cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כחול עמוק
IBM
גרסה משודרגת שנקראה בצורה לא רשמית "כחול עמוק יותר" ("Deeper Blue"), יכלה לחפש מהלך עד למרחק של 12 מהלכים קדימה. שחקני שחמט טובים מחפשים עד בערך 10 מהלכים קדימה. תוספת לעומק החיפוש של מהלך אחד, שקולה לתוספת של בערך 80 נקודות במד-הכושר הבינלאומי (Elo).
פונקציית הערכת המצבים של "כחול עמוק" נכתבה בצורה משוכללת, עם הרבה פרמטרים שיוגדרו לאחר מכן (לדוגמה: כמה חשוב מצב של מלך מוגן, בהשוואה ליתרון של שליטה במרכז הלוח). הערכים האופטימליים לאותם פרמטרים נקבעו אז על ידי המערכת עצמה, באמצעות ניתוח של אלפי משחקי אמנים. פונקציית ההערכה פוצלה ל-8,000 חלקים; רבים מהם יועדו למצבים מיוחדים. בספר הפתיחות היו יותר מ-4,000 מצבים ו-700,000 משחקים של רבי אמנים. בסיס הנתונים של סיום המשחק כלל הרבה מצבי סיום עם שישה כלים ואת כל מצבי הסיום עם חמישה או פחות כלים. לפני המערכה השנייה, הבסיס של ידע השחמט של התוכנית עבר תהליך של דיוק על ידי רב האמן ג'ואל בנג'מין (Joel Benjamin). ספריית הפתיחות סופקה על ידי רב האמן מיגל אילסקז (Miguel Illescas), ג'ון פדורוביץ' (John Fedorovich) וניק דה-פירמיאן (Nick De Firmian).
המשחקים נגד קספרוב
גארי קספרוב, בעת שנשא בתואר אלוף העולם בשחמט, שיחק שני טורנירים כנגד כחול עמוק, בפברואר 1996 בפילדלפיה ובמאי 1997 בניו יורק.
בטורניר הראשון במשחק הראשון ב-10 בפברואר 1996 ניצח "כחול עמוק" את קספרוב, ובכך היה למחשב הראשון שניצח אלוף עולם מכהן בתנאי הגבלת זמן רגילים. משחק זה בהתמודדות "כחול עמוק – קספרוב" הוא משחק שחמט מפורסם. למרות זאת, קספרוב ניצח בשלושה משחקים, והשיג שתי תוצאות תיקו במשחקים הבאים, כך שבסיכום התחרות השיג תוצאה של 2–4 לטובתו.
"כחול עמוק" שודרג משמעותית (ונקרא באופן לא רשמי "כחול עמוק יותר") ושיחק שוב כנגד קספרוב במאי 1997. "כחול עמוק יותר" ניצח לאחר שישה משחקים בתוצאה 3.5-2.5, והיה בכך למחשב הראשון שמנצח אלוף עולם מכהן, בתחרות שכפופה לכללים הסטנדרטיים של מגבלות הזמן של אליפויות שחמט.
אחרי ההפסד, קספרוב אמר שהוא לפעמים ראה תבונה עמוקה ויצירתיות במהלכי המחשב, שאותם לא יכול להבין. הוא גם רמז שבני אדם אולי עזרו למחשב במהלך המערכה. הוא דרש גומלין, אבל IBM דחתה את הדרישה, והשביתה את המחשב. ב-2003, סרט תעודה שהופק וחקר את הטענות, נקרא "סוף המשחק: קספרוב והמכונה" (Game Over: Kasparov and the Machine).
מפתחי כחול עמוק, פנג-הסיונג הסו מאריי קמפבל ג'ו הואן, זכו בפרס פרדקין בסך 100,000 דולר שיועד למתכנני מחשב השח הראשון שינצח אלוף עולם מכהן.
פנג-הסיונג הסו טען מאוחר יותר בספרו "מאחורי כחול עמוק: בניית המחשב שניצח את אלוף העולם בשחמט" (Behind Deep Blue: Building the Computer that Defeated the World Chess Champion), שהיו לו זכויות להשתמש בעיצוב של "כחול עמוק", כדי לבנות מכונה גדולה יותר, שלא תהיה תלויה ב-IBM, ותתמודד בגומלין כנגד קספרוב. קספרוב התנגד, לטענת הסו, לגומלין שכזה.
דוברובנה (מחוז משנה)
מחוז משנה דוברובנה (בבלארוסית: Дубровенскі раён; ברוסית: Дубро́венский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר דוברובנה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דוברובנה 16,974 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 14,196 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.72% בלארוסים, 4.94% רוסים ו-1.34% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (78.41%) ורוסית (20.9%).
רשת עולם קטן
בהקשר של רשת חברתית, רשת עולם קטן מייצרת תופעה של עולם קטן בה זרים מקושרים באמצעות מכרים משותפים, נושא שזוכה להתייחסות מחקרית בעבר ואף הוגדר על ידי סטנלי מילגרם בשש דרגות של הפרדה.
כמו כן רשת עולם קטן נוטה להכיל תתי רשתות המכילות קשרים כמעט עם כל הצמתים שבהן. מבנה זה נגזר ממאפיין של רשתות עולם קטן שהוא מקדם התקבצות גבוה. בנוסף רוב זוגות הצמתים בתת-הרשת יהיו מקושרים באמצעות דרך קצרה אחת לפחות, מאפיין הנובע מההגדרה שהחציון של הדרכים הקצרות יהיה קצר בעצמו. לרוב ברשת עולם קטן ישנה רוויה של מרכזיות- צמתים ברשת בעלות מספר קשרים רב. המרכזיות הללו משרתות כקשר משותף המתווך כדי ליצור את הדרך הקצרה ביותר בין קצוות ברשת. כתוצאה מתופעת המרכזיות ותתי הרשתות נוצרת חולשה מערכתית מסוימת ברשתות הללו שכאשר ישנה פגיעה או הסרה של אחת מהמרכזיות הללו נוצרת פגיעה משמעותית יותר ברשת מאשר הסרה אקראית של קשר מרשת אקראית שאיננה מאופיינת כרשת עולם קטן.
דוגמאות לרשתות שאינן רשת עולם קטן
התיאוריה המפורסמת של "שש דרגות של הפרדה" בין אנשים מניחה בשתיקה שתחום השיח הוא קבוצת האנשים החיים בכל זמן נתון. מספר דרגות ההפרדה בין אלברט איינשטיין ואלכסנדר מוקדון גדול כמעט בוודאות מ-30 ולרשת הזו אין את המאפיינים של רשת עולם קטן. דוגמה נוספת תהיה רשת "הלכת לבית הספר עם": אם שני אנשים למדו באותה מכללה עשר שנים זה מזה, אין זה סביר שיש להם מכרים משותפים בקרב ציבור הסטודנטים.
באופן דומה, מספר תחנות הממסר שדרכן חייבת לעבור הודעה לא תמיד היה קטן. בימים שבהם ההודעה עברה ביד או רכוב על סוס, מספר הפעמים שמכתב החליף ידיים בין מקורו ליעד היה גדול בהרבה ממה שהוא היום. מספר הפעמים שהודעה החליפה ידיים בימי הטלגרף החזותי (בערך 1800–1850) נקבע על ידי הדרישה ששתי תחנות יחוברו בקו ראייה.
פיירינה לניאני
פיירינה לניאני (באיטלקית: Pierina Legnani; 30 בספטמבר 1863 – 15 בנובמבר 1930) הייתה בלרינה איטלקייה, שנחשבת לאחת הבלרינות הגדולות ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה
לניאני נולדה ב-30 בספטמבר 1863 במילאנו, והחלה את לימודי הריקוד אצל רקדנית הבלט המפורסמת קטרינה ברטה בבית הספר לבלט של תיאטרון לה סקאלה, שם פיתחה את המצוינות הטכנית שלה. הקריירה המקצועית שלה נסקה, כאשר הופיעה כפרימה בלרינה בבלט של קאזאטי, "סאלאנדרה", בתיאטרון אלהמברה בלונדון. היא התמנתה לפרימה בלרינה של לה סקאלה בשנת 1892, ובאותה שנה עברה לסנקט פטרבורג, שם נחלה תהילה כשרקדה בלהקת בלט מריאינסקי הצארית בתיאטרון מריאינסקי עד 1901.
ביצוע 32 סיבובים מהירים על בהונות הוא הישג מזהיר, המעיד על כוחה של הרקדנית ועל הטכניקה המעולה שלה. רצף של 32 סיבובי פוּאַטֶה שולב בהמשך בכוריאוגרפיה של סולו הברבור השחור במערכה השלישית של "אגם הברבורים" ועודנו בשימוש עד ימינו אלה. לניאני הייתה אחת משתי רקדניות הבלט היחידות שמונו לפרימה בלרינה אסולוטה בתיאטרון מריאינסקי.
הופעתה האחרונה הייתה בבלט "לה קאמארגו" ב-28 בינואר 1901; לאחר הופעה זו פרשה לחיים בווילה שלה על אגם קומו.
לאחר פרישתה מן הבמה חיה לניאני באיטליה וישבה במועצת הבוחנים של בית הספר לבלט בלה סקאלה עד 4 חודשים לפני מותה. היא הלכה לעולמה ב-15 בנובמבר 1930.
