cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקהילה היהודית במושינה
תולדות הקהילה
בישופי קרקוב, ששלטו במושינה בין המאה ה-14 למאה ה-18, לא אישרו לכל אורך שלטונם התיישבות של תושבים לא נוצרים באזור. היהודים הראשונים שהתיישבו בעיר הגיעו אליה מנובי-סונץ ומכפרי הסביבה רק במחצית השנייה של המאה ה-19, ולאחר חלוקת פולין שהביאה לחילון העיר. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1883, 154 מתוך 1,852 תושבי העיר היו יהודים. מספר היהודים שולש במהלך שלושת העשורים הבאים, ובשנת 1910 חיו במושינה 433 יהודים, שהיוו קרוב ל-16 אחוז מהאוכלוסייה הכללית.
יהודי מושינה השתייכו לקהילת נובי סונץ' (צאנז) עד לשנות ה-70 של המאה ה-18. רק במפנה המאה הם הקימו קהילה עצמאית משלהם על מוסדותיה; בית כנסת (1890, ברחוב הקרוי כיום אנתוניאגו קיטי), בית עלמין (מכיל כ-80 מצבות רובם בעברית, הראשון משנת 1900) וחברה קדישא. הקהילה חלשה כנראה על הקהילה היהודית בקריניצה הסמוכה. בשנת 1885 נתמנה ר' יחיאל נתן הלברשטאם (בנו של ר' משה הלברשטאם מאדמו"רי צאנז) לרב הקהילה, עד שעבר לכהן בסטרי סונץ' (צאנז ישן). בשנת 1904 ירש ממנו אחיו ר' אריה לייב את כס הרבנות בעיר. ר' אריה לייב עמד גם בראש חצר חסידות עד לשואה, שבה נספה.
יהודי העיר היו ברובם חרדים והווי הקהילה היה חסידי בהשפעת מרכזי החסידות ששכנו בסמוך למושינה (חסידות צאנז בנובי סונץ, וחסידות באבוב בבובובה).
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם פרחו בקהילה ארגונים פוליטיים וארגוני צדקה יהודיים בעלי אופי ציוני, כמו הנוער הציוני - ארגון צופים שהוקם בתחילת 1930, והציונים הכלליים - שהכין יהודים לעלייה לארץ ישראל. מלבד אלה, פעלה בקהילה אגודת סוחרים יהודים וקופת צדקה "גמילות חסד" להלוואות כספים שנתמכה בידי הג'וינט.
משלח יד
בניגוד לרוב תושבי העיר, יהודי מושינה עסקו בעיקר בפעילויות שאינן חקלאיות, וכיוון שכך תרמו רבות לצמיחה הכלכלית בעיר. הם התפרנסו בעיקר במסחר ובתחום אספקת שירותים למבריאים וקייטנים, בעיקר יהודים שבאו לנפוש במושינה ונזקקו לאוכל כשר. העיר שאפה להפוך לעיירת קיט אזורית והקימה לשם כך תשתית תיירות נרחבת שכללה שירותי הסעדה, לינה ומתקנים ציבוריים. מעל 30% של מסעדות העיר היו בהנהלת יהודים, ולקראת סוף שנת 1920 פעלו בעיר רק שני מלונות: האחד בבעלותו של חיים וייס ומלון שנוהל בידי חזקל רייך. בשנת 1930 כבר פעלו בעיר מספר רב של חדרי נופש (בהם בית הבריסטול המפורסם שהיה בבעלות משפחת חיים וייס) שהמוניטין שלהם משכו מבריאים רבים לאזור.
אנטישמיות
יהודי העיר נתקלו ביחס עוין מצד תושבי העיר כבר בשנת 1893, כאשר איגודי צרכנות פולניים פעלו לדחיקת רגלי הסוחרים היהודים, אולם היחסים בין היהודים לרוב הפולנים נשארו לבביים עד לאמצע שנות ה-30. הנטיות האנטישמיות צברו תאוצה עם התגברות הימין הקיצוני הלאומני בעקבות מותו של המרשל יוזף פילסודסקי בשנת 1935. לאחר תקופה ארוכה שבה היו אך מקרים נדירים של הפצת כרוזים אנטישמיים ופעולות אלימות נגד יהודים, הן הפכו לתכופות יותר ולאלימות יותר לאורך הזמן.
בשנת 1936 פרצו מהומות אנטישמיות במושינה, לאחר שאחד מיהודי המקום התנגד להפצת כרוזי הסתה וכפי הנראה קרע את אחד הכרוזים. הדבר שימש כעילה לתבערה, והאספסוף המוסת ניפץ שמשות בכל בתי היהודים והסב נזק לחנויותיהם. למחרת התאספו שוב עשרות איכרים וגרזנים בידיהם כשפניהם מועדות לחולל שמות ביהודים. הסדר הושב על כנו לאחר שהמשטרה התערבה ועצרה מספר פורעים, שלושה מביניהם נידונו ל-2–3 חודשי מאסר.
מלחמת העולם השנייה
בספטמבר 1939 כבשו חיילי הוורמאכט את מושינה, שבה התגוררו באותה תקופה כ-800 יהודים. רבים מהם נמלטו, חלקם מזרחה ומקצתם נשארו בגליציה המזרחית או שבו לעיירות מוצאם. עם הכיבוש הגרמני צוו יהודי העיר בין היתר ללבוש טלאי צהוב ותנועתם הוגבלה. הוקם יודנראט בראשותו של איזאק ברודמן, והתכתובת של ברודמן עם יס"ס (הארגון לעזרה הדדית) ב-20 בספטמבר 1940 משמשת מקור רב ערך להבנת התנאים שבהם חיו יהודי מושינה בשנות המלחמה הראשונות.
ב-29 באוקטובר 1940 הוציא חבר עיריית נובי סונץ' פקודה הקובעת כי "היהודים החיים קריניצה, מושינה, ופיבניצ'נה ובעיירות הסמוכות ...לעזוב את האדמות השייכות למחוזות אלה עד ל-30 בנובמבר 1940". ואכן, עד סוף דצמבר 1940 חדלה כמעט הקהילה היהודית של מושינה להתקיים, עם עקירתם של רוב היהודים לעיירות סמוכות, ביניהן באבובה וגריבּוּב, ומאוחר יותר גם לגטו נובי סונץ'. במגרש על יד מנסרה שבבעלות החברה הגרמנית "הובאג" הוקם מחנה עבודה שפעל בשנות 1941–1942. אל המחנה הובאו בהתחלה כ-150 יהודים מהגטו נובי סונץ', ואחרי כמה חודשים בוצעה תחלופה: כלואי המחנה הועברו בחזרה לגטו, ומהגטו נלקחה קבוצה אחרת שנשלחה למחנה. המחנה פורק בדצמבר 1942 ושוכניו נשלחו למחנות כפייה אחרים, ביניהן מחנה במיילץ בה פעלו מספר מפעלים להרכבת מטוסים.
הגטו בנובי סונץ' פורק בשנת 1942, ודיירי הגטו נשלחו למחנות ההשמדה בבלז'ץ ובאושוויץ. ככל הידוע, שרדו רק שני תושבים יהודים שברחו לברית המועצות בתחילת 1940.
אהבה צעירה
אהבה צעירה הוא הסרט השביעי בסדרת סרטי הקולנוע אסקימו לימון. את הסרט ביים וולטר באנרט. הסרט יצא ב-1987.
הסרט (שהופץ בישראל בגרסה מדובבת לעברית בבימויה של שפרירה זכאי), מכר 530,211 כרטיסים בגרמניה המערבית.
עלילה
שלושת הגיבורים מסתבכים בתאונת דרכים, בה נהרסת מכוניתם של הוריו של יוד'לה, השוהים בחו"ל. עלות התיקון מאלצת את השלושה להשיג כסף ומהר, הם מתחילים לעבוד כמלצרים ואנשי שירותים בבית מלון.
איתן טיבי
הוא זכה ב-19 תארים קבוצתיים ישראליים, בהם שבע אליפויות, דבר ההופך אותו לכדורגלן המעוטר ביותר בישראל.
קריירת מועדונים
טיבי החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בית"ר חיפה, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של מכבי נתניה. בעונת 2006/2007 עבר לבית"ר ירושלים וחתם על חוזה לארבע שנים בעודו בן 19. בעונה הראשונה שלו בקבוצה מיעט לשחק, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה בתום העונה באליפות. בעונת 2007/2008 הושאל להפועל רעננה (בליגה הלאומית), ובעונת 2008/2009 הושאל לעולה החדשה לליגת העל, הכח עמידר רמת גן, והפך לבלם הקבוע של הקבוצה.
בעונת 2009/2010 חזר לשחק בבית"ר ירושלים, ובסיום העונה חתם לשנתיים בשרלרואה מליגת העל הבלגית. לאחר חצי עונה בשרלרואה, בה לא מצא את מקומו ושיחק תשעה משחקים בלבד, החליט טיבי לחזור לישראל.
בינואר 2011 חתם לשלוש וחצי שנים בעירוני קריית שמונה. בעונת 2011/2012 שותף ב-23 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, וכן זכה עמה בגביע הטוטו.
ב-29 באוגוסט 2012 חתם במכבי תל אביב לשלוש עונות לאחר הליך בוררות ארוך בין מכבי לבעלים של עירוני קריית שמונה, איזי שרצקי, לגבי סעיף השחרור בחוזה השחקן. בהחלטת בורר נקבע כי סעיף השחרור בחוזה של טיבי בסך 350 אלף אירו בתוקף, והשחקן הורשה להצטרף למכבי תל אביב. בעונת 2012/2013 תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, לצידו של הבלם קרלוס גארסיה, וזכה עם הקבוצה באליפות, השנייה שלו ברציפות. בעונה זו ערך 34 הופעות בהרכב, ושמו אף הוזכר לא פעם בתקשורת כבלם הטוב בישראל.
