cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלושת הפאשות
רקע
ב-1908 התחוללה באימפריה העות'מאנית 'המהפכה החוקתית', שהובלה על ידי תנועת הטורקים הצעירים אשר נחלקה בתוכה בין הפלג הליברלי שדגל באימוץ דפוסי ממשל פלורליסטים ובין אלמנטים מהקצונה העות'מאנית הבכירה שדגלו בקו לאומני וחלקם גם לאומני-דתי. ב-1909 הודח הסולטאן עבדול חמיד השני. ב-1913 לאחר הכישלון העות'מאני במלחמת הבלקן הראשונה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי הלאומנים מקרב מועצת האיחוד והקידמה. לאחר שינוי חקיקה הפכה מועצת האיחוד והקידמה למפלגת השלטון היחידה המותרת באימפריה. ניהול האימפריה העות'מאנית התבצע למעשה על ידי הטריומווירט שכלל את שלושת המנהיגים של מועצת האיחוד והקידמה, אשר היו ידועים בשם "שלושת הפאשות".
מלחמת העולם הראשונה ורצח העם הארמני
הטריומווירט הנהיג את האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בעקבות השתדלותו של אנוור פאשה, הצטרפו העות'מאנים למלחמה לצידם של מעצמות המרכז - גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך מלחמת העולם הראשונה לקח אנוור פאשה תחת פיקודו את הארמייה השלישית ובראשה יצא למסע מלחמה כושל בקווקז, תוך שהוא מפקיד את הארמייה הרביעית בידיו של אחמד ג'מאל פאשה, שהוביל את המתקפה הכושלת על תעלת סואץ והפך למושל הצבאי של סוריה וארץ ישראל במהלך המלחמה. לשלושה מיוחסת אחריות אישית לרצח העם הארמני, אך מי שפעל בתחום זה באופן מיוחד היה טלעת פאשה, החתום על שני הצווים העיקריים שהובילו לגירוש הארמנים למחנות ריכוז ולרציחתם (גירוש האינטלקטואלים הארמנים מאיסטנבול ב-24 באפריל 1915 ו"חוק הטרנספר" (תחכיר) ב-30 במאי אותה שנה) ומי שפיקח וזירז אישית את הוצאתם לפועל. במהלך המלחמה לחץ טלעת לזירוז הגירוש וההשמדה עוד במהלך המלחמה, כיוון שלאחר מכן יהיה קשה הרבה יותר לבצעם, ושיגר אישית פקודות לדרגי הביצוע בשטח. ב-3 בנובמבר 1918 נמלטו "שלושת הפאשות" בצוללת גרמנית והוברחו לברלין. בריחתם, ובייחוד בריחתו של טלעת הפטריוט, הכתה בהלם את הציבור הטורקי. ב-13 בנובמבר נכנסו הבריטים לקונסטנטינופול.
לאחר המלחמה
במהלך משפט שניהל הסולטן מהמט השישי בחסות בריטית, על מנת לדון בנסיבות כניסת טורקיה למלחמה וביצוע רצח העם הארמני, העידו קצינים רבים, שהפנו אצבע מאשימה לשלושת הפאשות ולטלעת פאשה בפרט. ב-5 ביולי 1919 נדונו השלושה שלא בפניהם להוצאה להורג. טלעת פאשה וג'מאל פאשה נרצחו ב-1921 וב-1922 (בהתאמה) במבצע נמסיס על ידי הפדרציה המהפכנית הארמנית ואילו אנוור פאשה נהרג ב-1922 במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
חציון גאומטרי
חציון גאומטרי של קבוצת נקודות במרחב אוקלידי היא הנקודה שסכום מרחקיה (במרחב האוקלידי) מן הנקודות הנתונות הוא הקטן ביותר.
כלומר, החציון של הנקודות הוא הנקודה  שעבורה הסכום  הוא מינימלי. לכל קבוצת נקודות סופית יש חציון גאומטרי יחיד, אלא אם מדובר במספר זוגי של נקודות המסודרות על ישר אחד. במקרה החד-ממדי החציון הגאומטרי הוא החציון המקובל.
להבדיל ממרכז המסה שמחושב כממוצע חשבוני של הנקודות, אין נוסחה סגורה לחישוב חציון גאומטרי, ובמקום זה מקרבים אותו בשיטות איטרטיביות.
מעוז פורז
מעוז פורז (15 באוקטובר 1934 – 17 באוקטובר 1973) היה טייס בחיל האוויר הישראלי ובחברת אל על שנהרג במלחמת יום הכיפורים מאש נ"מ במהלך גיחת הפצצה במטוס סקייהוק. התפרסם בהקשר של שתי פרשות חטיפה של ארגוני טרור, האחת כשנאבק עם חוטף מטוס אל על לאלג'יריה, והשנייה כאשר בנו, ניר פורז, שהיה מפקד צוות בסיירת מטכ"ל, נהרג בניסיון חילוץ החייל החטוף נחשון וקסמן.
ביוגרפיה
מעוז פורז נולד ב-15 באוקטובר 1934 בפתח תקווה להורים עולים חדשים מפולין. בילדותו עבר עם הוריו לכפר סירקין. סיים את לימודיו היסודיים בפתח תקווה ולאחר מכן למד בבית הספר החקלאי כדורי.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1952 והתנדב לקורס טיס. לאחר סיום קורס מספר 15 שירת בתפקידים שונים ובהם מדריך בבית הספר לטיסה. השתתף במבצע קדש כטייס הרווארד. עבר לטייסת 101 והיה מהראשונים שעברו הכשרה על מטוס מיראז' 3. בשנת 1964 השתחרר משירות קבע ונקלט כטייס בחברת אל על ובמרוצת השנים הוכשר כקברניט מטוסי נוסעים. השתתף במלחמת ששת הימים כטייס מיראז' והשתתף בגיחות במסגרת מבצע מוקד. במהלך המלחמה נפגע מטוסו בסיני, והוא נטש אותו מעל גבול מצרים.
במלחמת יום הכיפורים, בגיל ארבעים, נלחם כטייס סקייהוק. ב-17 באוקטובר 1973 יצא כמוביל זוג מטוסים מבסיס חצור למשימת הפצצה וסיוע לכוחות הקרקע בסיני סמוך לקאנטרה. לאחר ההפצצה, בדרכו חזרה, נורתה לעבר המבנה אש נ"מ כבדה וטילי קרקע-אוויר. במהלך תמרוני ההתחמקות צלל פורז והתרסק בלי שהפעיל את כיסא המפלט. לא ידוע אם התרסק כתוצאה מפגיעת נ"מ או כתוצאה מתמרון חריף מדי.
הפולמוס לאחר מות בנו
לאחר מות בנו ניר עסקו אמצעי התקשורת בשאלות מוסריות באשר למדיניות צה"ל בשיבוץ חיילים יתומים כלוחמים. פולמוס דומה התעורר לאחר נפילת טייס הקרב אסף רמון בנו של אילן רמון.
מרים ברנשטיין-כהן
מרים ברנשטיין-כהן (14 בדצמבר 1895, קישינב – 4 באפריל 1991, כ' בניסן תשנ"א, תל אביב) הייתה שחקנית תיאטרון הקאמרי, אשר נודעה בתור השחקנית המקצועית הראשונה בארץ ישראל. כמו כן, היא גם הייתה במאית, דוקטור לרפואה, סופרת, משוררת, מתרגמת, מרצה ומורה למשחק. כלת פרס ישראל, יקירת העיר תל אביב ומראשונות "צוותא".
ילדותה ונעוריה
מרים ברנשטיין-כהן, בתו של המנהיג הציוני יעקב ברנשטיין-כהן, נולדה בקישינב שבבסרביה (אז באימפריה הרוסית; כיום במולדובה) ובילדותה הותקף ביתה (נופצו חלונותיו) במהלך פרעות קישינב, זיכרון שעליו סיפרה לתוכנית "עמוד האש".
בילדותה דיברה מרים עברית, כראוי בבית ציוני, רוסית, שפת השלטון וגרמנית, שפתה של סבתה שמוצאה היה מלבוב. בין השנים 1907–1910 שימש אביה רופא ביישוב היהודי של ארץ ישראל ומרים למדה בגימנסיה הרצליה בעברית. לאחר ששבו לקישינב נשלחה מרים ללמוד בגימנסיה גרמנית, כי הוריה רצו שתשלוט היטב בשפה זו.
התיאטרון הארץ ישראלי
לאחר שלמדה שנה בסטודיו המרכזי של סטניסלבסקי, יצאה מרים ברנשטיין-כהן ב-1921, דרך איטליה, אל ארץ ישראל, שם השתתפה עם מאיר תאומי, מנחם בנימיני ואליעזר ליאוני בייסוד "התיאטרון העברי בארץ־ישראל" בתל אביב, והייתה לגברת הראשונה של התיאטרון הארץ ישראלי. יחד עם קבוצת שחקנים נוספים העלתה בין השנים 1921–1923 הצגות שונות, מרביתן ממקורות רוסיים, אך גם הצגות של אוסקר ויילד, אוגוסט סטרינדברג, הנריק איבסן ואחרים. בהשפעתה ובהנהגתה יצאה לברלין קבוצה של שחקנים ארץ ישראליים, ללימודי משחק. בברלין פגשו שחקנים יהודים נוספים, שהצטרפו אליהם ואת מנחם גנסין, שפרש מהבימה והפך למנהלם כאשר חזרו לארץ ישראל. התיאטרון, שנוסד בברלין ושיחק בארץ ישראל עד 1927, נקרא התיאטרון הארץ ישראלי.
