cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסיכולוגיה קלינית
הכשרה והיתר לעסוק במקצוע
בישראל קיימות דרישות מעט שונות בהכשרה לפסיכולוגיה קלינית. פסיכולוג קליני נדרש לסיים לפחות תואר שני בפסיכולוגיה במגמה טיפולית קלינית, וכן לקבל היתר על ידי משרד הבריאות, לאחר שעבר בהצלחה 4 שנות התמחות (שלפחות שנה אחת מההתמחות היא התמחות אשפוזית), ובחינת מומחיות. הלימודים לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית מתקיימים באוניברסיטת תל אביב, חיפה, בר-אילן, בן-גוריון, האוניברסיטה העברית, המרכז הבינתחומי הרצליה, ובנוסף קיימים מסלולים גם במכללה האקדמית תל אביב יפו ובמרכז האקדמי רופין. לחלק ממוסדות הלימוד יש מסלול לימודים נוסף לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד. מספר המקומות במסלולי הלימוד לתואר שני מצומצם יחסית - לכל אחד מששת מוסדות הלימוד מתקבלים 10-20 מועמדים בכל שנה, מתוך מאות מועמדים שנרשמים, ולפיכך התחרות על הקבלה למסלול גבוהה מאוד. דרישות הקבלה של כל מוסד לימודים שונות מעט, אך המשותף לכולן הוא סיום תואר ראשון בפסיכולוגיה בממוצע ציונים גבוה (בדרך כלל לפחות 90), כתיבת קורות חיים או תיאור עצמי, 2-3 המלצות מממליצים בעקבות התנסות מעשית או מחקרית, וציון גבוה במבחן המתא"ם (בחינה לתארים מתקדמים בפסיכולוגיה, שמתקיימת מדי שנה על ידי המרכז הארצי לבחינות ולהערכה, למועמדים לתואר שני בפסיכולוגיה). חלק מהמועמדים מגיעים במהלך תהליך הקבלה לראיונות עומק על ידי אנשי המגמה, או למרכזי הערכה קבוצתיים של המגמה, ובסיום התהליך מתקבלת החלטה על קבלת המועמד, בהתאם למכלול נתוניו. הלימודים לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית בישראל נמשכים 2-3 שנות לימוד, ולאחר מכן עוברים מסיימי התואר ארבע שנים של התמחות מעשית בחצי משרה (או שנתיים במשרה מלאה), בפיקוח והדרכה צמודים. בסיומן מתקיימת בחינת מומחיות, ומי שעבר אותה בהצלחה זכאי להירשם כפסיכולוג קליני מומחה ולקבל היתר לעסוק במקצוע ללא חובת הדרכה.
הערכה פסיכולוגית
אחד מתחומי המומחיות החשובים ביותר של הפסיכולוגים הקליניים הוא הערכה פסיכולוגית, ונראה כי 91% מהפסיכולוגים הקליניים עוסקים בין השאר בתחום זה. מטרת ההערכה היא להבין טוב יותר בעיות פסיכולוגיות או התנהגותיות של אדם, ולשער השערות לגביהן. לפיכך, תוצאותיה של הערכה פסיכולוגית הן בדרך כלל התרשמויות כלליות על הבעיה (ולא אבחנה מדויקת), במטרה לפתח תוכנית טיפולים מתאימה.
שיטות ההערכה הפסיכולוגית כוללות מבחנים פסיכולוגיים רשמיים, ראיונות, סקירת רישומים ואבחונים קודמים, תצפיות קליניות, ובדיקות פיזיות.
קיימים מאות כלי הערכה פסיכולוגית, אך רק לחלקם הוכחו התוקף (המבחן אכן בודק מה שהתכוון לבדוק) והמהימנות (עקביות המדידה). כלים אלו שייכים בדרך כלל לאחד הסוגים הבאים:
אחרי ההערכה הפסיכולוגית, פסיכולוגים קליניים מגישים התרשמות אבחונית. לרוב הם מסתייעים לשם כך בספר מדריך האבחנות הבינלאומי ICD (גרסה 10), או האמריקאי DSM (גרסה IV-TR). ספרים אלו משתמשים במונחים ועקרונות רפואיים, וכוללים קטגוריות של הפרעות נפשיות שניתנות לאבחון לפי רשימות קבועות של קריטריונים תיאוריים. מערכת הבריאות בארצות הברית ורוב חברות הביטוח האמריקאיות דורשות אבחנה מתוך ה- DSM, כדי לאפשר מימון טיפולים רלוונטיים.
ה- DSM משתמש במודל הרפואי הקטגוריאלי, ותופס בעיות פסיכולוגיות במונחים של מחלות מובחנות, שניתן להגדיר על ידי קבוצת קריטריונים מינימלית, כמו: סימפטומים שהנבדק מדווח עליהם ועוצמתם, התנהגויות שונות, משך התופעות, איך הן התחילו ועוד. לאחרונה עולה המודעות לכך שמודל זה אינו הדרך היחידה לתאר ולהבין בעיות פסיכולוגיות. בנוסף, קיימות מעט יחסית הצדקות אמפיריות לגבולות ההגדרות של הקריטריונים, שמבוססים על קונצנזוס קליני ולכן הם שרירותיים בעיקרם.
לפיכך, מתקיימים דיונים רבים בשדה הקליני לגבי שיטות חלופיות לאבחון פסיכולוגי. מודלים אפשריים שנדונים הם, למשל, "המודל הממדי", שמבוסס על מודלים בעלי תוקף אמפירי של הבדלים בינאישיים (כמו מודל חמשת הגורמים של האישיות), או "המודל הפסיכו-חברתי", שלוקח בחשבון גם מצבים אינטרסובייקטיביים משתנים. תומכי המודלים האלו טוענים שהם נותנים יותר גמישות אבחונית ותועלת קלינית, ללא הסתמכות על הרעיון הרפואי של מחלה. אך הם גם מודים שהמודלים האלו עדיין לא חזקים מספיק כדי להיות בשימוש נרחב ונפוץ, וצריכים להמשיך ולהתפתח.
פסיכולוגים קליניים בריטיים לא נוטים לאבחן, אלא מעדיפים להשתמש בנוסחאות - מיפוי אישי של הקשיים שאיתם מתמודד הנבדק, כולל גורמים שמגבירים את הרגישות הראשונית לקושי, מאיצים אותו, ומשמרים את הקושי.
ההתייחסות הפסיכולוגית אל האדם היא רבת ממדים ורחבה, הפסיכולוגים הקליניים אינם מסכימים כי אבחנה קטגוריאלית יכולה לתאר את רבדיו השונים והמגוונים של האדם ולכן מבצעים הערכה רחבה ועמוקה של האישיות. במקרים מסוימים כאשר ישנו גם קושי אבחנתי נשלחים מטופלים (על ידי פסיכיאטרים או עובדים סוציאליים קליניים) לביצוע אבחון פסיכולוגי. אבחון המאפשר קבלת תמונה רחבה יותר בתהליך קבלת ההחלטה והמשך הטיפול.
תאוריות והתערבויות קליניות
קיימים סוגים שונים של טיפול פסיכולוגי. הזרמים המרכזיים הם טיפול דינמי וטיפול התנהגותי-קוגניטיבי. הראשון מבוסס על האמונה שמצוקה נפשית נוצרת מאירועים רגשיים, בחלקם לא מודעים. לעיתים מדובר בקונפליקט בין חלקי הנפש השונים, לעיתים בטראומה נפשית או בטראומות מצטברות במהלך הילדות המוקדמת. הטיפול הדינמי מבוסס על שיחות שמטרתן לאתר את מקור הסבל, להבין אותו וליצור שינוי באמצעות הבנה מחודשת, אמפתיה וכלים רבים נוספים. הטיפול ההתנהגותי-קוגניטיבי מבוסס על האמונה שמצוקה נפשית מקורה בדפוסי התנהגות וחשיבה שגויים, שמקורם עשוי להיות בגורמים פסיכולוגיים, ביולוגיים וסביבתיים-חברתיים. הטיפול מבוסס על שינוי דפוסים אלה. בחירת סוג הטיפול המתאים צריכה להתבסס על סיבת ואופי המצוקה, וכן הצרכים הנפשיים והמטרות של המטופל.
אתיקה מקצועית
תחום הפסיכולוגיה הקלינית ברוב המדינות מוסדר היטב באמצעות קוד אתי. בארצות הברית, האתיקה המקצועית מוגדרת בהרחבה ב"קוד התנהלות" של ארגון APA. קוד זה משמש את המדינה בקביעת דרישות לרישיונות והיתרים, למשל. הקוד האתי של APA קובע סטנדרטים גבוהים מאלו שנדרשים בחוק, כי הוא נועד להנחות להתנהגות אחראית, להגנה על מטופלים, ולהשתפרות של יחידים, ארגונים והחברה כולה. הקוד מאפשר יישום בכל תחומי העיסוק של הפסיכולוגים, הן במחקר והן ביישום וטיפול. הקוד של APA מבוסס על חמישה עקרונות: רוחב לב ואי פגיעה באחר, נאמנות ואחריות, יושרה, צדק, וכבוד לזכויותיהם ולכבודם של בני אדם. מרכיבי הקוד מפרטים איך לפתור סוגיות אתיות, נושאים כמו כשירות, יחסי אנוש, פרטיות וסודיות, פרסום, תיעוד טיפולים, שכר, הכשרה מקצועית, מחקר, פרסומי מחקר, הערכה וטיפול.