לקראת עונת 2013/2014 השתתף בפעם הראשונה במשחק אירופאי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. טיבי פתח בארבעת משחקי המוקדמות מול גיור ההונגרית ופ.צ. בזל השווייצרית, אך מכבי תל אביב הודחה מול האחרונה בתוצאה כוללת של 3–4 והעפילה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית. בהמשך העפיל עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, ובתום העונה זכה עמה באליפות נוספת. בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, וכן זכה עמה בגביע המדינה ובגביע הטוטו. בעונת 2015/2016 העפיל עם מכבי תל אביב לשלב הבתים של ליגת האלופות ולגמר גביע המדינה, ובתום העונה האריך את חוזהו במועדון בשלוש שנים נוספות.
בעונת 2018/2019 שותף בשמונה משחקי ליגה ובלבד ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות ושוחרר מהמועדון, אך באוגוסט 2019 האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים נוספות. במהלך העונה שב להיות שחקן הרכב קבוע והשלים 90 דקות בכל 29 המשחקים בהם שותף. ב-18 בינואר 2020 כבש לראשונה בקריירה צמד שערים במשחק אחד, בניצחון 3–0 על הפועל חדרה. בעונת 2020/2021 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 2-1 את הפועל תל אביב. באותו הקיץ עזב את מכבי תל אביב ועבר להפועל באר שבע.
נבחרת ישראל
ב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל הבוגרת, במשחק הידידות מול צ'כיה תחת המאמן הלאומי אלי גוטמן. כחודש מאוחר יותר שותף בפעם הראשונה במשחק רשמי במשחק החוץ מול אזרבייג'ן, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, ובהמשך הקמפיין תפס מקום קבוע בהרכב הנבחרת. גם במשחקי מוקדמות יורו 2016 היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש טיבי בניצחון 1–0 על ב-6 בספטמבר 2017, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
משמש גם כסגן-קפטן הנבחרת.
תארים
הפועל באר שבע
הראנד נזריאנץ
הראנד נזריאנץ (בארמנית: Հրանտ Նազարեանց; 8 בינואר 1886 - 25 בינואר 1962) היה משורר ועיתונאי ארמני, שפעל באימפריה העות'מאנית ובאירופה.
ביוגרפיה
הראנד נזריאנץ נולד בקונסטנטינופול למשפחת איש עסקים ארמני. הוא למד בבית הספר הארמני בעיר, אך סולק ממנה כאשר ביקש להתחתן עם בת של בעל המקום. בשנת 1902 הוא נסע ללונדון להמשך לימודיו. בשנת 1905 הראנד נזריאנץ התחיל ללמוד באוניברסיטת פריז והחל להשתתף בתנועת החרות הארמנית. בשנת 1907 בעקבות מחלת אביו הראנד נזריאנץ חזר לקונסטנטינופול והחל לטפל בעסקי המשפחה בה עבדו כאלפיים איש. במקביל הוא התחיל להיות מעורב בעיתונות וספרות ארמנית.
בשנת 1908 הוא התחיל לפרסם עיתון Surhantag ("המוסר") ובשנת 1909 הקים שבועון Nor Hosank ("הגל החדש"). הוא היה בין הדמויות המובילות בספרות ועיתונות ארמנית בעיר. הראנד נזריאנץ הצטרף לתנועת הפוטוריזם, היה בהתכתבות עם פיליפו תומאזו מארינטי ותרגם לארמנית את היצירות של טורקוואטו טאסו. במקביל הוא גייס לטובת הנושא הארמני את ג'ובאני ורגה ולואיג'י פיראנדלו.
בשנת 1913 הוא פרסם ספר שירים של הרנוש ארשגיאן.
בשנת 1913 הראנד נזריאנץ נשפט בבית המשפט בהיעדרו. בעקבות פסק דין מוות הוא נמלט לקונסוליה האיטלקית, התחתן עם אזרחית איטליה והוגלה לבארי ב-10 בפברואר 1913.
בהיותו בממלכת איטליה הראנד נזריאנץ המשיך בפעילות ספרותית. בשנת 1924 במילאנו פורסם ספר שירים שלו בתרגום לאיטלקית. באותה שנה הוא הקים בסביבות בארי כפר לגולים ארמנים.
בשנת 1953 מספר סופרים איטלקים הגישו מועמדות של הראנד נזריאנץ לזכייה בפרס נובל בספרות, אך הוא לא זכה.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 מצבו הכלכלי של הראנד נזריאנץ היה בעייתי זאת בנוסף למעמדו כאיש ללא אזרחות. בשנת 1960 הוא ואשתו השנייה עברו לקסמסינה בה הוא נפטר בשנת 1962.
נקרופיליה
נקרופיליה (מיוונית: νεκρός - גופות ו-φιλία - חיבה) הוא שמה של פאראפיליה המאופיינת במשיכה מינית לגופות ובהגעה לאורגזמה באוננות עם גופות אלה. בדרך כלל משמש המונח לתיאור תופעות כמו שאיבת הנאה מינית מהמתת אנשים אחרים, קיום קשר שבו הצד השני פסיבי ודומם לחלוטין, או לקיום דבקות חד-צדדית של אדם חי באדם שמת. הנקרופילים נחשבים לרוב לסובלים מבעיה נפשית.
ההפרעה מוכרת גם בשמות הבאים: נקרלגניה, קרופיליזם, נמקרוציטוס, אמטופיליה ונמקליזיס.
במרבית המקרים, הנקרופילים סובלים מהפרעות נפשיות והפרעות אישיות מורכבות. מחקרים מראים שהם שואבים את הנאתם מעצם העובדה שהם צופים או מקיימים מגע מיני עם אדם חסר אונים שאינו מסוגל להתנגד.
נטיות נקרופיליות, על פי ה-DSM, הופכות לסטייה מינית ברגע שגורמות לאדם או לאחרים סבל, חוסר נוחות, בעיה בשיפוט או בניהול אורח חיים תקין. ה-DSM מסביר כיצד עשויה להתבטא הנקרופיליה, ביניהם אנשים שאוהבים שבני זוגם מעמידים פני מתים במהלך פעילות מינית, אנשים שמפנטזים על מגע מיני עם גופות על אף שמעולם לא התנסו בכך בפועל, אנשים שנהנים מעיסוק ומגע בגופות, גם כזה שאינו מינית, ונוספים.
ברוב התרבויות נקרופיליה נחשבת כפגיעה מוחלטת בכבודו של האדם המת. כך, ברוב המדינות המפותחות, קיום יחסים עם גופת אדם נחשבת לעבירה פלילית ומוטל בגינה עונש. ב-2018 פסק בית המשפט העליון כי החוק בישראל אינו מחשיב נקרופיליה כעבירה פלילית.
בדתות
עבירה זו נחשבת לטאבו מוחלט ברוב הדתות ולאקט מיני לא לגיטימי.
אסלאם
האסלאם אוסר באופן מוחלט על נקרופיליה, נקרופיליה נחשבת לחטא חמור ופגיעה בכבודו של המת. תורת האסלאם מדגישה את כבודו של המת וקובעת טקסי קבורה וגינוני התנהגות נאותים בעת מותו של אדם.
יהדות
בהלכה היהודית, יש איסור כללי של הנאה מגופת המת, בכל מקרה, אדם המקיים יחסי מין עם אישה מתה שהייתה נשואה לאדם אחר טרם מותה, אמנם אינו עובר על איסור עריות, אך עובר על איסור 'מקשה עצמו לדעת' ומוציא זרע לבטלה.
היסטוריה
על פי כתבי הרודוטוס, המצרים הקדמונים המתינו שלושה-ארבעה ימים בטרם הביאו לחניטה אישה יפה על מנת שתרקיב מעט, מחשש לפעילות מעין זו בקרב החונטים.
סיפור קדום של נקרופיליה מופיע בתלמוד בבלי: לאחר שמרים החשמונאית נהרגה, טמנה המלך הורדוס בדבש, למשך שבע שנים על מנת לשמר את גופתה. לדעה אחת על מנת לשכב איתה ולדעה אחרת על מנת שיראו שנשא בת מלך.
פרדי שטוייר הוא האדם היחיד בישראל שהורשע בנקרופיליה.
ציפי שביט
ציפורה (ציפי) שביט (נולדה ב-1 באפריל 1947) היא שחקנית, קומיקאית, סטנדאפיסטית, מדבבת, זמרת, מנחת טלוויזיה וכוכבת ילדים ישראלית. שביט נחשבת לאחת מכוכבות הילדים הבולטות בישראל, וכן לאחת מן הקומיקאיות הבולטות והמצליחות בישראל. זוכת פרס מפעל חיים של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בתחום הילדים והנוער.
ביוגרפיה
שביט נולדה בקיבוץ נווה ים לאורה ומשה שביט. אביה שימש כמנהל אגף הדיג במשרד החקלאות ועל שמו מעגנת שביט בנמל הקישון. גדלה ברמת גן ואת לימודי התיכון עשתה בתיכון בליך. שירתה בצה"ל בצוות הווי פיקוד דרום.
ב-1969 שיחקה בתפקיד אורח בסרטו של אפרים קישון "תעלת בלאומילך".
ב-1971 השתתפה במופע הבידור הגדול "ג'אמבו", ושרה בו את שירה הידוע "כולם הלכו לג'מבו".
ב-1972 השתתפה בהצגה "שוקולד מנטה מסטיק - קונגרס הצחוק הציוני", ושיחקה בסרט "נחצ'ה והגנרל".
