cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נחום סוקולוב
תעמולה והסברה ציונית
סוקולוב כתב: 'עבודת-העם היא רבת החלקים והתחומים, אך כל שייעשה בלי צרור איש את רעהו, יעלה ויתלכד באחריתו להרבות את העומד על הפרוץ ואת הבנוי על הנהרס... למען ראות ענייני העם כולו צריך הצופה לעמוד על נקודה גבוהה ולהסתכל באספקלריא מאירה, המקפת כל העיקרים והשורשים, המפלגות והחלקים. האנשים הדחוקים וצפופים בשפלה, איש בתוך תחומו הקטן, אינם יכולים לראות מן המקום ההוא דברים שראייתם דורשת מגדל גבוה ונהורא מעליא. יש להתרומם ל"בחינה" גבוהה מהעולמות הקטנים ששם נלחמים זה בזה ומחרימים זה בזה עד היום'.
סוקולוב והשפה העברית
סוקולוב לחם בעוז ובהתמדה לכינון השפה העברית כשפה הלאומית של היהודים. במשך מאות שנים שימשה העברית כלשון הקודש, לשון הקריאה והלימוד והכתיבה התורניים, אך לא לשון דיבור יומיומית. סוקולוב דאג במאמריו, ובייחוד בפיליטונים שכתב, להנחיל את העברית כשפה מדוברת לקהל הקוראים העברי. בסדרת מאמרים בשם: "לתחית השפה" שפרסם בשנת 1890 בעיתון הצפירה, הוא טען, שהשפה המדוברת יפה לשכלול הלשון. לעברית חסרות המילים לשימוש יומיומי, "יש לה כלי זהב, אבל אין לה פכים קטנים". רק הדיבור עצמו יאנוס את הדובר לקרוא שם לכל דבר ויהפוך את השפה מקדושה לשימושית. הקדושה - גרס סוקולוב - חונטת את השפה, בעוד שהמדברים יחיו אותה.
סוקולוב הכיר היטב את הלשון העברית המליצית של המשכילים, שאת הריתמוס הנפשי והסגנוני שלה קלט בצעירותו, אך סבר שלבושיה התנ"כיים משקפים דיוק לשוני ולא דיוק ענייני, ששפתם אינה מהעולם הזה, בעוד שפה אמורה להיות עניין ממשי וחיוני. ככלל העדיף שפה פשוטה מדויקת ועשירה, וכדוגמתה מצא אצל רש"י, רבי אברהם די בוטון, ושד"ל.
כאשר לא מצא מלה מתאימה בעברית לצרכיי כתיבתו, נעזר במילה לועזית מתאימה באחת משמונה שפות בהן שלט; אך כשהיה לו במה להיאחז בעברית - הוא חידש, עדכן או המציא מילה חדשה בעברית.
סוקולוב הבחין בין השפה הגלותית, שלבשה צורת מציאות מושכלת, מתחכמת, מטאפיזית, שמנוחתה כבר מעבר לחיים; לבין שפת המשנה העתיקה, המוצקה כסלע-איתנים, ישר מן החיים אל החיים, בסגנון מצוין בפשטותו, בצמצומו ובריכוזו, כשאופן ההרצאה עוד היה טבעי וישר, כי החכמים והעם היו מבינים זה את זה בעברית.
לשונו של סוקולוב, החצובה מכל המחצבים, העשירה בפיזור לשוני בלא סוף, הגדושה בתמונות ובהסברים, הבולטת בחריפותה, לא הגיעה לצמצום ולריכוז ולפשטות של לשון חכמים. למרות זאת, מה שלא עשה בדרך ספרותית, ביקש לעשות בדרך מחקרית. לפיכך, צבר חומר דקדוקי ענקי למילון אנציקלופדי של הלשון העברית, מה שאמור היה להיות פסגת יצירתו, עליו עמל לילות רבים בימיו האחרונים.
איפה אפי? (סדרת טלוויזיה, 1991)
איפה אפי? (באנגלית בריטית: ?Where's Wally, באנגלית אמריקנית: ?Where's Waldo) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית-בריטית מונפשת, מסוגת הרפתקאות וקומדיה, שמבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת מרטין הנדפורד. הסדרה פותחה על ידי רובי גורן, הולחנה על ידי מיכאל טברה והופקה על ידי Sei Young Animation, The Waldo Film Company, DIC Entertainment ו-HIT Entertainment.
לסדרה הופקה עונה אחת בעלת 13 פרקים באורך 25 דקות, אשר שודרו במקור החל מ-14 בספטמבר 1991 עד 14 בדצמבר באותה שנה. בארצות הברית הסדרה שודרה ברצועת CBS Kidshow בערוץ CBS, ובבריטניה הסדרה שודרה בערוץ CITV שבבעלות ITV. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1994.
הסדרה הופצה ב-DVD ו-VHS, כמו כן נוצרו בהשראתה ספרים. בשנת 2019 עלתה לשידור סדרה נוספת שמבוססת על סדרת הספרים בשם "איפה אפי?", אשר הופקה על ידי DreamWorks Animation Television.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של אפי וכלבו אפצ'י, אשר נוסעים לארצות רחוקות בעזרת מקל הליכה קסום, פותרים תעלומות ומושיטים יד עוזרת בכל מקום שהם יכולים. לרוב אפי וכלבו יוצאים להרפתקאות על ידי הקוסם צחורזקן כדי לפתור חידות או תעלומות. פשעוני, אויבו של אפי, מנסה לעצור אותו ולגנוב את מקל ההליכה הקסום. פשעוני מנסה לעשות זאת בכך שהוא משתלב עם נבלים אחרים מארצות רחוקות.
הסדרה שומרת נאמנות לסדרת הספרים עליה היא מבוססת, "איפה אפי?", בכך שבכל פרק המסך נעצר פעמיים לחצי דקה והצופים יכולים לנסות לאתר את אפי בסצנה עמוסת דמויות.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי יוני חן באולפני אולפנטו. בנוסף דיבבו בשפה העברית גיורא קנת, יוני חן, יורם יוספסברג וענת צחור. בדיבוב לשפה האנגלית דיבבו גם ג'ו אלאסקי, ג'ק אנג'ל, ג'ף בנט, גרג ברגר, סוזאן בלו, קרול צ'אנינג, קם קלארק, בריאן קאמינגס, ג'ניפר דרלינג, ג'יני אליאס, פט פראלי, מוריס לאמרץ', מרי לואיס, מישל מריאנה, ג'ון מריאנו, צ'אק מק'קאן, פט מוזיק, אלן אופנהיימר, רוב פאולסן, יאן רבסון, רוג'ר רוס, סוזן סילו ופרנק ולקר.
הפקה
סדרת הטלוויזיה מבוססת על סדרת הספרים הבריטית "איפה אפי?" שנכתבה על ידי מרטין הנדפורד ויצאה לאור לראשונה בשנת 1987, ארבע שנים לפני ששודרה לראשונה סדרה זו. במהלך תרגום והוצאת סדרת הספרים ברחבי העולם, שמות הדמויות שונה. כך לדוגמה, בתרגום העברי הדמות הראשית נקראת אפי, בעוד שבמקור, בשפה אנגלית בריטית, היא נקראת ווילי, ובשפה אנגלית אמריקנית היא נקראת וולדו. תרגום השמות מסדרת הספרים נותר גם בסדרת הטלוויזיה, לכן בכל מדינה וגרסה יש שמות שונים. הסדרה דובבה פעמיים לאנגלית - פעם אחת ששם הדמות ווילי כדי להתאים לקהל הבריטי, ופעם אחת ששם הדמות וולדו כדי להתאים לקהל האמריקאי.
הסדרה הופצה ב-DVD ו-VHS, כמו כן נוצרו בהשראתה ספרים שיצאו לאור על ידי Little, Brown and Company. ב-13th Youth in Film Awards הסדרה הייתה מועמדת לפרס סדרת הנפשה חדשה ויוצאת מן הכלל, אך היא הפסידה לסדרה "בחזרה לעתיד". הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת הכוללת 13 פרקים, מפני שהיא קיבלה רייטינג נמוך מפני שבזמן השידורים שלה בערוץ CBS, שודרה בערוץ NBC קומדיית המצבים "הצלצול הגואל".
בשנת 2019 עלתה לשידור סדרה נוספת שמבוססת על סדרת הספרים בשם "איפה אפי?", אשר הופקה על ידי DreamWorks Animation Television.
שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות
סקירה
הרומן מתרחש בניו יורק בעתיד הקרוב. הוא עוסק בג'ינים, ומספר את סיפורה של דוניא, נסיכה הג'ינים וצאצאיה האנושיים, במהלך תקופת "המוזרות" (הנמשכת שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות) בה מתרחשים אירועים חרגים כמו: גנן המגלה שכפות רגליו התנתקו מהקרקע; מחבר רומנים גרפיים המתעורר ומוצא בחדרו ישות מסתורית שדומה ליציר מוחו; תינוקת המזהה כל סימן לשחיתות סביבה ומסמנת את האשמים בכתמים ובשלפוחיות.
