cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים
רמות ארגון מסובכות יותר בצמחים
ביצורים צמחיים מורכבים יותר יש רקמות של תאים העושים פוטוסינתזה שבהן משולבים גם תאים שיש להם תפקידים מעט אחרים או לגמרי אחרים כמו פיוניות. יש בהם גם רקמות שיוצרות מערכת תובלה בין רקמות ייצור הסוכר בפוטוסינתזה לבין רקמות קליטת המים והמינרלים מן הסביבה. רמות סיבוך גבוהות יותר כוללת איברים כמו עלה, גבעול ושורש וכמו אברי מין צמחיים -פרחים.
הבדלים מובהקים בין רב תא מורכב צמחי לרב תא מורכב אנימלי:
יחסי אבחזיה–רוסיה
ב-25 באוקטובר, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב מינה את סמיון וויאצ'סלבוביץ' להיות שגריר רוסיה באבחזיה, וכן ב-14 בנובמבר איגור מורטוביץ' אחבה, על ידי צו של נשיא אבחזיה סרגיי בגאפש, מונה לשגריר הראשון של אבחזיה ברוסיה. 16 בדצמבר 2008 קיבל בגאפש את כתב האמנה של השגריר הרוסי, וב-16 בינואר 2009 אחבה הגיש את כתב האמנה בפני הנשיא מדבדב.
חיים
הומאוסטזיס
הוֹמֵאוֹסְטָזִיס או מַצַּב אִזּוּן הוא מצב שבו התנאים הפיזיקליים והכימיים השוררים בתוך האורגניזם נשמרים ברמה יציבה שמתאימה לפעילותו המיטבית, למרות השינויים שחלים בסביבתו החיצונית. האורגניזם שומר על הומאוסטזיס, כלומר על תנאים פנימיים יציבים, באמצעות תהליכי ויסות ביוכימיים–מטבוליים. יציבות פנימית זו דרושה בכל אספקט הקשור לחיים. לחלק מהיצורים החיים דרוש חום קבוע, רמת מלחים ומים קבועה, רמת חומציות קבועה, רמה קבועה של סוכר בדם, רמה קבועה של אותות עצביים שמקורם בגרייה חושית ועוד. רעיון ההומאוסטזיס מרכזי גם בענפי הפסיכולוגיה הקשורים לביולוגיה ולפיזיקה ובאלה הקשורים לתודעה.
חילוף חומרים
מֶטָבּוֹלִיזְם הוא תהליך של קליטת חומרים מהסביבה, עיבודם, הפקת אנרגיה מהם ופליטת הפסולת. חילוף החומרים מתרחש בסדר שלהלן:
יחסי אבחזיה–רוסיה
ב-1 במאי 2009, שגרירות רוסיה באבחזיה החלה את עבודתה באופן קבוע בסוחומי, בירת אבחזיה.
חיים
אבולוציה
יש הטוענים שכל היצורים החיים המוכרים לנו התפתחו בתהליך אבולוציה. דהיינו תהליך של השתנות איטית של החומר התורשתי של האוכלוסייה החיה מדור לדור. לכן ניתן להגדיר פרט חי בהגדרה חליפית להגדרה המובאת למעלה. פרט חי הוא פרט הנוצר בתורשה מפרטים דומים לו שעברו אבולוציה.
יחסי אבחזיה–רוסיה
בין רפובליקת אבחזיה לפדרציה הרוסית נחתמו למעלה מ-80 הסכמים בין מדיניים, המכסים כמעט את כל תחומי שיתוף הפעולה.
חיים
התפתחות הפרט
ביצורים שונים יש שלבי התפתחות פרט שונים.
הזדקנות
הזדקנות היא תהליך בלאי ביולוגי המתרחש בכל יצור אאוקריוטי, בהתאם לגיל היצור, מינו הטקסונומי, המטען הגנטי שלו כפרט וסביבתו. אצל אדם החי בחברה עם חקלאות ורפואה מודרניות, מקובל להגדיר את תחילת התהליך בין גיל 40 ל-50 ומוות מסיבוכים קשורי זקנה מגיע אחרי גיל 75. אולם בחברות אנושיות שחיו בתנאים אחרים בלאי ביולוגי ומוות מזקנה הגיעו בגילים מוקדמים בהרבה.
יחסי אבחזיה–רוסיה
1992–2008
רוסיה הייתה מעורבת בתהליך ההסדר של הסכסוך האבחזי-גאורגי כבר מההתחלה, ופעלה כמתווכת בהשגת הסכמי הפסקת אש, והגישה הצעות יוזמה שונות וטיוטות מסמכים. בשנים 1992–1997 הייתה זו רוסיה שהחזיקה את ההובלה בתחום זה, ובמוסקבה באביב 1994 נחתמו המסמכים הבסיסיים – "הצהרה על צעדים להסדר מדיני של הסכסוך האבחזי-גאורגי", "הסכם ארבע-צדדי על חזרתם מרצונם של פליטים ועקורים", "הסכם הפסקת אש והפרדת כוחות". דיפלומטים רוסים אספו בקביעות צדדים סותרים לשולחן המשא ומתן כדי לדון בסוגיית מעמדה הפוליטי של אבחזיה, הציעו טיוטות להסכמי פרוטוקול, רוסיה השפיעה על עמדותיהן של מדינות אחרות שבברית המועצות לשעבר באמצעות מועצת ראשי המדינות של חבר המדינות. בשלב זה, מנהיגי רוסיה היו מעורבים באופן פעיל בתהליך ההתיישבות. הנשיא בוריס ילצין נפגש מספר פעמים עם נשיא גאורגיה אדוארד שוורדנדזה ועם נשיא אבחזיה ולדיסלב ארדזינבה, בשנים 1996–1997 ניסה שר החוץ יבגני פרימקוב באופן אישי לדחוף את המפלגות לקראת פתרון שלום. בשנים האחרונות לנשיאות ילצין (1997–2000), אולם, רמת המעורבות של רוסיה פחתה.
חיים
הזדקנות
חיידקים אינם מזדקנים אולם חלק מהחד-תאיים האוקריוטיים, כגון שמרים כן מזדקנים. זאת על אף שאין בהם התמיינות לרקמות. חיידק מתרבה על ידי חלוקתו לשנים כך שכל תא בת מכיל חצי מתכולת תא האם. כל תא בת גדל ומרבה את תכולתו וכשמיוצרת כפליים מהתחולה הקודמת, הוא מתחלק שוב לשניים. שמר, לעומת זאת, מתרבה בהנצה. רוב תכולת תא האם נשארת בתא האם, המניץ ממנו תא בת קטן. במקום בו הנץ תא הבת מקרום תא האם נותרת צלקת. שמר עם הרבה צלקות כאלה מתקשה לתפקד והוא למעשה זקן.
יחסי אבחזיה–רוסיה
1992–2008
עם הזמן, עמדתה של רוסיה בנושא הסכסוך האבחזי-גאורגי השתנתה משמעותית. בכך שקבעה עדיפות לאינטרסים שלה בחו"ל הקרוב, מוסקבה הרשמית מעולם לא הייתה נייטרלית לחלוטין. באמצע שנות ה-90, ככל הנראה, רוסיה הייתה מעוניינת בכנות לשים קץ לשפיכת הדם ולהקל על ההסכם לגבי מעמדה הפוליטי של אבחזיה בגאורגיה - ההנהגה הרוסית הייתה מודאגת מכך שאבחזיה העצמאית החדשה תוכל להוות תקדים עבור רפובליקות צפון הקווקז הלא-יציב, במיוחד צ'צ'ניה. רוסיה גם רצתה לראות בה את הבורר העליון והערב היחיד לעמידה בהסכמי השלום.
חיים
הזדקנות
המיוחד לצמחים בניגוד לבעלי חיים ולפטריות הוא שיש להם רקמות במצבי זקנה שונים. לצמח יכול להיות עלה זקן לצד עלה צעיר שזה עתה התפתח מתאי הגזע. מלבד זאת, בניגוד לבעלי חיים ולפטריות, הליכי ההזדקנות בצמחים הם בעלי סדר אירועים קבוע – בלאי הרקמות מתרחש תמיד באותו אופן. כשמביטים בתוחלת החיים של כלל הצמח, ישנם מיני צמחים רבים חד-שנתיים, כלומר, הם מגיעים לגיל מקסימלי של שנה אחת. סוגים שונים של עצים, לעומת זאת, עשויים להגיע לגילאים מופלגים; ידועים עצים שגילם נאמד באלפי שנים. בין העצים הללו נמנים זנים מסוימים של עצי אורן, עצי סקויה, ועצי גינקגו.
יחסי אבחזיה–רוסיה
1992–2008
מנובמבר 1993 עד ינואר 1994 בז'נבה נערכו שני סבבי שיחות שלום בחסות האו"ם בתיווכם של רוסיה ובהשתתפות משקיפי OSCE וקבוצת ידידי מזכ"ל האו"ם. האחרונה נוצרה בשנת 1993 על ידי נציגי ארצות הברית, גרמניה, צרפת, הממלכה המאוחדת ורוסיה.
חיים
הזדקנות
כאשר מצטבר בלאי גופני רב בשל הזדקנות, הדבר מביא לידי מוות ביצורים אנימליים מורכבים, אופי הבלאי המצטבר שונה מפרט לפרט, בהתאם למטען התורשתי שלו ולקורות חייו.
ההתפתחות של חקר החיים
משחר ההיסטוריה הכתובה תהה האדם על ההבדל בין מה שחי ומה שאינו חי, על משמעות החיים וכן הגה דעות בדבר המוות ונושאים הקשורים בו, כגון הלידה. ההיסטוריה של הביולוגיה מתפרשת על פני מסורת ארוכה של חקר הרפואה והטבע, המגיעה עוד מיוון העתיקה (ראו "ביולוגיה" מאת אריסטו) ואף קודם לכן, אף כי הביולוגיה התמסדה כדיסציפלינה מדעית רק במאה ה-19, אחרי תהליך התגבשות במהלך המאות ה-17 וה-18.
