cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האצת פלסמה
ההיסטוריה של האצת פלסמה
מי שהגו את המושגים הבסיסיים של האצת פלסמה והאפשרויות שלה היו טושיקי טאג'ימה ופרופסור ג'ון מ. דוסן מ-UCLA בשנת 1979. העיצובים הניסיוניים ההתחלתיים של מאיץ ה-"wakefield" נהגו ב-UCLA על ידי פרופ. צ'אן ג'ושי ואחרים. מכשירים ניסיוניים נוכחיים מראים שיפועי האצה טובים יותר בכמה סדרי גודל, על פני מרחקים מאוד קצרים, בהשוואה למאיצי החלקיקים הנוכחיים (בערך סדר גודל אחד טוב יותר בקנה מידה של מטר אחד: 1GeV\m עבור מכשירים הניסיוניים לעומת 0.1GeV\m עבור מאיץ RF).
ייצור מאיצי פלזמה קומפקטיים ובעלות נמוכה יאפשרו להשתמש בהם במגוון יישומים, החל מפיזיקת חלקיקים וכלה ביישומים רפואיים ותעשייתיים. היישומים הרפואיים כוללים את בטאטרון, אבחוני מחלות או הקרנות, כמו גם מקורות פרוטונים עבור תרפיית חלקיקים.
מאיצי פלסמה כיום
מאיצי פלסמה בדרך כלל משתמשים בגלים מאוד מהירים (wakefields) שמופקים על ידי גלי פלסמה צפופים. אולם, מאיצי פלסמה יכולים לתפקד במספר רב של דרכים בהתאם למאפייני הפלסמה בה משתמשים.
לדוגמה, מאיץ לייזר-פלזמה ניסיוני במעבדה הלאומית של לורנס ברקלי מאיץ אלקטרונים לאנרגיה של 1GeV לאורך 3.3 ס"מ בקירוב (5.4x1020 gn), בעוד שהמאיץ הקונבנציונלי (מאיץ האלקטרונים באנרגיה הכי גבוהה) במעבדת SLAC מצריך האצה לאורך של 64 מטרים כדי להגיע לאותה אנרגיה.
באופן דומה, בשימוש בפלזמות הושגה תוספת אנרגיה של 40GeV בעזרת האלומה של המאיץ הקווי בסטנפורד (42GeV) שנמצא ב SLAC תוך מרחק של 85 ס"מ בעזרת מאיץ גלי הפלסמה המהירים (8.9x1020 gn). ברגע שהמאיץ יהיה מפותח מספיק יהיה ניתן להחליף הרבה ממאיצי ה-RF המסורתיים שכרגע נמצאים במאיצי חלקיקים, בתי חולים ומתקני מחקר.
מתקן הלייזר באוניברסיטת טקסס באוסטין האיץ אלקטרונים לאנרגיה של 2GeV לאורך 2 ס"מ (1.6x1021 gn). השיא הזה נשבר (ביותר מפי שניים) ב-2014 על ידי מדענים במאיץ לייזר-פלסמה BELLA, במעבדה הלאומית בלורנס ברקלי, כשהם הפיקו אלומות אלקטרונים עד לאנרגיה של 4.25GeV.
בסוף 2014, חוקרים ממעבדת המאיצים הלאומית SLAC, פרסמו הוכחה לישימות של טכנולוגיית האצת הפלסמה בעזרת המתקן לבדיקות מאיץ ניסיוניות מתקדמות (FACET). ההוכחה הראתה שמאיץ פלסמה יכול להשיג מעבר אנרגיה גדול פי 400–500 בהשוואה למבנה הכללי של מאיץ קווי.
הפיזיקה של האצת פלסמה
פלסמה מורכבת מנוזל בעל מטענים חיוביים ושליליים, בדרך כלל נוצר על ידי חום או פוטויוניזציה של גז מדולל.
תחת תנאים רגילים הפלסמה תהיה נייטרלית (או נייטרלית למחצה) ברמה המקרוסקופית, כמות שווה של אלקטרונים ויונים אשר נמצאים בשיווי משקל. אבל אם ישנה נוכחות של שדה כוח מגנטי או שדה אלקטרומגנטי חזק מספיק, אלקטרוני הפלסמה אשר מאוד קלים יחסית ליוני הרקע (לפחות פי 1836), ייפרדו מרחבית מהיונים הכבדים ויצרו חוסר שיווי משקל במטענים באזור המתואר. מטען אשר מוכנס לפלסמה כזאת יואץ על ידי השדה שנוצר כתוצאה מההפרדה במטענים, אבל כיוון שגודל שדה זה בדרך כלל דומה לזה של השדה החיצוני, למעשה שום דבר לא מושג יחסית למערכת שגרתית אשר מספקת בפשטות את השדה החשמלי או המגנטי ישירות לחלקיק. עם זאת, חומר הפלסמה מתפקד כשנאי היעיל ביותר (שידוע עד כה) של השדה הרוחבי של גל אלקטרומגנטי לשדות אורכיים של גל הפלסמה.
בטכנולוגיית המאיצים הקיימת, נעשה שימוש במגוון חומרים המעוצבים בצורה הולמת כדי להמיר שדות רוחביים מאוד עוצמתיים שמופצים לשדות אורכיים, מהם החלקיקים יוכלו לקבל "בעיטה". התהליך מושג באמצעות שתי גישות: מבני גלים עומדים (כמו חללי תהודה) או מבני גל נודד כגון מדריכי גלים טעוני דיסק (disc loaded waveguides) וכו'. אבל ההגבלה של חומרים הבאים באינטראקציה עם שדות חזקים יותר ויותר היא שבסופו של דבר הם מושמדים עקב ינון והתפרקות. כאן, מדע האצת הפלסמה מספק את פריצת הדרך לייצר, לקיים לאורך זמן ולנצל את השדות החזקים ביותר שאי פעם הופקו על ידי המדע במעבדה.
מה שהופך את המערכת לשימושית היא האפשרות לייצר לראשונה גלים, בהם הפרדת המטען מאוד טובה, המתפשטים דרך הפלסמה בדומה לתפיסת הגל הנודד במאיץ הקונבנציונלי. המאיץ מסנכרן חבורת חלקיקים עם אחד הגלים הללו והגל המרחבי הטעון הזה מאיץ אותם למהירויות גבוהות יותר תוך שמירה על המאפיינים החבורה. נכון לעכשיו, שדות חשמליים חזקים (המכונים "wakes") נוצרים על ידי פולסי לייזר בעלי צורה מתאימה או חבורות אלקטרונים. אלקטרוני הפלסמה מונעים החוצה מן המרכז של השדה העוצמתי על ידי הכוח הפונדרמוטיבי (ponderomotive force) או על ידי השדות האלקטרוסטטיים מהגורמים שיוצרים את השדה העוצמתי (חבורות אלקטרונים או פולסי לייזר). היונים שבפלסמה יותר מידיי מסיביים מכדי לזוז באופן משמעותי, לכן מניחים שהם נייחים בזמן בו האלקטרונים בפלסמה מגיבים לשדות שנוצרים על ידי הגורמים שהוזכרו. כאשר השדות (אלה שגרמו להיווצרות השדה החשמלי החזק) עוברים דרך פלסמה, אלקטרוני הפלסמה חווים כוח משיכה חזק בחזרה למרכז השדה החשמלי, כשעל אותה משיכה אחראים היונים החיוביים בפלסמה שנותרו ממוקמים שם (בצורת תא, בועה או עמודה של יונים), כפי שהיו במקור בפלסמה לפני שהושפעה על ידי הלייזר או האלקטרונים. זה יוצר שדה חשמלי אורכי (תכונה המאפשרת את האצת האלקטרונים) ורוחבי (שמאפשר את המיקוד של חבורת האלקטרונים) חזק ביותר. המטען החיובי של היונים באזור הפרדת המטען יוצר גרדיאנט ענק בין החלק האחורי של השדה החשמלי, שבו יש אלקטרונים רבים, ולבין אמצע השדה, שם נמצאים בעיקר יונים. האלקטרונים המצויים בין שני האזורים הללו יואצו (ב"מנגנון הזרקה עצמית"-"self-injection mechanism"). בשיטת ההזרקה החיצונית של האלקטרונים, הם מוכנסים אסטרטגית כדי להגיע לאזור המפונה תוך הסטה או הרחקה מקסימלית של אלקטרוני הפלסמה.
שדה מונחה-קרן יכול להיווצר על ידי שליחה של פרוטון רלטיביסטי או מקבץ אלקטרונים אל גז או פלסמה מתאימים. בחלק מהמקרים, הגז יכול להיות מיונן על ידי מקבץ האלקטרונים, כך שמקבץ האלקטרונים יוצרים גם את הפלסמה וגם את השדה. הדבר מצריך מקבץ אלקטרונים בעל מטען גדול יחסית, כלומר, שדות חזקים. לאחר מכן השדות החזקים של מקבץ האלקטרונים "דוחפים" את אלקטרוני הפלסמה מחוץ למרכז, ובכך יוצרים את השדה.
בדומה לשדה מונחה-קרן, יכול להיעשות שימוש בפעימת לייזר כדי ליצור את שדה הפלסמה. כאשר הפעימה נעה דרך הפלסמה, השדה החשמלי של האור מפריד את האלקטרונים והגרעינים באותה הדרך בה שדה חיצוני היה פועל.
