cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וזף סטאנרד
"תחרות השייט של אחר הצהריים"
בשנת 1823 הוא סבל ממצוקה כלכלית, מצב שהוקל זמנית על ידי חסותו של היצרן והיזם של נוריץ', ג'ון הארווי, שהזמין את סטאנרד לצייר את "הציור המשובח ביותר שאתה יכול". הציור "תחרות השייט של אחר הצהריים" (1824) הוצג לראשונה בשנת 1825, הוא יצירת שמן גדולה על בד המתארת ​​מרוץ סירות אזרחי בו השתתפו כמעט 20,000 צופים (בתקופה בה אוכלוסיית נורוויץ' הייתה כ־50,000). המרוץ אורגן על ידי ג'ון הארווי, ששאף לקדם את העיר כנמל בינלאומי.
זוהי יצירת המופת של סטאנרד והעבודה החשובה ביותר שלו. הציור מציג פסטיבל גדול - חלקו אירוע ספורטיבי וחלקו אירוע חברתי - שנערך על נהר יארה בת'ורפ, מזרחית לנוריץ'. האירוע הקבוע, כלל תחרויות שייט וחתירה, פיקניקים, נאומים ומוזיקה. העבודה הכרוכה בהפקת הציור גרמה לכך שהוא קיבל עדיפות על כל ההתחייבויות האחרות של סטאנרד. עלויות הייצור הגבוהות הוטלו בסופו של דבר על סטאנרד ולא על הארווי, שמצבו הכלכלי הידרדר לאחר תום מלחמות נפוליאון.
בסצנה המתוארת אין דימויים מיתולוגיים, תחושת תחרות או פטריוטיות כלשהי, סטאנרד מראה את יופיו של המקום על ידי ציור החורש, הבניינים והשדות שמעבר לנהר, תוך שהוא משחזר את האירוע.
הציור זכה לשבחים על ידי העיתון "נורפוק כרוניקל", שתיאר את העבודה כ"מעניינת מאוד ואלגנטית". "הנוריץ' מרקורי" גם שיבח את ציורו של סטאנרד, וציין כי מדובר ביצירה בעלת מיומנות רבה, והוסיף כי מדובר בתערובת בולטת של עובדות ובדיה.
טכניקה
סטאנרד צייר בעיקר נופי נהר וחוף, בהשפעת עבודתם של אמנים הולנדים, שאת עבודותיהם למד והעתיק במהלך ביקור בהולנד בשנת 1821, שאולי היה בהשראת ביקור דומה של אשתו לעתיד ואביה בשנת 1820. במהלך ביקורו הוא שרטט את הנוף המקומי, תוך שהוא מתאר את הנהרות וקו החוף בעפרון.
ביקור זה בהולנד תרם לו לפיתוח טכניקת שמן חדשה והעמקת התעניינותו בנושאים ימיים, והייתה השפעה על כמות יצירותיו הימיות, שהיו רבות יותר מאשר אצל האמנים האחרים מבית ספר נורוויץ'. לדברי וולפול, הרואה בסטאנרד קרוב להיות הצייר הימי המשמעותי ביותר בבריטניה, ציוריו מסגירים את אהבתו לים כנושא, ומתוארים "במיומנות אינהרנטית ובכנות חזקה לייצר כמה מציורי הים הפואטיים והרגישים ביותר. של כל הזמנים".
רישומי העיפרון המושלמים שלו (ואולי כמה מציורי השמן שלו) נעשו במקום. הציורים נעשו לעיתים קרובות כהכנת לעבודות גדולות יותר. הוא היה צייר פורטרטים מוכשר, ובשנת 1818 קיבל עבודות לצייר מספר פטרונים.
אמת המידה של סייגן
אמת המידה של סייגן היא תחדיש ואפוריזם הטוען: "טענות יוצאות דופן דורשות ראיות יוצאות דופן" (ECREE). הביטוי נקרא על שם המדען ואיש תקשורת המדע קרל סייגן שהשתמש בביטוי בתוכנית הטלוויזיה שלו קוסמוס.
הצהרות דומות נאמרו בעבר על ידי תאודור פלורנוי (Flournoy) ב-1899, פייר-סימון לפלס ב-1814 ותומאס ג'פרסון ב-1808.
יישום
אמת המידה של סייגן, לפי טרסולדי
אמת המידה של סייגן קשורה לתערו של אוקאם במובן זה שלפי היוריסטיקה כזו, הסברים פשוטים יותר מועדפים על פני הסברים מסובכים יותר. רק במצבים שבהם קיימות ראיות יוצאות דופן, טענה חריגה תהיה ההסבר הפשוט יותר והקביל יותר. צורה שגרתית של אמת מידה זו מופיעה בבדיקת השערות, בדיקה שבה מועדפת ההשערה שאין ראיות לתופעה המוצעת, מה שמכונה "השערת האפס". הטיעון הפורמלי כרוך בהקצאת הסתברות פריורית חזקה יותר לקבלת השערת האפס מאשר לדחייתה של השערה זו.
אין פרמטרים קונקרטיים לגבי מה הן "טענות חריגות", מה שמעלה את השאלה האם הסטנדרט הוא סובייקטיבי. לפי טרסולדי, בעיה זו פחות בולטת ברפואה הקלינית ובפסיכולוגיה, בהן תוצאות סטטיסטיות של ניסוי מבוקר הקצאה אקראית יכולות לבסס את חוזק הראיות.
היסטוריה
האפוריזם הפך לפופולרי על ידי האסטרונום קרל סייגן שהשתמש בו בתוכנית הטלוויזיה "קוסמוס" משנת 1980 בהתייחס לטענות על חייזרים המבקרים בכדור הארץ. שני מאמרים משנת 1978, אחד ב-US News & World Report ואחר מאת קונרו רמקרישנה ראו (Rao) ב-Journal of Parapsychology ציטטו את הפיזיקאי פיליפ אייבלסון, עורך Science, שהשתמש בביטוי זה. ב"על היוצא דופן: ניסיון הבהרה" (1978), קבע הסוציולוג מרצ'לו טרוצי:
אחרים העלו רעיונות דומים. בשנת 1899 הציג הפסיכולוג תאודור פלורנוי את העיקרון לפיו, וייחס את הרעיון ללפלס. הוא ציטט אמרה של לפלס מ-1814: בשנת 1808 אמר תומאס ג'פרסון:
בתרבות
בשנת 2004 השתמש רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג בביטוי כדי לשלול האשמות של שימוש בסמים שהשמיע העיתונאי דייוויד וולש (Walsh). ארמסטרונג נשאל: ב-2013 הודה ארמסטרונג בשימוש בסמים.
פרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאי השנה
פרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאי השנה (באנגלית: Laureus World Sports Award for Sportsman of the Year) הוא פרס המוענק מדי שנה, מאז שנת 2000, לספורטאי על הישגיו האישיים, כחלק מטקס פרסי הספורט העולמיים של לוריוס.
הטקס הראשון נערך ב-25 במאי 2000 במונטה קרלו, בו נשא נלסון מנדלה את הנאום המרכזי. מאז שנת 2020, רשימה קצרה של שישה מועמדים נקבעת על ידי עורכי ספורט, כתבים ושדרנים. לאחר מכן חברי האקדמיה העולמית של לוריוס בוחרים את הזוכה מתוך הרשימה. לזוכה מוענק פסל בעיצוב של קרטייה.
הזוכה הראשון בפרס היה שחקן הגולף טייגר וודס שסיים את שנת 1999 עם שמונה ניצחונות. וודס זכה בפס גם שנה לאחר מכן והיה מועמד לחמש זכויות נוספות בין השנים 2002–2008. בשנת 2003 זכה בפרס רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג, שהיה מועמד לזכייה גם בשנה הקודמת. בהמשך היה מועמד לשלו זכויות נוספות בשנים 2004–2006. בשנת 2013, לאחר שהורשע בשימוש בחומרים אסורים, נשללו ממנו הזכיות.
טניסאים מובילים את רשימת הזכיות עם 11 זכיות, מתוכן חמש זכיות של רוג'ר פדרר. נהגי פורמולה 1 זכו בתואר ארבע פעמים. הכדורגלן ליונל מסי, שזכה בפרס בשנת 2020, הוא הזוכה היחיד שמתחרה בספורט קבוצתי.
דרגון בול סופר: סופר הירו
דרגון בול סופר: סופר הירו (באנגלית: Dragon Ball Super: Super Hero, ביפנית: ドラゴンボール超スーパー スーパーヒーロー) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה, המשמש כפרסום הקולנועי השני שמבוסס על הסדרה "דרגון בול סופר" מזיכיון המדיה "דרגון בול", לאחר הסרט "דרגון בול סופר: ברולי". הסרט בוים על ידי טטסורו קומאדה, והופק על ידי טואי אנימציה.
הסרט היה עתיד לצאת לאקרנים ביפן ב-22 באפריל 2022 אך נדחה ל-11 ביוני 2022 בשל פריצה למערכת של טואי אנימציה. זה הסרט הראשון בזיכיון בהנפשה ממוחשבת. גרסה אנגלית יצאה אל בתי הקולנוע בארצות הברית ובקנדה ב-19 באוגוסט 2022. ובישראל ב-18 באוגוסט 2022.
תקצר העלילה
עלילת הסרט מתארת את תחייתו של צבא הסרט האדום, ארגון רשע שביקש לכבוש את העולם והושמד בעבר על ידי סון גוקו הצעיר. מנהיגיו החדשים, מג'נטה וקרמיין, גייסו את ד"ר האדו על מנת לנקום בסון גוקו. ד"ר האדו הוא נכדו של ד"ר ג'ירו אשר התמחה ברובוטיקה וביו-הנדסה, אשר יצר את האנדרואידים ונהרג על ידם במהלך עלילת "דרגון בול Z".
