cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלב (אנימה)
עלילה
האונייה מגיעה לריו שבברזיל, שם לאונרדו מסדר למרקו מקום על אוניית מהגרים המפליגה מנאפולי לבואנוס איירס ומצייד אותו באוכל. כשמרקו עולה על סיפון אוניית המהגרים הוא מוצא את כי התנאים עליה קשים, וכי הנוסעים בה חולים ושרויים ברעב. מרקו חולק את האוכל שלו עם נוסעי האונייה ומתיידד עם אדם זקן בשם פרדריקו ועם משפחתו. האונייה נקלעת לסערה ונגרם לה נזק רב, אך היא מגיעה לבסוף לחוף בשלום.
כשמרקו מגיע לבואנוס איירס, הוא ממיר את כל כספו לפסו ארגנטינאי, אך לאחר ההמרה גנב מתנגש במרקו ומכייס את כל כספו. מרקו ניגש לביתו של פרנצ'סקו מללי, קרוב משפחה שדרכו אנה הייתה שולחת את המכתבים אבל מגלה שהוא כבר לא גר שם. בעלת הבית החדשה מספרת שמללי נקלע לחובות כבדים וברח מהעיר ככל הנראה לבאיה בלנקה שנמצאת בדרום הרחוק. מרקו מבין שעל מנת למצוא את אמו עליו למצוא קודם את אדון מללי משום שהוא לבדו יודע את כתובתה, על כן מחליט לנסוע לשם כדי למצוא את מללי, ומתוך תקווה שאולי אפילו אמו נסעה איתו לשם. אך כשמגיע לתחנת הרכבת הוא נוכח לגלות כי כל כספו נגנב ממנו והוא איננו יכול לרכוש כרטיס נסיעה. מרקו נשאר בבואנוס איירס ולאחר כמה ימים הוא פוגש את פפינו ובנותיו, מכריו הוותיקים מגנואה. ביחד עמם הוא יוצא למסע ארוך לכיוון באיה בלנקה בעגלה.
לאחר תלאות רבות, הם מגיעים לבאיה בלנקה, אך שם מרקו לא מצליח למצוא זכר לאמו או למללי. הוא פוגש אדם המציג את עצמו כספרדי בשם מרסל ליסטרון שטוען שהכיר את מללי ומוסר לו מכתב הנכתב בכתב ידה של אנה עם כתובת עדכנית בבואנוס איירס בבית משפחת מקינז, ואומר לו שישיג לו כסף לכרטיס נסיעה ברכבת. לאחר מכן, מתברר שמרסל הוא בעצם מללי ששינה את שמו, ולאחר שפשט רגל, הוא גנב את הכסף שאנה שלחה יחד עם המכתבים ולכן לא שלח אותם, וזו מתגלה להיות הסיבה לכך שהמכתבים שלה חדלו להגיע. כמו כן מסתבר שמשפחת מקינז עברה יחד עם אנה לעיר קורדובה. מללי מנסה להשיג למרקו כסף גם לנסיעה עד קורדובה אך מצליח להשיג לו סכום כסף שיספיק לו רק עד בואנוס איירס, לכן נאלץ לשלוח אותו לבואנוס איירס מבלי לספר לו שאנה כבר אינה שם, עם זאת, מפנה אותו לאדם בעל השפעה בשם פדובני למקרה שיתקל בבעיות, מרקו נפרד מחברתו פיורינה ומיתר משפחתו של פפינו ועולה על הרכבת.
כשמרקו מגיע לבואנוס איירס, הוא מגלה לחרדתו שמשפחת מקינז עברה ומקבל מבעלת הבית החדשה את כתובתם בקורדובה. בהנחיית 'מרסל' הוא ניגש לפדובני שמבין שמרסל הוא מללי ואת מניעיו ומספר על כך למרקו המזועזע. פדובני מחליט לעזור לו ומעלה אותו על ספינה קטנה בשם 'אנדריאה דוריה' לרוסאריו ונותן לו כתובת של אדם בשם בריינטוס ומכתב בו הוא מבקש שיעזור למרקו להגיע לקורדובה. לרוע מזלו, כשמרקו מגיע לביתו של בריינטוס ברוסאריו, מסתבר שבריינטוס נסע לבואנוס איירס יום לפני כן ויחזור רק בעוד חודש, מרקו מתחנן בפני המשרת שפתח לו את הדלת לעזרתו כי אין לו לאן ללכת אך המשרת מגיב בגסות וזלזול ומגרש את מרקו מהמקום. מרקו ביאושו מחליט ללכת לקורדובה ברגל ובדיוק אז למרבה המזל פוגש במקרה את פרדריקו שהפליג איתו באונייה מברזיל לבואנוס איירס. הוא לוקח אותו למסעדה איטלקית בשם כוכב איטליה, שם מהגרים איטלקים מארגנים עבורו מגבית - סכום כסף לנסיעה ברכבת לקורדובה, לאחר מכן כולם פוצחים בשירת הפזמון בלה צ'או. בעזרת המגבית עולה מרקו על רכבת לקורדובה.
בקורדובה, מגלה מרקו כי מקינז עבר דירה והשלט עליו השאיר את כתובתו החדשה נמחק. מרקו מסתובב בעיר בחיפוש אחר אוכל ורואה ילד עני בשם פאבלו מחפש אוכל בפחים. בגלל קופיפו, פאבלו חושב שמרקו הוא ילד עשיר שמסתכל עליו בלעג ובין השניים מתפתחת תגרה אלימה, אך לאחר שמרקו אומר שאין לו לאן ללכת, פאבלו מתרכך ומלין אותו בביתו. לאחר כמה ימים, במהלך דיג, רואה פאבלו עגלת סוס שרשום עליה השם מקינז. פאבלו עוקב אחריה ומוביל את מרקו אל מר מקינז. מתברר שמר מקינז שגר שם הוא ויקטור מקינז ואנה מועסקת אצל בן דודו רמון מקינז בטוקומאן. ויקטור מקינז נותן למרקו כסף לכרטיס נסיעה ברכבת ואת כתובת המפעל של רמון בן דודו. כשהם חוזרים לביתו של פאבלו, הם מגלים כי חואנה, אחותו הקטנה של פאבלו חולה בדלקת ריאות, ומרקו משתמש בכל הכסף שקיבל מוויקטור כדי לשלם לרופא אשר מציל את חייה.
מאחר שהוציא את כספו שהיה מיועד לכרטיס נסיעה, נאלץ מרקו להתגנב לרכבת משא כנוסע סמוי, אך הוא מתגלה על ידי עובדי הרכבת בגלל קופיפו, ולכן מורד מהרכבת באמצע הנסיעה במרחק רב מכל מקום ישוב. מרקו מתחיל ללכת משם ברגל אך למזלו הוא פוגש בשיירת שוורים נודדת המצילה אותו, איתם הוא נוסע כמה ימים וכשהם נפרדים ממנו הם מציידים אותו ונותנים לו את חמוריקו – חמור זקן שנותרו לו כמה ימים בלבד לחיות – בתור אמצעי תחבורה כדי להגיע בשלום לטוקומאן.
לאחר מספר ימי מסע חמוריקו מת, ואת שארית הדרך לטוקומאן עושה מרקו ברגל, במהלך המסע, האוכל שלו הולך ואוזל, הנעל שלו נקרעת והוא נפצע ברגלו. בינתיים בבית מקינז בטוקומאן אנה חולה ונמצאת במצב אנוש מחוסרת הכרה, הרופא שלה מאבחן שרק ניתוח יציל אותה אבל חושש שגופה חלש מדי כדי להחזיק מעמד בניתוח. באחד הלילות, פורצת סופת שלגים ומרקו התשוש והפצוע מתמוטט וכמעט קופא למוות בשלג, אך עובר אורח שנוסע מטוקומאן מוצא אותו ומציל אותו. בעזרתו, מרקו מתאושש וממשיך עד שמגיע למפעל בטוקומאן, שם הוא מתבשר על מצבה של אנה ורץ לבית מקינז שנמצא במרחק של יום הליכה שלם משם.
בשארית כוחותיו הוא מגיע לבית וסוף סוף פוגש את אמו. בהתחלה היא חושבת שהיא הוזה או חולמת אך בסוף מתעשתת והכרתה שבה אליה והם נופלים זה לזרועות זו. כתוצאה מכך, מצבה משתפר משמעותית והרופא מחליט שהיא חזקה מספיק בשביל הניתוח, היא עוברת את הניתוח בהצלחה ומבריאה. בסוף הסדרה מרקו ואנה נוסעים יחד חזרה הביתה, בדרך הם פוגשים בשנית מרבית מהאנשים שעזרו למרקו לאורך הדרך עד שמגיעים לגנואה ומתאחדים עם פייטרו וטוניו.
דמויות משניות
מלבד יפה גבאי (שתרמה את קולה למרקו) השתתפו בדיבוב הסדרה שחקני תיאטרון רבים (דבר שאיננו מקובל כיום בישראל), כגון: נורית כהן, אורי לוי, זהרירה חריפאי, אריאל פורמן, ענת טופול ואייל ברטונוב. יפה גבאי דיבבה וביימה עוד דמויות רבות בסדרה.
יון בארבו
יוֹן בַּארְבּוּ (ברומנית Ion Barbu) נולד בשם דן בַּארְבּיליאָן (Dan Barbilian) (18 במרץ 1895 קמפולונג מוסצ'ל - 11 באוגוסט 1961 בוקרשט) היה משורר ומתמטיקאי רומני. "יוֹן בַּארְבְּוּ" היה שם סבו מצד אביו והמשורר בחר בו כשם עט. כמתמטיקאי יון בארבו מוכר בשמו האמיתי, דן בארביליאן. יון בארבו נחשב לאחד המשוררים הרומנים החשובים במאה ה-20 ונציג של המודרניזם בשירת ארצו. קרא לסגנונו "ליריקה חדשה". קובץ שיריו "Joc secund" נחשב בעיני אחד המבקרים "במידה מסוימת, ספר השירים העכשווי ביותר בספרות הרומנית". המשורר ראה בשירה מעין "הארכה" ו"השלמה" של העיסוק בגאומטריה. כמתמטיקאי התפרסם בשם דן ברביליאן, בעיקר בתחום הגאומטריה ותורת המספרים. כיהן כפרופסור לאלגברה באוניברסיטת בוקרשט (1959-1942). אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה, בשנת 1990 נבחר לחבר שלאחר המוות של האקדמיה הרומנית.
