cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנדה מאסטרס
תחרויות הגברים ותחרויות הנשים לא נערכות במקביל, ואף לא באותה עיר, אלא בשני אצטדיונים שונים: אחד במונטריאול והשני בטורונטו, כשכל אחד מהם הוא בעל קיבולת של כ-12,000 מושבים. בשנים אי זוגיות תחרות הגברים נערכת במונטריאול ותחרות הנשים בטורונטו, ובשנים זוגיות מתהפך הגלגל.
Take You Dancing
Take You Dancing הוא סינגל של הזמר האמריקאי ג'ייסון דירולו. השיר יצא לאור כסינגל ב-22 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, חברת אחות של הלייבל הקודם של דירולו, וורנר רקורדס. השיר נכתב על ידי טימו ברונילה, ג'ייסון דירולו, עמנואל "עמן" קריאקו, שרה סולובאי ושון צ'ארלס.
רקע
דירולו אמר על השיר כי "בזמנים אלה, כולנו זקוקים לשיר שיעלה אותנו. אני מקווה ש-Take You Dancing יכול להיות אור בימים הקשים האלו".
אסטבן אוקון
אסטבן אוקון (בצרפתית: Esteban Ocon, נולד ב-17 בספטמבר 1996) הוא נהג מרוצים צרפתי המתחרה בקבוצת אלפין באליפות הפורמולה 1. שימש במשך שלוש עונות כנהג בקבוצות מאנור וסהרה פורס אינדיה.
קריירה
אוקון החל להתחרות בתחרויות קארטינג בגיל 10. שנה לאחר מכן זכה באליפות צרפת בקטגוריית המינימי ובשנת 2008 זכה באליפות הקאדטים. במשך שלוש שנים התחרה בקטגוריית ה-KF3 ובשנת 2011 סיים כאלוף צרפת וכסגן אלוף אירופה בקטגוריה.
בשנת 2012 ערך את הבכורה בתחרויות רכבים חד-מושביים, כשלקח חלק באליפות הפורמולה רנו 2.0 כנהגה של קבוצת קוריניאן מוטורספורט (Koiranen Motorsport). בשנת 2013 עבר להתחרות בקבוצת ART. את העונה סיים במקום השלישי ובמהלכה רשם את הניצחון הראשון. באוקטובר אותה שנה ערך את הופעת הבכורה בפורמולה 3, במסגרת הגרנד פרי של מקאו. עונה לאחר מכן הצטרף באופן מלא לאליפות אירופה בפורמולה 3. במהלך העונה השיג 9 ניצחונות והבטיח את הזכייה באליפות, כשנותר עוד מרוץ לסיום העונה. בשנת 2015 עבר להתחרות בסבב ה-GP3 עבור קבוצת ART. הוא ניצח רק מרוץ אחד במהלך העונה, אך בעשרה מרוצים נוספים הגיע למקום השני וזכה באליפות. במקביל, שימש כנהג המבחן של קבוצת סהרה פורס אינדיה.
פורמולה 1
את עונת 2016 החל כנהג קבוצת המרוצים של מרצדס באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM), בה לקח חלק בעשרת המרוצים הראשונים של העונה. במקביל, שימש כנהג מבחן בקבוצת רנו. במהלך חודש אוגוסט הודיעה קבוצת מאנור על החתמתו של אוקון כמחליפו של ריו הריאנטו עד לסיום העונה. הוא ערך את הבכורה בגרנד פרי הבלגי, אותו סיים במקום ה-16. הוא שותף בתשעה מרוצים עד לסיום העונה, אך לא צבר נקודות.
ביוני 2021 האריך את חוזהו בקבוצה עד לסוף עונת 2024.
פיטר מייהו
פיטר ויליאם מייהו (באנגלית: Peter William Mayhew; 19 במאי 1944 - 30 באפריל 2019) היה שחקן קולנוע אנגלי - אמריקאי הידוע בעיקר בשל גילום דמותו של צ'ובאקה בחמישה מסרטי מלחמת הכוכבים.
ביוגרפיה
מייהו נולד בלונדון בשנת 1944. גובהו הרב, 221 סנטימטר, נבע מתסמונת מרפן.
תפקידו הראשון בקולנוע היה מינוטאור מכני בסרט סינבד ועין הנמר בשנת 1977. הוא קיבל את התפקיד לאחר שמפיקי הסרט ראו את תמונתו במאמר אודות אנשים בעלי רגליים גדולות. לאחר תפקיד זה לוהק בתור צ'ובאקה בסרט תקווה חדשה (שנקרא במקור מלחמת הכוכבים). שני הסרטים צולמו ב-1976 אך תקווה חדשה שהפקתו הסתיימה אחרי סינבד יצא לאקרנים לפניו והיווה את הופעת הבכורה של מייהו. התפקיד, שהצריך שחקן גבוה במיוחד הוצע קודם לכן לדייוויד פראוז שהעדיף לגלם את דארת' ויידר.
מייהו, שזכה לפרסום רב מגילום דמותו של צ'ובאקה אף על פי שכל גופו למעט עיניו היה מכוסה בעת מילוי התפקיד וקולו לא נשמע כלל (קולו של צ'ובאקה נוצר מהקלטת מספר בעלי חיים), הופיע בדמות זו בסרטים תקווה חדשה, האימפריה מכה שנית, שובו של הג'דיי, נקמת הסית' והכוח מתעורר. לאחר שפרש מגילום הדמות בעקבות בעיות בריאותיות שימש כיועץ בהפקת הסרט אחרוני הג'דיי, בו גולמה הדמות על ידי יונאס סואוטאמו, ששימש ככפיל גוף עבור מייהו בהכוח מתעורר והמשיך כמחליפו גם בסרטים סולו: סיפור מלחמת הכוכבים ועלייתו של סקייווקר.
מייהו, שקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 2005, היה נשוי למרי אנג'ליק "אנג'י" לוקר ואב לשלושה ילדים. הזוג התגורר בטקסס, ארצות הברית.
הוא נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-30 באפריל 2019.
מספר דבורה
מספר דבורה (Deborah number, De) הוא מספר חסר ממד בתורת הראולוגיה המאפיין את מעבר החומר בין מצבים של מוצק וזורם, תחת תנאי העמסה שונים. מספר דבורה מוגדר כיחס בין "זמן הרפיה" (רלקסציה או "תפוגה") להגעת החומר לשיווי משקל בהפעלת מאמץ לבין הזמן האופייני בבעיה. המספר מאפיין את התנהגות החומר כמוצק או כזורם במצב הנחקר. המספר שימושי בחקר תכונותיהם של חומרים ויסקו-אלסטיים, המתנהגים כמוצקים או כזורמים בתנאים שונים, כמו למשל פולימרים.
מספר זה הוצע על ידי המדען הישראלי מרכוס ריינר, שקרא את שמו בעקבות הפסוק בשירת דבורה המתאר את המעבר של הרים למצב זורם (או נוזל):
רקע
ב"זורם ניוטוני" המאמץ נמצא ביחס ישר לקצב המעוות (גרדיינט המהירות), עם הצמיגות כמקדם היחס (פרופורציה) בהתאם לחוק הצמיגות של ניוטון. בהגדרת "זורמים ניוטוניים" נכללים כל הגזים וחלק מהנוזלים. בזורם לא ניוטוני הקשר בין המאמץ לקצב-המעוות מורכב יותר, תלות זו אינה-ליניארית ויכולה להיות תלויה בזמן. עם הפעלת מאמץ עובר החומר תהליך דינמי (תלוי בזמן) עד להגעה לשיווי משקל בהתנהגותו הראולוגית- תגובה למאמץ כמעוות. לחלופין, באילוץ מעוות פתאומי בחומר, החומר עובר תהליך דינמי של "הסתגלות"המאמצים למצב שיווי משקל חדש. תהליכים דינמיים אלו מאופניים על ידי קבוע זמן או "זמן רלקסציה" ("זמן הרפיה").
הגדרה
מספר דבורה מוגדר כיחס של "זמן הרפיה" (רלקסציה- "תפוגה") המאפיין את משך הזמן שלוקח חומר להסתגל למאמץ או למעוות, לבין הזמן האופייני לחקר התגובה של החומר (משך הניסוי או הדמיית מחשב): כאשר tc הוא זמן הרפיה (רלקסציה תפוגה) של החומר ו- tp זמן אופייני בבעיה: זמן התהליך הנחקר, הניסוי או הדמיית המחשב.
הבחנה זו בין מוצק לזורם מבוססת על ההנחה, שעבור זמן ארוך דיו, חומר שלכאורה "מוצק" יתנהג כזורם, יעבור מעוות מתמשך ויתחיל "לזרום" באטיות -מצב "זחילה" (Creeping). כך, שההבחנה זו אינה תלויה בתכונות החומר בלבד, אלא גם בזמן הבחינה של התופעה.
עבור ערכים קטנים של מספר זה החומר מתנהג כזורם (ובערכים קטנים מאוד כזורם ניוטוני) ובערכים גבוהים החומר מתנהג כזורם לא-ניוטוני ובערכים גבוהים מאוד כמוצק.
משה זאב סולה
ד"ר משה זאב סוֹלֶה (בגרמנית: Wilhelm Soleh (נכתב גם: Sole); י"ז באלול תרס"ח, 12 בספטמבר 1908, מונקץ', הונגריה – י"ד בחשוון תשנ"ה, 19 באוקטובר 1994, ירושלים) היה הוגה דעות ישראלי, איש ירושלים, מחבר פורה של ספרי הגות ועזר בנושאי פילוסופיה, פילוסופיה של הדת, מחשבת ישראל, המקרא וחגי ישראל. למחייתו כיהן כמזכיר בית הדין הרבני בירושלים.
