cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנליזה הרמונית
ניתוח הרמוני מופשט
עבור קבוצות קומפקטיות מקומיות כלליות לא-אבליות, ניתוח הרמוני קשור קשר הדוק לתיאוריה של ייצוגי קבוצות יחידות. עבור קבוצות קומפקטיות, משפט פיטר-וייל מסביר כיצד ניתן לקבל הרמוניות על ידי בחירת ייצוג אחד בלתי ניתן לצמצום מתוך כל מחלקה שקילות של ייצוגים. בחירה זו של הרמוניות נהנית מכמה מהמאפיינים השימושיים של התמרת פורייה הקלאסית במונחים של נשיאת פיתולים למוצרים נקודתיים, או מראה הבנה מסוימת של מבנה הקבוצה הבסיסית. ראה גם: ניתוח הרמוני לא קומוטטיבי.
אם הקבוצה אינה אבלית ואינה קומפקטית, לא ידועה כיום תיאוריה כללית מספקת ("משביע רצון" פירושו חזקה לפחות כמו משפט פלנצ'רל). עם זאת, מקרים ספציפיים רבים נותחו, למשל SLn. במקרה זה, ייצוגים בממדים אינסופיים ממלאים תפקיד מכריע.
גרטנייט השלישי, מלך הפיקטים
גרטנייט השלישי (באנגלית: Gartnait III; מת ב-637) היה מלך הפיקטים במשך 5 שנים, משנת 633 ועד מותו.
גרטנייט היה בנו של פויית' (Foith) או בנו של אואויד (Uuid). על פי "דברי ימי הפיקטים", גרטנייט עלה לשלטון בשנת 633 ומלך כחמש שנים, אולם ישנם מקורות לפיהם מלך שמונה שנים. על פי "דברי ימי אלסטר" גרטנייט מת בשנת 637, ואחריו מלך אחיו ברידיי השני, ואחר שניהם מלך אחיהם טאלורק השלישי.
קרוטונים
הקרוטונים משמשים להוספת טעם או תזונה לסלטים ומרקים ולעיתים גם כחטיף.
קרוטונים מוכנים על ידי חיתוך לחם לקוביות, טיגונם בחמאה או בשמן צמחי, או אפייתם בתנור לאחר שהוזלפו עליהם שמן זית ותבלינים.
הקרוטונים שמשו כדרך לחסכון ולשימוש בלחם ישן.
אוניברסיטת קלן
אוניברסיטת קלן (בגרמנית: Universität zu Köln ובקיצור הנהוג בגרמניה, Uni Köln, "אוּני קלן") היא אוניברסיטה ציבורית בעיר קלן בגרמניה. אוניברסיטת קלן הוקמה ב-1388 והיא אחת האוניברסיטאות העתיקות ביותר באירופה. כיום לומדים בה למעלה מ-50,000 סטודנטים, דבר שהופך אותה לאחת האוניברסיטאות הגדולות בגרמניה. בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה משתייך למייסדי הברית הגלובלית בחינוך לניהול (CEMS). האוניברסיטה חברה ב"קרן המחקר הגרמנית" (DFG) שכוללת את האוניברסיטאות המובילות בגרמניה, חברה ב-U15 (אוניברסיטאות בגרמניה), חברה באוניברסיטה הצרפתית-גרמנית (FGU) וחברה בקבוצת קוימברה (GC). בנוסף לאוניברסיטה ברית מחקר עם שותפי המחקר הבאים: אגודת מקס פלאנק, אגודת הלמהולץ ואגודת לייבניץ. לאוניברסיטת קלן יש רשת בין-לאומית עם מוסדות שותפים ברחבי העולם שמכילה יותר מ-300 שותפויות ברמת הפקולטה והמחלקה ו-85 שותפויות כלל אוניברסיטאות.
מבנה ארגוני
האוניברסיטה היא תאגיד סטטוטורי ומופעלת על ידי המדינה הפדרלית של נורדריין-וסטפאליה. האוניברסיטה מחולקת לשש פקולטות:
נבחרת אוקראינה בכדורגל
נבחרת אוקראינה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אוקראינה. הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שאוקראינה הכריזה על עצמאותה בעקבות פירוק ברית המועצות.
היסטוריה
נבחרת אוקראינה שיחקה את משחקה הראשון נגד הונגריה ב-29 באפריל 1992. לפני כן, כדורגלנים אוקראיניים היו חלק מנבחרת ברית המועצות, והובילו אותה להישגים מרשימים, כמו במונדיאל 1986 וביורו 1988. בשנים הראשונות לאחר הקמת הנבחרת העדיפו חלק מהשחקנים האוקראינים כמו ויקטור אונופקו, אולג סלנקו ואנדריי קנצ'לסקיס לשחק בנבחרת רוסיה.
על אף שבנבחרת אוקראינה שיחקו לאורך השנים מספר כישרונות גדולים, כדוגמת אנדריי שבצ'נקו, סרהי רברוב ואנטולי טימושיוק, עד לשנת 2006 לא הצליחה להעפיל לא למונדיאל ולא לאליפות אירופה: במוקדמות מונדיאל 1998 הפסידה הנבחרת לקרואטיה, במוקדמות יורו 2000 הפסידה הנבחרת לסלובניה, ובמוקדמות מונדיאל 2002 הפסידה לנבחרת גרמניה.
אוקראינה לא הצליחה להעפיל ליורו 2008 ולמונדיאל 2010. הנבחרת השתתפה ביורו 2012, אותו אירחה בצוותא עם פולין, אך הודחה כבר בשלב הבתים. היא פתחה את משחקיה בניצחון 1–2 על שוודיה מצמד שערים של אנדריי שבצ'נקו אך בהמשך הפסידה 0–2 לצרפת ו0–1 לאנגליה וסיימה במקום השלישי בבית. במוקדמות מונדיאל 2014 סיימה אוקראינה במקום השני בבית והעפילה לשלב הפלייאוף מול צרפת. אוקראינה ניצחה 0–2 במשחק הראשון, אך הפסידה 0–3 במשחק הגומלין ולא העפילה למונדיאל.
במוקדמות יורו 2016 סיימה אוקראינה שלישית בבית והעפילה לשלב הפלייאוף מול סלובניה. אוקראינה ניצחה 0–2 במשחק הראשון וסיימה בתיקו 1-1 בגומלין ובכך העפילה לטורניר הגמר בפעם השנייה בתולדותיה ולראשונה דרך טורניר המוקדמות. בטורניר הגמר הודחה אוקראינה בשלב הבתים לאחר הפסדים לגרמניה, צפון אירלנד ופולין. היא סיימה את הטורניר ללא נקודות וללא שער זכות.
סגל הנבחרת
הנתונים מעודכנים נכון לתאריך 27 בספטמבר 2022.
שיאי שחקנים
נכון ל-19 ביוני 2023.
מצבת מישע
מַצֶּבֶת מֵישַׁע היא מצבת זיכרון שמתוארכת לאזור שנת 840 לפני הספירה שהוצבה מטעם מישע, מלך מואב, בעיר דיבון (כיום בצפון ירדן). המצבת מתארת כיצד כמוש, אלוהי המואבים, כעס על עמו ולכן הרשה לממלכת ישראל לכבוש אותם, אבל לבסוף, אפשר למישע למרוד בישראל, בתקופת שלטונם של מלכי שושלת בית עמרי, לנצח ולהחזיר את השטח לממלכת מואב. מישע מתאר גם מבנים רבים שבנה. המצבת כתובה באלפבית פיניקי, שקרוב מאד לכתב העברי הקדום.
תיאור המצבה
המצבה עשויה אבן בזלת והסיתות על פניה עבודת אומן. גובהה כמטר ורוחבה כ-60 ס"מ. בכתובת נשתמרו 34 שורות מתוך 36 השורות שככל הנראה היו קיימות בה. היא כתובה באלפבית הפיניקי-עברי ולשונה מואבית, שפה קרובה לעברית המקראית. בין מילה למילה מפרידה נקודה, ובין משפט למשפט מפריד קו.
בימי עמרי ואחאב היה מישע כפוף לישראל, ולאחר שמת אחאב נאמר:. ואכן, בכתובת מספר מישע על התקופה בה מואב הייתה משועבדת לישראל, על השחרור מעול השיעבוד, על כיבוש ערים בתחום ממלכת ישראל ועל מפעלי הבניה הכבירים שביצע בארצו.
גילוי המצבה
המצבה פורסמה בקהילת המדע המערבית ובעולם כולו בשנת 1868 על ידי הכומר והמיסיונר הגרמני פרדריק אוגוסטוס קליין (Frederick Augustus Klein). במסעותיו בעבר הירדן המזרחי התרועע עם הבדואים שם, והם גילו את אוזניו על קיומה של מצבת אבן עתיקה הנושאת כתובת שאיש אינו יודע לקוראה. הם הובילו אותו למקום על יד הכפר דיבאן שבעבר הירדן המזרחי (30 ק"מ מזרחית לים המלח מול עין גדי) ושם הוא ראה מצבה מאבן בזלת מלוטשת בגודל של מטר על שבעים סנטימטר אשר אף על פי שעמדה גלויה תחת כיפת השמים – דבר קיומה נשמר בסוד מפני שאר התיירים והמטיילים האירופאים שסיירו באזור. השמועה אודות הגילוי הגיעה לאוזני הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו, שדאג להשיג העתק נייר גבס של הכתובת. במהלך יצירת ההעתק פרצה קטטה בין הבדואים ושליחי גנו נמלטו על נפשם כשההעתק ניזוק תוך כדי מנוסתם. לאחר מכן עירב גנו את השלטון העותמאני שילחץ על הבדואים למכור לו את הכתובת. הבדואים בזעמם על התערבות העותמאנים – נפצו את הכתובת לרסיסים. גנו הצליח להשיג חלק מהשברים וצ'ארלס וורן הצליח להשיג שני שברים נוספים, ובצירוף ההעתק הצליח גנו לשחזר את מרבית הכתובת והאבן הועברה למוזיאון הלובר הפריזאי.
