cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנה ביתך
מעלות וחסרונות
בשכונות בנה ביתך עיצבו המשתכנים את הבית כאוות נפשם, בעזרת קבלני משנה ואדריכלים. על התוצאה עלתה ביקורת שהבנייה סבלה מיצירת עיצוב-יתר, ומבנים מצועצעים ושונים מאוד זה מזה, דבר שהקנה תחושה של "קקפוניה" ואקלקטיות.
המתנגדים העדיפו על כן שכונות שלמות שהוקמו באופן אחיד על ידי קבלנים או למצער שכונות בהם הקבלנים הציעו לרוכשים לבחור מתוך מספר מצומצם של דגמי-מעטפת (אשר עיצוב הפנים בתוכן ניתן לשינוי באמצעות קירות בנויים או קירות גבס) שיצרו תמונה סטנדרטית יותר לשכונה.
אליפות אירופה בכדוריד 2008
אליפות אירופה בכדוריד 2008 היא אליפות אירופה השמינית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בשווייץ בין ה-17 בינואר ל-27 בינואר 2008. המשחקי הגמר נערכו בלילהאמר באולם הוקנס שמכיל כ-11,500 מקומות.
זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
המדינה המערכת (נורווגיה) העפילה ישירות, בנוסף לכך, בהתאם לתוצאות משחקי העפלה לאליפות אירופה בכדוריד 2006 העפילו ישירות נבחרות צרפת, ספרד, דנמרק, קרואטיה, גרמניה ורוסיה. יתר 9 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף.
בית א'
המשחקים נערכו בסטוונגר באולם Stavanger Idrettshall שמכיל 7,000 מקומות.
בית ב'
המשחקים נערכו בדראמן באולם Drammenshallen שמכיל 4,200 מקומות.
בית ג'
המשחקים נערכו בברגן באולם Haukelandshallen שמכיל 4,000 מקומות.
בית העפלה II
המשחקים נערכו בטרונדהיים באולם Trondheim Spektrum שמכיל 4,200 מקומות.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה בבית ג' של המוקדמות. היא סיימה את הבית במקום השלישי ולא העפילה להמשך התחרות.
תלסודרומאוס
תלסודרומאוס (שם מדעי: Thalassodromeus; משמעות השם מיוונית עתיקה: "אצן מים", על שם הצורה בה סברו שניזון כמו גזרן) הוא סוג של פטרוזאור גדול בן למשפחת התלסודרומיים אשר חי בברזיל בתור הקרטיקון, לפני 110 מיליון שנה. הוא היה קרובו של הטופוקסוארה ונראה מעט כמו משפחת הטפג'ריים אך בעל גולגולת גדולה יותר.
מאובניו של התלסודרומאוס התגלו ב-1983 בתצורות ארריפי שבצפון ברזיל וכללו רק גולגולת ענקית. הוא סווג ב-2002 בידי החוקרים אלכסנדר קלנר ודיוגנז דה אלמיידה קמפוס. מאובנים נוספים של מין נוסף התגלו, גם כן בברזיל, ב-2013.
מעופף זה היה בעל גולגולת עצומה באורך 1.42 מטר, שצורתה דמוית משולש, בעלת כרבולת גבוהה מאוד בעלת זוג רכסים והכילה, ככל הנראה, מפרש מפואר לראווה מעליה. לתלסודרומאוס היו לסתות מחודדות משופעות בקצותיהן העליונים וחסרות שיניים, ועיניים קטנות בחלק העליון של הראש. מוטת הכנפיים שלו הגיעה ל-4.2-4.5 מטר, גדול יותר מאלבטרוס נודד, בעזרתן היה יכול לדאות מעל חופי האוקיינוס של ברזיל הקדומה.
אור שלום (ארגון)
אור שלום הוא ארגון לתועלת הציבור (חל"צ) הפועל למען ילדים ונוער בסיכון; הארגון מטפל בילדים ונוער שהוצאו מבתיהם על ידי רשויות הרווחה עקב מצבי סיכון קיצוניים וחוסר תפקוד הורי. הילדים שמגיעים לחסות הארגון, התפתחותם הופרעה בגלל כשל בקשר ההורי וביכולת ההורים להבטיח טיפול מותאם, קבוע ובטוח לילדם. אלו ילדים שחוו טראומות קשות, בכל הגילים ומכל מגזרי החברה: יהודים וערבים חילונים, דתיים וחרדים, ילדי עולים חדשים וילדים חסרי מעמד, בעלי צרכים רגשיים, פיזיים ולימודיים רבים. עם זאת, מטרת הארגון לטפח ולשמר את הקשר בין הילדים להוריהם, בהתאם לנסיבות המשפחתיות שלהם.
היסטוריה
אור שלום הוקמה בשנת 1980 על ידי האל ושלי כהן, זוג פסיכולוגים יהודים מארצות הברית שעלו לארץ ב-1978, במטרה להעניק מסגרת משפחתית-טיפולית לילדים ונוער בסיכון. בשנה זאת נפתח המעון המשפחתי הראשון במושב אבן ספיר שליד ירושלים, שבו התגוררו 7–11 ילדים עם זוג הורי בית. בסוף שנת 1990 פעלו ארבעה מעונות משפחתיים במסגרת הארגון: שלושה באבן ספיר ואחד בקריית יובל בירושלים, שבהם התגוררו 46 ילדים.
בשנת 1984 הוקם המעון הפוסט האשפוזי "רעות", עבור נערים הסובלים מבעיות התנהגותיות ורגשיות קשות. המעון נסגר ב-2016.
בשנת 1992 נפתח המעון המשפחתי הקהילתי הראשון באילת. היום פועלים בעיר שני מעונות משפחתיים המטפלים ב-24 מילדי העיר וסביבתה.
בשנת 1994 ייסדה אור שלום את תוכנית האומנה הטיפולית "הבתים הטיפוליים", מערך של משפחות אומנה הנתמכות בצוות של עובדים סוציאליים, פסיכולוגים ופסיכיאטרים, אשר נותן מענה לילדים מגיל 3 עם פרופיל נפשי מורכב וצרכים רגשיים והתנהגותיים הדורשים מעטפת אינטנסיבית יותר.
בשנת 2000 נפתח המעון הפוסט-אשפוזי "בית גולדשמידט" במבשרת ציון, לנערות המתמודדות עם בעיות התנהגותיות ורגשיות קשות, ונוסדה "הזולה" - חנות למוצרים מיד שנייה הפועלת בתוך קניון הראל במבשרת ציון. החנות היא מקום התנסות מקצועית לבני הנוער של אור שלום; בשנה זו החל לפעול "מחנה אור" – קייטנה טיפולית במתכונת פנימייתית, לילדי המעונות המשפחתיים שאינם יכולים לחזור לבתיהם במהלך החופשות הארוכות בחגים ובקיץ.
בשנת 2002 זכה ארגון אור שלום בפרס אדלר, המוענק על ידי מכון אדלר למחקר ובית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש שפל באוניברסיטת תל אביב, כהוקרה על עבודתו ועל קידום שלומם של ילדים ונוער בסיכון בישראל. בשנת 2003 הוקם בית יעקב זאב, לבוגרי מסגרות אור שלום שהגיעו לגיל 18, במטרה להקל עליהם את המעבר לעצמאות. ב-2004 נפתח מרכז הורים וילדים באילת. בשנה זאת זכה הארגון במכרז של משרד הרווחה וקיבל לאחריותו את תוכנית "אומנה במרכז", המטפלת במאות ילדים שגדלים במשפחות אומנה, מחדרה עד גדרה. בשנת 2005 נפתחה מועדונית יום בקרית יובל בירושלים לילדים המתמודדים עם בעיות התנהגות. ב-2009 הוקם מרכז "מבואה" – המרכז לאיתור, אבחון והכשרת הורי בית ואומנה בעזרתה ובתמיכתה של פדרציית פילדלפיה.
בשנת 2010 קיבל אשכול המעונות המשפחתיים של אור שלום באילת את פרס החינוך אילת על שם דב סופר, על הישגים בתחום החינוך. ב-2011 זכתה תוכנית "הבתים הטיפוליים" לאומנה טיפולית בפרס אשלים על הקמת מרכז קשר טיפולי להורים וילדים, ועל העבודה הייחודית הנעשית עם הילדים והוריהם.
בשנת 2013 קיבל אור שלום את "אות הנשיא למתנדב" מנשיא המדינה דאז שמעון פרס, על פתרונות טיפוליים, תמיכה והענקת בית חם לילדים בסיכון. באותה שנה ייסד הארגון את "בוגרים לחיים" - תוכנית חדשנית לליווי צעירים, בוגרי אור שלום, לעצמאות, בתמיכתה של פדרציית פילדלפיה. בשנת 2014 נפתחו "בתי דונה" – מעון ביתי המותאם לנערות חרדיות בשיתוף עם ידידות טורונטו. ב-2018 זכה הארגון במכרז להפעלת דירות "גשר לעצמאות". בשנה זאת החל להפעיל 12 דירות לצעירים בוגרי מסגרות השמה חוץ ביתיות נעדרי עורף משפחתי.
יו"ר ארגון אור שלום משנת 2018 היא ענת רמתי שעשוע; מנכ"לית אור שלום משנת 2017 היא טלי חלף.
פעילות הארגון
בישראל, מתוך כ-6,500 ילדים הנמצאים בהשמה חוץ ביתית, רק כ-400 ילדים זוכים לחיות במעונות משפחתיים בקהילה. כ-220 מתוך אותם 400 ילדים מתגוררים ב-20 מעונות של אור שלום ובפנימייה פוסט אשפוזית אחת לילדות ונערות. מרבית המעונות בתפוסה מלאה ולחלקם יש רשימות המתנה.