אם השדות חזקים מספיק, כל יוני הפלסמה המיוננת יכולים להתרחק ממרכז השדה: זה נקרא גם "שיטת ההתפרצות" ( "blowout regime"). אף על פי שהחלקיקים אינם נעים מאוד מהר בפרק הזמן הנתון, ברמה המאקרוסקופית נראה כי ישנה "בועה" של מטען אשר נעה דרך הפלסמה במהירות הקרובה למהירות האור. הבועה הזאת מהווה אזור נקי מאלקטרונים כך שמטענה חיובי, ואחריה יש אזור בו האלקטרונים חוזרים למרכז כך שמטען האזור שלילי. זה מותיר אזור קטן בו הפרש פוטנציאלים חזק שעוקב אחרי פעימת הלייזר. בשיטה הליניארית, האלקטרונים בפלסמה אינם מוסרים לחלוטין ממרכז השדה החשמלי העוצמתי. במקרה זה, יכולה להיות מיושמת משוואת גל פלסמה ליניארי. עם זאת, נראה כי השדה החשמלי העוצמתי דומה מאוד ל"שיטת ההתפרצות", והפיזיקה של ההאצה זהה.
זה מקבץ השדות החשמליים העוצמתיים ("Wakefield") המשמש להאצת החלקיקים. חלקיק המוזרק לתוך הפלסמה ליד אזור הצפיפות הגבוהה יחווה האצה לעברו או הרחק ממנו, האצה המתמשכת ככל שמקבץ השדות נע דרך החתך, עד החלקיק בסופו של דבר מגיע למהירות של המקבץ. ניתן להגיע לאנרגיות גבוהות אף יותר על ידי הזרקת החלקיק לנוע לרוחב מקבץ השדות החשמליים החזקים, באופן הדומה מאוד לגולש שיכול לנסוע במהירות הרבה יותר גבוהה מאשר מהירות הגל עליו גולש על ידי תנועה לרוחבו. מאיצים שנועדו לנצל את הטכניקה הזו כונו בלשון המדוברת "גלישטרונים" ("surfatrons").
השוואה להאצה באמצעות שדה חשמלי בתדירות רדיו RF
היתרון של האצת פלסמה הוא ששדה ההאצה שלה יכול להיות הרבה יותר חזק מזה של מאיצי החלקיקים השגרתיים, בתדר רדיו (מאיצים בהם נעשה שימוש בשדה חשמל בתדירות רדיו: RF-Radio Frequency). במאיצי RF, לשדה החשמלי הנוצר יש תחום גבול עליון שנקבע על ידי סף הפריצה החשמלית של צינור ההאצה. זה מגביל את כמות ההאצה על פני כל אזור נתון, עובדה הדורשת מאיצים ארוכים מאוד על מנת להגיע לאנרגיות גבוהות. לעומת זאת, השדה המקסימלי בפלסמה מוגדר על ידי תכונות מכניות וערבול (בהקשר לתנועת האלקטרונים), אך הוא בדרך כלל חזק יותר בכמה סדרי גודל מאשר השדה הנוצר על ידי מאיצי RF. ישנה תקווה שיהיה ניתן ליצור מאיץ חלקיקים קומפקטי על בסיס טכניקות האצת פלסמה או שיוכלו להיבנות מאיצים שיביאו את החלקיקים המואצים לאנרגיות הרבה יותר גבוהות, לאור העובדה שניתן לבנות מאיצים ארוכים עם שדה מאיץ בגודל של 10GV/m.
עובר מה שעובר
עובר מה שעובר הוא פזמון ישראלי שכתב והלחין אודי דמארי, ובוצע על ידי הזמר החסידי האמריקאי אברהם פריד, באלבומו כמה טוב שנפגשנו.
רקע
מילות השיר עוסקות בניחום ועידוד על הצרות בחיים, ובכך שעם ישראל עובר אותן ביחד.
מילות הפזמון בשיר הן "על כולנו עובר מה שעובר, רק לקום להתגבר; אל תיפול אחי, האמונה בלב. על כולנו עובר מה שעובר, רק תקום ותתגבר, ותתעודד כי אלוקים שומר".
בנז'מין קונסטן (אמזונאס)
בנז'מין קונסטן (בפורטוגזית: Benjamin Constant) היא עיר הממוקמת במדינת אמזונאס בברזיל. אוכלוסייתה מונה 43,935 תושבים נכון לשנת 2020 ושטחה 8,793 קמ"ר.
העיר ממוקמת ליד מפגש נהר ז'אווארי והאמזונאס, קרוב לגבול עם פרו. עם זאת, אין מתקני מכס או הגירה בבנז'מין קונסטן, ורישומי כניסה ויציאה מתקיימים בטבצ'ינגה שעל הגדה הנגדית של האמזונאס. אין כבישים לתוך העיר והגישה היחידה היא בסירת נהר. השייט לעיירה אורך בסירה מהירה כ-31 שעות מהעיר מנאוס (כ-7 ימים בסירה איטית). שדה התעופה הקרוב ביותר נמצא בטבצ'ינגה, שייט של כשעתיים בסירה.
האזור מאוכלס על ידי אינדיאנים משבט הטיקונה. מוזיאון Magüta בעיירה מוקדש לתרבותם ולשפתם. ב-1988 העיר הייתה זירת הרצח של 14 טיקונים במחלוקת בינם לבין קבוצה של כורתי עצים.
העיירה נקראה על שם המהפכן הברזילאי בנז'מין קונסטן (1836–1891).
בית זרובבל
בית זרובבל הידוע גם בתור המדרשה לחקר חיבת ציון הוא מבנה בראשון לציון אשר שימש את זרובבל חביב כביתו הפרטי. כיום משמש כאכסניה בה מועברות פעילויות חינוכיות בנושא ציונות וארץ ישראל.
היסטוריה ומבנה
זרובבל חביב היה אחד מראשי המועצה המקומית בראשון לציון אשר כיהן בין השנים 1939-1946.
במשך חייו עסק בפעילות ציבורית והתמסר לחקר תולדות ראשון לציון. לפני מותו, חביב הקדיש את ביתו, אשר נבנה בשנת 1927, ובו הוא התגורר במקור יחד עם אשתו שלומית , להקמת המדרשה לחקר חיבת ציון. ביתו זה שימש, מיום הפיכתו לבית ציבורי, אכסניה לחוג התנ"ך, שאותו הקים חביב שנים רבות קודם לכן ואשר אותו טיפח ודאג לשמר עד יומו האחרון.
חביב סיפר בישיבת הוועד המנהל של הבית, שהתקיימה ב-8 באוקטובר 1986:
לצד הבית ישנו אודיטוריום ובו כ-130 מקומות ישיבה. הבית והאודיטוריום משמשים כיום אכסניה למגוון פעילויות תרבות וחינוך הקשורות לציונות וארץ ישראל.
צב אליגטור
צב אליגטור (שם מדעי: Macrochelys) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים נשכניים, המכיל 3 מינים קיימים.
בסוג זה מצוי צב המים המתוקים הגדול ביותר בעולם וכן המין הגדול במשפחה - צב אליגטור מצוי (Macrochelys temminckii), אשר מזכיר עם לסתותיו, צווארו הקצר והקשקשים המזדקרים שלו, מראה של אליגטור. הוא אכן טורף מרשים היכול לסגור את לסתותיו במהירות על טרף לא זהיר. בעבר מין זה היה היחיד בסוגו, אך בהמשך הופרדו 2 תת-מינים שלו למינים עצמאיים ועוד 2 מינים מהסוג נכחדו.
מיכאל לוין
מיכאל לוין (1894– 1965) היה ראש המועצה המקומית ראשון לציון בין השנים 1936–1938, חבר הנהלת התאחדות האיכרים, ממייסדי אוצר האיכרים וחבר ההנהלה, וממייסדי חברת האיכרים וחבר מועצתה.
ביוגרפיה
לוין היה מראשוני המתנדבים לגדוד העברי בשנת 1918. עם שחרורו, הוא נמנה עם ראשוני ארגון ההגנה. בשנים 1929–1939 עמד בראש ההגנה במושבה. בשנת 1924 נשא לאישה את חנה לוין, שנה לאחר שעלתה מרוסיה. החל משנת 1929 ובמשך שנים לסירוגין מיכאל לוין היה חבר בוועד החקלאי, ולתקופה של שנתיים הוא כיהן כראש המועצה החקלאית (1933–1935). בנוסף היה חבר הנהלת התאחדות האיכרים, ממייסדי אוצר האיכרים וחבר הנהלה, וממייסדי חברת האיכרים וחבר מועצתה.
החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-20, ייצג יחד עם אביו, אשר לוין, את פרדסני המושבה באגודת "פרדס", שבה כיהן כחבר המועצה, חבר ויו"ר ועד הביקורת, חבר הוועד הפועל, יו"ר מועצת האגודה והוועד הפועל שלה. מספר פעמים נבחר לוין כחבר ועד המושבה והמועצה המקומית בראשון לציון ב-1936 היה לראש המועצה. מיכאל לוין כיהן כראש המועצה בשנים 1936–1939. כראש המועצה, עסק בין היתר בטיפול במשפטי החולות שהתנהלו בין הערבים לבין ממשלת המנדט, הרחבת נכסי המועצה ומוסדותיה, ריבוי בנטיעות של עצים ועוד. לוין נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון. רחוב בראשון לציון קרוי על שם אשתו ועל שמו.