ילדותו
דן בארביליאן נולד ב-1895 בעיירה קמפולונג מוסצ'ל, בשולי הרי הקרפטים, כבנם של השופט קונסטנטין בארביליאן ושל סְמַארַאנְדַה, בת לבית שׁוֹיקוּלֶסקוּ. השם "ברביליאן" היה, ברוח התקופה, לטיניזציה מאולצת של השם המקורי של משפחת האב - בארבו. בילדותו נאלץ הילד להחליף לעיתים קרובות את הכתובת ואת בתי הספר בגלל חילופי מקומות העבודה התכופים של אביו - ששימש כשופט בבתי משפט שונים ברחבי חבל מונטניה ואפילו בחבל מולדובה. הוא למד בבתי ספר יסודיים בקמפולונג מוסצ'ל, בכפר דמיינשט באזור רומן (בחבל מולדובה) בסטלפן (מוסצ'ל), אחר כך בתיכון "יון ברטיאנו" בעיר פיטשט ואחר כך שוב בתיכון בקמפולונג. אחרי שבשנת 1910 התמנה אביו לשופט מחוזי בעיר ג'וּרג'יוּ נרשם הנער בתיכון על שם גֵאוֹרְגֶה לַאזְר בבוקרשט.כבר כתלמיד בבוקרשט התחיל לנהל חיים בוהמיים סוערים. באותה תקופה גילה כישרון מבטיח ומשיכה לשירה ולמתמטיקה. התחיל לפרסם פתרונות שאלות בכתב-העת הרומני המכובד בתחום החינוך המתמטי "גאזטה מתמטית".
שנות לימודי המתמטיקה ברומניה וגרמניה
בין השנים 1914 ו-1921 למד מתמטיקה בפקולטה למדעים בבוקרשט, בה היה תלמידם של גֵאוֹרְגֶה צִיצֶיִיקָה, דימיטריה פומפיו, דוד עמנואל, טראיאן לאלסקו ואנטון דוידוגלו. בין השנים 1916 ו-1918 נאלץ להפסיק את לימודיו כדי לשרת בבית הספר לתותחנים בבוטושאן ואחר כך כסמל בחיל ההנדסה במולדובה במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 סיים את התואר הראשון במתמטיקה וכתב שני מחקרים בתחום, ובשנת 1921 עסק בניסיון לאקסיומטיזציה של הגאומטירה האלגברית. בהמלצת ציצייקה נסע באותה שנה עם מלגת לימודים לאוניברסיטת גטינגן. השתלם שם אצל אדמונד לנדאו בתחום תורת המספרים, אך לא התלהב ממורו. פקד בהמשך גם את האוניברסיטאות טיבינגן (החל מאביב 1923) וברלין מתוך כוונה לסיים דוקטורט. באותה תקופה המשיך לכתוב שירה בקדחתנות, ולהתמכר לחיי הוללות. מאוחר יותר התפאר שקיים בכל תקופות חייו יחסי מין עם חמשת אלפים נשים. הירבה להשתמש בסמים כמו אתר על בסיס יומי וקוקאין אחת לשבוע, לפעמים בחברת חברים בני ארצו כמו טודור ויאנו, לימים היסטוריון של התרבות ומבקר ספרות. בנסיבות אלה ויתר כבר ב-1921 על כתיבת הדוקטורט.
בעת לימודיו בגרמניה התוודע למתמטיקאים חשובים של תקופתו כמו וילהלם בלאשקה, היינריך גרל, הלמוט האסה, אמיל ארטין ואחרים. בגטינגן הכיר את הֵלְגַה, אמנית נורווגית שהייתה אהבת חייו, אך הקשר החזיק רק כחודשיים. הלגה עזבה את המשורר מיד אחרי שראתה אותו, כמסופר, מטייל שלוב זרוע עם מישהי אחרת. זמן קצר לאחר מכן, ביוני 1925 התחתן בארביליאן עם צעירה גרמנית מן העיר קוטבוס, אותה הכיר גם כן בגטינגן: גֶרְדַה-אַנֶה-מַארִי-מַרְגוֹט לבית הוֹסנְפֶלְדֶר, שהפכה לגרדה בארביליאן. קודם לכן בפברואר 1924 הוזעק על ידי הוריו לרומניה כדי להיפרד מהרגלי חייו הפרועים בברלין. המשיך להשתמש בסמים גם בבוקרשט ושקע בדיכאון עמוק. כך שנאלץ באוגוסט 1924 להתאשפז למשך חצי שנה לצורך גמילה בבית החולים הפסיכיאטרי "מרקוצה" שליד מנזר מרקוצה בסמוך לבוקרשט.
התחלת הקריירה המדעית והפדגוגית
אחרי שחזר לעצמו, חידש את לימודיו באוניברסיטה ומשנת 1925 עבד כמורה ממלא מקום למתמטיקה בתיכון בעיר ג'ורג'יו ובשנת 1926 התמנה למדריך בקתדרה של ציצייקה באוניברסיטת בוקרשט. במקביל לימד למשך מספר שנים בבתי הספר התיכונים "ספירו חארט" ו"דימיטריה קנטמיר" בבוקרשט. ב-1929 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכתו של ציצייקה ובאפריל 1932 התמנה למרצה למתמטיקה יסודית וגאומטריה תיאורית בפקולטה למדעים של אוניברסיטת בוקרשט. אחרי שפרסם את ספר שיריו הקדיש את עצמו למחקר המתמטי וזכה לפרסום באירופה. השתתף באופן פעיל בכנסים רבים (בפראג, אוסלו, באדן-באדן) והוזמן להרצות באוניברסיטאות חשובות כמו בהמבורג, גטינגן, מינסטר והנובר. ב-1936 נבחר לחבר באקדמיה למדעים ברומניה וב-1942 מונה לפרופסור לאלגברה בפקולטה למדעים בבוקרשט.
בימי משטר אנטונסקו
יון בארבו לא היה ממש פעיל פוליטי או פוליטיקאי. יש סבורים כי לרוב התבטאויותיו הפוליטיות היו אופורטוניסטיות או אימפולסיביות. מצד שני אהד בצעירותו את התנועה הלגיונרית ולאורך השנים הביע דעות "אנטיליברליות". היה מחובר לעולם המתמטיקה הגרמני, גם בשנות השלטון הנאצי וכמה מחבריו המתמטיקאים היו נאצים משוכנעים. אחרי הפיכת רומניה ל"מדינה נאציוינאל-לגיונרית" בספטמבר 1940 פרסם בארבו-בארביליאן מאמר שבו ניסה להוכיח ש"הרוח היהודית" אינה עולה בקנה אחד עם מדעי המתמטיקה. מיהר להירשם כחבר בתנועה הלגיונרית ופרסם דעות בעיתונים שהיו שופרות הימין הקיצוני, כמו "קורנטול", "פורונקה ורמי", "אקציוניה". הרחיק לכת ואף כתב שירי הלל למייסד "התנועה הלגיונרית" קורנליו זליה קודריאנו שנרצח בימי המלך קרול השני, ולהיטלר. היו לכך גם מניעים אופורטוניסטים מכיוון שביקש באותה תקופה להתמנות כפרופסור מן המניין באוניברסיטה. בפנייה בכתב בנושא זה אל הרשויות השמיץ חלק מעמיתיו אותם האשים בדעות פוליטיות שמאליות, חוסר מוסר, חוסר כישרון וכו'. חנופתו לשלטון לא צלחה מיד והוא התמנה לתפקיד המיוחל של ראש הקתדרה לאלגברה רק בשנת 1942, אחרי שהתנועה הלגיונרית הורדה מהשלטון על ידי המרשל אנטונסקו.
בימי המשטר הקומוניסטי
כלגיונר לשעבר וכמשורר מודרניסטי לא היה לו מעמד נוח בעיני הקומוניסטים שהשתלטו על רומניה במהלך השנים 1946–1947. ב-1948 ניסה בארבו להראות את רצונו הטוב וכתב את השיר "בְלְצֶ'סקוּ חי (Bălcescu trăind)" שבו הילל את "הרפובליקה העממית הרומנית" החדשה אבל השיר לא מצא חן בעיני השליטים החדשים. כתב תזכיר שבו ניסה לטהר את עצמו מבחינה פוליטית וברוח הזמן אימץ בפומבי כמו רבים אחרים את ססמאות המשטר. כך למשל הוקיע מעל דפי עיתון את האוניברסיטאות האמריקאיות כמוקד לניוון מוסרי של הנוער. בשנים 1949 -1961 היה יון בארבו במעקב מקרוב של סוכני הבולשת -ה"סקוריטטה" - ומודיעיה. בתיק שלו שנמצא בארכיון הבולשת מציינים כמה מ"חטאיו" מבחינת המשטר - "לגיונר לשעבר", "קוסמופוליט", "אינדיבידואליסט", בעל "עמדה עוינת כלפי התורה המרקסיסטית". למרות זאת התמזל מזלו והוא נשאר בתפקידו באוניברסיטה. בשנת 1957 הירשו לו השלטונות להשתתף בכנס מתמטי בחו"ל, הפעם בדרזדן בגרמניה המזרחית. לעומת זאת למשך שנים רבות שירתו החדשנית לא יכלה להתפרסם והוא נאלץ לעסוק בעיקר בתרגומים מספרות העולם. בתיק שבידי השלטונות לא צוין השימוש בסמים, כי ככל הנראה לא היו לו אפשרויות להשיג חומרים כאלה באותן השנים. נעזר אז בעיקר במנות קפה פילטר חזקות. נהג להתחיל את היום בבית הקפה "קאפשה" המפורסם. בשנת 1951 מחה בזעם במחברת הקבילות של בית הקפה על הדילול והזיוף של המשקה המעורר, מעשים בהם ראה חבלה בעבודתו "שבמסגרת תוכנית החומש" במתמטיקה ובספרות.
