cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוואדאג'ין פראט
חייו
כשהיה בן שלוש, עבר פראט עם הוריו לנורמל, אילינוי, שם הציעה אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין לאמו משרת פרופסור לעבודה סוציאלית ולאביו תאודור, יליד סיירה לאון משרת פרופסור לפיזיקה. פראט החל את לימודי הפסנתר בגיל שש, אצל לזלי סומפונג. מגיל תשע למד גם נגינה בכינור, אבל עניינו העיקרי רוב שנות ילדותו היה בטניס, שבו השיג דירוג ב"יו.אס. מידווסט". בסופו של דבר בחר להתרכז בכשרונותיו המוזיקליים, ובגיל 16 דחה מלגות טניס בבתי ספר אחרים כדי לקבל מלגת לימודים בכינור באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, לשם נרשם לשנת הלימודים הראשונה. בהמשך עבר למכון פיבודי למוזיקה בבולטימור, שניאות, בניגוד לבתי ספר אחרים, לקבל אותו הן כפסנתרן והן ככנר.
הכוחות המזוינים של סן מרינו
הכוחות המזוינים של סן מרינו (באיטלקית: Forze Armate Sammarinesi) מתייחס לכוחות ההגנה הצבאיים הלאומיים של הרפובליקה של סן מרינו. הם נחשבים לכוחות הצבאיים הקטנים בעולם, כאשר לענפי הכוחות השונים יש תפקידים מגוונים ביניהם: ביצוע תפקידים טקסיים, סיור בגבולות, שמירה על מבני ממשלה וסיוע למשטרה בתיקים פליליים גדולים. בנוסף קיימת ז'נדרמריה צבאית המהווה חלק מהכוחות הצבאיים של הרפובליקה. כל הכוח הצבאי של סן מרינו תלוי בשיתוף פעולה של כוחות במשרה מלאה ועמיתיהם המתנדבים (המכונים Corpi Militari Volontari), או כוח צבאי התנדבותי. ההגנה הלאומית במקרה של מעצמה עולמית תוקפנית היא באחריות הכוחות המזוינים של איטליה, כפי שנקבע בהסדר. אין שירות חובה, אולם בנסיבות מיוחדות ניתן לגייס אזרחים בגילאי 16 עד 55 להגנה על המדינה.
חיל הקשת
אף על פי שפעם החיל היה מרכזי בצבא סן מרינו, חיל הקשת הוא כיום כוח טקסי לחלוטין של כ-70 חיילים מתנדבים. לחיל יש היסטוריה מתמשכת מאז הוא אוזכר לראשונה בחוקים הלאומיים של 1295. הוא תואר על ידי הממשלה כ"ההרכב הצבאי הוותיק ביותר ברפובליקה", מדיו הם בעיצוב מימי הביניים, ואף על פי שזו יחידה צבאית סטטוטורית, אין לה תפקיד צבאי ממשי כיום. באמצע המאה העשרים חיל הקשת הפך ברובו ללא פעיל, מלבד מצעד בחגים, אך בשנת 1956 התחדש הנוהג לאמן את חברי החיל בירי קשת מוצלב, והוקמה 'פדרציית קשת צולבת' כדי לעודד תחרות באמנות זו, כך שליחידה (אם כי עדיין טקסית לחלוטין באופייה) יש שוב קיום פעיל מאוד.
הז'נדרמריה
חיל הז'נדרמריה של סן מרינו הוקם ב-1842 והוא תחת בשליטתו של שר החוץ. מהמשרתים בתפקיד הם בעלי אחריות להגנה על האזרחים ורכושם ולשמירה על החוק והסדר.
הז'נדרמריה רשאית להיעזר במשטרה העירונית במקרים של פשיעה חמורה או ביטחון לאומי.
המשטרה העירונית
המשטרה העירונית (Corpo di Polizia Civile) אינה חלק מהכוחות המזוינים של סן מרינו, אך היא עובדת איתם בשיתוף פעולה הדוק ובמיוחד עם הז'נדרמריה. היא אחראית על שיטור בקהילות המקומיות ועל בקרת תנועה. המשטרה העירונית מחויבת על פי חוק לשתף פעולה עם הז'נדרמריה בשיטור המדינה.
טיל אוויר-אוויר
טיל אוויר-אוויר (בראשי תיבות: טא"א) הוא טיל מונחה המשוגר מכלי טיס (לרוב מטוס קרב) לעבר כלי טיס אחר במטרה להשמידו.
היסטוריה
פיתוח טיל האוויר-אוויר המונחה הראשון נוצר כחלק מפרויקט MX-798, שבו זכתה חברת יוז איירקראפט בשנת 1946, במקור הטיל כונה XF-98 מכיוון שהוא סווג כמטוס ללא טייס. שנועד להיות טיל תת-קולי לשימוש מפציצים לצורך הגנה עצמית, הניהוג שלו היה ידני, אך זה הוכח ככלי בעייתי מכיוון שהמטיס התקשה להגיב ולהעריך את המרחק כמו שצריך ולכן נדרש היה לפתח מערכת ביות. במהרה הפך הפרויקט לפיתוח טיל על-קולי בשם MX-904 בשנת 1947, ולאחר מספר שנים הוחלט להפוך את הטיל לשימוש מטוסי קרב, כחלק מתפיסת מטוסי היירוט שנבנתה בתחילת המלחמה הקרה. הטיל שוגר לראשונה בשנת 1949, ומאחר שבשלב זה חיל האוויר הגדיר לראשונה מה הוא טיל אוויר-אוויר ואוויר-קרקע, שמו של הטיל שונה שמו מספר פעמים. השם הסופי היה AIM-4 פלקון, וכך מוכר כיום הטיל חרף כינוייו הרבים. לטיל זה שני מאפיינים חריגים מהצפוי כיום: הוא יוצר בתחילה כדגם עם ביות מכ"ם פעיל-למחצה, ורק לאחר מכן עם ביות תת אדום, ונועד לנשיאה בתא פצצות פנימי. הטיל נכנס לשירות בשנת 1956.
טיל האוויר-אוויר הראשון מתוצרת ברית המועצות הוא ה-RS-U-1 (קוד דיווח נאט"ו "AA-1"), שפיתוחו החל בשנת 1952 ונכנס לשירות בשנת 1957. לטיל זה מטרות דומות - הוא נועד לשימוש במטוסי יירוט נגד מפציצים כבדים, אך היה קצת ארוך יותר (2.365 מטר) ותת-קולי.
הטיל הפופולרי ביותר מבין טילי האוויר-אוויר המערביים ה-AIM-9 סיידווינדר נכנס לשרות 1958, הטיל היה מתקדם מאוד לזמנו מה שגרם מספר חיקויים ביניהם השפריר 1 ווימפל K-13. ועל בסיס עיצובו מבוססים מרבית טילי אוויר-אוויר.
על מרבית דגמי הטילים הורכב ראש קרב של חומר נפץ, בשילוב עם מרעום קרבה במשקל של כ-10 ק"ג, אך ישנם חריגים במהלך ההיסטוריה: טילים עם רש"ק מוקטן (כגון הR-60 (קוד דיווח נאט"ו "AA-8"), עם רש"ק בעל 3 ק"ג), וטילים עם רש"ק אטומי. ההיגיון מאחורי שימוש ברש"ק אטומי גם הוא תוצר של תורת היירוט, שטענה שיש ליצור מיירטים מהירים, על-קוליים ובעל חימוש מועט, לצורך הפלת להקי מפציצים כבדים החמושים בנשק אטומי. רש"ק אטומי יכול להבטיח השמדה מוחלטת של מפציצים רבים, אך על מנת להגן על משגריו עליו להיות בעל טווח פעולה גדול.
מדינות רבות כיום מפתחות ומייצרות טילי אוויר-אוויר. בין המובילות בתחום זה – ישראל (עם הפיתון מתוצרת רפא"ל), ארצות הברית (AIM-9X סיידווינדר, AIM-120 אמראם), רוסיה (וימפל R-73 - קוד דיווח נאט"ו "AA-11"), ומדינות האיחוד האירופי (אנגליה - AIM-132 אסראם, גרמניה ועוד - IRIS-T).
מבנה
בדומה לטיל רגיל, גם לטילי אוויר-אוויר צורת צינור מוארך, עם מנוע רקטי. עם השנים, ובעיקר הודות לסיידווינדר האמריקאי, עוצבה דמותו של טיל האוויר-אוויר בצורה דומה, ללא תלות ביצרנים ובמפתחים: ישנה תצורה עתידית (המיושמת בטיל MBDA מטאור), שבה הטיל מונע בעזרת מנוע סילון מסוג מנוע מגח סילון המוזן בדלק נוזלי, כאשר כונסי האוויר ממוקמים במרכז הגוף. טילים כאלו מיועדים לטווחים ארוכים (מעל 100 ק"מ), ומשתמשים בביות מכ"ם פעיל.
מקטעי הטיל
נהוג כיום לחלק את הטיל למקטעים שונים: מרעום המגע ממוקם לרוב לפני הרש"ק, ואילו מרעום הקרבה ממוקם לרוב בתוך ראש הביות.
היגוי
ישנן שלוש תצורות כנפוני ניהוג בטילי אוויר-אוויר: לרוב הניהוג מתבצע בעזרת הכנפונים הקדמיים, היכולים להמשיך בניהוג גם כאשר מנוע הטיל כבה, אך ישנם טילים מודרניים שבהם משתמשים בניהוג וקטורי המתעל את דחף המנוע לצורך כיוון הטיל למטרה. לשיטה זו חיסרון בולט: אין המשך ניהוג לאחר כביית המנוע, ומכאן שהטווח היעיל קצר יותר. הדוגמה המתקדמת ביותר לניהוג קלאסי הוא פיתון 5 הישראלי, שבו בסך הכול 14 משטחי ניהוג וייצוב, ואילו מהצד השני ניצב ה-AIM-132 אסראם האנגלי, בעל 4 משטחי ייצוב בלבד.