משפחתו
לוין היה בעלה של חנה לוין, אשר הייתה אף היא ראש עיריית ראשון לציון, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. הם היו חשוכי ילדים, ולאחר פטירתו של מיכאל קיימה חנה לוין עד שנותיה האחרונות מפגשי זיכרון.
גביע דייוויס 2010
גביע דייוויס 2010 הייתה התחרות ה-99 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
נבחרת ספרד שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת צרפת לבין נבחרת סרביה בבלגרד. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת סרביה. בכך הם זכו בגביע בפעם הראשונה.
העברות לקראת שנת 2011
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 2010, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת צ'ילה.
בעקבות כך, נבחרת ישראל ירדה לבית אירופה-1 במשחקי 2011.
שלמה כהן (קריקטוריסט)
שלמה כהן (נולד ב-9 באוקטובר 1943) הוא מעצב גרפי, מאייר, קריקטוריסט, צולל וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
שלמה כהן נולד בבת ים לרבקה ויצחק כהן שהיו מוותיקי היישוב.
למד במחזור הראשון של בית הספר הממלכתי שנפתח בבת ים (ראשונים) ולאחר מכן בתיכון עירוני א (כיום תיכון חשמונאים) בעיר.
כהן למד עיצוב גרפי ב"בצלאל" וסיים את לימודיו ב-1966. עם סיום הלימודים החל לעבוד כמעצב גרפי בסטודיו ציזר. רכש ידע גם בזכות הכישורים האוטודידקטים שלו.
בשנת 1969 סיים קורס צלילה והוא בעל תעודת Dive Master מקורס הצלילה הראשון לדרגה זו שנערך בישראל.
החל מתחילת שנות השבעים מסלול יצירתו ועבודתו נע בשני מסלולים מקבילים שהשתלבו זה בזה. האחד כמעצב גרפי, מאייר וקריקטוריסט ובשני, צולל וצלם תת-מימי.
בנוסף לעבודתו השוטפת כקריקטוריסט וכחלק מעיסוקיו המגוונים, כתב, אייר, הפיק והוציא לאור, ספרי קריקטורות בנושאים שונים, סדרת ספרים ייחודיים על אתרי צלילה בעולם וספרי ילדים. נוסף על כך יצר לוחות שנה מאוירים וסדרות של חולצות שעליהן הודפסו קריקטורות שלו.
קריירה
כהן החל לפרסם קריקטורות ואיורים באמצע שנות השבעים ובין השנים 1977–2007 הופיעו הקריקטורות שלו, רובן פורטרטים, בעיתונים "העולם הזה", "מוניטין", "כספים" ובידיעות אחרונות. בעיתונים "חדשות", "מעריב", "גלובס" ובעיתוני רשת "ידיעות תקשורת" היה לו מדור קבוע.
משנת 2007, עם צאתו לאור של העיתון "ישראל היום" החל לצייר את הקריקטורה היומית הפוליטית והוא מתמיד מאז היום. הוא מצייר בסגנון מפורט, מסוגנן וריאליסטי, הדורש השקעה מרובה בעבודה, ויחד עם זאת מאפשר להביא לידי ביטוי, מגוון רחב יותר של רעיונות ואפשרויות. יכולת הציור שלו הקנתה לו שליטה בכל טכניקות הציור הקלאסיות: מרישומי עיפרון וציפורן ועד צבעי מים, אקריליק, שמן ו-Air Brush. הוא ייחודי בכך שלצד יכולת רישום חופשית וספונטנית הוא יוצר גם עבודות ואיורים בתלת־ממד, שמהווה בעצם את הניגוד הגמור לרישום ספונטני. כהן התמחה גם באנימציות דו-ממדיות ותלת-ממדיות ויצר קריקטורות אנימטיביות וסרטונים למדיה הסלולרית בישראל ומחוצה לה.
מעריכים כי הקריקטורה היומית שלו נצפית מדי יום על ידי 300,000 צופים בישראל ומחוצה לה. הקריקטורה מופיעה בכל המדיות בהן מתפרסם "ישראל היום": בעיתון המודפס, ב-Newsletter של העיתון, בגרסה המקוונת, בדף הפייסבוק של העיתון ובגרסה מתורגמת לאנגלית. בעבר, חלק מהקריקטורות הופיעו גם בגרסת אנימציה המיועדת לטלפונים סלולריים בעזרת ברקוד נסרק.
עם הופעתו של העט הדיגיטלי, המאפשר שליטה מוחלטת של רגישות היד במחשב, עבר כהן לשימוש לשימוש בעט זה, ופיתח טכניקה מיוחדת לציור ספומטני ישירות על גבי מחשב. הוא מרצה באופן קבוע על טכניקות אלו בסדנאות ובקורסים. הוא חבר בקבוצת מאיירים המייעצת לחברת Wacom - מפתחת העט הדיגיטלי.
כהן הציג תערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה, השתתף במספר רב מאוד של תערוכות קבוצתיות. ב-2009 זכה בפרס האו"ם לקריקטורה על-שם רענן לוריא.
ב-27 בדצמבר 2015 זכה בפרס דוש לקריקטורה על מפעל חייו מטעם עיריית תל אביב-יפו.
בנוסף לכל אלה מעביר כהן הרצאות בפני פורומים שונים על הנושאים: 'מהי קריקטורה?', 'קריקטורה וצנזורה, בעיתונות הישראלית'.
צלילה
כהן מחזיק ב"שיא" ייחודי. הוא צלל ומיפה 183 אתרי צלילה ברחבי העולם וכן צלל ואייר בדו-מימד ותלת-מימד 24 אוניות טבועות.
כהן היה הראשון שמיפה ואיתר את אתרי הצלילה לאורך מפרץ אילת, מאילת ועד שארם א-שייח' הוא תיעד והוציא לאור את הספר הראשון בסדרה בסגנון ובעיצוב ייחודיים לו. ספר זה הופיע תחת השם: זאת בספר בשם: Red Sea Diver's Guide. במשך השנים מיפה כהן בשיטה זו גם את איי בהאמה, איי קיימאן, איי פלורידה, איי פלאו וגואם וכן את אתרי הצלילה ממפרץ סואץ ועד הורגדה במצרים.
כהן עיצב עשרות סמלילים (לוגו) מסחריים, ביניהם את סמליל ההתאחדות הישראלית לצלילה. הוא עיצב פרוספקטים, אתרי תדמית, ומודעות לעשרות חברות מסחריות בתחומי עיסוק מגוונים.
תערוכה של עבודותיו הוצגה בשנת 2010 על קרקע הים באילת, כשהקהל יושב באולם תערוכת פוטוקינה בקלן, גרמניה, וכהן בשידור ישיר עם ציוד צלילה מיוחד ובאמצעות תקשורת לוויינית מרצה על עבודותיו.
ניסיונו העשיר בצלילה ובצילום תת-מימי והידע הרב בתוכנות מחשב גרפיות הקנו לו מקום קבוע בצוות השופטים של תחרויות הצילום התת-מימית הבינלאומית של אפסון.
חיים אישיים
שלמה כהן נשוי ואב ל-4 ילדים.
פרסומיו
כהן פרסם 6 ספרי קריקטורות, 4 ספרי ילדים, 8 ספרים על אתרי צלילה בעולם ומציג מעת לעת תערוכות של יצירותיו.
בניין פלמוליב
בניין פלמוליב (באנגלית: Palmolive Building), המוכר גם בשמו הקודם בניין פלייבוי (באנגלית: Playboy Building) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 919 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 172.21 מטרים והוא בעל 37 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root) בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1927–1929.
הבניין הוא בעל מעמד היסטורי עירוני החל משנת 2000 ובעל חשיבות היסטורית לאומית החל משנת 2003.
היסטוריה
הבניין נבנה במטרה לשמש את מטה המשרדים הראשי של חברת קולגייט-פלמוליב. בשנת 1965 שונה שמו לבניין פלייבוי לאחר ש-Playboy Enterprises שכרה אותו עבורה. בשנת 1989 עברה החברה לבניין חדש ושמו שונה לשדרת מישיגן 919 צפון.
בשנת 2001 נמכר הבניין והוסב מבניין משרדים לבניין מגורים בעוד שתי הקומות התחתונות משמשות כשטחי מסחר ומשרדים. בנוסף שונה שמו לשם המקורי שלו - בניין פלמוליב.
צב אליגטור סוואני
צב אליגטור סוואני (שם מדעי: Macrochelys suwanniensis) הוא מין של צב מים מתוקים ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב אליגטור.
צב זה נחשב בעבר לתת-מין של צב אליגטור מצוי הגדול והתוקפני, אך הועבר למין עצמאי. הוא מצוי בארצות הברית בנהר סוואני שבין ג'ורג'יה לפלורידה. הוא מצוי בביצות, נחלים ואזורים רדודים בנהר.
לא נקבע למין זה מצב שימור.
אורלוב (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
יחסי גמביה–קוריאה הצפונית
יחסי גמביה–קוריאה הצפונית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גמביה וקוריאה הצפונית (הידועה כצפון קוריאה בעולם המערבי). הונג סון-פי הוא השגריר המוסמך לבנג'ול.