"מעון משפחתי בקהילה" הוא מסגרת ביתית קטנה המספקת מענה חוץ ביתי טיפולי ל-10–12 ילדים ובני נוער. במעון יש דמויות התקשרות קבועות ויציבות של הורי בית, יחד עם צוות טיפולי וחינוכי המקיף את הטיפול בילד ואת שגרת היום של הבית. מסגרת המעון המשפחתי מאפשרת גדילה והתפתחות במסגרת טיפולית, לצד השתלבות בקהילה. הילדים יוצאים בבוקר למסגרות החינוכיות בקהילה, משתתפים בחוגים בקהילה עם בני גילם, מארחים בביתם ומתארחים בבית החברים. מודל המעונות המשפחתיים משמש כמודל לחיי משפחה נורמטיביים. למודל זה יתרון במענה לאחים ומונע הפרדתם. שבעה מתוך 20 המעונות המשפחתיים משמשים כבתים ומעונות טיפוליים לנערות מתבגרות (ושניים מתוכם מותאמים עבור נערות חרדיות).
"מחנה אור" פועל בחופשות החגים סוכות, חנוכה ופסח ובחופשת הקיץ באוגוסט. המחנה נותן מענה לכ-60 ילדים ובני נוער הגדלים במעונות המשפחתיים והם נעדרי עורף משפחתי, שאינם יכולים לצאת לחופשה בקרב משפחתם. המחנה כולל פעילות חווייתית, העשרה, יציאות לבילוי וטיולים. המחנה ממומן כולו מתרומות.
הארגון מפעיל את "בית גולדשמידט" - פנימייה אינטנסיבית כוללנית בתנאים ביתיים ל-12 נערות שעברו חוויות חיים טראומטיות קשות במיוחד. חלקן הגדול הגיעו לארגון אחרי השמה קודמת שכשלה. נערות אלה סובלות מבעיות רגשיות, התנהגותיות ותפקודיות. הצוות בבית גולדשמידט גדול במיוחד וערוך לטיפול בנערות אלה. גיל הנערות 9–15 שנים.
כ-4,300 ילדים גדלים בכ-3,700 משפחות אומנה ברחבי הארץ, והם מלווים על ידי ארגוני אומנה הפועלים מטעם משרד הרווחה והביטחון החברתי. לאחר חקיקת חוק האומנה (2016), שקבע העדפה לסידור הילד במשפחתו, כמחצית ממשפחות האומנה הן אומנת קרובים, כאשר מרביתן הן אומנות סבים. כשליש מהילדים באומנה הם בעלי מוגבלויות שונות (מוגבלות שכלית והתפתחותית, אוטיזם ונכויות פיזיות).
אור שלום מפעילה את תוכנית "אומנה במרכז" משנת 2004 ומטפלת בכ-800 ילדים בכ-600 משפחות אומנה מכל המגזרים בחברה הישראלית. התוכנית פועלת באזור המרכז ומסייעת לילדים בסיכון שהוצאו מחזקת הוריהם באמצעות גיוס משפחות אומנה, בדיקה של כשירותן לתפקיד, התאמתן לילד שזקוק לאומנה וליווי לאורך כל חיי האומנה. הילדים, בני יומם עד גיל 18. ילדים הגדלים במשפחות האומנה זוכים לבית חילופי שפעמים רבות הופך לבית קבוע. כ-50% ממשפחות האומנה הם קרובי משפחה של הילדים, ומספרם הולך וגדל בעקבות חוק האומנה.
כ-40 ילדים בממוצע מקבלים מדי שנה קורת גג במערך אומנת החירום של אור שלום. אומנת חירום מיועדת לקליטה מיידית של ילדים בגיל הרך, מגיל לידה ועד גיל 8, אשר נמצאים במצב סיכון במשפחתם הביולוגית ולכן זקוקים להגנה מיידית. משפחות אומנת חירום הן משפחות חסויות אשר אושרו על ידי המשרד לשירותים חברתיים והוכשרו לקליטת ילדים, בעיקר בגיל הרך, בכל שעות היממה וללא התראה מוקדמת. בכל משפחת אומנת חירום נקלטים 3–5 ילדים בו זמנית, לתקופה קצרה של 3–6 חודשים, במהלכם הם עוברים אבחון התפתחותי ורפואי, תצפיות וטיפול דיאדי עם הוריהם ונבנית עבורם תוכנית טיפול והמלצות להמשך. המשפחות נתמכות בליווי של עובדות סוציאליות ובתמיכה של בנות שירות לאומי.
תוכנית "מסתכלים אל האופק" היא תוכנית הכנה לחיים עצמאיים למתבגרים משלימה לתוכניות האומנה והמעונות. היא מיועדת לתלמידי כתות יא-יב וסביבתם הקרובה: הורי אומנה, הורי בית ואנשי הצוות המלווים. התוכנית מלווה כ-80 מתבגרים מדי שנה בהכנה לחיים עצמאיים ומשמשת כגשר מעבר לתוכנית הבוגרים. התוכנית עוסקת בתכנים של פיתוח מיומנויות מוחשיות, כגון לימוד התנהלות כלכלית, ניהול משק בית, קבלת החלטות נכונה, אורח חיים בריא, הכרה ומיצוי זכויות, הכנה לצבא, מימון רישיון נהיגה ועוד.
בשנת 2020 קיבל הארגון את תמיכת הקרן לילדים ונוער בסיכון של הבטל"א לפיתוח מענה מותאם למתבגרי אומנה לקראת יציאתם לחיים עצמאיים.
ארגון אור שלום תומך בצעירים חסרי עורף משפחתי במסגרת תוכנית "בוגרים לחיים" ומלווה כ-300 צעירים וצעירות, מגיל 18 ועד גיל 27, אשר גדלו במסגרות הארגון, וכ-80 מתבגרים, לקראת יציאה לחיים עצמאיים. חלקה הגדול של הפעילות ממומנת בתרומות פרטיות. הארגון מפעיל 12 דירות לצעירים בוגרי מסגרות חוץ ביתיות (פנימיות רווחה, כפרי נוער ואומנה) במסגרת מערך הדיור "גשר לעצמאות" של משרד הרווחה. במרכז הורים וילדים ונתיבים להורות באילת עובד צוות רב מקצועי של הארגון עם כ-120 ילדים והוריהם, במטרה לסייע בקשר הורה-ילד במשפחות שזוהו בהן ילדים בסיכון וכדי למנוע את הוצאתם מהבית.
הצוות של אור שלום מונה כ-360 עובדים. הארגון מלווה ומפעיל כ-600 משפחות אומנה מתנדבות, כ-50 בנות שירות לאומי ומתנדבים רבים נוספים.
לפיטיגואנה
לפיטיגואנה (שם מדעי: Lapitiguana) הוא סוג נכחד של איגואנה גדולה שהתקיימה במשך ההולוקן של אוקיאניה. היא התקיימה באיי פיג'י ונכחדה עם בוא האדם לאיים, ככל הנראה לפני 3,000 שנה מימינו.
סוג זה תואר בשנת 2003 בידי החוקרים: Pregill ו-Worthy וכלול בו מין יחיד - Lapitiguana impensa. משמעות שמה מלטינית: "האיגואנה של תרבות לאפיטה ", המקומית.
מאפיינים
איגואנה זו הייתה גדולה יחסית באורך של 1.5 מטרים כשחצי מהאורך כלל הזנב, דומה לאיגואנה ירוקה. ככל הנראה היא ניזונה מצמחייה מקומית.
סוג זה לצד הסוג Brachylophus, הכולל כיום ארבעה מיני איגואנות החיות באיי פיג'י והמין הנכחד ברכילופוס גיבונסי התקיים בעבר בטוגה. שני סוגים אלו הם היחידים מבני משפחתם שאינם חיים באמריקה, וככל הנראה הצליחו לחצות את זרמי האוקיינוס השקט בהיסחפות על רפסודות צפות לאורך הזרם המשווני הדרומי לעבר אוקיאניה.
תומאס פיירפקס
תומאס פַיֵירְפָקְס, הלורד פַיֵירְפָקְס השלישי מקָמֵרוּן (באנגלית: Thomas Fairfax, 3rd Lord Fairfax of Cameron; 17 בינואר 1612 – 12 בנובמבר 1671) היה בן אצולה, פוליטיקאי ומצביא אנגלי, אשר שירת כראש המטה הצבאי של ה"פרלמנטרים" במהלך מלחמת האזרחים האנגלית. לאחר ניצחון בקרב על נסבי הפך פיירפקס בפועל לשליט הצבאי של אנגליה אך לבסוף הפך משני לאוליבר קרומוול, אשר היה קיצוני בדעותיו הרבה יותר מפיירפקס בכל הנוגע למשפט ההוצאה להורג של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה המודח. בסופו של דבר, עקב מאבק עם קרומוול, פיירפקס התפטר אך מאוחר יותר לקח חלק חשוב ברסטורציה האנגלית שהשיבה את המלוכה בדמות צ'ארלס השני, מלך אנגליה. לפיירפקס ניתן הכינוי "תום השחור" עקב שערו ועינייו השחורות.
