cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית
1947 - 1958
על רקע תופעות כלל-עולמיות אלה, ממשלו החדש של הארי טרומן דרש נאמנות על מנת להגן על ארצות הברית מפני הסחף. במסגרת זו מונתה ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית (House Committee on Un-American Activities), ועדת חקירה של בית הנבחרים של ארצות הברית שחקרה מה שהוגדר כפעילות של קומוניזם ותעמולה אנטי-אמריקנית. הרוח החיה בוועדה היה הסנטור ג'וזף מקארתי. מקרתי אסף שמות של ידוענים שנחשדו בפעילות קומוניסטית, בלי אבחנה אם היו חברים בפועל במפלגה הקומוניסטית או שהיו חברים ב"חזית העממית" שטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. עצם מימון המפלגה שהגיע ממוסקבה היווה עבירה. הוועדה יצרה "רשימה שחורה" של חשודים, אשר עקב כך לא יכלו לעבוד יותר בתעשיית הסרטים של הוליווד, למשל. בהם צ'ארלי צ'פלין, ברטולט ברכט, פול רובסון, לארי אדלר, ליאונרד ברנשטיין, ארתור מילר, יפ הרבורג, אורסון ולס, מירנה לוי, פיט סיגר ורבים אחרים, שחלקם גלו מארצות הברית לאנגליה ולמדינות אחרות. החיפוש אחר קומוניסטים הפך ל"ציד מכשפות" וקומוניסטים נמצאו גם בצבא ובממשל. חלק מהם נחשד בפירוש בריגול לטובת ברית המועצות. בפרט זעזעה את ארצות הברית פרשת יוליוס ואתל רוזנברג, מדענים יהודים קומוניסטים שהורשעו בהעברת סודות אטום לברית המועצות והוצאו להורג ב-1953.
1956 - 1989
שתי מכות הונחתו על הנהגת המפלגה הסטליניסטית בשנת 1956. נאומו הסודי של ניקיטה חרושצ'וב בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית (פברואר 1956), בו הוקיע את סטלין והפלישה הסובייטית להונגריה בנובמבר אותה שנה. המפלגה התדלדלה עד כדי כך שהיומון שהוציאה מאז 1924, ה-Daily Worker ("העובד היומי") נסגר מחוסר מנויים.
רבים ממנהיגי המפלגה הצעירים ותומכיה לשעבר, שהתנערו מברית המועצות ומהקומוניזם הדוגמטי, מצאו עצמם בהנהגת "השמאל החדש" של שנות השישים ובפרט בהנהגת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. בין אישים אלה ניתן למנות את אלן גינסברג ואת מלקולם אקס.
שנות ה-90 וה-2000
בשנות התשעים, עקב התפרקות הקומוניזם בברית המועצות הפכה המפלגה למפלגה שבמונחים אירופאים נחשבת לסוציאליסטית, ללא מחויבות למלחמת מעמדות. כך הצליחה לגייס תומכים חדשים מקרב שכבות המצוקה של ארצות הברית בשכונות אפרו-אמריקאיות והיספניות. המפלגה מריצה מועמדים למשרות ברמה המקומית, תחת חסות המפלגה הדמוקרטית ופעילה בעיקר נגד העמדות של המפלגה הרפובליקאית, נגד מלחמת עיראק ובעד יוזמות חברתיות כביטוח בריאות ממלכתי. רשת האינטרנט מאפשרת את הפצת העיתון השבועי של המפלגה, "עולם-העם" (People World) לקהל תומכיה.
רוברט ארנשו
רוברט ארנשו (באנגלית: Robert Earnshaw; נולד ב-6 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת החלוץ, ורשם קרוב לשישים הופעות במדי נבחרת ויילס.
קריירה
ארנשו נולד במולופריה, זמביה ב-1981, בן לדייוויד, כורה פחם, וריטה. כשהיה בן חמש עברה המשפחה למלאווי, ועוד לפני שהיה בן 9, משפחתו היגרה לוויילס לאחר מות האב דייוויד. אמו ריטה, מתאגרפת זמבית, חשבה שהדרך הטובה ביותר לעזור לבנה להשתלב בסביבה החדשה הייתה דרך רישומו לקבוצות הראגבי והאתלטיקה של בית ספרו. כשהיה בן 12 הגיע המפנה, אז עזב את הראגבי לטובת הכדורגל.
בשנת 1997 גווין טייט שהיה אז מאמן קבוצת הנוער של קארדיף סיטי זימן את רוברט לאימון של הקבוצה שלאחריו חתם על חוזה נוער לעונה אחת. לאחר עונה מוצלחת בקבוצת הנוער זומן ארנשו לסגל הנבחרת הצעירה של ויילס. אחרי שעבר לשנה התחשלות בגרינוק מורטון הסקוטית הוא קיבל לבסוף את ההזדמנות בקבוצה הבוגרת של קארדיף. 4 עונות מוצלחות היו לרוברט בקארדיף שגם זכה במאי 2002 לזימון בכורה לנבחרת הבוגרת של וויילס. במשחקו הראשון בה, ואחרי שכבש רק שער אחד במדי נבחרת הנוער, הוא גם הצליח לנצח את נבחרת גרמניה באצטדיון המילניום כשהכניע את אוליבר קאן ונבחר למצטיין. באותה שנה נבחר ארנשו לשחקן הוולשי הצעיר המצטיין.