פרדריק צ'פמן רובינס
פרדריק צ'פמן רובינס (באנגלית: Frederick Chapman Robbins ; 25 באוגוסט 1916 - 4 באוגוסט 2003) היה וירולוג ורופא ילדים אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1954 יחד עם ג'ון פרנקלין אנדרס ותומאס הקל וולר על תרומתם לפיתוח חיסונים.
תולדות חייו
נולד באלבמה (יליד אלבמה היחיד שזכה בפרס נובל), אביו היה פרופסור לבוטניקה. למד באוניברסיטת מיזורי לפני שעבר ללימודים לתואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת הרווארד, אותם סיים בשנת 1940. את התמחותו ערך בבית החולים לילדים של בוסטון, לפני שגויס לצבא ארצות הברית כמנהל מעבדה לחקר מחלות זיהומיות. במסגרת זו שירת בצפון אפריקה ובאיטליה וחקר מחוללי מחלות כטיפוס, צהבת נגיפית וקדחת Q. כן חקר את האימונולוגיה של נגיף mumps, ממחוללי דלקת קרום המוח. בשנת 1946 השתחרר בדרגת מייג'ור, עם עיטור כוכב הארד לשירות ראוי לשבח, ושב להשלמת התמחותו.
ב-1948 החל לעבוד כעמית בכיר לחקר מחלות נגיפיות של מועצת המחקר הלאומית (National Research Council) (כיום האקדמיה הלאומית למדע, הנדסה ורפואה ), שם עבד עם ג'ון פרנקלין אנדרס ותומאס הקל וולר. בשנת 1949 פרסמו השלושה על הצלחה בייצור תרבית הנגיף הגורם לשיתוק ילדים. מיד לאחר מכן הפעיל יונה סאלק את שיטת אנדרס-וולר-רובינס לשם ייצור החיסון הראשון לשיתוק ילדים. על עבודה זו זכו השלושה בפרס נובל.
נוסף על כך עסק רובינס גם בחקר נגיפי הרפס סימפלקס ווקסיניה. במקביל היה רובינס חוקר ומרצה בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארוורד, מנהל-שותף של יחידת הבידוד של בית החולים לילדים של בוסטון ועוזר לשירות הרפואה לילדים של בית החולים הכללי מסצ'וסטס.
במאי 1952 עבר רובינס לקליבלנד, אוהיו, שם כיהן כפרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (בין 1966 ל-1980 היה דיקאן בית הספר לרפואה) ומנהל המחלקה לרפואת ילדים ומחלות זיהומיות בבית החולים הכללי העירוני של קליבלנד (Cleveland Metropolitan General Hospital), משרה בה שירת כל חייו. נוסף על כך היה יועץ בתחום המחלות הזיהומיות ליחידת האימונולוגיה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, למחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית לארגון הבריאות העולמי, לנאס"א, למנהל המזון והתרופות האמריקאי ועוד. היה חבר בגופים ומוסדות רבים, בהם ועדת בריאות הציבור של אוהיו, האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, החברה האמריקאית לניסויים קליניים, החברה האמריקאית למחלות זיהומיות ועוד. בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בין השנים 1980–1985 כיהן כנשיא המוסד לרפואה (Institute of Medicine) של האקדמיה הלאומית למדעים, בתפקידו זה היה חלוץ בהקמת כוח משימה משותף ראשון לחקר נגיף ה-HIV וסיוע לקידום המחקר והטיפול במחלת האיידס באוגנדה.
פין קאלביק
פין ביורן קאלביק (בנורווגית: Finn Bjørn Kalvik; נולד ב-30 באפריל 1947) הוא זמר ומלחין נורווגי.
ביוגרפיה
קאלביק בכפר פאבאנג " Fåvang" שבמחוז אופלנד אך לאחר מכן ב-1952 עברה משפחתו לאוסלו.
הוא פרץ כזמר ב-1969 כשהוציא את שירו "Finne meg sjæl" וב-1971 יצא להיטו "En tur rundt i byen" שמבוסס על השיר Streets of London.
ב-1975 הוציא את השיר "Ride ranke" המבוסס על שירו של הארי צ'אפין "Cat's in the Cradl".
ארבעת האלבומים הראשונים שהוציא זכו להצלחה בנורווגיה והגיעו לראש טבלת ההשמעות, אלבומו "Kom ut kom fram" שיצא ב-1979 ואלבומו "Natt og dag" שיצא ב-1981 הופקו על ידי חבר להקת אבבא בני אנדרסון.
עם שירו "Aldri i livet" זכה ב-"מלודי גראנד פיקס" הנורווגי וייצג את נורווגיה באירוויזיון 1981, על אף שקיבל בתחרות 0 נקודות זכה השיר להצלחה בנורווגיה ואף הוקלט בגרסה אנגלית.
ב-1987 התמודד פעם נוספת ב"מלודי גראנד פיקס" והגיע למקום הרביעי.
השיטפון הגדול של צפון קוריאה (1995)
רקע
הגאוגרפיה של קוריאה הצפונית היוותה מאז ומתמיד אתגר משמעותי למדינה. כ-80% משטחה של המדינה הררי ובשטח שנותר יש מזג אוויר קר אשר אינו מאפשר לגדל תוצרת חקלאית במהלך כל השנה. מבחינה גאוגרפית ובהתאם לגודלה, צפון קוריאה מעולם לא הייתה מסוגלת לספק לעצמה את צורכי המזון של אוכלוסייתה ונראה כי אינה יכולה לעמוד בכך.
התפרקותה של ברית המועצות בסוף שנות ה-80 הובילה לפגיעה אנושה בצפון קוריאה הן מהבחינה הכלכלית והן מבחינת המשאבים אשר הייתה רגילה לקבל בזול. כך למשל, צנח היקף המסחר בין המדינות מ-40% בסוף שנות ה-80 ל-10% בלבד בשנת 1993, ערב הרעב הגדול. גם הציוד הצבאי שמכרה לשני הצדדים במלחמת אירן-עיראק בשנות ה-80 היווה הכנסה משמעותית (על אף הציוד הלקוי והרמה הנמוכה שלו), מקור הכנסה שהסתיים עם שוך הקרבות ב-1988. פוטנציאל צמיחה נוסף היה הלוואה מבנקים מערביים, אך שורה של הונאות קטנות בשנות ה-70 של כסף יפני וצרפתי, כמו גם שימוש לא מושכל בכספים, גרמו לאי אמון בממשלה הצפון קוריאנית תוך סתימת הגולל על האופציה הזאת גם כן. עזרה דחופה בתחילת שנות ה-90 קיבלה צפון קוריאה מסין, אשר הפכה ליבואנית העיקרית של המדינה המבודדת ובשנת 1993 ייצאה סין לצפון קוריאה 77% מהדלקים ו-68% מהמזון. עם זאת, הסכנה בהישענות על גורם אחד לייבוא פגשה את צפון קוריאה כאשר פרץ משבר כלכלי ומחסור בדגנים בסין, אשר הוביל להפחתה דרמטית של הייצוא בשנתיים הבאות.
לוח הזמנים של השיטפון בשנת 1995
חודשי יולי-אוגוסט ידועים כתקופת המונסונים באזור זה של כדור הארץ, אך בדרך כלל הגשם יורד מספר שעות ביום לתקופה קצרה. באוגוסט 1994 חוותה המדינה שיטפונות ברמה בינונית אשר הובילו לאובדן של תוצרת חקלאית מקומית ופגיעה בהמוני כפריים. כשנה לאחר מכן, ב-30 ביולי 1995 החל לרדת גשם זלעפות אשר רק הוסיף והתחזק עד 18 באוגוסט. הגשם ירד באופן רצוף למשך כשבועיים וחצי ולא פסק 'אפילו לדקה'. בנפת פיונגסן שבמחוז חוואנגחייאה, תועדו 877 מ"מ של גשם תוך שבע שעות בלבד וכמות המים בנהר היאלו הוערכה במיליארד מטרים מעוקבים במשך 72 שעות. משקיפים זרים תיארו את הגשם כבעל 'מימד תנ"כי' וזקני האזור טענו כי גשם כזה לא תועד באזור במשך 70 שנה. השיטפונות גרמו לפינוי של 5.4 מיליון איש, אשר היוו כרבע מאוכלוסיית המדינה.
נפילת החשמל
כתוצאה מהגשמים החריגים, קרסה תוך זמן קצר כמעט כל רשת החשמל במדינה. מסילות הברזל שהיו תלויות בחשמל נותקו וכך למעשה נמנעה גם הגעה של פחם על מסילות הברזל לתחנות החשמל הנותרות. תיקון התחנות ההידרואלקטריות היה כמעט בלתי אפשרי בשל מחסור בתעשייה כבדה, בציוד ובמומחים. כתוצאה מכך סבלה צפון קוריאה ממחסור כרוני בחשמל עד תחילת שנות ה-2000.
המחסור במזון
השיטפונות השפיעו על 30% משטח המדינה והחריבו את השטחים החקלאיים, את היבולים, את מאגרי הגרעינים ואת התשתיות הכלכליות של מחוזות רבים. האובדן העיקרי היה של מאגרי החירום של הדגנים, בשל העובדה שהם אוחסנו במאגרים תת-קרקעיים. ע"פ ההערכות כ-1.2 מיליון טונות של תוצרת אבדה בשיטפונות במהלך ימים ספורים.