ביוגרפיה
תומאס פיירפקס היה במקורו בן למשפחת אצולה ביורקשייר ובצעירותו חונך בחינוך צבאי. המערכה הצבאית הראשונה שבה הוא השתתף הייתה במהלך התמיכה האנגלית בפרוטסטנטים בארצות השפלה במאבקם נגד שליטיהם הספרדים ההבסבורגים במסגרת המרד ההולנדי. בשובו לממלכת אנגליה פיקד על חיל פרשים מטעם המלך צ'ארלס הראשון נגד ממלכת סקוטלנד במהלך מלחמת הבישוף הראשונה של 1639. במהלך המשבר הפוליטי של 1641–1642 בין המלוכה והפרלמנט האנגלי, הוא היה מבין המתונים שניסו ללא הצלחה להביא להסדר והסכמה בין המלך לפרלמנט. לבסוף עם פרוץ מלחמת האזרחים האנגלית בין הפלגים, הוא ומשפחתו תמכו בפרלמנטרים.
מלחמת האזרחים
משפחת פיירפקס היו בין התומכים המובילים של הפרלמנטרים בצפון אנגליה. לאורך 1643, הם סייעו בעצירת כוחות מלוכנים גדולים יותר, ומנעו מהם לצעוד דרומה כדי לחזק את הפלג המלוכני בדרום. בסדרת קרבות, שהגיעה לשיאה בניצחון הפרלמנטרי במהלך אוקטובר 1643, תומאס קבע לעצמו מוניטין של מפקד פרשים אמיץ, אשר תמיד מוכן להיות בראש הפעולה. נאמר שהיה לפיירפקס גם מזל רב שכן אף על פי שנפצע במספר הזדמנויות, הוא שרד את כל פציעותיו. בסוף שנת 1643 הוא הוכר כאחד ממפקדיו היקרים ביותר של הפרלמנט.
הניצחונות של פיירפקס בנאנטוויץ' בינואר 1644 ובקרב על סלבי באפריל 1644 ביססו את המוניטין שלו למעשה כחשוב במפקדים הפרלמנטרים. אף על פי שפגש הפסד קשה מאוחר יותר באותה השנה, מאמציו להחזיק מעמד במערכה בצפון נגד כל הסיכויים בשנה הקודמת הניחו את הבסיס לניצחון הפרלמנטרי.
בדצמבר 1644, בגיל 32 בלבד, מונה פיירפקס למפקד העליון של צבא המודל החדש, שהיה הצבא הפרלמנטרי אשר אורגן מחדש ועבר רפורמה בהנהלה, חלוקת הסמכויות, התקציב וחלוקת הכוחות שלו. המבחן הראשון שלו בתפקיד זה התקיים ביוני 1645 בקרב נסבי, שם ניסיון של שנים בשדה הקרב ותזמון אינסטינקטיבי מדויק אפשרו לפיירפקס לנפץ את שורות הצבא המלוכני בתוך שעתיים בלבד. בחודש שלאחר מכן הוא השמיד את כוחות חיל הרגלים של הצבא המלוכני היעילים האחרונים בקרב לנגפורט. הכוחות המלוכנים הורו על פעולת גיוס כללית אך ללא כל תועלת, ביוני 1646 נכנס פיירפקס בראש כוחותיו אל אוקספורד, בירתם הזמנית של הכוחות המלוכנים.
פיירפקס היה פופולרי בקרב אנשיו, אך יכול היה להיות אכזרי כאשר הנסיבות דורשו זאת ממנו. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית השנייה שכללה התערבות סקוטית הוא הורה לירות בשניים ממגיני המוצב המלוכני שנלכדו בקולצ'סטר, ובשנת 1649 הורה להוציא להורג מספר פושעים בתוך דרגותיו.
בפוליטיקה
פיירפקס לא התעמק בפוליטיקה ולעיתים קרובות מצא את עצמו מתמרן בשביל להתחמק ממעורבות בה משום שפעמים שכיחות נקרא לפרלמנט. ככל שעבר הזמן הוא גילה שרבים מהקצינים שלו מתכנסים סביב אוליבר קרומוול הקיצוני והמחומם יותר אשר רצה להעלים את המלוכה לגמרי. פיירפקס סירב להשתתף במשפטו של המלך צ'ארלס הראשון בשנת 1649 וניסה למנוע את הוצאתו להורג של המלך. הוא נשאר באנגליה במהלך פלישתו של קרומוול לאירלנד, וסירב להוביל את הפלישה לממלכת סקוטלנד בשנת 1650, מה שגרם לכך שפוטר מפיקודו. תומאס פיירפקס תמיד התנגד לשלטון הצבאי של קרומוול בתפקיד ה"לורד פרוטקטור". בשנת 1660 גייס פיירפקס חיילים ביורקשייר כדי לתמוך במרידה נגד יורשו של קרומוול, ריצ'רד קרומוול. על ידי נטרול הכוחות הפרלמנטרים בצפון, הוא העניק לגנרל ג'ורג' מונק את ההזדמנות לצעוד דרומה ולהשיב את המלוכה תחת צ'ארלס השני, מלך אנגליה, באירוע שנודע בתור הרסטורציה האנגלית. לאחר השבתו של צ'ארלס השני לכתר האנגלי, פיירפקס קיבל חנינה מידיו ובהמשך פרש משירותו הצבאי לגמלאות.
בית הכנסת המרכזי של חלב
בית הכנסת המרכזי של חלב (בערבית:  كنيس في حلب) הידוע גם בשמות בית הכנסת הגדול של חלב ובית הכנסת אל-בנדרה, נחשב לבית הכנסת המרכזי והגדול של קהילת יהודי סוריה.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה במאה ה-9, עם זאת ייתכן ששימש כבית כנסת עוד במאה ה-5. על פי המסורת, בסיס בית הכנסת נבנה על ידי יואב בן צרויה קרוב ל-950 לפנה"ס, לאחר שצבאו של דוד המלך כבש את העיר. רבים מאמינים שבית כנסת זה הוא בית הכנסת הראשון שנבנה בעולם ולכן הוא מכונה גם בית הכנסת העתיק.
בית הכנסת נבנה במאה ה-9 וניכרת בו השפעת האדריכלות האסלאמית. במאה ה-13 נפגע כתוצאה מהכיבוש המונגולי של חלב, וב-1327 הפך למסגד. ב-1400, בעת כיבושו של טימור לנג, חרב הבניין ונבנה שנית ב-1418.
הנוסע האיטלקי פייטרו דלה ואלה, שעבר בחלב בקיץ 1626 וביקר במקום, כתב: "בית הכנסת ידוע ביופיו ובעתיקותו, נכנסים אליו מבעד לדלת חסרת הדר הנמוכה בהרבה מהרחוב, שיורדים אליה במספר רב של מדרגות". דלה ואלה הוסיף שהיהודים בבית הכנסת היו "מעורבבים", נשים וגברים יחד, אך היו מחולקים לפי המוצא. "כל הצד הימני של בית הכנסת לעומת הכניסה היה צפוף ביהודים ממוצא מקומי, ואילו צד שמאל היה צפוף באירופאים, שאף שהם גרים ונישאים כאן, הרי מוצאם במערב, וכולם ספרדים ומדברים ספרדית כשפתם הטבעית".
בית הכנסת נשרף בדצמבר 1947 במהומות שאירעו נגד יהודי חלב וניזוק באופן קשה. הקהילה היהודית בחלב, שהלכה והתמעטה לאורך המחצית השנייה של המאה ה-20, המשיכה להשתמש בבית הכנסת לתפילות מפעם לפעם, עד לסוף המאה העשרים. ב-1992, שופץ בית הכנסת באופן חלקי במימון יהודי חלב שעברו לניו יורק.
בית הכנסת חרב ב-2016, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
אדריכלות ועיצוב
עד המאה ה-16, כלל המבנה אגף מערבי וחצר ששימשה לתפילה בימי הקיץ. במאה ה-16, עם הגעת הספרדים לחלב, נבנה אגף מזרחי, ששימש הן לתפילה והן כבית מדרש. בקירות האולם המערבי נמצאו שלוש קשתות שכונו "היכלות". שלושה היכלות נוספים נקבעו בקיר הדרומי של החצר.
היכל שביעי נבנה בקיר הדרומי של האגף המזרחי וסימן את הכיוון לירושלים. היכל זה כונה "היכל אליהו" או "מערת אליהו", ובו נשמרו כתבי הקודש וכתר ארם צובא. בצמוד למערת אליהו שכנה מערת הצדיקים, בה נקברו חכמי חלב ורבני קהילת ארם צובא.
יחסי פולין–רומניה
יחסי פולין–רומניה הם יחסי חוץ בין פולין לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 בפברואר 1919, כאשר פולין הייתה האומה הראשונה שהכירה בתביעותיה של רומניה לטרנסילבניה.
בשנים האחרונות נציגי ממשלה של פולין ורומניה מחליפים בקביעות ביקורים רמי דרג, מה שמשקף את האינטרס ההדדי בשיתוף פעולה דו-צדדי בין שתי המדינות.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי והן שתי המדינות המאוכלסות ביותר שהצטרפו לשני הגושים מאז תום המלחמה הקרה. שתיהן גם חברות בבוקרשט תשע, באו"ס ובמועצת אירופה.
מכון ורשה, צוות חשיבה פולני, מקיים מוניטור ברומניה כדי להסביר את המסלול העיקרי של ההתפתחויות הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות ברומניה ומולדובה.
ראשית היחסים
ראשית ההשפעה הפולנית ברומניה ניתן לייחס למאה ה-14 עם הקמת נסיכות מולדובה. סחר בין הים הבלטי לים השחור בין שתי המדינות השכנות הקל על הקשר ההולך וגדל שלהן. בתקופה זו מולדביה הייתה מדינה ווסאלית של ממלכת פולין ובהמשך של חבר העמים הפולני-ליטאי מספר פעמים.