בשנת 2004 נרכש ארנשו על ידי וסט ברומיץ' אלביון בסכום המוערך ב-3 מיליון ליש"ט. ארנשו לא מצא את מקומו בקבוצה ורק במחזור השביעי הבקיע את שערו הראשון. למרות שמאמן הקבוצה דאז בריאן רובסון ראה בארנשו כשחקן ספסל ארשנואו סיים כמלך השערים של הקבוצה עם 14 כיבושים. לאחר שנתיים במועדון עבר ארנשו לדרבי קאונטי, ומשם לנוריץ' סיטי. בשנת 2008 עבר לנוטינגהאם פורסט, ובמדיה שיחק שלוש שנים וכבש 35 שערים.
בשנת 2011 חזר ארנשו לקבוצת נעוריו, קארדיף סיטי, ובספטמבר 2012 הגיע לישראל והושאל למכבי תל אביב לעונה אחת, אך כבר בתחילת ינואר חזר לקארדיף. כעבור חודש חתם בקבוצת טורונטו הקנדית, המשחקת ב-MLS. ב-21 במרץ 2014 חתם ארנשו בבלקפול מליגת המשנה באנגליה על חוזה קצר טווח עד סיום עונת. ארנשו ערך הופעה אחת בלבד בקבוצה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-15 באוגוסט 2014 חתם ארנשו בשיקגו פייר מליגת ה-MLS, ובמדיה שיחק שלושה חודשים וכבש שלושה שערים בחמישה משחקים. במרץ 2015 חתם בקבוצת ונקובר וייטקאפס. ב-28 בינואר 2016 הודיע ארנשו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 34.
ארנשו הוא השחקן היחיד שהבקיע שלושער בארבע הליגות העליונות באנגליה, בגביע ה-FA ובגביע הליגה האנגלי.
לא רק בלונדינית (מחזמר)
לא רק בלונדינית הוא מחזמר המבוסס על הרומן והסרט בשם הזה. המחזמר עלה ב-2007 והיה מועמד לכמה פרסי טוני. הוא מספר את סיפורה של אל וודס, בלונדינית יפה הנרשמת לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד כדי לזכות בחזרה בליבו של האקס שלה, שעזב אותה בטענה שהוא מעוניין במישהי בעלת יותר קישורים אינטלקטואליים. בהפקה המקורית גילמה אל השחקנית לורה בל באנדי.
המחזמר עלה במדינות רבות ברחבי העולם. בהפקה שעלתה בלונדון שיחקו שרידן סמית' כאל וודס ודאנקן ג'יימס כוורנר, לאחר מכן שיחקה את אל וודס בלונדון גם לוסי ג'ונס, בהולנד גילמה את אל ווודס קים-ליאן ואן דר מיי.
בישראל עלה המחזמר בתרגומו של דניאל אפרת ובכיכובים של השחקנים:
טורבינה
טוּרְבִּינָה (במקור מילה לטינית turbo שמשמעותה מערבולת) היא מנוע סיבובי הממיר זרימה של נוזל או גז לאנרגיה מכנית סיבובית. ההדף שנוצר משריפת דלק נוזלי או גז עם אוויר דחוס משמש ככוח המניע של הטורבינה. האנרגיה בגל המסתובב של הטורבינה מנוצלת להפעלת מתקנים, מכונות או גנרטורים להפקת חשמל.
בהתאם לסוג החומר המגיע לטורבינה, מבחינים בין טורבינת מים, טורבינת גז, טורבינת קיטור או טורבינת רוח. טורבינות המים הראשונות הומצאו בעת העתיקה והגיעו לידי פיתוח בתקופה הרומאית. טורבינת המים המודרנית הומצאה על ידי פורנדון ב-1828. הטורבינה הנפוצה ביותר היום היא מנוע סילון המהווה טורבינת גז.
מבנה
ניתן לסווג את הטורבינות לפי כוון הזרימה בהן. בהתאם לכך ניתן להבדיל בין טורבינות ציריות וטורבינות רדיאליות. הטורבינה מורכבת מבית הטורבינה (סטטור) וממאיץ (רוטור). המאיץ הוא גל המונח על המסבים של בית הטורבינה. בית הטורבינה (הסטאטור) הופך את האנרגיה הפוטנציאלית של הנוזל או הגז המוזרם לתוכו לאנרגיה קינטית של זרימה.
בית הטורבינה והמאיץ מורכבים ממערכת של כפות, כנפיים או, זאת בהתאם לסוג הנוזל או הגז המוזרם לתוכם. תפקידם הוא להזרים במהירות את הנוזל או הגז לעבר הלהבים או הכפות במאיץ ולהגביר את האנרגיה הנוצרת במאיץ כאשר הנוזל או הגז פוגע בו. דוגמה לטורבינה פשוטה היא שבשבת המסתובבת באמצעות נשיפה.
ג'ו נוביק
יוסף ג'ו נוביק (8 באוגוסט 1900 – 13 בפברואר 1996) היה ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי. נמנה עם מקימי חיל הים הישראלי, מייסד מספנת חיל הים ומקים מחלקת ההנדסה.
ילדות והשכלה
נוביק התחיל ללמוד בעיר ריגה, בשפה הרוסית ולאחר מכן עבר לגימנסיה עברית. משם המשיך ללמד בבית ספר מקצועי בגרמניה, ללימודים עבור תעודת הנדסאי מכונות. תוכנית הלימודים שם הכילה ארבע שעות לימודי תאוריה וארבע שעות עבודה מעשית ביום. לאחר סיום לימודיו עבד בחוזה תעסוקתי בדרום אפריקה והשיג אזרחות דרום אפריקאית.