ביוגרפיה
משה זאב סולה נולד בסתיו 1908 במוּנקַץ' שבמזרח הונגריה (כיום במחוז זָקַרפַּטיָה שבדרום-מערב אוקראינה), בנם של רבקה לבית פרנקל ושלמה. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" וחינוך כללי בבית ספר תיכון.
ב-1928 נסע ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו (שם למד בין היתר אצל יחיאל מיכל הכהן גוטמן). כעבור שנתיים וחצי, ב-1931, עבר ללמוד בבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל בברלין, שם נסמך לרבנות ב-1933. באותה שנה קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת פראג. הדיסרטציה, שנעשתה בהנחיית אוסקר קראוס (פילוסופיה) ויוהאנֶס לינדבוֹרסקי (Lindworsky) (פסיכולוגיה), הייתה בנושא "ניתוח ביקורתי של חיבורו של פֶכנֶר "על הטוב העליון" (1846) (Kritische Analyse der Fechnerschen Schrift „Über das höchste Gut“‎).
בשנת 1936 נישא לבטי ויסליצקי (Wislicki).
בשנת 1939 (ת"ש), בראשית מלחמת העולם השנייה, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בחמש שנותיו הראשונות עבד כפקיד בוועד הקהילה היהודית בירושלים, ומשנת תש"ה-1945 שימש כמזכיר ראשון של בית הדין הרבני בירושלים,, ושימש במשרה זו עד פרישתו לגמלאות ב-1974.
סולה, מלומד ואיש אשכולות, פרסם במהלך יותר מחצי מאה (מסוף שנות ה-30 ועד תחילת שנות ה-90) 26 ספרי הגות וספרי עזר (בהם אנציקלופדיות ולקסיקונים) בנושאי פילוסופיה של הדת, תולדות הפילוסופיה הכללית והיהודית, מחשבת ישראל, מבואות לפילוסופיה ולפילוסופיה של הדת, יצירה, המקרא וחגי ישראל ומועדיו. בנוסף, פרסם מאמרים רבים בכתבי העת והעיתונים בישראל.
היה ליברל בדעותיו.
בג' בטבת תשנ"ד (דצמבר 1993) נפטרה אשתו בטי. משה זאב סולה הלך לעולמו פחות משנה לאחר מכן, בי"ד בחשוון תשנ"ה (אוקטובר 1994). הותיר את שתי בנותיו: שושנה ורבקה אחימאיר (נישאה לאברהם אחימאיר).
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
עבד א-רחמאן אל-יוספי
ביוגרפיה
בשנת 1959 הצטרף יוספי לאיחוד הלאומי לכוחות עממיים (UNFP), מפלגת שמאל. פעילותו הפוליטית הובילה למעצרו בשנת 1959 ושוב בשנת 1963, זה האחרון הוביל לריצוי מאסר של שנתיים. לאחר שחרורו יצא לגלות מרצון בפריז, שם שהה במשך חמש עשרה שנים. בהמשך חזר למרוקו. בינתיים, האיחוד הלאומי לכוחות העממיים התפצל ושינה שמו לאיחוד הסוציאליסטי של הכוחות העממיים (אנ'). בשנת 1980 חזר כדי להצטרף למפלגה החדשה, והפך למזכיר המפלגה בשנת 1992 לאחר מותו של עבד א-רחמאן אל בואביד (אנ').
ראש ממשלה
ב-4 בפברואר 1998 הכריז המלך חסן השני על יוספי כראש ממשלת מרוקו, תפקיד אותו מילא עד אוקטובר 2002. הוא הקים ממשלת שמאל-מרכז. ממשלתו העניקה חירויות גדולות יותר לעם ולאמצעי התקשורת. בשנת 2003 הודיע יוספי על פרישתו מהפוליטיקה. הוא החל להתגורר בקזבלנקה לאחר פרישתו וב-15 באוקטובר 2016 אושפז כשהוא סובל מדלקת ריאות. במהלך אשפוזו, המלך מוחמד השישי ביקר אותו בבית החולים.
יוספי נפטר ב-29 במאי 2020, בגיל 96 לאחר מאבק בסרטן הריאות.
אל-ח'דר
מיקום
אדמות העיירה השתרעו בעבר על פני כ-22,000 דונם. כמה אלפים מהן הוכרזו כאדמות מדינה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ועליהן נבנו ההתנחלויות אפרת, נווה דניאל ואלעזר. לעיירה נותרו כ-8,000 דונם. בשנת 2006, נבנה קטע של גדר ההפרדה באורך של 3.5 קילומטר ממערב לאל-ח'דר. הגדר הותירה בצידה ה"פלסטיני" רק 2,600 דונם מאדמות אל-ח'דר ורוב אדמותיה החקלאיות של העיירה נותרו מעברה השני של הגדר והגישה אליהן מוגבלת, מועצת אפרת מאפשרת לחקלאים מאל חאדר להיכנס לתחומי המועצה על מנת לעבד את הכרמים וזאת בתאום מראש.
היסטוריה
בסקר ארכאולוגי שנערך באל-ח'דר לאחר מלחמת ששת הימים לא נמצאו עתיקות. מקורם של תושבי הכפר באל-ולג'ה, השוכנת מספר קילומטרים מצפון מערב לכפר.
בעיירה שוכן מנזר סנט ג'ורג'. השם "אלח'דר" הוא כינויו בערבית של גאורגיוס הקדוש, אשר חי במאה השלישית לספירה. על פי המסורת, הסתתר גאורגיוס מפני הרומאים במערה אשר נמצאת עד היום בתחומי המנזר.
בריכות שלמה
בדרום אל-ח'דר שוכנות בריכות שלמה, שלוש בריכות אגירה צמודות זו לזו. קיבולת הבריכות היא כ-288,000 מטרים מעוקבים והן נועדו לשמש כמקור לאספקת המים לירושלים בתקופת בית שני. הבריכות נקראות אמנם על שמו של שלמה המלך, אך אין ביניהן ובינו כל קשר, שכן הן נבנו בתקופה הרבה יותר מאוחרת.
ספורט
במערב העיירה שוכן אצטדיון אל-ח'דר המשמש את הקבוצה המקומית שבאב אל-ח'דר מליגת העל הפלסטינית.
תרבות
הכפר אל ח'דר מוזכר בשיר "אמצע הלילה בכפר" שבוצע על ידי הראל מויאל, בו מתוארות חוויותיו של מויאל משירותו הצבאי.
טומבס
טומבס (בספרדית: Tumbes) היא עיר השוכנת במפרץ גוואיקיל בצפון-מערב פרו, 1,256 קילומטרים צפונית ללימה. העיר שוכנת על גדות הנהר, בסמוך לגבול עם אקוודור. זוהי הבירה של מחוז טומבס, כמו גם של ו. נכון לשנת 2017 חיו בטומבס 96,946 תושבים. את העיר משרת.
היסטוריה
העיר טומבס נוסדה לפני תקופת האינקה, כאשר היא הייתה מיושבת על ידי קבוצה אתנית של ילידים בשם טומפיס (Tumpis). בשיאה הגיעה אוכלוסייתה לפי הערכות ל-178,000 תושבים. העיר נכבשה על ידי ממלכת צ'ימור סביב שנת 1450, ולאחר שהיא הובסה על ידי אימפריית האינקה סביב 1470 עברה העיר לידי האינקה. מאוחר יותר הרחיב קיסר האינקה ואיינה קאפאק את טומבס על ידי הוראה לסלילת דרכים ובניית בתים וארמונות.
הכיבוש הספרדי
הקונקיסטאדור הספרדי פרנסיסקו פיסארו ביקר לראשונה בטומבס בתחילת הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה בשנת 1528. הוא שלח לחוף את אלונסו דה מולינה (Alonso de Molina), שציין שטומבס הייתה עיר מאורגנת היטב. פיסארו יזם משלחת נוספת באפריל 1531, במהלכה נתקל בהתנגדות מצד הקוראקה (המפקד) צ'ילימסה (Chilimaza) במה שנודע כקרב המנגרובים (Batalla de los manglares). פיסארו הצליח בסופו של דבר לנצח בקרב ומספרים שהוא נטע צלב בשטח אליו פלש כסימן לניצחון הספרדי. פליפייו (Felipillo) ומרטינייו (Martinillo), המתורגמנים הראשונים ילידי אמריקה הדרומית שסייעו מאוחר יותר לפיסארו וחייליו במהלך כיבוש פרו, נולדו בטומבס.
התקופה הקולוניאלית ועצמאות פרו
במהלך התקופה הקולוניאלית שלה, טומבס הייתה מאוכלסת בדלילות והייתה חלק מהאאודינסיה של קיטו בהתאם לצו (Cedula) של 1563 ולצו של 1740. כאשר טומבס הכריזה על עצמאותה מספרד, היא בחרה להצטרף לפרו מתוך אמונה בזכות ההחלטה החופשית של התושבים. על החלטה זו ערערה תחילה רפובליקת קולומביה הגדולה, שרוב האזור הצטרף אליה, ואחר כך תבעה אקוודור לזכויות דה יורה בזכות הצווים המלכותיים הקולוניאליים (Real Cédulas), אך ללא הועיל. הפרוטוקול של ריו דה ז'ניירו שנחתם ב-1942 עם אקוודור וסיים את מלחמת פרו–אקוודור אישר משפטית את זכויותיה בפועל של פרו על טומבס. עם זאת, שלום בר קיימא בין שתי המדינות לא הושג עד 1998, לאחר מלחמת סנפה ב-1995. נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי ונשיא אקוודור חתמו על מסמך שבו ויתרה אקוודור לפרו על טומבס ושטחים אחרים שאקוודור תבעה עד אז.
