cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרן רמון
תוכניות מלאות שהעמותה מפעילה
לקרן רמון מפעילה שורה של תוכניות ופרויקטים בשלושה תחומי ליבה:
פיתוח מנהיגות:
חינוך לחלל:
פעילות לפיתוח תעשיית החלל הישראלית
בדצמבר 2018 החליט הוועד המנהל של קרן רמון לפתוח ענף פעילות חדש הנקרא Ramon Spactech. במסגרת ענף זה הקרן תקצה משאבים לפיתוח סקטור החלל הישראלי, הטמעת חדשנות בתעשיית החלל ומיצוב ישראל כמרכז חדשנות לטכנולוגיות חלל.
במסגרת פעילות זו הקרן מסייעת ליזמי חלל בתחילת דרכם, מארחת משלחות של משקיעים מרחבי העולם. מקיימת סדרה של מפגשים בין מהנדסים ישראלים ואנשי חלל בינלאומיים כחלק מרשת Space Cafe, עורכת האקתונים וכנסי חלל. הקרן מסייעת לסוכנות החלל הישראלית בהפקת כנס אילן רמון הבינלאומי, ובשנת 2021 ערכה הקרן כנס SpaceTech בהשתתפות מנכ"לית SpaceX, גווין שאטוול . בשנים 2019, 2020 ו-2022 קרן רמון הפיקה עבור סוכנות החלל הישראלית את סדנת היזמות השנתית שלה ממנה צמחו למעלה משש חברות חלל שונות . משנת 2021 הקרן מקיימת קורס מנהלים בשיתוף אוניברסיטת החלל הבינלאומית (ISU) בתל אביב.
משימת 'רקיע'
בנובמבר 2020, הודיע מנכ"ל קרן רמון - רן לבנה, על שליחת הישראלי השני לחלל – איתן סטיבה למשימה בתחנת החלל הבינלאומית. בכך הפכה העמותה לראשונה בהיסטוריה שמנהלת משימת חלל מאוישת אסטרונאוט לחלל. סטיבה טס במסגרת משימת AX1 של חברת אקסיום ספייס - משימת החלל הפרטית הראשונה לתחנת החלל הבינלאומית.
בינואר 2021 הודיע הקרן שהשם שנבחר למשימת החלל הישראלית במסגרת AX1 הוא משימת 'רקיע'. מודל הפעולה של משימת 'רקיע' הוא שותפות ציבורית-פרטית, במסגרתה העמותה מובילה את כלל הפעילות של המשימה ואילו סוכנות החלל הישראלית יושבת בוועדות ההיגוי השונות ותומכת בפעילות החינוכית ובמדענים שמבצעים ניסויים במסגרת המשימה. במסגרת המשימה הקרן הקימה צוות חינוכי, צוות מדעי-טכנולוגי וצוות אומנותי שריכזו את הפעילות אותה יבצע איתן סטיבה לחלל.
במסגרת הוועדה המדעית הוצע קול קורא יחד עם סוכנות החלל הישראלית שאיפשר לחברות חלל ישראליות לקיים הדגמות טכנולוגיות בתחנת החלל הבינלאומית. הדגמות אלה יאפשרו לחברות ישראליות להוכיח היתכנות למוצרים טכנולוגים (POC ) ולשווק את אותם מוצרים לאחר מכן שוק החלל העולמי. העמותה נפגשה עם כ-1000 יזמים וחוקרים ובחרה 44 ניסויים מתוכם כ-35 יבוצעו במסגרת המשימה. בכך תשבור 'רקיע' שיא של ניסויים בתחנת החלל הבינלאומית לשבוע משימה.
בבלרים אוסטרלים
בבלרים אוסטרלים (שם מדעי: Pomatostomidae) היא משפחה של ציפורי שיר בתוכה סוג יחיד - בבלר אוסטרלי (Pomatostomus). בעבר המינים בה נחשבו לקרובי משפחתם של הטימליים (בבלרים) ושל הזנבניים מאסיה, אך מחקר עדכני קבע שלא רק שהם אינם קרובים למשפחות אלה, הם כלל לא שייכים לאותה תת-סדרה (Passerida). הם הוגדרו כמשפחת ציפורי שיר בפני עצמה הקרובה למשפחת האורתוניקיים.
מאפיינים
אלו עופות אוסטרליות באורך 17-27 ס"מ ובעלי זנב ארוך וראש קטן עם מקור חזק וארוך המוטה מטה. הם בעלי רגליים גדולות ואצבעות רחבות וחיים רוב הזמן על הקרקע. צבע הנוצות חום-אדמדם עם פסים כהים באזור הפנים. לכמה מינים ישנם לחיים לבנות. אין הבדל בין הזוויגים וגם הצעירים דומים להוריהם.
אלו עופות מונוגמיים המקננים בשטחים טריטוריאליים.
תסמונת ויסקוט-אולדריץ'
תסמונת ויסקוט–אולדריץ' (WAS) היא הפרעה תורשתית נדירה, המשפיעה על טסיות ותאי מערכת החיסון. התסמונת מאופיינת במספר נמוך של טסיות (טרומבוציטופניה) ולכן בדימומים מרובים, אקזמה, זיהומים חוזרים ושכיחות גבוהה יותר לסרטן (כגון לוקמיה ולימפומה) ולמחלות אוטואימוניות. מעריכים כי כארבעה עד עשרה ילדים למיליון נולדים עם תסמונת זו ברחבי העולם, ללא מאפיין גאוגרפי או עדתי.
עד לפני מספר עשורים, נחשבה תסמונת ויסקוט-אולדריץ' לאחת התסמונות החמורות ביותר מבין מחלות הכשל החיסוני הראשוני. תוחלת החיים של ילדים אשר לקו בצורות הקשות של התסמונת לא עלתה על חמש שנים. בעקבות ההתקדמות באבחון ובטיפול, מרבית הילדים זוכים היום להגיע לבגרות.
סיווג
קיימת קשת רחבה של צורות ביטויי המחלה. הוגדרו ארבעה סוגים:
מנקדים את חומרת המחלה בין 1-5. ניקוד בין 1-3 נחשב XLT או WAS קל וניקוד בין 4-5 נחשב WAS חמור. הניקוד המפורט להלן שייך לסיווג שבוצע על ידי הקבוצה של אוקס.
הצגת הסימפטומים החמורים תתרחש בדרך כלל בשנתיים הראשונות לחיי התינוק הנושא מוטציה חמורה. יהיה מדויק יותר להעריך את ניקוד החולה רק אחרי גיל שנתיים.
אבחון
יש לשקול ביצוע בדיקות לאבחון תסמונת ויסקוט-אולדריץ' – WAS בכל ילד עם התסמינים הבאים:
תתכן היסטוריה משפחתית של תסמינים דומים בין אחים, בני דודים או דודים במשפחת האם. קיימת גם שכיחות גבוהה יותר לסרטן כגון לימפומה, לוקמיה ומחלות אוטואימוניות.
האבחון מחולק לשני שלבים:
טיפול
WAS היא מחלה נדירה ורב תחומית, ולפיכך יש חשיבות לליווי החולים על ידי צוות רופאים הפוגש אותם על בסיס קבוע, בהם רופא ילדים, המטולוג, אימונולוג, רופא עור ומומחה להשתלת מח עצם.
השתלת מח עצם (BMT) הוא הטיפול הידוע המאושר היחיד העשוי להביא לריפוי. השתלה זו כרוכה בסיכונים משמעותיים. המטופלים הראשונים שעברו השתלת מח עצם הם כיום בעשור השלישי והרביעי לחייהם. בעשור האחרון חלה התקדמות משמעותית בהשתלה זו והתוצאות במחקרים בקרב חולי WAS היו טובות. הטיפול ב-WAS תלוי בחומרת המחלה. רוב המטפלים ממליצים לחולים בעלי WAS קלאסי לעבור השתלה מוקדם ככל האפשר; סיכויי ההצלחה הגדולים ביותר להשתלה הם מתחת לגיל 5 עם תורם מתאים.
דרך הטיפול בחולי XLT פחות ברורה וקיים ויכוח האם כדאי לבצע השתלה או לא. כיום, חלק מחולי XLT עוברים השתלה בעוד אחרים בוחרים לטפל בצורה שמרנית.
כיום נערכים בעולם מספר ניסויים קליניים בחולי WAS בעזרת ריפוי גני (Gene therapy), בניסיון להגדיל את סיכויי ההצלחה והקטנת הסיכון ביחס להשתלת מח עצם.
טיפולים אחרים מספקים בעיקר הקלה לסימפטומים וממזערים את הסיכון לזיהומים.
אם מתפתח זיהום נדרשים החולים לטיפול מוקדם ככל האפשר. טיפול מוקדם יכול להיות מציל חיים ולקצר את זמן הטיפול בזיהום. אם יש חשד לזיהום אצל חולי WAS קלאסי, יש חשיבות לפנייה לבית חולים לקבלת עירוי אנטיביוטיקה.
על חולי WAS להיות רגישים לסימני הזיהום הבאים:
חיסונים מומלצים כטיפול מניעתי. קיימים חיסונים שאינם בשגרה ומומלצים לחולי WAS לצורך הגנה טובה יותר. Pneumococcus ו-meningococcus הם זיהומים קשים שניתן להימנע מהם על ידי חיסון pneumovax ו-meningococcal. קיימת גם חשיבות לחיסון שנתי בזריקה כנגד שפעת.