עלייה ושירות לפני קום המדינה
בעידודו של אברהם הרצפלד, שפגש אותו בדרום אפריקה, עלה ארצה בהתיישבות האלף, בשנת 1933, ולאחר שלושה ימים בארץ הצטרף לארגון ההגנה. הוא שירת במשטרת היישובים העבריים, כגפיר וכמתורגמן לרוסית עבור הבריטים. בהמשך הוא היה מנהל בבית החרושת "קדמה" למכונות חקלאיות ועסק בעוד מספר עבודות כבבתי אריזה. הוא עבר ל"סולל בונה" ושם עבד בבניית נמל תל אביב כמפעיל מחפר ואחר כך ניהל שם בית מלאכה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הוא נשלח בברכת "ההגנה" לסארפנד (צריפין), לקורס רס"רים בצבא הבריטי. מאחר שלאנגלים היה חסר כוח אדם טכני, הוא היה ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ושירת בצי הבריטי כמכונאי בדרגת Petty Officer (נגד) בבסיס חיפה, שם שירת עם מתנדבי הצי הבריטי הישראלים, שגויסו מבית הספר בסמ"ת. משם עבר לבסיס פניקס במצרים. לקראת תום המלחמה, הבריטים רצו להחתימו לקבע בצי המלכותי ולהעניק לו דרגת קצונה, אך הוא נמנע מכך.
לאחר קום המדינה
נוביק התגייס לחיל הים בהקמתו. בשנת 1948 הוא הקים את מספנות חיל הים, עם חבריו לשירות בצי הבריטי ומיסד את הענף הטכני בחיל הים, שהפך למחצ"ד. בראשית ימיו בחיל הים הוא עסק עם שאר אנשי המספנה בשיקום אניות צי הצללים לאניות הראשונות של החיל.
אף על פי שלא היה מהנדס או קצין מוסמך מן הצי הבריטי ולא בעל תואר הנדסה, הוא היה בעל יוזמה וחזון. חלומו היה להקים בית ספר טכני לנושאי עבודה ימית לנוער. הוא גייס כ-500 נערים לעבודה במספנות חיל הים, בתוכנית נוער עובד, ואלו התפתחו להיות מנהלי עבודה. לאחר שחרורו מצה"ל הוא עבד בנמל חיפה כעשר שנים ופרש בשל בעיית בריאות.
בשנת 1949 התמנה על ידי דוד בן-גוריון כחבר המשלחת שהעלתה ארצה את עצמות חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל.
הימים של מידורי
הימים של מידורי (ביפנית, 美鳥の日々, Midori no Hibi) היא סדרת מאנגה בת 85 פרקים, שנוצרה על ידי קאזורו ינוה (Kazurou INOUE) כעבודתו הראשונה. הסדרה עובדה גם לסדרת אנימה בת 13 פרקים, מסטודיו פירוט. הסדרה שודרה בשנת 2004.
עלילה
סייג'י סאוומורה הוא תלמיד תיכון, נער אלים שנוהג ללכת מכות לעיתים קרובות. הוא מכונה "הכלב המשוגע סאוומורה" (Mad dog Sawamura), וידו הימנית מכונה "ידו הימנית של השטן" (Devil's right hand).
בגלל מזגו החם וכוחו הרב, רוב הנערים בסביבתו מעדיפים לברוח ולשמור מרחק ממנו, מלבד פרחחים מבתי הספר האחרים שרוצים לנקום בו על כך שהוא תמיד מנצח אותם. בגלל החזות המפחידה שלו אף נערה שהוא מחבב לא מסכימה להיות החברה שלו ולתת לו הזדמנות להרשים אותה.
יום אחד סייג'י מתעורר בבוקר ומגלה שכף ידו הימנית הפכה לילדה חיה בגודל של בובת כפפה. אותה ילדה, מידורי, מאוהבת בסייג'י מאז חטיבת הביניים. מסיבה מסתורית הגוף שלה נכנס לתרדמת והנשמה שלה נהפכה לגוף מינאטורי על כף ידו ה"אגדית" של סייג'י.
קישורים חיצוניים
האתר הרשמי של מידורי (ביפנית)
הרובע הארבעה-עשר של פריז
הרובע הארבעה-עשר של פריז (בצרפתית: XIVe arrondissement), הממוקם בגדה השמאלית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. הרובע כולל חלק גדול מאזור מונפרנאס, שהיה בעבר אזור משכנם של אמנים רבים וכן של קהילת ברטן. הרובע מפורסם כיום בעיקר בגורד-השחקים שבו, מגדל מונפרנאס, ובתחנת הרכבת הלאומית גאר מונפרנאס.
שטח הקרקע של הרובע הוא 5.621 קמ"ר.
דמוגרפיה
אוכלוסיית הרובע הארבעה-עשר הגיעה לשיאה בשנת 1954, אז מנתה האוכלוסייה 181,414 איש. כיום נותר הרובע צפוף מאוד באוכלוסייה ובפעילות עסקית, עם 132,844 תושבים ו-71,836 משרות, על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999.
הרבעים הפנימיים
כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע הארבעה-עשר הם:
דגל סקסוניה-אנהלט
דגל סקסוניה-אנהלט הוא דגלה של המדינה הגרמנית סקסוניה-אנהלט. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור צהוב-שחור לגרסתו האזרחית כאשר הגרסה המדינית מושחתת בסמל המדינה.