אקלים
טומבס זוכה לכמות משקעים שנתית ממוצעת של 307.5 מילימטרים, אבל האקלים השורר בה הוא צחיח חם (BWh בשיטת קפן) בגלל פוטנציאל האידוי הגבוה. כמות הגשמים משתנה מאוד כשמתרחשת תופעת אל ניניו כאשר יורדת לעיתים קרובות כמות משקעים שהיא יותר מכפלים מכמות הגשם הממוצעת.
מעטפת המכס
מעטפת המכס היא מדיניות הפעלה מיסים אחידים בין ישראל והרשות הפלסטינית. מעטפת המכס היא מונח משפטי-כלכלי ישראלי שמתאר את טיב היחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית. מתוקף הסכם פריז בין ישראל לרשות הפלסטינית, נקבע שהשקל הישראלי יישאר המטבע החוקי בשטחים (אם כי לא נפסל המעבר העתידי למטבע פלסטיני). היות שבעת חתימת ההסכמים, לא היה רצון ליצירת הפרדה בין הכלכלות, הוסכם כי הרשות הפלסטינית לא תנהל מדיניות מיסוי ותקינה עצמאית, והרשות וישראל תנהלנה מדיניות יבוא זהה, למעט לגבי רשימת מוצרים ספציפית (למשל רכב).
הסיבה להקמת מעטפת המכס
המשמעות של שמירת של מדיניות מיסוי זהה היא האפשרות להקמת אזור מסחרי משותף, כמו זה הקיים באיחוד האירופי או במידת מה, NAFTA. בתוך האזור המסחרי המשותף אין מיסים ומכסים על תנועות של סחורות, והדבר תורם לפעילות להורדת העלויות ושיפור כדאיות ותחרותיות של פעילות כלכלית בתוך האזור. כתוצאה מההסכם, מוצרים שיבואו עבור הרשות-הפלסטינית יוכלו להימכר (למעט סייגים מסוימים) בישראל, ולהפך. נקבע גם כי הרשות לא תנהל מעברי סחורות עצמאיים, אך נציגיה יתפעלו את המעברים תוך פיקוח ונוכחות אנשי מכס ישראלים. בנמלים הישראלים יינתן יחס שווה לסחורה פלסטינית או שיעדה השטחים הפלסטינים. את המיסים (מכס, מע"מ והיטלים שונים) שתגבה ישראל עבורה סחורה שיעדה הרשות הפלסטינית - תעביר ישראל לרשות הפלסטינית.
הטיעון בעד ההחלטה לשמור על מעטפת מכס אחידה הוא הרצון לשמור על אזור הסחר בין המדינות. אילו הוסכם שהפלסטינים ינהלו מדיניות יבוא עצמאית, ולאור העובדה שהתל"ג שלהם נמוך יותר מהתל"ג הישראלי, הם עשויים היו להוריד את המיסים לעומת ישראל. כמו כן, הם עשויים לאמץ תקינת מוצרים שונה, ייתכן מקלה יותר, לעומת התקינה הישראלית שלרוב נצמדת לסטנדרטים החמורים של אירופה וארצות הברית. במידה והיבוא לרשות הפלסטינית היה מקבל מיסים נמוכים יותר, היה צורך למנוע מצב בו סחורה שיועדת לשטח הישראלי תיובא לרשות הפלסטינית ולאחר מכן תוכנס לישראל, ובכך תעקוף את המערכת המיסוי והתקינה הישראלית, לחמוק מתשלום מיסים ואף לסכן את האוכלוסייה הישראלית.
העברת סחורות בין ישראל לרשות הפלסטינית
בעת חתימת ההסכם, התנועה בין אזורים בשליטת הרשות הפלסטינית היה חופשי למדי שכן מחסומי צה"ל טרם הוקמו. עד שנת 2000 לא עמד מכשול בגבול בין שטחי ישראל לרשות הפלסטינית, ולמרות הדרישה החוקית להיתר כניסה לישראל, עובדים פלסטינים רבים הסתננו באופן חופשי לשטחי ישראל. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, ישראל נאלצה להתגונן מפני חדירה מוגברת של מחבלים לשטחי המדינה, ולצורך כך הקימה מחסומים פנימים וכן שיפרה את הבידוק בנקודות הכניסה לישראל על ידי הקמת מעברים מסודרים בין שטחי הגדה שבשליטת צה"ל לשטחי מדינת ישראל. החל משנת 2005 נקבעו חמישה מעברים בהם בלבד מותרת כניסת סחורות (יבוא מסחרי מחו"ל וסחר מול ישראלים) שיעדן הוא שטחי הרשות הפלסטינית. כניסת סחורות שיעדן התנחלויות מותרת אף היא רק דרך מעברים מוסדרים בלבד, אך הבידוק בהם אינו קפדני כמו זה שבמעברים לסחורה פלסטינית.
לקראת ההתנתקות ב-2005, עלה הרעיון לנתק את מעטפת המכס בין ישראל לרצועת עזה, כחלק מניתוק סמלי הריבונות הישראלית על הרצועה. בדיון שנערך בנושא תחת ראש הממשלה אריאל שרון, שר האוצר בנימין נתניהו תמך בניתוק רצועת עזה ממעטפת המכס המשותפת, לעומת התנגדו לכך שר התמ"ת אהוד אולמרט, שמעון פרס וחיים רמון. בסופו של דבר, שרון נאלץ לשמר את מעטפת המכס, משום שהבנק העולמי וקרן המטבע לחצו על ישראל לעמוד במחויבויותיה מהסכם פריז (הנספח הכלכלי) וכן עקב התנגדות מדינות שונות והרשות הפלסטינית ליצירת בידול מכוון בין הגדה לרצועת עזה. למרות זאת, מעבר ארז מופיע ברשימת מעברי הגבול החיצוניים למדינת ישראל, אף שלצורך מעבר בו אין צורך בדרכון, אלא רק בתעודת זהות (למעט אזרחים זרים).
Schauet doch und sehet, ob irgend ein Schmerz sei, רי"ב 46
Schauet doch und sehet, ob irgend ein Schmerz sei (בעברית: הביטו וראו, אם יש מכאוב), רי"ב 46, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון העשירי שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-1 באוגוסט 1723.
מעטפת המכס
העברת דמי מכס לרשות הפלסטינית
נוהל יבוא לרשות הפלסטינית של רשות המסים בישראל קובע שהעברת דמי המכס שנגבו בנמלי היבוא תיעשה בהתאם להצהרת היבואן ללא וידוא מעבר הטובין בפועל לשטחי הרשות הפלסטינית. עוד קובע הנוהל, כי על כל הטובין לעבור לשטחי הרשות הפלסטינית דרך רשימה סגורה של מעברים, בהם מתבצעת העברה "גב לגב" של הטובין למשאיות פלסטיניות.
Schauet doch und sehet, ob irgend ein Schmerz sei, רי"ב 46
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
מעטפת המכס
העברת דמי מכס לרשות הפלסטינית
לפי מבקר המדינה על אף שחובה על יבואנים להעביר את הטובין משטחי ישראל לרשות הפלסטינית דרך המעברים המיועדים לכך, יבואנים אינם מקפידים על כך. החל משנת 2016 ישנה ירידה מתמדת באחוז הסחורות שמועברות לשטחי הרשות הפלסטינית דרך המעברים מתוך הסחורות שהוצהר על ידי היבואן שהם מיועדות לשטחי הרשות הפלסטינית. בשנת 2016 עברו למעשה 74.8% מהטובין, בשנת 2017 63% מהטובין, ובשנת 2018 59.1% מהטובין.
Schauet doch und sehet, ob irgend ein Schmerz sei, רי"ב 46
רקע
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
מעטפת המכס
העברת דמי מכס לרשות הפלסטינית
על פי בקשת חופש מידע שהוגשה לרשות המיסים על ידי ארגון לביא בשנת 2020 עברו 30.5% מהטובין ובשנת 2021 16.9% עברו.
Schauet doch und sehet, ob irgend ein Schmerz sei, רי"ב 46
רקע
קנטטה זו הייתה התשיעית שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75, רי"ב 76, רי"ב 24, רי"ב 167, רי"ב 147, רי"ב 186, רי"ב 136 ורי"ב 105. ב-1733 עיבד באך את המוזיקה של החלק הראשון ושיבץ אותה בחלק Qui tollis peccata mundi של המיסה בסי מינור.
מעטפת המכס
העברת דמי מכס לרשות הפלסטינית
מבקר המדינה ציין שההפסד למדינת ישראל מטובין שנשארו בשטחה כפול. ראשית, מדינת ישראל מפסידה את מיסי היבוא שהועברו לרשות הפלסטינית על בסיס הצהרת היבואן. שנית, התופעה תורמת לפריחת הכלכלה השחורה כאשר הטובין נמכרים בתחומי מדינת ישראל ללא תשלום מע"מ ומס ההכנסה.
Schauet doch und sehet, ob irgend ein Schmerz sei, רי"ב 46
רקע
ב-1860 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 10 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים ומהבשורה על-פי לוקאס העוסקים בבואו של ישו לירושלים, בניבוי שלו את חורבן העיר ובגירוש המוכרים מהמקדש. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא מתמקדת בהגשמת נבואתו של ישו על חורבן ירושלים ובלקח שעל החוטאים ללמוד מכך. החלק הראשון הוא פסוק ממגילת איכה, המבכה את חורבן ירושלים. ההמשך מוכיח את החוטאים ומזהיר אותם שגם הם ייענשו, וכן מנחם שישו יגן ויעזור לצדיקים. החלק האחרון לקוח ממזמור של יוהאן מתאוס מייפארט (Johann Matthäus Meyfart).