חשיבות התגלית
גילוי המצבה ופיענוח הטקסט נחשבים לאבן דרך בהתייחסות המדעית למקרא: זוהי העדות החוץ-מקראית הראשונה לתיאור המופיע במקרא. בנוסף, במצבת מישע מופיעים שמות מדויקים מהתקופה, המוזכרים גם בתנ"ך - לרבות השם "אריאל-דודה", שיש המייחסים אותו לדוד המלך. גילוי זה שינה את ההנחה שהייתה נפוצה בקרב חוגים מסוימים באותם הימים שהמקרא הוא יצירה חשמונאית מאוחרת, מעשייה יהודית אשר אינה משקפת כל אמת היסטורית. גילוי זה עודד ניסיונות נוספים למציאת הוכחות ארכאולוגיות לתיאורים המקראיים.
הכתובת
הכתובת ידועה בסימון KAI 181.
תעתיק הכתובת
השלמות המפענחים באות בסוגריים מרובעים: [ ], ואילו פירושי מילים בביאורים. מילים רבות במצבה נקטעות בשל מעבר שורה, ולכן יש לשים לב שכאשר שורה נגמרת, ייתכן שהמילה האחרונה בה ממשיכה בשורה שלאחריה.
פירוש הכתובת
מהכתובת ניתן ללמוד כי עצמאותה של מואב באה לקיצה בימי עמרי, שיצא למסע כיבושים בארץ המישור של מואב ("מהדבא"). לא נאמר בכתובת שעמרי כבש גם את חבל הדיבון בו ישבו מלכי מואב, מישע ואביו. מישע גם לא מספר על כיבוש דיבון וערוער על ידו מאוחר יותר כאשר מרד בישראל. מסתבר, שעמרי הסתפק בהטלת מרות על מלך מואב שישב בדיבון. השעבוד נמשך כל ימי עמרי ו"מחצית" ימי אחאב. יש להניח, שמרד מישע בא בשעה שגבר לחץ הארמים על ישראל. תחילה הבטיח מישע את הקשר בין חבל מואב אשר מדרום לארנון ובין חבל דיבון, על ידי ביצור ערוער ובניית המסילות בארנון. הוא חיזק את עיר מושבו ("קרחה") והכשיר את העיר לעמידה ממושכת במצור.
אחאב לא התפנה לתקוף את מואב והסתפק בביצור יריחו:, החולשת על המעבר אל ערבות מואב וארץ המישור. בקרב קרקר נגד שלמנאסר השלישי, לא נזכר מישע בין בעלי הברית לצדו של אחאב. עם מות אחאב ברמות גלעד פרץ מישע צפונה והשתלט על ארץ עטרות, בית דבלתיים ויהץ. משם התקדם אל ארץ מידבא וכבש אותה, את בצר ואת נבו, היושבת על הדרך ממידבא אל ערבות מואב. מישע גם דאג ליישב באוכלוסייה מואבית יישובים שכבש.
בסופה של הכתובת מזכיר מישע מסע שערך לחורנים, בדרום מואב. אף על פי שהשורות האחרונות מקוטעות, ניתן להבין מהן שמישע הצליח להשיב את חורנים למואב (אולי מיד אדום), וכך החזיר מישע למואב כמעט את כל היקף הממלכה כפי שהייתה בעבר, מקצה ים המלח בדרום ועד ערבות מואב בצפון.
בשורות ה-12 וה-13 נאמר: לפי אחת הפרשנויות, הכוונה היא שמישע שבה בעטרות שופן שבנחלת שבט גד, המזוהה עם ח'רבת עטרוז, את גיבור ("אֲרִאֵל", גיבור במואבית; ראו ) ממלכת יהודה שנשלטה בידי בית דוד, שבא לסייע לממלכת ישראל (יהושפט, מלך יהודה בתקופת מישע, עמד בקשרי ידידות וקשרי משפחה עם אחאב מלך ישראל).
ההיסטוריון והפילולוג הצרפתי אנדרה למר (אנ') טען, על סמך פענוח העתקי הגבס של הכתובת שנעשו לפני שנותצה, כי בחלק השבור שבסוף המצבה כתובות המילים הבאות:. אם פענוח זה נכון, מישע מספר כי בני ממלכת יהודה (ממלכת בית דוד) ישבו בחורנים, והוא נצטווה על ידי כמוש לכבוש מהם את השטח. צורת קריאה זו מהווה לכאורה הוכחה חשובה ביותר לקיומו של דוד ההיסטורי כמייסד שושלת המלוכה ביהודה, ושל יהודה עצמה כממלכה בעל פרישה טריטוריאלית רחבה, פרטים השנויים במחלוקת במחקר.
ב-2019 ישראל פינקלשטיין, נדב נאמן ותומס רמר ערערו על פענוחו של למר כמוטעה, וטענו כי הקריאה "בת[ד]וד" שגויה: לדידם ניתן לראות בכתובת רק את האות בי"ת, אחריה שתי אותיות חסרות, סימן הקו המציין סיום משפט, ולאחריו את האותיות ו"ו ודל"ת השייכות למשפט הבא, כלומר: "וחורנן. ישב. בה. ב[--] | וד[...]". לפיכך, יש להשלים בשבר זה שם בן שלוש אותיות של מלך המתחיל בבי"ת, וההשלמה הנכונה לדעתם היא בלק.
טיי לוסון
נעורים ומכללות
לוסון נולד בעיר קלינטון שבמרילנד, ארצות הברית. בשנתו האחרונה בתיכון עזב את מרילנד כדי ללמוד באקדמיית הכדורסל "אוק היל" שבווירג'יניה. לאורך עונת התיכונים הציג לוסון ממוצעים של 23.8 נקודות, 9.1 אסיסטים ו-5 חטיפות למשחק, ובסיומה הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי וכן במשחק נייקי הופ סאמיט המפגיש שחקני תיכון אמריקאים מצטיינים מול שחקנים בינלאומיים נבחרים.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. כבר בעונת ה שלו הוביל את הקבוצה עם 5.6 אסיסטים למשחק ועזר ל"טאר הילס" להגיע עד משחק הגמר המחוזי (מחוז ACC). בעונתו השנייה במכללה המשיך להציג יכולת טובה וסחב את הקבוצה, יחד עם טיילר האנסברו, ויין אלינגטון ודני גרין, עד חצי גמר טורניר אליפות המכללות. במשחק עצמו הובסו הטאר הילס מול אוניברסיטת קנזס בתוצאה 84–66, בין היתר בשל יכולתו החלשה של לוסון במשחק, שקלע רק 2 מתוך 8 הזריקות שלקח, ומסר שני אסיסטים בלבד.
בעונת 2008/2009 ויתר לוסון על האפשרות להירשם לדראפט ה-NBA והחליט להמשיך לעונה שלישית במכללה. יחד עם האנסברו, אלינגטון וגרין, שבחרו גם הם להישאר בקרוליינה הצפונית, הוביל לוסון את קבוצתו לזכייה באליפות ליגת המכללות. במשחק הגמר מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן "כיפר" לוסון על הופעתו בשלבי הסיום של העונה הקודמת, קלע 21 נקודות, מסר 6 אסיסטים וחטף 8 פעמים – מספר השיא לשחקן במשחק אליפות המכללות. בסיום העונה זכה לוסון בתואר שחקן העונה של מחוז ה-ACC, וכן נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות. כמו כן זכה לוסון ב"פרס בוב קוזי" המוענק לרכז הטוב ביותר בליגת המכללות. באפריל 2009 הודיע לוסון על כוונתו להירשם לדראפט ה-NBA.
דנוור נאגטס
לוסון נבחר בבחירה ה-18 בדראפט 2009 על ידי קבוצת מינסוטה טימברוולבס, שהעבירה אותו בטרייד לדנוור נאגטס. בעונה וחצי הראשונות שלו בקבוצה שימש לוסון כמחליף לצ'אנסי בילאפס, הרכז הפותח של הקבוצה, עד שבפברואר 2011 הועבר בילאפס לניו יורק ניקס, יחד עם כוכב הקבוצה כרמלו אנתוני. הטרייד פינה ללוסון את עמדת הרכז הפותח והפך אותו לאחד השחקנים המובילים בקבוצה. ב-9 באפריל 2011 קבע לוסון שיא NBA כאשר קלע 10 שלשות רצופות ללא החטאה, בניצחון קבוצתו על מינסוטה טימברוולבס. רצף השלשות של לוסון נעצר כשהחטיא את זריקת השלוש ה-11 שלו, והוא סיים את המשחק עם 37 נקודות, 7 ריבאונדים ו-6 אסיסטים.
