cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנגורו חולדתי אדמוני
הקנגורו החולדתי והאדם
הקנגורו החולדתי האדמוני ידוע בכך שהוא אינו חושש מן האדם, וניתן לצפות בו בטבע ממרחק קצר; התנהגות זו נחשבת לנדירה ויוצאת דופן אצל יונקים קטנים. מראהו הקומי, הילוכו הקופצני וקולניותו הרבה, הופכים אותו ליונק משעשע ואהוב על חובבי הטבע, והרגלו לצאת לשטחים פתוחים במהלך הלילה מקל על איתורו. קנגורים שנתפסים בגיל צעיר ניתנים לאילוף, והמין נחשב לחיה שקל לגדלה בשבי. לכידת המין בטבע נעשית בזהירות רבה בשל נסיונותיו לנשוך ולבעוט, והמין עשוי להיכנס לעקה ולמות או לפצוע את עצמו קשות בניסיונות הימלטות. לרוב, קנגורו שנתפס ושוחרר לטבע הופך לחשדני וחששן יותר מפני האדם, וקנגורים אחרים בסביבה עשויים גם הם לפתח רתיעה מן האדם בתגובה ללכידה של אחד מהם.
בשל פעילותו הלילית, בגני חיות מחזיקים אותו במתחמים סגורים של תאורה הפוכה, על מנת שמבקרים יוכלו לצפות בפעילותו. באוסטרליה, ישנם מספר שמורות טבע ומקלטים לחיות בר שבהם יש סיור לילי מודרך למבקרים במסלולי הליכה קבועים המאפשרים לצפות בקנגורו החולדתי בפעילות לילית בבית גידולו הטבעי; לרוב, פריטי מזון שונים מוטמנים קודם לכן בצהריים בצידי מסלול ההליכה, כדי לגרום לקנגורים לבוא לחפש מזון ליד המבקרים. הקנגורו החולדתי האדמוני הוא אורגניזם מודל עיקרי בחקר האקולוגיה והרבייה של משפחת הקנגוריים החולדתיים.
לאורך המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20, הקנגורו החולדתי האדמוני נחשב למזיק משמעותי במיוחד לחקלאות האוסטרלית. על פי דיווחים מאותה תקופה, הוא היה כל כך נפוץ בניו-סאות' ויילס וקווינסלנד עד שהוגדר כמגפה מקומית, והחקלאים המקומיים תיעבו אותו עקב הנזק האדיר שגרם לגידולי הירקות הדגן והכותנה. מועצות מקומיות שילמו סכום כספי עבור ציד הקנגורים, ועשרות אלפי פרטים נהרגו או הורעלו עד הפסקת הציד המאורגן בשנת 1913 לאחר שנוכחו שהמין הפך לנדיר. כיום, בשל הצפיפות הנמוכה יחסית של האוכלוסייה, ההשפעה של הקנגורו החולדתי על החקלאות המקומית מינורית יחסית. נזקים לגינות ושדות מתרחשים בעיקר בתקופות בצורת.
רביעיית הסקסופונים ראשר
רביעיית הסקסופונים ראשֶר (באנגלית: Raschèr Saxophone Quartet) הוא הרכב מקצועי של ארבעה סקסופוניסטים, המבצע מוזיקה קלאסית אירופאית ומוזיקה בת זמננו.
כמו ברוב רביעיות הסקסופונים, משתתפים ברביעיית ראשר נגן אחד לכל אחד מארבעת הגדלים המקובלים בסקסופון: סופרן, אלט, טנור ובריטון.
הרביעייה הוקמה בארצות הברית בשנת 1969, על ידי הסקסופוניסט הקלאסי הנודע סיגור ראשר ובתו, קארינה. כעבור שנים אחדות העתיקה הרביעייה את מושבה לגרמניה ושם היא שוכנת עד היום.
הרביעייה זכתה לביקורות אוהדות וה"ווינר צייטונג" הכתיר את נגניה בתואר "מלכים ללא כתר של הסקסופון".
יצירות מקוריות שנכתבו לרביעייה
פניותיו הבלתי-נלאות של סיגור ראשר אל מלחינים קלאסיים הניעו רבים מהם לחבר יצירות במיוחד לרביעייה. מגמה זו נמשכה גם לאחר פרישתו של ראשה ויחד עם רמתה הטכנית והמוזיקלית המרשימה של הרביעייה, הניבה היענות מצד למעלה מ-250 מלחינים, שהקדישו יצירות פרי עטם להרכב.
להלן כמה מן המלחינים, שכתבו מוזיקה לרביעייה:
נער מקהלה
נער מקהלה הוא חבר במקהלה כנסייתית נוצרית.
מקורו של המונח בהשקפה המגדרית הנוצרית קתולית (השקפה אשר נותרה אף בכנסייה האנגליקנית ובכנסיות אחרות) לפיה טקסי הכנסייה צריכים להיערך על ידי גברים בלבד. מקורה של השקפה זו בצו של שאול התרסי (השליח פאולוס), שלפיו "נשים צריכות להיות שקטות בכנסייה" (בלטינית: mulieres in ecclesiis taceant) – צו המבוסס על ההשקפה היהודית האוסרת תפילת נשים בקול רם בנוכחות גברים, ובייחוד שירת נשים בנוכחות גברים (קול באישה ערווה). בהתאם להשקפה זו, התפילה בכנסייה הקתולית נערכה על ידי גברים, והמקהלה אשר התפתחה לצד התפילה על מנת ללוות את הכומר בתפילה ולשיר מזמורי תהילים ומזמורים אחרים הייתה על טהרת הגברים. על מנת לאפשר מגוון רחב של קולות, את קולות הסופרן והאלט נהגו לשיר ילדים ונערים אשר קולם טרם התחלף. במהלך ימי הביניים ותקופת הרנסאנס והבארוק נכתבו יצירות מוזיקליות רבות המיועדת למקהלות אלה.
מספר זרמים בנצרות הפרוטסטנטית מאפשרים גם לילדות ונערות לשיר במקהלות הכנסייה.
על מנת שנערי המקהלה יוכלו לקרוא את הטקסטים שהיה עליהם לשיר וכן ידעו לקרוא תווים, נפתחו בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית בתי ספר יסודיים בתנאי פנימייה (בתי ספר מקהלתיים) בהם למדו נערי המקהלה הן לימודי חול, הן לימודי קודש והן שירה, ובכך הפכו בתי ספר אלה, אשר נחשבו לרוב (ועדיין נחשבים) לבתי ספר איכותיים, כאמצעי לנערים ממשפחות חסרות יכולת לרכוש השכלה טובה. לרוב הנערים הצטרפו לבתי ספר אלה בגיל 7, והשתתפו במקהלה הכנסייתית עד גיל 14, כאשר הזמרים הטובים ממשיכים לשיר במקהלת הכנסייה לאחר גיל זה בקולות הטנור והבריטון והבס.
מלחינים רבים החלו את דרכם המוזיקלית כנערי מקהלה, לדוגמה: יוזף היידן, אשר החל את דרכו המוזיקלית בגיל 8 בשנת 1740, פרנץ שוברט אשר הפך לנער מקהלה בהיותו בן 11 וטוביאס האסלינגר שהיה נער מקהלה בעיר לינץ.
סרז' טל
סרז' טל (בצרפתית: Serge Telle; נולד ב-5 במאי 1955) הוא פוליטיקאי צרפתי שכיהן כשר המדינה של מונקו.
ביוגרפיה
נולד בנאנט. בוגר המכון למדע המדינה פריז, כן הוא בעל תואר בסוואהילי מהמכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח ובעל תואר נוסף במשפטים.
בשנת 1982 הצטרף טל למשרד החוץ הצרפתי, והחל לעבוד כמזכיר שני בשגרירות הצרפתית בטנזניה עד שנת 1984. בין השנים 1984 ל-1988 היה טל המזכיר הראשון במשימה הקבועה של צרפת באומות המאוחדות בניו יורק. בין השנים 1988 ל-1992 היה יועץ דיפלומטי של השר לעניינים הומניטריים ברנאר קושנר. בשנים 1992 עד 1993 עבד טל במשרד החוץ וחבר העמים, ובין השנים 1993 עד 1997 עבד במשרדי האו"ם בז'נבה . משנת 1997 עד שנת 2002 שימש כיועצו של ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן תוך התמקדות בענייני המזרח התיכון ואפריקה.
בין השנים 2002 עד 2007 כיהן טל כקונסול הכללי (ובשלב מאוחר יותר כשגריר) של צרפת במונקו. בין השנים 2007 עד 2008 היה טל יועצו של שר החוץ קושנר. בין השנים 2008 עד 2012 שימש טל כשגריר צרפת באיחוד מדינות הים התיכון ובין 2013 עד 2015, היה שגריר של הציר הבין-משרדי לים התיכון. בין השנים 2011 עד 2016 שימש כטל כנשיא הסוכנות לערים וטריטוריות הים התיכון.
ב-1 בפברואר 2016 מונה טל לשר המדינה של מונקו.
טל הוא אביר לגיון הכבוד ואביר מסדר מריט, הוא גם מפקד מסדר סנט צ'ארלס.
גביע דייוויס 1939
אתגר הטניס הבינלאומי 1939 (באנגלית: 1939 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-34 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בהברפורד ליד פילדלפיה. לתחרות נרשמו 27 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת ממלכת יוגוסלביה.
המשחק על התואר נערך ב-5-2 בספטמבר 1939 בעיירה ליד פילדלפיה, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית הפסידה לנבחרת אוסטרליה עם תוצאה 2:3.