ברית פולנית – רומנית
החל משנת 1921 נחתמה סדרת אמנות בתקופת בין המלחמות על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה וממלכת רומניה אשר יצרו את ברית ההגנה הפולנית-רומנית. האמנות היוו בסיס ליחסי חוץ טובים בין שתי המדינות שנמשכו עד תחילת מלחמת העולם השנייה בשנת 1939. שתי המדינות חלקו גבול משותף בין שתי מלחמות העולם, לפני שברית המועצות פלשה ובסופו של דבר סיפחה את מזרח פולין וצפון מזרח רומניה בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
ראש גשר רומני
לאחר הפלישה לפולין שהחלה את מלחמת העולם השנייה, עד 120,000 חיילים פולנים נסוגו דרך אזור ראש הגשר הרומני לרומניה והונגריה הנייטרליות. רוב הכוחות הללו הצטרפו לכוחות הצבא הפולניים שזה עתה הוקמו במערב בצרפת ובבריטניה ב-1939 וב-1940. בגלל בריחתם דרך רומניה, הצבא הפולני היה אחד הכוחות הגדולים ביותר של בעלות הברית לפני כניסת ארצות הברית למלחמה והתקפת גרמניה על ברית המועצות (מבצע ברברוסה).
המלחמה הקרה ולאחריה
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בשתי המדינות משטרים קומוניסטיים, והם היו חלק מברית ורשה עד לפירוק ברית המועצות בשנת 1989 בשנים לאחר מכן הצטרפו שתי המדינות לנאט"ו ול.
קשרים מסחריים
הסחר בין רומניה לפולין בשנת 2016 הגיע לשווי שיא של 4.86 מיליארד אירו על פי נתונים סטטיסטיים שהוציא משרד הפיתוח הכלכלי הפולני.
פורום מנהיגות נשים 2020 (WLF) נערך בוורשה בתאריכים 4–5 במרץ 2020 במטרה לחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בין פולין לרומניה, תוך שימת דגש על תפקידה של נשים בפוליטיקה, כלכלה וחינוך. האירוע נערך על ידי שגרירות רומניה בפולין, לשכת המסחר והתעשייה הפולנית – רומנית והמכון לתרבות הרומני. הוא נערך בחסות הכבוד של הוד מעלתה מרגרטה, נסיכת הכתר של רומניה, אשר הוזמנה בידי שגרירות רומניה והגיעה לוורשה לאירוע עם בעלה - הוד מלכותו ראדו, נסיך רומניה.
מדחום כספית
מדחום כספית או מד טמפרטורה כספית הומצא על ידי הפיזיקאי דניאל פרנהייט באמסטרדם, בשנת 1714. המד מורכב ממתקן דמוי נורה העשוי מזכוכית, המכיל כספית צמודה לשפופרת בעלת קוטר צר; נפח הכספית בשפופרת נמוך בהרבה מהנפח שיכול להיכנס בכל המתקן; עקב השוני בנפח, טור הכספית מגיע לגובה גדול יחסית לאורך המתקן. הרווח שמעל הכספית ניתן למילוי בחנקן, או שיהיה בפחות לחץ אטמוספירי, כלומר ואקום חלקי. כאשר הטמפרטורה של הכספית עולה הנפח שלה גדל לפי חוק ...
היסטוריה
המדען השוודי אנדרס צלזיוס, המציא את סולם הצלזיוס, שתואר בפרסומו "המוצא של סולם טמפרטורת הצלזיוס" (באנגלית: The Origin Of the Celsius Temperature Scale) בשנת 1742. צלזיוס השתמש בשתי נקודות קבועות בסולם שלו: טמפרטורה של קרח נמס וטמפרטורה של מים רותחים. לא היה זה רעיון חדש, כיוון שאייזק ניוטון כבר עבד על דבר דומה. ההבדל ברעיונו של צלזיוס הוא בכך שהשתמש בהפשרה, ולא בקפיאה. הניסויים של צלזיוס לקביעת כיול טוב למדחום ארכו שני חורפים. על ידי ביצוע אותו הניסוי שוב ושוב, הוא גילה כי הקרח תמיד נמס באותה נקודת כיול במדחום. הוא מצא כי נקודה קבועה דומה גם בכיול של הפיכת מים רותחים לאדי מים. ברגע שהוציא צלזיוס את המדחום מן האדים, רמת הכספית טיפסה מעט. דבר זה היה קשור לקירור המהיר וההתכווצות של הזכוכית.
כשהחליט צלזיוס להשתמש בסולם הטמפרטורה שלו, הוא במקור הגדיר אותו "במהופך", כלומר הוא בחר להגדיר את נקודת הרתיחה של המים (F° 212) ב־C° 0 ואת נקודת הקפיאה (F° 32) ב־C° 100. שנה לאחר מכן, הפיזיקאי הצרפתי ז'אן-פייר קריסטין הציע להפוך את הסולם, כך שטמפרטורת הקפיאה תהיה C° 0 ונקודת הרתיחה תהיה C° 100. צלזיוס כינה סולם זה בשם "סולם מאה המעלות" (באנגלית: "Centigrade").
לבסוף, הציע צלזיוס שיטה לכיול המדחום:
2. באותו האופן יש לסמן את הנקודה בה הנוזל מתייצב, הפעם כאשר מד החום נמצא בתוך אדי המים הרותחים.
3. יש לחלק את האורך בין שתי הנקודות למאה חלקים שווים. נקודות אלה הן נאותות לכיול משוער, אך שתיהן עשויות להשתנות עם הלחץ האטמוספירי. כיום, הנקודה המשולשת של המים משמשת במקום נקודת הקפיאה (הנקודה המשולשת היא ב־K 273.16, או C° 0.01).
מדחום מקסימלי
סוג ייחודי של מדחום עם כספית, נקרא מדחום מקסימלי (באנגלית: "Maximun Thermometer"), ועובד בצורה של בנייה קרובה לצוואר המתקן. כאשר עולה הטמפרטורה, הכספית נדחפת דרך ההצרות תחת כוח ההתרחבות. כאשר צונחת הטמפרטורה, טור הכספית אינו יכול לחזור מטה (ישנו רווח בטור הכספית), ולכן היא נשארת סטטית במתקן. לאחר מכן המתבונן יכול לקרוא את הטמפרטורה. על מנת "לאתחל" את המדחום יש צורך לנערו בחוזקה. סוג זה של מדחום נהוג לשימוש ברפואה, איתו מודדים חום גוף בעיקר בתוך הפה, אוזן או בית שחי. עקב הסיכון שבהרעלת כספית, בשנת 2013 אסר משרד הבריאות הישראלי על שימוש במדחום כספית.
פיטר סרפינוביץ'
פיטר סימון סרפינוביץ' (באנגלית: Peter Szymon Serafinowicz; נולד ב-10 ביולי 1972) הוא שחקן, קומיקאי, מוזיקאי, סופר ומדבב אנגלי. הוא גילם את פיט בסרט "מת על המתים", ודיבב את הדמות של דארת' מול בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום".
ביוגרפיה
סרפינוביץ' נולד ב-10 ביולי 1972 בליברפול. סרפינוביץ' למד בבית הספר היסודי "Our Lady of the Assumption" ואחר כך בבית הספר "St Francis Xavier Secondary School".
קריירה
ב-1993 הופיע סרפינוביץ' לראשונה בשידור בתוכנית רדיו "The Knowledge", תוכנית דוקומנטרית פרודית על תעשיית המוזיקה. אחר כך הופיע בתוכניות של רדיו 4 כגון "Week Ending", "Harry Hill's Fruit Corner", "Grievous Bodily Radio", "The Two Dannys" וב-"A Whole New Ball Game". ב-1 במאי 1997 הופיע סרפינוביץ' בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "The Election Night Armistice" בתפקיד בדיוני של מוז בינגהם, מזכיר העיתונות של מי שהיה אז שר האוצר בממשלת הצללים גורדון בראון, שבמתיחה בשיחת טלפון מתעלל מילולית בעיתונאי ה-BBC ניק רובינסון. ב-1999 הופיע בתוכנית המערכונים "Comedy Nation" וב-"You are Here". עוד שיחק בסיטקום מאת סיימון ניי.
ב-1999 הופיע פעמים אחדות בסיטקום "מחוקים" של ערוץ 4, בדמות דואן בנזי, יריבו של הדמות הראשית טים ביזלי (סיימון פג). ב-2001 חזר וגילם שוב את אותה הדמות בסדרה. ב-2001 שיחק סרפינוביץ' בתפקיד הראשי בסיטקום "World of Pub" של ערוץ BBC Two, בדמות ששיחק גם בגרסה הרדיופונית של הסדרה. הוא השתתף בסיטקום האינטרנטי "The Junkies" ב-2002 עלתה לשידור הסדרה הקומית "Look Around You", שבה סרטונים בני 10 דקות המחקים את הסרטונים הלימודיים בנושאים מדעיים שנעשו בשנות השבעים של המאה העשרים, וסרפינוביץ' גילם את דמות המדען. את הסדרה כתב סרפינוביץ' יחד עם רוברט פופר, שאותו פגש בצילומי הסדרה "מחוקים". ב-2005 שודרה התוכנית שוב והפעם כפרודיה על הסדרה "עולם המחר" משנות השמונים של המאה העשרים, ובה שיחק סרפינוביץ' בתפקיד פיטר פקרד, אחד המנחים.
