המציאות האח הגדול בעונה השישית, כאשר נכנס בכניסת הדיירים השנייה באמצע העונה. לאחר 22 ימים הודח שביעי. לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיע על כוונתו להתמודדות בפריימריז במפלגת הבית היהודי, אך הדבר לא יצא אל הפועל והוא הצטרף למפלגת "כלכלה" והוצב במקום השני ברשימה. כעבור כמה ימים תבע מן הראשון ברשימה לפרוש, כדי שהוא יוצב במקום הראשון ויוליך את המפלגה לבחירות. משלא נענה, פרש והסיר את מועמדותו מרשימת "כלכלה" לכנסת.
הלוח הפסיפי
מיקום וגבולות
ממזרח גובל בלוחות נסקה, קוקוס וחואן דה פוקה בגבול פתיחה, ועם הלוח הצפון-אמריקאי בגבול סגירה, באזור אלסקה, קנדה ומקסיקו ולאורך העתק סן אנדראס. ממערב נסגר הלוח הפסיפי עם הלוח האוסטרלי, הלוח הפיליפיני והלוח האמורי (כחלק מהלוח האירו-אסייתי). בגבולו הצפוני והמערבי נמצאת חגורת האש, והיא אחראית ליצירת האיים הרבים באוקיינוס השקט, בהם, איי יפן, איי מריאנה, האיים האלאוטים, טונגה וסמואה וכן הפיליפינים, באזור ההפחתה של הלוח הפסיפי, תחת הלוח הפיליפיני, נוצר שקע מריאנה, המקום העמוק ביותר בעולם. הגבול הדרומי הוא גבול פתיחה עם הלוח האנטארקטי.
מנחם בן
עמדותיו
כמבקר ספרות בלט בן בהערצתו לשירתם של נתן אלתרמן ויונה וולך, שסבר כי הם נמנים עם גדולי משוררי העולם. הוא קרא להתפעלות נפשית בלתי אמצעית משירה, המעיט בחשיבותם של כלים לניתוח ספרותי והביע בוז לרוב מונחי הספרות האקדמיים (למשל, השימוש במושג "דובר", במקום "משורר"). בשנת 1993, לאחר שהתפרסמה ביקורתו על ספרו של יצחק לאור "עם, מאכל מלכים", בה ציין כי את הדברים הוא כותב רק על סמך קריאה של מספר עמודים מתוך הרומן, ניסה לאור לתקוף אותו גופנית.
במרוצת השנים, כשכתב במקומונים של "ידיעות אחרונות", ואחר כך בעיתון "מעריב", נהג לנצל את הבימה שניתנה לו גם כדי להביע עמדות נחרצות בנושאים שנויים במחלוקת שאינם ספרותיים גרידא, ובהם: גינוי הממסד הרפואי בכמה מאגפיו ומתן תרופות פסיכיאטריות על בסיס קבוע בפרט. כמו כן הביע עמדות הומופוביות. במקביל קרא להענקת אזרחות ישראלית לעובדים זרים בישראל, ולרפורמה מקיפה בלימודי התנ"ך – הימנעות משימוש במינוחים טכניים מסובכים לתיאור דרכו הספרותית של התנ"ך, ובמקומם לימוד הסיפור התנ"כי כפשוטו, תוך דגש על הקראה רהוטה, כדי להעביר את היופי הלשוני התנ"כי, שבן הגדיר כ"אלוהי". בספרו "מי צייר את הרקפת?" (סדרת יהדות כאן ועכשיו, ידיעות ספרים) שטח את אמונתו המוחלטת בבריאה על פי התנ"ך, וטען כי יופיו ושלמותו של הטבע שוללים את האפשרות שהדברים נוצרו מעצמם. מסיבה זו הוא הביע ביקורת על תקפות תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין, ונמנה עם מביעי ההתנגדויות לתורת האבולוציה החריפים בישראל. בן החזיק בדעה שאיכותו הספרותית של התנ"ך היא עדות לאלוהיותו, אך בו בזמן הביע איבה עזה ליהדות הרבנית ולעג לנוהגים על פי ספרות ההלכה האורתודוקסית.
הלוח הפסיפי
מיקום וגבולות
במרכז האוקיינוס השקט ישנם גם איים שנוצרו על ידי נקודות חמות באמצע הלוח. הידועים שבהם הם איי הוואי, פולינזיה ואיי מרשל.