בית אמריקה
תת הבית הצפוני כלל 6 נבחרות כולל אוסטרליה, הפיליפינים ויפן.
בתת-הבית הדרומי שובצה ברזיל בלבד. עם זאת, היא לא התייצבה למשחק מול אוסטרליה והאוסטרלים הוכרזו מנצחי הבית.
עננה (רומן)
עננה (באנגלית: Thunderhead) הוא רומן לנוער משנת 2018 מאת ניל שוסטרמן והוא השני בסדרת הספרים ״להב החרמש״, לאחר חרמש.
גביע דייוויס 1939
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בבוסטון, ארצות הברית במהלך 26-24 באוגוסט 1939. נבחרת ממלכת יוגוסלביה הפסידה לנבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4.
עננה (רומן)
הרומן עננה ממשיך את העלילה כמעט מיד לאחר אירועי הספר הקודם. בעולם מושלם שבו האנושות ניצחה את המוות, סיטרה ורואן, חרמשים זוטרים, מתוודעים לשחיתות הנמצאת בעולם החרמשות. רואן נהפך לרודף צדק וצד אחר חרמשים מושחתים. סיטרה נהפכת לחרמשה אנסטסיה ופועלת בניגוד לאידיאלים של ״הסדר החדש״.
עננה, שהוא שמו של הספר, היא כינוייה של בינה מלאכותית כמעט כל יכולה השולטת בכל כדור הארץ המאוחד. החריגה הבולטת לחוקי העננה היא החרמשות. לעננה אסור להתערב בשום עניין, חוק או החלטה של החרמשים. אם השחיתות תמשיך להתפשט בחרמשות, האם העננה תתערב או שמא תישאר נאמנה לחוקותיה?
תקציר
אחרי שבספר הקודם התוודעו שוליות החרמשים סיטרה ורואן לעולם של הרג, נהפך רואן לרודף צדק ומקים משמר שמטרתו להרחיק חרמשים מושחתים.
סיטרה בוחרת הפעם לפעול בחמלה, בניגוד לאידיאלים של "הסדר החדש", אך כאשר חייה מאוימים, מתברר שלא כולם פתוחים לשינוי.
המאבק באויבים ישנים וחדשים צובר תאוצה, וכשהשחיתות פושה בחרמשות, רואן וסיטרה מתחילים לאבד תקווה.
האם העננה תתערב או שמא יתחיל עולמם להתפרק?
עלילה
בשנת הקפיבארה, רואן דמיש לובש את אישיותו של החרמש לוציפר, ומתחיל לצוד אחר חרמשים מושחתים.
החרמש ברהמס, חרמש מושחת, כמעט מלוקט על ידי החרמש לוציפר אבל בסוף לוציפר מחליט להביא לו הזדמנות שנייה. בינתיים, סיטרה טרנובה מבססת שיטת ליקוט לא שיגרתית כהחרמשית הזוטרה אנסטסיה. היא מביאה לנבחרי הליקוט שלה חודש אחד למצוא תחושת השלמה ולבחור את הדרך בה הם רוצים למות.
בעשרה בנובמבר, שנת הקפיבארה, סיטרה מקבלת פתק מהחרמש לוציפר, מסווה את עצמה בכך שמורידה את בגדי החרמש שלה, ופוגשת את רואן בסתר באנדרטת התמותה. לאחר מכן, כשרואן חוזר לדירה שלו, הוא מוצא שם את חברו הישן טייגר סלזר. טייגר מספר לרואן שאבא שלו לוקט, ושטייגר עובר למחוז הזיכיון טקסס לעבודה חדשה. כשטייגר מגיע לטקסס, הוא מגלה שהאדם שהעסיק אותו היא החרמשה ראנד, שרוצה אותו כשולית חרמש שלה.
גרייסון טוליבר, ילד שגדל בחיקה של העננה, חולם ללמוד באקדמיית העב ולהפוך לסוכן עב. אולם כשהוא הולך לאקדמיה, הוא מגלה משהו לא שיגרתי במערכת השעות שלו. לאחר מכן, בפגישה, הסוכן טרקסלר משדל את גרייסון להתערב בענייני החרמשות, זה מסתיים בכך שהוא מציל את חייהן של החרמשה אנסטסיה והחרמשה קירי מאיום על חייהם, מקרה בו העננה לא יכלה להתערב בעצמה. כתוצאה מכך, גרייסון מסולק מאקדמיית העב, והעננה מסמנת את גרייסון כמפוקפק. הסוכן טרקסלר מעודד את גרייסון לאמץ את אורח החיים של המפוקפקים. בינתיים, החרמשה ראנד מתחילה את האימונים הפיזים של טייגר בטקסס.
החרמש פאראדיי מגייס את העזרה של מונירה אטרושי, סטודנטית, שולית חרמש לשעבר, וספרנית בספרייה הגדולה של אלכסנדריה. פאראדיי מתכנן לערוך מחקר על ההיסטוריה של מייסדי החרמשות וללמוד על ארץ נוד.
גרייסון מסכים לעזור לפיוריטי עם הג׳וב שמיועד להרוג מספר חרמשים, אפילו שהוא לא רוצה לעשות את זה, ומזהיר את החרמשות באנונימיות על ההתקפה. פיוריטי מחברת את מערכת המתזים של התיאטרון עם חומצה, כך שברגע שיציתו אש, כולם בתיאטרון, כולל החרמשה אנסטסיה והחרמשה קירי, ימותו לצמיתות. שני הניסיונות הראשונים של סיטרה לליקוט מתוכנן לא צלחו, אך בניסיון השלישי לליקוט פומבי בזמן ההצגה של יוליוס קיסר, בו היא תלקט את השחקן הראשי על הבמה מתרחש מעשה. בזמן ההצגה, גרייסון מחבל בהתקפה של פיוריטי. החרמש קונסטנטין מלקט את פיוריטי. סיטרה עוזרת לגרייסון לברוח. היא מנחה אותו ללכת למנזר טוניסטי, שם הם יציעו לו מקלט מהחרמשות.
סיטרה והחרמשה קירי נכחו בעצרת החורף בלב-מריקה. הלהב הרם קסנוקרטס מכריז שהוא יורד מתפקיד הלהב הרם של לב-מריקה ושהוא נבחר להחליף את רב-קוטל המינגוויי במועצת החרמשים העולמית. חרמשי הגוורדיה הישנה מציעים את החרמשה קירי כהמועמדת שלהם ללהב הרם. חרמשי הסדר החדש מציעים את החרמש גודארד שזה עתה חזר מהמתים. אחרי שהמועמדים נאמו והחרמשים הצביעו, סיטרה דורשת לקיים חקירה על הלגיטימציה של גודארד, בגלל שרק הראש שלו, כלומר שבעה אחוזים מגופו, עברו הסמכה ואימונים כחרמש. החקירה עוצרת את ההכרזה על תוצאות ההצבעה עד שמועצת החרמשים העולמית תכריע בעניין. גודארד עוזב את העצרת בזעם. הוא מלקט מספר אנשים. לאחר מכן, הוא חוזר לטקסס והורג את רואן הרבה פעמים, כתוצאה מכך ראנד מביאה את רואן למרכז החייאה פיראטי. במהלך החייאות שלו, במצב שבין מת לחי, העננה דיברה לרואן, וסיפרה לו שיש לו 39 אחוז להשפיע על העולם. דאז, גודארד וראנד עוזבים לדוריה, עם רואן כהשבוי שלהם.
החרמשה ראנד מנסה לפתות את גודארד בלילה שלפני החקירה, אבל גודארד מסרב לה. ראנד משחררת את רואן מהשבי שלו בבית הנופש של החרמש ברהמס ואומרת לו לעזוב את האי. בוקר למחרת גודארד זועם כשהוא מגלה שרואן חסר ומלקט את ברהמס.
באולם המועצה העולמית, סיטרה וגודארד הציגו את הטיעונים שלהם. הרב-קוטלים החליטו שגודארד חייב להשלים את החניכות שלו לפני שהוא יוכל לחזור להיות חרמש אמיתי שוב. החלטה זו פוסלת את מועמדתו של גודארד, כך שהחרמשה קירי הפכה ללהב הרם של לב-מריקה.
בינתיים, דוריה חווה כשלים טכניים רבים, כתוצאה מכך מערכת הציפה של האי קורסת. האי מתחיל לשקוע, אבל האזעקות שנועדו להזהיר את הרב-קוטלים התנתקו. האולם מתמלא במים ובכרישים. גודארד עף מעל עם מסוק ומעמיד פנים שהוא בא להציל את הרב-קוטלים, אבל נוטש אותם לטבוע ונותן לכרישים לאכול אותם.
החרמשה קירי נועלת את סיטרה ורואן בכספת של גלימות המייסדים ואלפי יהלומות החרמשים, כך שלאחר שדוריה תטבע, ואיתה הכספת, הגופות שלהם ישמרו ויוכלו להחיות אותם בעתיד. לאחר מכן היא משכנעת חרמשים אחרים ללקט את עצמם מתוך כבוד. העננה מתחילה לצעוק ברחבי העולם, מה שהטוניסטים רואים כההדהוד הגדול שהם תמיד סגדו לו. כל אדם מסומן כמפוקפק ומאבד את החיבור לעננה, חוץ מגרייסון טוליבר, שעליו העננה בחרה לסמוך.