לאחר סערה גדולה, נפתחים שערים בין עולם הג'ינים ועולמנו, ותופעות מוזרות מתרחשות כאשר ג'ינים אפלים פולשים לכדור הארץ. נסיכת הג'ינים וילדיה נאלצים אפוא להילחם כדי להגן על כדור הארץ ועל בני האדם מפניהם ומפני העפרית בקרב אפי.
במקביל, מתרחש ויכוח בין הפילוסוף הגדול אבן רושד והתאולוג המפורסם אל-ע'זאלי, בדיון פילוסופי על התבונה ועל אלוהים.
ביקורות
אריקה וגנר כתבה בביקורת ב"גרדיאן" כי מדובר ברומן "נפלא" ושיבחה את רושדי באומרה כי: "התענוגות האפלים הנובעים מדמיונו ברומן זה הם בעלי אנרגיה מכשפת, שסימנה את מספרי הסיפורים הגדולים מאז הימים של שהרזאד".
בנציון נתניהו
בנציון (בן־ציון) נתניהו (מיליקובסקי) (י"ד באדר ב' תר"ע, 25 במרץ 1910 – ח' באייר תשע"ב, 30 באפריל 2012) היה היסטוריון, מפעילי התנועה הרוויזיוניסטית בארץ ישראל, נציג התנועה בארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. כיהן כפרופסור באוניברסיטת קורנל ופרופסור עמית באקדמיה למחקר יהודי, והיה חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות ומדעי ההיסטוריה בספרד. אביהם של יונתן נתניהו שהיה מפקד סיירת מטכ"ל, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וד"ר עדו נתניהו, רופא, סופר ומחזאי.
שנותיו המוקדמות
נתניהו נולד בוורשה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בשם בנציון מיליקובסקי למחנך ולפעיל הציוני הרב נתן מיליקובסקי (לימים נתניהו), שעל-פי מסורת משפחתית היה צאצא של תלמידי הגאון מווילנה. ב-3 ביוני 1920 עלה לארץ ישראל עם משפחתו על סיפון האוניה "אובציה". לאחר ששהתה ביפו ובתל אביב עברה לצפת, ולבסוף השתקעה בירושלים. בנציון למד בסמינר "המזרחי" (לימים מכללת ליפשיץ) ואחר כך בבית המדרש למורים העברי בהנהלת דוד ילין. לאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית. הוא התמחה בהיסטוריה וקיבל תואר ראשון ותואר שני בהיסטוריה ובפילוסופיה. בארץ ישראל עברת את שמו לנתניהו, השם בו אביו, נתן מיליקובסקי, היה חותם על מקצת ממאמריו. על מאמריו חתם בנציון נתניהו לעיתים בכינוי "ניתאי".
תחילת פעילותו הפוליטית
במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית. הוא הושפע מהרעיונות של אב"א אחימאיר והקים יחד עם חברו יוסף אור את הירחון הספרותי הרוויזיוניסטי ״ביתר״. הירחון נערך על ידי פרופ' יוסף קלוזנר שנתניהו היה עימו בקשרים טובים. נתניהו עמד בראש תא הסטודנטים הרוויזיוניסטים באוניברסיטה, שהשתתפו בהפגנה שארגן אחימאיר נגד ״ברית שלום״. בין השאר הפריעו לחנוכת קתדרה לשלום בינלאומי שבראשה עמד המשפטן נורמן בנטוויץ'.
ב-1933 פעל לצד אביו, הרב מיליקובסקי, להקמת ועד ציבורי בראשות הרב קוק להגנה על הנאשמים ברצח חיים ארלוזורוב - צבי רוזנבלט, אברהם סטבסקי ואב"א אחימאיר. לימים סיפר כי אביו הרב מיליקובסקי טען שעל פי נתונים שאסף, לא הם ביצעו את הרצח והוצאתם להורג עלולה להביא למלחמת אחים ולפגיעה במפעל הציוני. נתניהו היה ממייסדי העיתון הרוויזיוניסטי "הירדן" והיה לעורכו הראשון. העיתון נוסד בין השאר כדי להשפיע על דעת הקהל לתמוך בחפות הנאשמים ברצח ארלוזורוב וגיליונו הראשון הופיע ביום פתיחת המשפט.
ב-1935 פרש נתניהו מעריכת העיתון ״הירדן״ וב-1936 נתמנה לעורך ״הספרייה הלאומית״ שהוציאה לראשונה בעברית כתבים של הרצל, נורדאו, זנגוויל וציונים אחרים ושלחלקם נלוו הקדמות פרי עטו של נתניהו.
פעילות בארצות הברית
לאחר מותו של ז'בוטינסקי נשאר בניו יורק, וב-1942 נתמנה לעמוד בראש המשלחת של התנועה הרוויזיוניסטית, שעסקה ביצירת דעת קהל אוהדת לרעיון הציוני בקרב אנשי הממשל. בניו יורק של שנות ה-40 הוא היה בין המעטים שהתריעו על התרחשותה של השואה, ולאחר שנתגלה היקף ההשמדה, היה איתן בדרישתו כי פליטי השואה יופנו לארץ ישראל. ב-1945 עמד בראש המשלחת הרוויזיוניסטית לסן פרנסיסקו בעת הקמת האו״ם, שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות שמתייחס לשמירת זכויותיהם של מדינות ועמים בטריטוריה שנמצאת בניהול מערכת הנאמנות של האו"ם.
מ-1946 נפגש עם אנשי ממשל שונים, כגון ראש מטה צבא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, תת-מזכיר המדינה דין אצ'יסון, הממונה על המזרח התיכון במחלקת המדינה לוי הנדרסון ורבים אחרים, כדי לשכנעם שהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל היא אינטרס אמריקני מובהק לאור המאבק עם ברית המועצות. ב-12 בספטמבר 1947, לקראת ההצבעה באו"ם על תוכנית החלוקה, נמנה עם החותמים על מודעה שפורסמה בניו יורק טיימס והביעה התנגדות לחלוקה.
במקביל לפעילותו הציונית למד לתואר דוקטור בדרופסי קולג' בפילדלפיה, ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בדון יצחק אברבנאל.
חזרה לישראל
בשנת 1949, לאחר הקמת המדינה, לקראת סיום מלחמת העצמאות, שבה משפחת נתניהו לישראל עם בנם יוני.
לאחר ששב לישראל התמסר לעבודת המחקר שלו כהיסטוריון של יהדות ספרד. הוא נפגש גם עם מנהיגים פוליטיים כמנחם בגין וראש הממשלה דוד בן-גוריון, אך לא השתלב בפוליטיקה הישראלית.
על פי גרסת נחום ברנע, בשנות ה-50 ביקש להתקבל כמרצה בחוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית, אבל ראש החוג פרופ' יצחק בער העדיף על פניו את חיים ביינארט. אולם על פי בנו עידו, האוניברסיטה לא דחתה אותו משום שהוא כלל לא הגיש בקשה לאוניברסיטה.
בהמלצתו של מורו יוסף קלוזנר, היה לאחד מעורכי האנציקלופדיה העברית ומרכזיה. עם פטירתו של קלוזנר היה לעורכה הראשי עד 1962..
בשנת 1962 שבה המשפחה לארצות הברית, שם היה בין העורכים של אנציקלופדיה יודאיקה והיה ראש המחלקה ללימודים שמיים באוניברסיטת קורנל.
לאחר נפילת בנו יונתן, במהלך מבצע יונתן לחילוץ בני הערובה ממטוס אייר פראנס באנטבה בשנת 1976, שבה משפחת נתניהו לארץ. בנו, בנימין נתניהו, בחר בקריירה פוליטית, והיה לראש ממשלת ישראל. בנו הצעיר, עדו נתניהו, הוא רופא, סופר ומחזאי. בנציון נתניהו התאלמן מאשתו צילה בשנת 2000.
בסוף שנות ה-90 הביע נתניהו דאגה נוכח מה שראה כשילוב של האיום הערבי מול חולשת הדעת והשאננות הישראלית. הוא ראה בהסכם אוסלו "מעשה טירוף", "מלכודת שאותה טמנו לנו הערבים ואויבינו בין האירופים בכוונה תחילה" ומי מבינינו שנלכד בה מתוך "עיוורון גמור", משך את כולנו לתוכה ואין יודע כיצד נחלץ ממנה. נתניהו האמין ששלום לא-מושלם בין ישראל ושכנותיה הוא אפשרי, אך רק אם יתבסס על הרתעה חזקה. כשבנו בנימין כיהן כראש ממשלה והכריז כי הוא מסכים להעביר את חברון לשליטת הרשות הפלסטינית כחלק מהסכם חברון ביקר אותו אביו בחריפות. נתניהו הבן העיד כי אביו, הידוע בדעותיו בזכות "ארץ ישראל השלמה" השפיע עליו יותר מכל. גם בגיל מתקדם המשיך להיות פעיל פוליטית, ובספטמבר 2004 נמנה (לצד בנו עידו נתניהו) עם החותמים על עצומת אנשי ציבור נגד תוכנית ההתנתקות.