פעילותו כמשורר
יון בארבו נחשב למייצג האולטימטיבי של המודרניזם הספרותי הרומני בין שתי מלחמות העולם ולאחד מגדולי משוררי רומניה. התחלותיו הספרותיות קשורות, בין היתר, לידידותו עם טודור ויאנו, צעיר משכיל ממוצא יהודי, אותו הכיר בזמן לימודי התיכון, ושהפך לימים אחד ממבקרי הספרות החשובים של רומניה. בדרכם ביחד לטיול בעיר ג'ורג'יו, הבטיח ברביליאן לחברו, במסגרת התערבות, שיכתוב חוברת שירים. מאוחר יותר ויאנו הקדיש לשירתו מונוגרפיה שנחשבה הרבה שנים כמושלמת ביותר. שירו הראשון של בארבו שמצא דרכו לפרסום, "Fiinţa", הופיע במגזין הספרות של אלכסנדרו מצ'דונסקי, "ליטראטורול" (Literatorul). בהמשך זכה לשבחי מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו בכתב העת שלו, "זבורטורול" (Sburătorul) (1919). לובינסקו היה זה ששכנע אותו לאמץ כשם-עט את שם סבו "יון בארבו". בארבו קנה לעצמו שם בזירת הספרות ברומניה במיוחד החל משנת 1921, אחרי פרסום הפואמה "אַחֲרֵי חֶלְזוֹנוֹת" (După melci) במגזין "ויאצה רומניאסקה" (Viața Românească - החיים הרומניים). מבקרי הספרות מחלקים את יצירתו הפואטית לשלושה שלבים: התקופה ה"פרנאסית" (1921-1919) בה פנה המשורר למיתולוגיה ולתאורים רומנטיים של הטבע, תקופת "הבלדות המזרחיות" (1925-1921), כששירתו לבשה אופי סיפורי יותר, והתקופה "ההרמטית" (1930-1925), שבה נהג בשפה מורכבת, מלווה ביסודות ארוטיים ובליריקה פילוסופית. בארבו פרסם את שיריו הרבים במקומונים אבל הוציא לאור רק שני ספרי שירה. הראשן היה "אַחֲרֵי החֶלְזוֹנוֹת" (1921). כעבור 9 שנים בארבו פרסם את ספר השירה השני והאחרון שלו "מִשְׁחָק מִשְנֵה" (Joc secund) (1930) שהסעיר את העולם הספרותי הרומני של אותם הימים. המשורר בעצמו בחר בקפידה את השירים וסידר אותם לשלושה אוספים: "מִשְׁחָק מִשְנֵה" (Joc secund), "אוּבֶדֶנְרוֹד" (Uvedenrode) ו "אִסַר-לֵק" (Isarlîk).
פעילותו כמתמטיקאי
שמו של דן בארביליאן נקשר בעיקר למחקריו בתחום הגאומטריה הלא-אוקלידית, הגאומטריה ההיפרבולית ולמרחבי בארביליאן. עבודת הדוקטורט של בארביליאן בשנת 1929 כללה תזה ראשית תחת הכותרת "הייצוג הקאנוני של חיבור הפונקציות ההיפראליפטיות" ותזה משנית "קבוצות סופיות בלתי רציפות". הוא הציג אותה בפני ועדה מורכבת מדוד עמנואל, דימיטריה פומפיו וגאורגה ציצייקה. בשנת 1932 התמנה מרצה למתמטיקה כללית וגאומטריה תאוריית ובשנת 1935 זכה לקביעות במשרה זו. בשנת 1938 היה למרצה בכיר בקתדרה למתמטיקה יסודית ואקסיומטיקה. בשנת 1942 התמנה לפרופסור ראש הקתדרה לאלגברה. כיהן בתפקיד זה ללא הפסקה עד שנת 1959 כשחלה.
מאוחר יותר, ב-1995 החוקר אלן פ. ברדון מאוניברסיטת קיימברידג' הצליח להכליל את הרעיון של בארביליאן, עבודה שפורסמה בשנת 1998.
בארבו הרחיב כמה ממצאים של גלואה. הוא הראה שהשערת יחס הניצבות היא מספקת לחלוטין בשביל רדוקציית הגאומטריות הילברט-לנדמן לגאומטריית לובצ'בסקי (1937). עוד שני מאמרים חשובים שלו שפורסמו בשנת 1940 ו-1941 "Zur Axiomatik der Projectiven ebenen Ringgeometrien", פתחו כיוון מחקר חדש בגאומטריית הטבעות, כיוון הנקשר בימינו לשמו ולשמותיהם של יוהנס היילמסלב ווילהלם קלינגנברג.
בשנים 1946–1951 עסק בארביליאן במיוחד בתאוריות של האלגברה המודרנית, ובשנים 1951–1957 בתורה האלגברית של המספרים, בתאוריית הדטרמיניזם, הגדיר קבוצה רחבה של פונקציות מרחק. נבחר בשנת 1938 לאיחוד המתמטי הגרמני (Deutsche Mathematische Vereinigung).
כתבים מדעיים
הוצג במכון למתמטיקה בבוקרשט ב-4 ביוני 1959, ב- Studii și cercetări matematice, vol. 10 (1959), 273-306;
על הביוגרפיה
Polirom ,București, 2011 (אנדריי אוישטיאנו - יון בארבו - האתר היומיומי והקוקאין השבועי" תת-פרק בספר" סמים בתרבות הרומנית - היסטוריה, דת, ספרות)
על דן בארביליאן, המתמטיקאי
224—Mathematica 34 (2007), no. 2, 221 ב- Studii și cercetări matematice, vol. 12 (1962), 21-36
קישורים חיצוניים
in Keith Hitchins, U.Illinois (ed) -Romanian Studies An International Annual of the Humanities and Social Sciences vol.IV 1980-1986, Brill 1986, (יון פאפוק "יון בארבו עכשיו" בכתב העת "Convorbiri literare") Observator cultural nr 286, sept.2005 ''"(סיפור צרחבי בארביליאן או מה שקרה אחרי "משחק משנה") 07/2006 5 arXiv:math/0607106 math.HO
פיף ותלתול
פיף ותלתול (בצרפתית: Pif et Hercule, באנגלית: Spiff and Hercules) היא סדרת אנימציה צרפתית בת 65 פרקים (בגרסה הצרפתית המקורית היו 130 פרקים) שהופקה במקור לטלוויזיה ב-1989. הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1991–1992.
סדרה זו מבוססת על רצועת קומיקס צרפתית בשם זה מאת ז'וזה אבררו קרנל.
דמותו של פיף הופיעה לראשונה בעיתון המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ל'הומניטה ב-22 במרץ 1948 על מנת להציג את חוסר-הצדק בתקופה זו: מחסור באוכל ובמגורים. דמותו של תלתול הצטרפה שנתיים לאחר מכן. בשלב מאוחר יותר פרסם קרנל מגזין משל עצמו, בשם "האביזרים של פיף" ("Pif Gadget"), והדמויות היגרו עמו לשם.
הקומיקס והסדרה מתארים את סיפורם של פיף, כלב צהבהב-חום, ותלתול, חתול שחור-לבן, שניהם דמוי אדם. השניים, למרות היותם חברים טובים, אינם מפסיקים לריב, במערכת יחסים של אהבה/שנאה.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו יוריק בן דוד, איריס שמי וספי אפרוני.
טאדיי פוגאצ'אר
טאדיי פוגאצ'אר (באנגלית: Tadej Pogačar; נולד ב-21 בספטמבר 1998) הוא רוכב אופני כביש סלובני בקבוצת יו.איי.אי אמירטס. מנצח טור דה פראנס 2020 וטור דה פראנס 2021, במהלכם ניצח שישה קטעים, את קטגוריית ההרים וקטגוריית הרוכב הצעיר. פוגאצ'אר הוא גם מנצח המונומנטים לייז'–בסטון–לייז', ג'ירו די לומברדיה והרונדה ון פלנדרן (2021, 2022 ו-2023 בהתאמה). ב-2019 ניצח את הטור של קליפורניה והוואלטה או אלגארבה, הוא ניצח שלושה קטעים וסיים שלישי בוואלטה אספנייה באותה השנה.
פוגאצ'אר הפך לסלובני הראשון שניצח בטור דה פראנס, כשגם בשתי הקטגוריות האחרות הוא היה לסלובני הראשון שניצח בהן ולסלובני השני אחרי פרימוש רוגליץ' לנצח בקטע במרוץ. בנוסף לכך הוא גם היה לרוכב הצעיר ביותר, מאז הנרי קורנט ב-1906, לנצח בטור.
קריירה
בשנת 2016, פוגאצ'אר סיים במקום ה-11 במרוץ הפריז - רובה לצעירים. הוא ניצח את קטע 2ב' בקורס דה לה פאייה, וסיים במקום ה-26 הכללי. הוא ניצח את אליפות סלובניה עד גיל 19, וסיים שלישי באליפות אירופה עד גיל 19.
2018
פוגאצ'אר סיים במקום ה-13 בטור של קרואטיה, ו-13 במרוץ הפלש דו סוד. וניצח את מרוץ הגראנד פרי פריסניץ, ואת דירוג הצעירים והמטפסים במרוץ. הוא סיים רביעי בטור של סלובניה, 2:16 דקות אחרי המנצח של המרוץ, פרימוז' רוגליץ'. הוא סיים שישי באליפות סלובניה, וניצח את הטור דה ל'אווניר היוקרתי. לאחר מכן הוא גם ניצח את מרוץ הג'ירו דל רגיונה. הוא סיים שביעי באליפות העולם עד גיל 23.