היסטוריה
קוריאה הצפונית יצרה קשרים לא-ממשלתיים עם המדינה עוד לפני ההכרה הדיפלומטית. ב-1967, איגוד העובדים של גמביה- האיגוד המקצועי הראשון של המדינה, שבאופן כללי התנגד להתקפות צבאיות- הצטרף לפדרציה העולמית של איגודי העובדים, ולאחר מכן גם ייסד קשרים עם הממשל הצפון קוריאני, בשני המקרים כדי להשיג מימון. באותו זמן אגודת החברות הקוריאנית-גמבית הוקמה. העיתונאי והפוליטיקאי מלווין בנוני ג'ונס שירת כנשיא שלה, כשהוא קרא ליחסים קרובים יותר בין גמביה לקוריאה הצפונית וברית המועצות.
על פי האוטוביוגרפיה של הלוטננט קולונל לשעבר סמסודן סר, משרד ההגנה הגמבי אירח משלחת רשמית לפיונגיאנג באוקטובר 1996. הם ביקרו במקומות רבים במדינה, כשאחד מהם הוא ארמון קומסוסאן. המשלחת ביקשה להיפגש עם קים ג'ונג-איל אבל בקשתם נדחתה, לכאורה מפני שהמנהיג היה בהתאבלות בגלל מותו של אביו קים איל-סונג ב-1994. מנהלי המשא ומתן הצפון קוריאנים דחו את ההצעה לשיתוף פעולה צבאי, כשהם דורשים מהגמבים תשלום במזומן ובדולרים. למרות זאת, קוריאה הצפונית הסכימה לשלוח קבוצה של מדריכי קראטה כדי לספק את צבא גמביה עם אימוני הגנה עצמית.
קים יונג-נאם, נשיא נשיאות אספת העם העליונה הגיע לביקור של שלושה ימים בגמביה באפריל 2010, ונפגש עם הנשיא יחיא ג'אמה, סגנית הנשיא איזאטו נג'י-סיידי ופוליטיקאים בולטים אחרים. מספר הצהרות על האינטרסים המשותפים, ערכים הדדים וחברות היסטורית חמה בין שתי המדינות נאמרו במהלך הפגישה.
לאחר שמונה לשגריר גמביה ביולי 2014 ונפגש עם מנהיגים לאומיים, הונג סון-פי הצהיר שמדינתו מתכוונת לשתף פעולה עם גמביה לגבי הנושאים של חקלאות, חינוך, דיג, בריאות הציבור ובנייה. בדצמבר 2014, גמביה הצטרפה ל-19 מדינות אחרות באו"ם כשהצביעה נגד תביעה נגד קוריאה הצפונית בבית הדין הפלילי הבינלאומי.
זר כיסופים: אוסף שירי אהבה
זר כיסופים: אוסף שירי אהבה הוא אלבום אוסף של הזמר אייל גולן אשר יצא ב-15 באוגוסט 2010, תחת חסותה של חברת התקליטים "פליי רקורדס".
האלבום כולל שני חלקים של שירי אהבה שאסף וקיבץ באלבום זה. מתוך 34 שירים ביחד בשני הדיסקים שנכללים הוקלטו עבור האלבום 2 שירים חדשים שנוצרו על מנת לקדם את האלבום. 2 השירים יצאו כסינגלים לרדיו. הסינגל הראשון "רק מתגעגע" יצא כסינגל ב-23 ביוני והפך ללהיט, כבש את מצעד ההשמעות הארצי ומצעדי הפזמונים בתחנות רדיו רבות. ביולי יצא הסינגל "מפה לשם" שזכה גם כן להצלחה, אם כי פחותה מ"רק מתגעגע". באלבום יש גם 7 חידושים אותם ביצע כבר גולן ואלו הם: "אלוהיי", "ים של טעויות", "אמרי לי", "דמעות", "מבקשים חיים", "תודה לאל" ו"ליאם". את עטיפת האלבום עיצב שוקי הרשקוביץ.
יחסי גמביה–קוריאה הצפונית
היסטוריה
תחת הממשלה של הנשיא יחיא ג'אמה, גמביה לפעמים כונתה כ"צפון קוריאה של אפריקה" או במונחים דומים, ביטויים אשר השוו בצורה לא טובה את מצב זכויות האדם והמבנה הפוליטי בשתי המדינות.
זר כיסופים: אוסף שירי אהבה
הצלחה
אלבום האוסף זכה להצלחה רבה בישראל, ונכון ליולי 2010, על פי פורבס ישראל, מכירותיו מסתכמות ב-80 אלף עותקים בסך הכל, מה שהופך אותו לאחד מן אלבומי האוסף הנמכרים ביותר בכל הזמנים בישראל.
רשימת רצועות
דיסק 1-
דיסק 2-
יובל גורן
יובל גורן (נולד ב־1956) הוא ארכאולוג ישראלי, מומחה במיקרוארכאולוגיה (יישום שיטות מיקרוסקופיות בארכאולוגיה) ובעיקר בחקר ההרכב והמוצא של קרמיקה ארכאולוגית בשיטות של מינרלוגיה אופטית (פטרוגרפיה). מכהן כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בעבר שימש כפרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
גורן נולד ב-1956 בפתח תקווה לצבי ולשפרה לבית כהן, ילידי גרמניה. אחיו הם סמדר גורן, אמנית, ופרופ' חיים גורן, גאוגרף היסטורי וסגן נשיא מכללת תל-חי. אביו של גורן נולד בברלין ועלה בעליית הנוער לארץ ישראל בשנת 1938, היה ממייסדי קיבוץ בית הערבה ובזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושירת בארמייה של פילדמרשל מונטגומרי. במלחמת העצמאות שירת בגדוד החמישי של הפלמ"ח ונפצע בקרבות שער הגיא כנהג משוריין. לאחר המלחמה סיים את קורס הקצינים השני של צה"ל, שירת כקצין ביטחון בפיקוד מרכז ועבד במשרד הביטחון, ובתוך כך עברה משפחתו לגור בבאר שבע.
גורן גדל בבאר שבע מאז היותו בן שלוש. בצבא שימש במבחר תפקידים, האחרון שבהם כסגן קצין חינוך אוגדה. במילואים שירת כקצין ביחידה קרבית בדרגת רב-סרן. בשנים 1979 ועד 1982 עבד בחברה להגנת הטבע כמדריך וכמנהל המרכז ללימודי שדה בבאר שבע.
גורן התמחה בחקר הטכנולוגיה ואיתור המוצא של כלי חרס וממצאים ארכאולוגיים אחרים על פי אנליזות מינרלוגיות (בעיקר בשיטות מיקרוסקופיות) וכימיות, ולאורך השנים פרסם מאמרים רבים בנושא.
בין השנים 1989 ו-1996 עבד ברשות העתיקות כחוקר פטרוגרפיה, ומשנת 1991 שימש גם כיו"ר ועד העובדים ברשות.
החל משנת 1996 כיהן כמרצה בכיר בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2000 קיבל דרגת פרופסור חבר. בשנת 2005 קיבל דרגת פרופסור מן המניין. משנת 2000 ועד 2005 כיהן כראש החוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום, ושימש במבחר תפקידים אקדמיים, בהם סגן הדיקן בפקולטה למדעי הרוח, יו"ר ועדת המחקר, חבר בוועדות המינויים והדוקטורנטים בפקולטה למדעי הרוח וחבר הסנאט הקטן של אוניברסיטת תל אביב.
גורן הקים את המעבדה למיקרוארכאולוגיה השוואתית של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, והוא היוזם והמוביל את תוכנית הלימודים לתואר מוסמך בארכאולוגיה ובחומרים ארכאולוגיים המתבססת על הכשרת תלמידים מתקדמים בארכאולוגיה בשיטות מחקר מתחום מדעי הטבע והנדסת החומרים ויישומם בחקר ממצאים ארכאולוגיים. כיום הוא מרכז את המגמה לתלמידים מתקדמים במדעי החומרים הארכאולוגיים והשימור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שהיא השותפה הישראלית בקונסורציום ED-ARCHMAT האירופי המעניק תוארי דוקטור בתחום מדעי החומרים בארכאולוגיה ובאמנות.
נשוי לפרופ' רבקה רבינוביץ, ואב לשניים.
מחקריו
בתחילת דרכו המחקרית התמקד גורן בחקר התקופה התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל. במשותף עם יצחק גלעד ביצע סקרים וחפירות של אתרי חניה של רועים מתקופה זו בנחל סכר ובמשותף עם פטר פביאן ערך חפירות באתר קבורה ייחודי באזור כיסופים. בעבודת המוסמך בדק באמצעות אנליזות פטרוגרפיות של כלי חרס את הקשרים שבין האתרים מתקופה זו בדרום ארץ ישראל. תחום מחקרו העיקרי של גורן מאז סיום הדוקטורט הוא הקשרים הבינלאומיים במזרח הים התיכון על פי בדיקות הרכב ומוצא של חומרים ארכאולוגיים. לשם כך פיתח גורן שיטות ייחודיות לבדיקה של ממצאים ארכאולוגיים רגישים ובעלי ערך מוזיאוני רב תוך ביצוע דגימות מזעריות. גורן פנה לבדיקת מוצאן של תעודות הכתובות בכתב היתדות על גבי לוחות חומר (טין) וטביעות חותם בחומר (בולות) שחתמו מסמכים שנכתבו על פפירוס או קלף.