לאחר חזרת הקבוצה לארץ ישראל והגעתו ארצה של תיאטרון הבימה, התפתח מאבק בין התיאטרונים ובהדרגה מרבית השחקנים הצטרפו להבימה, כולל המנהל גנסין ומרים ברנשטיין-כהן נשארה בודדה. בן זוגה של מרים, מיכאל גור, הוזמן לקובנה, כדי לייסד שם תיאטרון עברי. בשנים 1927–1935 מרים הופיעה לעיתים קרובות בנשפי קריאה במזרח אירופה.
בעת ביקורה בקובנה במרץ 1928, פגשה אותה הנערה לאה גולדברג, שגם כתבה ביומנה את התרשמותה מהקונצרט שלה: "היא מקסימה, נפלאה, כל־כך הרבה חיים ואור יש בה. שמעתי שירי משוררים ידועים לי...ואולם עתה לבשו הם צורה אחרת לגמרי והריתמוס שלהם חי בשבילי שבעתיים". ולאחר שראתה קונצרט נוסף: "שמעתי את השפה העברית חיה וכה יפה. כה מצלצלת מעל הבמה...והצלילים היו יפים שבעתיים מאלה שאני מכירה". לאחר שעזבה את העיר, כתבה גולדברג: "עתה בלב כולנו נשארו געגועים אליה ואל... ארץ ישראל".
ברנשטיין-כהן שיחקה ולימדה משחק בפולין, ליטא ויתר מזרח אירופה וגם בדרום אפריקה. היא ביקשה להתקבל להבימה, אך נדחתה שוב ושוב. ב-1935 שבו בני הזוג, מרים ברנשטיין-כהן ומיכאל גור,(בן מנחם) לארץ ישראל. תיאטרון הבימה סגר את דלתותיו בפניה ואף הפעיל לחצים למניעת הופעותיה, כמו בעצרת בחדרה, ב-1937. ב-1936 ייסדה את הקומדיה הארץ ישראלית ועסקה בהוראת אמנות הבמה.
פעילותה הציבורית
בשנת 1926 נבחרה ברנשטיין-כהן לאספת הנבחרים השנייה מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים, בה הייתה פעילה עד 1932.
בעקבות המרד הערבי הגדול פסקה להקת הקומדיה הארץ-ישראלית מלהציג. ברנשטיין-כהן נשלחה מטעם קרן קיימת לישראל לרומניה, הונגריה, הולנד ובלגיה ועסקה בתעמולה ועידוד השימוש בשפה העברית באמצעות משחק וקריאה. ערב מלחמת העולם השנייה היא שבה ארצה והחלה לעסוק בהוראה ובהופעות אמנותיות בערי הספר ובמחנות ההגנה (פעילות שנמשכה לאחר קום המדינה במחנות צה"ל).
בשנת 1948 סייעה ליסוד ועד אמני ישראל. היא ייסדה וערכה את כתב העת 'תיאטרון ואמנות'.
לאחר הקמת המדינה הייתה ברנשטיין-כהן פעילה במפ"ם. לאורך השנים היא השתתפה גם בפעילות ועדת התרבות של הסתדרות העובדים הכללית.
התיאטרון הקאמרי
ברנשטיין-כהן הצטרפה לתיאטרון הקאמרי, בו שחקו בהמשך גם בעלה מיכאל גור, בתה אביבה גור ובעלה של אביבה, שהגיע מהבימה לקאמרי, יצחק מיכאל שילה.
הפעילות הספרותית
מרים ברנשטיין-כהן עסקה גם בתרגום וכתבה ספרות יפה ושירה.
סוואנים
הסוואנים (בגאורגית: სვანები, מילולית: סוואנֶבּי) הם קבוצה אתנוגרפית של הגאורגים שמתגוררים בעיקר במחוז ההיסטורי, סוואנתי שבגאורגיה. הם דוברים בשפה שלהם שנקראת סוואנית. כמו כן מתגוררים סוואנים בקודורי עילית שבאבחזיה, שעד לפני הפלישה הרוסית לגאורגיה הייתה האזור היחיד באבחזיה שהיה בשליטת הממשל בטביליסי.
היסטוריה
הסוואנים הם בדרך כלל מזוהים עם ה"סואנים" (Soanes) הנזכרים בכתבי סטרבון, שמיקם אותם, פחות או יותר, באזור סוואנתי של היום.
עד שנת 1930, המגרלים והסוואנים במפקד האוכלוסין סווגו לקבוצות נפרדות, אבל נכללו באותה קטגוריה כגאורגים לאחר מכן.
במאות ה-4 ה-6 התנצרו והשתייכו לכנסייה הגאורגית. למרות זאת, חלק מהפולתאיסטים המבוגרים שנותרו, נשארו עובדי אלילים. גיאורגי הקדוש, הקדוש הפטרון של גאורגיה, הוא הקדוש המכובד ביותר. הסוואנים שימרו הרבה ממסורתם, כולל נקמת דם. משפחותיהם קטנות, והבעלים הם ראשי המשפחה. הסוואנים מכבדים מאוד את הנשים הזקנות במשפחותיהם.
הנסיך מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הניח כי הסוואנים היו בעברם בני דת משה.
שפה
שפתם היא דו לשונית, הם משתמשים גם בגאורגית וגם בשפתם שנקראת, סוואנית, שיחד עם הגאורגית, המגרלית והלאזית מרכיבים את השפות הכרתווליות או השפות הדרום קווקזיות. השפה הסוואנית הוחלפה ברובה על ידי גאורגית תיקנית.
תרבות
התרבות הסוואנית שרדה בצורה נפלאה על שיריה וריקודיה. השירה הפולילונית שלה היא המורכבת ביותר בשירה הגאורגית.
נבחרת בלארוס בכדורסל
נבחרת בלארוס בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת בלארוס. הנבחרת הוקמה בשנת 1992 בעקבות היפרדותה של בלארוס מברית המועצות והיא אחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה.
דוכסות לורן
דוכסות לורן הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 959 בעקבות חלוקת לותרינגיה לשתי דוכסויות, והתקיימה עד לשנת 1766, לאחר מותו של סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין שהיה הדוכס האחרון, לאחר שקיבל את הדוכסות במלחמת הירושה הפולנית.
רקע
בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה - החלק האמצעי של הממלכה. לאחר מותו של לותאר חולקה נחלתו בין בניו, ובנו לותאר השני קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869 חולקה נחלתו בחוזה מרסן, ולבסוף עברה נחלתו בשנת 880 לפרנקיה המזרחית. לאחר מותו של לודוויג הצעיר בשנת 911 נכבש האזור על ידי פרנקיה המערבית, אולם בשנת 925 כבש היינריך הראשון, מלך גרמניה את האזור בחזרה. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה.
דוכסות לורן העילית
בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, ובשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה. חתנו של ברונו - פרידריך הראשון מבאר ירש את לורן העילית, ואילו לורן התחתית עברה לגוטפריד הראשון, דוכס לורן התחתית. עד מהרה התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול, ורדן ועוד.
הגבול בין ממלכת צרפת לאימפריה הרומית הקדושה נשמר לאורך כל ימי הביניים, אך בשנת 1301 מסר פיליפ הרביעי, מלך צרפת את חלקה המערבי של הדוכסות לאנרי השלישי, רוזן באר. בשנת 1475 טען שארל הראשון, דוכס בורגונדיה על זכותו לדוכסות, אולם הוא לבסוף הובס ונהרג בקרב נאנסי בשנת 1477.
הדוכסות וממלכת צרפת
בשנת 1552 נמסרו הערים מץ, טול וורדן לממלכת צרפת בחוזה שאמבור, כתמורה לסיועה לנסיכים הפרוטסטנטים בראשות מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה במלחמתם נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במהלך מלחמת שלושים השנים כבשה ממלכת צרפת בשנת 1641 את הדוכסות, אולם היא החזירה אותה בשלום וסטפליה בשנת 1648. בשנת 1670 נכבשה הדוכסות מחדש על ידי הצרפתים, וקרל החמישי, דוכס לורן ברח לווינה, שם יצר קשרים חמים עם בית הבסבורג.
בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של לאופולד, דוכס לורן. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית נכבשה בירתו של לאופולד נאנסי, ולאופולד ומשפחתו עברו לשאטו דה לינוויל, שהפכה תחת חסותו לורסאי של לורן. בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ואחיה של אליזבת שארלוט, פיליפ השני, דוכס אורליאן הפך לעוצר בשמו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת הקטין למשך שבע שנים, במהלכן העניק אדמות נוספות לטובת גיסו, לאופולד. בשנת 1729 נפטר לאופולד באופן פתאומי, ובנו פרנץ שטפן עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, וצרפת ניצלה את ההזדמנות לתפוס את הדוכסות, משום שחששה מנוכחות כוחות אוסטריים סמוך כל כך לגבולה. באוקטובר 1735 נחתם הסכם שלום, שחזר ואושרר באמנת וינה בנובמבר 1738, ובו הוחלט שדוכסות לורן תעבור לסטניסלאב לשצ'ינסקי, חמיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, בעוד פרנץ יוכר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי צרפת, ובנוסף, יקבל כפיצוי את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, שאותה ירש פרנץ רק בשנת 1737, לאחר מותו של ג'אן גסטונה דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
בשנת 1766 מת סטניסלאב לשצ'ינסקי, והדוכסות סופחה לממלכת צרפת.
