cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dance in the Dark
מסחר
בהונגריה השיר הופיע לראשונה במצעד "40 הסינגלים המובילים" במקום התשיעי ברשימה ב-30 בנובמבר 2009 אך נפל לגמרי מהמצעד בשבוע הבא. בבריטניה "Dance in the Dark" נכנס למקום ה-89 במצעד הסינגלים הבריטי ב-12 בנובמבר 2009 אבל נשאר במצעד למשך שבוע אחד בלבד. בקנדה נכנס למקום ה-88 במצעד קנדה הוט 100 ב-11 בנובמבר 2009. ולמיקום ה-93 במצעד הסינגלים האוסטרלי. לאחר שהחל להישמע ברדיו האוסטרלי עלה למקום ה-43 במצעד והגיע בשיאו למקום ה-24 בשבועות הבאים. בצרפת, נכנס למצעד השירים הדיגיטליים למקום ה-36 ובשיאו הגיע למיקום השלושים. במצעד הבילבורד נכנס השיר ב-21 באוגוסט 2010 למצעד ה-"100 שירים מתחת לבילבורד הוט 100" למקום ה-22, ובמצעד שירי הדאנס הדיגיטליים\אלקטרונים הגיע למקום התשיעי ב-9 באוקטובר 2010. נכון לחודש ספטמבר 2010 השיר מכר כ-121,000 עותקים דיגיטליים בארצות הברית בהקשבה ל-"Nielsen SoundScan".
הופעות קידום
"Dance in the Dark" הוא השיר שפתח את מסע ההופעות השני של גאגא, "The Monster Ball Tour". ההופעה מתחילה כאשר מוקרן על מסך ענקי אינטרלוד בו רואים את גאגא עם לייזרים ירוקים על המסך וספירה לאחור לפני תחילת השיר. לאחר סיום האינטרלוד מתחיל השיר ורואים את גאגא מופיעה מאחורי רשת של לייזרים ירוקים עם בגדים לבנים נוצצים. כשחזרה גאגא להופיע עם הסבב לאחר השינוי שעשתה בו, שונתה ההופעה כולל הפתיח והלבוש.
בטקס פרסי המוזיקה הבריטית שנערך ב-16 בפברואר 2010 הופיעה גאגא עם השיר והקדישה את ההופעה לחברה ומעצב האופנה אלכסנדר מקווין שהתאבד מספר ימים לפני הטקס מפני מות אימו. תחילה תכננה גאגא גרסה אחרת של ביצועים לאותה הופעה אך היא שינתה את הקונספט ברגע האחרון כי היא רצתה לתת כבוד למקווין. לבסוף הופיעה עם גרסאות פסנתר לשיר ולסינגל השני מהאלבום "Telephone".
ביקורת
השיר זכה לשבחים רבים מצד מבקרי המוזיקה ויש רבים אשר אומרים כי הוא השיר הטוב ביותר באלבום. אך פול לסטר מ-BBC אמר כי הוא הרגיש שהשיר היה "מכונת RnB גנרי", ועדנה גונדרסון מהעיתון "USA Today" קראה לשיר מוחצן.
דוגני
דוגני (בצרפתית: Dugny) היא קומונה (מועצה מקומית) בפרברים הצפוניים של פריז, צרפת. היא ממוקמת 12.4 ק"מ ממרכז פריז. כשליש משדה התעופה לה בורז'ה נמצא בשטחה של הקומונה, כולל המסוף העיקרי שלה ומוזיאון האוויר והחלל הצרפתי. עם זאת, שדה התעופה נקרא על שם קומונה השכנה לה בורז'ה.
תחבורה
בדוגני אין אף כלי תחבורה עירוני העובר בה. תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצא בלה בורז'ה בה עוצרת רכבת ה-RER (קו B).
בליי
בָּלֵיי (ברוסית: Балей) היא עיר בחבל עבר הבאיקל ליד הרי בורשבסקי על חוף נהר האונדה בסיביר. בליי היא העיר הראשית של בלייסקי. העיר ממוקמת 350 ק"מ מזרח מצ'יטה ויש בה שדה תעופה. מקור השם "בליי" מטונגוסית – "מקום שבו נמצא עץ קדוש".
היסטוריה
משנת 1858 החלו עבודות במכרה זהב ליד היישוב, שנקרא אז נובוטרויצקויה. משנת 1919 עד 1920 עודד ההטמאן גריגורי סמיונוב הפקה תעשייתית והוקם מפעל הפקת הזהב "בלייזולוטו". הפקת הזהב מהווה תעשייה חשובה בעיר עד היום. בשנת 1938 ניתן לכפר בליי מעמד של עיר ושמו הנוכחי. תושבי העיר סובלים ממחלות רבות, בשל הרעלת מי התהום והבארות בתוצרי הלוואי של תעשיית הזהב.
שארל-ולנטן אלקאן
שארל-ולנטן אלקאן (בצרפתית: Charles-Valentin Alkan; 30 בנובמבר 1813 – 29 במרץ 1888) היה מלחין צרפתי-יהודי פורה וחדשן, ואחד הפסנתרנים המובילים בתקופתו.
קורות חייו
אלקאן נולד למשפחה יהודית בפריז. אביו היה הבעלים של בית ספר למוזיקה ברובע היהודי המארה בעיר וכל ששת ילדיו עסקו במוזיקה באופן מקצועי. שארל-ולרי אלקאן החל ללמוד נגינה על פסנתר ועוגב בקונסרבטוריון בפריז בגיל 6. מגיל 7 הופיע וזכה בפרסים. בגיל 14 פורסמה היצירה הראשונה שכתב.
בגיל 25 צבר מעמד כווירטואוז בנגינה והלחנה וכמורה מפורסם למוזיקה. הוא קשר יחסי ידידות טובים עם מוזיקאים ועם אמנים בולטים בתקופתו, בהם אז'ן דלקרואה, פרנץ ליסט ופרדריק שופן. כמו כן התרועע בחוגים ספרותיים עם ויקטור הוגו ועם ז'ורז' סאנד. עם זאת, הוא פרש בהדרגה מבמת הקונצרטים לאחר 1848, וחי חיי פרישות בפריז במשך 30 שנה. בשנים אלה התמסר במיוחד להלחנה. ב-1873 חזר לבמה והופיע בקונצרטים מיצירותיו ומיצירות אביו.
אלקאן השקיע בלימוד עברית וכן יוונית, וממכתב שכתב לחברו עולה שהוא תרגם את כל התנ"ך ואת הברית החדשה לצרפתית. התרגום לא שרד.
באשר למותו נודעו מספר גרסאות. הידועה בהן הייתה כי הוא מת כשניסה להוריד כרך של ספר תלמוד ממדף גבוה וארון הספרים נפל עליו. עם זאת, במחקר של יו מק'דונלד הופרכה אגדה זו, על פי מכתב של השוערת בביתו, המספר כי נמצא מת במטבח. הגרסה המקובלת כיום לפי מכתב זה היא כי הוא נאחז במתלה מעילים כבד, אך זה נפל עליו.
אלקאן נשכח במידה רבה לאחר מותו, אך לאורך השנים, ובעיקר מאמצע המאה העשרים, יצירתו הולכת ונעשית מושמעת ומוכרת יותר, הודות לנגנים מובילים שהקליטו את יצירותיו והשמיעו אותן בקונצרטים.
יצירותיו
אלקאן ידוע בעיקר בכתיבת יצירות וירטואוזיות לפסנתר, המציבות דרישות מופלגות בתחום עצמאות האצבעות והצבת רף גבוה לתפקיד יד שמאל. יצירתו "משתה אזופ" נחשבת לאחת מיצירות הפסנתר הקשות ביותר ברפרטואר.
לפרלוד אופוס 31 מס' 8 ("שיר המטורפת על החוף" - La Chanson de la folle au bord de la mer) נכתבו מילים על ידי טורי איימוס שאף ביצעה אותו (שירה ופסנתר) במסגרת תקליטה Night of Hunters מ-2011, תחת שם השיר Shattering Sea.
מבצעים מובילים
הפסנתרן היהודי-אמריקאי ריימונד לוונטל היה הראשון שגאל את אלקאן מאלמוניותו ולקח על עצמו את הקלטת כל יצירותיו בין השנים 1970 - 1980.
עוד ביצעו מיצירותיו הפסנתרנים בוזוני ואגון פטרי. בעקבותיו הלכו פסנתרנים נוספים, וכיום הביצועים נפוצים בתחרויות פסנתר, כולל בתחרות רובינשטיין בארץ.
חצי האי בטהובן
חצי האי בטהובן (באנגלית: Beethoven Peninsula) הוא חצי אי מכוסה קרח בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי הוא אחד משמונה חצי האי שבאי אכסנדר.
אורכו של חצי האי 100 קילומטרים (כיוון צפון מזרח - דרום מערב); ורוחבו המרבי 100 קילומטרים.
שיא גובהו של חצי האי 1,050 מטרים מעל פני הים.