בעזרת ד"ר האדו, יצר צבא הסרט האדום שני אנדרואידים עוצמתיים, גמא 1 וגמא 2, על מנת לנקום בגוקו ומשפחתו. בזמן שגוקו ווג'יטה, הגיבורים החזקים והגדולים ביותר של כדור הארץ, מתאמנים על כוכבו המרוחק של אל ההרס בירוס יחד עם ברולי, עתידו של כדור הארץ נתון בידי יתר הלוחמים שנותרו על פניו, וביניהם גוהאן בנו של גוקו, פיקולו ואחרים. עם זאת, נאלצים הגיבורים והיריבים להתאחד כנגד יריב מוכר, אף הוא יציר כפיו של צבא הסרט האדום, שחזר לכדור הארץ והוא חזק מאי פעם. אירועי סרט זה קורה לאחר 4 חודשים מסאגת גרנולה השורד
הפקה והפצה
לפי אקירה טוריאמה, יוצר זיכיון המדיה "דרגון בול", הסרט יתרכז יותר בז'אנר גיבורי העל בתוך העולם של דרגון בול, בנוסף הדמות של פאן הנכדה של גוקו תופיע בסרט בתפקיד מפתח כאשר היא בגיל של גן ילדים (4–5), מה שרומז על כך שהסרט מתרחש כמה שנים לאחר אירועי הסדרה והמאנגה בנוסף נחשפו 2 דמויות חדשות שיופיעו בסרט לצד דמויות מוכרות נוספות כמו גוקו פיקולו וקרילין, על פי המפיק של הסרט נוריהירו הייאשידה, הסרט יכיל בנוסף לסצנות אינטסיביות שהזיכיון מוכר בהן גם סצנות מחיי השגרה של הדמויות שיופיעו בסרט ויעשירו עוד יותר את עולם הדרגון בול תחת מעורבותו של טוריאמה.
הפקת הסרט החלה לפני הפצת הסרט "דרגון בול סופר: ברולי". זהו הסרט הראשון בזיכיון שהופק בהנפשה ממוחשבת.
שיווק
סרט המשך לדרגון בול סופר: ברולי הוכרז רשמית ב-9 במאי 2021. באירוע הקומיק-קון 2021, פרטים נוספים פורסמו, ביניהם: כותרת הסרט, עיצוב הדמויות של פיקורו, פאן וקרירין ודמות חדשה בסרט, כמו כן פורסם עיצוב של ביתו של פיקורו בסרט. גרסה תלת-ממדית של סון גוקו נראתה. הטריילר הראשון של הסרט פורסם ב-7 באוקטובר 2021. והטריילר היפני פורסם באירוע Jump Festa בשנת 2021.
Rocket Kitten
רוקט קיטן (באנגלית: Rocket Kitten) היא קבוצת תקיפה איראנית המבצעת פעולות סייבר התקפיות נגד ארצות הברית, ישראל וערב הסעודית.
התקפותיה של הקבוצה מתמקדות נגד חברות מסחריות וביטחוניות, דיפלומטים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם ואתרים ממשלתיים וזאת באמצעות התקפות דיוג ממוקד.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2010, וכיוונה את התקפותיה נגד מתנגדי משטר ופעילי אופוזיציה איראנים.
על פי מחקר שנעשה על ידי חברת FireEye, קבוצת התקיפה החלה לפעול מחוץ לאיראן בשנת 2013, מקבלת חסות ממשלת איראן וביצעה מספר פעולות סייבר התקפיות נגד חברות שונות מהתעשייה הביטחונית בארצות הברית.
בחודש נובמבר 2015, פגיעויות במסד נתונים בשם עויון (Oyun) ששייך לקבוצה, אפשרו לחברת צ'ק פוינט לקבל גישה אליו לא סיסמה.
המידע שנמצא במסד הנתונים חשף את שיטת הפעולה של הקבוצה ומצא כי הפעילה דפי פישינג ממוקדים שאספו פרטים של כ-1840 קורבנות ומתוכם, 18 אחוזים היו מסעודיה, 17 אחוזים מארצות הברית, 16 אחוזים מאיראן, 8 אחוזים מהולנד ו-5 אחוזים מישראל.
בחודש אוגוסט 2016, עמדו חברי הקבוצה מאחורי פריצה ל-15 מיליון פעילי אופוזיציה ומתנגדי משטר המשתמשים בתוכנת המסרים המידיים, טלגרם, כאשר הם מנצלים את האימות הדו שלבי באמצעות הודעות טקסט.
תער פילוסופי
תער פילוסופי הוא עיקרון או כלל אצבע המאפשר לבטל ("לגלח") הסברים לא סבירים לתופעה כלשהי.
היקש (הלכה)
במסגרת התלמוד, היקש הוא אופן לימודי-אינדוקטיבי שמקשר נושאים ספציפיים, בעלי מושג או מילה זהה או דומה, אל קבוצה אחת במטרה להגיע למסקנה הלכתית סופית והכליל הלכה על כלל המקרים. במקרים נוספים מתייחס ההיקש להשוואה בין עניינים שהוזכרו יחד בפסוק. הגם שהביטוי היקש לא מופיע במשנה ובתוספתות, ישנם קשרים הלכתיים אשר פורשו בתלמוד כהיקש. כגון השוואת אונס נערה מאורסת לרוצח. השוואה אשר מטילה את כל האשמה על האונס לבדו: "ואם בשדה ימצא האיש את הנערה... כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה".
ההיקש בתלמוד
בתורה יש מילים שהתורה חיברה אותן ביחד, כדי שנלמד הלכה על המילה השנייה כמו שלומדים מן המילה הראשונה. דוגמה: "בשכבך ובקומך" - כמו שבקימה אנחנו קוראים קריאת-שמע ואז מתפללים (הכוונה לתפילה במקרה הזה היא תפילת שמונה עשרה), כך גם "בשכבך" בערבית, מקישים מכך שקודם קוראים קריאת-שמע בערבית ואז מתפללים (דבריו של רבי יוחנן).
היקש כללי
מבין ההיקשים שמופיעים בתלמוד בבלי, היקשי ריבים לנגעים של רבי מאיר, היקש עבדים לקרקעות, והיקש עריות של רבי יונה נחשבים כסוג היקש רב-גוון מבחינת שההיקש בנוי על מילה מקראי שמופיע בלשון רבים.
כללי ההיקש
לפי שהשיטה שאדם רשאי לדון היקש מעצמו, הרשות ניתן לייצר דווקא היקש שבנוי על שתי מילים הבאות בייחוס אחד (לדוגמה כמר המילים חמץ ושאור), ואילו שתי מילים שהן מובדלות בפעלים (לדוגמה לא יראה ולא ימצא) לא ייתכן בהם ההיקש.
עוד כלל בהיקשים הנהו שאם יש אפשרות לייצר קולא הלכתית וחומרא הלכתית באותו ההיקש עצמו יש להעדיף ייצור של החומרא
ההבדל בין היקש לסמיכות פרשיות
בעוד שההיקש הוא בין דברים הכתובים יחד באותו בפסוק, הרי שסמיכות פרשיות נוגעת לשתי פרשיות נפרדות, המובאות בפסוקים נפרדים. פעמים רבות מצוין בגמרא כי "הוקשו" שני מצבים זה לזה, אך הדברים כתובים בשני פסוקים נפרדים. במקרים אלו מדובר בסמיכות פרשיות על אף השימוש בביטוי "הוקשו". זאת למעט מצבים בהם שני פסוקים צמודים מחוברים ביניהם בו' החיבור. מה שהופך את הפסוק השני לתוספת לפסוק הראשון, מקרה זה מוגדר כסוג של היקש.
היקש כמקביל לגזירה שווה
אף שבכלל גזירה שווה עדיף מהיקש, לפעמים נותנים עדיפות להיקש מאשר לגזירה שווה ויש עוד אומרים כי שיקול העדיפות בין שניהם עוד נחשב כמחלוקת תנאי.
היקש לחצאין
הביטוי אין היקש לחצאין מציין אי-עדיפות ללמוד פרט מסוים מנושא מה ולהשאיר את היתר בלתי ללמוד ממנו. לדעת הרי"ף לא אומרים כלל זה אלא לעקור מי שרוצה להשאיר פרטים מסיים מלימוד עליון מתחתון וכן להפך.
ראו גם
אין דנין אפשר משאי אפשר
סעודת השייטים
תיאור היצירה
המעקה האלכסוני בציור מחלק אותו לשני חלקים. החלק הימני הוא הגדול ביותר ובו נמצאות רוב הדמויות המתוארות ביצירה. החלק השמאלי ריק למעט דמויותיהם של שני ילדיו של בעל המקום, לואיז-אלפונסין ואלפונס פורנייז. שתי דמויותיהם בולטות בעקבות הניגוד לחלק הימני הגדוש בדמויות. מוטיב נוסף בציור הוא תפיסת האור והשפעתו. רוב האור בציור נכנס מהפתח של המרפסת, היכן שהאיש עם הגופייה נשען על המעקה. האור משתקף וניכר על גופיותיהם של שני האנשים שבחזית הציור וכן על מפת השולחן הלבנה.
הציור נחשב ליצירת מופת הזוכה להתייחסות רבה בתרבות הפופולרית. הציור הופיע והוזכר בספרים ובסרטים, כגון "אמלי" של הבמאי ז'אן-פייר ז'נה משנת 2001. השחקן אדוארד ג'י רובינסון צוטט בהתבדחות פעם כשאמר שהוא ביקר בתקופה מסוימת כל יום את היצירה תוך כדי עמידה שעות מולה ותכנון מדוקדק כיצד לגנוב אותה.