פרס גראמי לביצוע סולו הפופ הטוב ביותר
הקטגוריה הוצגה בשנת 2012 ושילבה את הקטגוריות הקודמות ל"הופעת הפופ הטובה ביותר של זמרת", "הופעת הפופ הטובה ביותר של זמר" ו"הופעת פופ אינסטרומנטלית". ארגון מחדש של קטגוריות אלה נבע מרצונה של האקדמיה להקלטה לצמצם את רשימת הקטגוריות והפרסים ולבטל את ההבחנות בין גברים ונשים (ובמקרים מסוימים היבטים אינסטרומנטליים).
הפרס מוענק לאמן המבצע. המפיק, המהנדס וכותב השיר יכולים להגיש בקשה לקבלת תעודת ניצחון.
אדל, עם שלוש זכיות, היא האמנית עם הכי הרבה פרסים בקטגוריה. קלי קלרקסון וטיילור סוויפט הן האמניות עם הכי הרבה מועמדויות, כארבע, ואחריהן אדל, אריאנה גרנדה, קייטי פרי וליידי גאגא עם שלוש מועמדויות.
אמנים עם מספר מועמדויות
4 מועמדויות
2 מועמדויות
רשידיה
מחנה רשידיה (בערבית: مخيم الرشيدية) הוא מחנה פליטים פלסטינים הממוקם כ-5 קילומטרים מדרום לעיר צור שבדרום לבנון. המחנה, הנמצא במחוז דרום לבנון, מונה נכון ל-2017 כ-31,500 נפש.
המחנה נחלק לשני חלקים: חלק אחד שהוקם ב-1936 על ידי השלטון הצרפתי בסוריה ובלבנון כדי לקלוט פליטים ארמנים שנמלטו ללבנון. החלק השני הוקם על ידי ממשלת לבנון ב-1963 כדי לקלוט פליטים פלסטינים שפונו ממחנה גורוד שליד בעלבכ. הפליטים הפלסטינים שבמחנה הגיעו מכפרי הגליל דיר אל-קאסי (כיום אלקוש), אל-נהר (ליד מושב בן עמי) וכפרים נוספים באזור זה. במחנה התרכזו פליטים סונים בעת שהפליטים הנוצרים מאותו אזור התרכזו באזור ביירות. הפליטים הסונים זכו ליחס משפיל משכניהם השיעים שבאזור צור ותודעתם הלאומית התפתחה בעיקר על רקע זה. לאורך השנים התפרנסו אנשי המחנה בעיקר מעבודה בחקלאות ובבניין.
במבצע ליטני, אף על פי שכבש חלקים סמוכים לעיר צור ולרשידיה, נמנע צה"ל מניסיון כיבוש המחנה, בין היתר, על רקע חשש מנפגעים רבים. בזמן מלחמת לבנון הראשונה כותר אזור צור ורשידיה על ידי עוצבת הגליל, כשעוצבת ברעם כיתרה את המחנה מכל עבריו ב-7 ביוני 1982 וכבשה אותו בימים שלאחר מכן. על פי הערכת צה"ל היו בשלושת מחנות הפליטים של צור (רשידיה, בורג' אל שמאלי ואל-בץ) כ-500 מחבלים.
ז'קלין די פרה
ז'קלין די פרה (Jacqueline du Pré; 26 בינואר 1945 - 19 באוקטובר 1987) הייתה צ'לנית אנגלייה-יהודייה, הנמנית עם גדולי הצ'לנים מאז ומעולם. בנתה לעצמה קריירה מצליחה עד שחלתה בטרשת נפוצה, מחלה שהביאה למותה בגיל 42.
השנים הראשונות
כבת הצעירה במשפחה אמידה, תרבותית ותחרותית, הייתה די פרה בת ארבע כששמעה צ'לו בפעם הראשונה, בשידור רדיו לילדים. מיד כששמעה את הצליל ביקשה מאמה צ'לו וביום הולדתה החמישי ניתן לה הכלי כמתנה. מאז והלאה היה צליל הצ'לו חלק בלתי נפרד מחייה, החל בשיעורים שקיבלה אצל אמה, אייריס די פרה. כעבור שנתיים התחילה ללמוד בבית הספר לצ'לו בלונדון ונרשמה לתחרויות מוזיקה יחד עם אחותה. בגיל עשר זכתה בפרס בתחרות בינלאומית, ובגיל שתים-עשרה הופיעה בקונצרטים של ה-BBC בלונדון. היא למדה אצל ויליאם פלית' בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, אצל פול טורטלייה בפריז, אצל מסטיסלב רוסטרופוביץ' ברוסיה ואצל פבלו קזאלס בשווייץ.
קריירה
לכל אורך הקריירה שלה הופיעה די פרה עם תזמורות יוקרתיות ועם סולנים מן המעלה הראשונה.
בשנת 1964 התחברה לפסנתרן סטפן בישוף קובצ'ביץ' (Kovacevich) והנגינה המשותפת הפכה לרומן סוער ולסיבוב קונצרטים משותף. חילוקי דעות ביניהם לגבי ביצועים (כמו לגבי מהירות) היו פותרים ביניהם באמצעות הטלת מטבע.
די פרה שנאה את התכנון של שלוש שנות קונצרטים מראש, ואת הבדידות הרחק מארצה וביתה במלונות זרים, בשל כך, ביטלה לעיתים קונצרטים בהתראה קצרה.
בתוכנית משותפת עם קובצ'ביץ' ברדיו BBC, "אמן החודש", שוחחה על העדפתה לנגינת מוזיקה קמרית (בניגוד להופעות כסולנית), שמאפשרת את העשייה המוזיקלית המשותפת.
ההקלטה של הקונצרט לצ'לו של אלגר עם התזמורת הסימפונית של לונדון, במיוחד, הביאה לה הכרה בינלאומית. לביצוע זה השתמשה בסטרדיוואריוס הראשון שלה - סטרדיוואריוס דוידוב משנת 1712 - שקיבלה מאחד מחסידיה ומסנדקיתה, איסמנה הולנד.
בשנת 1965 ניגנה די פרה את הקונצרט של אלגר בהופעתה הראשונה בארצות הברית, ב-14 במאי בקרנגי הול. הקלטה של הקונצרט מאותה שנה, בניצוח סר ג'ון ברבירולי, זכתה להערכה לא פחות מקודמתה הלונדונית.
ידידותה עם המוזיקאים יצחק פרלמן, זובין מהטה ופנחס צוקרמן, ונישואיה לדניאל בארנבוים, הובילו לסרט התיעודי של כריסטופר נופן על ביצועם את חמישיית דג השמך מאת שוברט. כצוות, כינתה עצמה החמישייה "המאפיה היהודית המוזיקלית".
נישואים
הקריירה המוזיקלית של דה פרה וחייה הפרטיים היו שוב ושוב שלובים זה בזה. ז'קלין פגשה את הפסנתרן דניאל בארנבוים בחג המולד של 1966. התחברותם החלה בשעת נגינת הסונטה של ברהמס ב-F. דניאל בארנבוים היה אף הוא ילד פלא שניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של מוצרט מס' 23 בפני קהל בגיל שמונה בבואנוס איירס שבארגנטינה. הוריו עלו לישראל ב-1948. עקב רצונה להינשא לו, הודיעה למשפחתה על כוונתה להתגייר - פעולה שגרמה מבוכה למשפחתה. בני הזוג הגיעו לישראל לסדרת קונצרטים בתקופת ההמתנה המתוחה שלפני מלחמת ששת הימים, ונישאו ברחבת הכותל בירושלים מיד עם תום המלחמה. לאחר מכן יצאו לסיבוב קונצרטים ברחבי ארצות הברית, נישאים על גלי הערצה. נישואיהם הביאו לאחד מקשרי היחסים הפורים ביותר בעולם המוזיקה: יש הגורסים שרק הקשר בין רוברט וקלרה שומאן יכול להשתוות אליו. ראיה לכך היו ההופעות הרבות של די פרה עם בארנבוים, אם כפסנתרן ואם כמנצח.
תקופת מחלתה
בדיעבד נראה היה שסימני מחלתה הופיעו הרבה לפני שאובחנה כחולה בטרשת נפוצה. בארנבוים היה עסוק ויכול היה להסתפק במעט שעות שינה, בעוד שז'קלין הייתה זקוקה לשנת לילה בת תשע שעות. ב-1969 הופיעה ללא הודעה מוקדמת בביתה של הילרי, אחותה באשמנוורת, והתנהגותה נראתה מדאיגה. באותם ימים, בארנבוים לא היה לצידה, היא הייתה מוקפת מוזיקאים ולא השתתפה בקונצרטים - מצב שגרם לה למצוקה. באביב 1971 התקשרה לאחותה מארצות הברית וביקשה שתבוא לקחת אותה עקב קשיים עם בארנבוים ומצבי רוח לא יציבים. על פי דיווחי אחותה הילרי, מצאה ז'קלין מקלט בביתה והתקרבה באופן חריג אל גיסה תוך "בקשת רשות" מאחותה שתאפשר לה להתייחד עם בעלה, למען שלומה הנפשי.