ככוכבת ילדים
החל מאמצע שנות ה-70, שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90 שביט נחשבה לכוכבת ילדים גדולה בישראל. היא השתתפה במופעי ילדים רבים בכל רחבי הארץ, הוציאה תקליטי ילדים וכיכבה בתוכניות טלוויזיה המיועדות אליהם. בין המופעים לילדים בכיכובה היו: "בילבי", "ציפי ציפי בנג בנג", "טמבולינה" (המורכב משירי השחקן דני קיי), "קרנבל ביער", "ציפי קונץ", "פסטיבל ציפי שביט". שביט הוציאה מספר תקליטים לילדים שזכו להצלחה גדולה, השתתפה תשע פעמים בפסטיבל שירי הילדים, והנחתה אותו שלוש פעמים, וכן השתתפה בחמישה מופעי הפסטיגל, והנחתה אותו פעמיים.
בין שיריה לילדים שהפכו ללהיטי ילדים היו: "ברבאבא", "מר אפצ'י", "אבגדה", "אני ג'ינג'י" "הייתי הילד הכי קטן בכיתה" ו"טמבולינה".
בשנת 1982 הנחתה והשתתפה בפסטיגל לצד נתן דטנר.
בשנת 1984 הופיעה במופע "בילבי" ושם גילמה את התפקיד הראשי.
בשנת 1986 השתתפה בתוכנית הילדים המצליחה "הופה היי".
בשנת 1987 יצאו לאור הספר וקלטת השמע "ציפה היי" ובהם שירים, סיפורים ובדיחות מפי שביט. הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות "פרפר נחמד", "הצצקנים" ו"מסיבת גן".
בשנת 1989 הנחתה והשתתפה בשנית בפסטיגל לצד ספי ריבלין, וחנה לסלאו.
ב-1990 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "ציפי בלי הפסקה". לצד חברה הקומיקאי ספי ריבלין.
בשנים 1992 ו-1993 הקליטה עם נתן דטנר שלוש קלטות וידאו לילדים על פי הספר "100 שירים ראשונים".
ב-1996 השתתפה בשלישית בפסטיגל.
בחנוכה 2002 השתתפה במחזמר "צי.פי חברה מכוכב אחר".
בחנוכה 2004 השתתפה במחזמר "מאמא מיה" לצידה של שירי מימון.
בחנוכה 2005 חזרה להשתתף בפסטיגל שנקרא "פסטיגל גיבורי על".
בחנוכה 2008 השתתפה ב"מותק של פסטיבל".
נאנצ'אנג
נַאנְצַ'אנְג (בסינית: 南昌; בפין-יין: Nánchāng) היא נציבות עירונית ובירת מחוז ג'יאנגשי שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-6.255 מיליון תושבים, מתוכם כ-3.93 מיליון בשטח האורבני.
ציפי שביט
ככוכבת ילדים
בפסח 2013 לקחה חלק במופע "האוצר הנעלם" שהתרחש במיני ישראל לצד דון לני-גבאי, חני נחמיאס, עודד פז ועוד.
נאנצ'אנג
היסטוריה
בשנת 201 לפנה"ס, בתקופת שושלת האן, נבנתה במקום עיר מוקפת חומה בשם גאן (赣).
ציפי שביט
ככוכבת ילדים
ב-2014 שיחקה בסדרה "מיכל הקטנה והטונטונים" ששודרה בערוץ ניק ג'וניור שם שיחקה בתפקיד סבתא ציפי, לצד מיכל הקטנה, ודקלה הדר.
בחנוכה 2017 השתתפה בשנית ב"מותק של פסטיבל". ב-2019 הופיעה בסדרה "מורובוט" לצד מאיה ורטהיימר.
בחנוכה 2019 שיחקה במחזמר "בילבי" לצידה של נלי תגר בתפקיד גברת פריסיליוס.
ב-2020 לקראת חנוכה של אותה שנה, חזרה להופיע בפסטיגל במסגרת חגיגות ה-40 למופע, שהוקלט מראש ולא בוצע באולמות מול קהל אלא צולם לאתר הפסטיגל, בעקבות מגפת הקורונה, זמן קצר לפני תחילת מתן חיסונים נגד קורונה.
ב-2022 החלה לשחק בסדרת הילדים "שקשוקה" בכאן חינוכית בתפקיד פנינה, חברה טובה של נעמי (רבקה מיכאלי).
ב-2023 העלתה ביוקיד אלבום שירים בשם "השירים הגדולים של ציפיצפונת" ובו חלק מהשירים שלה באנימציה, ביניהם "כולם הלכו לג'מבו" "ציפיטפוט" ו"הייתי הילד הכי קטן בכיתה". השירים שודרו בערוץ הכוכבים ובערוץ בייבי. באותה שנה תשתתף בפעם השלישית במותק של פסטיבל.
כבדרנית למבוגרים
שביט שיחקה בסרטי הקולנוע "השכונה שלנו" (1968), "הצד השני" (1968), "תעלת בלאומילך" (1969), "לופו" (1970), "התרוממות" (1970), "נחצ'ה והגנרל" (1972), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "מתנה משמיים" (1973) ו"אחד באפריל" (1989).
בשנת 1983 השתתפה בהצגה "האידיוטית" בהפקת תיאטרון "לילך".
בשנת 1984 שיחקה בסרט המערכונים "פעם אחת".
נאנצ'אנג
היסטוריה
בשנת 959 הפכה נאנצ'אנג לבירה הדרומית של שושלת טאנג הדרומית. בשנת 981 נפלה העיר לידי שושלת סונג שהחזירה לעיר את השם הוֹנְגג'וֹאוּ, השם שונה שוב ב-1164 והוחזר לנאנצ'אנג ב-1368. בסוף תקופת שושלת יואן המונגולית הייתה נאנצ'אנג שדה קרב בין שני מורדים, ג’וּ יוּ'אֶן ג’אנג, מפקד צבא המורדים המכונה "מינג", לבין צֶ'ן יוּאוּלְיַאנְג, מפקד צבא המורדים המכונה "האן". בתחילת המאה ה-16 שימשה נאנצ'אנג כבסיסו של הנסיך ג'וּ בניסיון המרד כנגד שושלת מינג.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 נפגעה העיר בצורה משמעותית במהלך מרד טאיפינג (1865-1850). העיר נפגעה כלכלית בסוף המאה ה-19 כאשר נתיבי הסחר היבשתיים מגואנגג'ואו צפונה שעברו דרך נאנצ'אנג הוחלפו בספינות קיטור.
ב-1 באוגוסט 1927 פרצה בעיר התקוממות נאנצ'אנג – הקרב הראשון של הקומוניסטים הסינים כנגד הצבא הרפובליקני הסיני (הלאומנים) שבשליטת מפלגת הקוומינטנג. הקומוניסטים שלטו למשך זמן קצר בנאנצ'אנג, אבל נסוגו ממנה לאחר התקפת הנגד של הלאומנים. אומנם צבאית הסתיים קרב זה בכישלון, אך תאריך הקרב הוכר כיום הייסוד של צבא השחרור העממי - כינויו של הצבא הקומוניסטי. מלון ג'יאנשי בה שכנה מפקדת המורדים הוא כיום מוזיאון המוקדש למרד, וכיכר העיר מוקדשת לזכרו של המאורע.
ציפי שביט
כבדרנית למבוגרים
בשנת 1998 שברה את שיא גינס בתוכניתו של דודו טופז כאשר שרה את שירו של יורם טהר-לב "יש חריץ מסוכן בהור ההר", היא שברה את שיא השירה לשיר קצר וביצעה אותו ב-58 שניות.
בשנת 1998 השתתפה שביט במופע "פעמוני היובל".
נאנצ'אנג
היסטוריה
כשהתחיל הפיתוח הכלכלי המואץ של סין בשנות ה-80 של המאה ה-20 נשארה נאנצ'אנג, בירת המחוז העני ביותר במרכז סין, מאחור, אבל בשנת 1995 רכשה פורד חלק מחברת המכונית הסינית ג'יאנגלינג והקימה מפעל משותף בנאנצ'אנג, ומאז העיר משגשגת. בין השנים 2008-1978 גדל שטח העיר פי חמישה.
גאוגרפיה
נאנצ'אנג משתרעת על פני 7,194 קמ"ר בצפון מחוז ג'יאנגשי על גדות הנהר גאן, כ-610 ק"מ דרום-מערבית לעיר שאנגחאי, כ-60 קילומטרים דרומית לנהר היאנגצה וכ-50 קילומטרים מאגם פויאנג. האזור בו שוכנת נאנצ'אנג שופע מים, בעיר עוברים עוד שני נהרות, פֿוּהֶה וגִ'ינְגְ'יַאנְג, ומסביב לעיר מצויים כמה אגמים. בפרבר המערבי של העיר מתרומם הר מיילינג, ומצפון לה מצוי הר לושאן. אקלים העיר הוא סובטרופי גשום.
ציפי שביט
כבדרנית למבוגרים
בשנת 2002 השתתפה במופע למען ארגון "וראייטי". היא לקחה בו חלק עד סיומו, על אף שבמהלכו שברה את ידה לאחר שנפלה מאחת ממדרגות הבמה. מיד בסיום ההופעה פונתה לבית החולים.
ב-2005 העלתה את המופע למבוגרים "ספונג'ה והעיר הגדולה" יחד עם חני נחמיאס ועירית ענבי.
נאנצ'אנג
חלוקה אדמיניסטרטיבית
נאנצ'אנג מוגדרת כנציבות עירונית במחוז ג'יאנגשי. כנציבות עירונית יש לה סמכות שיפוטית על שש המועצות ושלוש הנפות הבאות:
ציפי שביט
כבדרנית למבוגרים
בשנת 2006, החלה להנחות את תוכנית המציאות "לרדת בגדול" בערוץ 10, בה אנשים כבדי משקל מנסים להוריד במשקל. בחירתה לתפקיד נבעה בין היתר מדיאטה שעשתה, לאחר שנים שבהן הייתה מזוהה בעצמה כאישה מלאה.