הרעב
בחודשים לאחר השיטפון, החל רעב המוני בכל רחבי המדינה ודיווחים מערביים על אוכלוסיות עשירות שאכלו 'קלחי תירס שטרם הבשילו' תועדו בהרחבה. שיעור התת-תזונה באוכלוסייה עלה ל-14% בשנת 1997 וכמות המזון שחולקה הצטמצמה מממוצע של 700 גרם ליום ב-1987 ל-128 גרם ליום בלבד בשיא המשבר בשנת 1997. בניסיון ממושך להקל על המצוקה הציעה ממשלת קוריאה הצפונית לאזרחיה את קיומו של משטר "מזונות חלופיים" כדי שיוכלו לשרוד. לדוגמה, קוביות קטנות של קליפות עצים, עלים ודשא. עד היום לא ידוע כמה אנשים מצאו את מותם ברעב ההמוני בקוריאה הצפונית, אך ההערכות מדברות על בין 330,000 ל-3,500,000 בני אדם.
בשנת 1996 היו כמה שיטפונות נוספים ובשנים 1997, 2000 ו-2001 הייתה בצורת.
קוריאה הצפונית טוענת עד היום כי השיטפון הגדול היה אירוע בלתי טבעי והסיבה המרכזית אשר הובילה לרעב הגדול. מנגד, מומחים טוענים כי הרעב הגדול היה בלתי נמנע ונבע כתוצאה מנפילת ברית המועצות, המשבר הפנימי של דגן בסין, חוסר תכנון וסוציאליזם לקוי ולפיכך השיטפון הגדול החמיר את הרעב אך לא היה הסיבה המרכזית לפריצתו.
סיוע חיצוני
בשנת 1995 הגישה צפון קוריאה, שכמעט ולא הייתה חברה בשום מוסד בינ"ל, בקשה רשמית לסיוע הומניטרי והקהילה הבינ"ל נענתה. בין השנים 1995–2005, הוענק סיוע של כ-2.3 מיליארד דולר לצפון, 67% ממנו כמזון כאשר עיקר המסייעים היו ארצות הברית, יפן, סין, קוריאה הדרומית, אירופה וארגוני סיוע בתחום המזון מרחבי העולם. צפון קוריאה לא התאוששה עד היום מהשטפונות ונעזרת במומחים חיצוניים לשיקום רשת החשמל ותכנון המזון בשטחה.
איילט ניש
איילט ניש (בטורקית עות'מאנית: ایالت نیش) היה ישות טריטוריאלית מנהלית של האימפריה העות'מאנית שנמצאה בשטח דרום סרביה של ימינו ומערב בולגריה. הוא הוקם בשנת 1846 והמרכז המינהלי שלו היה ניש. האזור שולב בווילאייט הדנובה בשנת 1864.
היסטוריה
בשנת 1861 מונה מידהט פאשא למושל איילט ניש. הוא היה רפורמטור שהושפע מרעיונות המערב והאיילט הפך למופע הראווה של התנועה הרפורמיסטית. הוא התמודד עם בעיות התקשורת והביטחון: הקים מערכת של חסימות כדי לעצור פלישת להקות חמושות מסרביה. על פי הביוגרפיה של בנו שהילל אותו, "הוא ארגן ז'נדרמריה, הבטיח את גביית המיסים השלווה ושם קץ לכל הרדיפות הדתיות".
הוא הקים גם בתי ספר ובתי חולים לבני כל הקבוצות הדתיות ללא אפליה. הרפורמות של מידהט היו כה מוצלחות עד שהן עוררו השראה לארגון מחדש של המערכת העות'מאנית. בשנת 1864 החליטה מועצת המדינה כי האיילטים יוחלפו בווילאייטים גדולים יותר. בכל אחת מרמות השלטון העיקריות הללו, יהיו מועצות מוסלמיות-נוצריות מעורבות.
הראשון מבין הווילאייטים נוהל במשך זמן מה על ידי מידהט פאשה, והוא כלל את איילט ניש לשעבר וחלק ניכר מבולגריה וכונה וילאייט הדנובה. בשלוש השנים הבאות הוא העביר תוכנית גדולה של בניית בתי ספר ועבודות ציבוריות אחרות, וכן הקים עיתון פרובינציאלי.
חטיבות מנהליות
סנג'קים של האיילט באמצע המאה ה-19:
קיי הול
קיי מרי הול-גרף (באנגלית: Kaye Marie Hall-Greff; נולדה ב-15 במאי 1951) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר גב. הייתה לשחיינית האישה הראשונה ששחתה 100 יארד גב מתחת לדקה.
ביוגרפיה
הול נולדה בטקומה, שבמדינת וושינגטון. היא התאמנה בהדרכתו של דיק המולה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה הול בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:30.0 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.76 דקות, אחרי אליין טאנר מקנדה שקבעה שיא עולם חדש של 1:07.32 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בדצמבר 1967 קבעה הול במשחה ל-100 יארד גב שיא עולם חדש בתוצאה של שניות ובכך הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
בתחרות הכנה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכה בקולורדו ספרינגס, שנערכה ב-14 בספטמבר 1968 קבעה הול במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קאטי בול, אלי דניאל וסוזן פדרסן שיא עולם חדש של 4:28.1 דקות. חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:06.2 דקות, לפני אליין טאנר (1:06.7 דקות) ובת ארצה ג'יין סוואגרטי (1:08.1 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חברותיה לשיא העולם, בול, דניאל ופדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:28.3 דקות, לפני אוסטרליה (4:30.0 דקות) ומערב גרמניה (4:36.4 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 1:07.8 דקות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:28.9 דקות, אחרי בת ארצה ליליאן ווטסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות ואליין טאנר (2:27.4 דקות).
באליפות קנדה שנערכה בשנת 1969 זכתה הול ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר גב, במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, שבאיטליה בשנת 1970 זכתה הול ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב (1:07.3 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:09.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:35.1 דקות).
כיום, עובדת הול כמורה לאמנות במוקילטאו, פרוור של סיאטל.
סוהו (חברה)
סוֹהוּ (בסינית: 搜狐; בפין-יין: Sōuhú; בתרגום לעברית: שועל-חיפוש) היא חברת אינטרנט סינית אשר בסיסה בבייג'ינג. סוהו וחברות הבת שלה מציעות שירותי פרסום, חיפוש, משחקי אונליין, ושירותים אחרים.
היסטוריה
סוהו נוסדה כ"טכנולוגיות אינטרנט לסין" בשנת 1996 על ידי צ'ארלס ג'אנג אחרי שהוא סיים את התואר שלו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), וקיבל מימון מהעמיתים שפגש שם. בשנה שלאחר מכן שינה ג'אנג את שם החברה לסוהוו בהשראה מחברת האינטרנט יאהו! האמריקאית. לאחר שהוא פגש את השותף מייסד של יאהו, ג'רי יאנג, הוא שינה את שם החברה ל"סוהו" על מנת להבדילה מהחברה האמריקאית. סוהו נרשמה למסחר בבורסת הנאסד"ק ביולי 2000.
ארגון שחקני הכדורסל בישראל
ארגון שחקני הכדורסל בישראל הוא ארגון העוסק בזכויותיהם של שחקני הכדורסל הישראלים בישראל. הארגון הוא חלק מההסתדרות הכללית. נכון לשנת 2013, רשומים בארגון כ-400 שחקנים ושחקניות.
הארגון נוסד כגוף עצמאי בשנת 1989 על ידי הכדורסלן ועורך הדין שמואל זיסמן, לאחר שפרש ממשחק פעיל. זיסמן גם עמד בראש הארגון בשנותיו הראשונות. בשנת 2000 הצטרף לאיגוד שחקן הכדורסל ניר אלון, שעמד בראש הארגון עד שנת 2020. אלון, לצד שחקנים נוספים פעל להכניס את האיגוד אל תוך ההסתדרות הכללית על מנת שיוכל לחתום הסכמים קיבוציים ולהגן על זכויות השחקנים כעובדים. כיום מכהן אלון גם כיו"ר חטיבת הספורט וחטיבת מוסדות חינוך חקלאיים ופנימייתים בהסתדרות המעו"ף.
מטרות הארגון הן שמירה על זכויותיהם של שחקני הכדורסל הישראלים בכל הקשור לתנאים, תקנוני משמעת, שכר, מעבר בין קבוצות, ענישת שחקן, הגנה וייצוג משפטי של שחקני הכדורסל בסכסוכים.
יהודה מאיר שפירא
הרב יהודה מאיר שפירא (מהר"ם שפירא; ז' באדר תרמ"ז תרמ"ז, 3 במרץ 1887 - ז' בחשוון תרצ"ד, 27 באוקטובר 1933) היה נשיא אגודת ישראל בפולין, מייסד וראש ישיבת חכמי לובלין ומחולל רעיון הדף היומי. חבר הסיים הפולני במשך חמש שנים (1922-1927).
שנותיו הראשונות
נולד בסוצ'אבה שבבוקובינה (בצפון רומניה, באותה תקופה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית) לרב יעקב שמשון שפירא (מצאצאי רבי פנחס שפירא מקוריץ) ולמרגלא, בתו של הרב שמואל יצחק שור, בעל שו"ת "מנחת שי", מגדולי הרבנים בגליציה, ממנו הספיק ללמוד תורה זמן מה. בצעירותו הוא נודע כ"העילוי משאץ" ולמד מספר שנים עם רבי שלום מוסקוביץ. בגיל צעיר הוסמך לרבנות על ידי סבו, בעל ה"מנחת שי", ועל ידי הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג מברודי והרב מאיר אריק. בהיותו בחור נישאה סבתו, אם אמו, למהרש"ם מברז'אן ורבי מאיר למד גם ממנו. רבי מאיר שפירא היה מחסידיו המובהקים של האדמו"ר ישראל פרידמן מצ'ורטקוב.