על פי הביוגרפית Carol Easton עייפותה וקשיי התפקוד של די פרה היו בלתי מוסברים. היא ביטלה הופעות בקליפורניה ובישראל כשהיא חושדת במידת כשרונה ובשפיותה. בגיל עשרים ושש ניגנה בפעם האחרונה באולפן הקלטות. היא הצליחה להופיע פעמיים בשבוע הראשון של שנת 1973 עם הקונצ'רטו של לאלו בקליבלנד ובטורונטו. ב-25 בינואר הופיעה לאחרונה עם בארנבוים כשהיא לא במיטבה. היא חזרה ללונדון בתחושת פאניקה ורופאה האהוב הצליח להחזיר לה את תחושת הביטחון שאפשרה לה שוב להופיע עם הקונצ'רטו של אלגר. ימים אחדים לאחר מכן הייתה אמורה להופיע עם פנחס צוקרמן בנגינת הקונצ'רטו הכפול של ברהמס בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין. בחזרות לא הרגישה כראוי את מיתרי הצ'לו ולא חשה שליטה על הקשת. ברנשטיין לקח אותה לרופא, שהגדיר את בעייתה כדחק. חלפו עוד שבעה חדשים עד שהתברר טיב מחלתה. באפריל נסעה עם בארנבוים ליפן כדי לנגן את הקונצ'רטו של דבוז'אק בניצוחו של בארנבוים. הם נסעו יחדיו אך הופעתה בוטלה ברגע האחרון.
ביום כיפורים 1973 היה בארנבוים מודאג מהמתרחש בישראל עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים וביקש מז'קלין שתביא לו את פנקס הטלפונים שלו מן הקומה העליונה והיא סרבה לעשות זאת: היא הרגישה שרגליה אינן נושאות אותה.
בשנת 1973, אובחנה ז'קלין די פרה כחולה בטרשת נפוצה. תגובתה הראשונה הייתה הקלה: סוף סוף נמצא הסבר ממשי לסימפטומים. בתחילה ביטל בארנבוים כמה קונצרטים כדי להיות עם רעייתו, אך לא יכול היה להמשיך בכך; הוא המשיך לעבוד בקדחתנות, וחי בפריז כשהוא מדבר עמה בטלפון מדי ערב. די פרה איבדה לחלוטין את היכולת לנגן ואת חופש התנועה שלה. בין השנים 1977 ל-1980 הגיעה בכיסא גלגלים ללמד בכיתות אמן, ומרגע שהחלה ללמד, גילתה את האפשרות לבטא את עצמה לאו דווקא באמצעות הנגינה אלא באמצעות המילים. ב-1978 הקליטה את התמליל של "פטר והזאב". שנה קודם לכן ביצעה הקראה של פרק תהילים. בשנת 1980 נאלצה לבטל כמה משיעוריהם של תלמידיה המוכשרים עקב קשייה הפיזיים. בשבע השנים האחרונות לחייה הדרדרה בריאותה עד למותה בלונדון, ב-19 באוקטובר 1987, בגיל 42.
בשנים האחרונות לחיי די פרה, בארנבוים חי בזוגיות עם הפסנתרנית אלנה בשקירובה בפריז, והוליד עמה שני ילדים. השניים נישאו בשנת 1988.
בתרבות
סרט הקולנוע הבריטי "הילרי וג'קי" (1998) מגולל את סיפור חייה של ז'קלין די פרה.
גמצוץ
גַּמְצוּץ (שם מדעי: Morchella מוכר בשם האנגלי Morel) הוא סוג של פטריית מאכל במערכת פטריות השק. הגמצוץ מורכבת מרגל ומגוף שעליו נאדיות, ונקרא כך בשל צורתן השקועה (גומץ = שקע, חור).
הפטרייה גדלה בקרקעות לחות ובאדמות שנשרפו בעבר, והיא נחשבת לפטרייה נדירה שאופן גידולה עדיין נחקר ומנסים לביית אותה. הפטרייה נמכרת לרוב כשהיא מיובשת, מחירה הוא גבוה. בנסיבות מסוימות היא עשויה להיות רעילה בגלל הימצאות הידרזין בפטריה, אשר נהרס במהלך בישול. בשל כך אין לאכול אותה כשהיא לא מבושלת.
לוקאס טוריירה
לוקאס סבסטיאן טוריירה די פאסקווה (בספרדית: Lucas Sebastián Torreira Di Pascua; נולד ב-11 בפברואר 1996) הוא כדורגלן אורוגוואי, המשחק בעמדת הקשר האחורי בגלאטסראיי ובנבחרת אורוגוואי.
תחילת הקריירה ומעבר לאיטליה
בעונת 2014/2015 טוריירה קודם לקבוצה הבוגרת של פסקארה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הוא ערך ב־16 במאי 2015, הוא המשיך לשחק לקראת סוף העונה וערך ארבע הופעות נוספות במדי פסקארה שנכשלה לעלות לסרייה א'.
ב-1 ביולי 2015 חתם טוריירה בסמפדוריה מהסרייה א' תמורת כ-1.5 מיליון אירו. טוריירה לא שיחק בסמפדוריה באותה עונה והוא הושאל חזרה לפסקארה.
בעונת 2015/2016 טוריירה היה אחד השחקנים החשובים בפסקארה תחת המאמן מאסימו אודו, באותה עונה הוא כבש ארבעה שערים בסרייה ב' ועזר לפסקארה להשיג את הכרטיס לסרייה א'.
בעונת 2016/2017 חזר טוריירה לסמפדוריה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במחזור הראשון מול אמפולי. באותה עונה הוא היה שחקן הרכב ושחקן חשוב בקישור של הקבוצה. בעונת 2017/2018 טוריירה היה חלק חשוב מאוד מעונה טובה של סמפדוריה, הוא כבש 4 שערים בסרייה א' והקבוצה סיימה במקום העשירי בפעם השנייה ברציפות.
ארסנל
לאחר היכולת הטובה שהציג טוריירה בסמפדוריה ובמונדיאל 2018, טוריירה חתם ב-10 ביולי 2018 בארסנל מהפרמייר ליג תמורת 26 מיליון ליש"ט
ב-6 באוקטובר 2020 הושאל לעונה אחת לאתלטיקו מדריד.
ב-25 באוגוסט 2021 חזר לאיטליה והושאל לפיורנטינה.
גלאטסראיי
ב-8 באוגוסט 2022 חתם לארבע שנים בגלאטסראיי.
קריירה בינלאומית
טוריירה ערך את הבכורה שלו במדי נבחרת אורווגואי במרץ 2018 בניצחון 0–2 על צ'כיה במסגרת גביע סין.
בעקבות היכולת הטובה שלו בעונת 2017/2018, טוריירה נכלל בסגל של אורוגוואי למונדיאל 2018. בשני המשחקים הראשונים של שלב הבתים הוא נכנס כמחליף. במשחק האחרון של שלב הבתים שבו אורוגוואי ניצחה את נבחרת רוסיה טוריירה פתח בהרכב ושיחק 90 דקות. בשלבי הנוקאאוט הוא קיבל את המקום בהרכב מהמאמן אוסקר טבארס ושיחק 90 דקות בניצחון בשמינית הגמר מול פורטוגל ובהפסד של אורוגוואי לצרפת ברבע הגמר.
נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022.
פאטיוד
פאטיוד (בהונגרית: Pátyod) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-10.
ספרייה גנומית
בניית ספרייה גנומית היא שיטה למיפוי DNA של אורגניזם, על מנת לבחור מתוך כלל הגנום גן ספציפי.
על מנת לבנות ספרייה גנומית, נעשה תחילה חיתוך של כל הגנום באמצעות אנזימי הגבלה (רסטריקציה) מתאימים. את מקטעי ה-DNA שהתקבלו מחברים, בתוספת גן בורר, לנשאים כגון פלסמידים או בקטריופאג'ים (לאחר שהוצאו מהגנום שלהם הגנים הפתוגניים), גם כן על ידי חיתוך של הפלסמיד או של הגנום של הבקטריופאג' באמצעות אנזימי הגבלה תואמים. הנשאים משמשים להחדרת מקטעי ה-DNA לתוך גנומים של חיידקים בתהליך הנקרא טרנספורמציה. את החיידקים זורעים על מצע בררני המאפשר רק לחיידקים שקלטו פלסמיד לגדול, בשל הגן הבורר שהונדס לתוך הגנום שלהם. כל חיידק שלתוכו הונדס מקטע מה-DNA המקורי, מהווה מקור למושבת חיידקים, כלומר - כל מושבה מייצגת מקטע DNA אחד מתוך אותו גנום, ואוסף המושבות מייצג את הגנום כולו. זוהי ספרייה גנומית.
סוג נוסף של ספריית גנים, שאיננה מייצגת את כלל הגנום של האורגניזם אלא רק את הגנים המתבטאים ברקמה מסוימת, הוא ספריית cDNA. ספרייה זו מקורה ב-mRNA המופק מרקמה כלשהי בגוף האורגניזם, ש"תועתקה במהופך", ל-DNA, באמצעות האנזים Reverse Transcriptase ("משעתק במהופך"). מקטעי ה-DNA שמתקבלים מוחדרים לחיידקים באופן המתואר לעיל, ויוצרים ספריית גנים באופן דומה. בספרייה זו, בניגוד לספרייה הגנומית, הגנים כוללים את האזור המבני בלבד, ללא אזור בקרה, וכן מכילים את הרצף המקודד בלבד, ללא אינטרונים.
תירוקסין
תירוקסין (T4), ידוע גם כתתריודוטירונין, הוא אחד ההורמונים המיוצרים ומופרשים על ידי בלוטת התריס (תירואיד). תירוקסין "חופשי" - שאינו קשור לחלבונים נושאים, משפיע, יחד עם ההורמון תריודוטירונין (T3, שאליו הופך התירוקסין בתאים, וגם מופרש מבלוטת התריס), בעיכול חלבונים, שומנים ופחמימות ומסייע בוויסות המטבוליזם בגוף (קרי: חילוף חומרים).