מפרץ מאטאגורדה
חצי האי מאטאגורדה מפריד בין המפרץ, ששטחו כ-910 קמ"ר, למפרץ מקסיקו. מעבר המים היחיד בין מפרץ מקסיקו לבין מפרץ מאטאגורדה הוא מעבר קוואלו (Cavallo). לחוף המפרץ ממוקמת העיר פורט אוקונור. שטח המפרץ מחולק בין מחוז מאטאגורדה ומחוז קאלהון.
מספר מפרצים יוצאים ממפרץ מטאגורדיה: מפרץ לאוואקה (Lavaca Bay), לכיוון מערב בשפך נהר לוואקה (במפרץ זה ממוקמת העיר פורט לוואקה). מפרץ טרז פלאצ'וס (Tres Palacios Bay) בצפון מזרח מפרץ מאטאגורדה (בשפך נהר טרז פאלאצ'וס), והמפרצים טרטל (Turtle Bay), קאראנצ'ואה (Carancahua Bay), קלר (Keller Bay) וקוקס (Cox Bay).
היסטוריה
לאחר שהתגלה המפרץ על ידי המגלים הספרדים ניתן לו השם "אספיריטו סאנטו" (בספרדית: Espíritu Santo - רוח הקודש). לאחר מכן שונה שם המפרץ ל"קוסטה אי בהיה די סן ברנראדו" (Costa y Bahía de San Bernardo - חוף ומפרץ סן ברנרדו).
האזכור הראשון של המפרץ (בשם "אספיריטו סאנטו") מופיע במפה שצייר אלונזו אלוורזה דה פינדה (Alonzo Álvarez de Pineda) משנת 1518. גם במפתו של אנג'ל דה וילאפאניה (Ángel de Villafañe) וחורג'ה סרון (Jorge Serón) משנת 1681 נקרא המפרץ בשם זה.
רנה רובר קוולייר (René Robert Cavalier) הגיע אל המפרץ בשנת 1685, עת ניסה להגיע לנהר המיסיסיסיפי, והקים במקום את פורט סנט לואי. אלונזה דה לאון הגיע למפרץ בשנת 1689 והקים במקום מושבה נוספת.
ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר בשנת 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הפציץ צי האיחוד את הערים לחוף המפרץ.
גא"ז טיגר
גא"ז טיגר (רוסית: Тигр) הוא רכב שטח 4×4 רב-תכליתי מתוצרת גא"ז שהושק לראשונה כרכב שטח צבאי בשנת 2006 ומאז משמש כרכב השטח העיקרי של צבא הפדרציה הרוסית.
דגם אבטיפוס של הרכב הוצג בתערוכת IDEX בשנת 2001, וייצור ראשוני יצא לדרך בשנת 2004 עם ייצור 96 דגמים ראשונים. הצבא הרוסי קלט לשירותיו את דגם GAZ-2975 Tigr בשנת 2006.
בתערוכת Interpolitex 2010 הוצגו דגמים מודרניים יותר, לרבות דגם טיגר-M שנכנס לשירות במחצית הראשונה של 2013.
בשנת 2009 החל ייצור רכב שטח אזרחי טיגר-2 המבוסס על רכב השטח הצבאי.
ישעיהו אנגלרד
הרב ישעיהו אנגלרד (תרמ"ה - כ"ט באייר ה'תש"ב) היה רבה של סוסנוביץ שבפולין. השתתף בוועידת היסוד של אגודת ישראל בקטוביץ בשנת תרע"ב (1912), והתבלט ביכולתו להדק קשרים בין הצדדים מארצות שונות, כולל רוסיה וגרמניה. נספה באושוויץ.
לפני השואה
נולד בתרמ"ה (1885) בכפר שטשימישיץ. למד אצל חותנו, רבי נתן נחום הכהן רבינוביץ, הרבי מקרימילוב, בנו של רבי אברהם ישכר הכהן מראדומסק שנודע בחיבורו החסידי "חסד לאברהם". נבחר ברוב גדול כרבה של סוסנוביץ. הרב אנגלרד טיפח בקהילה מוסדות חינוך וצדקה.
בשואה
אזור סוסנוביץ היה הראשון לכיבוש הנאצי. לעיר באו פליטים יהודיים רבים מהעיירות הסמוכות. הרב אנגלרד אירחם בביתו, והשיג להם קורת גג ומזון. הנהיג את הקהילה במשך כשלוש שנים תחת השלטון הנאצי. בתקופה זו דאג שבני קהילתו ובני הקהילות הסמוכות ישלחו סיוע לבני קהילות ה"חסות", ובייחוד לגטו לודז', לשם נשלחו חבילות מזון רבות. כשהחלו הגירושים מגטו סוסנוביץ, דרשו הגרמנים מהיודנראט רשימת יהודים המיועדים לגרוש. הרב אנגלרד פסק בתוקף שאין למסור רשימה כזו, כיוון שאסור מדין תורה להסגיר אחים לידי מרצחים. ראש היודנראט כעס על כך, והחליט לנקום ברב וצירף את הרב ומשפחתו לרשימת המגורשים. אחרי שהרב הועלה לרכבת התחרט ראש היודנראט וביקש להורידו מהרכבת, אולם הרב סירב להינצל באומרו כי במקומו עלולים לשלוח יהודי אחר וזה אסור על פי דין.
משנתמלאו קרונות המשא, השמיע הרב באוזני אחיו דברי עידוד וניחומים, והרכבת יצאה לדרכה לאושוויץ-בירקנאו, ושם נספה הרב עם רוב בני משפחתו ורבים מבני עדתו ומהסביבה בתש"ב.
ברדיזאורוס
ברדיזאורוס (שם מדעי: Bradysaurus; מילולית: "לטאה איטית") הוא סוג של זוחל גדול נכחד מסדרת הפרוקולופונומורפה, אשר חי באמצע הפרם של דרום אפריקה במדבר קארו לפני 265 עד 260 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר ב-1914 בידי החוקר ד. מ. ס. ווטסון.
נשים קטנות (סרט, 1949)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1949 המבוסס על הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט. התסריט והמוזיקה של הסרט לקוחים מהגרסה הקולנועית משנת 1933 בכיכובה של קתרין הפבורן. הסרט צולם בטכניקולור וביים אותו מרווין לרוי. את התסריט כתבו סאלי בנסון, ויקטור הירמן, שרה י' מייסון ואנדרו סולט. המוזיקה המקורית היא מאת אדולף דויטש ומקס שטיינר. בסרט מככב השחקן האיטלקי רוסאנו בראצי בהופעת בכורה בקולנוע האמריקאי. סר סי אוברי סמית' שהקריירה שלו נמשכה ארבעה עשורים, נפטר ב-1948. "נשים קטנות" היה הסרט האחרון בו השתתף.
ברדיזאורוס
סוג זה התגלה בקבוצת ביופורט שבקארו. במקור נכללו עוד מינים רבים בסוג אבל הועברו לסוגים אחרים. כיום ישנם רק 2 מינים בסוג בעוד מין נוסף, Bradysaurus vanderbyli בוטל מספק:
נשים קטנות (סרט, 1949)
תקציר העלילה
בעיירה קונקורד שבמסצ'וסטס בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית חיות האחיות לבית מארץ' – מג (ג'נט לי), ג'ו (ג'ון אליסון), איימי (אליזבת טיילור) ובת' (מרגרט או'בראיין) – יחד עם אמן בעוני יחסי, אחרי שאביהן הפסיד את רכושו לאיש עסקים חסר מצפון. בעוד שמר מארץ' (ליאון איימס) משרת בצבא האיחוד, גברת מארץ' (מרי אסטור), המכונה בפי בנותיה "מרמי", שומרת על המשפחה מאוחדת ומלמדת את הבנות לתת לאלה שמזלם לא שפר עליהם, במיוחד לקראת חג המולד הקרב. על אף שאיימי המפונקת לעיתים קרובות רוטנת על מצבם הכלכלי והעדר העושר והסטטוס החברתי, ג'ו מבדרת את כולם בסיפורים ומחזות שהיא כותבת, ובת' הרגישה והביישנית מלווה את ההפקות הביתיות בנגינה בפסנתר שאינו מכוון.
ברדיזאורוס
מינים נוספים ששויכו לסוג זה הועברו לסוגים קרובים כמו האמבריתוזאורוס שסווג לצידו.
היה זה מהגדולים שבפרוקולופונומורפים ובבני משפחתו לצד הסקוטוזאורוס והוא הגיע לאורך 2.5 עד 3 מטרים ולמשקל של חצי טון עד טון. במראהו דמה מעט לצב בעל גפיים חזקות וכוסה באוסטאודרם דמוי-קשקשים. אורך הגולגולת הגיע ל-42 עד 48 ס"מ והיה בעל מבנה כבד עם שיניים עבות וגבוהות שיועדו לטחינת צמחייה. עקב גודלו הוא יכל לשמור על טמפרטורה בהצלחה וגם להתגונן מטורפים כמו גורגונופסיים.