עירוי: עירוי טסיות יכול להגדיל את כמות הטסיות למספר ימים ומשמש לדימומים בינוניים עד חמורים. ניתן להשתמש בעירוי לפני ניתוח למניעת דימום בניתוח ובהתאוששות. ככלל יש לצמצם את כמות העירויים למינימום כדי למנוע יצירת נוגדנים נגד הטסיות.
מנה גדולה של IVIG: יש חולים שמספר הטסיות שלהם גדל. אם חל שיפור משמעותי, יינתן IVIG כל 3-4 שבועות כדי לשמור על רמת טסיות גבוהה.
תרופות: חולי WAS עלולים לפתח ITP כאשר מערכת החיסון שלהם הורסת את הטסיות שלהם. במצב כזה תרופות סטרואידיות כמו prednisone, מנות גבוהות של IVIG ו-rituximab משמשות לטיפול באוטואימוניות ולהעלאת ספירת הטסיות.
שגרת אמבטיות עם מים וסבון ושמירת היגיינה אישית עוזרים למנוע זיהומים. רופאי עור מסייעים לבניית תוכנית לחולה, התורמת במיוחד לחולים עם אקזמה בינונית עד חמורה ועיקשת.
פתופיזיולוגיה
טסיות הן תאי דם השותפים במניעת דימומים ועוזרים לתחזק את שלמות כלי הדם. אצל חולי WAS טסיות קטנות המוצגות כלא תקינות. טסיות כאלה מורחקות בטחול. כתוצאה מכך לחולי WAS מספר נמוך משמעותית של טסיות מהנורמה. חולי WAS מדממים ונחבלים בקלות רבה יותר גם בפגיעות קלות. הם עלולים לדמם דימום פנימי חמור כמו דימום במוח, במעיים, בריאות וכדומה.
תסמונת ויסקוט-אולדריץ' קושרה בשנת 1994 למוטציה בגן על הזרוע הקצרה של כרומוזום X. גן זה כונה WASp - Wiskott-Aldrich syndrome protein. מאוחר יותר נמצא כי גם חולי XLT נושאים מוטציה באותו הגן אך במקומות שונים בו. יתרה מזאת, המחלה X-linked neutropenia קושרה למוטציה שונה ומאוד מסוימת בגן.
בנוסף, פגם במולקולת CD43 נמצאה קשור לחולי WAS.
הגן WASp מקודד לחלבון בעל אותו שם, שאורכו 502 חומצות אמינו והוא בעיקר מתבטא בתאי גזע הדם (תאים במח העצם המתפתחים לתאי דם). החלבון חיוני לתפקוד תקין של תאי דם לבנים וטסיות. כאשר יש מוטציה בגן, התאים לא יכולים לייצר חלבון WASp נורמלי ונגרם WAS. תפקידו המדויק עתיד עדיין להיחקר אך הוצעו אפשרויות להיותו מעביר אותות או שותף לתחזוקת שלד התא.
גן ה-WAS ממוקם על כרומוזום X שהוא אחד מכרומוזומי המין. לבנות יש שני כרומוזומי X, ולבנים רק כרומוזום X אחד וכרומוזום Y אחד. לתפקוד תקין מספיק כרומוזום X תקין אחד. לכן קיים סיכוי רב יותר לבנים הנושאים את הגן להיות חולים, ואילו בנות תהיינה בדרך כלל נשאיות.
חולים מקבלים את הכרומוזום באחת משתי דרכים:
דוגמה: לאישה נשאית של מוטציה בגן ה-WAS המקושר לכרומוזום ה-X. ייתכן בן חולה או בן בריא, בת בריאה או בת נשאית. בנים הנולדים לאימהות נשאיות הם בעלי 50% סיכוי לרשת את הגן בעל המוטציה ולחלות במחלה. בנות הנולדות לאימהות נשאיות הן בעלות 50% סיכוי לרשת את הגן בעל המוטציה ולהיות נשאיות.
תוחלת החיים
ההתקדמות באבחון ובטיפול מאפשרת לחולי WAS תוחלת חיים ארוכה משמעותית מאשר לפני מספר עשורים. השתלות מוצלחות מאפשרות לחולים לחיות חיים נורמליים וחופשיים מהמחלה. לחולים החולים ב-WAS חמור שאינם עוברים השתלה מדווח על ממוצע חיים של 12 שנים. יש חולי WAS קלאסי ללא השתלה, החיים לתוך שנות העשרה שלהם, ויש בודדים שהתבגרו ואף הקימו משפחה.
סקר שהתקיים לאחרונה בקרב חולים בצורה הקלה יותר של WAS מצביע על שרידות גבוהה: כ-81% מגיעים לגיל 60, ויש מספר חולים שהם כיום בשנות ה-70 שלהם. למרות זאת הסיכוי לשרוד ללא אירוע משמעותי כמו דימום משמעותי, מחלות אוטואימוניות או גידולים הוא רק 27% בגיל 60.
היסטוריה
התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1937 על ידי ד"ר אלפרד ויסקוט (1898–1978), רופא ילדים גרמני, שהבחין בהפרעת דימומים כתוצאה ממיעוט טסיות שהתרחשה רק אצל שלושת הבנים במשפחה בעוד אחיותיהן לא חוו תופעות דומות. בשנת 1954 ד"ר רוברט אולדריץ' (1917–1998), רופא ילדים אמריקאי, למד שבעה דורות של משפחה בעלת הליקוי ותיאר את תבנית ההורשה של התסמונת. במהלך 1960 התסמונת זוהתה יותר ויותר וזכתה לשם תסמונת ויסקוט-אולדריץ'.
ב-2006 קבוצת מחקר גרמנית חקרה את שלושת המקרים שהוצגו על ידי ד"ר ויסקוט ותיארה ששלושתם חווים מוטציה באקסון הראשון של גן ה-WAS.
העמותה הישראלית לתסמונת ויסקוט-אולדריץ'
העמותה הוקמה בשנת 2011 על ידי הורים לילדים הלוקים בתסמונת וחבריהם. הקמת העמותה היא חלק מתהליך עולמי המתבצע בעשורים האחרונים, אשר מטרתו ריכוז מאמץ להקצאת משאבים אנושיים וכלכליים לקידום המחקר והטיפול במחלה.
מטרות העמותה הן עידוד וקידום המחקר בישראל בנושא התסמונת, איתור החולים בישראל ועידוד רישומם למאגרי המידע הרפואיים לצורכי מחקר בישראל ובעולם (המאגר יכלול גם מידע על חולים שעברו השתלת מח עצם וכאלו שלא), וקידום המודעות בקרב הציבור הכללי והקהילה הרפואית-מדעית לצורך הבטחת אבחון מוקדם ומתן טיפול מיטבי.
העמותה הוקמה בשנת 2011 על ידי אודיה ואמיר קדר וחבריהם. הקמת העמותה היא חלק מתהליך כלל עולמי המתבצע בעשור האחרון, אשר מטרתו ריכוז מאמץ להקצאת משאבים אנושיים וכלכליים לקידום המחקר והטיפול במחלה.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם העמותה האמריקאית לתסמונת ויסקוט-אולדריץ' ועם רופאים וחוקרים מהעולם העוסקים בנושא.
כל פעילות העמותה מבוצעת בהתנדבות ללא קבלת שכר, מתוך מטרה לנצל באופן מיטבי את המשאבים העומדים לרשותנו לטובת קידום המחקר.
(מתוך אתר "העמותה הישראלית לתסמונת וויסקוט אולדריץ')
צחראש
צחראש (שם מדעי: Oxyura) הוא סוג של ברווזיים מתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב בתוכה 6 מינים. ברווזים אלה בעלי פנים לבנות ומקור כחול, זנבם מורם וגופם אדמוני או בהיר. המקור עבה ועוזר לסנן מזון מהמים.
ברווזים אלה מונוגמיים וחיים בקרבת המים הרדודים בכל היבשות.
חלק ממינים אלה הפכו למינים פולשים כשהובאו על ידי האדם למטרות נוי.
מרכז שרובר לתרבות
מרכז שרובר לתרבות (מכונה לרוב "יס פלאנט") הוא בית קולנוע ומרכז תרבות הממוקם בכניסה לשכונת אבו תור בירושלים (רחוב נעמי פינת דרך חברון), בסמוך לטיילת גבריאל שרובר. המרכז הוקם על ידי קרן גבריאל שרובר בהשקעה של כ-200 מיליון שקלים, תוכנן על ידי משרד קיסלוב קיי אדריכלים ונפתח באוגוסט 2015. שטח המרכז 28,500 מ"ר, על פני 6 קומות.
המרכז כולל 16 אולמות, מהם 2 אולמות רב תכליתיים, 2 אולמות תיאטרון ו-12 אולמות קולנוע, בהם אחד בפורמט IMAX ואולמות 4DX. גם האולמות שאינם מוגדרים כאולמות קולנוע מותאמים להקרנת סרטים. בתי הקולנוע מופעלים על ידי פלאנט. בנוסף, כולל המרכז אולמות ושטחים פתוחים המיועדים למופעי תיאטרון, מוזיקה ומחול. לצדם פועלים גם מסעדות, בתי קפה ושטחי מסחר.
לאחר פתיחתו נערכו הפגנות של תושבים חרדים במחאה על פתיחתו בשבת.
יואב ורדי
יואב ורדי (נולד ב-4 באפריל 1944) הוא משורר, חוקר ומרצה בהתנהגות ארגונית וניהול משאבי אנוש. פרופסור בדימוס בחוג ללימוד עבודה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
יואב ורדי נולד בקריית ביאליק, גדל והתחנך בקריית טבעון. את שירותו הצבאי עשה בגדוד הנח"ל המוצנח. ורדי הוא בוגר החוגים לסוציולוגיה ולימודי עבודה (1969) ומוסמך החוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב (1976). ב-1978 סיים דוקטורט בהתנהגות ארגונית באוניברסיטת קורנל.