לגורן חברו ההיסטוריון נדב נאמן והארכאולוג ישראל פינקלשטיין כדי לנסות לקבוע את מוצאם של הלוחות מאל-עמארנה. גורן נטל דגימות ממאות לוחות, בדק וקבע מאיזה חומר הם עשויים ומאיזה מקום ברחבי המזרח הקדום יכול לבוא חומר בעל הרכב כימי ומינרלוגי כזה, ובשילוב עם הנתונים ההיסטוריים העולים מן הלוחות והנתונים הארכאולוגיים מהאתרים ברחבי כנען קבעו החוקרים את מוצא הלוחות שנבדקו. השלושה חיברו ספר הנושא את השם Inscribed in Clay ("חקוק בחומר"), ובו הציגו את כל הנתונים ממחקרם, כולל מסקנות על מוצא הלוחות ומה שמשתמע מכך למחקר תעודות עמארנה. בדרך זו יכלו לקבוע את מוצאם של לוחות רבים ששם השולח בהם אבד, או שכלל לא נזכר, או שהלוח שבור, ורק מעט שרד ממנו. בכמה מקרים שבהם נזכרים שמות של מקומות, אולם החוקרים היו חלוקים בשאלת זיהויָם, עשויה בדיקה פטרוגרפית של החימר לאפשר הכרעה בוויכוח.
מחקר זה הוא חלוצי ויושם כאן לראשונה, וניתן להשתמש בדרך זו למחקר של ארכיוני לוחות רבים נוספים שנכתבו בכתב היתדות ונתגלו בחפירות. בשנים האחרונות משתמש גורן בשיטות אלה לחקר מוצאן של תעודות הכתובות בכתב היתדות מארץ ישראל, אוגרית וממלכת החתים תוך פיתוח שיטות מחקר נוספות ובהן בדיקות לא הורסות בשיטת דיפרקציה של קרני-X.
גורן ותלמידיו חוקרים את מערך הקשרים של כנען על ידי בדיקות המוצא של כלי החרס הכנעניים מהברונזה התיכונה והמאוחרת מאתרים במצרים ובמזרח הים התיכון ובהם מתל אל דבע (היא אוואריס, בירת החיקסוס במזרח הדלתה של הנילוס), מערי החוף של ארץ ישראל, מצפון סיני ומן הספינה טרופה מאולו-בורון. מחקר זה מלמד על סחר בינלאומי ענף שהתקיים בתקופות אלה במזרח הים התיכון. כמו כן עורך גורן במשותף עם עודד ליפשיץ ותלמידיהם מחקרים על המנהל בממלכת יהודה למן שלהי תקופת בית ראשון (תקופת הברזל) ועד התקופה ההלניסטית דרך בדיקת מוצאן של טביעות חותם (בולה) מטין מעיר דוד ומאתרים אחרים. מחקר דומה עורך גורן במשותף עם חוקרים מאוניברסיטת היידלברג, במסגרתו נבדקות טביעות חותם של התרבות המינואית מכרתים ומסנטוריני לצורך הבנת המנהל של תרבות זו.
משה וקסלר
משה וקסלר (לעיתים: וכסלר, 1848 – 26 במאי 1911) היה ראש הוועד השמיני בראשון לציון בשנים 1903–1904, מראשוני תנועת חיבת ציון וממייסדי ראשון לציון.
קורות חיים
וקסלר נולד ביאשי, מולדובה למשפחת רבנים חסידים והתחנך כחסיד. וקסלר התמחה בתחום הנומיסמטיקה למטבעות עבריים, יווניים ורומאים ועסק כחלפן מטבעות הוא נהג לרכוש מטבעות עתיקים מהערבים שחיו בפלשתינה, בה ביקר פעמים אחדות. בשובו לאירופה מכר את המטבעות למוזיאונים בבריטניה ובצרפת.
וקסלר היה מראשוני תנועת "חיבת ציון". עם התעוררות התנועה, בשנת 1882, עלה ארצה עם רעייתו ליפשה, שלושת בניהם ושתי בנותיהם. הם התיישבו במושבה ראשון לציון, שם נטע וקסלר כרם.
בבואו למושבה נרתם לעזור בחפירת הבאר והמקווה שנבנה לידה. וקסלר עסק גם כפעיל ציבורי, הוא חתום על ספר התקנות השני (1897), משגיח על בית המרחץ והמקווה, חבר בוועד המושבה. נבחר גם לכהן כראש הוועד בשנים 1903 - 1904, שמנה את סגנו אריאל ליב גיסין ואת חברי הוועד: ברלניצקי נתן, בירגר גרשון, גינזבורג נח, הלל נפתלי אברהם, יודילוביץ' דוד, קנר יעקב, פוחצבסקי מיכל, צלליכין יהודה ורוזן שרגא פיבל.
משפחתו
למשה וקסלר ואשתו נולדו חמישה ילדים: בת שבע (וקסלר) סגל, חנוך הינייך וקסלר, מרדכי וקסלר, אהרון וקסלר ורבקה (וקסלר) סגל.
אשתו, ליפשה, נפטרה מכוויות שנגרמו עקב נפילה למים הרותחים במקווה, בת 36 במותה. קברה היה לקבר הראשון שנכרה בבית העלמין בראשון לציון, ולזכרה נקראת הנכדה "ליפשה".
הנצחה
במרכז ראשון לציון, בסמוך לבניין העירייה ולגן העיר, קרוי רחוב על שמו.
Timber (שיר של פיטבול)
Timber ("טימבר" – קריאת אזהרה מפני עץ שנופל; בעברית: עץ) הוא שיר של הראפר האמריקאי פיטבול בהשתתפות הזמרת האמריקאית קשה. השיר יצא ב-6 באוקטובר 2013, כסינגל המוביל מהמיני-אלבום של פיטבול, Meltdown EP. השיר הופק על ידי דוקטור לוק, סירקט, וסרמסטייל, בשיתוף חלקים נוספים עם ניק סילי. השיר משלב את הסינגל של לי אוסקר משנת 1978 "San Francisco Bay" משנת 1978 ומציג את נגן המפוחית פול הרינגטון, שמנגן במהלך כל השיר ונאמר לו לחקות את אוסקר. השיר הגיע בשיאו למקום הראשון בבילבורד הוט 100 במשך שלושה שבועות ברציפות, וגם הוא הגיע לראש המצעדים ביותר מחמש עשרה מדינות, כולל קנדה (שם הוא נשאר במקום הראשון במשך שמונה שבועות רצופים), דנמרק, גרמניה, הולנד, והממלכה המאוחדת. על פי ה-IFPI, השיר מכר 12.6 מיליון יחידות ברחבי העולם בשנת 2014, והפך לשיר השישי הנמכר ביותר באותה השנה. נכון לשנת 2019, השיר מכר 19.1 מיליון עותקים ברחבי העולם.
רקע והרכב
פיטבול השתתף בעבר ברמיקסים לשירים "Tik Tok", Crazy Kids" של קשה, וקשה השתתפה בשיר "Girls" של פיטבול משנת 2009. בראיון שנערך בדצמבר 2013, פיטבול אמר כי ריהאנה נועדה במקור להיות האמנית המשתתפת ב"Timber", אבל היא כבר התבקשה להיות האמנית המשתתפת ב"Can't Remember to Forget You" של שאקירה ולא היה לה זמן להקליט את "Timber". "Timber" הוא שיר דאנס-פופ, EDM ופולקטרוניקה (folktronica) עם אלמנטים של קאנטרי.  על פי דפי התווים שפורסמו באתר Musicnotes.com על ידי Kobalt Music Publishing, לשיר קצב מהיר יחסית של 130 פעימות לדקה. השיר כתוב במפתח של G♯ מינור ועוקב אחר רצף אקורדים של G♯m–B–F♯–E. טווח הקול של קשה נע בין G♯3 ל-D♯5. פול הרינגטון, שמנגן במפוחית לאורך כל המסלול, קיבל בתחילה בתשלום קבוע של 1,000 דולר עבור שירותיו. שלוש שנים מאוחר יותר, עם זאת, לאחר התייעצות עם מומחה לדיני מוזיקה, הרינגטון קיבל 50,000 דולר נוספים.
הופעות במצעדים
"Timber" הופיע לראשונה במצעד ב-10 באוקטובר 2013, באירלנד, שם הופיע לראשונה במקום 67 במצעד הסינגלים האירי. בשבוע שלאחר מכן עלה השיר למקום 19. באוסטריה, "Timber" הופיע במקום 69 במצעד הסינגלים האוסטרי ב-18 באוקטובר 2013 ובסופו של דבר הגיע לראש המצעד במקום הראשון. בגרמניה, השיר הופיע לראשונה במקום 90 ב-18 באוקטובר 2013 במצעד הסינגלים הגרמני ומאוחר יותר הגיע למקום הראשון.
"Timber" הופיע לראשונה בבילבורד הוט 100 ב-26 באוקטובר 2013 במקום 49, והוא עלה למקום הראשון בתרשים ב-18 בינואר 2014, והיה הסינגל השלישי של קשה, אחרי "Tik Tok" ו-"We R Who We R", והשני של פיטבול, אחרי "Give Me Everything", שהגיע לראש המצעד. לפני שהגיע לראש הוט 100, הוא היה תקוע במקום השני במשך 4 שבועות, אחרי "The Monster" של אמינם בהשתתפות ריהאנה. "Timber" הוא השיר ה-11 של קשה שהגיע לעשרת הראשונים במצעד הוט 100. "Timber" הגיע למקום הראשון ב-Hot Digital Songs בארצות הברית, והוא השיר הראשון של פיטבול שעשה זאת. "Timber" הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד שירי הראפ האמריקאיים. זהו הסינגל ה-#1 הראשון של 2014 בארצות הברית, ונשאר במקום הראשון במשך שלושה שבועות ברציפות. הוא בילה ארבעה שבועות רצופים במקום השני, ולאחר מכן 3 שבועות רצופים במקום הראשון, ואז שוב במקום השני במשך שבוע. הוא הגיע ל-4 מיליון המכירות שלו בארצות הברית במאי 2014. החל מיולי 2015, אושר שהשיר מכר 6 מיליון עותקים בארצות הברית.