2019: שלישי בוואלטה אספנייה וניצחון בוולטה או אלגארבה
פוגאצ'אר ניצח את הוולטה או אלגארבה, וניצח גם את הקטע השני במרוץ. הוא סיים שישי במרוץ גראן פרמיו מיגל אינדוראין, וסיים שישי בטור של חבל הבסקים (ניצח את דירוג הצעירים). פוגאצ'אר ניצח את הקטע השישי ב, ובעקבות כך גם את המרוץ כולו ואת דירוג הצעירים. הוא ניצח את אליפות סלובניה בנגד השעון. בטור של סלובניה, סיים רביעי כללי וראשון בדירוג הצעירים. הוא סיים שביעי באליפות סלובניה, ובגרנד טור הראשון שלו, הוואלטה אספנייה, פוגאצ'אר ניצח את הקטע ה-9, ה-13, וה-20. בקטע ה-20, פוגאצ'אר הדיח את נאירו קינטנה מהמקום השלישי, ותפס אותו במקומו. הוא סיים בפער של 2:38 דקות מהמנצח במרוץ, בן מדינתו פרימוז' רוגליץ'. בנוסף לכך הוא סיים שני בקטגוריית המאיצים עם 136 נקודות, רביעי בקטגוריית מלך ההר עם 38 נקודות, וניצח את דירוג הצעירים בפער של 1:53 דקות על המקום השני, מיגל אנחל לופז.
2020
את 2020 פתח פוגאצ'אר בניצחון בקטע השני בוולטה אה ולנסיה, כשהוא מקדים את אלחנדרו ולוורדה ואת דילן טונס. פוגאצ'אר ניצח גם בקטע השלישי ותפס את ההובלה במרוץ, עליה שמר עד הסוף וניצח את המרוץ כולו. הוא סיים שני ב לאחר שבקטע ה-3 הוא סיים שני אחרי אדם ייטס בפער של 1:03 דקות. פוגאצ'אר ניצח את הקטע ה-5 במרוץ, שהסתיים בעלייה לג'אבל חפיט, אותו המקום בו הסתיים הקטע ה-3, לאחר שגבר על אלכסיי לוצנקו וייטס בספרינט הסיום. כאמור, במרוץ כולו הוא סיים במקום השני, בפער של 1:07 דקות מייטס המנצח.
ניצחון בטור דה פראנס
המרוץ הבא שבו התחרה פוגאצ'אר היה ארבעה חודשים אחר כך, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים. המרוץ הזה היה אליפות סלובניה, בעוד פוגאצ'אר סיים שני לרוגליץ' במקצה הכביש, במקצה נגד השעון הוא כבר ניצח, לאחר שהקדים את רוגליץ' ב-9 שניות. לאחר מכן התחרה בצמד קלאסיקות באיטליה, סטראדה ביאנקה ומילאנו - סן רמו, פוגאצ'אר סיים בהן במקום ה-12 וה-13 בהתאמה. מרוץ ההכנה האחרון של פוגאצ'אר לטור דה פראנס היה הקריטריום דו דופינה, בו סיים רביעי, 56 שניות מדניאל פיליפה מרטינס המנצח. בטור דה פראנס, פתח את המרוץ עם מקום שני לפרימוש רוגליץ' בקטע ה-4 שהסתיים בספרינט בין דבוקת רוכבי הדירוג הכללי, שהציב אותו במקום הרביעי הכללי, 11 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המוביל. בקטע ה-7, הפסיד פוגאצ'אר כ-1:21 דקות לשאר רוכבי הדירוג הכללי לאחר שנתקע מאחור על המסלול כתוצאה מרוחות צד שפירקו את הדבוקה, הוא סיים את הקטע במקום ה-43. הוא ירד למקום ה-16 הכללי, 1:28 דקות מאדם ייטס המוביל. בקטע ה-8 התחיל במאמציו לקזז את הפערים והרוויח 8 שניות על יריביו לדירוג הכללי. בקטע ה-9 הוא התקיף ביחד עם מיקל לנדה, פרימוש רוגליץ' ואיגן ברנל במהלך העלייה המדורגת האחרונה במרוץ, הקול דו מארי בלאנק, הארבעה תפסו את מארק הירשי שהיה בבריחת סולו, ובספרינט הסיום בין החמישה, ניצח פוגאצ'אר, לאחר שהקדים את רוגליץ' והירשי. בעקבות הקטע הזה פוגאצ'אר עלה למקום השביעי הכללי, 44 שניות ממוביל המרוץ החדש, רוגליץ'. בקטע ה-12, התקיף פוגאצ'אר בעלייה האחרונה עליה הסתיים הקטע, ביחד עם פרימוש רוגליץ'. הקטע הסתיים בניצחון של קבוצת הבריחה, אך שני הסלובנים פתחו פער משאר יריביהם לדירוג הכללי. בתום הקטע פוגאצ'אר עלה למקום השני הכללי, אך פערו מרוגליץ' נשאר על כנו. הקטע ה-15 הסתיים בעלייה בגרנד קולומבייר, גם בקטע הזה המאבק הבולט היה בין שני הסלובנים, רוגליץ' ופוגאצ'אר, הקטע הוכרע בספרינט בין שניהם לקו הסיום ופוגאצ'אר הכניע שוב את רוגליץ', השיג את ניצחונו השני במרוץ וצימק את הפער מרוגליץ' ל-40 שניות. הקטע ה-17 הסתיים בעלייה לקול דו לוז, בעוד מיגל אנחל לופס ניצח את הקטע, רוגליץ', שסיים שני, הרוויח 15 שניות על פוגאצ'אר נוספות שסיים שלישי את הקטע. לקטע ה-20 והמכריע של המרוץ, הגיעו שני הסלובנים במקומות ה-1 וה-2 הכללי, כשרוגליץ' מוביל ב-59 שניות על פוגאצ'אר. הקטע היה מרוץ נגד השעון שהסתיים בעלייה ללה פלנש דה בל פי. בקטע ניצח פוגאצ'אר, מקדים ב-1:30 דקות את טום דימולן ו-1:31 דקות את ריצ'י פורט. בעוד רוגליץ' סיים רק חמישי, 1:56 דקות מפוגאצ'אר. בעקבות כך, השלים פוגאצ'אר מהפך היסטורי בדירוג הכללי וניצח בטור דה פראנס, כשהוא הופך לסלובני הראשון שניצח במרוץ, מקדים ב-56 שניות את רוגליץ' ו-3:03 דקות את ריצ'י פורט. פוגאצ'אר גם ניצח בקטגוריית ההרים עם 82 כאלו, לעומת 74 של ריצ'רד קאראפאס ו-67 של רוגליץ'. הוא גם סיים שמיני בקטגוריית הנקודות עם 143 נקודות.
פוגאצ'אר רכב כפועל עבור רוגליץ' באליפות העולם וסיים במקום ה-33 את המרוץ, בעוד רוגליץ' סיים שישי. פוגאצ'אר סיים את עונתו בקלאסיקות הארדנים בבלגיה, הוא סיים תשיעי בלה פלש ואלון, שהסתיים בניצחונו של מארק הירשי. בלייז'–בסטון–לייז' היה בקבוצה קדמית עם רוגליץ', ז'וליאן אלאפיליפ, והירשי. אל הקבוצה חבר סלובני שלישי, מאטיי מוחוריץ'. בספרינט הסיום אלאפיליפ גלש באגרסיביות לתוך קו הספרינט של הירשי ופוגאצ'אר ומנע מהם להאיץ, בעוד אלאפיליפ חגג מוקדם ורוגליץ' לקח את הניצחון. בעקבות מה שקרה בספרינט, אלאפיליפ נפסל והועבר למקום החמישי, מה שהכניס את פוגאצ'אר לפודיום עם מקום שלישי.
2021: טור דה פראנס שני ברציפות, לצד ניצחונות בלייז'–בסטון–לייז' וג'ירו די לומברדיה
את עונת 2021 פתח פוגאצ'אר באיחוד האמירויות, כשהתחרה בטור האמירויות, בו הפסיד ב-2020 לאדם ייטס. כבר בקטע הראשון של המרוץ נפתחו פערים גדולים מאוד בדירוג הכללי, לאחר שהפלוטון התפצל לחלקים גדולים והרבה מהיריבים של פוגאצ'אר הפסידו זמן וסיכוי מעשי לדירוג הכללי, בעוד פוגאצ'אר עצמו סיים את הקטע בדבוקה הראשונה ובמקום השישי, כשמת'יו ואן דר פול ניצח. בקטע ה-2 למחרת שהיה נגד השעון, פוגאצ'אר סיים רביעי, 24 שניות מפיליפו גאנה המנצח, ועלה להובלת המרוץ. בקטע ה-3, היריבות בין ייטס לפוגאצ'אר בעלייה לג'אבל חפיט חזרה שוב, כשהשניים ברחו ליריבים שלהם, אך למרות הניסיונים העיקשיים של ייטס, הוא נכשל בניסיון שלו לנער ממנו את פוגאצ'אר ובספרינט הסיום, פוגאצ'אר גבר על ייטס והשיג את הניצחון הראשון שלו בעונת 2021. הקטע ה-5 במרוץ היה הקטע השני שהסתיים בעלייה, הג'אבל ג'איס, אך הייתה פחות משופעת מקודמה. בקטע ניצח יונאס וינגגו, כשפוגאצ'אר סיים שני בפער של 3 שניות עם ייטס שמסיים שלישי באותו הזמן. ב-2 הקטעים הבאים שהסתיימו במאוץ המוני, פוגאצ'אר שמר על ההובלה שלו והשלים ניצחון כללי במרוץ, 35 שניות מייטס ו-1:02 דקות מז'ואאו אלמיידה במקום השלישי. לאחר מכן השתתף  בסטראדה ביאנקה וסיים במקום השביעי. גם המרוץ הבא של פוגאצ'אר היה באיטליה, הוא ערך הופעת בכורה בטירנו - אדריאטיקו, ניצח את הקטע החמישי במרוץ והמשיך עד לניצחון כללי, 1:03 דקות מווט ואן ארט ו-3:57 דקות ממיקל לנדה. לאחר מכן התחרה ב, למרות שניצח את הקטע השלישי במרוץ בדירוג הכללי הוא הגיע אחרי פרימוש רוגליץ' ו-וינגגו, שניהם מיומבו–ויסמה. בקלאסיקות הארדנים, פוגאצ'אר תכנן להתחרות בלה פלש ואלון ובלייז'–בסטון–לייז', אך מקרה קורונה בקבוצת האמירויות גרמה לקבוצתו לא לזנק ללה פלש ואלון. בלייז'–בסטון–לייז', המרוץ הוכרע בספרינט סיום בין פוגאצ'אר, דויד גאודו, אלחנדרו ולוורדה, ז'וליאן אלאפיליפ ומייקל וודס, בו הקדים פוג'אצ'אר את אלאפיליפ ואת גאודו, כשהוא משחזר את הישגו של רוגליץ' מ-2020 והופך לסלובני השני לנצח את המרוץ.