בשל שביתת השחקנים בעונת, חתם לוסון על חוזה זמני בז'לגיריס קובנה. לוסון הספיק להשתתף ב-7 משחקי יורוליג עד סיום שביתת השחקנים, במהלכם הציג ממוצעים מאכזבים מעט של 7.4 נקודות ו-1.3 אסיסטים למשחק. בתום השביתה חזר לוסון לדנוור נאגטס, בהתאם לחוזה שלו עם ז'לגיריס. בעונת עזר לוסון לנאגטס להעמיד את מאזן הניצחונות הטוב ביותר בתולדות המועדון, 57–25, שהציב אותם במקום השלישי במערב. עם זאת, הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון, על ידי גולדן סטייט ווריורס, למרות יכולת טובה של לוסון שקלע 21.6 נקודות ומסר 8 אסיסטים בממוצע למשחק לאורך הסדרה. בשתי העונות הבאות המשיך לוסון לשמש כרכז המוביל של הקבוצה, אך כשל בניסיונו להעפיל לפלייאוף עם הנאגטס. בכל ארבע עונותיו האחרונות בדנוור (–) הוביל לוסון את הקבוצה בנקודות ואסיסטים למשחק, וממוצעיו בתקופה זו עמדו על 16.4 נקודות ו-8.0 אסיסטים למשחק. בעונת 2014/15 מסר 720 אסיסטים בסך הכול, ובכך שבר את שיא המועדון לאסיסטים בעונה שהחזיק עד אז ניק ואן אקסל, שמסר 714 אסיסטים בעונת.
יוסטון רוקטס
ב-20 ביולי 2015 נשלח לוסון בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לפאבלו פריג'יוני, ניק ג'ונסון, קוסטאס פאפאניקולאו, ג'ואי דורסי ובחירת דראפט עתידית. לוסון התקשה להתאקלם ביוסטון, וקלע לאורך העונה 5.8 נקודות למשחק ב-38.7 אחוזי קליעה מהשדה כשחקן ספסל. לקראת סיום העונה, ב-1 במרץ 2016, שוחרר מהקבוצה.
אינדיאנה פייסרס
כשבוע לאחר שחרורו מהרוקטס חתם לוסון באינדיאנה פייסרס על חוזה עד לסיום עונת.
סקרמנטו קינגס
לקראת עונת, ב-31 באוגוסט 2016, חתם על חוזה לעונה אחת בסקרמנטו קינגס.
שאנדונג (סין)
ב-19 ביולי 2017 חתם לוסון על חוזה לעונה אחת בשאנדונג גולדן סטארס מהליגה הסינית, עבור כ-2.4 מיליון דולר. לאורך עונת 2017/2018 קלע 25.5 נקודות למשחק עבור שאנדונג.
וושינגטון ויזארדס
בסיומה של העונה הסדירה ולקראת פלייאוף ה-NBA 2018, חתם לוסון על חוזה בוושינגטון ויזארדס. בסיבוב הפלייאוף הראשון, בו קלע לוסון 5.8 נקודות למשחק, הפסידה וושינגטון לטורונטו ראפטורס בתוצאה 2–4.
החזרה לשאנדונג
בדצמבר 2018 חזר לשחק עבור שאנדונג גולדן סטארס, בה שיחק בעונה הקודמת.
אהוד קינמון
אהוד קנמון (22 במאי 1931 - 31 באוקטובר 2010) היה ראש עיריית בת ים בשנים 1983–1993.
ביוגרפיה
בשנים 1949–1952 עבד במשרד הביטחון במועצת החימוש עליונה וההתיישבות חיילים משוחררים.
בשנים 1952–1961 עבד במשרד השיכון בנושאי בנייה ופיתוח לקליטת העלייה. בשנים 1962–1964 היה מנכ"ל חברת "חלמיש" לשיקום משכנות עוני. בשנים 1965–1966 היה עוזר ראשי למנכ"ל משרד השיכון.
במרץ 1957 נשא לאישה את שושנה, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1962 עברו להתגורר בבת ים. בשנת 1964 למד במכללה לביטחון לאומי.
בשנים 1966–1973 היה סגן וממלא מקום ראש עיריית בת ים, בעת שמנחם רוטשילד היה ראש העירייה.
בשנים 1973–1979 היה סמנכ"ל לתכנון וביצוע בחברת הבנייה הממשלתית "שיכון ופיתוח". בשנים 1979–1983 היה סמנכ"ל לביצוע ועסקות בחברת הבנייה ההסתדרותית "שיכון עובדים".
בשנת 1983 התמודד בבחירות לראשות עיריית בת ים בראש רשימת "המערך" ונבחר לראש העירייה. בשנת 1988 נבחר לקדנציה שנייה, כשעמד בראש רשימה עצמאית שהקים, בשם "בת ים אחת". כיהן כראש העירייה עד 1993. במהלך כהונתו פעל להקמת הטיילת, הקניון, הבריחוף, הבריכה בעמידר, הספרייה העירונית, האצטדיון העירוני, האודיטוריום והקונסרבטוריון העירוני.
באוגוסט 2000 הורשע בשתי עבירות של קבלת שוחד, ונדון לשישה חודשי עבודות שירות, שישה חודשי מאסר על תנאי למשך שנתיים וקנס של 15,000 ש"ח.
נפטר ב-31 באוקטובר 2010.
במרץ 2012 הוחלט לשנות את שם רחוב "העבודה" אשר נמצא באזור העסקים של בת-ים לרחוב אהוד קינמון.
זרבבל גלעד
זרבבל גלעד (31 בדצמבר 1912 – 12 באוגוסט 1988) היה משורר עברי, כונס ועורך ספרותי.
ביוגרפיה
זרבבל גלעד נולד בבסרביה, ובמלחמת העולם הראשונה נמלט עם משפחתו לעיר אודסה שלחוף הים השחור. לאחר המהפכה הקומוניסטית ברוסיה ב-1917 יצא עם בני משפחתו לארץ ישראל, והם הצטרפו ב-1924 לקיבוץ עין חרוד, שם חי עד מותו ב-1988.
זרבבל היה פעיל בהבאת בני ההתיישבות העובדת בעמק יזרעאל לפעולה במסגרת הנוער העובד, ואף עבר להתגורר תקופת מה בביתו של דוד כהן בתל אביב כדי לפעול במסגרת התנועה. רבים משיריו פורסמו בעיתון התנועה "במעלה". שימש כ"מזכיר המרכז" של הנוער העובד בשנים 1933 עד 1935.
בנובמבר 1937 נשלח כשליח היישוב לפולין, לסייע בפעולת "החלוץ". הוא חזר לארץ ב-23 במאי 1939.
זרבבל גלעד היה מראשוני הפלמ"ח ומשורריו. כתב את המילים של המנון הפלמ"ח. הצטרף לפלמ"ח ב-1941 והיה חבר בו ברציפות כ-8 שנים, עד לפירוקו. שירת בתחילה כקצין הסברה של פלוגה א ולאחר מכן נתמנה כקצין מטה הפלמ"ח האחראי לכל הפרסומים של הפלמ"ח, לרבות העלון שלו. היה כפוף ליצחק שדה ולאחר מכן לסגנו, יגאל אלון. לאחר פירוק הפלמ"ח כינס וערך את ספר הפלמ"ח על שני כרכיו, הספר יצא לאור ב-1953.
היה עורך ביטאון הקיבוץ המאוחד "מבפנים" ושימש כעורך בכיר בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
לאחר מלחמת ששת הימים חתם עם אנשי רוח רבים על תמיכה ב אך לאחר זמן מה, עם שינויים פוליטיים, הסתייג מהכיבוש ומתנועת ארץ ישראל השלמה ותמך בתוכנית אלון.
ב-1965 נפטרה אשתו הראשונה, שושנה, וב-1968 נישא לחוקרת הספרות, כלת פרס ישראל, פרופ' דורותיאה קרוק, שתרגמה חלק משיריו לאנגלית. ואף פרסמה אותם בספר: Pomegranate Tree in Jerusalem.
זרובבל גלעד נפטר ב-12 באוגוסט 1988 ונקבר בבית הקברות של קיבוצו, עין חרוד מאוחד.
בשלושים לפטירתו הוצאה לזכרו חוברת זיכרון: "הכל בא מהאדמה". בחוברת פורסמו שירים מן העיזבון ודברים לזכרו מפי בני משפחה, חברים מהקיבוץ ומהפלמ"ח, משוררים סופרים.
ב-1990, לאחר מותו, יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "מעיין גדעון" (הספר יצא באנגלית בשנת 1985 בשם: GIDEON'S SPRINGS ותורגם אחר-כך לעברית).
מספריו
מכאן ואילך כל הספרים בהוצאת הקיבוץ המאוחד
בית היתומים דיסקין
בית היתומים דיסקין הוא מתחם מוסדות בירושלים השוכן כיום בשכונת גבעת שאול.
רקע
ירושלים בתקופה העות'מאנית הייתה עיר מוכת עוני, מחלות ושכול. ילדים רבים מצאו את עצמם ללא אב או אם, ללא בית וסביבה תומכת. אמנם, בירושלים פעלו אז מספר בתי יתומים, אך מרביתם היו בתי יתומים נוצריים. כך בית היתומים שנלר (נוסד 1860) מיסודו של המסיונר השוואבי לודוויג שנלר (אשר נועד ליתומים ערבים אך עם הזמן קיבל גם ילדים יהודיים), הסניף לבנים של מנזר האחיות ציון בבנין רטיסבון ברחוב שמואל הנגיד (נוסד 1876) ומנזר סן ונסן דה-פול הוותיק. מרביתם אף היו בעלי אופי מסיונרי במובהק.