בישראל מוסדר תחום הפסיכולוגיה הקלינית בקוד האתיקה המקצועית של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל (הפ"י). ארבעת העקרונות המנחים של הקוד האתי של הפ"י הם: קידום טובתם ורווחתם הנפשית של הלקוחות, מקצועיות, יושרה, ואחריות חברתית. כללים להתנהגות אתית שקיימים בקוד, מפרטים על יישום כללי האתיקה, מקצועיות, סודיות ופרטיות, הבניית הקשר המקצועי, יחסי פסיכולוג-לקוח, יחסים בין עמיתים, אבחון והערכה, ייעוץ באינטרנט ובאמצעי התקשורת, אתיקה בהדרכה ובהוראה, מחקר ופרסום מדעי, ופרסום.
פסיכיאטריה
פסיכולוגים קליניים ופסיכיאטרים חולקים את אותה מטרה מקצועית בסיסית, הקלה בהפרעות נפשיות, אך קיימים הבדלים רבים בנקודת מבטם, הכשרתם והכלים השונים בהם הם משתמשים להשגת מטרה זו. ההבדל העיקרי הוא בהכשרה, פסיכיאטר הוא רופא, שעבר 7 שנות לימודים והכשרה במקצוע הרפואה, ולאחר מכן עוד 4 שנות התמחות מעשית בפסיכיאטריה. לפיכך, פסיכיאטרים יכולים להשתמש במודל הרפואי כדי לבצע הערכה לבעיות פסיכולוגיות. בטיפול הפסיכיאטרי חלקם נסמכים על תרופות פסיכוטרופיות שהן תרופות המשפיעות על מצב הרוח, כדוגמת תרופות הרגעה, אם כי רבים משתמשים גם בפסיכותרפיה. פסיכיאטרים יכולים לתת מרשמים לתרופות, לבצע בדיקות גופניות, להזמין ולפרש בדיקות מעבדה ו-EEG, ואף להורות על סריקות מוח כמו MRI ,CT או PET.
לעומתם, לפסיכולוגים קליניים אין היתר לרשום מרשמים לתרופות, אם כי קיימים ארגונים החותרים לכך שיינתן לפסיכולוגים היתר כזה. לשם כך יצטרכו הפסיכולוגים לעבור לימודים נוספים, הכשרות והדרכות מקצועיות נרחבות. נכון ל-2008, ההיתר לרישום תרופות פסיכוטרופיות, ניתן לפסיכולוגים בעלי הכשרה רפואית מתאימה, רק באי גואם ובמדינות לואיזיאנה וניו מקסיקו בארצות הברית. כמו כן, ישנם מספר רב של מבחנים פסיכולוגיים ממוחשבים אשר בהם נעשה שימוש למחקר והבנה של תהליכים קוגניטיביים ונפשיים.
לפסיכולוג קליני יש הכשרה מתאימה יותר בהערכה פסיכולוגית ובפסיכותרפיה יחסית לפסיכיאטרים, אלא אם כן הפסיכיאטר בוחר לעבור הכשרה נוספת מעבר ללימודי הרפואה שלו, למשל הכשרה בבית ספר גבוה לפסיכותרפיה, לפסיכואנליזה או לטיפול קוגניטיבי והתנהגותי. כמו כן, גם הפסיכולוג הקליני יכול להמשיך ולבצע למידה והכשרה נוספת, מעבר להתמחותו והכשרתו, בתוכניות מגוונות.
פסיכולוגיה חינוכית
פסיכולוגים חינוכיים עסוקים בעיקר במצבם ובתחושותיהם הלימודיות, החברתיות והרגשיות של ילדים ובני נוער בסביבה הבית-ספרית, ובעבודה מערכתית עם צוות הגן ובית הספר. באירופה ובישראל מוכרים פסיכולוגים מסוג זה בשם פסיכולוג חינוכי, בעוד בארצות הברית הם ידועים כפסיכולוג בית-ספר. בדומה לפסיכולוגים קליניים, גם לפסיכולוגים חינוכיים רישוי מתאים למתן שירותי בריאות נפשית (בארצות הברית הם נדרשים לדוקטורט לשם כך) ולרבים מהם יש קליניקות פרטיות בהן הם מסייעים למטופלים. בניגוד לפסיכולוגים קליניים, פסיכולוגים חינוכיים מקבלים הכשרה נרחבת בנושאי חינוך, עבודה מערכתית עם צוות הגן ובית הספר, ופסיכולוגיה של הלמידה.
תפקיד מרכזי של הפסיכולוגים החינוכיים בגן ובבית הספר הוא אבחון והערכה של תלמידים במטרה לקבוע את התאמתם למסגרת חינוכית רגילה, תכנון הסיוע הנחוץ להם בצורות שונות במסגרת החינוכית, או הקצאת שירותים שונים של שילוב או חינוך מיוחד. האבחון הפסיכולוגי שהם מבצעים נועד להעריך ולמפות את תחומי החוזק והחולשה בהיבטים הקוגניטיביים, הרגשיים וההתנהגותיים, ולתאר את השפעתם על תפקודו של התלמיד בבית הספר ובמסגרות אחרות. האבחון מסייע בבנייה של תוכנית טיפול מקיפה העונה על צרכיו של התלמיד.
פסיכולוגים חינוכיים מייעצים למורים ולבעלי תפקידים אחרים בבית הספר, לגבי תכנון וביצוע תוכניות התערבות וסיוע מתאימות לילדים הזקוקים לכך. בנוסף, עוסקים הפסיכולוגים החינוכיים גם בתכנון תוכניות מניעה שונות (למשל מניעת נשירה או אלימות בבתי ספר), תוכניות הערכה בית ספרית, ייעוץ ותמיכה למורים ומנהלים בתחומים שונים (לדוגמה לגבי תחושת המיטביות שלהם או לגבי ייעול העבודה החינוכית הכיתתית והמערכתית) וכן ייעוץ ותמיכה להורים במסגרת פרטנית או קבוצתית.
עבודה סוציאלית קלינית
עובדים סוציאליים בעלי תואר ראשון בעבודה סוציאלית, מספקים מגוון שירותים לאוכלוסיות בעלות קשיים סוציאליים תוך ניסיון להבנה ולפתרון בעיות אלו. עובדים סוציאליים רבים בישראל, כמו גם בארצות הברית, מספקים שירותי ייעוץ הנתפסים כפסיכותרפיה לכל דבר. חוק העובדים הסוציאליים, המגדיר את מטרת העיסוק שלהם טוען "לשיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה בדרך של טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה". כדי ליישב סתירה זו עם חוק הפסיכולוגים, נקבע בפסק דין ש"נקודת הכובד אינה בטכניקת הטיפול (פסיכותרפיה), אלא במטרת הטיפול: אם מטרת הטיפול היא טיפול, אבחון והערכה של עניינים ובעיות בתחום הנפשי, השכלי וההתנהגותי – הרי שימוש בטכניקות הטיפול הפסיכותרפי ליישום מטרות אלו נכלל בגידרו של סעיף 1 לחוק הפסיכולוגים; אם מטרת הטיפול היא שיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה – הרי שימוש בטכניקות הטיפול הפסיכותרפי ליישום מטרות אלו נכלל בגידרו של סעיף 2 לחוק העובדים הסוציאליים והוא מותר לעובד סוציאלי". עובדים סוציאליים הממשיכים ללימודי תואר שני בעבודה סוציאלית קלינית, מקבלים הכשרה נרחבת בשיטות טיפול שונות, ולגביהם אין כמעט מחלוקות באשר לרישוי הטיפול הקליני שלהם. הם גם יכולים להתקבל להכשרת המשך בבית ספר גבוה לפסיכותרפיה, בדומה לפסיכולוגים הקליניים והפסיכיאטרים. במכונים ומרכזי טיפול רבים עובדים הפסיכולוגים הקליניים והעובדים הסוציאליים הקליניים בכפיפה אחת, עובדים סוציאליים קליניים שבוחרים לעבור ומתקבלים להכשרה בבית ספר גבוה לפסיכותרפיה, שאורך כארבע שנים, הוכשרו מעבר לתוכנית הכשרתם הבסיסית. ההבדלים ביניהם קשורים יותר לתפיסות העולם מהן הם מגיעים. העובדים הסוציאליים הקליניים באים מנקודת מבט חברתית-סוציאלית וכוללנית, המדגישה את חשיבות הסביבה המקיפה את הפרט (משפחה, קבוצה, קהילה) ואת יכולת השפעתה על האדם. הפסיכיאטריים באים ממודל ביולוגי והפסיכולוגים הקליניים רואים מודל אינטרה-פסיכי, השפעות סביבתיות ומודל סביבה-תורשה המקובל כיום. לכן, עבודתם של שלושת מקצועות אלה תחת כיפה אחת היא טובה ומשמעותית לבריאות הנפש הציבורית.
ביקורות ונושאים שנויים במחלוקת
פסיכולוגיה קלינית היא תחום מגוון, ושאלות רבות עלו לגבי המידה שבה העיסוק המעשי הקליני צריך להיות מוגבל לטיפולים שנתמכים במחקרים אמפיריים. גם לא ברור מהי הוכחה הולמת ל"תמיכה" זו. יש כמה ראיות לכך שכל סוגי הטיפולים העיקריים הם יעילים במידה דומה, אך עדיין קיים ויכוח על היעילות של סוגי הערכה וטיפול שונים. כך למשל, במחקרים נמצא כי שיטות שונות של טיפול קוגניטיבי התנהגותי הן היעילות ביותר עבור הפרעות כגון פוביות והפרעת דחק פוסט טראומטית, אך למרות זאת רק חלק מהפסיכולוגים משתמשים בהם במקרים כאלו, בעוד אחרים משתמשים בשיטות פסיכודינמיות, שקיימות פחות הוכחות מדעיות על יעילותן. ישנה גם ביקורת על היכולת שלנו לחקור את התהליכים הנפשיים בכלים אשר בהם אנו משתמשים כיום. כלומר, האם אנו צריכים להגביל את מה שאנו יודעים לכלי המחקר שלנו או לפתח כלי מחקר מתאימים ומורכבים יותר על מנת לנסות לבדוק מורכביות גדולות יותר. כך או כך, כיום אין ספק כי טיפולים פסיכולוגיים עוזרים במספר רב של בעיות נפשיות וכיום המחלוקת היא אופן החקירה שלהם.