נתניהו היה פרופסור עמית באקדמיה למחקר יהודי, חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות ומדעי ההיסטוריה בספרד, ופרופסור, ולאחר מכן פרופסור אמריטוס, באוניברסיטת קורנל. בשנות חייו האחרונות השתתף בסרט הביוגרפיה אודותיו, "בֶּן צִיּוֹן - חייו ופועלו של פרופ' בנציון נתניהו", בבימויו של משה לוינסון.
כהיסטוריון
נתניהו החל לחקור את יהדות ספרד ואת תור הזהב של יהודי ספרד לאחר שעסק בחקר תולדות הלאום היהודי. הוא גילה שאברבנאל התייחס אל אנוסי ספרד כמומרים מוחלטים שלא היה להם שום עניין ביהדות ושרבים מהם היו שונאי יהודים. גישה זו של אברבנאל עמדה בסתירה מוחלטת למה שנתניהו למד עד אז, כולל ממורו יצחק בער, ולמה שהיה מקובל במשך מאות שנים בין ההיסטוריונים השונים, הן הספרדים והן היהודים.
בספרו אודות הפילוסוף והמדינאי היהודי-ספרדי דון יצחק אברבנאל, מתאר נתניהו בין היתר את גדולתו כאיש רוח ומדינאי, ובו בזמן מצביע על חולשותיו ועל עיוורונו של אברבנאל, שנותן אמון במלך פרדיננד זמן קצר לפני גירוש ספרד, באופן שמזכיר את העיוורון של יהודי גרמניה ביחס למשטר הנאצי. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1953 באנגלית ובספרדית. בשנת 2005 הופיע הספר בתרגום לעברית וזכה לשבחים.
יצירתו המרכזית עוסקת בסיבות להקמת האינקוויזיציה במאה החמש עשרה בספרד. בנושא זה הציג בספרו תפיסה שונה לחלוטין מהגישה שהייתה מקובלת במחקר, ושיוצגה בישראל בין היתר על ידי הפרופסור יצחק בער. לעומת גישתו של בער, שראתה בתופעת רדיפת האנוסים מקרה של קידוש השם ובחירה בחיים כפולים שיש בהם מידה של סיכון, כאשר מרכיב האמונה הוא המרכיב העיקרי בחיים אלו, הציג נתניהו את האנוסים כמי שלאחר שלב האינוס הראשוני היו למתבוללים ולמתנצרים מרצון, משום שאי אפשר היה להתקיים ולהתפרנס בחיים כפולים.
לטענתו קמה האינקוויזיציה דווקא בשל הצלחת הנוצרים החדשים להיטמע בכל שטחי החיים של החברה הנוצרית בספרד, לאחר שהוסרו מהם ההגבלות שהוטלו על יהודים, הצלחה שיצרה קנאה פוליטית וכלכלית בקרב ההמון הספרדי שדרש גירוש או השמדה. כדי לרצות את ההמון הוקמה האינקוויזיציה כדי שזו תיטפל לכמה אלפי מומרים, אבל בו בזמן תשאיר מרביתם ללא פגע. עוד טען כי התעמולה האינקוויזיטורית ניפחה מקרים בודדים של מתנצרים שלא שמרו אמונים לדתם החדשה לכדי תנועה בעלת ממדים נרחבים. ב-1965 יצא לאור ספרו באנגלית ״אנוסי ספרד על פי המקורות היהודיים״. בספר הזה טוען נתניהו שהרבנים הגדולים, שמתחילה, לאחר ההמרה הכפוייה הגדולה בספרד של 1391, התייחסו אל המומרים כיהודים, הלכו ושינו את דעתם עם חלוף השנים, ובמרוצת הזמן קבעו שהצאצאים של המומרים בכפייה הם נוצרים מוחלטים. הספר עורר פולמוס גדול, שכן הוא סתר את כל מה שנכתב בנושא המומרים של ספרד (להבדיל מהמומרים של פורטוגל). הספר אמנם זכה להתקפות רבתי אבל גם לתשבחות והרעיונות שלו חדרו לעולם המחקרי.
לגישתו דחתה הסביבה הנוצרית את המומרים החדשים, מאותן סיבות שבגללן נדחה אלפרד דרייפוס על ידי ההמון הצרפתי. גרסה זו של אנטישמיות מהווה לדעתו מקרה ייחודי וראשוני של שנאת יהודים שלא על רקע דתי, אלא שנאה על רקע אתני, ניצן ראשון של האנטישמיות החילונית שהתפתחה באירופה במאה ה-19. המקורות העיקריים שעליהם הוא מבסס את טענותיו על ההתנצרות היעילה של היהודים הם עדויות של רבני ספרד וצפון אפריקה, עובדה שהוזכרה לשלילה בחלק גדול מהביקורת על התאוריות שלו בהתחשב בהטיה האפשרית במקורות אלה. גישתו היא ציונית חילונית, והיא אינה נותנת למרכיב האמונה את החשיבות שמייחס לו בער. יש הרואים בוויכוח זה את הסיבה בגינה לא השתלב נתניהו בממסד האקדמי בישראל, בעת שהגיע לארץ. גם בספרד עורר פרסום הספר מחלוקת חריפה בקרב היסטוריונים מובילים במדינה, בהם חוסה אנטוניו אסקודרו ואנטוניו דומינגז אורטיז.
ב-1995, יצא לאור ספרו המונומטלי ״מקורות האינקוויזיציה״ המכיל כ-1400 עמודים, ובו ניתוח של הסיבות לייסוד האינקוויזיציה. לדעתו של נתניהו הסיבות האמיתיות הן לא מה שהאינקוויזיציה טענה, דהיינו קיום הדת בסתר על ידי המומרים ממוצא יהודי, אלא תולדה של שנאה נגד המומרים על ידי האוכלוסייה הספרדית, בעיקר בערים, כחלק מהתפתחות אנטישמית בעלת סממנים גזעניים. בספרו מנתח נתניהו את כתביהם של הנוצרים, בין אם תמכו במומרים ובין אם תקפו אותם, ולדעתו הוכיח באופן חד משמעי שהטענה בדבר קיום היהדות בסתר היא שקרית בעיקרה. עוד הוא מראה כיצד התפתחה ספרות של תורת הגזע נגד כל מי שהיה ממוצא יהודי, ללא קשר לעובדה שאמונתו היא נוצרית. האינקוויזיציה, שאסרה, עינתה, שפטה והוציאה להורג בשריפות פומביות אנוסים רבים, נוצרה, לדעתו של נתניהו, על ידי המלך פרדיננד כדי לתת פתח ללחץ אנטישמי כבד שאיים על שלטונו ועל החיים התקינים בספרד. הספר זכה לביקורות חיוביות רבות, יחד עם התקפות רבות. בעקבות הספר, הודיע ההיסטוריון האנגלי הנרי קאמן, שהוא שינה את דעתו על האינקוויזיציה מקצה לקצה. נתניהו קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ואיאדוליד בספרד על מחקריו.
ב-21 בספטמבר 2011 העניקה עמותת דונה גרציה לנתניהו את מדליית דונה גרציה, כאות הוקרה על פועלו בחקר אנוסי ספרד והתאוריה שפיתח, לפיה מיתוס האנוסים אינו נכון ונוצר רק עקב תעמולת מוסדות האינקוויזיציה ומסמכיה.
חיים אישיים
ב־1944 נישא לצילה (לבית סגל), שאותה פגש בעת לימודיו בארץ ישראל. היא הייתה נשואה קודם לכן לחברו נח בן טובים (בנו של זלמן בן-טובים). לבנציון וצילה נולדו שלושה בנים: יונתן (1946), בנימין (1949) ועִדו (1952).
מספריו
בעברית:
באנגלית:
בספרדית:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על כתביו:
קווין קונולי
קווין קונולי (באנגלית : Kevin Connolly; נולד ב-5 במרץ 1974) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, אשר התפרסם בצעירותו בסדרת הטלוויזיה "Unhappily Ever After" (1995–1999) בתור ריאן מאלוי, ובשנים שלאחר מכן בשל תפקידו בתור אריק מרפי (אנ') בסדרת הטלוויזיה של HBO, "הפמליה" (2004–2011), תפקיד אשר הקנה לו מעמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית.
ביוגרפיה
קונולי נולד בעיירה פאצ'וג (אנ'), שנמצאת כ-50 ק"מ מזרחית לעיר ניו יורק, וגדל בכפר הפרברי מדפורד (אנ') , ניו יורק. אמו, איילין, היא ממוצא אירי. יש לו אח גדול, טים, בלש במשטרת ניו יורק.
קונולי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פאצ'וג-מדפורד (אנ') ב-1992.
קריירה
הוא החל את הקריירה שלו בגיל שש, כאשר הופיע בפרסומות טלוויזיה, בין היתר השתתף בקמפיין למותג העוגיית שוקולד צ'יפס צ'יפס אהוי (אנ').
בשנת 1990 לוהק לתפקידו הקולנועי הראשון, בתור צ'יקי בסרט "רוקי 5".