לאחר חתונתו עם מלכה טויבה, בתו של הרב יעקב דוד ברייטמן, עבר לטרנופול שבגליציה, שם ישב ולמד תורה כאשר חותנו דואג לפרנסתו. בתקופה זו הספיק לייסד אגודה בשם "תפארת הדת", שמתפקידה היה לדאוג לתיקון העניינים הדתיים בטרנופול.
רבנות גלינה
בשנת תר"ע (1910) קיבל הצעה לרבנות בקהילת גלינה, ולאחר התייעצות עם רבו, האדמו"ר מצ'ורטקוב, קיבל עליו את התפקיד.
עיקר פעילותו כוונה לחינוך הדור הצעיר, בעיה שאליה התוודע עוד בקטנותו, כשלמד תורה בשאץ וחזה בסבל בני העניים מקרוב. במקום צריף העץ ששימש כתלמוד תורה, הקים הרב שפירא בשנת תרפ"א בנין מפואר לתלמוד תורה במרכז העיר. בבנין הייתה קומה מיוחדת לעבודות מלאכה, כדי שהתלמידים יוכלו לרכוש מקצוע בנוסף ללימודי הקודש. בנוסף ייסד בביתו ישיבה לבחורים מובחרים, שעתידם להיות מורי הוראה בישראל ומדריכי דור העתיד.
רבנות סאנוק
בשנת תר"פ (1920) דחה את בקשת קהילת ורשה לכהן ברבנות הקהילה מטעמים שלא פירט, ולאחר זמן בחר לענות להצעת כהונת הרבנות בסאנוק, עיר גדולה במרכז גליציה, משום שידע כי מצבה הרוחני של הקהילה בסכנה.
ציר בפרלמנט הפולני
ב-1922 נבחר לסֵיים הפולני כנציגה של "אגודת ישראל", תפקיד בו שימש עד 1927. במקביל שימש כנשיא אגודת ישראל בפולין. יחד עם הרב אהרן לוין והרב זלמן סורוצקין היה חבר בוועדה במשרד הדתות הפולני, שאישרה מינויי רבני קהילות ברחבי פולין.
ייסוּד "הדף היומי"
בט' באלול תרפ"ג (21 באוגוסט 1923), במהלך הכנסייה הגדולה הראשונה של אגודת ישראל בווינה, נאם רבי מאיר ופרש את חזונו הגדול בדבר הדף היומי בפני באי הכנסייה:
רבנות פיוטרקוב וייסוד ישיבת חכמי לובלין
בשנת 1924 מונה לרבה של פיוטרקוב. בפיוטרקוב הוציא לאור את ספרו- שו"ת 'אור המאיר', הכולל התכתבויות הלכתיות בין המחבר לבין רבני דורו, כגון החפץ חיים, הרב מאיר אריק, האדמו"ר מאוסטרובצה ועוד. בתשרי שנת תרפ"ה (1924) החל הוציא קובץ תורני בשם "אשכול" שכלל רעיונות וחידושים של הלומדים בישיבה.
מיד לאחר מכן יצא ר' יהודה מאיר לארצות הברית ולקנדה להתרים כסף עבור הקמת הישיבה. לאחר מסע זה יצא למסע נוסף, הפעם מסע רוחני, שתכליתו ללמוד את סדרי הלימוד בישיבות בפולין ובליטא, כדי לגבש תוכנית לימוד המתאימה לישיבה החדשה שתקום. לאחר שבע שנות התרמה ובנייה, התקיימה חנוכת הישיבה. בכ"ח-כ"ט בסיוון תר"צ, 25-24 ביוני 1930, בהשתתפות כ-20,000 יהודים מכל רחבי פולין ומחוצה לה. עם הקמת הישיבה עבר הרב שפירא ללובלין ונתמנה לרב העיר. את מקומו ברבנות פיוטרקוב, מילא בן דודו הרב משה חיים לאו.
פטירתו
בז' בחשוון תרצ"ד, 27 באוקטובר 1933, בעודו מנהל משא ומתן עם קהילת לודז' על מעברו לעירם תמורת כיסוי חובות הישיבה, נפטר רבי מאיר ממחלת הטיפוס והוא בן 46 בלבד. לרבי מאיר שפירא ולאשתו לא היו ילדים. הוא היה רגיל לומר שהדף היומי וישיבת חכמי לובלין הם שני הילדים שלו.
בית העלמין בו נקבר ר' מאיר חולל ונחרש על ידי הנאצים בסוף מלחמת העולם השנייה, אולם קברו של ר' מאיר לא נפגע ונשאר עומד על תילו. בספטמבר 1958 כ"ו באלול ה'תשי"ח הועלו עצמותיו על ידי אחיו לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
ניגוניו
הרב מאיר שפירא היה גם מלחין ניגונים, חלקם מושרים גם כיום, בהם: בך בטחו, אם אמרתי, עוצו עצה. בתשס"ה יצא אלבום מניגוניו, בהפקת חיים בנט.
הנצחתו בארץ ישראל
בארץ ישראל נקראים על שמו שכונת "זיכרון מאיר" בבני ברק ורב השכונה, תלמידו הרב שמואל הלוי וואזנר, הקים בה את ישיבת חכמי לובלין על שם ישיבתו. כמו כן הוחלט בעיריית ירושלים ביוני 2012 - סיוון ה'תשע"ב להנציח את שמו בבניית כיכר עם צמחייה ואילנות בשכונת גבעת משה בירושלים בפינת הרחובות רחוב אהלי יוסף ורחוב גבעת משה הוקם כיכר לזכרו הנושא את השם כיכר מהר"ם שפירא מלובלין. כמו כן קיים רחוב ב-5 ערים בארץ, על שם מפעל חייו בשם רחוב הדף היומי או רחוב מעלות הדף היומי, רחוב זה הונצח בערים; ירושלים, תל אביב יפו, ביתר עלית, בני ברק, חיפה. בנוסף הונצח שם ישיבתו ב3 ערים בארץ, בירושלים, פתח תקווה, ותל אביב, בשם 'רחוב חכמי לובלין' על שם ישיבתו. בשכונת בית ישראל בירושלים, בעבר היה שמו של הרחוב 'רחוב רבי מאיר שפירא מלובלין' אולם מאוחר יותר שונה שמו ל'רחוב חכמי לובלין'. כמו כן הונצח רחוב על שמו בלבד, בערים; בני ברק, נתיבות, בשם "רחוב הרב שפירא".
דרכו הלימודית והחינוכית
דרך לימודו, הייתה בדרך הפלפול החריף שיטת 'גג על גג' ו'לשיטתו',
הרב החשיב מאוד את לימוד סדר קודשים, דבר שהתבטא בתוכנית הלימודים בישיבת חכמי לובלין (רוב חידושיו בהלכה הם בנושא קדשים). בייחוד העריך את הרמב"ם. הרב התכתב עם החפץ חיים בדיונים על ספרו "ליקוטי הלכות". החשיב את לימוד הבקיאות כדבר יסודי, דבר שהביא בין היתר לייסוד הדף היומי.
הוא ייסד את ישיבתו במטרה שבוגרי הישיבה יכהנו במשרות רבנות. חינך את תלמידיו לסדר, ביטחון עצמי ורכישת ידיעות נרחבות בתלמוד ובהלכה.
יחסו לארץ ישראל
יחסו לארץ ישראל היה תמיד יחס של אהבה וכיסופים. בכל הזדמנות הבליט את חיבתו זו, ולא פעם אמר שאם יאריך ימים יעלה לארץ הקודש. שליח ארץ ישראל שהגיע לפולין נחקר על ידו ארוכות על המצב השורר בארץ. הפתגם השגור על פיו היה:
בשנתו האחרונה תכנן במרץ את עלייתו לארץ ישראל, שהתחנה הראשונה בה הייתה תוכננה להיות צפת, ואף ביקש שיציירו לפניו את נופי הארץ. כהכנה למסע החל ללמוד את סדר זרעים וכן את ההלכות העוסקות במצוות התלויות בארץ יחד עם עשרה מטובי תלמידיו. בשנת תרצ"ד שינה ר' מאיר ממנהגו והתפלל בשמחת תורה בבית הכנסת של החוזה מלובלין. כששאלוהו לפשר מעשהו, השיב כי הוא נוהג לומר את תפילת ההלל של ליל חג הפסח בבית כנסת זה, ומאחר שהוא מתכנן בחג הפסח להיות בארץ, לכן בא לכאן בשמחת תורה. ר' מאיר נפטר כשבועיים לאחר שמחת תורה, ולא הספיק לממש את רצונו לעלות לארץ ישראל.
גם את ישיבתו חשק לבנות בארץ ישראל, ואף מסר הצהרה רבת משמעות לאחד ממקורביו:
כשהרב משה בלוי, ציר ארץ ישראל בוועידת אגודת ישראל בוורשה, הציע לר' מאיר לעבור עם ישיבתו לארץ ישראל, ענה ר' מאיר:.