בחצי האי מצויים מפרצון מנדלסון, מפרצון ברהמס, ומפרצון ורדי.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי התגלה ומופה באופן גס על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940. הנקודה מופתה בשנית התבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948, המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שמו של המלחין הגרמני לודוויג ואן בטהובן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
לקריאה נוספת
• Smellie, J.L., Hole, M.J. & Nell, P.A.R., Late Miocene valley-confined subglacial volcanism in northern Alexander Island, Antarctic Peninsula, Bull Volcanol 55, 273–288 (1993). https://doi.org/10.1007/BF00624355
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England, P 523
אנרגיה
בפיזיקה, אֵנֶרְגִּיָּה היא גודל פיזיקלי סקלרי, שמציין את כמות העבודה היכולה להיעשות על ידי כוח. המושג "אנרגיה" מסייע להבנה בכל תחומי הפיזיקה. לפי הגדרה כללית יותר, אנרגיה היא הגודל הפיזיקלי שנשמר כתוצאה מכך שחוקי הפיזיקה קבועים בזמן. ובמובן אחר, הכושר לבצע עבודה.זו: אם יש עלייה באחד מסוגי האנרגיה, ניתן להבין שהיי זהה בסך סוגי האנרגיה האחרים, ומכאן ניתן לגזור מסקנות. לדוגמה, עבור משקולת במסה של 1 קילוגרם שנופלת בריק, מידת האנרגיה (שנמדדת ביחידות ג'ול) שווה לביטוי כאשר h גובה המשקולת מהקרקע (במטרים) ו-v מהירותה (במטרים לשנייה). החלק הראשון של הביטוי נקרא "אנרגיה פוטנציאלית" ותלוי בגובה המשקולת, והחלק השני נקרא "אנרגיה קינטית" ותלוי במהירותה. סכומם הוא "סך האנרגיה", ואם הוא ידוע בתחילת הנפילה של גוף, ניתן למצוא את מהירות הנפילה של המשקולת בכל גובה. זאת משום שירידה בגובה מלווה בירידה באנרגיה הפוטנציאלית, ולכן האנרגיה הקינטית צריכה לעלות באותה מידה, וניתן לחלץ מכאן את המהירות.
באופן דומה, עבור תופעות שונות (כמו אור, קול, חום, חשמל, תנועה, שינוי מיקום וכו') ניתן לשייך מספרים שתלויים ב'עוצמת' התופעה וסכומם קבוע, וכך לדוגמה כדי לתכנן מנורה שמפיצה כמות מסוימת של אור וחום, אפשר לדעת כמה חשמל צריך. זאת משום שהגדלת האנרגיה מסוגים של אור וחום תצטרך להיות מלווה בירידת אנרגיה מסוג אחר.
סוגי האנרגיה השונים לרוב מסווגים בכמה מחלקות עיקריות, אנרגיה פוטנציאלית היא גודל שתלוי במיקום של גופים (כמו בדוגמה בפסקה הקודמת), אנרגיה קינטית קשורה לתנועת גופים, ואנרגיה של שדות, שהיא אנרגיה הקשורה בקיומם של שדות־כוח, למשל שדה אלקטרומגנטי.
המונח
המונח 'אנרגיה' במשמעותו המודרנית נטבע על ידי הרופא והפיזיקאי הגרמני הרמן פון הלמהולץ כאשר ניסח את חוק שימור האנרגיה, שעל פיו אנרגיה אינה "נעלמת" או נוצרת מאין, אלא רק משנה את פניה (כלומר, יכולה לעבור מגוף אחד לשני וללבוש צורות שונות), מה שאומר שכמות האנרגיה הקיימת ביקום כולו אינה משתנה, כלומר הייתה קיימת תמיד.
מקור המלה ביוונית: energeia – עשייה; חיבור המילים en ("ב־") ו־ergon ("עבודה, פעולה"). בלטינית: actualis, מ־actus (מעשה). בעברית של ימי הביניים: "בפועל" – מה שקיים (ביוונית: dynamis). "בכוח" – מה שאפשרי אך לא קיים (בלטינית: potentialis).
צורות שונות של אנרגיה
ניתן לסווג את האנרגיה לכמה מחלקות בסיסיות:
פגם אחד בחלוקה הזו הוא, שאנרגיה של שדות ואנרגיה פוטנציאלית הן לעיתים אותו הדבר (למשל במקרה של האנרגיה של גופים טעונים במצב אלקטרוסטטי), ולמעשה מהוות נקודות מבט שונות על אותו מצב פיזיקלי.
חוקי התרמודינמיקה
באנרגיה שולטים חוקי התרמודינמיקה:
לחוקים אלו השלכות מרחיקות לכת בדבר זמינות האנרגיה לצרכים מעשיים, ובמהלך ההיסטוריה, אנשים שונים ניסו לבנות מכונות נצח – מכונות המפיקות אנרגיה רבה יותר מזו שהושקעה בהפעלתם. ניסיון זה מעולם לא צלח וקיומן של מכונות אלו עומד בניגוד לעקרונות פיזיקליים בסיסיים.
אנרגיה כיכולת לבצע עבודה
אנרגיה היא רק אחד מהגדלים שמגדירים מצב של מערכת. מדדים נוספים הם למשל מסה, טמפרטורה, נפח או לחץ. כאמור, האנרגיה לובשת צורות שונות שניתנות להמרה זו בזו. החוק הראשון של התרמודינמיקה, חוק שימור האנרגיה, קושר בין האנרגיה הכוללת של המערכת (או הגוף) לבין החום והעבודה שניתן לקבל מאנרגיה זו:. כאשר מעוניינים להסיק את הבית, שואפים ליצירת חום מרבי, ואילו כאשר מעוניינים בהנעת מכונית, למשל, שואפים לעבודה מרבית. מתוך החוק הראשון והשני של התרמודינמיקה נובע כי רק חלק מן האנרגיה יכול להפוך לעבודה, בהתאם לנצילות הפקתה.
ביצוע עבודה גורם להמרת סוג אחד של אנרגיה לסוגים אחרים. למשל: כאשר שדה כבידה גורם לגוף ליפול, הוא ממיר את האנרגיה הפוטנציאלית הכובדית של הגוף באנרגיה קינטית.
חיסכון באנרגיה
חיסכון באנרגיה משמעותו ניצול כמות מזערית של אנרגיה לביצוע עבודה. אמנם כמות האנרגיה הדרושה לביצוע עבודה מסוימת היא קבועה, אך כמות האנרגיה שתיצרך בפועל תלויה מאוד בנצילות המערכת. כך, למשל, להרתחה של ליטר מים בטמפרטורת חדר של 20 מעלות צלזיוס נדרשת כמות קבועה וידועה של אנרגיה, אך בכל שיטה לביצוע הפעולה - בקומקום חשמלי, על מבער גז או על גחלים תנוצל כמות שונה של דלק ותופק כמות שונה של אנרגיית חום. בקרב אורגניזמים מתבטא החיסכון באנרגיה בביצוע פעולות תוך ניצול מזערי של קלוריות - קלוריות שמקורן במזון.
למעשה, המשמעות האמיתית של חיסכון באנרגיה היא חיסכון במשאבים, ובפרט בדלק (בפעילות אנושית) או במזון (בטבע).
חום
המושג חום מתאר מעבר של אנרגיה מגוף אחד למשנהו, המתבצע דרך מספר גדול של תנועות מיקרוסקופיות אקראיות. מעבר חום בדרך כלל גורם לשינויים בטמפרטורה, על פי חוקי התרמודינמיקה. החום אינו צורת אנרגיה נפרדת. כדוגמה פשוטה, כאשר גז אידיאלי מתחמם מעל להבה (כלומר הטמפרטורה שלו עולה), סך האנרגיה הקינטית של כל החלקיקים המהווים את הגז, עולה. מאחר שאת אותה התוצאה ניתן להשיג על ידי דחיסה מכנית של הגז, כלומר ללא מעבר חום, ברור שאין טעם לחשוב על "החום שבתוך הגז". בשני המקרים האנרגיה של הגז היא קינטית, ובשני המקרים היא גדלה. ההבדל הוא באופן שבו מתרחש מעבר האנרגיה לתוך הגז.
יחידות מידה לאנרגיה
במערכת היחידות הבינלאומית, יחידת המידה של אנרגיה היא ג'ול (J), כך שג'ול אחד הוא (למשל) מידת האנרגיה הקינטית של מערכת שמסתה שני קילוגרם והיא נעה במהירות של מטר אחד בשנייה. ניתן להגדיר ג'ול אחד גם כעבודה שמבצע כוח של ניוטון אחד לאורך מטר אחד.
יחידה מקובלת נוספת לאנרגיה היא האלקטרון וולט (eV). אלקטרון וולט הוא מידת האנרגיה הקינטית שמקבל אלקטרון כאשר הוא מואץ בהפרש מתחים של וולט אחד. . בתיאור תהליכים גרעיניים, יחידה שימושית היא מגה אלקטרון וולט: .
יחידות מידה נוספות לאנרגיה הן: קלוריה וארג.
בצריכה ביתית ובאגירה עבור רשתות חשמל גדולות משתמשים בקילוואט שעה: יחידת מידה לאנרגיה השווה להספק של קילוואט אחד במשך שעה.
דוד לוריא
רבי דוד בן יהודה לוריא (בראשי תיבות: רד"ל; תקנ"ח, 1798, ביחוב, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – ה' בכסלו ה'תרט"ז, 15 בנובמבר 1855) היה רב, פוסק, מקובל, פרשן ובלשן, מגדולי התורה בדורו. חיבר פירושים על התלמוד הבבלי ועל פרקי דרבי אליעזר.
קורות חייו
דוד לוריא נולד למשפחה עשירה ומיוחסת בעיר ביחוב אשר בפלך מוהילב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). משפחתו התייחסה אל המהרש"ל, צאצא למשפחת לוריא המיוחסת לרש"י וממנו לדוד המלך. עוד כילד נודע כבעל כישרונות מיוחדים בתחום לימוד התורה. אביו יהודה לוריא, שכאמור לעיל היה עשיר גדול, שכר לו מלמדים פרטיים. בגיל שתים עשרה עבר ללמוד בעיר וילנה כחלק מקשר שידוכין שיזם אביו עבורו. בגיל שלוש עשרה התחתן. רבי דוד נשאר בווילנה עד לגיל שמונה עשרה ואז חזר לעירו ביחוב.