בשנת 1992, גילם את שון קלי בסרט "Alan & Naomi", המבוסס על הרומן באותו שם מאת מיירון ליבוי, באותה שנה אף הופיע בתור אחת הדמויות הראשיות בסיטקום "Great Scott!" של FOX שבוטלה לאחר עונה אחת. הופעתו בתוכנית זו זיכתה אותו מאוחר יותר במועמדות ל"פרס האמן הצעיר", בתור שחקן המשנה הצעיר הטוב ביותר בסדרות טלוויזיה.
הוא אף גילם את בנו של דבני קולמן בסרט משנת 1993, "התפרנים מבברלי הילס". קונולי המשיך והופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כמו "כנפיים", "Getting by" וסדרת הדרמה הרפואית "ER".
במהלך השנים 1995-96, כיכב קונולי בסרט "השזיף של דון", לצידם של טובי מגווייר ולאונרדו דיקפריו. מאוחר יותר באותה השנה קיבל את תפקידו כראיין מאלוי בסיטקום "Unhappily Ever After". תוכנית זו ציינה את הופעתו הראשונית של קונולי כבמאי, כאשר ביים חמישה פרקים בעונה הרביעית של הסדרה.
הפריצה הגדולה של קונולי באה ב-2004 בסדרה "הפמליה" של רשת HBO בה גילם את אחד התפקידים הראשיים. ב-2007, ביים קונולי לראשונה סרט באורך מלא; "הגנן של גן-עדן", אשר הוקרן לראשונה באפריל 2007 בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
בנוסף לעבודתו בתחום הטלוויזיוני, קונולי כיכב במספר סרטים מרכזיים, ביניהם "אנטואן פישר", "ג'ון קיו" ו"היומן".
באוגוסט 2007, לוהק בתור שחקן משנה בסרט "הוא פשוט לא בקטע שלך", אשר יצא לאקרנים ב-2009. קונולי לוהק, על פי הדיווחים, לסרט חדש בתור נגן הג'אז בני גודמן, לצידם של ניק קאנון, ברנדון רות' והראפר Ludacris. הסרט, אשר מתרחש בשנות ה-30, יתמקד באחת הלהקות הבין-גזעיות הראשונות באותה התקופה.
באוקטובר 2008, נשכר קונולי כדי לביים את הקליפ הראשון שלו עבור הראפר דה גיים, באירוח ני-יו. הקליפ נעשה עבור השיר "Camera Phone" הלקוח מאלבומו האחרון של The Game.
בשנת 2018 קונולי ביים את הסרט "גוטי: שלושה דורות" בכיכובו של ג'ון טרבולטה בתפקיד המאפיונר ג'ון גוטי. קונולי נשכר לביים את הסרט אחר שמספר במאים, כולל בארי לוינסון, צורפו לפרויקט במהלך תהליך הפיתוח הממושך שלו. הסרט היה לאסון קריטי ומסחרי, והוא אחד הסרטים הבודדים שזכו לדירוג של 0% באתר הביקורות Rotten Tomatoes.
בשנת 2019 החל לשחק בדמותו של ג'יימס הוק בעונה השנייה של סדרת הפשע "The Oath" בכיכובו של ראיין קוואנטן.
חיים אישיים
קונולי היה במערכת יחסים עם אשת החברה ומפיקת הקולנוע הבריטית פרנצ'סקה דאטון מיולי 2017 עד יולי 2018.
ב-11 בינואר 2021, פורסם כי קונולי מצפה לילד ראשון עם בת זוגתו בשנתיים האחרונות, השחקנית זולאי הנאו (אנ'). נולדה להם בת, קנדי קרוז, ב-7 ביוני 2021.
פרבולואיד
פרבולואיד הוא משטח סיבוב שנוצר מסיבוב פרבולה סביב ציר הסימטריה שלה. הוא נתון על ידי המשוואה
כאשר a = b = 1 מתקבל פרבולואיד סימטרי במיוחד שניתן לתארו במספר צורות:
פרבולואיד בעולם הפיזי
בזרקור מקור אור הנמצא במוקד של מחזיר-אור פרבולי משמש ליצירת אלומת אור חזקה בכיוון מסוים. בצלחות קול נעשה שימוש בעיקרון דומה לשם מיקוד גלי קול והובלתם למרחק גדול.
ניתן למצוא את צורת הפרבולואיד גם בפני השטח של נוזל הנמצא במְכָל ומסובב סביב הציר המרכזי. במקרה זה, הכוח הצנטריפוגלי (כוח מדומה), גורם לפני השטח של הנוזל לעלות על הקירות של המכל תוך כדי קבלת צורה של משטח פרבולואידי.
קפה ערביקה
קפה ערביקה (Coffea arabica) הוא מין של קפה שמקורו מאתיופיה ותימן, הנודע גם בשמות: "שיח הקפה של ערב", "קפה ההרים" או פשוט "קפה ערבי". ישנם זנים רבים של קפה, אולם בעיקר שניים משמשים למשקאות קפה: קפה ערביקה וקפה רובוסטה, ואילו השאר משמשים בעיקר לתעשיות הקוסמטיקה.
ההנחה המקובלת היא כי קפה הערביקה הוא מין הקפה הראשון שתורבת, והוא גודל בדרום מערב חצי האי ערב עוד לפני 1,000 שנים. קפה ערביקה נחשב למין שממנו ניתן להכין קפה משובח יותר מאשר קפה רובוסטה. קפה ערביקה מכיל פחות קפאין, מתאפיין בטעמים מתוקים יותר, קרמה יחסית נמוכה, מרירות עדינה. כ- 0.6% ממשקל פול קפה מסוג ערביקה הוא קפסטול.
זן זה גדל בגבהים שבין 2,000-900 מטרים מעל לפני הים. צורת הפולים שטוחה וארוכה וצבעם ירוק עמוק. קפה הערביקה רגיש מאוד לכפור, דבר שמקשה מאוד על גידולו ועקב כך מחירו גבוה. עץ הקפה ממין זה גדל לגבהים של 9 עד 12 מטרים באופן טבעי, אך במטעי קפה גוזמים אותו לגובה של 3 מטרים כדי להקל על הקטיף. ניתן להפיק בין חצי לחמישה קילוגרמים של פולים מיובשים מכל עץ, אך הדבר תלוי במשתנים רבים כגון: עונה, אקלים, משקעים ומצבו של העץ.
טקסונומיה
קפה ערביקה היה הראשון שנחקר על ידי אנתוני דה ג'וסיו שקרא לו 'יסמיניום ערביקום (מאנגלית: Jasminum arabicum) אחרי שחקר דגימה מגנים בוטניים באמסטרדם. קארולוס ליניאוס סיווג אותו כקפה בשנת 1737.
חלוקה וגידול
במקור, הערביקה גדל באזורי ההרים של אתיופיה. כיום קשה למצוא שם גידולים שצמחו פרא ורוב הגידולים הם ערבוב של עצים שגדלו פרא ועצים שניטעו. הצורה הנפוצה היא שיחים צפופים. כמו כן, ניתן למצוא ערביקה בדרום סודאן והר מרסביט בצפון קניה.
דרויסק
דרויסק (בבלארוסית: Друйск; בפולנית: Drujsk) היא עיירה במחוז משנה ברסלב שבוובלסט ויטבסק בבלארוס. העיירה הייתה עיירה חקלאית יהודית מאז הקמתה במחצית המאה ה-19 ועד חיסול הקהילה והגליית אנשיה לגטו וידזה וממנו לגטו שווינציאן ולרציחתם בפונאר ובמחנות ההשמדה.
היסטוריה
לקהילה היהודית היו מוסדת דת ומוסדות חינוך, ורבני העיירה: רבי משה אהרן לנדאו, שנפטר צעיר, ואחריו רבי שבתאי זלמן רימשיניאט, שימשו בפועל גם כרבניהם של יהודי נקודות היישוב הסמוכות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר תחילת הכיבוש הגרמני, הגיעו לדרויסק פליטים רבים מדרויה והתקיימו בעיירה במשך תקופה ממושכת מעל 1,573 יהודים. במשך התקופה שעד 1942 נרצחו רבים כולל כאלו שברחו ליערות ופעלו כפרטיזנים. בפברואר 1942 הועברו 1,000 היהודים שנותרו בעיירה לגטו וידזה שבו שהו עם יהודי המקום ויהודי דובינובו, פליסה, וסלובודקה. גטו וידזה נשמר בידי שוטרים ליטאים והתנאים בו היו קשים. ביולי 1942 הועברו רוב היהודים מגטו וידזה לגטו שווינצ'יאני. נשים רבות נרצחו בפונאר, ויהודים אחרים נרצחו בגטו קובנה ובמחנות שטוטהוף ואליאס. רק כ-20 יהודים מדרויסק שרדו את המלחמה.
קבוצה צדדית
קבוצה צדדית היא קבוצת מולקולות המחוברת לשרשרת העיקרית של מולקולה ארוכה, בדרך כלל פולימר. הקבוצה הצדדית היא מקרה פרטי של מתמיר.
לדוגמה, בפוליסטירן קבוצות פניל הן קבוצות צדדיות על השרשרת המרכזית.