יחסי אבחזיה–רוסיה
1992–2008
התוצאה של שלב ההסדר בז'נבה הייתה החתימה על "מזכר ההבנות בין הצדדים הגאורגיים והאבחזיים" ועל "הקומוניק בסיבוב השני של המשא ומתן בין הצדדים הגאורגיים והאבחזיים". בשני המסמכים אישרו הצדדים "את התחייבויותיהם לא להשתמש בכוח ולא לנקוט באיום השימוש בו זה נגד זה", ובקומוניק הביעו הצדדים על הסכמתם "להצבת כוחות שמירת השלום של האו"ם או כוחות אחרים. מורשה על ידי האו"ם באזור הסכסוך. הם הביעו הסכמה הדדית לשימוש בתנאי הצבא הרוסי כחלק מכוחות כאלה".
חיים
ההתפתחות של חקר החיים
התפתחות זו הגיעה אחרי התמסדות מדע ניסויי בתחומי הפיזיקה והכימיה והתפתחות טכנולוגית בתחום האופטיקה שאפשרה את גילוי המיקרואורגניזם ואת המבט בהגדלה על חלקי החומר החי בעזרת מיקרוסקופ. גם התפתחות התיעוד והפצת ידע בזכות המצאת הדפוס היו קריטיים לתהליך; הצטברות ידע מסודר על בעלי חיים שניתן לראות בעין בלתי מזוינת, על מאובנים ועל תופעות רפואיות. התפתחות התיעוד אפשרה את התפתחות הטקסונומיה (ביולוגיה), מדע העוסק במיון, בסיווג ובשיום (כלומר, נתינת שמות) של בעלי החיים המוכרים ובאנטומיה השוואתית.
לפי התפיסה האסטרוביולוגית, החיים התאפשרו בכדור הארץ, הודות להימצאותו באזור הישיב, המאפשר קיום מים במצב צבירה של נוזל, דבר שבפני עצמו מאפשר תווך של תגובות ביוכימיות. עם התפתחות אפשרות גילוי כוכבי לכת חוץ-שמשיים, נבדקת גם הימצאותם באזור ישיב, ביחס לכוכב האם שלהם.
יחסי אבחזיה–רוסיה
1992–2008
ב-22–25 בפברואר 1994 בז'נבה, 7-9 במרץ 1994 בניו יורק וב-29–31 במרץ במוסקבה, סבב המשא ומתן השלישי על הסדר כולל של הסכסוך האבחזי-גאורגי בחסות האו"ם, בסיוע רוסיה, בהשתתפות נציגי CSCE והנציב העליון של האו"ם בנציבות האו"ם לפליטים. ב-4 באפריל 1994 חתמו הצדדים הגאורגיים והאבחזיים במוסקבה על "הצהרה על אמצעים להסדר מדיני של הסכסוך האבחזי-גאורגי".
במקביל, ב-4 באפריל חתמו הצדדים הגאורגיים והאבחזיים, כמו גם רוסיה ונציבות האו"ם לפליטים על "ההסכם ארבע-צדדי בנושא חזרתם של פליטים ועקורים" . קדמה לו "מזכר ההבנות" כאמור מיום 1 בדצמבר 1993, שקבע כי הצדדים "מתחייבים ליצור תנאים להחזרתם מרצון, בטוח ומהיר של פליטים למקומות מגוריהם הקבועים בכל אזורי אבחזיה".
ב-14 במאי 1994 חתמו הצדדים הגאורגיים והאבחזיים במוסקבה על ההסכם להפסקת אש והפרדת כוחות במסגרת השיחות בז'נבה. בהתבסס על מסמך זה וההחלטה שלאחר מכן של ראשי המדינות של חבר המדינות, הוצב כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה על ידי חבר המדינות (מאויש במלואו בשירות רוסי), שתפקידו היה לשמור על אי חידוש האש.
לאחר חתימת הסכם מוסקבה בז'נבה נמשך המשא ומתן בחסות האו"ם, כשבמקביל רוסיה ניהלה משא ומתן עצמאי עם אבחזיה וגאורגיה. אולם בשנים שלאחר מכן, תהליך המשא ומתן לא הביא תוצאות מוחשיות בסוגיות המפתח של מעמד אבחזיה והחזרתם של העקורים.
בינתיים, ב-26 בנובמבר 1994, אימצה המועצה העליונה של אבחזיה חוקה בה הוכרזה אבחזיה כ"מדינה דמוקרטית וריבונית". ב-6 בדצמבר 1994 נחנך ולדיסלב ארדזינבה כנשיא הרפובליקה.
בשנת 1996, ביוזמת גאורגיה בפסגת חבר המדינות, התקבלה החלטה האוסרת על יישום קשרי סחר, כלכלה, פיננסים, תחבורה ואחרים עם אבחזיה דרך קו המדינה. למעט בלארוס וטורקמניסטן, כל מדינות חבר המדינות חתמו על החלטה זו.
המשא ומתן האבחזי-גאורגי התחדש בקיץ 1997, כאשר יבגני פרימקוב (באותה תקופה שר החוץ הרוסי) הצטרף אישית למשא ומתן מהצד הרוסי. היה זה בהתעקשותו כי ב-14 באוגוסט, יום השנה לתחילת המלחמה בין אבחזיה לגאורגיה בשנים 1992–1993, ערך נשיא אבחזיה ולדיסלב ארדזינבה ביקור חסר תקדים בטביליסי. בנוכחות יבגני פרימקוב, התקיימה פגישה של נשיאי גאורגיה ואבחזיה, שם הוקראה הצהרה משותפת, בה הצדדים התחייבו שוב "לא לנקוט בכלי נשק כדי לפתור את ההבדלים ביניהם, ומתחת שום נסיבות לאפשר את חידוש שפיכת הדם".
שנת 2003 סימנה את חזרתה של ההנהגה הרוסית להשתתפות פעילה בתהליך ההתנחלות הגאורגית-אבחזית ותחילתו של מה שנקרא "תהליך המשא ומתן בסוצ'י". במרץ באותה השנה הסכימו נשיאי רוסיה וגאורגיה, ולדימיר פוטין ואדוארד שוורדנדזה, בסוצ'י להקים קבוצות עבודה או ועדות בתחומים הבאים: מפל "Enguri Dam" וקביעת הסיכויים להקמת מתקנים הידראוליים אחרים באזור החלקים העליונים של הנהר. הנושאים הללו (כלכלה והחזרת הפליטים) הם שהיוו בסיס למשא ומתן במסגרת תהליך המשא ומתן בסוצ'י. פיתוחו ויישומו של הסכמים מעשיים הופסקו על ידי מהפכת הוורדים, וכתוצאה מכך איבד אדוארד שוורדנדזה את תפקידו בסוף שנת 2003. מאז אמצע 2004, יחסי גאורגיה–רוסיה התדרדרו קשות. גאורגיה האשימה את רוסיה בסיפוח בפועל של שטח גאורגי, שבוצע על ידי מתן אזרחות רוסית ופנסיה לתושבי אבחזיה, מימון והכשרה של כוחות הביטחון האבחזיים, תמיכה בשאיפות אבחזיה לעצמאות, השקעה בכלכלה האבחזית ופיתוח יחסי סחר. בשנת 2006 החלה ההנהגה הרוסית להצביע על המצב סביב קוסובו כתקדים להכרה בינלאומית באבחזיה. מבחינות רבות זו הייתה הסיבה שטביליסי פרשה מתהליך המשא ומתן בסוצ'י. המשא ומתן האחרון במסגרתו התקיים במאי 2006.
בתחילת שנת 2008 היחסים בין רוסיה לגאורגיה הסתבכו עוד יותר בעקבות התגברות מאמציה של גאורגיה להצטרף לנאט"ו. זה השפיע על עמדתה של רוסיה בסכסוך האבחזי-גאורגי.
ב-5 בינואר התקיים בגאורגיה משאל עם על חברות בנאט"ו במקביל לבחירות לנשיאות. על פי תוצאות משאל העם 77% מהמצביעים הגאורגים היו בעד הצטרפות לנאט"ו. בפברואר שלח נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי מכתב למזכ"ל נאט"ו, והביע את נכונותו של הצד הגאורגי להצטרף לתוכנית הפעולה לחברות בנאט"ו.
ב-6 במרץ הודיעה רוסיה על פרישתה ממשטר הסנקציות הכלכליות נגד אבחזיה. משרד החוץ של הפדרציה הרוסית שלח הודעה רשמית לוועד הפועל של חבר העמים כי הפדרציה הרוסית, בשל הנסיבות שהשתנו, אינה רואה עצמה מחויבת יותר להוראות החלטת מועצת ראשי המדינה של חבר העמים "על צעדים לפתרון הסכסוך באבחזיה, גאורגיה" מיום 19 בינואר 1996: "החלטה זו התקבלה בשנת 1996 על רקע עימות חריף בין הצדדים בסכסוך הגאורגי–אבחזי, שנמשך לאחר המלחמה העקובה מדם בשנים 1992–1993. באותה תקופה מטרתו הייתה לגרום לאבחזיה לנקוט בעמדה גמישה יותר, קודם כל, בנושא החזרת פליטים ועקורים פנימיים", נאמר בהודעה לתקשורת של משרד המידע והעיתונות של משרד החוץ הרוסי, שהופץ ב-6 במרץ 2008. עם זאת, כפי שצוין במסמך, המצב בשנים האחרונות השתנה באופן קיצוני הן מבחינת חזרת הפליטים (מחוז גאלי) והן מבחינת מילוי חובותיו של הצד האבחזי, ואילו הצד הגאורגי אינו מראה קונסטרוקטיבי דומה. גישה ליישום ההסכמים שהושגו בעבר.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הודיע על כוונתו "לתמוך באופן מהותי" באבחזיה ובדרום אוסטיה. כפי שצוין בהצהרת משרד החוץ הרוסי, "רוסיה הביאה את עמדתה למהלך של ההנהגה הגאורגית כלפי אינטגרציה מואצת באוקיינוס האטלנטי גם לצד הגאורגי וגם לחברי הברית. כל ניסיון להפעיל לחץ פוליטי, כלכלי, ועוד יותר מכך, על אבחזיה ודרום אוסטיה הוא חסר תועלת ובלתי מניב".