נשים קטנות (סרט, 1949)
תקציר העלילה
ג'ו הנמרצת, טומבוי בהופעתה, מתיידדת עם תיאודור "לורי" לורנס (פיטר לאופורד), נכדו של השכן העשיר של משפחת מארץ', ג'יימס לורנס (סי אוברי סמית'). בהמשך אותו חורף ג'ו מרשימה את מר לורנס בהגינותה ובהשפעתה החיובית אל לורי, והוא מזמין את האחיות מארץ' לנשף בביתו המפואר. בנשף מחזר אחרי מג המורה הפרטי של לורי, ג'ון ברוק (ריצ'רד סטאפלי). ג'ו מסכימה לרקוד עם לורי כשנדמה להם שאין איש בסביבה, אבל איימי ובת' צופות בהם במעלה המדרגות. התנהגותו המחוספסת של מר לורנס מתרככת כשהוא פוגש את בת', שמזכירה לו את נכדתו האהובה שמתה. כשהוא מגלה שהיא נגנית מוכשרת, הוא מציע לה לבוא לביתו ולנגן בפסנתר הגדול כרצונה. הערב מסתיים בנימה שלילית כשאיימי ובת' שומעות את גברת גרדינר (איזבל רנדולף) ובתה מרכלות על מרמי.
אחרי מותה של בת' ג'ו משככת את יגונה בכתיבת רומן בשם "בת' שלי", אותו היא שולחת לפרופסור באר. בהמשך מג, כעת אמא לתאומים, מספרת לג'ו בעדינות שלורי ואיימי התאהבו באירופה והם עומדים להתחתן. על אף שג'ו שמחה עבור בני הזוג, היא מבינה לראשונה כמה היא בודדה, ורוצה להיות נאהבת. לורי ואיימי חוזרים כבעל ואישה, ומשפחת מארץ' חוגגת בשמחה את איחוד המשפחה. החגיגה נקטעת כשפרופסור באר מגיע עם הרומן של ג'ו, אותו הוא דאג להוציא לאור. אולם כשלורי פותח לפניו את הדלת, באר מניח בטעות שג'ו התחתנה, והוא בנימוס מסרב להזמנתו של לורי להצטרף אליהם. ג'ו משיגה אותו, וכשהיא מסבירה את המצב השנים מתחבקים והוא מציע לה נישואים. ג'ו מקבלת בשמחה את הצעתו, ומובילה את בעלה לעתיד לבית החמים שם מחכה להם כל המשפחה.
יציאה לאקרנים
הסרט תוכנן לצאת ב-1948, אבל הקרנת הבכורה נדחתה עד למרץ 1949 והוצגה כאטרקציה לחג הפסחא באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
הסרט "נשים קטנות" היה לאחד משוברי הקופות של שנת 1949. לפי הרישומים ב-MGM ההכנסות של הסרט בארצות הברית ובקנדה היו 3,425,000 דולר, ובשאר העולם 2,495,000 דולר. רווחי הסרט היו 812,000 דולר.
הגרסה של סלזניק
דייוויד או. סלזניק התכוון להפיק את הסרט. הצילומים החלו בספטמבר 1946, אבל הוא החליט שאינו יכול להתמודד עם הפקה גדולה נוספת, אחרי המאמץ של צילומי "דו-קרב בשמש", ולכן מכר את הזכויות והתסריט ל-MGM. הקאסט של סלזניק כלל את ג'ניפר ג'ונס (ג'ו), דיאנה לי (איימי), במבי לין (בת'), רונדה פלמינג (מג) ואן רוויר (מרמי).
מנוע יונים
מנוע יונים הוא מנוע־דחף חשמלי המשמש בעיקר להנעת גשושיות או לתיקוני מסלול של לוויינים. המנוע משתמש באלומות יונים שהואצו בעזרת שדה חשמלי חזק כדי ליצור דחף. אף על פי שהספקו נמוך מאוד, בגלל כמות האנרגיה החשמלית המוגבלת הזמינה בגשושית או בלוויין, מנוע זה מייצר מתקף סגולי גבוה מאוד ביחס למנוע רקטי ולכן הוא שימושי בתחום החלל. השימוש במנועי יונים נעשה בעיקר לצורך תיקוני מסלול, והם מופעלים לתקופות ממושכות, בניגוד למנועים רקטיים המופעלים כל פעם למשך שניות ספורות. על פי רוב, מנוע יונים משתמש ביוני קסנון, שהוא גז אציל שהופך מגז לפלזמה בתהליך ההאצה החשמלי.
בשנת 1998 נאס"א שיגרה גשושית Deep Space 1 עם מנוע יונים.
בשנים 2013–2016 ערכה חברת רפאל בשיתוף חברת ALTA האיטלקית ניסוי משותף בפיתוח מערכת ההנעה החשמלית MEPS שמשקלה כ־15 ק"ג בלבד עבור מיקרו לוויינים. חברת רפאל גם פיתחה את המנוע היוני עבור הלוויין המדעי "ונוס" הישראלי־צרפתי ששוגר ב־2017. על פי פרסומים החל מ־2015, גם לוויין התקשורת עמוס E מיועד להצטייד במנוע יונים שכזה, דבר שיסייע לו להיות לוויין תקשורת בעל משקל קל מקודמיו.
ב־2020 סוכנות החלל הישראלית וחברת רפאל חתמו על הסכם עם סוכנות החלל ההודית לאספקת מנוע יונים מתקדם הפועל בטכנולוגיית EPS עבור לוויין שתייצר הודו לשיגור למשימה במסלול לווייני נמוך.
אריך פון דריגאלסקי
אריך דאגוברט פון דריגאלסקי (בגרמנית: Erich Dagobert von Drygalski 9 בפברואר 1865 - 10 בינואר 1949) היה גאוגרף, גאופיזיקאי ומדען קטבים גרמני.
ביוגרפיה
דריגאלסקי נולד בקניגסברג שבפרוסיה. בשנים 1882 עד 1887 למד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת קניגסברג, בבון, בברלין ובלייפציג. את התזה שלו לדוקטורט כתב בנושא מגיני קרח באזורים צפוניים מ-1885 עד 1891, היה עוזר במכון לגאודזיה ובמשרד המרכזי לגאודזיה בינלאומית בברלין.
משלחת "גאוס"
דריגאלסקי עמד בראש משלחת גאוס, המשלחת הגרמנית הראשונה אל הקוטב הדרומי, שיצאה באונייה "גאוס" לחקור את האזור הלא-נודע של אנטארקטיקה המשתרע דרומית לאיי קרגלן. המשלחת הפליגה מקיל בקיץ 1901. קבוצה קטנה מאנשי המשלחת הוצבה באיי קרגלן, ועיקר המשלחת התקדמה דרומה. דריגאלסקי עצר גם לביקור קצר באי הרד, וסיפק לראשונה מידע מדעי מקיף על הגאולוגיה, החי והצומח של האי. אף כי האונייה הייתה לכודה בקרח במשך קרוב ל-14 חודשים, עד פברואר 1903, הצליחה המשלחת לגלות טריטוריה חדשה באנטארקטיקה, שלה נתנו את השם ארץ קייזר וילהלם השני ובה ההר לו נתנו את השם הר גאוס. המשלחת חזרה לקיל בנובמבר 1903. בהמשך כתב דריגאלסקי את סיפור המשלחת, וערך את שפע הנתונים המדעיים שנאספו.
השנים הבאות
בין 1905 ל-1931 פרסם דריגאלסקי עשרים ספרים ושני אטלסים לתיעוד המשלחת והיה הזוכה במדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית לשנת 1933.
מאוקטובר 1906 עד לפרישתו, כיהן דריגלסקי כפרופסור במינכן, והיה גם נשיא המכון הגאוגרפי שייסד, עד מותו. בשנת 1910 השתתף במשלחת של גראף פרדיננד פון צפלין לשפיצברגן ובהמשך במשלחות אחרות לצפון אמריקה וצפון מזרח אסיה. דריגאלסקי מת במינכן בשנת 1949.
הנצחה
האי דריגאלסקי, לשון הים דריגאלסקי באיי ג'ורג'יה הדרומית, ושדרה בחלקה הדרומי של מינכן נקראו על שמו, כמו גם מכתש דריגאלסקי על הירח. שני קרחונים, קרחון דריגאלסקי (אנטארקטיקה) וקרחון דריגאלסקי על מדרונות קילימנג'רו בטנזניה קרויים גם הם על שמו. ארכיב באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן מתעד את מעלליו החלוציים. גם עכביש דרום-אפריקאי נושא את שמו, Araneus drygalskii, על סמך חומר שנאסף במשלחת גאוס.
מארש צה"ל
"צה"ל צועד" הוא שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל. המארש מבוצע בקביעות בטקסים ובמצעדים המתקיימים במסגרת הצבאית והלאומית. המארש נכתב בשנת 1963 על ידי המלחין יואב תלמי.
עד שנת 1963 לא היה מארש רשמי לצה"ל, עד אז שימש השיר "כיתתנו בלילה צועדת" לליווי המצעדים והטקסים. בתחילת 1963, הוכרזה תחרות לכתיבת מארש רשמי לצה"ל, אליה ניגשו 208 מלחינים. 12 המארשים שהגיעו לגמר נוגנו על ידי תזמורת צה"ל בראשות יצחק גרציאני לקהל הרחב בהיכל התרבות וגלי צה"ל העבירו את הטקס בשידור ישיר לכל הבסיסים. חבר השופטים כלל מצד אחד מוזיקאים בכירים, ומצד שני את הקהל שנכח באירוע ואת חיילי צה"ל עצמם. החיילים העבירו את הצבעתם בטלפון. בסופו של אותו ערב נבחר המארש של יואב תלמי פה אחד. רב-טוראי יואב תלמי, אז נגן צעיר (בן 19) בתזמורת צה"ל, ותלמיד לקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה, ניגש לתחרות בעילום שם. במקום השני זכה מאיר ויזל, ובמקום השלישי זכה אפרים כץ, שניהם נגני תזמורת צה"ל.