הדמויות שבציור
רנואר נהג להציג את חבריו ביצירתיו. זיהוי של חלק מהדמויות בציור נעשה על ידי מבקר אמנות גרמני בשנת 1912. בין הדמויות ביצירה:
גדי פריימן
גדי פריימן (נולד ב־25 בנובמבר 1958) הוא פסל ישראלי, ידוע בפיסול יצירת אמנות באבן וברונזה, המגלמות תנועה באמצעות קווים אנרגטיים וזורמים.
ביוגרפיה
פריימן נולד בלודג' שבפולין, ילד שני ליצחק ניצול שואה ולאנא פריימן. עם עלייתם בשנת 1966 לישראל, שוכנו בכפר סבא. בבגרותו נשלח להתחנך בכפר הנוער הדסה נעורים ולאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1982 עבר להתגורר ביישוב הקהילתי משמר דוד ביחד עם אשתו, והחל לעסוק בחקלאות כרמים. במקביל החל לפתח את תחביב הפיסול.
את עבודת האבן הראשונה יצר במחסן נטוש בקיבוץ משמר דוד (בשנת 1982) ובשנת 1995 בנה סטודיו בו הוא יוצר ומציג את עבודותיו עד היום. הסטודיו ממוקם על גבעה בשפלת יהודה הצופה על ירושלים והים התיכון ומושך אליו מבקרים רבים מרחבי הארץ והעולם.
עבודותיו מאופיינות בקווים אנרגטיים וזורמים ופסליו יוצרים תחושה של תנועה. הן משקפות תחושת מנגינה לצד תהליך ארוך ומתמשך ואת חומרי הגלם מייבא פריימן מהעולם ביניהם דרום אפריקה, איטליה וישראל.
לאחר מספר שנים שכללו פיסול באבן, החל פריימן לפסל גם בברונזה. תוספת זו פתחה עבורו אפשרויות יצירה חדשות כגון שילובי צבע, טקסטורות ועוד.
עבודותיו
עבודותיו של פריימן נחלקות לסדרות:
בשנת 2002, הוא ייסד את "בית ספר לפיסול בארד ואבן" ובמהלך השנים הוזמן ליצור פסלים עבור מיזמים ציבוריים מגוונים ביניהם מיזם מערכת השמש קריית מוצקין, מיזם גן סיפור, "על פטריות וגמדים", חולון. קבוצת פסלי אבן ושיש בדמות פטריות וגמדים יצוקים מברונזה, מיזם הנופלים אלקנה (עבור נופלי היישוב אלקנה) ומצפה רותם.
עבודותיו הוצגו בתערוכות ומוזיאונים ברחבי ישראל והעולם, בהם מוזיאון השפלה בישראל, ארט מיאמי בארצות הברית, גלריה ברטוקס בצרפת, גלריה ברונו סינגפור ועוד.
חיים אישיים
פריימן מתגורר כיום בקיבוץ משמר דוד. הוא נשוי לפלורה פריימן ולהם שלושה ילדים.
טיבורסאלאש
טיבורסאלאש (בהונגרית: Tiborszállás) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. נמצא על גדות נהר קרסנה בסמוך לגבול רומניה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטיבורסאלאש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 950 ובשנת 2020 רק 950 תושבים.
הכפר נקרא על שם טיבור קארולי בן למשפחת קארולי, משפחת אצולה הונגרית.
רודולף טפפר
רודולף טפפר (בצרפתית: Rodolphe Töpffer; 31 בינואר 1799 – 8 ביוני 1846) היה מורה, סופר, צייר, קריקטוריסט וקרטוניסט שווייצרי. הוא ידוע בעיקר בזכות ספרי ורצועות הקומיקס שלו (שנתן להם את השם littérature en estampes, בעברית "ספרות גרפית"), שהיו בין הקומיקסים הראשונים שפורסמו ביבשת אירופה. הוא נודע כ"אבי רצועות הקומיקס" ונאמר עליו כי היה "אמן הקומיקס הראשון בהיסטוריה" (אמרה המתייחסת לריצ'רד פ. אווטקלט, כותב הילד הצהוב, בזלזול).
טופפר, שרכש את השכלתו בפריז, עבד כמורה בבית ספר וניהל פנימייה, ונהג להצחיק את תלמידיו עם הקריקטורות שלו. בשנת 1837 פרסם את הספר "Histoire de M. Vieux Bois" (פורסם בארצות הברית בשנת 1842 בשם הרפתקאותיו של עובדיה אולדבוק). טופפר היה בין הראשונים שציירו את הקומיקס בצורה המודרנית והמוכרת שלו.
ביוגרפיה
ישנה מחלוקת לגבי תאריך הולדתו של טופפר, ולא ידוע אם נולד ב-31 בינואר או ב-1 בפברואר 1799. את ילדותו בילה בז'נבה שהייתה באותו הזמן חלק מהרפובליקה הראשונה של צרפת. אביו, הצייר וולפגנג-אדם טופפר, הגיע לז'נבה מפרנקוניה. בגיל עשרים עבר טפפר לפריז כדי ללמוד הוראה, ולמד במכללה מקומית בין 1819 עד 1820. לאחר מכן חזר לז'נבה והפך למורה בבית ספר בעיר. ב-1823 הקים פנימייה משלו לבנים בלבד. בשנת 1832, במקביל לניהול הפנימייה, הפך לפרופסור באוניברסיטת ז'נבה.
כשמקצועו כמורה פרח והיה רווחי, מצא טפפר זמן לעסוק בתחביבו - ציור. לאחר שתלמידיו ראו אותו מצייר נופים והתלהבו, הוא החל לכתוב סיפורים קצרים ולאייר אותם, מה שהפך מאוחר יותר לרצועות הקומיקס הראשונות. את רצועות קומיקס אלו הוא אסף לכדי ספרים; הראשון שבהם, הרפתקאותיו של עובדיה אולדבוק, היה מוכן כבר בשנת 1827 אך לא פורסם עד 1837. הספר ארך 30 עמודים, שכל אחד מהם מכיל אחד עד שישה פאנלים, בדומה לקומיקס המודרני. הספר תורגם ופורסם בארצות הברית בשנת 1842. ישנו ויכוח האם הספר הוא הקומיקס הראשון, או שמא הילד הצהוב (שפורסם כמעט לגמרי במקביל בארצות הברית).
קריירת קומיקס
סיפורי הקומיקס הקצרים של טפפר לא נועדו להתפרסם, אך הוא המשיך ליצור אותם עבור תלמידיו וחבריו. בין חבריו בלט הסופר יוהאן וולפגנג פון גתה ששכנע את רודולף בשנת 1831 להפיץ את סיפוריו, וזה מה שהוביל אותו לפרסום רצועות הקומיקס. שבעה מרצועות הקומיקס פורסמו בעיתונים ברחבי אירופה בשנים שלאחר מכן, אך גתה לא זכה לחזות בהם בחייו. במהלך חייו פרסם שבעה ספרים שכללו אוספים של רצועות קומיקס. הספרים הצליחו מאוד באירופה וחלקם אף תורגמו לשפות נוספות.
קופר קוך
קופר קוך (באנגלית: Cooper Koch, נולד ב-16 ביולי 1996) הוא דוגמן ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
קופר קוך גדל בוודלנד הילס. הוא קיבל תואר ראשון במשחק מבית הספר פייס לאמנויות הבמה בניו יורק וסיים את לימודיו במאי 2018. קופר מיוצג על ידי סוכנויות השחקנים Innovative Artists, Silver Lining Entertainment ובסוכנות הדוגמנים וילהלמינה. הוא נכדו של המפיק הוק קוך. מתגורר כיום בלוס אנג'לס.
קריירה
הופעתו הראשונה בסרט קולנוע הייתה בגיל 11 לצד אנתוני הופקינס בסרט הקולנוע עדות שבורה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקצר "Mine". בשנים 2018–2019 שיחק בסרטים קצרים ובתפקיד אורח וסדרת הטלוויזיה "West 40s". בשנת 2019 שיחק בסרט הטלוויזיה "Less Than Zero" לצד אוסטין אברמס. באותה שנה השתתפו השניים בסרט הקצר "Decadeless ". קוך שיחק בתפקיד ראשי לצד אוסטין לרקין במחזה מאת דניס בוש, "Head First" שהוצג בפסטיבל "fresh fruit festival" לרגל 50 שנה למהומות סטונוול.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "A New York Christmas Wedding" בהפקת נטפליקס לצד כריס נות'. באותה שנה שיחק בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "Power Book II: Ghost".
קוך לוהק לתפקיד בסרט המתח הלהטב"י "They/Them" לצד קווין בייקון ואנה קלמסקי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2022. בשנה זו שיחק בסרט האימה הלהט"בי "נבלע" בכיכובו.
ארנסט פריז
ארנסט פריז (בגרמנית: Ernst Fries; 22 ביוני 1801 – 11 באוקטובר 1833) היה צייר נוף גרמני במעבר מהרומנטיקה לריאליזם.
ביוגרפיה
ארנסט פריז נולד בהיידלברג לבנקאי, בעל מפעל ואספן הציורים כריסטיאן אדם פריז. אהבת אביו לאמנות והמצב הכלכלי הטוב במשפחתו אפשרו לו השכלה אמנותית ונסיעות ללא דאגות כלכליות. שני אחיו, וילהלם וברנהרד פריז, שנולדו כמעט עשרים שנה לאחר מכן, הפכו גם הם לציירים.