נאנצ'אנג
כלכלה
נאנצ'אנג מהווה מרכז אזורי לתוצרת החקלאית של מחוז ג'יאנגשי. מוצרים כדוגמת אורז ותפוזים הם מוצרים כלכליים מרכזיים. לחברת פורד יש מפעל בנאנצ'אנג שבו מרכיבים מטעניות מסוג פורד טרנזיט קסטום כחלק מיוזמה המשותפת עם חברת המכונית הסינית ג'יאנגלינג. נאנצ'אנג היא גם מרכז לייצור תרופות סיניות מסורתיות ותרופות מודרניות.
ציפי שביט
כבדרנית למבוגרים
ב-2011 השתתפה כשופטת לצד ספי ריבלין ושלמה בראבא בתוכנית הבידור "הצחקת אותנו" ששודרה בערוץ 2. שנה לאחר מכן, שימשה שופטת בתוכנית הסטנדאפ "תצחיק אותי" בערוץ 24, לצד עודד מנשה.
נאנצ'אנג
רכבות
נאנצ'אנג הנה צומת של מסילות הברזל בייג'ינג-הונג קונג ושאנגחאי-קונמינג (לשעבר מסילת גֶ'ה-גַאן; מילולית: מסילת ג'ג'יאנג-ג'יאנגשי), עובדה המסבירה את היותה של נאנצ'אנג אחד ממרכזי התעבורה החשובים ביותר בדרום סין ומשכנה של לשכת מסילות הברזל של נאנצ'אנג האחראית למערכת מסילות הרכבת ברוב שטחם של המחוזות ג'יאנגשי ופוג'יין. משנת 2007 מקושרת נאנצ'אנג גם לערים השכנות האנגג'ואו, צ'אנגשה ושאנגחאי באמצעות מערכת הרכבות המהירות המכונה באנגלית China Railway High-speed (中国铁路高速). בעתיד, מתוכננת פתיחת רכבת תחתית בעיר.
ציפי שביט
כבדרנית למבוגרים
בשנת 2016 שיחקה את ורד נוימן בסדרה "אורי ואלה".
נאנצ'אנג
תעופה
בסמוך לנאנצ'אנג שוכן שדה תעופה "נאנצ'אנג צ'אנגבֵּײ" (南昌昌北国际机场). השדה נחנך ב-1999, ובשנת 2004 נפתח גם לטיסות בינלאומיות, כיום לסינגפור ובנגקוק.
ציפי שביט
כבדרנית למבוגרים
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד הראשי בגרסה הבימתית לסרט "אמי הגנרלית", לרגל שנת ה-70 למדינת ישראל.
בשנת 2019 גילמה את יהודית, ראש משפחת פשע קווקזית, בסדרה "המדובב".
בשנת 2022 שיחקה בהצגה "צניחה חופשית" בתיאטרון חיפה לצד לאורה ריבלין.
חיים אישיים
כעבור שנה, נישאה שביט בשנית למפיק אבישי דקל. השניים הורים לשני ילדים ומתגוררים בצפון תל אביב.
בבחירות 1992 הצהירה שביט על תמיכתה בשמעון פרס בריצתו לראשות מפלגת העבודה.
פיגום
פיגום הוא מבנה ארעי, המשמש לתמיכת בני אדם וציוד כדי לבנות או לשפץ מבנים גדולים יותר. פיגומים הם, בדרך כלל, מערכת מודולרית של צינורות פלדה, אך ניתן להשתמש גם בחומרים אחרים, כגון במבוק, כנהוג במספר מדינות באסיה, כגון הונג קונג.
התקנת פיגומים ושימוש בהם טומנים בחובם סכנות בטיחות פוטנציאליות.
פיגומים בישראל
הפיגומים בהם נעשה שימוש בישראל מקורם בעיקר במפעלים באזור ג'נין ואיכותם נחשבת לנמוכה בעיקר בתחום הבטיחותי. כתוצאה מרשלנות אך גם מחוסר יציבותם של הפיגומים, כמו גם איכות פרטיהם, נפגעו פועלי בניין רבים במהלך השנים כתוצאה מפיגומים שהתפרקו או איבדו את יציבותם. כתוצאה מכך, הוחל ב-2018 להשתמש בפיגומים עם תקן אירופי. כמו כן, בעקבות העלייה במספר ההורגים והפצועים באתרי בנייה והודות לפעילות ציבורית ותקשורתית שהדגישה את הנושא, נקבעו תקנות בחוק המחייבות את כל אתרי הבנייה באופן הדרגתי להשתמש בפיגומים עם תקינה בלבד.
צמד בכותרות (סרט, 1975)
צמד בכותרות (באנגלית: The Sunshine Boys) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1975, בבימויו של הרברט רוס, עם וולטר מתאו, ג'ורג' ברנס וריצ'רד בנג'מין בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על המחזה שלו "נערי הזהב" ("The Sunshine Boys") משנת 1972. המחזה הועלה ב-2001 בישראל ביידישפיל בשם "די גאלדענע יאטן" בהשתתפות יעקב בודו ויעקב אלפרין וכן ב-2003 ו-2021 בשם "הקומיקאים" בהשתתפות מוני מושונוב ושלמה בר אבא.
ב-1996 הופק סרט טלוויזיה לפי מחזה זה בכיכובם של וודי אלן ופיטר פאלק.
תקציר העלילה
וילי קלארק (וולטר מתאו) ואל לואיס (ג'ורג' ברנס) הם צמד בדרנים שהופיעו במשך 43 שנים בהצלחה כצמד "נערי הזריחה" ("The Sunshine Boys"). הם נפרדו בכעס לפני 11 שנים. וילי מנסה להופיע בקושי בפרסומות בעזרת אחיינו בן קלארק (ריצ'רד בנג'מין) שהוא גם הסוכן שלו. בן דואג לכל מחסורו, מביא לו אוכל ואת שבועון הבידור וראייטי אך וילי נכשל בכל ניסיון לקבל תפקיד בפרסומת. הוא גר בדירת חדר לא מסודר במלון.
רשת ABC מפיקה תוכנית על בדרני הוודביל ובן מקבל הצעה להופעה של וילי ואל במערכון תמורת 10.000 דולר. הוא מנסה לשכנע את וילי להופיע עם אל אך וילי שונא אותו מפני שבהופעות היה לפעמים מתיז עליו רוק ומכה באצבעו על חזהו. לבסוף הוא מסכים ובן נוסע לאל ומשכנע גם אותו להופיע עם וילי.
הם מחליטים לבצע חזרות על מערכון "הרופא" אך מתווכחים כל הזמן. במערכון מגיע אל לרופא וילי, מקיש בדלת ווילי צריך לקרא "Come in" אך משנה זאת ל-"Enter". על זה מתחוללת מהומה ואל בורח משם.
בן מיואש, כל יוקרתו תלויה במופע הזה. הוא נוסע לאל אך דוריס לא נותנת לו להיכנס. הוא מצליח לשוחח עם אל דרך החלון ומשכנע אותו להגיע לצילומים גם ללא חזרות.
המערכון מתחיל ללא הפרעות. וילי הוא הרופא הנעזר באחות סקסית ושופעת חזה (לי מרדית). אל נכנס לקליניקה לא כחולה אלא כחוקר מס הכנסה. בתוך המערכון הוא מתחיל להתיז רוק על וילי ולהכות אותו באצבע. הם מתחילים לריב ומתחילה מהומה. אל נמלט באמצע הצילומים ווילי חוטף התקף לב.
לאחר אשפוז חוזר וילי לדירתו ובן שוכר לו אחות מטפלת (רוזטה לנואר). הוא מציע לוילי לגור בביתו או לעבור לבית אבות מכובד עבור שחקנים קשישים. וילי מעדיף את האפשרות השנייה.
אל מגיע לבקר אותו ומודיע לו לדאבונו כי גם הוא עובר לאותו בית אבות. הם מתחילים לשוחח ולריב שוב.
פיליפ דיבוויג
פיליפ הלן דיבוויג (באנגלית: Philip Hallen Dybvig; נולד ב-22 במאי 1955) הוא כלכלן אמריקאי זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2022. פרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
קורות חיים
גדל בדייטון, אוהיו. למד תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת אינדיאנה. קיבל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ייל, בין השנים 1980 - 1981 שימש כעוזר פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת ייל ומונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1989 עבר לאוניברסיטת וושינגטון לשמש כפרופסור למימון, ומשנת 1990 הוא משמש כפרופסור לבנקאות ומימון.
קריירה
דיבוויג מתמחה בתמחור נכסים, בבנקאות, בהשקעות ובממשל תאגידי. דיבוויג היה נשיא Western Finance Association (האיגוד הפיננסי המערבי) מ-2002 עד 2003, והיה עורך או עורך שותף של מספר רב של כתבי עת, כולל ה-Review of Financial Studies (מאנגלית: סקירת לימודים כלכליים), Journal of Economic Theory (באנגלית: כתב עת של תיאוריות כלכליות), Finance and Stochastics, Journal of Finance, Journal of Financial Intermediation (באנגלית: כתב העת של התיווך הפיננסי), Journal of Financial and Quantitative Analysis (באנגלית: כתב עת של ניתוח פיננסי וכמותי), ו-Review of Financial Studies (באנגלי: סקירה של מחקרים פיננסיים).