בחזרתו לעירו סייע רבי דוד לממן את תלמודי התורה בעיר. כמו כן הקים רבי דוד ישיבה בעירו ותמך בה מבחינה כלכלית אך לא עמד בראשה.
על פי עדויות שונות חונן רבי דוד בזיכרון פנומנלי אשר סייע לו בכתיבת חיבוריו השונים שכן חיבוריו עוסקים, בין היתר, בהשוואת גרסאות בין מקורות שונים בספרות התלמוד והמדרש. כמו כן ניחן רבי דוד בכישרון כתיבה פורה במיוחד שכן הוא חיבר מספר רב של חיבורים, חלקם עדיין בכתב יד.
בגיל שלושים ושבע יצא לגלות ועבר למחוז וואלין והביא עמו עגלה מלא ספרים וכתבי יד ושהה שם שנה וחצי.
אחיו של רבי דוד לוריא היו גם הם רבנים מפורסמים. אחיו הבכור רבי צבי הירש לוריא ואחיו השני אהרן לוריא אשר היה רב בעיר מינסק.
פעילותו הציבורית
הרד"ל נחשב לאחד הבולטים שבגדולי ישראל בדור שלאחר הגאון מווילנה ובתור שכזה עסק גם בהנהגת הציבור היהודי. הוא נפגש עם משה מונטיפיורי בווילנה בשנת 1846 על מנת להעמידו על מצב היהודים ברוסיה באותם ימים. הוא עמד בקשר עם הסופר יצחק בר לוינזון על מנת לשכנעו להוציא לאור בשפה הרוסית את ספרו "זרובבל". בספר זה ראה רבי דוד כלי חשוב במלחמה באנטישמיות שרווחה ברוסיה. כמו כן יצא בחריפות נגד הרפורמים אשר בקשו באותה העת לשנות קטעים מסוימים בסידור התפילה.
מרסל אדמס
מרסל אדמס (באנגלית: Marcel Adams; 2 באוגוסט 1920 – 11 באוגוסט 2020) היה איל נדל"ן קנדי יהודי, מיליארדר, וניצול שואה יליד-רומניה.
ביוגרפיה
אדמס נולד בשם מרסל אברמוביץ' (Marcel Abramovich) למשפחה יהודית ברומניה ב-1920. אביו היה בורסקאי. במהלך מלחמת העולם השנייה אולץ לעבוד במחנה עבודה נאצי (1941 - 1944). הוא נמלט לטורקיה, וממנה עלה לישראל שתחת המנדט הבריטי, בה לחם במלחמת העצמאות. ב-1951 ירד לקנדה, בה עבד כבורסקאי בקוויבק סיטי. ב-1955 החל להשקיע בנדל"ן, והבניין הראשון בו השקיע זכה ל-70% תשואה. ב-1958 הקים את חברת "Iberville Developments", וב-1959 פתח את הקניון הראשון של החברה. בנו, סילבן אדמס, מנהל את החברה כיום. ב-2017 היו בבעלות החברה יותר מ-100 נכסים בהיקף של כמעט מיליון מ"ר. בשנת 2005 ייסד אדמס קרן מלגות על שמו ובמשך השנים זכו חוקרים ישראלים רבים במלגה זו.
חייו האישיים
ב-1953 נישא לאנני אדמס. לזוג ארבעה ילדים: ג'וליאן, סילבן, לינדה וליאורה. בנו ג'וליאן אדמס הוא ביוכימאי שעמד בראש הצוות שפיתח את התרופה "Velcade". בנו סילבן אדמס מנהל את חברת הנדל"ן "Iberville", ופועל רבות בישראל בתחומי הפילנתרופיה בספורט. בתו לינדה אדמס-טרוי עורכת דין ונשואה לפרשן והמרצה גיל טרוי, ובתו לאורה אדמס היא אחות.
נפטר ב-11 באוגוסט 2020.
תקופת האביב והסתיו
תקופת האביב והסתיו (בסינית: 春秋時代) הוא כינויה של תקופה בהיסטוריה של סין הקדומה בין השנים 770 לפנה"ס ל-476 לפנה"ס. שמה של התקופה לקוח משם הספר רשומות האביב והסתיו המיוחס לקונפוציוס, שהוא תיעוד היסטורי של השנים 722 לפנה"ס ל-479 לפנה"ס בתוך אותה תקופה. המשכה הישיר של תקופת האביב והסתיו היא תקופת המדינות הלוחמות.
ביזור השלטון-לחימה בין מאות מדינות
במהלך התקופה התבזר בהדרגה מרכז הכוח בסין, בתקופה זו החלו שליטים צבאיים מקומיים, שהפעילה שושלת ג'ואו, לבסס את כוחם ולהתחרות על הגמוניה בתחומי ממלכת ג'ואו. נערכו מלחמות רבות בין מאות המדינות שהרכיבו באותה תקופה את סין.
כתוצאה מעליית ונפילת מאות המדינות הזעירות ובעקבות המלחמות הודחו שליטים רבים מכסאם, ושכבת האצולה בסין התפוררה למעשה.
המצב החמיר בשל פלישות מצפון-מערב, דוגמת הפלישה של הצִ'ין, שכפתה על ג'ואו להעתיק את בירתה מזרחה, ללְווֹיָאנְג.
הייתה זו תחילתו של שלב חדש בשושלת ג'ואו: שושלת ג'ואו המזרחית. כל אחת ממאות המדינות שקמו בסופו של דבר במהלך התקופה, המשיכה להיות כפופה לשושלת ג'ואו להלכה בלבד, כשהשליטה בפועל נתונה לאנשי שררה מקומיים.
ידיעת הקריאה והכתיבה
כתוצאה מהביזור השלטוני ועם התפשטותם של האצילים ברחבי הארץ נפוצה איתם גם ידיעת הקרוא-וכתוב אשר עד לאותה תקופה הייתה נחלתם הכמעט בלעדית של האצילים. התפשטות הקריאה והכתיבה עודדה את חופש המחשבה וההתפתחות הטכנולוגית, מעבר לברזל מהברונזה ארד. ותקופה זו היוותה את עידן של פריחה פילוסופית בסין. תופעה זו, המכונה "מאה אסכולות החשיבה" (諸子百家), התבטאה בצמיחת תנועות חשיבה חשובות כגון הקונפוציאניזם, הדאואיזם, הלגאליזם והמוהיזם. לאחר זמן מה התפתחו מן הפילוסופיות השונות, כגון הקונפוציאניזם והדאואיזם, דתות במדינות השונות.
קונפוציוס
גדול הפילוסופים הסינים חי בשנים 551 לפנה"ס - 479 לפנה"ס, בעל השפעה מכרעת על תרבותה. על פי המסורת נולד קונפוציוס בשנת 551 לפנה"ס בעיר צ'ופו, אז בירת מדינת לוּ.
מיכל קופר-קרן
מיכל קופר-קרן (נולדה בשנת 1965) היא תסריטאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
מיכל קופר-קרן היא בוגרת התיכון שליד האוניברסיטה בירושלים. בצה"ל שירתה ביחידה 8200. סיימה ב-1990 בהצטיינות תואר ראשון בספרות ותולדות האמנות מ-Empire State College - SUNY. סיימה תואר שני בקולנוע מאוניברסיטת ניו יורק (NYU) ב-1994 עם ציון לשבח על בימוי וכתיבה. סרט הגמר שכתבה וביימה נמכר לערוץ 4 (בריטניה).
קופר-קרן היא שואוראנר, יוצרת ותסריטאית ראשית של סדרות נוער ומבוגרים רבות, ביניהן סדרת הדרמה "מיוחדת" של כאן חינוכית שעלתה לשידור ב-3 ביולי 2022 וחודשה לעונה שנייה שתעלה לשידור ב2024. "מיוחדת" היתה מועמדת ל9 פרסי האקדמיה הישראלית וזכתה בפרס הDIVERSIFY בפסטיבל הטלוויזיה MIPCOM בצרפת. הסדרה ייצגה את ישראל בכנס הסדרות הבינלאומי INPUT 2023 וכן הפכה לסדרה הישראלית הראשונה שזכתה לעיבוד טורקי מצליח שנקרא DONENCE (מופץ בעולם באנגלית בשם DAYLIGHT). מיכל היא אחת מיוצרות סדרת הנוער המוזיקלית "תלאתה", שעלתה לשידור ב-19 בפברואר 2023 בערוץ טין ניק בהוט ואשר מופצת בעולם תחת השם THREE. תסריטאית ראשית ואחת מיוצרי סדרת ההרפתקאות הבינלאומית "ספיידרז" של הוט, ששידורה החל בערוץ "טין ניק" במרץ 2020, בשיתוף ניקלודיאון העולמי ופאראמאונט. "ספיידרז" זכתה ל4 עונות, דובבה לעשרות שפות ושודרה ב־170 מדינות. תסריטאית ראשית ויוצרת שותפה של "בת השוטר", סדרת מתח בת 40 פרקים לערוץ טין ניק שעלתה לשידור ביס באוקטובר 2020; יוצרת ותסריטאית של שלוש העונות של סדרת הנוער "כדברא" של ערוץ ניקלודיאון ששודרה בשנים 2017–2019. הסדרה נמכרה לHBO אירופה וכן לבלגיה, צרפת ופולין, ואף זכתה בפרס סדרת הנוער הטובה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה; יוצרת ותסריטאית של סדרות ערוץ דיסני ישראל "כוכב הצפון" ו"יומני החופש הגדול" ששודרו גם בערוצי דיסני בעולם. הסדרה כוכב הצפון קיבלה גם רימייק בריטי שנקרא THE LODGE ששודר בערוץ דיסני בארצות הברית; תסריטאית של הסדרה הקומית "הצרות שלי עם נשים" בערוץ 10 ושל העונה השלישית של סדרת הילדים "האי" ששודרה בהוט; יוצרת ותסריטאית של הסדרה "אולי הפעם" ששודרה בערוץ yes ישראלי. אחת מיוצרות "ראש גדול", ששודרה ב-yes ובערוץ הילדים. קופר-קרן כתבה את התסריט לדרמת הטלוויזיה "המכתב שהגיע בזמן" ששודרה בערוץ 3 בכבלים, אותה גם ביימה, ואת הדרמה "שתי דקות מפארדיס" ששודרה בערוץ 3 ובערוץ 2. כתבה וערכה תסריטים של עשרות פרקים לסדרות הטלוויזיה "לחיי האהבה" (ערוץ 3), "אהבה מעבר לפינה" (ערוץ 2), "חלומות נעורים" (ערוץ 3), "ספי" (קשת), "זבנג" (קשת) ו"טיפול נמרץ" (טלעד). ביימה ויצרה את סרט התעודה "כלניות", בשיתוף ניר טויב, עבור הרשות השנייה. הסרט שודר בערוץ 2 ובערוץ 10. יצרה את המגזין "חידושים במדע הישראלי" עבור ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק ששודר בכל העולם ואת סרט התעודה "Mira, le mere de Pondicherry", עבור ערוץ +canal הצרפתי.