משנת 1810, ארנסט פריז, יחד עם קרל פיליפ פור וקרל רוטמן, קיבלו שיעורים מפרידריך רוטמן, אביו של קרל רוטמן, מאסטר באוניברסיטה בהיידלברג. החל משנת 1815 קיבל ארנסט פריז שיעורים מקרל קונץ בקרלסרוהה. בשנת 1816 המשיך את לימודיו במינכן. בשנת 1818 הגיע לדרמשטאדט, שם התאמן בפרספקטיבה ורישום אדריכלי עם גאורג מילר.
עם השנים פריז פנה יותר ויותר לציור נוף. בשנת 1820/21 למד באקדמיה במינכן. ארנסט פריז נסע לריינלנד, לטירול ולזלצבורג. בין השנים 1823–1827 הוא נסע למסע הלימוד הקלאסי לאיטליה. הוא התגורר ברומא. לאחר שחזר לגרמניה שהה במינכן, אך שב בשנת 1831 לקרלסרוהה, סמוך לביתו בהידלברג, שם מונה לצייר החצר של הדוכס הגדול של באדן.
ארנסט פריז נפטר בקרלסרוהה בשנת 1833 בהתאבדות.
קברו הנוכחי הוא העתק שרף סינתטי שהחליף את קבר אבן החול המקורית. הוא מציג סרקופג עתיק בצורת בית, שמזכיר את האנדרטה הקבורה של ז'אן ז'אק רוסו.
יצירתו
בתקופת שהותו ברומא עשה פריז מסעות פרודוקטיביים ביותר יחד עם אמנים שונים, מה שהפך אותו למומחה בסביבה הקרובה והרחבה יותר של רומא ודרום איטליה. כאן התממשה אמנותו וכישרונו יוצא הדופן התגלה. נופיו האיטלקיים מאופיינים בתפיסה פיוטית של הטבע וטיפול מסוגנן בצורותיו, הם מצוירים בפירוט, בצבע חם, חזק, והרמוני. הנוף נראה רגוע וחופשי במידה רבה מפאתוס רומנטי, ומעידים על הריאליזם ההתחלתי בציור הנוף.
יחד עם קרל רוטמן וקרל פיליפ פור, הקים ארנסט פריז את מרכז הציור של הרומנטיקה בהיידלברג. אוסף עשיר של רישומים, ספרי שרטוטים ותחריטים הנמצאים בבעלות פרטית של צאצא בגרמניה.
ציוריו מיוצגים במוזיאונים שונים: גלריות התמונות הגדולות ואוספי הגרפיקה בהמבורג, ברלין, דרזדן, לייפציג, פרנקפורט, דרמשטאדט, קרלסרוהה ועוד. עם כ-180 עבודות, יש במוזיאון בהיידלברג את אוסף העבודות המקיף ביותר של ארנסט פריז. תערוכות מיוחדות גדולות התקיימו שם בשנים 1927, 1972 ו-2001/2002.
ג'פרי שיונג
ג'פרי שיונג (באנגלית: Jeffery Xiong; נולד ב־30 באוקטובר 2000, פלאנו, טקסס) הוא שחמטאי אמריקאי בדרגת רב-אמן. האמריקאי השלישי בצעירותו שהשיג את דרגת רב-האמן (בטרם מלאו לו 15 שנים).
נכון ליולי 2021, מדורג במקום ה-33 בעולם והשישי בארצות הברית לפי מד כושר.
ביוגרפיה
נולד בפלאנו, שבטקסס.
הישגים בולטים
באוגוסט 2016, בבובנשוואר, הודו, הוא זכה באליפות העולם לנוער בשחמט (שחקנים מתחת לגיל עשרים) בגיל חמש עשרה לפני ולאדיסלאב ארטמיאב (Владислав Артемьев) הרוסי וסונילדות ליינה נאראיאנאן (Sunilduth Lyna (Narayanan. זכייה זו העניקה לו כרטיס לגביע העולם בשחמט 2017 בטביליסי, בו הודח בסיבוב הראשון על ידי אלכסנדר מוטילב.
הוא זכה פעמיים ברציפות בטורניר האביב הקלאסי בסנט לואיס, בכל פעם ללא הפסד: בשנת 2018 (עם 6.5 נקודות מתוך 9, +4 =5) ו-2019 (עם 6 נקודות מתוך 9, +3 =6).
ג'פרי שיונג זכה בטורניר שיקגו הפתוח במאי 2015 ובטורניר סנט לואיס ביולי אותה שנה, בשתי התחרות ההלו הוא צבר 7 נקודות מתוך 9 אפשריות.
בגביע העולם בשחמט 2019 הוא ניצח בסיבוב השלישי את המדורג שני בטורניר, אניש גירי, והודח ברבע הגמר על ידי טיימור רג'אבוב.
ממשחקיו
ג'פרי שיונג - סם שנקלנד 2018
בספרם של נעם מנלה וזאב זוהר "Think like a machine" מביאים המחברים דוגמה זו בעמוד 38 כדוגמה לעמדה שגם שחקנים מוכשרים ביותר לא מביאים בחשבון את המסע הנכון. המסע ששוחק במשחק הוא מסע טבעי - הכאת רץ - אך אילו שנקלנד היה בוחן חלופות אחרות היה יכול לאתר את החלופה החזקה שמובאת בהערת השוליים.
בניין הממשל העירוני של טוקיו
בניין הממשל העירוני של טוקיו (מכונה גם: Tochō) הוא קומפלקס בניינים, המכילים את המטה של ממשלת מטרופולין טוקיו, האחריאית על ערים, עיירות וכפרים מיוחדים המהווים את כלל מטרופולין טוקיו.
הבניינים שוכנים בשינג'וקו, ותוכננו על ידי האדריכל קנזו טנגה. הוא מורכב ממכלול של שלושה מבנים. הגבוה מבין השלושה הוא בניין המטרופוליטן הראשי של טוקיו מספר 1, מגדל בגובה 243 מטרים, בעל 48 קומות שמתפצל לשני חלקים בקומה ה -33. לבניין יש גם שלושה מפלסים מתחת לפני הקרקע. תכנון הבניין נועד להידמות למעגל משולב, ובנוסף לעורר מראה של קתדרלה גותית. הבניין היה לבניין הגבוה ביותר ביפן בין השנים 1990 ל 1993. בטוקיו עצמה הוא היה הגבוה יותר למן הקמתו ב-1990 ועד שנת 2007.
שני הבניינים האחרים במתחם הם בניין אספת המטרופוליטן בטוקיו בן שמונה קומות (כולל קומה תת-קרקעית אחת), ובניין המטרופוליטן הראשי של טוקיו מספר 2, הכולל 37 קומות, לרבות שלוש מתחת לפני הקרקע.
שני סיפוני התצפית הפנורמיים, אחד בכל מגדל בקומה 45 (בגובה של 202 מטרים), פתוחים לציבור בלא תשלום, ומכילים חנויות מתנות ובתי קפה. סיפוני התצפית פתוחים בין השעות 9:30 – 23:00, אך שני סיפוני התצפית מחליפים את התאריכים בהם הם פתוחים.
היסטוריה
הבניין תוכנן על ידי קנזו טנגה והושלם בדצמבר 1990, עלות הקמתו עמדה על 157 מיליארד ין (כמיליארד דולר אמריקני), שהגיעו מכסף ציבורי. הוא החליף את בית העירייה הישן ביורוקוץ', שנבנה בשנת 1957 ועוצב גם הוא על ידי טנגה, וכיום הוא מאכלס את אתר טוקיו אינטרנשיונל פורום.
ערן ויגודה-גדות
ערן ויגודה-גדות (נולד ב-1966) הוא חוקר מדע המדינה, ניהול, מנהל, ומדיניות ציבורית המתמחה בחקר המנהל והממשל בישראל, פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה. כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה ע"ש שמואל והרטה עמיר באוניברסיטה בשנים 2016–2020.
חייו
ערן ויגודה-גדות נולד בקריית חיים. סיים את בית הספר התיכון אורט קריית ביאליק ב-1984 ולמד במסגרת העתודה בתחום המחשבים והאלקטרוניקה עד גיוסו בשנת 1986. שירת בצה"ל בשירות סדיר בשנים 1986–1990 ועדיין משרת במערך ההגנה האווירית בדרגת רב-סרן.
סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה בשנת 1993, תואר שני במנהל ומדיניות ציבורית ב-1995, ותואר שלישי ב-1999 באותו תחום, כל התארים באוניברסיטת חיפה. לאחר תקופת פוסט-דוקטורט בבריטניה ובארצות הברית (אוניברסיטת ג'ורג'יה) חזר לישראל והצטרף לאוניברסיטת חיפה כמרצה בתחום הניהול והמנהל הציבורי. מ-2006 הוא פרופסור בבית הספר למדע המדינה ועמד בראשו בשנים 2008–2013. ייסד את המרכז לניהול ומדיניות ציבורית באוניברסיטת חיפה בשנת 2004. המרכז מוביל את פרויקט ההערכה הבינלאומי העיקרי לביצועי המגזר הציבורי בישראל מזווית הראייה של הציבור (הערכת ביצועי המגזר הציבורי בישראל) שזוכה לחשיפה תקשורתית נרחבת מדי שנה. כמו כן ייסד ב-2014 את פרויקט IPSIX - Israeli Political Science Index להערכה עדכנית של מצב הדיסציפלינה במדעי המדינה בישראל בחתך ארגוני ואישי.
מתגורר בחיפה.