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 15 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את גוסטב ליאונהארדט (ב-1974), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
Yes Lawd!
Yes Lawd! הוא אלבום הבכורה של צמד הנאו סול האמריקאי נו-ווריז, הכולל את הזמר אנדרסון פאאק והמפיק נולדג'. האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2016, על ידי חברת התקליטים סטונס ת'רואו רקורדס. האלבום נתמך על ידי ארבעה סינגלים: "Suede", "Link Up", "Lyk Dis" ו-"Get Bigger / Do U Luv".
האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
משה אליסף
משה אליסף (ביוונית: Μωυσής Ελισάφ; 17 ביולי 1954 – 17 בפברואר 2023) היה פרופסור לרפואה ופוליטיקאי יהודי-יווני שכיהן מאז יוני 2019 ועד מותו כראש עיריית יואנינה. אליסף הוא היהודי הראשון שכיהן כראש עירייה ביוון.
Yes Lawd!
רקע וקידום
ב-19 ביוני 2016, אנדרסון פאאק אישר כי אלבום הבכורה של נו-ווריז גמור ועתיד לצאת. ב-25 ביולי 2016, מנהלו של פאאק, אדריאן מילר, אישר כי האלבום ייקרא Yes Lawd!. ב-16 בספטמבר 2016 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Lyk Dis", לצד רשימת רצועות ותאריך צאת האלבום. ב-14 באוקטובר 2016, הצמד פרסם מכירה מוקדמת של האלבום באפל מיוזיק.
משה אליסף
ביוגרפיה
נולד ביואנינה להורים ניצולי שואת יהודי יוון מקהילת הרומניוטים בעיר. למד רפואה באוניברסיטת אתונה, סיים את לימודיו ב-1979, והוסמך כפתולוג.
Yes Lawd!
ביקורות
האלבום זכה לשבחי הביקורת. ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון של 80 מתוך 100, בהתבסס על 22 ביקורות. ג'ורדן באסט מ-NME כינה את האלבום "פרשייה רחבת ידיים, רפה, רצה ל-19 רצועות של היפ הופ נשמתי", ואילו ג'ים קרול מאייריש טיימס כינה אותו "סט מוחץ של הפאנק". הוא הוגדר על ידי מגזין Vibe כ"חובב R&B וחובה של אלפי שנים", ומגזין רולינג סטון דירג אותו כאלבום ה-R&B ה-15 הטוב ביותר לשנת 2016. רוברט כריסטיגאו העניק לאלבום אזכור מכובד בשלושה כוכבים בטורו ב-Vice, מה שמעיד על "מאמץ מהנה שצרכנים המתכוונים לחזונו האסתטי או האינדיבידואלי הכללי שלו עשויים לאחסן" מרשל גו מ-PopMatters העניק לאלבום ביקורת מעורבת וכתב שהאלבום "רוצה להיות גרסת נאו סול של Madvillainy או The Unseen או Donuts, כלומר אוסף חלומי של סטונס ת'רואו רקורדס, פחות ממוקד בפזמונים וממוקד יותר בצלילים".
משה אליסף
קריירה רפואית
הוא עבד כמרצה במחלקה לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה ביואנינה, וניהל בו את המחלקה לליפידים, טרשת עורקים, השמנת יתר וסוכרת.
בין 1993 ל-1994 לימד בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
היה חבר פעיל בכ-23 איגודים וחברות רפואיים, בהם החברה האירופית ליתר לחץ דם, החברה האירופית לטרשת עורקים והחברה הבינלאומית ליתר לחץ דם. בנוסף, הוא כיהן כנשיא המחלקה היוונית של האגודה האמריקאית לאנגיולוגיה. הוא היה סגן נשיא מכון המחקר וההדרכה לסוכרת ומחלות מטבוליות.
שימש כעורך או חבר מערכת בלמעלה מ-30 כתבי עת רפואיים וכשופט במעל 100 כתבי עת בינלאומיים.
חיבר יותר מ-450 מאמרים במחקר בסיסי וקליני בתחומי התמחותו, וארגן כנסים רבים בנושאים אלו. בנוסף, הוא חיבר שלושה ספרי לימוד מדעיים לאבחון וטיפול ביתר לחץ דם, דיסליפידמיות וכן הפרעות באלקטרוליטים.
פעילות ציבורית ופוליטית
כיהן כנשיא הקהילה היהודית הרומניוטית ביואנינה, כנשיא "הוועד המרכזי של הקהילות היהודיות ביוון" וכחבר מועצת העיר. ב-2019 התמודד כמועמד עצמאי על תפקיד ראש עיריית יואנינה. במהלך מסע הבחירות הואשם כי הוא סוכן של המוסד, טענות שאותן הוא הכחיש והגדיר כאנטישמיות. הוא זכה ב-23.82 אחוזים ועלה לסיבוב השני מול ראש העיר המכהן תומאס ביגאס. בסיבוב השני זכה אליסף בכ-50.33% מהקולות, לעומת 48.9% לביגאס, ונבחר לתפקיד. אליסף היה ראש העיר היהודי הראשון ביוון.
נפטר ב-17 בפברואר 2023, זמן קצר לאחר שאובחן כחולה סרטן.
מפקדת קצין בטיחות ראשי ומבק"א יבשה
מפקדת קצין בטיחות ראשי (מקבט"ר) ומחלקת בטיחות ובקרת איכות (מבק״א) של זרוע היבשה היא הסמכות הצבאית המקצועית המובילה לתחום ניהול הבטיחות בצה"ל ובתחומי הבטיחות בפעילות יבשתית - נשק אישי ואמל"ח, אימונים ופעילות מבצעית, בטיחות באש, בטיחות בעבודה ובטיחות בדרכים. קצין איכות ובטיחות ראשי הוא תא"ל גברעם הגלילי ומפקד מבק"א הוא אל"ם ניר יוגב.
יעוד
ייעוד המחלקה הוא מניעת תאונות ונפגעים ביבשה ובצה"ל.
מבק״א יבשה מובילה כמפקדה ראשית לבטיחות בצה"ל ומנחה את יחידות צה"ל על אופן ניהול הבטיחות ביחידות על ידי העלאת המודעות והרמה המקצועית של מפקדי וחיילי צה״ל בסדיר ובמילואים בתחום ניהול הסיכונים הבטיחותי, באמצעות קורסים, הדרכות, השתלמויות מקצועיות ושימוש במערכות בטיחות מתקדמות. האתגר הייחודי של המחלקה הוא מניעת נפגעים תוך מתן מענה לצורכי הכשירות המבצעית הנדרשת מהיחידות בהכנת הכוח ובהפעלתו ומתוך הדגשת מציאת פתרונות בטיחותיים רלוונטיים לסביבת הפעולה של צה"ל.
סמכויות מקצועיות
מבק"א יבשה משמשת כסמכות מקצועית במאפייני הפעילות בשירות; שגרה, אימונים ופעילות מבצעית וכן בתחום הבטיחות בחופשה. המאפיינים התחומיים בהם מבק"א משמשת כסמכות בטיחותית הם; דרכים, נשק אישי ומטווחים, תרגילים יבשתיים ואימוני אש, עבודה וגובה, בטיחות באש ובחומרים מסוכנים ועוד. בנוסף, מבק״א פועלת בחירום לצמצום הנפגעים מאירועי בטיחות בזמן לחימה ומלחמה, כתוצאה מסיכונים שאינם נובעים מאויב כגון ירי-דו צדדי, היפגעות מהפעלת אמל"ח כוחותינו ועוד.
פולקסווגן טאיגון
פולקסווגן טאיגון (באנגלית: Volkswagen Taigun) היא מכונית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא נחשפה לראשונה ב-31 במרץ 2021, לשוק ההודי.
היסטוריה
בשנת 2012 פולקסווגן חשפה מכונית קונספט קטנה יותר מהדגם הנוכחי של טאיגון. היא התבססה על פולקסווגן אפ! ותוכננה להיות מיוצרת בשנת 2016 באירופה, ברזיל, והודו בשם המותג "פולקסווגן טאיגון אפ". לבסוף פרויקט "טאיגון אפ" בוטל בשל היותו קטן מדי, מה שלא תאם דרישות השוק באמריקה הדרומית.
הטאיגון מבוססת בעיקרה על פולקסווגן טיגואן וקשורה במראה החיצוני ובמפרט הטכני לפולקסווגן אטלס/טרמונט.
מפרט טכני
הטאיגון כוללת שתי אפשרויות ומנועים:
יוגיאקרטה
יוגיאקרטה (באינדונזית: Yogyakarta, נהגה: [dʒɒɡjəˈkɑːrtə], בשפת ג'אווה: ꦏꦸꦛꦔꦪꦺꦴꦒꦾꦏꦂꦠ, נהגה: [Nɑːjɒɡjəkɑːrtə], מכונה גם ג'וג'ה (Jogja) או ג'וג'אקרטה) היא בירת המחוז המיוחד יוגיאקרטה באי ג'אווה שבאינדונזיה.