ב-16 באפריל הוציא פוטין צו המאשר יחסים ישירים עם שלטונות אבחזיה ודרום אוסטיה במספר תחומים. הפדרציה הרוסית הצהירה כי החלטה זו נועדה לספק תמיכה לאזרחים רוסים ולאוכלוסייה המקומית והיא נלקחה בתגובה למה שתיארה כוונות תוקפנות של גאורגיה.
ב-29 באפריל, בצטטו הידרדרות אפשרית נוספת של הסכסוך האבחזי–גאורגי, חיזקה רוסיה את כוח שמירת השלום של חבר המדינות עם גדוד מוטס, שהוטל עליו לחזק את השליטה באזור הנשק המוגבל באזור טקווארצ'לי ואוצ'מצ'ירה (בעוד המספר הכולל של כוחות שמירת השלום לא חרגו מהגבולות שנקבעו). בסוף מאי, בהתייחס להחלטת הנשיא להעניק סיוע הומניטרי לצד האבחזי, הכניסה ממשלת רוסיה יחידת כוחות רכבת לשטח אבחזיה. הצד הגאורגי ראה בשני צעדים אלה אגרסיביים ודרש לנסיגה מידית של כל הכוחות הרוסים הנוספים, כולל כוחות הרכבת.
הכרת רוסיה בעצמאות אבחזיה
ההכרה של רוסיה בעצמאותה של אבחזיה לאחר מלחמת גאורגיה–רוסיה באוגוסט 2008 הובילה להרס בפועל של תהליכי המשא ומתן והמנגנונים לפתרון השלכות הסכסוך האבחזי-גאורגי, שהיה בתוקף מאז 1994 - המנדטים של UNOMIG ושל כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה הופסקו. שומרי שלום רוסים הוחלפו על ידי משמר הגבול הרוסי ובסיסי צבא.
מנקודת מבטו של המשפט הבינלאומי, אבחזיה נותרה מדינה לא מוכרת, וכמעט כל הקהילה הבינלאומית ממשיכה להכיר באבחזיה כחלק מגאורגיה. אבחזיה, שבה כל מוסדות הכוח והמינהל הממלכתיים הדרושים נוצרו באמצע שנות ה-90, בשל המצב המשפטי הבינלאומי המעורער, היא בתלות כלכלית, צבאית ופוליטית עמוקה בפדרציה הרוסית. לרוב אוכלוסיית אבחזיה דרכונים רוסיים (מאז שנת 2000 החלה רוסיה להציע באופן פעיל את אזרחותה לתושבי אבחזיה ולהנפיק דרכונים רוסיים זרים). על פי הערכות מסוימות, עד שנת 2006 יותר מ-80% מהתושבים קיבלו דרכונים אלה.
אסטון מרטין ונטאג'
אסטון מרטין ונטאג' (באנגלית: Aston Martin Vantage) היא מכונית ספורט במרכב קופה, שמיוצרת על ידי אסטון מרטין משנת 2018. היא הוצגה בנובמבר 2017 והגיעה לישראל באוקטובר 2018. הוטאג' היא הדגם הנמכר ביותר של אסטון מרטין.
מפרט טכני
הונטאג' כוללת מנוע בי-טורבו בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-510 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה ומומנט מרבי של 69.8 קילוגרם-כוח ב-2,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 3.6 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 314 קילומטרים לשעה. צריכת הדלק עומדת על 9.5 קילומטר לליטר.
גרסאות
מלבד הגרסה הבסיסית הציגה אסטון מרטין שלושה גרסאות נוספות. הראשונה, ונטאג' AMR גרסה מוגבלת (200 יחידות), הממוקדת למסלול בעלת אותו מנוע אך עם מומנט מרבי מופחת של 63.7 קג"מ, לעומת 69.8 קג"מ בגרסה הבסיסית. היא כוללת תיבת הילוכים ידנית בעלת שבעה הילוכים. ל-AMR תאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.0 שניות במקום 3.6 שניות בגרסה הבסיסית מהירות היא 314 קילומטרים לשעה (ללא שינוי). משקל הדגם הופחת ב-90 ק"ג. ה-AMR הוצגה במאי 2019. השנייה, ונטאג' רודסטר, גרסה בעלת מרכב רודסטר הכוללת את הגג הנפתח הרך המהיר ביותר בעולם, פתיחת או סגירת הגג בתוך 6.7 שניות עד למהירות של 50 קילומטרים לשעה. הונטאג' רודסטר כוללת את אותו מנוע אך היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 3.8 שניות במקום 3.6 שניות בגרסה הבסיסית ומגיעה למהירות מרבית של 306 קילומטרים לשעה במקום 314 קילומטרים לשעה בגרסה הבסיסית. משקלה גדל ב-60 ק"ג מהגרסה הבסיסית. היא הוצגה בתערוכת הרכב של ז'נבה בפברואר 2020. השלישית, אסטון מרטין V12 ונטאג' הגרסה בעלת המנוע החזק ביותר של אסטון מרטין ובדגמי הונטאג' בכלל, היא כוללת עיצוב שונה אשר מיועד לשיפורים אווירודינמיים, היא כוללת מנוע בנזין V12 בנפח 5.2 ליטר טווין-טורבו עם הספק מרבי של 700 כ"ס ומומנט מרבי של 76.8 קג"מ, למנוע תיבת 8 הילוכים אוטומטית ומערכת הנעה אחורית. ההספק הגבוה מאפשר תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.5 שניות ומהירות מרבית של 322 קמ"ש. המעבר למנוע גדול וחזק אילץ מספר שינויים במרכב על מנת להפחית במשקל הכולל ולשפר את הקשיחות. בין השינויים ניתן למנות מכסה מנוע, פגוש קדמי, כנפיים קדמיות וחצאיות צד מקרבון קל משקל. בנוסף הותקנו פגוש אחורי ומכסה מנוע קלים יותר, מצבר קל משקל, ומערכת פליטה מרכזית מפלדת אל-חלד במשקל 7.2 ק"ג. מערכת בלימה קרמית מגיעה כסטנדרט וחוסכת 23 ק"ג לצד עמידות בחום של עד 800 מעלות. היא נחשפה ב-16 במרץ 2022 ותיוצר בייצור מוגבל של כ-333 יחידות אשר כולם נמכרו מראש.
גבעולים
גִּבְעוֹלִים הוא מושב במערב נגב הצפוני, מדרום לנתיבות, המשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי. גבעולים מהווה גוש יישובים יחד עם שרשרת, שיבולים, מלילות ומעגלים, והוא חלק מהמועצה האזורית שדות נגב. שם המושב הוא סמלי מעולם החקלאות.
המושב נוסד בשנת 1952 על ידי עולים מעיראק ומכורדיסטן. שטח המושב הוא כ־3,000 דונם, ורוב תושביו עוסקים בחקלאות.
סנפיר (אי)
סַנַפִיר (בערבית: جزيرة صنافير; תעתיק: ג'זירת צנאפיר) הוא אי בים סוף במבוא למפרץ אילת. כיום בשליטת ערב הסעודית, ולפני כן בשליטה של מִצְרַים.
גאוגרפיה
אורכו המרבי של האי הוא 9 קילומטרים ורוחבו המרבי - 6 קילומטרים. שטחו 33 קילומטרים רבועים. האי שומם וגבעי ברובו. הגבעות הגבוהות בו מגיעות לגובה 100 מטר מעל פני הים. החוף הסעודי נמצא כ-15 קילומטר מצפון, והוא שומם, פרוץ ומרובה שרטונים.
האיים סנפיר וטיראן, הנמצא מערבית לו, נמצאים במצרי טיראן, המפרידים בין ים סוף ובין מפרץ אילת. בין שני האיים נמצא שרטון גדול הנקרא "שעב אבו תנון".
היסטוריה
האי שייך לערב הסעודית, אך הוחכר למִצְרַים בעקבות שליטת ישראל על אילת שהחלה עם סיום מלחמת העצמאות.
במבצע קדש ב-1956 השתלט חיל הים הישראלי על המְצָרִים ועל האיים סנפיר וטיראן, אך לאחר מספר חודשים נאלץ לסגת מהם, יחד עם כל חצי האי סיני, בלחץ המעצמות. מצרי טיראן עמדו במוקד המתיחות שהביאה למלחמת ששת הימים, ובמלחמת ששת הימים ב-1967 שוב השתלט חיל הים הישראלי על המְצָרִים ועל האיים סנפיר וטיראן. ישראל שלטה באי במשך 15 השנים הבאות, אך בניגוד לאי טיראן, שהיה מאויש בעמדה צבאית ישראלית, סנפיר היה ריק לחלוטין. במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים והנסיגה מסיני הוחזרו האיים לשליטת מִצְרַים באפריל 1982.
באפריל 2016 הושג הסכם בין מִצְרַים וערב הסעודית להחזרת השליטה באי לידי ערב הסעודית, יחד עם האי טיראן. ערב הסעודית מחויבת להסכמים שעליהם חתמה מִצְרַים עם ישראל, ובכללם נוכחות הכוח הרב-לאומי. ההסכם כולל גם הקמת גשר בין שתי המדינות מעל מצרי טיראן. הגשר יקשר את ראס א־שייח' חמיד שבסעודיה עם שארם א-שייח', ולפי אחת החלופות יעבור באי סנפיר. ההסכם נתקל בקשיים חוקתיים ובהתנגדות מקומית במִצְרַים ובית המשפט העליון לעניינים מינהליים במִצְרַים אף קבע שהאיים טיראן וסנפיר שייכים למִצְרַים, ואין להעבירם לסעודיה. עם זאת, ב-24 ביוני 2017, נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, אישר את העברת האיים סנפיר וטיראן לערב הסעודית.
