cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה רוזנפלד
קורות חייו
רוזנפלד נולד במנחמיה לאחת ממשפחות המייסדים. לאחר לימודיו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, התנדב לחיל הספר העבר ירדני ומשם עבר למשטרה הארצישראלית שבה שירת כ-12 שנה בתפקידים שונים. בהיותו בדרגת סמל הופקד רוזנפלד על משטרת שאטה שבעמק חרוד, ועבר עם משפחתו להתגורר בקיבוץ תל יוסף הסמוך. במסגרת תפקידו יסד קבוצת רוכבים של קבוצת הפועל, במסגרת הפעילות ניתנו שעורי רכיבה, ונערכו תחרויות בבית אלפא.
בשנת 1921 הגיע משה לבאר שבע במסגרת משטרת הגבולות ושם פגש לראשונה את יהודית בת יעקב גורדון - ממקימי טחנת הקמח הראשונה בבאר שבע בבעלות יהודית וראשוני המתיישבים היהודים בעיר. שנים לאחר מכן נפגשו השניים שוב בתל אביב ובשנת 1927 נישאו.
רציחתו
בתאריך 7 בנובמבר 1935 נמסרה הודעה על פריצה לפרדס האשכוליות של עין חרוד. רוזנפלד יצא בלווי שוטר נוסף לאתר את הגנבים, ובקצה הדרך השאיר את השוטר עם הסוסים ועלה לבדו למערה, בעקבות קליפות שהותירו השודדים בדרכם. במערה ארבו חברי הכנופיה, שירו מספר יריות ופגעו ברוזנפלד, ולאחר מכן התקרבו אליו וירו שוב.
משה רוזנפלד נטמן בבית הקברות הישן של עין חרוד ותל יוסף. יום הלווייתו נקבע כיום אבל בעמק יזרעאל, התושבים שבתו ממלאכה והתלמידים מלימודיהם. הלווייתו יצאה מבית אלפא ועברה דרך תחנת המשטרה בשאטה לתל יוסף. השתתף בה קהל גדול ממנחמיה ומיישובי עמק יזרעאל והצפון, וכן נציגי המשטרה הבריטית ומשה שרת נציג הסוכנות היהודית. חיים שטורמן הספידו במילים שהפכו למטבע לשון: "נופלים ההולכים ראשונה".
במותו הותיר את אלמנתו יהודית ובניו יעקב ואמנון אשר התקבלו בקיבוץ תל יוסף.
בעקבות רציחתו של רוזנפלד על ידי אנשי "היד השחורה", פתחו הבריטים במצוד נרחב אחרי עז א-דין אל-קסאם ולוחמיו, והם אותרו שבועיים לאחר הרצח וכותרו סמוך לכפר יעבד שבשומרון. אל-קסאם נהרג יחד עם שלושה מחבורתו. שמונה אחרים מהחבורה נתפסו והועמדו לדין על רצח רוזנפלד ושוטר שנהרג בקרב עם אנשי הכנופיה. ארבעה מאנשי הכנופיה נדונו ל-14 שנות מאסר. בנובמבר 1937 נאסר שיך פרחאן א-סעדי בחשד למעורבות ברצח רוזנפלד. יש הרואים ברוזנפלד את ראשון הרוגי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שפרצו חודשים אחדים לאחר מכן. על מצבתו נרשם: "הראשון לחללי היישוב במאורעות הדמים תרצ"ו. פ"נ משה בן שלמה יצחק רוזנפלד נפל חלל בהר הגלבוע בעמדו על משמר הלאום". גם בספר "מאורעות תרצ"ו" בהוצאת דבר מ-1937, מופיע רוזנפלד בראש רשימת הקורבנות.
המערה שבפתחה נרצח נקראת "מערת רוזנפלד" והמעיין לידה "עין הסמל", בעמק הנעלם שבגלבוע. חברי בית אלפא מייחסים את השורה "מי ירה ומי זה שם נפל?", ב"שיר העמק" ("באה מנוחה ליגע") שכתב נתן אלתרמן ב-1935, למותו של משה רוזנפלד, אך לטענה זו אין בסיס.
אחיו, צבי רוזנפלד, נרצח על ידי ערבים בעבודתו בשדה, קודם להרצחו של משה. בספטמבר 1942 נרצח אביו, שלמה יצחק רוזנפלד, ונפצע אחיו בר כוכבא, מירי של איכר אחר במושבה מנחמיה.
רוד סטריקלנד
רודני "רוד" סטריקלנד (באנגלית: Rodney "Rod" Strickland; נולד ב-11 ביולי 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 17 עונות בליגת ה-NBA מעמדת הרכז. ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 13.2 נקודות, 7.3 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק. סטריקלנד הוא סנדקו של קיירי אירווינג.
תיכון ומכללות
בנערותו למד סטריקלנד ב"תיכון טרומן" שבשכונת הברונקס בניו יורק, וכ הוביל את נבחרת הקבוצה לאליפות המדינה לתיכונים. בשנתו האחרונה בתיכון עבר ל"אקדמיית אוק היל" היוקרתית שבוירג'יניה.
לאחר התיכון עבר ללמוד באוניברסיטת דה-פול, אותה הוביל לשלוש הופעות רצופות בטורניר אליפות המכללות ואף להעפלה לשלב 16 הגדולות ב-1986 ו-1987. בשנתו האחרונה בדה-פול העמיד ממוצעים של 20.0 נקודות ו-7.8 אסיסטים למשחק.
ניו יורק ניקס
סטריקלנד נבחר על ידי ניו יורק ניקס בבחירה ה-19 בדראפט ה-NBA לשנת 1988. בניו יורק שימש סטריקלנד כמחליף של הרכז הצעיר מארק ג'קסון, והעמיד בעונת הרוקי ממוצעים של 8.9 נקודות ו-3.9 אסיסטים למשחק, אשר זיכו בבחירה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
וושינגטון בולטס/ויזארדס
לפני עונת הועבר לוושינגטון בולטס בטרייד ששלח את ראשיד וולאס לפורטלנד. בעונת הוביל סטריקלנד את טבלת מוסרי האסיסטים ב-NBA, הצעיד את וושינגטון לשלב הפלייאוף לראשונה מזה שמונה עונות ונבחר בסיום העונה לחמישיית העונה השנייה, בפעם היחידה בקריירה. עם זאת, ולמרות יכולתו הטובה - לא נבחר סטריקלנד להשתתף במשחק האולסטאר גם בעונה זו, ופרשנים רבים מזכירים אותו כאחד משחקני ה-NBA הטובים בכל הזמנים שמעולם לא השתתפו במשחק היוקרתי. בעוד תפוקתו של סטריקלנד השתפרה עם השנים, קבוצתו הלכה ונחלשה, מה שהוביל לשחרורו מהויזארדס במהלך עונת.
סוף הקריירה
לאחר שחרורו מהויזארדס חתם סטריקלנד בטרייל בלייזרס על חוזה עד סיום העונה, ובארבע העונות הבאות שיחק במיאמי היט, מינסוטה טימברוולבס, אורלנדו מג'יק, טורונטו ראפטורס ויוסטון רוקטס. בסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 38.
בעת פרישתו דורג במקום השביעי ברשימת מוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 7,987 אסיסטים, וכן במקום ה-20 ברשימת החוטפים, עם 1,616 חטיפות בסך הכול.
העונה הגשומה
העונה הגשומה או העונה רטובה (באנגלית: wet season; המכונה לפעמים עונת הגשמים או עונת המונסון) היא התקופה בשנה שבה יורדים רוב המשקעים השנתיים הממוצעים באזור מסוים. בדרך כלל, העונה נמשכת לפחות חודש בשנה. העונה הרטובה נקראת על ידי רשויות התיירות העונה הירוקה. אזורים עם עונות רטובות נמצאים בחלקים של האזורים הטרופיים והסובטרופיים.
פרובינקיה היספניה קיטריור
היספניה קיטריור הייתה אחת משתי פרובינקיות רומיות שהשתרעו בחצי האי האיברי באותה תקופה, והפרובינקיה האחרת הייתה היספניה אולטריור (Hispania Ulterior - "היספניה המרוחקת") שהשתרעה לאורך חופי הים התיכון מדרום וממערב לראשונה.
העונה הגשומה
סיווג האקלים הרטוב
כשהעונה הרטובה מתרחשת בעונה החמה, או בקיץ, המשקעים יורדים בעיקר בשעות אחר הצהריים המאוחרות והערב המוקדמות. בעונה הרטובה, איכות האוויר משתפרת, איכות המים המתוקים משתפרת, והצמחייה גדלה באופן ניכר, כפועל יוצא מהעונה הגשומה עולה היבול בשדות ובמטעים ומבשיל לקראת סוף העונה. נהרות עולים על גדותיהם, וכמה סוגים של בעלי חיים נודדים למקומות גבוהים יותר. חומרי הזנה בקרקע נשטפים, פוחתים והשחיקה גוברת. שכיחות המלריה וקדחת דנגי עולה באזורים שבהם עונת הגשמים חופפת לעונה חמה וטמפרטורות גבוהות, במיוחד באזורים הטרופיים. לבעלי חיים מסוימים יש אסטרטגיות הסתגלות והישרדות בעונה הרטובה. לעיתים קרובות, העונה היבשה הקודמת לעונה הרטובה, מובילה למחסור במזון בעונה הרטובה, שכן היבולים טרם צמחו או הבשילו. גידולים שניתן לשתול בהצלחה במהלך העונה הרטובה או הגשומה הם מניהוט, תירס, אגוזי אדמה, דוחן, אורז ובטטה. העונה המקבילה מבחינת הטמפרטורה לעונה הטרופית הרטובה היא האביב או הסתיו.