יוגיאקרטה היא בירת סולטנות יוגיאקרטה ושימשה גם כבירת אינדונזיה בשנים 1946–1948 במהלך מלחמת העצמאות של אינדונזיה. כעיר מלכותית היא עדיין נשלטת בידי בית מלוכה, והיא נחשבת כמרכז תרבותי חשוב לאומניות ג'אווה. כמו כן היא ידועה כמרכז חינוכי באינדונזיה, והיא משמשת בית לאוניברסיטאות רבות ולסטודנטים רבים .
אטימולוגיה ואורתוגרפיה
יוגיאקרטה נקראת על שם העיר ההודית איוגיה או איודיה, עיר הולדתו של ראמה, האל המיתולוגי מאפוס הראמאיאנה.
איוגיה פירושה "שלום, שגשוג, פריחה" (מילולית: א=לא, יוגיה=מלחמה) וקרטה פירושה "טוב, ראוי, מתאים" כלומר "עיר שראויה לשגשוג".
בתקופה הקולוניאליסטית שם העיר נכתב לעיתים קרובות כמו בכתיב הג'אווי ꦔꦪꦺꦴꦒꦾꦏꦂꦠ נהגה: /ˌ Nɑːjɒɡjəkɑːrtə / עם הקידומת /Nga/. באורתוגרפיה של אותה תקופה השם הנכון באלפבית הלטיני היה "ג'וג'קרטה". במסגרת התהליכים שעברה האורתוגרפיה של השפה האינדונזית, הפך העיצור /j / להיכתב כ-<y>, והעיצור /dʒ / להיכתב כ-<j>. עם זאת, שמות פרטיים ושמות גאוגרפיים הורשו לשמור על איותם המקורי על פי האורתוגרפיה האינדונזית העכשווית. כך שניתן לכתוב את שם העיר כ"יוגיאקרטה", שנאמן להגייתה המקורית ולכתיב הג'אווי, או כ"ג'וג'קרטה", שנאמן לכתיב ההולנדי הישן ומשקף את ההגייה העממית כיום.
ממלכת מטאראם (המאה ה-8 עד ה-10 לספירה)
על פי כתובת צ'אנגאל כתובת בסנסקריט המתוארכת לשנת 732 לספירה, האזור שנקרא באופן מסורתי "מטאראם" הפך לבירת ממלכת מדאנג, שהוקמה על ידי המלך סנג'איה ממטאראם. הכתובת נמצאה במקדש הינדי במרכז ג'אווה, 40 ק"מ מיוגיאקרטה וכ-20 ק"מ ממתחם המקדש המונומנטלי בורובודור. מקדש הינדי זה עצמו היה בגבול בין האזור של שושלת סינג'איה ההינדית לאזור של שושלת שאילנדרא  הבודהיסטית. מטאראם הפכה למרכז של תרבות הינדית-בודהיסטית מתקדמת שהתקיימה במשך כשלוש מאות שנה בלב עמק נהר הפרוגו, במורדותיו הדרומיים של הר הגעש מראפי. תקופה בה אנו עדים לבניית מקדשים רבים, בהם בורובודור ופראמבאנאן.
בסביבות שנת 929 לספירה, השליט האחרון בשושלת סנג'איה, המלך מ'פו סינדוק ממטאראם, העביר את מקום מושב הכוח של ממלכת מטאראם ממרכז ג'אווה למזרח ג'אווה ובכך הקים את שושלת איסיאנה. הסיבה המדויקת למהלך עדיין לא ברורה, עם זאת התפרצות קשה מהר הגעש מראפי או מאבקי כוחות עם ממלכת סריוויג'איה שמקורה באי השכן סומטרה גרמו ככל הנראה למהלך. היסטוריונים מציעים כי בתקופת שלטונו של המלך וואווה ממטאראם (924–929 לספירה), הר הגעש מראפי התפרץ והרס את בירת הממלכה במטאראם.
אימפריית המג'פהיט (1293–1527)
במהלך תקופת המג'פהיט, האזור סביב יוגיאקרטה המודרנית זוהה שוב כמטאראם והוכר כאחד משנים עשר מחוזות המג'פהיט בג'אווה שנשלטו על ידי דוכס שכינויו היה "בהרה מטאראם". בתקופת שלטונו של המלך הרביעי של אימפריית המג'פהיט, המלך ההינדי הייאם וורוק (1350–1389) משושלת רג'אסה, בתואר הבהרה מטרארם החזיק אחיינו של המלך וחתנו ויקראמווארדהאנה, לימים המלך החמישי של מג'פהיט.
שיאה של סולטנות מטאראם (1587–1755)
במאות ה-16 וה-17 הגיעה סולטנות מטאראם לשיאה, וקוטגדה (Kotagade) כיום מחוז בדרום-מזרח יוגיאקרטה, הוקמה ושימשה כבירת הסולטנות בשנים 1587–1613. לאחר מכן בתקופת שלטונו של הסולטן אגונג האניוקרוקוסומה (1613–1645) הפכה סולטנות מטאראם לממלכה הגדולה ביותר בג'אווה, והשפעתה הורחבה לכל מרכז ומזרח ג'אווה ואף לחלקים נרחבים במערב ג'אווה. בירת הסולטנות החליפה מיקום שלוש פעמים, פעם אחת לעיר ששמה קרטה, פעם שנייה לעיר ששמה פלרד, שתיהן ממוקמות בנפת בנטול שבמחוז יוגיקרטה של היום, ולבסוף עברה הבירה ל שבמרכז ג'אווה.
הקמת סולטנות יוגיאקרטה (1745–1800)
בתחילת 1755 פאקובוונו השני מת ממחלה, וב-13 בפברואר של אותה שנה, נחתמה אמנת גיאנתי (באינדונזית: Perjanjian Gianti) בין הנסיך מנגקובומי לבין חברת הודו המזרחית ההולנדית ובני בריתו של פאקובוונו השני, שהייתה האישור הסופי להקמת סולטנות יוגיאקרטה, ובית האמנגקובוונו ששולט ביוגיאקרטה עד היום. ב-7 באוקטובר 1756 עברו הסולטאן האמנגקובוונו הראשון ובני ומשפחתו באופן רשמי לארמון יוגיאקרטה, שהוא מקום מושבו של הסולטן המכהן עד ימינו. אירועים אלה סימנו את סופה של סולטנות מטאראם, והולידו את היריבות בין סולטנות יוגיאקרטה לסולטנות סורהקרטה.
1800–1825
ראשית המאה ה-19 כללה מספר אירועים חשובים שראשיתם בפשיטת הרגל של חברת הודו המזרחית ההולנדית ופירוקה, במקביל הולנד הפסידה לכוחתיו של נפוליאון בונפרטה בערך באותה תקופה, וטריטוריות שהיו בשליטת הולנד עברו תהפוכות כשב-14 בינואר 1808, הפך הרמן וילם דנדלס למושל הכללי של הודו המזרחית ההולנדית בשליטת צרפת. דנדלס ביצע שינויים מהותיים שהפכו את כל הממלכות שבמושבות חברת הודו המזרחית ההולנדית לשעבר לכפופות לממלכת הולנד, ודרש מסולטן יוגיקרטה לקבל על עצמו את מלך הולנד, הסולטן סונדורו האמנגקובוונו השני סירב לתנאים שהציבו בפניו ההולנדים וכתוצאה מכך ב-1810 הגיע דנדלס עם 3,300 חיילים, הגלה אותו ומינה את בנו סורוג'ו האמנגקובוונו השלישי תחתיו וחייב אותו לחתום על התנאים בתחילת 1811. אולם לא היה צורך ביישום התנאים עקב הגעה של כוחות בריטים ונסיגה הולנדית, האמנגקובוונו השני ניצל זאת כדי לחזור לכס הסולטנות, וחזר להציג קו תקיף כנגד הכובשים הזרים.
שמועות על תוכניותיו ביוגיאקרטה להתססת מרד גרמו לאי נוחות בקרב השלטונות הקולוניאליים. וב־20 ביוני 1812 כוח בריטי בן 1,200 חיילים בהובלתו של סטמפורד רפלס יצא לתקוף את עיר המלוכה. הג'אוונים שהופתעו מההתקפה, נכנעו בקלות, ויוגיאקרטה נפלה ביום אחד, העיר נהרסה וארמונה נבזז והאירוע הותיר את הסולטנות חסרת כוח והשפעה. האמנגקובוונו השני נלכד והוגלה לפננג ובנו מונה שוב לסולטן תחתיו. בתקופתו הבריטים שינו מהיסוד את סולטנות יוגיאקרטה, כשקרעו ממנה שטחים רבים. בנובמבר 1814 נפטר האמנגקובוונו השלישי ובמקומו מונה בנו איבנו ג'ארוט האמנגקובוונו הרביעי שהיה רק בן 10, ועל כן מונה לו אפוטרופוס, דודו הנסיך נוטוסוקומו עד שיגיע לבגרות. בשנת 1820, בהגיעו לגיל 16, הועברו לידיו מלוא הסמכויות, אך לאחר 3 שנים בלבד בתפקיד הוא נפטר. בשנת 1823 מונה תחתיו בנו, גטהוט מנול האמנגקובוונו החמישי, בגיל 3 בלבד. עקב גילו הצעיר של הסולטן החדש הוקם חבר נאמנים שהורכב מאימו, סבתו ודודו שניהל את ענייניה המשפטיים והכספיים של הסולטנות בעוד העניינים המנהליים הופקדו בידי פאטיה דנורג'ו השלישי, תחת פיקוח הולנדי.