קבוצות צדדיות גדולות, כמו אדמנטיל (adamantyl) גורמות להעלאת טמפרטורת המעבר הזכוכיתית (Tg) של הפולימר, כיוון שהן מונעות מעבר חלק של השרשראות אחת על פני השנייה. קבוצות צדדיות אלקיליות קצרות עשויות להפחית את טמפרטורת המעבר על ידי יצירת אזורים אמורפיים - מניעת התגבשות במבנה בעל קשרים בין-מולקולריים חזקים.
דוגמה נוספת לקבוצות צדדיות ניתן לראות בחלבונים - החלבונים מורכבים מחומצות אמינו הנבדלות זו מזו בקבוצות הצד שלהן.
ליבת השמש
ליבת השמש מוגדרת כאזור הנמצא בין מרכז השמש עד למרחק של 0.2 עד 0.25 רדיוס שמש מהמרכז ומכיל 34% ממסת השמש. זהו האזור החם ביותר בשמש עצמה ובמערכת השמש כולה. הצפיפות בליבה מגיעה עד ל-150 גרם לסנטימטר מעוקב (פי 150 מצפיפותם של מים נוזלים) והטמפרטורה קרובה ל-15,000,000 מעלות קלווין. לשם השוואה, הטמפרטורה על פני השמש היא כ-6,000 מעלות קלווין. הליבה מכילה פלזמה חמה וצפופה, בלחץ המוערך ב-265 מיליארד בר. בליבה מתבצע תהליך ההיתוך הגרעיני המהווה את מקור האנרגיה של השמש.
קפה רובוסטה
קפה רובוסטה (שם מדעי: Coffea canephora) הוא מין בסוג קפה שמקורו ממערב אפריקה. את קפה הרובוסטה מגדלים בעיקר באפריקה ובברזיל בגבהים שבין 200 ל-800 מטרים (שם הוא נקרא לעיתים "קונילון"), וכן בדרום מזרח אסיה במקומות אליהם הביאו הצרפתים את הצמח בסוף המאה ה-19. במהלך שנות ה-2000 הייצור בווייטנאם, המייצרת רק את קפה רובוסטה, עקף את הייצור בברזיל, הודו ואינדונזיה. בכך הפכה וייטנאם ליצואנית הגדולה ביותר בעולם של זן זה. כשליש מן הקפה המיוצר בעולם הוא מסוג רובוסטה.
צורת הפולים היא קמורה ועגולה, וצבעם ירוק בהיר. ברובוסטה כמות קפאין גבוהה - בין 2 ל-4.5 אחוזים, והוא סביל לתנאי חליטה לא אופטימליים.
המין קפה רובוסטה נחשב למין פחות איכותי לייצור משקה הקפה מאשר המין קפה ערביקה, והוא זול יותר ממנו. הרובוסטה ניחן במרירות ובקרמה עבה, והוא שטוח בדרך כלל בטעמו, מריר, פשוט, ומשמש לרוב לחיזוק תערובות קפה ולהגברת הקרמה באספרסו.
התפרצות סולארית
התפרצות סולארית ( או סערת שמש) היא תופעה המתרחשת על-פני השמש, במהלכה משתחררת כמות עצומה של אנרגיה, עד 1025 × 6 ג'ול. התופעה לא מוסברת דיה מבחינה פיזיקלית, אולם ככל הנראה נובעת מאינטראקציה בין אלקטרונים מהירים והפלזמה בשמש. לעיתים התופעה מלווה בפליטת מסה אדירה מעטרת השמש. במהלך התפרצות נפלטים ענני אלקטרונים, יונים, ואטומים דרך עטרת השמש אל החלל. עננים אלו לרוב מגיעים לכדור הארץ יום או שניים לאחר הפליטה.
התפרצויות סולאריות משפיעות על כל שכבות האטמוספירה של השמש (הפוטוספירה, הכרומוספירה והעטרה), כאשר הפלזמה מתחממת לטמפרטורה של עשרות מיליוני מעלות קלווין, ואלקטרונים, פרוטונים ויונים מואצים למהירויות קרובות למהירות האור. חלקיקים אלו פולטים קרינה אלקטרומגנטית בכל אורכי הגל, החל מגלי רדיו ועד קרינת גמא. ההתפרצויות מתרחשות באזורים פעילים באזור כתמי השמש, במקומות בהם השדות המגנטיים חודרים דרך הפוטוספירה ומקשרים בין העטרה ופנים השמש. המנגנון המניע את ההתפרצויות הוא שחרור מהיר (בסקלת זמן של דקות עד עשרות דקות) של אנרגיה מגנטית האצורה בעטרה.
קרני רנטגן וקרינת על-סגול הנפלטות בהתפרצויות סולאריות עשויות להשפיע על היונוספירה של כדור הארץ ולשבש תשדורות רדיו למרחקים ארוכים. פליטת גלי רדיו בהתפרצויות עלולות לשבש פעילות של מכ"ם או מכשירים אחרים הפועלים באותם אורכי גל.
תדירות הופעתן של ההתפרצויות משתנה, בין מספר התפרצויות ביום כאשר השמש "פעילה", ועד פחות מאחת בשבוע כאשר השמש "שקטה", והן קשורות למחזור הסולארי. התפרצויות קטנות שכיחות יותר מאשר התפרצויות גדולות.
ג'סי ליברמור
ג'סי לוריסטון ליברמור (באנגלית: Jesse Lauriston Livermore; 26 ביולי 1877 - 28 בנובמבר 1940), ידוע גם בכינוי "ילד מהמר" (Boy Plunger), היה סוחר מניות אמריקאי ידוע בתחילת המאה העשרים. התפרסם כשהרוויח מיליוני דולרים ממכירות חסר (שיטה לעשיית רווחים כאשר מחירו של נכס בירידה) בזמן נפילות הבורסה ב-1907 ו-1929, כמו גם בהתווית כללים בסיסים של ניהול כספי במסחר.
ליברמור נולד באקטון שבמסצ'וסטס וברח מביתו בברכת אמו על מנת להימנע מחיי האיכר שאביו ייעד לו. התחיל את קריירת המסחר שלו בגיל 15 כשעבד בחברת ברוקרים בתפקיד זוטר. העסקה הראשונה שלו היה בסכום של 5$ שהניבו רווח של 3.12$. באותה שנה (בגיל 15) הוא הרוויח $1,000 ($20,000 במונחי 2008).
ליברמור הרוויח והפסיד סכומים של מאות מיליוני דולרים לאורך הקריירה שלו. במפולת של 1907 הרוויח 3 מיליון דולרים על ידי מכירות בחסר. את רוב הסכום הפסיד בבועת מחירי הכותנה ובהמשך הוכרז כפושט רגל, אך הוא שב והרוויח סכומים גבוהים בשוק המניות הגואה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובשנות העשרים. ב-1929, כאשר חש שהתנאים מזכירים את השוק של 1907, שוב מכר בחסר בסכומים גבוהים. בכך צבר הון שהוערך ב-100 מיליון דולרים כאשר קרס השוק, ומרבית הסוחרים והמשקיעים איבדו את כספם. בשנות השלושים הפסיד שוב ליברמור את מרבית הונו, כתוצאה מהשקעות שטיבן המדויק אינו ידוע.
כלל יסודי למסחר שקבע ליברמור היה שיש להגדיל את האחזקות בהשקעה רווחית, ולהיפטר במהירות מהשקעות שהניבו הפסדים. הוא עצמו לא נהג תמיד על-פי הכללים שקבע.
ב-1918 נישא ליברמור לדורות'י, שחקנית מברודוויי. לאחר 14 שנות נישואים התגרשו השניים, וב-1933 הוא נישא להרייט מץ. ליברמור היה בעלה החמישי של מץ, וארבעת בעליה הקודמים התאבדו.
ליברמור התאבד ב-1940, והשאיר אחריו מכתב התאבדות באורך שמונה עמודים שיועד לאשתו, בו טען כי הוא כישלון ואינו ראוי לאהבתה. שווי הונו ונכסיו באותה עת עמד על 5 מיליון דולרים, אך ביטחונו ביכולתו להרוויח כסף מסחר במניות לא שב אליו.
בשנת 1940 יצא לאור ספרו של ליברמור "How to trade in Stocks". הספר יצא שוב במהדורה מחודשת, בשנת 2006.
בשנת 1923 פורסם רומן "זכרונותיו של סוחר מניות מוול-סטריט" של אדווין לפבר שמבוסס על חייו של ג'סי ליברמור. הספר זכה להצלחה, תורגם למספר שפות ועבר מספר מהדורות.
תיאטרון צה"ל
תיאטרון צה"ל הוא תיאטרון ששייך לחיל החינוך והנוער בצה"ל, ושחקניו הם חיילים וחיילות בשירות סדיר, בעלי רקע במשחק.
היסטוריה
התיאטרון מופיע ביחידות צה"ל השונות, עם רפרטואר הצגות קומיות ודרמטיות, ממיטב המחזאות העולמית והישראלית. בנוסף מוצגים בו מחזות מקוריים של התיאטרון, שנכתבו על ידי מחזאים ישראלים, ועוסקים בחיי חיילי צה"ל, בהווי הנוער הישראלי ובערכים מרכזיים.