קסם (מבוכים ודרקונים)
קסם במבוכים ודרקונים (מו"ד) הוא שימוש בכוחות על-טבעיים על מנת לחולל "נסים" ומעשי פלא לפי רצונו של המפעיל. כוח הקסם במו"ד הוא רחב ומגוון, וכולל לחשים והשפעות קסומות שונות, החל מריפוי מיידי של פצעים והשבת המתים לתחייה, ועד ליצירת כדורי-אש וזימון שדים. יכולות קסומות מהוות כמה מהיכולות הבסיסיות ביותר של הרבה מהמקצועות, ומשתנות בהתאם למקצוע וסגנון המשחק שלו.
רכישת קסם ושימוש
במבוכים ודרקונים, הקסם הוא כלי רב-תועלת, ויש מגוון רב של לחשים שמשמשים לשלל מטרות שונות, בתוך ומחוץ לשדה הקרב.
מקצועות המסוגלים להשתמש בקסם
המקצועות המסוגלים להשתמש בקסם כלשהו מתחלקים בחלוקה גסה לארבע קבוצות: קסם קלאסי, קסם קדוש, קסם מהטבע ושונות.
מקצועות נוספים
במהדורות 3, 4 ופאת'פיינדר נוספו מספר מקצועות ומקצועות יוקרה אשר היוו הרחבה למקצועות הקסם המקוריים.
מסורות הקסם
נהוג לחלק במהדורות השונות של מבוכים ודרקונים את הלחשים לכמה קבוצות כלליות, שנקראות מסורות הקסם (Schools of Magic, תורגמו גם כ"אסכולות"). מסורות הקסם השונות נבדלות אחת מן השנייה בסגנון ההשפעות שלהן. בחלק מהמהדורות כמה מהמקצועות מטילי-הלחשים (בעיקר, האשף) יכלו להתמקצע במסורת אחת ספציפית ולזכות ביתרונות בשימוש בלחשים מהמסורת שנבחרה, במחיר חסרונות או חוסר גישה מוחלט למסורת אחרת. במהדורה החמישית, שמונה המסורות הופיעו כתת-מקצועות של מקצוע האשף. שמונה מסורות הקסם הן:
בית אורן
שמו סמלי ובהוראה שאולה, בעקבות הכתוב בישעיהו: "לִכְרָת לוֹ אֲרָזִים וַיִּקַּח תִּרְזָה וְאַלּוֹן וַיְאַמֶּץ לוֹ בַּעֲצֵי יָעַר נָטַע אֹרֶן וְגֶשֶׁם יְגַדֵּל", לציון יערות האורן, הגדלים בסביבתו.
נכון ל-2010, מתגוררים ביישוב כ-400 תושבים, מהם 220 חברים ו-180 תושבים.
היסטוריה
גרעין המייסדים של היישוב הוקם ב-1934 והורכב מחברי הבחרות הסוציאליסטית יוצאי פולין ורוסיה. חברי הגרעין עברו הכשרה במגדיאל וב-1 באוקטובר 1939 עלה הגרעין המייסד לח'ירבת שלאלה כישוב הלפני אחרון ביישובי "חומה ומגדל". הנקודה נמצאת כקילומטר ממקום הקבע של היישוב כיום. בתקופה זו סללו דרכים לכוון עתלית ולכוון הגבעה שנועדה להתיישבותם (תל זערור). במקביל החלו בבניית בתים ולול לקראת התיישבותם במקום. הקבוצה עברה לבית אורן באוקטובר 1940. בעת הקמתו הוא היה היישוב היהודי היחיד בכרמל. ובהמשך הצטרפו אליו קבוצות וגרעיני הכשרה נוספים.
הקיבוץ שימש כבסיס אימונים של ארגון "ההגנה". ב-1945 סייעו חברי הקיבוץ למבצע פריצת מחנה עתלית לחילוץ מעפילים ממחנה המעצר. בקיבוץ קיים אתר הנצחה לצנחני היישוב שנספו במלחמת העולם השנייה, וכן פסל "הציפור הפצועה" של הפסלת חנה אורלוף לזכרם של שלושת הצנחנים תושבי בית אורן ויגור שנספו באסון מעגן ב-1954.
בשנת 1961 שקע הקיבוץ בחובות גדולים. הקשיים הכלכליים שנמשכו שנים רבות גררו גם קשיים חברתיים, עד למשבר חריף שעבר הקיבוץ ב-1987, בעקבותיו עזבו אותו רבים מחבריו הוותיקים.
ב-1995 הפך בית אורן לקיבוץ מתחדש, לאחר שבשנת 1987 עבר משבר כלכלי חריף. מאז עבר המשק הפרטה והוא פועל בשיטת התקציב הדיפרנציאלי.
השרפה בכרמל
ב-2 בדצמבר 2010 פרצה שרפה באזור עספיא שבכרמל, אשר התפשטה לשטח קיבוץ בית אורן וסביבתו. בתים בשכונה הדרומית נשרפו ותושבי הקיבוץ נאלצו להתפנות. אוטובוס שנסע בסמוך לקיבוץ נשרף, ובתוכו נספו 38 אנשים.
ב-19 דצמבר 2011, במלאת שנה לאסון, נחנכה אנדרטה לזכר נספי האסון סמוך לקיבוץ בית אורן.
ליבי שאף
ליבי שאף (באנגלית: Libby Schaaf; נולדה ב-12 בנובמבר 1965) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית. כיהנה כראש עיריית אוקלנד שבקליפורניה בשנים 2015-2023.
ביוגרפיה
שאף נולדה באוקלנד, בת למשפחה יהודית. למדה בתיכון סקייליין, סיימה תואר ראשון ברולינג קולג' שבפלורידה ותואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת לויולה מורימאונט שבלוס אנג'לס. בשנים 1992–1995 עבדה במשרד עורכי הדין Reed Smith LLP.
היא עזבה את המשרד לטובת ניהול פרויקט התנדבותי למען בתי ספר ציבוריים באוקלנד. שימשה ראש מטה יושב ראש מועצת העיר אוקלנד ועוזרת בכירה לראש העירייה ג'רי בראון, כמו כן עבדה בהנהלת נמל אוקלנד. ב-2010 נבחרה למועצת העיר אוקלנד.
ב-2014 נבחרה לראשות עיריית אוקלנד. לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית ביקרה את מדיניותו, בפרט בנושא ההגירה וכינתה אותו בריון. בפברואר 2018 פרסמה הודעה המזהירה שוהים בלתי חוקיים מפני פשיטה צפויה של רשות ההגירה והמכס הפדרלית. היא סיימה את כהונתה כראש העיר בינואר 2023, לאחר שתי תקופות הכהונה האפשריות.
חיים אישיים
שאף נשואה לסלווטורה ("סאל") פאהי ואם לשני ילדים.
שאול דוב זיסלין
הרב שאול דוב (דובער) זיסלין (תרמ"א, 1881 - י"ב בסיוון תשכ"ד, 23 במאי 1964) היה רב, פוסק ומשפיע חסיד חב"ד, דיין בבית הדין הרבני בתל אביב-יפו, ורב שכונת מאה שערים בתל אביב. ממיסדי ויו"ר הראשון של אגודת חסידי חב"ד בישראל, ארגון הגג של חב"ד בישראל.
תולדות חייו
נולד בעיירה קריסלבה בלטביה לאיטה ור' ניסן אפרים זיסלין.
למד בישיבת ישיבת תומכי תמימים בלובביץ' בשנים הראשונות לצד המשפיע הרב שמואל גרונם אסתרמן, את ספר התניא, ובחסידות של הרבי שלום דובער שניאורסון; את ביאוריו על ספר התניא היה רושם על הספר התניא שלו וחלק מזה הועלה על הכתב אחרי שנים, בהמשך פרסם את זכרונותיו מהישיבה בבטאון חב"ד.
בשנת ה'תר"ע התמנה למנהל ומשפיע בישיבת תומכי תמימים בשצ'דרין. שם חינך ביחס מיוחד עשרות מתלמידי התמימים, ביניהם נמנים הרב שלמה חיים קסלמן, הרב אליעזר קרסיק, והרב ישראל ג'ייקובסון.
בסיוון תרצ"ד עלה לישראל ונתמנה לרב שכונת מאה שערים בתל אביב. רב בית הכנסת "בית שלמה". כיהן כחבר הרבנות הראשית בתל אביב, ומשנת תש"א חבר בבית הדין הרבני בתל אביב. היה גם מנהל מחלקת המקוואות בעיר.
היה ממייסדי אגודת חסידי חב"ד בישראל, בתקופה הראשונה עד לפטירתו אף כיהן כיו"ר.
נחשב לאחד מראשי רבני קהילת חב"ד בישראל בכלל ובתל אביב בפרט, חבר בהנהלת תלמוד תורה 'בני תמימים', ישיבת "אחי תמימים" בתל אביב וכולל חב"ד.
בשנת תרצ"ו (1935) הציע הרב זיסלין לרבי יוסף יצחק שניאורסון את הרעיון להעלות בכתב תווים של ניגוני חב"ד השונים, מזה יצא בהמשך ספר הניגונים.
בשנת תשכ"ג הוציא קונטרס בהם רשימה מהתוועדות שלו בי"ט בכסלו ת"ש בבית כנסת בית שלמה.