1825–1855
החיים ביוגיאקרטה ובג'אווה תחת השלטון הקולוניאליסטי הגיעו לנקודת רתיחה ב-1825 כאשר השילוב של מיסים שהוטלו על הקהילה, הופעת מגפת הכולרה ויבולים שנחשבו אומללים, במקביל ליחסם של גורמים הולנדים רבים שפגעו בגאוות הארמון על ידי שילוב מנהגים ואורח חיים אירופי, גרמו לפרוץ המלחמה הגדולה ביותר שחוותה הממשלה הקולוניאלית, המלחמה הונהגה בידי הנסיך דיפונגורו וכונתה מלחמת ג'אווה, כיוון שהיא כללה לא רק את סולטנות יוגיאקרטה אלא רבים מאוכלוסיית דוברי הג'אוונית באי. ב-1826 עם רוח גבית של מלחמת ג'אווה שב מהגלות אבי סבו של הסולטן האמנגקובוונו החמישי - האמנגקובוונו השני וקיבל לידיו את סמכויות הסולטנות אולם את המלחמה כל העת המשיך להנהיג הנסיך דיפונגורו. ב-1828 נפטר האמנגקובוונו השני והסמכויות שבו לנינו וחבר הנאמנים שלו. המלחמה גבתה מחיר כבד מההולנדים שנאלצו לשלוח עוד ועוד כוחות, עד שבמרץ 1830 הצליחו ההולנדים להכניע את דיפונגרו והגלו אותו, והסדר שב על כנו. ב-1836 עת מלאו להאמנגקובוונו החמישי 16 שנים הוא קיבל את מלוא הסמכויות בסולטנות. והמשיך לשלוט ביציבות יחסית עד שנפטר ב-1855 אך כיוון שנפטר ללא בן עבר השלטון לאחיו מוסטוג'ו האמנגקובוונו השישי.
1855–1945
8 שנים לפני שעלה לשלטון בשנת 1847 נשא לאישה האמנגקובוונו השישי את בתו של פאקובוונו השמיני סולטן סורהקרטה, מה שהביא לקיצו של סכסוך בן 100 שנים ביו שתי הסולטנויות היריבות, מדיניות זו של הרחבת השלום עם העמים השכנים המשיכה כשנשא לאישה גם את בתו של מלך ברוניי. מול ההולנדים המשיך האמנגקובוונו השישי את מדיניות המלחמה הפסיבית שניהל אחיו אף על פי שטרם עלייתו לשלטון התנגד למדיניות זאת ודרש לנהוג בתקיפות בכובש הזר. בשנת 1867 פקדה את יוגיאקרטה רעידת אדמה בעוצמה של 6.8 בסולם ריכטר שגרמה למותם של 500 איש, להרס של 327 מבנים, ולנזק רב לארמון. הרעידה הייתה כה טראומתית שהסולטן ביקש מיועציו לא להזכיר אותה ועל כן היא נעדרת מיצירתם של משוררי החצר ומופיעה רק בדברי זכרונות. ב-1877 נפטר האמנגקובוונו השישי, אשתו הראשונה לא ילדה לו בנים על כן השלטון עבר לבנו מאשתו השנייה מורטג'ו האמנגקובוונו השביעי, בתקופתו ידעה יוגיאקרטה צמיחה גדולה כאשר התיעוש הגיע לאי, 17 מפעלי סוכר הוקמו כמו גם מסילות רכבת וכבישים, המודרניזציה החלה לתת את אותותיה והאוניברסיטאות החלו לפרוח. היחסים עם ההולנדים היו לא רעים בימיו של האמנגקובוונו השביעי והוא אפילו שלח את בנו ללמוד בהולנד. התפתחות נוספת שמיוחסת לתקופת האמנגקובוונו השביעי היא יציאת האומניות אל מחוץ לארמון בעיקר אומניות הריקוד והמחול המסורתיים, בתי ספר בתחום החלו להיפתח בעיר ופתחו את שעריהם לבני מעמדות שלא נמנו עם סביבת הארמון. בנוסף הלך הרוח ששרר בתקופת האמנגקובוונו השביעי נתן לגיטיצמציה להקמת ארגונים חברתיים, דתיים ופוליטיים, שהיוו התשתית להקמת המדינה האינדונזית בהמשך. בתחילת המאה ה-20 התערבותה של הולנד בנעשה ביוגיאקרטה התגברה והצרה את צעדי הסולטן ולמעשה רוקנה מתוכן את הסולטנות, ב-1921 נפטר האמנגקובוונו השביעי והשלטון עבר לבנו הרביעי סוג'אדי האמנגקובוונו השמיני לאחר ששלושת בניו הראשונים נפטרו. האמנגקובוונו השמיני שעלה לכס הסולטן בשלב שבו מעמדה והשפעתה של הסולטנות ירדו באופן דרסטי השתדל להמשיך את רוחו של אביו כשתמך בהשקעה בתשתיות של חינוך ואומנות, ושלח את גם הוא את בנו ללמוד בהולנד, כמו כן הוא תמך בפיתוח התשתיות ומערכת הבריאות ביוגיאקרטה. ב-1939 הוא נפטר ולאחר מותו מונה בנו דורוג'אטון האמנגקובוונו התשיעי לסולטן. עלייתו לשלטון של האמנגקובוונו התשיעי לא עברה בצורה חלקה, וכללה משא ומתן ארוך עם ההולנדים על תנאי האוטונומיה של הסולטנות שהגיע לסיומו רק במרץ 1940. בשנת 1942 פלשה האימפריה היפנית לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים ותפסה את השלטון בג'אווה, העימות בין היפנים להולנדים הצמיח תנועות לאומיות באינדונזיה ובעיקר בג'אווה מה שהוביל למלחמת העצמאות של אינדונזיה שהחלה ב-1945.
עידן הרפובליקה של אינדונזיה (1945–הווה)
ב-17 באוגוסט 1945 הכריז סוקרנו על עצמאותה של הרפובליקה האינדונזית, הסולטן האמנגקובוונו התשיעי שלח מייד מכתב לסוקארנו ובו הביע את תמיכתו במדינה שזה עתה נולדה באינדונזיה והכריז על סולטנות יוגיאקרטה כחלק מהרפובליקה האינדונזית. סולטנת סורהקרטה עשתה כך גם כן, ושתי הממלכות הג'אווניות קיבלו בהתאם סטטוסים מיוחסים כ"מחוזות מיוחדים" ברפובליקה האינדונזית. עם זאת, בגלל התקוממות בסורהקרטה, איבדה סולטנות סורקרטה את מעמדה המינהלי המיוחד בשנת 1946 והוכפפה למחוז מרכז ג'אווה.
תמיכתה של יוגיאקרטה הייתה חיונית במאבק לעצמאות אינדונזית במהלך המהפכה הלאומית האינדונזית (1945–1949). העיר יוגיאקרטה הפכה לבירת הרפובליקה האינדונזית בשנים 1946 עד 1948, לאחר נפילת הבירה ג'קרטה לידי ההולנדים. מאוחר יותר פלשו ההולנדים גם ליוגיאקרטה, מה שגרם להעברת בירת הרפובליקה פעם נוספת, הפעם מחוץ לג'אווה כשב-19 בדצמבר 1948 עברה הבירה לבוקיטינגי שבמערב האי סומטרה. המתקפה הכללית ב-1 במרץ 1949 הביאה לניצחון פוליטי ואסטרטגי של האינדונזים על ההולנדים שהוביל לנסיגת הכוחות ההולנדים מיוגיאקרטה. וב-29 ביוני 1949 בעקבות לחץ של האו"ם, נסגו כלל הכוחות ההולנדים מיוגיאקרטה. בעקבות תרומתה המשמעותית להישרדות הרפובליקה האינדונזית, גם לאחר שהסתיימה המלחמה נותרה יוגיאקרטה עם המעמד האוטונומי של "מחוז מיוחד", מה שהפך אותה למחוז היחיד באינדונזיה שבראשו עומדת מונרכיה מוכרת. הפיכתה של יוגיאקרטה לחלק מאינדונזיה לוותה בשינויים אדמיניסטרטיביים בעיר כשב-1947 מונה לעיר ראש עיר שהיה אחראי על ניהולו של המחוז והעיר, והסולטן המשיך בתפקיד שהוא יותר ייצוגי. שנות ה-60 וה-70 ביוגיאקרטה הושפעו רבות מהתהפוכות הפוליטיות שהתרחשו באינדונזיה כשסוקרנו הודח מהשלטון בידי סוהארטו ואינדונזיה חוותה צמיחה כלכלית שבאה לידי ביטוי גם בצמיחת התעשייה ביוגיאקרטה, יחד עם צמיחה נוספת במוסדות האקדמיים בעיר שהבולטת שבהם היא אוניברסיטת גדג'ה מדה שנחנכה ב-1949 וצברה תאוצה במקביל לצמיחה של יוגיאקרטה.
גאוגרפיה
העיר יוגיאקרטה ממוקמת במרכזו של האי ג'אווה בחלקו הדרומי כ-25 ק"מ מחופו הדרומי של האי. המרחק בין יוגיאקרטה לשתי הערים הגדולות של האי ג'אווה ג'קרטה וסורבאיה הוא 425 ק"מ ו-200 ק"מ בהתאמה.
שטחה של העיר יוגיאקרטה הוא 32.5 קמ"ר, והיא מקיפה את רובע הקראטון בו ממוקם ארמונו של הסולטאן. ליבת העיר המודרנית היא מצפון לקראטון, שבמרכזה מבנים מהתקופה הקולוניאלית ההולנדית והאזור המסחרי ג'לאן (רחוב) מליובורו, המאופיין בשורות של דוכנים וקניונים סמוכים, המשמש מוקד הקניות העיקרי לתיירים בעיר. צפונית מזרחית אליו נמצא ג'לאן סולו, שהוא אזור הקניות בו מבקרים יותר התושבים המקומיים. השוק המקומי הגדול ברינגהארג'ו והמבצר ההולנדי המשוחזר ורדהבורג ממוקמים בחלק הדרום מזרחי של ג'לאן מליובורו.