בנוסף למארש צה"ל, מנגנת תזמורת צה"ל גם מארשים רבים אחרים ובהם "אנחנו" ("נבנה ארצנו ארץ מולדת"), "כיתה אלמונית", "זמר הפלוגות", אנשי הפלדה, שיר אהבה חיילי, "מחר" מאת נעמי שמר ו"אנו נושאים לפידים".
טים דוווסמה
טים דוווסמה (בהולנדית: Tim Douwsma; נולד ב-4 בנובמבר 1987) הוא זמר הולנדי.
ביוגרפיה
דוווסמה נולד בדראכטן, לאחר סיום התיכון הוא למד בבית ספר למקצועות הספורט אך עזב את הלימודים על מנת להתמקד בקריירת המוזיקה שלו, בנוסף הוא עסק תקופה בדוגמנות.
בשנת 2007 התחרה בתוכנית המציאות "אז אתה רוצה להיות כוכב פופ" (So You Wanna Be a Popstar) שם הגיע למקום החמישי, בסוף אותה שנה הוציא את הסינגל הראשון שלו "Wil je bij me blijven slapen op".
ב-2007 הוא גם שיחק באופרת הסבון "Onderweg naar Morgen". בשנת 2009 הופיע בסרט הקולנוע "De Hel van '63" העוסק במסע 11 הערים של שנת 1963.
ב-2010 יצא עם שלושה סינגלים נוספים.
ב-2011 לקח חלק בתוכנית "רוקדים עם הקרח" במסגרתה ידוענים מתחרים ביניהם בהחלקה אמנותית על הקרח.
בשנת 2012 השתתף בתחרות לבחירת נציג הולנד לאירוויזיון.
בשנת 2013 הוא שיתף פעולה עם מוניקה סמית' בהוצאת האלבום שלה.
Multitude
Multitude הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי הבלגי סטרומאה, שיצא לאור ב-4 במרץ 2022. זהו אלבום האולפן הראשון שהוציא סטרומאה מאז אלבומו השני, Racine carrée, שיצא ב-2013. הסינגל הראשון, "Santé", יצא ב-15 באוקטובר 2021.
סינגלים
עד כה, פורסמו שלושה סינגלים מתוך האלבום:
המילון האנגלי של אוקספורד
המילון האנגלי של אוקספורד (באנגלית: Oxford English Dictionary, בקיצור OED), הוא מילון אנגלי־אנגלי שראה אור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. המילון נחשב בעיני רבים כמילון המקיף והמהימן ביותר לשפה האנגלית. נכון לסוף שנת 2005 המילון מכיל 301,100 ערכים ראשיים היוצרים 986,500 מילים בהטיות שונות. המהדורה המודפסת השלמה האחרונה יצאה לאור בשנת 1989.
מקורות
למילון המקורי שממנו התפתח מילון אוקספורד הנוכחי לא היה בראשית דרכו כל קשר לאוניברסיטת אוקספורד. הרעיון נולד בלונדון כפרויקט של החברה הפילולוגית בשל חוסר שביעות הרצון של ריצ'רד טרנץ', הרברט קולרידג' ופרדריק פורנויל מהמילונים של התקופה.
ביוני 1857 הם הקימו את "ועדת המילים הבלתי מתועדות", במטרה למצוא מילים שלא נכללו במילונים קיימים. אומנם, הדו"ח שטרנץ' הגיש בנובמבר של אותה שנה לא היה רשימה פשוטה של מילים חסרות – היה זה מחקר בנוגע לחלק מהחסרונות העקרוניים של המילונים הקיימים, אותם הוא סיכם בשבע נקודות:
העורכים הראשונים
טרנץ' היה אומנם דמות מפתח בימיו הראשונים של הפרויקט אך תפקידו בכנסייה לא אפשר לו להשקיע את הזמן הדרוש לתפקיד עורך המילון ולאחר מספר חודשים הוא הוחלף על ידי הרברט קולרידג' שנחשב לעורך הראשון.
ב־12 במאי 1860 פורסמה תוכנית העבודה של קולרידג' והמחקר החל. ביתו שימש כמשרד העורך והוא התקין בו מערך של 54 תאים שיכלו להכיל עד 100,000 דפי ציטוט. באפריל 1861 פורסמו דפי הדוגמה הראשונים. בשלהי אותו חודש נפטר קולרידג' עצמו ממחלת השחפת והוא בן 31.
מלאכת העריכה הוטלה על פרדריק ג'יימס פורנוויל, שהיה אומנם בעל מוטיבציה ובקיאות גדולה אך לא ניחן באורך הרוח שנדרש לניהול פרויקט בסדר גודל כזה. גישתו הנמרצת הובילה לגיוס עוזרים חדשים לפרויקט ול־2 טונות של דפי ציטוט שנשלחו לביתו מהציבור הרחב. פורנוויל הבין שכדי לייעל את הפרויקט יש להקים מערכת סינון. ב־1864 הקים פורנוויל את החברה לחקר האנגלית המוקדמת וב־1865 הקים את חברת צ'אוסר. החברות עסקו באיסוף ובהכנת טקסטים שיועילו לפרויקט. במשך 21 שנים המשיכו בעבודה מקדימה זו ובסוף התקופה היוזמה קיבצה כ־800 מתנדבים. אחד המתנדבים שתרם חומר רב לפרויקט, ויליאם מיינור, התגלה לימים כחולה נפש שאושפז במוסד סגור באשמת רצח. ככל שהפרויקט התמהמה החל פורנוויל לאבד שליטה על המתנדבים ורבים מהם חשבו שהפרויקט נזנח. אחרים נפטרו ולא זכו לקבל לידיהם את דפי הציטוט ששלחו. סט שלם של דפי ציטוט לאות H נמצא לימים בטוסקנה, אחרים נחשבו לבזבוז נייר ונשרפו כחומר בעירה.
ב־1870 חיפש לו פורנוויל מחליף. הנרי סוויט והנרי ניקול סירבו לבקשתו ולבסוף מונה ג'יימס מארי לעורך החדש.
העריכה באוקספורד
עם הזמן התברר כי המילון ההולך ונכתב יצטרך לצאת לאור כספר ארוך במיוחד. החברה פנתה למספר הוצאות לאור במשך השנים על מנת להדפיס דפי דוגמה ובמטרה לגשש בדבר האפשרות להוציא לאור את המילון השלם, אך לא נחתם עימן כל הסכם. בין ההוצאות היו הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' והוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
לבסוף, בשנת 1879, לאחר משא ומתן שארך שנתיים, הסכימה ההוצאה של אוקספורד להוציא לאור את המילון ואף לשלם את משכורתו של מארי, עורך המילון (שכיהן אז גם כנשיא החברה הפילולוגית). תוכניתם הייתה לחלק את ההוצאה לשלבים, שכל אחד מהם יצא כקונטרס ולבסוף המילון כולו בארבעה כרכים ו־6,400 עמודים. הם קיוו לסיים את המלאכה תוך 10 שנים.
מארי, שהעריך נכונה את גודל הפרויקט, בחר שלא להשתמש בביתו כמקום עבודה כדי לא להפריע למשפחתו העניפה. לצורך העניין הוא הקים מבנה במיל היל, פרבר של לונדון. בבנין החדש, אותו מוריי כינה ה'סקריפטוריום', נבנה מערך של 1,029 כוורות עבור דפי הציטוט ואין ספור מדפים.
מארי ריכז את כל דפי הציטוט מתקופתו של פורנוויל אך הם לא סיפקו אותו משום שהקוראים התמקדו בעיקר במילים הנדירות והמעניינות. הוא פרסם קריאה חדשה למתנדבים שהופצה בעיתונים, בחנויות הספרים ובספריות. הפעם התבקשו הקוראים במפורש לספק כמה שיותר ציטוטים גם עבור מילים "רגילות". מארי מינה את הפילולוג הצרפתי פרנסיס מרץ לנהל את תהליך איסוף הציטוטים בצפון אמריקה. תוך זמן קצר התקבלו בסקריפטוריום 1,000 דפי ציטוט חדשים מדי יום וב־1882 מספרם כבר הגיע ל־3.5 מיליון.
ב־1 בפברואר 1884, 23 שנים אחרי שהודפסו דפי הדוגמה הראשונים של קולרידג', יצא לאור הקונטרס הראשון של המילון תחת הכותרת החדשה: מילון אנגלי חדש על בסיס עקרונות היסטוריים. הקונטרס, שהתבסס בעיקר על החומר שנאסף על ידי החברה הפילולוגית, כלל 352 עמודים וכיסה את כל המילים מ־A ועד Ant. מחירו היה 12 שילינג ו־6 פני, והוא נמכר בכמות מאכזבת של 4,000 עותקים בלבד.
אחר הדרישה השנייה מארי היה פחות להוט למלא. ההוצאה דרשה שככל שהוא לא יוכל לעמוד בלוח הזמנים הרצוי, הוא ייאלץ להעסיק עורך בכיר נוסף שיעבוד על אותיות אחרות במקביל אליו ולא תחת פיקוחו. מארי לא רצה לחלוק את העבודה וקיווה כי קצב עבודתו יגבר עם צבירת הניסיון. אולם שאיפתו של מארי התבדתה וב־1888, תחת לחץ מפיליפ גל מהוצאת אוקספורד, מארי קידם את הנרי ברדלי, שהועסק 4 שנים קודם לכן כסייע, לתפקיד עורך בכיר שני. בתחילה עבד ברדלי בחדר במוזיאון הבריטי בלונדון וב־1896 עבר לאוניברסיטת אוקספורד עצמה.