בשנים 1980–2006 שימש כחבר סגל בחוג ללימודי עבודה בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. כן שימש גם כפרופסור אורח באוניברסיטת קורנל, בבתי הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת המדינה של קליבלנד וכן בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת ליובליאנה שבסלובניה. בשנים האחרונות פרופ' ורדי הוא חבר סגל במכללה האקדמית לישראל ברמת גן.
כבר כילד החל ורדי לכתוב שירה, אך רק בשנות השמונים חזר ברצינות אל הכתיבה. בראיונות סיפר כי הושפע מאביו, שאף הוא עסק בשירה, ובעיקר מדודו, שמואל שתל, ששילב כתיבת שירה עם עבודתו כמהנדס. מאז 2002 עוסק ורדי גם בתרגום מן השירה הצפון-אמריקאית, בשיתוף עם המשוררת מכבית מלכין.
ספרו הראשון של ורדי, "אולי לאהוב: שירים מפה ושם", התפרסם בשנת 1993.
JW גרום
JW גרום (בפולנית: Jednostka Wojskowa GROM im. Cichociemnych Spadochroniarzy Armii Krajowej) היא היחידה העילית למניעת טרור של צבא פולין. גרום (ראשי התיבות של Grupa Reagowania Operacyjno-Manewrowego (באנגלית: Group (for) Operational Maneuvering Response), שמשמעותו הוא רעם, הוא אחת מחמשת הכוחות המיוחדים של הכוחות המשולבים של צבא פולין. הכוח הוקם רשמית ב-13 ביולי 1990. היחידה מאומנת לבצע פעולות מיוחדות, איסוף מודיעין מאחורי קווי האויב ולמלחמה בלתי קונבנציונלית. היחידה מאומנת כיחידה ללוחמה בטרור.
היחידה מקבילה במטרתה ליחידות קומנדו אחרות בעולם כמו SAS הבריטית, כוח דלתא האמריקאי וסיירת מטכ"ל הישראלית.
השנים הראשונות
בין 1980-1970 הוקמו מספר כוחות מיוחדים בפולין אשר אומנו במשימות צבאיות סטנדרטיות. אולם, כאשר שגרירות פולין בברן נלקחה בידי טרוריסטים פולניים ב-1982, גנרל אדווין רוזלובירסקי הציע להקים יחידת קומנדו צבאית וחשאית אשר תאומן בלוחמה בטרור ובפעולות בלתי קונברציונליות אחרות. הצעתו נדחתה על ידי צבא פולין החופשית.
ב-1989, יהודים רבים הורשו לעלות מברית המועצות לישראל. פולין הייתה אחת המדינות שסיפקו תרופות עבור המבצע, שנקרא מבצע העלייה. לאחר ש-2 דיפלומטים פולנים נורו בביירות, סלוומיר פטליקי נשלח ללבנון על מנת להעביר אזרחים פולניים מחוץ למדינה.
כשחזר לפולין, הציג פטליקי את תוכניתו ליצירת יחידה עילית, יחידה אשר תוכל לתת מענה למצבים דומים לזה בלבנון ושתפעל במבצעים מיוחדים. כל רעיונותיו של פטליקי התקבלו וב-13 ביולי 1990, הוקמה יחידת JW 2305, הידועה כיום כ-JW GROM.
רבנו תם (שיר)
רבנו תם הוא שיר ביידיש מאת המשורר איציק מאנגר, המספר על מכתב אהבה ששלחה מלכת טורקיה לרבנו תם. השיר תורגם לעברית בידי בנימין טנא ובגרסה אחרת, שנכללה במופע "איש חסיד היה", בידי דן אלמגור.
בשיר שישה בתים, שבכל אחד מהם שמונה שורות. השיר מספר על מכתב ששולחת מלכת טורקיה לרבנו תם ומתוודה על אהבתה אליו, אך אשתו של רבנו תם זועמת על הווידוי (כמקובל בפולקלור היא חובטת בבעלה במערוך) ואומרת שאין די לבעלה בה. הבית האחרון בשיר הוא ארס פואטי, ובו מספר המשורר שאת השיר כתב "בחור צעיר, שוליה של חייטים", הוא מאנגר עצמו, שאביו היה חייט.
רותם ישראל
רותם ישראל (נולדה ב-3 בינואר 1988) היא שדרנית ספורט, מרצה ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
ישראל למדה בתיכון קריית שרת בחולון. בנערותה שיחקה בקבוצת הכדורסל אליצור חולון אך פרשה לפני גיוסה. היא בוגרת תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למנהל.
את שירותה בצה"ל עשתה כמפקדת כיתת בנים בקורס מ"כים וכמדריכת קליעה בבה"ד 12 בצריפין.
רבנו תם (שיר)
חוה אלברשטיין סיפרה על השיר: "מפיו של נכבוש שמעתי לראשונה את השיר "רבנו תם", והתאהבתי בשיר בגלל ההומור וכי אבא כל כך אהב אותו. בכל אופן, זה היה אחד השירים הראשונים ששרתי ביידיש. ... השיר הזה נהפך להיות מין כרטיס ביקור שלי, ובזכותו קרו לי דברים מרתקים".
רותם ישראל
ביוגרפיה
ב-2010 השתתפה בקורס כתבים ושדרי ספורט מטעם המכללה למנהל וב-2014 הצטרפה לערוץ הספורט כעוזרת הפקה.
רבנו תם (שיר)
כבר מהבית הראשון של השיר מבין הקורא שמדובר במעשייה, שהרי מסופר בו על טווס העף על פני הים ובפיו מכתב אהבה. החוקר בן ציון פישלר ניסה לעמוד על מקורותיו של השיר, המספר סיפור מוזר, שבסופו מתוודה המשורר שהוא נועד להכעיס את רבנו תם (במקור: "צו להכעיס דעם רבנו תם". שני המתרגמים לעברית עידנו שורה זו, ותרגמו שהשיר הוא "לכבוד רבנו תם"). פישלר מביא סיפור מהמאה ה-17, המופיע בכתבי יד אחדים, ובו בת מלך צרפת התאהבה ברבנו תם ודרשה ממנו "שכבה עמי!" כדי להתחמק מדרישתה רבנו תם "לבש בגדים נאים וירכב על סוס נאה וירץ הנה והנה וכל רואיו שמחו בו. ותעמוד בת המלך ותשקף בעד החלון ולרוב שמחתה בו הוציאה עצמה יותר מדאי מהחלון, ונפלה לארץ ומתה. ונמלט הצדיק". בעקבות סיפור זה העלה פישלר שאלות אחדות, שלהן לא נתן מענה: "היש קשר בין שירו של מאנגר על רבנו תם ומלכת טורקיה לבין סיפור בת מלך צרפת? אם כן, למה זה החליף את הגיבורה הראשית (בת מלך צרפת) בגיבורה אחרת (מלכת טורקיה)? האם בחר למקם את העלילה בטורקיה מחשש הצנזורה או מפחד תגובתה של האוכלוסייה הנוצרית שבסביבתו?".
רותם ישראל
ביוגרפיה
ב-2015 הייתה מגישה מחליפה ומבזקנית בתוכנית הבוקר של הערוץ בוקר ספורט עם סלוצקי ודומינגז. באותה שנה שימשה כשדרנית קווים במשחקים המרכזיים של ליגת העל בכדורגל, ליגת העל בכדורסל, ומשחקי היורוליג של מכבי תל אביב.
ב-2016, למשך מספר חודשים שימשה ככתבת הראשית של מכבי תל אביב (כדורגל), אך פרשה מתפקיד זה כדי לממש את שאיפתה להיות מגישה בערוץ. באותה שנה החלה להגיש את התוכנית היומית מגרש פתוח בערוץ הספורט יחד עם טל ברמן ב-2019 המשיכה להגיש את התוכנית לצד שרון פרי ודניאל זילברשטיין.
ב-2017 שבה לקחת חלק בתוכנית בוקר ספורט, אך הפעם כמגישה הראשית של התוכנית יחד עם דניאל זילברשטיין.
מקיץ 2018 ועד חורף 2021 שימשה כפרשנית לצד ניב רסקין בתוכנית "נינג'ה ישראל", שמשודרת בקשת 12.
ישראל היא גם המנהלת המקצועית ומרצה ב"קול הספורט" - הכשרה למקצועות התקשורת, שנוסד על ידי עמית הורסקי ב-2013.
מ-2 במאי 2021 עד-1 בינואר 2023 הייתה כמגישה לצדו של אברי גלעד (כמחליפתה של טלי מץ) ובהמשך לצידם של מירי מיכאלי וצביקה הדר בתוכנית היומית "העולם הבוקר" ברשת 13.
ב-24 בינואר 2022 החלה להגיש גם את תוכנית המציאות "המסעדה הבאה" ברשת 13.
במרץ 2023 הייתה חברה בוועדת פרס ישראל לספורטאים מצטיינים, אשר החליטה לבסוף שלא להעניק את הפרס לאיש.
חיים אישיים
ישראל נשואה לשף גיא בנדלר. השניים הורים לבן.
עמיאל נג'אר
עמיאל (אמיל) נג'אר (6 בספטמבר 1912 – 30 באוגוסט 1994) היה פעיל ציוני במצרים, דיפלומט ישראלי, פילנתרופ ואספן אמנות.