אופי הגשם
באזורים שבהם העונה הרטובה מתקשרת לכמות משקעים גדולה ולמשבי רוח, היא נקרא בשם, עונת המונסון. אזורי אקלים טרופי וסובטרופי רבים חווים דפוס של גשמי מונסון. גשמים בעונה הרטובה הנובעים בעיקר מחום בשעות היום, הופכים לסופות רעמים יומית בתוך מסה של אויר לח. כך שהגשם יורד בעיקר בשעות אחר הצהריים המאוחרות והערב המוקדמות כפי שקורה באזורי הסוואנה והמונסון.
חלק גדול מכמות המשקעים בכל יום יורדת בדקות הראשונות של הגשם, לפני שהסערות מבשילות לשלב השכבתי שלהן. ברוב האזורים יש רק עונה רטובה אחת, אבל באזורים טרופיים יכולות להיות שתי עונות רטובות, על פי אזור ההתכנסות הבין-טרופי. באזורים הטרופיים העונות הרטובות מתרחשות פעמיים בשנה. עם זאת, מכיוון שביערות הגשם כמות הגשמים מתפזרת באופן שווה לאורך השנה, אין להם עונה רטובה או יבשה.
אופי העונה הרטובה על פי אזורים
באזורים בעלי אקלים סוואנה באפריקה שמדרום לסהרה, כמו גאנה, בורקינה פאסו, דארפור, אריתריאה, אתיופיה, ובוצוואנה יש עונה גשומה מובהקת. גם באזורים סובטרופיים כמו פלורידה, דרום ודרום מזרח טקסס ודרום לואיזיאנה יש עונה גשומה. אזורי המונסון כוללים את תת היבשת ההודית, דרום מזרח אסיה (כולל אינדונזיה והפיליפינים ), החלקים הצפוניים של אוסטרליה, פולינזיה, מרכז אמריקה, מערב ודרום מקסיקו, המדבר מדרום מערב לאוסטרליה. ארצות הברית, דרום גיאנה, וצפון מזרח ברזיל.
בצפון גיאנה יש שתי עונות רטובות: עונה אחת בתחילת האביב והשנייה בתחילת החורף. במערב אפריקה, יש שתי עונות גשומות בחלקים הדרומיים. אך רק עונה אחת בחלקים הצפוניים. באקלים הים תיכוני, בחוף המערבי של ארצות הברית, החוף הדרום מערבי של אוסטרליה ודרום אפריקה, קו החוף של הים התיכון של איטליה, ספרד, יוון, לבנון, סוריה, ישראל, אלג'יריה, מרוקו, תוניסיה וטורקיה, כמו כמו גם אזורים בפנים היבשת, במערב אסיה הכוללים את ירדן, צפון עיראק ורוב חלקי איראן, חווים עונה רטובה בחודשי החורף. באופן דומה, העונה הרטובה בנגב בישראל נמשכת מאוקטובר עד מאי. על הגבול בין האקלים הים תיכוני והמונסון שוכן מדבר סונורה, המקבל את שתי העונות הגשומות הקשורות לכל משטר אקלים.
אפקטים
באזורים טרופיים, בעונת המונסון, הטמפרטורות הגבוהות בשעות היום יורדות והטמפרטורות הנמוכות במהלך הלילה עולות, ובכך פוחתים הפרשיי הטמפרטורה היומית. במהלך העונה הרטובה, שילוב של גשמים כבדים במקומות מסוימים כמו הונג קונג, רוח יבשתית, משפרת את איכות האוויר. בברזיל, העונה הרטובה מתואמת עם רוחות סחר חלשות מהאוקיינוס.
בעונה הרטובה רמת ה-pH של המים מתאזנת עקב התמלאות אקוויפרים מקומיים. המים מתרככים, מכיוון שריכוז החומרים המומסים פוחת במהלך העונה הגשומה. שחיקת הקרקע מוגברת בתקופות גשומות.
נחלי האכזב היבשים במהלך השנה מתמלאים בנגר. במקרים מסוימים במים בעומק של 3 מטרים. שטיפת הקרקעות בתקופות של גשמים כבדים מדלדלת את חומרי הזנה. הנגר הגבוה מגוש היבשה משפיע על אזורי האוקיינוסים הסמוכים.
שיטפונות
גשמים רבים עלולים לגרום להצפות נרחבות, שעלולות להוביל למפולות קרקע ולזרימות בוץ באזורים הרריים. שיטפונות כאלה גורמים לנהרות לעלות על גדותיהם ולהטביע בתים. נהר ה-Ghaggar-Hakra, הזורם רק בעונת המונסון בהודו, עלול להציף ולפגוע קשות ביבולים מקומיים. שיטפונות עלולים להיות חמורים יותר, כתוצאה משריפות שהתרחשו במהלך העונה היבשה שקדמה לעונה הרטובה. השרפות גורמות לקרקעות חוליות או המורכבות מחצץ להפוך להידרופוביות, או דוחות מים. עובדה זו מגבירה את השיטפונות משום שהמים שעל פני הקרקע לא מחלחלים למי התהום. ממשלות יכולות לסייע לתושבי מדינותיהן להתמודד עם שיטפונות בעונה הרטובה בדרכים שונות. לדוגמה, על ידי מיפוי מישורי ההצפה, המזהים אילו אזורים מועדים יותר להצפות.
בעלי חיים
הפרות (צאן ובקר בכלל) ממליטות, בדרך כלל בתחילת העונה הרטובה. תחילת העונה הגשומה מסמנת את עזיבתו של הפרפר דנאית מלכותית ממקסיקו. מינים טרופיים של פרפרים מבליטים נקודות גדולות יותר על כנפיהם כדי להדוף טורפים אפשריים. הם פעילים יותר בעונה הרטובה מאשר בעונה היבשה. באזורים הטרופיים ובאזורים החמים יותר הסובטרופיים, ירידה במליחות של אדמת הביצות שליד החופים בעקבות הגשמים, גורמת לעלייה בקינון תנינים. מינים אחרים, כגון קרפדות ארויו, מטילות תוך חודשיים לאחר הגשמים העונתיים. ארמדילים ונחשים מחפשים מקומות גבוהים יותר.
מגיאסו
מגיאסו (בהונגרית: Megyaszó) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן, שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית מגיאסו נמצאת בירידה שנים רבות מ-3,123 תושבים בשנת 2002 עד 2,569 תושבים בשנת 2022.
היסטוריה
האזור יושב עוד בזמנים הפרהיסטוריים. קיימים ממצאים מאותה תקופה המוצגים במוזיאון הבריטי בלונדון. בימי המלך אישטוואן הקדוש נבנתה כאן כנסייה. במאה ה-15 נולד ביישוב הכומר לרינץ מסארוש (נזיר) (1514-1466) שהיה סגנו של ג'רג' דוז'ה, מנהיג מלחמת האיכרים נגד האצולה בשנת 1514.
עמדה גאוגרפית
היישוב שוכן בצפון הונגריה בנפת סרנץ' שבמחוז בורשוד-אבאוי -זמפלן, 29 ק"מ מרחק מבירת המחוז, מישקולץ. הכפרים החשובים הקרובים הם אלשודובסה (4 ק"מ) ולדיישבנייה (11 ק"מ). העיר הקרובה ביותר היא סרנץ', במרחק של 12 ק"מ.
צורות נוף
השטח מסביב ליישוב הוא מישורי, חקלאי ברובו, וממזרח גבעתי. הנקודה הגבוהה ביותר בסביבה היא "הר ריטקה", גבעה בגובה 232 מ' מעל מפלס הים, - 1.6 ק"מ מרחק מערבית ממגיאסו.
אקלים
המחוז מתאפיין באקלים המיבוראלי. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא C .10°. החודש החם ביותר הוא יולי כשהטמפרטורה הממוצעת היא C 23° והחודש הקר ביותר הוא דצמבר עם טמפרטורה ממוצעת של C  -6°. המשקעים הממוצעים השנתיים הם 792 מ"מ. החודש הגשום ביותר הוא יולי, עם 99 מ"מ משקעים, והחודש היבש ביותר הוא אוגוסט עם 42 מ"מ משקעים.
דמוגרפיה
בשנת 2010 אוכלוסיית הכפר הייתה 2804 תושבים. צפיפות האוכלוסייה הייתה 52 תושבים /קמ"ר.
כיום 81% מתושבי הכפר הם הונגרים, והשאר - 19% צוענים. חלק מהתושבים נוצרים רפורמים, חלק נוצרים רומיים-קתוליים. קיים גם מיעוט נוצרי אדוונטיסטי. בעבר, עד למלחמת העולם השנייה והשואה חי פה גם מיעוט יהודי חשוב.
היהודים
יהודים החלו להתיישב במגיאסו בסוף המאה ה-18 בחסות בעל האחוזה. רובם עסקו במסחר ומיעוט היו בעלי מלאכה, חוואים וכורמים. במקום היו בית כנסת, בית עלמין, מקווה ומוסדות חינוך. במחצית האחרונה של המאה ה-19 ובמאה ה-20 הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי. עם האישים ממוצא יהודי שנולדו ביישוב נמנה הצייר ואמן הקרמיקה פרידייש בורסקי (Borszéky Frigyes) (1955-1880).
בשנת 1941 נשלחו כ-15 צעירים מהכפר לעבודות כפייה, ולפחות עשרה מהם מצאו שם את מותם. באפריל 1944 מיד לאחר חג הפסח, רוכזו יהודי העיירה בבית הכנסת והועברו לגטו שאטוראליאויהיי. לאחר כמה שבועות שולחו משם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר פחות מעשרה ניצולים ומצאו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין הרוסים ואת רכושם שדוד. חיי הקהילה במקום לא נתחדשו.
הצוענים
כיום חיים בכפר כ-1500 צוענים. שליש מהם גרים בשכונה מיוחדת נפרדת.