ג'ים קרטר
ג'יימס אדוארד "ג'ים" קרטר (באנגלית: James Edward "Jim" Carter; נולד ב-19 באוגוסט 1948) הוא שחקן אנגלי.
קרטר השתתף בין השאר בסרטי הקולנוע "סודי ביותר!" (1984), "חודש בכפר" (1987), " A Dangerous Man: Lawrence After Arabia" (מ-1992) "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), "ריצ'רד השלישי" (1995), "התזמורת" (1996), "שייקספיר מאוהב" (1998), "הערפד הקטן" (2000), "הקסם של אלה" (2004) ובתפקיד הבלש ויקטור גץ בסרט "מלך הגנבים" (2006). בסרט "מצפן הזהב" (2007) הראשון בטרילוגיה "חומריו האפלים" גילם את ג'ון פאא. עוד כיכב בסרט "House of 9" בתפקיד הצופה, ובסרטו של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות" גילם את התליין.
בטלוויזיה השתתף בסדרה "שפתון על צווארונך" (1993), "המפצח" (1994), "העולם על פי מלמוט" (2001), "הבלש המזמר" (1986), "לילות ערב" (1997), הטרילוגיה "Red Riding" (מ-2009), בעיבוד לרומן "A Very British Coup", בפרק בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" (2003) ובפרק בסדרה "רציחות במידסומר". עוד גילם את קפטן בראון במיני-סדרה "קנפורד" (2007) של ה-BBC, ואת מאיור וולדו במיני-סדרה האמריקאית "דינוטופיה" (2002). תפקידו הידוע ביותר הוא מר קרסון, הבאטלר, בסדרה "אחוזת דאונטון" בה הוא משחק משנת 2010. על תפקיד זה היה קרטר מועמד לארבעה פרסי אמי לבידור בפריים טיים לשחקן המשנה מצטיין בסדרת דרמה.
ביוגרפיה
קרטר נולד בהרוגייט שבצפון יורקשייר. אביו עבד במשרד ההגנה ואמו עבדה בתקופת מלחמת העולם בארגון "Women's Land Army", ואחר כך הייתה מזכירה בבית ספר. הוא למד באשוויל קולג' שבהרוגייט, ואחר כך למד משפטים באוניברסיטת סאסקס. שם הצטרף לאגודת הדרמה ושיחק בתפקיד הראשי במחזה "Serjeant Musgrave's Dance", הפקת הסטודנטים הראשונה שהועלתה בתיאטרון "גרדנר ארטס סנטר". אחרי שנתיים נשר מהאוניברסיטה והצטרף לקבוצת תיאטרון שוליים בברייטון.
הקריירה המקצועית שלו החלה בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים. המשכורת הראשונה שקיבל הייתה של 5 ליש"ט בשבוע וגם לינה וארוחת על משחקו במחזה "Gum and Goo" מאת הווארד ברנטון בתיאטרון ברייטון קומביניישן, שעלה בברייטון ב-1969. ביולי 1968 הופיע במחזה "Winter Daddykins" מאת הווארד ברנטון שביים בארי אדווארד, ולצדו הופיעו פיונה בייקר ולילי סו טוד. ב-1970 הופיע קרטר במופע "Come Together" בתיאטרון רויאל קורט שבלונדון יחד עם ברייטון קומביניישן וקן קמפבל רואדשו ולהקות תיאטרון נוספות.
בתחילה עבד עם להקת התיאטרון קומביניישן בברייטון. אחר כך הצטרף לתיאטרון אוניברסיטת ניוקאסל, שם שיחק בין השאר בתפקיד אסטרגון במחזה "מחכים לגודו". בין השנים 1974 ו-1976 היה בסיבוב הופעות באמריקה יחד עם קבוצת "קן קמפבל רואדשו", כשחזר לאנגליה הצטרף לתיאטרון פיניקס בעיר לסטר. ב-1977 הצטרף ללהקת התיאטרון הלאומי והופיע בתפקיד דום פיולו ב"הגיבן מנוטרדאם" בתיאטרון קוטסלו. ב-1978 היה לחבר ב"יאנג ויק קומפני" וגילם את סטפנו במחזה "הסערה" את בקינגהאם ב"ריצ'רד השלישי" ואת מפיסטופלס במחזה "פאוסט". מ-21 במאי ועד 29 ביוני 1980 שיחק במחזה "יוליוס קיסר" וגילם את טרבוניוס/ מרולוס/משורר. את ההפקה של "ריברסייד סטודיוס" ביים פיטר גיל. בתיאטרון "יאנג ויק" שיחק קרטר ב-1978 במחזה "ריצ'רד השלישי" ובמחזה "Bartholomew Fair" בבימויו של מייקל בוגדנוב.
אחרי 14 שנה שלא הופיע בתיאטרון, חזר קרטר לבמה ביוני 2005 והשתתף במחזה "President of an Empty Room" בתיאטרון הלאומי, מחזה שכתב סטיבן נייט וביים הווארד דייוויס. לדעתו הופעתו ב"ברנשים וחתיכות" בבימויו של ריצ'רד אייר בשנת 1982 היה רגע משמעותי בקריירה שלו, אז גם פגש את אשתו לעתיד אימלדה סטונטון, שהשתתפה אף היא במחזה. הבמאים האהובים עליו הם ריצ'רד אייר והווארד דייוויס.
ב-1985 שיחק במחזה "The Passion" מאת ויליאם "ביל" בריידן בתיאטרון הלאומי. כמו כן הופיע במחזה "The Mysteries: The Nativity" וב-"The Passion and Doomsday" בתיאטרון קוטסלו עבור התיאטרון הלאומי. את שתי ההצגות ביים ביל בריידן.
במאי ויוני 1990 שיחק קרטר במחזה "Fashion" מאת דאג לוסי בתיאטרון טריסייקל בבימויו של מייקל אטנבורו.
בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ" של הלהקה השייקספירית המלכותית שיחק בתפקיד האריה הפחדן לצד אשתו אימלדה סטונטון שגילמה את דורותי. את ההצגה ביים איאן ג'אדג' והיא הועלתה על הבמה בתיאטרון ברביקן ב-17 בדצמבר 1987, ורצה עד 27 בפברואר 1988.
חיים אישיים
קרטר פגש את השחקנית אימלדה סטונטון בינואר 1982 במהלך החזרות למחזה "ברנשים וחתיכות" של ריצ'רד אייר בתיאטרון הלאומי. קרטר היה בן 34 וסטונטון בת 26, ובתחילה הוא נחשב בעיניה לזקן. השניים התחתנו ב-1983 ובתם בסי נולדה ב-1993.
קרטר הוא יושב ראש של "מועדון הקריקט של המפסטד" הקרוב לביתו. בספטמבר 2011 ארגן במועדון תחרות קריקט לידוענים.
נכון לאוגוסט 2013 קרטר חי בווסט המפסטד שבצפון לונדון.
עיט שירותי תעופה ותיירות
עיט שירותי תעופה פרטית ותיירות היא חברת תעופה ישראלית שנוסדה בשנת 1985. הנהלת החברה שוכנת במנחת שדה תימן אותו היא מפעילה. החברה הפעילה את קו התעופה הסדיר בין נמל התעופה דב הוז ושדה התעופה ראש פינה מאז חודש ינואר 2008 ועד יולי 2019 בתדירות של שתיים או שלוש טיסות ליום, בימי העבודה. בנוסף מפעילה החברה טיסות לפי בקשה למטרות צילום, פיקוח וסיור, טיסות תובלה בארץ וטיסות בעולם, טיסות מנהלים ומוניות אוויר, "טיסות כיף" ו"טיסות רומנטיות", טיסות צניחה וטיסות היכרות ללימודי טיס. עוד מפעילה החברה בית ספר לטיס, מועדון דאייה ומכון בדק למטוסים. בנוסף מפעילה טיסות עבור חיילי חיל האוויר מבסיסים שונים בארץ.