רבים משחקני התיאטרון והאמנים בישראל החלו או המשיכו את דרכם המקצועית בתיאטרון צה"ל, ביניהם דורי בן זאב, גיל אלון, חנה אזולאי-הספרי, אלון נוימן, יפתח קצור, אבי חדש, גאיה טראוב, ענת עצמון, יגאל שדה, מיכל ינאי, מיה דגן, תמיר גינזבורג ורבים נוספים.
רבי אושעיא
רבי אושעיא (בתלמוד הירושלמי: רבי הושעיה רבה או רבי אושעיה בר חמה) היה כהן, מגדולי הדור הראשון של האמוראים בארץ ישראל. היה תלמידו של רבי חייא והמשיך את מפעלו העצום של רבו בסידור שארית הברייתות שלא סודרו על ידיו. כונה "אבי המשנה".
ביוגרפיה
רבי אושעיא היה נצר למשפחת חכמים גדולים. אביו היה רבי חמא בר ביסא. הגיע למעלות גבוהות מאוד בידיעת התורה בהיותו צעיר מאוד בשנים, עד שאמרו עליו שאין חבריו יורדים לסוף דעתו כרבי מאיר. באופן חריג מאוד, הוא מוזכר בתלמוד לפני אביו, והתוספות מסבירים את הפלא בגדלותו היוצאת דופן. במסכת עירובין הוא מכונה ר' אושעיא בריבי, ורש"י פירש שהכוונה "אדם גדול בדורו". עוד משבחים את ר' אושעיא שהראשונים כפתחו של אולם והאחרונים כפתחו של היכל, ולפי אחת השיטות הראשונים הם ר' אלעזר בן שמוע והאחרונים ר' אושעיא, בעוד ר' יוחנן אומר על דורו שהוא כמלא נקב מחט סדקית.
את רוב חכמתו בתורה קיבל מרבי חייא ובר קפרא, שהיו חכמים מבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא. הוא אף שימש מספר חכמים מביתו של רבי יהודה הנשיא.
בית מדרשו של רבי אושעיא היה בקיסריה. אחת ממסקנותיו המפורסמות של רבי אושעיא הייתה: "המנהג מבטל את ההלכה". בבית מדרשו גדלו תלמידי חכמים גדולים, מן המובהקים שבין חכמי האמוראים שבארץ ישראל. מחתימת המשנה בידי רבי יהודה הנשיא לא נעשו יותר שינויים בנוסח המשנה, אך הברייתות עדיין לא נערכו באופן סופי, (אף על פי שגם הברייתות נכללו בספרות התנאים) ואמוראים אחדים היו לפעמים משנים או מוסיפים שינוי כלשהו בלשון הברייתא.
מפעלם של רבי חייא ותלמידו רבי אושעיא היה סידור הברייתות. הם התקבלו בתור סמכות מכרעת עד שהחכמים שאחריהם קבעו: "כל ברייתא שלא הייתה שנויה בבית מדרשו של רבי חייא ושל רבי אושעיא משובשת היא ואל תשיבו ממנה בבית המדרש". מפעלו של רבי אושעיא ניכר בהנחת אחד מהנדבכים הבסיסיים של התלמוד, על ידי בירור הברייתות וסידורן, בצורה שיכלו לשמש אבן פינה במבנה השקלא וטריא של הגמרא. ר' אושעיא נחשב כמי שמדייק בלשון השמועות, ובמיוחד באופן כתיבת המילים (עירובין נג ע"א). יש להניח שהדבר קשור למפעלו בעריכת הברייתות.
ר' יוחנן גדול אמוראי ארץ ישראל, היה תלמידו של ר' אושעיא. מסופר שהיו לרבי אושעיא שנים עשר תלמידים. ר' יוחנן מספר שכאשר למד איתם יחד היו מתקבצים ארבעה תלמידים לשטח של אמה מרובעת כדי לשמוע היטב את דברי רבם.
הוויכוח עם הנוצרים - והספרייה בקיסריה
לפי חוקרות וחוקרים ובהם מארן ניהוף, פולמוסים המופיעים בתלמוד ובמדרש עם "פילוסוף" וכן ויכוחים אחרים מצביעים על היכרות קרובה עם דעות אוריגנס מאבות הכנסייה הנוצרית, ודומים לרשום בכתבי אוריגנס על ויכוחים עם יהודים. ניהוף משערת שרבי הושעיה עבד במפעל התרגום ובירור הנוסח של התנ"ך בספריית פמפילוס שבקיסריה, בה עבדו יהודים נוספים, כמתועד בכתבי הנוצרים הקדומים. לעיתים אף קרה שחלק מפירושי אוריגנס והנוצרים אומצו בידי חז"ל, בלי להזכיר את מקורם.
גאורגיוס השני, מלך היוונים
ילדות ונעורים, תקופת המלוכה הראשונה
גאורגיוס השני נולד בארמון טאטוי, ארמון הקיץ של מלכי יוון, הנמצא כ-15 קילומטרים צפונית לאתונה. הוא היה בנו הבכור של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, ואשתו סופיה, נסיכת פרוסיה. הוא היה גם נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בעת שנולד גאורגיוס, היה סבו, גאורגיוס הראשון, נסיך שמוצאו מדנמרק, מלך יוון לאחר שבשנת 1863 נבחר למלך בתמיכת בריטניה. ב-1913 נרצח גאורגיוס הראשון, ובנו קונסטנטינוס הראשון עלה על כס המלוכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגד קונסטנטינוס לכניסתה של יוון למלחמה, וכתוצאה מכך אולץ ב-1917 לפרוש לגלות, ובנו אלכסנדרוס הראשון עלה לכס המלוכה. גאורגיוס יצא עם אביו לגלות, וב-1920 שב ממנה, לאחר מות אלכסנדרוס, אחיו. ראש הממשלה הליברלי אלפתריוס וניזלוס סבר כי הגיע הזמן להפוך את יוון לרפובליקה, אך הוא הובס בבחירות, וקונסטנטינוס שב לכס מלך יוון.
בשנת 1921 נישא גאורגיוס בבוקרשט לנסיכה אליסאבטה בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה. לזוג לא היו ילדים, ובשנת 1935 התגרשו ואליסאבטה שבה לרומניה.
ב-27 בספטמבר 1922 ויתר קונסטנטינוס הראשון על כס המלוכה, וגאורגיוס לקח את מקומו.
בשנים אלו הייתה יוון מדינה המצויה במלחמה ובמצב של אי יציבות. המלחמה עם טורקיה הסתיימה בתבוסה יוונית, ובאובדן של שטחים רבים באסיה הקטנה. כמיליון וחצי יוונים הפכו לפליטים, ועזבו את השטחים שנכבשו על ידי טורקיה, על מנת להתיישב ביוון. מצב זה הביא לאי שקט חברתי, ולחוסר יציבות פוליטית.
בעקבות ניסיון הפיכה מלוכני ב-1923 שכשל, התבקש גאורגיוס על ידי הממשלה "לצאת לחופשה" בגלות, בעוד שהממשלה תדון בצורת המשטר הראויה ליוון. ב-19 בדצמבר 1923 יצא גאורגיוס לרומניה. ב-25 במרץ 1924 הוכרז על הרפובליקה ההלנית השנייה, וגאורגיוס הודח באופן רשמי, נשללה ממנו אזרחותו היוונית, ורכושו הוחרם.
אשתו של גאורגיוס נותרה בבוקרשט, בעוד שהוא שהה זמן רב בבריטניה וביקר את אמו בפירנצה. בשנת 1932 עבר לגור בבריטניה באופן קבוע.
החזרה לשלטון ותקופת מטקסס
בין השנים 1924 ו-1935 ידעה יוון 23 חילופי שלטון, דיקטטורה צבאית, ו-13 הפיכות. באוקטובר 1935 ביצע הגנרל גאורגיוס קונדיליס הפיכה נוספת, שבאה בתגובה לניסיון הפיכה שנועד להעלות את וניזלוס, הרפובליקאי והליברל, לשלטון. וניזלוס נמלט מיוון, וקונדיליס החליט להשיב את המלוכה. הוא ערך משאל עם, ב-3 בנובמבר 1935. כנגד המשאל עלו טענות קשות לכפייה וזיופים. תוצאת המשאל הייתה כי 98% מן היוונים הצביעו בעד חידוש המלוכה.
גאורגיוס שב ליוון ב-25 בנובמבר, ומיד הסתכסך עם קונדיליס. גאורגיוס רצה להכריז על חנינה כללית, וקונדיליס התנגד לכך. גאורגיוס פיטר את קונדיליס ומינה ראש ממשלה זמני, פרופסור קונסטנטינוס דמטריזס. בינואר נערכו שוב בחירות, שתוצאותיהן לא הביאו להכרעה בין הרפובליקנים והמלוכנים. לשון המאזניים הייתה המפלגה הקומוניסטית היוונית. באופן מקרי מתו לפתע שורה של פוליטיקאים מובילים, ביניהם וניזלוס (שמת בגלות בפריז), קונדיליס ודמטריס. מתוך חשש ממהפכה קומוניסטית, ועל מנת להביא לייצוב המשטר, מינה גאורגיוס את הגנרל יואניס מטאקסס, שר ההגנה בעל הנטיות המלוכניות, לראש ממשלה. מטקסס פתח במהלכים לניטרול הפרלמנט ושלילת זכויות האדם. ב-4 באוגוסט 1936 הכריז על שלטון דיקטטורי, שנודע בשם משטר 4 באוגוסט, שלטון שהיה מושפע מאיטליה הפשיסטית. גאורגיוס הודיע כי הוא מקבל את השינוי החוקתי.