בקנדה השיר הופיע לראשונה במקום 17 בקנדה הוט 100 כהופעת הבכורה הגבוהה ביותר של השבוע, ועלה בהדרגה למקום הראשון, שם נשאר שמונה שבועות ברציפות.
בבריטניה, "Timber" הופיע לראשונה במצעד הסינגלים הבריטי ב-5 בינואר 2014 – עבור השבוע שמסתיים ב-11 בינואר 2014 – ומכר 139,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. זה נתן לשני האמנים את השירים השלישיים שלהם שהגיעו לראש המצעד בבריטניה. בסוף 2014 מכר השיר 744,000 עותקים בבריטניה.
בדרום קוריאה, "Timber" הופיע לראשונה במקום 16 במספר שש עשרה במצעד הבינלאומי של Gaon, והופיע לראשונה במקום 13 במצעד הבינלאומי להורדות של Gaon של גאון עם 6,522 הורדות. בשבוע השני הגיע למקום השני במצעד הבינלאומי. במצעד ההורדות הוא זינק למקום השלישי ומכר 15,276 עותקים נוספים. "Timber" מכר 68,321 עותקים במהלך 2013 בדרום קוריאה. במהלך חודש ינואר 2014 מכר הסינגל 16,515 עותקים נוספים, ובמהלך פברואר מכר 15,482 יחידות דיגיטליות. במהלך מרץ 2014 נמכרו בדרום קוריאה 13,975 יחידות נוספות.
וידאו קליפ
קשה צילמה את סצנותיה ב-5 בנובמבר 2013 ואילו פיטבול צילם את סצנותיו שבוע לאחר מכן ב-12 בנובמבר 2013. בסרטון ישנה הופעת קמע של הדוגמנית האיטלקית רפאלה מודוגנו ושל The Bloody Jug Band; להקה אמריקאית מאורלנדו, שמופיעים על הבמה כלהקת הבית של הבר. סצנות החוף צולמו באיי אקסומה שבבהאמה. בקליפ מופיעה אן סמית'. הקליפ צבר למעלה מ-1.2 מיליארד צפיות ביוטיוב החל ממאי 2020, מה שהופך אותו לסרטון הנצפה ביותר של פיטבול בתור אמן ראשי.
מחלוקת
ב-25 ביוני 2014 דווח כי הפזמונאים לי אוסקר, קרי אוסקר וגרג אריקו הגישו תביעה בנושא הפרת זכויות יוצרים נגד יוצרי "Timber", הכולל לחן מפוחית שאוסקר טוען שהוא "זהה" למנגינה ששימשה בשיר שלו "San Francisco Bay" מ-1978. הפזמונאים ביקשו פיצויים בסך 3 מיליון דולר. בתביעה נטען כי למרות שייתכן שסוני מיוזיק קיבלה אישור להשתמש בדגימה, שזכתה לקרדיט בהערות האלבום, עבור "Meltdown", מבעל רישיון, חברת התקליטים לא הצליחה להשיג אישור מהפזמונאים עצמם.
The End of an Era
The End of an Era (בעברית: סוף עידן) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האוסטרלית איגי אזליה. האלבום יצא לאור ב-13 באוגוסט 2021, על ידי חברות התקליטים באד דרימס רקורדס ואימפריה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
רקע והפקה
בשנת 2019 הוציאה אזליה את אלבום האולפן השני שלה In My Defense ואת המיני-אלבום החמישי שלה Wicked Lips. לאחר צאתם של האלבומים האחרונים, היא החלה לעבוד על מוזיקה נוספת עם כמה מפיקים, כולל ג'יי ווייט עשה את זה איתו שיתפה פעולה רבות באלבומים In My Defense ו-Wicked Lips. וייט תיאר את אזליה כ"לייזר התמקד בהגשת אנשים טריים, משהו חדש" ושיבח את מוסר העבודה שלה. ב-21 באוגוסט 2020, הוציאה את הסינגל העצמאי "Dance Like Nobody's Watching", יחד עם הזמרת טינשיי. במרץ 2021, צייצה אזליה כי צליל אלבום האולפן השלישי שלה יסמן חזרה לשורשי המיקסטייפ שלה. ב-5 באוגוסט 2021, חשפה אזליה את רשימת הרצועות לאלבום שבוע לפני צאתו.
סינגלים
ב-2 באפריל 2021, הוציאה אזליה את הסינגל "Sip It", שיתוף פעולה עם טייגה, כסינגל המוביל הרשמי של האלבום. הוא מכיל צד ב' סינגל שכותרתו "Brazil". סרטון מוזיקה הועלה ל"Sip It" באותו היום, ואילו הסינגל "Brazil" זכה לגרסת רמיקס הכוללת את מלכת הדראג הברזילאית גלוריה גרוב שיצא לאור ב-20 באפריל 2021. "Sip It" הגיע ל-40 במצעד הסינגלים החמים של ניו זילנד. למרות ש"Sip It" יצא כסינגל מוביל מהאלבום, לבסוף אזליה החליטה להסירו מהמהדורה הסטנדרטית, ואילו "Brazil" אכן נכלל באלבום.
ב-2 ביולי 2021, הוציאה אזליה את הסינגל השני, "I Am the Stripclub". סרטון המוזיקה שלו, שהועלה עוד באותו היום, עורר מחלוקת בשל האשמות בדייג שחור ; אזליה כינתה את הטענות "מגוחכות וחסרות בסיס".
קרייט מלאי
קרייט מלאי (שם מדעי: Bungarus candidus), הידוע גם בשם קרייט כחול, הוא מין של נחש ארסי בן הסוג קרייט שבמשפחת הפתניים החי לאורך דרום-מזרח אסיה בין תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, סינגפור, מלזיה ועד לאיים סומטרה, ג'אווה ובאלי שבאינדונזיה.
קרייט זה בעל צבעי שחור, אפור כהה או כחול כהה-לבן מפוספסים כשחלק הגוף הקדמי בעל פסים כהים מעט יותר ארוכים (לרבות הראש השחור מלמעלה למעט השפתיים) והקצה התחתון בעל פסים לבנים יותר ארוכים. ישנם בערך 27–34 פסים בממוצע, כשפרטים צעירים בעלי פסים בהירים גדולים יותר. אורכו מגיע ל-155 ס"מ עם זנב באורך 16 ס"מ. מטרת הצבעים היא להיות צבעי אזהרה המורים לטורפים שהנחש ארסי ביותר.
נחש זה הוא שוכן יערות וג'ונגלים בתחומי תפוצתו עד לגובה 1,200 מטרים. הוא נפות גם בביצות, גדות נהרות ואזורים מוצפים כמו שדות אורז או אף בחוות חקלאיות. הנחש נחבא אל הכלים ונרתע מאזורים חשופים לשמש ובדרך כלל יוצא לציד בלילה. מזונו העיקרי הוא נחשים אחרים וכן לטאות כמו חומטיים או צפרדעים. נקבת הנחש מטילה בגומות באדמה 4–10 ביצים. הצאצאים הבוקעים קטלניים כבר מהבקיעה.
הקרייט ידוע בארסו החזק שעל פי מדד LD50 על עכברים מגיע ל-0.1 מ"ג/ק"ג. הארס מורכב מרעלנים הפוגעים בקרישת הדם ובפעילות העצבים וגורם לכאבים, הזעות, שיתוקים, דימומים פנימיים ולבסוף למוות. סבירות המוות היא 60-70% מהתקריות. עם זאת לארס ישנו נסיוב היכול להציל את המוכש.
יחסי טנזניה–קניה
יחסי טנזניה–קניה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין רפובליקת קניה. טנזניה היא שותפה בולטת של קניה בתחומים רבים, בעיקרם סחר, ביטחון (צבאי), חינוך, חקלאות ואנרגיה.
טנזניה מחזיקה בנציבות גבוהה בניירובי, וקניה בדאר א-סלאם.
היסטוריה
הנציבויות הגבוהות הראשונות של קניה בטנזניה ולהפך נפתחו לאחר שקניה זכתה בעצמאות. עם זאת, לאחר התפרקות הקהילייה המזרח-אפריקנית בשנת 1977, שתי המדינות ניתקו את הקשר המדיני. התפרקות ה-EAC הראשונה, שהוקמה בשנת 1967 הובלה על ידי הבדלים אידאולוגיים בין טנזניה לקניה. כפי שהיה במלחמה הקרה, מדינות אפריקה עמדו בפני החלטות האם להפוך לסוציאליסטיות או קפיטליסטיות. מנהיג קניה, ג'ומו קניאטה, התכוון לדאוג שקניה לא תהפוך לסוציאליסטית אלא תצטרף לזרם הקפיטליסטי. טנזניה, לעומת זאת, דגלה באוג'אמה, מדיניות סוציאליסטית מרכז-אפריקאית.