היה נשוי לרחל, ולהם בת. בנם דוד (נהרג במלחמת העולם השנייה), במשך שנים הפעיל רבי יוסף יצחק שניאורסון קשרים על מנת שבנו ונכדיו יעלו לישראל, נכדו נפתלי זיסלין היה פרופסור בהפקולטה למדעי החקלאות ברחובות.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
Travel Channel
Travel Channel (בעבר נקרא The Travel Channel, בין 1987 עד 1999) הוא ערוץ כבלים ולווין אמריקאי בסיסי הנמצא בבעלות האחים וורנר דיסקברי. מטה הערוץ נמצא בצ'ווי צ'ייס, מרילנד, ארצות הברית.
הערוץ משדר סרטים דוקומנטריים, מציאות ונסיעות ופנאי ברחבי ארצות הברית והעולם. התוכניות כוללות מגוון רחב של נושאים כמו בתי מלון ואתרי נופש מפוארים, ספארי, ערים ועיירות חשובות, מזונות שונים מרחבי העולם ורוחות רפאים.
החל מפברואר 2015 הערוץ עלה באנגלית ללקוחות HOT, אך בתחילה ללא תרגום לעברית. יחד עם זאת, החל מאוגוסט 2018 הערוץ משודר ב-HOT באפיק 49 עם תרגום לעברית. החל מ-2016 הערוץ החל את שידוריו בסלקום tv. עם עליית החברות smart tv ופרטנר TV הערוץ החל את שידוריו גם בהן. ב-1 בינואר 2020 סיים הערוץ את שידוריו בפרטנר tv.
ניר לביא
ניר לביא (נולד ב-5 באוקטובר 1981) הוא דוגמן ישראלי.
Travel Channel
היסטוריה
הערוץ הושק ב-1 בפברואר 1987; הוא נוסד בידי Trans World Airlines, ככל הנראה כדי להגביר את חשיפת חברת התעופה. שמו של הערוץ נגזר מהתוכניות המשודרות בערוץ העוסקות בטיולים. ב-1997 הרשת נמכרה ל-Landmark Communications, באותה תקופה הבעלים של ערוץ מזג האוויר, ובסופו של דבר ל-Paxson Communications.
ניר לביא
ביוגרפיה
לביא נולד וגדל ביהוד, בצבא שירת בצנחנים ולאחר שירותו הצבאי החל לעבוד בשיפוצים, לאחר שחברו המליץ עליו לתחום הדוגמנות הוא ניגש לסטודיו של צלם האופנה מנחם עוז, בעקבות זאת הוא לוהק לקמפיין של המותג "Kenvelo", לאחר מכן נרשם בסוכנות "רוברטו" והחל לדגמן במספר מדינות ואף גר במילאנו תקופה, הוא הצטלם בין היתר לחברות כמו "ג'ורג'יו ארמאני" "מרקס אנד ספנסר", הופיע בקמפיין של מותג המשקפיים הספרדי "Sting" וצעד בתצוגת אופנה של "ורסאצ'ה". ב-2009 הנחה את הערב השני מתוך חמשת הערבים מהם מורכב פסטיבל סן רמו, במסגרת תוכנית בה כל אחד מחלקי הפסטיבל יונחה על ידי ידוענית ודוגמן.
הוא הופיע בקמפיין לחברת הנעליים "גלי", לחברת הוניגמן ובפרסומת להמשביר לצרכן לצד איילת זורר.
Travel Channel
היסטוריה
חברת דיסקברי רכשה נתח של 70% מהערוץ בשנת 1997. ולאחר מכן רכשה את 30% הנותרים מידי Paxson בשנת 1999. בחודש מאי 2007, מכרה דיסקברי את הערוץ לידי Cox Enterprises כחלק מעסקה גדולה בשווי מיליארדי דולרים.
הרדוק (מחוז משנה)
מחוז משנה הרדוק (בבלארוסית: Гарадоцкі раён; ברוסית: Городо́кский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר הרדוק.
Travel Channel
היסטוריה
ב-5 בנובמבר 2009 רכשה Scripps Networks Interactive מהערוץ 65% תמורת 1.1 מיליארד דולר. העסקה נסגרה בינואר 2010. כיום מפיצה SNI את הערוץ ומשדרת חלק מהתוכניות שלו בערוץ האח Food Network.
הרדוק (מחוז משנה)
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה הרדוק 26,760 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 22,932 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 88.8% בלארוסים, 9.22% רוסים ו-1.98% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (59.87%) ורוסית (37.83%).
Travel Channel
היסטוריה
בסוף 2015 הודיעה SNI כי תעביר את מטה הערוץ לנוקסוויל, טנסי, כדי לאחד את הרשתות שלה במטה משותף אחד. לעובדים ניתנה אפשרות לעבור לנוקסוויל, אם כי חלקם עברו לניו יורק.
ב-25 בפברואר 2016, רכשה SNI את יתר 35% מהמניות של הערוץ מידי קוקס תקשורת, רכישה שהעניקה לה שליטה מלאה ברשת.
ב-31 ביולי הודיעו SNI וחברת דיסקברי כי האחרונה תרכוש חלק מהשליטה בחברה בעסקת מזומן ומניות בסך 14.6 מיליארד דולר. זו הפעם השנייה שלדיסקברי יש חלק מהערוץ.
מחוץ לארצות הברית
ב-22 במרץ 2012 הודיעה חברת scripps networks interactive כי הסכימה לשלם 65 מיליון ליש"ט (שווה ערך ל-102.7 מיליון דולר) לרכישת חברת Travel Channel International Limited, המשדרת ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אפריקה ואסיה, אך לא היה לה קשר לערוץ הטלוויזיה האמריקני עד אז. העסקה הושלמה ב-1 במאי 2012, לאחר אישור רגולטורי.
בישראל
בישראל עלה לראשונה הערוץ לשידור בשירות הטלוויזיה של סלקום, סלקום tv, ב-18 בספטמבר 2016 כמו כן הערוץ משודר בשירות הטלוויזיה פרטנר TV מאז יוני 2017. וב-HOT. ב-1 בינואר 2020 סיים הערוץ את שידוריו בפרטנר TV.
אווה קליין
אווה קליין (שם נעורים: פישר, בהונגרית: Klein Éva; בודפשט, 22 בינואר 1925) היא ביולוגית תאים יהודייה-הונגרייה-שוודית, אימונולוגית, אונקולוגית, חברה חיצונית באקדמיה ההונגרית למדעים. אווה קליין היא חוקרת מוכרת בחקר התגובות החיסוניות הנגרמות על ידי סרטן והתהליכים הרעילים המשמידים תאי גידול. היא פרופסורית אמיריטוס במכון קרולינסקה בסטוקהולם.
ביוגרפיה
אווה פישר נולדה במשפחה יהודית אמידה. היא למדה בבית ספר פרטי עם עניין בספורט, בתיאטרון ובמדע (בהשראת חייה ועבודתה של מארי קירי). אפשרויות הקריירה שלה הוגבלו על ידי המצב הפוליטי, עם האנטישמיות והרדיפה שהחריפו כאשר הונגריה נכבשה על ידי גרמניה לאחר שסיימה את בית הספר התיכון. הבחירות בחייה ובקריירה שלה כצעירה יהודייה הוגבלו על ידי האפליה, והיא שרדה את השלבים המאוחרים של הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה במסתור בבודפשט.
קריירה
בשנת 1945 נרשמה לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סגד. לאחר זמן קצר ויתרה על לימודיה כדי להפוך לשחקנית, אך עד מהרה חזרה ללמוד שוב רפואה, הפעם בפקולטה לרפואה של "אוניברסיטת פאזמאני פטר" בבודפשט (ששמה שונה בשנת 1951 לאוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1947 נישאה לבן זוגה הצעיר לספסל הלימודים, לג'ורג' קליין, אליו הצטרפה בהגירתו לשוודיה בתחילת שנת 1948.
החל משנת 1948 קיבלה משרת אסיסטנטית ליד טורבורן קספרסון במחלקה לציטולוגיה במכון קרולינסקה בסטוקהולם והפכה לאחד מאנשי הצוות הקרובים ביותר של בעלה שעבד גם הוא במכון. הוא קיבלה שם את התואר דוקטור ברפואה (MD) בשנת 1953 ולאחר מכן גם PhD בביולוגיה. בין השנים 1979–1993 הייתה פרופסורית במכון לביולוגיה של גידולים סרטניים במכון קרולינסקה ומאז 1993 היא פרופסורית אמריטוס במרכז המחקר של מכון קרולינסקה למיקרוביולוגיה וביולוגיה של גידולים, בקבוצה בהובלת בעלה בזמנו.
עבודתה
מחקריה התמקדו בהיבטים החיסוניים של מחלת הסרטן, במנגנוני ההגנה של הגוף ובתהליכים הציטוטוקסיים, כלומר תהליכים מזיקים לתאים שמעורבים בתגובות חיסוניות. היא הייתה בין הראשונים שזיהו את הפונקציה קושרת האנטיגן של אימונוגלובולין על פני תאי B האחראים לייצור נוגדנים אנושיים. היא שיחקה גם תפקיד חלוצי במחקר התפקיד החיסוני של תאי T ציטוטוקסיים טבעיים (המכונים גם תאי הרג טבעי) ההורגים תאי גידול.
במשך כמה עשורים עבדה עם בעלה, ג'ורג' קליין, בשיתוף פעולה ישיר. תוצאת המחקר המשותף שלהם היה חקירת הפוטנציאל הגידולי של וירוס אפשטיין-בר, שגורם לסרטן הלימפומה, וזיהוי הטרנסלוקציה של כרומוזומים בלימפומה ובלימפוציטים בתחילת לימפומת בירקיט. בקשר עם האחרון, היא הוכיחה כי טרנסלוקציה מפעילה אונקוגנים תאיים ובכך יוזמת טרנספורמציה סרטנית של תאים.