גל המשיך להטריד את שני העורכים ללא הרף בדרישות לעמוד בלוחות הזמנים ובמסגרת התקציב עד שנראה כי הפרויקט כולו עלול לרדת לטמיון. אך שכשהתפרסם הסיפור בתקשורת, דעת הקהל תמכה בגישת העורכים. גל פוטר והאוניברסיטה שינתה את מדיניותה לגבי מסחריות הפרויקט ואישרה לעורכים לחרוג מהמידות ומהעלויות המתוכננות שכן היה זה פרויקט חשוב דיו על מנת להקדיש לו את מירב הזמן והמשאבים הדרושים לצורך השלמתו כראוי.
אומנם, לא מארי ולא ברדלי זכו לראות את פרי עמלם. מארי נפטר ב־1915 והיה אחראי לכל הערכים המתחילים באותיות A-D, H-K, O-P, T המהוות כמחצית המילון. ברדלי נפטר ב־1923 וסיים את הערכים המתחילים באותיות E-G, L-M, S-Sh, St, W-We. באותה עת קודמו שני סייעים נוספים לתפקיד עורכים בכירים העבודה המשיכה ללא בעיות מיוחדות. ויליאם קרייגי שהחל את עבודתו ב־1901 היה אחראי על הערכים שמתחילים באותיות N, Q-R, Si-Sq, U-V, Wo-Wy וב־1925 המשיך לעבוד מהעיר שיקגו שבה הוא קיבל פרופסורה. העורך הרביעי היה ס.ט. אוניונס שהחל את עבודתו במיזם ב-1914 וכיסה את הטווחים שנותרו: Su-Sz, Wh, Wo, X-Z.
הקונטרסים
בתחילת שנת 1894 כבר יצאו לאור 11 קונטרסים, בקצב של קונטרס בשנה בקירוב: ארבעה לאותיות A-B, חמישה לאות C ושניים לאות E. מתוכם שמונה היו באורך של 352 עמודים והאחרון בכל קבוצה קוצר כדי לסיימו בסוף האות. בשלב זה הוחלט להוציא לאור את הקונטרסים בכרכים ובפרקי זמן קצרים יותר– אחת לשלושה חודשים. החל מ־1895 הכיל כל קונטרס 65 עמודים ועלה 2.6 שילינג. כשהצטבר מספיק חומר, פורסמו יחדיו 128 ולעיתים אף 192 עמודים. קצב זה נמשך עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה שהובילה לקיצוצים בכח האדם. כשהצטבר מספיק חומר רציף הוא פורסם בשנית במסגרת החוברות הארוכות המקוריות.
ב־1895 נקרא המילון לראשונה בשם "המילון האנגלי של אוקספורד". הכותרת הופיעה על הכריכה החיצונית של הקונטרסים אך השם המקורי המשיך להיות השם הרשמי והופיע בכל מקום אחר.
הקונטרס ה־125 והאחרון, שכלל את הערכים החל מהמילה Wise ועד סוף האות W, פורסם ב־19 באפריל 1928 ובעקבותיו פורסם המילון הכרוך המלא.
המהדורה הראשונה וכרך המילואים הראשון
על פי התכנית המקורית המילון האנגלי־אנגלי החדש היה אמור לראות אור בעשרה כרכים בחלוקה לאותיות A, B, C, D, F, H, L, O, Q, Si, Ti; אך ככל שהפרויקט התקדם הכרכים נעשו יותר ויותר עבי כרס. המהדורה המלאה שיצאה ב־1928 אומנם שמרה על החלוקה המקורית אך שני הכרכים האחרונים חולקו לשניים בתחיליות Su ו־V בהתאמה. ניתן היה גם לקבל את הסדרה כולה מחולקת ל־20 חצאי כרכים שכאלה בשני סוגי כריכה אפשריים. המילון כיסה 414,825 ערכים המבוססים על כ־5 מיליון ציטוטים ו־2 מיליון מהם בקירוב הודפסו בפירוט במילון עצמו.
מאז פרסום הכרך הראשון של A-Ant עברו 44 שנה. השפה האנגלית הספיקה להתפתח ולהשתנות והכרכים הראשונים של המילון כבר נראו מיושנים. הפתרון לבעיה זו היה הוצאת כרך מילואים שיעסוק בערכים שדרשו עדכון. כרך המילואים איפשר לעורכים גם לתקן טעויות ולהשלים חוסרים שהתגלו במהדורה הראשונה. לרוכשי מהדורת 1928 הובטח כי יזכו בעותק חינם של כרך המילואים לכשייצא.
כמו בכרכים הקודמים, גם על כרך המילואים עבדו שני עורכים במקביל. קרייגי שהתגורר בארצות הברית עשה את רוב המחקר על האנגלית האמריקנית. בנוסף הוא ערך את האותיות A-K ואת S-T. העבודה כולה ארכה 5 שנים נוספות.
ב־1933 יצא מחדש המילון כולו, לראשונה תחת הכותרת "המילון האנגלי של אוקספורד". אורכם של הכרכים שראו אור אחרי ששת הראשונים אוזן כך שכבר לא היה צורך בחצאי הכרכים. התוצאה הסופית הייתה 12 כרכים על פי התחיליות A, C, D, F, H, L, N, Poyesye, S, Sole, T, V. כרך המילואים היה הכרך ה־13.
צינור הנפט כירכוכ–חיפה
צינור הנפט כירכוכ–חיפה (נקרא גם: צינור הנפט מוסול–חיפה; באנגלית: Mosul-Haifa oil pipeline) הוא צינור באורך 942 קילומטר שהוביל נפט גולמי משדות הנפט שבכירכוכ בעיראק דרך ירדן לחיפה. הנפט עבר בצינור במשך 10 ימים מתחילתו ועד סופו, וכשהגיע לחיפה זוקק בבתי הזיקוק בחיפה, נאגר במכלים, ומהם הוזרם למכליות שהובילו אותו לאירופה. הצינור החל לפעול בשנת 1935, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, והפסיק לפעול בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל.
היסטוריה
הצינור הוקם בשנת 1935 על ידי חברת הנפט העיראקית (IPC), בתקופה שרוב המזרח התיכון ותוואי הצינור היה תחת שליטה או חסות בריטית. הצינור הוקם במקביל להקמתו של צינור נפט מקביל מכירכוכ לטריפולי שבלבנון. הצינור הוטמן באדמה בעומק של 75 ס"מ. הצינור היה עשוי פלדה, ולמניעת קורוזיה נעטף בביטומן ומעליו נייר אזבסט. 85% מהצינור היו בקוטר 12 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 50 אטמוספירות, ו-15% מהצינור היו בקוטר של 10 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 62 אטמוספירות. בקטע של 7.5 ק"מ שבו ירד הצינור מרמת הגלעד לעמק הירדן היה קוטרו 8 אינץ' בלבד, כדי להאט את הזרימה בירידה התלולה. לאורך הצינור היו שמונה תחנות שאיבה.
הצינור ובתי הזיקוק בחיפה הוקמו על ידי הבריטים כחלק מההערכות לקראת מלחמה צפויה, ואכן סיפקו את צורכי הדלק של הצבא הבריטי והאמריקאי באגן הים התיכון במלחמת העולם השנייה.
הצינור היה יעד מועדף לפגיעה מצד הכנופיות הערביות בתקופת המרד הערבי הגדול, ואחד מתפקידיהן של פלגות הלילה המיוחדות של אורד וינגייט היה להגן על הצינור מפני פגיעה. בתקופה מאוחרת יותר, היה הצינור יעד לפגיעה של האצ"ל.
בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל ופרוץ מלחמת העצמאות, הופסקה פעולת הצינור. בימינו משמש קטע הצינור העובר ברמת יששכר להובלת מי השקיה לשדות הקיבוצים שבאזור. הצינור נוקה, שופץ ומופעל על ידי חברת מקורות.
בשנת 2003, לאחר כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית, דיבר שר התשתיות, יוסף פריצקי, על אפשרות הפעלתו מחדש של הצינור.
תחנות שאיבה
לאורך הצינור פעלו שמונה תחנות שאיבה שסומנו ממזרח למערב. התחנות מכירכוכ לח'דיתה סומנו באות K (כירכוכ) והתחנות מערבה יותר סומנו באות H (חיפה). התחנות בקטע המסתעף לטריפולי, סומנו באות T. להלן מיקום התחנות:
קורט זנדרלינג
קורט זנדרלינג (בגרמנית: Kurt Sanderling; 19 בספטמבר 1912 – 18 בספטמבר 2011) היה מנצח יהודי-גרמני.
ביוגרפיה
זנדרלינג נולד באריס Orzysz בפרוסיה המזרחית. אחרי תקופת עבודה קצרה באופרה העירונית בברלין שרלוטנבורג החל מ-1931, נאלץ בשל יהדותו לעבוד במסגרת ה"קולטורבונד" החל ב-1933. אזרחותו הגרמנית נלקחה ממנו בשנת 1935 ובשנת 1936 הוא היגר לרוסיה, שם עבד עם תזמורת רדיו מוסקבה. משנת 1942 עד 1960 כיהן כמנצח ראשי שותף (עם יבגני מראווינסקי) של התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג. לאחר מכן חזר לגרמניה (במועד זה גרמניה המזרחית) שם ניצח על תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין ועל התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. בשנת 1970 הופיע לראשונה בבריטניה, והיה מקורב ביותר לתזמורת פילהרמוניה, שמינתה אותו בסופו של דבר למנצח בדימוס. בשנת 2002 הוא הודיע על פרישתו.