סרפינוביץ' הופיע בטלוויזיה בתפקידי אורח בסדרות שונות בהן הסדרה הקומית "Smack the Pony", ו"היפיז" (שניהם מ-1999), הסיטקום "Black Books" (מ-2000), "אני אלן פרטרידג'" (2002), "הממלכה הקטנה" (2003), הדרמה הקומית "Murder Most Horrid" (מ-1999), והסדרת הדרמה של ITV "מיס מארפל" (2005). הוא השתתף בשעשועונים אחדים ברדיו ובטלוויזיה. כמו כן השתתף בקביעות בתוכנית "The 99p Challenge", ובשנים 2005, 2006 ו-2008 הופיע בתוכנית "Have I Got News for You", ב-2005 הופיע בשעשועון "8 Out of 10 Cats" וב-2003 הופיע בתוכנית "Qi". ב-19 באוקטובר הופיע בתוכנית האירוח של ג'ונתן רוס, ב-8 באוגוסט 2008 וב-30 ביולי 2010 השתתף בתוכנית. ב-15 באוקטובר 2009 הופיע בשעשועון "Never Mind the Buzzcocks".
ב-2008 עבד סרפינוביץ' על סדרת טלוויזיה חדשה יחד עם רוברט פופר עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית Adult Swim. ב-2009 שיחק בסרט "טיפול זוגי" בבימויו של פיטר ביניגסלי בתפקיד סטנלי מנהל בית ההארחה.
ביוני 2013 הקליט סרפינוביץ' את הספר "דני אלוף העולם" מאת רואלד דאל. ביולי 2013 ביים בפעם הראשונה סרט קולנוע בשם "I See What You Did There" אותו כתב יחד עם דני וולאס.
ב-2014 פורסם שסרפינוביץ' יגלם את הדמות של קרולי בעיבוד של הרומן "בשורות טובות" מאת טרי פראצ'ט וניל גיימן. באותה שנה השתתף בסרט "שומרי הגלקסיה" בתפקיד גארטן סאאל. עוד שיחק בתפקיד אורח בעונה התשיעית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
סרפינוביץ' מככב בסדרה "The Tick" של אמזון. פרק הפיילוט שודר לראשונה ב-19 באוגוסט 2016.
חיים אישיים
סרפינוביץ' נשוי לשחקנית האנגלייה שרה אלכסנדר.
האמונה בגורל באסלאם
האמונה בגורל (בערבית: قدر) היא האמונה המבוטאת בכתבי הקודש של דת האסלאם, בכך שכל דבר שקורה בעולם הזה הוא לפי רצונו של אללה. על פי אמונה זו, אללה יודע את מה שהיה בעבר ואת מה שיהיה בעתיד. אין בשמיים או בארץ או ביניהם תנועה או חידלון, כוח או התרחשות, אלא ברצון אללה הכל-יכול.
ביטויי האמונה בקוראן
על פי הכתוב בקוראן (פרק 3, פסוק 45): "הדברים כולם בידי אללה". ובפרק 42 פסוק 153: "אל אללה ישובו הדברים". האמונה בגורל פירושה אמונה בכך שאללה ידע כל דבר. מוחמד, שעל פי אמונת האסלאם הוא שליחו של אללה, אמר: "ודע לך שמה שהחטיא אותך לא היה פוגע בך. ומה שפגע בך לא היה מחטיא אותך". וכן: "העזר באללה, אל תתייאש, ואם פגע בך משהו אז אל תגיד: לו הייתי עושה כך וכך. אלא אמור: רצה האל, ומה שרצה עשה. מפני שהמילה 'לו', תפתח את הדלת לשטן".
מעגל ההכרח ומעגל החופש
יחד עם הגורל הצפוי מראש, על פי אמונת האסלאם האדם בעולם הזה חופשי לעשות דברים מסוימים, ואינו חופשי לעשות דברים אחרים. האדם נמצא בשני מעגלים:
המעגל השני שחי בו האדם הוא המעגל החופשי. במעגל הזה נמצאים המעשים שהאדם עושה לפי ההחלטות ולפי הבחירה החופשית שלו, ואם יימנע מלעשות, גם זה לפי ההחלטה והבחירה שלו. לכן אללה ייתן לו שכר או יעניש אותו ביום הדין על המעשים הללו.
בחירה חופשית
על פי אמונת האסלאם, אללה ייחד את האדם משאר בעלי החיים בשכל אשר נתן לו, כך שהאדם יכול להבחין בין הטוב והרע, בין המועיל למשחית, בין האמת וההבל. בפרק 76, פסוק 3 של הקוראן נאמר: "אל הנתיב הובלנו אותו, אז הוא יכיר טוב או יכפור". להאמין או לכפור, להתפלל או לא, לצום או לא לצום, לעלות לרגל או לא לעלות לרגל, להסתכל על דברים אסורים או לא, לתת צדקה או לא לתת, להתנהג בצורה טובה או להתנהג בגסות. כל אלה פעולות שאדם עושה או נמנע מלעשות מתוך החלטה חופשית, ולא מתוך גזירת הגורל או צו אלוהי. לכן, ביום הדין, אללה יבוא חשבון עם האדם על מעשיו.
בפרק 74, פסוק 38 נאמר: "כל נפש ערבה למעשיה". על פי אמונה זו, אללה אינו מחייב את האדם לעשות צעד בעל כורחו. אמנם, אללה יודע עוד לפני לידת האדם את מעשיו בעתיד, אבל בכל זאת האדם פועל מרצונו החופשי. בעניין זה כתב חסן בן עלי, נכדו של הנביא מוחמד, לחסן אלבסרי : "מי שלא מאמין בגזירת הגורל, לטוב ולרע, הוא כופר. אך מי שמאשים את אללה במעשיו - כופר שבעתיים." הרי האדם לא יודע מה כתוב בלוח הגנוז; אך הוא הצטווה לבצע את פקודות ריבונו, שלא הטיל על האדם יותר מיכולתו. כפי שנאמר בפרק 2, פסוק 286 של הקוראן: "אללה אינו מחייב נפש בעול, זולת מידת יכולתה".
תוצאות האמונה בגורל
על פי הכתוב במקומות רבים בקוראן, האמונה בגורל שידוע רק לאללה - מביאה איתה שלוות נפש, סבלנות, דבקות במצוות האל, הימנעות מנזקי החיים, ושחרור מפחדי היום-יום. למשל: "אולם ייתכן כי תמאסו בדבר למרות שהוא טוב לכם, וייתכן שתאהבו דבר למרות שהוא רע לכם. ואללה יודע את אשר לא תדעו" (פרק 2, פסוק 216), וכן "(המלאך) גבריאל אמר לי, שלא תמות נשמה עד שתקבל את כל הפרנסה שלה ואת כל הזמן שלה, לכן תיראו מאללה ותטיב בקשת פרנסתכם".
דויד קוקס
סֵר '''דויד ר. קוקס (באנגלית: George Edward Pelham Cox'''; 15 ביולי 1924 – 18 בינואר 2022) היה סטטיסטיקאי בריטי. עבודותיו של קוקס עסקו בתחומים רבים, ובהם ניתוח נתונים איכותיים, ניתוח השרדות ותכנון ניסויים.
ביוגרפיה
קוקס נפטר בשנת 2022, בגיל 98.
עבודתו המדעית
עבודתו המדעית של קוקס התפרשה על תחומים רבים. בין תרומותיו העיקרות:
בסך הכל קוקס פרסם מעל 300 מאמרים וספרים.
הכרה מקצועית ופרסים
קוקס זכה לפרסים רבים, החשוב שבהם הוא הפרס הבינלאומי לסטטיסטיקה, שהוענק לו ב-2017. הוא היה הזוכה הראשון בפרס זה. כמו כן, הוא היה עמית החברה המלכותית לסטטיסטיקה, וזכה במדליית הכסף על שם גאי המוענקת מטעם החברה ב-1961, ובמדליית הזהב ב-1973. ב-1973 נבחר לעמית של החברה המלכותית של לונדון, זכה לתואר אבירות מידי המלכה אליזבת השנייה בשנת 1985 ונבחר לעמית כבוד של האקדמיה הבריטית בשנת 2000. כמו כן היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1990 זכה בפרס קטרינג למחקר הסרטן עבור פיתוח מודל הסיכונים הפרופורציונליים. ב-2005 זכה במדליית ג'ורג' בוקס. בשנת 2010 הוענק לו מדליית קופלי של החברה המלכותית על תרומתו המכוננת לתיאוריה וליישומי הסטטיסטיקה. בשנת 2016, הוא זכה בפרס חזית הידע של קרן BBVA בקטגוריית מדעי היסוד ביחד עם בראדלי אפרון, לפיתוח שיטות סטטיסטיות "חלוציות ובעלות השפעה עצומה" שהוכחו הכרחיות להשגת תוצאות אמינות בספקטרום עצום של דיסציפלינות מרפואה ועד אסטרופיזיקה, גנומיקה או פיזיקת חלקיקים.
חידון התנ"ך (מערכון)
חידון התנ"ך הוא מערכון פרודי נודע שכתבו אריק איינשטיין ואורי זוהר ומתאר את חידון התנ"ך המסורתי המתקיים ביום העצמאות, ובו משתתפים נציגים ממדינות שונות. את תפקיד המתחרים במערכון גילם איינשטיין ואת תפקיד המתורגמן גילם זוהר. לצדם השתתפו במערכון דורי בן זאב כשדרן ואורי גרוס כשופט.
המערכון שודר לראשונה במסגרת תוכנית הטלוויזיה "לול" ששודרה בטלוויזיה הישראלית ב-18 באוקטובר 1971. הוא חותם את אלבומו של איינשטיין, "יסמין", שיצא לאור בשנת 1972, ונכלל בסרט הקולנוע "לול", שיצא לאקרנים בשנת 1988, ובאלבום הכולל את פסקול הסרט.