מנחם בן
עמדותיו
כשהתפרסמו בעיתונות מאמריו על "המצאת האיידס" (כתבת שער במוסף "הארץ" שהתפרסמה ב-16 ביוני 2000), ותיאור האופן שבו טיפל בבנו (במהלך ההתקף הפסיכוטי הראשון של הבן) שאובחן כלוקה בסכיזופרניה מבלי לאשפזו ומבלי לתת לו תרופות, הם עוררו תשומת לב רבה וזעם מצד הממסד הרפואי. בין השאר התנגד בן בנחרצות למתן תרופות פסיכיאטריות מעבר לזמן ההתקף הפסיכוטי. באחת מביקורותיו שנכתבו לאחר קריאת "סיפור על אהבה וחושך", העלה את ההשערה כי אמו של עמוס עוז לא התאבדה, אלא מתה כתוצאה מתאונה של נטילת מנת יתר של כדורי הרגעה.
בריאיון לתוכנית "פנים אמיתיות" ששודרה בערוץ 10 ב-17 ביוני 2011, קרא בן לחקיקה שתוציא את ההומוסקסואליות העתידית מחוץ לחוק, תוך מתן היתר מתמשך להומוסקסואלים פעילים. דבריו עוררו מחאה שבעקבותיה בוטל הטור שלו בשבועון "רייטינג", והופסקה השתתפותו בתוכנית "דיבור ישיר" בערוץ 2. בעקבות השידור הוסיף בן להתבטא בנושא ובין היתר כינה את עצמו "הומופוב גאה", וקרא לאסור על מקומות בילוי להומואים, אך גם סייג את דבריו, והבהיר שהצעתו אינה מתייחסת למי שכבר היה הומוסקסואל בעת אישור החוק שהוא מציע. את הפרסומים אודות התבטאויותיו תיאר כ"דיבה איומה", והכחיש חלק מהדברים שיוחסו לו. ואכן במשדר הבא של "פנים אמיתיות" אישר אמנון לוי, כי בניגוד למה שאמר בפתח המשדר הקודם, מנחם בן אכן לא אמר מעולם שיש להכניס הומואים לכלא, וכי זו הייתה פרשנות לדבריו (כשקרא להוציא את ההמוסקסואליות העתידית מחוץ לחוק).
ב-30 באפריל 2014 שודר בערוץ 2, ב"קשת", הסרט התיעודי "כינרת שלי - מנחם בן ואשתו שלומית מחפשים את האמת", על התאבדות בתם כינרת. במקביל הופיע בהוצאת כנרת-זמורה-ביתן ספרם המשותף של שלומית ומנחם בן "הוי, כינרת שלנו" (הסיפור, היומנים, הצילומים), הכולל את סיפור התאבדותה ואת היומנים שכתבה בשבע השנים האחרונות לחייה. הפרסום עורר דיון ציבורי לגבי הלגיטימיות של הפרת פרטיותה של כינרת כנגד הצורך במתן משמעות לחייה ונחמה פורתא להוריה, באמצעות החשיפה של חומרי חיים צבעוניים של תהליכי התבגרות.
קישורים חיצוניים
על יצירותיו וכתביו
ממאמריו ויצירותיו
רנו קרוול
רנו קרוול (צרפתית: Renault Caravelle) מכונית ספורט-קופה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1958–1968.
סך הכול יוצרו 117,000 יחידות.
היסטוריה
לראשונה הוצגה הקרוול בתערוכת הרכב של פריז, בשנת 1958 עם מנוע דופין. שנה לאחר מכן הוצגה בקנדה ובארצות הברית עם מנוע משופר.
הרנו קרוול כונתה עד שנת 1962 "רנו פלורידה" למעט בקנדה ובארצות הברית שם שווקה כרנו קרוול. נמכרו 36,156 יחידות.
דגמי הקופה רנו 15 ורנו 17 החליפו בשנת 1971 את הרנו קרוול.
הקבינט של ארצות הברית בממשל הארי טרומן
הקבינט של ארצות הברית בממשל הארי טרומן כיהן במשך שבע שנים ותשעה חודשים - ממועד השבעת הנשיא הארי טרומן ב-12 באפריל 1945 – בעקבות מותו הפתאומי של הנשיא פרנקלין רוזוולט – ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 1953.