ביות, מעקב ופגיעה
על מנת שהטיל ייפגע במטרה, עליו לבצע מספר פעולות: חיפוש, ביות, נעילה ומעקב וביות סופי. אלו נעשות תוך שילוב של ראש הביות וראש ההנחיה, ובטילי מכ"ם גם בעזרת המטוס המשגר.
לאחר שלב החיפוש והביות, על הטייס או מחשב המטוס לאשר נעילה של הטיל. מרגע זה הטיל יעקוב רק אחרי מטרה זו, עד שיוחלט אחרת, או עד שיגורו מהמטוס. לאחר השיגור, הטיל מחשב את הדרך היעילה ביותר לפגוע במטרה. הניהוג אל המטרה בטילים קלאסיים היה פשוט: הטיל נע כל העת בכיוון מטוס המטרה (לרוב - אחר מנוע המטרה), ושינה את כיוון התקדמותו בדיוק לפי תוואי התנועה של המטרה (מצב זה מכונה מרדף כלב - מפני שכלבים עוקבים אחרי מטרתם בדיוק לפי תוואי הדרך של המטרה). תרחיש זה נועד להסתיים במצב שבו הטיל נע בדיוק מאחורי המטרה, כשיעדו הוא להדביק את המטרה בקצב הפרשי המהירות בינו לבין המטרה (על פי מהירות הסגירה). למעשה, ניווט זה היה נפוץ בטילים מיושנים ואיפשר תוואי ניהוג כמעט יחיד שנע בקו ישר - במקרה של תמרוני חמיקה חזקים הטיל היה סוטה מהדרך ומאבד נעילה. כיום ישנם טילים רבים, ובראשם הפיתון הישראלי, המסוגלים לתכנן מסלול פגיעה מורכב שיתגבר על כל תמרון חמיקה מצד מטוס המטרה, ואף מאפשרים פגיעה במספר מקומות שונים במהלך המסלול. ניווט כזה הוא למעשה ניווט יחסי (מרדף חתול, מכיוון שחתול מקצר את הדרך אל המטרה) שבו הטיל חותר למגע בנקודה מרוחקת שאליה תגיע המטרה, תוך שמירת קשר עין רציף עם המטרה.
כאשר הטיל מגיע לקרבת המטרה הוא נכנס למסלול ביות סופי. אם הטיל מפספס פגיעה ישירה, מופעל מרעום קרבה המפוצץ את הטיל, הקיים מכיוון שסיכויי הפגיעה במדויק נמוכים יחסית לסיכויי החליפה (כלומר - מצב שבו הטיל והמטרה יחלפו זה על פני זה). במרבית הטילים נדרך מרעום הטיל רק לאחר מאות מטרים ממרחק המטוס המשגר, על מנת למנוע הפלת עמיתים או הפלה עצמית. טילים ישנים פגעו אך ורק באזור צינור הפליטה של המטוס, אך טילים מתקדמים מתוכננים לפגיעה במרכז הגוף, על מנת להביא להפלה ודאית (וזהו עוד שימוש במצב HOJ בטילי מכ"ם - מכיוון שהמכ"ם נמצא בחזית המטוס, ביות סופי עליו יוביל את הטיל לאזור מרכז המטרה).
המרעום מפעיל את ראש הקרב של הטיל. לרוב מדובר בחומר נפץ מרסק שעטוף בגליל של מוטות מתכת (לדוגמה: פלדה או טיטניום) המרותכים זה לזה בקצוות מנוגדים. אלה נפתחים למעין רשת עגולה ורחבה, שמטרתה לקרוע את גוף המטוס בצורת זיג-זג.
טווח פעולה
לרוב, טילים מתפרסמים עם טווח הפעולה המרבי שלהם, אך נתון זה מטעה. טווח הפעולה היעיל של טיל אוויר-אוויר תלוי במשתנים רבים של מטוס המטרה, כגון מהירות, גובה, זווית, כיוון טיסה ותמרוני חמיקה. לדוגמה, טיל וימפל R-77 (קוד דיווח נאט"ו AA-12) הוא בעל טווח מוצהר של 100 ק"מ, אך נתון זה מדבר על מטרה הטסה חזיתית לטיל, בגובה רב, וללא תמרונים. בגובה נמוך, הטווח יורד בכ-75%, כלומר - לכ-20 ק"מ. אם המטרה תתמרן ותנסה להתחמק מהטיל בדרכים שונות, הטווח ירד עוד יותר, עד לכ-5 ק"מ בלבד.
הטווח היעיל של טילי אוויר-אוויר, שבתוכו סיכויי המטרה להימנע מפגיעה לאחר שיגור הטיל הם אפסיים, נקרא שטח הריגה (No Escape Zone).
טייסים בעלי הכשרה ירודה ומוטיבציה נמוכה, ידועים בנטייה לירות את הטילים מהמטוס מהטווח המקסימלי האפשרי, ולהפיל עקב כך מספר אפסי של מטוסי אויב כך לדוגמה במהלך מלחמת אתיופיה אריתריאה (1998-2000), טייסי קרב משני הצדדים נהגו לירות טילים לטווח בינוני מדגם וימפל R-27 (קוד דיווח נאט"ו AA-10) בקצה מעטפת הפעילות שלהם, ונחלו הצלחה מועטה בלבד; אך כאשר טייסים אתיופיים אמיצים החליטו להתקרב ולירות מטווח קצר טילי וימפל R-73 (קוד דיווח נאט"ו AA-11), מרבית הטילים פגעו במטרותיהם.
התגוננות מפני טילים
כמובן מאליו בכל כלי נשק, מיד עם כניסת טיל האוויר-אוויר לשימוש, הומצאו שיטות ההתגוננות מפני כלי הנשק החדש. הבסיס לכל שיטות החמיקה הוא עקרונות הביות והמעקב של הטיל הנורה לעבר החומק, כך שבמקרה של טילים מיושנים הנעים בקו ישר, ננקטו אותן שיטות לחמיקה ממטוסים - שבירה פתאומית של כיוון הטיסה היה מספיק בתחילה לצורך ניעור הטיל מגב הנרדף. עם התחכמות הטילים, פותחו דרכים נוספות: נגד טילים מבויתי חום, נוצרו נורי הטעיה מבוססי מגנזיום בעלי בעירה חזקה במיוחד, שהטעתה את ראש הביות וגרמה לו לפגוע בהם במקום במטרה, ובמהרה נוספה לנורים גם החובה לשבור כיוון טיסה, כך שהנורים ימשיכו בכיוון הטיסה המקורי ויטעו את הטיל. נגד טילים מונחי מכ"ם הכניסו לשימוש את אמצעי המוץ שהוא סלילי מתכת המחזירים את הדי המכ"ם ומטעים את ראש הביות. במקור פותח המוץ נגד מכ"מים קרקעיים, והתגלה כיעיל אף יותר נגד טילים בעלי מכ"ם קטן.
עם השנים נוצרה אסימטריה, שבה ביות הטילים מחוכם עשרות מונים מאמצעי הנגד, כך שכיום מחפשים דרכים חדשות ומתוחכמות יותר להטעיית טילים. נורים חדישים ומטוסי דמה קטנים נועדים להחליף את המוץ והנורים. בנוסף משתמשים נגד טילי מכ"ם גם באמצעי לוחמה אלקטרונית המיועדת לשבש את קליטת הדי המכ"ם במטוס המשגר, ובאמצעי לוחמה אלקטרונית אחרים לצורך שיבוש מעגלי הטיל עצמו.
הטכנולוגיה המתקדמת ביותר כיום הוא בתחום החמקנות, אך זו יקרה מדי לשימוש מדינות מתפתחות, שהן הצרכן העיקרי של טילי אוויר-אוויר.
סיווג
טילי אוויר-אוויר מסווגים במספר דרכים:
סיווג על פי שיטת ביות
כמו שהוזכר למעלה, ישנן שלוש שיטות ביות בטילי אוויר-אוויר, ומכאן הסיווג:
חוות שדה בר
חוות שדה בר היא מעון לבנים שהוקם בשנת 1998 במסגרת רשות חסות הנוער, לרגלי ההרודיון, בסמוך לנוקדים. בחווה יש חוות סוסים טיפולית, חקלאות אורגנית, מטעי פרי, מסעדה ופינת חי.
בכפר התחנכו לאורך השנים מאות נערים שעבדו בחקלאות, והקשר בין הנוער לבין החווה נמשך גם בתקופה שלאחר סיום הלימודים.
חוות שדה בר מוחזקת על ידי "עמותת בית עציון". בשנת 2009 הועלו טענות שהביאו להקמת ועדת בדיקה על ידי משרד הרווחה.
ייחודיות חוות הנוער
הייחודיות של חוות הנוער שדה בר באה לידי ביטוי במישורים הבאים:
חניכים מגיעים לחווה על ידי הפניה מרשויות החוק ושירותי הרווחה, בהסכמת הורי הקטינים.
פעילות חינוכית
בחווה היה בית ספר תיכון בפיקוח משרד החינוך, ובניהולו של אורן בית הלחמי, בו למדו חלק מהנערים. בשנת 2019 עבר בית הספר למתכונת של מכינה קדם-אקדמית, מטעם אוניברסיטת אריאל.
פעילות חברתית
הפעילות החברתית כוללת טיולים בארץ ומסעות ספורטיביים. המסעות לסוגיהם נערכים במטרה להכין את הנערים לשירות צבאי. הפעילות נועדה לאפשר לחניכים להגיע מוכנים לקראת ימי סיירות ולהתגייס ליחידות קרביות בצה"ל. עם זאת, הפעילות הגופנית והספורט אינם בגדר חובה. הטיולים בארץ כוללים פעילות בחיק הטבע וביקורים באתרים היסטוריים וארכאולוגיים.
ענפי החקלאות
בחווה קיימים ענפי החקלאות הבאים כחלק מהתהליך החינוכי: סוסים לרכיבה טיפולית, ייצור שמן זית אורגני. מסביב לחווה נשתלו עשרות דונם של עצי זית. בתום עונת המסיק נשלח יבול הזיתים לבית בד ומופק ממנו שמן זית. בנוסף קיימים מטעי רימונים, להפקת מיץ, מטעי שקדים ותאנים וחוות חיות לטיפול רגשי.
טענות על התנהלות החווה
בשנת 2009 הועלו טענות נגד מייסד ומנהל החווה, יוסי שדה. בעקבות טענות אלה, הקים משרד הרווחה ועדת בדיקה.
הטענות כללו ניהול כספי בלתי תקין של החווה, לרבות דיווחים פיקטיביים על מספר תלמידים בבית הספר לצורך קבלת מימון ממשרד החינוך, דיווח לא מדויק על מועדי עזיבה של חניכים במטרה לקבל המשך מימון ממשרד הרווחה אודותם לאחר עזיבתם, וחשדות לגיוס תרומות בדרכים בלתי חוקיות. בנוסף לכך, עלו חשדות לאי סדרים בכל הקשור לרכישת הבתים ב"שדה בר".
טענות כנגד יוסי שדה, מנהל החווה
בשנת 1999 התפרסמה כתבה כנגד יוסי שדה והחווה בעיתון "כל העיר" תחת הכותרת "חוות החיות", בכתבה הועלו האשמות קשות כנגד יוסי שדה על יד מספר בוגרים שעזבו את המקום. בין השאר טענות על הפקרות מינית והתעללות בבעלי חיים.
בשנת 2008, נבחר יוסי שדה, מייסד חוות "שדה בר" ומנהלה, להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות. בעקבות זאת פרסם "מעריב" תחקיר ובו עדויות רבות וטענות על אופיו והתנהלותו של יוסי שדה, ובהן: אופי מיני מופרז, התעללות בבעלי חיים, מניפולציות רגשיות קשות, מעילות כספיות והשוואת החווה לכת על ידי בוגריה. שדה הכחיש את הדברים וטען שמדובר ברדיפה על רקע אישי. חקירת המשטרה בנושא, הובילה לסגירת התיק "מחוסר אשמה". בעקבות פרסום התחקיר בוטלה השתתפותו של שדה בטקס הדלקת המשואות. באוקטובר 2009 פרסם "מעריב" תחקיר נוסף ובו עדויות וטענות נוספות כלפי שדה, שהוכחשו גם הן על ידו.
בעקבות תחקיר "מעריב" הורה שר הרווחה יצחק הרצוג להקים ועדה שתבדוק את ההתנהלות בחווה. לתפקיד יושבת ראש הוועדה מונתה פנינה גיא פרקליטת מחוז תל אביב לשעבר.
הוועדה שוכנעה כי חוות "שדה־בר" אינה מתאימה לשמש כמעון לקטינים המופנים אליה מטעם המדינה. עוד שוכנעה הוועדה כי התנהלותו "האנטי ממסדית" של מר שדה, הקרינה באופן ישיר על היעדר היכולת של המקום להתנהל על-פי נורמות המתבקשות ממוסד ציבורי בכלל וממוסד חינוכי- טיפולי בפרט. רצונו של מר שדה לקיים מסגרת שאינה כפופה לנורמות כל שהן, היא שקבעה שבחווה לא יהיה רישום, לא יהיה תיעוד או דיווח. הוא הנהיג את תרבות ה"אנחנו והם" על פיה כל מי שלא "אנחנו", הוא "עוין לנו ומסכן את קיומינו" לרבות הממסד, המשפחה הביולוגית, מוסדות המדינה כגון משטרה, רשויות הרווחה ושב"כ וחניכים שעזבו את החווה.
מנשה מאירוביץ
הוא היה ראש המועצה המקומית אחריו מנשה מאירוביץ ( תר"ך, 1860 – י"ב בתמוז תש"ט, 9 ביולי 1949) היה מאנשי ביל"ו, אגרונום, סופר ומראשי ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה ואחריה. כונה "אחרון הביל"ויים".
קורות חיים
נולד בניקולייב בדרום רוסיה. בגיל עשר הוא עבר לאודסה, שם למד בחדר מתוקן שייסד משה לייב לילינבלום. בגיל 19 סיים את בית הספר הריאלי והתקבל למכון לחקלאות ולייעור בעיר פולאווי, אשר ליד לובלין. בגיל 22 הוסמך כאגרונום והיה לאחד משלושת האגרונומים היהודים היחידים בכל רוסיה (שניים אחרים: אברהם זוסמן ויעקב רוסטובסקי). בגיל 25 הגיש עבודה בנושא מושבות הכרמים בארץ ישראל ("עצה ותושיה: או הצעה על דבר מטע כרמים וגדול גפנים בארץ ישראל").
בנובמבר 1882 יצא לקונסטנטינופול והיה פעיל במשרד הפוליטי של ביל"ו שהשתדל להשיג את הסכמת הממשלה העות'מאנית להתיישבות חקלאית יהודית בארץ ישראל. משנוכח שאין תקווה לכך החליט לעלות ארצה ובראשית ינואר 1883 הגיע ליפו, שם חיכו לו חבריו לארגון ביל"ו שהביאוהו לראשון לציון.
מאירוביץ החל להתעסק בגידול עופות ובמחלבה. הוא התנגד בחריפות לשיטת האפוטרופסות של הברון רוטשילד ולשלטון הפקידות, אך בעת המרד נגד הפקיד יהושע אוסוביצקי סירב להצטרף למורדים בגלל ראייה מפוכחת של המצב. הוא נוכח לדעת שבלעדי הברון לא היה בנמצא מי שיספק למתיישבים הציונים תמיכה כלכלית נאותה וכי כיסם של "חובבי ציון" ריק והם מסוגלים רק לומר מליצות רמות על תחיית העם. מאירוביץ התריע בפני חבריו כי "אין לשפוך את הילד עם האמבט" ובמושבה הביטו בו המורדים כעל "ירא ורך-לבב", אבל הוא עמד על דעתו. בשנים 1903–1904 עמד בראש הוועד הפועל של חובבי ציון ביפו. ב-1906 היה ממייסדי אגודת הכורמים. בשנת 1913 היה בין מייסדי התאחדות המושבות ביהודה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה בא-כוח המושבות בנציגות היישוב בפני השלטונות הטורקיים. באותן השנים פעל במלחמה בארבה. עם נפילת רשת ניל"י נערך חיפוש ביקב ובוועד המושבה ומאירוביץ הובל קשור לרמלה והיה מועמד לגירוש. התערבותו של אברהם (אלברט) ענתבי אצל ג'אמל פחה הביאה לשחרורו.
מאירוביץ פרסם ספרים ומאמרים רבים. בשנים 1893–1896 ערך את העיתון החקלאי הראשון בארץ ישראל האיכר. על מאמריו היה חותם בשם – "מזקני היישוב".
במכתבו לפינסקר משנת 1885, נראה היה כי הגיע למסקנה כי ניתן להקים מושבות חקלאיות מבוססות כרמים וגפן לבעלי אמצעים מצומצמים, ואת התחשיב הראשוני להקמת מושבה כזו צירף למכתבו זה. ביסוד ההצעה עמדה תפיסה של מושבה חקלאית תעשייתית שתיושב על ידי אנשים דלי יכולת. מכל אלו ראה מאירוביץ כי הקמת מושבות כרמים "תשמש בסיס כלכלי ליישוב מעמד שלם – המעמד הבינוני היהודי, ולהבטיח את התושבים מבחינה כלכלית למן ראשית התיישבותם". על בסיס תוכניתו של מאירוביץ החלו מתגבשות אגודות להתיישבות שהיו צמאות לתוכנית כלכלית התיישבותית מסודרת אשר תביא אותם להקמת מושבות מצליחות. הן קיבלו את הדגם הכלכלי שלו ללא עוררין ואף ניסו "להוזיל עלויות" על ידי בחירת אנשים בעלי אמצעים דלים אף יותר משתכנן מאירוביץ כדי להקטין את גובה התשלומים ולהפחית את עלות ההתיישבות. למעשה, אם מאירוביץ חישב 1,200 רובל להקמת יישוב למשך חמש שנים הרי שהאגודות הפחיתו את העלות ל-582 רובל.
מאירוביץ האריך חיים והיה הבילויי היחידי שזכה לראות בהקמת מדינת ישראל, ומכאן כינויו אחרון הבילויים. אחרי קום המדינה שינה את שמו ל"הביל"ויי". מאירוביץ היה נשוי פעמיים. בכ"ה באלול תרמ"ג (1883) נשא את פאני בת זאב אברמוביץ (ממייסדי ראשון לציון) לאשה. לשניים נולדו בן ושתי בנות. פאני נפטרה בכ"א בתשרי תרנ"ד (1893). בר"ח ניסן תרנ"ה (1894) נשא את מרים, אחותה, לאשה. לשניים נולדו שבעה בנים ושתי בנות. מנשה מאירוביץ נפטר בראשון לציון ונטמן בבית העלמין הישן בעירו. בנו בר-כוכבא מאירוביץ היה מנהל המחלקה הימית של הסוכנות היהודית מ-1936, ולימים המנהל הראשון של אגף הספנות והנמלים במשרד התחבורה.
מושב תלמי מנשה נקרא על שמו.
צ'ארלס פרנסיס הול
צ'ארלס פרנסיס הול (אנגלית: Charles Francis Hall ); (1821 - 8 בנובמבר 1871) היה חוקר אמריקני של האזור הארקטי, הידוע בעיקר בנסיבות המסתוריות סביב מותו בעת שהוביל את "משלחת פולריס" בחסות ארצות הברית בניסיון להיות הראשון להגיע לקוטב הצפוני. הול חזר לאונייה ממסע חקר והתמוטט. לפני מותו הוא האשים את אנשי הצוות שהרעילו אותו. הוצאת גופתו מהקבר ב -1968 גילתה שהוא בלע כמות גדולה של ארסן בשבועיים האחרונים לחייו.
משלחת ארקטית ראשונה
בסביבות 1857, הול התעניין באזור הארקטי ובילה את השנים שלאחר מכן בלימוד הדיווחים של חוקרים קודמים ועשה ניסיון לגייס כספים למשלחת, שנועדה בראש ובראשונה ללמוד את גורלה של המשלחת האבודה של ג'ון פרנקלין.
הול גם מצא את מה שהוא ראה כעדות לכך שחלק מחברי המשלחת האבודה של ג'ון פרנקלין עדיין עשויים להיות בחיים. בשובו לניו-יורק, גייס הול את הוצאת הספרים של האחים הארפר לפרסם את דיווחו על המשלחת - "מחקרים ארקטיים וחיים בין אסקימוסים". הספר נערך על ידי ויליאם פרקר סנואו. השניים הגיעו בסופו של דבר למחלוקת - בעיקר בגלל העריכה האיטית של סנואו. סנואו מאוחר יותר טען שהול השתמש ברעיונותיו לחיפוש אחרי פרנקלין בלי לתת לו קרדיט.
משלחת ארקטית שנייה
במהלך שנת 1863 תכנן הול מסע נוסף כדי לחפש רמזים נוספים על גורלו של פרנקלין, כולל מאמצים למצוא ניצולים או את רשומותיהם הכתובות. בניסיון הראשון, הוא תכנן להפליג באוניה גדולה אבל הפלגה לא התבצעה, כנראה בשל חוסר בתקציב שנגרם עקב מלחמת האזרחים האמריקאית ומערכת היחסים הגרועה עם המשתתף השני במשלחת פרקר סנואו. לבסוף, ביולי 1864, יצאה משלחת קטנה בהרבה באוניה "מונטיצ'לו".
משלחת פולאריס ומוות
ראה הערך מורחב: משלחת פולריס המסע השלישי של הול היה שונה לחלוטין. הוא קיבל מענק של 50 אלף דולר מהקונגרס האמריקני לפקד על משלחת לקוטב הצפוני על אוניית הצי "פולריס". החבורה שיצאה איתו כללה 25 איש ביניהם גם את ידידו הוותיק של הול, בודינגטון, כמנהל השייט, ג'ורג' טייסון כנווט, ואת אמיל בסלס כרופא וראש הצוות המדעי. המשלחת נפגעה מהתחלה עקב התפצלותה לקבוצות יריבות. סמכותו של הול התערערה והמשמעת נשברה.
"פולאריס" הפליגה לתוך מפרץ הול - ב־10 בספטמבר 1871, ועגנה בחורף בצפון גרינלנד. בסתיו ההוא, בשובו לספינה ממסע במזחלת עם מדריך אינואיטי לפיורד שהם עגנו בו, שאותו כינה "ניומן ביי", חלה הול לפתע לאחר ששתה כוס קפה. הוא התמוטט, במה שתואר כהתקף. במשך השבוע שלאחר מכן, הוא סבל מהקאות, ואז נראה כי מצבו השתפר לכמה ימים. באותה תקופה הוא האשים כמה מחברי הספינה, כולל בסלס, שהרעילו אותו. זמן קצר לאחר מכן החל הול לסבול מאותם תסמינים, ומת ב -8 בנובמבר. הול נלקח לחוף ונקבר שם.
פיקוד המשלחת עבר אל בודינגטון, שארגן מחדש את התוכנית כדי לנסות להגיע אל הקוטב ביוני 1872. התוכנית לא הצליחה ופולריס פנתה דרומה. ב -12 באוקטובר, הספינה הייתה מוקפת בקרח בסמית' סאונד והייתה על סף מעיכה. תשעה עשר אנשי הצוות והמלווים האינואיטים נטשו את הספינה וירדו לקרח הסמוך, בעוד 14 איש נותרו על הסיפון. פולריס נמחצה ב -24 באוקטובר. לאחר ששהו את החורף על החוף, הצוות הפליג דרומה בשתי סירות וחולצו על ידי ציידי לווייתנים וחזרו הביתה דרך סקוטלנד.
בשנה שלאחר מכן, שאר החבורה ניסתה לחלץ את "פולריס" מהקרח ולפנות דרומה. הקבוצה של 19 איש נסחפה למעלה 2400 ק"מ על גוש קרח ענק במשך שישה חודשים, וניצלה על ידי אוניית צי ליד החוף של ניו פאונדלנד ב -30 באפריל 1873, וכנראה כולם היו נספים אלמלא הייתה איתם קבוצה של אינואיטים שהיו מסוגלים לצוד מזון.
חקירה
החקירה הרשמית שבאה בעקבות האירועים האלה, קבעה כי הול מת מדימום פנימי. אולם ב -1968, הביוגרף של הול, צ'אנסי סי. לומיס, פרופסור במכללת דארטמות', ערך מסע לגרינלנד כדי להוציא את גופתו של הול. למזלו של הביוגרף שמרה האדמה הקפואה (פראמפרוסט) על הגוף של הול, על תכריכי הדגל, על בגדים ועל ארון מתים. בדיקות של דגימות רקמות של עצם, ציפורניים ושיער הראו כי הול מת מהרעלה ממנות גדולות של ארסן בשבועיים האחרונים לחייו.
עונת 2017/2018 ביורוליג
עונת ביורוליג היא העונה ה-61 של המפעל הראשון בחשיבותו בכדורסל האירופי, ה-18 שנקראה בשם "יורוליג", והשנייה ברציפות בפורמט הליגה ובדרך בחירת הקבוצות המשתתפות בה, שנקבעו עקב סכסוך יורוליג-פיב"א בשנים שקדמו לה.
העונה נפתחה ב-12 באוקטובר 2017 ומשחק הגמר של הפיינל פור נערך בקומבנק ארנה שבבלגרד, סרביה, ב-20 במאי 2018.
ריאל מדריד ניצחה בגמר 80:85 את פנרבחצ'ה אולקר וזכתה בתואר העשירי שלה במפעל.
מתכונת התחרות
בתחרות משתתפות 16 קבוצות, שמתחרות בפורמט של ליגה בעלת שני סיבובים - כל קבוצה משחקת משחק בית ומשחק חוץ נגד כל הקבוצות, כאשר בסיום העונה הסדירה שמונה הקבוצות המדורגות ראשונות יעפילו לפלייאוף, בו ישחקו המדורגת בשיטת הצלבה של הראשונה נגד המדורגת שמינית, שנייה נגד שביעית, שלישית-שישית ורביעית-חמישית. הפלייאוף יתקיים בפורמט של סדרות "הטוב מחמישה", כאשר בסיומו יתקיים פיינל פור, שיערך בשנה זו בקומבנק ארנה שבבלגרד, סרביה.
עונה סדירה
מקרא:
פלייאוף
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה התמודדו בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). המדורגת גבוה יותר אירחה את המשחק הראשון, השני והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השלישי והרביעי (במידת הצורך). ארבע המנצחות העפילו לשלב חצי הגמר, ושתי המנצחות בחצאי הגמר יתמודדו בגמר על תואר אליפות אירופה בכדורסל.
MVP של היורוליג
לוקה דונצ'יץ' ( ריאל מדריד)
מלך הסלים "אלפונסו פורד"
אלכסיי שבד ( חימקי מוסקבה)
שחקן ההגנה
קייל היינס ( צסק"א מוסקבה)
הכוכב העולה
לוקה דונצ'יץ' ( ריאל מדריד)
הגנה מפני טילים
הגנה מפני טילים הוא כינוי למערכת, נשק או טכנולוגיה הקשורים בגילוי, מעקב, יירוט והשמדה של טילי קרקע-קרקע וכן טילי אוויר-קרקע. התפיסה המקורית של מערכות הגנה מפני טילים, שהתפתחה בארצות הברית, התייחסה לאפשרות פיתוח הגנה מול איום של טילים בליסטיים בעלי טווח בין-יבשתי, המצוידים בראש קרב גרעיני. מאוחר יותר החלו להופיע מערכות להגנה מפני טילים בעלי ראש קרב קונבנציונלי, וכן נגד טילים בעלי טווח בינוני וקצר.
סיווג של מערכות הגנה מפני טילים
קיימות מספר שיטות לסיווג מערכות הגנה מפני טילים. אין אחידות בשיטות החלוקה השונות, ולעיתים קיים עירוב תחומים בין שיטות החלוקה השונות. מרבית מערכות ההגנה נגד טילים מבוססות על טילים נגד טילים. שיטות אחרות המוכרות כוללות שימוש בקרן לייזר רבת עוצמה או במערכת של תותח מהיר ירי.
חלוקה לפי האיום הטילי
בשיטת חלוקה זו מתייחסים לסוג האיום הטילי, ומקובל לחלקו לשלוש קטגוריות משנה:
בקטגוריה השלישית לעיל ניתן כיום למצוא התייחסויות רבות לרקטות קרקע-קרקע, שלמרות העובדה שאינן מוגדרות כטילים בליסטיים, מערכות הגנה נגד טילים מתייחסות אליהן כאיום שצריך לנטרלו. בנוגע להגנה מפני רקטות קצרות טווח (דוגמת קסאם ונגזרותיו), ראו להלן.
סיווג מערכות ההגנה מפני טילים לפי השלב במסלול הטיל הבליסטי שנגדו מופנית מערכת ההגנה
אפשר ליירט טילים בליסטיים בכל אחד משלבי טיסתם: בעת ההאצה, בשלב השיוט ובשלב הסופי, לאחר חזרתם לאטמוספירה. קיימות מערכות הגנה מפני טילים המיועדות לטפל בכל אחד משלבי הטיסה של הטיל התוקף:
סיווג מערכת ההגנה מפני טילים לפי מיקום פעולתה
מערכות הגנה מפני טילים יכולות לפעול בתוך האטמוספירה של כדור הארץ או מחוצה לה. מסלולם של טילים בליסטיים כולל ששני שלבים בהם הטיל נע באטמוספירה ושלב אחד בו הוא מצוי בחלל. לכל שיטת פעולה יתרונות וחסרונות, ובמהלך השנים פותחו מערכות משני הסוגים:
טילים נגד טילים
מאז הוחל בפיתוח מערכות הגנה אקטיביות נגד טילים בליסטיים, הסתמכו מערכות אלה על טילים מהירים, שיכלו לסגור את הפרש המהירות בין הטיל התוקף לבינם בפרק זמן קצר.
מקובל לחלק את הטילים נגד הטילים לשני סוגים עיקריים, נוסף על החלוקות שצוינו לעיל:
מערכות לייזר נגד טילים
קרן לייזר רבת עוצמה יכולה לשמש כנשק לייזר נגד טילים בליסטיים, רקטות ופצצות מרגמה. מחקרי היתכנות בנושא נשק לייזר נערכו במהלך יוזמת ההגנה האסטרטגית של ארצות הברית, ואף לפניה. מערכות הדגמה של נשק לייזר קיימות בארצות הברית, הן כמערכת מוטסת והן כמערכת קרקעית. היתרון המרכזי של מערכת לייזר נגד טילים בליסטיים נעוץ בעובדה שקרן הלייזר נעה במהירות האור, ולעומתה גם טילים מהירים נדמים כנייחים; עם זאת, למערכות הלייזר השונות שפותחו ומפותחות כיום, חסרונות רבים, ובהם טווח לזירה קצר יחסית, חוסר יכולת להתמודד עם מטח טילים, תלות בהפרעות אטמוספיריות דוגמת אובך, וסוגיית האנרגיה הנדרשת לייצור אלומת הלייזר.
יש הרואים יתרונות למערכות לייזר נגד טילים בהשוואה לטילים נגד טילים, ויש השוללים גישה זו, בפרט כאשר מדובר בלייזר כימי.
ארצות הברית עוסקת בפיתוח לווייני יירוט המצוידים בלייזר רב עוצמה, לשם פגיעה בטילים בליסטיים, במיוחד בעת מעופם בחלל. נכון לראשית 2022, טרם הודגמה פעולתו של לוויין לייזר נגד טילים.
חברת רפאל הישראלית מפתחת את מערכת "מגן אור" - מערכת הגנה אקטיבית המבוססת על קרני לייזר, להגנה מפני רקטות ופצצות מרגמה בטווח קצר (עד 7 ק"מ) וכלי טיס לרבות גלשני-אוויר וכלי טיס בלתי מאוישים.
גודמן ליפקינד
הרב גודמן ליפקינד (27 ביוני 1878 - 1 במאי 1973) היה רב רפורמי לונדוני שהיגר לארצות הברית. מכותבי האנציקלופדיה היהודית.
ליפקינד כיהן כרבן של כמה קהילות ברחבי ארצות הברית, וזכור בשל היותו האב-טיפוס לדיוקנו של 'יוסף סטרליצקי', הרב שהיגר לאמריקה, בספר ילדי הגטו של ישראל זנגוויל.
ביוגרפיה
נולד לג'ון ולרבקה ליפקינד בווייטצ'אפל, לונדון. הוא התמחה כרב ואף היה שותף לכתיבת ערכים ב. בראשית המאה ה-20 היגר לארצות הברית ובה נשא במשרות רבנות בקהילות שונות של היהדות הרפורמית. רישומים על אודות חלק מהקהילות שבהן שימש השתמרו בעיתונות התקופה.
ב-13 ביוני 1911 דיווח המילווקי ג'ורנל כי קהילת 'אחדות ישראל' בצ'סטרפילד מיזורי (השם העברי הרשמי של הקהילה, המכונה בשמה הלועזי: United Hebrew Congregation, המוכרת בראשי התיבות: UHC ), שתוארה בכתב העת כ"קהילה העברית הגדולה בארצות הברית", בחרה ברב גודמן ליפקינד, עד אז רבה של קהילת "סיני" במילווקי, לרשת את הנרי מסינג כרבה החדש של הקהילה. הוא שימש בתפקידו זה עד 1914.
ב-15 באוקטובר 1915, דיווח הניו יורק טיימס על נישואיו של ליפקינד לשרלוט ג'. האריס בטמפל של רחוב שמונים ושש, שבו כיהן אז כרב.
עד 1926 כיהן כרב של טמפל "Gates of Heaven" ("שערי גן עדן") בסקנקטדי, ניו יורק.
את שנותיו האחרונות עשה בלונג ביץ' שבה נפטר ב-1 במאי 1973.
יום המזון העולמי
יום המזון העולמי (באנגלית: World Food Day; בראשי תיבות: WFD) מצוין בעולם ב-16 באוקטובר מדי שנה. ביום זה חוגג ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות את היווסדו, בשנת 1945.
ארגון המזון והחקלאות החליט על קיומו של יום המזון העולמי בוועידה העשרים של הארגון בנובמבר 1979. מאז מציינות את היום, בכל שנה, יותר מ-150 מדינות ברחבי העולם. היום משמש הזדמנות להעלות את מודעות הציבור לנושאי רעב ועוני.
נושא מרכזי ליום המזון
מאז שנת 1981 מאמץ ארגון המזון והחקלאות נושא שונה מדי שנה ליום המזון, זאת כדי להאיר נושאים שונים הדורשים פעולה ומיקוד עולמי. הנושא לשנת 2006 הוא "משקיעים בחקלאות לביטחון בהשגת מזון". נושא זה נבחר כיוון שרק על ידי השקעה בחקלאות – יחד עם תמיכה בחינוך ובריאות – ניתן יהיה ליצור תפנית במפת הרעב בעולם. רובה של ההשקעה הזו תצטרך לבוא מן המגזר הפרטי. למרות חשיבותה של החקלאות בארצות מתפתחות רבות, מגזר זה מוזנח לעיתים קרובות ואינו זוכה להשקעות. נמצא כי סיוע חוץ לחקלאות נמצא בירידה לאורך עשרים השנים האחרונות.
נושאי עבר של ימי מזון עולמיים היו: "הזכות למזון" (2007), "משקיעים בחקלאות לביטחון בהשגת מזון" (2006), "דיאלוג חקלאי בין-תרבותי" (2005), "גיוון ביולוגי לביטחון בהשגת מזון" (2004), "עובדים יחד לברית בינלאומית נגד הרעב" (2003), "מים: מקור לביטחון בהשגת מזון" (2002), "הילחמו ברעב כדי להפחית בעוני" (2001), "מילניום חופשי מרעב" (2000), "נוער נגד הרעב" (1999), "נשים מאכילות את העולם" (1998), "משקיעים בביטחון בהשגת מזון" (1997), "נלחמים ברעב ובתת-תזונה" (1996), "מזון לכל" (1995), "מים לחיים" (1994), "קוצרים את גיווני הטבע" (1993), "מזון ותזונה" (1992), "עצים לחיים" (1991), "מזון לעתיד" (1990), "מזון וסביבה" (1989), "נוער כפרי" (1988), "חקלאים זעירים" (1987), "דייגים וקהילות דיג" (1986), "רעב כפרי" (1985), "נשים בחקלאות" (1984), "ביטחון בהשגת מזון" (1983), "מזון הוא ראשון" (1981-2).
רקע
שבעים אחוז מרעבי העולם חיים באזורים כפריים בהם החקלאות היא מקור המזון הישיר, או העקיף, בעזרת תעסוקה בחקלאות. בפסגת המזון העולמית בשנת 1996, ראשי מדינות מרחבי תבל התחייבו לקדם השקעות ציבוריות ופרטיות בחקלאות כדי לתרום לקיצוץ בשיעור הרעב בעולם במחצית, עד לשנת 2015. מטרת המילניום הראשונה של ארגון האומות המאוחדות היא הפחתת הרעב והעוני הקשה במחצית עד לאותה שנה.
ראשי מדינות אפריקה, בהצהרת מפוטו, התחייבו כי ממשלותיהם תקצינה לפחות 10% מן התקציב הלאומי לחקלאות ולפיתוח הכפר בתוך חמש שנים. שיעור הסיוע זר לחקלאות ולפיתוח הכפר ממשיך לרדת, למרות הצורך הקיים בכך. בעשרים השנים האחרונות הייתה ירידה דרמטית - מ-9 מיליארד דולר בשנה בתחילת שנות השמונים, עד לרמה של 5 מיליארד דולר לשנה בסוף שנות התשעים. באותה עת כ-845 מיליון איש חיים ברחבי תבל בתנאי תת-תזונה. ביום 9 באוקטובר 2006 פרסם ארגון המזון והחקלאות כי ארבעים מדינות ברחבי תבל נמצאות במצב חירום מבחינת אספקת המזון וזקוקות לסיוע חיצוני.
גידול חקלאי ורעב
מחקרים רבים הראו כיצד גידול חקלאי יכול להפחית עוני ורעב, יותר מאשר גידול עירוני ותעשייתי. לדוגמה, הקבוצה היחידה של מדינות שהפחיתו את שיעור הרעב מאז שנות התשעים היו אותן מדינות שבהן גדל המגזר החקלאי. מבחינת הנתונים לאורך 30 השנים האחרונות ניתן לראות כי באותן מדינות אשר השקיעו וממשיכות להשקיע בחקלאות – פרטית וציבורית – קיימות עתה רמות נמוכות יותר של תת-תזונה.
אירועים
אירועי יום המזון העולמי מתרחשים ביותר מ-150 מדינות ברחבי תבל. ברומא, שם שוכן מטה ארגון המזון והחקלאות, אירועי היום יכללו מרוץ למזון לאורך חמישה קילומטרים דרך המרכז ההיסטורי של העיר בהשתתפות כחמשת אלפים רצים. ארגון המזון והחקלאות אף יכריז על תוכנית חינוכית לנוער בנושא הזכות למזון. התוכנית תכלול קריקטורות במספר שפות הפונות לקהל הצעיר בעולם. המנהל הכללי של ארגון המזון והחקלאות ישא נאום ובו יתאר את מטרות הארגון.
נוסף לאירועי הארגון ברומא, יאורגנו ברחבי איטליה כנסים, תערוכות וסימפוזיונים. בגרמניה יקיים משרדי ממשלה שונים מסיבות עיתונאים לציון האירוע. בספרד שחקן הכדורגל ראול, שהוא שגריר רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות, ישתתף באירועים שונים לציון היום. אירועים רבים יתרחשו אף במדינות מזרח אירופה ומרכזה.
יום המזון העולמי בישראל
בשנת 1984 הוציא דואר ישראל בול מיוחד המציין את יום המזון העולמי. ארגונים חברתיים שונים בישראל מציינים את יום המזון העולמי, אולם בשנת 2006 לא צוין היום באופן רשמי במשרדי הממשלה.
יאנגון
יָאנגוֹן (בורמזית: ရန်ကုန်, בעבר נקראה רָאנגוּן) היא העיר הגדולה ביותר במיאנמר (בורמה) ושימשה כבירתה עד לשנת 2005 כשהוחלפה בנייפידאו. נכון לשנת 2023 מתגוררים בעיר כ-5.61 מיליון תושבים.
מיקומה של העיר
העיר ממוקמת על גדת נהר יאנגון, בקרבת מפרץ מארטאבאן.
בעיר פועל בית הכנסת משמיע ישועה שהוקם בסוף המאה ה-19.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת על ייצוא אורז, עץ לביד, נפט, כותנה ועפרות מתכת. בעיר נמצאים בתי זיקוק לנפט.
היסטוריה
במקום בו נמצאת היום העיר, היה קיים כפר דייגים החל מהמאה השישית. בשנת 1753 הפך המלך אלאונגפאיה את העיר לבירת המדינה. בשנת 1852 נכבשה העיר על ידי הבריטים.
העיר נפגעה על ידי צונאמי בשנת 1930 ונהרסה שוב במלחמת העולם השנייה, לאחר שנכבשה על ידי כוחות יפניים ב-8 במרץ 1942.
השכלה
בעיר ממוקמת אוניברסיטת ראנגון שנוסדה בשנת 1920.
סרחיו בוסקטס
סרחיו בוסקטס אי בורגוס (בספרדית וקטלאנית: Sergio Busquets i Burgos; נולד ב-16 ביולי 1988) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק באינטר מיאמי בעמדת הקשר האחורי. החל את הקריירה המקצועית שלו בעונת 2008/2009 תחת ניהולו של מאמן ברצלונה ז'וזפ גוארדיולה, ומאז הוא משחק בעקביות בהרכב הקבוצה. עם הקבוצה זכה 9 פעמים באליפות ספרד ו-3 פעמים בליגת האלופות. בנוסף, היה חלק מרכזי בזכייה בשתי הזדמנויות שונות בטרבל – זכייה בשלושת התארים המרכזיים של הכדורגל: אליפות ספרד, הגביע הספרדי וליגת האלופות – הראשון בעונת 2008/2009 והשני בעונת 2014/2015. במשך שנים שיחק בקישור הקבוצה לצדם של צ'אבי ואנדרס אינייסטה, והשלושה היוו קישור חזק ודומיננטי. עם נבחרת ספרד היה שותף לזכייתה הראשונה בתולדותיה במונדיאל ב-2010 וכן בזכייתה השנייה ברציפות ביורו ב-2012.
קריירת מועדונים
בוסקטס נולד בסבדל שבספרד. בעונת 2003/2004 הצטרף לקבוצה הנערים של ברצלונה. בעונת 2006/2007, בעודו משחק בקבוצה הנערים, שותף ב-26 משחקים והבקיע שבעה שערים. בעונה הבאה צורף לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, תחת ז'וזפ גוארדיולה כמאמן. בוסקטס עזר לקבוצה להעפיל לליגה השלישית בספרד, עם 23 הופעות ו-2 שערים. בוסקטס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגביע קטלוניה, בו מקובל לשתף שחקנים צעירים, לאותה עונה.
בעונת 2009/2010 המשיך בוסקטס לבסס את מעמדו בקבוצה, כשהוא מצוות בקישור לצד צ'אבי ואנדרס אינייסטה. הוא סייע לברצלונה לזכות בסופר קאפ האירופי והספרדי בקיץ 2009. ב-29 בנובמבר 2009, בקלאסיקו נגד ריאל מדריד, הורחק לראשונה בקריירה שלו, בכרטיס צהוב שני. למרות זאת, ניצחה ברצלונה 0:1. בחצי גמר אליפות העולם לקבוצות בדצמבר הבקיע שער לרשתה של אטאלנטה ועזר לברצלונה לנצח 1:3. ברצלונה ניצחה בגמר וזכתה גם בתואר זה. כך השלימה ברצלונה זכייה בששת התארים המשמעותיים בכדורגל האירופי בשנה קלנדרית אחת, הישג יחיד במינו. בסוף העונה זכתה ברצלונה באליפות שנייה ברציפות, כשבוסקטס לוקח חלק ב-33 משחקים במהלך העונה. בחצי גמר ליגת האלופות פגשה ברצלונה את אינטר מילאנו. במשחק הראשון הפסידה ברצלונה 3-1 בביתה של מילאנו. בגומלין בקאמפ נואו פגע תיאגו מוטה בפניו של בוסקטס, והוא הורחק בכרטיס אדום. בוסקטס נפל מהמכה לרצפה בתאטרליות, מה שהוביל לביקורת בתקשורת על כך. ברצלונה ניצחה 1-0, אך הודחה בתוצאה המצטברת 3-2.
טורה עזב את ברצלונה בקיץ 2010, ובנוסף הובא הקשר האחורי חאבייר מסצ'ראנו. מעמדו של בוסקטס הוסיף להשתפר והוא היה בורג משמעותי בקבוצה. בתחילת העונה זכה עם ברצלונה בסופר קאפ הספרדי. למספר משחקים נוסה בתפקיד הבלם, כשמסצ'ראנו מחליפו כקשר אחורי, אך לבסוף היה זה מסצ'ראנו שהרבה לשמש בלם ובוסקטס הקשר האחורי העיקרי של ברצלונה. בינואר 2011 האריך את חוזהו בברצלונה עד קיץ 2015, עם סעיף שחרור של 150 מיליון אירו. בגומלין שמינית גמר ליגת האלופות נגד ארסנל ב-8 במרץ כבש שער עצמי לרשתו לאחר בעיטת קרן, אך ברצלונה הצליחה לנצח 3-1 ולעבור לשלב הבא. ברצלונה זכתה בסוף העונה הן באליפות והן בליגת האלופות, לאחר שניצחה 3-1 את מנצ'סטר יונייטד במשחק הגמר. בוסקטס בישל את אחד מהשערים במשחק לדויד וייה. כמו כן, ברצלונה הגיעה לגמר הגביע הספרדי, אך היא הפסידה בו 1-0 לריאל מדריד בהארכה. בסך הכול בעונת 2010/2011 הופיע 46 פעמים בכל המסגרות והבקיע שער בודד.
עונת 2011/2012, כמו זו שנתיים לפני כן, החלה עם זכייה בסופר קאפ האירופי והספרדי, תוך שברצלונה גוברת על פורטו וריאל מדריד בהתאמה. בוסקטס פתח בעקביות בהרכב הקבוצה. בדצמבר זכה עם ברצלונה בפעם השנייה באליפות העולם הקבוצות, לאחר שברצלונה ניצחה את סנטוס במשחק הגמר. ב-24 באפריל 2012, בגומלין חצי גמר ליגת האלופות נגד צ'לסי, כבש בוסקטס את שערו הראשון לעונה זו, אך המשחק הסתיים בתיקו 2-2, ועם ההפסד 1-0 במשחק הראשון, הודחה ברצלונה מהטורניר. ברצלונה איבדה את האליפות לריאל מדריד, ובוסקטס הבקיע שער ליגה במהלך העונה, בתיקו 2-2 עם ריאל בטיס במחזור הסיום של העונה. ב-25 במאי פתח בגמר הגביע נגד אתלטיק בילבאו, ברצלונה ניצחה 3-0 וזכתה בתואר.
גוארדיולה עזב את ברצלונה בסוף העונה, ועוזרו, טיטו וילאנובה, החליפו. ברצלונה זכתה בעונת 2012/2013 באליפות ספרד עם כמות שיא בהיסטוריית הליגה של 100 נקודות. וילאנובה, שהתמודד עם מחלת הסרטן, נעדר לפרקים מאימון הקבוצה, ובזמן הזה הוחלף על ידי ג'ורדי ראורה. במשחק שלב הבתים של ליגת האלופות נגד בנפיקה ליסבון ב-2 באוקטובר הורחק בוסקטס בכרטיס אדום ישיר לראשונה בקריירה שלו. אף על פי כן ניצחה ברצלונה 2-0. בוסקטס הבקיע שער אחד ב-31 הופעות בליגה, במשחק בו ניצחה ברצלונה 4-1 את אתלטיקו מדריד ב-16 בדצמבר. מהגביע הודחה ברצלונה על ידי ריאל מדריד בחצי הגמר, ומליגת האלופות גם כן בשלב חצי הגמר, על ידי באיירן מינכן הגרמנית בתוצאה המצטברת 7-0. בקיץ 2013 האריך בוסקטס את חוזהו בברצלונה עד לשנת 2018 עם אופציה לעונה נוספת.
בשל מצבו הבריאותי, עזב וילאנובה את ברצלונה ביולי 2013, ובמקומו מונה חרארדו מרטינו הארגנטינאי. בפתח העונה זכתה ברצלונה בסופר קאפ הספרדי על חשבונה של אתלטיקו מדריד. במהלך העונה, בה השתתף ב-48 משחקים בכל המסגרות, הבקיע בוסקטס 3 שערים: הראשון בליגה, השני בשלב הבתים של ליגת האלופות בניצחון 3-1 על מילאן והשלישי בחצי גמר הגביע הספרדי לרשתה של ריאל סוסיאדד, שער שעזר לברצלונה להעפיל לגמר הטורניר עם ניצחון בתוצאה המצטברת 3-1. בגמר הגביע הפסידה ברצלונה לריאל מדריד 2-1. ברבע גמר הגביע הדיחה אתלטיקו מדריד את ברצלונה בתוצאה המצטברת 2-1. ברצלונה הייתה יכולה לזכות באליפות ספרד לו ניצחה את אתלטיקו מדריד במחזור הסיום של העונה, אך המשחק הסתיים בתיקו 1-1 וברצלונה סיימה כסגנית האלופה.
קרלס פויול, קפטן הקבוצה, פרש מכדורגל בקיץ 2014, ולפי בקשתו של פויול, עבר בוסקטס מחולצה מספר 16 לחולצה מספר 5. לואיס אנריקה, קפטן ברצלונה בעבר, החליף את מרטינו. בוסקטס היה מאבני היסוד של הקבוצה גם תחת לואיס אנריקה והוא ערך 47 הופעות במהלך העונה בכל המסגרות. ב-30 בנובמבר הבקיע בוסקטס בדקה ה-95, אחרי שנגמרה תוספת הזמן, את השער היחיד בניצחון 1-0 במשחק הליגה נגד ולנסיה. עם לואיס אנריקה כמאמן זכתה ברצלונה בטרבל שני בהיסטוריה של המועדון בעונת 2014/2015: היא זכתה באליפות ספרד, ניצחה את אתלטיק בילבאו 3-1 בגמר הגביע הספרדי ואת יובנטוס 3-1 בגמר ליגת האלופות. בוסקטס פתח בהרכב הקבוצה בשני משחקי גמר אלו. ברצלונה היא הקבוצה הראשונה בהיסטוריית הכדורגל שמצליחה לזכות פעמיים בטרבל. לשתי הזכיות בטרבל שותפים 7 שחקנים בלבד: בוסקטס, אנדרס אינייסטה, צ'אבי, פדרו, ג'רארד פיקה, ליונל מסי ודני אלבס. בזכות יכולתו הטובה בליגת האלופות, נבחר בפעם הראשונה בקריירה שלו לנבחרת העונה של המפעל.
בסוף העונה עזב צ'אבי את ברצלונה, וחשיבותו של בוסקטס בקישור הקבוצה עלתה אף יותר. באוגוסט זכה עם הקבוצה בסופר קאפ האירופי לאחר שברצלונה ניצחה 5-4 את סביליה בהארכה, אך היא הפסידה את הסופר קאפ הספרדי לאתלטיק בילבאו בתוצאה המצטברת 5-1. בדצמבר זכה בפעם השלישית באליפות העולם לקבוצות, כשברצלונה מנצחת בגמר את ריבר פלייט. ב-28 בספטמבר 2018 האריך בוסקטס את חוזהו בברצלונה עד שנת 2023.
ב-10 באוגוסט 2021 נבחר בוסקטס לקפטן הראשון של הקבוצה, לאחר שמסי עזב את ברצלונה.
ב-10 במאי 2023 הודיע בוסקטס כי יעזוב את ברצלונה ביוני, עם סיום חוזהו.
ב- 24 ביוני 2023 חתם בוסקטס בקבוצת "אינטר מיאמי" בליגת ה- MLS האמריקאית.
קריירת נבחרות
באוקטובר 2008 זומן בוסקטס למשחקיה של נבחרת ספרד עד גיל 21 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2009. בהופעת הבכורה שלו במדיה הבקיע בוסקטס שער לשערה של נבחרת שווייץ. בהמשך ערך שתי הופעות נוספות בלבד בנבחרת הצעירה, נגד שווייץ ונגד פורטוגל.
דרכו של בוסקטס המשיכה גם במוקדמות יורו 2012, שגם בו סיימה ספרד במקום הראשון בביתה והעפילה לטורניר הגמר, שנערך באוקראינה ובפולין. בוסקטס שיחק בכל ששת משחקי היורו והוא סייע לנבחרתו לזכות ביורו שני ברציפות (לאחר שזכתה ביורו 2008 לפני שבוסקטס החל לשחק במדי הנבחרת), כשהיא מביסה את 4-0 במשחק הגמר. בוסקטס נכלל בהרכב המצטיינים של הטורניר. בוסקטס העפיל עם נבחרת ספרד למונדיאל 2014 פעם נוספת מהמקום הראשון בביתה, מעל ל שבמקום השני. במונדיאל, שנערך בברזיל, הודחה ספרד כבר בשלב הבתים לאחר שהובסה 5-1 על ידי והפסידה 2-0 ל. בוסקטס פתח בשני משחקים אלו, ובמשחק השלישי של שלב הבתים נגד, שהיה חסר חשיבות ספורטיבית עבור שתי הנבחרות, לא לקח חלק.
את שערו הראשון במדי נבחרת ספרד הבקיע בוסקטס ב-8 בספטמבר 2014, בניצחון 5-1 על במוקדמות יורו 2016. הוא הבקיע שער נוסף במוקדמות היורו שלושה חודשים לאחר מכן, בניצחון 3-0 על ב-15 בנובמבר. נבחרת ספרד העפילה ליורו 2016, שנערך בצרפת, מהמקום הראשון בביתה.
במדי נבחרת קטלוניה הלא-רשמית ערך את הופעת הבכורה שלו בדצמבר 2008, במשחק ידידות מול נבחרת קולומביה. מאז הוא נוהג להשתתף במשחקי הידידות של הנבחרת מדי שנה.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
סגנון משחק
בוסקטס הוא קשר אחורי, כשלרוב הוא משחק בברצלונה כקשר האחורי הבודד במערך 4-3-3, כשלצידו שני קשרים מרכזיים. במספר משחקים הוא תופקד כקשר מרכזי או כבלם. כקשר אחורי, סגנונו מורכב משני היבטים - בהגנה ובהתקפה. בהתקפה, משתמש בוסקטס ביכולת מסירה מדויקת, שליטה בכדור ויצירתיות כדי להעביר את הכדור במהירות וביעילות מחוליית ההגנה לקשרים או לשחקני ההתקפה מלפניו. במשך שנים רבות שיתף פעולה במרכז המגרש עם הקשרים צ'אבי ואנדרס אינייסטה, והשלושה היוו קישור חזק שמתבסס על מסירות קצרות, רבות ובקצב גבוה. בהגנה, משתמש בוסקטס בקריאת משחק, במיקום נכון, תיקולים מדויקים ובתזמון טוב כדי לבטל התקפות יריבות. הוא מכסה שטחים בהם ההגנה של ברצלונה דלילה, בעיקר כאשר המגנים עולים להתקפה, והוא חותך מסירות או חוטף כדורים מהשחקנים היריבים.
חיים אישיים
סרחיו בוסקטס הוא בנו של כדורגלן העבר קרלס בוסקטס, ששיחק בעמדת השוער והיה בסגל של ברצלונה מ-1990 ועד 1999, אם כי במשך רוב תקופתו בה שימש שוער שני.
ב-2014 החל בקשר זוגי עם אלנה גלרה. ב-2016 נולד בנם הראשון, אנסו. ב-2018 נולד בנם השני.
קריירת מועדונים
נכון ל-22 במאי 2022
נבחרת ספרד
נכון ל-12 ביוני 2022
טרייסי שבלייה
טרייסי שבליה (באנגלית: Tracy Chevalier; נולדה ב-19 באוקטובר 1962 בוושינגטון די. סי.) היא סופרת אמריקאית שכותבת ספרים בסוגה הבדיונית היסטורית (אנשים ואירועים היסטוריים משמשים בסיס לעלילה בדיונית).
ביוגרפיה
שבלייה נולדה וגדלה בוושינגטון די.סי. היא בתם של דאגלס והלן (לבית ורנר) שבלייה. אביה היה צלם שעבד עם "הוושינגטון פוסט" במשך יותר מ-30 שנה. אמה נפטרה בשנת 1970, כאשר שבלייה הייתה בת שמונה. לשבלייה יש אחות גדולה, קים שבלייה, המתגוררת בסולאן, צרפת; ואח, מייקל שבלייר, המתגורר בסלידה, קולורדו. שבלייה מתגוררת בלונדון עם בעלה, ג'ונתן דרורי.