פרסומים
פרופ' ויגודה-גדות פרסם 11 ספרים וכ-170 מאמרים ופרסומים אחרים בכתבי עת מדעיים ובבימות אקדמיות שונות. ספרו הראשון התפרסם ב-2002 ועסק בהיבטים בינתחומיים של מנהל ציבורי. ספרים אחרים שהתפרסמו במהלך השנים עסקו בסוגיות של פוליטיקה ארגונית, אמון הציבור בממשל ומאבק הדמוקרטיות בחברות מודרניות למיסוד מנהל ציבורי יעיל ומוצלח. פרסומיו זכו לתהודה רבה בקהילה האקדמית וחלקם זכו בפרסים מטעם אגודות אירופאיות ואמריקאיות לניהול ומנהל ציבורי (European Group of Public Administration, American Society for Public Administration, Academy of Management)
ואלאי
ואלאי (בהונגרית: Vállaj) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. ליד נהר קרסנה שבסמוך לגבול רומניה.
יהודי ואלאי
בואלאי חיו יהודים בתקופות זמן שונות. מספר יהודים מהכפר נרצחו בשואה.
פיאט BGA
פיאט BGA (באיטלקית: Fiat BGA, קרוי גם: CMSA BGA) היה מפציץ בינוני מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית Fiat Aviazione חברת בת של פיאט.
טיסת בכורה נערכה בשנת 1936. מלבד אב טיפוס לא יוצרו מטוסים מהסוג מפני שה"פיאט BGA" לא צלח את בחינות הניסוי.
המרכז לביטחון מידע של שירות הביטחון הפדרלי
המרכז לביטחון מידע של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (ברוסית: Центр информационной безопасности ФСБ России), הוא גוף של שירות הביטחון הפדרלי העוסק באבטחת טכנולוגיות מידע, הצפנה, פיצוח צפני מחשב ואיסוף מודיעין טכנולוגי.
לרוב מכונה המרכז בטעות מינהל К של שירות הביטחון, מה שיוצר בלבול עם יחידה בשם זה של משרד הפנים הרוסי.
בשנת 2017 בכירי הארגון היו מעורבים בעבירות בגידה במולדת, לאחר שב-31 בינואר אותה שנה נעצרו ראש מינהל 2 במרכז לביטחון מידע, סרגיי מיכאילוב וסגנו דמיטרי דוקוצ'אייב. הם הואשמו בשיתוף פעולה עם סוכנות הביון המרכזית האמריקאית ובמתן מידע על שיטות חקירה של הארגון. בפברואר 2019 בית הדין הצבאי המחוזי במוסקבה דן אותם ל-22 שנות מאסר. אדם נוסף, עובד במעבדת קספרסקי, רוסלן סטויאנוב נידון ל-14 שנות מאסר.
נאקלס הקיפודן
נאקלס הקיפודן (באנגלית: Knuckles the Echidna) הוא דמות בדיונית מסדרת משחקי הווידאו "סוניק הקיפוד" של חברת סגה. דמותו מעוצבת כקיפודן אדום דמוי אדם. נאקלס נחוש ורציני, אך לפעמים קל לעבוד עליו. לנאקלס יש את היכולת לדאות, לטפס על קירות, והוא נלחם בעזרת ידיו המחודדות. כמו כן הוא שומרו של יהלום-המאסטר, אמצעי הבקרה על כל יהלומי הכאוס.
דמותו של נאקלס הופיעה לראשונה בשנת 1994, במשחק "סוניק הקיפוד 3" והסרט הראשון שדומותו של נאקלס הופיעה היה בסרט "סוניק - הסרט 2".
מראה
נאקלס הוא קיפודן מואנש בעל פרווה אדומה פרט לכתם לבן בצורת סהר על החזה שלו, עיניו סגולות וקוציו פונים מטה. לבושו כולל נעלי ספורט צהובות עם שוליים אדומים וסוגרים כסופים, וכפפות לבנות עם שני קוצים על גב כף היד שלו. בסדרת הספין אוף "סוניק בום", נאקלס שרירי וגבוה יותר, וכתפיו וזרועותיו מכוסות בתחבושות.
אישיות
נאקלס הוא לוחם קשוח ומתבודד, הוא מאוד עקשן ומעדיף לעשות דברים בדרך שלו. הוא מבצע את תפקידו העיקרי, שמירה על יהלום המאסטר, מאז הולדתו; במשחק "Sonic Adventure", הוא אמר כי הוא לא יודע למה הוא עושה את זה, אבל הוא מחויב להמשיך לשמור עליו.
נאקלס הוא גם הקיפודן האחרון בעולם. במשחק "Sonic Adventure", טיקאל, ביתו של המלך פאצ'קאמק, אמרה שאסור לחבר את היהלומים יחד מכיוון שהתוצאות יהיו הרסניות, אך השבט לא הקשיב לה, ובעקבות כך הזן נכחד. בנוסף, נאקלס הוא בן 16, דבר המקשה על ההבנה שלו.
בסדרה "סוניק בום", נאקלס מוצג כמטומטם גמור, החל ממשפטים מטופשים וחסרי היגיון, עד לחוסר יכולת לזהות דברים שהוא מחפש גם אם הם נמצאים ממש מולו, וכלה בעובדה שהוא זקוק לעזרה כדי לצחצח שיניים, לקשור שרוכים (כפי שנאמר באחד הפרקים) ולאכול (כפי שהוצג בפרק אחר). עם זאת, בסדרה "סוניק X", נאקלס היה חכם הרבה יותר.
תסמונת העצב המשולש
תסמונת העצב המשולש (באנגלית: Trigeminal neuralgia) היא הפרעת כאב נוירופתית ארוכת טווח הפוגעת בעצב המשולש. ישנן שתי צורות לתסמונת העצב המשולש, צורה טיפוסית ובלתי-טיפוסית, כששתי הצורות עלולות להופיע אצל אותו אדם. הצורה הטיפוסית מביאה למחזורים של כאב חמור ופתאומי המתרחשים במשך מס' שעות. הכאב הוא דמוי הלם בצד אחד של הפנים שנמשך שניות עד כמה דקות, מחזורי כאב אלו יכולים להתרחש במשך מספר שעות. הצורה הבלתי-טיפוסית גורמת לכאב צורב מתמיד שהוא פחות חמור. מחזורי כאב אלו עשויים להיות מופעלים על ידי כל מגע בפנים. התסמונת נחשבת לאחת ההפרעות הכואבות ביותר הידועות ברפואה, ולעיתים קרובות מביאה לכדי דיכאון.
הגורם המדויק אינו ידוע, אך מאמינים כי הוא כרוך באובדן המיאלין של העצב המשולש. זה עלול להתרחש עקב דחיסה של כלי דם כאשר העצב יוצא מגזע המוח, טרשת נפוצה, שבץ מוחי או טראומה. סיבות פחות שכיחות כוללות גידול ומום עורקי. האבחנה מבוססת בדרך כלל על התסמינים, לאחר שלילת גורמים אפשריים אחרים כגון נוירלגיה פוסט-הרפטית.
הטיפול כולל תרופות או ניתוחים. קארבאמזפין נוגד פרכוסים או אוקסקארבאזפין הוא בדרך כלל הטיפול הראשוני, והוא יעיל בכ-90% מהאנשים. תופעות לוואי מתרחשות לעיתים קרובות המחייבות גמילה מסמים אצל עד 23% מהחולים. אופיואידים בדרך כלל אינם יעילים בצורה האופיינית. אצל אלו שאינם משתפרים או הופכים עמידים לאמצעים אחרים, ניתן לנסות מספר סוגי ניתוחים. ההערכה היא כי 1 מכל 8,000 איש בשנה מפתחים את תסמונת העצב המשולש. התסמונת מתחילה בדרך כלל אצל אנשים מעל גיל 50, אך יכול להתרחש בכל גיל. נשים נפגעות יותר מאשר גברים. התסמונת תוארה בפירוט לראשונה בשנת 1773 על ידי ג'ון פוטרגיל. ישנם אנשים שהתחילו לסבול מכאבים אלה- כתוצאה מפגיעה מכנית בעצב-טיפול שיניים פשוט עד מורכב, או כתוצאה מטראומה אחרת כמו ניתוחים פלסטיים או תאונות. הסיבה להתפתחות הכאב דווקא במטופלים אלה ולא באחרים אינה ידועה.
לארס
למרות החשיבות הדתית המשנית ביחס לאלי הפנתאון ואולי בגללה, היו הלארס אלים מרכזיים מבחינה רוב הציבור בגלל נגישותם ונוכחותם היום-יומית. למרות דחיית פולחן האלים המיתולוגיים על ידי הנצרות ב-393, נמשכה נוכחותם הדתית בצורה לא רשמית במשך המאה ה-5.
מקורות והתפתחות
ככל הנראה קיבלו הרומאים את הלארס מהאטרוסקים שירשו את הרעיון מפולחן הגיבור (גיבור או שליט שהועלה לאחר מותו לדרגת אל) שהיה רווח ביוון. משמעות המילה בשפה האטרוסקית היא גיבור, מלך או שר, וכך הלארס הגנו על שטח חסותם כאותם גיבורים מיתיים. לא שרדו פסלים או תמונות של לארס מלפני סוף תקופת הרפובליקה הרומית, אך תיאורים בכתב מעידים ששטח או תחום חסות אחד היה יכול להיות באחריות לאר בודד כמו גם מספר לארס גדול, עד כ-30. פסלוני לארס מתחילת תקופת הרפובליקה מעוצבים בצורה דומה בדרך כלל: גודלם קטן, הדמויות צעירות ומלאות חיים ולבושות טוניקה פשוטה. עמידתן נדמית כאילו הן באמצעו של צעד ריקוד או שהן מאוזנות בקלות על רגל אחת, ידן האחת מרימה קרן שתיה בברכה וידן השנייה מחזיקה כלי נסך.
יואב יסעור
יואב יסעור (1924 – 7 באוקטובר 1992) היה קצין בכיר בחיל הים הישראלי. תפקידו האחרון היה ראש מספן כוח האדם. לאחר שחרורו היה סמנכ"ל החברה לכבלי חשמל ומ"מ מנהל נמל חיפה.
ילדותו
נולד ב-1924 בשם קלמן בבקאו, רומניה, להורים זליג ושרה וייסמן ילידי פולין. ב-1935 עלה לארץ עם הוריו ואחותו זהבה והתחנך בתנועת השומר הצעיר שבמסגרתו לקח חלק בהקמת יישובי חומה ומגדל בצפון הארץ. במלחמת העולם השנייה, בין השנים 1943–1945, שירת באניות צי הסוחר של בריטניה, נורווגיה וארצות הברית.
לימודים
למד בבית הספר הימי ליד הטכניון במחזור ב' אך לא סיים עקב המלחמה.למד באוניברסיטה העברית והוסמך לכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
שירות בחיל הים
יסעור התגייס לחיל הים בשנת 1948. התנדב לקורס חובלים ונעשה קצין בפלגת הנחתות. שירת בפריגטה אח"י מבטח (ק-28). ונעשה סגן מפקד המשחתת אח"י יפו.
ראש ענף תכנון מבצעי במחלקת ים ועבר קורס פיקוד ומטה בחיל הים (פו"מ ח"י). בשנת 1961 קיבל את הפיקוד על המשחתת אח"י אילת (ק-40) ומסר אותו בשנת 1963 ליקותיאל נץ.
תפקידים אזרחיים
לאחר שחרורו מצה"ל שימש יסעור בשנים 1970–1972 כסמנכ"ל החברה לכבלים וחוטי חשמל.
בשנת 1972 התמנה יואב יסעור לסגן מנהל נמל חיפה תחת אל"ם יצחק רהב.
בשנת 1977 עבר יצחק רהב לנהל את רשות הנמלים ויואב יסעור מילא את מקום מנהל הנמל עד שנת 1979.
בתקופה שבה ניהל את נמל חיפה הצליח יואב יסעור לגרום לשקט תעשייתי ולשיתוף פעולה יוצא דופן בין הנהלת הנמל לוועד עובדי הנמל.
בשנים 1979–1981 היה יואב יסעור המבקר הפנימי של רשות הנמלים והרכבות.
השכלה
תאר ראשון בכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
תחביבים
כתחביב עסק יסעור בכתיבת שירים, בציור ובפיסול.
משפחה
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד כרועה צאן בקיבוץ בית אלפא שם הכיר ונשא לאישה את שולמית לבית צרפתי (פרנקו) ששהתה בקיבוץ שריד.
לזוג נולדו שלושה ילדים: יובל, יליד 1948, אביטל, ילידת 1957, ודודו, יליד 1965. יובל ואביטל שרתו בחיל הים.
ואיה
ואיה (בהונגרית: Vaja) היא עיירה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי ואיה
יהודים החלו להתגורר בואיה כבר בסוף המאה ה-18. הם התפרנסו בעיבודה ושיווקה של תוצרת חקלאית, בעיקר משקאות חריפים, חומץ ושמן. בזמן הקרע ביהדות הונגריה במסגרת קונגרס יהודי הונגריה (1869–1968) הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. בקהילה היו חברה קדישא, בית כנסת וחברות צדקה.
אחרי החלת החוקים היהודיים משנת 1938, שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והתרבות, נותרו כ-40 משפחות יהודיות בואיה ללא פרנסה.
יחידות צבא הונגריות, שהוקמו בתחילת מלחמת העולם השנייה החלו לבצע מעשי חבלה מעבר לגבול הצ'כי, והם שכנו סמוך לואיה. חייליהן שדדו חנויות בבעלות יהודית, פגעו ביהודים ברחובות הכפר והרגו יהודי אחד.
בשנת 1942 נשלחו גברים יהודים מהכפר לעבודות כפייה. הם גויסו כ"שרות עזר" ליחידות הצבא ההונגרי, שלחמו לצד הגרמנים בחזית המזרח. בעיקר עסקו בעבודות ביצורים ושירותים. משפחותיהם נותרו בכפר ללא פרנסה.
באביב 1944, רוכזו היהודים בבית הכנסת, אז התגנב הכומר הפרוטסטנטי של ואיה לבית הכנסת, ניסה לעודד אותם בדבריו ולקח עמו למשמרת שני ספרי תורה.
לאחר כמה ימים הועברו היהודים לגטו בעיר קישווארדה הסמוכה, שם עונו רבים כדי שימסרו דברי ערך. כמה ימים לפני חג השבועות הובלו יהודי ואיה למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לואיה כ-25 יהודים. הם שיקמו את בית הכנסת, ניקו את בית העלמין וחידשו את חיי הקהילה. במשך הזמן התפזרו, רובם עלו לישראל ורק משפחה אחת נשארה במקום.
יוצא לאור
"יוצא לאור" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע אהוד בנאי. השיר יצא לאור בשנת 1996 מתוך האלבום "עוד מעט".
רקע לשיר
אהוד בנאי, נולד ב-31 במרץ 1953, הוא משורר, יוצר, גיטריסט, מלחין וזמר. הוא מכונה גם "האיש עם הכובע", "הרוקר עם הגיטרה", "היהודי עם הכיפה" ו"האומן שידע להיות הכול". אהוד התיישב בבית נטוש בוואדי בראש פינה ו-16 שנים לאחר מכן, כבר נהפך לאומן מוכר. השירים שלו הם הקשר בין החלומות למציאות הקשה שלו, בין העבר להווה עם מבט לעתיד. בשיריו ובספריו הוא מספר את סיפור חייו, משתדל לזכור הכול ולא להחסיר אף פרט. בראיון לאסף נבו, הדגיש שחשוב לו שידעו על הדרך שעבר, שידעו מה הסיפורים מאחורי השירים שלו ומאין באו.
בשנת 1977 בראש פינה, בנאי היה שכן של אדם בשם נחמן פרקש, פושע, אשר ברח מהכלא כמה פעמים. יום אחד פרקש הגיע לצריפו של בנאי ובמהלך ביקורו, בנאי אמר לו כי ברצונו לשוט מעבר לים, לכרתים. פרקש כיוון את אהוד אל "השביל של הוואדי" וסיפר לו כי השביל ממשיך עד צפת, עובר דרך חיפה והים ומגיע הישר לכרתים. שיחה זו הובילה לשורה: "השביל הזה מתחיל כאן".
אהוד בנאי כתב שיר על המסע שעבר, מסע רוחני ופיזי. הוא סיפר על המקומות שראה, ואמר כי "חלקם יפים, חלקם יפים פחות". מילותיו של פרקש נגעו לליבו של בנאי, מאחר שנבואתו התגשמה. האנשים שאהוד פגש שם נשארו עמו עד היום. נוסף על כך, בנאי מספר כי לאחר כמה שנים, כאשר ביקר בראש פינה, החליט לבקר בוואדי. בעודו מסתכל על הוואדי, נזכר בנאי במילותיו של פרקש; על היותו בודד ותימהוני, עם שיער בעננים וגיטרה, פוסע צעדים ראשונים ומהוססים בעולם הכתיבה והנגינה, בעל שאיפות, חסר ביטחון "ומתחיל ללכת לאט לאט על השביל הזה ויוצא לחיים חדשים בעיר הגדולה" כפי שכתב בשירו. אז, לדבריו, הוא הוציא עט והחל לכתוב במחברתו בשטף צלול ופתאומי את כל השיר.
אלכסנדרה רואץ'
אלכסנדרה רואץ' (באנגלית: Alexandra Roach; נולדה ב-23 באוגוסט 1987) היא שחקנית ולשית.
ביוגרפיה
רואץ' נולדה באמנפורד במחוז קרמרת'נשייר  בוויילס. היא דוברת ולשית שוטפת, ובנעוריה שיחקה באופרת הסבון בשפה הוולשית "Pobol Y Cwm" וזכתה לפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר באופרת סבון. ב-2005 עזבה את התוכנית ושיחקה עם התיאטרון הלאומי לנוער בוויילס, אחר נרשמה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיימה את לימודי התואר הראשון ב-2010. בהמשך שיחקה בתפקיד סאשה בסדרה "כמעט אנושיים", בתפקיד בת' פרטריג' בסדרת הדרמה "Candy Cabs", ובתפקיד קונסטנס קנט בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר".
בסרט "אשת הברזל" גילמה רואץ' את דמותה של מרגרט תאצ'ר הצעירה. בסתיו 2014 הופיעה בקומדיה "האנדרבי" בתפקיד הלן. עוד שיחקה בתפקיד מולי בעיבוד הקולנועי לרומן "Private Peaceful" מאת מייקל מורפורגו. ב-2011 נכללה ברשימת "כוכבי המחר" של מגזין הקולנוע "Screen International". בינואר 2013 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה הבריטית "אוטופיה".
ב-3 ביוני 2013 הופיעה רואץ' בפרק בקומדיה "Vicious" של ITV, בתפקיד קלואי, חברתו הטבעונית של אש. ביוני 2015 חזרה וגילמה את התפקיד בפרק נוסף של הסדרה. ב-8 באוגוסט 2014 שיחקה בפרק בסדרה הקומית של ה-BBC "וולטר".