הרב דיסקין, אשר נוכח מקרוב "כי נמצאים ילדים חובקי אשפתות ... ערומים ויחפים, וישאל: בני מי אלה ? ויגידו לו כי הם יתומים בלי אב או בלי אם, ומחמת עניים אין להם מקום" נטל על עצמו את הטיפול ביתומי ירושלים.
הקמה
תחילה אספם אל ביתו, ומשצר המקום, שכר עבורם מבנים בעיר העתיקה. מטרתו של בית היתומים הייתה לטפל בילדים יתומים או כאלו שהוריהם לא היו מעוניינים להמשיך לגדלם, אך ביקשו להעניק להם חינוך מסורתי ולמנוע את העברתם לחוגי המסיון. במוסד התגוררו בנים בלבד. במהלך השנים הגיעו למקום גם יתומים ועזובים מרקע שאינו דתי אך משפחתם ביקשה להעניק להם חינוך דתי. הרב שמואל הומינר סייע למוסד בשנותיו הראשונות וגייס כספים רבים להפעלתו.
בתחילת המאה העשרים
המוסד המשיך לפעול גם לאחר מותו של הרב דיסקין, על ידי בנו, הרב יצחק ירוחם דיסקין. בשנת 1907 עבר בית היתומים לרחוב הנביאים.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוקם בחצר בית דיסקין בחסות נשות הדסה מוסד לנערות יתומות, "מעון עליזה". בשנת 1923 עבר מעון עליזה אל מאיר שפיה, בניהולה של חוה בורודובסקי, אחותו של דב הוז.
בהמשך נרכש מגרש בראש גבעה בשכונת גבעת שאול במערב ירושלים, ובשנת 1927 עבר בית היתומים לבניין החדש. המבנה המפואר והרחב, שיכל לאכלס כ-500 יתומים, תוכנן על ידי האדריכל יהושע צבי טבצ'ניק בצורת ח' הפוכה. הוא נבנה בסגנון אקלקטי ובשילוב אלמנטים מזרחיים, מערביים ועתיקים, ובדומה למבנים אחרים שנבנו בסגנון הארץ ישראלי ניסה ליצור אדריכלות עברית ששואבת השראה מהמזרח ומהמסורת היהודית.
על הנהלתו של המוסד נמנו הן אישים מהיישוב הישן והן חברי המזרחי. למדו בו גם ילדים שלא מרקע דתי, אף שהלימודים היו תורניים והתקיימו בעברית וביידיש.
במהלך מאורעות תרפ"ט תקפו ערבים חמושים מליפתא ומכפרים אחרים בסביבה את מבנה בית היתומים הגדול, אליו נסוגו מרבית תושבי השכונה. התוקפים נהדפו כמה פעמים בידי מגינים מגבעת שאול וסטודנטים אנגלים מאוניברסיטת אוקספורד שהתנדבו לסייע וחומשו על ידי השלטון הבריטי, וכן על ידי כוחות משטרה שהוזעקו מתחנת מחנה יהודה. בהתקפות נהרגו עובד מבית היתומים, שניים מתושבי השכונה וקצין בריטי.
לאחר הקמת המדינה
ב-1949 פרסם כתב העיתון "יום יום", זאב תדמור, סקירה בעקבות ביקורו במקום. על פי תיאורו, הילדים חיו בהזנחה מוחלטת, ללא צעצועים וספרים וסבלו מעונשים שכללו אלימות פיזית קשה. בעקבות בפרסום החל קמפיין ציבורי להקמת ועדת חקירה. כתוצאה מהכתבה התעוררה סערה והוטחו האשמות קשות במפקח על הבית, מוטל רלב"ג. מנגד הגנה עליו העיתונות החרדית. ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט יהושע אייזנברג שכללה את מנכ"ל משרד החינוך ברוך בן-יהודה ואישים נוספים הוקמה ב-28 במרץ 1949.
מסקנות הוועדה פורסמו ב-9 באוקטובר 1949 ואישרו את רוב הטענות על תת תזונה, הזנחה, היעדר צעצועים, משחקים וטיולים וענישה פיזית קשה ביותר. בעקבות פרסום מסקנות הוועדה, משרד החינוך החליט לכפות על המוסד שינוי מנהלי כולל, אך מנהלי המוסד סירבו ליישום אותה והוחלט להעמיד אותם לדין, בבית המשפט המחוזי בירושלים. במהלך המשפט הצדדים הגיעו להסכם פשרה. ההסכם שנחתם עם ההנהלה הקיימת של המוסד, למעשה ביטל את ההמלצה הראשונה והעיקרית של ועדת החקירה: לבחור הנהלה חדשה למוסד, במקום זו האחראית למצב. מסקנותיה והמלצותיה האחרות של ועדת החקירה נתקבלו בהסכם הפשרה על ידי שני הצדדים. ההמלצות חולקו על פי שלושת תחומי העבודה לשלושת המשרדים: ענייני בריאות והיגיינה למשרד הבריאות, הסדרי החינוך והפיקוח עליו למשרד החינוך והתרבות, הטיפול בפנימיה ובחיי החניכים אחרי שעות הלימוד למשרד הסעד. כל אחד מהמשרדים חייב היה לפקח על שטח פעולתו, והיה רשאי על פי ההסכם לתת הוראה לתיקון או שינוי בניהול המוסד במסגרת שטח פעולתו ובמסגרת המלצות הוועדה. בנוסף התגלה במהלך הפרשה שאדם שעבד כחייט במוסד ביצע מעשים מגונים במספר תלמידים, הורשע ונידון לשנתיים מאסר.
פרשת ישראל ויניק
בשנת 1962, נחשפה פרשה בה נחטף ילד בשם ישראל ויניק מבית היתומים דיסקין למושב קוממיות. ויניק לא היה יתום אך הגיע למוסד ב-1956, לאחר שמורה בישיבה סמוך לבית אמו ביפו, שכנע אותה למסור אותו למוסד, כדי שיקבל חינוך וכלכלה. אביו עזב את המשפחה ואמו והייתה דלת אמצעים, והסכימה מאחר שהובטח להם שתוכל לבקרו מתי שתרצה, והוא יוכל לחזור לביתו בשבתות וחגים. אחרי שנתיים בדיסקין נאמר לויניק שכל משפחתו התנצרה ועזבה את הארץ, ויש להעביר אותו למקום אחר. כך הגיעה למושב קוממיות שם שהה בביתו של הרב בנימין מנדלזון. לאחר 4 חודשים בקוממיות פגש ישראל ויניק במקרה באחיו הבכור שהגיעה למושב בתור פועל, והתברר לו שמשפחתו לא התנצרה והם מחפשים אחריו. מיד אחר כך הועבר לישיבה בכפר אתא, אך הוא ברח משם בשנת 1961 וחזר למשפחתו. הפרשה נחשפה בעקבות פרשת יוסל'ה שוחמכר, ילד אחר שהוסתר במושב קוממיות. ישראל ויניק ואמו תבעו פיצויים מהמעורבים בחטיפתו, וגם נפתח משפט פלילי נגד הרב מנדלזון ושלושה נאשמים נוספים על חטיפת ויניק ויוסל'ה שוחמכר. במהלך המשפט לא הכחיש הרב מנדלזון שלקח חלק בחטיפתו של ישראל ויניק, וטען שהמטרה הייתה להציל אותו מהמיסיון הנוצרי, מאחר שאביו החורג התנצר ועזב את הארץ. המשפט הפלילי על חטיפת ויניק בוטל לאחר שעד התביעה הראשי בפרשת שוחמכר חזר בו וטען שמסר עדות שקר, החליט היועץ המשפטי לממשלה לבטל את המשך המשפט על חטיפת ויניק.
במשך השנים הפסיק הבנין לשמש כבית יתומים, ובמקום זה הוא מושכר לישיבות שונות כגון ישיבה גבוהה של חסידי בעלז והישיבה קטנה אור שמואל. בעקבות דרישת רשם ההקדשות, הנהלת המקום הקימה קרן יתומים עבור צרכי יתומים הגרים בבתיהם.
במאה ה-21
במרץ 2020, הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה תוכנית פיתוח בשטח בית היתומים שכוללת הקמת 3 מגדלי מגורים בני 24 קומות, בהם 272 יחידות דיור, מבני ציבור ושטחי מסחר, תוך שימור המבנה ההיסטורי. במאי 2020, הורתה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה להנמיך את גובהם של 3 מגדלי המגורים המתוכננים ל-15 קומות.