הרכב הקבינט
כל חברי הקבינט שכיהנו בו בעת מותו של הנשיא רוזוולט המשיכו לכהן בקבינט של יורשו טרומן, אך כבר במהלך 1945 התחלפו כמעט כולם, למעט מזכיר הצי ג'יימס פורסטל, מזכיר הפנים הרולד איקס, ומזכיר המסחר הנרי וולאס.
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים עד 1947 ו-10 לאחר מכן, ובסך הכל 12 בעלי תפקידים. כיהנו בו 32 גברים ואישה אחת. מרבית חילופי הגברי בקבינט התרחשו במהלך כהונתו הראשונה של טרומן.
לאחר שירש את רוזוולט לא היה לטרומן סגן נשיא עד ראשית כהונתו השנייה, ואז הצטרף הסגן אלבן ברקלי לקבינט.
פיג'ו סוג 26
פיג'ו סוג 26 (בצרפתית: Peugeot Type 26) היא מכונית משפחתית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)", מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1899–1902.
דבורין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נתיבי אוויר קאריביים
נתיבי אוויר קאריביים (באנגלית: Caribbean Airlines Limited או בקיצור Caribbean Airlines, קאריביין איירלינס) היא חברת הדגל של טרינידד וטובגו שאף בבעלותה. חברת התעופה היא גם חברת הדגל של ג'מייקה וגיאנה. קריביין איירליינס מפעילה טיסות לאיים הקריביים, צפון אמריקה ודרום אמריקה מטרינידד. כיום החברה מעסיקה יותר מ-1,700 עובדים והיא חברת התעופה הגדולה ביותר בקריביים.
היסטוריה
קריביין איירליינס הוקמה ב-27 בספטמבר 2006, והחלה את פעילותה ב-1 בינואר 2007. החברה החלה לפעול עם צי של שישה מטוסי בואינג 737–800 ואיירבוס A340-313 אחד.
במרץ 2008, חברת התעופה החלה לטוס באופן ישיר ויומי לנמל התעופה הבינלאומי סימון בוליבר בקראקס שבוונצואלה. במאי 2008 רכשה קריביאן איירליינס מטוס בואינג 737–800 שביעי. חברת התעופה הוסיפה קו חדש לארצות הברית ב-22 במאי.
יעדים
החברה טסה ליעדים רבים באמריקה ובקריביים, ובהם:
807
אירועים
ללא תאריך ידוע - בארץ ישראל, מרד בשלטון העבאסים משותף ליהודים, נוצרים ומוסלמים. דוכא בידי כוחות צבא מדמשק וממצרים. שנתיים מאוחר יותר התחדשו המרידות והביאו להתפוררות שלטון העבאסים.
הכוכב האדום בלגרד (כדוריד)
הכוכב האדום בלגרד היא קבוצת כדוריד קבוצת כדוריד סרבית מעיר הבירה בלגרד, אשר נוסדה בשנת 1948. הכוכב האדום בלגרד משחקת בליגה הסרבית הראשונה בכדוריד היא חלק מאגודת הספורט הכוב האדום בלגרד, וכמו רוב קבוצות הכוכב האדום בלגרד היא משחק בצבעים אדום ולבן. משחקי הבית של הכוכב האדום בלגרד מתקיימים באולם שומיצה המכיל כ-4000 מקומות. הכוכב האדום בלגרד זכתה בהכי הרבה אליפות בסרביה-7 אליפות (את התואר חולקת הכוכב האדום בלגרד עם פרטיזן בלגרד). הישג השיא של הכוכב האדום בלגרד באירופה הוא הגעה לחצי גמר גביע המחזיקות בעונת 1995/96.
אלנבי 58
אלנבי 58 היה מועדון לילה שפעל בתל אביב בין השנים 1994–2000.
היסטוריה
המועדון הוקם על ידי אורי שטרק, רל נדל וניצן לב צור ב-1994 ברחוב אלנבי 58, בסמוך לכיכר מגן-דוד, במקום שבו שכן קולנוע אלנבי. מסיבות הטראנס וההאוס שנערכו בו מדי יום חמישי היו לשם דבר, והתקליטנים המובילים בעולם פקדו אותו. המועדון הפך לחוד החנית של סצנת המועדונים התל אביבית בשנות ה-90, סביבה התפתחה תרבות שלמה. פתיחת המועדון השתלבה בגל עולמי של הסבת בתי קולנוע ישנים למועדוני ריקודים. המועדון הוכתר על ידי מגזין "מיניסטרי אוף סאונד" כאחד מעשרים המועדונים הטובים בעולם. ב-1996 החלו במועדון מסיבות "אפטר פארטי", המתחילות עם עלות השחר ונערכות בשעות הבוקר.