ריכוז גבוה של תירוקסין או T4 חופשיים קרוי "היפרתירואידיזם", והוא נוצר עקב יתר פעילות של בלוטת התריס. חוסר בתירוקסין או T4 חופשיים קרוי "היפותירואידיזם" או תת-פעילות של בלוטת התריס, וניתן לטפל בו על ידי נטילת טבליות תירוקסין סינתטי.
התירוקסין (T4) מופק בתאים הפוליקולריים של בלוטת התריס ומכיל ארבעה יוני יוד. מחסור ביוד עשוי להיות אחד הגורמים למחסור בתירוקסין. התירוקסין הוא פרו-הורמון ועשוי להפוך להורמון הפעיל תריודוטירונין (T3) ברקמות פרפריות על ידי האנזים Deiodinase, המסיר מהתירוקסין מולקולת יוד אחת. רק 15% מהתריודוטירונין מיוצר בבלוטת התריס ורובו מסונתז מתירוקסין, כך שהתירוקסין מהווה למעשה מאגר של תריודוטירונין.
גרנט-לאון ראנוס
גרנט-לאון ראנוס (בארמנית: Հրանտ-Լեոն Ռանոս, בגרמנית: Grant-Leon Ranos; נולד ב-20 ביולי 2003 בגהרדן שבגרמניה) הוא כדורגלן ארמני-גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה ובנבחרת ארמניה.
קריירת מועדונים
ראנוס גדל במחלקות הנוער של פ.צ. בנינגסן, הנובר 96, בורוסיה דורטמונד ובאיירן מינכן. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן, במדיה ערך 43 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים.
קריירה בינלאומית
ב-28 במרץ 2023 ערך ראנוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת קפריסין במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-16 ביוני 2023, בניצחון 2–4 על נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות יורו 2024, שהיה הופעתו השנייה במדי הנבחרת, הבקיע ראנוס צמד שערים נוספים.
ז'אן מורו
ז'אן מוֹרוֹ (בצרפתית: Jeanne Moreau; 23 בינואר 1928 – 31 ביולי 2017) הייתה שחקנית קולנוע, מגדולות שחקני הקולנוע הצרפתי, זמרת, תסריטאית ובמאית.
ביוגרפיה
מורו, בת לאב צרפתי ולאם אנגלייה, נולדה בצרפת. בילדותה עברה עם משפחתה לחבל וישי. בנעוריה למדה מחול, ובשנת 1947, בגיל 19, התפרסמה לראשונה כשחקנית על בימת התיאטרון. מאז תחילת שנות ה-50 הופיעה ביותר מ-130 סרטים. תפקידה הידוע ביותר היה בסרטו של פרנסואה טריפו "ז'יל וג'ים" (1962). הבמאי אורסון ולס הגדירהּ כ"שחקנית הטובה בעולם".
בין סרטיה: "הרולס רויס הצהובה", "המלכה מרגו" בבימוי ז'אן דרוויל, "יחסים מסוכנים" בבימוי רוז'ה ואדים, "הלילה" בבימוי מיכלאנג'לו אנטוניוני, "הכלה לבשה שחורים" בבימוי פרנסואה טריפו, "ויוה מריה!" ו"הזמן שנשאר" בבימוי פרנסואה אוזון, מודרטו קנטבילה (לצד ז'אן-פול בלמונדו) בבימוי פיטר ברוק, "הרכבת" (1964), "על רגל אחת" (1991), "מעבר לעננים" (1995) בבימוים של וים ונדרס ומיכלאנג'לו אנטוניוני ועוד.
נפטרה ב- 31 ביולי 2017.
פרסים
מורו זכתה בפרסים רבים, בהם:
לין דייוויס
לין דייוויס (באנגלית: Lynn Davies; נולד ב-20 במאי 1942) הוא אתלט בריטי מוויילס בעבר. אלוף אולימפי, אלוף אירופה ושיאן חבר העמים הבריטי בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
דייוויס נולד בננטימול שליד ברידג'נד, שבויילס.
באולימפיאדת טוקיו (1964) היה דייוויס קפטן הנבחרת הבריטית וזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.07 מטר, לפני האלוף האולימפי היוצא ושיאן העולם הטרי רלף בוסטון מארצות הברית (8.03 מטר) ושיאן העולם הקודם איגור טר-אובניסיאן מברית המועצות (7.99 מטר). בנוסף, הוא סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.69 שניות ובמקום 53 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה דייוויס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.99 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכה דייוויס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.98 מטר, לפני טר-אובניסיאן (7.88 מטר) וז'אן קוקה מצרפת (7.88 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה דייוויס במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.07 מטר, אחרי טר-אובניסיאן (8.17 מטר) ולפני טונו לפיק מברית המועצות (8.04 מטר).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה דייוויס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.06 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים דייוויס במקום 18 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.64 מטר ולא עלה לשלב הגמר.
דייוויס פרש מתחרויות בשנת 1973.
דייוויס הוא חבר מסדר האימפריה הבריטית בדרגת CBE ("מפקד").
תומאס סאנגסטר
תומאס ברודי סאנגסטר (באנגלית: Thomas Brodie Sangster; נולד ב-16 במאי 1990) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אנגלי. מוכר בין היתר ממשחקו בסדרה "משחקי הכס" ובסדרה "גמביט המלכה", וכן ממשחקו בסרטים: "אהבה זה כל הסיפור", "נני מקפי", "הלגיון האחרון" ו"הרץ במבוך". סאנגסטר גם דיבב את קולו של פרב פלטשר בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב".
קריירה
תפקידו הראשון היה בסרט הטלוויזיה "תחנת ג'ים" בשנת 2001. בהמשך אותה שנה הוא גם שיחק בסרט הטלוויזיה "נס הכרטיסים". בשנת 2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "הילדה של בובי" וכן בסרט הקצר "גברת מיטלמאהיר". בשנת 2003 שיחק בסרט "אהבה זה כל הסיפור" בתור סאם והיה מועמד לפרס האמן הצעיר, פרס אגודת מבקרי הקולנוע בפיניקס ופרס סטלייט. באותה שנה הוא גם שיחק בסרט הדרמה "היטלר: עלייתו של הרשע" הקשור למלחמת העולם השנייה, בתפקיד היטלר הצעיר, וזכה בפרס נימפת הזהב בפסטיבל הטלוויזיוני ה-43 במונטה קרלו על תפקידו בסרט "הופקד".
בשנת 2005 הוא שיחק בסרט "נני מקפי" בתור סיימון בראון, הבן הבכור במשפחה. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אמן צעיר בקטגוריות הרכבת השחקנים הצעירים הטוב ביותר והשחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר. ב-2007 הופיע בתפקיד אורח לשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" וכן שיחק בתפקיד רומולוס אוגוסטולוס בסרט "הלגיון האחרון" והיה מועמד לפרס אמן צעיר בפעם הרביעית בקטגוריית השחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר בסרט בינלאומי באורך מלא.
בין השנים 2007 ו-2015 דיבב את פרב פלטשר בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב". הסדרה כללה 4 עונות, סרט וסדרת בת בשם "פיניאס ופרב מארחים". מאחר שהסדרה הופקה בארצות הברית כל קטעי הדיבוב של סאנגסטר הוקלטו טלפונית או באולפנים באנגליה. לפי יוצרי הסדרה, הוא המדובב היחיד שלא פגש את צוות המדובבים.
בשנת 2009 גילם את דמותו של פול מקרטני בסרט "נער משום מקום" המספר על נעוריו של ג'ון לנון. בין השנים 2013–2014 גילם את דמותו של ג'וג'ן ריד, בעונות השלישית והרביעית של הסדרה "משחקי הכס". ב-2014 גילם את דמותו של ניוט בסרט "הרץ במבוך". על משחקו בסרט היה מועמד לפרסי בחירת הנוער. ב-2015 שיחק בסדרת הדרמה "וולף הול" בתפקיד ראלף סאדלר. בספטמבר אותה שנה שב לגלם את דמותו של ניוט בסרט ההמשך ל"הרץ במבוך": "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" וזכה בפרסי בחירת הנוער בקטגוריית הסרט הנבחר, לצד דילן או'בריאן.
ב-25 בינואר 2018 יצא הסרט השלישי בסדרת הסרטים - "הרץ במבוך: תרופת המוות" שגם בו הוא לקח חלק.
סאנגסטר הופיע בשנת 2020 במיני סדרה של נטפליקס, גמביט המלכה, בתור שחקן השחמט בני ווטס.
בשנת 2022 שיחק במיני סדרה ביוגרפית ״פיסטול״, בתפקיד מלקולם מקלארן.
סרטי ברודי
בשנת 2006 הקים סאנגסטר את חברת "סרטי ברודי" (Brodie Films), יחד עם אימו, טאשה ברטרם, "כדי ליצור הזדמנויות בתעשיית הקולנוע עבור כישרון בריטי חדש; סופרים חדשניים, שחקנים ובמאים". החברה התפרקה במאי 2013.
מוזיקה
בינואר 2010 הצטרף סאנגסטר ללהקה "ווינט", בה אימו שרה, בתור נגן הבס.
חיים אישיים
סאנגסטר נולד בסאת'ק שבלונדון. יש לו אחות, אווה, והוא הבן של השחקנים אנסטסיה (טאשה) ומארק ארנסט סאנגסטר. אביו, מוזיקאי במקצועו, כיכב בעיבוד המוזיקלי של מלך האריות בגרמניה. מהצד של אמו הוא בן דוד שני של השחקן יו גרנט, לצידו שיחק בסרט "אהבה זה כל הסיפור" (סבתא רבתא שלו וסבתו של גרנט היו אחיות). סבא רבא שלו היה הסופר אנתוני ברטרם.