עלילת המערכון היא שלב הגמר בחידון התנ"ך העולמי, שלב השאלה הזהה, שבה נמצאים שלושה מועמדים: הנציג השוודי, הסודני והישראלי (אשר דמותו מבוססת על הזוכה האמיתי יחיא אלשיך). השאלה היא "אחת עשרה פעמים נזכר בנביאים ראשונים ואחרונים המשפט "איש תחת גפנו ותחת תאנתו" היכן מוזכר הפסוק גֶּפֶן במובן גָּפֶן והיכן גָּפֶן במובן גֶּפֶן." במהלך הראיון רואים את המתרגמים של הנציגים מסתבכים עם השאלה ומנסים לתרגם עבור המתמודדים את השאלה כהלכה, ואילו השופטים נותנים את הניקוד על שום דבר בעיקרו. סופו של המערכון הוא במתמודד הישראלי, שנותן תשובה שלמה ומלאה וזוכה בחידון.
מהמערכון נבעו מטבעות לשון כגון "גֶּפֶן במובן גָּפֶן", "זמנך עבר!", "צ'מענו אותך!", "מה הוא קופץ?", "הוא לא חבשי הוא סודני" ו"הנבחן הבא!". במערכון חיקה זוהר את אחד משופטי חידון התנ"ך, ברוך בן-יהודה, באינטונציה ובמימיקה מדויקים.
מרכז אור שלום
אור שלום הוא מרכז לשימור מורשת יהדות לוב ולהנחלתה הממוקם בבת ים. במסגרת המרכז יוצאים לאור ספרים, תקליטורים וכתב עת ("עאדא"), והוא כולל גם מוזיאון ותמיכה בחוקרי יהדות לוב. נוסף על כך, במסגרתו מתקיימים אירועים תרבותיים והרצאות בנושאים הקשורים ליהדות לוב.
היסטוריה
מרכז אור שלום נוסד בשנת 1995 בידי פדהצור בנעטיה. המרכז קרוי על שם הרב שלום טייאר, רב העיר אל־ח'ומס שבלוב, ועל שם נכדו, המחנך והמשורר שלום בנעטיה – אביו של מייסד המרכז. בעשור הראשון לפעילותו פעל המרכז מבית המייסד, ועלון הדגל שלו, "עאדא" היה מופץ בחינם לבתי-הכנסת של העדה. עם השנים התמסדה הפעילות והעלון החל להישלח למנויים. לאחר שנתו העשירית, זכה המרכז למבנה מעיריית בת-ים, בו נפתחו חדר הרצאות, ספרייה, ארכיון ומוזיאון.
מחקר
במסגרת המרכז פועלים מוזיאון וארכיון למורשת לוב, בהם תשמישי קדושה וכלי כסף יהודיים, ביגוד מסורתי, כלי בית ואביזרי יום־יום, וכן שירים, קובצי שמע, תצלומים, מסמכים ועיתונים עבריים, וסיפורי עם. כמו כן, המרכז מעניק מלגות לחוקרי הקהילה בתחילת דרכם.
תיעוד
כתשעים אחוזים מיהודי לוב עזבו את לוב בתקופת העלייה ההמונית (1948 והלאה) וכמעט כל היתר עלו לישראל בעשרים השנים הבאות. העולים, ובפרט צאצאיהם, מתערבים בעדות אחרות, ואף (מחוץ לישראל) בבני עמים אחרים, וכך המסורת הלובית הולכת ונשכחת. מסיבה זו המרכז מעוניין לשמר את המסורת שבעל־פה כל עוד ניתן. לשם כך, קיים המרכז מפגשי תיעוד לקהילות עיירות וכפרי לוב, הקליט והוציא לאור עדויות של עולים מבוגרים, "תמונות" ו"שואת"), ומקיים סקרי רשת בהם מתבקשים הצעירים לתשאל את זקניהם.
בשנת 2002 נשלח ללוב דניאל גרינברג, צעיר בלגי שאביו יהודי, אז דוקטורנט למתמטיקה. הוא לא הודיע למדינה שבכוונתו לצלם בה, כנדרש אז, ועל־כן נעצר והוחרמו ממנו כארבע מאות תמונות ושתים עשרה קלטות וידאו. ביום העשירי למעצרו, לאחר ששבת רעב ושגרירות צרפת התערבה לטובתו, שוחרר. עם שחרורו היה עליו להמתין יממה לטיסה שתצא להולנד, והוא ניצל יממה זו למאות צילומים נוספים ולשתי קלטות נוספות, אותם הצליח להוציא מן המדינה. בשנת 2004 נשלח ללוב שליח נוסף – נפתלי הילגר, יהודי ישראלי ובעל אזרחות גרמנית, צלם במקצועו. הוא שהה בלוב כשלושה שבועות, צילם את רוב המקומות שהתבקש ויצא בשלום.
בשנת 2005 אושר ביקורה של קסניה סבטלובה – אז כתבת ערוץ 9 והג'רוזלם פוסט – בלוב, לרגל "כנס הספר הלבן של קדאפי". בטרם הביקור ביקשו ממנה מרכז אור שלום ומרכז מורשת יהדות לוב לתעד אתרים יהודיים, בפרט בתי-קברות. במרכז בו התקיים הכנס שכנה ספרייה גדולה, ובה למדה קסניה על אודות קבר הקדוש המוסלמי עבד א-סלאם אל-אסמר (השזוף) בזליתן, ובתואנה זו היא ביקשה לבקר בעיר. לביקור זה ליווה שלושה אנשי המודיעין הלובי, אשר התירו לה להמשיך ולחפש את שרידי בית העלמין ובית-הכנסת העתיק בושאייף, שנפלו קורבן לתהליך עיור. סבטלובה צילמה גם באל-ח'ומס ובטריפולי הבירה.
בשנת 2006 צילם עבור המרכז פטר ברטלי – צרפתי שעבד באל־ח'ומס מטעם חברת קטרפילר – את בית העלמין המקומי מספר פעמים. הוא נעצר, ולאחר התערבות מנכ"ל החברה הועבר לערב הסעודית. המרכז פיצהו בכמה אלפי דולרים.
במרץ 2010 נשלח ללוב רפרם חדד, יהודי ישראלי ותוניסאי ממוצא ג'רבי, צלם ואומן. טרם כניסתו למדינה קיבל אישור לצלם בה, ואכן צילם אתרים רבים, בפרט בטריפוליטניה. כבר בימים הראשונים לביקורו הוצמד לו סוכן המודיעין הלובי, ובשהותו בדרנה שבקירנאיקה נעצר ונחקר, אך שוחרר כעבור זמן קצר. ביום העשירי למסעו – בו תכנן לצאת מן המדינה – נעצר שנית בחשד לריגול מטעם המוסד, או למצער סחר בנשק או הלבנת הון, ובמהלך שהותו בכלא סבל עינויים. בהמשך העריך פדהצור בנעטיה, מייסד המרכז, שהמודיעין המקומי היה דרוך במיוחד בשל המושב השנתי ה־22 של הליגה הערבית שהתקיים בעיר סירת כשבוע לאחר מכן, ושהאזרחות הישראלית שנחשפה הוסיפה לחשש המודיעין הלובי.
לאחר כחמישה חודשים הושגה עסקה בין לוב, מצרים וישראל, על פיה תמורת שחרורו של רפרם חדד, מצרים איפשרה למשט לובי לעגון באל עריש ולתוכנו לעבור לרצועת עזה, וישראל איפשרה ללוב לבנות כעשרים מבנים טרומיים ברצועה, ושיחררה מספר אסירים פלסטיניים. על הפרשה כתב רפרם את הספר "מדריך רפרם לכלא הלובי", שיצא ב־2012 בהוצאת עם עובד.
בשנת 2011, במהלך מלחמת האזרחים בלוב, נשלח ללוב הצלם והסופר צור שיזף מטעם ידיעות אחרונות, ואף הוא ביצע שליחות עבור אור שלום.
תרבות ותפילה
המרכז מקיים חגיגות בסיסה, נופשים, ערבי בידור וראיונות פתוחים. באלו משתתפים שלל ידוענים (בעיקר בני העדה), בהם הג'ודוקא ירדן ג'רבי, הזמר גיא זו-ארץ, הבלשן אבשלום קור, חבר-הכנסת לשעבר והשדרן יגאל גואטה ועוד. חלק מהאירועים יצאו גם בתקליטור DVD.
המרכז העלה את המחזמר "באשמורת הבוקר", שהציג את אווירת הסליחות בלוב – מאז 2006 (יצא גם בתקליטור DVD), ומקיים מדי שנה אירועי סליחות ומופעי סליחות בהשתתפות דוד ד'אור, גיא ורועי זו־ארץ, אלי לוזון ועוד. כמו כן קיים המרכז תפילות חגיגיות ביום העצמאות מאז שנת ה'תשע"ח (2018), בה הוא הוציא את הסידור "שאו ציונה".
הוצאה לאור
המרכז מוציא לאור כתב עת, לוח שנה וספרים, בהם ספרים חדשים ומהדורות חדשות לספרים עתיקים:
לקריאה נוספת
עאדא
Chega de Saudade
Chega de Saudade (ידוע גם כ-"No More Blues") הוא סטנדרט ג'אז בסגנון בוסה נובה. הלחן מוכר כשיר הבוסה נובה הראשון שהוקלט. השיר הולחן על ידי אנטוניו קרלוס ז'ובים ומילותיו נכתבו על ידי ויניסיוס דה מוראיס. גרסת השיר שהקליט הזמר ז'ואאו ז'ילברטו היא הגרסה המפורסמת ביותר של השיר.