דיבוויג ידוע בזכות עבודתו עם דאגלס דיימונד על מודל דיימונד–דיבוויג על ניהול בנקים. דיבוויג זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2022, ביחד עם דיימונד ובן ברננקי, "על מחקר על בנקים ומשברים פיננסיים". מחקרם של השלושה עסק, בין השאר, ב, ובחשיבותה של מניעת קריסה אפשרית של בנקים, כפי שאירע ביום חמישי השחור.
הלן סמפל
הלן צ'רצ'יל סמפל (באנגלית: Ellen Churchill Semple; 8 בינואר 1863 - 8 במאי 1932) הייתה גאוגרפית אמריקאית והנשיאה הראשונה של אגודת הגאוגרפים האמריקאים (AAG). היא תרמה באופן משמעותי לפיתוח מוקדם של מדע הגאוגרפיה בארצות הברית, במיוחד במחקריה על הגאוגרפיה האנושית. היא קשורה קשר הדוק בתחום האנתרופוגאוגרפיה והסביבתיות, וכן בהתפתחות הדיון סביב "דטרמיניזם סביבתי".
החיים המוקדמים
הלן סמפל נולדה בלואיוויל, קנטקי, הצעירה מבין חמשת הילדים של אלכסנדר בונר סמפל ואמרין פרייס. אביה היה בעל חנות קטנה, ואמה טיפלה בחינוך והחזקת הבית מרובה הילדים.
חינוך
החינוך המוקדם שניתן להלן סמפל על ידי אמה בסיוע מורים פרטיים. הלן סמפל יצאה בעקבות אחותה, פאטי סמפל, ללמוד במכללה לנשים במדינת ניו-יורק, והייתה הבוגרת הצעירה ביותר בכיתה. בלימודיה התרכזה בלימודי אנתרופולוגיה והיסטוריה, וסיימה ב-1882, בגיל 19, את התואר הראשון בהיסטוריה במכללת ווסאר והמשיכה שם לתואר שני.
לאחר סיום לימודיה חזרה הלן סמפל ללואיוויל, שם לימדה גאוגרפיה בבית ספר פרטי בבעלות אחת מאחיותיה הגדולות והחלה את הקריירה שלה בגאוגרפיה תרבותית על ידי עריכת עבודת השטח הראשונה שתוביל למאמרה המשפיע ביותר "האנגלו-סקסים של הרי קנטקי". בתקופה זו החלה הלן סמפל לפתח את המבנה התאורטי שייקרא בסופו של דבר דטרמיניזם סביבתי - הרעיון שתרבות נקבעת על פי הסביבה שבה האנשים חיים.
בזמן לימודיה בקולג׳ לנשים, הלן סמפל פיתחה קשרי ידידות לכל החיים עם Stematz Yamakawa תלמידת הכיתה, שהייתה האישה היפנית הראשונה שקיבלה תואר אקדמי. עם שובה ליפן, נישאה Yamakawa למי שהיה נסיך, והפך לשר המלחמה היפני. הנסיכה החדשה ניצלה את מעמדה ואת כוחה כדי להעניק גישה להלן סמפל לעם היפני ולהיסטוריה שלו. מה שהפך את הלן סמפל לאחד החוקרים המערביים הראשונים שחקרו את החקלאות והחברה היפנית. היא כתבה את הממצאים שלה במאמר "השפעות התנאים גאוגרפיים על החקלאות היפנית", שפורסם בשנת 1912. היא הרחיבה את התעניינותה האקדמית בגאוגרפיה בעת ביקורה בלונדון, שם נתקלה בספריו של פרידריך ראצל. היא נסעה לגרמניה לחפש את ראצל וללמוד אצלו באוניברסיטת לייפציג. באותם ימים - כאישה אסורה היה לה לקבל תעודת בגרות, אבל למרות זאת, הצליחה לקבל אישור להשתתף בהרצאותיו של ראצל. היא הייתה האישה היחידה בכיתה של חמש מאות תלמידים. היא המשיכה לעבוד עם ראצל והוציאה מספר מאמרים אקדמיים בכתבי עת אמריקאיים ואירופיים, אך מעולם לא קבלה תואר.
תומאס קלר
תומאס קלר (באנגלית: Thomas Keller; נולד ב-14 באוקטובר 1955) הוא שף, מסעדן וסופר אמריקאי.
הלן סמפל
קריירה
אף על פי שסמפל הייתה ידועה בחוגי הגאוגרפיה של גרמניה, היא לא הייתה ידועה בגאוגרפיה האמריקאית. כשחזרה לארצות הברית, היא החלה לחקור, לכתוב ולפרסם מאמרים והחלה להשיג לעצמה שם בגאוגרפיה האמריקנית. המאמר שלה ב -1897 בכתב העת Journal of School Geography, "השפעת המחסום האפלצ'י על ההיסטוריה הקולוניאלית" היה הפרסום האקדמי הראשון שלה. במאמר זה, היא הראתה כי מחקר אנתרופולוגי אכן ניתן לבצע בתחום הגאוגרפיה.
תומאס קלר
חייו
קלר נולד ב-14 באוקטובר 1955, בקמפ פנדלטון, קליפורניה. אביו היה קצין במרינס ואמו בטי ניהלה מסעדות. לקלר ארבעה אחים גדולים. בהיותו בן ארבע, הוריו התגרשו ואמו עברה איתו ועם אחיו לפלורידה. כילד, שהתגורר עם אמו, ארבעה אחים ביולוגיים ואב ואחות חורגים, קלר כלל לא התעניין בבישול, ואילו הבשלן בבית היה אחיו ג'וזף. אמו פרנסה את המשפחה בניהול מסעדות בדרום פלורידה ולאחר שסיים תיכון שטף כלים באחת מהן, שהיתה במועדון היאכטות של פאלם ביץ' שבמערב פאלם ביץ'. ב-1975 משעזב השף מינתה אותו אמו לשף. הוא בישל המבורגרים, טוגנים, סנדוויצ'ים ואגז בנדיקט.
הלן סמפל
קריירה
פרסום ספרה הראשון פתח את הקריירה של סמפל. בשנת 1904, היא הפכה לאחד ארבעים ושמונה המייסדים של ״איגוד הגאוגרפים האמריקאים״ ( AAG ) תחת הנשיאות של ויליאם מוריס דייוויס. לימים (1921) התמנתה לאשה הראשונה כנשיאה של האגוד (אחת מתוך שש נשים שמילאו את התפקיד הנכבד עד היום). באותה שנה התמנתה גם לעורכת כתב העת ״Journal fo Geography״, תפקיד שהמשיכה בו עד 1910.
תומאס קלר
חייו
מכיוון שהעבודה במועדון היאכטות הייתה עונתית חיפש קלר עבודה לקיץ ובקיץ 1976, בטרם מלאו לו 21, עבר לניופורט שם פגש את המנטור שלו, רולנד הנין - שף מליון שלימדו את אושיות המטבח הצרפתי: איך לקלף עגבניות, כיצד לבשל ירקות ירוקים כיאות, צורת העשייה הנכונה של הסטייק, אופן הצלייה ועוד. הנין שכר את קלר כדי שיבשל ארוחות לצוות המסעדה שלו.
בגיל 24, לאחר שנפרד מהנין, נשכר קלר לפתוח מסעדה במערב פאלם ביץ' שנקראה קובלי נוב (Cobbley Nob), היה זה תפקידו הראשון כשף מבצע, שם בישל אוכל צרפתי קלאסי על פי ספרו של פרנאן פואן "הגסטרונומיה שלי", שהוא עד היום ספר הבישול האהוב עליו ביותר.
בין 1980 ל-1983 עבד במסעדה קטנה ליד קטסקיל שבעמק נהר ההדסון בניו יורק. המסעדה, לה ריב (La Rive), היתה בבעלותם של רנה ופולט מקארי שהיו צרפתים, וקלר בישל שם אוכל צרפתי כפרי מסורתי. אמו נפטרה והוא היה נחוש בדעתו לפתוח מסעדה משלו. לאחר עזיבתו את לה ריב נהפך לטבח דגים במסעדת הפולו (The Polo) וזו הייתה עבודתו הראשונה בבריגדת הטבחים.
הלן סמפל
קריירה
הלן סמפל לימדה באוניברסיטת שיקגו מ 1906 עד 1920, אבל המשרה האקדמית הקבועה הראשונה הוצעה לה בשנת 1922 באוניברסיטת קלארק. היא הייתה האשה הראשונה כחברת סגל בהוראת סטודנטים לתואר שני בגאוגרפיה, אבל משכורתה הייתה תמיד נמוכה בהרבה מעמיתיה הגברים. היא גם הרצתה באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1912 ו-1922.
תומאס קלר
חייו
בשנת 1984 עבר לפריז למשך שנה והתלמד בחצי תריסר מסעדות בנות שניים ושלושה כוכבים במדריך מישלן ביניהן גי סאבואה, טיוואן ופרה קטאלאן.
הלן סמפל
קריירה
ספרה הראשון, ״ההיסטוריה האמריקאית ותנאיה הגאוגרפיים״ (1903) והשני ״השפעות הסביבה הגאוגרפית״ (1911), הפכו לספרי לימוד בשימוש נרחב בקרב תלמידי הגאוגרפיה וההיסטוריה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים.
תומאס קלר
חייו
ב-1990 נעשה יועץ למסעדות, הייתה זו התקופה הנוראית ביותר בחייו, הוא חש כ"זונה" קולינרית, המעניק שירותיו עבור אנשים שכלל לא אכפת להם מאיכות המזון והשירות. נעשה שף מסעדת מלון צ'קרס (Checkers), בינואר 1991 שישה חודשים לאחר מכן נמכר המלון לאיש עסקים גרמני. קלר רב עם הבעלים על עלויות המסעדה והבעלים סירב לשלם לספקים ומששפך את ליבו בחדר האוכל לפני הסועדים אחד הנוכחים בשולחן היה בעל המלון אותו קלר לא הכיר והלה פיטרו במקום, זו הייתה העבודה השנייה ממנה פוטר. הוא ייסד ביחד עם חברתו דאז חברה לשמן זית וכשנפרדו קנה ממנה את חלקה.