סאנגסטר מנגן בגיטרה ובבס ולמד לנגן בגיטרה לשמאליים כאשר שיחק את פול מקרטני בסרט "נער משום מקום".
קיריל לבניקוב
קיריל ניקולאייביץ' לבניקוב (ברוסית: Кирилл Николаевич Левников; נולד ב-11 בפברואר 1984) הוא שופט כדורגל מקצועי ברוסיה, בעבר כדורגלן.
קיריל לבניקוב נולד בלנינגרד למשפחת כדורגלן ושופט כדורגל ניקולאי לבניקוב.
הוא שיחק בקבוצת פריימורץ סנקט פטרסבורג (2002), פסקוב-2000 (2003), סאליוט אנרגיה בלגורוד (2005), סבר מורמנסק (2007), דינמו-2 סנקט פטרבורג (2007), יברוסטרוי וסוולוז'סק (2008-2009).
מאז 2013 שופט במשחקי ליגת העל הרוסית. מאז 2016, שופט פיפ"א . הוא נכלל בצוות שופטים של מוקדמות מונדיאל 2022 ובמרץ 2021 היה שופט במשחק של אנגליה מול סן מרינו.
קוויריניוס
פובליוס סולפיקיוס קוויריניוס (לטינית: Publius Sulpicius Quirinius) היה קונסול ומצביא רומאי שנשלח על ידי אוגוסטוס קיסר לארגן את יהודה לקראת שלטון הנציבים הרומאים, בשנת 6 לספירה, לאחר תקופת שלטונו הכושל של ארכלאוס, בנו של הורדוס. העמדת מצבה המשפטי והפוליטי של יהודה ככפופה, כמעט במישרין, לרומאים, נבעה גם מבחינה מחודשת של הנסיבות הפוליטיות בגזרה המזרחית של האימפריה הרומית ומאווירה מרדנית ביהודה ובגליל, שאפיינה את שלהי שלטון הורדוס. אין להוציא גם מכלל אפשרות שבמהלך זה התכוונה רומא להשתלט על הנכסים הקרקעיים והכספיים של בית הורדוס.
כחלק בלתי נפרד והכרחי מתהליך הפיכתו של אזור מסוים לפרובינקיה (שלטון רומי ישיר), הורה קוויריניוס לערוך "קנסוס" (מפקד אוכלוסין ושמאות קרקע ונכסים) ביהודה. מהלך זה, מעבר להיותו סמל לשיעבוד הרומי, נועד לאפשר את גביית כספי המיסים לשלטונות הרומיים, על סמך שמאות הנכסים של המקומיים. המפקד עורר זעם והתנגדות בעם והחלה מרידה ברומאים בהנהגתם של יהודה הגלילי, איש גמלא, וצדוק הפרושי. יוספוס פלאביוס מזכיר זאת בספרו קדמוניות היהודים (ספר 18, פרק א, א). על פי יוספוס, יהודה הגלילי היה מנהיגה של 'הכת הפילוסופית הרביעית' שדגלה בחירות ובכך שאין לכנות שום אדם בשם אדון אלא את האלוהים לבדו. הם התנגדו לשלטון רומי וטענו שהמפקד אינו מוביל לשום מקום אלא לעבדות גלויה. המרד הסתיים לאחר שיועזר, הכהן הגדול, שכנע את העם בדברים. אחרי שסיים את המפקד ומכר את נכסיו של ארכלאוס מלך יהודה, מינה קוויריניוס את חנן בן שת לכהן גדול, במקומו של הכהן הגדול יועזר מבית ביתוס.
הנמקה (ספרות)
הנמקה בספרות היא הפעולה הפרשנית, המספקת סיבות להופעת אלמנטים בטקסט. המונח נטבע על ידי מאיר שטרנברג במאמר Mimesis and Motivation: The Two Faces of Fictional Coherence מגיליון 33 של כתב העת Poetics Today. שטרנברג טוען שהתהליך הפרשני הוא תהליך פונקציונליסטי. הקורא מאתר אלמנטים בטקסט, ומנסה להבין מדוע הם שם, איזה תפקיד הם ממלאים בטקסט. המונח מתחלק לשני סוגים בסיסיים: הנמקה מימטית והנמקה רטורית.
הנמקה מימטית והנמקה רטורית
הנמקה מימטית היא הנמקה במונחי העולם המיוצג. כלומר, סיבתו של אירוע מסוים בעולם המיוצג היא אינהרנטית לאותו עולם. ב"החטא ועונשו" (פיודור דוסטויבסקי) הגיבור, רוצח זקנה ואת אחותה. כאשר הקורא שואל את עצמו מדוע רסקולניקוב עשה זאת, הוא יכול לספק הנמקות מחומרי העולם המיוצג: סיבות פסיכולוגיות, אידיאליסטיות, או העוני של רסקולניקוב. במקרה זה, הקורא מסביר אלמנט בעולם המיוצג באמצעות אלמנטים אחרים.
הנמקה רטורית היא הנמקה במונחי השדר. כלומר, הנמקה באמצעות פניה להשפעות והרשמים שהמחבר רצה ליצור, המסר שהוא ניסה להעביר, וכן הלאה. כאשר הקורא שואל מדוע בחר דוסטויבסקי גיבור שרוצח, הוא בוחר לנמק אלמנטים בטקסט באמצעות פניה למטרותיו המשוערות של היוצר.
בקריאה של טקסט, טוען שטרנברג, הקורא מניח שלמחבר יש כוונות מסוימות, בין אם זה מסר שברצונו להעביר ובין אם ברצונו לייצר השפעה או רושם בקורא. סיפוק נימוק רטורי לאירוע מסוים בטקסט פירושו כינון של מחבר מובלע, מבנה פרשני, שאינו המחבר ושמוסק על ידי הקורא במהלך הקריאה.
שטרנברג טוען כי מאחורי כל הנמקה מימטית בטקסט הספרותי ישנה הנמקה רטורית. כלומר, בתהליך הפרשני לא די לומר שרסקולניקוב הפך לרוצח בשל סיבות פסיכולוגיות, למשל, אלא מדוע דוסטויבסקי בחר ליצור גיבור רוצח, ומדוע הוא בחר מניע זה ולא אחר לרצח. במובן זה, אם כן, התהליך הפרשני הוא תנועה מקומה אחת של הטקסט - העולם המיוצג, והשרשרת הסיבתית המיוחדת לו - לקומה השנייה - השדר, נימוק הדברים באמצעות ניסיון להבין את מטרות הדובר.
אולם בעוד שמאחורי כל הנמקה מימטית חבויה הנמקה רטורית, לא תמיד ישנה הנמקה מימטית מאחורי כל הנמקה רטורית. ישנם חלקים בטקסט שניתן לנמק אותם רק במונחי השדר, כלומר רק בהנמקה רטורית. בסיפורים רבים, למשל, קטעי האקספוזיציה אינם מנומקים באופן מימטי, והופעתם בטקסט יכולה להיות מנומקת רק באמצעות פניה למחבר, והמידע שבכוונתו להעביר לקורא.
תפיסה זו של הטקסט היא פונקציונליסטית. בבסיסה עומדת ההנחה שהקורא מנסה למצוא כוונה בטקסט. עם זאת, אין לבלבל בין הנמקה לבין אינטגרציה, הכוללת בתוכה את ההנמקה, אולם היא רחבה ממנה.
הנמקה ריאליסטית והנמקה אסתטית
כאשר מדובר באופן סיפור העלילה (סדר ההצגה, הצגת נתונים או השמטתם, הדגשת חלק, חזרה, שינוי הדובר ונקודת המבט ושימוש בטכניקות ספרותיות אחרות) ולא בפירטי העלילה עצמה מקובל לדבר על הנמקה ריאליסטית מול הנמקה אסתטית.
הנמקה ריאליסטית היא הנמקה מימטית, כלומר היא מנוסחת במונחי העולם המיוצג והיא מציגה צורך עלילתי, למשל רצונה של אחת הדמויות פעולותיה או אופייה, או לפחות מתיישבת ונובעת מהעלילה, למשל הבאת תוכן של מכתב שהדמות קוראת או כותבת. הנמקה ריאליסטית היא דוגמה לכך שמאחורי הנמקה מימטית בטקסט הספרותי ישנה הנמקה רטורית, שכן אופן סיפור העלילה הוא מהגדרתו אחד הכלים המרכזיים (לצד העלילה עצמה) להעברת מסר ויצירת רושם ולא תלוי באופן חד-חד-ערכי בתוכן העלילה.
הנמקה אסתטית היא פנייה לנימוקים אומנותיים של יופי, תחושות ואווירה. היא נובעת משיקולי המחבר ולכן היא הנמקה רטורית. ההנמקה האסתטית יכולה להיות ברורה ומוגדרת, למשל ציון של פריטים הקשורים למוות בסביבתה של הדמות ללא צורך עלילתי לשם יצירת אווירה מורבידית, או עמומה ומיוחסת לאידיאלים אומנותיים.
אשליית העולם המיוצג
במקרים רבים ניתן למצוא יצירות אמנות סיפוריות, שבהן "רואים את יד המחבר". כלומר, מקרים שבהם ברור שקטע מסוים הוכנס ליצירה על מנת לשרת את מטרותיו של המחבר, יהיו אשר יהיו. ניתן להסביר תחושה זו באמצעות המונחים "הנמקה מימטית" ו"הנמקה רטורית".