היינריך לוסואו
היינריך לוסואו (בגרמנית: Heinrich Lossow; 10 במאי 1843 במינכן, ממלכת בוואריה – 19 במאי 1897 בשליסהיים, אוסטרו-הונגריה) היה צייר ומאייר ז'אנר גרמני, ויוצר פורנוגרפיה פורה בזמנו הפנוי.
ביוגרפיה
אביו של היינריך לוסואו היה ארנולד הרמן לוסואו, פסל מעיר המדינה ברמן. הוא עבר למינכן בשנת 1820 כדי ללמוד אמנות על ידי הפסל ארנסט מאייר, ושם התחתן והוליד שלושה ילדים - קרל לוסואו ב-1835, פרידריך לוסואו ב-1837, והיינריך לוסואו ב-1843. לשלושת הבנים הייתה זיקה לאמנות. קארל הפך לצייר היסטוריה, ואילו פרידריך הפך לצייר חיות בר. היינריך עקף את שני אחיו בחשיבותו האמנותית. הוא למד אומנות תחילה מאביו, ובהמשך מקארל פון פילוטי באקדמיה לאמנויות במינכן. לאחר מכן הוא נסע דרך צרפת ואיטליה כדי לשפר את כישורי האמנות שלו.
לוסואו אייר עבור מו"לים רבים, כולל עבור אחת המהדורות של יצירתו של ויליאם שייקספיר - נשות וינדזור העליזות.
מאוחר יותר בחייו הוא שימש כאוצר בארמון שלייסהיים שבמינכן.
סטלביו (כדורגלן)
סטלביו רוסה דה קרוס (בפורטוגזית: Stélvio Rosa da Cruz; נולד ב-24 בינואר 1989) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הקשר במונדרקאנג'.
קריירת מועדונים
סטלביו, נולד בלואנדה בירת אנגולה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לפורטוגל. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספורטינג בראגה. ב-11 בנובמבר 2007, סטלביו חתם בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–3 נגד ספורטינג ליסבון.
ב-4 בולי 2009, סטלביו הושאל לליירה ובינואר, סטלביו חזר לאנגולה והושאל לאגוסטו. בהמשך, סטלביו שיחק גם בליבולו וקאאלה.
יחסי נורווגיה–רומניה
יחסי נורווגיה–רומניה הם יחסי החוץ בין נורווגיה לרומניה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-3 באפריל 1917. שתי המדינות חברות מלאות בארגון נאט"ו ובמועצת אירופה.
סטלביו (כדורגלן)
קריירת מועדונים
בקיץ, סטלביו חתם באלקי לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
יחסי נורווגיה–רומניה
היסטוריה
הקשר המוקדם ביותר בין העם הרומני לנורווגי היה במהלך המאה ה-9 כאשר ורנגים החלו לסחור עם האימפריה הביזנטית בדרכים שהובילו דרך רומניה. ישנם מספר שרידים ורנגיים ברומניה של ימינו.
עם זאת, היחסים הפורמליים בין המדינות המודרניות החלו רק בשנת 1917, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. היחסים הופסקו במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945), אך התחדשו רשמית בשנת 1946. היחסים השתפרו מאוד לאחר המהפכה הרומנית בשנת 1989. נורווגיה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו במשטר החדש ברומניה לאחר המהפכה, ושגרירות נורווגיה בבוקרשט נפתחה מחדש בקיץ 1990.
סטלביו (כדורגלן)
קריירת מועדונים
ביולי, סטלביו חתם בווירטון מהליגה הבלגית השנייה ושנה לאחר מכן חתם ברוודם47.
יחסי נורווגיה–רומניה
הסכמים
בשנת 1993 נציגי נורווגיה ורומניה שנפגשו באוסלו הסכימו לשינויים בהסכם הכללי בנושא מכסים ומסחר (GATT) משנת 1991 בנושא סחר בטקסטיל. בשנת 2002 שתי המדינות חתמו על הסכם להפחתת פליטת גזי חממה העולה בקנה אחד עם פרוטוקול קיוטו. בספטמבר 2004 חתמו רומניה ונורווגיה על הסכם בנושא אנרגיה וסביבה. באוגוסט 2007 נורווגיה סיכמה עם האיחוד האירופי בנושא תוכנית שיתוף פעולה לצמיחה כלכלית ופיתוח בר קיימא ברומניה. העלות לנורווגיה הייתה כמעט 100 מיליון אירו. בנובמבר 2007 חתם נשיא רומניה, טראיאן בססקו (קפטן חיל הים לשעבר באקדמיה הימית בנורווגיה), באוסלו על הסכם בנושא מחקר ושיתוף פעולה חינוכי בין 3 אוניברסיטאות ימיות מובילות ברומניה ו-NCE Maritime.
סטלביו (כדורגלן)
קריירת מועדונים
בינואר, חזר ללוקסמבורג וחתם בינוש אש.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2009, סטלביו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בניצחון 1–2 נגד. בשנת, סטלביו איבד את מקומו בסגל הנבחרת וחזר אליה לאחר ההצלחה בדודלאנג' ב-12 באוקטובר 2018, בניצחון 1–4 נגד.
יחסי נורווגיה–רומניה
פגישות והצהרות רשמיות
בספטמבר 1999 ערכו האראלד החמישי, מלך נורווגיה, וסוניה, מלכת נורווגיה, ביקור ממלכתי ברומניה שם נפגשו עם הנשיא אמיל קונסטנטינסקו ואשתו. במהלך הביקור הביע שר החוץ של נורווגיה קנוט וולבייק את תמיכת נורווגיה בהצעתה של רומניה להצטרף לנאט"ו. בספטמבר 2002 ערך ראש ממשלת רומניה אדריאן נסטאסה ביקור רשמי באוסלו שם פגש את ראש ממשלת נורווגיה, קייל מגנה בונדוויק. בין היתר, ביקש נסטזה את המשך התמיכה של נורווגיה בהצעת נאט"ו ברומניה. ביולי 2003 ביקרה שרת ההגנה הנורווגית קריסטין קרוהן דבולד בבוקרשט שם פגשה את הנשיא יון איליאסקו. הם דנו בשיפורים בשיתוף הפעולה ההגנתי של רומניה ונורווגיה, כמו גם בשיתוף פעולה דו-צדדי רב יותר בתחומים אחרים. בפברואר 2004 פגש שר החוץ של נורווגיה, יאן פיטרסן, את ראש הממשלה הרומני נסטאסה בבוקרשט. הם דנו ביחסים המצוינים בין המדינות ובהמשך פיתוח השותפות. רומניה הצטרפה לנאט"ו במרץ 2004. במאי 2004 אמר שר ההגנה הרומני יואן מירצ'ה פאסקו כי הוא מצפה כי הקשרים הצבאיים "המיוחדים" עם נורווגיה ישתפרו כתוצאה מכך.
בספטמבר 2004 ביקר ראש ממשלת נורווגיה, קייל מגנה בונדוויק ברומניה, שם נפגש עם הנשיא יון איליסקו וגורמים אחרים. הם דנו בשיתוף פעולה מחוזק בתחומים אסטרטגיים כשותפים בנאט"ו, וכן בשיפור שיתוף הפעולה הכלכלי ברגע שהצטרפה רומניה לאיחוד האירופי. בנובמבר 2007 ביקר נשיא רומניה, טראיאן בססקו, בנורווגיה שם נפגש עם המלך האראלד החמישי. שניהם שיבחו את 90 שנות היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ושיתוף פעולה איתן בענייני חוץ. גם בנובמבר 2007 הסכימו מנהיגי שירותי המשטרה במדינה לשפר עוד יותר את שיתוף הפעולה הדו-צדדי במטרה למנוע ולהילחם בפשיעה קשה.
עסקים
בשנת 2003 היבוא מרומניה לנורווגיה היה כ-157 מיליון דולר, בעיקר ספינות. היצוא הנורווגי לרומניה היה כ-34 מיליון דולר וכלל מכונות, דגים, פירות ים ומכונות חשמל. בנאום במאי 2005 ציין שגריר נורווגיה, לייף ארנה אולנד, כי הסחר הדו-צדדי צמח מאוד בעשר השנים האחרונות והגיע ל-141 מיליון אירו בשנת 2004. ההשקעה הנורווגית ברומניה עשויה להיות בסביבות 100 מיליון אירו.
חברות נורווגיות שפעלו ברומניה בשנת 2005 כללו את אקר, המעסיקה 6,500 עובדים, IMGB קוונר ואורקלה פודס. היא כיום STX אירופה, בבעלות תאגיד Chaebol STX הדרום קוריאני. זוהי קבוצת בניית האוניות הגדולה באירופה והרביעית בגודלה בעולם. עם המטה באוסלו, נורווגיה, STX אירופה מפעילה 15 מספנות בברזיל, פינלנד, צרפת, נורווגיה, רומניה ווייטנאם. IMGB קוונר נמצאת בבעלות ענקית הקוריאנית Doosan תעשיות כבדות ובנייה. חברת הנורווגית ג'ייקובסן אלקטרו שותפה עם רומלקטרו בפיתוח רשת העברת החשמל וההפצה הרומנית.
עד 2006, היקפי הסחר הגיעו ל-307 מיליון אירו. השקעותיהם של אנשי עסקים נורווגיים צמחו ל-120 מיליון אירו. בפברואר 2007 האיחוד האירופי הפעיל לחץ על נורווגיה, מדינה שאינה חברת איחוד האירופי, להגדיל את התשלומים שהיא משלמת בתמורה לגישה לשוק האירופי כדי להסביר את הצטרפותן של בולגריה ורומניה.