תנועת השלושים במאי
תנועת השלושים במאי (באנגלית: The May Thirtieth Movement) הייתה אירוע מרכזי של פועלים וכוחות אנטי אימפריאליסטים באמצע תקופת הרפובליקה של סין. האירוע התחיל כאשר המשטרה העירונית הבריטית בשאנגחאי פתחה באש על מפגינים סינים בהתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי ב-30 במאי 1925 (נקרא גם הטבח בשאנגחאי של 1925). היריות עוררו ביקורת בינלאומית והפגנות והפרות סדר ברחבי הארץ.
שורשי התקרית
בעקבות מלחמת ז'ילי-פנגטיאן השנייה בשנת 1924, סין מצאה את עצמה בעיצומה של אחת התקופות ההרסניות ביותר מאז 1911. המלחמה התרחשה בכל אזור עירוני גדול בסין, ופגעה קשות בתשתית הכפרית. כתוצאה מהסכסוך חוסלה ממשלת ז'ילי, שנשלטה על ידי אינטרסים עסקיים אירופיים-אמריקאיים מגוונים, על ידי שר המלחמה הפרו-יפני ג'אנג דזוו-לין. הוא הקים ממשלה חדשה בראשותו של דואן צ'ירוי, הלא-פופולרי, בנובמבר 1924. למרות הניצחון, היה לראש הממשלה החדש מעט סמכות מחוץ לבייג'ינג, וקופת הממשלה המרכזית הייתה ריקה לחלוטין.
השלטון בצפון סין חולק בין ג'אנג דזוו-לין לבין פנג יו-שיאנג ג'אנג היה עם נטייה מלוכנית, והבסיס החזק שלו היה במנצ'וריה השמרנית. ג'אנג ייצג את הימין הקיצוני בפוליטיקה הסינית והיו לו תומכים מעטים. בינתיים, המפלגות הלאומנית (הקוומינטנג) והקומוניסטית ניהלו ממשל בלתי מוכר של מחוז סובייטי באזור גואנגדונג הדרומי.
לצד הצער הגדול על מותו של המנהיג הרפובליקני הסיני סון יאט-סן (12 במרץ 1925), הפיץ הקואומיטאנג תעמולה לעורר ארגונים פרו-סינים, אנטי-אימפריאליים ואנטי-מערביים בתוך ערים סיניות גדולות. קבוצות מהמפלגה הקומוניסטית הסינית היו מעורבות במיוחד בפעולות בשאנגחאי באמצעות אוניברסיטת שאנגחאי השמאלנית. הסינים ילידי שאנגחאי היו מאורגנים ומשכילים יותר, בהשוואה לערים אחרות. הם הכירו את מצוקת המונים, והיו רגישים לתלונות עובדים ולשוויון זכויות.
משפחות סיניות רבות נפגעו גם מהצעת חוק תעסוקת ילדים, שהוצעה על ידי המועצה המוניציפלית של שאנגחאי, שתאסור על ילדים מתחת לגיל 12 לעבוד במפעלים. באותה העת, בבתים רבים של מעמד הפועלים הסתמכו על שכר שהביאו ילדים. גם הסינים המשכילים נפגעו מתוכנית המועצה להחלת חוק צנזורה חדש, שאילץ את כל הפרסומים שמופצים בעיר לכלול את שמו האמיתי וכתובתו של כותב הפרסום.
בחודשים הראשונים של 1925 התעצמו העימותים והשביתות בנושאים אלה. מפעלי הכותנה בבעלות יפנית היו מקור למחלוקת, מריבות והפגנות בין עובדים יפנים וסינים סביב מפעל הכותנה הפכו לאירועים קבועים. בחודש פברואר הותקפה קבוצה של מנהלים יפנים בעת שיצאה לעבודה ואחד מהם נהרג. בתגובה, נהגו מנהלי עבודה יפנים לשאת אקדחים בעת שהיו בתפקיד. ההסלמה הגיעה לשיאה ב-15 במאי, כאשר במהלך הפגנה אלימה בתוך המפעל, ירה מנהל עבודה יפני במפגין סיני והרג אותו. בשבועות הבאים נתפס ההרוג קו צ'ן-הונג כקדוש מעונה על ידי האיגודים הסיניים וקבוצות הסטודנטים (אם כי לא על ידי השלטונות הסיניים או המעמד הבינוני, שציינו את השתייכותו הפוליטית ואת חברותו הקרובה לכנופיה פלילית בולטת). לאחר מכן החלו מחאות ושביתות רבות נגד תעשיות המנוהלות על ידי היפנים.
שבוע לאחר מכן נעצרה קבוצה של סטודנטים סינים, שנסעו ללוויה הציבורית של קו ונשאו כרזות, בעת שעברו דרך שטח המובלעת הבינלאומית. משפטם נקבע ל-30 במאי, ולקראת המשפט, ארגוני סטודנטים שונים החליטו לערוך הפגנות המוניות ברחבי המובלעת הבינלאומית ומחוץ לבית המשפט.
התקרית ברחוב נאנג'ינג
בבוקר 30 במאי 1925, מיד לאחר תחילת משפטם של הסטודנטים העצורים, עצרה המשטרה העירונית של שאנגחאי 15 מנהיגים של הפגנת הסטודנטים שנערכה ברחוב נאנקינג והסביבה, במובלעת הבינלאומית שנשלטה על ידי זרים. המפגינים הללו נערכו מול תחנת המשטרה בלוז'ה שהייתה מוקפת על ידי קהל גדול של סינים מחוץ לתחנת המשטרה. המפגינים דרשו לשחרר את המנהיגים העצורים, ובכמה מקרים נכנסו לתחנת המשטרה, שם הם ניסו לחסום את המבואה או להגיע לתאים. השוטרים שהיו ברחוב נאנקינג דיווחו על המון בהיקף גדול כ־1,500-2,000 איש, שהפך ליותר אגרסיבי כאשר בוצעו שם המעצרים. כוח המשטרה, שהיה צוות חירום - של כ 25 שוטרים בסך הכל, בעיקר סיקיים וסינים, עם שלושה קצינים בריטים. מטרתו הייתה למנוע מהמפגינים להיכנס לתחנה. בדקות שעברו לפני הירי, דיווחו שוטרים וכמה עדים נוספים כי היו קריאות מהמפגינים: "הרגו את הזרים" כאשר ההפגנות הפכו לאלימות. אדוארד אברסון, מפקד התחנה והקצין הבכיר ביותר במקום צעק לבסוף, "תפסיקו, אם לא אני יורה!" בניב הסיני המקובל בשאנגחאי. כמה שניות אחר כך, בשעה 3:37 אחה"צ, כשההמון היה במרחק של שני מטר מהכניסה לתחנה, הוא ירה לתוך הקהל באקדחו. גם השוטרים האחרים פתחו באש וירו כ־40 כדורים. לפחות ארבעה מפגינים נהרגו במקום, ועוד חמישה נפטרו מאוחר יותר מפצעיהם. לפחות 14 פצועים אושפזו, ועוד רבים נפצעו.
שביתות ומשטר צבאי
ביום ראשון, ה-31 במאי, הציבו המוני סטודנטים שלטים ברחוב ודרשו מהחנויות לסרב למכור סחורות זרות או לשרת לא סינים. לאחר מכן הם התכנסו בלשכת המסחר הסינית, שם הם הגישו רשימת דרישות, כולל הענשת השוטרים המעורבים בירי, קץ המובלעות הזרות וסגירת ההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי. נשיא לשכת המסחר היה מחוץ לעיר, אבל בסופו של דבר הסכים סגנו ללחוץ על ביצוע הדרישות האלה. עם זאת, לאחר מכן הוא שלח הודעה למועצת העירייה של המובלעת כי הסכמתו ניתנה תחת לחץ.
המועצה המוניציפלית (של המובלעת הבינלאומית) הכריזה על מצב של שלטון צבאי ביום שני, 1 ביוני, גייסה את המיליציה של חיל המתנדבים בשאנגחאי, וביקשה סיוע צבאי זר להגן על אינטרסים האירופאיים במובלעת. במהלך החודש העוקב, פרצו שביתות של הפועלים בשאנגחאי והיו גם התפרצויות אלימות. תחבורת החשמליות ואנשים זרים הותקפו ברחובות העיר, וכן נבזזו החנויות שסירבו לקחת חלק בחרם על הזרים. משרתים זרים סירבו לעבוד, וכמעט שליש מאנשי המשטרה הסינית, ששירתו במובלעת, לא הופיעו למשמרותיהם. עבודות הגז, תחנת החשמל, מפעלי המים והטלפונים הופעלו על ידי מתנדבים מערביים.
לאחר המהומות
האירוע בשאנגחאי הדהים את סין והשתלט עליה. ברחבי המדינה היו שביתות והחרמות, בנוסף להפגנות אלימות שפרצו ברחבי הארץ, שהביאו את האינטרסים הכלכליים הזרים לקיפאון. 15 מנהיגי הסטודנטים שנעצרו במקור ב-30 במאי קיבלו עונשים קלים או עונשים על תנאי, על ידי בית המשפט בשאנגחאי. הזעזוע הציבורי עבר מהיפנים (על מותו של קו צ'ן-הונג) לאזור הבריטי והונג קונג הושפעה במיוחד (שביתות אלה ידועות בשם שביתת קנטון והונג קונג). ירי נוסף על ידי זרים על המפגינים הסינים התרחש בקנטון, במוקדן ובמקומות אחרים. הדיווח על אירוע בנאנקינג אשר הפך לגורם למהומות אנטי אימפריאליסטים, בוצע ככל הנראה על ידי הרשויות הסיניות המקומיות. ואכן, מצביאים סיניים השתמשו באירוע כאמתלה לקדם את מטרותיהם הפוליטיות. בעוד פנג יו-שיאנג איים לתקוף צבאית את האינטרסים הבריטיים ודרש התנצלות לאומית, ג'אנג דזוו-לין - ששלט בפועל באזורים הסיניים של שאנגחאי - חייליו היו עוצרים מפגינים וקומוניסטים ומסייעים לכוחות השיטור של ההתיישבות הבינלאומית.