טבע
האי נכלל בשמורת הטבע המצרית של ראס מוחמד. טיראן וסנפיר מהווים מוקד משיכה לצפרים בהיותם תחנה במסלול נדידת הציפורים בין אפריקה ואירופה. רוב אוכלוסיית החסידה הלבנה עוברת באזור. כמו כן מקנן באיים שחף לבן-עין (Larus leucophthalmus), שהוא מין אנדמי לאזור ים סוף.
עולש (צמח)
עֹלֶשׁ  ידוע גם בשם ציקוריה (שם מדעי: .Cichorium L ) הוא סוג של צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים ממשפחת המורכבים. סוג זה מונה כ-7 מינים ותפוצתו משתרעת במקרונזיה, מצפון וצפון מזרח אפריקה הטרופית עד חצי האי ערב, ומאירופה עד מרכז אסיה ומערב ההימלאיה. המין המוכר ביותר הוא העולש המצוי, מהיר צמיחה וגדל באזורים רבים בעולם. יש לו שימושים רבים: כתבלין, כתוסף או תחליף לקפה.
מאפייני הסוג
הקרקפות יושבות על פי רוב בחיק העלים. קשקשי (החפים) המעטפת ערוכים בשני דורים. המצעית שטוחה וחשופה על פי רוב. כל הפרחים לשוניים ודו-מיניים, צבעם כחול, ארגמני או לבן. הכותרת קטומה ובעל 5 שיניים.
הזירעונים דמויי ביצה הפוכה או פירמידה הפוכה ובעלי ציצית משתיירת של מוצים או קשקשים.
מיון
כ-7 מיני בר משויכים לסוג עולש לפי אתר POWO, מתוכם 4 מינים בישראל. לפי הבוטנאים הישראלים בישראל מין אחד בלבד עולש מצוי. וגם פה יש מחלוקת לפי מיכאל זהרי ואבינעם דנין שמו המדעי Cichorium pumilum ולפי אתר ישראל שמו המדעי Cichorium endivia.
ואלו שמות מיני הבר בישראל לפי אתר POWO:
המינים בולטים
צמח עשבוני חד-שנתי בעל שושנת עלים בצבע ירוק כהה הגדלים בחודשי החורף, העלים משמשים למאכל. התפרחת באביב המאוחר מגביהה עד גובה מטר. הפרחים יושבים במקומות ההסתעפות (פרחים לשוניים בצבע תכלת עם אבקנים בצבע כחול כהה). הזרעונים מוארכים, צבעם שחור והם ניתנים לקלייה ולהכנת משקה הציקוריה שמשמש כתחליף או כתוספת לקפה. נפוץ בקרקעות כבדות בבתי גידול פתוחים ובצדי דרכים בחבל הים-תיכוני ובצפון הנגב. תפוצתו ים-תיכונית ומערב אירנו-טורנית.
בימי הצנע בארץ, כשהיה מחסור ובעקבותיו הונהג קיצוב במזון, נהגו לשתות תחליפי קפה, ובהם ה"ציקוריה", אותה היו מפיקים מצמח העולש.
צמח המשמש כירק ומקורו בהודו ובאיראן. עליו נאכלים טריים או מבושלים והוא עשיר בוויטמינים, במינרלים ובסיבים תזונתיים- חומצה פולית, ויטמין A וויטמין K.
מקורות ופולקלור
בתקופת חז"ל נהגו כנראה להשתמש בו כירק ופרי יומיומי. הוא אף מובא מספר פעמים במשנה ובתלמוד בבלי: "כל שהוא מאכל אדם… העולשין והכרשין והרגילה" . "ואלו ירקות שאדם יוצא בהן ידי חובתו בפסח בחזרת ובעולשין"..., ראו ערך מרורים. נראה שהיו משתמשים בהם גם כמאכל לבהמות. "התולש עולשין... אם לאכילה... אם לבהמה...".
גראסהופר
גראסהופר (באנגלית Grasshopper, חרגול), הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-20 מ"ל ליקר מנטה, 20 מ"ל ליקר קקאו בהיר, 20 מ"ל שמנת. מקור השם של הקוקטייל הוא הצבעו הירוק עז, המזכיר את צבעו של החרגול.
את המרכיבים יש מוזגים לשייקר מלא בקרח, מנערים ומסננים לכוס קוקטייל.
אזכורים בתרבות
בסדרת הקומדיה המפץ הגדול מזמין ד"ר ראג'ש קות'רופואלי את הקוקטייל הזה כדי לעזור לו להתגבר על האילמות הסלקטיבית שלו בדיבור עם נשים.
F-89 סקורפיון
נורת'רופ F-89 סקורפיון (אנגלית: Northrop F-89 Scorpion) היה מטוס קרב סילוני שעוצב בשנת 1948 כמטוס מיירט לכל מזג אוויר עבור חיל האוויר האמריקאי והיה בשימוש משמר האוויר הלאומי של ארצות הברית. למרות היותו מעוצב עם כנף ישרה שמקטינה את הביצועים, הייתה לו יכולת תימרון טובה מאוד. היה זה מטוס הקרב הראשון בחיל האוויר האמריקאי שצויד בטילים מונחים, והיה גם הראשון שנשא רקטת אוויר-אוויר גרעינית - ה-AIR-2 ג'יני.
אקליפטוס
תפוצה
רובם הגדול של מיני האקליפטוסים, כ־800 במספר, הם אנדמיים לאוסטרליה. קיימים כ־12 מינים הגדלים במקור מחוץ לאוסטרליה, במקומות כגון גינאה החדשה, טימור ואיי מאלוקו, אך רק שניים מהם אינם מצויים באוסטרליה. אחד מהם, אקליפטוס האיים (Eucalyptus deglupta), גדל בגינאה החדשה, בחלקים של אינדונזיה, ובדרום הפיליפינים. זהו האקליפטוס היחיד שגדל באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני.
האקליפטוס נפוץ מאוד באוסטרליה, ומצוי כמעט בכל גומחה אקולוגית ביבשת: באזורים התת־אלפיניים, ביערות החוף הלחים, ביערות הממוזגים ובפנים היבשת הצחיח. למעשה הסביבה היחידה שבה אין מוצאים את האקליפטוס היא יער גשם טרופי.
האקליפטוס התאקלם היטב במקומות שונים בעולם, וגדל בהצלחה כמעט בכל היבשות. צמיחתו המהירה, גודלו ויופיו הם המאפיינים שגרמו לשתילה שלו ברחבי העולם. העץ גדל היטב בתנאים סביבתיים דומים לאלו שבמקום גידולו המקורי, שנעים בין טרופי למחצה למדברי למחצה. המקומות הבולטים שבהם גדל האקליפטוס כיום מחוץ לאוסטרליה הם: קליפורניה, ברזיל, פורטוגל, דרום אפריקה וישראל. המינים הנפוצים ביותר הם "אקליפטוס כדורי" (Eucalyptus globulus) ו"אקליפטוס המקור" (Eucalyptus camaldulensis). העץ שירת את האנושות בדרכים רבות: כמקור לדלק, כמקור לתעשיית הנייר, כשובר רוח להגנה על יבולים ובעלי חיים וכמקור לתרופות. בעבר האמינו אנשים שהאקליפטוס משפר את האטמוספירה המקומית ובכך משפר את איכות החיים. עם זאת, ישנם מקומות שבהם פלישה של מינים מסוימים של אקליפטוס גרמה לבעיות והפרה את האיזון האקולוגי המקומי.
עלי האקליפטוס מכילים שמן אתרי המשמש כתרופה נגד שיעול אם הוא ניטל במנות קטנות, אך רעיל בכמויות גדולות. בימים חמים מתאדה שמן האקליפטוס מעל הסבך ויוצר אובך כחול האופייני לנוף האוסטרלי. שמן האקליפטוס דליק ביותר ושריפות יכולות לנדוד באמצעות האוויר הטעון אדי שמן של צמרות העצים, בעוצמה כזו שאין לכבאים אפשרות לעשות דבר. למרות פגיעותם לאש, רוב האקליפטוסים תלויים בה לצמיחה ולהתחדשות, הן מנביטת ניצנים רזרביים המצויים מתחת לקליפה, והן מזרעים שהאש גורמת להם לנבוט מתוך האפר.
היסטוריה
מאובנים של מיני אקליפטוס נתגלו בניו זילנד, בסין, בהודו ובארגנטינה, מקומות שבהם העץ לא שרד עד ימינו, ובאוסטרליה. המאובן העתיק ביותר התגלה בלגונה דל ונקו (Laguna del Hunco) בפטגוניה בארגנטינה שבאמריקה הדרומית וגילו הוערך לתחילת האאוקן, לפני 51.9 מיליון שנים. באתר זה נתגלו כמה מינים שונים של אקליפטוס. אתרי מאובנים אלו מוכיחים כי הסוג אקליפטוס היה קיים לפני שגונדוואנה (יבשת העל הדרומית) התפרקה. תיעוד המאובנים של האקליפטוס באוסטרליה דל למדי. המאובן הוודאי העתיק ביותר תוארך לשלהי האוליגוקן (לפני למעלה מ-25 מיליון שנים). עם זאת, חקר המאובנים באוסטרליה גילה כי התפשטותם מקבילה להתגברות משקעי הפחם המאובנים (כאמור, אחת מתכונות האקליפטוס היא התחדשות לאחר שרפה), אך עצים אלו עדיין היוו מרכיב משני ביער הגשם השלישוני עד לפני כ־20 מיליון שנה, כשהיבשת הפכה צחיחה יותר והידלדלות חומרי המזון בקרקע הובילה להתפתחות היער הפתוח, המורכב בעיקר מעצי שיטים וקזוארינות. כשהופיע האדם באוסטרליה לפני כ־50,000 שנה, גברה שכיחות השריפות והאקליפטוסים חסיני השריפות הפכו עד מהרה לעץ הדומיננטי (עד כ-75% מכמות העצים) ביער האוסטרלי.