עיצובו של הדגל מעוגן בחוק מדיני מ-30 בינואר 1991.הקובע את צורתו של הדגל, צבעיו, יחסיו והשימוש בו.
עם תבוסת גרמניה הנאצית בסופה של מלחמת העולם השנייה, הניפה סקסוניה-אנהלט את דגלה ההיסטורי דאז. אולם, עם הקמתה של גרמניה המזרחית וביטול החלוקה למדינות בוטל גם דגל זה. נפילתה של חומת ברלין ואיחוד גרמניה הובילו להקמתה מחדש של המדינה. הדגל הנוכחי הונף באופן לא רשמי משנת 1989 ועד לאימוצו החוקי.
משוואת בורדה-קרנו
במכניקת הזורמים, משוואת בורדה-קרנו מספקת תיאור חצי-אמפירי של אובדן האנרגיה המכנית של זורם אודות להתרחבות פתאומית של שפופרת הזרימה. היא מתארת כיצד העומד ההידראולי הכולל פוחת עקב ההפסדים. משוואה זו מתארת מצב שונה ממשוואת ברנולי, אשר מתייחסת לזרימה ללא שחיקה אנרגטית (ללא תהליכים בלתי-הפיכים) - מצב שבו העומד הכולל קבוע לאורך קו זרם. המשוואה נקראת על שם Jean-Charles de Borda (חי בשנים 1799–1733) ולזאר קרנו (1823 - 1753).
במשוואה נעשה שימוש הן במקרה של זרימה בתעלה והן במקרה של זרימה בצנרת. בחלקים של הזרימה בהם אובדן האנרגיה זניח, ניתן לעשות שימוש בעקרון ברנולי.
ניסוח
משוואת בורדה-קרנו היא:
כאשר
במקרה של התרחבות ניכרת ופתאומית מקדם האובדן שווה לאחד. במקרים אחרים, מקדם האובדן צריך להיקבע בדרכים אחרות, לעיתים קרובות דרך נוסחאות אמפיריות (הנגזרות ממידע המושג דרך ניסויים). משוואת בורדה-קרנו תקפה רק עבור מהירויות יורדות, כלומר כאשר v1 > v2, אחרת אובדן האנרגיה ΔE הוא אפס.
מקדם האובדן ξ מושפע רבות ממיטוב הזרימה. לדוגמה, במקרה של זרימה בצנרת, תכנון הצנרת כך שתביא להתרחבות הדרגתית של הזרימה יכולה להפחית רבות את אובדן האנרגיה המכנית.
קשר המשוואה לעומד הכולל ולעקרון ברנולי
משוואת בורדה-קרנו מאפשרת לחשב כיצד פוחת הקבוע של משוואת ברנולי. בעבור זרימה אי-דחיסה התוצאה היא - בעבור שני מיקומים שנסמנם 1 ו-2, כשמיקום 2 נמצא במורד הזרם ביחס לנקודה 1 - שלאורך קו זרם מתקיים:
כאשר
שלושת האיברים הראשונים בכל אחד מהצדדים של סימן השוויון הם בהתאמה הלחץ, צפיפות האנרגיה הקינטית וצפיפות האנרגיה הפוטנציאלית אודות לכבידה. כפי שניתן לראות, הלחץ פועל כצורה של אנרגיה פוטנציאלית.
במקרים של זרימה בלחץ גבוה בצנרת, כאשר אפקטים כבידתיים (שינוי גובה) ניתנים להזנחה, ΔE שווה לאובדן (Δ(p+½ρv2:
בעבור זרימה בתעלה, ΔE קשור באובדן העומד הכולל ΔH באופן הבא:
כאשר H הוא העומד הכולל :
כאשר h הוא העומד ההידראולי.
התרחבות פתאומית של צינור
ניישם את משוואת בורדה-קרנו לזרימה דרך צינור אופקי שמתרחב באופן פתאומי. בחתך 1, מהירות הזרימה הממוצעת שווה ל-v1, הלחץ הוא p1 ושטח החתך הוא A1. גודלי הזרימה המתאימים בחתך 2 - הרבה מאחורי אזור ההתרחבות - הם v2, p2 ו-A2, בהתאמה. באזור ההתרחבות, הזורם לא מצליח לעקוב אחרי הדופן ונוצרים אזורי סירקולציה טורבולנטיים בסמוך לפינות - מערבולות קטנות שמכלות חלק מהאנרגיה של הזרימה וגורמות לאובדן לחץ. מקדם האובדן ξ בעבור ההתרחבות הפתאומית הזאת שווה בקירוב לאחד: ξ ≈ 1.0. אודות לשימור המסה, תחת ההנחה של צפיפות זורם קבועה ρ, הספיקה הנפחית דרך חתכים 1 ו-2 חייבת להיות שווה:
כתוצאה מכך - לפי משוואת בורדה-קרנו - אובדן האנרגיה המכנית בהתרחבות הפתאומית הזאת הוא:
אובדן העומד הכולל המתאים הוא:
במקרה זה ξ = 1, והשינוי הכולל באנרגיה הקינטית בין שני חתכים נשחק. כתוצאה, שינוי הלחץ בין שני החתכים הוא (בעבור צינור אופקי):
והשינוי בעומד ההידראולי (h = z + p/(ρg:
סימן המינוס הזה באגף ימין פירושו שהלחץ (והעומד ההידראולי) גדולים יותר אחרי התרחבות הצינור. העובדה שהשינוי הזה בלחצים (מיד לפני ואחרי התרחבות הצינור) משקף אובדן אנרגיה נעשית ברורה כאשר משווים את השינוי עם זה שמנבאת משוואת ברנולי - לפי עיקרון זה, הירידה במהירות הזורם מקושרת לעלייה גבוהה בהרבה בלחץ מאשר זה שבמקרה הזה (שבו יש אובדן מכנית).