השיר דורג במקום השישי ברשימת "100 השירים הברזילאים הגדולים ביותר" בהמהדורה הברזילאית של המגזין רולינג סטון.
רקע
השיר הוקלט לראשונה בשנת 1957 על ידי הזמרת הברזילאית אליזט קרדוסו, ונכלל באלבומה Canção Do Amor Demais שיצא לאור בשנת 1958. עם זאת, גרסתה לא זכתה לתשומת לב רבה. ז'ואאו ז'ילברטו היה השני להקליט את השיר, אותו הוציא כסינגל בשנת 1958. השיר היה ללהיט וגיבש את הבוסה נובה כסגנון במוזיקה הלטינית. השיר גם הופיע באלבום הבכורה של ז'ילברטו, Chega de Saudade.
לבידוזאוריקוס
לבידוזאוריקוס (שם מדעי: Labidosaurikos; מילולית: "לטאת מלקחיים") הוא סוג של חולייתן נכחד מהמשפחה Captorhinidae, שהיה אולי מראשוני הזוחלים האמיתיים. הוא התקיים בתקופת הפרם באמריקה הצפונית שלפני 279 עד 272 מיליון שנה מזמננו.
הסוג תואר ב-1950 בידי החוקר ג'ון וויליס סטובאל (John Willis Stovall) על סמך ממצאי מאובנים שהתגלו בתצורות ערוגות הפרם של טקסס ואוקלהומה, בהם התגלו מספר סינאפסידים, דו-חיים וזוחלים קדומים שונים. בסוג זה כלול מין יחיד - Labidosaurikos meachami.
הסוג היה קרוב לקפטורינוס והגיע לאורך של 1.5 מטר. במראהו דמה ללטאה מגושמת עם זנב קצר יחסית וגולגולת בעל "כיפה" רחבה אך לסתות צרות דומות מעט לחדק עם שיניים קטנות רבות, גדולות יותר בתוך הלסת העליונה מהתחתונה, המזכירות זוחלים פרימיטיביים או דו-חיים. אורך הגולגולת הידועה של הסוג הגיע ל-280 מ"מ, מה שאומר שהייתה גדולה יחסית לגודל הגוף. מבנה השיניים שלו מרמז שהיה אוכל צמחים קרקעיים.
צולל חלודי
צולל חלודי (נקרא גם צולל חלוד; שם מדעי: Aythya ferina) הוא מין במשפחת הברווזיים, הנפוץ ביבשות אירופה ואסיה, והחי במקווי מים מתוקים (כגון אגמים וביצות) בעומק של כמטר אחד לפחות, שבהם שפע צמחייה ומזון חי, ולעיתים אף במקורות מים מלוחים במקצת. השם המדעי מורכב משתי מילים: Aythya – עוף ים שהוזכר על ידי אריסטו, וFerina – בר (ferrinus = פרא).
תיאור חיצוני
ממדי הצולל החלודי ממוצעים ביחס לשאר הברווזים. אורך גופו כ-50 ס"מ, ואורך מוטת כנפיו כ-75 ס"מ. משקלו המרבי כ-1 ק"ג.
הזכרים שונים מהנקבות במראם. לזכרים ראש חום, צדי גופם וגבם בהירים, ואילו החזה והאחוריים שלהם שחורים. לנקבות צבעי גוף בהירים יותר לעומת הזכרים: ראשן מאופיין בצבע חום בהיר עם כתמים המפוזרים באקראיות, וצבע שאר גופן חום בהיר.
אצל שני המינים, צבע המקור שחור-כחול.
תזונה
מזונו העיקרי של הצולל החלודי הוא צמחי מים, חרקים ורכיכות (כגון חלזונות). בנוסף לכך, הצולל החלודי ניזון גם מצמחי יבשה, מזרעים ומדגים קטנים.
תפוצה
תפוצתו של הצולל החלודי נרחבת מאוד. ישנן אוכלוסיות יציבות באסיה הקטנה ובמערב אירופה. בחודשי הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט), הצולל החלודי נפוץ ממרכז אירופה ומזרחה עד למונגוליה ולאזורים נרחבים ברוסיה. האוכלוסייה המקננת אינה מצפינה מעל קו הרוחב 65.
אוכלוסיות בלתי יציבות של הצוללן החלודי מבלות את החורף בדרום אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון, בארצות הלבנט ובמזרח אפריקה, והוא מתפרש אף מערבה לכיוון ימת צ'אד, מאלי וסנגל.
האוכלוסיות המזרחיות חורפות בדרום אסיה: מתת-היבשת ההודית ומזרחה במערב ועד לדרום קוריאה ויפן במזרח, וכן דרומה עד לפיליפינים.
מגמת אוכלוסין
אוכלוסיית הצוללים החלודים נמצאת במגמת ירידה, ומצב השימור של המין מוגדר ברשימה האדומה של IUCN כ"פגיע". הגורמים העיקריים לכך הם הרס בתי גידול, פיתוח עירוני וניצול של משאבי מים לצרכים אנושיים. לצד גורמים אלה, מצויים גם גורמים נוספים המשפיעים לרעה על גודל אוכלוסיות הצוללים באזורים מסוימים. בספרד, רבים מהצוללים החלודיים מצאו את מותם כתוצאה מהרעלת עופרת, ובסין צוללים רבים טובעים עקב השימוש ברשתות דיג. ציד ספורטיבי של צוללים חלודים מקובל ומהווה חלק משמעותי מהתרבות המקומית בספרד, באיטליה ובמחוז גילאן שבצפון מערב איראן. באיסלנד אוספים את הביצים שלהם וכך בוקעים פחות צוללים, מה שגורם לירידה בגודל אוכלוסייתם.
בישראל
הצולל החלודי חולף וחורף בישראל, בעיקר בכנרת ובמאגרי מים גדולים אחרים בצפון הארץ. לעיתים קרובות, הוא נצפה במספרים גדולים יחד עם קרובו, הצולל המצויץ. נכון לעשור השני של שנות ה-2000, מספר הצוללים החלודים החורפים בארץ הוא נמוך מעט מ-3000 פריטים.
יעקב לניאדו
יעקב חיים לניאדו (17 בנובמבר 1930 – 6 במרץ 2019) היה איש ההגנה, סגן-אלוף בצה"ל, תת ניצב במשטרת ישראל ממייסדי משמר הגבול ואגף המבצעים של המשטרה, איש המוסד, מושל רפיח וראש עיריית עזה, ומפקד המשמר האזרחי.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ב-17 בנובמבר 1930 (כ"ו בחשוון ה'תרצ"א) למזל ולרב דוד ציון לניאדו. בילדותו למד בתלמוד תורה, שהתנהל בשיטות לימוד מודרניות, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף.
בנערותו הצטרף לפלג של "ההגנה" בתנועת הנוער "ברית החשמונאים", ששימשה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות של המחתרות העבריות בארץ ישראל.
בשנת 1947 במלחמת העצמאות נשלח להילחם בקרב על גוש עציון, בפלוגת החי"ש של גדוד מכמש. בקרב האחרון על הגוש ב-14 במאי 1948, ניצל לניאדו ממוות, כשהחליט יחד עם חברו לחבור לשיירת פצועים שיצאה מכפר עציון למשואות יצחק. הלוחמים שנותרו בכפר עציון נורו למוות בידי הכוחות הערביים שהגיעו מאוחר יותר למקום. בשעות הערב של אותו היום נלקח כשבוי בידי הלגיון הירדני לעבר חברון, שם שהה בשבי במתחם משטרת חברון במשך שלושה שבועות. מחברון הועבר למחנה השבויים אום אל ג׳מאל שבעבר הירדן, שם הצטרף אל השבויים מהעיר העתיקה ששהו במחנה. עם שחרורו מהשבי, חזר לביתו לאחר תקופה ארוכה ביותר שלא ראה את הוריו.
בשנת 1952 התגייס למשטרת ישראל, ואט אט התקדם בסולם התפקידים לדרגת קצין, ונמנה עם מייסדי משמר הגבול. בשנות ה-60 החל לשרת במוסד, וביצע מטעמו משימות שונות מסביב לעולם. בשנת 1966 נשלח לאתיופיה, כדי לייעץ בנושאי טכניקות לחימה ללוחמי הקומנדו של הקיסר היילה סלאסי. לקראת סיום תקופת פעילותו באתיופיה לאחר שלוש שנים, הוזמן אל הקיסר לשם קבלת מדליה.
עם חזרתו לישראל, מונה לניאדו לשמש כמושל הצבאי של רפיח שברצועת עזה, בשל ידיעותיו בשפה הערבית ובקיאותו בתרבות הערבית. כסגן-אלוף בצה"ל, מונה לשמש כנציג הצבא במפקדה הרשמית המשותפת, שכללה שלושה קולונלים - לניאדו, ועוד שני קולונלים מטעם האו"ם ומצרים. בתקופה זו התיידד עם קצינים מצרים.
לאחר שיצא לפנסיה העלה על הכתב את סיפור חייו בספר בשם "בשירות העם והמולדת", שזיכה אותו בפרס מפעל חיים לספרות צבאית חדשה של אוניברסיטת אריאל מטעם האחים מולדובן.
לניאדו היה נשוי לחביבה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנותיו האחרונות התגורר בכפר אדומים.
הלך לעולמו ב-6 במרץ 2019.
בניין אב
בניין אב (מכונה לעיתים גם במה מצינו, הצד השווה או (ב)מה הצד, בהתאם לעניין ולאופן היישום) היא מהמידות שהתורה נדרשת בהן ומהווה כלל היסק יסודי בספרות חז"ל בהלכה. שימוש במידה זו מופיע גם באגדה ובנושאים מטא־הלכתיים. במסגרת מידה זו משתמשים באסופה של יישומים בעלי דין שווה כדי להסיק את אותו הדין ליישום אחר, באופן דומה לאינדוקציה פילוסופית.