גילוי האקליפטוס על ידי האירופאים
הפעם הראשונה שבה מופיע עץ האקליפטוס בכתובים היא במהלך מסע המחקר של מגלה הארצות ההולנדי אבל ינזון טסמן. ברישום ביומנו מ-2 בדצמבר 1642, כשהיה באי טסמניה הנושא כיום את שמו, נכתב כי משלחת סיור דיווחה כי "הם ראו שני עצים ברוחב 2.5 פאתום וכי הם מדדו מרחק של 20–22 מטר בין הקרקע לענפים הנמוכים". הם היו מסוקרנים במיוחד מהשרף דמוי הגומי שהפריש העץ, והביאו דוגמיות לספינה.
ההופעה הבאה של עץ האקליפטוס הייתה ברישום משנת 1688 ביומנו של ההרפתקן האנגלי ויליאם דמפייר, בעת ששהה במפרץ ברונסוויק בדרום ויילס החדשה שבאוסטרליה. כך כתב: "רוב העצים שראינו היו עצי דרקון כפי ששיערנו; וגם אלו היו העצים הגדולים ביותר שראינו. הם גדולים יותר מעצי התפוח ובערך באותו גובה. הקליפה בגוון שחור ומחוספסת למגע. לעלים יש גוון כהה; השרף מטפטף מהקשרים או הסדקים שבגזע."
מגלה הארצות האנגלי, הקפטן ג'יימס קוק, היה הכותב הבא שהתייחס לאקליפטוס. כך כתב ב-1 במאי 1770 בהיותו במפרץ בוטאני שליד סידני, אוסטרליה: "מצאנו שני סוגי שרף, האחד כמו שרף הדרקון, והשני כמו השרף דמויי הלכה שגילה טסמן. שרף זה נלקח מהעץ הגבוה ביותר ביער". הבוטנאי ג'וזף בנקס, שהיה במשלחת קוק, רשם באוגוסט 1770: "העץ היחיד הגבוה בעל עלים צרים הדומים לעלי הערבה היה בכל מקום שבו היינו.. דומה ל- Sanguis Draconis... אני משער שזהו השרף שהוזכר על ידי דמפייר... וזה מה שגם טסמן ראה".
השרף שמפריש האקליפטוס מספק הגנה טבעית כנגד חרקים, בכך שהם טובעים בתוכו. גם טסמן וגם דמפייר צדקו כשזיהו את ההפרשה האקולוגית כ"גומי". אך היה זה הקפטן ארתור פיליפ שהיה הראשון להשתמש במילה "גומי" בהתייחסות לסוג העץ. במכתב מסידני ב-15 במאי 1788 כתב כך: "שלחנו את כל הזרעים שיכולנו לאסוף לסר ג'וזף בנקס, וגם את הגומי האדום שנאסף מעץ הגומי הגדול בעזרת חריצה בעץ".
העץ מקבל את שמו
במסעותיו אסף בנקס דגימות של צמחים, סימן אותם, הביא אותם לאנגליה ואחסן אותם על מנת לזהותם מאוחר יותר. איש לא טיפל בדגימות האקליפטוס עד שנזדמן לבוטנאי צרפתי שביקר באנגליה לבחון אותם. שרל לואי ל'הרטיה דה ברוטל (Charles Louis L'Héritier de Brutelle; 1800-1746) בחן את הדוגמאות ובחר בשם המדעי "אקליפטוס" שהוא חיבור בין שתי מילים ביוונית. eu – "היטב" ו־kalypto "אני מכסה", כלומר "מכוסה היטב". הכיסוי מתייחס למכסה (operculum), ניצן פרח האקליפטוס המושלך ברגע המתאים על מנת לאפשר לפרח ללבלב.
צורת המכסה של הפרח שונה בכל מין של אקליפטוס, וצורה זו קובעת במקרים רבים את החלק השני של השם המדעי. לדוגמה, השם המדעי של ה"אקליפטוס הכדורי" הוא Eucalyptus globulus. השם Globulus מתאר את צורת המכסה הדומה לכפתור מעיל, עגולה או דמוית גלובוס.
היה זה בוטנאי צרפתי נוסף, ז'ק-ז'וליאן הוטו דה לה בילארדיה (Jacques-Julien Houtou de la Billardière; 1855-1754) שב־1791 זיהה את ה-Eucalyptus globulus ונתן לו את שמו המדעי המלא, שבו נעשה שימוש עד היום. למעשה, בילארדיה היה הראשון שהתייחס למין בכתב כאל "אקליפטוס". בהיותו בטסמניה התלונן "לא הצלחתי לקבל פרחים מהמינים החדשים של האקליפטוס".
מערכת השורשים
שורשי האקליפטוס יכולים להתפשט עד 30 מטר לרוחב ו-18 מטר לעומק. מערכת השורשים חשובה לאקליפטוס בעיקר משום שצמיחתו המהירה וגודלו דורשים כמויות גדולות של מים. מערכת השורשים חייבת להיות חזקה כדי לייצב את העץ. השורשים המתפשטים לרוחב יכולים להוות בעיה אם העץ נטוע בקרבת בניינים או מבנים. השורשים ושורשי המשנה יכולים לסתום תעלות, לפגוע בצינורות ולהזיק לבורות ספיגה.
ליגנוטובר
ליגנוטובר (Lignotuber) היא בליטה עצית המתפתחת בבסיס הפסיגים או בבסיס העלים הראשונים וגם בבסיס הגזע של שתילים צעירים. הליגנוטובר קיים רק בחלק ממיני האקליפטוס. תופעה זו אינה ייחודית לאקליפטוס והיא מופיעה גם במינים של משפחת ה-Corymbia. הליגנוטובר מצוי מתחת לקרקע, לעיתים בשלמותו ולעיתים רק בחלקו. הוכח כי הליגנוטובר מכיל מסה של ניצני צמיחה ומאגרי אנרגיה משמעותיים. מינים בהם קיים הליגנוטובר הם לעיתים קרובות עמידים בפני אש, בצורת ונשירת עלים. המינים שאינם מייצרים ליגנוטובר מתמודדים בפני אסונות כמו אש על ידי ייצור כמויות גדולות של זרעים.
הגזע
הגזעים של רוב מיני האקליפטוס זקופים. ההיקף של גזעים אלו גדול יותר בתחתית הגזע והולך וצר במעלה הגזע. כאמור, קיימים מינים של אקליפטוס הקרויים מאלי שמתפצלים בבסיסם. העצה של גזע האקליפטוס קשה. לאקליפטוס שני סוגים של קליפה. הסוג העמיד הקרוי "קליפה מחוספסת" והסוג הנפוץ יותר של קליפה מתקלף בשלמות או באופן חלקי. האקליפטוס ידוע בכך שהוא משיר את קליפתו, שמתחתיה מופיע משטח לבן חלק הדומה לחרסינה ולעיתים לשיש.
הברון פון מולר פתח שיטת מיון של האקליפטוסים המבוססת על סוג הקליפה. לדוגמה, לעצים המכונים באוסטרליה Gum (כמו אקליפטוס המקור או אקליפטוס כדורי) יש קליפה חלקה בצבע אפור-קרם המתקלפת ברצועות או בפתיתים. לסוגים הקרויים Box או Peppermint (כמו אקליפטוס מליודורה-דבש) יש קליפה מסיבים משתלבים. לסוג המכונה Stringybarks (לדוגמה  Eucalyptus eugenioides) הקליפה עשויה סיבים ארוכים גסים שאינה מתקלפת. לסוג המכונה Ironbark (לדוגמה "אקליפטוס מלנופוליה") קליפה כהה כמעט שחורה ומחורצת. החריצים מכילים שרף המתקשה באוויר. קליפת הגזע של אקליפטוס האיים ססגונית במיוחד. העץ משיר חלקים מקליפת עץ החיצונית מדי שנה בשנה בזמנים שונים, צבעו של גזע העץ שמתחת לקליפה שנשרה הוא ירוק בהיר, וככל שהזמן עובר משתנה צבעו לגווני כחול, ורוד, כתום וחום ערמוני.
העלים
באקליפטוס קיים הבדל מוחשי בין עלים צעירים, שהם בדרך כלל חסרי פטוטרת, יושבים ונגדיים, לבין העלים הבוגרים שהם כמעט תמיד מסורגים (כלומר מסודרים על הענף בצורה שהעלים אינם נגדיים). קיימים גם יוצאי דופן כדוגמת אקליפטוס מאפיר (Eucalyptus cinerea) המייצר את תצורת העלים הבוגרים לעיתים רחוקות ופורח כשעליו עדיין בתצורת העלים הצעירים.
צורת העלים מגוונת: ישנם עלים עגולים או בצורת לב (אקליפטוס קרוסאנה), עלים חרמשיים או חניתיים (אקליפטוס המקור), ועלים סרגליים ארוכים ודקים (אקליפוס ספטולטה). בלוטות שמן בעלים מייצרות שמן אתרי בעל ניחוח עז אופייני. העלים הם בדרך כלל עבים וגילדנים, מכוסים לעיתים בשעווה לבנה. קצות העלים פונות כלפי השמש. צבע העלים משתנה בהתאם למין או לתצורת בוגר/צעיר, בצבעים: ירוק עז, לבנבן, מכסיף, כחלחל או בצבע כחול-אפור.