אירוע מים כבדים
במאי 1988 פורסמו דיווחים לפיהם רומניה מכרה מים כבדים לישראל שנרכשו מנורווגיה. מים כבדים הם מרכיב מרכזי בייצור פלוטוניום לפצצות גרעיניות. רומניה הכחישה את ההאשמות. נורווגיה ביקשה מישראל בשנת 1987 אישור לכך שהמים הכבדים אינם משמשים לייצור פצצות, אך נכון ליולי 1989 ישראל לא הסכימה לבדיקות.
משפחת סימפסון: פגע וברח
משפחת סימפסון: פגע וברח (באנגלית: The Simpsons: Hit & Run) הוא משחק ביצוע מטלות שמבוסס על סדרת הטלוויזיה הפופולרית "משפחת סימפסון".
אופן המשחק
כל שלב במשחק מחולק לשבע משימות. משימה יכולה להיות אחת מהמשימות האלו:
כל משימה מתחילה בסיטואציה בה השחקן פוגש דמות אחרת במשחק ונערכת ביניהן שיחה. על המסך מופיעה המשימה ואז מתחילים אותה. במהלך המשחק, השחקן שולט במכונית. יציאה מהמכונית באמצע משימה מהווה הפסד.
עלילת המשחק
העלילה העיקרית של המשחק מתחילה רק בסיום של השלב השני כשעב"ם חוטף את בארט. אחרי שבארט נעדר, ליסה מחפשת אותו מוצאת בתוך הסיפון של קפטן סי. למארג' זה לא מספיק, היא רוצה לדעת מה היה הגורם שחטף את בארט אף על פי שליסה כבר מצאה אותו. בחקירה אמר הסבא משהו לא מובן ומארג' מבינה שזה באשמת ה"באז קולה[buzz cola]". מארג' מתחננת בפני מוכר הבאז קולה שלא ימכור את הקולה 'האיומה'. לאחר מכן, מארג' מפוצצת את המשאיות של באז קולה. זמן קצר לאחר מכן, פוגש אפו, מוכר הבאז קולה את בארט ושניהם נוסעים למוזיאון. במוזיאון הם מגלים שבאז קולה הוא רעיון של שני חייזרים וכל מי ששותה מממנו נהפך לזומבי. בארט מנסה להזהיר את התושבים אך אף אחד לא מאמין לו. החייזרים הצליחו להפוך את ספרינגפילד לעיר רודפת רוחות. אך הומר סימפסון לא נרתע ונוסע לתחנת הכוח בה נמצאת פצצת אטום ומפוצץ אותה על החללית. החללית וקסדות החלל נשברים לחייזרים והעיר ספרינגפילד חוזרת לקדמותה. לפתע מגיעים חייזרים אחרים לבית משפחת סימפסון ומבקשים לדעת מיהו "קוטל החייזרים".
השגת מכוניות
במהלך כל שלב, השחקן יכול לפגוש בשלוש דמויות שאלו נלסון, ראלף ומייל-אהוס. כאשר שחקן מדבר איתם הוא צריך לעשות מרוץ. אם הוא הצליח לסיים את כל המרוצים במקום ראשון הוא מקבל מכונית. בנוסף בכל שלב ניתן לפגוש בדמות הנותנת לשחקן מכונית ומשימה שאינה קשורה להתקדמות במשחק (משימות אלו קשות מן הרגיל).
קלפי "bazz cola"
במשחק מתחבאים 49 קלפים בשם קלפי "bazz cola". בכל פעם ששחקן משיג אחד מן הקלפים הוא יכול לראות ספויילר של אחד הפרקים בסדרת הטלוויזיה המוכרת שעליה מבוסס המשחק. אם השחקן משיג את כל הקלפים באותו שלב [7 קלפים] רשאי השחקן לשחק במשחק מרוצים בדו מימד. במידה והשחקן סיים את כל הקלפים במשחק הוא יכול לראות סרט של איצ'י וסקראצ'י שאלה המככבים האהובים על בארט וליסה.
תלבושות
ישנן משימות בהן השחקן חייב ללבוש תלבושת מסוימת כתנאי לפתיחת משימה, את התלבושות ניתן לקנות בחנויות הבגדים אשר נמצאות במשחק.
מי אוהב?
מי אוהב? הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית יובל דיין. השיר יצא לאור ב-1 בדצמבר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים ארומה מיוזיק.
השיר נכתב והולחן על ידי יובל דיין והופק על ידי תמיר מוסקט, והוא בסגנון הפופ.
הצלחה
במצעד הפזמונים העברי השנתי של כאן גימל לשנת ה'תש"ף הגיע השיר למקום ה-26.
ביקורת
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת מעורבת: "יש כאן ביצוע של נחישות ועוצמת הבעה בקצב שאינו משתמע לשתי פנים. אני חופרת, אבל חושפת הכי ישיר וכן. יובל דיין שרה כמי שאינה מתלבטת מול בן הזוג. כשהיא שואלת 'מי אוהב' - זה נשמע כשאלה רטורית. אז כן, יכול להיות שהתרגלתי לשמוע אותה בטון מסוים, שהפך לסימן ההיכר המוזיקלי שלה. כאן היא מנסה להשתחרר ממנו, לגוון את עצמה, להכניס אלמנט רוקיסטי מבורך לרפרטואר. אני מאשים את האוזן המפונקת יותר בהסתיגות הראשונית מהשיר. יש כאן שינוי טוב, יציאה מבורכת מבחינתה ומבחינת המאזין מחוץ לקופסה".
אתר פרוגי העניק לשיר ביקורת חיובית: "'מי אוהב?' הצליח לגעת לנו בלב. הקצב המקסים של השיר, שמשתלב עם הקול הייחודי של הזמרת יצרו ביחד סינגל כיפי ומיוח. מילות השיר מלאות באהבה, בכיף ובטוב – והסטייל הייחודי שלו עושה לנו רק טוב בלב. כרגיל, דיין מצליחה לגעת לנו בעוד נקודה ולגרום לנו להרגיש מדהים אחרי האזנה לשיר אחד בלבד".
דחליל
דחליל הוא בובה שאמורה להבריח ציפורים ובעיקר עורבים משדות חקלאיים ומגינות, באמצעות מראה ו/או צליל שהיא מפיקה.
שורש השם, ד-ח-ל, גזור מארמית, ומשמעותו: לפחד (בבא בתרא כז: תוספות "בדחלולי סגי").
סוגי דחלילים
בחקלאות נעשה לאורך ההיסטוריה שימושים רבים במכשירים עושי רעש שנועדו לנוע על ידי הרוח ולהבריח ציפורים.
מאחר שהציפורים נטו להתרגל לצלילים קבועים, נעשה שימוש באמצעים מגוונים יותר - החל מדמויות אדם שעושות רעש (הדחליל הקלאסי), וכלה בדמויות המחזיקות נפצי אבק שרפה שהתפוצצו באופן אקראי.
אסלאם סוני
האסלאם הסוני הוא הזרם המרכזי באסלאם. מקור השם 'סונים' (בערבית: "أهل السنة والجماعة"; תעתיק מדויק: אהל א (ל)סֻנה ואלג'מאעה, ובקיצור: أهل السنة – אהל א (ל)סֻנה) לקוח מהמילה הערבית "סונה" ("سنة") שפירושו נוהג, דרך חיים.
אשר טננבוים
הרב אשר טננבוים (ה' בניסן תש"א, 2 באפריל 1941 – ט"ז בשבט תשע"ג, 27 בינואר 2013) היה מנהל ועד הישיבות ורבה של שכונת גבעת שאול בירושלים.
אסלאם סוני
האסלאם הסוני מחולק לארבע אסכולות הלכתיות, אך כולן נחשבות לגיטימיות באורתודוקסיה הסונית. מקובל לראות באסלאם הסוני זרם מאוחד שלאורך ההיסטוריה שמר על בסיס פוליטי ודתי יציב, ועל כן הוא לא התפצל לכתות שונות מראשיתו ועד ימינו. בניגוד לאסלאם הסוני, האסלאם השיעי, הזרם השני בגודלו באסלאם, מפולג לכתות רבות.
דחליל
סוגי דחלילים
שיטה נפוצה אחרת להברחת ציפורים היא תליית ציפורים מתות על עמודים.
אסלאם סוני
התהוות האסלאם הסוני
עם מותו של הנביא מוחמד, התעוררה בקרב הקהילה המוסלמית דילמה אודות ה'ח'ליף' (ממלא מקום) שינהיג את המוסלמים ויכנס לנעליו של הנביא. כיוון שהנביא עצמו לא קבע בימי חייו מי יהיה יורשו, וכיוון שבשעת מותו לא היו לו בנים, התקשתה קהילת המאמינים לקבוע מי יהיה המנהיג הבא.
מיעוט מאמינים טען שעל הח'ליף להיות ממשפחת הנביא, ועל כן הם ראו בעלי אבן אבו טאלב, בן דודו וחתנו של הנביא, כיורשו הטבעי. אולם רוב המאמינים ראו בזקני השבטים, שהיו קרובים לנביא בימי חייו, כממשיכים הראויים. לאחר מאבק כוחות קצר נתמנה אבו בכר, לאחריו עומר אבן אלח'טאב ועות'מן אבן עפאן, ורק לאחר רצח האחרון התמנה עלי לח'ליף.
מינויו של עלי לא היה מקובל על כלל המאמינים ולאחר מספר קרבות בתוך הקהילה המוסלמית בין תומכיו ומתנגדיו, נרצח עלי. תומכיו של עלי תבעו את עלבונו ופרשו מהקהילה המוסלמית. לטענתם, הנביא מוחמד ביקש מפורשות מעלי, שחי איתו בביתו של הנביא מספר שנים, שיהיה היורש שלו. טענות אלו נדחו על ידי הקהילה המוסלמית, ומעתה תומכיו של עלי החלו לבסס את מעמדם כאופוזיציה מקופחת בדת המוסלמית השואפת להחזרת המנהיגות לאחד מצאצאיו של הנביא. לימים נקראו אותם פורשים "שיעים" ("שיעה" בעברית: סיעה - סיעת עלי) ואילו שאר המאמינים, הזרם המרכזי באסלאם- 'סונים'.