במצרים
נג'אר היה יליד קהיר, עורך דין בהשכלתו, בוגר בית הספר הצרפתי הגבוה למשפטים בקהיר ומוסמך במשפטים מאוניברסיטת פריז, 1933. שימש כיושב ראש הנוער הציוני במצרים. נישא לאביבה ויסמן, בתו של יעקב ויסמן, מראשי הפעילים הציונים במצרים. נג'אר וליאון קסטרו יסדו ב-1943 את ההסתדרות הציונית במצרים ועמדו בראשה, נג'אר היה יושב ראש הוועד הפועל שלה בין 1947-1943. ב-1946 השתתף בקונגרס הציוני העולמי ה-22 בבזל. ב-1947 התמנה מנהל ההסברה של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית באירופה.
בישראל
עלה לישראל ב-1948 והתקבל לשירות החוץ הישראלי. בין השנים 1948–1952 שימש כיועץ בשגרירות ישראל בצרפת. בהמשך מילא תפקידים רבים כדיפלומט בכיר, בין השאר מנהל מחלקת מערב אירופה (1952-1958) וסמנכ"ל במשרד החוץ (1957-1958), ייצג את ישראל כמשקיף בוועידת סואץ בלונדון טרום מלחמת סיני (1956), שימש כציר ביפן (1958-1960), שגריר בבלגיה (1960-1968), ציר בלוקסמבורג ונציג ישראל בשוק האירופי המשותף ובמועצה האירופית לאנרגיה אטומית, שגריר באיטליה (1968-1973), יועץ מדיני לשר החוץ (1973, 1976), חבר משלחת ישראל לאו"ם (בין 1952–1957 וב-1974).
נג'אר היה חבר מפלגת העבודה. בשנת 1973 הוצע כמועמד למשרת נשיא המדינה.
נג'אר היה אספן אמנות. בתקופת שירותו כשגריר הוצג אוסף האמנות בבית השגריר, כמוזיאון אמנות ישראלית. נג'אר היה מיודד עם אמנים רבים, ביניהם מקס ארנסט והצייר רנה מגריט שהיה ידידו הקרוב. באוספיו היו מספר עבודות מאת מגריט, בין השאר גם ציור משנת 1965 בשם "Le Discours de la méthode", בו שילב מגריט את דיוקנו של נג'אר. לאחר מותו של מגריט ב-1967 מכרה משפחת נג'אר את היצירה. היצירה שנמכרה מספר פעמים במהלך השנים, הוצעה למכירה ב-2016 תמורת 4.8 מיליון אירו.
עמיאל ואביבה נג'אר התגוררו בשיכון משרד החוץ בשכונת קטמון בירושלים. הם היו חשוכי ילדים. קבורים בהר המנוחות בירושלים.
מיוהיפוס
מיוהיפוס (שם מדעי: Miohippus) הוא סוג של יונק ממשפחת הסוסיים, אשר חי בין סוף האאוקן לסוף האוליגוקן ברחבי אמריקה הצפונית. הסוג הוגדר בשנת 1874 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש. פירוש השם של הסוג הוא: "סוס קטן", אך השם ניתן עקב מסקנה שגויה של מארש שסוס זה התקיים בתקופת המיוקן, אליה כלל לא הגיע והוא חי רק במהלך הפלאוגן. המאובנים התגלו מאלברטה שבקנדה ועד פלורידה וקליפורניה. הם השתייכו למספר מינים.
המיוהיפוס היה קטן יחסית לסוס והגיע לגובה של חצי מטר ולמשקל של 40 עד 55 ק"ג, קטן בהרבה ממרבית הסוסים השוקלים יותר מ-500 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל מאפיינים פרימיטיביים כמו שלוש אצבעות רחבות ברגליו, רגליים קצרות בעלי קרסוליים גמישות ולסתות מוארכות יותר בעלות מבנה שיניים גדולות שהתפתחו לטוחנות ועזרו לסוס לאכול עשבים.
המיוהיפוס התפתח כנראה למזוהיפוס, גם הוא מהאוליגוקן או לקלובטיפוס (Kalobatippus), שעבר דרך גשר יבשתי לאסיה. מינים אלה נכחדו עם תחילת המיוקן, אז האקלים היה יבש יותר והעשב שגשג במקום היערות והערבות.
הספד
הספד הוא נאום לביטוי אבל על מותו של אדם. אמירת הספדים היא רכיב מקובל בטקסי קבורה ובטקסי אזכרה בתרבויות רבות. לעיתים מתפרסם הספד גם בכתב. במהלך ההספד נהוג לציין את מעלותיו של המנוח, ציוני דרך בחייו וזכרונות משמעותיים ממנו.
ההספד ביהדות
המקור הראשון במקרא הוא המספד אשר עושה אברהם לשרה, כנאמר ב:
מקור נוסף במקרא הוא המספד אשר נעשה ליעקב, כמתואר ב:
ההספד במסורת היהודית נעשה גם בביטוי פיוטי שנקרא קינה (למשל, קינת דוד), לעיתים תוך שימוש בכלֵי נגינה. לצד צורת ההספד הפיוטית קיים ההספד בפרוזה אשר בו מביע המספיד את רגשי צערו על המת ומעלה על נס קווים לדמותו.
בהלכה
היהדות ראתה מצווה בהספד המת, אף בדרך של המעטת מגרעותיו והגזמה במעלותיו, בבחינת "אחרי מות, קדושים אמור" (בהשאלה משמות שלוש פרשות שבוע העוקבות זו אחר זו בספר ויקרא). חז"ל גם ראו חשיבות להספיד אנשים גדולים ורבי פעלים, עד כדי כך שאמרו, שכל המתעצל בהספדו של אדם גדול ראוי לקוברו חי.
לפי ההלכה אין נוהגים להספיד בשבת ולא בחגים, ואף לא בחודש ניסן.
הספדים נודעים בעולם
בספר זכריה מתואר המספד בירושלים. לפי הנבואה, לאחר שה' יושיע את יהודה וירושלים מכל העמים שיצורו עליהם, בית דוד ויושבי ירושלים יספידו הספד גדול על דמות שנדקרה. דמותו של המוספד נותרה עלומה במקרא, אמנם חז"ל ופרשנים רבים פירשו שהמספד יהיה על משיח בן יוסף.
בין ההספדים הידועים בהיסטוריה של העולם נכלל נאום ההספד של פריקלס. פריקלס, מנהיגה הנבחר של אתונה מהמאה החמישית לפנה"ס, נשא הספד מרגש על חללי המלחמה בין ספרטה לאתונה המכונה המלחמה הפלופונסית. בהספד מתאר פריקלס בין השאר את יתרונות השיטה הדמוקרטית של אתונה לעומת הגישה הסגורה והסגפנית של ספרטה.
הספד מבריק אחר מהקלסיקה הספרותית, מופיע במחזה "יוליוס קיסר" מאת ויליאם שייקספיר, שבו מרקוס אנטוניוס מספיד את יוליוס קיסר בצורה מרגשת, ומשכנע את בני רומא לנקום את רצח קיסר בידי קסיוס וברוטוס.
נאום הספד בלתי נשכח שנכנס לקלאסיקה של נאומי ההספד הוא נאומו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן המוכר כנאום גטיסברג. ביולי 1863, לאחר קרב גטיסברג, שבו כששת אלפים מבני האומה האמריקאית שילמו בחייהם באחד מהקרבות העזים במלחמת האזרחים של ארצות הברית, לינקולן נשא הספד קצר אך מרגש, שיש בו הבעת רגשות של אמן ביטוי, בו הוא מגלה פייסנות וצער גם על המחיר ששילם הצד השני במלחמה. עד היום נחשב ההספד ליצירת מופת ותלמידים בבתי ספר בארצות הברית מחויבים ללומדו בעל-פה.
הספד מפורסם נוסף הוא שירו של המשורר האמריקני וולט ויטמן "הו רב חובל", בו הוא מבכה את מנהיג האומה האמריקאית לינקולן שנרצח בידי מתנקש. שיר זה זכה לתרגום והלחנה על ידי נעמי שמר, לרגל יום השנה לרצח יצחק רבין.
הספדים נודעים בישראל
שיר זה הוא אחד משירי ההספד בשירה העברית המודרנית, המצוטט בהספדים.
מחוזות אלבמה
במדינת אלבמה שבארצות הברית ישנם 67 מחוזות. הגדול שבמחוזות אלבמה הוא מחוז בולדווין (4,118 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז אטווה (1,386 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז ג'פרסון (658,466 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה של אלבמה, מונטגומרי, נמצאת במחוז מונטגומרי.
מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה
האירועים
ב-2 באוגוסט 2012 פרסם המטה ללוחמה בטרור אזהרת מסע חמורה על חצי האי סיני, בעקבות מידע מודיעיני שסיפקו השב"כ ואמ"ן על פיגוע שעתיד לצאת בקרוב.
ב-5 באוגוסט תקף חיל האוויר הישראלי שני מחבלים ברפיח במטרה להרוג מחבל מהג'יהאד הסלפי שתכנן להוציא פיגוע מסיני. המחבל נפצע, ומחבל מוועדות ההתנגדות העממית שהיה עמו נהרג. בערב החלו ארגוני הטרור הפלסטינים בהפגזה מסיבית של רקטות ופצצות מרגמה על יישובי חבל אשכול.