קורט זנדרלינג הוא אביהם של המנצחים תומאס זנדרלינג, שטפן זנדרלינג ומיכאל זנדרלינג.
מדינות ושושלות יהודיות
זוהי רשימה של ישויות מדיניות לאורך ההיסטוריה, בהן היהדות הוכרה כדת הרשמית.
הממלכות החתיות החדשות
הממלכות החתיות החדשות, הממלכות הנֵאוֹ־חתיות או הממלכות הסוריו־חתיות הוא שמן של מספר ערי מדינה אשר מוקמו בשטח בין נהרות הקיזיל אירמק והפרת, והתקיימו בתקופת הברזל במשך כ-480 שנה, בין 1178–700 לפנה"ס לערך.
על אף שמן המרמז, מדינות אלו, אשר תפקדו כגופים שלטוניים עצמאיים ונפרדים, לא היו חתיות במלוא מובן המילה. קיים קשר תרבותי בין האימפריה החתית לגופים הללו. הקשר בולט בכתב שהיה בשימוש הממלכות: הכתב ההיירוגליפי החתי. כתב זה, כפי הנראה, שימש את דוברי השפה הלווית בימי האימפריה, בשונה מדוברי החתית אשר השתמשו בכתב היתדות. הלווית לא הייתה שפה חתית, אלא חדרה לאימפריה ממקור אחר.
התואר "חתיות" אשר ניתן לערי המדינה על ידי חוקרים מוקדמים, נובע משמן האשורי "חַֿתִי הגדולה", כמו גם ממסורת מלכיהם להתכנות בשמות חתיים כגון שוּפִּילוּלְיוּמַש, לַבַּרְנַש, מוּוַאתַלִיש וחַתוּשִילִיש. לפי רשומות סוריו־חתיות, יורשיו של קוּזִי־תֵשוּבּ, בן לקו הדם החתי המלכותי ושליט כרכמיש, שלטו במדינות החתיות החדשות. בתיאור זה גוזמה מסוימת, אולם כרכמיש, החזקה שבמדינות הסוריו־חתיות, נמשלה על ידי יורשי המלכים החתיים.
העיר כרכמיש שכנה בגדתו המערבית של נהר הפרת, 100 ק"מ צפונית מזרחית לעיר חלב, על הגבול בין טורקיה לבין סוריה של היום. מלכי כרכמיש אשר נתכנו בתואר "המלך הגדול", שלטו באזורים נרחבים באזור סוריה המודרנית, בעוד שקיליקיה נשלטה על ידי שרידים אחרים לבית המלוכה החתי. אוכלוסיית המדינות הללו הייתה ברובה לווית־קיליקית ותרבותה לווית תחת השפעה חורית; אחוז החתים בממלכות, אם בכלל, היה זעיר.
המלוכה הסורית לא שמרה על איחודה הפנימי והתפלגה למספר גופים פוליטיים; השליטים החתיים נדחקו לשלטון מוגבל יותר באזור מִילִיד והחלו מתעוררות שושלות לוויות. דומה כי לאשור בימי הזוהר של תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר הראשון הייתה השפעה באזור שהתבטאה בגביית־מיסים ממיליד. כוח האשורים הצטמצם באזור עם הפלישה הארמית של המאה ה-10 לפנה"ס. פלישה זאת חדרה לעומקי המדינות החתיות החדשות, צבאית ותרבותית. ערי מדינה סוריות־חתיות חשובות כתל בַּרְסִיףּ, שמאל, אַרְפַּד, חמת וחַלְמַן נפלו לידי הארמים.
אחר שפל קשה באשור, המלכים אַשוּר־דַן השני ואַדַד־נִירָרִי השני השני נקטו בצעדי שיקום כלכלי ולאחר מכן החלו לדחוק את הארמים מגבולותיהם. הארמים, כך נראה, נתקלו בהתנגדות ניכרת מצד ממלכת ישראל המאוחדת בימי דוד המלך, ומכה קשה נפלה עליהם בימי המלך האשורי אַשוּר־נַצִירפַּל השני. אשור־נצירפל הגיע לפאתי כרכמיש וקיבל את מסיה. שַׁלְמַנְאֶסֶר השלישי עשה כאביו עם כרכמיש, גוּרְגוּם וחַתֵנוּ, אולם ערים אחרות ניסו להתנגד ללא הצלחה. מאבק נוסף ומפורסם במלך האשורי בא בקרב קרקר בו השתתפו מספר ערים, אולם תוצאתו הייתה בלתי־מכרעת, למרות הקטל הרב בשדה. שלמנאסר זכה בתל ברסיף ובשקט קצר.
מותו של שלמנאסר בישר על בואה של מלחמת ירושה אשר סיפקה לאוררטו, כוח חיצוני, את ההזדמנות לפלוש לאשור. אַרְגִישְתִי הראשון וסַרְדוּרִי השני מאוררטו הכניעו את מיליד וכּוּמוּחִי, אך האחרון כרת ברית עם ערים סוריו־חתיות אחרות דוגמת גורגום וארפד. דומה שבתקופת הברית המדוברת התקיימו קשרי מסחר ודיפלומטיה בין כרכמיש למצרים ובבל, כפי שמשתמע מכתובות יַרִירִיש, שר כרכמיש.
הברית הסוריו־חתית השיגה את מטרותיה לראשונה, אך באשור תפס פּוּל, הוא תגלת פלאסר השלישי, את הכתר. גאוניותו הצבאית והמדינית הניסה את אוררטו והכתה את הברית הסוריו־חתית. ארפד, חתנו ודמשק סופחו לאשור וערים רבות נכנעו או נוצחו, והוכרחו לשלם מס לאשור.
קלאומנס הראשון
קלאומנס הראשון (ביוונית: Κλεομένης) היה אחד מהבולטים שבמלכי ספרטה. מלך משנת 520 לפנה"ס ועד התאבדותו בשנת 490 לפנה"ס. היה אחיו למחצה של לאונידס הראשון, ואביה של גורגו, אשתו של לאונידס.
רקע משפחתי
הרודוטוס טוען שקלאומנס לא היה מיושב בדעתו, לעומת דוריאיוס שהצטיין בפיקחות. אולם קלאומנס היה הבכור ולכן ירש את הכס ודוריאיוס עקר לסיציליה.
הגדלת כוחה של הליגה הפלופונסית
קלאומנס פנה מיד עם הכתרתו להגדלת כוחה של הליגה הפלופונסית. הוא יצא בשנת 494 לפנה"ס למסע מלחמה כדי להכריע את הסכסוך בין ספרטה לארגוס. הקרב היה עקוב מדם, ארגוס איבדה 6,000 מבניה מספר עצום בממדים של ערי המדינה דאז. ארגוס חדלה למלא תפקיד חשוב ביוון למשך תקופה ארוכה בעוד כוחה של ספרטה גדל.
כאשר פלטאיה פנתה אל ספרטה בבקשה שתגן עליה מפני כוחה העולה של תבאי, קלאומנס סירב בפיקחות כדי שלא להסתבך עם הבויאוטים, והציע לפלטיאה להצטרף לברית עם אתונה. כך הצליח לסכסך בין תבאי לאתונה ולזכות בעתיד לתמיכת תבאי.
התערבות בענייני אתונה
קלאומנס התערב פעמיים בענייני אתונה, ובפעם השלישית אף ניסה לכבוש אותה.
קלאומנס והטיראנים
עם מותו של הטיראן האתונאי פייסיסטראטוס בשנת 527 לפנה"ס, ירשו אותו שני בניו היפרכוס והיפיאס. היפרכוס התעניין בעיקר בענייני תרבות והיפיאס דאג לענייני הצבא והפוליטיקה. לפי טענת תוקידידס היפיאס היה למעשה שליט העיר. אולם עם רציחתו בשנת 514 לפנה"ס של היפרכוס, הפך היפיאס לחשדן ורודני אפילו יותר. קבוצת אצילים תחת הנהגתו של קלייסתנס קשרה קשר נגדו כשנה לאחר הרצח. אולם הם לא קיבלו את התמיכה המצופה מהאוכלוסייה ונאלצו לסגת.
האלקמאיונדים לא השלימו עם כישלון הקשר, הרודוטוס מספר שהם שיחדו את הפיתיה של האורקל מדלפי כדי שתכריז בפני כל מי שיבוא "שחררו את אתונה". קלאומנס השתכנע לבסוף שכדאי לצאת למסע, שיביא לו יוקרה ויוכל להקים באתונה ממשלה חדשה שאולי תצטרף לליגה הפלופונסית. בשנת 511 לפנה"ס כוח ספרטני תחת פיקודו של אנכימוליוס נשלח לאתונה. אולם תסאליה בעלת בריתו של היפיאס הציבה לעזרתו 1,000 פרשים מאומנים יפה שהשמידו את מרבית הכוח הספרטני, השאר נמלטו.