מעתה, היו הסונים לזרם המרכזי באסלאם. במרבית ארצות האסלאם קיבל השלטון את האסלאם הסוני כתפיסה המקובלת, בעוד שהשיעים התבססו כמיעוט דתי אופוזיציוני ומרדני. למעשה, מלבד השנים 945–1055 בהן שלטה בארצות האסלאם השושלת הבויהית אשר נודעה ביחסה האוהד לשיעה, האסלאם הסוני שלט ברובן המוחלט של ארצות האסלאם הן מבחינה פוליטית והן מבחינה דתית.
תפוצה
ישנן מחלוקות רבות בנוגע לאומדן המדויק של המוסלמים בעולם ומוסלמים סונים בפרט. מחקר דמוגרפי מקיף קבע כי בשנת 2009 חיו בעולם 1.57 מיליארד מוסלמים, המהווים כ-23% מאוכלוסיית העולם כולו. המחקר מעלה כי האסלאם הסוני מהווה 87-90% ואילו האסלאם השיעי מהווה 10-13%. בנוסף, מהמחקר עולה כי ישנן 54 מדינות וטריטוריות בהן חיים מוסלמים, כאשר מלבד המדינות איראן, אזרבייג'ן, בחריין ועיראק, בהן רוב המוסלמים הם שיעים, ביתר המקומות מהווים הסונים רוב בקרב האוכלוסייה המוסלמית. בדומה לתפרוסת האוכלוסייה המוסלמית הכללית, רוב הסונים בעולם מתגוררים באסיה, ורק כ-20% חיים במזרח התיכון.
תאולוגיה
התאולוגיה האסלאמית בכלל, וזו הסונית בפרט, התפתחה במשך מאות שנים ועברה תהליכים רבים עד להתגבשותה. כיבושי המוסלמים חשפו את המוסלמים לפילוסופיה היוונית, וכך צמחה ה'מועתזילה'- התנועה התאולוגית הרציונליסטית ששמה לה למטרה לגשר בין עיקרי האמונה המוסלמית לבין השכל. מולם, עמדו אנשי 'אהל אל-חדית' אשר דבקו במסורת האורתודוקסית והתנגדו בכל תוקף להכנסת דיאלקטיקה רציונליסטית.
עיקרי המחלוקות נסבו סביב דרכי הבנת הקוראן, קיומה או אי קיומה של בחירה חופשית, האנשת האל ונצחיות הקוראן או היותו נברא. בראשית המאה העשירית ייסד אבו אלחסן אלאשערי אסכולה שגיבשה דרך ביניים אשר מהווה עד היום את עיקרי התאולוגיה הסונית.
משיחיות באסלאם הסוני
אחת התופעות הייחודיות באסלאם הסוני, היא העדר מוטיב משיחי של ציפייה לגאולה. בניגוד לאסלאם השיעי ולדתות המונותאסיטיות האחרות, הסונים לא מייחלים למשיח שיגאל אותם או למציאות האידיאלית שתופיע בעתיד. על פי התפיסה הסונית, כל עוד החברה הסונית מקיימת סדר חברתי ודתי תקין, כל עוד יש אחדות במחנה - אין צורך בשינוי, וההווה נחשב לאידיאלי.
כבר מראשיתו היה האסלאם הסוני בעמדה חזקה, הן במאבקים פנים אסלאמיים והן במאבקים חיצוניים. על פי התאולוגיה הסונית המאורעות ההיסטוריים משקפים נאמנה את רצון האל, והצלחת השלטון הסוני מבטאת את שביעות רצון האל מהמציאות הקיימת. לפיכך, החברה הסונית עשתה רבות כדי לשמור על אחדות יחסית, ועל פי רוב היא גם הצליחה.
דחליל
סוגי דחלילים
בניגוד לדחלילים המסורתיים, דחלילים מודרניים אינם בצורת אדם. בקליפורניה נפוצים שימושים בסרטים מבריקים הנעים ברוח (סרטים העשויים מיילאר).
אסלאם סוני
ההלכה הסונית
ההלכה המוסלמית (שריעה; شريعة), מקיפה את כל תחומי החיים והיא אינה עושה הבחנה בין חוקי משפט אזרחיים לבין מצוות דתיות. תוקפם של כלל החוקים הוא אלוהי והם נועדו להסדיר את חייו של המוסלמי באופן המיטבי.
דחליל
הדחליל בספרות
הדחליל הוא דמות המופיעה רבות בספרות האנגלית במאה ה-19, כאשר הידוע באזכורים הוא דמות הדחליל בספרי ל. פרנק באום - "הקוסם מארץ עוץ" בהם משמש הדחליל אחד הגיבורים העיקריים.
גם ביצירות מודרניות יותר מופיעים דחלילים, סדרת הקומיקס הפופולרית באטמן בהוצאת DC קומיקס הציגה את דמותו של "הדחליל" וכן שתי דמויות דחליל הופיעו בספרי מארוול קומיקס, הראשונה הייתה אויביהם של קפטן אמריקה, ספיידרמן, איירון מן וגוסט ריידר, והשנייה נקראה "איש הקש", ישות קסומה בין-ממדית ששמה נקשר לדוקטור סטריינג'.
אסלאם סוני
ההלכה הסונית
החל מאמצע המאה השמינית ועד לסוף המאה התשיעית לספירה, התפתחו ונקבעו ארבעת המקורות המרכיבים את ההלכה המוסלמית:
מידת החשיבות של שני המקורות הראשונים לא הוטלה בספק, אך בנוגע למידת השימוש בשניים האחרונים התעוררה מחלוקת גדולה באסלאם הסוני. "בעלי הדעה" (אהל אל-ראי) השאירו פתח רחב לשימוש בשיקול הדעת העצמאי ועשו שימוש נרחב ב"קיאס", ואילו "בעלי המסורת" (אהל אל-חדית') העדיפו את הדבקות בטקסטים המקוריים, הקוראן והחדית'.
אסכולות ההלכה הסוניות: (מד'אהב مذاهب)
המחלוקת בין בעלי הדעה לבעלי החדית באה לידי ביטוי בייסוד ארבע אסכולות ההלכה הסוניות:
אשר טננבוים
קורות חייו
נולד בירושלים, מצד אביו דור רביעי בארץ ישראל, בנו של הרב משה דוד טננבוים, שהיה מנהל ועד הישיבות במשך כחמישים שנה. למד בישיבת עץ חיים בירושלים ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לשפרה, בתו של מנחם פרוש. לאחר נישואיו למד בישיבת מיר בירושלים.
אסלאם סוני
אסכולות ההלכה הסוניות: (מד'אהב مذاهب)
האסכולה החנפית, על שם אל-נעמאן אבן ת'אבת אבו חניפה - האסכולה שמאמצת במידה הרבה ביותר את החשיבה השכלית העצמאית. נחשבת למתונה ומתקדמת יותר ביחס לאחרות, אך מאמצת מספר תפיסות מחמירות בתחום הנישואין. נכון לכתיבת שורות אלו, זוהי האסכולה הרחבה ביותר באסלאם הסוני.
אשר טננבוים
קורות חייו
בשנת תשכ"ח (1968), בהיותו בן 27, התמנה כרבה של שכונת גבעת שאול בירושלים מטעם המועצה הדתית. בשנות ה-70 הקים את בית מדרש "ברכת מנחם" בשכונה, לכבודו של חותנו מנחם פרוש, במרתף בנין, ובשנות ה-90 הועבר בית המדרש למבנה מרווח והחליף את שמו ל"משכן באב"ד". תחת הנהלתו של הרב הורחב בית המדרש במהלך השנים, נבנו בו מקווה וספרייה תורנית עשירה עד שהפך לבית מדרש מרכזי בשכונה.
בכסלו תשנ"ד (נובמבר 1993), לאחר פטירת אביו, התמנה על ידי הרב שך, נשיא ועד הישיבות, למלא את מקום אביו בניהול ועד הישיבות. ייצג את הישיבות המאוגדות בוועד הישיבות מול השלטונות ורשויות הצבא. במסגרת תפקידו היה חותם על טופסי הדיחוי של בני הישיבות לצה"ל, ומאשר את היותם בני ישיבות, ועומדים בקריטריונים של תורתו אומנותו, הרב טננבוים היה ידוע בקפדנותו לבדוק האם מבקש הדיחוי אכן תלמיד ישיבה, ורק אז הסכים לחתום על התצהיר. היה בקשר הדוק עם ראשי אכ"א וטיפל במקרים של בחורי ישיבה שהתעוררו אצלם בעיות מול שלטונות הצבא. פרסם את הוראותיו של הרב שך בנושאים שונים הקשורים לעולם הישיבות וכן תקנות מיוחדות לבחורי הישיבות ובהן האיסור להוציא רישיון נהיגה, כאשר הוחלט כי תלמיד ישיבה שיוציא רישיון, אינו זכאי למעמד בן ישיבה מועד הישיבות. היה מרבה להתייעץ עם הרב שך בנושאים השונים שעלו על הפרק, והיה מגיע רבות למעונו לצורך כך. לאחר פטירת הרב שך היה נועץ ברב אלישיב.
אסלאם סוני
אסכולות ההלכה הסוניות: (מד'אהב مذاهب)
האסכולה השאפעית, על שם מוחמד אבן אידריס אל שעאפי - נוטה ל"בעלי המסורת" ומסתייגת מהשימוש בשכל, אך נודעת בשימוש פשרות הלכתיות רבות.