במקביל להפגזה, בסיני תקפו מחבלים תחנת משטרה מצרית בצפון חצי האי סיני, רצחו באמצעות סכינים ונשק חם 16 שוטרים וחיילים מצרים ופצעו 7 מהם, וגנבו נגמ"ש מדגם פהאד וכלי רכב נוסף. לפי מקורות מצריים, החיילים הותקפו בירי נשק קל ורקטות נגד טנקים בעת שסעדו את סעודת האפטאר המסורתית - ארוחת הערב השוברת את הצום היומי בחודש הרמדאן המוסלמי - במוצב על גבול מצרים-רפיח. המחבלים והנגמ"שים תקפו את מעבר כרם שלום, כאשר רכב אחד שימש כמכונית תופת והתפוצץ על גדר המערכת, והנגמ"ש חדר כקילומטר לתוך ישראל עד אשר הושמד על ידי מסוק קרב וירי טנקים של צה"ל. כוחות מחיל השריון וגדוד הסיור המדברי תקפו את המחבלים שברחו מהנגמ"ש הבוער והרגו את כולם. באירוע לא היו נפגעים לכוחות צה"ל.
תגובות
שום ארגון לא קיבל אחריות על המתקפה, אך בישראל ובמצרים העריכו שמדובר בחוליות טרור אסלאמי סלפיות של הג'יהאד העולמי שפעלו בשיתוף פעולה עם ארגוני טרור פלסטיני מרצועת עזה, חדרו דרך מנהרות ההברחה ברפיח (ציר ה-ח'), וביצעו את המתקפה יחד עם תשתיות טרור מקומיות.
נשיא מצרים מוחמד מורסי הגיב לפיגוע ואמר ש"אלה שמאחורי ההתקפה ישלמו מחיר כבד, כמו אלה ששיתפו פעולה עם התוקפים, יהיו אלה בתוך או בכל מקום במצרים". הוא הורה לכוחות הביטחון המצריים לקחת מחדש את השליטה בסיני ולהילחם בקבוצות החמושות הפועלות שם. בעקבות המחדל שאיפשר את המתקפה הדיח מורסי את ראש המודיעין ואת מושל צפון סיני.
תנועת "האחים המוסלמים" במצרים האשימה באחריות לפיגוע את ישראל ואת המוסד, "המנסה למוטט את המהפכה המצרית". יחד עם זאת פורסם, כי במצרים התעורר זעם הציבור על "האחים המוסלמים" ומורסי, על שהעניק חנינות לפעילים אסלאמיים קיצוניים ואלה שוחררו מהכלא. מורסי נמנע מלהגיע להלוויית השוטרים שנרצחו במתקפת הטרור מפאת החשש להיתקל בזעם המפגינים אך ראש ממשלת מצרים, הישאם קנדיל, שנכנס לתפקידו כשבוע קודם לכן, הגיע להלווייה ובזמן יציאתו מהמסגד בקהיר, הותקף והושלכו עליו נעליים, שחלקן אף שברו את השמשות במכוניתו, לפני שהצליח להימלט מהמקום בעזרת שומרי ראשו.
אסמאעיל הנייה, ראש ממשלת חמאס ברצועת עזה יזם תפילה המונית מול שגרירות מצרים בעזה, כהזדהות עם ההרוגים המצרים במתקפת הטרור. הוא הצטרף להאשמות "האחים המוסלמים" ואמר: "תרחיש הפיגוע מאשר קשר ישראלי בצורה זו או אחרת כדי להשיג מטרות פוליטיות וביטחוניות, לגרום למתיחות על הגבול עם מצרים ולהרוס את המאמצים המשותפים להביא לסיום המצור על רצועת עזה".
המשך הלחימה בטרור בסיני
בעקבות מתקפת הטרור סגרה מצרים את מעבר רפיח המחבר בין מצרים לרצועת עזה. מצרים החלה במצוד אחר מחבלים נוספים, ובמסגרתו הטילו כוחות מצריים מצור על רפיח המצרית. מסוק מצרי פגע במספר גדול של מנהרות הברחה שבין מצרים לרצועת עזה.
ב-7 באוגוסט 2012 יצא הצבא המצרי למבצע נגד המחבלים בצפון-מזרח סיני. לאזור הוזרמו כוחות שכללו שריוניות ומטוסים, ובקרבות בין כוחות אלה לבין מחבלים, נהרגו 60 מחבלים.
התרגיל המסריח
התרגיל המסריח הוא כינוי שטבע יצחק רבין לניסיונו של שמעון פרס להקים ממשלת שמאל–חרדים צרה בראשותו בשנת 1990, במקום ממשלת האחדות הלאומית השנייה בראשות יצחק שמיר. הניסיון נכשל: אומנם פרס הצליח לגבש רוב להפלת הממשלה בהצבעת אי־אמון, אך לא עלה בידו להשיג את התמיכה הנדרשת להקמת ממשלה צרה בראשותו. לבסוף הוקמה ממשלת ימין צרה בראשות שמיר ובתמיכת המפלגות החרדיות.
הרקע למהלך
תוצאות הבחירות לכנסת השתים עשרה, שהתקיימו ב־1 בנובמבר 1988, הובילו להקמת ממשלת אחדות לאומית בראשות יצחק שמיר, אף שאפשרו הקמה של ממשלה צרה בראשות הליכוד. בממשלה זו כיהנו יצחק רבין כשר הביטחון ושמעון פרס כשר האוצר מטעם מפלגת המערך, ומשה ארנס כשר החוץ מטעם הליכוד.
במאי 1989 הודיעה הממשלה, לאחר פעילות דיפלומטית אינטנסיבית, על יוזמת שלום לקיום שיחות עם פלסטינים מיהודה ושומרון וחבל עזה לאחר קיום בחירות באזורים אלה. יוזמה זו הייתה מתואמת עם הממשל האמריקני. בתחילת 1990 הציע ג'יימס בייקר, מזכיר המדינה של ארצות הברית, כי ישראל תאפשר במשא ומתן גם השתתפות בבחירות של נציגי הפלסטינים במזרח ירושלים ושל פלסטינים שהם במקורם תושבי יהודה שומרון ועזה, אך גורשו בידי ישראל בתקופה שמאז 1967, וכן כי בבחירות המוצעות ישתתפו פלסטינים תושבי מזרח ירושלים. פרס דרש שהממשלה תקבל את הצעת בייקר, ואילו רבין הציע כי שאלת השתתפותם של ערביי מזרח ירושלים בבחירות תוכרע בהצבעה בכנסת. שמיר נמנע ממענה להצעות.
הפלת ממשלת שמיר
על פי שר החוץ ארנס, מימיה הראשונים של הממשלה ניהל פרס מגעים חשאיים עם הממשל האמריקני, כדי שלא יקבל את יוזמת השלום הישראלית כמו שהיא אלא יציב תנאים שהליכוד לא יוכל לקבל. לאחר שקיבל את מבוקשו, רקח פרס בעזרתם של חיים רמון ויוסי ביילין הסכם סודי עם אריה דרעי וסיעת ש"ס, לתמיכה בהפלת הממשלה. שמיר, שקיבל ידיעות מוקדמות כי חברי הכנסת של מפלגת העבודה מתכוונים להצטרף להצעות אי אמון שהוגשו מטעם סיעות האופוזיציה, פיטר במהלך ישיבת הממשלה שנערכה ב־11 במרץ את פרס מהממשלה. בעקבות זאת התפטרו שאר שרי המערך, וב־15 במרץ נפלה ממשלת שמיר בהצבעה על הצעת אי־אמון בכנסת, שעברה ברוב של 60 ח"כים מול 55. אגודת ישראל תמכה בהפלת הממשלה, וחברי הכנסת של ש"ס (מלבד השר יצחק חיים פרץ, שבניגוד לדרעי כיהן גם כח"כ ותמך בממשלה בהצבעה) נעדרו מהמליאה בעת ההצבעה. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות ישראל שבה הופלה ממשלה בשל הצבעת אי־אמון.
כישלון המהלך
לאחר שממשלת שמיר נפלה, הטיל הנשיא חיים הרצוג על פרס להרכיב ממשלה חדשה ב־20 במרץ. אולם, המשא ומתן הקואליציוני נקלע לקשיים: הרב שך, מנהיגה הרוחני של מפלגת דגל התורה, התנגד בחריפות להצטרפות מפלגתו לממשלת השמאל, ובכינוס שארגן בהיכל הספורט יד אליהו נימק זאת בחשבון ההיסטורי עם השמאל ועם אנשי הקיבוצים "אוכלי השפנים", ועקב כך נודע כ"נאום השפנים והחזירים". בעקבות התנגדותו התקיפה של הרב שך סירב הרב עובדיה יוסף לאשר למפלגתו, ש"ס, להצטרף לממשלת פרס, ובכך טרף את הקלפים. לאחר סירוב הרב עובדיה, המפלגה היחידה שנשארה חפצה להצטרף לממשלתו של פרס, היא מפלגת אגודת ישראל, אך גם יחד איתה לפרס ולמערך היו רק 60 ח"כים: המערך 39, רצ 5, אגודת ישראל 5, חד"ש 4, מפ"ם 3, שינוי 2, הרשימה המתקדמת לשלום 1, מד"ע 1. כלומר היה חסר ח"כ אחד כדי לאשר בכנסת את הממשלה החדשה. הח"כ החסר שבא לעזרתם היה אברהם שריר, שנבחר לכנסת כאיש המפלגה הליברלית, חלק מהליכוד. שריר נמנה עם קבוצה של חמישה ח"כים מהמפלגה הליברלית שבפברואר 1990 התפצלה מהליכוד וייסדה מפלגה בשם "המפלגה לקידום הרעיון הציוני", בראשותו של יצחק מודעי. במהלך המשא ומתן הקואליציוני עימה סירבה המפלגה להצטרף לממשלה בראשותו של פרס, אך שריר הסכים לפרוש ממנה לבדו ובכך להעניק לפרס את הרוב הדרוש. במקביל, ניסה הרב יעקב אריה אלתר (לימים הרבי מגור) לשכנע את הרב שך שיתמוך בממשלת המערך, אך לא עלתה בידו.