אירועים
ב-17 ביולי 2013 עשה מטוס החברה מדגם ביצ'קראפט קווין אייר B80, את דרכו משדה התעופה ראש פינה אל שדה דב בטיסת בוקר שגרתית, כשעל סיפונו תשעה נוסעים ואנשי צוות. לאחר זמן מה זיהה הטייס תקלה בכן הנסע הקדמי וביקש לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה בן-גוריון. בעקבות זאת הוכרז בנמל מצב חירום והמרחב האווירי שלו נסגר. ארבע טיסות הופנו לנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה בקפריסין. המטוס נחת על גחונו והמדחפים הקדמיים שלו ניזוקו, אך איש מבין תשעת האנשים שהיו על הסיפון לא נפגע.
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה (בספרדית: Base General Bernardo O’Higgins Riquelme), או בשמו האחר פוארטו קובאדונגה (Puerto Covadonga), הוא הבסיס העיקרי והקבוע של צ'ילה באנטארקטיקה. הבסיס, שנקרא על שמו של ברנרדו או'היגינס, הוא גם עיר הבירה של הקומונה "קומונה דה לה אנטארקטיקה" (comuna de la Antártica) המשתרעת על שטח של 1,236,000 קמ"ר באנטארקטיקה ואינה מוכרת על ידי שאר מדינות העולם כחלק מצ'ילה בשל הברית האנטארקטית.
קומונה זו יחד עם "קומונה דה קאבו דה הורנוס" מרכיבות את אנטארקטיקה צ'ילנה שהיא פרובינציה של מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בצ'ילה.
הבסיס נמצא בגובה 3 מטר כ-30 ק"מ דרומית מערבית מהנקודה הצפונית ביותר של חצי האי האנטארקטי. הבסיס נוסד ב-18 בפברואר 1948 והוא אחד הבסיסים המיושבים בקביעות הוותיקים ביותר באנטארקטיקה. בחורף מתגוררים בבסיס 16 אנשים ובקיץ 44 אנשים עם מקומות מגורים ל-60 אנשים. הבסיס מופעל על ידי צבא צ'ילה.
בבסיס מופעלת תחנת קליטה גרמנית שהוקמה ב-1991. חיישנים מסוג SAR הנמצאים בלוויינים מעל אזור הקוטב הדרומי מייצרים כמויות מידע רבות, ומידע רב שכזה אינו יכול להיות מאוכסן בלוויינים עצמם ויש להעבירו לתחנות קרקע אחרות. לשם כך נבנתה תחנת קליטה זו שמיקומה נבחר משיקולי תשתית קיימת, גאולוגיה של האזור ונוחות גישה לבסיס.
המושל הכללי של דרום אפריקה
המושל הכללי של האיחוד של דרום אפריקה (Governor-General of the Union of South Africa) היה נציגה בדרום אפריקה של המלוכה הבריטית (ובהמשך המלוכה הדרום אפריקאית) במשך 51 שנים, מ-31 במאי 1910 ועד 31 במאי 1961, במהלך מלכותם של ג'ורג' החמישי, ג'ורג' השישי ואליזבת השנייה.
משרת המושל הכללי
המשרה נוצרה במסגרת חוק דרום אפריקה, 1909 - חוק הפרלמנט הבריטי, אשר הקים את האיחוד של דרום אפריקה. להלכה היה המושל ראש הרשות המבצעת במדינה, אך למעשה, מכוח המסורת, היה עליו לפעול על פי עצת ממשלתה וראש הממשלה העומד בראשה.
מקצת האישים שכיהנו בתחילת ימי המשרה היו בני משפחת המלוכה הבריטית. הדבר השתנה, כמו בשאר מדינות הדומיניונים, ומאז 1946 מונו למשרה רק אזרחים ותושבים של דרום אפריקה.
ביטול המשרה
המפלגה הלאומית, אשר עלתה לשלטון בדרום אפריקה בשנת 1948 (ומייסדת משטר האפרטהייד) הייתה בעלת השקפה רפובליקנית בגלוי וראתה בקשרי ארצה עם בריטניה שריד אימפריאלי. שני המושלים הכלליים שמונו לאחר עלייתה לשלטון, ארנסט גאורג ינסן וצ'ארלס רוברטס סווארט, היו אנשי המפלגה לשעבר. הם בחרו שלא לעטות את מדי וינדזור המסורתיים ושלא להישבע שבועת אמונים למלך.
ב-1957 חדל המנון הממלכה המאוחדת להיות בעל מעמד שווה לזה של קולה של דרום אפריקה, ובדומה היוניון ג'ק איבד את מעמדו השווה לזה של דגל דרום אפריקה דאז. עם זאת, רק ב-1960 המליץ ראש הממשלה הנדריק פרוורד למושל הכללי סווארט לערוך משאל עם בנוגע להמשך הכפיפות לכתר. ב-5 באוקטובר 1960 נשאלו הבוחרים הלבנים במדינה אם הם תומכים בייסוד רפובליקה תחת האיחוד. 52 אחוזים מן המצביעים תמכו בהצעה.
המושל הכללי סווארט ביקש מן המלכה אליזבת השנייה ב-30 באפריל 1961 לשחרר אותו מתפקידו, לאחר שחתם חתימת קיום על חוקת הרפובליקה החדשה. נשיא בית המשפט העליון לוקס קורנליוס סטיין מונה לממלא מקום (Officer Administering the Government) לחודש ימים. אז הוכרזה הרפובליקה של דרום אפריקה וסווארט היה לנשיאה הראשון.
קיגומה (מחוז)
מחוז קיגומה הוא אחד מ-31 מחוזות מנהליים בטנזניה. הוא גובל במחוז קגרה בצפון, במזרח במחוזות שיניאנגה וטבורה, בדרום במחוז רוקווה, במערב באגם טנגניקה, אשר מהווה גם גבול טבעי עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובצפון-מערב עם בורונדי.
על פי אומדן מ-2002, במחוז קיגומה מתגוררים 1,679,109 נפשות.
על החוף המערבי של אגם טנגניקה ובקרבת הגבול עם בורונדי שוכנת בירת המחוז קיגומה. העיר ההיסטורית אוג'יג'י נמצאת כ-6 ק"מ דרומית לקיגומה.
לוקהיד U-2
U-2 הוא מטוס ריגול חד־מושבי וחד־מנועי אמריקני תוצרת סדנת הבואשים של לוקהיד קורפוריישן.
המטוס תוכנן כדי לטוס בגובה של מעל 73,000 רגל, כך שיהיה מעבר לטווח היירוט של ברית המועצות, יעד הריגול. עיקר השימוש בו נעשה במלחמה הקרה. כיום הוא משמש בעיקר לאיסוף מודיעין עבור צבא ארצות הברית.
בעבר הפעילה נאס"א שני מטוסים מדגם זה למשימות תצפית מדעיות. יציבותו הרבה של המטוס הופכת אותו לפלטפורמה טובה לביצוע תצפיות אטמוספיריות בגובה רב. ב־1989 הוחלפו המטוסים בדגם מתקדם יותר, הנקרא ER-2.
לידת הפרויקט
החל משנת 1950 חיל האוויר האמריקאי התניע תוכניות שונות לפיתוח מטוס שלא יהיה בסיכון – מטוס שטס בגובה רב יותר. מיגים סובייטיים יכלו להגיע עד גובה 45,000 רגל, ולכן סברו במערב שמטוס מעל 60,000 רגל יהיה בטוח מיירוט. בנוסף, בתקופה זו היה פער מודיעיני לגבי ביצועי המכ"ם הסובייטי, וחשבו שמטוס מעל גובה 65,000 רגל לא יתגלה. התנעת הפרויקט סבלה מפיצול דעות בחיל – האם נדרש תפקוד כפול של המטוס גם במלחמה וגם בתקופות שלום, או רק מודיעין אסטרטגי בזמן שלום. הגישה לייעוד כפול הובילה את העמדה הרשמית בחיל. בגלל הדרישה לתפקוד בזמן מלחמה נדרש המטוס לחוזק מבני, תותח ועוד דרישות שהכבידו על תכנון המטוס והנמיכו את תקרת הגובה אליה ניתן להגיע.
במרץ 1953 חיל האוויר שלח קול קורא למטוס עם טווח 1,500 מייל ימי בגובה 70,000 רגל, עם מטען במשקל עד 320 ק"ג. הבקשה נשלחה לחברות קטנות, מתוך רצון להשלים את הפרויקט מהר. לוקהיד לא נכללה בנמענים אך מנהל בלוקהיד בשם ג'ון קרטר, שהשתחרר זמן קצר לפני כן והיה עדיין עם קשרים בחיל האוויר, שמע בסתיו 1953 על התוכנית. הוא כתב מזכר להנהלת החברה שבו המליץ להגיש הצעה למכרז, תוך צירוף המלצות טכניות. הוא המליץ על מטוס במהירות טרנס־סונית של 0.8 מאך שיכול להגיע לגובה 70,000 רגל. כדי להגיע לביצועים אלו הוא כתב שתכנון המטוס צריך להיות לא שגרתי, תוך ויתור על כן נחיתה, לא לעמוד בדרישות צבאיות, ולעמוד בדרישות חוזק נמוכות מהמקובל. בעקבות ההמלצה, לוקהיד הגישה באפריל 1954 הצעה למכרז בשם CL-282.
ההצעה של לוקהיד עלתה על המתחרים בגובה וטווח הטיסה, אך הייתה רדיקלית יותר. היא נדחתה על הסף בידי חיל האוויר, כאשר נימוקי הדחייה נגעו לחדשנות שבמטוס והיכולת שלו לשמש "רק" למטרה המרכזית לשמה נועד – ביון. הסיבות לדחייה היו: היעדר תותח, היעדר כן נסע, שימוש במנוע יחיד, שימוש במנוע מסוג חדש, ויכולת נשיאת משקל נמוכה שלא הספיקה למצלמות הענקיות באורך 6 מטר שהיו בשימוש. בכירים בסוכנות הביון האמריקאית CIA, שהשתתפו בדיונים, דווקא אהבו את הרעיונות שהוצגו בהצעה למטוס CL-282 של לוקהיד. למרות התמיכה בדרגות הביניים, ראש ה־CIA אלן דאלס לא רצה להיכנס לתחום הריגול האווירי והעדיף לשמר את עיסוק הסוכנות בריגול באמצעות סוכנים אנושיים.