היצרות פתאומית של צינור
במקרה של היצרות פתאומית בקוטר הצינור, הזורם אינו מסוגל לעקוב אחרי הדופן, ולכן מגיע לחלק הצר יותר של הצינור כשמהירותו לא לגמרי אופקית. כתוצאה, שכבת הזורם שצמודה לדופן מתנתקת ממנה, מה שיוצר אזורי סירקולציה בכניסה לחלק הצינור הצר יותר. שפופרת הזרימה עוברת היצרות באזור הכניסה לחלק הצינור הצר, ולאחר מכן מתרחבת שוב ומכסה את מלוא שטח הצינור (ראו איור משמאל).
אין הרבה אובדן עומד בין חתך 1, לפני ההיצרות, לחתך 3, הונה קונטרקטה שבה הזרימה הראשית מוצרת במידה מרבית. אבל יש הפסדים משמעותיים בהתרחבות הזרימה מחתך 3 לחתך 2. הפסדי העומד הללו ניתנים לחישוב דרך משוואת בורדה-קרנו, זאת באמצעות שימוש במקדם ההיצרות μ:
כאשר A3 שטח החתך באזור ההיצרות המרבית של הזרימה הראשית (חתך 3), ו-A2 שטח החתך של חלקו הצר של הצינור. מכיוון ש-A3 ≤ A2, מקדם ההיצרות קטן מאחד: μ ≤ 1. כמו במקרה הקודם שטופל ישנו שימור מסה, כך שהספיקה הנפחית בשלושת החתכים קבועה (בעבור צפיפות זורם קבועה ρ):
כאשר v1, v2 ו-v3 הן מהירויות הזרימה הממוצעות בחתכים המתאימים. לפיכך, בהתאם למשוואת בורדה-קרנו (עם מקדם אובדן ξ=1), אובדן האנרגיה ליחידת נפח זורם ΔE הוא:
אובדן העומד הכולל המתאים ΔH ניתן לחישוב באמצעות הקשר (ΔH = ΔE/(ρg.
לפי מדידות של יוליוס וייסבאך (Julius Weisbach), מקדם ההיצרות בעבור היצרות בסמוך לפינה חדה הוא בקירוב :
גזירת המשוואה ממשוואת שימור התנע בעבור התרחבות פתאומית
בעבור התרחבות פתאומית בצינור, משוואת בורדה-קרנו ניתנת לגזירה משימור המסה והתנע של הזרימה. שטף התנע S (של רכיב התנע של הזורם המקביל לציר הצינור) דרך חתך בשטח A הוא - לפי משוואות אוילר:
נתייחס לשימור המסה והתנע עבור נפח בקרה התחום על ידי חתך 1 ממש לפני ההתרחבות, חתך 2 במורד הזרם שבו הזורם נצמד מחדש לדופן הצינור (אחרי ההפרדה שלו באזור ההתרחבות), ודופן הצינור. נפח הבקרה קולט תנע בסך S1 עקב הזרם הנכנס אליו ומאבד תנע בסך S2 עקב הזרם היוצא ממנו. חוץ מכך, ישנה גם התרומה של הכוח F הנגרם מלחץ התגובה שמפעילה דופן ההתרחבות על הזורם (מדובר על חלק הצינור הניצב לצירו):
.
מכיוון שעקב שימור המסה מתקיים ρ A1 v1 = ρ A2 v2, נקבל:
בהתאמה עם נפילת הלחץ Δp בדוגמה לעיל. אובדן האנרגיה המכנית ΔE הוא:
תוצאה זאת היא משוואת בורדה-קרנו (עם ξ = 1).
מוליכי הזאבים
מוליכי הזאבים (באנגלית: Wolfwalkers) הוא סרט הנפשה משנת 2020, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, בבימויו של טום מור ורוס סטיוארט. הסרט הוא הפרק השלישי והאחרון ב"טרילוגיית הפולקלור האירי" של מור, בעקבות סרטיו הקודמים הסוד של קלס (2009) ו”שיר הים” (2014). זוהי קופרודוקציה בינלאומית  בהובלת Cartoon Saloon ו- Mélusine Productions,  הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2020 ב-12 בספטמבר ויצא לאקרנים. בתיאטרון בבריטניה ב-26 באוקטובר, בארצות הברית ובקנדה ב-13 בנובמבר, ובאירלנד ב-2 בדצמבר. הוא שוחרר דיגיטלית ב-Apple TV+ ב-11 בדצמבר 2020, וזכה לשבחים מטעם המבקרים.
הסרט עוקב אחר סיפורה של רובין גודפלו, ציידת מתלמדת צעירה שמגיעה לאירלנד עם אביה בתקופה של אמונות טפלות וקסמים כדי לחסל את להקת הזאבים האחרונה. בזמן שהיא חוקרת את הארצות האסורות מחוץ לחומות העיר, רובין מתיידדת עם ילדה חופשית בשם מב, חברה בשבט מסתורי שלפי השמועות יש לה את היכולת להפוך לזאבים בלילה. בזמן שהם מחפשים אחר אמה האבודה של מב, רובין מגלה סוד שמושך אותה הלאה אל עולמם הקסום של מוליכי הזאבים ומסתכן בהפיכתו לעצם שאביה מוטל להרוס.