המידה נמנית בין שבע המידות של הלל הזקן, בין שלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל ובין שלושים ושתיים המידות של רבי אליעזר. בשני המקורות הראשונים מחולקת מידה זו לבניין אב מכתוב אחד ולבניין אב משני כתובים, ואילו במקור השלישי מוזכר "בניין אב" באופן סתמי. ההבדל בין שתי הווריאציות של מידה זו אינו חד משמעי וקיימות שתי גישות מרכזיות לגביו, כפי שיפורט.
מהות הכלל
המנגנון היסודי שעומד בבסיסו של בניין אב הוא שימוש באסופה מסוימת של יישומים בעלי דין שווה כדי להשליך את אותו הדין על יישום נוסף, בדומה לאינדוקציה פילוסופית. אודות ההבדל בין בניין אב מכתוב אחד לבין בניין אב משני כתובים, ישנן שתי גישות מרכזיות בקרב הראשונים. הגישה המקובלת להסביר הבדל זה היא שבניין אב מכתוב אחד הוא מה שמכונה בתלמוד "במה מצינו", כלומר דימוי של נושא אחד לנושא אחר באופן פשוט ("במה מצינו בנושא א שכך הדין, הרי שאף בנושא ב זהו הדין"), ואילו בבניין אב משני כתובים תהליך הדימוי מכיל ניפוי של הרכיבים שאינם מהותיים באמצעות השוואה בין כמה מקרים, יצירת מכנה משותף רחב יותר, והסקה לגבי כל שאר היישומים בעלי אותו מכנה. שיטה אחרת גורסת כי בניין אב מכתוב אחד גם הוא עוסק בהסקה על סמך כמה יישומים אלא שהם כולם באותה הפרשה, ולעומתו בניין אב משני כתובים מהווה הרחבה שלו ועוסק בלימוד מיישומים בפרשות שונות.
השוני שבין היישומים המלמדים אינו מספיק רק כדי ללמד על היישום הנוסף, אלא גם הכרחי לצורך כך. כלומר, במקרה ובו אין שוני מהותי בין היישומים המלמדים הרי שזה מה שמכונה בתלמוד "שני כתובים הבאים כאחד", כלומר שמבטאים את אותו הדין פעמיים בלי תוספת חידוש, ובמקרה כזה נפסק כי שני אלו אינם מלמדים על יישום נוסף. עיקרון זה נובע מכך שלוּ אכן שני המקורות היו רק מקרים פרטיים של דין כללי יותר, לא הייתה כל סיבה לכתוב את אותו הדין פעמיים בשניהם. לכן דווקא השוני בין המקורות הוא שמאפשר להפעיל את כלל בניין אב.
יישום של בניין אב מכתוב אחד
במקרא נכתב כי הזב מטמא את המושב עליו הוא יושב ואת המשכב עליו הוא שוכב, כדוגמת כיסא וספסל ומיטה. באמצעות שימוש בכלל של בניין אב מכתוב אחד, כלומר לימוד משני יישומים העוסקים בנושא אחד ובפרשה אחת, נכתב בברייתא דרבי ישמעאל שמשכב ומושב יחד מלמדים שכל כלי שנועד לשימוש גופני אישי מטמא.
בניין אב מכתוב אחד נראה דומה למדי למידת הדרש גזרה שווה, ועם זאת קיים הבדל עקרוני בין שתי המידות: המידה של גזרה שווה עוסקת בלימוד ממקום אחד על מקום מסוים אחד אחר, ואילו בבניין אב לעומת זאת הלימוד הוא עקרוני יותר ומשמש למציאת עקרונות כלל-מקראיים. דוגמה לשימוש בבניין אב מכתוב אחד שדומה לגזרה שווה אך ממחישה את ההבדל, היא הפרשנות של המונח המקראי "עז". הספרי קובע כי היות שכתוב הרי שזה בניין אב המלמד שבכל מקום בו כתוב במקרא "עז" מדובר בעז בת שנה. ניתן היה לומר שזוהי גזרה שווה מהפסוק "ועז בת שנתה" לשאר המקומות במקרא, אולם מכיוון שמדובר בעיקרון מקראי כולל הספרי משתמש בבניין אב מכתוב אחד.
יישום של בניין אב משני כתובים
תהליך ההסקה בבניין אב משני כתובים משתקף היטב במבנה הטקסטואלי הסטנדרטי בתלמוד לשימוש במידת דרש זו: נניח שלומדים מדינם של א ו-ב את דינו של ג באמצעות הצד השווה. כלומר, נניח כי ל-א יש מאפיינים a,b וכי ל-ב יש מאפיינים a,c ונניח כי ל-ג יש את מאפיין a. אם כך, המבנה הטקסטואלי ייראה פעמים רבות כך:
דוגמה לכך היא סוגיית התלמוד במסכת בבא מציעא, העוסקת בסוגי היבולים שפועל שכיר יכול לאכול מהם בשעת עבודתו. המשנה קובעת להלכה שכל פועל העוסק במלאכה הסופית של גידולי קרקע (כמו בציר ענבים או ניכוש בצלים) רשאי לאכול מהיבולים בהם הוא עובד. דא־עקא, התלמוד מתקשה להבין כיצד המשנה למדה דין זה מהמקרא, שכן במקרא הדין מופיע רק עבור בציר בכרם וקציר של קמה (חיטה). ובכן, התלמוד מבאר כי המשנה למדה דין זה באמצעות "הצד השווה" שיש בכרם ובקמה:
ניתן למצוא שימוש בכלל זה גם ליותר מאשר שני מלמדים. כך למשל במכילתא דרבי ישמעאל מופיעה שיטתו של רבי יוסי הגלילי שקובע שלגבי כל החובות של אב כלפי בנו, אם האב לא ביצע אותן הרי הן חלות על הבן. קביעה כללית זו הוא לומד בבניין אב משלוש חובות שיש לאב על בנו: ברית מילה, תלמוד תורה ופדיון הבן. דוגמה נוספת מופיעה במסכת חולין, שם למדים אלו חרקים מותר לאכול, בהסתמך על בניין אב מהיתר האכילה של ארבה, חרגול וסלעם. דוגמה להפעלת הצד השווה על סמך ארבעה מקורות, היא המשנה בראשית מסכת בבא קמא, שקובעת שכל דבר שדרכו להזיק ושמירתו מוטלת על האדם, הרי שאם הזיק חייב לשלם. מקורה של קביעה כללית זו היא "הצד השווה" שיש בארבעה אבות הנזיקין הנלמדים ישירות מהמקרא: השור, הבור, המבעה וההבער.
אופי השימוש בכלל
השימוש בבניין אב מוגבל למקורות מדאורייתא בלבד ולא למקורות מדרבנן, אלא אם כן יש למקור זה סמך מן התורה. ככלל, בניין אב אינו מוגבל לתחומים הלכתיים גרידא, וניתן למצוא מקורות בהם נעשה שימוש בבניין אב לצורך קביעת עקרונות מטא־הלכתיים, טרמינולוגיה מקראית ואף אגדה.
הדוגמה הבאה תהווה דוגמה לעיקרון מטא־הלכתי המאופיין באמצעות פרשנות לטרמינולוגיה מקראית. בספרא נקבע עיקרון שבכל מקום שמופיעה המילה "צו" במקרא, תחולת הציווי היא הן לשעת הציווי והן כמצווה לדורות. עיקרון זה נלמד באמצעות בניין אב משני כתובים: פרשת הדלקת נרות המנורה שבמשכן ופרשת שילוח הטמאים מן המחנה. בשתי הפרשיות הללו נאמר הציווי בלשון "צו" ובשתיהן ידוע כי הציווי חל הן לשעתו והן לדורות. פרשת הדלקת הנרות לבדה אינה יכולה ללמד עיקרון זה משום שיש בה היבט ייחודי: היא נעשית באופן תדיר בתוך המשכן או המקדש, ולכן לא ניתן להקיש ממנה לפרשיות אחרות שקלות ממנה בהיבט זה. מנגד, גם פרשת שילוח טמאים לבדה אינה יכולה ללמד עיקרון זה משום שיש בה היבט ייחודי: העובר על פרשה זו ונכנס למקדש בטומאה נענש בעונש כרת החמור במיוחד. באמצעות שימוש בבניין אב, משתי הפרשיות יחד ניתן להסיק כי כל אחת מהחומרות האלו אינן מהותיות, אלא רק העובדה שהציווי נאמר בלשון "צו" גורמת אותו.
לעיתים השימוש בבניין אב נעשה על דרך השלילה. כלומר, המידה משמשת להסיק שעיקרון מסוים נכון דווקא במקום אחד ולא במקומות אחרים. דוגמה לכך היא מספר העדים הדרושים בעדות. במקרא נכתב. התלמוד מתקשה מדוע נחוצה המילה "אחד" שכן המשמעות הייתה נשארת כפי שהיא גם בלעדיה. לכן מסיק התלמוד שמקרה זה הוא בניין אב לכל המקומות שבמקרא, המלמד שאם כתוב רק "עד" הכוונה דווקא לשניים, אלא אם כן נכתב במפורש "עד אחד".
בניין אב משני כתובים משמש גם לאגדה, כפי שנכתב בברייתא דל"ב מידות: דוגמה זו משתמשת בעיקרון נוסף הנוגע לבניין אב, לפיו המופע הראשון מלמד על הבאים אחריו.