אלן בורסטין
אלן בורסטין (באנגלית: Ellen Burstyn; נולדה ב-7 בדצמבר 1932) היא שחקנית אמריקנית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וזוכת פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
נולדה בשם עדנה ריי גילולי בדטרויט שבמדינת מישיגן. היא גדלה למשפחה נוצרית-קתולית. כשהייתה ילדה התגרשו הוריה. ב-1964, לאחר שני נישואים כושלים, התחתנה אלן עם השחקן ניל בורסטין, אבל מצבו הנפשי של ניל הידרדר, הוא לקה בסכיזופרניה ונעשה אלים. בני הזוג התגרשו לבסוף ב-1972. באוטוביוגרפיה שלה, "Lessons in Becoming Myself" (ניו יורק, 2006) מספרת בורסטין שבן זוגה המשיך להטריד אותה במשך שש שנים לאחר גירושיהם, שבמהלכם אף פרץ לביתה ואנס אותה, אך לא הוגש כנגדו כתב אישום מפני שאונס על ידי בן זוג לא נחשב באותה עת כעבירה פלילית. לבסוף, ניל בורסטין התאבד ב-1978. הפכה לאחת השחקניות המצליחות ביותר בשנות ה-70 וה-80.
בורסטין מגלה עניין ברוחניות ולמדה בהרחבה את הסופיזם האיסאלמי.
קריירה
ב-1984 כיכבה בסרט "השגריר" שצולם בישראל.
ב-1986 היא כיכבה בקומדיית המצבים "המופע של אלן בורסטין" עם מייגן מולאלי בתפקיד ביתהּ ועם איליין סטריץ' בתפקיד אימהּ. הסדרה ירדה משידור לאחר עונה אחת. בשנים 2000–2002 הופיעה בורסטין בסדרת הדרמה ההמשכית של CBS "אלה החיים". ב-2006 היא כיכבה בתפקיד הבישופ בסדרה הקומית-דרמטית השנויה במחלוקת מבית NBC "הספר של דניאל".
בורסטין שיחקה בסרט "המעיין", שביים דארן ארונופסקי, הבמאי שאיתו עבדה גם בסרט "רקוויאם לחלום".
מועמדויות לפרסים והסערה התקשורתית
בורסטין הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1971 על תפקידה בסרט "הצגת הקולנוע האחרונה", ולאחר מכן ב-1973 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על השתתפותה בסרט האימה הקלאסי "מגרש השדים". זכייתה בפרס היוקרתי הייתה בשנת 1974 על הופעתה בסרט "אליס לא גרה כאן יותר".
בורסטין זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה "פעם בשנה, באותו מקום" בשנת 1975. מועמדות נוספת לאוסקר הייתה בשנת 1978 על העיבוד הקולנועי למחזה. בנוסף, היא הייתה מועמדת לאוסקר ולגלובוס הזהב ב-1980 על "התחייה מחדש", ולפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה על הופעתה בסרט הטלוויזיה משנת 1981 "האנשים נגד ג'ין האריס". בשנת 1987 בורסטין הייתה מועמדת לפרס אמי על משחקה במחזה "צרור שקרים". בשנת 2000 היא הייתה מועמדת פעמיים נוספות לאוסקר ולגלובוס הזהב בעקבות השתתפותה בסרט "רקוויאם לחלום". ב-1990 זכתה בפרס שרה סידונסעל עבודתה בתיאטרון שיקגו.
ב-2006 הייתה בורסטין מועמדת לפרס אמי לשחקנית המשנה במיני-סדרה על "גברת האריס" מבית HBO על תפקידה כמאהבתו לשעבר של ד"ר טארנאוור (תפקיד אותו גילמה גם ב"האנשים נגד ג'ין האריס"). היא הייתה מועמדת על הופעה של 14 שניות בלבד, שכללו שתי שורות של דיאלוג וסה"כ 38 מילים. זוהי ההופעה הקצרה ביותר שזיכתה במועמדות לפרס בתולדות האמי.
זמן קצר לאחר שהוכרזו המועמדויות, פרצה סערה תקשורתית בהקשר לטיבה של המועמדות. הסבר אחד היה כי המועמדות מוענקת לבורסטין בשל הופעתה הקודמת ב"האנשים נגד ג'ין האריס" שזיכתה אותה במועמדות אך לא בפרס, דבר שהיה מטיל בספק את אמינות בחירת מועמדי הפרס. סברה נפוצה יותר הייתה כי חברי הוועדה שבחרה את המועמדים לפרס התבלבלו, או פשוט "זרקו" פנימה את שמה של בורסטין מהיכרות קודמת, בהנחה שהופעתה הייתה טובה מבלי שכלל צפו בה.
האקדמיה למדעים ואומנויות של הטלוויזיה התעקשה בתחילה כי "בהתבסס על פופולריות ההצבעה, זוהי מועמדות לגיטימית". במקביל, העבירה HBO את האחריות על רישום המועמדות לחברה שהפיקה את הסרט. תחילה לא הגיבה בורסטין למועמדות, אך בהמשך אמרה:
רבים ממשיכים לציין את התקרית הזאת כדי להציג את חוסר היושרה המקצועית בתהליך היומרני של בחירת המועמדים לפרס אמי, אשר בולטים בו חוסר הכרת התפקיד וחשיבותה של זהות השחקן.
מונה אי נשיג
בתורת הקבוצות, מונה אי-נשיג או מונה בלתי-נגיש הוא סוג של מונה גדול.
הגדרה
מונה לא בן-מנייה \kappa נקרא אי-נשיג חלש אם הוא מונה גבולי וסדיר (רגולרי).
תכונות
מונה אי נשיג חלש, יישאר גבולי וסדיר כאשר נצמצם את ההתייחסות למחלקה L, ושם - כיוון ש-GCH מתקיים, הוא יהיה אי-נשיג חזק.
מודלים ועקביות
בתוך ZFC, ניתן לבנות היררכיה של כל הקבוצות. נגדיר באינדוקציה על הסודרים: אקסיומת היסוד גוררת כי כל קבוצה מוכלת בשלב מסוים בתוך V_\alpha (עבור סודר כלשהו).
ניתן להתייחס לקבוצות V_\alpha כ"תחיליות" של העולם, ולשאול כמה מתוך תורת הקבוצות מתקיימת כבר בהן. קל לראות כי למשל כל תורת הקבוצות, למעט אקסיומת האינסוף, מתקיימת ב-V_\omega. כמו כן, אם נוותר על הסכימה של אקסיומת ההחלפה ובמקומה נשתמש באקסיומת ההפרדה, החלשה יותר, נקבל שהקבוצה היא מודל לגרסה הזו לתורת הקבוצות.
מוטיבציה עיקרית להגדרה של המונה האי-נשיג (חזק) היא העובדה הבאה: אם \kappa הוא מונה אי-נשיג, אז V_\kappa הוא מודל של כל ZFC. עובדה זו הופכת את המונה האי-נשיג לסוג של מונה גדול. צרמלו ושפרדסון הוכיחו משפט חזק יותר - אם ננסח את תורת הקבוצות בלוגיקה מסדר שני, כאשר הסכימה של אקסיומת ההחלפה מוחלפת באקסיומת יחידה מסדר שני נקבל כי V_\kappa הוא מודל של התורה הזו אם ורק אם \kappa הוא מונה אי-נשיג. בתורה הסטנדרטית (מסדר ראשון) הכיוון ההפוך לא נכון - אם יש מונה אי נשיג אז יש מתחתיו סודר \alpha בו V_\alpha הוא מודל של ZFC.
מעובדה זו נובע כי לא ניתן להוכיח ב-ZFC שקיים מונה אי-נשיג - נניח בשלילה שהיה ניתן להוכיח זאת, אז היינו מקבלים כי עבור \kappa המונה האי-נשיג הראשון, V_\kappa הוא מודל לתורה ZFC + "לא קיים מונה אי נשיג".
העובדה העדינה יותר היא שלא ניתן להוכיח ב-ZFC כי קיום מונה אי נשיג הוא עקבי. בניגוד, למשל, להשערת הרצף או לאקסיומת הבחירה עבורן ניתן להוכיח במסגרת ZFC כי התקיימותן או שלילתן הן עקביות - כאן ניתן רק להוכיח כי "לא קיים מונה אי נשיג" עקבי עם ZFC ולא ניתן להוכיח כי "קיים מונה אי נשיג" עקבי. הסיבה לכך היא שאם היה ניתן להוכיח מתוך העקביות של ZFC כי התורה ZFC+I היא עקבית (כאשר I הוא הטענה כי קיים מונה אי נשיג), אז היינו מקבלים כי התורה ZFC+I מוכיחה את עקביותה (כי היא מוכיחה את העקביות של ZFC על ידי בניית מודל עבורה) - בסתירה למשפט אי השלמות השני של גדל.
עובדה זו מדגימה כי ההנחה (או אקסיומה) שקיים מונה אי נשיג מחזקת באופן מהותי את ZFC כיוון שהיא מאפשרת לנו להוכיח את העקביות של טענות שלא יכולנו להוכיח את עקביותן מתוך התורה הסטנדרטית.
נקודת רוס
נקודת רוס או רוס פויינט (באנגלית: Ross Point) היא לשון יבשה, בצד הדרום-מזרחי של פתחו של מפרצון וארווארה, בצידו הדרום-מערבי של האי נלסון, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
מיפוי הנקודה
נקודת רוס מופתה לראשונה על ידי אנשי סקרי דיסקוברי (DI personnel) אשר הפליגו, בשנת 1935, על ספינת המחקר המלכותית דיסקברי II (Discovery II).