הפרחים
ברוב מיני האקליפטוס קל להבחין בתפרחות. בחלק מהמקרים הפרחים שופעים ובעלי צבע עז. הפרחים הם דו-מיניים; השחלה תחתית; בעלת עמוד עלי אחד המוקף באבקנים תפוּחים רבים בגוונים המשתנים בהתאם למין האקליפטוס בין לבן, קרם, ורוד, צהוב, אדום וסגול. ניצן האקליפטוס מאופיין בכיפה דמוית מכסה (operculum) שנתנה לאקליפטוס את שמו (ביוונית "מכוסה היטב") הבנוי מעלי כותרת או מעלי גביע שהתאחו או משניהם. מכאן שאין לפרחי האקליפטוס עלי כותרת, ולכן הדרך שבה הם מושכים חרקים היא באמצעות האבקנים הצבעוניים המרובים. כאשר האבקנים מתרחבים המכסה מתנתק מבסיס הפרח דמוי הכוס ונופל. תכונה זו מאפיינת את כל סוגי האקליפטוס. גודל הפרחים משתנה מגדול עד גדול מאוד (החל מ-15 מ"מ ולעיתים מגיע עד 50 מ"מ) לבינוני (מ-5 עד 15 מ"מ) ועד קטן (מ-0.5 עד 5 מ"מ). מרבית המינים לא מתחיל לפרוח לפני שמופיעה תצורת העלים הבוגרים. יוצאי דופן הם המינים E. cinerea ו-E. perriniana. ישנם מינים כדוגמת אקליפטוס כהה-קליפה ( Eucalyptus sideroxylon) ואקליפטוס פוליאנטמוס (Eucalyptus polyanthema) הפורחים פעם בשנה, בדרך כלל בקיץ; ולעומתם מינים המסוגלים לפרוח כל השנה, כדוגמת אקליפטוס המקור או Eucalyptus amygdalina. לזמינות הקבועה של צוף ואבקה יש יתרון כלכלי עבור מגדלי דבורת הדבש. משום כך נעשה ניסיון מוצלח באמצעות הנדסה גנטית להקדים מאוד את הפריחה, ולהבטיח פריחה רציפה.
פירות וזרעים
פרי האקליפטוס הוא הלקט (פרי יבש הנפתח על ידי מכסה או חורים). צורת וגודל ההלקט עוזרים בקביעת המין. הצורות הנפוצות:
ברוב המקרים הזרע מבשיל תוך 12 חודש מהפריחה אך ההלקט מושאר על העץ עד שגירוי חיצוני כדוגמת חום משרפה או אף מות העץ גורם לנשירתו. זרעי האקליפטוס הם בדרך כלל קטנים בגודלם ורק מעטים בכל הלקט הם פוריים (זרע פורה הוא בדרך כלל גדול יותר וצבעו עז יותר מהזרעים הבלתי פוריים). עצים בני 20 עד 40 שנה מייצרים את כמות הזרעים הגדולה ביותר. על מנת לנבוט חייב הזרע אור שמש ישיר. האקליפטוס מייצר כמויות גדולות מאוד של זרעים על מנת להתמודד עם פגעי טבע כדוגמת שריפות. פרי האקליפטוס נשאר סגור עד שהוא נופל לקרקע. הפצת זרעים באמצעות רוח או ציפורים נדירה מאוד ולכן מופיעים השתילים מתחת לעץ האב, במקום שבו נשר הפרי. בשל ביקוש ער לזרעי האקליפטוס החלו באוסטרליה להגביל את הכמות הנאספת כדי למנוע פגיעה בהתחדשות היער.
שימושים
העץ נותן צל ופועל כמגן מהרוח. לאקליפטוס גם ערך כלכלי רב. הוא מספק גומי, שרף, שמן אתרי וצוף. לאחר כריתה משמש כדלק, לבנייה, לעמודים ומוצרי עץ אחרים. בנוסף, האקליפטוס מוכר כמשפר האקלים בו הוא צומח.
שימוש הלכתי
קיימת מחלוקת הלכתית האם ניתן להשתמש בענפי האקליפטוס כתחליף למין ערבה בעת שמקיימים את מצוות נטילת ארבעת המינים בחג הסוכות. היו פוסקים שטענו שהקריטריונים לפיהם זוהה המין ערבה מצויה כערבה ההלכתית, מתאימים גם לאקליפטוס. לעומת זאת היו שטענו, שמבחינה בוטנית אין כל קרבה בין האקליפטוס לערבה ועל כן הוא פסול למצוות ארבעת המינים. למעשה לא נהוג להשתמש בענפי אקליפטוס בחג הסוכות.
מזיקים
האקליפטוס חסין בפני רוב סוגי האקלים, מינים מסוימים מסוגלים לעבור שנה ללא גשם. מינים אחדים עמידים בפני חום, יובש, קור ובמידה מסוימת לקרה. האקליפטוס אינו בררן ביחס לקרקעות ויכול להתפתח היטב גם בקרקעות דלות, אם כי מינים מסוימים רגישים לקרקעות בהן אחוז גבוה של גיר פעיל העלול לגרום לכלורוזה (הצהבה). האקליפטוס ידוע בעמידותו בפני שריפות וביכולתו להתחדש לאחר כריתה.
האויבים העיקריים של האקליפטוס הם חרקים שמוצאם ממולדתו אוסטרליה:
שימור האקליפטוס
רובם של כ-700 מיני האקליפטוס אינם בסכנה, להפך, מאז גילוי אוסטרליה התפשטו מינים שונים של העץ לכל היבשות. עם זאת, קיימים מספר מועט של מינים בסיכון. שמירת הטבע באוסטרליה נמצאת במקום מרכזי בנושאים בהם מטפל הממשל המרכזי. Australian Government Department of the Environment and Heritage (המחלקה לסביבה ומורשת של ממשלת אוסטרליה) אחראית על ביצוע סקרים ויישום תוכניות לשמירת ערכי הטבע ובהם האקליפטוס באוסטרליה.
25 מינים ותת-מינים של אקליפטוס מצויים בדרגת הסיכון "בסכנה" (Endangered) ברשימת המחלקה. לדוגמה: Eucalyptus absita ,Eucalyptus balanites ,Eucalyptus beardiana.
בנוסף ל-25 מיני האקליפטוס המצויים בדרגת הסיכון "בסכנה", קיימים ברשימת המחלקה עוד 52 מינים ותת מינים של אקליפטוס שהם בדרגת סיכון: "פגיע" (Vulnerable). שבהם הטיפול מוגבל להשגחה.
היסטוריה של האקליפטוס בארץ ישראל
האקליפטוסים הראשונים הגיעו לארץ ישראל בשנות ה־80 של המאה ה-19. על צורת הגעתם קיימות עדויות שונות.
מאז נוסו בארץ עשרות מינים של אקליפטוסים, אך רק מעטים נתקבלו לגידול גנני, יערני או מסחרי בקנה מידה נרחב. אקליפטוס המקור נותר המין העיקרי בארץ.
בספרות המתארת את תולדות היישוב היהודי בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 נכתב הרבה על הסבל שגרמה המלריה. המחלה פגעה בעיקר בתושבי האזורים הביצתיים (חדרה, עמק החולה וחלקים בעמק יזרעאל). ראשוני הרופאים בארץ זיהו את הקשר בין הביצות למלריה, אך סברו כי מקור המלריה ב'אוויר רע' העולה מהביצות (מקור השם מלריה מאיטלקית, 'אוויר רע'), וראו באקליפטוס אמצעי לטיהור האוויר וייבוש הביצות, בעקבות שימוש מעין זה שנערך עוד קודם לכן באיטליה (וזאת בין השאר, על בסיס היעדרות המלריה מאוסטרליה, מולדת האקליפטוס. מאוחר יותר הסתבר כי תרומתו של האקליפטוס לייבוש הביצות שולית, והוחל בפעולות ניקוז הביצות).
מכל מקום, היה הכרח בייבוש הביצות, ולמטרה זו הובאו לארץ רבבות שתילי־עצים של אקליפטוס שניטעו באזורים הנגועים. הנטיעה הגדולה הראשונה הייתה בשנת 1888. אז ניטעו בפתח תקווה, שנוסדה עשר שנים קודם לכן, 60,000 אקליפטוסים לשם ייבוש הביצות. מאז ועד שנת 1921, שבה הגיעו למסקנה כי האקליפטוס אינו ממלא את התפקיד שייעדו לו (ייבוש הביצות), ניטעו מיליוני עצים בראשון לציון, פתח תקווה, חדרה, ראש פינה, מזכרת בתיה ועוד.
בשנת 1906 הקים יצחק שיינפן בכפר סבא משתלה לעצי אקליפטוס, שבעזרתה הקים את החורשות הרבות בתוך ומחוץ ליישוב, שחלקם ניצבים באתרם עד היום. שניים מהעצים שגידל שיינפן, הוכרזו כעצים לשימור וניצבים מאז 1906 בסמוך לבניין עיריית כפר סבא ("החאן") – אתר שהיווה את מרכז המושבה ההיסטורי.
העובדה כי היהודים מרבים לטעת את האקליפטוס בכל מושבה ומושבה נתנה לעץ את אחד מכינויו בפי הערבים "שַגַ'רַת אל-יהוד" (עץ היהודים), כינוי נוסף, שהיה נפוץ אף בפי יהודים היה "שַגַ'רַת אל-כינא" (עץ הכינין).
בניסיון לעברת את שם העץ נקרא שמו בפי איכרי המושבות גם "אילני-גאליפטוס".
נטיעת האקליפטוסים הנרחבת הובילה לסכסוכים מקומיים במושבות בשל נזק שגורם העץ לסביבתו הקרובה. הרב קוק בתפקידו כרב המושבות ערך גישור במספר סכסוכים.
האקליפטוס בישראל כיום
שימושי האקליפטוס בארץ: מקור לצוף ואבקה לייצור דבש במכוורות, שוברי רוח בצדי דרכים, מקור לעץ הסקה ואף חומר לבניין וריהוט.
האקליפטוסים הנפוצים בארץ הם (בסוגריים השם המדעי, ושמו העממי באוסטרליה):
האקליפטוס בספרות
האקליפטוס נקשר למיתוס הציוני – ההתיישבות הציונית בארץ ישראל שתלה עצי אקליפטוס בניסיון לייבש את הביצות ולהדביר את הקדחת. דוגמה לתמצית מיתוס זה לקוחה מהפואמה ביער בחדרה מאת דוד שמעוני:
ובהמשך נאמר על האקליפטוסים:
המשורר חיים חפר כתב את השיר "לב חרות על אקליפטוס" – שיר אהבה המשלב תובנות חיים מורכבות על אהבה:
שמעון אולמן
שמעון אוּלמן (נולד ב-28 בינואר 1948) הוא פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל לשנת 2015. מחקרו מתמקד בראייה באדם ובמכונה, ומשלב בין חקר המוח למדעי המחשב וליישומים תעשייתיים.