בתור הכנה לטור דה פראנס, החליט פוגאצ'אר שלא להשתתף במרוצי ההכנה המסורתיים כמו הטור דה סוויס והקריטריום דו דופינה, ולהתחרות במקום בטור דה סלובניה. פוגאצ'אר ניצח את הקטע ה-2 במרוץ והמשיך עד לניצחון כללי בתום 5 הקטעים שהרכיבו את המרוץ. מקדים את בן קבוצתו דייגו אוליסי ב-1:21 דקות ואת מטאו סובררו (אסטנה) ב-1:35 דקות. באליפות סלובניה, הוא איבד את תוארו כאלוף סלובניה בנגד השעון ליאן טראטניק אחרי שסיים שלישי. כשבמקצה הכביש באליפות סיים חמישי.
כבר בתחילת השבוע הראשון של הטור דה פראנס פוגאצ'אר הראה עליונות על יריביו לדירוג הכללי, בקטע ה-1 סיים שישי ובקטע ה-2 סיים שני. בקטע ה-5, שהיה קטע נגד השעון מישורי, פוגאצ'אר ניצח כשהוא מקדים ב-19 שניות את שטפן קינג וב-27 שניות את יונאס וינגגו. קטע זה שם את פוגאצ'אר בהובלת המרוץ, עליה שמר עד לסיומו. בקטע ה-8 הגדיל את פערו מיריביו לדירוג הכללי כשסיים רביעי בקטע בו ניצח דילן טונס מקבוצת הבריחה, כשהוא בורח מיריביו לדירוג הכללי ותופס רוכבים שנשרו מקבוצת הבריחה. פוגאצ'אר וקבוצתו שמרו על שליטה לאורך כל קטעי המרוץ, כשפוגאצ'אר גם ניצח את קטעים 17 ו-18 ההרריים, כשלאחר קטע 18 הבטיח מעשית ניצחונו במרוץ.
פוגאצ'אר השלים ניצחון שני ברצף בטור דה פראנס, מקדים ב-5:27 דקות את וינגגו וב-7:03 דקות את ריצ'רד קאראפאס (אינאוס גרנדיירס), כשהוא הופך לרוכב השני מאז כריסטופר פרום ב-2016 ו-2017 לנצח בשתי מהדורות רצופות של הטור דה פראנס. בהמשך העונה התחרה באולימפיאדת טוקיו (2020) וזכה במדליית הארד במקצה הכביש.
גר תושב
גר תושב הוא מושג שהשתנתה הגדרתו במהלך הדורות. באופן כללי, זהו גוי שחי בארץ ישראל וזוכה למעמד הלכתי ייחודי, בזכות העובדה שהוא מקבל על עצמו את שבע מצוות בני נח– חרף האיסור 'לא תחנם'.
'גר תושב' במקרא
במקרא עם ישראל נתפס כגר תושב בעיני האל: 'והארץ לא תימכר, כי לי הארץ, כי גרים ותושבים אתם עמדי' (ויקרא כה:כג). כמו כן, זכויות הגר התושב הנוכרי נגזרות מכך 'כי גרים הייתם בארץ מצרים' (דברים י:יט),
נפוץ יותר הוא השימוש במושג 'גר תושב' בהקשר למיעוטים, שמוצאם משרידי האוכלוסייה שנשארה בארץ, או שבאו מחוץ לארץ ונספחו לשבטים, אשר חיו בשולי בני ישראל.
המקרא מבחין בין 'גר תושב', לבין 'אזרח' הנהנה מזכויות וחובות מלאות, לבין 'הנוכרי', שאין לו זיקה מיוחדת לרוב (דברים טו:ד). בתקופת שלטונו של עם ישראל היו מספר עמים שהיו בגדר של "גר תושב", למשל הגבעונים. ברבות הימים, נוספו עוד קטגוריות של נוכרים, אשר אימצו ממנהגי עם ישראל.
במקור, גרי תושב היו נטולי קרקע, או זכויות מקרקעין; ושימשו כשכירים. הם היו בעלי זכויות שוות לקבוצת הרוב, ומעמדם הכלכלי הושווה לזה של היתום והאלמנה. מתוקף כך, מחד גיסא הגר תושב היה זכאי ללקט ושכחה (ויקרא יט:לג, ויקרא כב:כב, דברים כט:יט); למעשר (דברים יד:כט), ולהשתתף בשמחת החג (דברים טז:יא). מאידך גיסא, נאסר להונות אותו (שמות כב:ב), לקפח את שכרו (דברים כד:יד), ולהטות איתו משפט (דברים כד). כמו כן, הותר לו להשתתף בקרבן פסח, בתנאי שהוא נימול (שמות יב:מז) - ולמעשה מעמדו היה מותנה בקיום חלק מהמצוות.
'גר תושב' בימי בית שני
לאחר גלות בבל, ופתיחת שערי היהדות בפני נוכרים נוצרה קטגוריה חדשה של גרים – זאת של ה'גר צדק' – וזאת מתוקף אותם הפסוקים המקראיים, המתייחסים לגר תושב (בבלי, שבועות לט:עא; מדרש הגדול לויקרא יט:לד). על פי יוסי לוי עם התפשטות היהדות בין הגויים בתקופה ההלניסטית, בעקבות ריבוי מופעי הגרות חלקו הדעות באשר למעמדם:
כמו כן, במקום המושג 'גר תושב', הופיעו המושגים 'יראי ה '', 'חסידי אומות העולם' וכן 'מתייהדים'. במקביל לכך, התפתחה גישה חשדנית כלפי הגרים (בבלי, יבמות קט:עב; ילקוט שמעוני, רות, סימן תרא). בתלמוד קיימות דעות שונות המגדירות גר תושב, הדעה המחמירה ביותר (אחרים) סבורה כי גר תושב הוא רק אדם, אשר קיבל עליו את כל המצוות חוץ מאיסור אכילת נבילה. הדעה המקילה ביותר היא שיטת ר' מאיר שמספיק שיקבל עליו רק איסור עבודה זרה. אולם הדעה שנפסקה להלכה (חכמים) גוי שקיבל על עצמו בבית דין, לפני שלושה דיינים, לקיים את שבע מצוות בני נח, נהיה גר תושב. לאחר הקבלה, יש חובה הלכתית לדאוג לחייו.
בהלכות גדולות מובא דעתו של רבי יהושע בן לוי, שנותנים לגר תושב שנה שלמה להפוך לגר צדק, ואם אינו מתגייר אזי נחשב כסתם גוי.
הגר תושב בימי הביניים
הרמב"ם מבחין בין גר תושב, הזהה בעיניו עם מושג 'חסיד אומות העולם' לבין 'חכם אומות העולם'. על פי שיטתו, גר תושב חייב בשבע מצוות בני נוח. בניגוד לרבי יהודה הלוי, הוא לא ראה באסלאם עבודה זרה (הכוזרי, מאמר א). יחד עם זאת, לשיטתו גוי שהרג יהודי, אפילו הוא רוצח בשוגג, חייב מיתה; וכך גם גר תושב שחשב שמותר להרוג גר תושב אחר, והרגו, נחשב קרוב למזיד וחייב מוות.
בניגוד לרמב"ם, בעקבות התפשטות הנצרות והאסלאם ומיגור האלילות, הרב מנחם המאירי, בעל בית הבחירה - קבע נחרצות כי:
גר תושב בעת החדשה
על פי יוסי לוי, מפרשים מסורתיים כמו שמואל דוד לוצאטו, בן אמוזג, רש"ר הירש (פירוש לשמות כב:כ)– ובעקבותיהם הרמן כהן, מרטין בובר וכן ליאו בק נטו להעניק לגר תושב מעמד השווה לזה של היהודי:
גר תושב כיום
על פי הרב רבינוביץ, מעיקר הדין משום שכיום היובל אינו נוהג, כיום אין דין של גר תושב. יחד עם זאת, הדיון בסוגיה זו עדיין ער ומושפע מהעולם החרדי ומאבקה במודרנה, משיח זכויות המיעוטים האוניברסליסטי, מהאתוס הציוני, מכך שקמה מדינת ישראל, ומתוצאות מלחמת ששת הימים.
עוד ב-1904 הרב אברהם יצחק הכהן קוק קיבל את דעתו של המאירי, לפחות לגבי המוסלמים. בעקבותיו, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג פסק, שכיום כאשר "אומה שלמה" קיבלה על עצמה את שבע מצוות בני נח, כל האומה נחשבת 'גר תושב' – ומותר אם כן למכור קרקעות לערבים. על סמך שיטה זו היו שהכלילו בתוך קטגוריה זו אף קבוצות של ערבים נוצרים, והגדירו אותם כגר תושב. עוד הוסיף הרב הרצוג, שמתן זכויות מלאות למיעוטים הוא כורח במציאות של ימינו, שאם לא כן האומות לא יכירו בזכויות היהודים ובזכותם למדינה. אדרבה, לדידו קיים במדינת ישראל מצב של ברית בפועל בין יהודים ללא יהודים, הדומה לברית שהייתה קיימת בין עולי בבל לאומות שמצאו במקומם, בעת שיבת ציון. משלל שיקולים אלו, הרב הרצוג קבע כי אין המוסלמים והנוצרים בכלל האומות שעליהם גזרו חכמי התלמוד ולפיכך יש להם דין של גר תושב.
בעקבות הרב הרצוג, הלכו הרבנים הראשיים הרב עוזיאל והרב אונטרמן, אשר התירו יצירת מסגרת משפטית אחידה ליהודים וללא יהודים בארץ ישראל – על סמך שיקולים הלכתיים כ'גדורים בדרכי הדתות', 'דינא דמלכותא דינא', 'דרכי שלום', וחשש מחילול השם.
לדברי הרב צבי יהודה קוק ההכרעה היא שלעניין לא תחנם די בשלילת עבודה זרה מתוך כל שבע מצוות בני נוח. מספר פעמים הוא אמר שהערבים יכולים להישאר בארץ בתור מיעוט, ושיש לפעול למיעוט השנאה בין היהודים ובין הערבים ולבטל כל קיפוח. הוא אף התנגד להקמת התנחלויות על קרקעות פרטיות.
בניגוד לרבנים הציונים הללו, הרב ישעיהו קרליץ, בעל 'החזון איש' סבר כי איסור מכירת הקרקע לגוי חלה גם היום, גם כשהדבר יכול להועיל לישראל. הרב ז'ולטי הולך בעקבות הרמב"ם וגורס שבזמן שאין היובל נוהג, אין הכרה בגר תושב - במיוחד לאור העובדה, שהערבים לא קיבלו עליהם את מצוות בני נוח, לפני בית דין של ישראל. במילים אחרות, ההשקפה החרדית דוגלת בכך שאם יהיה שינוי מעמדות חז"ל הרי הוא מורחק לימות המשיח.
ב-2017 ח"כ בצלאל סמוטריץ' הציע להקנות מעמד גר תושב לפלסטינים, שיבחרו להישאר בארץ ישראל כחלק מתוכנית ההכרעה שלו ליישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ב-2018 פרסם הרב אליעזר מלמד בטורו שבעיתון בשבע דעה לפיה הדרוזים, הם בגדר גר תושב – וזאת משום שלגביהם הוכח בעשרות השנים האחרונות, שהם שותפים בהגנה על מדינת ישראל, ואף שומרים על שבע מצוות בני נוח. מנגד, לדעתו רבים מערביי ישראל המתגוררים בארץ אינם מקבלים את ריבונותו של עם ישראל על ארצו ואינם מקיימים שבע מצוות בני נח – חלקם בכך שהם משתפים פעולה עם המחבלים שעוברים על "לא תרצח", וחלקם בכך שאינם פועלים להעמידם לדין, כפי המצווה השביעית להעמיד בתי דין. ולכן חלק זה בערביי ישראל אינם נחשבים כגרים תושבים, ומצווה לגרשם מהארץ. אך כאשר מסיבות בינלאומיות ומוסריות אין אפשרות לגרשם, יש לעודד את הגירתם.
טרוביץ
טרוביץ (באוקראינית: Торговиця; בפולנית: Targowica) היא עיירה קטנה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
טרוביץ נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי טרוביץ
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1569, ובתחילה היו יהודיה כפופים לקהילת לוצק. בשנת 1720 נערך בעיירה כינוס של גליל ווהלין מטעם ועד ארבע הארצות. בשנת 1897 נמנו בעיירה 891 יהודים, רוב מוחלט בקרב תושביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נערכו קרבות בין האוסטרים והרוסים בקרבת העיירה, ורוב בתיה ניזוקו. לאחר המלחמה התעמרו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 660 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, כאשר חלק מבוגרי תנועות הנוער בה עלו ארצה.
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-25 ביוני 1941, לאחר נסיגת הסובייטים מהאזור בתחילת מבצע ברברוסה, ערכו אלו בסיוע האוקראינים המקומיים פרעות ביהודי העיירה, תוך שוד רכוש רב ורצח של כ-20 יהודים. ב-1 באוגוסט 1941 אספו הגרמנים והאוקראינים 130 גברים יהודים מהעיירה, ובהם רב הקהילה, ורצחו אותם מחוץ ליישוב. באביב 1942 גורשו יתר יהודי העיירה לגטו שהוקם באוסטרוז'ץ הסמוכה, שם שוכנו בתנאי צפיפות קשים.
ב-9 באוקטובר 1942 נרצחו בירי כ-900 מיהודי העיירה, וכן היהודים הנוספים מהגטו. כ-200 יהודים מהעיירה שהצליחו להימלט מהאקציה נתפסו ברובם, ונרצחו במקום. לאחר מכן ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר היהודים המעטים שעוד הסתתרו ביערות הסביבה של העיירה.
אנה סדוקובה
אנה ולדימירובנה סדוקובה (באוקראינית: А́нна Володи́мирівна Сєдоко́ва, ברוסית: А́нна Влади́мировна Седоко́ва; נולדה ב-16 בדצמבר 1982) היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה אוקראינית. סדוקובה זכתה לפרסום בשנת 2002 כחברה בלהקת בנות הפופ ויא גרה, המכונה בחבר המדינות VIA Gra ושם זכתה לכינוי אניה (Аня). היא המשיכה בקריירת מוזיקת סולו בשנת 2006. הזמרת הוציאה שורה של סינגלים עד שאלבום הבכורה שלה, Lichnoe, יצא בשנת 2016 להצלחה מסחרית והגיע לשיא במקום השני ברוסיה במצעד הלהיטים.
במקביל לקריירת המוזיקה שלה, סדוקובה השיגה הכרה פופולרית כשחקנית ומגישה טלוויזיה בהפקות אוקראיניות ורוסיות. בשנים 2004–2006, הייתה נשואה לכדורגלן הבלארוסי ולנטין בלקביץ'. לאחר מכן, בשנת 2011 נישאה לאיש העסקים מקסים צ'רניאבסקי. בשנת 2020 נודע כי נישאה לכדורסלן יאניס טימא.
טריאתלון באולימפיאדת טוקיו (2020)
תחרויות הטריאתלון באולימפיאדת טוקיו התקיימו בין 26 ביולי ו-31 ביולי 2021 בפארק אודביה. זוהי הפעם השישית בה מתקיימות התחרויות במסגרת האולימפיאדה. מלבד תחרויות הגברים והנשים המסורתיות, נוספה באולימפיאדה תחרות של קבוצות מעורבות.
מבנה התחרות
הטריאתלון האולימפי מורכב משלושה חלקים: שחייה של 1.5 ק"מ, רכיבה על אופניים של 40 ק"מ וריצה של 10 ק"מ. התחרויות מתקיימות כאירוע אחד, ללא מקצים מקדימים.
התחרות המעורבת מתחרים צוותים של ארבעה ספורטאים (שני גברים ושתי נשים). כל ספורטאי מבצע שחייה של 300 מטר, ריצה של 8 ק"מ ורכיבה על אופניים למרחק 2 ק"מ. התחרות מתקיימת במתכונת של תחרות, כאשר הזמן המחושב כולל את הזמן המצטבר של ארבעת חברי הצוות.
ניקטוזאורוס
ניקטוזאורוס (שם מדעי: Nyctosaurus) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הניקטוזאוריים שחי בתקופה קרטיקון עליון לפני 85–84.5 מיליון שנה. הוא עופף מעל הימים הרדודים של קנדה וארצות הברית של היום. הוא תואר לראשונה ב-1876 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש, אשר תחילה סבר שמדובר במאובן של עטלף. משמעות שמו היא: "לטאת לילה" או "לטאה עטלפית".
יצור זה היה קרוב משפחה רחוק של הפטרנודון אך היה קטן ממנו בהרבה. הוא הגיע לאורך 37 סנטימטרים, מוטת כנפיו הגיעה ל-2 מטרים והוא שקל 1.86 קילוגרם. הניקטוזאורוס היה בעל גולגולת דקה בעלת מקור ובראשה הייתה קרן גבוהה בצורת אנטנה ממנה הסתעף זיז אחורי. אורך קרן זו יכול היה להגיע ל-55 סנטימטרים, יותר מאורך הגוף. ליצור היה מקור עם שיניים קטנות והלסת התחתונה הייתה ארוכה מהעליונה.
היצור עופף מעל הימים הקדומים בחיפוש אחר טרף כמו דגים, אך היה צריך להיזהר מטורפים מימיים ששרצו במים בתקופתו כמו מוסזאוריים, פלזיוזאורים גדולים, כרישי ענק והתנין הקדום דיינוסוכוס.
בתרבות
הניקטוזאורוס הופיע בסדרה פארק פרהיסטורי.
בנימין אנקשטיין
בנימין אנקשטיין (ברוסית: Вениамин Анекштейн; 1903 - 19 במאי 1949) היה אדריכל ישראלי יהודי, שפעל באמצע המאה ה-20.
חייו
אנקשטיין נולד בעיר ברנוביץ' שברוסיה (כיום בלארוס). בגיל 19 עלה לארץ ישראל עם הוריו.
לאחר שעבד בכמה משרדי אדריכלים גדולים כגון ברלין–פסובסקי ומאיר רובין, הלך אנקשטיין בשנת 1928 ללימודי ארכיטקטורה באקדמיה לאמנויות היפות בגנט ובבריסל.
לאחר שהוכשר בשנת 1932 הוא עיצב כמה בניינים ומבנים ציבוריים בבריסל כולל את הבנק התעשייתי של בלגיה (Banque Industrielle Belge).
לאחר ששב לישראל ב-1932 השתתף במספר תחרויות עיצוב אדריכלות ואף הגיע למקומות נכבדים. בשנת 1937 זכה לבנות את בנין הקק"ל שברח' שפירא.
בנימין נפטר בגיל 46 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הערה פיקודית
הערה פיקודית היא הערה הנרשמת בתיק האישי של קצין בצה"ל או במשטרת ישראל, בעקבות התנהגות שאינה הולמת או תפקוד לקוי כמפקד. בצה"ל נרשמת ההערה הפיקודית על ידי קצין בכיר (הרמטכ"ל, אלוף הפיקוד וכדומה). בדרך כלל נרשמת הערה פיקודית במצבים שאינם מצריכים העמדה לדין משמעתי.
להערה פיקודית עלולה להיות השפעה קלה על המשך קידומו של הקצין, אך קצינים רבים שבתיקם נרשמה הערה פיקודית המשיכו לשרת בצה"ל ובמשטרה ואף קודמו בתפקיד.
דוגמאות:
ויליאם בוורידג'
ויליאם הנרי בוורידג', הברון הראשון מבוורידג (William Henry Beveridge, 1st Baron Beveridge; 5 במרץ 1879 – 16 במרץ 1963) היה כלכלן ומתקן חברתי בריטי הידוע ביותר בשל תפקידו בהקמת מדינת הרווחה בבריטניה, כאשר פרסם, בשנת 1942 את "דו"ח בוורידג'", אותו כתב לבקשת הממשלה הבריטית, ואשר יושם לאחר מכן על ידי ממשלת הלייבור בראשות קלמנט אטלי ליצירת מודל של מדינת רווחה בריטית, שפעל במשך כשלושה עשורים, עד לסוף שנות השבעים, ובמידת מה אף לאחר מכן.
מוצא ונעורים, קריירה מוקדמת
בוורידג' היה בנו של הנרי בוורידג', איש שירות המדינה הבריטי בהודו, ונולד לו ולרעייתו אנט ברנגפור הנמצאת כיום בבנגלדש. לאחר שלמד בבאליול קולג' היה לעורך דין.
בוורידג' הפך למעוניין בשירותים חברתיים, ופרסם כתבות בנושא לעיתון "מורנינג פוסט". ב-1907 אף נסע לגרמניה על מנת לבחון את מודל השירותים החברתיים שיצר ביסמרק. ב-1908 כבר נחשב לאחד המומחים הגדולים בבריטניה בנוגע לביטוח אבטלה. הוא הצטרף למועצת המסחר הבריטית וסייע ליישם את המערכת הלאומית של לשכות תעסוקה וביטוח לאומי. בין 1906 ל-1914 ייעץ לדייוויד לויד ג'ורג', חבר מרכזי בקבינט של ראש הממשלה הליברלי, הנרי קמפבל-בנרמן. בשנת 1911 היה זה לויד-ג'ורג' שהוביל את יזמת החקיקה שייסדה את מוסד הביטוח הלאומי הבריטי, אם כי ברמה מצומצמת, המספקת רק גמלאות לנכים וחולים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה בוורידג' מעורב בניהול כוח האדם. לאחר המלחמה קיבל תואר אבירות, והפך למנהל המשרד לענייני מזון. ב-1919 עזב את שירות המדינה על מנת להפוך למנהל בית הספר לכלכלה של לונדון. במהלך השנים שלאחר מכן נשמעה דעתו בדיונים ובוועדות בנוגע למדיניות הסוציאלית.
בשנת 1933 היה בוורידג' בין מייסדי מועצת הסיוע לפליטים אקדמאים, ארגון צדקה בריטי ששם לו למטרה לסייע לחוקרים באקדמיה במדינות הנמצאות במצב מלחמה. הארגון הציל מדענים יהודים רבים מידי הנאצים בגרמניה ובאוסטריה.
בשנת 1937 מונה בוורידג' למאסטר הקולג' של אוניברסיטת אוקספורד.
דו"ח בוורידג'
במאי 1941 הכריז שר הבריאות ארנסט בראון על הקמת ועדה של עובדי מדינה בכירים שתבחן את מצב השירותים החברתיים והנלווים, ותמליץ את המלצותיה. על אף שבראון הוא שהכריז על הקמת הוועדה, היה בעל העניין העיקרי בפעילותה, ארתור גרינווד, שר בלי תיק בממשלה. בווין הציע לגרינווד כי יעמיד בראשות הוועדה את בוורידג'. בוורידג' סירב בתחילה, וראה בכך סטייה מעבודתו בנושאי כוח האדם אותה ראה כחשובה, אך לבסוף קיבל את התפקיד.
בנובמבר 1942 פרסם בוורידג את הדו"ח, שזכה לכינוי דו"ח בוורידג'. על פי הדו"ח על המדינה להילחם בחמישה "ענקים", רעות חולות, והם המחסור, החולי, ההזנחה, הבערות והבטלה. הדרך לכך הייתה על פי בוורידג' שכל האזרחים בגיל העבודה ישלמו דמי ביטוח לאומי שבועיים, ובתמורה לכך יקבלו גמלאות כאשר הם חולים, מובטלים, הגיעו לגיל זקנה או התאלמנו. בוורידג' טען כי מערכת זו תספק מינימום הכרחי למחיה שיאפשר רמת חיים מתחתיה לא תאפשר המדינה לאזרח לרדת. הדו"ח דיבר גם באופן כללי על יצירת מערכת של שירותי בריאות לאומיים, מדיניות שכבר הייתה בשלבי תכנון במשרד הבריאות.
דו"ח בוורידג' זכה להסכמה ולתמיכה ציבורית גורפת. הממשלה השמרנית התחייבה ליישמו, אך דחתה את היישום לזמן לא מוגדר. אנשי מפלגת הלייבור תמכו בדו"ח בהצבעה בפרלמנט. אנשי הלייבור נמשכו אל הממד הסוציאלי של הדו"ח בעוד שהטיעון של בוורידג' כי מוסדות הרווחה יגדילו את התחרות של התעשייה הבריטית בשנים שלאחר המלחמה, בכך שיסירו מהתעשיינים את האחריות לעלויות הבריאות והגמלאות של עובדיהם, ויעבירו את הנטל מהמדינה אל כיסו של העובד, וייצור עובד בריא ובעל אמצעים ומוטיבציה רבה יותר לעבודה, שיוכל להתחרות בשווקים הבינלאומיים, משך את השמרנים.
בוורידג' ראה בהשגת תעסוקה מלאה (אותה הגדיר כשיעור אבטלה של לא יותר משלושה אחוזים) כנוף ליישום תוכניתו. בדו"ח נוסף בשם "תעסוקה מלאה בחברה חופשית" שפרסם ב-1944, הביע את דעתו כיצד ניתן להגיע למטרה זו. הוא ראה ברגולציה פיסקלית של שוק העבודה, נוסח משנתו של ג'ון מיינרד קיינס, בשליטה ישירה בכוח האדם ובשליטת המדינה בחלק מאמצעי הייצור את האמצעים להגיע לתעסוקה המלאה. הוא האמין כי הדבר יביא לצדק חברתי וליצירת חברה אידיאלית לאחר המלחמה.
קריירה מאוחרת
לאחר פרסום הדו"ח הצטרף בוורידג' אל המפלגה הליברלית, ונבחר בבחירות הביניים לפרלמנט מטעם מחוז בריק על טוויד ב-17 באוקטובר 1944, בהחליפו חבר פרלמנט שנהרג בשדה הקרב בנורמנדי. הוא שירת תקופה קצרה, עד לבחירות של שנת 1945.
ממשלת הלייבור שקמה לאחר הבחירות, בראשות קלמנט אטלי, החלה ביישום המלצות דו"ח בוורידג', ועד שנת 1951 חוקקה שורת חוקים שיישמו את המלצות הדו"ח והפכו אותו לבסיס למדינת הרווחה בבריטניה. הוקמה מערכת מורחבת של ביטוח לאומי, שהתבססה על המודל של לויד-ג'ורג', אך הרחיבה אותו מאוד, וליוותה את האזרח הבריטי והגנה עליו "מעריסה עד קבר", בכל מצב בו אינו יכול לפרנס עצמו, לרבות גמלאות זקנה, נכות ומחלה. כן יושמו רפורמות מקיפות במערכת הבריאות, ברוח הנחיותיו של הדו"ח, על ידי שר הבריאות אניירין בוואן.
ב-1946 קיבל בוורידג' תואר ברון, והיה למנהיג הליברלים בבית הלורדים. ב-1953 פרסם ספר נוסף בשם "כוח והשפעה". ב-16 במרץ 1963 מת בביתו, בעודו עובד על ספר בשם "היסטוריה של המחירים". מילותיו האחרונות היו "יש לי אלף דברים לעשות". יחד עמו נכחד תואר האצולה שקיבל, שכן לא הותיר יורשים.
תמיכתו באאוגניקה
בנוסף לרעיונותיו הליברלים, ששימשו כבסיס לדו"ח שחיבר, היה בוורידג' גם מהתומכים באאוגניקה, תורה שקנתה לה תומכים רבים בבריטניה בראשית המאה ה-20, אך לא הגיעה לכדי יישום וחקיקה, כבמקומות אחרים כארצות הברית או שוודיה. ב-1909 טען כי "אלו שבגלל פגמיהם אינם מסוגלים להשתתף בתעשייה, צריכים להיות מוכרים כ'בלתי ניתנים להעסקה'. המדינה צריכה להכיר בהם כתלויים... אך זאת לצד אבדן מלא ותמידי של כל זכויות האזרח, לא רק זכות ההצבעה, אלא גם החירות האזרחית והזכות לאבהות". בתקופה זו לא היו אלו דעות יוצאות דופן, ומדינות כארצות הברית ושוודיה הנהיגו תוכניות של עיקור כפוי לאותם "בלתי ניתנים להעסקה" עליהם דיבר בוורידג'.
קראת לי אסתר (שיר)
קראת לי אסתר הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת והמוזיקאית הישראלית אתי אנקרי. השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבומה השני של היוצרת, "קראת לי אסתר" (1993).
רקע וכתיבה
השיר מתאר פגישה אמיתית שהייתה לאנקרי עם חבר ילדות, שלמד איתה באותה הכיתה בבית הספר בלוד, והפך למכור לסמים קשים. השניים נפגשו בשוּק והוא קרא לה. אף ששניהם יצאו מאותה הסביבה ומאותה נקודת המוצא, אנקרי הייתה באותה העת בתקופת השיא של הקריירה שלה, והמפגש איתו היה כואב ומצמרר עבורה:. השיר מתאר אדם אבוד:, , הוא אומר. אותו אדם ביקש ממנה להשתמש במעמדה כזמרת מצליחה כדי להזהיר ילדים אחרים שלא ליפול ל"בורות העמוקים" של הסמים:.
אנקרי התייחסה לדבריו כאל שליחות. היא עיבדה את דבריו לשיר ושרה אותו לראשונה בחלק האומנותי של הפסטיגל. כעבור שנים אחדות, כאשר הופיעה בהתנדבות בערב התרמה לאגודת "אל סם", סיפרה את סיפורו של השיר.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר חמישה כוכבים מתוך חמישה:.
גידי אביבי מ"הארץ" תיאר את השיר במילים.
אהוד בנאי, שהעלה מופע משותף עם אנקרי ב־2010, אמר לה, לדבריה, שכשהוא שר את "קראת לי אסתר" הוא מרגיש שזה שיר שגם הוא יכול היה לכתוב. על הדואט הזה כתב יוסי חרסונסקי:.
הצלחה
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־17 בינואר 1993. הוא זכה להצלחה גדולה והגיע למקום הראשון למשך שלושה שבועות, החל מ־21 בפברואר 1993. הוא יצא מהמצעד ב־23 במאי 1993 בתום 17 שבועות צעידה. במצעד השנתי של התחנה (תשנ"ג) הוא דורג במקום השלישי. אנקרי זכתה בתואר זמרת השנה במצעד זה.
ספטיפיליום
ספטיפיליום (שם מדעי: Spathiphyllum) הוא סוג של צמח טרופי ממשפחת הלופיים, הכולל כ-52 מינים. שם הסוג מעיד על צורת מִתְחָל התפרחת, הדומה עם הופעתו לעלה. הצמח קל למדי לגידול ומשמש לצורכי נוי. בתוספת ליופי העלים הוא נושא במשך הקיץ תפרחת נאה של פרחים עדינים. הוא גדל היטב גם בתרבית מים. מוצא הסוג הוא באזור הטרופי של אמריקה.
סְפָּטִיפִילוֹן וָלִיס (Spathiphyllum wallisii Regel) הוא כנראה הנציג היחיד בצמחי הבית בישראל.
סהל בן סעד
סהל אבן סעד (בערבית: سهل بن سعد) היה בן אחד מהצחאבה הבולטים ביותר, אחד מהאנצאר, ובין המוסלמים הראשונים.
הוא נפטר בשנת 91 להיג'רה.
ז'אן קאלה
זַ'אן קַאלָה (בצרפתית: Jean Calas; 1698 – 10 במרץ 1762) היה סוחר שחי בטולוז בצרפת, שנשפט, עונה והוצא להורג בגין רצח בנו, למרות מחאותיו על חפותו. קאלה היה פרוטסטנטי בחברה קתולית רשמית. ספקות לגבי אשמתו הועלו על ידי מתנגדי הכנסייה הקתולית והוא נוקה מאשמה בשנת 1764. בצרפת הוא הפך לקורבן סמלי של, יחד עם ו.
רקע
קאלה, יחד עם אשתו, היה פרוטסטנטי. צרפת הייתה אז מדינה קתולית; הקתוליות הייתה דת המדינה, ללא זכות חוקית ליחידים לעסוק בדתות אחרות. אף ש נמוג ברובו, הפרוטסטנטים היו, במקרה הטוב, נסבלים. לואי, אחד מבניו של קאלה, המיר את דתו לקתולית ב-1756.
מותו של מארק-אנטואן קאלה
ב-13–14 באוקטובר 1761, אחד מבניו האחרים של קאלה, מארק-אנטואן, נמצא מת בקומת הקרקע של בית המשפחה. השמועות אמרו שז'אן קאלה רצח את בנו משום שגם הוא התכוון להמיר דתו לקתוליות. בחקירה, המשפחה טענה תחילה כי מארק-אנטואן נהרג על ידי רוצח. אחר כך הם הכריזו שמצאו את מארק-אנטואן מת, תלוי; מכיוון שהתאבדות נחשבה לפשע מתועב נגד עצמו, וגופות המתים של המתאבדים נטמאו, הם ארגנו שהתאבדות בנם תיראה כמו רצח.
משפט והוצאה להורג
אף על פי שז'אן קאלה טען שהמוות היה התאבדות, ועדותה של ז'אן וינייר (Jeanne Vigneire), האומנת הקתולית של קאלה, פסק בית המשפט בטולוז שז'אן קאלה רצח את בנו. קאלה נידון גם לעינויים לאחר שנשפט ונמצא אשם. ידיו ורגליו עד שנעקרו מהתושבת שלהם. שבעה עשר ליטר מים נשפכו לגרונו. הוא נקשר לצלב בכיכר הקתדרלה שם כל אחד מאיבריו נשבר פעמיים על ידי מוט ברזל. גם עם כל העינויים הללו, הוא המשיך להכריז על חפותו.
ב-9 במרץ 1762 גזר (בית המשפט האזורי) גזר דין מוות על ז'אן קאלה באמצעות גלגל שבירה. ב-10 במרץ, בגיל 64, הוא מת בעינויים על הגלגל, תוך שהוא עדיין טוען בתקיפות לחפותו.
ההתערבות של וולטר והזיכוי מאשמה שלאחר המוות
מאמציו של וולטר הצליחו, ולואי החמישה עשר, מלך צרפת נפגש עם המשפחה וביטל את גזר הדין ב-1764. המלך פיטר את ה-Capitoul, השופט הראשי של טולוז, המשפט בוטל, ובשנת 1765 ז'אן קאלה זוכה מאשמה לאחר מותו בשל "פגם פרוצדורלי" (vice de procedure), כשהמשפחה קיבלה פיצוי בסך 36,000 ליברות מהמלך. וולטר, מבקר גלוי של הכנסייה הקתולית, ציטט את המקרה כדוגמה לחומרת הכנסייה בחיבורו משנת 1763,.
בוראלוזאורוס
בוראלוזאורוס (שם מדעי: Borealosaurus) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הזאורופודים הענקיים שחי בסוף תור הקרטיקון לפני 90–95 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בליאונינג שבצפון סין.
הבוראלוזאורוס היה שייך לקבוצת הטיטאנוזאוריה בעלת המינים הענקיים כמו הארגנטינוזאורוס והפוארטזאורוס מאמריקה הדרומית, אך היה קטן יחסית אליהם. הוא הגיע על פי הערכות לאורך של 12 מטרים ושקל מעל 10 טונות. על חלק מהחוליות שנמצאו יש מחלוקת אם הן שייכות לסוג אופיסטוקוליקאודיה ממרכז אסיה.
בעבר חלק מהמינים היו משויכים לסוג טיטאנוזאורוס שהרבה ממיניו עברו לסוגים אחרים.
בתרבות
הבוראלוזאורוס מופיע בפרק השלישי בסדרה פארק פרהיסטורי של נייג'ל מארוון, בה הוא נחשב כטיטנוזאורוס. בפרק נראית להקה גדולה שלו שצועדת לעולם המודרני יחד עם נייג'ל.
קטיף.נט
קטיף.נט היה אתר האינטרנט של יישובי גוש קטיף. האתר המשיך להתקיים גם אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי הגוש.
את האתר הקימה משפחת סנדר מגני טל, לשתי מטרות:
האתר כלל מבזקי חדשות הנוגעים לגוש קטיף, מאמרי דעות, שיעורי תורה של רבני הגוש, אלבומי תמונות מחיי הגוש ומידע על יישובי גוש קטיף.
לאחר שאריאל שרון הכריז על תוכנית ההתנתקות, התגייס האתר למאבק נגד התוכנית ופרסם מבזקים, הודעות על הפגנות ומאמרי דעות בנושא. במקביל, תיעדו צלמי האתר את ההפגנות ואת פעילות המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות בשילוב תיעוד האווירה הפסטורלית ביישובים עצמם.
לאחר פינוי הגוש, הוקדש האתר להנצחת גוש קטיף, לשמירת הקשר בין קהילות המפונים שפוזרו ברחבי הארץ ומתן סיוע למצוקת המפונים. לשם כך, הציע האתר שירות בו כל תושב גוש קטיף מקבל אתר בית, כתובת דואר אלקטרוני ואלבום תמונות בו הוא יכול להנציח את חייו וביתו בגוש קטיף. האתר כולל גם בלוגים, פינת יהדות וקישורים לאתרים המזוהים עם הימין, כגון הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, האיחוד הלאומי-מפד"ל, ערוץ שבע ועוד.
Fairly Local
'Fairly Local' הועלה ליוטיוב ב-16 במרץ 2015, והופץ כסינגל יום לאחר מכן.
זאב שפר
זאב שֶׁפֶר (פינשטיין) (21 באפריל 1891 – 10 באפריל 1964, כ"ח בניסן ה'תשכ"ד) היה חבר הכנסת מטעם מפא"י וסגן יושב ראש הכנסת בכנסת השנייה.
ביוגרפיה
ב-1951 נבחר שפר לכנסת השנייה מטעם סיעת מפא"י, וכיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
זאב שפר נפטר בצפת בכ"ח בניסן ה'תשכ"ד לאחר התקף לב .הובא למנוחות בקיבוצו איילת השחר.