בליל 11 באפריל הציג פרס את ממשלתו החדשה, ולמחרת הייתה הכנסת אמורה לאשר אותה. ואולם בבוקרו של אותו יום התברר ששניים מחברי הכנסת של אגודת ישראל, אברהם ורדיגר ואליעזר מזרחי, נעדרים מהמשכן. ורדיגר עשה זאת בהוראת הרב שך, ומזרחי בעקבות הוראתו של הרבי מליובאוויטש לחברי הכנסת הסרים למרותו שלא לתמוך בממשלה הדוגלת במסירת שטחים.
הצגת הממשלה התבטלה, ופרס נאלץ לבקש מהנשיא הרצוג ארכה בשביל לנסות ולהרכיב ממשלה בכל זאת. ב־26 באפריל, כשגם בתום הזמן הנוסף שהוקצב לו לא הושגה התקדמות במגעים הקואליציוניים, נאלץ פרס להודיע להרצוג על כישלונו. הנשיא הטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על שמיר, שהצליח להרכיב קואליציה שנשענה על מפלגות הימין, על המפלגות הדתיות, על "המפלגה לקידום הרעיון הציוני" (שנעתרה לפנייתו של הרב שך לתמוך בממשלת הליכוד ), על ח"כ אברהם שריר (שחזר לליכוד לאחר קריאתו הדרמטית של שמיר ב־25 באפריל, שנכנסה ללקסיקון הפוליטי הישראלי: "אברשה, חזור הביתה!"), על ח"כ יצחק פרץ, שר הקליטה בממשלה היוצאת שפרש מש"ס, ועל ח"כ אפרים גור, שפרש מן המערך. שמיר הציג את ממשלתו החדשה בכנסת ב־11 ביוני.
סוף דבר
מי שנתן למהלך בדיעבד את השם "התרגיל המסריח" היה יצחק רבין, בריאיון בתקשורת בתאריך 9 במאי 1990. רבין נימק את מתן השם במילים: "הבלוף הזה וכל ההסתאבות שבאה לחיים הפוליטיים בישראל בניסיון להרכיב ממשלה צרה, נכשל לא רק באופן טקטי אלא גם קונספטואלית". לטענת המעורבים במהלך, הוא היה צעד פוליטי לגיטימי, שרבין גינה כדי לחזק את מעמדו מול פרס במאבק הפנימי על הנהגת המפלגה - ועל אף העובדה שהכינוי השלילי שיחק לידי הימין.
"התרגיל המסריח" גרם לזעזוע חברתי, ובעקבותיו נערכה הפגנה המונית בכיכר מלכי ישראל. עשרות אלפי אזרחים קראו לשנות את סדרי השלטון. ביניהם היה גם אליעד שרגא, אשר בעזרת צעירים נוספים הקים את התנועה למען איכות השלטון בישראל, שהשמיעה את הסיסמה "מושחתים, נמאסתם!", שנכנסה אף היא ללקסיקון הציבורי. מפלגת העבודה השתמשה בתחושת המיאוס מה"אין בושה", והקריאה הפכה לאבן פינה בתעמולת הבחירות של מפלגת העבודה בבחירות 1992 בהן הביסה את הליכוד.
המיאוס שחש הציבור כלפי המיקח וממכר המפלגתי חבר לעמדה המתגבשת של רוב חברי הכנסת, שיש לייצב את המערכת הפוליטית בישראל. הכנסת שינתה את חוק יסוד: הממשלה, חייבה רוב מוחלט של שישים ואחד חברי הכנסת להפלת הממשלה בהצבעת אי־אמון והנהיגה בחירה ישירה של ראש הממשלה. נוסף על כך נחקק חוק שהטיל סנקציות על חברי הכנסת הפורשים מסיעתם.
מחוז וושינגטון
וושינגטון (באנגלית: Washington) הוא שמם של 30 מחוזות בארצות הברית:
Referer
ה-Referer (או דף מפנה) הוא כתובת ה-URL של דף האינטרנט הקודם שבו לחצו על קישור. יותר בכלליות, זו כתובת ה-URL של פריט קודם שהוביל לבקשה הנוכחית - ה-referer של תמונה, למשל, הוא בדרך-כלל עמוד ה-HTML המציג אותה. ה-referer הוא שדה כותרת בבקשת ה-HTTP שנשלחת על ידי הדפדפן לשרת האינטרנט.
"Referer" הוא טעות נפוצה של איות המילה "referrer", שהופיעה בהצעה המקורית לשדה הכותרת בתקן.
ישנם אתרים המרכזים referers, לצורכי פרסום או צרכים אחרים: ייתכן שאתר מפנה מקבל תשלום סמלי עבור אנשים הלוחצים על פרסומות. ישנם דפדפנים ותוכנות אבטחה שניתן להגדיר כך שמידע ה-referer לעולם לא יישלח, כדי להגן על פרטיות המשתמש. דבר זה יכול לגרום לבעיות: ישנם שרתים החוסמים חלקים מאתריהם לבקשות דפדפנים שלא מכילות את מידע ה-referer המבוקש, למשל כדי להבטיח שמשתמשים תמיד יכנסו לאתר דרך הדף הראשי ולא דרך קישור ישיר. כדי לעקוף מגבלה זו ניתן להשתמש בהונאת Referer: שליחת בקשת ה-HTTP כאשר שדה ה-Referer בה נקבע מראש כך שיתקבל על ידי השרת ולא ייחסם.
הונאת Referer
הונאת Referer (באנגלית: Referer spoofing או Referrer spoofing) היא שליחה של בקשת HTTP לשרת כך שהשדה Referer נקבע לפי רצון המשתמש ולא לפי הגדרת פרוטוקול ה-HTTP, לפיו הוא אמור להכיל את כתובת ה-URL של העמוד המפנה. השימוש בהונאת Referer נעשית בדרך כלל לצורך אחת מהמטרות הבאות:
קטיפנית
קטיפנית (שם מדעי: Melanitta) הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת הברווזיים.
מאפיינים
הם מקננים בקרבת החוף או בקרבת נהרות, יערות, בטונדרה או באיים שונים ויוצרים להקות גדולות לשם כך.
הברווזים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים כמו סרטנים או רכיכות ולעיתים גם מדגים.
ברווז צדפות
ברווז צדפות או אווז צדפות (שם מדעי: Chloephaga) הוא סוג של עופות מים מאמריקה הדרומית השייכים למשפחת הברווזיים. ברווזים אלה דומים לאווזים ורובם מכונים בשם זה, אף שאינם שייכים לתת-משפחת האווזים אלא לברווזי הצדפות הקטנים מהם. הם קרובי משפחתם של אווז אורינוקו (שכמוהם אינו אווז אמיתי), הטדורנה והיאורית.
לברווזים אלו רגליים ארוכות, גוף לבן או אפרפר, צוואר ארוך מט ומקור קצר וחרוטי. כולם חיים בדרום אמריקה, באזורים ממוזגים והם מצויים הרבה זמן מחוץ למים, בשדות או בחופים. הם אוכלי עשב או אוכלי אצות ורכיכות שונות.
מינים
בעבר שייכו לסוג זה גם את אווז האנדים, אך כיום הוא כלול בסוג נאוצ'ן לצד אווז אורינוקו.
ASU-57
ASU-57 היה תותח סער סובייטי קטן וקל, שתוכנן במיוחד לשימוש על ידי חיל הצנחנים הסובייטי. מ-1960 ואילך, הוא הוצא משירות בהדרגה לטובת ASU-85.
היסטוריית פיתוח
המשימה לפתח תותח סער קל משקל עבור הכוחות המוטסים (עם תותח 57 מ"מ או תותח 76 מ"מ) ניתנה לשתי לשכות עיצוב, אסטרוב (OKB-40) במיטיסקי וקראבצב במוסקבה. OKB-40 של ניקולאי אסטרוב תכנן את ASU-76, המבוסס על רכיבים של הטנק הקל T-70 ותותח הסער SU-76, ומחומש בתותח ה-D-56T 76 מ"מ החדש. לבסוף התברר שה-ASU-76 כבד מדי, למרות השריון הדק שהיה בעובי 3 מ"מ בלבד, והפרויקט בוטל. הקבוצה של אנטולי קראבצב הגיעה עם K-73 הדומה והאמפיבי. רכב זה היה חמוש עם תותח נגד טנקים 57 מ"מ Ch-51 של צ'ארנקו והיה בעל שריון אפילו יותר דק מאשר השריון ב-ASU-76. הפרויקט הזה גם נגנז.
ב-1949, אסטרוב הורה להמשיך עם הפרויקט שלו, אבל עם משקל מופחת, ועם תותח ה-Ch-51 כחימוש ראשי במקום ה-D-56T, שכן הוא הציע ביצועי נ"ט טובים יותר. Ob.572 המחודש פותח בו זמנית עם טרקטור הארטילריה הקלה (Ob.561 (AT-P. אחרי שעבר בהצלחה את שלבי המבחנים השונים ב-1949, הוא התקבל לתוך סדרת ייצור מ-1951 בתור ה-ASU-57.