כמה התרחשויות שקרו במקביל שינו את חוקי המשחק. מספר קבוצות חשיבה של מדענים מובילים במעמד ייעוץ רשמי לממשל, סבבו בכל האתרים הקשורים לנושא המודיעין והטייס. ההמלצות היו שהמצב עם ברית המועצות דורש פתרון של צילום אווירי באמצעות כלי טיס שהסיכוי לגילויו והפלתו נמוך. אחת הוועדות אפילו עקפה את דאלס ופנתה ישירות לנשיא אייזנהאואר, בהמלצה שה־CIA כרשות אזרחית יפתח ויפעיל טייסת ריגול. זאת מתוך מחשבה שהרוסים יגיבו לטיסות אזרחיות באופן פחות תוקפני, לעומת חשש שמטוס צבאי, אם יופל, יוביל למלחמה. באוגוסט 1953 הסובייטים ערכו ניסוי מוצלח בפצצת מימן מתקדמת יותר מזו האמריקאית, במקביל לתוקפנות מוגברת בזירה הפוליטית הבינלאומית. התפישה לפיה מטוס מתחת ל־70,000 רגל יהיה בטוח מיירוט נפלה סופית, כאשר בטיסת מודיעין בריטית בשנת 1953, מטוס נגזרת של הקנברה (כמו ה־RB-57 המתוכנן) בגובה 66,000 רגל, נפגע וכמעט והופל בידי הסובייטים. האירוע גרם לשינוי בהבנה של הביצועים הנדרשים, ובפרט הדרישה לגובה טיסה עלתה מעל 70,000 רגל. ההצעה של לוקהיד הגיעה לגובה 73,000 רגל, בעוד כל ההצעות המתחרות היו מתחת ל־70,000 רגל. בפן הטכנולוגי, חלה מהפכה בתכנון מצלמות, ובעוד חיל האוויר נשאר בדעה שאורך המוקד (ולכן הגודל) הוא הקובע את איכות המצלמה, מצלמות קטנות וקלות בהרבה היו בעלות ביצועים טובים יותר, ויכלו להיות מותקנות על ה־CL-282.
שלב הפיתוח
הסודיות הייתה הכרחית בפרויקט, שבוצע לכן באתר החברה המבודד בברבנק, קליפורניה, שם בוצע הפרויקט הסודי הקודם של סדנת הבואשים, ה־P-80. המנוע הנבחר, J73 של ג'נרל אלקטריק, סופק ל־CIA תוך הסבה מפרויקטים קיימים, שכן רכישה נוספת הייתה חושפת את הפרויקט. כדי לעבוד במהירות רבה יותר, ג'ונסון שמר על כלל לפיו כל המהנדסים יעבדו במרחק של עד 15 מטר מקו ההרכבה. באופן זה כל בעיה בייצור טופלה מיידית. העובדים לא נדרשו להדפיס כל שינוי, ולצורך תיעוד הספיקו הערות בכתב יד על גבי שרטוטים.
לשם השגת המטרה העיקרית, גובה וטווח טיסה, קלי ג'ונסון ויתר על דרישות שמתכננים יותר שמרנים לא היו שוקלים. המטוס נדרש לעמוד בעומסים של 2.5g לפי תקן אזרחי, במקום 5g בתקנים צבאיים. להפחתת המשקל, הכנפיים חוברו בנפרד לגוף המטוס ולא לקורה אחת רציפה כנהוג. במקום כן נסע רגיל, נבחר מבנה "גלגלי אופניים" קלים במיוחד, שלא איפשרו הסעה. בהמראה ונחיתה חוברו שני גלגלים נוספים על מוטות באופן ידני לקצה הכנפיים כדי לאפשר הסעה. הטייס היה מנתק אותם מיד לאחר ההמראה, ובנחיתה המטוס היה מפחית מהירות על המסלול עד שנעצר ונטה לאחד הצדדים, ולאחר מכן הורכבו ידנית גלגלי העזר והמטוס המשיך לאזור החניה. מבנה המטוס היה דק במיוחד, והחיבורים חלשים יחסית למקובל, כך שהצורה של כל מטוס הייתה שונה, וביצועי המטוסים היו שונים משמעותית זה מזה. כדי שביצועי המטוסים היו זהים, הוסיפו גבשושיות שהותאמו באופן פרטני על גופו של כל מטוס.
כל החידושים והתכן המיוחד גרמו לכך שהמטוס יהיה מסוגל להגיע לביצועים, אך עם זאת, הביצועים מתחו את יכולות ההנדסה באותה תקופה עד לקצה. המטוס בגובה 73,000 רגל היה יציב רק כאשר היה כמעט מרוקן מדלק, ורק בתחום מהירויות קטן במיוחד של 10 קשר. במהירויות גבוהות יותר היה נכנס לתחום העל-קולי ומאבד גובה בגלל גלי הלם, ובמהירויות נמוכות יותר היה מזדקר. התחום הצר הזה נקרא באווירונאוטיקה פינת ארון המתים (Coffin corner), ככל הנראה בגלל הסיכון בטיסה כזו, וגרם למטוס להיות קשה מאוד להטסה.
אחד האתגרים המרכזיים בפרויקט היה המצלמה. למעשה, כאשר התניעו את הפרויקט, לא הייתה קיימת מצלמה מתאימה שתצלם ברזולוציה הזוויתית הנדרשת. ג'יימס ג'ילברט בייקר התלהב מתוכנית ה-CL-282 והחל לתכנן מצלמה מתאימה. לוח הזמנים למצלמה הרצויה היה כשנה, ארוך מדי לפרויקט, ולכן עבור הטיסות הראשונות הוא שידרג מצלמות קיימות K-38 למצלמות בעלות רזולוציה גבוהה יותר, שנקראו A-1. בייקר היה אחד החלוצים בניתוב קרניים ממוחשב, תחום חדש באותה תקופה, ולכן היה יכול לשפר באופן קיצוני ביצועי עדשות קיימות שתוכננו ללא מחשב. התכנון המשופר שייצר כעבור שנה, נקרא A-2 ושיפר חדות תצפית יותר מפי-3 ממצלמות קודמות.
ב-25 ביולי 1955, פחות מ-8 חודשים לאחר ההתנעה הרשמית, המטוס הראשון, שנקרא "מלאך", היה מוכן לטיסה. שם הדגם הנבחר היה U-2, כקיצור של utility ("מטוס כללי" בתרגום חופשי). הפרויקט הצליח לעמוד במשימה. המטוסים נמסרו בזמן, ואפילו בעלות ייצור נמוכה מהמתוכנן. המטוס עמד ביעדי הביצועים העיקריים: גובה, טווח ומהירות טיסה.
פעילות מבצעית
השירות המבצעי החל ביולי 1956. כבר לאחר 8 טיסות, התקבל מידע מודיעיני בעל משמעות אסטרטגית עצומה. חיל האוויר האמריקאי סבר שלרוסים יש 100 מפציצי Tu-16 ודרש תקציבים לבניית מספר דומה של מפציצי B-52. התמונות הוכיחו כי אין כלל מפציצי Tu-16 פעילים. טיסות בכל שטחי ברית המועצות צילמו בסיסים אוויריים, בעיקר מפציצים, בסיסי טילים, מתקני חלל ומתקנים גרעיניים. הטיסות הופסקו בשנת 1958, כשנתיים אחרי תחילתן, מתוך חשש שזה פרק הזמן שייקח לסובייטים לפתח אמצעי ליירוט U-2. עקב חשש מטילים ביניבשתיים סובייטים, נערכה טיסה אחת בשנת 1959 ועוד שתיים ב-1960. הטיסה האחרונה מעל שטחי ברית המועצות, דבר קיומו של המטוס נודע לציבור לראשונה כאשר מטוס שהוטס בידי הטייס האמריקאי פרנסיס גארי פאוורס הופל לראשונה באמצעות טילי SA-2 מעל שמי ברית המועצות סמוך להרי אורל, בעת מבצע מודיעיני. התקרית נודעה כ"משבר מטוס הריגול U-2". מטוסי U-2 לא שבו לטוס מעל ברית המועצות, אך מילאו תפקיד חשוב במשבר הטילים בקובה, כשאספו תמונות של מתקני טילים סובייטיים המסוגלים לפגוע בארצות הברית. גם בקובה יורט מטוס U-2, ושלא כמו במקרה הקודם הטייס רס"ן רודולף אנדרסון נהרג.
בסך הכל, יוצרו כשישה דגמים עיקריים של מטוס ה-U-2, שביצעו טיסות ריגול עד שנת 1974. עם זאת, עד שנת 1968 כבר החליפו אותו ברוב המשימות הציפור השחורה כמטוס ריגול, וצילום לוויין החליף את רוב תפקידיהם של מטוסי ריגול בכלל. מטוסי U-2 של לוקהיד ממשיכים לשמש את נאס"א במחקר, כיום (2022) הדגמים החדשים ביותר נקראים ER-2.
יקנה אפריקנית
יָקָנָה אַפְרִיקָנִית (שם מדעי: Actophilornis africanus) הוא מין של עוף ביצות ממשפחת היקניים, החי בביצות של מים מתוקים באפריקה שמדרום לסהרה. כמו כל היקנות, ליקנה האפריקנית יש רגליים וציפורניים ארוכות, המאפשרות לה ללכת על צמחייה צפה באגמים רדודים.