טנזניה וקניה חידשו את הקשרים הדיפלומטיים בשנת 1983. באותה תקופה, גורמים רבים האטו את הרעיון של אוג'אמה בטנזניה וביניהם המלחמה עם אוגנדה ועוד גורמים חברתיים רבים אחרים.
ב-7 ביולי 2000, טנזניה וקניה יחד עם אוגנדה הקימו מחדש את הקהילייה המזרח-אפריקנית (EAC). ה-EAC תרמה רבות בשיפור הסחר והיחסים הכלליים בין שתי המדינות.
כיום שתי המדינות נהנות מיחסים בריאים. שתי המדינות מאוכלסות באוכלוסיות דוברות סוואהילי מהגדולות בעולם. סוואהילי היא השפה הרשמית והלאומית בשתי המדינות. קניה וטנזניה חולקות קווי דמיון תרבותיים רבים.
ביקורים מדרג גבוה
לאורך ההיסטוריה ביקרו נשיאי טנזניה וקניה פעמים רבות במדינות זה של זה.
סחר וכלכלה
בספטמבר 2014 הייתה טנזניה יעד הייצוא הגדול ביותר של סחורות מקניה בתוך מזרח אפריקה. סך היצוא של קניה לטנזניה בשנת 2011 הוערך בכ-488 מיליון דולר אמריקאי לעומת 390 מיליון דולר בשנת 2010. הייבוא לקניה מטנזניה הוערך ב-185.4 מיליון דולר בשנת 2011, עלייה מ-126 מיליון דולר בשנת 2010. בשנים שבין 2007–2008 היצוא הטנזני לקניה גדל ב -17%.
השקעת חוץ ישירה
בשנת 2009 הוערכה ההשקעה הקנייתית ביותר משני מיליארד דולר אמריקני, שהפכה את קניה למשקיעת החוץ הישירה השנייה בגודלה בטנזניה.
תשתיות
טנזניה וקניה קשורות בכביש ורכבת. סכום כסף אדיר הוקצה לשדרוג ותחזוקה של התשתית המחברת בין שתי המדינות. באותה עת ערך הנשיא אוהורו קניאטה את אחד מביקוריו בטנזניה בדרך.
צב אליגטור אפלאצ'י
צב אליגטור אפלאצ'י (שם מדעי: Macrochelys apalachicolae) הוא מין של צב מים מתוקים ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב אליגטור.
צב זה נחשב בעבר לתת-מין של צב אליגטור מצוי התוקפני אך הועבר למין עצמאי בהמשך. הוא מצוי בטבע בנהר אפאלאצ'י שבפלורידה, ארצות הברית בנהרות רדודים, נחלים וביצות.
לא נקבע למין זה מצב שימור.
אנה (סרט, 2019)
אנה (באנגלית: Anna) הוא סרט קולנוע צרפתי מסוגת מותחן וריגול משנת 2019. הסרט בבימויו של לוק בסון ובכיכובם של סשה לוס, הלן מירן, לוק אוונס וקיליאן מרפי.
תקציר העלילה
בשנת 1990 במוסקבה, אנה היא דוגמנית יפהפייה רוסייה וצעירה שנפלה קורבן להתעללות במשפחה ותעשה הכל כדי להימלט מהחיים שבהם היא לכודה. היא נעתרת בחוסר רצון להצעה של קצין הק.ג.ב. אלכס. לאחר שנה של הכשרה, היא אמורה לעבוד כמתנקשת מטעם סוכנות הביון הסובייטית במשך חמש שנים תחת מטפלת בשם אולגה, ולאחר מכן היא תהיה חופשית להמשיך את חייה כרצונה. ראש הקג"ב וסילייב אינו מוכן לכבד את ההסכם הזה ורומז שהדרך היחידה לצאת מהק.ג.ב. היא מוות.
היא נשלחת לעבוד בכיסוי כדוגמנית אופנה בפריז. במקביל היא משלימה משימות והתנקשויות שונות בעזרת כישורים שהופכים אותה לאחת המתנקשות המסוכנות בעולם. כדי להימנע מחשדות לגביה, יש לה מערכת יחסים רומנטית עם דוגמנית עמיתה, באישור אולגה. כאשר היא מתגלה על ידי ה-CIA, היא מסכימה לעבוד עבורם כסוכנת כפולה עם הסוכן מילר כמפעילה, בתמורה להבטחה לפרישה מיידית וחיים מוגנים בהוואי. אחר כך מילר מטיל עליה את משימת ההתנקשות בחיי ואסילייב, כשה-CIA מקווה שהיעדרו יוביל ליחסים חלקים יותר עם הק.ג.ב. אנה הורגת את וסילייב ונלחמת בדרכה החוצה מהמטה הק.ג.ב. מאוחר יותר היא קובעת פגישה עם אלכס ומילר, תוך שהיא מחליפה מידע שגנבה משתי הסוכנויות בתמורה לדחייה זמנית. כשהיא עוזבת, היא נקלעת למארב של אולגה ונורית על בגידתה. עם זאת, היא משתמשת בכפילת גופה כדי לזייף את מותה ולברוח.
מתברר שאולגה גילתה קודם לכן את הקשר של אנה עם ה-CIA ואת ההתנקשות המתוכננת של וסילייב. שתי הנשים קשרו קשר להצטרף לתוכנית של ה-CIA כדי שאולגה תוכל לרשת את וסילייב ומאוחר יותר לזייף את הוצאתה להורג של אנה כדי לשטות בשתי הסוכנויות ולשחרר את אנה לחופשי. כשאולגה עוברת למשרדו לשעבר של וסילייב, היא רואה הודעה מוקלטת שהשאירה לה אנה, שמביעה את הכרת התודה שלה לאולגה אך מגלה שהיא שמרה עדויות למעורבותה של אולגה ברצח של וסילייב למקרה שאולגה תבגוד בהסכמתם. אולגה מחייכת בהתפעלות, וממשיכה למחוק את התיק של אנה ממאגר הנתונים של הק.ג.ב.
הפקה
עוד ב-9 באוקטובר 2017 נודע שסרטו הבא של לוק בסון ייקרא אנה ויככבו בו סשה לוס, הלן מירן, לוק אוונס וקיליאן מרפי. חברת EuropaCorp שבבעלותו של בסון משתפת פעולה עם Lionsgate באמצעות זרוע הפצת הסרטים שלה, Summit Entertainment.
צילומי הסרט החלו בתחילת נובמבר 2017.
שיווק
הסרט יצא לאקרנים ב-21 ביוני 2019.
אנדי פיליפ
אנדרו מייקל "אנדי" פיליפ (באנגלית: Andrew Michael "Andy" Phillip; 27 במרץ 1922 - 29 באפריל 2001) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הרכז והקלע. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 9.1 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 1961, כשלוש שנים לאחר פרישתו ממשחק, הוצג פיליפ בהיכל התהילה של הכדורסל.
השנים המוקדמות
פיליפ נולד בעיר גראניט סיטי שבאילינוי, והוביל בשנת 1940 את קבוצת הכדורסל של "תיכון גראניט סיטי" לאליפות התיכונים של אילינוי. בשנת 1941 החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי, ושיחק בקבוצתה במשך 3 שנים עד שגויס לחיל הנחתים האמריקאי. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כלוטננט ראשון בקרב איוו ג'ימה, ובתום המלחמה חזר לאוניברסיטת אילינוי כדי להשלים את שנת הלימודים האחרונה.
כשחקן
לקראת עונת, השנייה בתולדות ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA), חתם פיליפ בקבוצת שיקגו סטאגס. הוא שיחק בשיקגו שלוש עונות, לצד הקלע מקס זסלופסקי, ובכולן העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף. לאחר מכן שיחק בפילדלפיה ווריורס במשך שנתיים, יחד עם פול אריזין וג'ו פולקס, ובשתי העונות הודחו הווריורס בסיבוב הראשון על ידי סירקיוז נשיונלס של דולף שייס. בעונת הצטרף לפורט ויין פיסטונס, בה חזר לשתף פעולה עם זסלופסקי, בנוסף לכוכבי הקבוצה ג'ורג' יארדלי ולארי פאוסט. בעונת העפילו הפיסטונס לסדרת גמר ה-NBA, שנגרר למשחק שביעי ומכריע מול סירקיוז נשיונלס. במהלך האחרון של המשחק השביעי, כשקבוצתו בפיגור 92-91, רשם פיליפ איבוד כדור שהכריע למעשה את המשחק והכתיר את הנשיונלס כאלופי ה-NBA. לאחר המשחק האשים יארדלי את פיליפ בכך שמכר את המשחק והפסיד אותו בכוונה תחילה. בעונה הבאה חזרו הפיסטונס לשלב הגמר אך הפסידו בשנית, הפעם לקבוצתו הקודמת של פיליפ - פילדלפיה ווריורס - בתוצאה 4-1.
בעונת עבר לבוסטון סלטיקס, בה שימש כמחליפם של בוב קוזי וביל שרמן בשתי עמדות הגארד. בסיום אותה עונה זכה פיליפ עם הסלטיקס באליפות ה-NBA הראשונה של המועדון, לאחר שבסדרת הגמר גברו על סנט לואיס הוקס של בוב פטיט וקליף הייגן בתוצאה 4-3. בעונה הבאה, האחרונה בקריירה של פיליפ, שוב נפגשו הסלטיקס וההוקס בשלב הגמר, אך ידה של ההוקס הייתה על העליונה.