עיצוב
ה-ASU-57 תוכנן להיות תותח סער קל משקל שיכול להיות מוצנח על ידי מצנח המסתייע בטילים (PP-128-500 או P-7) יחד עם החיילים. הוא היה משוריין קלות וחמוש בתותח 57 מ"מ Ch-51, פיתוח מ-ZIS-2 אבל עם קצת דמיון לתותח Ch-26. משנת 1954, תותח ה-57 מ"מ Ch-51M המשופר (עם בלם רתיעה הרבה יותר קצר) נכנס לשימוש במקום התותח הישן. התותח ירה תחמושת בקוטר 57x480R סטנדרטית של תותח הנ"ט ZIS-2, כגון סדרת BR-271 ו-O-271U, כאשר 30 פגזים נמצאו בכלי. המנוע של ה-ASU-57 נלקח מהמכונית האזרחית GAZ-M-20 "פובדה".
ה-ASU-57 היה עיצוב מוצלח שראה שירות עם הצנחנים הסובייטים במשך כ-20 שנים לפני שהוחלף על ידי ה-ASU-85. במהלך שנות שירותו, 54 כלי רכב הוקצו לכל מחלקת צנחנים.
אחד מהחיסרונות העיקריים היה גוף האלומיניום המרותך, אשר הציע הגנה מוגבלת על הצוות. עם זאת, עבור חילות האוויר, כלי רכב כאלו לא יסולאו בפז, כאשר הם נותנים לחיילים חמושים קלות אשר מבודדים מאחורי קווי האויב תמיכת ארטילריה ניידת בשדה הקרב.
כל רכב היה מצויד ברדיו 10RT-12 ומערכת אינטרקום TPU-47. דגמים מאוחרים יותר (מ-1961) החליפו את אלה עם ה-R-113 וה-R-120 בהתאמה, וגם היו בעלי מכשיר ראיית לילה TVN-2 עבור הנהג.
דבלולי עיניים
דבלולי עיניים או חנקני חטפיות (שם מדעי: Platysteiridae) היא משפחה של ציפורי שיר אפריקניות הקרובות לחנקניים. בעבר קישרו אותם למשפחת החטפיתיים אך כיום מסווגים כמשפחה עצמאית.
מאפיינים
דבלולי עיניים חיים רק באפריקה שמדרום לסהרה. האורך הממוצע 8–16 ס"מ והם בעלי מקור נוקשה ועיניים גדולות בעלות דלדל אדום לפניהם. הם יציבים ובעלי רגליים חזקות וזנב ארוך היכול לאזן אותם בעמידה. רובם בעלי צבעים כהים ובטן לבנה אך כמה מהם צבעוניים. המקור אדום או אפור, תלוי במין.
עופות אלה חיים בערבות הסוואנה או ביערות העבותים של אפריקה, כשכמה מינים חיים גם בביצות ובביצות מנגרובים. הם מסתתרים בחורשים ומחפשים טרף קטן - בעיקר חרקים או עכבישים שיעופו לידם, ואז חוטפים אותו כמו החטפיות. אפשרות אחרת היא לעוט על טרף השוכן על הקרקע.
אלו עופות חברתיים ווקאליים מאוד ומשתמשים גם בדבלולי העיניים שלהם לצרכים חברתיים שונים.
עמנואל בן דור
עמנואל בן דור (13 ביולי 1901 – 24 ביוני 1969) היה ארכאולוג ישראלי.
קורות חיים
בן דור נולד באוקופי, שבאוקראינה. הוא למד ארכאולוגיה באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת רומא. בחורף 1932–1933 הוא השתתף למשך מספר חודשים בחפירות בתבה ע'אורא. בשנת 1933 הוא השתתף בחפירות במינטורנו ליד נאפולי. בשנת 1935 הוא השתתף בחפירות של קתלין קניון בסבסטיה. בשנת 1936 הוא השתתף מטעם מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי בחפירות ביריחו. בשנת 1939 הוא מונה לספרן ואחראי על הארכיון של מחלקת העתיקות. בשנים 1941–1944 הוא חפר באכזיב. בשנת 1947 חפר מטעם מחלקת העתיקות בנהריה.
במהלך מלחמת העצמאות, כשירושלים הייתה נתונה במצור, נתמנה יחד עם ד"ר בנימין מייזלר לשמש כקצין לארכאולוגיה ליד מפקדת מחוז ירושלים. הוא התמנה לסגן מנהל מחלקת העתיקות, וביצע חפירות בתל עפולה.
בשנת 1955 הוא יצא לארצות הברית ועבד כמרצה אורח במכון ללימודי המזרח באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1956-1957 הוא היה מרצה אורח בהרווארד. בשנת 1958 הוא עבר ללמד בבית ספר קנדלר לתאולוגיה באוניברסיטת אמורי. בקיץ 1960 הוא הגיע לישראל במשלחת לקיסריה.
בשנת 1928 התחתן עם ד"ר סטלה לאקס, שהתמחתה בכימיה מוזיאלית ועבדה במחלקה לארכיאולוגיה באוניברסיטה העברית. היא נפטרה באפריל 1951..
עמנואל בן דור נפטר ב-24 ביוני 1969 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
ברווז קיטור
ברווז קיטור (שם מדעי: Tachyeres) הוא סוג של עופות מים מאמריקה הדרומית השייכים למשפחת הברווזיים ולתת-משפחת ברווזי צדפות.
הברווזים בינוניים בגודלם ובעלי ראש גדול, מקור צהוב או כתום וכתם לבן מסביב לעיניהם. גופם אפור או חום והם מצויים בעיקר סביב החופים. הברווזים ניזונים בשחייה ושכשוך של מקורם במים, בחיפוש צמחייה מימית, חרקים או רכיכות מימיים.
הרי הגעש של קמצ'טקה
הרי הגעש של קמצ'טקה (ברוסית: Вулканы Камчатки) הם קבוצה גדולה של הרי געש בחצי האי קמצ'טקה שבמזרח רוסיה, שהוכרזו על יד ארגון אונסק"ו ב-1996 כאתר מורשת עולמית.
גאולוגיה
חצי האי קמצ'טקה הוא חלק מטבעת האש, אזור המצוי בשולי האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ. האזור הפעיל ביותר בטבעת האש משתרע מקמצ'טקה ועד יפן וכולל כולל 111 הרי געש פעילים. ברצועה זו בולטת קמצ'טקה במיוחד בריכוז של הרי הגעש ובפעילותם הסדירה. קמצ'טקה שוכנת בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח אוחוצק בקצב של 80 מ"מ לשנה. טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין לוח אוחוצק שמעליו הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי. בכל קמצ'טקה נמנו למעלה מ-300 הרי געש, מהם 29 פעילים, וריכוז גדול במיוחד מצוי בדרום חצי האי. חגורות געשיות גדולות מצויות משני עברי העמק המרכזי שבו זורם נהר הקמצ'טקה ובהן כ-160 הרי געש. חוקר הטבע והגאוגרף סטפן קרשניניקוב הצהיר ב-1755:.
נוהגים למיין הרי געש הן על פי אופי התפרצותם והן על פי צורתם החיצונית. הרי הגעש של קמצ'טקה מייצגים את כל קשת סוגי ההתפרצויות: הוואית, סטרומבוליאנית, וולקנית, פלאנית ופליניאנית, וגם את מרבית הצורות הנפוצות: חרוט געשי, חרוט מגן, סומה-וזוב והר געש שכבתי. בנוסף יש בקמצ'טקה מגוון של תופעות געשיות: מעיינות חמים, גייזרים, בורות בוץ, קלדרות ומינרליזציה. שפע הרי הגעש והתופעות הגעשיות מהווים אתרים קלסיים למחקרים וולקנולוגיים ולכן הוקם במקום ב-1962 מכון וולקנולוגי המעסיק כיום כמה מאות חוקרים.
התופעות הגעשיות השונות הקנו למקום את הזכות לתואר אתר מורשת עולמית על פי הקריטריון שהאתר צריך להוות דוגמה לתהליכים גאולוגיים במהלך התהוותם ולהתפתחות צורות נוף, ובעל מאפיינים גאומורפיים (עיצוב פני הקרקע) או פיזיוגרפיים. בנוסף יש בחצי האי נופי טבע עשירים: הרים מכוסי קרחונים, אגמים, נהרות גועשים וחופים ארוכים.
גאוגרפיה
מרבית חצי האי מכוסה בצמחייה עשירה שכמעט ולא נפגעה כלל מניצול על ידי האדם. בעמקים צומחים יערות טייגה של שדר, לגש ואשוחית, במניפות הסחף צומחים עצי צפצפה, אלמון וערבה ועל ההרים צמחיית טונדרה וצמחייה תת-אלפינית. הנהרות שלא הזדהמו מעולם משמשים אתרים התרבות למיני סלמון רבים. הגאוגרפיה של קמצ'טקה, המקנה לה תכונות של אי, ומיקומה בשולי האוקיינוס ובצמוד ליבשת גדולה מחוללים בה תהליכים ביולוגיים ייחודיים. כל אלו הקנו למקום גם את הזכות לתואר אתר מורשת עולמית על פי הקריטריון שהאתר צריך להוות דוגמה לאזורים בעלי יופי טבעי יוצא דופן ובעלי חשיבות אסתטית.
אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית "הרי הגעש של קמצ'טקה" כולל שישה אזורים ובהם 19 הרי געש פעילים. ששת האזורים משתרעים על שטח של 39,958 קמ"ר לאורך של כ-600 קילומטרים מצפון לדרום, והם מתחלקים לשלושה אזורים מוגנים. שני האזורים הראשונים מנוהלים על ידי המשרד הפדרלי להגנת הסביבה ומשאבי הטבע והאזור השלישי מנוהל על ידי הממשל של מחוז קמצ'טקה. האזורים הם:
פלורה ופאונה
בששת האזורים נמנו למעלה מ-700 מינים של צמחים וסקולריים המחולקים בין שש חגורות צמחייה על פי הגובה. בולטת במיוחד הצמחייה הפלארקטית הכוללת כמה מינים הנתונים בסכנת הכחדה ולפחות 16 מינים אנדמיים.
קמצ'טקה ענייה יחסית במגוון המינים של בעלי החיים השוכנים בה, ובין הגורמים לכך הגאוגרפיה שיש בה מאפיינים רבים של אי. עם זאת, המינים שחיו בחצי האי מצויים בו בשפע. 33 מיני יונקים נמנו באזורים השונים של אתר המורשת העולמית והם כוללים בין השאר: דוב חום (כ-1,000 פרטים מתוך כ-5,000 בחצי האי כולו), כבש השלג (Ovis nivicola nivicola), אייל הצפון, מרמיטה, גרגרן, וצובל. כמו כן יש אוכלוסייה גדולה של יונקים ימיים בחופי חצי האי הכוללת אריות ים (מהמין Eumetopias jubatus) ולוטרת הים. כמו כן נמנו 145 מיני עופות, תשעה מהם בסכנת הכחדה עולמית. בין העופות הדורסים: עיטם שטלר (50% מאוכלוסיית העולמית מצויה בקמצ'טקה), עיטם לבן-זנב, בז ארקטי, ובז נודד. מושבות גדולות של עופות ימיים מקוננים לאורך החוף, כולל למעלה ממחצית האוכלוסייה העולמית של שחפית האיים האלאוטיים (Onychoprion aleuticus), ובנוסף עוברים דרך השמורות עופות נודדים. 11 מינים של סלמון נוהגים להתרבות בנהרות של קמצ'טקה, כולל אלו הזורמים בשמורות, והם מהווים מרכיב חשוב בשרשרת המזון של בעלי חיים רבים.
ויין בראבנדר
ויין דונלד בראבנדר קול (באנגלית: Wayne Donald Brabender Cole; נולד ב-16 באוקטובר 1945) הוא כדורסלן ומאמן כדורסל עבר ספרדי יליד-ארצות הברית ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. הוא קיבל אזרחות ספרדית ב-1968, וויתר על אזרחותו האמריקאית כדי לשחק בנבחרת ספרד. הוא נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א ומ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
קריירה בנבחרת
בראבנדר שיחק בנבחרת ספרד, וזכה איתה במדליית הכסף ביורובאסקט 1973, שם גם נבחר ל-MVP של הטורניר. בראבנדר ייצג את ספרד גם ביורובאסקט 1971, באולימפיאדת מינכן 1972, באליפות העולם 1974, ביורובאסקט 1975, במשחקי הים התיכון 1975, ביורובאסקט 1977, ביורובאסקט 1979, באולימפיאדת מוסקבה 1980, בה סיימה ספרד במקום הרביעי, ביורובאסקט 1981 ובאליפות העולם 1982.
זאב עופר
זאב עופר (11 בספטמבר 1927 – 31 ביולי 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד חטיבת ירושלים ומפקד פיקוד ההדרכה. לאחר שחרורו מצה"ל היה ראש צוות ההקמה של העיר ימית וסמנכ"ל חברת ערים.
ביוגרפיה
עופר נולד בטורקיה באי בורגז, שם נפשה אימו בעונה החמה. נקרא בשם וולף, בן בכור לרבקה (בקי) לבית גולדשטיין בת ליהודי ממוצא אוסטרי שהיגר לטורקיה, ושמואל גרשוולד שהגיע לטורקיה מרוסיה לאחר מהפיכת אוקטובר. אביו היה בעל בית חרושת, המשפחה הייתה אמידה והתגוררה בצד האירופי של איסטנבול. למד בבית הספר "בני ברית" היוקרתי, בו הלימודים היו בצרפתית, שפת האם שלו. החל מכיתה ד', בחטיבת הביניים ובתיכון הפך המוסד לבית ספר ממלכתי טורקי ושפת הלימוד בו טורקית.
במלחמת העולם השנייה טורקיה הייתה נייטרלית, אך בפרוץ המלחמה, כשעופר היה בן 14, אביו קיבל אזרחות טורקית, גויס לצבא ושירת רחוק מהבית עד 1943. עם קבלת האזרחות שונה שם המשפחה לגייקמן (לכל שמות המשפחה היה פירוש דומה: יער צבאים, במקור הגרמני הירשוולד, בהיגוי הרוסי גרשוולד ובתרגום מקוצר לטורקית גייקמן).
בגיל 16 עופר נפרד מהוריו ומאחותו הצעירה יהודית ועלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ב-1943. הוא נקלט יחד עם קבוצתו בקיבוץ גבעת חיים, שם התחנך במסגרת עליית הנוער. שמו הפרטי עוברת, זאב, ושם המשפחה חזר להיות גרשוולד. בקיבוץ עבד חצאי ימים, בעיקר בפרדס, וחצאי ימים למד עברית, ידיעת הארץ, תנ"ך, תולדות ישראל ועוד.
שירות בפלמ"ח
ב-1945 השתתף בבניית סכר בקיבוץ רביבים בנגב ולאחר מכן הצטרף לפלמ"ח והיה חבר בהכשרת חולתה. שירת בפלוגה ט' בגדוד השלישי, כחבר בהכשרה מגויסת בקיבוץ חולתה עבד מחצית החודש, בעיקר בדיג באגם החולה ומחצית החודש התאמן ויצא לפעולות. בין השאר השתתף בפיצוץ גשר בנות יעקב בליל הגשרים ביוני 1946. בהמשך עבר עם ההכשרה לפלוגה ד' של הגדוד הראשון בקיבוץ בית השיטה. ב-1947 השתחרר משירות פעיל בפלמ"ח והשתתף עם קבוצתו בהקמת קיבוץ חלוצה בנגב, שנקרא לימים משאבי שדה על שם מפקד הפלמ"ח יצחק שדה.
במלחמת העצמאות, עם החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 חזר לשירות פעיל בגדוד הראשון של חטיבת יפתח. עבר קורס מפקדי כיתות בג'וערה ופיקד על מחלקה דתית בשדה אליהו. הוא השתתף בכל קרבות הגדוד בתפקיד מ"מ, בין השאר בקרבות מלכיה וצפת בחזית הצפון, בקרבות לוד ורמלה, במשלטים ובניסיון לכיבוש לטרון בחזית המרכז ובמשלטים בנגב המנותק.
שירות בצה"ל
לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע בצה"ל. הוא נשלח להשתלמות בחו"ל, בבית הספר לקציני חי"ר בצרפת. בשנים 1967–1969 השתלם בבית הספר הגבוה למלחמה בצרפת. בין תפקידיו היה קצין הדרכה ראשי בבית הספר לחיל רגלים, מפקד בסיס ההדרכה וקצין אג"ם בחטיבת גולני, מפקד בית הספר למ"כים שעימו השתתף במלחמת קדש, ב-1960 מונה לקצין מבצעים של פיקוד הצפון, לאחר מכן למד והדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1964 מונה למפקד גדוד 12 בחטיבת גולני, ולאחר מכן שירת כראש ענף תורת הלחימה במטכ"ל. באוקטובר 1969 מונה למפקד המחלקה להגנה מרחבית, ובאוגוסט 1973 מונה למפקד חטיבת ירושלים, עליה פיקד במלחמת יום הכיפורים, קודם במערך ההגנה מפני התקפה אפשרית ממזרח ובהמשך בחזית המצרית מעבר לתעלת סואץ. הוא פיקד על צעדת ירושלים ועל טקס יום העצמאות 1974. בתחילת 1975 מונה למפקד פיקוד ההדרכה.
בחיים האזרחיים
ב-1976, בתום 31 שנות שירות פעיל השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה ובמסגרת שירות המילואים השתתף במלחמת לבנון הראשונה. לאחר שחרורו עמד בראש צוות ההקמה של העיר ימית, כאשר בתקופת כהונתו טיפל בנושא פינוי היישוב בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים. לאחר מכן היה סמנכ"ל בחברת ערים.
עופר היה בוגר תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, חוקר ומרצה במסגרות שונות בנושאים קשורים לפלמ"ח, למלחמת העצמאות ולנושאי ספריו.
היה נשוי לתהילה עופר, עמה שירת בפלמ"ח, ולהם בן. הוריו ואחותו עלו לישראל ב-1951.
קישורים חיצוניים
/
קיצור תולדות הזמן
קיצור תולדות הזמן (באנגלית: A Brief History of Time) הוא ספרו רב-המכר של האסטרופיזיקאי סטיבן הוקינג. זהו ספר מדע פופולרי המכוון בעיקר לציבור הרחב, ולא רק לקהילה המדעית.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1988 והפך במהירות לרב-מכר. עד שנת 2002 נמכרו ממנו קרוב ל-10 מיליון עותקים בעשרות שפות. לפי עצת המו"ל, במטרה להגדיל את מכירותיו, לא הזכיר הוקינג נוסחאות מתמטיות בספר פרט לנוסחת איינשטיין המפורסמת על אודות שקילות המסה והאנרגיה. על כך כותב הוקינג בפתח ספרו: