cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירועי הדמים בנובוצ'רקסק
1 ביוני
ניקיטה חרושצ'וב קיבל דיווח על המתרחש ויצר קשר עם ראשי המפלגה באזור, שר ההגנה רודיון מלינובסקי, ראשי הק.ג.ב ומשרד הפנים. הוא דרש לעצור את ההפגנות. לעיר נשלחה משלחת רמת דרג שכללה חברי פוליטביורו: פרול קוזלוב, אנסטס מיקויאן, אנדריי קירילנקו, לאוניד איליצ'וב ודמיטרי פוליאנסקי. לצוות הצטרף גם ראש ק.ג.ב לשעבר אלכסנדר שלפין.
לקראת שעה 16:00 בעיר התווספו ראשי השלטון ממחוז רוסטוב. בשעה 16:30 ראשי השלטון המחוזי החלו לדבר עם המפגינים. תחילה הקהל נרגע אך כאשר האנשים הבינו שבמקום שיחה פתוחה ועניינית ראש המחוז מקריא הודעה רשמית של המפלגה הם לא נתנו לו להמשיך וניסו להשתלט על בניין הנהלת המפעל. בשלב זה אנשי משטרה וק.ג.ב לא התערבו והסתפקו בצילומים.
לקראת שעה 19:00 באזור היה כוח משטרתי משמעותי. הוא ניסה לסלק את המפגינים משטח המפעל אך ללא הצלחה.
במשך כל היום יחידות הצבא הסובייטי לא התערבו בנעשה. אמנם ראשי השלטון המקומי דרשו מראשי צבא באזור להתערב אך לא קיבלו שום מענה. בשעה 19:00 רודיון מלינובסקי שהיה שר ההגנה נתן הוראה לעזור בהשבת הסדר אך ללא שימוש בטנקים.
בשעה 20:00 מספר מכוניות צבאיות ומשורייניות הגיעו לאזור בניין הנהלת המפעל. ההמון הצטופף סביב המכוניות ותוך זמן קצר הבין שחיילים לא מתכוונים לקחת חלק פעיל במערכה. בהמשך התברר שהמטרה העיקרית של הגעת הצבא היה למשוך את הקהל ולנצל את הזמן לצורך פינוי ראשי המחוז מבניין הנהלת המפעל.
לקראת הערב המפגינים הבינו שראשי השלטון לא מתכוונים לעשות מעשה. בערב הפועלים המפגינים הורידו דיוקן של חרושצ'וב מחזית בניין הנהלת המפעל ושרפו אותו. כמן כן הוחלט שמחר יש להתקדם לכיוון מרכז העיר ובמיוחד לבניין סניף עירוני של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
2 ביוני
במהלך הלילה לשטח המפעל הגיעו מספר טנקים והם ניסו לסלק את המפגינים ללא שימוש בנשק. בין המפגינים התפזרה שמועה שכמה אזרחים נדרסו והחלו מהומות, אולם בסופו של דבר הצבא הצליח לנקות את שטח המפעל ממפגינים.
תושבי העיר לא אהבו את הופעת השריון ובלילה החלו לפזר כרזות נגד ניקיטה חרושצ'וב אישית. במהלך הלילה כל בנייני מוסדות השלטון, התקשורת ותשתיות אחרות קיבלו הגנה של הצבא. הופעת חיילים במפעלים בתחילת משמרת הבוקר הביאה לכך שפועלים בכל מפעלי העיר סירבו לעבוד "תחת איום הרובה". ההמון התווסף והחל להתקדם לכיוון מרכז העיר. החיילים ניסו למנוע זאת אך ללא הצלחה.
חברי המשלחת שהגיע ממוסקבה נכנסו ללחץ כאשר נודע להם שהצבא לא מצליח לעצור את תנועת המפגינים והם נמלטו למחנה צבאי בקרבת העיר. ראשי העיר ניסו להרגיע את הרוחות ממרפסת בניין העירייה, אך ללא הצלחה. חלק מהמפגינים הצליח להיכנס לבניין העירייה וגרמו נזק משמועתי לרכוש.
לקרבת בניין העירייה הגיעו כ-50 חיילים שהיו תחת פיקודו של מפקד חיל מצב העירוני. הם נעמדו לאורך הבניין בשתי שורות. ממרפסת בניין העירייה מפקד החיילים קרא למפגינים לעזוב את השטח. כאשר קריאתו לא קיבלה מענה הוא נתן לחיילים פקודה לפתוח בירי. ההמון החל לברוח תוך השארת הרוגים ופצועים. לפי המניין הרשמי מהירי נהרגו 26 מפגינים וכמה עשרות נפצעו. חלק מהמפגינים דיווחו על ילדים בני 8-10 הרוגים אך לפי המניין הרשמי בין ההרוגים לא היו ילדים. כמו כן, קיימות עדויות לפיהם בנוסף לירי חיילים בוצע ירי מהקומה השנייה ומגג הבניין והוא זה שגרם לרוב ההרוגים והפצועים. לפי הדעה הרווחת היורים היו אנשי ק.ג.ב שהובאו לעיר במיוחד.
עד היום לא ברור מי נתן פקודה לצבא להתחיל בירי. ככל הנראה היה זה מפקד פיקוד צבאי הגנרל איסה פלייב, בידיעת חברי המשלחת שהגיעו ממוסקבה. אחד מראשי הצבא באזור, גנרל שפושניקוב סירב לבצע פקודה למתקפת שריון. זמן קצר לאחר האירועים הוא פוטר מהצבא והואשם בבגידה. בשנת 1988 הוא טוהר מכול אשמה.
לאחר הירי
לבתי החולים של העיר פנו 45 אנשים עם פגיעות ירי, אך ככל הנראה מספר נפגעים היה רב יותר וחלק משמעותי של הפצועים העדיף לא לפנות לבית חולים ממשלתי. במהלך הלילה גופות ההרוגים פונו מהעיר ופוזרו בין בתי הקברות השונים במחוז רוסטוב. רק בשנת 1992 כאשר בוטלו ההצהרות הסודיות של העדים, נמצאו וזוהו קברים של 20 הרוגים והועברו לקבורה בעיר.
למרות הירי, אי הסדר בעיר נמשך עוד מספר ימים. במהלך 3-4 ביוני נעצרו כ-240 מתושבי העיר. מנגד, תנאי התעסוקה במפעלי העיר שופרו והחלה תוכנית מסיבית לבניית בנייני מגורים לשיפור איכות החיים של תושבי העיר. בהתאם להחלטת ראשי ברית המועצות כל המידע על האירוע הוכרז כסודי ביותר. במהלך חקירות שבוצעו בסוף שנות ה-80 התברר שמספר מסמכים נעלמו כולל תעודות מחלה של הנפגעים. חלק ממסמכי הק.ג.ב בנושא נחשבים כסודיים עד היום.
על בסיס צילומים שבוצעו במהלך ימי המהומות נעצרו אזרחים רבים. בעיר נערך משפט כנגד המפגינים. בהתאם להחלטתו 7 ממשתתפי ההפגנות הוצאו להורג ו-105 קיבלו עונשי מאסר של 10-15 שנים. בהתאם לצו נשיאותי משנת 1996 כולם קיבלו חנינה. בשנת 1992 היה ניסיון להתחיל חקירה פלילית בנושא הירי אך חקירה נפסקה בעקבות פטירת רוב המעורבים בניהול המשבר מצד הממשלתי.
בשנת 2020 אנדריי קונצ'לובסקי הפיק סרט קולנוע עלילתי בשם "חברים יקרים" המבוסס על האירועים.
יצחק צבאח
תולדות חייו ויצירתו
רבי יצחק צבאח נולד לרבי יעקב במרוקו, כנראה בעיר פאס, למשפחת מגורשים ושמה "בן טובי" ונודעה בעיקר בשם "צבאח".
בשנות התשעים של המאה ה-16 עלה ממרוקו לארץ והחל משנת ה'שנ"ו נמצא שעסק בניהול החיים הדתיים של הקהילה בעיר, כאשר הוא העיד אז על הסכמת הקהילה בדבר פיטור תלמידי החכמים בעיר מהמסים. במהלך השנים כיהן גם כדיין וכראש ישיבה בעיר. כתלמידיו ידועים רבי יצחק בואינו, מחבר ביאור לשולחן ערוך בשם "שולחן מלכים", ורבי יהודה מרעלי (ראו להלן). בשנת ה'שפ"ג כתב הסכמה לספר "זהרי חמה" לרבי אברהם אזולאי יחד עם חכמים חשובים ובעלי שם. כן הוא חתם במהלך השנים, יחד עם חכמים נוספים מהעיר, על אגרות שנכתבו עבור קהילות אחרות. על פעילותו הרבנית כותב בן התקופה רבי דוד קונפורטי בכרוניקה שלו:
בחשון ה'שפ"ז (1621) נתפס יחד עם אישים נוספים הוכה על ידי המושל האכזרי מוחמד אבן פרוח' ועושי דברו. במהלך המאורעות הללו ביתו נבזז והוא נמלט, אשתו אף אולצה לספר כי נמלט דרך הגג. לאחר מתן שוחד על סך שבעים וחמישה גרושוש הוא ניצל. בעקבות המאורעות נשלחה בשנת ה'ש"צ אגרת ליהודי פאס המספרת על מצוקותיהם של יהודי ירושלים, כשבין החותמים נמצא רבי יצחק.
בשנת ה'ת"א (1640) שלח אגרת לאחת הקהילות הסמוכות לירושלים על מנת שיסייעו לעניי העיר במשלוח של פירות שונים ולולבים.
בשנת ה'ת"ט נתן הסכמה לספר מגיד מישרים המיוחס לרבי יוסף קארו, ומשוער כי הוא נפטר תקופה קצרה אחר כך.
עונת 2016 בגביע ליברטדורס
עונת 2016 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-57 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-2 בפברואר 2016 והתחרות הסתיימה ב-27 ביולי 2016. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
יצחק צבאח
תיקון סופרים
חיבורו "תיקון סופרים" המאגד את נוסחי כלל השטרות השפיע השפעה רבה על מנהגי השטרות בירושלים. בחיבורו הוא התבסס על ספר "תיקון סופרים" מרבי משה אלמושנינו, מחכמי סלוניקי, אך בגרסתו הוא עשה שינויים רבים ואף התאמות שונות עבור בני ירושלים ומנהגיהם. כתב היד של ספרו הועתק בחייו על ידי תלמידו רבי יהודה מרעלי, בשנת ה'שצ"ה. הוא הוהדר לראשונה במהדורה מדעית על ידי החוקרת רות למדן ויצא לאור בשנת ה'תשס"ט.
עונת 2016 בגביע ליברטדורס
התחרות הסתיימה בניצחון של אתלטיקו נסיונל, וזאת בפעם השנייה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 38 קבוצות:
בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מברזיל) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, ושתי קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני.
רייבנסווד
עלילה
הסדרה מתרחשת בעיירה הבדיונית רייבנסווד. הסדרה עוקבת אחרי חמישה זרים שחייהם קשורים זה לזה על ידי קללה קטלנית אשר פקדה את עירם במשך דורות. הם חייבים לחפור בעבר האפל של העיר, כדי לפתור את הקללה המסתורית.
ליהוק
ב־1 במאי 2013, נחשף שטיילר בלקבורן יחליף את תפקידו קיילב ריברס בסדרה "שקרניות קטנות" בתפקיד כיילב ריברס בסדרה רייבנסווד. ב־7 במאי 2013, נחשף כי ברט דיר ואליזבת וויטסון יופיעו בסדרה, כאוליביה ולוק – זוג תאומים. יום למחרת, ב־8 במאי 2013, הוכרז כי מריט פטרסון תצטרף לסדרה, כחברה הכי טובה של אוליביה, טס. שלושה ימים למחרת, ב־11 במאי 2013, אושר כי ניקול אנדרסון תצטרף לסדרה בתפקיד מירנדה. למחרת, ב־12 במאי 2013, הוכרז כי מג פוסטר תצטרף לשחקני הסדרה בתפקיד גב' גרינוולד, תושבת רייבנסווד (היא הופיעה גם לראשונה בעונה 4 פרק 6 של "שקרניות קטנות"). ב־16 ביולי 2013, נודע כי מריט פטרסון תחליף את אליזבת וויסטון כאוליביה. באוגוסט 2013, הוכרז כי הצטרפו לשחקני הסדרה בתפקיד סטיבן קברל בתפקיד ריימונד קוליס, לוק בנוורד בתפקיד דילון, הנרי סימונס בתפקיד סיימון וסופאינה בראון בתפקיד טרי בומונט, היילי ריצ'דרסטון בתפקיד המחליפה של מריט פטרסון ודניאל קמפבל הצטרפה לצוות כהיילי. הצילומים החלו ב־22 באוגוסט 2013 בניו אורלינס, לואיזיאנה. ב־28 באוגוסט 2013, אושר שג'סטין רונינג הצטרף לצוות בתפקיד בנימין פרייס. באוקטובר 2013, ג'יי אגיולי הצטרף לשחקנים בתפקיד טום בנימין.
צילומים
הצילומים לסדרה החלו בתאריך ה־22 באוגוסט 2013 בניו אורלינס, לואיזיאנה.
ביקורות
מבקר הטלוויזיה דוד הינקלי של ניו יורק דיילי ניוז נתן לסדרה 3 מתוך 5 כוכבים ואמר שהסדרה משעשעת, אך מפחידה יותר מסדרת האם. סקוט ד. פירס מבקר הסדרות של העיתון "The Salt Lake Tribune" אמר שהסדרה מגוחכת, אבל יכולה להיות מהנה.
גרג רתרפורד
גרגורי ג'יימס "גרג" רתרפורד (באנגלית: Gregory James "Greg" Rutherford; נולד ב-17 בנובמבר 1986) הוא אתלט בריטי, אלוף אולימפי (לונדון 2012), אלוף העולם (בייג'ינג 2015) ואלוף אירופה (אמסטרדם 2016) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
רתרפורד נולד במילטון קיינס. סבא רבא שלו, ג'וק רתרפורד, היה כדורגלן במועדון הכדורגל ארסנל, ואילו הוא כילד השתתף במבחני הכניסה למועדון הכדורגל אסטון וילה.
רתרפורד התחרה במשחקי חבר העמים הבריטי במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 והגיע למקום השמיני עם תוצאה של 7.85 מטר. באותה שנה זכה במדליית הכסף באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה עם תוצאה 8.13 מטר, שני לאנדרו הו שקפץ ל-8.20 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיים רתרפורד במקום 21 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.77 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בטורינו, איטליה במרץ 2009 סיים רתרפורד במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר. בשלב המוקדמות, הוא שבר את השיא הבריטי בקפיצה לרוחק של כריס טומלינסון וקבע אותו על 8.30 מטר ועלה מהמקום השני. טומלינסון שבר בחזרה שיא זה בשנת 2011 בקופצו 8.35 מטר באירוע ליגת היהלום בסן-דני.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 סיים רתרפורד במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.80 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים רתרפורד במקום 15 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר.
שיאים אישיים
אצטדיון:
אולם:
התרבות הלומקוויאנית
התרבות הלומקוויאנית (באנגלית: Lomekwian) היא שם שניתן למסורת סיתות כלי אבן פרהיסטוריים מן התקופה הפלאוליתית התחתונה שהתגלו בשנת 2011 באתר לומקווי 3 לחופי אגם טורקאנה בקניה.
הכלים הלומקוויאנים מתוארכים לתקופה של 3.3 מיליון שנה לפני זמננו – כלי האבן העתיקים ביותר המוכרים למדע וקדומים במאות אלפי שנים מן התרבות האולדובאית, שנחשבה עד גילויים לתרבות כלי האבן העתיקה ביותר. הם גם קדומים במאות אלפי שנים מן המאובנים הקדומים ביותר המשויכים לסוג האדם, ולפיכך ייתכן שהם סותתו על ידי הומינינים שקדמו לו, קרוב לוודאי אוסטרלופיתקים.
גילוי
כלי האבן התגלו באתר לומקווי, סמוך לחופו המערבי של אגם טורקאנה בקניה. אגם טורקאנה הוא אחד האזורים העשירים בעולם בממצאים ארכאולוגים ופלאואנתרופולוגים מן האבולוציה של האדם. הגילוי נעשה ביולי 2011 על ידי צוות בינלאומי של ארכאולוגים צרפתים, אמריקאים וקנייתים, בראשותה של הארכאולוגית הצרפתית סוניה הרמנד, פרופסורית לארכאולוגיה פלאוליתית באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק.
הגילוי פורסם במאמר מדעי בכתב העת המדעי היוקרתי Nature במאי 2015, שבו הציעו החוקרים את המונח "לומקוויאני", בהתאם לנוהג לקרוא תרבויות כלי אבן פרהיסטוריות על-שם האתר שבו התגלו לראשונה.
תיארוך
כלי האבן הלומקוויאנים מתוארכים על-פי ייחוסם לשתי שכבות גאולוגיות של אבן טוף מאפר געשי, אשר תוארכו עוד לפני הגילוי על ידי חוקרי הגאולוגיה של אגם טורקאנה, באמצעות תיארוך רדיומטרי אשלגן-ארגון וארגון-ארגון ובתיארוך לפי פלאומגנטיזם, לגיל של כ-3.3 מיליון שנה לפני זמננו. זהו הגיל העתיק ביותר שנמצא לכלי אבן מסותתים כלשהם. עד גילוי הכלים הלומקוויאנים, כלי האבן הידועים העתיקים ביותר היו כלים אולדובאים בני 2.5 עד 2.6 מיליון שנה מאתר גונא שבאתיופיה.
מקובל בתחומי הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה להגדיר ראשית הפרהיסטוריה החל מן העדויות הראשונות לסיתות כלי-אבן. לפי נוהג זה גילוי הכלים הלומקוויאנים הקדים את ראשית הפרהיסטוריה ב-700 אלף שנה.
מאפיינים
האבנים מלומקווי 3 כוללות גרעינים (אבנים שמהן הותזו נתזים קטנים יותר), נתזים וסדנים (שעל גביהם סותתו אבנים אחרות). הן גדולות למדי – גדולות מכלי האבן האולדובאים מאתר גונא באתיופיה. המסה הממוצעת של גרעין היא כ-3 ק"ג ושל נתז 842 גרם. לדעתה של הרמנד, נראה שהסתתים העדיפו אבנים גדולות והתעלמו מאבנים קטנות יותר שנמצאו יחד איתן. ההבדלים בגודל תואמים להבדל נוסף בין הכלים הלומקוויאנים והאולדובאים: נראה שהשיטה הלומקוויאנית עשתה שימוש באבני סדן שהונחו על האדמה, ועליהן סותתו אבני גרעין, אם באמצעות הטחתן באבן הסדן ואם באמצעות הכאתן באבן שלישית (ה"מקבת"). לעומת זאת, בשיטה האולדובאית גם הגרעין וגם המקבת בדרך-כלל הוחזקו ביד.
הרמנד פסלה את האפשרות שהאבנים נשברו כתוצאה מתהליכים טבעיים. ניתוח צורת השבירה מרמזת שהסתתים סובבו את האבנים והתיזו שברים מכיוונים שונים. החוקרים אף הצליחו להתאים את אחד הנתזים למגרעת באבן גרעין שממנה הותז.
יעודם של הכלים הלומקוויאנים אינו ידוע בוודאות, כיוון שעל עצמות בעלי חיים מאובנות מן האתר לא נמצאו סימני חיתוך מכלי אבן, כפי שנמצאו על עצמות באתרים אולדובאיים ומאוחרים יותר.
פרהיסטוריה
לא ידוע מי היו סתתי הכלים הלומקוויאנים, מכיוון שלא נתגלו באתר מאובנים שלהם. דעה מקובלת בתחום האבולוציה של האדם, שבה תמך בעיקר הפלאואנתרופולוג לואיס ליקי, רואה בסיתות כלי אבן יכולת בלעדית לסוג האדם, אשר פותחה במקורה על ידי המין העתיק ביותר שלו הומו הביליס (שם המין "הביליס", שפירושו ביוונית "מיומן", ניתן לו על ידי לואיס ליקי לציון יכולתו לסתת את כלי האבן האולדובאים). ואולם כלי האבן הלומקוויאנים, בני 3.3 מיליון שנה, עתיקים בהרבה מן המאובנים העתיקים ביותר המיוחסים להומו הביליס ולסוג האדם, ובכללם לסת עליונה קדומה במיוחד שגילה 2.7 מיליון שנה. הם בני זמנם של מאובני אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שנמצאו באתרים אחרים באתיופיה ובקניה, ושל המאובנים המיוחסים לקניאנתרופוס פלטיאופס באתר לומקווי 1 לחופי אגם טורקאנה. ההפרש הגדול בין תיארוכים אלו תומך בהשערה שסיתות כלי-אבן קדום יותר היה בשימוש כבר אצל אוסטרלופיתקים.
ממצא קודם שתמך באפשרות סיתות כלי אבן אצל אוסטרלופיתקוס אפרנסיס התגלה באתר דיקיקה שבאתיופיה בשנת 2010: סימני חיתוך על עצמות מאובנות של אנטילופות אשר תוארכו לגיל של 3.4 מיליון שנה, והעידו לדעת מגליהם על שימוש בכלים לשחיטה של טרף או פגרים. ואולם הכלים ההיפותטים ששימשו לחיתוך העצמות לא התגלו, וחוקרים אחרים מתחו ביקורת על פירוש הממצא בטענה שהחתכים היו עשויים להגרם גם משיני טורפים או מרמיסה תחת רגלי בעלי חיים אחרים. לעומת העצמות מאתר דיקיקה, הכלים הלומקוויאנים הם עדות ישירה לסיתות אבנים בתקופה זו. חוקרים נוספים הציעו שיכולת הפיצוח של אגוזים באמצעות אבנים, שהתגלתה אצל שימפנזים מצויים החיים בטבע כיום, הייתה קיימת כבר באב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה, וממנה התפתח סיתות כלי האבן.
חופשה שנתית
חופשה שנתית היא זכות המוקנית לעובדים, ולפיה כל עובד זכאי למספר ימים בשנה של חופשה בתשלום, שבה אינו עובד אך ממשיך לקבל את שכרו.
בישראל
בישראל ניתנת לעובד זכות לחופשה שנתית בחוק חופשה שנתית ה'תשי"א-1951. זוהי זכות קוגנטית (אנגלית: cogent), כלומר זכות שאסור לשלול אותה, או להגביל אותה אפילו בהסכמת העובד. על פי הוראות החוק זכאי כל עובד למספר ימי חופשה שנתית בתשלום. לקבוצות עובדים שונות, ניתנות בהסכמים קיבוציים, בצווי הרחבה ובהסכמים אישיים מספר משתנה של ימי חופשה. כמו כן, העובדים זכאים לתשעה ימי חופשה כל שנה בגין חגים, וזאת מכוח פקודת סדרי השלטון והמשפט.
עיקרי החוק
"כל תמורה, בכסף או בשווה כסף, המשתלמת לעובד על ידי המעביד בעד שעות העבודה הרגילות, זולת אם נקבע אחרת בהסכם קיבוצי שאושר לעניין זה על ידי שר העבודה. סכום המשתלם לעובד לכיסוי הוצאות מיוחדות שאינן קיימות בעת החופשה, אין רואים אותו כחלק משכר העבודה". מי שעבד פחות מ-200 ימי עבודה - יהיה זכאי לחלק היחסי של החופשה (=מספר ימי עבודתו של העובד בפועל כפול האמור בטבלה חלקי 200). במידה ויחסי העבודה התקיימו בין הצדדים רק חלק מהשנה אך העובד צבר יותר מ-240 ימי עבודה - העובד יהיה זכאי לכל מכסת ימי החופשה המפורטים לעיל. מי שעבד פחות מ-240 ימי עבודה - יהיה זכאי לחלק היחסי של החופשה (=מספר ימי עבודתו של העובד בפועל כפול האמור בטבלה חלקי 240). חופשה יזומה או מרוכזת- המעביד רשאי להוציא עובדים לחופשה בזמנים שנוחים לו, למעט יום חופשה אחד שאת מועדו זכאי העובד לבחור. אם מדובר בחופשה יזומה של יותר מ-7 ימים - המעביד חייב להודיע לעובד לפחות שבועיים מראש. את שאר ימי החופשה המגיעים לעובד (בנוסף לשבעה הימים הרצופים) מותר לו לחלק כרצונו בהתראה קצרה. עם זאת, במידה והעובד זכאי למספר ימי חופשה הגבוה מהקבוע בחוק ייתכן שיוכל להגיע עם המעביד להסכמה בעניין פדיון בכסף של ימי החופשה הנוספים.
בשנת 2017 נעשו ניסיונות להעניק לעובדים יום חופש נוסף ברבעון, אשר יבוא לידי ביטוי כ"סוף שבוע ארוך" אחת ל-3 חודשים, אולם בהתערבות יו"ר ההסתדרות דאז, אבי ניסנקורן, יום החופש הוחלף לשעת עבודה אחת פחות בכל שבוע.
קישורים חיצוניים
ב
הערות שוליים
Sykemelding
קרמיקה בארץ ישראל
הקרמיקה בארץ ישראל כוללת את כלי החרס שהיו בשימוש האוכלוסייה המקומית, מן התקופה הנאוליתית ועד התקופה המודרנית. בכלל זה נכללים כלים מייצור מקומי, כלי ייבוא וחיקויים מקומיים של כלי היבוא. הארכאולוגים עוקבים אחר שינויים בטיפולוגיה של הכלים המתגלים באתרים שונים ובשכבות שונות ומשייכים אותם לתקופות, לתרבויות, ולעיתים לקבוצות אתניות שונות.
לרוב, מחקר כלי החרס כולל בתוכו רק כלי קיבול ולא חפצים שונים העשויים מחרס, דוגמת צלמיות, רעפים ומשקולות, הנידונים בפני עצמם.
התקופה הנאוליתית הקדם-קירמית
עוד בטרם החלו להופיע כלי החרס באופן נרחב, היו ניצנים לתופעה של שימוש בחומר פלסטי, דוגמת, גולגולות מכוירות וצלמיות עשויות טין.
כ־20 שברי חרס שנמצאו בכפר החורש מעידים על פיתוח של כלים, אך גילויָם באתר אחד בלבד מעידים שהתופעה נותרה מצומצמת.
התקופה הכלקוליתית הקדומה (תרבות ואדי רבה)
הערה: תקופת המעבר בין התקופות אינה מוסכמת על כלל החוקרים, ויש המשייכים את תרבות ואדי רבה לשלהי התקופה הנאוליתית
מאפייני הקרמיקה של תרבו ואדי רבה
קדרי התקופה התמחו במלאכתם וייצרו כלים באכות גבוהה, למרות חוסר שימוש באבניים. רבים מהכלים מזווים ועם שפיות.
בתקופה זו מתחילים להופיע בארץ כלים מעוטרים בחמצון וחיזור המושפעים מכלי ה־. כלים נוספים, שהוכנו בידי אנשי תרבות ואדי רבה מחומר מקומי, מתאפיינים באיכות גבוהה ובמגוון סגנונות עיטור: סירוק, חריטה, דיקור, הדבקה וצביעה.
בין טיפוסי הכלים הנפוצים: קערות מזוות והמיספריות, קנקנן שפת־קשת - הנפוץ בתקופה, וקנקנים עם צוואר זקוף או שפה פשוטה הנוטה חוצה, פערור, וקנקן־פערורי, טסים וכנים.
התקופה הכלקוליתית התיכונה
התקופה הכלקוליתית התיכונה וכלי בית שאן XVIII הוגדרו בידי יוסף גרפינקל והתקבלו באופן מוגבל בידי חוקרים אחרים.
ברונזה קדומה ב
בראשית התקופה, סגנונות עיטור של הכלים המחופים באדום, המעוטרים במכחול ומישח הפסים ממשיכים להתקיים, אבל תפוצתם מתמעטת. עיטור החבל, שהיה פופולרי בתקופות הקדומות, מאבד מזוהרו, ולעומת זאת, ידיות המדף נעשות נפוצות ביותר.
הטס הופך לכלי המרכזי של התקופה - לרוב מחופה באדום וממורק, וידועות דוגמאות המעוטרות בדגם רשת (שיעשה פופולרי יותר בב"ק ג').
בתקופה זו החל השימוש בקערות בתור נרות שמן. בתקופות מאוחרות, הקדרים יחלו לעצב בנר מקום להנחת הפתילה, אולם בתקופה זו, ניתן להבחין בקערה ששימשה כנר רק הודות לפיח שבשוליה.
ברונזה קדומה ג
במרבית אתרי התקופה, המכלול הקירמי מכיל אחוז גבוה של קערות וטסים, ולצדם כלי בישול ואחסון גדולים ואף גדולים מאוד. קנקנים וקנקניות נדירים בתקופה זו.
על חלק מהטסים בתקופה זו, מירוק בצורת דגם רשת
תקופת הברונזה הביניימית
רוב טיפוסי הכלים בתקופה זו ממשיכים את טיפוסי הכלים של התקופה הקודמת.
כלל הכלים עשויים ביד ועיטור שכיח הוא החריטה. בדרום הארץ - חריטה עדינה הנעשית בכלי רב־חודים ("מזלג"), ובצפון – חריטות עמוקות יותר, בחוד בודד, לעיתים יחד עם עיטור בנזילות צבע (שיש שהציעו להגדיר כמשפחה עצמאית).
נרות הקערה מהתקופה הקודמת מתפתחים לנר הצבוט שימשיך לתקופות רבות. גרסה אחת שלו, שבה מופיעים מספר צביטות מרובות - לרוב ארבעה, קרויה בשם נר ארבעתן שימשיך לתוך תקופת הברונזה המאוחרת.
תקופת הברונזה התיכונה
הנרות בעלי הפיות המרובות ממשיכים מהתקופה הקודמת, ולצידן מתחיל להופיע הנר הצבוט, בעל פיה אחת בלבד. רבים מהנרות בתקופה זו עומדים על גבי רגל, בדומה לקובעות.
תקופת הברונזה המאוחרת
כלי שוקולד על לבן ממשיכים מתקופת הב"ת.
ככלל, הכלים המקומיים בתקופה זו עשויים ברמה ירודה מאוד יחסית לתקופת הברונזה. מנגד, כמות הכלים המיובאים העדינים (fine ware) נוסקת אל-על.
ממיקנה
בתקופת הברונה המאוחרת מיובאים ממקינה כלים מסוג מיקני IIIc. עם המעבר לתקופת הברזל, ייצרו הפלשתים קירמיקה זו באופן מקומי.
טיפוסי כלים
צפחת בתקופת הברונזה המאוחרת
הקנקן הכנעני המשיך מתקופת הב"ת והפך לפופולרי במיוחד. קנקנים ששימשו להסעת חומרים לייצוא נשלחו לרחבי, והתגלו, בין השאר, באתרים ברחבי מצרים והמרחב האגאי. בספינה הטרופה מאולו-בורון התגלו למעלה מ־150 קנקנים שלמים.
תקופת הברזל I
קנקן שפת צווארון
כלים המצוירים על לבן מתקופת הברזל
תקופת הברזל IIב - ג
כלים רבים מעוטרים במירוק - עם התיבשותו של הכלי, חלקים מגופו מוחלקים ונדחסים בידי חפץ קשה וחלק (כגון צדף, או חלוק נחל) המוחזק בידי הקדר. לאחר הצריפה, מתבטא הדבר בפסים ממורקים על גבי הכלי. בתחילת התקופה, הכלים מוחלקים בצורה אקראית, בסגנון הנקרא "מירוק ידני" או "מירוק פרוע", ומאחר יותר מתחיל נוהג של "מירוק אבניים", היוצר פסי מירוק אחידים סביב הכלי.
קרמיקה פלישתית
הקרמיקה פלשתית כוללת בתוכה מספר שלבים.
כלי הבישול הפלשתיים היו ללא עיטור. באופן ייחודי להם, השתמשו הפלשתים בפכי בישול, בתחילה – באופן בלעדי, אך בהמשך הזמן נכנס סיר הבישול הארץ־ישראלי לשימוש גם במרחב הפלשתי.
התקופה הפרסית
בתקופה הפרסית נפוץ קנקן בעל שפה מעוגלת וללא צוואר, שמופיע גם בשלבי המעבר שבין התקופה הפרסית וההלניסטית.
בתקופה זו מתחיל היבוא של הקרמיקה האטית.
התקופה ההלניסטית
כלי השולחן מהקרמיקה האטית ממשיכים בשימוש עד המאה ה־3 לפנה"ס, ובמאות הבאות יטלו את מקומם כלים ממקורות מזרחיים - רודוס,, הטרה הסיגליטה המזרחית למיניה, וחיקויים מקומיים.
בתקופה ההלניסטית הקדומה קיים מגוון גדול בצורות הקנקנים, אך בתקופה ההלניסטית המאוחרת נפוץ במיוחד קנקן עם שפה מרובעת המתעגלת כלפי חוץ.
בתקופה החשמונאית, ניתן לראות (בעיקר ביהודה ופחות בגליל) בידול מובהק בין אתרים יהודאיים ונוכרים – בעוד הנוכרים ממשיכים להשתמש בכלי חרס מיובאים, האוכלוסייה היהודית נוטה לעשות שימוש כמעט בלעדי בקרמיקה מייצור מקומי
את הצפחות מהתקופה החשמונאית ניתן לזהות לפי לפי הידית המתפתלת כרבע סיבוב, תופעה שתמשיך לתקופה הרומית הקדומה (הורדוסית) ותיעלם לאחר מכן.
נרות בתקופה ההלניסטית
התקופה ההלניסטית בארץ ישראל מצטיינת במגוון גדול של נרות. הנרות נחלקים לנרות עשויים על אבניים, כגון הנר הצבוט המקומי, שהמשיך את מסורת התקופות הקודמות ובהמשך התקופה הצביטה נעשתה בולטת יותר ויותר, עד לנגיעה של שני הקצוות; נרות אלו היו נפוצים במיוחד באתרים יהודיים. נרות השפלה המתוארכים מסוף המאה ה־4 לפנה"ס ועד תחילת המאה ה־3 לפנה"ס היו גם הם עשויים על אבניים עם עין נר גדולה המוקפת במדף, בתוספת חרטום קוני. נרות מיובאים נפוצו במיוחד בתקופה – בראשיתה בכל האתרים, אך עם חלוף הזמן נטתה האוכלוסייה היהודית להעדיף יצור מקומי. בין המיובאים, בעיקר נרות העשויים בדפוס, כגון: נרות אפסוס, דלפיניפורם, נרות ארוטיים ועוד.
התקופה הרומית הקדומה
עם כניסת ההשפעות של האדריכלות הרומית, התווספו לקורפוס הקרמי גם רעפים והטובולי – צינורות חרס שהוליכו את הקיטור בקירות בית המרחץ.
התקופה האומיית
כלים קופטיים מזוגגים מתחילים להופיע בא"י במאה ה־8.
מופיעים לראושנה בתקופה האומיית, נעשים שכיחים בתקופה העבאסית ונעלמים בשלהי התקופה הפאטימית.
התקופה הפאטימית
החל מהתקופה הפאטימית ועד ראשית התקופה העותמאנית, מתפתחת בארץ ישראל תעשיית סוכר, ששיאה בתקופה הצלבנית. תעשיית הסוכר עשתה שימוש בשני כלי חרס – תבנית הסוכר – משפך חרוטי שבו קיבל הסוכר את צורתו, וצנצנת בה התקבלה הדבשה. שני הכלים יחד ידועים בשם כלי סוכר.
התקופה העותמאנית
החל מהמאה ה־16 נפוצה במרחב העותמאני מקטרת בשם, שחלקה התחתון עשוי חרס. מקטרות מסוג זה ימשיכו להיות פופולריות עד שיידחקו מפני הסיגריה בשנות ה־20 של המאה ה־20.
התקופה המודרנית
קרמיקה ישראלית עוצבה בארץ ישראל ובמדינת ישראל החל מראשית המאה ה-20. לצד קדרות מסורתית, פעלו בארץ אמנים שיצירותיהם נוצרו במסגרת תעשייתית. עד לשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 התקיימה בישראל מסורת מקומית שהדגישה את ערכי הטבע ואת המקומיות כביטוי לזהות הציונית. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להופיע ביצירות האמנים הישראלים ביטויים שביקשו לערער על מסורת זו על ידי שילוב הקרמיקה במדיה אמנותיות נוספות ובשימוש בתכנים אישיים וביקורתיים.
בית הסוהר סן קוונטין
בית הסוהר סן קוונטין (באנגלית: San Quentin State Prison) הוא מוסד כליאה, השוכן במחוז מארין שבקליפורניה. הוא מנוהל על ידי מחלקת בתי הכלא של מדינת קליפורניה. המתקן פועל החל משנת 1852. כיום הוא יכול לאכלס 3082 אסירים.
בשנת 1851 נפתח הכלא הראשון בקליפורניה. לצורך זה הותאמה אונייה בשם Waban שהוצבה במפרץ סן פרנסיסקו והייתה מאוכלסת בכ-30 אסירים. חלקים של אוניה זו עד היום משבלים בבניין בית החולים של הכלא.
אסירי האונייה בנו בית הסוהר החדש שנפתח בשנת 1852 והיה יכול לאכלס 68 אסירים. בין המנהלים הבולטים של המתקן היה קלינטון דאפי שניהל אותו בשנים 1940–1952. הוא הכניס שינויים גדולים בארגון המתקן והביא ספרן ורופא מנתח. למרות זאת בית הסוהר היה אלים וחלק מהאסירים הוכו עד מוות. שימוש בעינויים לצורכי חקירה נאסר בשנת 1944.
בשנת 2005 דווח שמתקן מיושן, חסרים בו מתקנים רפואיים והוא מאוכלס יתר. בשנת 2007 החלה בנייה של מתקן בית חולים חדש. בשנת 2020 כ-350 אסירים חלו בקורונה.
המתקן כולל תא נידונים למוות. בין שנים 1893–1937 215 אסירים הוצאו להורג בתלייה, בהמשך 196 אסירים לרבות בילי קוק הומתו בתא גזים. חלק מהאסירים שהוצאו להורג בכלא הובאו מאלקטרז. בשנת 1996 החלו להשתמש בהזרקת רעל. הראשון היה ויליאם בונין. עד לשנת 2006 בשיטה זו הוצאו להורג 11 אסירים. סטיבן דין גורדון בין הכלואים בכלא וממתין לביצוע גזר דין משנת 2017.
בשנת 1990 בי. בי. קינג הקליט בכלא הופעה. תקליט זה זכה בפרס גראמי בשנת 1991.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) היא אולימפיאדת הנוער הראשונה, שתפתח בכך מסורת של משחקים אולימפיים לנוער בגילאים 14 - 18 ברוח המשחקים האולימפיים. המשחקים נפתחו רשמית ב-14 באוגוסט 2010 וננעלו ב-26 באוגוסט. האולימפיאדה היא אולימפיאדת קיץ. באולימפיאדה השתתפו 3,524 ספורטאים מ-204 מדינות שהתחרו ב-201 אירועים ב-26 ענפי ספורט שונים. משחקי הנוער האולימפיים הם בעלי תכונות ייחודיות כמו קבוצות מעורבות המורכבות מנציגים ממדינות שונות, תוכנית התרבות והחינוך (CEP), אשר לראשונה פעלו באולימפיאדת זו.
למרות שהרעיון לאולימפיאדת נוער החלה בשנת 1998, ההכנות הרשמיות למשחקי אולימפיים לנוער הוכרזו רק בכנס ה-119 של הוועד האולימפי הבינלאומי ב -6 ביולי 2007. סינגפור נבחרה כעיר המארחת לאחר שהביסה את מוסקבה ב-21 בפברואר 2008. הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בסינגפור (SYOGOC) הכינה 18 מתקני תחרות ו-12 מתקני אימון. המצוף במרינה ביי אירחה את טקסי הפתיחה והסיום. הכפר האולימפי לנוער מוקם באוניברסיטה הטכנולוגית נניאנג. הוועדה בחרה קמע למשחקים, ליאו ומרלי, אריה אש ולביאת ים מסוג אריה-ים, סמל "הרוח של הנוער", באמצעות תחרות עיצוב, ואת שיר נושא "כולם", שבוצע על ידי חמישה זמרים, שכל אחד מהם ייצג יבשת, כאשר צפון ודרום אמריקה אוחדו. אווירת המשחקים נפגמה בעקבות חוסר התאמה בין נתוני התקציב והנוכחות, שני מתאבקים שנתפסו בשימוש בסמים אסורים, ניצחון בגמר הטאקוונדו בנים עד 48 ק"ג בעקבות פרישת הלוחם האיראני, וטענות כי כדורגלנים בוליביאניים היו מעל לגיל החוקי להשתתפות במשחקים.
המכרז
הקונספט של המשחקים האולימפיים לנוער פותח בשנת 1998 על ידי יוהאן רוזנזוף בתגובה לחשש מפני עלייה בהשמנת יתר בקרב ילדים וירידה בהשתתפות הנוער בספורט. נשיא הוועד האולימפי העולמי, ז'אק רוג הודיע רשמית על אולימפיאדת הנוער בכנס ה-119 של הוועד האולימפי בגואטמלה סיטי ב-6 ביולי 2007. סינגפור, לראשונה הגישה הצעה רשמית לארח אירוע ספורטיבי רב תחומי בסדר גודל כזה. מאפיינים חיוביים בהצעתה כללו את הקישוריות הגבוהה שלה עם מדינות העולם, גילה הצעיר כמדינה עצמאית, והמוניטין החיובי בקרבה בנוגע למצוינות והרמוניה רב-גזעית. העיר-מדינה גלגלה קמפיין הסברתי נרחב שכלל את היותה בין הראשונים להשיק את אתר האינטרנט הרשמי שלה למשחקים, הצגת לוגו למשחקים (למרות כללי הוועד האולימפי הבינלאומי האוסרים להציע לוגו) ב-16 באוקטובר 2007.
אחת עשרה ערים הביעו עניין באירוח המשחקים, כאשר רק תשעה מהן הגישו לבסוף הצעה. מתוך תשע ההצעות נבחרו חמש ערים להיות מועמדות: אתונה (יוון), בנגקוק (תאילנד), מוסקבה (רוסיה), סינגפור, וטורינו (איטליה). בהמשך, הרשימה קוצרה לשני מועמדים סופיים, סינגפור ומוסקבה. ב-21 בפברואר 2008, הוכרזה סינגפור כעיר המארחת לאחר שזכתה בהצבעה שבוצעה בדואר 53-44.
טרם פתיחת האולימפיאדה, עלו חששות בנוגע לשאלה האם שני מקומות חדשים שתוכננו, הכפר האולימפי לנוער ומתחם רכיבת הסוסים, יהיו מוכנים בזמן. מומחה בנייה האמין כי התוכנית בעלות 423 מיליון דולר אמריקאי עבור בניית הכפר האולימפי באוניברסיטה הלאומית של סינגפור היא ריאלית, וכי מקום הרכיבה יהיה מוכן בזמן. למרות ממצאי המומחה, הכפר האולימפי לנוער נתקל בקשיים בעקבות גידול בעלויות הבנייה. בהמשך הוחלט כי מעונות הסטודנטים הקיימים באוניברסיטה הטכנולוגית נניאנג ישמשו עבור הכפר האולימפי.
ארגון
משימת ארגון המשחקים הוטלה על הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור (SYOGOC). היא נעזרה בפאנל של יועצים שהורכב משרי הקבינט הסינגפורי ותאו סר לוק, מזכיר פרלמנטרי בכיר. בנוסף, הקומה ועדה בין משרדית בראשות שר הפיתוח הקהילתי, הנוער והספורט, וניאם צ'יאנג מנג, מונה למזכירה הקבוע. סינגפור גם קיבלה תמיכה בינלאומית בהכנות למשחקים. הרפובליקה העממית של סין, המארחת של אולימפיאדת הקיץ ב-2008, הביעה את רצונה לסייע לסינגפור בהכנות. לורד סבסטיאן קו, יו"ר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת בלונדון, הודיע כי חברים מהוועדה המארגנת, כולל מאמנים ומנהלנים, מתכננים להשתתף באירוע. הוועדה שריינה 4,310 חדרים ב-36 מלונות. המלון הרשמי של המשחקים היה "פירמונט סינגפור".
עלויות
הוועד האולימפי בשנת 2007 העריך את עלות אולימפיאדת הנוער בסכום של כ-30 מיליון דולר אמריקני. סינגפור זכתה בשנת 2008 עם הצעת תקציב של 75.5 מיליון דולר (S מיליון דולר סינגפורי) עם תמיכה ממשלתית חזקה. התקציב הוגדל מאוחר יותר ל-284 מיליון דולר (387 מיליון דולר סינגפורי), פי שלושה מהסכום המקורי. המארגנים ייחסו את הגידול בעלויות לשינויים המשמעותיים בהיקף ומתכונת המשחקים. העלויות שהוגדלו היו לטובת לוגיסטיקה, תחבורה, אבטחה, ושדרוג מתקני ספורט שונים וטכנולוגיה.
מתקנים
המשחקים התקיימו בשמונה עשרה מתקנים שונים: 11 מתקנים קיימים, מתקן חדש אחד שהוקם לכבוד המשחקים ושימש למרוצי הסוסים, ושישה מתקנים זמניים שפורקו עם סיום המשחקים. בנוסף, נעשה שימוש גם בשנים עשר מתקנים נוספים לצורכי אימון. חלק מהמתקנים כמו האצטדיון המקורה של סינגפור או "המצוף" במרינה ביי הומרו זמני לארח את המשחקים, בעוד המגרש בקאלאנג שודרג על מנת שיוכל לאחר את תחרות החץ וקשת. "המצוף" במרינה ביי שהוא למעשה במה צפה, שימש כאצטדיון המרכזי עבור המשחקים והכיל 25,000 מקומות ישיבה. הוא אירח את טקס הפתיחה ב-14 באוגוסט, ואת טקס הסיום שהתקיים ב-26 באוגוסט 2010.
הכפר האולימפי לנוער שיכן למעלה מ-5,000 ספורטאים ואנשי צוות במשך 18 ימים. החל מה-10 עד 28 באוגוסט 2010. הכפר מוקם באוניברסיטה הטכנולוגית נניאנג. הכפר שמש כנקודת אירוח והכנה לקראת המשחקים, ומקום לקיים פעילויות תרבותיות וחינוכיות שתוכננו במיוחד לספורטאים. ב-7 ביוני, הוכרז כי תאו סר לוק, מזכיר פרלמנטרי בכיר ויועץ להוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור מונה לראש העיר של הכפר האולימפי לנוער. האצן הלאומי לשעבר, קאנגסבי קונאלן, והשחיין הלאומי לשעבר, ג'וצאלין יאו, מונו לסגני ראש העיר של הכפר האולימפי לנוער.
תחרויות עולמיות לבחירת סמל ועיצוב המדליה
הוועדה המארגנת השיקה תחרות בינלאומית לעיצוב סמל שהתקיימה בין ה-29 ביולי 2008 ועד 29 באוגוסט 2008 באתר האינטרנט הרשמי שלה. על הסמל לכלול שלושת אלמנטים המייצגים: זהות של סינגפור, האידיאלים האולימפיים ורוח הנעורים. כ-1,500 משתתפים ניגשו לתחרות. העיצוב הזוכה בשם "רוח נעורים" נחנך ב-10 בינואר 2010. באופן דומה, הוועד האולימפי הבינלאומי השיק תחרות בין נובמבר לדצמבר 2009 על מנת לבחור את עיצוב המדליה הרשמית. לתחרות הוגשו מעל 100 הצעות מ-34 מדינות, כאשר ההצבעה האינטרנט לבחירת עשרת הטובים הסתיימה ב-22 בינואר 2010.
הזוכה בתחרות עיצוב המדליה היא סצוקו פוקוזאווה מיפן. הצד הקדמי של המדליה כולל להבות וגלים, המסמלים את הרוח האולימפית ותשואות הספורטאים. הגוף של הספורטאי האולימפי בצורת האות Y מזכיר את האלה ניקה, אלת הניצחון, ומסמל את המילה נוער באנגלית (Youth) כתזכורת לסיסמה "כן, הנוער יכול", שהוא גם שם היצירה. הצד האחורי כולל את האריה הימי המסמל את סינגפור, שהוא גם אחד מסמלי המשחקים ומייצג את רוח הנעורים.
מרוץ הלפיד
מרוץ הלפיד מכונה גם המסע של הלפיד האולימפי לנוער. נתיב המרוץ נחשף ב-26 בינואר 2010. הלפיד בו נעשה שימוש היה באורך 60 ס"מ וברוחב של 5-8 ס"מ ושקל 0.74 ק"ג. הלהבה האולימפית הודלקה באולימפיה ביוון ב-23 ביולי 2010. הלפיד עבר במשך שלושה עשר ימים בחמש ערים ברחבי העולם, שכל אחת מהן ייצגה יבשת, וכונו "ערי החגיגה". מרוץ הלפיד נמשך לאחר מכן במשך שישה ימים נוספים בסינגפור. בסיום המירוץ הודלקה קדרה ניידת בטיילת מרינה ביי על ידי השר, לי קואן יו, ב-13 באוגוסט 2010.
טקס פתיחה
טקס הפתיחה של המשחקים נערך ב-14 באוגוסט באצטדיון המצוף. כ-27,000 צופים נכחו באירוע, שהתקיים על רקע קו הרקיע של העיר. המופע, שהיה הגדול ביותר שנערך אי פעם על ידי העירייה כלל למעלה מ-7,000 אמנים, בעיקר מתחת לגיל 18. במרכז הבמה ניצב הלפיד האולימפי בגובה 32 מטר שעוצבה על ידי רנדי צ'אן בצורת מגדלור. הלפיד היה מוקף בשישה מסכי LED ענקיים, שעמדו מאחורי בריכת שיקוף שהכילה 200 טון של מים.
בעקבות מופע חימום וספירה לאחור שהובלה על ידי ילדים ומתופפים צעירים, המופע החל בשעה 20:10 (זמן מקומי), כהתייחסות לשנה בה נערכו המשחקים. המופע נפתח במופע זיקוקים ולאחר קטע בשם "בברכה" (במאלזית: Selamat Datang) בהשתתפות מבצעים סינגפורים בעלי מוצע סיני, מלאזי והודי. הקטע הסתיים עם הופעה של אומנים סינגפורים בעלי מורשת אירופאית ואסיתית-סינית, המסמל את העירוב בין מסורת למודרניות בסינגפור. לאחר מכן הוקרנו ברכות מוקלטות משגרירים אולימפיים למשחקי האולימפיים לנוער: יוסיין בולט, מייקל פלפס וילנה איסינבייבה, חברי להקת 30 שניות למאדים והשחקנים ג'קי צ'אן וג'ט לי. דגל סינגפור הוכנס עם הלהקה הצבאית של דאי בעת שבוצע השיר "חמישה כוכבים בהתרוממות" וההמנון של סינגפור הושמע בעת הנפת הדל.
במהלך הקטע "מקורות" שהציג את ההיסטוריה של העיר, נכנסו לאצטדיון המבצעים במכולות הובלה על מנת לתאר את בואם של המהגרים המוקדמים. הטקס המשיך עם מופע מחול שהציג שירים פופולריים החל משנת 1940 ועד העידן הנוכחי. לאחר מכן היה הוצג הקטע "מפלצת" שסיפר את סיפורו של מתאגרף צעיר שנאלץ להילחם במפלצת ענקית. בהתחלה הוא הזעיק לוחמי סילת על מנת שילחמו במפלצת אך הם נכשלו. בהמשך הוא זימן לוחמי קלרי ווו-שו. אולם הוא מצליח להתגבר על פחדיו הפנימיים ולהביס את המפלצת.[31] לאחר מכן הופיע הזמר שאה וויי וון עם השיר "על פני קו הסיום" ולאחריו השיר "משחקים באש" אשר במהלכו הוצג דרקון כסמל של אומץ, כח וחוכמה. במקטע זה, 500 בני נוער מאיגוד הסוקה גאקאי בסינגפור, שיצרו דגים רבים. הקטע הבא כלל את חברי התזמורת העולמית למשחקים בסינגפור שניגנו בכלי נגינה שונים מרחבי העולם. התזמורת הובלה על ידי דארל אנג, העמית הצעיר ביותר של התזמורת הסימפונית סינגפור. המקטע שלאחריו כונה "באד" וכלל גשם המסמל תקווה והתחדשות. סיום החלק האומנותי של טקס הפתיחה היה בביצוע השיר "סיפור חדש".
החלק השני של טקס הפתיחה נפתח בכניסה של דגלי הלאומים לבמה כאשר הם נישאים על ידי אחד מספורטאי המשלחת. בעקבות המסורת האולימפית, דגל יוון הוכנס ראשון לאצטדיון כמדינה שיזמה את המשחקים האולימפיים ודגל סינגפור הוכנס אחרון כמדינה המארחת. לאחר כניסת הדגלים הושמע שיר המשחקים ולאחריו נאמו ניאם צ'יאנג מנג, יו"ר הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור, וז'אק רוג, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי. פתיחת המשחקים הוכרזה רשמית על ידי נשיא סינגפור, סלאפאן ראמאנאתאן. הדגל האולימפי הוכנס לאצטדיון על ידי שמונה ספורטאים אולימפיים שהעבירו אותו לשמונה ספורטאי נוער לפני שהונף עם נגינת ההמנון האולימפי ביוונית. לאחר מכן הושבע הספורטאים, השופטים והמאמנים. לבסוף, סירה בצורת עוף החול הנישאת על פני מימי המפרץ הכניסה את הלהבה האולימפית. הלפיד הועבר בין שישה ספורטאים סינגפורים כאשר גולש הרוח, דארן צ'וי הדליק את הלפיד האולימפי.
טקס הנעילה
טקס הנעילה של המשחקים נערך ב-26 באוגוסט במרינה ביי. הטקס החל בשעה שמונה בערב לפי הזמן המקומי עם בני נוער, מעודדות והקמעות של המשחקים, ליאו ומרלי, רוקדים לצלילי השירים "תהילה" ו"להילחם למען האהבה הזאת". כניסתם של נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, ז'אק רוג, וראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג, לוותה בשירת ההמנון הלאומי של סינגפור על ידי מקהלה בהובלתו של נתאניה אונג בת ה-12 והקהל. המקטע הבא בטקס בשם "נתיב הלהבה", 5 זמרים צעירים ביצעו שיר קיצבי בעוד תלמידים הלבושים בתחפושת המדמה את "רוח הנעורים", סמל המשחקים, ביצעו תצוגה המונית. בסיום המקטע, הספורטאים שהתחרו באולימפיאדה והדגלים המייצגים את כל המדינות המתחרות עשו את דרך על גבי הפלטפורמה הצפה, לאחריו הוקרן וידאו קליפ קצר המציג את עיקרי המשחקים בליווי הזמרת אילאנה-אן לאצ'יקה פרננדז ושלישיית נגנים בשיר "סיפור חדש".
לאחר ההופעה החל מקטע הפרוטוקול של הטקס. מחווה נעשתה ל-20,000 המתנדבים שהשתתפו במשחקים כאשר השחיין הסינגפורי, ריינר נג, הודה למתנדבים ושמונה ספורטאים נוספים העניקו זר פרחים לשמונה נציגי המתנדבים. לאחר מכן נאמו נג שר מיאנג, יו"ר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת הנוער בסינגפור, וז'אק רוג, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי. רוג הכריז באופן רשמי על סגירת המשחקים בהתאם למסורת. הדגל האולימפי הונמך בליווי ההמנון האולימפי. לאחר מכן, הועבר הדגל האולימפי מתאו סר לוק, כראש העיר של סינגפור, דרך ז'אק רוג לג'י ג'יאניה, ראש העיר של ננג'ינג, סין, המארחת של אולימפיאדת הנוער ב-2014. לאחר מכן נוגן ההמנון הלאומי של סין יחד עם הנפת דגלה של סין בליווי הקראנת מצגת וידאו קצרה המציגה את ננג'ינג. הלהבה האולימפית כובתה בסיום הטקס לצלילי פלוגלהורן. והטקס הסתיים בקונצרט הכלל שירים ומופעים של אמנים מקומיים.
המשחקים
כל 205 הוועדות האולימפיות הלאומיות היו מיוצגות במשחקים, למעט כווית, שהושעתה בינואר 2010, בשל התערבות ממשלתית לכאורה. עם זאת, שלושה ספורטאים כוויתים התחרו תחת הדגל האולימפי. מאפיין ייחודי של המשחקים היה קיום תחרויות של קבוצות מעורבות מספורטאים ממדינות שונות. במהלך המשחקים התקיימו 7 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות.
ענפי הספורט
במשחקי הנוער האולימפיים ב-2010 נערכו 201 תחרויות ב-26 ענפי ספורט שונים המחולקים ל-29 דסיפלינות שונות בהשתתפות 3,524 ספורטאים בני 14 עד 18.
טבלת המדליות
הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בסינגפור (SYOGOC) לא קימה רישום של טבלת מדליות רשמית. באולימפיאדה הוענקו סך הכל 623 מדליות ב-201 אירועים. ב-15 באוקטובר 2010 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי תוצאות בדיקת הסמים של המתאגרף, נורבק חאקולוב, מאוזבקיסטן, שזכה במדליית כסף חזרו חיוביות. לאור התוצאות הוא נפסל מהתחרות ונלקחה ממנו מדליית הכסף. המדליות של הקבוצות המעורבות שהורכבו מספורטאים ממדינות לאום שונות רשומות בטבלה כמדליות שהוענקו ל"נבחרת לאומים מעורבת" ואינה מדורגת בטבלה.
תוכנית התרבות והחינוך (CEP)
הוועד האולימפי הבינלאומי הגדיר חזון למשחקי הנוער האולימפיים, להיות אירוע המהווה איזון בין ספורט, תרבות וחינוך. מטרת תוכנית התרבות והחינוך היא לחנך ולהשפיע על הספורטאים המשתתפים במשחקים לפתח ספורטיביות אמיתית ולחיות לפי הערכים האולימפיים של מצוינות, כבוד וידידות, תוך כדי שהם נהנים בעת ובעונה אחת. על מנת לקדם את תוכנית התרבות והחינוך בקרב הספורטאים המשתתפים, התוכנית שילבה הופעות חיות, מיצבים אומנותיים ופסטיבלים שעסקו ברוח האולימפיאית וגיוון תרבותי. התוכנית כללה מגוון רחב של פעילויות: סדנאות מעשיות, פעילויות חיצוניות, פרויקטים קהילתיים ודוכנים תצוגה, כולם מבוססים על חמישה נושאים:
המשלחת הישראלית
ישראל שלחה משלחת המונה 15 ספורטאים שהתחרו ב-8 ענפי ספורט שונים. נושאת דגל ישראל בטקס הפתיחה הייתה גולשת הרוח, נעמי כהן. לוחם הטאקוונדו, גילי חיימוביץ', הקופץ לגבוה, דמיטרי קרויטר, וגולש הרוח, מעיין רפיח, זכו במדליית זהב. השחיין, יעקב טומרקין, זכה בשתי מדליות כסף. כמו כן, הטריאתלטית, פאני בייסרון, והג'ודוקא, רותם שור, זכו במדליית זהב וארד, בהתאמה, כחלק מהנבחרות המאוחדות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות.
פרישת הלוחם האיראני בגמר הטאקוונדו
ב-16 באוגוסט 2010, הודיעו בכירים איראנים כי מחמד סלימאני פורש מגמר הטאקוונדו בנים עד 48 ק"ג בעקבות פציעה בקרסול. בתחרות הגמר סלימאני היה עתיד להתמודד מול הלוחם הישראלי, גילי חיימוביץ'. הבכירים האיראנים הודיעו כי סלימאני נפצע לראשונה בקרסולו באליפות העולם לנוער שהתקיימה במקסיקו בתחילת השנה. הפציעה, לטענתם, התפרצה מחדש במהלך חצי הגמר נגד הלוחם האמריקאי, גרגורי אנגליש. סלימאני נשלח לבית החולים שם עבר צילום רנטגן וקרסולו גובס. חיימוביץ' זכה במדליית הזהב כברירת מחדל. בטקס הענקת המדליות שהתקיים במרכז הקונגרסים סונטק, סלימאני נעדר.
סלימאני צוטט מאוחר יותר בראיון שהוא "מאוד עצוב" שהוא החמיץ את הקרב מכיוון שהוא "בטוח [שהוא] היה מקבל את מדליית הזהב". ראש המשלחת הישראלית, דניאל אורן, טען כי הפרישה נבעה ממניעים פוליטיים. הוא אמר "זה לא הפעם הראשונה שזה קרה באולימפיאדה. אבל, זה פעם ראשונה קורה בתחרות על מדליה. למען הכנות, ברגע שהנער שלנו העפיל לגמר, ידענו שזה הולך לקרות. דיברתי עם הנער שלנו לאחר הגמר והוא, כמובן, היה מאוכזב שלא ניתנה לו האפשרות לזכות במדליית הזהב באמצעות קרב. אני חש יותר צער כלפי הנער האיראני. הוא בטח התאמן קשות על מנת להגיע לשלב בו הוא נמצא והוא לא קיבל הזדמנות להילחם. אנחנו עוסקים כאן בספורט, ספורט נוער, למעשה, חבל שפוליטיקה עורבה כאן".
חשדות כי חלק מכדורגלני בוליביה היו מעל הגיל החוקי להשתתפות
ארטורו גרסיה, יו"ר איגוד המאמנים של סנטה קרוס בבוליביה, אמר לעיתון הבוליביאני "La Razón" כי בידיו הוכחות לכך שלפחות חמישה שחקנים מקבוצת הכדורגל (בנים) הבוליביאנית היו מעל מגבלת הגיל החוקית להשתתפות במשחקים, שהייתה גיל 15. בוליביה ניצחה בגמר טורניר הכדורגל (בנים) את האיטי 5-0 וזכתה במדליית הזהב ב-25 באוגוסט 2010. סגן שר הספורט הבוליביאני, מיגל אנחל רימבה, הורתה לחקור את הטענה.
מאמן מונטנגרו, סאבא קובאצ'ביץ', שקבוצתו הודחה על ידי בוליביה בחצי הגמר, אמר כי מונטנגרו תבקש מפיפ"א לבדוק את העניין. עם זאת, פיפ"א הודיעה שהיא לא תבחן את הנושא מכיוון שתלונות הנוגעות לזכאות של שחקנים להשתתף בטורניר היה נדרש להגיש בכתב למטה פיפ"א בכפר הנוער האולימפי בסינגפור לא יאוחר מחמישה ימים לפני המשחק הראשון בטורניר, כלומר ב-8 באוגוסט. בנוסף, פיפ"א מסרה כי צוותה נפגש באופן אישי עם כל אחד מהכדורגלנים בנפרד בכפר הנוער האולימפי ובדק את דרכוניהם למול תאריכי הלידה שסופקו על ידי הוועדים האולימפיים הלאומיים שלהם.
שימוש בסמים אסורים
שני מתאבקים נפסלו ב-15 באוקטובר 2010 לאחר שתוצאות בדיקת שימוש בסמים אסורים שבוצעה לשניים חזרה חיובית. הבדיקה מצאה כי השניים עשו שימוש בתרופה פורוסמיד. השניים הם ג'וני פילי, מתאבק בסגנון חופשי עד 63 ק"ג מ, שזכה במקום החמישי ונורבק חאקולוב, מתאבק בסגנון רומי-יווני עד 50 ק"ג מ, שזכה במדליית כסף במשחקים. בעקבות תוצאות הבדיקה השניים נפסלו והוועד האולימפי הבינלאומי ביטל את זכייתו של חאקולוב במדליה. אולם לא התקבלה החלטה האם לקדם את זוכה מדליית הארד, שאדיבק סולאימאנוב מ, למקום השני וכן הלאה. בנוסף, נאסר על פילי להשתתף בתחרויות במשך שנתיים על ידי הוועד האולימפי האקוודורי.
תרבוע העיגול
תַּרְבּוּעַ הָעִגּוּל הוא בעיה בגאומטריה שהועלתה לראשונה במתמטיקה היוונית, אחת מהבעיות הגאומטריות של ימי קדם. זה האתגר של יצירת ריבוע ששטחו שווה לשטח של מעגל, על ידי שימוש במספר סופי של צעדים של בנייה בסרגל ובמחוגה. הקושי שבבעיה העלה את השאלה האם אקסיומות מוגדרות של גאומטריה אוקלידית הנוגעות לקיומם של קווים ומעגלים מרמזות על קיומו של ריבוע כזה.
חרף ההוכחה שתרבוע העיגול בלתי אפשרי, ניסיונות לעשות כן היו נפוצים בפסאודו־מתמטיקה. הביטוי "תרבוע העיגול" משמש לעיתים מטאפורה לניסיון לעשות את הבלתי אפשרי.
היסטוריה
שיטות לחישוב השטח המשוער של עיגול נתון, שניתן לחשוב עליה כעל בעיה מקדימה לתרבוע העיגול, היו ידועות כבר בתרבויות עתיקות רבות. ניתן לסכם את השיטות הללו על ידי ציון הקירוב ל־\pi שהן מייצרות. בסביבות שנת 2000 לפני הספירה השתמשו המתמטיקאים הבבלים בקירוב ובערך באותו זמן השתמשו המתמטיקאים המצרים הקדמונים ב־  למעלה מ־1000 שנים מאוחר יותר, בספר מלכים, מופיע הקירוב הפשוט יותר,  מתמטיקה הודית עתיקה, כפי שתועדה ב־Shatapatha Brahmana ו־Shulba Sutras, השתמשה בכמה קירובים שונים  ארכימדס הוכיח נוסחה לשטח העיגול, לפיה. במתמטיקה הסינית, במאה השלישית לספירה, מצא ליו הואי קירובים מדויקים אף יותר באמצעות שיטה דומה לזו של ארכימדס, ובמאה החמישית מצא צו צ'ונגז'י, קירוב המכונה Milü.
הבעיה של בניית ריבוע ששטחו שווה בדיוק לזה של עיגול, ולא קירוב אליו, מגיעה מהמתמטיקה היוונית. מתמטיקאים יוונים מצאו בניות בסרגל ומחוגה כדי להמיר כל מצולע לריבוע בעל שטח שווה ערך. הם השתמשו בבנייה זו כדי להשוות שטחים של מצולעים מבחינה גיאומטרית, ולא על ידי חישוב מספרי של שטח שיהיה אופייני יותר במתמטיקה המודרנית.
ג'יימס גרגורי ניסה להוכיח את חוסר האפשרות של הפיכת עיגול לריבוע ב־Vera Circuli et Hyperbolae Quadratura ("הריבוע האמיתי של המעגל ושל ההיפרבולה") ב־1667. אף על פי שההוכחה שלו הייתה שגויה, היה זה המאמר הראשון שניסה לפתור את הבעיה באמצעות מאפיינים אלגבריים של \pi. יוהאן היינריך למברט הוכיח ב־1761 כי \pi הוא מספר אי־רציונלי. רק ב־1882 הצליח פרדיננד לינדמן להוכיח ש־\pi הוא מספר טרנסצנדנטי, ועל ידי כך גם הוכיח את חוסר האפשרות לתרבוע העיגול בסרגל ובמחוגה.
הוכחה
הפתרון של בעיית תרבוע העיגול על ידי סרגל ומחוגה מחייב בניית המספר \sqrt\pi, אורך הצלע של ריבוע ששטחו שווה לזה של מעגל היחידה. אם \sqrt\pi היה מספר הניתן לבנייה, ממילא נובע מקונסטרוקציות סטנדרטיות של בנייה בסרגל ובמחוגה ש־\pi יהיה גם מספר הניתן ניתן לבנייה. בשנת 1837 הראה פייר ונצ'ל שאורכים שניתן לבנות עם סרגל ומחוגה צריכים להיות פתרונות של משוואות פולינומיות מסוימות עם מקדמים רציונליים. לכן אורכים הניתנים לבנייה חייבים להיות מספרים אלגבריים. אילו תרבוע העיגול היה אפשרי באמצעות סרגל ומחוגה בלבד, \pi היה צריך להיות מספר אלגברי. רק בשנת 1882 הוכיח פרדיננד לינדמן את הטרנסצנדנטיות של \pi, וכך הראה את חוסר האפשרות של בנייה זו. הרעיון של לינדמן היה לשלב את הוכחת הטרנסצנדנטיות של e, שהוצגה על ידי שארל הרמיט ב־1873, עם זהות אוילר:זהות זו מראה מיד כי \pi הוא מספר אי־רציונלי, כי חזקה רציונלית של מספר טרנסצנדנטי נשארת טרנסצנדנטית. לינדמן הצליח להרחיב טיעון זה, באמצעות משפט לינדמן-ויירשטראס על אי־תלות ליניארית של חזקות אלגבריות של e, להראות ש־\pi הוא טרנסצנדנטי ולכן תרבוע העיגול הוא בלתי אפשרי.
חיים חדד (רב)
הרב חיים חדד (תרצ"ח 1937 - תשע"ה 2015) היה רב ישראלי, כיהן כרבה הראשי של העיר לוד בין השנים תשל"ב - תשע"ה.
ביוגרפיה
נולד בכ"ז בכסלו, נר שלישי של חנוכה ה'תרצ"ח (1937) בתוניסיה. עלה בצעירותו לארץ ולמד בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים.
בשנת תשל"ב התמנה לרבה הספרדי של העיר לוד, כשנתיים לאחר מותו של רבה הקודם, יצחק אביחצירא, וכיהן לצד הרבנים האשכנזיים אברהם קוטנר ונתן אורטנר. בשנת 1976 הועמד בראש ועדה למציאת פתרון למשבר הדיור בלוד. הוא ייסד בית כנסת לעדה התוניסאית בשכונת "גן שרת" בעיר. הוא התנגד להגדרתה של לוד כעיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון ופסק שיש לחגוג בה את חג פורים בי"ד באדר בלבד.
בשנת 1992 טען חבר הכנסת דדי צוקר כי הרב חדד גובה סכומי כסף בניגוד לחוק עבור גיור קטינים מאומצים.
נפטר בי"ז בניסן, חול המועד פסח ה'תשע"ה, בעת ששהה בחופשת חג בירושלים. נקבר בבית העלמין הישן בלוד.
וולפגנג פון קלוגה
וולפגנג פון קלוגה (5 במאי 1892 – 30 באוקטובר 1976) היה גנרל בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה, ואחיו של גינתר פון קלוגה.
קריירה מוקדמת
קלוגה נולד ב-5 במאי 1892 בשטטין למשפחה פרוסית בעלת מסורת צבאית. אביו מקס פון קלוגה היה גנרל לויטננט בצבא הפרוסי, אשר פיקד על הדיוויזיה ה-18 במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1912 התגייס פון קלוגה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1), ובשנת 1914 הועבר לרגימנט הארטילריה של המשמר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם עם גדודו, ומ-1917 כיהן בתור מפקד הסוללה. בחודשי המלחמה האחרונים הוא שירת במטה קורפוס המילואים ה-1 עד לפירוקו בפברואר 1919. לאחר מכן הוא שירת במטה הקורפוס ה-18, שם הוא נשאר עד ספטמבר 1919. על פעולותיו במלחמה קיבל פון קלוגה את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואת אות הפציעה בשחור.
לאחר המלחמה הצטרף פון קלוגה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1925 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1934 הוא הועלה לדרגת מיור. בשנת 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-31, וב-1 באוקטובר 1941 הוא מונה למפקד אגד הארטילריה ה-107. בתפקיד זה הוא לחם עם קבוצת ארמיות מרכז במהלך הקרב על מוסקבה, ולאחר מכן פעל במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ב-1 באוקטובר 1942 מונה פון קלוגה למפקד הדיוויזיה ה-292, וב-28 בנובמבר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-29 באוגוסט 1943 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באותה שנה הוא נפצע באחד הקרבות, ולאחר החלמתו הועבר לעתודת המילואים.
ב-1 בדצמבר 1943 מונה קלוגה למפקד הדיוויזיה ה-357, אשר במרץ 1944 לחמה באזור טרנופול. ב-15 ביוני 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-408, שבאותה תקופה שימשה רק לצורכי אימונים, וב-6 ביולי 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-226 שזה עתה הוקמה. הדיוויזיה הוקמה לראשונה בשלזיה ב-26 ביוני, ואז עברה לדנקרק. כוחותיו של קלוגה ספגו הפסדים ניכרים בלחימה על קאלה ונאלצו לסגת לדנקרק עד ה-26 באוגוסט 1944.