בסרט מככבים הקולות של הונור קניפסי, אווה וויטאקר, שון בין, סיימון מקברני, מריה דויל קנדי, טומי טירנן, ג'ון קני וג'ון מורטון. הוא זכה במספר פרסים, כולל פרס הלוויין לסרט האנימציה או המדיה המעורבת הטובה ביותר וחמישה פרסי אנני, כולל הבמאי הטוב ביותר למור וסטיוארט וסרט האנימציה העצמאי הטוב ביותר. הסרט קיבל גם את המועמדויות לסרט האנימציה הטוב ביותר בפרסי האוסקר, פרסי גלובוס הזהב ובפרסי BAFTA.
עלילה
באירלנד בשנת 1650, תושבי העיירה קילקני עובדים על פינוי היערות הסמוכים בהוראת הלורד פרוטקטור הסמכותי, ומעמידים אותם בסכסוך עם להקת זאבים. הצייד האנגלי ביל גודפלו, עם בתו המרדנית רובין, זומן לקילקני על ידי הלורד פרוטקטור כדי להשמיד את הזאבים. רוצה לעזור לביל, רובין עוקבת אחריו בסתר אל מחוץ לעיר עם הבז המחמד שלה, מרלין. לאחר שירתה בטעות במרלין עם הקשת שלה בזמן שניסתה להרוג זאב, רובין צופה בילדה מסתורית לוקחת אותו ליער ועוקבת אחריהם. לאחר שמצאה את מרלין, שנרפא בנס, זאב צעיר מבהיל אותה לתוך מלכודת. כשהזאב משחרר את רובין, היא מנסה להילחם בו, מה שגורם לו לנשוך אותה. מרלין והזאב מובילים את רובין למאורת הזאבים, שם היא מגלה שהזאב הוא אותה ילדה מקודם. הילדה, ששמה מב, מסבירה שהיא "מוליכת זאבים", שרוחה עוזבת את גופה והופכת לזאב כשהיא ישנה. רובין באה להתיידד עם מב, וגם לומדת שרוחה של אמה הרדומה מול עדיין לא חזרה בחיפושיה אחר בית חדש ללהקה שלהם. כששבה הביתה, רובין מנסה לשכנע את ביל בקיומם של מוליכי הזאבים, אך במקום זאת הוא נוזף בה על שנכנסה ליער.
למחרת בבוקר, בעודה עובדת במחסן על פי הוראת הלורד פרוטקטור, רובין נמשכת לחדריו על ידי קול מסתורי המגיע מכלוב נסתר, אך היא מובלת על ידי העוזרת הראשית. באותו לילה, כשהיא ישנה, רובין מגלה שהנשמה שלה עזבה את גופה והפכה לזאב. רובין חוזרת ליער שם מב מגלה שהנשיכה שלה הפכה את רובין למוליכת זאבים, ועוזרת לה להתרגל לצורתה החדשה. עם החזרה לקילקני, רובין חודרת לאחוזה של הלורד פרוטקטור והיא מוצאת את צורת הזאב של מול בתוך הכלוב. מול אומרת לרובין שמב והחבורה חייבים לעזוב את היער, מכיוון שהלורד פרוטקטור מתכנן לשרוף אותו כדי למחוק אותם. הלורד פרוטקטור, המבקש להחזיר את השליטה בעיירה, מבטיח לתושבי העיר שיוכל לאלף את הזאבים, ובהרחבה גם את הטבע עצמו. הוא מתעלם מהפצרותיו של רובין לשחרר את מול ומוריד את ביל בדרגה על כך שלא הצליח לחסל את הזאבים.
רובין מגינה על מול מביל, ואז משחררת ומפגישה אותה עם מב לפני שהיא והחבורה שלה יוכלו לתקוף את קילקני, כדי לזכות בסליחה של מב. ביל עוקב אחריהם ויורה במול, מה שגורם לצורת הזאב של מול להפוך לרוח ולחזור לצורתה האנושית במאורה, כשרובין, מב והזאבים עוקבים אחריה. הלורד פרוטקטור וצבאו מגיעים ומתחילים לשרוף את היער. בעוד מב מנסה לרפא את מול הפצועה קשה, רובין והחבורה עוצרים את החיילים. מב מזמינה את רובין ואת הלהקה שלה בחזרה, מבינה שהיא צריכה שהם נוכחים כדי לרפא את מול, אבל רובין מאבדת הכרה לאחר שהשבתה את התותח של הצבא. לפני שהלורד פרוטקטור יכול להרוג אותה, ביל, עקב נשיכתה של מול, הופך למוליך זאבים כדי להגן על רובין ומתגבר על הלורד פרוטקטור, שלאחר מכן נופל ברצון אל מותו.
רובין וביל חוזרים למאורה ועוזרים למב להחיות את מול, יחד הם החזירו את מול לחיים ומקבלים את הזמנתם של מול ומב להישאר עם הלהקה ולאמץ את זהותם החדשה כמוליכי זאבים. בסוף, הם יוצאים לדרך עם הלהקה שלהם כדי למצוא בית חדש.