הומל (מחוז משנה)
מחוז משנה הומל (בבלארוסית: Гомельскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי הוא העיר הומל המשמשת בירת המחוז כולו. העיר עצמה מהווה יחידה מנהלית נפרדת מזו של מחוז-המשנה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה הומל 69,930 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.42% בלארוסים, 6.82% רוסים ו-2.52 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (56.58%) ורוסית (39.18%).
כוח באמצעות שמחה
כוח באמצעות שמחה (בגרמנית: Kraft durch Freude, ובראשי תיבות: KdF, קָה-דֶה-אֶף) היה גוף ממשלתי גדול לתרבות הפנאי בגרמניה הנאצית, חלק מחזית הפועלים הגרמנית (Deutsche Arbeiterfront), ארגון העובדים הלאומי באותה תקופה.
פעילויות
החל משנת 1933 דאג הקָה-דֶה-אֶף לספק פעילויות פנאי במחירים נמוכים, כמו קונצרטים, טיולים וחופשות בבתי הבראה. אוניות נוסעים גדולות, כמו למשל האונייה וילהלם גוסטלוף, נבנו במיוחד עבור הארגון למטרת שיט תענוגות.
המטרה העיקרית של הארגון הייתה לצמצם את פער המעמדות בכך שפעילויות פנאי "בורגניות" יהפכו לזמינות עבור ההמונים. עד מהרה התפשט הארגון (בין השאר בהשפעת ארגון איטלקי-פשיסטי מקביל, Dopolavoro, כלומר "אחרי העבודה"), שלח שלוחות גם למקומות עבודה - והפך לאחד הגופים הגדולים ברייך כולו. על פי הנתונים הרשמיים, 2.3 מיליון איש יצאו לחופשת קָה-דֶה-אֶף בשנת 1934. ב-1938 המספר היה 10.3 מיליון. ב-1939 היו בארגון 7,000 עובדים שכירים ועוד 135,000 מתנדבים, שחולקו ליחידות שעסקו בתחומים כמו ספורט, חינוך ותיירות; תאים של הארגון היו בכל מפעל וסדנה שבהם יותר מעשרים פועלים. על פי כמה הערכות, בשנת 1939 כבר השתתפו 25 מיליון איש.
מכונית "כוח באמצעות שמחה"
הקה-דה-אף החל גם בייצור מכונית זולה, קה-דה-אף-וָאגֶן, שמאוחר יותר נקראה בשם פולקסווגן (בגרמנית: "מכונית העם"). לשם ייצור המכונית נבנתה עיר חדשה כדי לשכן בה את הפועלים, קה-דה-אף-שטאדט (כיום וולפסבורג). חלק מהעבודה בוצע בארבייטסדורף על ידי עובדי כפייה יהודים. הארגון הקים תוכנית חיסכון מיוחדת כדי לאפשר לפועלים פשוטים ליהנות ממכונית. על כל פנים, בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה רוב התוכניות הללו לא יצאו לפועל, והמפעל (כמו שאר הקה-דה-אף) התמקד בתמיכה במאמץ המלחמתי. הכוונה המקורית הייתה שאזרחים גרמנים יקנו את המכונית באמצעות תוכנית חיסכון, ואכן כ-336,000 אנשים הצטרפו לתוכנית. אחרי המלחמה כיבדה פולקסוואגן את ההסכמים.
ילסק (מחוז משנה)
מחוז משנה ילסק (בבלארוסית: Ельскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ילסק.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ילסק 17,839 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 92.69% בלארוסים, 3.63% רוסים ו-2.86 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (82.08%) ורוסית (16.15%).
מדוזות קופצות
מדוזות קופצות (באנגלית: Jumpin' Jellyfish) הוא מתקן שעשועים המדמה צניחה המצוי בפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני שבאתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה שבארצות הברית, ומתקן זהה המצוי בפארק השעשועים טוקיו דיסניסי שבטוקיו, יפן.
המתקן מעוצב בתמה של מדוזות העולות ויורדות סביב מגדלים המעוצבים בצורת אצות.
מיכאל בן יאיר
מיכאל בן יאיר (נולד בירושלים ב-1 בספטמבר 1942) הוא משפטן ישראלי. כיהן כיועץ המשפטי לממשלה, כשופט בבית משפט השלום בעכו ובחיפה, בבית המשפט המחוזי בחיפה ולאחר מכן בתל אביב, וכן כשופט בפועל בבית המשפט העליון.
היועץ המשפטי לממשלה
בשנים 1997–1993 כיהן כיועץ המשפטי לממשלה בממשלת רבין השנייה ולאחריה. הוא התפטר מתפקידו זמן לא רב אחרי תחילת כהונתו של בנימין נתניהו.
בין חוות הדעת המשמעותיות שנדרש להן כיועץ המשפטי לממשלה היו:
בעקבות החלטתו ב-1996 לפתוח בחקירה פלילית נגד השר יעקב נאמן בחשד להגשת תצהיר כוזב לבית המשפט העליון ומסירת עדות שקר, התפטר נאמן מתפקידו כשר המשפטים. ב-1997 זוכה נאמן מכל אשמה על ידי בית המשפט לאחר שנמצא כי פעל בתום לב. תומכי נאמן טענו שבן יאיר תפר לו תיק בניסיון לחסל אותו פוליטית.
לאחר כהונתו כיועץ משפטי
בן יאיר לימד משפט מסחרי באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת תל אביב, וכיום פועל כבורר וכמגשר.
כחמש שנים לאחר סיום כהונתו כיועץ המשפטי לממשלה, פרסם בן-יאיר מאמר בעיתון "הארץ" בו הצדיק את סרבנות מתנגדי השליטה הישראלית ביהודה שומרון ועזה עקב מה שלטענתו הם מעשים בלתי-מוסריים בשטחים שבעקבותיהם "סירובם (של סרבני השטחים) הוא סירוב מוצדק ומוכר בכל מדינת חוק דמוקרטית". בן-יאיר הוא חבר המועצות הציבורית של עמותות בצלם, יש דין והקרן החדשה לישראל.
בחודש מאי 2013 יצא לאור ספרו "שייח' ג'ראח", (הוצאת חרגול), המבוסס על הרצאה שנשא באוניברסיטה העברית. בספר מסביר בן-יאיר את ההשתלשלות ההיסטורית והמשפטית של פינוי שכונת שייח' ג'ראח מיהודיה במלחמת העצמאות ואת שובם של יהודים אחרים, תוך פינוי תושביה הערביים, בשנים האחרונות. בן-יאיר מצביע בספר על הפגמים המוסריים וההשלכות המעשיות של החוקים המאפשרים ליהודים לחזור לשכונה ולתפוס רכוש שכבר זכו עליו בעבר לפיצוי.
באפריל 2013 פרסם בן יאיר בעמוד הפייסבוק שלו כי "ההתנחלות היא המעשה המרושע והאווילי ביותר מאז מלחמת העולם השנייה", ולאחר שנשאל על ידי אחד מחבריו בפייסבוק "האם מעשים אלו יותר גרועים מהשלטון של פול פוט בקמבודיה, מהפשעים של סטלין בבני עמו או ממה שקורה בדרפור?" תשובתו הייתה: "אכן כן. מפעל ההתנחלות הוא מעשה מדיני של מדינה כלפי עם אחר, וככזה הוא המעשה המרושע והבלתי מוסרי ביותר מאז תום מלחמת העולם השנייה."
בנובמבר 2014 פרסם מאמר בו הפציר במדינות אירופה ובפרלמנט האירופי להכיר במדינה פלסטינית.
בשנת 2021, תבע עמותות אשר טענו לבעלות על נכסים של סבתו בשייח ג'ראח וגבו כסף מהדיירים במשך שנים, לטענתו, בלי ידיעתו. הוא הצהיר "אני רוצה לקבל את הכסף ולהחזירו לדיירים".
בפברואר 2022 פרסם מאמר בו הביע הסכמה עם דו"ח אמנסטי אינטרנשיונל בו נטען כי ישראל הפכה למדינת אפרטהייד. באותה עת גינה את הקמת המאחז הלא-חוקי אביתר, אותו כינה "דוגמה מובהקת להתפשטות קולוניאליסטית."
בנו, ארנון בן-יאיר, הוא עורך דין בהכשרתו ועבד ככתב לענייני משפט בעיתון הכלכלי TheMarker.
יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה
יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ונסיך הונגריה (בגרמנית: Erzherzog Josef Franz von Österreich; 28 במרץ 1895 - 25 בספטמבר 1957), היה נסיך הכתר של הונגריה, בעת שלטונו של אביו בשנים 1919–1920.
ביוגרפיה
יוזף פרנץ נולד בברנו ב-28 במרץ 1895, בתקופת שלטונו של הסבא-רבא שלו מצד האמא, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, שהיה גם בן דודו מדרגה שנייה מצד אביו. הוריו היו יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה ואוגוסטה, נסיכת בוואריה בתם של לאופולד, נסיך בוואריה וגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה בתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
בשנת 1915 הוא התגייס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצטרף לרגימנט ההוסארים הקיסרי והמלכותי ה-7 (וילהלם השני, קיסר גרמניה), עמו לחם בקרבות שונים במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובכלל זה תחת פיקודם של סבטוזר בורוייביץ' וארתור ארץ פון שטראוסנבורג. כאשר נוסדה הרפובליקה הסובייטית בהונגריה בשנת 1919, הוא נלקח כבן ערובה על ידי הקומוניסטים. הוא נשלח למרכז מעצר ונידון למוות, ורק לאחר התערבות משפחת המלוכה האנגלית הוא שוחרר מהכלא ביולי 1919. לאחר שחרורו, הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1923 במשפטים.