במקרים בהם לאלמנטים מסוימים בטקסט אין הנמקה מימטית, ניתן לראות את מטרותיו של המחבר. מאחר שלא ניתן לנמק הופעת אלמנטים אלו באמצעות ההיגיון של העולם המיוצג, הקורא נאלץ לנמק אותם באמצעות ההיגיון של השדר. כך, למשל, בספר "קורות טום ג'ונס, אסופי" לפילדינג, ישנם קטעים רבים בהם הדובר פונה ישירות לקורא, ודן בדמויות, בספרות ובפילוסופיה. לפניה זו לקורא אין הצדקה מימטית, שכן הדובר אינו דמות בעולם המיוצג, אולם יש לה הצדקה במונחי מטרות המחבר, האפקטים והמסרים שהוא מנסה לעביר לקורא.
במקרים אחרים, שבהם ניתן לחוש בכוונות המחבר, ניתן למצוא בטקסטים, שבהם הסיבתיות של העולם המיוצג רופפת יחסית. סיפורים המשתמשים בדאוס אקס מכינה, למשל, מכניסים לעלילת הסיפור אירוע נוסף, שאינו נובע מתוך ההיגיון הפנימי של העולם המיוצג או מתוך השרשרת הסיבתית שהוצגה לקורא. כאשר ההנמקה המימטית להופעתו של אירוע מסוים חלשה, ההנמקה הרטורית שמאחוריה גלויה יותר לעין.
אוזג'אן דניז
אוזג'אן דניז (בטורקית: Özcan Deniz; נולד ב-19 במאי 1972) הוא שחקן טלוויזיה, זמר, מלחין, תסריטאי ובמאי טורקי.
ביוגרפיה
משפחתו של דניז ממוצא כורדי-מוסלמי. הוא נולד באנקרה, וגדל באיידן. את קריירת המשחק שלו החל בימי התיכון כשהציג מופעי תיאטרון שהוא כתב בעצמו, במועדוני תיאטרון חובבים מקומיים. מופע האורקסטרה הראשון שלו היה ב-1985 באיידן. ב-1988, עבר לאיסטנבול וב-1998 לגרמניה כדי לעסוק במוזיקה. הוא התגלה על ידי קבוצת מפיקים מוזיקליים במינכן בגרמניה. אלבום הבכורה שלו "Ağlattın Beni" יצא לאור ב-1992. את פרסומו קיבל כאשר יצא האלבום "Meleğim" ב-1993. ב-1994, יצא לאור אלבומו "Beyaz Kelebeğim". ב-1994, שיחק בסרט "Ona Sevdiğimi Söyle". ב-1997, לאחר שירותו הצבאי, יצא אלבומו "Yalan mı" והוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה שנקראה באותו השם. ב-1999 שיחק בסדרת הטלוויזיה "Aşkın Dağlarda Gezer" שכתב בעצמו. ב-2002, כיכב בתפקיד הראשי בסדרה "Asmalı Konak". דניז כתב את התסריט וגם ביים את הסרט Ya Sonra? (אשר תורגם לאנגלית כ-And Then What?). הסרט היה מהסרטים הרווחים ביותר בטורקיה ב-2011.דניז היה שותף להפקת הסדרה וכתיבת התסריט (מדובר בסדרה אהבה אסורה)
אלבומים
חלק מאלבומיו של דניז יצאו על ידי חברת התקליטים DMC:
בית המקהלה
בית המקהלה, (באנגלית: Choir או Quire) באדריכלות כנסייתית, הוא כינויו של אזור הכנסייה או הקתדרלה שבין הטרנספט (בית הרוחב) או הספינה (במקרים בהם אין טרנספט, או במקרים בהם חלק מהספינה נמצא מערבית לטרסנפט) לבין אזור הקודש המכיל את המזבח. לרוב האזור נמצא בחלקו המזרחי ביותר של הספינה, אולם במנזרים, בהם הציבור אינו משתתף בתפילה, לעיתים, נמצא בית המקהלה בחלק המערבי של הספינה. לעיתים קרובות בית המקהלה מסתיים באפסיס, גומחה חצי-מעוגלת בה נמצא המזבח הראשי (בקתדרלות וכנסיות אנגליות בדרך כלל אין אפסיס ובית המקהלה מסתיים בקיר ישר ובו חלון ויטראז' גדול).
באדריכלות הכנסייתית הקדומה, אזור הקודש היה ממוקם בקצה המערבי של הספינה. המקהלה עמדה בסמוך למזבח על מנת להשתתף בטקסים, וגדר שכונתה "cancelli" הפרידה בין מושבי המקהלה לבין מושבי המתפללים. לימים התפתחה גדר זו לסורג המפריד בין המתפללים לבין המקהלה ואזור המזבח. סורג זה נועד להפריד בין החלק הציבורי של הספינה הראשית, ששימש כמושבים למתפללים בעת טקסים ותפילות, אך גם שימש למטרות חולין (כגון מסחר) בזמנים שבהם לא נערכו תפילות, זאת לעומת בית המקהלה ששימש רק לענייני דת ופולחן.
בית המקהלה התפתח והפך לאזור הכולל מבנה מושבים עשוי עץ. לרוב עוטרו בית המקהלה ומושביו בתגליפי עץ רבים (דוגמה ידועה לכך הם תגליפי העץ של ירג סירלין האב במינסטר של אולם). בתקופה קדומה יותר שימשו ספסלים ארוכים את מושב המקהלה. בהמשך עם התפתחות המבנה נבנו מושבים לכל אחד מחברי המקהלה, כאשר אלה יכלו להתקפל על מנת לאפשר לחברי המקהלה לעמוד, ולכרוע ברך במהלך התפילה. לעיתים עוצב המושב על מנת להקל על חברי המקהלה העומדים בזמן התפילה ולאפשר הישענות נוחה עליו.
בקתדרלות מוקם מושבו של הבישוף - הקתדרה - באזור בית המקהלה. מושב זה הופרד משאר מושבי בית המקהלה בכך שהיה גבוה מהם וחופה בגג עץ.
קניון רמות
קניון רמות במקור קניון רמות אלון הוא מרכז הקניות השני בגודלו בירושלים, הממוקם במרכז שכונת רמות על ציר כביש גולדה מאיר. הקניון בבעלות משותפת של הפניקס אחזקות וחברת JTLV.
בנייה ומיקום
הקניון נבנה על ידי חברת בית חדש. הוא תוכנן על ידי האדריכלית נעמה מליס, שעיצבה גם קניונים בגבעתיים וכפר סבא. החפירות הראשונות במתחם הקניון החלו בשנת 2008, ושתי קומות המסחר הראשונות בקניון נפתחו לציבור בסוכות 2011. בקניון שלושה מפלסי חניה מקורה עם יכולת אכלוס של 650 מכוניות.
בשנת 2017 החליף הקניון בעלות, 80% ממניותיו נמכרו לחברת הפניקס בבעלות יצחק תשובה, והיתר לחברת JTLV בבעלות עמיר בירם.
במאי 2017 החלה הקמת הקומה השלישית של הקניון והיא נפתחה ב-1 ביוני 2019 ועמה מכיל הקניון שלוש קומות מסחר בשטח כולל של 26,000 מ"ר. מעליהן נבנה פרויקט נדל"ן על ידי חברת בית חדש בשם "רמות 360", הכולל שישה מגדלי מגורים בני 12 קומות כל אחד, ושטח אודיטוריום.
הקניון הממוקם על צדו המערבי של ציר גולדה מאיר שבו עוברים כ-40,000 כלי רכב ביום אמור לשמש את כל תושבי רמות אלון המונה כ-60,000 תושבים יחד עם תושבי גבעת זאב, גבעון ותושבי צפון ירושלים, כשבסך הכל מדובר בקהל יעד של כ-300,000 איש, ביניהם חרדים, דתיים, חילונים וערבים.
חנויות במתחם
הקניון כולל שילוב של חנויות אאוטלט האופייניות לרוב הקניונים הישראלים: The Children's Place, ללין, סופר-פארם, FOX, לורד קיטש, אלדו,ספרינג,קרייזי ליין,תמנון,סופרמרקט שוק העיר, סניפי בנקים, מתחם אוכל רחב, אולם אירועים, מסעדות שונות ומשרדים פרטיים רבים. כל המסעדות בקניון נושאות אישורי כשרות והקניון סגור בשבת.
החרם על הקניון
לאור העובדה ששכונת רמות מיושבת ברובה הגדול בחרדים ומאידך - הקניון מלכתחילה לא הותאם לציבור חרדי, התעורר גל התנגדות מצד תושבי השכונה לאופי הקניון. הנהלת הקניון לא הייתה מוכנה לערוך התאמות ולעמוד בדרישות מסוימות שהציבו נציגי הרבנים החרדיים.
בשנת 2013 קראו רבני השכונה לחרם על הקניון והורו לתושבים שלא להיכנס לשטחו. סניף של הוצאת הספרים החרדית פלדהיים שפעל בשטח הקניון נסגר כאות מחאה וכהיענות לקריאת הרבנים. בעקבות כך כמות הקונים ברחבי הקניון התמעטה מאוד, הפסדים משמעותיים נגרמו לבעלי העסקים שבו ומספר חנויות נסגרו (כגון אייס, ווק אנד רול, קרוקס וספורט הוד).
כעבור מספר חודשים הושגו הבנות בין הנהלת הקניון לבין נציגי הרבנים, כגון שלא תופענה תמונות של דוגמניות ובובות ראווה בלבוש שאינו מלא ולא תושמע שירת נשים ברקע, והחרם הוסר מכל הקניון למעט סניף סופר פארם. בהמשך החליף הסניף בעלות והחרם הוסר גם ממנו.