כמאמן
ב-29 באפריל 2001 מת פיליפ בביתו שברנצ'ו מיראז', קליפורניה, בגיל 79.
פער סייסמי
פער סייסמי (או מרווח סייסמי) הוא מקטע בתחומו של העתק פעיל אשר לא אירעה בו רעידת אדמה לאורך פרק זמן ארוך יחסית, בהשוואה למקטעים אחרים בהעתק. ישנה תאוריה כי לאורך זמן, התזוזה לאורך ההעתק צריכה להיות דומה בכל המקטעים. לפיכך, סביר יותר שתתרחש רעידת אדמה במקטע שקיים בו "פער סייסמי", שכן חל בו תהליך ארוך של צבירת מאמצים שטרם השתחררו בצורה של רעידת אדמה. על כן, זו צפויה להגיע בהקדם יחסי.
אין תמימות דעים בקרב גאולוגים לגבי נכונותה של תאוריה זו.
הפילוסופיה שמאחורי התאוריה
טיידמאן (Tiedemann) פרסם בשנת 1992 מחקר שחישב את כל כמות האנרגיה שהשתחררה מרעידות אדמה שהתרחשו בכדור הארץ משנת 1900 והיו גדולות מ־8 בסולם ריכטר. הוא העלה את הנתונים על עקומת התפלגות יחסית מצטברת כך שנקודת האפס היא מעט לפני שנת 1900 (על ציר הזמן X) ו-100% האנרגיה שהשתחררה (על ציר Y - הכמות היחסית המצטברת) מגיעה סמוך לשנת 1980, שנת סיום תקופת המחקר. על פי זווית הצטברות האנרגיה, ניתן היה לחלק את 80 השנים הראשונות של המאה ה-20 לתקופות "סוערות" של רעידות אדמה גדולות ורבות בכדור הארץ ולתקופות של שקט יחסי. בתקופה הקצרה שמשנת 1897 ועד שנת 1911 (14 שנים שכללו את רעידת האדמה הגדולה בסן-פרנסיסקו בשנת 1906) השתחררו 45% מכמות האנרגיה הכוללת שהשתחררה ב-80 השנים שנסקרו. זוהי כמות של פי 20 כמעט מהכמות שהשתחררה ב־20 השנים האחרונות של המחקר (בין 1960 לערך ל-1980). תקופת הביניים שבין שתי התקופות המוזכרות הייתה בהחלט תקופת ביניים גם מבחינת הכמות היחסית של האנרגיה שהשתחררה בה - פי 5.5 פחות מהתקופה של תחילת המאה.
ספקות
כמה הנחות יסוד לגבי פערים סייסמיים התבררו מאוחר יותר כשגויות לכאורה. בדיקה מדוקדקת העלתה כי ייתכן שלא יהיה מידע בפערים סייסמיים על זמן ההתרחשות או גודל האירוע הגדול הבא באזור. לאחריה, בדיקות סטטיסטיות של תחזיות באזור האוקיינוס השקט הראו שמודל הפער הסייסמי לא חזה רעידות אדמה גדולות. מחקר אחר הגיע למסקנה שתקופת שקט ארוכה לא מגדילה את פוטנציאל רעידת האדמה.
ראו גם
חיזוי רעידות אדמה
מאיאק
מאיאק (ברוסית: Маяк; תרגום - מגדלור) הוא אחד ממתקני הגרעין הגדולים ביותר ברוסיה. שוכן בעיר אוזיורסק, במחוז צ'ליאבינסק. מאיאק הוא מפעל הפלוטוניום העיקרי ברוסיה והספק העיקרי של חומר זה לתעשייה הצבאית והאזרחית במדינה. מאיאק הוא בעצם מכון למחזור חומרים גרעיניים מכלי נשק גרעיניים מיושנים, שאינם עוד בשימוש. המפעל מעסיק כ-15,000 איש ומתפרס על פני שטח של 90 קילומטרים רבועים. האתר נמצא 150 ק"מ דרום מזרח ליקטרינבורג בין העיירה קסלי 72 ק"מ צפון מערב לצ'ליאבינסק. מאיאק נודעה בעבר כצ'ליאבינסק-40 וצ'ליאבינסק-65.
המפעל קולט פסולת גרעינית ממפעלי גרעין אחרים ומצוללות גרעיניות שהתיישנו. בעקבות תאונה חמורה שאירעה ב-1957 הקרקע והנהר הסמוך זוהמו קשות. כאשר הערכות מדברות על כחצי מיליון איש שנחשפו לקרינה באזור הרי אורל.
היסטוריה
האתר היה יעדו של טייס ה-CIA פרנסיס גארי פאוורס בעת טיסתו מעל המתקן במאי 1960. המטוס הופל והטייס נשבה על ידי הסובייטים במשבר מטוס הריגול U-2.
כיום המתקן מפיק טריטיום ורדיונוקליד וחדל מהפקת פלוטוניום.
אסון קישטים
ב-27 בספטמבר 1957, תקלה במערכת הקירור של הכור הביאה לפיצוץ לא גרעיני במתחם הגרעיני, בעוצמה של 75 טון טנ"ט (310 ג'ולים) שגרמה לפליטה אדירה של חומרים רדיואקטיביים. כ-200 מתו כתוצאה מחולי שנגרם בשל הקרינה, 10,000 איש פונו מבתיהם ו-470,000 איש נחשפו לקרינה. בסולם הבינלאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי האסון דורג בדרגה 6, שמשמעותו תאונה חמורה. היה זה האסון הגרעיני הראשון שסבלה ממנו ברית המועצות והגדול ביותר בעולם, עד אסון צ'רנוביל. במשך 40 שנה דבר התקרית לא נחשף והסובייטים לא דיווחו אודותיו לעולם, כאשר כל שמועה בנושא נדחתה על ידם על הסף. ב-1992, הפדרציה הרוסית הודתה רשמית בדבר התקרית וכי היא אכן קרתה.
דה רונדה פיינן
דה רונדה פיינן היא רשות מקומית במחוז אוטרכט שבהולנד.
כותב נאומים
כותב נאומים הוא אדם המשכיר את שירותיו כמחבר נאומים עבור אנשים אחרים. ההסתייעות בכותב נאומים מקובלת בקרב אישים עסוקים מאוד, כגון ראש ממשלה או שר, וגם על ידי אנשים עסוקים פחות, המעוניינים בנאום באיכות טובה יותר מזו שהם מסוגלים לחבר בעצמם. בדומה לסופרי צללים, כותבי נאומים על פי רוב אינם מקבלים קרדיט על יצירתם.
הדיוויזיה ה-344 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-344 (בגרמנית: 344. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה ה-344 הוקמה ב-25 בספטמבר 1942 בצרפת ואנשיה גויסו מהמחוז הצבאי ה-5.
לאחר הכשרתה, היא נשלחה בנובמבר 1942 לגזרת בורדו שם הייתה כפופה לקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה הראשונה בקבוצת ארמיות D. אחד הרגימנטים שלה היה הרגימנט ההודי ה-950. באוגוסט 1944 נשלחה הדיוויזיה לנורמנדי, ללא הרגימנט ה-950, שם ספגה אבדות כבדות ופורקה.
בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש והיא נלחמה בתחילה ביער הירטגן. באביב 1945 הדיוויזיה נשלחה לחזית המזרחית. חלקים מהדיוויזיה הגנו על האודר בין קראפיץ לקוסל במהלך מתקפת שלזיה העילית. לאחר שהחזית האוקראינית הראשונה פרצה מדרום לקוטבוס באמצע אפריל, דרש היטלר מקבוצת יולאס שדיוויזיית הרגלים ה-344 ליד דרבקאו, שרידי חטיבת משמר הפיהרר (מיור אוטו רמר) ושרידי דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10 ליד ספרמברג, יתקפו צפונה לעבר אגף החזית האוקראינית הראשונה המתקדמת. המתקפה הסתיימה בכישלון, וכל היחידות הגרמניות כותרו על ידי חיילים סובייטים בכיס קאושה ונפלו בשבי.
צב אליגטור מצוי
צב אליגטור מצוי (שם מדעי: Macrochelys temminckii) הוא מין של צב ממשפחת הצבים הנשכניים, ואחד מצבי המים המתוקים הכבדים ביותר בעולם. שמו של צב האליגטור ניתן לו בשל לסתותיו החזקות, צווארו דמוי הקפיץ ושלושת הרכסים האופייניים שעל גב שריונו, המעניקים לו מראה דומה לגב של אליגטור.
טקסונומיה
צב האליגטור והצב הנשכן המצוי משתייכים למעשה לשני סוגים נפרדים, צב האליגטור משתייך לסוג צב אליגטור (Macrochelys), בעוד שהצב הנשכן המצוי משתייך לסוג צב נשכן (Chelydra). בעבר הסברה השלטת הייתה כי הסוג Macrochelys כולל מין יחיד, אולם בעקבות מחקר נתגלה כי מדובר למעשה בשלושה מינים נפרדים: צב אליגטור מצוי, צב אליגטור סוואני (Macrochelys suwanniensis) וצב אליגטור אפלאצ'י (Macrochelys apalachicolae), כולם חיים רק בדרום ארצות הברית.