מסביב לקראטון נמצאת שכונת מגורים מאוכלסת בצפיפות היושבת על אדמות שהיו בעבר נחלתו הבלעדית של הסולטן. וניתן להבחין בחומות ישנות הפזורות בשכונה כעדות לכך יחד עם ארמון המים טמאן סארי שנבנה בשנת 1758 כגן נוי, ולא זכה לשימוש רב לפני שנהרס, אולם ב-2004 החלו מאמצי שיקום והאתר מהווה כיום מוקד תיירות פופולרי. מה שהפך את האזור שמדרום אליו לאזור בו מרוכזות תשתיות לתיירות. בצפון העיר ניתן למצוא את אוניברסיטת גדג'ה מדה, שמהווה מקור משיכה לסטודנטים רבים מכל רחבי המדינה.
בסמוך לעיר יוגיאקרטה נמצא הר מראפי, כאשר הפאתים הצפוניים של העיר מטפסים עד המורדות הדרומיים של ההר בנפת סלמן. הר מראפי (מילולית "הר האש"), הוא הר געש פעיל הממוקם בגבול שבין המחוזות מרכז ג'אווה ליוגיאקרטה. זהו הר הגעש הפעיל ביותר באינדונזיה והוא מתפרץ באופן קבוע מאז 1548, כאשר ההתפרצות האחרונה התרחשה במאי 2018.
אקלים
האקלים ביוגיאקרטה הוא אקלים מונסון טרופי, באוגוסט החודש היבש ביותר יורדים מתחת ל-60 מ"מ גשם, ובינואר החודש הרטוב ביותר יורדים 350 מ"מ גשם. האקלים מושפע מגשמי המונסון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אפריל עם טמפרטורה ממוצעת של 27 מעלות צלזיוס.
אדמיניסטרציה
העיר יוגיאקרטה היא חלק מהמחוז המיוחד יוגיאקרטה אשר מחזיק במעמד של מחוז באינדונזיה. בשנת 2015 החזיקה העיר יוגיאקרטה בצפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר במחוז יוגיאקרטה רבתי, עם למעלה מ-12,000 תושבים לקמ"ר, נפות סלמן ובנטול החזיקו במקום השני והשלישי עם צפיפות אוכלוסייה של 2,000 ו-1,900 תושבים לקמ"ר בהתאמה. בתוך מחוז יוגיאקרטה רבתי שוכנת העיר יוגיאקרטה הנקראת קוטה יוגיאקרטה.
המחוז המיוחד של יוגיאקרטה כולל ארבע נפות ועיר אחת:
יוגיאקרטה מחולקת ל-14 רבעים (kemantren), המפורטים להלן עם אוכלוסיותיהם נכון למפקד 2010:
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 373,589 תושבים. המטרופולין שלה, המכונה קרטאמנטול, המורכבת מיוגיאקרטה, סלמאן ובנטול, מנתה באותה עת כ-2.485 מיליון תושבים. מדד הפיתוח האנושי (HDI) שלה עומד על 0.837, אחד הגבוהים באינדונזיה כולה מה שהופך אותה לעיר יחסית מפותחת.
רובה הגדול של אוכלוסיית יוגיאקרטה הם ג'אוונים. עם זאת, כעיר עם מספר רב של בתי ספר ואוניברסיטאות ויוקר מחיה נמוך יחסית בהשוואה לערים אינדונזיות אחרות, יוגיאקרטה מושכת אליה מספר משמעותי של סטודנטים מכל רחבי אינדונזיה. כתוצאה מכך, יש הרבה קבוצות אתניות אינדונזיות אחרות שחיות ביוגיאקרטה, בעיקר מאזורים מזרחיים של אינדונזיה, בנוסף למספר קהילות זרות המורכבת בעיקר מסטודנטים ותיירים זרים.
מבחינת דת החלוקה היא כדלהלן: מוסלמים (82.32%) נוצרים קתולים ופרוטסטנטים (10.66% קתולים ו-6.54% פרוטסטנטים), ואחריהם שיעורים קטנים של בודהיסטים (0.34%), הינדואיסטים (0.13%) וקונפוציאנים (0.01%), כמו רוב המוסלמים בג'אווה המסורת הג'אוונית ביוגיאקרטה נשמרת באופן חזק למדי.
שפה
על פי סוכנות השפה, ניב הג'וג'ה-סולו של הג'אוונית היא השפה האזורית המדוברת על ידי רוב האוכלוסייה בעיר יוגיאקרטה. אולם השפה הרשמית של סוכנויות ממשלתיות בעיר יוגיאקרטה היא אינדונזית.
כלכלה
בשנת 2017 התוצר המקומי הגולמי האזורי (GRDP) של העיר יוגיאקרטה במחיר הנוכחי היה 31.31 טריליון רופיה. מגזר השירותים שיחק תפקיד חשוב בכלכלה. הוא כלל את הקטגוריות של הסחר הסיטונאי והקמעונאי, תיקון מכוניות ואופנועים, הובלה ואחסנה, שרותי אירוח והסעדה, קטגוריות של מידע ותקשורת, קטגוריות של שירותים פיננסיים וביטוחים, נדל"ן, שירותים תאגידיים, מינהל ממשלתי, ביטחון וביטוח לאומי, שירותי חינוך, שירותי בריאות ופעילויות חברתיות וכן קטגוריית שירותים אחרים. תרומת מגזר השירותים ל-GRDP הייתה 78.28%. בשנת 2017 הצמיחה הכלכלית של העיר יוגיאקרטה הגיעה ל-5.24%, גדולה יותר בהשוואה לשנת 2016, שהגידול בה הגיע ל-5.11%.
תיירות
יוגיאקרטה היא ביתם של שלל מבני מורשת, ציוני דרך ומונומנטים חשובים.
בגלל קרבתה למקדשי בורובודור ופרמבאנאן, נוכחותה של תרבות הקראטון הג'אוונית בארמון יוגיאקרטה, וקוטגדה בירת סולטנות מטאראם ההיסטורית הממקומת גם כן בתוך העיר, משמשת יוגיאקרטה בסיס לענף תיירותי גדול.
חברה ומסורות
מסורות ומקומות שוק בולטים ביוגיאקרטה כוללים:
ספורט
קבוצת הכדורגל PSIM יוגיאקרטה, משחקת כיום בליגה האינדונזית השנייה, וממוקמת ביוגיאקרטה.
חינוך
יוגיאקרטה היא ביתן של אוניברסיטאות רבות שהבולטת שבהן היא אוניברסיטת גדג'ה מדה, האוניברסיטה הגדולה ביותר באינדונזיה ואחת הבולטות בה.
רשימת האוניברסיטאות ביוגיאקרטה היא ארוכה והיא כוללת את האוניברסיטאות הציבוריות:
ואת האוניברסיטאות הפרטיות:
שדה תעופה
יוגיאקרטה מונגשת על ידי שדה התעופה הבינלאומי יוגיאקרטה שממוקם כ-7 ק"מ ממרכז העיר ומחבר את העיר עם ערים מרכזיות אחרות באינדונזיה, כמו ג'קרטה וסורבאיה שבג'אווה, דנפסאר שבאי באלי, קוטה לומבוק שבאי לומבוק, מקאסאר שבסולאווסי, באליקפאפאן, בנג'ארמסין ופונטיאנק שבקלימנטן ופקאנבארו ופלמבאנג שבסומטרה. כמו כן יש ממנו גם טיסות בינלאומיות לקואלה לומפור שבמלזיה, ולסינגפור.
תחבורה ציבורית
מבחינת תחבורה ציבורית לעיר ישנה מערכת מורכבת של אוטובוסים עירוניים ציבוריים, והיא מהווה נקודת יציאה מרכזית לאוטובוסים בין עירוניים לערים אחרות בג'אווה ובבאלי, כשבתוך העיר ניתן להתנייד גם באמצעות מוניות, אופנועי מוניות וריקשות.
רכבת
החל משנת 1872 החלה לפעול בעיר רכבת. העיר ממוקמת על אחד משני קווי הרכבת העיקריים העוברים ברחבי ג'אווה בין ג'קרטה במערב לסורבאיה במזרח.
ליוגיאקרטה שתי תחנות רכבת, תחנת יוגיאקרטה המשרתת רכבות ברמת מחלקת עסקים ומנהלים, ותחנת למפויאנגן  המשרתת רכבות ברמת מחלקת תיירים, שתי התחנות ממוקמות במרכז העיר. רכבת הנוסעים כוללת את פרמבנאן אקספרס (Prameks), הנוסעת מתחנת למפויאנגן ומגיעה לתחנת סולו בלפן בעיר סורקרטה, ולתחנת קוטארוג'ו בקוטארוג'ו. רכבות נוסעים נוספות נוסעות מתחנת מדיאון ג'איה ללמפויאנגן, ו-ג'וגולוסמר הנוסעת מתחנת סמרנג פונקול ללמפויאנגן.