המכבסה הצרפתית The French Laundry
חלומו היה לפתוח בארצות הברית מוסד בן שלושה כוכבים במדריך המישלן, דוגמת המקומות בהם עבד בצרפת. הוא יצא לטיול בפיימונטה שבאיטליה ומסבתא בבית איטלקי למד להכין מטעמים ביניהם אניולוטי שגרסה משודרגת שלו מככבת בתפריטו כיום.
הלן סמפל
קריירה
בשנת 1915 פיתחה סמפל את תשוקתה לגאוגרפיה של אזור הים התיכון ובילתה זמן ניכר בחקר ובכתיבה על חלק זה של העולם במשך שארית חייה.
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
"האדם הוא תוצר של כדור הארץ." (הלן סמפל,1911).
תומאס קלר
המכבסה הצרפתית The French Laundry
קלר חסר הפרוטה פעל כל קיץ שנת 1993 לגיוס מיליון ומאתיים אלף דולרים מארבעים ושמונה משקיעים שונים לצורך רכישת המקום ונהיה השף והבעלים של המכבסה הצרפתית בשנת 1994. מיד בפתיחה דפקה על דלתו לורה קניגהאם ילידת יוטוויל והושיטה לו קורות חיים והוא שכר אותה. קניגהאם נהייתה יד ימינו של קלר, מנהלת המסעדה והסומלייה הראשית והציבה אמות מידה גבוהות ופרפקציוניסטיות.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
הלן סמפל הייתה דמות מפתח בתאוריה של דטרמיניזם סביבתי, יחד עם אלסוורת הנטינגטון וגריפית טיילור. בהשפעת עבודתו של צ'ארלס דרווין בהשראת המורה הרוחני פרידריך ראצל, חשבה הלן סמפל כי הפעילות האנושית נקבעת בעיקר על ידי הסביבה הפיזית. אף על פי שכיום גישת הדטרמיניזם הסביבתי איבדה את משקלה והשפעתה בתאוריות חברתיות, היא הייתה מקובלת מאוד באקדמיה בסוף המאה ה -19 וראשית המאה ה -20. עם זאת, השפעתה של הלן סמפל נראית בעבודותיהם של כמה מהגאוגרפים המודרניים, כגון ג'ארד דיימונד.
תומאס קלר
המכבסה הצרפתית The French Laundry
הפרנץ' לונדרי הוא מבנה בן אלף ושש מאות רגל מרובעים, שנבנה מסלעי ועצי הנהר בשנת 1900. למסעדה שתי קומות ובכל אחד מהם חדר אירוח וקיבולת של שישים וארבעה אנשים. בקיץ המרפסת נפתחת והאורחים יכולים לצאת להתרווח במרפסת הצופה אל הגינה. מוגשים מספר תפריטי טעימות שהם יצירות של קלר המבוססות על המטבח הצרפתי וזמן הארוחה הוא כשלוש עד חמש שעות. במהרה זכתה המסעדה בכל פרס אפשרי ונחשבת לטובה ביותר בארצות הברית ולאחת הטובות ביותר בעולם.
בושון
בושון הוא השם בו מכונה ביסטרו באזור ליון שבצרפת, הכוונה היא לביסטרו אולם היות שהשם ביסטרו מתייחס באמריקה לאכילה רגילה בחר קלר לקרוא לו בושון. הוא פתח את הבושון הראשון בשנת 1998 בסמוך לפרנץ' לונדרי. בושון שנייה נפתחה בלאס וגאס באביב שנת 2004 במלון-קזינו הונציאני. השף המבצע בבושון הוא ג'ף קרציילו, שעבד עמו למן שנתו הראשון בפרנץ' לונדרי. קרציילו סיים את לימודי הבישול שלו, הצטרף לפראן אדריה וב-1994 החל לעבוד בפרנץ' לונדרי. הוא אף פתח עם קלר את בושון בלאס וגאס.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
בספרה ״השפעות הסביבה הגאוגרפית על האנתרופוגאוגרפיה של ראצל״ (1911) היא מתארת אנשים ונופים הקשורים בהם, וחילקה את העולם לסוגי סביבות שונות. כך לדוגמה נחקרו פרקים בנושאים האדם באזור הטרופי, האדם באזורים הרריים, האדם באקלימים הממוזגים ועוד.
תומאס קלר
בושון
בבושון התכוון קלר ללכת בעקבות דגם הביסטרו הפריזאי ולהגיש תבשילים צרפתיים קלאסיים במיטבם כגון: קיש, מרק בצל מוקרם, ביף בורגיניון, עוף צלוי, טארט טאטן, קרם קרמל, פרופיטרול, מוס שוקולד, טארט לימון.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
הלן סמפל זיהתה ארבע דרכים עיקריות להשפעת הסביבה הפיזית:
תומאס קלר
פר סה
בשנת 2004 פתח קלר את מסעדת פר סה במרכז טיים וורנר במנהטן שבניו יורק. במסעדה הושקעו שנים עשר מיליוני דולרים והיא עוצבה על ידי המעצב אדם טיהאני. זוהי מסעדת אחות לפרנץ' לונדרי בעלת תפריט שירות וסטנדרטים דומים מאוד.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
1) השפעות פיזיות ישירות (אקלים, גובה)
תומאס קלר
פר סה
מטבחם של הפרנץ' לונדרי ופר סה מתאפיין בכמה תפריטי טעימות, מהם אחד צמחוני, של תשע מנות קטנות מהמטבח הצרפתי הקלאסי ועלותן היא מאתיים וחמישים דולר כולל דמי שירות.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
2) השפעות נפשיות (תרבות, אמנות, דת)
תומאס קלר
פר סה
קלר פתח שתי מאפיות, שתיהן בלאס וגאס.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
3) פיתוח כלכלי וחברתי (משאבים ופרנסה)
תומאס קלר
פרסים
בשנים 2003 ו-2004 בחר המגזין רסטורנט במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בפרנץ' לונדרי כמסעדה הטובה בתבל, בשנת 2005 הייתה מקום שני, בשנת 2002 מקום שלישי ומקום רביעי בשנים 2006 ו-2007, מקום חמישי בשנת 2008, מקום 12 בשנת 2009 ומקום 32 בשנת 2010. פר סה זכתה למקום שביעי בשנת 2005 ולמקום שמיני בשנת 2006, תשיעי ב-2007 ושמיני בשנים 2008 ו-2009 ובמקום העשירי בשנים 2010 ו-2011. קלר הוא השף השלישי הכי ממושלן בעולם, ביחד עם גורדון רמזי (אחרי ז'ואל רובישון ואלן דיקאס), לו שבעה כוכבי מישלן: שלושה לפרנץ' לונדרי, שלושה לפר סה, ואחד לבושון. הפרנץ' לונדרי נבחרה כטובה במסעדות אמריקה על ידי אסקווייר, מדריך זגאט, גורמה, בון אפטיט, USA Today, הניו יורק טיימס והויין ספקטייטור.
הלן סמפל
דטרמיניזם סביבתי ואנתרופוגראפיה
4) תנועה של אנשים (מחסומים טבעיים, נתיבים, כגון הרים ונהרות).
סמפל משקפת גם דיונים וקונפליקטים בתוך הגאוגרפיה והתאוריה החברתית על נושאי הדטרמיניזם והגזע. ואכן, בכמה עבודות היא מאתגרת את הרעיונות הפופולריים של זמנה, על גזע כקובע הבדלים חברתיים ותרבותיים, ומציעה שהסביבה היא גורם חשוב יותר בהתפתחות התרבותית.
התאוריה של סמפל שימשה לעיתים למטרות שליליות: המפלגה הנאצית, למשל, ציינה את התאוריה שלה על הדטרמיניזם הסביבתי כראיה לנחיתות הגזע היהודי, ואמרה כי התאוריה שלה הוכיחה כי אנשים וחברות מסוימים מתורבתים יותר וטובים יותר מאחרים. טיעון כזה לא היה טיעון שתמכה בו הלן סמפל, אשר הדגישה את הרעיון של גיוון תרבותי הנובע מגיוון סביבתי, אך מעולם לא באופן היררכי.
התאוריה של סמפל על הדטרמיניזם הסביבתי ספגה ביקורת כי נראתה פשטנית מדי ולעיתים קרובות משכפלת את אותם נושאים שמופיעים בגישות הגזעניות, וממירה אותן רק במושגי "הטבע". עם זאת, עבודתה של סמפל זכתה לאחרונה לבחינה מחודשת של נושאים מרכזיים באקולוגיה פוליטית.
הלן סמפל ניהלה את עבודת המחקר שלה בקנטקי ובים התיכון, מחקר חדשני שהיה נדיר בגאוגרפיה באותה עת. היא רשמה הערות על יחסי אנוש והסביבה, תכונות תרבותיות של הנוף וערכה תצפיות מפורטות על מגורים, מבנים, פרנסה וחיי היומיום.
חיים מאוחרים
סמפל סבלה מהתקף לב בשנת 1929, שממנו לעולם לא התאוששה לחלוטין. לאחר שעבדה ממיטת בית החולים, ומאוחר יותר מביתה הסמוך לקמפוס האוניברסיטה, הוציאה סמפל את ספרה השלישי והאחרון, ״גאוגרפיה של אזור הים התיכון: הקשר להיסטוריה עתיקה״ בשנת 1931. הספר סקר את ההיסטוריה של העת העתיקה והנוף הים תיכוני, המתמקד באופן שבו הים התיכון, ההרים והמדבריות שסביבו הקימו את הציוויליזציה המערבית.