טהימפהו
טְהִימְפְּהוּ (בדזונגקה: ཐིམ་ཕུུུུ; לפי האקדמיה ללשון העברית: טִימְפּוּ) היא בירת בהוטן והעיר הגדולה בה, וכמו כן גם שמו של העמק המקיף את העיר, ושם המחוז בו היא נמצאת. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2017 אוכלוסיית העיר מנתה 114,551 תושבים.
היסטוריה
לפני 1960, טהימפהו הורכבה מקבוצת כפרים קטנים מפוזרים לעורך העמק, אשר חלקם מהווים כיום מחוזות של העיר. ב-1885 התרחש באזור, במה שהיום הוא מגרש הספורט צ'אנגלימית'נג של טהימפהו, קרב בו הבהוטנים ניצחו. הניצחון המוחץ סלל את הדרך לאוג'ין וונגצ'וק, מלכהּ הראשון של בהוטן, לשלוט בכל המדינה בפועל. מאז המגרש הוא בעל חשיבות גדולה לעיר; תחרויות כדורגל, קריקט וקליעה למטרה מתקיימות בו. האצטדיון המודרני שנמצא שם כיום הוקם ב-1974. תחת שושלת וונגצ'וק נהנתה המדינה משלום והתקדמות תחת שליטים רפורמיסטים מוצלחים. המלך השלישי בשושלת, ג'יגמה דורג'י וונגצ'וק, שינה את השיטה הפאודלית הישנה על ידי ביטול העבדות, חילוק האדמות מחדש ושינוי המיסוי. הוא גם הציג הרבה רפורמות מנהליות, חוקתיות ומשפטיות. הרפורמות המשיכו וב-1952 הבירה הועברה מהבירה העתיקה פונקה אל טהימפהו. המלך הרביעי, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, התחיל פיתוח במדינה עם תמריץ שהתבטא באופן כלכלי ובאופנים אחרים מהודו. ב-1961, טהימפהו הפכה רשמית לבירת בהוטן.
עם הצטרפות בהוטן לאו"ם ב-1971 ולמס' ארגונים בינלאומיים אחרים, התחילה נוכחות של משלחות דיפלומטיות בעיר, מה שגרם לגידול מהיר של טהימפהו כמטרופולין.
ב-2005 המלך החליט להוריש את השלטון לבנו, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק. ההכתרה התקיימה בטהימפהו באצטדיון הלאומי המצוחצח, וחפף ליובל המאה לתחילת שושלת וונגצ'וק.
כלכלה
העיר גָדלה במהירות בעקבות הגירה המונית של כפריים אליה. ההגירה גרמה לבנייה מחודשת של מרכז העיר, ולהקמת פרברים בה. נורזין לאם, לאחרונה שודרג לרחוב ראשי בעיר, ובו יש חנויות, מסעדות, דוכנים קמעונאיים, ומבנים ציבוריים. בשאר העיר ישנם בלוקי דירות, בתים פרטיים קטנים וחנויות פרטיות. כל בנייני העיר נדרשים להבנות בסגנון מסורתי, עם ציורים ומוטיבים בודהיסטים. רוב תעשיית העיר ממוקמת דרומית לגשר הראשי. בשנים האחרונות, עולה מספר השירותים המסחריים והמשרדיים בטהימפהו. העיר נמצאת בבנייה מתמדת.
אקלים
החודש החם ביותר בטהימפהו הוא יוני, והחודש הקר ביותר הוא ינואר.
3 Doors Down
3 דורז דאון (באנגלית: ) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית. הלהקה החלה את דרכה בשנת 1996 ומקורה באסקאטאופה, מיסיסיפי.
ביוגרפיה
הלהקה החלה את דרכה כלהקה המקומית של העיר, כאשר נמנו רק שלושה חברי להקה, שהיו חברי ילדות. רפי ארנולד, המתופף, שימש גם כסולן הלהקה. בשלב מסוים צירפה הלהקה גיטריסט נוסף, כריס הנדרסון, כדי שהצליל ישמע מלא. כאשר פרסמה הלהקה סינגל ראשון לרדיו ה-WCPR אשר בעיר בילוקסי, שמו היה "Kryptonite" שהביא לגל הערצה מקומית. השיר גרם ל-"באזז" תקשורתי חסר תקדים, ובזכותו התאפשר ללהקה לבצע הופעות באסקאטאופה מול קהל רב. כתוצאה מהסינגל הלהקה החלה להופיע גם מחוץ למיסיסיפי ולחוף הדרומי של ארצות הברית, והתפתחה תופעת הערצה כלל ארצית, שדחפה את חברי הלהקה להופעות במועדונים גדולים יותר כמו ה-CBGB הניו יורקי.
ההופעה במועדון ה-CBGB's הניו יורקי גרמה להתענינות מצד חברת התקליטים Republic Records, חברת בת של Universal. אלבומם הראשון, "Better Life", יצא בשנת 2000. לאחר יציאת האלבום החליטה הלהקה לשכור מתופף, כדי שבראד ארנולד יתרכז בשירה. האלבום הבא שהלהקה הוציאה לאחר שנתיים, "Away From The Sun", נחשב למצליח מאוד, והגיע למקום השמיני במצעד ה-200 של מגזין המוזיקה האמריקאי בילבורד, כאשר אחד השירים שכבש את המצעדים הוא "Here Without You" שהפך לפופולרי והצליח בכל העולם. עם האלבומים הללו הופיעה הלהקה במשך כל שנת 2003.