החלטת לודג'-פיש
ההחלטה הוצעה במקור בידי שני חברי המפלגה הרפובליקנית: המילטון פיש השלישי, חבר בית הנבחרים ממדינת ניו יורק והסנאטור הנרי קבוט לודג' (מבין מנהיגיה של המפלגה). עם העלאת הצעת ההחלטה להצבעה בקונגרס קיבלה תמיכה דו-מפלגתית כאשר רוב חברי המפלגה הדמוקרטית הצביעו גם כן בעד ההחלטה. ההחלטה הושפעה בין לבין מפועלו של הרב הציוני שמעון גלאזר. בין לבין זכורה תמיכתו הרבה של נשיא ארצות הברית, וורן הרדינג, בהחלטה.
תוכן ההצהרה
תוכן ההחלטה הוא להלן:
פיטר קורנליס באוטנס
פיטר קורנליס באוטנס (בהולנדית: Pieter Cornelis Boutens; 20 בפברואר 1870 – 14 במרץ 1943) היה משורר הולנדי, קלאסיציסט ומיסטיקן.
באוטנס החל ללמוד שפות קלאסיות ב-1890 באוניברסיטת אוטרכט והשלים את לימודיו ב-1899 במחקר על סופר הקומדיה היווני אריסטופנס.
הוא נחשב לאחד מגדולי משוררי הולנד באמצע המאה ה-20 לצד הנרייטה רולנד הולסט וי. ה. לאופולד.
באוטנס מת בהאג ב-1943 והוא בן 73 שנים.
מיקלוש ניסלי
מיקלוש ניסלי (בהונגרית: Miklós Nyiszli; 17 ביוני 1901, שימלאו סילבאניי – 5 במאי 1956, אוראדיה) היה רופא וסופר יהודי, ניצול שואה מטרנסילבניה, רומניה, דובר הונגרית. כאסיר הועסק כרופא פתולוג במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו וכתב ספר זיכרונות והעיד על השואה.
קורות חיים
מיקלוש ניסלי נולד ב-1901 בעיירה שימלאו סילבאניי, בטרנסילבניה, בזמנו חלק מהונגריה במסגרת אוסטרו-הונגריה במשפחתו של סוחר יהודי.
אחרי לימודי רפואה באוניברסיטאות בקלוז' וברלין, קיל השתלם בפתולוגיה באוניברסיטת פרידריך וילהלם השלזית בברסלאו (1929), אז בגרמניה. שב למולדתו ועבד בשנים 1930–1937 כרופא כללי באוראדיה, בשנים 1937–1941 בוישאול דה סוס ובשנים 1942–1944 בספנצה (בהונגרית - ספלונצה). (בהונגרית - פלשה-וישו). פעל גם כמומחה ברפואה משפטית.
בעת הסיפוח מחדש של אזור מגוריו להונגריה, בימי משטרו של מיקלוש הורטי וממשלתו של דמה סטויאי, נשלח יחד עם אשתו ועם בתו בת ה-15 לאושוויץ-בירקנאו. לאחר מכן נשלח למחנה אושוויץ מונוביץ כעובד כפייה בשרות מפעלי "בונה" של חברת אי גה פארבן. בסוף יוני 1944 בגלל הכשרתו כרופא התאפשר לו לעבוד במתקן לאסירים חולים - ביתן 12 - באושוויץ בירקנאו, בו ערך ניתוחים וניסה לעזור לחולים באמצעות ציוד ותרופות מן הבסיסיים ביותר. תחת ניהולו של הרופא הראשי של המחנה, יוזף מנגלה, הועבד ניסלי כפתולוג במחלקה החדשה לנתיחות ולניתוחים שהוקמה בתוך משרפה 2. ניסלי שוכן שם יחד עם חברי הזונדרקומנדו 12.
באמצע ינואר 1945 פונה המחנה והאסירים ששרדו הוצעדו בצעדת מוות אל מאוטהאוזן. ניסלי הצליח להישאר בחיים ובתחילת מאי 1945 נמצא על ידי חיילים אמריקאים במחנה אבנזה הסמוך ושוחרר.
אחרי המלחמה
באוקטובר 1947 העיד במשפטי הפושעים הנאצים בבית הדין הבינלאומי בנירנברג, על ימיו בזונדרקומנדו באושוויץ.
ניסלי שב לאוראדיה ועבד כרופא בבית חולים משנת 1951 ועד מותו בשנת 1956 מאוטם שריר הלב.
דמותו מופיעה בסרטים "הבן של שאול" ו"האזור האפור".
זכרונותיו
בשנת 1946 פרסם באוראדיה בהונגרית ספר זכרונות ועדות בכותרת "הייתי הרופא הפתולוג של ד"ר מנגלה במשרפה באושוויץ" (Dr. Mengele boncoló orvosa voltam az auschwitzi krematóriumban). דיווח זה היה הראשון על משימות הכפייה הטרגיות של חברי הזונדרקומנדו היהודים במשרפות באושוויץ-בירקנאו ועל המרד שפרץ בתוכם. בשנת 1947 פרסם עדותו בעיתון "וילאג" בבודפשט, תחת הכותרת "הגיהנום של אושוויץ". עדותו בנירנברג במשפט הבינלאומי של פושעי המלחמה הנאצים ושל מנהיגי חברת אי גה פארבן, שבו העיד ב-17 ישיבות, פורסמה גם היא בעיתון "וילאג" תחת הכותרת "הייתי עד בנירנברג".
בשנים 1964 ו-1968 הופיעו אחרי מות המחבר, מהדורות חדשות של ספרו בהונגרית, תחת הכותרת "הייתי רופא באושוויץ". הן תורגמו לרומנית בשנים 1965 ו-1971 וכללו עדויותיו בנירנברג.
בהמשך פורסמו קטעים מספרו בעיתונות הגרמנית והצרפתית והוצא לאור בניו יורק תרגום באנגלית. הספר תורגם לפולנית, צרפתית (1975), ספרדית (1975), סרבו-קרואטית (1982), וב-1982 הוצא לאור בלונדון. בשנת 1985 הופיע בתרגום לעברית בתל אביב. בשנת 2005 הופיע תרגום לגרמנית.
חלקים חשובים מזכרונותיו שימשו חומר לסרט האמריקאי "האזור האפור" בו מופיעה גם דמותו, בבימויו של טים בלייק נלסון, משנת 2001. דמותו של ניסלי מופיעה גם בסרט "הבן של שאול".
מכסף
היסטוריה
בית חרושת מכסף הוקם כבית מלאכה למתכת על ידי ד. פרידלנדר שהביא מכונות מגרמניה, י. פטר שהביא את המבנה ברחוב שינקין 40, ומר ורמן, תעשיין שעלה מהולנד. בתחילה עשה בית החרושת מלאכות שונות במתכת שכללו שיניים תותבות, סכו"ם ותכשיטים, אך במהרה נודע בכלי הסכו"ם המהודרים שלו. בית החרושת עבר לחולון אך לא הצליח ובשנת 1940 נמכר לזאב לוינסון ששינה את שמו ל"מכסף". פרידלנדר המשיך בייצור נפרד של סכו"ם בפרדס כץ. בית חרושת מכסף היה למוביל בייצור סכו"ם בארץ ישראל והמשיך לייצר כלי סכו"ם יוקרתיים, גם לייצוא, תוך הבטחת אחריות ל-25 שנה.
בנובמבר 1945 התקיימה שביתה בבית החרושת, שבעקבותיו הועלו משכורות העובדים. בשנת 1953, על רקע קשיים בשיווק התוצרת, פוטרו פועלים רבים ונותרו כ-20 עובדים מתוך 130 שעבדו בו קודם לכן. הקשיים נמשכו אל תוך שנת 1955. בנובמבר 1955 נחתם הסכם על העברת המפעל לירושלים. בפברואר 1957 הוגשה בקשה לפירוק המפעל לאחר שצבר חובות כבדים.
בשנת 1987 המפעל נקלע שוב למצוקה כלכלית אך נחלץ ממנה.
מוצרים
המוצר המרכזי של מכסף הוא סכו"ם, מתוצרת עצמית ומייבוא. בנוסף לכך, מייצרת מכסף מגוון של סירים, כלי בית ומתנות. בשנת 2010 החלה לייצר, בשיתוף עם חברה אמריקאית, מחבת קרמי.
AK-47
רובה סער קלשניקוב מודל 1947 (ברוסית: Автомат Калашникова образца 1947 года) או בקיצור AK-47, המוכר גם בשם קלשניקוב (רבים מבטאים "קלאצ'ניקוב", באופן מוטעה, או בקיצור: "קלאץ"), הוא רובה סער מתוצרת סובייטית, העושה שימוש בתחמושת בקליבר 7.62 מ"מ מזרחי (7.62x39 מ"מ). הקלשניקוב הוא רובה סער זול מאוד ונוח לתפעול, ונחשב לרובה הסער הנפוץ והפופולרי ביותר בעולם, עם כ-100 מיליון יחידות שיוצרו. על אף שהנשק המקורי פותח בשנות ה-40 של המאה ה-20, צבאות, מיליציות וארגוני טרור רבים משתמשים בו גם בתחילת המאה ה-21. בנוסף מדינות רבות פיתחו חיקויים לרובה, בהן ישראל, שפיתחה את רובה ה"גליל".
על פי נתוני הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הצבא הרוסי אחסן במחסניו 17 מיליון יחידות של הקלצ'ניקוב, נכון לשנת 2013.