בעקבות מחלתה היא עברה מ Worcester, מסצ 'וסטס (המיקום של אוניברסיטת קלארק) לאקלים חם יותר של בצפון קרוליינה בסוף 1931, בניסיון לשפר את בריאותה. רופאיה המליצו על אקלים מתון, ובגובה נמוך יותר, היא עברה למערב פאלם ביץ ', פלורידה.
היא מתה במערב פאלם ביץ' ב־8 במאי 1932 ונקברה בבית-הקברות "Cave Hill" בעיר הולדתה לואיוויל, קנטקי.
פרסים והכרה
בשנת 1914 קיבלה את המדליה מהחברה הגאוגרפית האמריקנית, "בהוקרה על תרומתה המכובדת למדע האנטרופוגאוגראפיה". היא הייתה נשיאת אגודת הגאוגרפים האמריקאים (כיום האגודה האמריקאית לגאוגרפים) ב-1921.
זכתה במדליית הזהב של הלן קלובר על ידי החברה הגאוגרפית של שיקגו, בהוקרה על מנהיגותה בגאוגרפיה האמריקאית.
בית הספר היסודי "סמפל" בעיר הולדתה, לואיוויל, נקרא לכבודה.
למרות טענתו של הגאוגרף התרבותי פרופ׳ קארל סאוהר, כי סמפל הייתה "רק שופר אמריקאי לאדונה הגרמני", הייתה הלן סמפל גאוגרפית פוריה, ששימשה את המקצוע היטב והצליחה מאוד, למרות מכשולים עצומים למגדרה בחצרות האקדמיה. היא בהחלט ראויה להכרה על תרומתה לקידום הגאוגרפיה.
ג'ורג'ינה הייג
ג'ורג'ינה הייג (באנגלית: Georgina Haig; נולדה ב-3 באוגוסט 1985) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אוסטרלית.
ביוגרפיה
הייג נולדה במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה. אמה, ג'יליאן, היא אומנית; אביה, ראסל, הוא תסריטאי ובמאי; ואחיה הצעיר, ג'וליאן, הוא דוגמן ושחקן.
במשך כל ילדותה ועד גיל ההתבגרות היא למדה בלט, ובכיתה ח' הופיעה עם האקדמיה המלכותית למחול בלונדון. הייג למדה בבית הספר התיכון רד היל ולאחר מכן ב"מכללת טוראק" לצורך השלמת השכלה תיכונית. היא התקבלה לאוניברסיטת מלבורן כדי ללמוד אמנויות, אך דחתה את לימודיה בשנה אחת כדי ללמד אנגלית בווייטנאם באוניברסיטת האנוי למדע וטכנולוגיה. לאחר מכן חזרה למלבורן כדי להמשיך את לימודיה והתקבלה לחוג לאמנויות הבמה של אוניברסיטת אדית׳ קואן. היא סיימה את לימודיה בשנת 2008 בגיל 23.
חיים אישיים
ביוני 2014 נישאה לשחקן והתסריטאי ג'וש מייפלסטון. במרץ 2017 נולדה בתם הבכורה, גרטה.
אריק דמפיר
אריק טרווס דמפיר (באנגלית: Erick Travez Dampier; נולד ב-14 ביולי 1975 בג'קסון, מיסיסיפי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי מליגת ה-NBA. גובהו 2.11 מטרים.
המהונג
המהונג (בקוריאנית: 함흥시) היא העיר השנייה בגודלה בקוריאה הצפונית ובירת מחוז דרום האמגיונג שבמזרח המדינה. המהונג נמצאת על הגדה המזרחית של נהר סונגצ'ון, בשטח מישורי מוקף הרים. בהמהונג שוכן אחד הנמלים הגדולים ביותר בקוריאה הצפונית, והאי מהווה את המרכז העיקרי לסחר של קוריאה הצפונית עם מדינות אחרות.
אריק דמפיר
דמפיר, בוגר אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, נבחר על ידי האינדיאנה פייסרס במקום העשירי בדראפט ה-NBA לשנת 1996. את עונתו הראשונה בליגה, סיים עם ממוצעים של 5.1 נקודות, 4.1 כדורים חוזרים וחסימה אחת בכ-14 דקות למשחק. ב-12 באוגוסט 1997, הועבר יחד עם דואן פרל לגולדן סטייט ווריורס תמורת כריס מאלין.
המהונג
טרום-מודרנית
ב-1400 אי-סונג-קה, מייסד שושלת אי, ברח אל המהונג לאחר הפיכה מוצלחת, שביצע בנו, אי-באנג-וון.
אריק דמפיר
בגולדן סטייט היה דמפיר לשחקן מוביל ופתח בחמישייה בכל 82 משחקיה של הקבוצה בעונה הסדירה. בנוסף על הפך דמפיר לשחקן מגוון במיוחד וסיים את העונה עם ממוצעים של 11.8 נקודות, 8.7 כדורים חוזרים, 1.1 אסיסטים, 1.7 חסימות ו-0.5 חטיפות בכ-32 דקות למשחק. בהמשך שנותיו בקבוצה, חווה עליות ומורדות, בעיקר בגלל מיעוט במספר המשחקים בהם שותף. בעונתו האחרונה בגולדן סטייט (עונת ), הגיע לשיאו והוביל את הקבוצה עם ממוצעי "דאבל דאבל" של 12.3 נקודות, 12 כדורים חוזרים ו-1.9 חסימות למשחק.
המהונג
מהכיבוש היפני עד לשחרור העיר
בזמן השלטון היפני בחצי האי הקוריאני מ-1910 עד 1945, העיר נקראה קנקו. ב-22 בדצמבר 1945, העיר שוחררה מהשלטון היפני על ידי הצבא האדום. 80%-90% מהעיר נהרסו במהלך מלחמת קוריאה. במהלך כל מלחמת קוריאה, העיר הייתה בידי כוחות הצפון, למעט בתקופה שבין 17 באוקטובר עד 17 בדצמבר 1950.
אריק דמפיר
בעקבות יכולתו הטובה בעונה הקודמת, הוחתם דמפיר בדאלאס מאבריקס, וב-6 עונות במדיה העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות, 7.4 כדורים חוזרים ו-1.2 חסימות למשחק.
ב-23 בנובמבר 2010 חתם דמפיר במיאמי היט. דמפיר פרש בשנת 2012 ממשחק פעיל.
המהונג
בשלטון קוריאה הצפונית
בשנים 1955–1962, המהונג עברה שיקום ופיתוח אינטנסיביים, על ידי גרמניה המזרחית. תוכנית הפיתוח והשיקום כללה יצירת תעשיות הקשורות לבנייה, הכשרת עובדי בניין, מהנדסים, מתכנני ערים ואדריכלים. הפרויקט המקורי היה אמור להימשך עד שנת 1964, אך בשל הימצאות של צפון קוריאה ומזרח גרמניה בצדדים מנוגדים בסכסוך הסיני-סובייטי, הפרויקט הסתיים שנתיים מוקדם יותר, בשנת 1962, ללא כל אירועי חניכה או טקסים. בין השנים 1960–1967, המהונג הייתה נפרדת ממחוז דרום חמגיונג, והייתה עיר מנוהלת ישירות (כמו פיונגיאנג), אך בשנת 1967, היא הצטרפה למחוז דרום האמגיונג, והפכה לבירת המחוז. בשנת 1995, קרה בעיר אחד האתגרים המתועדים היחידים לממשלה הצפון קוריאנית - כאשר חיילים מוכי רעב צעדו לכיוון פיונגיאנג כדי למרוד. המרד דוכא, יחידת החיילים פורקה, ולא ידוע מה עלה בגורל החיילים. ברעב בקוריאה הצפונית בשנות ה-90 של המאה העשרים, אנדרו נטסיוס, מנהל USAID, תיאר את המהונג כ"עיר שהרעב השפיע עליה בצורה החמורה ביותר". הוושינגטון פוסט וסוכנות הידיעות רויטרס, דיווחו כי נמצאים קברים טריים רבים על הגבעות שמסביב להמהונג, וכי רבים מילדי המהונג היו ננסיים כתוצאה מתת-תזונה. עריק צפון קוריאני טוען שיותר מ-10% מאוכלוסיית העיר מתו ברעב, וכ-10% נוספים נמלטו מהעיר בחיפוש אחר מזון. אף על פי שבעבר זרים (אזרחי מדינות אחרות), לא הורשו לבקר בהמהונג, כיום זרים יכולים לבקר בהמהונג, בסיורים של סוכנויות הנסיעות הצפון קוריאניות. ישנה סברה כי המהונג, בעלת שיעור גבוה של כימאים ומפעלים כימיים שהקימו היפנים במלחמת העולם השנייה, היא המרכז לייצור מתאמפטמין של קוריאה הצפונית.
תחבורה
המהונג היא מרכז תחבורה חשוב, המחובר לקו הרכבת פיונגרא. בעיר שוכן נמל התעופה טוקסאן.
חינוך
בהמהונג מספר מוסדות להשכלה גבוהה:
תרבות
בהמהונג שוכן התיאטרון הגדול של המהונג, שהוא התיאטרון הגדול ביותר בקוריאה הצפונית.
עורב חום-עורף
עוֹרֵב חוּם-עוֹרֶף (שם מדעי: Corvus ruficollis) הוא עוף מדברי. הוא שוכן בצפון אפריקה ועד קניה, חצי האי ערב, המזרח התיכון ואיראן. בישראל הוא שוכן קבע באזורים המדבריים, ובעיקר בנגב ובמדבר יהודה, אך הוא מופיע לעיתים גם באזורים שאינם מדבריים.