אשר טננבוים
קורות חייו
בשנת תשנ"ט (1999) התמנה כחבר בוועדת טל שדנה בסוגיית גיוס בני ישיבות והדיחוי משירות בצה"ל הניתן להם מתוקף הסדר תורתו אומנותו. לאחר שהתברר כי בחוק טל נכללו סעיפים חדשים המשנים את ההסדר שהיה קיים מאז קום המדינה, נמנע מלחתום על מסקנות הוועדה ועל פי דרישת הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב משה שמואל שפירא, ורבנים נוספים, ותחת זאת צירף "חוות דעת יחיד" ובה דרש להותיר את ההסדר שהיה עד אז ללא שום שינוי. בשל פעילותו זו, זכה למכתבי תמיכה מאותם חברים במועצת גדולי התורה. כמו כן סירב להשתתף בישיבות ועדת כץ שהכינה את החוק להגשתו לכנסת, ותחתיו השתתף נציג אחר של ועד הישיבות.
בשנת תש"ע חלה במחלת הסרטן, ולאחר שלוש שנים שבהן נאבק במחלתו נפטר. נקבר בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו מינה הרב שטיינמן את חתנו הרב חיים אהרן קאופמן למלא מקומו בוועד הישיבות.
משפחתו
אחיו, יצחק מתתיהו טננבוים, הוא עורך המודיע. חתנו הרב חיים אהרן קאופמן מכהן כרב בית הכנסת משאת בנימין בשכונת מעלות דפנה בירושלים. חתנו הרב עקיבא פרנקל, בנו של הרב איסר פרנקל, רבה של שכונת בבלי בתל אביב, הוא דיין. בנו הרב דב מאיר, חתנו של הרב יצחק זילברשטיין, מכהן כר"מ בישיבת קריית מלך, בנו הרב יעקב, ממלא את מקומו כרב בית הכנסת משכן באב"ד.
אסלאם סוני
אסכולות ההלכה הסוניות: (מד'אהב مذاهب)
האסכולה החנבלית, על שם אחמד אבן חנבל - האסכולה המחמירה והקיצונית ביותר. נוהגת על פי "בעלי המסורת" בלבד ומתנגדת בכל תוקף להפעלת שקול דעת בפסיקת ההלכה. עוסקת רבות בתאולוגיה, ובעלת השפעה רבה בתחום זה על התאולוגיה הסונית עד ימינו.
בקרב הסונים בישראל האסכולות הנפוצות ביותר הן החנפית והשאעפית.
עם השנים פחת כוחה של המחשבה העצמאית לטובת ההצמדות למסורת, עד שבמהלך המאה העשירית "ננעלו שערי ה'איג'תיהד'" (המאמץ השכלי)- נקבע כי אין עוד מקום לשימוש במחשבה העצמאית בפסיקת ההלכה באסלאם הסוני. במקום ה'איג'תיאד' נעשה שימוש ב'תקליד' (חיקוי) - הליכה בתלם ארבע אסכולות ההלכה האורתודוקסיות הסוניות, ללא אפשרות לחדש חידושים הלכתיים.
האסלאם הסוני הפונדמנטליסטי
החל משלהי המאה ה-19 ועד היום עובר עולם ההלכה הסוני שינויים משמעותיים. בעקבות כניסתם של שלטונות זרים והיחשפות מוגברת לעולם מערבי, ה'שריעה' המוסלמית הולכת ונדחקת בפני חקיקה מערבית-חילונית. בשלב הראשון החקיקה החילונית נועדה כדי להשלים את ה'שריעה' בנושאים כגון מסחר ופלילים, ולא לבוא על חשבון ההלכה המסורתית. אולם, עם השנים גבר כוחה של זו החילונית עד כדי השפעה על תחומי יסוד באסלאם כשבראשם דיני נישואין וגירושין.
השינויים הללו בתחום המשפט המוסלמי היו בעודן אחד הגורמים המשמעותיים ביותר לעלייתן של תנועות סוניות קיצוניות במאה השנים האחרונות. לטענתם, מקום ההלכה המוסלמית הסונית נמצא כיום בשפל חסר תקדים. הם קוראים לשיבה אל האסלאם הקדום וחותרים להקמת שלטון הלכתי טהור. הארגונים הפונדמנטליסטים, כגון האחים המוסלמים ואל-קאעידה, צמחו במדינות רבות בעולם המוסלמי בדגש על מדינות המזרח התיכון. על אף היותם מיעוט, נחלו הארגונים לא מעט הצלחות פוליטיות ודתיות בקרב הקהילות הסוניות, לא פעם תוך הפעלת אלימות רבה. ניכר כי לאחר מאות שנים של יציבות שלטונית ודתית, האסלאם הסוני נמצא כיום בעיצומה של התעוררות דתית וחברתית שתוצאותיה יתגלו רק בעתיד.
מכתב בן-גוריון (1937)
מכתב בן-גוריון מ-1937 הוא מכתב שכתב דוד בן-גוריון, אז ראש הוועד הפועל של הסוכנות היהודית, לבנו עמוס ב-5 באוקטובר 1937. המכתב הוא מסמך ידוע בקרב חוגים של חוקרים, מכיוון שהוא מספק תובנה לגבי תגובתו של בן-גוריון לדו"ח שהוציאה ועדת פיל ב-7 ביולי של אותה שנה. אין תמימות דעים בין החוקרים בנוגע לחלקים מסוימים בטקסט, וזאת בעקבות טקסט מקושקש, שעשוי היה לספק עדות כתובה על כוונה האם לגרש את הערבים, או האם לא לגרש אותם.
המכתב המקורי, שכתוב בכתב ידו של בן-גוריון, שלימים הפך להיות ראש ממשלת ישראל, מוחזק כיום בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
המכתב
המכתב נועד לעדכן את בנו של בן-גוריון, עמוס שהתגורר אז בקיבוץ, בשיקולים הפוליטיים של בן-גוריון. במכתב מסביר בן-גוריון את תגובתו לדו"ח של ועדת פיל שפורסם ב-7 ביולי 1937.
בן-גוריון מביא במכתב טיעונים מדוע בנו לא צריך להיות מודאג מהחלוקה של ארץ ישראל המנדטורית עליה ממליצה הוועדה:
ועדת פיל הקצתה את הנגב לחלק של המדינה הערבית בגלל ההתיישבות היהודית המצומצמת מאוד באזור. בן-גוריון טען כי ההקצה של הנגב למדינה הערבית "תבטיח" שהוא יישאר עקר מכיוון שלטענת בן-גוריון, לערבים "כבר יש שפע של מדבריות, אך לא של כוח אדם, משאבים כספיים או יוזמה יצרתית". בן-גוריון ציין כי ייתכן שיהיה צורך להשתמש בכוח על מנת להבטיח את הזכות היהודית להתיישב באזור מכיוון ש"אנינו יכולים לעוד לסבול ששטחים עצומים המסוגלים לקלוט עשרות אלפי יהודים יישארו פנויים ושהיהודים לא יכולים לחזור לארץ מולדתם, כי הערבים מעדיפים שהמקום [הנגב] לא יישאר שלנו ולא שלהם".
הטקסט השנוי במחלוקת
בן-גוריון התייחס במכתב להמלצת ועדת פיל להעביר את 225,000 הערבים שהתגוררו באותה עת בשטח שיועד על ידה למדינה היהודית, לשטחי המדינה הערבית המיועדת.
בני מוריס, שכתב ב-1988 את הספר "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" ציטט בגרסתו הראשונה באנגלית את מכתבו של בן-גוריון בפסקה שדנה בנגב: "עלינו לגרש את הערבים ולתפוס את מקומם" וזאת לאחר שמוריס לקח את הציטוט מהגרסה האנגלית של ספר שכתב שבתי טבת על בן-גוריון בשם "בן-גוריון וערביי ארץ-ישראל: מהשלמה למלחמה". מנגד, ביקורת שפרסם אפרים קארש דנה בעובדה שהטקסט המקושקש שהיה לפני הניסוח, ישנה את משמעות הציטוט.
מאוחר יותר הסביר מוריס, כי "הבעיה הייתה שבעותק המקורי בכתב היד של המכתב שהופקד בארכיון צה"ל, שבו עיינתי לאחר שהציטוט שלי קיבל ביקורת, היו כמה מילים שנמחקו בקו חוצה באמצע המשפט הרלוונטי, שהותירו את המילים 'אנו צריכים לגרש ערבים'. עם זאת, בן-גוריון עשה רק לעיתים רחוקות תיקונים לדברים שכתב, והקטע שצוטט לא התאים לרוח הפסקה בה הוצבה. הוצע כי המחיקה נעשתה על ידי יד אחרת מאוחר יותר, וכי המשפט, כאשר המילים שנמחקו שוחזרו, נועד על ידי בן-גוריון לומר ואמר בדיוק את ההפך ('אסור לנו לגרש את הערבים')."
בתרגום העברי של ספרו של מוריס, שיצא בשנת 1991, מופיע ציטוט מתוקן בעברית (עם הפנייה לספרו של טבת בעברית), בפרק הרקע, בפסקה הדנה ברעיון הטרנספר: "לא נוכל לסבול ששטחי אדמה גדולים בלתי-מיושבים, העלולים לקלוט רבבות יהודים, יישארו ריקים (...) אין אנו רוצים, אין אנו צריכים לגרש ערבים ולקחת מקומם. כל שאיפתנו בנויה על הנחה (...) שיש די מקום לנו ולערבים בארץ", אך "אם נצטרך להשתמש בכוח – לא לשם נישול הערבים מהנגב או מעבר הירדן, אלא למען הבטיח לנו הזכות המגיעה לנו להתיישב שם – יעמוד לנו כוחנו". במכתב אחר שכתב לבנו, ב-27–28 ביולי 1937, הגיב בן-גוריון על מסקנות ועדת פיל: "מעולם לא רצינו לנשל את הערבים. אבל מכיוון שאנגליה מוסרת חלק של הארץ אשר הובטח לנו למדינה ערבית, אין זה אלא מן היושר שהערבים במדינתנו יועברו לחלק הערבי".