ביקורות רבות עולות לגבי הפסיכולוגיה הקלינית והפסיכיאטריה, למשל על ידי התנועה האנטי-פסיכיאטרית, סביב הנטייה למודל הביו-רפואי והשימוש הרב בקטגוריות אבחון פסיכיאטריות כמו אלו שמופיעות ב- DSM. אחרים רואים נטייה זו בחיוב. נטען כי הפסיכולוגיה הקלינית בדרך כלל לא חוברת לארגוני צרכנים (מטופלים), וכן שהיא נוטה לייחס את הבעיות הפסיכולוגיות למטופל עצמו, תוך התעלמות מהשפעת גורמים כלכליים, חברתיים ופוליטיים רחבים, שאינם באחריותו של המטופל. כיום מנסים לתת לכך מענה, בארץ ובעולם, מטפלים שדוגלים בגישת הפסיכולוגיה הפוליטית, לפיה יש לדון בגורמים חיצוניים אלו במהלך הטיפול, לעודד את המטופל לנקוט עמדה ולשנות את המרחב הציבורי באופן פעיל, ולא לייחס את הבעיה רק לאישיות המטופל.
ביקורת דומה מדגישה את נושא אי השוויון שקשור בטיפול הפסיכולוגי, למשל יחסי הכוחות השונים שקיימים בין מטפל למטופל, וניתן להשתמש בהם לטובה או לרעה. תנועות לפסיכולוגיה ביקורתית טוענות כי הפסיכולוגיה הקלינית נכשלה בניסיונה לקחת בחשבון הבדלים ביחסי הכוחות, מה שעלול ליצור שליטה ופגיעה מוסרית בחלשים והפגועים בחברה.
אטינגר
אטינגר (בגרמנית: Ettinger או Oettinger) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
פולימרים אלקטרו-אקטיביים
[[קובץ:EAP-example2.png|ממוזער|a- ציור של מכונת פולימרים אלקטרו-אקטיביים b- זרם חשמלי מוזרם אל הפולימרים האלקטרו-אקטיביים הגורם לעיוות הפולימרים
c- כאשר הזרמת החשמל מופסקת, הפולימרים האלקטרו-אקטיביים חוזרים לצורתם המקורית ואוחזים את הכדור ]] פולימרים אלקטרו-אקטיביים (באנגלית: electroactive polymers או בקיצור EAPs) הם פולימרים שניתן לשנות את גודלם או את צורתם באמצעות שדה חשמלי.
פולימרים אלקטרו-אקטיביים יכולים לעבור שינוי בצורתם של עד כ־10% בעקבות העברת זרם חשמלי. היכולות של חומרים אלו המתקרבות ליכולתם של השרירים בגופנו לעבור עיוותים בצורתם, הקנו להם את הכינוי "שרירים מלאכותיים". דוגמאות לחומרים כאלו הן סיליקון ופולימרים אקריליים.
היסטוריה
ציון הדרך הראשון בהיסטוריה של הפולימרים האלקטרו-אקטיביים הוא גילויים לראשונה בשנת 1880 על ידי ויליאם רנטגן.
בשנת 1999 הציב ד"ר יוסף בר כהן כאתגר לחוקרים ברחבי העולם לקיים משחק "הורדת ידיים" של זרוע רובוטית (EAP) נגד אדם. קבוצות מחקר ברחבי העולם התחרו על עיצוב זרוע רובוטית המורכבת משרירי EAP שתוכל להביס אדם בהורדת ידיים. אתגר זה התקיים בכנס מתנעי פולימרים אלקטרואקטיביים בשנת 2005.
ציון דרך חשוב בהיסטוריה של הפולימרים האלקטרו-אקטיביים הוא הפיתוח המסחרי הראשון של מכשיר שכלל EAPs באופן המחקה שריר מלאכותי. הוא הופק בשנת 2002 על ידי "Eamex" ביפן. מכשיר זה היה מכשיר דמוי דג המסוגל לשחות בכוחות עצמו, כשזנבו נע באמצעות חלק דמוי שריר המבוסס על EAP. עם כל זאת, התקדמות הפיתוח המעשי לא הייתה משביעת רצון מנקודת מבטם של חוקרים ברחבי העולם.
בשנת 1990 פותח בחברת International SRI פולימר אלקטרואקטיבי באמצעות הפולימרים סיליקון ופולימרים אקריליים. הטכנולוגיה הוכנסה לייצור נסיוני של שרירים מלאכותיים בשנת 2003, ובשנת 2008 התחיל לפעול פס ייצור תעשייתי.
אלסטומרים דיאלקטרים מהווים תת-קבוצה של פולימרים אלקטרו-אקטיביים.
סוגים
פולימרים אלקטרואקטיביים מצויים בכמה מצבים מרכזיים.
דיאלקטרי
חומרים בהם ההפעלה של הפולימר נגרמת על ידי כוחות אלקטרוסטטיים המתקיימים בין שתי אלקטרודות, אשר סוחטות ומוחצות את הפולימר.
פארואלקטריק
קבוצה של פולימרי קוטב גבישי. פולימרים אלה שומרים על קיטוב חשמלי קבוע שיכול להיות הפוך מפולימרים דיאלקטרים.
אפיון
פולימרים אלקטרואקטיביים מאופיינים בדרכים רבות. ניתן לאפיין אותם על פי תכונות מכניות של פולימרים כגון החוזק והגמישות. הדבר נעשה על ידי מתן כוח הפולימר בשיעור אחיד ומדידת העיוות שנוצר כתוצאה מכך. DMTA - (Dynamic mechanical thermal analysis) הניתוח המכני הדינמי הוא טכניקה הרסנית אך שימושית בהבנת המנגנון של עיוות המתקיים בפולימרים האלקטוראקטיביים ברמה מולקולרית. מטרתה היא להמיר את האנרגיה המכנית של המתח המאפיינת את הפולימר לאנרגיה פוטנציאלית שניתן יהיה לשחזר מאוחר יותר. המרה זאת נעשית באמצעות חומרים אלסטיים. הרעיון הוא להשתמש בכל האנרגיה הפוטנציאלית ולהשיב את הפולימר לצורתו המקורית. DETA - (Dielectric thermal analysis) דומה ל-DMTA אבל במקום פעולה של כוח מכני, פועל שדה חשמלי.
תוכניות לעתיד ומחקרים
נכון ל-2017, במעבדות שונות מתעסקות בשימושים רבים ושונים לפולימרים האלקטרו-אקטיביים. שניים מהפרויקטים הבולטים המתקיימים במעבדות אלה:
יחסי אוקראינה–יפן
יחסי אוקראינה–יפן הם יחסים דיפלומטיים בין אוקראינה לבין יפן. ב-28 בדצמבר 1992 יפן הרחיבה את ההכרה המדינית למדינת אוקראינה מיד לאחר התפרקות ברית המועצות. ב-26 בינואר 1992 החלו יחסים דיפלומטיים מלאים.
אוקראינה מחזיקה בשגרירות בטוקיו, ויפן מחזיקה בשגרירות בקייב.
משנת 2008, היחסים בין אוקראינה ליפן חוזקו משמעותית, תוך חילופי דברים סדירים בין שתי המדינות בחסות קבוצות כמו "InvestUkraine", המרכז האוקראיני-יפני וארגון הסחר החיצוני ביפן. ב־25 במרץ 2009 ביקרה יוליה טימושנקו, ראש ממשלת אוקראינה, ביפן ונפגש עם טארו אסו, ראש ממשלת יפן. בהצהרה משותפת, הם בירכו על שיתוף הפעולה בסחר, השקעות ושימור אנרגיה, ודנו בהשפעת המשבר הכלכלי האחרון בין נושאים אחרים.
מאזן הסחר בין אוקראינה ליפן נמצא לטובת אוקראינה, כאשר יפן מייצאת צינורות פלדה ומכוניות ומייבאת מוצרים בצורת סחר אחרת. ב־15 ביולי 2008 יפן חתמה על פרוטוקול קיוטו, והסכימה לקנות קצבאות פליטת גזי חממה מאוקראינה כדי להגיע ליעד שנקבע במסגרת הסכם שינויי האקלים של האו"ם. העסקה הושלמה ב־26 במרץ 2009.
יפן סייעה גם למוסדות חינוך ותרבות אוקראינים בסכום של יותר מ־4.3 מיליון דולר בשנים 1998 עד 2009. יתרה מזאת, יפן העניקה לאוקראינה מענקים של יותר מ־151.8 מיליון דולר.
התמיכה של יפן ביושרה ובריבונותה של אוקראינה
יפן שיקפה כי היא בעלות ברית איתנה לאוקראינה בעיצומו של משבר קרים 2014. ממשלת יפן העמידה סנקציות על רוסיה, אם כי צוין כי הסנקציות תוכננו באופן שלא תהיה להן השפעה של ממש וכי ממשלת יפן לא רצתה לסכן את יחסיה עם רוסיה. טוקיו מתחה ביקורת על רוסיה ואמרה כי רוסיה מפרה את שלמותה והריבונות הטריטוריאלית של אוקראינה. בנוסף, ממשלת יפן הצהירה כי הם מוכנים לספק לאוקראינה 1.5 מיליארד דולר בסיוע כספי כאשר קייב תסכים לקבל ולנקוט רפורמות שונות של קרן המטבע הבינלאומית.
בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הטילה יפן סנקציות על רוסיה שאסרו על הנפקת איגרות חוב רוסיות ביפן, הקפיאה נכסים של רוסים מסוימים והגבילה את נסיעת אזרחי רוסיה ליפן.
ב-20 במרץ 2022, ראש ממשלת יפן פומיו קישידה ועמיתו הקמבודי, הון סן, הפצירו ברוסיה לעצור את המלחמה באוקראינה לאלתר ולהסיג את כוחותיה, וכינו את התוקפנות "הפרה חמורה של אמנת האומות המאוחדות".
שיתוף פעולה נגד אסונות גרעיניים בצ'רנוביל ופוקושימה
הנשיא ויקטור יושצ'נקו ביקר ביולי 2005, שם דן בין היתר בתוכנית הניקיון של צ'רנוביל.
ב־30 באוקטובר 2011, ממשלת יפן העלתה את מספר העובדים בשגרירות היפנית בקייב מ-30 ל-36, על מנת ללמוד יותר על התנהלותה של אוקראינה עם אסון הגרעין בצ'רנוביל, שכן יפן עדיין מתמודדת עם האסון הגרעיני בפוקושימה.
אליפז לוי
אליפז לוי (Eliphas Lévi) הוא שם העט של תאורטיקן המאגיה והאוקולטיזם הצרפתי אלפונס לואי קונסטאן (Alphonse Louis Constant) (8 בפברואר 1810 - 31 במאי 1875). השם אליפז לוי הוא המקבילה העברית של השם Alphonse Louis.
יחסי אוקראינה–יפן
ביקורים בדרג גבוה
נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ערך ביקור ממלכתי ביפן במרץ 1995. לאחר מכן ביקר הנשיא ויקטור יושצ'נקו ביולי 2005.
אליפז לוי
עד 1848 פרסם מספר חיבורים דתיים נוצרים ושני חיבורים רדיקליים ולאחר מכן נידון פעמיים לעונשי כליאה קצרים. ב-1854, בביקור שערך באנגליה, נפגש עם אדוארד בולוור-ליטון ויחד איתו החל בסדרה של כתבות, בנושא המאגיה.
ביוגרפיה
אליפז לוי נולד בפריז שבצרפת, כבנו של סנדלר ולמד בסמינר הרומי-קתולי, אותו עזב לאחר תקופה קצרה.
לוי החל את לימודיו בסמינר והתכונן להתקבל לכמורה בכנסייה הקתולית. הוא כתב מספר יצירות דתיות, ובהן "המנהגים המוסריים והדוקטרינות של הרציונליזם בצרפת" (1839 Des Moeurs et des Doctrines du Rationalisme en France), חוברת ברוח זרם האנטי-נאורות וחוברת בשם "אמו של האלוהים" (1844 La Mère de Dieu). בזמן שהותו בסמינר התאהב ועזב מבלי שהוסמך לכמורה. לאחר שעזב את הסמינר, כתב מספר יצירות, בהן שתי חוברות קיצוניות: "בשורת העם" (L'Evangile du Peuple 1840) ו"עדותה של החרות" (Le Testament de la Liberté), שפורסמה בשנת המהפכות 1848, אשר הובילו פעמיים למאסרו לתקופות זמן קצרות. בשנת 1853 ביקר לוי באנגליה, שם פגש את הסופר אדוארד בולוור-ליטון (Edward Bulwer-Lytton), אשר התעניין ברוזקרויצניזם כנושא ספרותי והיה נשיא של מסדר רוזיקרוציאני קטן. חיבורו הספרותי הראשון של לוי בנושא הקסם הופיע ב-1854 בשם "הדוגמה והריטואל של המאגיה העליונה" (Dogme et Rituel de la Haute Magie) ותורגם לאנגלית על ידי ארתור אדוארד וייט (Arthur Edward Waite) בשם "קסם טרנסנדנטלי, הדוקטרינות והטקסים שלו" (Transcendental Magic (Levi), its Doctrine and Ritual). ספר זה נחשב ליצירה החשובה ביותר של לוי.
תאוריית הקסם של אליפז לוי
ספריו של לוי נחשבים בעלי דמיון מפותח, אך עם זאת בעלי דיוק נמוך. השורות הראשונות המפורסמות מתוכו מייצגות נושא אחד וחיוני של האוקולטיזם, את טעמו ואת האווירה שהוא נושא עמו:
ב-1861 הוא פרסם ספר המשך, "המפתח לתעלומות הגדולות" (La Clef des Grands Mystères). עבודות נוספות של לוי בנושא הקסם כוללות "סיפורים ותמונות" (1862 Fables et Symboles) ואת "המדע של הרוחות" (1865 La Science des Esprits). ב-1868 הוא כתב את "הארקנה הגבוהה, גילוי האוקולטיזם" (Le Grand Arcane, ou l'Occultisme Dévoilé), אשר פורסם רק לאחר מותו ב-1898.
הגרסה של לוי לקסם הייתה להצלחה גדולה במיוחד לאחר מותו. הספיריטואליזם, שהיה מאוד פופולרי משני צידי האוקיינוס האטלנטי בשנות ה-50 של המאה ה-19, תרם רבות להצלחתו. תורת הקסם שלו הייתה משוחררת מפנאטיות מופגנת, גם אם עדיין הייתה אפלה ועמומה. לא היה לו דבר למכור והוא לא העמיד פנים כי התקבל לאיזו אגודת סתרים מזויפת. לוי שילב את קלפי הטארוט בתאוריית הקסם שלו ובשל כך קלפי הטארוט הפכו חלק חשוב בערכת הציוד ההכרחי של קוסמי המערב. בספרו החשוב הוא מייחד 22 פרקים לקלפי הטארוט, בהם הוא מצמיד כל קלף לאות באל"ף בי"ת העברי ולאפיון אחר של האלוהים.
לוי היה הראשון להכריז כי הכוכב בעל 5 הקצוות שחודו האחר מופנה למטה ושניים כלפי מעלה מייצג את "הרע", ומחומש שחודו האחד מצביע למעלה ושניים מטה הוא "טוב".
על הקסם
"לבצע קסם פירושו להיות מתחזה, לדעת מהו קסם פירושו להיות חכם". "קסם הוא אלוהות האדם המושגת על ידי האיחוד של האמנה".
על הקוסם
"הוא מביט על הרשעים כנכים אשר יש לרחם עליהם ולרפא אותם, על העולם, עם שגיאותיו והמידות הרעות שבו, שהוא לדידו בית החולים של אלוהים שבו הוא רוצה לשרת."
מארבל ארץ'
מארבל ארץ' (באנגלית: Marble Arch; מילולית: קשת השיש) היא קשת הנמצאת בקרבת פינת הנואמים בהייד פארק בלונדון שבאנגליה, בקצהו המערבי של רחוב אוקספורד.
אליפז לוי
על הקוסם
"הם נטולי פחד ותשוקה, אינם נשלטים על ידי רמאות, אינם חולקים טעויות, אוהבים ללא אשליות, סובלים בסבלנות, מגיבים בשקט של המחשבה הנצחית...המכשף אינו יכול להיות בור, כי הקסם מרמז על עליונות, אומנות, התעלות, ההתעלות מציינת שחרור בעזרת ידע. המכשף מקדם בברכה את העונג, מקבל את העושר, זוכה לכבוד אך לעולם איננו עבד לאחד מהם, הוא יודע כיצד להיות אביון, להתנזר ולסבול, הוא סובל את הנשייה ברצון מפני שהוא אדון לאושרו שלו, אינו מצפה או מקבל דבר מגחמותיו של הגורל. הוא יכול לאהוב מבלי שיהא נאהב, הוא יכול ליצור אוצרות בלתי נדלים, להעלות עצמו מעל לרמת הכבוד והיקר של הגורל. הוא מחזיק במה שהוא מחפש, בעיקר שלווה עמוקה. הוא אינו מצטער על דבר שחייב להסתיים, אך נזכר בסיפוק שפגש אך טוב בכל הדברים. תקוותו היא ביטחון, כי הוא יודע שהטוב הוא נצחי והרע ארעי. הוא נהנה מהבדידות אך אינו בורח מחברת בני אדם, הוא ילד בין ילדים, שמח בחדוות נעורים, שקול עם המבוגרים, סבלני כלפי הטיפשים, שמח עם החכמים. הוא מחייך עם כל המחייכים, אבל עם כל הבוכים, מעודד את החזקים אך סבלני כלפי החלשים, אינו פוגע באף אחד, אין לו צורך לסלוח כי לעולם לא יחשיב עצמו נפגע. הוא מרחם על אלה המבינים אותו בצורה שגויה, ומחפש הזדמנות לשרתם, רק בכוח הטוב הוא נוקם את נקמתו בכפויי הטובה." "אל תשפוט, דבר כמה שפחות, אהוב ועשה".
מארבל ארץ'
היסטוריה
את הקשת תכנן האדריכל ג'ון נאש בשנת 1828, בסגנון דומה לקשת קונסטנטינוס ברומא. הקשת נבנתה משיש קרארה, ובמקור שימשה כשער הכניסה לארמון בקינגהאם, ששופץ גם הוא והורחב על ידי נאש. הקשת הועברה למקומה הנוכחי בשנת 1851. מארבל ארץ' משמש כנקודת ההתחלה של כביש A5 ההיסטורי, אשר חיבר את לונדון לאנגלסי בצפון-מערב ויילס.