ב-4 באוקטובר 1924 התחתן יוזף פרנץ עם אנה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים.
בין השנים 1927–1945 הוא היה חבר הפרלמנט ההונגרי, והיה בעל השפעה רבה בהונגריה. בשנת 1944 הוא נמלט לרגנסבורג, ובשנת 1947 דחו בעלות הברית המערביות את דרישת ההסגרה של יוזף פרנץ להונגריה, שנדרשה על ידי לאסלו רייק, כדי להעמידו לדין על פשעי מלחמה. בשנת 1948 היגר יוזף פרנץ לפורטוגל, והתיישב עם משפחתו בעיר פורטו.
ב-25 בספטמבר 1957 מת יוזף פרנץ בקרקבלוש, פורטוגל, ולאחר מכן הועברו עצמותיו לקבורה בגרמניה.
משפחתו
ב-4 באוקטובר 1924 התחתן יוזף פרנץ עם אנה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
שפות הפאמיר
שפות הפאמיר הן אגד שפות איראניות צפון-מזרחיות. הן מדוברות בעיקר לאורך נהר הפיאנדז' (בפרסית: ab-i panja). נהר זה על יובליו זורם באזור באדאחשאן אשר בדרום-מערב טג'יקיסטן, בקרבת הגבול האפגני. ניתן למצוא גם קהילות קטנות של דוברי פאמיר מעבר לגבול האפגני. קיימות טענות לפיהן קיימים דוברי פאמיר במערב סין. היישוב הגדול ביותר של דוברי לשונות פאמיר היא העיר חורוג (28,000 נ'), שגם מהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי של אזור באדאחשאן שבטג'יקיסטן.
חלוקת השפות והיחסים בינן
שפות הפאמיר מתחלקות למספר תת-קבוצות, אף על פי שהקשר הגנאלוגי בינן מקובל על הקהילה המדעית, פרטיו אינם ברורים די צרכם, בעיקר עקב מיעוט מחקר. תת-הקבוצה הגדולה ביותר קרויה קבוצת שוע'ני-רושני. הלשונות הנכללות בקבוצה זו מצויות לאורך הצד הטג'יקי של נהר הפאנגז'. בקבוצה זו נוהגים לכלול את הלשונות שוע'ני (כ-50,000 דוברים), רושני (כ-15,000 דוברים), ברטנגי (כ-3,000 דוברים) ואת לשונות המיעוט רושרוי (roshorvi) וסריקולי (sariqoli), שלהן כמה מאות בודדים של דוברים.
קבוצת הלשונות השנייה כוללת בעיקר את היזע'ולמי, המדוברת לאורך מספר יובלים של נהר הפאנדז' ולה כ-2,000 דוברים (לפי מפקד שנערך ב-1966).
הקבוצה השלישית כוללת את האישקשמי, הזבכי והסנגליצ'י המדוברות בעיקר בגדה האפגנית של נהר הפאנדז'. הואחי היא הלשון העיקרית המרכיבה את הקבוצה הרביעית. מבין לשונות הפאמיר זוהי הלשון המוכרת ביותר למדע, למרות שאינה הנפוצה ביותר. עובדה זו היא תוצאה של היות הואחי הלשון העיקרית של חורוג, עיר המחוז המרכזית של אזור באדאחשאן. לואחי כ-20,000–30,000 דוברים.
התפתחויות פונולוגיות עצמאיות
לשפות הפאמיר התכונות העיקריות המאפיינות את השפות האיראניות המזרחיות. התפתחויות עצמאיות כוללות מעתק של החוככים חסרי הקוליות θ* ו-x* לפוצצים חסרי קוליות, בעיקר בצרורות עם הסוננט r. כך שהצרורות ההיסטוריים θr* ו-xr* מובעים בשפות הפאמיר כ-tr ו-kr בהתאמה. בנוסף יש המונים את מעתק הצרור האיראני העתיק Sr ל-sh. חלק ממעתקים אלו מצויים כבר בכוטאנית, שפה איראנית מזרחית אמצעית.
מערכות עיצורים
המחקר המשווה של לשונות הפאמיר מבחין בין ארבע מערכות עיצורים שונות. כל המערכות מבחינות בין עיצורים קוליים ולא-קוליים, ובכולן סדרה של עיצורים גרוניים. המערכת הפונולוגית המפותחת ביותר שייכת ללשונות היאזע'ולמי. בלשון זו התפתחה סדרה ארוכה במיוחד של עיצורים שפתיים, וכוללת g ו-k חכיים (באופן מעניין, שכן עיצורים אלו, המשוחזרים עבור לשון האם ההודו-אירופית, אינם מצויים באף לשון ה"א אחרת). בלשון הואח'י ניתן למצוא סדרה קצרה של עיצורים רטרופלקסיים מחוככים. לא ברור אם מדובר בהשפעה של לשונות צפון-הודיות או בהתפתחות עצמאית.
כנסייה עגולה
כנסייה עגולה היא מבנה מיוחד של כנסייה שהחלל המרכזי שלה מתוכנן באופן מעגלי. כנסיות עגולות נמצאות בעיקר בשוודיה ודנמרק (בעיקר באי בורנהולם) והיו מבני כנסייה פופולריים בסקנדינביה במאה ה-11 וראשית המאה ה-12.
יש להבדיל בין כנסיות עגולות למבני כנסייה עגולים במגדלים, וכן כנסיות בצורת מתומנים ומצולעים, שהן אינן עגולות לחלוטין.
היסטוריה
בתקופה שקדמה לראשית הנצרות, נבנו מבנים עגולים בקבריהם של שליטים. באיטליה נבנו מספר כנסיות בפטיסטיות עגולות על ידי השליט או הבישוף לאחר שהאזור הוכרז כנוצרי. כנסיית הקבר בירושלים היא אחת מהכנסיות העגולות הראשונות, והיא נבנתה מעל לקברו של ישו. כך קרה גם במצודת פראג, בה נבנתה רוטונדה בקתדרלת ויטוס הקדוש שנוסדה במיקום בו מוצגת זרועו של ויטוס הקדוש. בהמשך נבנו כנסיות עגולות גם בקהילות ברפובליקה הצ'כית, בפולין ובמדינות הסלאביות.
כנסיית הקבר היוותה השראה לכנסיות רבות, היות שמסעות הצלב הובילו צלבנים וטמפלרים רבים שלקחו איתם לאירופה רעיונות ותוכניות לבניית כנסיות חדשות. דוגמאות לכנסיות עגולות נבנו בקיימברידג' ובלונדון, בהם כנסיית טמפל.
כנסיות עגולות באתיופיה קיימות מהמאה ה-16. מבחוץ הן נראות כמו בקתות עגולות, אך מבפנים מחולקות לשלושה חלקים. בראשון - רצפה מכוסה בשטיחים, עם כיסאות עבור הזקנים והילדים. בשני - רצפה מכוסה בשטיחים אליה רק אנשי הדת של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית רשאים להיכנס. ובשלישי נמצא התבות או ארון הברית והוא אזור מלבני שמתייחסים אליו כקודש הקודשים ובו הקירות מכוסים בקישוטים ובתמונות של קדושים.
קלינקביצ'י (מחוז משנה)
מחוז משנה קלינקביצ'י (בבלארוסית: Калінкавіцкі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר קלינקביצ'י.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קלינקביצ'י 64,055 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 92.7% בלארוסים, 4.37% רוסים ו-1.54 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (70.89%) ורוסית (26.1%).
מפלצת של מלון: הפוך על הפוך
מפלצת של מלון: הפוך על הפוך (באנגלית: Hotel Transylvania: Transformania, מלון טרנסילבניה: טרנספורמאניה) הוא סרט קומדיה מונפש אמריקאי שהופק על ידי סרטי סוני הנפשה והופץ על ידי סרטי סוני, ועלה לפריים וידאו ב-14 בינואר 2022, באנגלית ובדיבוב בעברית בהפצת סרטי סוני וסרטי קולומביה. זהו החלק הרביעי והאחרון בטטרלוגיית סרטי "מפלצת של מלון". את הסרט ביימו ג'ניפר קלוסקה ודרק דריימון עם תסריט מאת גנאדי טרטקובסקי. בריאן האל מחליף את אדם סנדלר ומדבב את דרקולה. אנדי סמברג וסלינה גומז חזרו לדבב את ג'וני ומייביס כמו בסרטים הקודמים בסדרה.
עלילה
בזמן חגיגות ה-125 למלון טרנסילבניה, מייביס שמעה שדרקולה מתכנן לפרוש ולהעביר את המלון אליה כיורשתו. היא מספרת לג'וני שסיפר לדרקולה על תוכניותיו לשפץ את המלון. מודאג מזה שג'וני יהרוס את המלון, דרקולה שיקר לו על "חוק הנדל"ן המפלצתי" המתיר למפלצות בלבד לנהל את המלון, לאכזבתו של ג'וני.