נערכו שתי חקירות בנוגע לאירועי 30 במאי, אחת על ידי השלטונות הסיניים ואחת על ידי גורמים בינלאומיים. השופט פינלי ג'ונסון (יושב ראש), שופט בית המשפט העליון בפיליפינים (המייצג את אמריקה), סר הנרי גולן, נשיא בית המשפט העליון של הפדרציה בהונג קונג (המייצג את בריטניה) והשופט Kisaburo Suga של בית המשפט הירושימה לערעורים (המייצג את יפן). הרשויות הסיניות סירבו להשתתף בחקירה הבינלאומית, אשר בהצבעה של שניים לעומת אחד, מצאה כי הירי היה מוצדק. רק השופט פינלי מאמריקה התנגד להחלטה, והמליץ על שינויים גורפים, כולל פרישתם של מפקדי משטרת המובלעת הבינלאומית, הנציב מקווין, והמפקח אוורסון. ההתפטרות הכפויה של שני אנשים אלה בסוף שנת 1925 הייתה התוצאה הרשמית היחידה של החקירה.
בנובמבר, לאחר שצ'יאנג קאי שק העצים את כוחו אחרי מותו של סון יאט-סן, והעסקים הסיניים ביקשו לחזור למצב נורמלי (המובלעת החלה לקצץ בהספקת החשמל למפעלים הסיניים), השביתה וההפגנות החלו להתפוגג. בהונג קונג, עם זאת, הם לא הסתיימו לחלוטין עד אמצע 1926. תמיכת הקואומינטאנג בתנועת המחאה הזאת, ויציאת "המשלחת הצפונית" מ־1926-1927, הובילו בסופו של דבר לרפורמות במינהלת המועצה המוניציפלית של ההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי ובראשן ביטול האמנות הלא שוויוניות.
זן נדיר (שיר)
זן נדיר הוא פזמון עברי שנכתב על-ידי מאיר גולדברג, הולחן על-ידי קורין אלאל והופק על ידי יהודית רביץ. שוחרר לתחנות הרדיו במרץ 1992. זן נדיר היה שיר הנושא של אלבומה החמישי של אלאל והפך ללהיט ולאחד משיריה המוכרים והמצליחים ביותר, ולמספר גרסאות כיסוי.
הצלחה
השיר היה הפופולרי מבין שירי האלבום. הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' בשנת 1992, בו שהה שמונה שבועות, מתוכם שבועיים בראש המצעד. במצעד השנתי תשנ"ב (1992) של רשת ג' הוא גם זכה להצלחה, ודורג במקום התשיעי.
משמעויות
על פי הסופר והעורך אלי אשד, השיר מדבר על חוסר הביטחון של האנשים שפוגשים ביום יום, שמתביישים בזהותם ושאינם גאים בעצמם. הביישנות וחוסר הביטחון גורמים להם, מטאפורית, "להישאב אל תוך הקירות או אל האדמה", כפי שנכתב בשיר "נצמדים לקירות הבתים". לדבריו יש בשיר שלל רמזים למחשבות אובדניות של אנשים כאלה, שרק מחפשים מקום להימלט אליו. מקומות אלה נמצאים מתחת לאדמה, ובאים לידי ביטוי בשיר על-ידי המילים "מקלט" ובאמצעות הצירוף "ספינה שטובעת". הצירוף של הספינה הטובעת ממחיש בצורה ישירה את המחשבות האובדניות. בפזמון השיר טוענים אלאל וגולדברג שאין למחשבות אלו סיבה ושכל אחד מאיתנו שונה ומיוחד, ומבטאים זאת על ידי המטאפורה העיקרית בו שמופיעה בפזמון ובשמו "זן נדיר".
ביצועים נוספים
מלבד הביצוע של קורין אלאל, ביצעו גרסאות כיסוי של השיר להקת "דיימונד'ז", יהודית רביץ, קורין אלאל והמכשפות, קורין אלאל ויהודית רביץ ותומר רז.
גרסה נוספת לשיר בסגנון פופ אלקטרוני מבוצעת על ידי הזמרת, המפיקה ובוגרת התכנית "כוכב נולד 2" מיקה שדה. גרסה זו עמדה בראש הפלייליסט אינדי ישראלי בספוטיפיי.
מייק אלדר (מתמטיקאי)
מייקל ד' אלדר (באנגלית: Michael D. Alder) הוא מתמטיקאי אוסטרלי שהיה פרופסור באוניברסיטת אוסטרליה המערבית. אלדר ידוע בכתיבתו הפופולרית ובמאמריו העוקצניים על היעדר כישורי חשבון בסיסיים בקרב בני נוער.
קריירה
אלדר קיבל תואר B.Sc. בפיזיקה מאימפריאל קולג' ודוקטורט בטופולוגיה אלגברית מאוניברסיטת ליברפול ותואר שני מאוניברסיטת אוסטרליה המערבית. אלדר היה פרופסור באוניברסיטה זו עד 2011.
חרב הלייזר הבוערת של ניוטון
חרב הלייזר הבוערת של ניוטון (הידועה גם כ"התער של אלדר") היא תער פילוסופי שהגה אלדר ופרסם במאמר בגיליון מאי/יוני 2004 של Philosophy Now. העיקרון, המתייחס לדעותיהם השונות של מדענים ופילוסופים על אפיסטמולוגיה וידע, סוכם על ידי אלדר כך:"בצורתו החלשה קובע העיקרון שאסור לנו לחלוק על הצעות אלא אם כן ניתן להוכיחן על ידי לוגיקה או מתמטיקה מדויקת שיש להן השלכות ניתנות לצפייה. בצורתו החזקה ביותר דורש העיקרון רשימה של השלכות הניתנות לצפייה והוכחה פורמלית לכך שהן אכן השלכות של ההצעה הנטענת."התער נקרא בהומור על שמו של אייזק ניוטון, מכיוון שהוא נוסח בהשראת המחשבה הניוטונית, והוא נקרא "חרב לייזר" מכיוון שהוא "הרבה יותר חד ומסוכן מתערו של אוקאם ".
אלדר כותב כי המדען הממוצע אינו מכבד את הפילוסופיה, בהתחשב בכך שהיא "איפשהו בין סוציולוגיה לביקורת הספרות". הוא מתח ביקורת על מה שראה כהשפעה חסרת פרופורציות של הפילוסופיה היוונית - במיוחד הפלאטוניזם - על הפילוסופיה המודרנית. הוא עימת את הגישה הפופרית של המדען עם הגישה הפלטוניסטית של הפילוסוף, שאותה הוא מתאר כהיגיון טהור. הוא המחיש זאת, בין היתר, על ידי הדוגמה של "פרדוקס הכוח שאי אפשר לעמוד בפניו". לדברי אלדר, תשובתו של המדען לפרדוקס "מה קורה כאשר מופעל כוח שאי אפשר לעמוד בפניו על חפץ בלתי ניתן להזזה?" היא שהנחת היסוד של השאלה פגומה; או שהעצם זז (ולכן החפץ ניתן להזזה), או שהוא לא (ולכן אין זה כוח שאי אפשר לעמוד בפניו): הגעתי למסקנה שהשפה גדולה מהיקום, שאפשר לדבר באותו משפט על דברים שלא ניתן למצוא את שניהם בעולם האמיתי. העולם האמיתי עשוי להכיל חפץ כלשהו שמעולם לא הוזז עד כה, והוא עשוי להכיל כוח שמעולם לא התנגדו לו בהצלחה, אבל השאלה אם החפץ באמת בלתי ניתן להזזה יכולה להיות ידועה רק אם כל הכוחות האפשריים נוסו עליו והשאיר אותו ללא תנועה. אפשר היה לפתור את העניין על ידי ניסיון הכוח שעד כה אי אפשר היה לעמוד בפניו, על החפץ שעד כה היה בלתי ניתן להזזה, ולראות מה יקרה. או שהחפץ יזוז או שלא, מה שיגיד לנו אחד משניים: או שהחפץ שלא היה ניתן להזזה עד כה, לא היה למעשה בלתי ניתן להזזה - או שהכוח שאי אפשר היה לעמוד בפניו, היה למעשה כוח שאפשר לעמוד בפניו." לדעת המדען, ניתן לפתור את השאלה בניסוי. אולם, אלדר מודה ש"בעוד שההתעקשות הניוטונית להבטיח שכל קביעה ניתנת לבדיקה על ידי תצפית ... ללא ספק מנפה את השטויות, נראה שהיא מנפה גם את כל השאר, כמעט."
טרייר אמריקאי חסר שיער
טרייר אמריקאי חסר שיער (באנגלית: American Hairless Terrier;ראשי תיבות: AHT), המכונה גם טרייר אמריקאי קירח הוא גזע כלבים ממשפחת טריירים, שמקורה בארצות הברית.
בבסיס הגזע עמדו גורים אשר נולדו ללא שיער אצל כלבי ה- Rat terrier, ציידים מצוינים של חולדות ומכרסמים קטנים, אשר נפוצים מאוד בארצות הברית. מדובר בכלבים חכמים, אנרגטיים, קלים לאילוף ובעלי אופי מצוין.
טריירים אמריקאים חסרי שיער הפכו עם השנים לכלבי משפחה פופולריים והם מתאימים במיוחד לאנשים עם אלרגיה לפרוות כלבים.