אליפז לוי
יסודות בסיסיים של הקסם
לוי מזהה שלושה יסודות בסיסיים של הקסם:
מארבל ארץ'
היסטוריה
התבליטים נוצרו על ידי הפסלים: אדוארד הודג'ס ביילי, וריצ'רד ווסטמאקוט.
אליפז לוי
השפעתו של לוי
לוי הצהיר כי הוא הושפע מאוקלטיסט וסופר מוקדם יותר, פרנסיס באריט. הוא נחשב כמייסד תנועת תחיית הקסם במאה ה-20. כאמור לעיל, השפיע לוי על הסופר אדוארד בולוור-ליטון (שכתב את ימיה האחרונים של פומפיי) וכן כמה יצירות שהפכו את הקסם לפופולרי בשלהי המאה ה-19. לוי וליטון השתייכו לקבוצה, שכנראה לייטון יסד, אשר עסקה בלימוד אספקטים שונים של אוקולטיזם. ללוי הייתה השפעה עמוקה על "המסדר ההרמטי של השחר המוזהב", שאימץ חלקים רבים מתורתו של לוי. לוי מתייחס בספריו לטמפלרים. הוא מיחס להם עבודת שטן אלילית. בספרו מופיע התחריט המפורסם של בפומט.
מארבל ארץ'
היסטוריה
סמוך למקום בו עומדת הקשת עמד בעבר הגרדום של טייברן - אתר הוצאה להורג בין השנים 1388–1793.
אליפז לוי
השפעתו של לוי
לפי מקור אחר, לוי הצטרף לבונים החופשיים ב-1861, ואלברט פייק, מי שהיה המפקד הריבוני הגדול של הנוסח הסקוטי בבניה החופשית בארצות הברית, הושפע מלוי. לפי המקור בספרו של פייק, "מוסר ודוגמה" (1871 Morals and dogma), הוא מצטט מכתביו של לוי ושואב ממנו את התאוריה שלו על היותו של לוציפר למעשה פן אלוהי המייצג את הרע או הכוח האפל בעולם.
אליסטר קראולי, שנולד באותה שנה בה נפטר לוי והיה חבר בשחר המוזהב, טען כי הוא גלגולו של לוי. קראולי זיהה את בפומט עם התגלמותו של הורוס ועל סמך זיהוי זה פיתח את ההגות שלו בדבר תלמה.
נתן מיליקובסקי (איש עסקים)
נתן מיליקובסקי (באנגלית: Nathan Milikowsky; 1943 לערך – 28 ביולי 2021) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי. בהשקעותיו נכללות חברות בתעשיית הפלדה בארצות הברית וחברות הזנק בישראל.
ביוגרפיה
נתן מיליקובסקי היה בנו של מתתיהו מיליקובסקי ונכדו של הרב נתן מיליקובסקי (על שמו הוא גם קרוי), שהיה מחנך ופעיל ציוני. הוא נולד בתל אביב והיגר לארצות הברית ב-1951. מיליקובסקי היה בוגר אוניברסיטת ייל ולמד משפטים באוניברסיטת ניו יורק.
הוא היה יו"ר חברת Jordanmill Ventures, שבה החזיק יחד עם אחיו דניאל. את החברה, העוסקת במסחר בפלדה ובמתכות נוספות, הקים אביהם בשנות ה-40 של המאה ה-20.
היה מנכ"ל חברת C/G Electrodes, העוסקת בייצור אלקטרודות גרפיט לתעשיית הפלדה, מ-2003 עד 2006 ויושב ראש החברה מ-2003 עד 30 בנובמבר 2010. משנת 2005 ועד 30 בנובמבר 2010 היה נשיא חברת סידריפט קוק (Seadrift Coke) האמריקאית, העוסקת בייצור חומרי גלם לייצור אלקטרודות גרפיט, ובין השאר סיפקה חומרי גלם ל-C/G Electrodes. מיליקובסקי רכש את השליטה בחברות בשנים 2003–2005 תמורת כמה עשרות מיליוני דולרים ומכר אותן ב-2010 לגרפטק תמורת כ-850 מיליון דולר. מחלקת המסחר של ארצות הברית הטילה קנס של 250,000 דולר על C/G Electrodes, עקב אספקת חומרי גלם ללוב שבשליטת מועמר קדאפי בשנים 2007–2008. שימש דירקטור בחברת גרפטק אינטרנשיונל (GrafTech International) האמריקאית. ב-30 בנובמבר 2010 הפכו C/G Electrodes וסידריפט קוק לחברות בנות של גרפטק.
למיליקובסקי היו השקעות בישראל בחברת הטכנולוגיה הרפואית ארט מדיקל, שבה הוא היה גם דירקטור, חברת האורתופדיה פרמיה ספיין, וחברת הסוללות סטורדוט.
מיליקובסקי ואשתו, רבקה, הקימו קרן צדקה, שבין השאר השקיעה בחברת התרופות מרק.
מיליקובסקי נמנה עם מממני אתר הדעות "מידה" התומך בבנימין נתניהו.
חיים אישיים
נתן מיליקובסקי הוא בן דודו של בנימין נתניהו, שהסתייע בו כספית, ואף החזיק מניות בחברה שבשליטת מיליקובסקי. הם קיימו ביניהם קשרים החל מצעירותם ובמשך השנים. לדבריהם, לאורך השנים מיליקובסקי נתן לנתניהו כספים, וכן סייע לו כלכלית בדרכים נוספות, למשל במימון טיסות ובביגוד. נתניהו ומיליקובסקי טענו כי ראו במתן טובות ההנאה המתוארות "מסורת", שהמשיכה את נוהגו של אביו של מיליקובסקי לתת כספים לאביו של נתניהו. לצד זאת, על פי הראיות שנאספו, הסיוע הכספי ניתן לנתניהו אך לא לאחיו, ומיליקובסקי תיאר כי ביקש להקל בכך על נתניהו ו"לשחרר" אותו מדאגות כספיות בשעה שהוא ממלא תפקיד ציבורי חשוב.
נפטר ב-28 ביולי 2021.
היה נשוי לרבקה ולהם שתי בנות. שני אחיו של נתן מיליקובסקי הם דניאל ומיידי.
פמברוק פיינס
פמברוק פיינס (באנגלית: Pembroke Pines) היא עיר בפלורידה, ארצות הברית. אוכלוסיית העיר מוערכת (נכון ל-2016) בכ-168,587 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-11 בגודלה בפלורידה ולעיר מרכזית במטרופולין מיאמי. העיר ממוקמת מערבית להוליווד.
דמוגרפיה
בעיר יש את אחוז הקולומביאנים הגבוה ביותר מבין ערי ארצות הברית.
החלוקה הגזעית היא:
אייטולה (ראפר)
אסף לויבל (ידוע בשם הבמה אייטולה) הוא ראפר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
רן בליצר
רן בליצר (יליד 1976) הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה, אפידמיולוג ומומחה לבריאות הציבור ומינהל רפואי, סמנכ״ל וראש מערך החדשנות של שירותי בריאות כללית, מייסד ומנהל מכון המחקר של שירותי בריאות כללית, ויו"ר החברה לאיכות ברפואה של ההסתדרות הרפואית בישראל. חבר הצוות לטיפול במגפות של משרד הבריאות. נחשב למומחה בעל שם עולמי בחדשנות רפואית ובריאות דיגיטלית. משמש כראש קבינט המומחים הלאומי להתמודדות עם משבר הקורונה המייעץ לממשלה ולמערך 'מגן ישראל'
ביוגרפיה
בגיל 16, לאחר שסיים בחינות בגרות החל בליצר ללמוד רפואה במסגרת העתודה האקדמית. בוגר בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל כרופא צבאי בתפקיד של רופא גדודי בחיל השריון, ובהמשך מונה לראש מדור אפידמיולוגיה בחיל הרפואה.
לאחר שחרורו מצה"ל עבר לשירותי בריאות כללית. בליצר הוא מומחה לרפואת בריאות הציבור ובעל תואר שני בבריאות הציבור ותואר שלישי בניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון. קיבל את תואר הפרופסור (פרופסור חבר) בגיל 36, והיה לפרופסור לרפואה הצעיר בישראל.
בליצר פיתח מערכי לימוד בנושא מידענות רפואית ושימש כיועץ של ארגון הבריאות העולמי, וכסנטור בקבוצת היועצים הבכירים של ארגון הבריאות העולמי בתחום בקרה ומניעת תחלואה כרונית. בליצר נוטל חלק פעיל בכתיבת מסמכי מדיניות לחלק האירופי של הארגון, ומנהל מרכז שותף של הארגון (WHO Collaborating Center) למחקר, מניעה ובקרה של מחלות כרוניות.
בליצר שימש כיועץ לנשיא וממשלת צרפת בנושא שימושי בינה מלאכותית ברפואה, ובשנת 2019 מונה כ-Commissioner של ה-Financial Times וה-Lancet, בקבוצה נבחרת של מובילים עולמיים לנושא בריאות דיגיטלית ושילוב הדור הצעיר (Governing Health Futures 2030).
במסגרת עבודתו בשירותי בריאות כללית, הוא משמש כראש מערך החדשנות בכללית, ומנהל את מכון המחקר של כללית אותו ייסד. בנוסף, כיהן כמנהל המחלקה לתכנון מדיניות בריאות בכללית וכראש אגף התכנון.
בפעילותו בהסתדרות הרפואית בישראל, בליצר היה מזכיר איגוד רופאי בריאות הציבור ומשמש כיו"ר החברה הישראלית לאיכות ברפואה מאז 2012. בנוסף, הוא ייסד את תוכנית 'בוחרים בתבונה' של ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י) למניעת טיפול ואבחון יתר כחלק מתנועת Choosing Wisely העולמית.
במהלך התפרצות מחלת נגיף קורונה בישראל, מאז תחילת שנת 2020 שימש בליצר כיועץ לראשי הממשלה בנימין נתניהו ונפתלי בנט לטיפול במגפה, וכראש קבינט המומחים המייעץ לממשלה ולתוכנית 'מגן ישראל' ופרויקטור הקורונה, לקח חלק פעיל בכל ישיבות קבינט השרים לקורונה מאז פרוץ המגפה, תידרך מקבלי החלטות במדינות רבות והופיע בפני פרלמנטים וועדות ממשלתיות, והתראיין רבות בכלי התקשורת בארץ ובעולם.
פרופ׳ בליצר וחוקרי מכון המחקר בראשותו, יחד עם חוקרים מובילים מאונ׳ הרווארד, חיברו כמה מהמחקרים החשובים בעולם בעת התפרצות מחלת הקורונה, לרבות המאמר הראשון להערכת יעילות החיסון נגד הקורונה (פורסם בעיתון ניו- אינגלנד ג׳ורנל אוף מדיסין בפברואר 2021), והמאמר הנרחב הראשון להעריך את תופעות הלוואי לחיסון אשר השווה היארעות תופעות לוואי בין המתחסנים והלא-מתחסנים, ובין מי שחלו ולא חלו בקורונה (פורסם בעיתון ניו-אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין בשנת 2021). במאמר מערכת בעיתון Science במאי 2021 צפה פרופ' בליצר סיכון משמעותי להתפרצות מחודשת של המחלה בישראל למרות מבצע החיסונים הנרחב, עם הופעת וריאנטים חדשים - כפי שאכן קרה ביוני 2021 עם הופעת זן דלתא.
נמנה עם סגל המחלקה לבריאות הציבור ואפידמיולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב כפרופסור מן המניין וכמרכז תחום בתוכנית ה-MPH, בבית הספר לבריאות הציבור.
משמש כיו"ר (יחד עם פרופ׳ זאק קוהנה מאוניברסיטת הרווארד) של המרכז המשותף "מעבדת החיים" על שם ברקוביץ', המשותפת לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ולמכון כללית למחקר.
בשנת 2010 נבחר על ידי המגזין "דה מרקר" לרשימת 40 הצעירים המבטיחים במשק, ובשנת 2012, נבחר על ידי "גלובס" לרשימת 40 המנהלים הצעירים המובילים במשק.
בשנת 2017 נבחר על ידי המגזין "דה מרקר" לאחד מ"מאה המשפיעים בישראל", ובשנת 2021 נבחר לרשימת "100 אנשי השנה" של "גלובס".
חיבר מעל ל-250 ספרים ומאמרים מדעיים, לרבות מאמרי מפתח בעיתונים המדעיים המובילים בעולם.
משפחה
בליצר נשוי ואב ל-3. מתגורר ברמת גן.
סאלי סאר
קריירת מועדונים
סאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לה הבר, אך מעולם לא זכה לשחק עבור הקבוצה הבוגרת.
בשנת הצטרף לתרסיוולוס היוונית בה שיחק עונה אחת.
בשנת חתם בויל הליגת השווייצרית השנייה בה שיחק שנתיים.
בקיץ הצטרף ללוצרן מליגת העל השווייצרית. ב-20 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד גראסהופרס ציריך. בשתי עונותיו הראשונות במועדון הפך לשחקן הרכב בקבוצה, אך בשלוש העונות שלאחר מכן מעמדו התערער.
בקיץ חזר לליגה השנייה בשווייץ וחתם בסרבט ז'נבה.
קריירה בינלאומית
סאר נולד בצרפת ובשנת החליט לייצג את נבחרת מאוריטניה. ב-2 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
קרונוס
קרונוס או כרונוס (ביוונית: Κρόνος) הוא שליט הטיטאנים (ענקים קדומים) במיתולוגיה היוונית. במיתולוגיה הרומית הוא נקרא סטורנוס.
דמותו
קרונוס הוא בנם של אורנוס (השמיים, מלך האלים הראשון), ואשתו גאיה (האדמה), אחיה ובעלה של ריאה, אביהם של זאוס, פוסידון, האדס, הרה, דמטר, הסטיה וכיירון.
קרונוס הוביל את המרד באביו אורנוס, ובעידוד אימו גאיה, סירס אותו באמצעות חרמש שנתנה לו, ונישל אותו מהשלטון על העולם.
בקללה אשר רבצה על קרונוס, אשר נאמרה על ידי הוריו, גאיה ואורנוס, נובא כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם, ויתפוס את מקומו כשליט האלים. בשל כך, נהג קרונוס לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אשתו, ריה, סלדה מכך, וכאשר נולד בנו השישי, זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו.
לאחר הקאת האלים, פרצה מלחמה בין האלים הצעירים בראשות זאוס, ובין הטיטאנים בראשות קרונוס. הטיטאנים הפסידו, וקרונוס הורד מכיסאו ונכלא בטרטרוס, תהום ללא תחתית, כשהוא קצוץ לאלף חתיכות. סדרי שלטון חדשים נוצרו עם ניצחון האלים הצעירים על הטיטאנים, כאשר זאוס קיבל לידו את מעמד שליט האלים, ואת השליטה על השמיים, הברקים והרעמים. את השליטה בימים ובאוקיינוסים הוא נתן לאחיו, פוסידון, ואת השליטה בשאול הוא נתן לאחיו השלישי, האדס.
המיתולוגיה הרומית אימצה את דמותו של קרונוס, אך הוא מכונה בה בשם אחר – סטורנוס. בנוסף לסגולותיו הקודמות, היא הוסיפה לתכונותיו גם את השלטון על הזמן. הרקע האטימולוגי של המילה אינו ברור. טועים להאמין כי משמו של קרונוס נגזרה המילה "קרונוס" – "זמן", כמו במילים "כרונולוגיה", "כרוניקה" וכיוצא בזה. סביר יותר לשייך את המילה לשורש שמי או הודו-אירופי שמשמעו "בעל הקרניים" (השוואה אפשרית: האל Kroni במיתולוגיה ההודית). בעידן ההלניסטי אומנם הגיעו לידי בלבול בין קרונוס הקדום לבין כרונוס (χρόνος) "זמן" (Kairos). מכל מקום, קרונוס הבולע את ילדיו הוא הלבוש המיתי של הרעיון על הזמן הבולע את ילידי הזמן.
סמלי ההיכר של קרונוס באמנות הם בדרך כלל שעון חול, חרמש ענק ומגל.
מקדש סטורנוס
המקדש לאל סטורנוס היה בפורום של רומא העתיקה. המקדש, הממוקם בקצהו המערבי של הפורום, הוא אחד המקדשים העתיקים ביותר שהיו בפורום. המקדש הוקם בין השנים 501 לפנה"ס ו-498 לפנה"ס.
בתרבות
בסרטים ובסדרות של זיכיון מסע בין כוכבים קרונוס הוא עולם הבית של הקלינגונים. סדרת הספרים פרסי ג'קסון והאולימפיים, המבוססת על המיתולוגיה היוונית, עוסקת בההתעוררות מחדש של קרונוס וניסיונו להשמיד את אלי האולימפוס.
מופיע כדמות במשחק המחשב Smite
Rowan
Rowan (בעברית: בן-חוֹּזרר) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הסקוטית מגי ריילי. האלבום יצא לאור בשנת 2006, על ידי חברת התקליטים הייפרטנשן, ארבע שנים לאחר יציאת האלבום הקודם שלה. לאחר שהוציאה אלבומים בהוצאת פרלופון הוחלט כי ריילי תעבור חברת תקליטים, הייפרטנשן.
האלבום חולק לשני תקליטורים בסך הכול, הראשון בו נכללו השירים והשני בו נכללו חמש רצועות נוספות.
מונפור (מבצר)
מבצר המוֹנפוֹר (בצרפתית: Montfort, הר-חזק; מכונה גם מונטפורט בעקבות איות שמו בצרפתית; לעיתים מכונה מונפורט; בגרמנית Starkenberg; בערבית: קַלעַת אל-קֻרַיְן) הוא אתר ארכאולוגי מתקופת ימי הביניים ובו שרידי מבצר צלבני מימי ממלכת ירושלים. המבצר בנוי על שלוחה צרה ותלולה בגדתו הדרומית של ערוץ נחל כזיב בגליל העליון בסמוך לקיבוץ אילון, כ-13 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר נהריה וכ-6 קילומטרים מצפון-מערב לעיר מעלות תרשיחא. האתר הוא גן לאומי בתוך שמורת הטבע נחל כזיב.
מבצר המונפור מתאים לקביעה כי כל אחד ממבצרי הצלבנים הוא מקרה ייחודי ומיוחד ואדריאן בועז מציין בספרו "ארכאולוגיה של המסדרים הצבאיים" כי "המונפור הוא דוגמה יוצאת דופן למבצרי שלוחה צלבניים". יהושע פראוור מציין כי "גדול חלקו של הטבע מחלקו של האדם בחוסנו של המבצר", אך המבצר עצמו נבנה בעיקר כמקלט עבור אבירי המסדר הטבטוני כנגד פגיעתם של חברי המסדרים הצבאיים הנוצריים האחרים ששלטו בעכו - הבירה של ממלכת ירושלים הצלבנית בסוף המאה ה-13 ולא כעמדה אסטרטגית כנגד אויבי ממלכת ירושלים המוסלמים. מבצר מונפור מבודד ומרוחק מדרכים מרכזיות, עובדה ההופכת אותו לחסר כל חשיבות אסטרטגית של ממש, ועל פי דברי פראוור הוא לא תוכנן להכיל חיל מצב גדול או לעמוד במצור ממושך. המבצר החל את דרכו כחווה חקלאית טרם הפך לאחת מהדוגמאות היפות ביותר לבניה המבוצרת של ימי הביניים בישראל.
האתר בימי קדם
חפירות ארכאולוגיות שנערכו במבצר ובסביבתו העלו ממצאים מאז שלטון האימפריה הרומית באזור ועד לתום התקופה הביזנטית במאה ה-7. מבדיקה של אבני הבניין של המבצר עולה שהן נחצבו וסותתו בתקופת האימפריה הרומית, ככל הנראה לצורך בניית מצודה רומית בשם "מצודת נחת" ששרידיה מצויים מדרום למבצר הצלבני, והיא משמשת כיום כמחצבה.
הקמת המבצר הצלבני
מבצר מונפור בגלגולו הצלבני הוקם באמצע המאה ה-12 על ידי בני משפחת דה מיי (De Milly), משפחת אצילים ממוצא צרפתי אשר קבלו לידיהם את הנחלה הגלילית שבירתה הייתה מעיליא. במעיליא השתכנו האצילים במבצר שכונה "מבצר המלך" (Chateau du roi בצרפתית ו־Castellum Regis בלטינית) אשר נבנה בתחילת המאה ה-12 כרכושו הפרטי של מלך ממלכת ירושלים. את מבצר מונפור בנו האצילים לבית דה מיי כחווה חקלאית מבוצרת אשר הייתה חלק ממערכת של 36 כפרים וחוות מסוג זה שנכללו בתחומי נחלתה של המשפחה.
בשנת 1179 נשא מקורבו של המלך, האציל ז'וסלין דה קורטניי לאישה את אגנס לבית דה מיי (Agnes De Milly), ובכך ירש את מעיליא וסביבותיה ובכלל זה גם את החווה אשר עתידה להפוך למבצר המונפור. במרוצת השנים שחלפו מאז הקמתה צברה החווה חשיבות ובעקבות כך פיארו היושבים בה את המבנים אשר הרכיבו את המתחם וחיזקו את הביצורים המקיפים אותו.
הכיבוש המוסלמי
בשנות השמונים של המאה ה-12 החל עידן חדש בתולדותיה של ארץ ישראל עם תחילת מסעי הכיבוש של השליט המוסלמי צלאח א-דין. הכיבוש המוסלמי של ממלכת ירושלים החל למעשה בשנת 1185 והגיע לשיאו בשנת 1187 בקרב קרני חיטין, שם השמידו כוחותיו של המצביא המוסלמי את מרבית הצבאות הצלבנים שנכחו באותה העת בממלכה. לאחר הניצחון בקרני חיטין נפתחה דרכו של צלאח א-דין אל עבר ירושלים אשר נפלה לידיו לבסוף באוקטובר 1187. לאחר כיבוש ירושלים החלו הצלבנים נכנעים בפני הצבאות המוסלמים וכך נפלה גם נחלת מעיליא ומבצר המונפור בתוכה לידיים מוסלמיות.
המוסלמים, בדומה לקודמיהם הצלבנים, לא יחסו חשיבות מיוחדת לחוות המונפור המבוצרת וההרוסה, בעיקר בשל מיקומה בפנים הארץ רחוק מהגבול ומדרכים ראשיות. על תקופת השלטון המוסלמי במונפור ידוע לנו אך מעט, משום שבעליו החדשים של המבצר כמעט ולא שיפצו או שיקמו את הריסותיו לאחר שכבשו אותו.
ניצחונותיו של צלאח א-דין היו הגורם המרכזי לתחילתו של מסע הצלב השלישי אשר הובל בידי ריצ'רד הראשון מאנגליה, והסתיים בהפסד של המוסלמים וכיבוש חלק ניכר של ארץ ישראל על ידי הצלבנים. בהסכם רמלה, שנחתם בשנת 1192, הוקמה ממלכת הצלבנים בפעם השנייה, אולם בגבולות מצומצמים מאלה בהם נתחמה בעבר, כאשר עיקר שטחה של הממלכה משתרע לאורך מישור החוף מיפו ועד לצור.
חידוש השלטון הצלבני
לאחר שהושבה לידי הצלבנים, חולקה נחלת מעיליא בין שלוש בנותיו של ז'וסלין דה קורטניי. את השליטה בהריסות המונפור קיבל לידיו חתנו של דה קורטניי הרוזן אוטו פון האנברג. חשיבותו האסטרטגית של המבצר בתקופה זו נותרה פחותה כשהייתה, אולם חשיבותו המדינית גברה ביותר וזאת בשל קרבתו הפיזית לבירתה החדשה של הממלכה - עכו. אולם חשיבות חדשה זו לא מנעה מפון האנברג למכור את הריסות המבצר בשנת 1229 לאבירי המסדר הטווטוני.
אבירי המסדר, אשר רכשו גם את המבצר שבמעיליא, החלו משפצים את מבצר המונפור עוד לפני שהושלמה רכישתו הרשמית. בעקבות סכסוכים פנימיים שהתגלעו בין אבירי המסדר הטווטוני לבין האבירים ההוספיטלרים והטמפלרים נאלצו הטווטונים לעזוב את עכו הבירה ליישוב משל עצמם. בחירתם הטבעית הייתה מבצר המונפור. פנייה רשמית של ראש המסדר, הרמן פון זלצה, לאפיפיור גרגוריוס התשיעי הביאה למסדר תרומות רבות מצד עולי רגל ואזרחים אירופאים לטובת שיפוצו של משכנם החדש. בעזרת תרומות אלו בנו האבירים הגרמניים את המבצר המפואר ששרידיו עומדים על תילם עד לימינו.
האבירים העתיקו אל המקום את מפקדת המסדר וכן את הארכיון והאוצרות הרבים שבבעלותם. בשלב זה חדל המקום מלתפקד כחווה חקלאית והחל משמש כמבצר לכל דבר. האבירים הטווטונים הרחיבו את הביצורים ובנו "מגדל עוז", אשר שימש כמצודה פנימית בתוך המבצר. מגדל עוז זה הוא החלק הנראה לעין כאשר מבקרים במקום.
הכיבוש הממלוכי
בשנת 1266 הגיע לשערי המונפור הסולטאן הממלוכי ביברס. ביברס הטיל מצור על המבצר, אולם האבירים הטווטונים הגנו על אחוזתם ואילצו את התוקפים הממלוכים לסגת כלעומת שבאו. חמש שנים מאוחר יותר, לאחר שכבש את רוב מעוזי הצלבנים בגליל, שב ביברס אל המונפור, הפעם בליווי מספר גדודי הנדסה מצבאותיו. המצור שהוטל על המבצר נמשך שבעה ימים, במהלכם מוטטו חפריו של הסולטאן את החומה הדרומית החיצונית של המבצר ואיפשרו לכוחות הממלוכים לשעוט לקרבו.
האבירים הטווטונים התבצרו במעלה מגדל העוז וניהלו משם את הלחימה בפולשים הממלוכים. אולם קרבות ההגנה במקום ארכו זמן קצר בלבד, ולאחר דין ודברים בין מנהיגי המסדר לביברס התיר להם האחרון לעזוב את המבצר כשכל רכושם עימם ולשוב לעכו. מפקדו האחרון של המבצר היה יוהאן פון זאקסן. הארכיון הטווטוני הועבר בשלמותו לעכו וכעבור מספר שנים, עם קץ הממלכה הצלבנית בארץ ישראל, הועברו בשנית לחבל טירול שבאוסטריה, שם הם מהווים מקור חשוב ביותר לחקר ההיסטוריה הצלבנית בארץ ישראל עד לימינו.
לאחר כניעת הטווטונים בפני ביברס, פקד הסולטאן הממלוכי על הרס המבצר, וזאת כדי למנוע מהצלבנים לשוב וליישב אותו. חלקו הגדול של המבצר נהרס כליל, ורק מגדל העוז המבוצר היטב הכניע את המחריבים הממלוכים ונשאר שלם במידה רבה.
לאחר החורבן המשיכו חורבות המבצר לעמוד בשיממונן מסוף המאה ה-13 ועד לימינו, למעט תקופת שיפוץ קצרה שהונהגה במקום בתקופת שלטונו של דאהר אל עומר, המושל הבדואי של הגליל תחת סולטאני האימפריה העות'מאנית.
המבצר בתקופה המודרנית
החפירות הארכאולוגיות הראשונות באתר נערכו בשנת 1926 על ידי משלחת מטעם מוזיאון המטרופוליטן של ניו יורק. בחפירות אלו נמצאו כלי נשק, חלקי שריון, פסלים ושברי זכוכיות מחלונות הויטראז' של הכנסייה הטבטונית. הארכאולוגים חשפו במקום את שרידיו של מגדל העוז, כמו גם שרידי מבנים מהתקופה הצלבנית אשר נמצאים למרגלות המבצר ככל הנראה שימשו אזור למגורים של הפועלים אשר עיבדו את אדמות המבצר בתקופת היותו חווה חקלאית.