ואן הלסינג החליט לעזור לג'וני בעזרת קרן אשר הופך בני אדם למפלצות ולהפך, לאחר שבחן את הקרן על הקביה שלו ג'יג'י, ירה ואן הלסינג את הקרן על ג'וני והפך אותו למפלצת דמוית דרקון. כאשר הבין שג'וני השתנה למפלצת, ניסה דרקולה להחזיר את ג'וני לקדמותו, אך נורה והפך לבן אדם ושבר את הקריסטל של הקרן. ואן הלסינג אמר לדרקולה וג'וני שכדי להחזיר את עצמם לקדמותם הם יצטרכו למצוא קריסטל חדש אשר שוכן במערה באמריקה הדרומית, והשניים יצאו לדרכם.
חבריו של דרקולה, פרנק, ויין, גריפין ומורי, שתו ממזרקת המים שהושפעה מהקרן, והפכו לבני אדם גם כן. מייביס ואריקה התעמתו עם ואן הלסינג אחרי שראו בחדשות על מקום הימצאם של ג'וני ודרקולה, אולם הוא הזהיר אותן שלקרן ישנן השפעות שכאשר אדם הופך למפלצת, הוא ממשיך לצמוח עד שלא יהיה זכר לעצמו כאדם. אריקה, מייביס ושאר החבורה טסו לאמריקה הדרומית על מנת למצוא את דרקולה וג'וני.
דרקולה וג'וני התחברו בטיול בג'ונגל של אמריקה הדרומית ודרקולה עמד לספר לג'וני ששיקר לגבי "חוק הנדל"ן המפלצתי", אולם כל החבורה הגיעה ומצאה אותם. דברים החלו להשתבש כאשר דרקולה הודה כי הוא חושב שזו טעות לתת למייביס וג'וני את המלון, דבר אשר הכעיס את ג'וני כאשר הבין שדרקולה שיקר לו כי לא רצה שיהיה חלק ממשפחתו, הוא התפתח בפתאומיות וברח. מייביס כעסה מאוד על דרקולה וטענה שלא רצה לקבל אותו כי הוא אדם ולא חלק ממשפחתו ויצאה לחפש את ג'וני. דרקולה וכל השאר יצאו לחפש בעקבות הקריסטל. מייביס מצאה את ג'וני אשר המשיך לגדול באופן לא יציב והביאה אותו אל המערה שם החבורה מצאה את הקריסטל. מייביס ניסתה להחזיר את ג'וני לקדמותו אך ללא הצלחה, דרקולה הסתכן ובא אל ג'וני ונתפס והודה שטעה בקשר אליו ראה אותו עכשיו בתור הטוב ביותר. כאשר הבין שהוא חלק מהמשפחה, סלח ג'וני לדרקולה וחזר להיות לבן אדם.
דרקולה וחבריו חזרו להיות מפלצות, חזרו הביתה והופתעו לראות שהמלון שלהם נהרס בידי ג'יג'י. לאחר שהחזירו את ג'יג'י לקדמותה. דרקולה הצטער על אובדנו אך ג'וני עודד אותו ולאחר מכן, נתן דרקולה את מפתח המלון למייביס ולג'וני.
כעבור שנה, מייביס וג'וני הראו לדרקולה את המלון שנבנה מחדש והוא נהנה יחד איתם.
הפקה
ב-26 בפברואר 2019, אולפני ההנפשה של סוני הודיעו כי סרט רביעי בסדרת "מפלצת של מלון" נמצא בתהליכי פיתוח. ב-4 באוקטובר 2019, גנאדי טרטקובסקי שביים וכתב את שלושת הסרטים הקודמים בסדרה, הודיע כי הפעם הוא לא יהיה אמון על מלאכת בימוי הסרט. ב-17 בספטמבר 2020, אושר שג'ניפר קלוסקה ודרק דריימון, שהיו אמני היסטוריבורד של שני סרטי ההמשך הראשונים בסדרה ולקחו חלק בהפקת הסדרות "בובספוג מכנסמרובע" ו"הרפתקאות פין וג'ייק", יהיו אמונים על בימוי הסרט, בעוד שטרטקובסקי יהיה אמון על כתיבת התסריט לסרט וישמש כמפיק בפועל לצדה של סלינה גומז, ששבה לדבב את דמותה של מייביס.
בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, תהליך הפקת הסרט נעשה בתהליך עבודה מרחוק.
הפצה
הסרט עלה לשידור בפריים וידאו ב-14 בינואר 2022. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-22 בדצמבר 2021, לפני שהוחלט להקדים את תאריך עלייתו לאקרנים ל-6 באוגוסט 2021, אחר כך ל-23 ביולי 2021, ולאחר מכן ב-1 באוקטובר 2021. בישראל, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-23 בספטמבר 2021 לפני הפצתו בפריים וידאו.
ברנהרד פון בילוב
הנסיך ברנהרד היינריך קרל מרטין פון בילוב (בגרמנית: Fürst Bernhard Heinrich Martin Karl von Bülow; 3 במאי 1849 – 28 באוקטובר 1929) היה מדינאי גרמני ששימש כשר החוץ בשנים 1897–1900 וכקנצלר גרמניה בין 1900 ל-1909.
בילוב למד משפטים בלוזאן (שווייץ), ברלין ולייפציג ונכנס לשירות החוץ הגרמני בשנת 1874. הוא מילא מספר תפקידים דיפלומטיים, והפך לשגריר גרמניה ברומא, איטליה, בשנת 1893.
בילוב נפגש עם תיאודור הרצל בשנת 1898 בווינה וגם בירושלים בעת מסעו של קיסר גרמניה וילהלם השני לארץ ישראל. ככל הנראה התנגד לציונות וגרם לקיסר וילהלם השני לסגת מכוונתו לתת חסות למפעל הציוני.
ראשית חייו
בילוב נולד ב-3 במאי 1849 בקליין-פלוטבק, דוכסות הולשטיין (כיום חלק מאלטונה, המבורג). אביו, ברנהרד ארנסט פון בילוב, היה מדינאי דני וגרמני וחבר בבית בילוב הוותיק, ואילו אמו הייתה יורשת עשירה, לואיז ויקטורין רוקר (1821–1894). אחיו, גנרל מיור קרל אולריך פון בילוב, היה מפקד פרשים במהלך מלחמת העולם הראשונה. בילוב ייחס את שליטתו באנגלית וצרפתית לכך שלמד אותה מהאומנות כילד צעיר. אביו דיבר צרפתית, ואמו דיברה אנגלית, כפי שהיה מקובל בחברה ההמבורגית.
ב-1856 נשלח אביו לדיאט הפדרלי בפרנקפורט כדי לייצג את הולשטיין ולואוונבורג, כאשר אוטו פון ביסמרק היה שם גם לייצג את פרוסיה. הוא הפך לחבר טוב של בנו של ביסמרק, הרברט כששיחקו יחד. בגיל 13 עברה המשפחה לנוישטרליץ כאשר אביו הפך לשר הראשי של פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, שם למד ברנהרד בגימנסיה של פרנקפורט, לפני שלמד באוניברסיטאות לוזאן, לייפציג וברלין.
הוא התנדב לשירות צבאי במהלך מלחמת פרוסיה–צרפת ומונה לרס"ר ברגימנט ההוסרים של המלך. בדצמבר 1870, הפלוגה שלו לחמה ליד אמיין, ומאוחר יותר הוא תיאר את ההסתערות והריגת רובאים צרפתים עם חרבו. הוא הועלה לדרגת לויטננט והוזמן להישאר בצבא לאחר המלחמה אך סירב. הוא סיים את התואר במשפטים באוניברסיטת גריפסוואלד בשנת 1872. לאחר מכן, הוא נכנס תחילה לשירות המדינה הפרוסי ולאחר מכן לשירות הדיפלומטי. דתו הייתה לותרנית.
ראשית הקריירה
בשנת 1873 הפך אביו למזכיר המדינה לענייני חוץ בממשלת גרמניה, וכיהן תחת ביסמרק. בילוב הצטרף לקורפוס הדיפלומטי. משימותיו הקצרות הראשונות היו ברומא, סנקט פטרבורג, וינה ולאחר מכן אתונה. ב-1876 מונה לנספח בשגרירות גרמניה בפריז, השתתף בקונגרס ברלין כמזכיר והיה למזכיר שני בשגרירות ב-1880.
בשנת 1884, הוא קיווה להיות מוצב בלונדון, אך במקום זאת הפך למזכיר ראשון בשגרירות בסנקט פטרבורג. בדרך למשימתו החדשה, הוא שהה כמה ימים בווארצין עם משפחת ביסמרק. ביסמרק הסביר שהוא רואה את היחסים עם רוסיה הרבה יותר חשובים מאשר עם בריטניה ולכן הוא שלח את בילוב לשם. ביסמרק דיווח על עצמו כמתרשם מהרוגע וההתנהגות של בילוב במהלך הראיון. ברוסיה, הוא פעל כ-chargé d'affaires ב-1887 ודגל בטיהור אתני של פולנים משטחי פולין של הקיסרות הגרמנית בעימות מזוין עתידי. בילוב דיווח בקביעות למשרד החוץ, והתלונן על הממונה עליו, השגריר שווייניץ, שעם זאת היה אהוד. בילוב קנה לעצמו מוניטין של תככן בלבד. ב-1885, פרידריך פון הולשטיין ציין שבילוב ניסה להדיח את כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט מתפקידו כשגריר בצרפת כדי לקבל את התפקיד למרות שבינתיים החליף איתו מכתבים ידידותיים.