שנה לאחר מכן נשלח כוח ספרטני גדול יותר תחת פיקודו של קלאומנס עצמו. התסאלים נסוגו לאחר שאיבדו ארבעים איש. הספרטנים הטילו מצור על אתונה אולם לא התכוננו למצור ארוך, והיפיאס היה מוכן היטב למצור. אולם הוא טעה כאשר ניסה להבריח את ילדיו אל מחוץ לעיר. הילדים נתפסו בידי הספרטנים שאיימו שיפגעו בהם אם היפיאס לא יעזוב את העיר. כדי להציל את חיי ילדיו עזב היפיאס את העיר ונמלט לפרס, הספרטנים נסוגו גם הם.
קלאומנס נגד קלייסתנס
לאחר שעזבו הטיראנים את העיר, נאבקו באתונה שתי קבוצות יריבות, האחת בהנהגת קלייסתנס והשנייה בהנהגת איסגורס. זה האחרון הצליח להיבחר כארכון אולם הרגיז את האזרחים. אז פנה קלייסתנס לעם והבטיח להם "את כל השלטון". איסגורס שחשש לסיכון מעמדו פנה אל קלאומנס בבקשה לסייע לו. כשהוא מבטיח להקים באתונה אוליגרכיה דומה לזו שבספרטה. קלאומנס פרסם באתונה כרוזים שקראו לגרש את קלייסתנס שהיה ממשפחת האלקמאיונדים שנחשבה למקוללת. קלייסתנס נמלט יחד עם 700 משפחות מתומכיו. קלאומנס הגיע לאתונה עם קבוצת מלווים קטנה, והוא ואיסגורס ניסו ליצור באתונה אוליגרכיה מצומצמת בת 300 איש, צעד שהעלה את זעם ההמונים שקראו לסלק את קלאומנס ואיסגורס. השניים התבצרו באקרופוליס אולם נכנעו אחרי יומיים. איש מן הספרטנים לא נפגע, כדי שלא לעורר תגובה חריפה מצד ספרטה. גם איסגורס נמלט לספרטה אולם האתונאים שתמכו באיסגורס הוצאו להורג.
פלישה לאתונה
קלייסתנס חולל רפורמות מרחיקות לכת באתונה שחיזקו את מעמד הדמוקרטיה. המצב לא מצא חן בעיני קלאומנס שזעם על כך שסייע להקמת משטר המנוגד יותר לעקרונות ספרטה מאשר הטיראניה. הוא גייס את בעלי הברית מהליגה הפלופונסית וצרף גם את תבאי, וחלקיס, והתכונן לפלוש לאתונה. אולם כאשר הגיע הצבא המשולב לאלווסיס סירבו אנשי קורינתוס להמשיך. בנוסף על כך המלך השני דמרטוס נטש את המערכה לאחר מריבה עם קלאומנס. כשראו שאר בעלי הברית ששני מלכי ספרטה חלוקים בדעותיהם, וכי הקורינתים עזבו נטשו גם הם את המערכה, והתוכנית בוטלה.
המרד האיוני
במהלך המרד האיוני פנה אחד ממנהיגי המרד אריסטגורס, לשעבר הטיראן של מילטוס, אל ערי יוון בבקשת עזרה. הוא הראה לקלאומנס מפה של האזור ותיאר את הרווחים הצפויים מהמערכה. וגם לא שכח לציין את סבלם של היוונים באיוניה. קלאומנס ביקש ממנו לחזור עוד שלושה ימים.
כעבור שלושה ימים שאל אותו קלאומנס מה המרחק מספרטה עד לאסיה. במקום לשקר הודה אריסטגורס כי 3 חודשי מסע מפרידים בין ספרטה לאסיה. קלאומנס הורה לו לעזוב את ספרטה שכן המרחק גדול מדי. אריסטגורס עזב והגיע אל אתונה שם קיבל תמיכה קטנה ולא משמעותית.
הדחת דמרטוס
בשנת 490 לפנה"ס יצא כוח משימה פרסי תחת פיקודו של המצביא דאטיס במטרה להעניש את אתונה על שסייעה למרד האיוני. לפני הפלישה שלחו הפרסים שליחים בערי יוון שדרשו "אדמה ומים" כסמל לכניעה. ערים רבות מסרו אדמה ומים וביניהם אייגינה אויבתה המושבעת של אתונה.
האתונאים חששו שאנשי אייגינה יסייעו לפרסים נגדם, ועל כן ביקשו עזרה מספרטה. קלאומנס דרש מאייגינה שתמסור בני ערובה לאתונה, אולם אייגינה טענה שאינה יכולה להתייחס לדרישה בכבוד הראוי לה כל עוד היא מגיעה מצד אחד ממלכי ספרטה ולא מצד שניהם. כיוון שקלאומנס היה מסוכסך קשות עם דמרטוס, לא היה סיכוי לפעולה משותפת, ועל כן החליט קלאומנס להדיח את עמיתו. הוא הכריז שזה האחרון אינו זכאי למלוך כיוון שאמו נישאה למלך הקודם אריסטון כאשר כבר הייתה הרה מבעלה הקודם. הוחלט להביא את העניין בפני האורקל מדלפי, קלאומנס השפיע על הפיתיה באמצעות ידיד שהיה מבכירי האזרחים בדלפי, והאורקל קבע שאכן דמרטוס אינו המלך החוקי. הוא סולק ולאוכיטידס השני עלה לשלטון תחתיו. שני המלכים פנו אל אייגינה בשנית כעת לא יכלו האייגינטים להתחמק והביאו בני ערובה.
המוות
זמן קצר לאחר קרב מרתון נחשפו תעלוליו של קלאומנס. הוא נמלט לתסאליה, ואחר כך לארקאדיה, אולם האפורים חששו ממנו והחזירו לו את סמכויותיו. אחר כך טענו שיצא מדעתו, ואחיו למחצה לאונידס וקלאומברוטוס הדיחו אותו ושמו אותו במעצר. הוא מת בכלאו בנסיבות מסתוריות, טענו שהתאבד אולם חוקרים רבים סבורים שאולץ לעשות זאת.
קלאומנס בתרבות
קלאומנס נזכר בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי". ז'ורז' דוורה כתב ספר בשם "קלאומנס המלך המשוגע".
הקרן לחיפה
פעילות
מייסדי הקרן היו ראש העירייה אריה גוראל, אנשי העסקים ג'רלד פרדמן, וילי אפטוביצר, דויד אדרס, ויוסי גלוזמן. עמרם מצנע, שכיהן כראש העיר אחרי אריה גוראל, שימש אף הוא כיו"ר הקרן ונתן תנופה גדולה לפיתוחה. יו"ר הקרן הנוכחי, יונה יהב, ממשיך גם כן בגיוס נרחב של תרומות למען העיר.
פעילות הקרן בחיפה מתפרשת על תחומים שונים, כגון: דו-קיום, חינוך, תרבות, קהילה, ספורט, סביבה ורווחה. פעילויות בולטות: סיוע לבית הגפן (הקמת ספרייה רב-לשונית ומרכז תרבותי), סיוע למועדוניות של ילדים ונוער בסיכון, הקמת מרכזים לקידום למידה, הקמת מרכזי ספורט, שיפוץ תיאטרון חיפה והמרכז לתרבות ולאמנות, תמיכה במרכזי יום לקשישים, שיפוץ גן החיות הלימודי חיפה, הקמת גני משחקים וגנים ציבוריים בעיר, שיפוץ בית העם הטמפלרי במושבה הגרמנית, הקמת 'דרך נוף חיפה', התקנת מתקני כושר באוויר הפתוח בחוף הים, מעבדות טכנולוגיות בבתי ספר תיכוניים, ספסלי הנצחה בגנים ציבוריים, ועוד.
בשנת 2009 הקימה הקרן אגודת ידידים בגרמניה בנוסף לאגודות ידידי הקרן הקיימות בארצות הברית, קנדה ובריטניה.
מנכ"ל הקרן הוא ד"ר אמנון לשם, היו"ר הוא יונה יהב, ראש העיר חיפה.
אנדריס נופרט
אנדריס נופרט (בהולנדית: Andries Noppert; נולד ב-7 באפריל 1994 בהירנפיין שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת הירנפיין מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים
נופרט החל את הקריירה המקצוענית שלו בהירנפיין. בין השנים 2014–2018 שיחק בנאק ברדה, בעיקר כשוער שני, וערך שש הופעות בסך הכל במסגרת ליגת העל ההולנדית וליגת המשנה ההולנדית.
תחנת פרטיזנסקאיה
תחנת פרטיזנסקאיה (ברוסית: Партизанская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
אנדריס נופרט
קריירת מועדונים
ב-12 בספטמבר 2019 חתם נופרט בדורדכט מליגת המשנה ההולנדית.
תחנת פרטיזנסקאיה
התחנה ממוקמת ברובע איזמאילובו וקרויה כאות הוקרה על הניצחון לשנה ה-60 במלחמת המולדת הגדולה.
אנדריס נופרט
קריירת מועדונים
ב-22 בינואר 2021 חתם נופרט בגו אהד איגלס מליגת המשנה ההולנדית. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון, בה העפילה הקבוצה לליגת העל ההולנדית שימש כשוער שני. בעונת 2021/2022 ערך 15 הופעות ליגה במסגרת ליגת העל ההולנדית.
תחנת פרטיזנסקאיה
תחנת פרטיזנסקאיה נפתחה ב-18 בינואר 1944. עד 1947 התחנה נקראה "פארק איזמילובסקי קולטורי אי אוטדיחה אימני סטלינה", מ-1947 עד 1963 נקראה "איזמאילובסקאיה", ומ-1963 עד 2005 נקראה "איזמאילובסקי פארק".