שמותיו של המבצר
מספר חוקרים מזהים את מבצר המונפור כמקום ישובו של היישוב "קצטרא דגליל" מתקופת התלמוד. השם, שפרושו "מצודת הגליל", היה שם נפוץ בתקופת התלמוד, ונועד לציין יישובים נוכריים אשר התפתחו סביב למצודות רומיות ואשר עיינו לרוב את האוכלוסייה היהודית של אותה התקופה.
עם ביצור המקום לראשונה במאה ה-12 קיבל המקום את השם מצודת המלך החדשה (בלטינית: Castellum novum regis) וזאת כדי להבדילה מ"מצודת המלך" אשר ניצבה במעיליא הסמוכה. מאחר שבעת ביצור המונפור לראשונה חדלה מצודת המלך להיות רכוש של מלכי ממלכת ירושלים השתרש במאה ה-12 השם Castellum novum ("המצודה החדשה") כשמו של המבצר החדש.
שמו הנוכחי של המבצר, מונפור, מופיע לראשונה בתעודה משנת 1229, השנה בה נמכר לאבירי המסדר הטבטוני. המסמך המזכיר את המונפור כמבצר נוצרי הוא חוזה ההסכמה שנחתם בין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין הסולטאן המצרי אל כאמל. מקור השם מונפור הוא מהשפה הצרפתית (Montfort) ופירושו "ההר החזק". שם זה ניתן ככל הנראה על ידי שליטיו הצרפתים של המבצר טרם מכירתו לאבירים הגרמנים.
עם העברת הבעלות על המבצר לידיים גרמניות שונה שמו בהתאמה ל"שטרקנברג" (Starkenberg), שם המהווה תרגום מילולי לגרמנית של השם מונפור.
לאחר הכיבוש הממלוכי ננטש המבצר ונשכח מהתודעה. בתקופת השלטון העות'מאני נודע המבצר בשמו הערבי - "קלעת קוריין" (ﻗﻠﻌﺔ ﺍلقرين) שפירושו מבצר הקרן הקטנה. שמו הערבי של המבצר הוענק גם לנחל כזיב הזורם תחתיו ואשר ידוע בערבית כואדי קוריין.
מבנה המבצר
בניגוד למבצרים אחרים שנבנו על ידי המסדרים הצבאיים, ניכר כי המסדר הטבטוני חסר את המשאבים הכספיים הדרושים. עבודת עיבוד האבן ברוב חלקי המבצר היא גסה במיוחד, ועבודות הרחבת המבצר נעשו תוך כדי היזקקות למבנה אותו רכש המסדר - שלא היה יותר מחווה מבוצרת. זאת ועוד- השלוחה עצמה נמצאת בנחיתות טופוגרפית מול הרכסים המקיפים אותה, וכתוצאה מכך המבצר נמצא בסכנה של אש ארטילרית על כל שטחו. כל העובדות מרפות הידיים אלו לא הועילו לצבא הממלוכי כאשר בא לכבוש את המבצר בשנת 1266 ונהדף לאחר מצור קצר וסוער. גם המצור בשנת 1271, שבסופו נכבש המונפור, היה אלים ומורכב ורק לאחר לחימה עזה במשך שבוע מוטטו חפרים ממלוכים את החומה הדרומית. לאחר קרבות קשים על מגדל העוז, שנמשכו שבוע נוסף, נכנעו מגיני המבצר.
המצוקה הכספית או החיפזון שבבניית המבצר ניכרים גם בהכשרת השטח. אנשי המסדר לא יישרו את פסגת השלוחה עליה עומד המבצר ונאלצו להתמודד עם בסיס צר, שרוחבו אינו עולה על 30 מטר בחלקיו הרחבים. מאמץ רב הושקע בניתוק השלוחה מצד מזרח על ידי חציבת חפיר עמוק והמדרונות חוזקו על ידי חיפויים באבן. מסביב למבצר נבנתה חומה חיצונית, שלא ברור אם הקיפה את הרכס ומה היה תפקידה בהגנת המונפור.
מגדל העוז נבנה מאבנים גדולות ומעוטר בחלונות מוארכים שימש למגורי שליט המבצר בעיתות שלום, אך חשיבותו בעת מלחמה הייתה מוגבלת בגלל ממדיו הקטנים, שמנעו אפשרות מחיל המצב להתגונן באופן יעיל. מפלס אחד מתחתיו הוקם החלק המנהלתי של המבצר. בחלק זה שכנו סדנאות המלאכה ליצור הנשק, מטבח, חדר סעודה גדול, גת לדריכת ענבים ואולם קטן. מצפון לחלק זה נבנתה כנסייה, שרק חלקה הדרומי שרד עד ימינו. מהכנסייה נבנו מדרגות אשר ירדו אל אולם האבירים-- ה"רפקטוריום". גגו של אולם זה נתמך על ידי שתי שורות של אומנות מתומנות. שתיים מאומנות אלו, הניצבות במקום, מעידות על הפאר הרב בו נבנה אולם זה. רצפת הרפקטוריום שימשה כגג המרתפים של המבצר, בהם נשמרו סחורות ומזון כמו גם, כך משוער, אוצרות המסדר הטבטוני אשר שוכנו במקום. בתקופת הצלבנים חלש המבצר על שטח נרחב, שמקורו עוד בימים בהם היה המבצר חווה חקלאית מבוצרת. את אדמות החווה, אשר השתרעו ממיקומו הנוכחי של המבצר ועד למורדות נחל כזיב, הקיפו מספר חומות אשר הגדירו את שטחה של החווה. לאחר הפיכתה של החווה למבצר הכספות של המסדר הטווטוני, ננטשו השטחים הנרחבים אשר הקיפו את המבצר המרכזי, ועיקר החיים במבצר התרכז אל תוך החלק המבוצר אותו אנו מכירים.
חלק זה נבנה בצורת מבנה ארוך וצר, הבנוי מאגפים מדורגים אשר נבנו לאורך הקרן הטבעית עליה ממוקם המבצר. בדרומו של המבצר, מעל החפיר המלאכותי אשר נכרה על ידי האבירים כדי למנוע התקרבות של כלים הנדסיים למיטוט החומות, ניצב מגדל העוז של המבצר. חלק זה היווה מעין "מבצר בתוך מבצר" ושימש למגורי שליט המבצר בעיתות שלום. בעת מלחמה שימש חלק זה כמצודה פנימית, מעין מפלט אחרון למגיני המבצר אם נפרצו חומותיו.
את שרידי המבצר הקיפה בזמנו חומת אבן, אשר יחד עם החפיר שנכרה בדרומו של המבצר שימשה כקו הגנה ראשון בפני תוקפים אפשריים. שרידים מחומה זו נמצאים בהיקף החיצוני של המבצר, ובעיקר במורדות הצפוניים שלו.
במורד השלוחה, על גדותיו של נחל כזיב, נמצא מבנה בעל שלוש קומות ובתוכו מספר אולמות, אשר השתמר היטב. מבנה זה שימש כטחנת קמח ובית הארחה, או לפי סברה אחרת כבית חולים עם הפיכתו של המקום למפקדת המסדר הטבטוני בארץ ישראל שימש את האבירים יושבי המבצר. במשך שנים רבות התקיימה אגדה לפיה המבנה מקושר למרתפי המבצר במעבר סודי, אולם אין לאגדה זו שום ביסוס. בסמוך למבנה הוקם סכר שאגר את מי נחל כזיב. מהבריכה אשר נוצרה מעל הסכר נלקחו המים להשקית אדמות החווה ותושביה. מים אלו גם שימשו להפעלת טחנת הקמח.
שלמה זרקא
הרב שלמה זרקא (? – 1876) היה סופר ומתרגם מחכמי תוניס.
נולד בתוניס לרב שלום זרקא, וגדל בה. בהמשך הוא השתקע באלג'יר ושימש רב בעיר סוק אחרס, לאחר מכן ישב באוראן, משם עבר לקוסטנטין, ולבסוף עבר לגואלמה, שם נפטר בשנת ה'תרל"ו. נקבר באוראן.
היה רבם של מספר רבנים מפורסמים (ביניהם הרב אליהו חי גג') שהרבו לצטט מתורתו בחיבוריהם.
ספרים בערבית יהודית
ספרים שכתב הרב זרקא יחד עם הרב יהודה דרמון:
עקיבא לוינסקי
עקיבא לוינסקי (9 ביוני 1918 - 18 באוגוסט 2000) היה פעיל בארגון עליית הנוער באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה ובהמשך חבר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. כיהן כמנכ"ל בנק הפועלים, שימש כגזבר הסוכנות היהודית והיה מועמד לתפקיד יו"ר הארגון.
ביוגרפיה
לוינסקי נולד ב-1918 בז'נבה שבשווייץ למנדל ומרים לוינסקי. עלה ארצה בגפו בדצמבר 1934 וב-1938 היה בין מייסדי קיבוץ מעיין צבי (בו חי עד פטירתו).
הפעילות ב"עליית הנוער"
בהיותו בארץ היה פעיל בארגון ההגנה וב-1934 מונה כחבר, מטעם ארגון עליית הנוער, ב"משלחת הארץ ישראלית באיסטנבול" שיצאה לאירופה מטעם ועד ההצלה של הסוכנות היהודית. מטרתה של המשלחת הייתה לסייע ליהודים באירופה. עם סיום מלחמת העולם השנייה המשיך לוינסקי לפעול מטעם "עליית הנוער" וארגן את שליחי הארגון למדינות אירופה ממקום מושבו בז'נבה שבשוויץ.
בנק הפועלים
בשנות ה-60 מונה למנכ"ל בנק הפועלים תפקיד אותו מילא כ-20 שנה. כמו כן היה חבר דירקטוריון הבנק.