ביוגרפיה
שמעון אולמן נולד בשנת 1948 בירושלים לליזה ולפרופ' דוד תאודור אולמן, רופא נפרולוג שעבד בבית החולים הדסה. גדל בשכונת רחביה ולמד בגימנסיה העברית רחביה. שירת בחיל האוויר כטייס קרב והשתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. בשנת 1970 התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1973 קיבל תואר ראשון במתמטיקה, פיזיקה וביולוגיה. המשיך ב-MIT במסלול ישיר לדוקטורט, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור בהנדסת חשמל ומדעי המחשב, על עבודה שכותרתה "The Interpretation of Visual Motion", שנעשתה בהנחייתו של דייוויד מאר, פרופסור חבר ב-MIT ובמכון ויצמן למדע. בשנים 1986–1993 היה פרופסור מן המניין במעבדה לבינה מלאכותית ב-MIT, ומשנת 1986 הוא גם פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע. בשנים 1994–2003 עמד בראש המחלקה למדעי המחשב ולמתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע. בשנת 1983 נמנה עם מייסדי חברת אורבוט, יצרנית ציוד בדיקה למעגלים מודפסים (שהתמזגה בשנת 1992 עם אופטרוטק לחברת אורבוטק), והיה המדען הראשי שלה ושל אורבוטק עד 2004. הוא דירקטור באורבוטק, וכיהן גם כמדען הראשי של הסניף הישראלי של חברת אפלייד מטיריאלס.
בשנת 2008 הוענק לו פרס רומלהארט, על תרומת המודלים החישוביים שלו לחקר הראייה ולמדעים הקוגניטיביים. בשנת 2011 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2014 זכה בפרס א.מ.ת למדעי המחשב. אולמן הוא חתן פרס ישראל למתמטיקה ולמדעי המחשב לשנת 2015, "על הישגיו המחקריים פורצי הדרך בבינה מלאכותית ובקוגניציה בכלל, ובתחום הראייה הממוחשבת בפרט, וכן על תרומתו החשובה לפיתוח התעשייה עתירת הידע בישראל".
אחותו היחידה, פרופ' עדנה אולמן-מרגלית הייתה חוקרת פילוסופיה ומדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים, מתרגמת ופעילת זכויות אדם שנפטרה בשנת 2010. בעלה, פרופ' אבישי מרגלית, הוא פילוסוף חתן פרס ישראל.
ספריו
בעריכתו:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
סוחר הספרים המקוללים
סוחר הספרים המקוללים (באיטלקית: Il mercante di libri maledetti) הוא רומן מאת מרצ'לו סימוני, שיצא לאור לראשונה באיטליה בשנת 2011, זוכה פרס בנקרלה 2012 והוא ספר הביכורים של סימוני והחלק הראשון של הסאגה בכיכובו של איגנציו דה טולדו.
תורגם לעברית בהוצאת כנרת-זמורה ביתן על ידי אלון אלטרס בשנת 2013.
עלילה
שנת 1218. איגנציו דה טולדו, סוחר שרידים מוזערבי שמוזמן לוונציה כדי למצוא כתב יד נדיר מאוד שכותרתו Uter Ventorum, שכנראה מסוגל לעורר מלאכים ולגנוב את חוכמתם. מונע מסקרנות, איגנציו יוצא לחפש את הקודקס עם שני עוזרים: הלוחם הצרפתי וילאלמה דה בזייה והאח הדיוט הצעיר אוברטו - אך המציאה מתגלה כקשה מהצפוי, בהתחשב בכך שכתב היד פורק לארבעה חלקים לאורך מסלול המתחיל מסקרה די סן מישלה וחוצה את לנגדוק וספרד. יתר על כן, הספר מעניין גם את דומינוס, שליחו של בית משפט סודי ממוצא גרמני המכונה היסטורית סן-וומה. מסעו של איגנציו הופך אפוא למצוד מתיש שמשאיר אחריו שובל של רציחות ומסתיים על הר מוסינאה. אף על פי שלרומן תפאורה היסטורית קפדנית והוא מדבר על טקסטים הרמטיים רבים שהתקיימו באמת, המחבר נותן מקום לסיפורת.
אותו-ח'גל
אוּתוּ-חֶ'גַל היה מלך שומר הראשון אחרי מאות שנים של שלטונם של אכדים וגוּתים. מלך במאה ה-22 לפנה"ס. הוא השתייך לשושלת החמישית של ארך. מלך בין השנים 2114-2120 לפי הכרונולוגיה התיכונה, והשנים 2055–2048 לפי הכרונולוגיה הנמוכה.
היה מושל של ארך, הוא התמרד נגד הגוּּתים בעזרת מושלים שומריים אחרים בסביבות המאה ה-22 לפני הספירה. אחרי הניצחון הוא הכריז על עצמו כמלך.
לאחר הניצחון הוא לא הצליח לשמר את מעמדו ולאחר כמה שנים אור-נמו, שליט אור, הכריז על עצמו מלך ויסד את השושלת אור 3.
לאיוש בתיאני
הרוזן לאיוש פרנץ יוז'ף בתיאני מִנֵמֶט-אוּיוואר (בהונגרית: németújvári Lajos Batthyány, 10 בפברואר 1807 ברטיסלבה, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית - 6 באוקטובר 1849 פשט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית) היה פוליטיקאי ומהפכן הונגרי, ראש ממשלה חוקתי ראשון של הונגריה (מרץ 1848-אוקטובר 1849) בימי המהפכה ההונגרית באביב העמים (1849-1848). נידון למוות על ידי השלטון האוסטרי והוצא להורג במקביל לשלושה עשר המפקדים של הצבא המהפכני ההונגרי ב-1849. בתיאני היה בן למשפחת אצילים הונגרית, עם שורשים קרואטיים, מצד אמו, חבר למשך שנים רבות בפרלמנט ההונגרי, משפטן בהכשרתו.
אותו-ח'גל
בתו של אותו-ח'גל נישאה לאור-נמו. בנם מנישואים אלה שולגי ירש את אביו אור-נמו לאחר מותו.
לאיוש בתיאני
ילדות וצעירות
בתיאני נולד בשנת 1807 בפוז'ון, ברטיסלבה של ימינו, כיום בסלובקיה, אז חלק ממלכת הונגריה, תחת שלטון אוסטרי. הוא היה בנם השני של הרוזן ההונגרי יוז'ף שאנדור בתיאני (1812-1777) ושל בורבאלה (ברברה) לבית שקרלץ, (1834-1779), הונגריה בעלת שורשים קרואטיים. האב היה צאצא למשפחת מגנאטים הונגרים קתוליים ותיקה, שתולדותיה מרחיקות עד שנת 1398. משפחת בתיאני כמו משפחות אחרות מן האליטה האריסטוקרטית ההונגרית ממערב הונגריה תמכה בקיסרות האוסטרית מכל מאודה וראתה בה מבצר ומגן של הנצרות המערבית. לעומת זאת ציפתה שהמשטר הקיסרי יבוא לקראת השאיפות הלאומיות של ההונגרים ויידע להעניק לממלכה ההונגרית במסגרת האימפריה את מקומה הראוי. הוריו של בתיאני נפרדו זמן קצר אחרי לידתו והילד עבר עם אמו ואחיו לווינה. כשמילא 5 התיתם מאביו ואמו ירשה רכוש רב ואחוזות רחבות ידיים שאיפשרו לה לנהל חיי פאר. בתיאני למד בבית עם מורים פרטיים ובגיל 8 נשלח לפנימייה. התראה מאז לעיתים רחוקות בלבד עם אמו וגדל כמו יתום למחצה. אופיו נתגלה כמרדני וקשה. בגיל 16 סיים את הגימנסיה "שוטנגימנזיום" בווינה והתקבל לאקדמיה למשפטים בזגרב. עד שנת 1827 שירת למשך 4 שנים כחייל בצבא האוסטרי באיטליה. בגלל היותו זכאי לירושה גדולה, בזבז כספים רבים על תענוגות. אחרי מריבות רבות עם אמו השיג את חלקו בירושת אביו. סיים את השירות הצבאי כלוטננט ביחידת הוסרים ובו זמנית סיים לימודי משפטים. בשובו לאחוזותיו במחוז ואש, קנה היכרות יותר מקרוב עם התרבות והשפה ההונגרית.
כחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי - בית המגנאטים, נכח ב-1830 בטקס הכתרתו של הקיסר פרדיננד הראשון. למרות חברותו בפרלמנט, בהתחלה, לא נמשך בתיאני לפוליטיקה. ב-4 בדצמבר 1834 הוא התחתן באיקרוואר עם הרוזנת אנטוניה זיצ'י ואז'ונקאי (Zichy Vazsonkői), שילדה לו בהמשך שתי בנות - אילונה ואמליה ובן, אלמר. יחד עם אשתו ערך בתיאני מסעות במערב אירופה ובמזרח. במערב אירופה התוודע לרעיונות הליברליזם ולהצלחות עולם העסקים המקומי.
לדברי חבריו, הייתה זו אשתו שעודדה אותו להיות יותר מעורב בזירה הפוליטית. גיסתו, קרולינה ז'יצי, הייתה נשואה לרוזן גיירג' קארוי (1877-1802), פוליטיקאי, שכיהן כפרפקט (פה-אישפאן) והיה גם יושב ראש האקדמיה ההונגרית למדעים. המשפחות זיצ'י וקארוי עמדו באותם הימים במרכז החיים הציבוריים, הפוליטיים ושל הסלונים של פשט, ברטיסלבה ואיקרוואר.