היא הייתה העורכת הראשית של כתב העת "סמינר בביולוגיה של סרטן" (Seminar in Cancer Biology).
היא תרגמה לשוודית שירים של משוררים הונגרים מספר - כגון דז'ה קוסטולאני, אטילה יוז'ף, מיקלוש רדנוטי, ועוד.
וולודימיר יזרסקי
קריירה
החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת גראי מהליגה האוקראינית השנייה. בשנת 1997 עבר לקבוצת קרפטי לבוב מהליגה האוקראינית הבכירה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה במקום שלישי בליגה. לאחר העונה המוצלחת עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. בדינמו שותף במשחקים מועטים ובשנת 2000 נמכר כרטיס השחקן שלו לדניפרו. בקבוצתו החדשה הפך לאחד משחקני המפתח שלה. לאחר 7 שנים מוצלחות בדניפרו עבר לקבוצת שחטאר דונצק תמורת כ-1.2 מיליון יורו. בשחטאר לא מצא את מקומו בהרכב הקבוע, שותף בעיקר כשחקן מחליף במשחקים. בשנת 2010 הושאל ולאחר מכן נמכר לקבוצת זוריה לוהנסק. בשנת 2011 חתם לשנתיים בקבוצת טבריה סימפרופול, בה היה לקפטן של הקבוצה. בתום החוזה, עזב את הקבוצה וחתם לשנה אחת בהוברלה אוז'הורוד - בתום השנה החליט לפרוש ממשחק פעיל.
נבחרת
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק יזרסקי מאז אוגוסט 1998. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, ושותף בשניים מתוך חמשת משחקי הנבחרת בטורניר - משחק מול ספרד בשלב הבתים (במהלכו ספג כרטיס צהוב) ומשחק רבע הגמר מול איטליה (במהלכו ספג כרטיס צהוב נוסף והוחלף בתום המחצית הראשונה)
מרדכי מוקסיי
מרדכי (מוטי) מוקסיי (13 בנובמבר 1929 - 3 בדצמבר 2007) היה עסקן ספורט רחובותי שחקן ומאמן כדוריד, שאימן גם את נבחרת העיר רחובות ואת נבחרת ישראל. מרדכי מוקסיי ייסד את הפועל רחובות (כדוריד), אימן אותה והוביל אותה, כמאמן וכשחקן, לזכייה באליפות המדינה. מוקסיי היה גם כתב ספורט וחקלאי שהתמחה בגידול אבוקדו והיה שותף לפיתוח זן אבוקדו הקרוי "מוטי" ("אבוקדו שילר").
מהלך חייו
מרדכי מוקסי נולד ברחובות, בארץ ישראל המנדטורית, להוריו פנחס ושרה מוקסיי. אביו היה נגר וממפקדי ההגנה ברחובות. מרדכי מוקסיי למד בבית ספר יסודי, שם אחד ממוריו, מירון אברמסון, משך אותו למשחקי ההוקי והכדוריד, והמשיך את לימודיו בבית ספר מקצועי בתל אביב, מכללת מקס פיין. בנוסף למשחקים הקבוצתיים, מוקסיי הצטיין גם בתחום האתלטיקה, בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק.
ב-1946 התגייס לפלמ"ח, במסגרת גרעין הכשרה של מכבי צעיר ושירת בפלוגה ה', בגדוד השני ובגדוד התשיעי (הפשיטה). לאחר פירוק הפלמ"ח המשיך את השירות הצבאי, כמפקד מחלקה, בחטיבה 7 ובהמשך, בשירות המילואים, ביחידת הסיור של חטיבה 11. לאחר סיום השירות הצבאי, נענה מוקסיי לקריאה שהיפנה דוד בן-גוריון לצעירי מפא"י והתנדב לשנתים שירות ביישוב נסיוני חדש בערבה. בתום השנתים שב לרחובות.
ב-1956, בתקופת מלחמת סיני, קיבל חופשה ונשא לאישה את זלמה, בת קבוצת שילר ובאותה שנה הצטרף לקבוצה בעצמו.
פעילותו בתחום הספורט
ב-1951 ייסד יחד עם אורי כהן וחבריהם ממכבי צעיר את קבוצת הכדוריד מכבי רחובות. במקביל הוא שימש במשך שנתיים גם כשוער בקבוצת הכדורגל של הפועל מרמורק. מוקסיי, שהיה איש הפועל, נשלח לקנות חולצות עבור קבוצת מכבי וקנה חולצות אדומות. מאז מכונים שחקני קבוצת הכדוריד של מכבי רחובות בשם "השדים האדומים".
מוקסיי גדל בבית עם השקפות סוציאליסטיות מובהקות ופעילותו בקבוצה של מכבי עוררה שאלות ותמיהות. ברל כצנלסון, שביקר בבית הוריו הביע תמיהה ועמנואל גיל, מראשי הפועל, קרא לו לבירור ואמר שזה מצב בלתי אפשרי, שחבר הפועל ישחק בקבוצה של מכבי. לכל הטענות ענה מוקסיי, שכל חבריו משחקים בקבוצה הזאת והוא משחק עם חבריו. למרות זאת עם הזמן נוצרו מתחים בין מוקסיי ובין חבריו בקבוצת מכבי רחובות על רקע ההבדלים האידאולוגים. המתחים גברו לאחר שמוקסי קיבל את תפקיד רכז הספורט של הפועל ברחובות וצעד בהפגנת אחד במאי, בעקבות המתחים האלה החליט מרדכי מוקסיי לפרוש ממכבי רחובות.
הפועל רחובות
עוד לפני פרישתו ממכבי רחובות, ב-1954, הקים מוקסיי קבוצת כדוריד נוספת ברחובות, את הפועל רחובות (כדוריד) וגייס אל שורותיה בני נוער מהתנועות החלוציות בגילאי 14 - 16. מוקסיי אימן את הקבוצה החדשה ושחקניה זכו לכינוי "ילדי מוקסיי".
הפועל רחובות, למרות חוסר הניסיון של שחקניה וגילם הצעיר, הצליחה כבר בעונה הראשונה להתמקם במרכז טבלת הליגה. בסוף 1955, לאחר פרישתו שלמרדכי מוקסיי ממכבי רחובות, הוא הצטרף לשורות שחקני קבוצת הפועל רחובות והוביל אותם, כשחקן וכמאמן לזכייה ראשונה באליפות ישראל בכדוריד. בעונת 1956 - 1957, בה זכתה הפועל רחובות באליפות הארץ, הקבוצה לא הפסידה באף משחק, היו לה שלוש תוצאות תיקו ובכל יתר המשחקים ניצחה. במשחק הדרבי הראשון עם מכבי רחובות, באותה עונה, סיימו הקבוצות בתיקו, אך במשחק השני ניצחה הפועל ניצחון היסטורי את מכבי רחובות. הפועל רחובות סיימה את משחקי הליגה במקום הראשון עם 25 נקודות ולמקום השני הגיעה מכבי רחובות עם 19 נקודות. את סיכום העונה והדיווח על זכיית הפועל רחובות באליפות בעיתון דבר הגיש כתב הספורט... מרדכי מוקסיי, שברוב הגינותו לא הזכיר אפילו במילה אחת את תרומתו כשחקן וכמאמן.
לאחר הזכייה באליפות נחלשה הפועל רחובות בעקבות גיוסם של חלק נכבד משחקניה והפסקת פעילותם בקבוצה. 3 עונות לאחר מכן הגיעה הקבוצה למקום הרביעי ובעונת 1960 - 1961 למקום השלישי. בעונת 1961 - 1962 שוב זכתה הקבוצה באליפות הארץ והפעם גם זכתה בגביע המדינה. לאחר מעידה קלה (מקום שני) בעונה שלאחר מכן, שבה לזכות בשתי אליפויות רצופות. בשנתיים הבאות הקבוצה הגיעה רק למקום השני, אך בעונה 1967 - 1968 שוב זכתה באליפות ולאחר מכן העביר מוקסיי את אימון הקבוצה לידי חניכו, יעקב סנדלר "הישראלי".
הפועל קבוצת שילר
בשנת 1972 הקים מוקסיי, יחד עם חיים ארנון, את קבוצת הכדוריד "הפועל קבוצת שילר". הקבוצה הורכבה משחקני כדוריד ותיקים, מעל גיל שלושים, שכבר פרשו מקבוצותיהם ולא התחייבו, אך השתדלו להגיע לאימון השבועי ולמשחקים (ברכבם הפרטי). בקבוצה שיחקו, בנוסף למוקסיי וארנון, גם גדעון (גיגי) כהן, יעקב סנדלר (הישראלי), עודד לאור, ישי שטייניק, פנחס ברקן ועוד. הקבוצה שיחקה במגרש של הפועל רחובות וקבוצת שילר סיפקה את התלבושות - כל השחקנים פעלו בהתנדבות מלאה.
אימון נבחרות
מוקסיי אימן גם את נבחרת הכדוריד של רחובות, שכללה רבים משחקני הפועל רחובות, שהוקמה ויצאה לטורניר בהולנד בספטמבר 1956. במשחק הראשון הפסידה רחובות ל"אולימפיה האנגאלו", אך לאחר מכן זכתה בלושה ניצחונות, על "בלו-וייט", שהייתה אלופת הולנד, על נבחרת העיר אמסטרדםועל "איינדהובן". המשחק החמישי והאחרון, מול קבוצת "אולימפיה", הסתיים בתיקו.