בשנת 2000 נסגר המועדון, כתוצאה משילוב של כמה גורמים: מדיניות עיריית תל אביב-יפו לדחיקת אזורי הבילוי ממרכז העיר, פרוץ האינתיפאדה השנייה, עלייתם של מועדונים קטנים יותר וממוסחרים פחות, וכן תחושת מיצוי בקרב הבליינים. מייסדיו הקימו חודשים ספורים אחר כך את "מועדון ה-TLV" בנמל תל אביב.
המבנה נרכש על ידי יזמי נדל"ן בשם "מאיר עייני ישראל מניבים בע"מ". במקומו ייבנה מבנה מגורים, תוך שימור של חזית המבנה.
מונומנט רשום
בממלכה המאוחדת, מונומנט רשום (באנגלית: Scheduled monument) הוא אתר ארכאולוגי או מבנה היסטורי בעל חשיבות לאומית, הזוכה להגנה מכוח "חוק המונומנטים העתיקים והאזורים הארכאולוגיים" שהתקבל בפרלמנט הבריטי ב-1979.
עם קבלת ההחלטה על הכרזה על מונומנט מסוים כמונומנט רשום הוא מוסף לרשימה המנוהלת על ידי משרד התרבות, תקשורת, וספורט, ומכאן שם ההכרזה. תהליך זה בוזר לסקוטלנד ולוויילס בשנות ה-70, וכיום הוא מנוהל שם על ידי הממשלות המקומיות. שלושת הגופים הממשלתיים הנושאים באחריות לנושא זה הם קרן המורשת האנגלית, Cadw (קאדו) בוויילס וסביבה היסטורית סקוטלנד (לשעבר סקוטלנד ההיסטורית). המערכת הצפון אירית מופעלת על ידי חקיקה נפרדת, ומנוהלת על ידי סוכנות הסביבה של צפון אירלנד. לפי חקיקה זו קיים מעמד של "מונומנט היסטורי רשום" (בעלות פרטית) או "מונומנט בטיפול המדינה" (בעלות ציבורית).
ההגנה על המונומנט יכולה להתבצע באמצעות העברתו לבעלות המדינה או השמתו בנאמנות, שבה בעלי הנכס ממשיכים להחזיק בבעלות עליו בעוד שגוף המורשת הרלוונטי מתחזק אותו ובדרך כלל פותח אותו לציבור. פקחים בודקים את מצב המונומנטים על מנת לאתר נזקים שונים וכדומה. במקרה שמדובר על אזורים נרחבים ניתן להגן עליהם באמצעות הכרזתם כאזורים בעלי חשיבות ארכאולוגית. נכון לשנת 2004 רק חמישה מרכזי ערים, כולם באנגליה, זכו למעמד זה: קנטרברי, צ'סטר, אקסטר, הירפורד ויורק. חלק זה בחוק מעולם לא יצא לפועל בסקוטלנד.
על מערכת המונומנטים הרשומים נמתחה בעבר ביקורת, בין השאר בגלל היעדר הגדרה קשיחה למהותו של מונומנט. הרישום לא מיושם בדרך כלל לאתרים תת-מימיים, וקיימים רק שלושה אתרים ימיים המוכרזים כמונומנטים רשומים עתיקים. באנגליה הועלו מספר הצעות לשינוי המערכת, בהן איחוד בין מעמד המונומנט הרשום למעמד הבניין הרשום.
המבורג טאוורס
המועדון, שהוקם ב-2013, שיחק בליגה השנייה מעונת 2014–15. בשנת 2019, המבורג עלתה לבונדסליגה בפעם הראשונה. מאז 2014, בזירת ביתם היא ה-Edel-optics.de ארנה בהמבורג, בעל התכולה של 3,400 איש.
היסטוריה
בפברואר 2013, שחקן העבר פסקל רולר והיזם וולפגנג סהם הודיעו על תוכניותיהם להחזיר את הכדורסל המקצועי להמבורג. לא היה כדורסל מקצועני בעיר מאז פשיטת הרגל של BCJ המבורג ב-2002. המטרה המקורית של המועדון הייתה להשיג ויילד קארד לליגה הראשונה בכדורסל. עם זאת, הקבוצה קיבלה מקום בליגת המשנה.