ברוח המשטרים הדומים באירופה, ובמיוחד משטרו של מוסוליני, אסר מטקסס על קיומן של מפלגות פוליטיות, אסר את הקומוניסטים, ביטל את זכות השביתה והפעיל צנזורה קפדנית על אמצעי התקשורת.
מלחמת העולם השנייה
מלחמת איטליה–יוון החלה בניצחון יווני. הפלישה האיטלקית נהדפה, ועד מהרה מצא עצמו הכוח הפולש מתגונן על אדמת אלבניה ממנה יצא לפלישה.
בינואר 1941 מת מטקסס במפתיע מהרעלת דם. המלך החליפו באלכסנדרוס קוריזיס שהיה נגיד הבנק הלאומי היווני. לאחר מות מטקסס היה המלך בעל הכוח האמיתי במדינה. הלחימה נמשכה, ובמרץ 1941 נהדפה מתקפה איטלקית שתוכננה על מנת לסיים את המלחמה.
לאחר כחצי שנה של לחימה, ומשההכרעה לא נראתה באופק, התערב היטלר, ושלח בתחילת אפריל 1941, את הוורמאכט להכריע את הלחימה, דרך בולגריה משתפת הפעולה, ויוגוסלביה, שהתנגדה ונכבשה אף היא. כוחות הוורמאכט הכריעו את הצבא היווני, ואת כוח המשלוח הבריטי שנשלח לסייע לו, ויוון נכבשה על ידי מדינות הציר, בתוך כשלושה שבועות. משהתקרבו טורי הוורמאכט לאתונה, התאבד קוריציס ביריה (אם כי על מנת שלא לעורר פאניקה נמסר לציבור כי מת מהתקף לב). המלך החליט לצאת שוב לגלות.
ב-23 באפריל עזבו המלך וממשלתו את אדמת יוון ופנו לכרתים, שהוחזקה על ידי כוח גדול של בעלות הברית. היטלר התייחס אל המלך כאויב, ובנאום שנשא ב-4 במאי, התקיף אותו באופן אישי. כאשר החל הקרב על כרתים, ב-20 במאי 1941, חששו הבריטים מנפילת המלך בשבי, הן מחשש לגורלו, והן מחשש לתועלת התעמולתית שתצמח לגרמנים מנפילתו של מלך שהוגן על ידי הבריטים.
המלך פונה על ידי הצי המלכותי הבריטי, ונמלט אך בקושי מלכידה על ידי הגרמנים. כאשר עזב את הווילה המלכותית בה שכן בכפר טריבוליה, נראו כבר הצנחנים הגרמנים באזור, ומשנשלחו שליחים להביא ניירות שהותיר אחריו ראש הממשלה אמאנויל צודרוס, שהיה בפמליית המלך, נמסר כי הווילה כבר נתפסה על ידי האויב. המלך, שהחל את ההימלטות כשהוא לבוש במדי גנרל יווני, שכללו עיטורי זהב, התבקש להתלבש בלבוש אזרחי ופשוט. לאחר מסע לילי הצליחה הפמליה להגיע למקום המפגש על חוף כרתים, ושם נאספה מהחוף ופונתה על ידי אוניית הצי הבריטי HMS Decoy. הם הגיעו לחופי אלכסנדריה בליל ה-22 במאי.
שהותו של המלך במצרים הייתה קצרה, לאחר שהות זו המשיך לבריטניה, לבקשת ממשלתו הפרו איטלקית של המלך פארוק.
במהלך הכיבוש הנאצי של יוון נותר גאורגיוס ראש המדינה היווני המוכר על ידי הקהילה הבינלאומית, נתמך על ידי ממשלתה הגולה של יוון, ועל ידי כוחות יוונים ששירתו במזרח התיכון לצד הבריטים. גאורגיוס הגיע עם ראש הממשלה צודרוס לבקר את חייליו במצרים ובארץ ישראל.
ביוון עצמה קמו על כך עוררין. חזית השחרור הלאומית (EAM), והזרוע הצבאית שלה, צבא השחרור העממי היווני (ELAS), ששגשגו לאחר שהוסר מעליהן פיקוחו של מטקסס שאסר את הקומוניסטים, הפכו לתנועת ההתנגדות היוונית הגדולה ביותר, ונהנו מתמיכה עממית רחבה. הארגונים השונים נאבקו בנאצים, אך במקביל ניהלו גם את תחילתה של מלחמת אזרחים בין הימין ובין השמאל.
כאשר שיחרורה של יוון נראה באופק, רעיון שיבת המלך לאדמת יוון גרם לוויכוחים פנימיים הן ביוון עצמה, והן בקהילה היוונית הגולה. על אף שהמלך גינה בפומבי את משטרו של מטקסס בשידורי רדיו ששודרו ליוון, עדיין זכרו לו רבים את תמיכתו במשטר הרודני. בנובמבר 1943 כתב גאורגיוס לראש הממשלה הגולה אמנואיל צודרוס, "אבחן מחדש את התאריך בו אשוב ליוון, מתוך הסכמה עם הממשלה". במכוון או בטעות הופץ נוסח של המכתב שהשמיט את המילה "תאריך", והותיר את הרושם ששאלת שובו של גאורגיוס עצמה שנויה במחלוקת, והופצו שמועות כי הסכים למשאל עם נוסף בדבר המלוכה, או אף ויתר עליה כליל.
ב-24 בספטמבר 1944 נחת צבא בריטי ביוון ושיחרר אותה בתוך שישה שבועות. על אף דרישת ראש הממשלה הליברלי, גאורגיוס פפנדראו כי המחתרות הקומוניסטיות תפסקנה את הלחימה, סירב השמאל להתפרק מנשקו, ומלחמת האזרחים המשיכה. גאורגיוס נמנע מלשוב ליוון, ובלחץ של בעלות הברית מינה כעוצר את הארכיבישוף דמסקינוס מאתונה, עד להכרעה בשאלת המלוכה במשאל עם. דמסקינוס מיהר ומינה ממשלה רפובליקאית המתנגדת למלוכה. גאורגיוס המותש נראה כמוותר על המלוכה, ורכש בית בלונדון בו גר בגלוי עם אישה שהייתה מזה זמן פילגשו.
השיבה ליוון, ומותו
בבחירות שנערכו ב-31 במרץ 1946 זכו המפלגות המלוכניות ברוב המושבים בפרלמנט, שכן בחירות אלו הוחרמו על ידי השמאל. ב-1 בספטמבר 1946 נערך משאל עם בשאלת המלוכה, שאף הוא הוחרם על ידי השמאל. תוצאות המשאל היו בעד חידוש המלוכה ברוב של 69%, ואילו 90% תמכו בשובו של המלך.
ב-26 בספטמבר שב המלך ליוון ומצא כי ארמון המלוכה נבזז, העצים בארמון טאטוי בו נולד נכרתו, וגוויות נקברו בחופזה בקברים רדודים בגן הארמון.
בשנת 1947, בעקבות תוצאות משאל העם, התחדשה מלחמת האזרחים בין הקומוניסטים, שישבו בצפון המדינה ונתמכו על ידי המדינות הקומוניסטיות יוגוסלביה של טיטו ואלבניה בשלטון אנוור הודג'ה, ובין הממשלה הימנית, בראשות ראש הממשלה צלדריס, שמינה גאורגיוס, שנתמכה על ידי ארצות הברית.
ב-31 במרץ 1947 נמצא המלך כשהוא חסר הכרה בארמון המלוכה באתונה, ומת ביום שלאחר מכן.
על כס המלוכה עלה אחיו, פאבלוס. כעצה לשליט החדש הותיר אחריו גאורגיוס, למוד הגלות, את האימרה "הכלי החשוב ביותר עבור מלך ביוון הוא המזוודה".
ברית עולם (שיר)
ברית עולם הוא פזמון שנכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי מתי כספי שגם ביצע את השיר במקור.
רקע
השיר הוא שיר אהבה שכתב אהוד מנור לאשתו עפרה פוקס בעת ששהו בניו יורק, זמן קצר לאחר נישואיהם.
השיר נכלל באלבומו השני של כספי שנקרא בשמו ויצא ב-1976, וידוע גם בשם הפעמון, על שום תמונת פעמון ביתי המופיעה על גבי עטיפת התקליט.
במצעד השבועי של רשת ג' הגיע השיר למקום השני, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ו (1976) הגיע השיר למקום ה-15. כמו כן, במצעד שירי אהוד מנור הגיע השיר למקום השביעי, וב״מצעד של המדינה״ שנערך בשנת 2009 (ה'תש"ע) הגיע למקום ה-33.