ב-1962 אימן מוקסיי את נבחרת הפועל.
בשנים 1963 - 1967 מרדכי מוקסי, יחד עם משה (מוזס) רש אימן את נבחרת ישראל בכדוריד. במהלך התקופה הזאת, בשנת 1966, עבר יחד עם עוד 4 מאמני כדוריד בכירים, השתלמויות בשווייץ וביוגוסלביה.
העסקנות הספורטיבית
פעילותו הספורטיבית של מוקסיי הביאה לבחירתו כנציג איחוד הקיבוצים במרכז הפועל ובהנהלתו ובהמשך כנציג התק"ם באותם מוסדות. הוא גם מילא את תפקיד רכז הספורט של התק"ם. מוקסיי היה אחד מ-14 נציגי הפועל בהנהלת ההתאחדות לספורט.
ב-1971 נבחר להיות ראש משלחת הכדוריד הישראלית לטורניר הקדם-אולימפי ביפן ומנהלה. מוקסיי עמד בראש משלחות כדוריד נוספות, שנסעו לחו"ל וניהל אותן.
מוקסיי פעל רבות בתחום הספורט העממי במחוז יהודה, ב"מרוץ ההדר" וב"מרוץ האופניים על שם בן ארי". על פעילותו הספורטיבית והחברתית הוענק לו עיטור האיש כפועלו של מרכז הפועל.
עיטורים, הנצחה ומורשת
בשנת 1971 קיבל את עיטור היובל, המוענק ליקירי הפועל.
בשנת 1996 הוציא לאור בהוצאת פרטית את ספרו "זיכרונות של הכשרה מגויסת בפלמ"ח - מכבי הצעיר גרעין ד' של מכבי הצעיר"
כהוקרה על פעילותו בתחום השבחת זני האבוקדו, נקרא לאחר מותו על שמו אחד מזני האבוקדו החדשים, הזן "מוטי".
לאחר מותו של מרדכי מוקסיי הוקדש לו משחק הגמר של קבוצות הנוער בכדוריד, שנערך ב-30 במאי 2008 באולם הספורט על שם ברזילי, ברחובות.
רן יבנאי
רן יבנאי (נולד ב-18 באוקטובר 1965) הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה
יבנאי נולד בכפר ויתקין, נכד לריבה ויוסף יבנאי ממקימי המושב. הוא שירת כלוחם בחיל הים. במהלך שרותו השתתף במבצעים מיוחדים שביצע החיל בזירות שונות. לאחר שחרורו החל לעבוד כעורך ומגיש בקול ישראל ורשות השידור בין השנים 1991 ל-1993.
בסוף שנת 1993 הצטרף לגלי צה"ל והחל לשדר בגלגלצ שנוסדה בשנה זו. הוא שידר בתחנה כעשור מגוון רחב של תוכניות, ביניהן מדינה בדרך, "סופשבוע רגוע" והתוכנית "להיטון" שנתנה ביטוי מיוחד לשירי שנות ה-70', ה-80' וה-90'. בפברואר 1997 במהלך שידור ממסוק גלגלצ, ארעה תקלה בכלי הטיס והמסוק התרסק לתוך חצר בית במושב רשפון. יבנאי נפגע בינוני בעמוד השדרה, ועבר תהליך שיקום ארוך.
יבנאי הוא עיתונאי ומגיש בכיר בתחנת גלי צה"ל. כיום הוא מנהל את אולפני גלי צהל בירושלים, מגיש החדשות הראשי של גלצ וגלגלצ ואת התוכנית והפודקאסט 360 ביום. בעבר ערך והגיש יומנים, תוכניות דוקומנטריות צבאיות. בנוסף השתתף במגוון תוכניות ושידורי חוץ ממוצבי צהל מפסגת החרמון, יהודה ושומרון ועד גבולות הדרום.
יבנאי הגיש את התוכנית "שטח שש" - יומן שבועי לסיכום חדשות צה"ל. כמו כן כחובב אתגרים שידוריים, שידר יבנאי ממטוסים, כדור פורח ומספינה שהפליגה בים האגאי בזמן סערה. בשנות ה-2000 פיתח, ערך והגיש תוכניות מיוחדות ששימשו תעודות זהות רדיופוניות למלש"בים.
יבנאי נחשב לחזאי חובב ומתראיין מדי פעם באולפני הטלוויזיה בנושאי מטארולוגיה. יבנאי מדגיש בשידוריו את חיבורו וזיקתו לצהל בכלל לחיל הים הישראלי בפרט וגם מפליג מדי פעם בכלי שיט שונים. יבנאי חובב אספנות רכבי קלאסיים וספורטיביים. בשנת 2022 הוענקה ליבנאי תעודת הצטיינות מטעם ראש אכ"א.
חיים אישיים
רן יבנאי נשוי ואב לבן ובת.
יאמה (אל)
פולחן
יאמה אחרי לדהרמה. משמעות שמו היא "תאום". הוא בנו של האל וויבאסבאט. יאמה חולק מוצא משותף עם דמויות נוספות ממיתולוגיות הודו-אירופיות, כגון יימיר ורמוס מהצמד רומולוס ורמוס. יאמה היה האל הראשון בהינדואיזם שוויתר על המוות כדי להעמיד צאצאים. על פי ה"ריג ודה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים עתיקים, כדי להגיע למשכנו של יאמה אחרי מותו יש לחצות נהר רחב בשם ואיטארנה.
ברוך (ברונו) אוסטרובסקי
ברוך (ברונו) אוסטרובסקי (1891 – 29 בינואר 1971) היה רופא ילדים ישראלי יליד גרמניה, מראשוני רופאי הילדים בחיפה ומייסד שרות טיפת חלב בעיר תל אביב. ניהל את מחלקת הילדים בבית חולים הדסה בחיפה (לימים בני ציון), וכיהן כיושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל בשנים 1960–1964.
ביוגרפיה
אוסטרובסקי נולד בברלין בשנת 1891 למשפחה מתבוללת של סוחרים בתחום הריהוט, אשר נהגה, למשל, לציין חגים נוצריים כגון חג המולד. את לימודי הרפואה החל בברלין אך השלים בקלן שם התגוררה משפחת דודו. בהשפעתם חיזק את זהותו היהודית והפך לחבר באיגוד הסטודנטים היהודים שם (Vereins jüdischer Studenten). ב-1919, סיים את לימודי הרפואה בפרנקפורט. בעזרת משפחת אשתו, מניה (מרים), התקבל לסטאז' ללא שכר במחלקת הילדים של בית החולים שאריטה בברלין אצל פרופסור אדלברט צ'רני. שם פגש לראשונה את יואכים כספרי, איתו נשאר בידידות לכל החיים. במקביל לעבודתו הקלינית בבית החולים עבד ברפואה מונעת במרפאות טיפת החלב של בית החולים וגם עסק במחקר. עם סיום ההתמחות עבר לדנציג (גדנסק) שם התבסס כרופא ילדים פרטי במקביל לעבודתו במרפאות בריאות הציבור.
בשנת 1924 נסע לארץ ישראל לראשונה וניסה להתקבל לעבודה בבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים ללא הצלחה. הוא עשה ניסיון שני באביב 1925, הפעם כעולה עם אשרה ובעיר תל אביב. לאחר שהות של חודשיים הוא שב לגדנסק וחזר לארץ עם אשתו ומשפחתה באוגוסט 1926. משפחת אוסטרובסקי התיישבה בתל אביב ואוסטרובסקי פתח מרפאה פרטית במקביל להקמת טיפת החלב העירונית. קשיי הפרנסה גרמו לו לעבור בינואר 1927 לחיפה בהזמנת ידידו, כספרי, ולקבל עבודה בבית החולים הדסה הר הצופים בחיפה, כיום בית חולים בני ציון.
עם פרישתו של כספרי קיבל אוסטרובסקי על עצמו את ניהול מחלקת הילדים בבית החולים ובמקביל הופקד על רפואת הילדים העירונית שכללה את טיפות החלב ובתי הספר, כך, לפני הביקור בבית החולים, אוסטרובסקי בדק כל בוקר כ-40 ילדים באחת משלוש תחנות טיפת חלב העירוניות, בצהריים עבד במחלקה בבית החולים, אחר הצהריים בבתי הספר, ובערב במרפאתו. בתפקיד זה צמצם רבות את תמותת הילדים בעיר. במקביל הצטרף לארגון ההגנה ועבד במגן דוד אדום בעיר. המצוקה הכלכלית והעבודה הקשה גרמו לו לצאת לאירופה ביולי 1930 לבדוק התכנות לחזור. בהגיעו לברלין, לאור התגברות שלטון הפשיזם, הבין כי אין עתיד בגרמניה ושב לישראל.
במקביל לעבודותיו השתלב בסניף חיפה בארגון הרופאים, היה ליו"ר אגוד רופאי הילדים החיפאים. בשנת 1957 פרש לגמלאות, אך הקדיש זמנו ומרצו לפעילות באיגוד ונבחר ליושב ראש האיגוד הארצי בשנים 1960–1964.
ברונו אוסטרובסקי נפטר בחיפה בשנת 1971. עיריית חיפה קראה רחוב על שמו.