תיאור
אורכה של היקנה הוא כ-23-31 ס"מ, בעוד הנקבות גדולות יותר מהזכרים: נקבה שוקלת כ-260 גרם, בעוד זכר שוקל כ-137 גרם. גבן של היקנות בצבע חום-ערמון, בעוד שהצד האחורי של הצוואר, קצוות הכנפיים ורצועת-העיניים שחורות. החלק הקדמי של הצוואר לבן, והמקור כחול. אצל בוגרים גם הבטן חומה-ערמונית, אך אצל יקנות צעירות היא בצבע לבן, עם כתמים בצבע חום-ערמוני. הרגליים אפורות, ובין הבטן העליונה לצוואר יש כתם צהוב.
התנהגות
היקנה ניזונה מחרקים, רכיכות, חלזונות וסרטנים שהיא אוספת מפני המים, או תופסת באוויר. לעיתים היקנה הופכת את העלים הצפים על פני המים ובודקת האם יש מתחתם מזון. היאקנה מצויה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, חוץ מבאזורים צחיחים או מיוערים ולרוב נמצאת בקרבת מים מתוקים רדודים ואיטיי זרימה.
היקנה האפריקנית אינה נודדת, אך היא יכולה לעבור ממקום למקום כשגובה פני המים משתנה.
חיזור ורבייה
אצל היקנה האפריקנית מערכת הרבייה היא הפוכה, כך שהזכרים מקננים ושומרים על האפרוחים בעוד הנקבות שומרות על הטריטוריה מפני נקבות אחרות. החיזור מתבצע על ידי הקפה של הזכר והנקבה אחד מסביב לשני, והרכנת הראש על מנת להדגיש את מגן הראש הכחול-בוהק. הנקבה מתכופפת והזכר מנקר אותה לפני שהוא עולה עליה. סדרת פעולות אלו יכולה לחזור כארבע עד חמש פעמים, אף על פי שקשר מיני ממשי מתקיים רק בחלק קטן מהמקרים.
הזכר בונה קן על הצמחייה שעל פני המים, בגובה של כשני סנטימטרים מעל המים. אם ישנן סכנות הצפה, הקן מוזז. הנקבה מטילה כארבע-חמש ביצים חומות ומוכתמות בשחור - לא תמיד בקן, ולעיתים ישירות על הצמחייה בלי קן. צבע הביצים מסייע להסוואתן. הזכר דוגר על הביצים במשך כ-20-26 ימים, והוא גם מצל עליהן בשעות החמות של היום. לאחר שהאפרוחים בוקעים, שרידי קליפות הביצים נדחפים למים. האפרוחים בוקעים מפותחים, כך שהזכר לא צריך להאכיל אותם, ורק משגיח עליהם בזמן שהם אוכלים.
לאחר 40-70 ימים מזמן הבקיעה האפרוחים עוזבים את הקן. לאחר כשנה, מתפתחת אצל האפרוחים פלומה של בוגרים.
אולפן
מקור המילה אולפן בארמית, משמעותה: מקום לימוד. המשמעות הורחבה וכוללת גם אולפני צילום, טלוויזיה, רדיו וכדומה מתוך אנלוגיה לשפות לועזיות, בהן שם העצם סטודיו (studio) מקושר לפועל study (באנגלית: ללמוד) ולפעלים דומים מוקדמים לו בלטינית וצרפתית.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בני זוג של מנהיגי מדינות
כמעט בכל מדינות העולם לא זוכים בני הזוג של המנהיגים למעמד רשמי, אך מצופה מהם לעמוד לצד בני זוגם בתמיכה ובפעילות ציבורית. כיוון שכמעט כל ראשי המדינות הם גברים הטרוסקסואלים, בת זוגם (כאשר יש כזו) היא אישה.
לעיתים נמתחת ביקורת על רעיות המנהיגים על טעמן ואהבתן לאופנה יקרה ולמותגים, לעיתים הן מואשמות בשחיתות, אך לא אחת ישנן בנות זוג חזקות שיוצאות מצל בעליהן ופועלות בצורה עצמאית הן במישור החברתי, והן במישור הפוליטי-חברתי.
דוגמאות בולטות מרחבי העולם
ארגנטינה
הפיליפינים
ארצות הברית
בריטניה
קרונה (קומיקס)
קרונה (באנגלית: Krona) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן בפרסומה של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.2 #40 מאוקטובר 1965 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין.
ביוגרפיה בדיונית
קרונה הוא מדען תושב אואה שנולד בכוכב הלכת מאלטוס. הוא הפך לאובססיבי בניסיונו לצפות בבריאת היקום, חרף אגדה עתיקה שמציינת כי ניסיון שכזה עלול להמיט אסון. קרונה בונה מכונה המנקבת את המחסום הזמני ומאפשרת צפייה בתחילתו של הזמן עצמו. הוא עד ליד הבריאה המפקידה את הכתם שיהפוך ליקום כולו. המכונה שלו מתפוצצת באותו רגע והיקום מתנפץ, מה שגורם ליצירתו של המולטי-יקום, כאשר היקום משוכפל למספר אינסופי של יקומים מקבילים. כמו כן, יקום האנטי-חומר נוצר ומשחרר על פני היקום את הרוע. לפיכך, המוניטור והאנטי-מוניטור נולדים. כעונש על מעשיו, קרונה נהפך לישות אנרגיה טהורה בידי אחיו היושבים באואה ונשלח לנדוד ביקום לעולמים. מעשיו הנפשעים הם אלה שמובילים את תושבי אואה להפוך לשומרי היקום.
איום בין-יקומים
בזמן שהוא מנסה להבין את סוד יצירת היקום, קרונה מחריב יקומים שלמים ומגיע ליקום מארוול. שם הוא מתעמת מול הגראנדמאסטר, שבניסיון להציל את היקום שלו, מודיע לקרונה על קיומה של ישות אשר חזתה במפץ הגדול. בתמורה לכך שקרונה לא ישמיד את יקומו, הגראנדמאסטר עורך איתו משחק - שתי קבוצות, אחת מכל יקום, תחפש תריסר ממצאי כוח - שישה מכל יקום. אם קבוצת האוונג'רס של קרונה תנצח, הגראנדמאסטר יעניק לו את המידע בו הוא חפץ בתמורה שזה יחוס על יקומו. אך כאשר קבוצת ליגת הצדק של הגראנדמאסטר מנצחת - הודות לגילוים של באטמן, קפטן אמריקה ואטום אודות טיבו של המשחק, קרונה תוקף את הגראנדמאסטר בחמת זעם ושואב ממנו את הידע שלו על הישות, שמתגלה כגלקטוס. לאחר שגלקטוס מזומן, קרונה שואב גם את הידע שלו, אך גראנדמאסטר מהתל בו ומשתמש בכוח הממצאים כדי ללכוד את קרונה בצומת דרכים בין-יקומית, שגם מאחדת בין יקום DC ליקום מארוול.
אולם, תקוות הגראנדמאסטר מתרסקות כאשר מתברר שקרונה ממשיך - אפילו ממקומו המסוכן ביותר - במסעו המטורף לחזות בבריאת היקום, למרות הסיכונים הכרוכים בכך. אף ממקומו בצומת הדרכים, קרונה ממשיך במסע החורבן שלו להשמדת יקום DC ויקום מארוול לצורך יצירת יקום חדש, כדי שיוכל להיות עד אישית ליצירתו. בסופו של דבר, הודות למאמציהן המשותפים של שתי הקבוצות, קרונה נכלא בתוך "ביצה קוסמית" אשר ממנה ייווצר בסופו של דבר היקום.
הביצה נשמרת במפקדתם של חברי ליגת הצדק, והתנודות שבה הן הסיבה למחקרים רבים הנעשים בה בסיפור Syndicate Rules ("חוקי הסינדיקט"). לאחר שהליגה מאמינה כי המצב נמצא תחת שליטה, הם מוציאים לפועל סריקות מעמיקות יותר על הביצה, כך שאפילו התנודות הזעירות ביותר יפעילו אזעקה. בסוף הסיפור, האל החדש מטרון מניח מספר מתקנים מסביב לביצה היוצרים סריקות כוזבות, והמאפשרים לביצה להתפתח באין מפריע.
טריניטי
הביצה הקוסמית נלקחת בידי דספרו בסדרת החוברות "טריניטי". דספרו, מורגן לה-פיי ואניגמה משתמשים בביצה כדי ליצור מפלצות רבות עוצמה, והיא שומשה בריטואל שנועד לעצב מחדש את העולם. לאחר האירועים הללו, קרונה משוחרר מכלאו. הוא מגייס לצידו את "המפקחים" (סיעה אחת של תושבי מאלטוס) בניסיון לתקשר עם תודעות היקום, אך נבגד על-ידם, כאשר הם רוצים לספוג את האנרגיות שלו ולחקור אותן. כתגובה, קרונה משמיד אותם ואת עולם המעבדה שלהם ומגלה שתודעתו של הכוכב "השתחררה" מ"כלאה". הוא ממשיך לעשות זאת לעולמות רבים אחרים.
מורגן ובני בריתה פונים לקרונה, ומבקשים את כוחו כדי להדוף את חברי הטריניטי (סופרמן, באטמן ווונדר וומן). מורגן מציעה לו את תודעתו של כדור הארץ בתמורה ולהחליפו בנשמת ביתה של אניגמה. קרונה מסכים, וקרב ארוך מתרחש בינו לבין ליגת הצדק, חברת הצדק של אמריקה, הטיטאנים הצעירים, וגיבורים ונבלים אחרים. בסופו של הקרב, קרונה משחרר את מלוא עוצמת כוחותיו ומשמיד את כדור הארץ.