פעילותו הפוליטית למען רפורמות
בתיאני, שהיה אחד מבעלי האחוזות הגדולים של הונגריה, קידם בשטחי אחוזותיו את גידול הסוסים וענפים אחרים והקים את האגודה לכלכלה ההונגרית. בעקבות סצ'ני תמך בפיתוח ענף תולעי המשי ושתל לשם כך על אדמותיו מעל 50,000 עצי תות. היה מעורב גם בהקמת האיגוד הכלכלי של העיר סומבטהיי וניהל מפעל לסוכר.
אף על פי שדבק בהתחלה ברעיונותיו של סצ'ני שראה אך ורק באצולה הגבוהה ובאצולה הצעירה את המעמדות הראויים להנהיג רפורמות בהונגריה, החל מ-1843 התחיל בתיאני להתקרב ללאיוש קושוט ולשתף איתו פעולה באופן יותר ויותר הדוק.
בשנים 1844-1843 נהיה בתיאני לראש האופוזיציה בפרלמנט כולו. מתח בקורת נוקבת על ניהול הממלכה על ידי האוסטרים ועל מעורבותה של וינה בענייניה הפנימיים של הונגריה ובמדיניות החוץ שלה. אחרי שהקיסר פרדיננד פיזר את הפרלמנט ההונגרי, התיישב בתיאני בפשט וב-1845 ונבחר ליושב ראש לשכת הבחירות המרכזית. הגביר בתקופה זו את פעילותו באיגודים כלכליים שונים - אגודת המסחר, אגודת יצרני הסוכר של הונגריה,- הקים אגודה לביטחון. ב-15 במרץ 1847 נבחר ליושב ראש קואליציה ראשונה של המפלגות ההונגריות מן האגף ה"שמאלי" - דהינו "מפלגת האופוזיציה" (Ellenzéki Párt) שנאבק במחנה השמרני שבראשות הקנצלר של הונגריה, גיירג' אפוני. תמיכתו של בתיאני בקושוט הייתה עכשיו לא רק מוסרית אלא גם כספית. בתיאני תמך במועמדותו של קושוט לדאטה ההונגרית מטעם הרוזנות פשט. ב-18 באוקטובר 1847 נבחר קושוטעם 2948 קולות נגד 1314 מקרב 14,000 האצילים שבמחוז. והפך לראש האופוזיציה בבית התחתון של הפרלמנט ההונגרי. בתיאני היה למקבילו בבית העליון. מינוי ידידו של בתיאני, הארכידוכס שטפאן, כפלטין הונגריה, חיזק את מעמדו של בתיאני בזירה הפוליטית.
ממשלת בתיאני
אחרי פריצת המהפכה בפריז התחדדו דרישות האופוזיציה ההונגרית כלפי השלטון הקיסרי. כעבור זמן קצר פרצה המהפכה גם בווינה והנסיך מטרניך הודח. הדיאטה ההונגרית קיבלה אומץ ואישרה את רשימת הדרישות של קושוט כלפי הקיסר. לפי הצעת קושוט משלחת של שני הבתים של הדיאטה ההונגרית בראשותם של בתיאני ושלו הגיעה לווינה באונייה. היא התקבלה אצל הקיסר פרדיננד הראשון. בעקבות המצב הבלתי יציב בווינה והפגנות ההמונים בבודה ובפשט ב-15 במרץ 1848, ב-17 במרץ 1848 נענה הקיסר לבקשות ומינה את בתיאני לראש ממשלה חוקתית ראשונה. הארכידוכס שטפאן התמנה למושל. הקיסר העניק להונגריה חוקה חדשה, שכללה מעמד השפה ההונגרית כשפה רשמית, העלאת מספר בעלי זכות בחירה, הפסקת פריבילגיות של האצולה בתחום המיסים, ביטול האריסות, המדינה צוידה במנהל אוצר עצמאי, במשרד חוץ ומשרד מלחמה משלה.
ב-23 במרץ כבר הייתה הממשלה מורכבת והיא כללה 5 אריסטוקרטים בני האצולה הגדולה ו-4 נציגים של האצולה הקטנה. המטלה הראשונה של ממשלה זו שנכנסה לתפקידה ב-11 באפריל 1848 הייתה לתרגם למציאות את ההצעות הפוליטיות של אנשי המהפכה. באותם הימים בתחום הפנים והחוץ עמדו בפני הונגריה בעיות רבות. בממלכה ההונגרית היוו ההונגרים רק 40% מהאוכלוסייה. הקיסרות האוסטרית ידעה לנצל את התנגדות הקבוצות האתניות האחרות להונגריזציה של כל אזורי הממלכה. בתמיכת נסיכות סרביה מרדו הסרבים מדרום הונגריה (וברשותם 10,000 שומרי גבול "בלתי סדירים") בשלטון ההונגרי. בתיאני ביקש מהקיסר תגבורת של כוחות אוסטריים כדי לדכא את המרד הסרבי. הסתבר לבסוף ששומרי הגבול הסרבים הובלו לקרב על ידי קצינים קיסריים ונשאו דגלים של הקיסרות. הקרואטים הפגינו התנגדות עוד יותר עזה להונגרים, ובראשם עמד הבאן החדש, יוסיפ יילצ'יץ'. יילצ'יץ' סירב להכיר בממשלה בבודפשט והוכרז על ידה כ"מורד". בתיאני ביקר לעיתים חוזרות בחצר שנמצאה אז באינסברוק על מנת לשכנע את ממשל הקיסר לגנות את יילצ'יץ' ולחזק את הממשלה הלאומית ההונגרית בפשט. האוסטרים שכנעו אותו להסכים לשיגור כוחות הונגרים כדי שישתתפו בדיכוי המרידה באיטליה, לפני שהתגבר על העימות עם הקרואטים.
בהונגריה התארגנו בחירות שבהן נבחר פרלמנט חדש שהתכנס בפשט. הוא החליט על הקמת צבא הונגרי חדש של "הונוודים", על תקציב חדש נפרד ועל הנפקת שטרות הונגריים. ההחלטה הראשונה והחשובה ביותר שלו הייתה לארגן צבא הונגרי ומינהלים מקומיים. בתיאני עמד על כך שהצבא האוסטרי ששירת באותם הימים בהונגריה, יקבל את מרותו של השלטון האוטונומי ההונגרי וכך היה. בתיאני עשה מאמצים להחזיר למולדת את החיילים ההונגרים ששירתו מחוץ להונגריה (2/3 מכלל החיילים הרגלים ההונגרים) ולהקים משטרות שתבטחנה את ביטחון הפנים. במאי 1848 התחיל להתארגן גם הצבא ההונגרי המהפכני העצמאי.
עד לשובו של הקולונל לאזאר מסארוש, שנמצא בחזית האיטלקית בצבאו של המרשל רדצקי, לקח בתיאני על עצמו גם את האחריות על המשטרה וכיהן זמן מה כשר הביטחון ("שר המלחמה").
ב-29 באוגוסט, בהסכמת הפרלמנט, פנו בתיאני ופרנץ דיאק לקיסר עם בקשה להורות על כניעת הסרבים ועל הפסקת מתקפותיו של הקרואטים של יוסיפ יילצ'יץ' נגד הונגריה. הוא הציע ליילצ'יץ' לארגן הפרדה בדרכי שלום בין קרואטיה להונגריה. מאמצים פוליטיים אלה עלו בתוהו. קושוט דחף להקמת ועד קטן מיוחד קבוע ליד הממשלה, ממנו צמח אחר כך הוועד הלאומי להצלה.
כשראה שאין שום סיכוי לפיוס עם הקיסרות האוסטרית, התפטר בתיאני סופית ב-2 באוקטובר 1848 ומינה במקומו את מילוש ואי, שדחה את ההצעה. הוא התחלף עם ברטלן סמרה. בסופו של דבר את תפקיד הממשלה נטל אחר כך על עצמו "ועד ההגנה הלאומי" בראשות לאיוש קושוט. בתיאני התפטר גם ממושבו בפרלמנט.
אחרי ההתפטרות
במהלך החודש אוקטובר צר וינדיש-גרץ על וינה המורדת ודיכא שבה את המהפכה המקומית. בתיאני הצטרף כחייל פשוט לכוחו של יוז'ף וידוש, מפקד המשמר הלאומי ההונגרי, שנאבק בכוח של הגנרל האוסטרי טודורוביץ' קוזמן. אולם ב-11 באוקטובר 1848 שבר בתיאני את ידו תוך נפילה מעל סוס ונאלץ להישאר בפשט לשם הבראה. משם המשיך במאמצים לפיוס עם האוסטרים. ב- 2 בדצמבר 1848 דצמבר החליף פרנץ יוזף הצעיר את הקיסר פרדיננד וההנהגה ההונגרית לא הכירה בו כמלך הונגריה. באמצע החודש יצא הצבא האוסטרי של 90,000 חיילים בפיקודו של הפלדמרשל הנסיך וינדיש-גרץ למתקפה על הונגריה הפלגנית והתקדם אל פשט ובודה. פשט ובודה נכבשו. ב-3 בינואר 1849 יחד עם עוד נציגים הונגרים ביקר בתיאני במטה הכללי של צבא הקיסר בביצ'קה, אולם וינדיש-גרץ סירב לקבלם מכיוון שהוכרזו כמורדים. בתיאני המשיך לשהות בימים הבאים בפשט ללא הטרדות, מבלי לנסות להימלט לדברצן.
ב-8 בינואר 1849 הוא נעצר בארמון קארוי והושלך לכלא בקסרקטין של בודה. כשהתקרב הצבא ההונגרי אל פשט, הועבר בתיאני לברטיסלבה, אחר כך רחוק יותר, לליובליאנה ולבסוף לאולומוץ. מהפכנים הונגרים ניסו להצילו אך בתיאני סירב. הוא סבר שמעשיו היו לגיטימיים ושלבית הדין אין סמכויות לשופטו.