אוטובוסים
מאז תחילת 2008 מפעילה העיר מערכת אוטובוסים מהירה שנקראת טרנס ג'וג'ה, הידועה גם בכינוי "TJ". טרנס ג'וג'ה פועל על פי המודל של מערכת טרנס-ג'קרטה בבירה, אך בניגוד לטרנס-ג'קרטה, ביוגיאקרטה אין נתיבים מיוחדים לאוטובוסים של טרנס ג'וג'ה, והם נאלצים לנסוע בנתיבים הרגילים. ישנם כיום שישה קווי טרנס ג'וג'ה שחלקם חופפים. והם מכסים את הנתיבים שמטרמינל ג'ומבור בצפון עד מסוף האוטובוסים גוואנגן בדרום. במזרח מגיעים קווי טרנס ג'וג'ה עד מסוף האוטובוסים בפראמבאנאן דרך נמל התעופה של יוגיאקרטה.
כבישים
אופנועים הם ללא ספק התחבורה האישית הנפוצה ביותר, אך מספר גדל והולך של תושבים קונים מכוניות. ליוגיאקרטה יש גם כביש מהיר הידוע בכינויו כביש הטבעת, ומחלפים רבים הכוללים את מחלף ג’אנגי, מחלף למפויאנגן, ומחלף שנבנה לאחרונה בחלקו הצפוני של כביש הטבעת.
מתקני בריאות
בתי חולים בולטים ביוגיאקרטה:
אהרן איפלה
ביוגרפיה
הסרט הראשון באורך מלא שבו כיכב היה הסרט "מאדרון" בשנת 1970. הוא השתתף בסרטים רבים, ביניהם סרט הטלוויזיה האמריקאי על מבצע יונתן (1977, Raid on Entebbe),"אישתר" (1987), "המומיה" משנת 1999 בתפקיד פרעה, "המומיה חוזרת", ו"מלחמתו של צ'רלי וילסון" (2007). בישראל השתתף בסרט "גשר צר מאד" של ניסים דיין בשנת 1985 ובסרט "כבוד" (2010).
במהלך הקריירה שלו שיחק בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן "הוואי חמש-אפס", "קוג'אק", "המלאכיות של צ'רלי", "מקגיוור", "מיאמי מחלק מוסר", ו"שושלת". בשנת 2015 השתתף בסדרת הטלוויזיה The Brink ("הסף") של HBO בתפקיד ראש ממשלת ישראל.
מסביבות שנת 2012 שב להתגורר בישראל, אולם המשיך להשתתף בהפקות בחו"ל. אהרון איפלה נפטר ממחלת הסרטן ב-27 ביוני 2016. הותיר אחריו בת אחת, ונטמן בבית העלמין הדרום.
משה גריאני
משה (מושיקו) גריאני (נולד ב-18 ביוני 1957 בטבריה שבישראל) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בעיקר במכבי נתניה ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
גריאני נולד בטבריה. בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה. בשנת 1977 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת זכתה הקבוצה בפעם היחידה בתולדותיה בדאבל - אליפות ישראל וגביע המדינה, וגם זכתה בראשות הבית שלה בגביע האינטרטוטו. בגמר גביע המדינה גריאני אף הבקיע את השער השני בניצחון 2-1 על בני יהודה תל אביב. בעונת 1979/1980 זכתה מכבי נתניה באליפות נוספת. בנוסף ניצחה הקבוצה פעמיים במשחק אלוף האלופים.
לאחר עונה אחת בלבד באנגליה חזר גריאני למכבי נתניה. הוא שיחק במועדון במשך 4 עונות נוספות, בהן זכה באליפות נוספת, פעמיים בראשות הבית שלה בגביע האינטרטוטו ופעם אחת בטורניר אלוף האלופים. לאחר מכן עבר גריאני לשחק במכבי תל אביב, עמה זכה פעמיים בגביע המדינה. בגמר גביע המדינה 1986/1987 הבקיע את השער הראשון של מכבי תל אביב בתיקו 3-3 נגד מכבי חיפה, שלאחריו ניצחה מכבי תל אביב בדו-קרב בעיטות עונשין. גריאני סיים את הקריירה עם עונה אחת במדי מכבי יבנה מהליגה הארצית, שהייתה הליגה השנייה בחשיבותה בישראל.
קריירה בינלאומית
ב-28 במרץ 1979 ערך גריאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, כשנכנס כמחליף בהפסד 2-0 לנבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות אולימפיאדת מוסקבה 1980. הוא ערך 5 הופעות בטורניר, והוסיף 5 הופעות במוקדמות מונדיאל 1982.
הבחירות הכלליות בגרמניה 1998
הבחירות הכלליות בגרמניה הן הבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-27 בספטמבר 1998. בבחירות ניצח גרהרד שרדר מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית את הקנצלר המכהן הלמוט קוהל מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. בחירות אלו היו הבחירות הראשונות מאז 1980 שבהן ניצחה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
מהלך הבחירות
מאז איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990 האבטלה הלאומית עלתה מ-4.2% ל-9.4%. גרמניה הייתה שרויה בקונפליקטים פנימיים במקביל ליצירת האיחוד האירופי. מצב זה הוביל להתנגדות עממית להמשך שלטון ה-CDU. למרות שמועות על התפטרות, הקאנצלר קוהל הכריז בשנת 1997 כי הוא מעוניין להתמודד בבחירות.
במאי 1998 הפך גרהרד שרדר למנהיג ה-SDP.
הקמפיין של קוהל התמקד בניסיונו כמנהיג. מן הצד השני, הקמפיין הסוציאל-דמוקרטי לא התמקד בקוהל אישית, אלא במיתוג כ"מרכז עממי חדש".
Hardwired...to Self-Destruct
Hardwired...to Self-Destruct הוא אלבום האולפן ה-11 של להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה, אשר יצא לאור כאלבום כפול ב-18 בנובמבר 2016, והיה לאלבום הראשון שיצא תחת חברת התקליטים הפרטית של הלהקה, Blackened. האלבום הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה מזה שמונה שנים מאז יציאתו לאור של Death Magnetic ב-2008, מה שמהווה את הפרש השנים הגדול ביותר בהיסטוריה של הלהקה בין אלבומי אולפן. Hardwired...to Self-Destruct הופק על ידי גרג פידלמן, אשר שימש בתור טכנאי קול במסגרת הקלטת אלבומם הקודם Death Magnetic. האלבום הוא אלבום האולפן השישי ברציפות של מטאליקה שנכנס ישירות למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע
באוקטובר 2011 אמר הבסיסט, רוברט טרוחיו, במסגרת ריאיון ל-Gulf News, שהלהקה חזרה לאולפן, תוך שיתוף פעולה עם המפיק ריק רובין, לצורך כתיבת חומרים חדשים, שמיועדים להיות מוקלטים בשנים הקרובות. ב-8 בינואר 2013 אמר מתופף הלהקה, לארס אולריך, במסגרת ריאיון למגזין Classic Rock, שהלהקה עובדת על חומר שנשמע כמעין המשך ל-Death Magnetic, אלבום האולפן הקודם של הלהקה. ביולי 2013 אמר אולריך במסגרת ריאיון לאתר Ultimate Guitar, שבשנת 2014 תתמקד הלהקה בהקלטת האלבום ושהוא צפוי לצאת לאור במהלך שנת 2015.
במרץ 2014 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שנקרא Metallica By Request ("מטאליקה לפי דרישה"), בו יכלו לבקש מעריצי הלהקה שירים שינוגנו בהופעה. מספר ימים לאחר תחילת הסיבוב, יצא לאור הסינגל Lords of Summer, אשר הוקלט לכבוד סיבוב ההופעות. במרץ 2015 אמר אולריך בריאיון למגזין הרולינג סטון, שעשרים שירים נכתבו עבור האלבום, ושהוא מקווה שהלהקה תוכל לנגן חלק מהם בהופעותיה בהמשך השנה. בנובמבר של אותה שנה אמר האמט בראיון שהאלבום עתיד לצאת בסוף 2016 או תחילת 2017.
ב-6 בפברואר 2016, במהלך הופעתה של הלהקה באצטדיון AT&T פארק בסן פרנסיסקו, במסגרת אירוע שקדם לסופרבול ה-50, אמר ג'יימס הטפילד, גיטריסט וסולן הלהקה, שהקלטת האלבום נמצאת בשלביה הסופיים, ואולריך הוסיף שהאלבום צפוי לצאת לאור בקרוב. באותה הופעה ניגנה הלהקה ריף מתוך האלבום החדש, אשר בסופו של דבר נכלל בשיר Murder One.
ב-14 במרץ 2016 אמר האמט בראיון שהלהקה עובדת עם גרג פידלמן כמפיק האלבום. לפני כן, עבדה הלהקה עם פידלמן כטכנאי סאונד במסגרת הקלטת האלבום Death Magnetic. במאי 2016 אמר אולריך בריאיון למגזין Metal Forces, שהאלבום נמצא בשלבי בסיום ושהוא מעריך שהעבודה עליו תסתיים עד הקיץ. הקלטת האלבום הסתיימה בחודש יוני עם סיום הקלטת "Hardwired", השיר הפותח את האלבום.
תכנים
שירי האלבום עוסקים ברובם בניהליזם ופסימיות. הרעיון לשם האלבום, Hardwired...to Self-Destruct ("מחווט להשמדה עצמית" או "מתוכנת להשמדה עצמית"), עלה לג'יימס הטפילד, סולן הלהקה, בעקבות אמירה ששמע: "לא משנה מה אתה עושה בחיים, אתה ממש מנסה לא להתדרדר לאותו מסלול שאתה אולי 'מחווט' להתדרדר אליו". רעיון זה מכיל בתוכו נושאים שונים המופיעים באלבום, כמו סכנות התהילה בשיר "Moth Into Flame" והקוסמיזם בשיר "Dream No More", אשר נכתב בהשראת יצירתו של הווארד פיליפס לאבקרפט, "קריאתו של קת'ולהו".