מעט לפני השמדתו של הכוכב, קרונה פוגש בתודעתו, "נשמת העולם", אשר משנה ללא הרף את הופעתה - מילדה קטנה, לאישה ולזקנה. קרונה חוקר אותה אודות חוקי היקום וכיצד היא וישויות אחרות מתפקדות ומתקיימות, מתוך תקווה לגלות תוכנית על כלשהי. אולם, הוא חרד לגלות כי אין לנשמת העולם תפקיד כלשהו אלא היא פשוט קיימת, יוצרת תהודה ומבקשת להיות אחת עם היקום - דבר הנוגד כל לוגיקה או מדע אותו חקר קרונה ולמעשה גורם לחייו להיות חסרי משמעות. בחמת זעם, הוא מנסה להרוג את נשמת העולם, אך נעצר בידי הטריניטי, ששרדו את השמדת הארץ. הם מלכדים את כוחותיהם עם אלה של נשמת העולם, לוכדים את קרונה כנשמת העולם של ארץ מקבילה, ומשיבים את כדור הארץ על כנו בטרם הושמד.
מלחמת הפקחים הירוקים
לאחר אירועי הלילה האפל ביותר, זר העוטה ברדס מופיע על כוכב הלכת המת ריוט ומתהלך ליד מקדש עתיק עם שבעה עמודי תווך הנושאים את חותמי הספקטרום הרגשי. הוא זומם כנגד חיל הפקחים הירוקים.
פעולתו הראשונה של הזר היא לחטוף את ישות הפחד הצהובה פאראלקס בסופו של "הלילה האפל ביותר", וכבילתו לעמוד הנושא את חותם חיל סינסטרו. או אז, הוא ממשיך ומסיר את ישות כוח הרצון הירוקה איון מגופו של סודאם יאט, ובתוך שכך הופך חזרה את השמש של כוכב דאקסאם חזרה לאדומה, מה שהורג אלפים. מאוחר יותר הוא עוזר להקטור האמונד להימלט מהכלא, כדי לרדוף אחר ישות תאוות הבצע הכתומה אופידיאן הלכודה בסוללת הכוח של לארפליז, הסוכן הכתום.
הזר נראה כשהוא עובד יחד עם האנק הנשאו (סייבורג סופרמן) באומרו לו ששיעבודם ושינוי מצבם של חברי האלפא לנטרן ישיב לו את אנושיותו. נוסף על כך, הוא עובד עם טלפת בשם זארדור כדי להשתלט על מוחם של חברי חיל הפקחים הירוקים הצעירים ולהביא לנפילתו של החיל. הזר משחרר גם את ליסה דראק מהספר השחור ואומר לה כי עזרתה נחוצה משום שספר נוסף ייעשה ויידרש לו שומר.
הזר המסתורי מופיע בקו החוף המזרחי של ארצות הברית כשהוא גורר את פאראלקס מאחוריו, ומתעמת מול האל ג'ורדן, ניקול מוריסון (המארחת החדשה של אדארה, ישות התקווה הכחולה), לארפליז, סיינט ווקר (מנהיג חיל הפקחים הכחולים) ושבט אינדיגו, כאשר הוא מבקש להוסיף את אדארה ואת פרוסליט, ישות החמלה האינדיגו, לאוספו.
מנהיגי החיל עושים את דרכם לזאמארון, מקום מושבן של כוכבות הספיר - היות שישות האהבה הסגולה היא היחידה שעדיין חופשייה. הם מוצאים את קרול פריס כשהיא תחת הזיות, והיא אומרת להם שקרונה לכד את הטורף. בעזרתה של אינדיגו-1 הם עוקבים אחרי קרונה לכוכב המת ריוט. בראותו את השומרים החדשים ניצבים לפניו, הספר השחור נפתח ומגלה את ההיסטוריה של קרונה - שהוא זה שהיה אחראי לפגם בהגיון של ציידי האדם, שהוביל לטבח בסקטור 666. הוא עשה זאת כדי להוכיח כי בכוח המשטרתי חסר הרגשות קיימים פגמים. הוא גם היה זה שיצר את כפפת השריון שהכילה את כוח הרצון, הבסיס לטבעת הכוח של חיל הפקחים הירוקים. כאשר הוא הפך לשומריהן של ישויות הרגש, הוא השתמש בכפפה כדי לרתום את כוחותיהן וקרא לה כפפת הכוח, כיוון שהיא יכלה לרתום את כל הרגשות.
בהווה, קרונה עורך מתקפה על אואה. בעזרתן של הישויות הוא משתלט על ששת שומרי היקום הנותרים (גאנטת נמצא ביקום האנטי-חומר באותה עת), כאשר פאראלקס נכנס בתוך סוללת הכוח הראשית. כעת כשהטומאה הצהובה חוזרת לסוללת הכוח הראשית, כל חברי חיל הפקחים הירוקים - למעט אלה שהשתלטה עליהם ישות הפחד בעבר - הופכים להיות בשליטתו של קרונה. אפילו חיל אלפא לנטרן מושפע מהטומאה הצהובה, והוא נכנס למעין תרדמת. שומר היקום לשעבר מכריז כי הוא יראה ליקום את כוחם האמיתי של הפקחים הירוקים. אולם, למרות ניסיונותיו לעצור אותם בהשתמשו במוגו נגדם, ג'ורדן, סטוארט, גרדנר וריינר מצליחים להילחם בו בעזרת טבעות הכוח של חילות הפקחים האחרים - ג'ורדן עונד את טבעת הכוח הצהובה של סינסטרו ואת הכתומה של לארפליז, גרדנר עונד את האדומה של אטרוסיטוס והסגולה של קרול פריס, ריינר עונד את הכחולה של סיינט ווקר, וסטוארט עונד את האינדיגו של אינדיגו-1 - ולהמלט מהשפעתו של פאראלקס מספיק זמן כדי להרוג את מוגו ולשחרר את פאראלקס מסוללת הכוח הראשית באואה. קרונה אינו מושפע מכך ומתקיף אותם חזרה בעזרת שבע טבעות הכוח יחדיו, אך למרות כוחו העצום הוא מובס בידי ג'ורדן ונהרג. לאחר מכן, שומרי היקום מבקשים לכבד את שומר היקום הנופל ומניחים את גופתו בקריפטה באואה, לצד פקחים מתים אחרים, למרות שפקחים רבים חולקים על דעתם. מאוחר יותר, גאנטת מקיים את הבטחתו לאטרוסיטוס ונותן לו את גופתו של קרונה.
כוחות ויכולות
קרונה הוא בעל אינטלקט ברמה גאונית ביותר, אך שחצנותו, חוסר סבלנותו ומזגו החם הפכו למגרעותיו. היה זה השיגעון שהביא לגירושו ולתבוסותיו התכופות.
כמו יתר בני הגזע שלו, גם קרונה ניחן ביכולות פיזיות מפותחות, יכולות מנטליים כמו טלפתיה וטלקינזיס ואלמותיות. הוא מסוגל להחלים מכל פצע, ולא לנשום, לאכול או לישון. כוחו נעשה עוצמתי יותר בעזרתו של נקרון, אדון המתים, וקרונה הופך לחזק יותר מאשר שומרי היקום עצמם.
בנוסף, כשומריהן של ישויות הרגש, שהן התגלמויותיהן הטהורות ביותר של הרגשות המרכיבות את הספקטרום הרגשי - קרונה מחזיק בכוחו של הספקטרום הרגשי כולו.
צבי גורן
צבי "צבה" גורן (1943–15 ביולי 2020) היה עיתונאי ישראלי, מילא שורה של תפקידים ברשות השידור, בהם כתב, מפיק, במאי, שליח ל וראש מחלקת החדשות. אחר כך שימש כמבקר תיאטרון.
ביוגרפיה
במחצית הראשונה של שנות ה-60 שיחק במספר הצגות, ביניהם: "הפיזיקאים" מאת פרידריך דירנמאט בתיאטרון "הבימה" ב-1963, ובתיאטרון "אהל" שיחק במחזה "עמך", על פי סיפור מאת שלום עליכם ב-1964, ובמחזה "האידיוטית", לצד גילה אלמגור, זאב רווח וניקו ניתאי ב-1965.
בהמשך עבר לירושלים ולמד באוניברסיטה העברית לימודים רוסיים, ספרות כללית והיסטוריה. במסגרת לימודיו שיחק בתיאטרון הסטודנטים של האוניברסיטה במחזה "משפט הסופרים", המבוסס על מכתביהם של אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל.
ב-1976 זכה המשדר שהפיק "וזרח השמש ובא השמש", בבימויו של פול סלינג'ר, בפרס רשות השידור. בינואר 1979 נמנה גורן עם צוות ההפקה מטעם רשות השידור של האירוויזיון שנערך בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי.
בשנים 1979–1982 שימש גורן שליח רשות השידור במשך שלוש שנים בלונדון.
בשנים 1985–1986 הנחה והפיק את תוכנית האמנות "גלריה". אחר כך מונה לעורך וכתב חדשות החוץ במסגרת תוכנית חדשות ליל שישי - "יומן".
בסוף 1987 היה דובר מטה השביתה ברשות השידור. בסוף 1988 עזב את רשות השידור ולקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה ביים את תשדירי הבחירות של מפלגת העבודה. בנובמבר 1988 השתתף בהפגנה מול בית סוקולוב בתל אביב, בעת שראש הממשלה יצחק שמיר היה במפגש של ועדת העורכים, נגד פסילה צנזורה והתערבות פוליטית בכתבות של עיתונאי רשות השידור.