השיר נודע גם בביצוע של בועז שרעבי שהקליט אותו עבור אלבומו החמישי "משאלה" שיצא בשנת 1987.
אחד מספרי שיריו של כספי ובו תווים של פזמוניו נקרא בשם "ברית עולם" ויצא ב-1980. אלבום אוסף משירי אהוד מנור נקרא אף הוא בשם זה.
"ברית עולם" נחשב לאחד משירי הכניסה לחופה הפופולריים ביותר בישראל.
21st Century Breakdown
21st Century Breakdown (התמוטטות המאה ה-21) הוא אלבום האולפן השמיני של הלהקה האמריקאית גרין דיי. יצא ב-15 במאי 2009 ונקרא על שם השיר הראשון (שני למעשה, השיר הראשון, Song Of The Century הוא מעין הקדמה לסיפור באלבום) שפותח את סיפור האלבום, 21st Century Breakdown.
האלבום הוא אלבום קונספט - אלבום בו יש קשר עלילתי בין השירים ולו מסרים או דעות. אלבום זה הוא אלבום אופרת הרוק השני של גרין דיי (אחרי American Idiot שיצא ב-2004), ובנוסף לכך, האלבום הראשון שגרין דיי הפיקו עם המפיק בוץ' וויג (ולא עם המפיק שהפיק את שאר אלבומיהם, רוב קוואלו).
האלבום זכה להצלחה גדולה, ונמכר בכקרוב לחצי מיליון עותקים שבוע בלבד לאחר יציאתו. הוא כבש את מצעדי המכירות בארצות הברית, בבריטניה, ביפן, באוסטרליה, בצרפת, באיטליה ובעוד מדינות ברחבי אירופה ודורג במקום הראשון במצעד האלבומים הנמכרים ביותר באירופה, באמריקה ובבריטניה. מבקרים רבים הכתירו את האלבום כמוצלח ביותר של גרין דיי, ומגזינים יוקרתיים כמו הרולינג סטון, Associated Press והניו יורק טיימס העניקו לו ציונים מקסימליים והגדירו אותו כ"אחד האלבומים המוצלחים של העשור האחרון".
סבב ההופעות של האלבום התחיל למעשה עוד לפני יציאתו, באפריל 2009. ההופעות היו די קטנות, כמעין חימום לסבב הענק שהתחיל ב-3 ביולי בסיאטל, וושינגטון. הסבב נמשך עד סוף שנת 2010 והוא סבב ההופעות הגדול ביותר בהיסטוריה של גרין דיי הם ביקרו במסגרתו בכל רחבי העולם.
ב-31 בינואר 2010, בטקס פרסי גראמי ה-52 בלוס אנג'לס, זכה האלבום בפרס "אלבום הרוק הטוב ביותר" והפך לאלבום השני של גרין דיי שזוכה בפרס זה ביחד עם אמריקן אידיוט.
עלילת האלבום
האלבום מספר על זוג בשם כריסטיאן וגלוריה, המנסים לשרוד בכאוס שהותיר אחריו נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' בוש, ולהתרגל למאה חדשה שכבר מתחילה "להתפורר", במקביל לסיפור אהבה שמתפתח ביניהם במהלך האלבום. השיר שפותח את האלבום, Song of the Century, נמשך כ-57 שניות, וכולל הקלטה של סולן הלהקה, בילי ג'ו ארמסטרונג, ללא ליווי שאר הלהקה, שר על רקע צלילים של תקליט ישן, צפצופי מורס ושדרי רדיו ישנים. השיר מביע ייאוש מהמצב הנוכחי בארצות הברית, מהמאה הנוכחית והמלחמות בעולם, אך מביע גם תקווה לעתיד. החלק הראשון של האלבום מציג את הדעות של האלבום, ההתקוממות נגד הממשל של בוש, השמחה על כך שתקופה חדשה עומדת בפתח. החלק השני ממשיך בקו דומה, בשיר שפותח אותו, East Jesus Nowhere, מוצגים הדעות של חברי הלהקה בנושא הדת (וגם דעותיו של כריסטיאן). השיר Restless Heart Syndrome מדבר על התמכרות לתרופות מרשם וההרגשה הרעה בלעדיהם. החלק השלישי והאחרון של האלבום, מוחה נגד העולם המודרני (American Eulogy), כל ההתקדמות שלו, המלחמות שבו (21 Guns) והחיים והחברה שנוצרו בו.
השיר Christian's inferno מדבר על הפרופיל הפסיכולוגי של כריסטיאן, על דמותו באלבום, והמאבק הפנימי שלו כדי להביס את השדים הפנימיים שבו, שהם "גיהנום של ממש". אחרי הפזמון הראשון והשני, בילי ג'ו ארמסטרונג עושה קול שטני, שנועד להזכיר את השדים של כריסטיאן. השיר Christian's inferno הוא ההתחלה לשיר Last night on earth, אשר ממשיך אותו.
רשימת השירים
כל המילים נכתבו בידי בילי ג'ו ארמסטרונג, כל המוזיקה הולחנה בידי גרין דיי.
האדם הדניסובי
האדם הדֵנִיסוֹבִי הוא אוכלוסייה פרהיסטורית נכחדת של אדם קדום שחיה לפני כ-190 אלף עד 40 אלף שנה. האדם הדניסובי התגלה בשנת 2010 באמצעות מיפוי רצף הגנום משני שברי מאובנים – עצם של אצבע ושן טוחנת – שנמצאו במערת דניסובה, בהרי אלטאי בסיביר. בשנת 2019 דווח לראשונה על ממצא דניסובי מאתר אחר, ב ברמת טיבט.
רצף הגנום גילה שהאוכלוסייה הדניסובית התפצלה מהשושלת שמובילה לבני-האדם בני-ימינו לפני כ-800 אלף שנה, ומהשושלת שמובילה לניאנדרטלים לפני כ-640 אלף שנה. הרצף מעיד גם על כך שחלק קטן (בין 3% ל-6%) מהגנום של ילידי אוסטרליה ומלנזיה בני-ימינו הוא ממקור דניסובי, ככל הנראה כתוצאה מכך שאבותיהם חיו בסמיכות לדניסובים או יחד איתם והעמידו צאצאים משותפים. במערת דניסובה נמצאו גם עצמות שרצף הגנום שהופק מהן הוא ניאנדרטלי בחלקו ודניסובי בחלקו, וזו עדות לכך שהיו לדניסובים צאצאים משותפים גם עם הניאנדרטלים.
הדניסובים הם האוכלוסייה הראשונה של בני-אדם קדומים שהתגלתה והוגדרה באמצעות מחקר פלאוגנטי בלבד. עקב היעדר מאובנים מפורטים, כמעט דבר אינו ידוע על האנטומיה והתרבות שלהם, ולכן גם לא ברור עדיין הקשר שלהם לאוכלוסיות ומינים קדומים אחרים כמו הומו היידלברגנסיס או הומו ארקטוס.
הממצאים ממערת דניסובה
מערת דניסובה היא מערה קרסטית הסמוכה ליובל של נהר אוב, במחוז אלטאי במחוז הפדרלי הסיבירי של הפדרציה הרוסית. המערה נקראה ברוסית על שם הנזיר דיוניסי שהתבודד בה במאה ה-18, אך בני העם האלטאי החיים באזור מכנים אותה "איו-טאש" שפירושו בשפתם "סלע הדוב".
החל משנות ה-70 גילו ארכאולוגים סובייטים במערה מאובני חיות נכחדות, כמו אריה המערות וצבוע המערות, בשכבות שתוארכו לעידן הקרח של הפלייסטוקן, כ-280 אלף עד 30 אלף שנה לפני זמננו, בשיטות תרמולומינסציה ותיארוך פחמן-14. בנוסף התגלו במערה כלי אבן מן התרבות המוסטרית, האופיינית לניאנדרטלים מן התקופה הפלאוליתית התיכונה, וגם כלי-אבן פחות עתיקים ותכשיטים האופייניים לבני-אדם מודרניים אנטומית מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
החפירות במערה נערכו על ידי הארכאולוגים מיכיאיל שונקוב ואנטולי דרביאנקו מהאקדמיה הרוסית למדעים בנובוסיבירסק. בשנת 2000 הם גילו שן טוחנת מאובנת הומינינית, על פי גודלה ומצבה מפרט בוגר אך לא קשיש, המסומנת כיום דניסובה 4. בשנת 2008 גילה שונקוב עצם מהפרק האחרון של אצבע זרת, על פי גודלה מצעיר או ילד, המסומנת כיום דניסובה 3. בשנת 2010 התגלה במערה שבר עצם בוהן הומינינית המסומן דניסובה 5. שברי עצמות אלו התגלו בשכבה שתוארכה לגילים של 48 אלף עד 30 אלף שנה לפני זמננו. בשנת 2016 דווח על גילוי שבר עצם הומינינית בשכבה קדומה יותר המתוארכת לגיל של לפחות 50 אלף שנה לפני זמננו ומסומנת דניסובה 11. כל הממצאים האלו היו חלקיים מכדי לזהות לאיזה טיפוס אדם קדמון השתייכו בעליהם.