המועדון הופיע לראשונה בעונת 2014–15. הוא שיחק את משחק הבית הראשון שלו ב-28 בספטמבר 2014, וגברה 66–65 על גיסן 46'. בעונת הבכורה סיימה הקבוצה שמינית בדירוג. בעונת 2015–16, הטאוורס היו בעלי ממוצע הקהל הגבוה ביותר מבין כל מועדוני ה-ProA עם 3,047 למשחק.
בעונת 2018–19 סיימה המבורג את העונה הסדירה במקום הרביעי. ב-30 באפריל 2019, המבורג טווארס עלתה לבונדסליגה בפעם הראשונה לאחר שניצחה את קמניץ 99' המדורגת ראשונה בחצי גמר הפלייאוף, ובכך הגיעה לגמר ה-ProA. ב-4 במאי 2019, הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה לאחר שניצחה את נירנברג פלקונס.
סטאבור
סטאבור (ברומנית: stabor) זו ערכאה שיפוטית לא רשמית במסגרת קהילת הצוענים ברומניה. הסטאבור מנוהל על ידי מי שמכונה "שופט סטאבור" או "קריסיניטור" (krisinitor) או "קריס" (kriss), ששופט לפי חוקי הצוענים, חוקים שמחייבים רק את הצוענים. אין ניגוד בין חוקי הצוענים וחוקי המדינה.
הסטאבור מחליט בנושאים פליליים ואזרחיים כאחד. לפי חשיבות העניין, יושבים בדין אחד או שלושה סטאבורים. בכל שבט צריך להיות לפחות סטאבור אחד. אפשר לערער פעמיים על החלטת הסטאבור, אך לאחר שהערעור נדחה ההחלטה סופית ומי שלא מקבל אותה מסתכן בגירוש מהשאטרה (şatra) ומהשבט. את הערעור אפשר להגיש בפני סטאבורים משבט אחר.
דיוני הסטאבורים וקבלת ההחלטות שלהם מהירים בהרבה מבתי המשפט הרגילים, וכך מאפשרים פתרון סכסוכים מהיר יחסית.
החשוד האחרון
החשוד העיקרי הוא סרט פשע ישראלי משנת 2005 בבימוים של אריק לובצקי ומתי הררי, עם שמיל בן ארי, חיים זנאתי ואוראל טימסית בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב גם הוא על ידי אריק לובצקי ומתי הררי, מבוסס על הרומן "ברזניץ" של חיים לפיד משנת 1992.
שמיל בן ארי היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר ומתי הררי ואריק לובצקי היו מועמדים לפרס אופיר לבמאי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2005.
תקציר העלילה
האמת היא שנישואיו עם רותי (רותי נבון) עומדים לפני סיום לאחר 25 שנה. ברזניץ נמצא בקשר מיני אובססיבי עם אווה (אוראל טימסית) הצעירה ממנו בשנים רבות, העובדת כמורה במכללה לאמנות. הוא עוקב אחריה, מבחין בגבר שיוצא מדירתה וחובט בו קשות, פוצע אותו ונמלט במהירות במכוניתו שמתנגשת בקיר והוא נפצע קשה ומפונה לבית חולים.
המפקד החדש סנ"צ בכר (נתן נתנזון) וסגנו בביוף (ירון לוי סבג) לא מחבבים אותו. כאשר הוא משתחרר, בכר מסמיך אותו לטיפול בתיק על גופה בלתי מזוהה שנמצאה ביער בן שמן עם אוזן כרותה. השב"כ עצר סטודנט פלסטיני שהתפאר בכפרו שהוא הרוצח והראה לכולם את האוזן. איש השב"כ (הראל הרנוף) מבקש מברזניץ לחתום על ניירות כי לדעתו החקירה הושלמה. ברזניץ חוקר את הסטודנט מופיד (ג'וני ערביד) ומוצא פגם בעדותו היות שהבדיקה הפתולוגית הראתה שהאוזן נלקחה כשבועיים לאחר הרצח. מופיד נשבר ומגלה כי היה משת"פ של השב"כ ונאלץ להראות את האוזן כדי להוכיח את נאמנותו לפלסטינים. לדבריו הובילה אותו לגופה ידידה מיפו ג' בשם סוזי אוחיון.