באשר לטענות הביקורת הכללית, מוריס טען מאוחר יותר: "בן-גוריון בתקופה זו תמך שוב ושוב בלהעביר (או לגרש) את הערבים מחוץ לאזור של המדינה היהודית העתידית, הן 'מרצון' והן בכפייה. היו סיבות טובות לתמיכתו של בן-גוריון בטרנספר: ועדת פיל הבריטית הציעה זאת, הערבים המורדים בארץ ישראל היו נחושים לעקור מן השורש את המפעל הציוני, ויהודי אירופה, תחת איום של חורבן, היו זקוקים נואשות למקלט בטוח, וארץ ישראל לא יכלה לשמש כמקלט כל עוד הערבים תוקפים את היישוב, וכתוצאה מכך הבריטים מצמצמים כניסת יהודים לארץ".
אילן פפה במאמר מקדים שכתב ב-2006 לקראת ספרו "הטיהור האתני של פלסטין" (2006), ציטט באנגלית מתוך מכתבו של בן-גוריון: "The Arabs will have to go, but one needs an opportune moment for making it happen, such as a war". אולם במהדורה הראשונה של הספר היו מירכאות רק סביב המילים The Arabs will have to go ("הערבים יצטרכו ללכת"). . מאוחר יותר טען ניק טלבוט כי החלק השני של המשפט, שהתפרסם בטעות עם מירכאות, היה "פרפרזה הוגנת ומדויקת" של המקורות שפפה סיפק אל שגיאתו של פפה הפנה לראשונה בני מוריס בשנת 2006. במאמר שפורסם ב-2012 בJournal of Palestine Studies נטען כי הציטוט שיוחס לבן-גוריון הוא המצאה מוחלטת וזיוף, כותב המאמר טען כי גם אם לוקחים בחשבון את טעות הפיסוק של פפה, הטענה סותרת לחלוטין את עמדתו של בן-גוריון בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. אם לא די בכך, במאמר נטען כי לא רק שהביטוי הרלוונטי תורגם באופן שגוי, אלא גם שהמאמר פירש באופן שגוי את הקשר של המכתב.
חוסני מובארכ
מוחמד חוסני סייד אבראהים מובארכ (כתיב נפוץ: מובארק, בערבית: محمد حسني سيد إبراهيم مبارك, תעתיק מדויק: מחמד חסני סיד אבראהים מֻבּארכּ; 4 במאי 1928, ממלכת מצרים – 25 בפברואר 2020, קהיר, מצרים) היה מנהיג צבאי ופוליטי מצרי, שכיהן כנשיא מצרים מ-14 באוקטובר 1981 עד 11 בפברואר 2011. הוא ירש את מקומו של הנשיא הקודם, אנואר סאדאת, שבוע לאחר רציחתו של סאדאת על ידי הג'יהאד האסלאמי המצרי.
בתקופת כהונתו בנשיאות נחשב מובארכ לאחד המנהיגים החזקים והמשפיעים ביותר במזרח התיכון ובעולם הערבי. הוא התפטר מכהונתו בעקבות מהפכת 2011, ולאחר מכן נעצר, הועמד למשפט על הרג מפגינים, הורשע ונדון למאסר עולם; אך התקבלה בקשתו למשפט חוזר בינואר 2013. ב-22 באוגוסט 2013 שוחרר למעצר בית. ב-29 בנובמבר 2014 זוכה במשפטו החוזר מהאישום בהרג מפגינים, וכן מאישום בפרשת שחיתות שלטונית במסגרת סחר גז עם ישראל. עם זאת, משפט חוזר חל בפרשת השחיתות, ובמאי 2015 הורשעו מובארכ ובניו, ונשפטו למאסר 3 ו-4 שנים בהתאמה. מובארכ הוחזק בבית חולים צבאי, ובניו שוחררו באוקטובר 2015 על ידי בית משפט בקהיר. במרץ 2017 זוכה מההאשמות בהרג מפגינים ושוחרר ממאסרו. ב-25 בפברואר 2020 מת, לאחר שסבל מסיבוכים בניתוח שעבר בסוף ינואר 2020.
נעוריו ותחילת דרכו
חוסני מובארכ נולד ב-4 במאי 1928 בכפר אל-מוסולוחה שבמחוז אל-מונופייה, צפונית לקהיר. הוא נולד למשפחת איכרים. אביו, שעבד במחלקה המשפטית של משרדי הפרובינציה, חלם שבנו ילמד באוניברסיטת קהיר ויהיה מורה, אולם מובארכ הצעיר נמשך לקריירה צבאית. בגיל 19, עם סיום לימודיו בתיכון, החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של מצרים, שם רכש תואר ראשון במדעי הצבא.
שירות צבאי
עם סיום לימודיו ב-1949, הצטרף לשורות חיל האוויר המצרי. במסגרת הכשרתו כטייס סיים תואר נוסף באווירונאוטיקה ועבר השתלמות ארוכה בבית הספר הסובייטי לטיסה בעיר פרונזה (כיום בישקק, קירגיזסטן). במהלך השנים התקדם בסולם הדרגות, ושימש בין היתר טייס, מדריך טיסה, מפקד טייסת ובגיל 31 מונה להיות מפקד בסיס. ב-1964 מונה לנספח הצבאי המצרי בברית המועצות.
עם פרוץ מלחמת ההתשה נגד ישראל, מונה מובארכ למפקד האקדמיה של חיל האוויר המצרי, שם למד בצעירותו. בעקבות ההפסד הצורב במלחמת ששת הימים ב-1967, שגרם לאובדן רוב מטוסי חיל האוויר המצרי, הכין מובארכ תוכניות מרחיקות לכת בעניין הכשרת טייסי העתיד של החיל. הוא קיצר את משך ההכשרה של הטייסים הצעירים והפך את ההכשרה לקשה, אינטנסיבית ומקיפה הרבה יותר. ב-1969 מינה אותו נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, לראש מטה חיל האוויר המצרי.
ב-1972 מונה מובארכ למפקד חיל האוויר המצרי, ועמד בראשו במלחמת יום הכיפורים נגד ישראל. ב-1975, שנתיים לאחר המלחמה, קודם לדרגת מרשל אוויר ראשי.
התמכרות למחשב
ניתן לתאר התמכרות למחשב כשימוש מוגזם או כפייתי במחשבים באופן ממושך על אף שישנן השלכות שליליות חמורות על כך על התפקוד האישי, החברתי ו/או התעסוקתי. המשגה ברורה נוספת שנהגתה על ידי הפסיכיאטר האמריקני ג'רלד בלוק היא ש"מבחינה רעיונית האבחנה היא הפרעת קשת כפייתית-אימפולסיבית הכרוכה בשימוש במחשב מקוון ו/או לא מקוון ומורכבת משלושה תת-סוגים לפחות: התעסקות מוגזמת במשחקי וידאו, התעסקות מוגזמת בתוכן מיני, ו/או התעסקות מוגזמת בדואר אלקטרוני/הודעות טקסט". נכון ל-2020 התמכרות למחשב עדיין אינה כלולה בספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי DSM כהפרעה נפשית רשמית. הרעיון של התמכרות למחשב מתחלק באופן כללי לשני סוגים - התמכרות למחשבים לא מקוונים והתמכרות למחשבים מקוונים. בדרך כלל נעשה שימוש במונח התמכרות למחשבים לא מקוונים כאשר מדברים על התעסקות מוגזמת במשחקי וידאו, משום שניתן לעיתים רבות לשחק בהם גם מבלי להיות מחוברים לרשת האינטרנט. השימוש במונח התמכרות למחשבים מקוונים, המכונה גם התמכרות לאינטרנט, מקבלת כיום תשומת לב רבה יותר במחקר המדעי מאשר התמכרות למחשבים לא מקוונים, בעיקר מכיוון שרוב המקרים של התמכרות למחשבים קשורים לשימוש מוגזם באינטרנט.
חוסני מובארכ
קריירה פוליטית
עם סיום שירותו הצבאי באפריל 1975, מונה מובארכ לסגנו של נשיא מצרים, אנואר סאדאת. בזמן שש שנות כהונתו כסגן נשיא, השתתף בחתימת הסכם השלום עם ישראל ב-1979. עם הירצחו של סאדאת ב-6 באוקטובר 1981, מונה מובארכ ליו"ר המפלגה הלאומית הדמוקרטית של מצרים. שבוע מאוחר יותר מונה לנשיא. במקביל למינויו כנשיא, כיהן במשך חמישה חודשים, עד 2 בינואר 1982, גם כראש ממשלת מצרים.
התמכרות למחשב
מומחים החוקרים את אנשים המכורים לאינטרנט מתארים תסמונת זו כאנשים העובדים באופן אינטנסיבי וממושך באינטרנט, כאשר השימוש באינטרנט הוא בלתי נשלט, אינם מסוגלים להשתמש באינטרנט באופן יעיל המוקצב בזמן, אינם מתעניינים בעולם החיצון, אינם מבלים במחיצתם של אנשים מהעולם החיצון וכתוצאה מכך גדלה לאורך זמן הבדידות והדכדוך שלהם.