היא סיימה את בית ספר תיכון בבת'סדה, מרילנד, בשנת 1980. לאחר שקיבלה את התואר הראשון שלה באנגלית ממכללת אוברלין בשנת 1984, היא עברה לאנגליה, שם החלה לעבוד בהוצאה לאור. ב-1993 היא החלה ללמוד כתיבה יוצרת, וקיבלה תואר שני מאוניברסיטת מזרח אנגליה ב-1994. המורים שלה כללו את הסופרים מלקולם ברדבורי ורוז טרמיין.
קריירה
לאחר סיום לימודיה במכללת אוברלין, עברה שבלייה לאנגליה, שם החלה לעבוד כעוזרת עריכה במילון האמנות של הוצאת מקמילן, ולאחר מכן הצטרפה להוצאת "St. James Press", ושימשה כעורכת ספרי עיון.
הרומן הראשון שלה, "הבתולה בכחול", יצאה לאור בבריטניה ב-1997. הרומן השני שלה, "נערה עם עגיל פנינה", יצאה לאור בשנת 1999. הספר עוסק ברובו ביצירה "נערה עם עגיל פנינה" של הצייר יאן ורמיר ותורגם ל-38 שפות. נכון לשנת 2014, הוא נמכר ביותר מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא זכה בפרס "בארנס אנד נובל" בשנת 2000. בשנת 2003 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הרומן, שקיבל שלוש מועמדויות לפרסי אוסקר בשנת 2004, יחד עם עשרה מועמדויות לפרסי באפט"א, ושני מועמדויות לגלובוס הזהב.
גם ספריה הבאים עסקו בדמויות או יצירות היסטוריות, בין השאר הספר "הגבירה והחד קרן" עוסק במחזור של שישה שטיחי קיר שנארגו בפלנדריה במאה ה-16 שבמרכז כל אחד מהם מופיעה גבירה ולידה חד קרן, והם ידועים בשם "הגבירה והחד קרן". וספרה "בוער באור" עוסק במשורר ויליאם בלייק ובחיים של לונדון באותה תקופה.
בשנת 2011 היא ערכה ותרמה סיפור לספר "Why Willows Weep", אוסף סיפורים קצרים מאת 19 סופרים, שמכירתם גייסה כסף לעמותת Woodland Trust, שבעלה שימש כנאמן עבורה.
בשנת 2012 הייתה אורחת פסטיבל הסופרים הבינלאומי של ירושלים.
ספריה
בעברית: באנגלית:
רחוב המלך ג'ורג' (תל אביב)
רחוב המלך ג'ורג' בתל אביב (הידוע גם בשם קינג ג'ורג') הוא אחד מהרחובות המרכזיים בעיר. הרחוב משתרע מכיכר מסריק בצפון ועד כיכר מגן-דוד בדרום, שם הוא נפגש עם הרחובות אלנבי ושינקין, שוק בצלאל, שוק הכרמל ומדרחוב נחלת בנימין. הרחוב נקרא על שמו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בראשית תקופת המנדט הבריטי.
עד לרכישת אדמות האזור, נקראה הדרך עליה הוקם הרחוב "דרך סומייל" היות שהיה זה הציר המקשר בין יפו ובין הכפר ששרידיו מצויים כיום לצד רחוב אבן גבירול. לאחר שנרכשו קרקעות האזור בידי יהודים בראשית שנות ה-20, נקרא "רחוב הכרמל", ובשנת 1935 שונה שם הרחוב לרחוב המלך ג'ורג' החמישי, לרגל יובל הכסף למלכותו. עם קום המדינה הושאר שמו של הרחוב על כנו, אך בשילוט הודגש כי בימי מלכותו ניתנה הצהרת בלפור. קטע הרחוב המערבי לאלנבי נקרא עדיין "רחוב הכרמל" ובו גם נמצא שוק הכרמל.
ברחוב מרכז מסחרי שוקק חיים, לאורכו חנויות רבות, מסעדות ובתי קפה, והוא סמוך לשני שווקים ולמרכזי הקניות ברחוב דיזנגוף.
גרביטרופיזם
גרביטרופיזם (ידוע גם בתור גאוטרופיזם) הוא מונח המתייחס לתנועת הגדילה של צמחים, פטריות או בעלי חיים המושפעת מכח הכבידה. זהו מאפיין כללי של כל הצמחים וסקולריים, כמו גם של מספר אורגניזמים נוספים.
צ'ארלס דרווין היה בין הראשונים לתעד מדעית את העובדה ששורשים מראים גרביטרופיזם חיובי, בעוד שגבעולים מראים גרביטרופיזם שלילי. כלומר, השורשים גדלים עם כיוון כח הכבידה (כלפי מטה), ואילו הגבעולים גדלים בכיוון ההפוך (כלפי מעלה).
כיום, ידוע כי לברסינוסטרואידים, כמו גם להורמון האוקסין, תפקיד חשוב בתהליך הגרביטרופיזם.
תברואן (צה"ל)
תברוּאן או מש"ק ברה"צ (בריאות הציבור) הוא מקצוע בצה"ל. התברואן אחראי לשמירת התברואה, ההיגיינה והבריאות הכללית בבסיס.
תברואני צה"ל מוצבים בבסיסים גדולים, משרתים במרפאת הבסיס וכפופים למפקד המרפאה וקצין או נגד ברה״צ. בדרך כלל מוצבים שני תברואנים בכל בסיס גדול. בנוסף משרתים מספר תברואנים במפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) במחנה דורי שבתל השומר וכן במפקדות הרפואה הזרועיות, כגון מקרפ"ח בחיל האוויר, השוכנת אף היא בתל השומר. התברואנים במפקדות מסיירים בבסיסי הצבא ומבצעים פעולות הדורשות ציוד וידע מתקדם.
תברואני צה"ל כפופים לענף בריאות הצבא (ברה"צ) במקרפ"ר. תברואני חיל האוויר כפופים לגף ברה"צ במקרפ"ח. לפני הצבתם עוברים התברואנים קורס בן כשבוע או שבועיים בבה"ד 10, בסיס ההדרכה של חיל הרפואה בעיר הבה"דים.
תפקידיו של התברואן: לוודא הרחקת מזיקים, בעבר היו מבצעים הדברה אך הקורס שונה.בנוסף באופן תקופתי מתבצעת לכידת חתולים על מנת לעקר ולסרס, לאחר מכן מחזירים אותם אל שטח המחנה; משימה זו מבוצעת בדרך כלל על ידי תברואני המפקדה.
כנסיית סנט מרי לה בו
כנסיית סנט מרי לה בו (באנגלית: St Mary-le-Bow) היא כנסייה אנגליקנית בסיטי של לונדון, באזור צ'יפסייד. בשל יופייה נקראת הכנסייה "היפה" - "le-Bow" (שיבוש של המילה בצרפתית).
היסטוריה
את הכנסייה הנוכחית בנה האדריכל כריסטופר רן בין השנים 1671–1673, לאחר שהכנסייה הקודמת נשרפה בשרפה הגדולה של לונדון. צריח הכנסייה הושלם בשנת 1680.
הכנסייה שקדמה לזו שנשרפה נבנתה עוד בתקופה הנורמנית, וצריחה היה ידוע ביופיו. מסיבה זו בנה רן צריח ייחודי לכנסייה.
הכנסייה בפולקלור
צריח הכנסייה נתן השראה לאופה שהתגורר בקרבת הכנסייה להכין לביתו עוגת חתונה בצורת הצריח. הייתה זו עוגת החתונה הראשונה בצורה זו, והמקור לעוגות החתונה של ימינו.
ירושלים בתקופת בית ראשון
העיר ירושלים בתקופת בית ראשון המקבילה לתקופה הארכאולוגית תקופת הברזל השנייה (המחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה), והייתה, על פי התנ"ך, בירתה של ממלכת יהודה. בספרי המקרא מתוארת ירושלים כעיר בירה לשבטי ישראל בתקופת מלכותו של דוד המלך ובנו שלמה המלך, שמתואר במקרא כמייסד בית המקדש הראשון, במאה העשירית לפני הספירה. עם פילוג הממלכה המאוחדת, הייתה ירושלים לבירת ממלכת יהודה, עד לחורבנה, עם נפילת ממלכת יהודה בידי האימפריה הנאו-בבלית בראשות נבוכדנצר השני בשנת 586 לפנה"ס.
רקע
התיאור והמחקר של ההיסטוריה של ירושלים בתקופת הממלכה המאוחדת ובית ראשון נתקל בקשיים אובייקטיביים של מחסור במקורות ראשוניים, ופרקי זמן ארוכים לוטים בחושך מוחלט, מקורות כתובים לעיתים סותרים אחד את השני ולעיתים קטועים. המחקר הארכאולוגי השופך אור ומשלים את המידע החסר, מוגבל אף הוא בגין אופייה המיוחד של ירושלים כעיר מודרנית הממשיכה בשגרת חיי יום-יום, וסלע מחלוקת דתי - לאומי הנמצא במרכז סכסוך בעל מאפיינים בין דתיים המונע חפירה בשטח העיר העתיקה.
מקורות היסטוריים
המקור הכתוב העיקרי לתולדות ירושלים הוא המקרא, תיאור תולדות ירושלים עד לכיבושה על ידי דוד המלך מעורפלים ומהימנותם מוטלת בספק, האזכור הראשון בספר בראשית מסופר ב, שמלכי-צדק קיבל את פניו של אברהם בלחם ויין ובירך אותו לאחר שניצח במלחמה את ארבעת מלכי המזרח והציל מהם את שבויי סדום והסביבה ואת לוט בן אחיו.