גודלו של העורב חום-העורף 52–56 סנטימטר ומשקלו 500–830 גרם. צבעו שחור, פרט לעורפו שהוא חום (בגוזלים אין כתם חום בעורף). פרט לכך, הוא דומה מאוד לעורב השחור, אך מקורו מעט עדין יותר. הוא ניזון ממגוון רחב של מזונות - אשפה, נחשים, חגבים, גרעינים, פירות ועוד.
העורב חום-העורף הוא ציפור מתלהקת - הוא חי בזוגות המקימים להקות טריטוריאליות. יחידים (בעיקר צעירים), שאינם משתלבים בקבוצה, חיים בבדידות. עורב זה מקים את קינו מזרדים וממקמו בצוקים, עצים או בתים ישנים. הקן עשוי זרדים גסים המרופדים בחומרים רכים יותר, כגון צמר, קרעי בד וכדומה, והנקבה מטילה בו 2–5 ביצים.
פסגת פרידמן
פסגת פרידמן (באנגלית: Friedmann Peak) היא הר נישא במרכז רכס קנט, בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,920 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמה של רוזלי אוקאמפו פרידמן (Roseli Ocampo Friedmann), פרופסורית למיקרביולוגיה, באוניברסיטת פלורידה לחקלאות ולמכניקה (Florida A&M University), בטלהסי במדינת פלורידה שבארצות הברית.
פרידמן חקרה במשך חמש עונות מחקר בעמקים היבשים מקמרדו, וגילתה, יחד עם אימרי פרידמן (Imre Friedmann), מיקרואורגניזמים המצויים באבן החול שבעמקים.
מחוז קויאהוגה
מחוז קויאהוגה (באנגלית: Cuyahoga) הוא אחד ממחוזות אוהיו שבארצות הברית. המחוז הוא המאוכלס ביותר במדינה, עם 1,280,122 תושבים, וקליבלנד משמשת כבירת המחוז. שטח המחוז הוא 3,226 קמ"ר, מתוכם 2,042 קמ"ר (63.3%) של מים. הגבול הצפוני של המחוז הוא ימת אירי.
במחוז 38 ערים, ומספר יישובים ומועצות אזוריות.
אטימולוגיה
מקור השם בשפת האירוקוי, ומשמעותו "הנהר העקלקל". נהר בעל שם זהה חוצה את המחוז ומזין את ימת אירי.
היסטוריה
האזור היה מיושב החל מהאלף השני לפנה"ס, ובמהלך התקופה שבטים רבים שגשגו באזור. ב-1796 הגנרל מוזס קליבלנד, יחד עם עוד 50 גברים ושתי נשים יצאו למפות את האזור, שאז היה רכושה של חברת "Connecticut Land", שרכשה שנה קודם לכן 12,000 קמ"ר של קרקע מהטריטוריה הצפון-מערבית, תמורת 40 סנט לאקר (כ-4 דונם).
קליבלנד הקים את העיר שנקראה על שמו, והאזור החל להתיישב במהירות וב-1803 אוהיו הפכה למדינה ה-17 בארצות הברית.
שטח המחוז ופוליטיקה
המחוז נוצר ב-7 ביוני 1807, מתוך מחוז גאוגה. שטח המחוז צומצם לאורך השנים שוב ושוב עם יצירת המחוזות יורון (1809), לוריין (1822) ולייק (1840).
מאז יסודו ועד לשנת 2010 נוהל המחוז באמצעות ועדה מחוזית בת שלושה חברים שבתורם בוחרים אנשי מקצוע לניהול המחוז. אך בנובמבר 2009 הצביעו תושבי המחוז על רצונם לעבור לשיטה אחרת בה נבחרים 11 נבחרי ציבור המנהלים בעצמם את המחוז וכן מנהל מחוז (county executive). רק עוד מחוז אחד באוהיו מנוהל בצורה זו, ושיטה זו ככלל נוהגת רק ב-9 מדינות בארצות הברית ואף בהן לא בכולן.
תושבי המחוז נוטים למפלגה הדמוקרטית באופן מכריע, כשבשנת 2010 68.84 אחוזים מתושבי המחוז הצביעו למפלגה הדמוקרטית. רק במערכת בחירות אחת (1972) היה המחוז בשליטת המפלגה הרפובליקנית.
תחבורה
בשטח המחוז נמצא נמל התעופה הבינלאומי קליבלנד הופקינס, וכן שני נמלי תעופה מקומיים.
חבל עדולם
חבל עֲדֻלָּם הוא גוש התיישבות בין בית שמש לבית גוברין במועצה האזורית מטה יהודה ומצפון לאזור חבל לכיש, האזור הנקרא על שם העיר הקדומה עדולם שהייתה באזור. חבל עדולם משתרע על פני שטח של 100,000 דונם.
החבל תוכנן מתוך כוונה לסתום פרצה בגבול ירדן–ישראל מול הר חברון. בשנת 1957 החלו בהכשרת היישובים ובפיתוח השטח.
תיגרינית
ספרות והיסטוריה
התיגרינית נכתבת בכתב הגעז בדומה לאמהרית.
חבל עדולם
בחבל עדולם עובר קטע נכבד של שביל ישראל, ונמצאים תלים ארכאולוגיים רבים כגון תל עזקה, תל בית שמש, תל גודד ועוד.
טאירה
טאירה או טיירה הנקרא גם טולומוקו (שם מדעי: Eira barbara) הוא מין גדול ממשפחת הסמוריים החי על עצים ביערות באמריקה הדרומית. הוא מין יחיד בסוגו וקרוב של הגרגרן.
הטאירה חי ביערות טרופיים באמריקה הדרומית, המרכזית ובאי טרינידד. פרוותו חומה או שחורה עם כתם בהיר על החזה, אך לעיתים נולדים טיארות לבנות. אורכו עד 60 ס"מ ואורך זנבו 45 ס"מ ומשקלו מגיע עד ל-7.5 ק"ג
הוא יצור מהיר הצד ביום ובלילה, היודע לטפס בזריזות בין הענפים ואף לקפוץ ביניהם ולשחות מהר. טרפו העיקרי הוא מכרסמים שונים אך גם יונקים קטנים אחרים כמו קופי הטמרין והמרמוסט, עופות, זוחלים ואף נבלות ופירות. לעיתים הם גם אוכלים דבש מכוורות בין העצים.
הטאירה אינו נמצא בסכנת הכחדה, אך כמה תת-מינים קרובים לסיכון עקב כריתת יערות.
רובין קאר
רובין קאר (באנגלית: Robyn Carr, נולדה ב-25 ביולי 1951) היא סופרת אמריקאית, הידועה בעיקר כסופרת של סדרת הספרים וירג'ין ריבר שעובדה לסדרת טלוויזיה מצליחה. בנוסף היא כתבה יותר מחמישים רומנים. הרומנים שלה נמצאים באופן קבוע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ביוגרפיה
מאז פרסמה קאר עשרות רומנים רומנטיים היסטוריים ועכשוויים, רומני מתח, סיפורים קצרים, מאמרים, ואפילו כתבה כמה תסריטים שטרם נמכרו. קאר גם מארחת מדי חודש "Carr Chats" בספריית פסאו ורדה בהנדרסון, נבדה, שם היא מראיינת סופרים אחרים.
ב-2019 עלתה לשידור הסדרה וירג'ין ריבר, המבוססת על ספריה, בנטפליקס. קאר היא גם המפיקה בפועל של הסדרה. הסדרה בכיכובם של אלכסנדרה ברקנרידג' ומרטין הנדרסון בעלת 5 עונות וחודשה לעונה נוספת.
ב-2023 הוכרז כי גם סדרת ספריה "הלב של סאליבן" תעובד גם היא לתוכנית טלוויזיה. הסדרה, בת עשרת הפרקים, בכיכובם של מורגן קוהאן, סקוט פטרסון וצ'אד מייקל מארי עלתה לשידור במרץ 2023 וחודשה לעונה שנייה.
לקאר יש בן ובת.
קלונוס
קלונוס (מן המילה היוונית לתנועה מבולבלת אלימה) או ריטוט היא סדרה של התכווצויות שרירים לא רצוניות והרפיה. קלונוס הוא סימן לבעיות נוירולוגיות מסוימות והוא קשור, במיוחד, לנגעים בתאי עצב מוטוריים עליונים כמו בשבץ, טרשת נפוצה פגיעה בחוט השדרה ואנצפלופתיה כבדית. שלא כמו הרעידות הקטנות, הספונטניות הידועות כפסציקולציה (התכווצות שרירים קטנה ומקומית) הנגרמת, בדרך כלל כתוצאה מפתולוגיה בתאי העצב המוטוריים הנמוכים, הרי קלונוס גורם לתנועות גדולות המתחילות בדרך כלל על ידי רפלקס.
קלונוס שכיח ביותר בקרסוליים שבהם יש כיפוף מהיר של הרגל כלפי מעלה (dorsiflexion). הוא יכול להיות גם בברכיים שם הוא מתבטא בדחיפה מהירה של פיקת הברך (לכיוון אצבעות כף הרגל). רק קלונוס מתמשך (5 פעימות או יותר) נחשב בלתי תקין.
קלונוס המופיע אחרי החדרת תרופות מסוג סרוטונין מנבאות, כמעט בוודאות, הרעלת סרוטונין.
מוטי הלר
מוטי הלר (נולד בא' בחשוון תש"מ, 22 באוקטובר 1979) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט חרדי-ישראלי.
ביוגרפיה
הלר נולד לפרידה ואברהם הלר המשתייכת לחסידות קרלין-סטולין וגדל בשכונת סנהדריה בירושלים.
בנעוריו למד בישיבת קרלין ובישיבת טשעבין.