חוסני מובארכ
קריירה פוליטית
מובראכ כיהן בתפקיד נשיא מצרים 29 שנים, במהלכן נבחר בארבע מערכות בחירות נוספות בהן היה המועמד היחיד (אורכה של כל כהונה הוא שש שנים). הוא ניצח ברוב של 88% בבחירות דמוקרטיות לנשיאות, בשנת 2005. עם תחילתה של מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, הקפיא מובארכ את יחסיו עם ישראל. למרות לחצים חוזרים ונשנים מצד מדינות ערב סירב מובארכ לבטל את הסכם השלום עם ישראל. ארבע שנים לאחר מלחמת לבנון החזיר את שגריר מצרים לתל אביב. צעד נוסף שמיוחס לרצונו להצטייר כמנהיג כלל-ערבי, הוא נמנע מביקור בישראל לאורך כל שנות שלטונו, מלבד ביקור אחד, בהלווייתו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, ביקור שהגדיר "חברי".
בשנת 1993 היה שותף לשיחות השלום החשאיות בין ישראל לאש"ף. בעקבות האינתיפאדה השנייה הנהיג שורה של צעדים לצינון היחסים בין שתי המדינות, ובהם החזרת השגריר המצרי בחודש אוקטובר 2000.
ניסיון ההתנקשות
ב-7 ביולי 1995 הגיע מובארכ לבירת אתיופיה, אדיס אבבה, על מנת להשתתף בכנס של ארגון אחדות אפריקה. בדרכו למרכז העיר, חדרה חוליית טרוריסטים, ככל הנראה מארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי (אימן א-זוואהירי סגנו של בן לאדן נמנה בעבר עם ראשי הארגון), לכביש בו נסעה שיירת המכוניות של הנשיא. הטרוריסטים החלו לירות ברובי סער לכיוון אחת מלימוזינות המרצדס של השיירה. מאבטחיו של הנשיא פגעו בחלק מחברי החוליה והניסו את היתר. ההתנקשות בנשיא המצרי נכשלה, ככל הנראה מפני שהטרוריסטים לא הספיקו להפעיל את מטולי האר.פי.ג'י שהביאו עמם, או שהם ירו על כלי הרכב הלא נכון. בעיצומם של חילופי האש הצליחה השיירה לשוב על עקבותיה לכיוון שדה התעופה הבינלאומי של הבירה האתיופית. מובארכ שב למצרים ולא השתתף בכינוס לשמו הגיע לאתיופיה.
ההתנקשות עוררה הד גדול בעולם בכלל ובעולם הערבי בפרט. ההתנקשות הייתה למעשה פיגוע אסטרטגי, אחת מהתקפות הטרור הראשונות שבוצעה על ידי מה שכונה לימים "הג'יהאד העולמי".
סיום שלטונו
בחודש ינואר 2011 החלו, בהשראת המהפכה בתוניסיה, הפגנות ברחבי מצרים נגד מובארכ ושלטונו, בטענה לכישלון בתחום החברתי, המדיני והכלכלי. בהפגנות נהרגו עשרות אזרחים מירי של הצבא והמשטרה. בעקבות המהומות פיזר מובארכ את ממשלתו והרכיב ממשלה חדשה, ומינה את עומר סולימאן לסגן הנשיא.
ב-1 בפברואר הודיע מובארכ כי יסיים כהונתו בספטמבר 2011 ולא יתמודד בבחירות. ב-10 בפברואר הודיע מובארכ בנאומו כי יעביר את סמכויותיו לסגנו סולימאן. יום לאחר מכן, הודיע סגן הנשיא סולימאן כי מובארכ העביר את כל סמכויותיו לידי הצבא ובכך התפטר למעשה מתפקידו כנשיא מצרים לאחר 30 שנה.
מובארכ עזב את קהיר ועבר לגור בבית הנופש שלו בשארם א-שייח'.
משפטו
בפברואר 2011 נעצר והואשם בארבע עבירות של שחיתות שלטונית וירי על מפגינים בימי המהומות. ב-3 באוגוסט 2011 החל משפטו, יחד עמו נשפטו שני בניו, שר הפנים לשעבר, חביב אל-עאדלי וקצינים נוספים. בשל מצבו הבריאותי הרעוע מובארכ עצמו הובל באמבולנס לאולם בית המשפט, שם הושכב על מיטה בתוך כלוב הנאשמים. ב-2 ביוני 2012 נגזר דינו למאסר עולם בתיק הרג המפגינים. באוגוסט 2013 שוחרר למעצר בית אותו ריצה בבית חולים צבאי. בנובמבר 2014 ביטל בית המשפט לערעורים פליליים את הרשעתו של מובארכ בהרג מפגינים ובשתי עבירות שחיתות שלטונית, שכללו האשמה כי מכר גז לישראל במחירים מוזלים.
בינואר 2015 בוטלה גם הרשעה נוספת של מובארק ובניו בתיק שחיתות שלטונית שכונה "ארמונות הנשיאות". עם זאת, משפט חוזר על האשמות בשחיתות הוביל להרשעה בת 3 שנים של מובארק במאי 2015, כשבניו קיבלו עונש מאסר של 4 שנים, לצד קנס כספי.
בניו של מובארכ שוחררו באוקטובר 2015 בהוראת בית משפט בקהיר. מובארכ הוחזק בבית חולים צבאי, ממנו שוחרר במרץ 2017.
ב-25 בפברואר 2020 הלך מובארכ לעולמו. נערכה לכבודו הלוויה צבאית והוא הוצג בעיתונות ובאתרי החדשות הישראלים כפטריוט מצרי, כטייס מוכשר וכמצביא אימתני, אך גם כמנהיג חסר חזון ובלתי-אהוד על עמו אשר לקה בתפיסותיו החברתיות והכלכליות.
משפחה
חוסני מובארכ היה נשוי לסוזאן (נולדה ב-28 בפברואר 1941) בת לאם ולשית ואב מצרי. היא למדה לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ולאחר מכן השלימה תואר שני בסוציולוגיה. את רוב זמנה הקדישה לפעילות בעמותות צדקה ופיתוח של החברה המצרית. לזוג שני בנים, גמאל ועלאא. גמאל מובארכ, בנו הצעיר, קרוי על שמו של גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים לשעבר, שהיה מושא הערצתו של אביו. לפי ידיעות שונות גמאל אמור היה לרשת את השלטון אחרי אביו, למרות שטענה זו הוכחשה על ידי משפחת מובארכ. הדבר זכה למחאה נרחבת במצרים מתוך חשש שהיא תהפוך לגומלוכיה. לבסוף גמאל ואחיו עלאא' הועמדו לדין על עבירות שחיתות שלטונית, וביוני 2012 הסתיים משפטם בזיכוי מחמת התיישנות.
דן חירם
דן חירם (12 במאי 1924 - 11 בפברואר 1987) היה קצין תותחנים ראשי בדרגת אלוף-משנה, מנכ"ל משרד התחבורה וחברת נתיבי איילון.
ביוגרפיה
חירם נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה בשם רוברט קלפטר. אביו ד"ר אוטו קלפטר (ד"ר למשפטים) היה חבר קרוב של פרנץ קפקא (למדו יחד בקינסקי קולג' בפראג) ושל מקס ברוד. אימו ד"ר הדוויגה הרמן קלפטר הייתה הרופאה (אישה) הראשונה בצ'כיה וסיימה לימודי הרפואה בפראג וקבלה תואר ד"ר בשנת 1922. חירם עלה לארץ ישראל ב-1939. במסגרת עליית הנוער היה בקיבוץ עין גב ובהמשך בגבעת חיים. ב-1940 התנדב לצבא הבריטי והוצב בסוללת תותחי חוף על הר הכרמל. ב-1944 הצטרף לבריגדה היהודית ועבר הכשרה להפעלת תותחי שדה 25 ליטראות, במרץ 1945 השתתף במערכה על נהר סניו באיטליה ואף זכה לציון לשבח על פעילותו.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כמפקד סוללה בפיקוד הצפון. ב-1953 היה חלק מצוות ההקמה וההדרכה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1957 מונה לקצין תותחנים ראשי. בתפקידו זה ארגן מחדש את החיל בעקבות לקחי מלחמת סיני, בה לא יכלו כוחות התותחנים לתת סיוע מספק לגייסות השריון שהתקדמו מהר, החיל קלט תותחנים מתנייעים מדגם פריסט 105 מ"מ, הסב תותחים נגררים למתנייעים על בסיס טנק השרמן ומרגמות כבדות על גבי זחל"מים. חירם שינה את שיטת פריסת התותחים כשהוא זונח את תורת הלחימה הבריטית, הטמיע בחיל שיטות מדידה וטיווח מתקדמות מהצבא האמריקאי והוציא לראשונה את פקודות קתמ"ר.
ב-1961 מונה לנספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון בממלכה המאוחדת ובסקנדינביה, בתקופתו אוחדו נציגויות צה"ל ומשרד הביטחון. ב-1964 מונה ליועץ שר הביטחון לענייני חימוש. במלחמת ששת הימים שירת כיועץ ארטילרי במטה של ישראל טל באוגדה 84. לאחר המלחמה מונה על ידי שר הביטחון למתאם העניינים האזרחיים בשטחים המוחזקים.
לאחר שחרורו מצה"ל 1969 מונה למנהל אגף היצוא במועצה לשיווק פרי הדר ומשנת 1972 ועד 1975 כיהן כמנכ"ל משרד התחבורה. במסגרת תפקידו היה אף יו"ר וועדת חירם א' וועדת חירם ב' אשר בדקו את נושא משק האנרגיה החלופית (פחם במקום / בנוסף לנפט) בהן הוחלט על הקמת מסוף הפחם בחדרה. בשנים 1976 עד 1982 כיהן כמנכ"ל חברת נתיבי איילון. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עמד בראש הוועדה לבחינת הכדאיות הכלכלית של הקמת מסילת הרכבת לאילת. שימש מנהל המכון הישראלי לחקר הספנות והתעופה. בנובמבר 1984 עמד בראש ועדת חקירה לפרשת הנוסע הסמוי.
תרם גופתו למדע