בנובמבר 2003 הוציאה הלהקה אלבום שהוקלט בהופעות חיות של הלהקה בטקסס. האלבום נקרא "Another 700 Miles". בשנת 2005 הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם "Seventeen Days", שזכה כבר בשבוע הראשון לאחר הוצאתו לככב במקום הראשון ברשימת ה-200 של המגזין בילבורד.
דיסקוגרפיה
אלבומים חיים
די.וי.דים
סינגלים
בין מוסר לאופנה
בין מוסר לאופנה הוא אלבומה היחיד של להקת הפופ הישראלית "פינג פונג", שיצא בשנת 2000. האלבום כלל את השיר "שמייח", שייצג את ישראל באירוויזיון 2000 (שיר מספר 3 באלבום).
שותפים באלבום
לאלבום היו שותפים חברי הלהקה (גיא אסיף, רועי ארד, אהל עדן, ויפעת גלעדי), עובד אפרת, ודביר וולק. את עיצוב העטיפה ביצעו צמד הגרפיקאים כץ-פרידמן.
ישראל אביר
ישראל אביר(20 בנובמבר 1926 - 15 במרץ 1997) היה מהנדס אלקטרוניקה, ששירת בחיל הים ליווה פיתוח מערכת הנשק ובניית ספינות סער בתפקידו האחרון היה ראש מספן הציוד בדרגת תא"ל.
בחיל הים
בשנת 1970 מונה אביר כראש צוות "תכלית" לפיקוח על פרויקט בניית ספינות הטילים במספנות ישראל עבור חיל הים, עליו קיבל בשנת 1973 את פרס ביטחון ישראל. במלחמת יום הכיפורים היה אביר במספן הציוד כעוזר ראש המספן עקיבא פגי בדרגת אל"ם.
בשנים 1975-1977 ניהל את מספן הציוד.
תפקידים אזרחיים
לאחר יציאתו לגמלאות בשנת 1978 הקים אביר חברה פרטית שייצגה מפעלים מחו"ל בישראל, היה לו גם תפקיד ברפא"ל.
שימש מנכ"ל חברת "סבקל" בכרמיאל שייצרה מנועי ונקל.
היה נשוי לרינה ואב לבן. התגורר עם משפחתו בשכונת רוממה בחיפה. אביר הלך לעולמו ב-15 במרץ 1997 לאחר מחלה.
מנזר שיו-מר'ווימה
מנזר שיוֹ-מר'ווימֶה (בגאורגית: შიომღვიმე, פירוש: "מערת שיו") הוא קומפלקס מנזרי מימי הביניים בגאורגיה הממוקם בתוך קניון צר מאבן גיר, על גדותיו המערבים של נהר הקורה, כ-30 ק"מ מטביליסי, בירת גאורגיה, ובקרבת העיר מצחתה.
קומפלקס שיו-מר'ווימה
על פי המסורת ההיסטורית, הקהילה הנזירית הראשונה במקום זה נוסדה במאה ה-6 על ידי הנזיר, שיו, אחד משלוש עשרה האבות האשוריים שהגיעו לגאורגיה כמיסיונרים נוצריים. שיו הקדוש בילה את שנותיו האחרונות כנזיר במערה עמוקה ליד מצחתה שנקראה לאחר מכן על שמו "שיו-מר'ווימה" ("מערת שיו"). המבנה המוקדם - מנזר יוחנן המטביל - הייתה כנסייה דמוית צלב, מאוד ישרה וקפדנית בעיצובה, שאכן מתוארכת לשנים 560–580, וניתן עדיין לראות את המערות שהוקמו על ידי הנזירים מסביב למנזר עם תקרה בצורת חרוט, ובזמנו אוכלס בציירי קיר מיומנים שקישטו את המנזר בתמונות של קדושים ונמצאים כעת במוזאון לאומנות יפה בטביליסי. המנזר השתנה במקצת במאות ה-11 וה-18, אבל שימר בחלקו הגדול את האריטקטורה המקורית שלו.
הכנסייה העליונה ("זֶמוֹ אֶקלֶזיה") נקראה על שמו של תאוטוקוס (ביוונית: Θεοτόκος, בגאורגית: ღვთისმშობელი, ר'וותיסמשוֹבֶּלי) היא החלק המרכזי של הקומפלקס, שהוקם בסוף המאה ה-12 על פי פקודה של דוד הבנאי. כנסיית בעלת כיפה, שנהרסה לאחר מכן על ידי פולשים זרים, ושוחזרה בשנת 1678 כבזיליקה. בין המאה ה-12 לבין המאה ה-17, נבנה חדר אוכל ומקושר באופן ישיר עם מערתו של שיו הקדוש. במאה ה-12, קפלה מקושטת בסגנון ימי הביניים, ניצבה בנפרד על הר קרוב.
משלחת ארכאולוגית גילה בשנת 1937, אקוודוקט באורך 2 ק"מ, שמימנו קיבלו אנשי המנזר את אספקתם. האקוודוקט מוביל לכפר סחלטדה, ומתוארך לשנת 1202 ונבנתה על ידי בישוף "אנטון צ'קונדידי", שר בממשלתה של תמר המלכה.
היסטוריה
שיו-מר'ווימה הפך במהירות לקהילת הנזירים הגדולה בגאורגיה, ובסוף המאה ה-6 היא אוכלסה בכ-2,000 נזירים. הוא הפך למרכז פעיל של הפעילות התרבותית והדתית, ונותרה תחת פטרונותו האישית של הקתוליק של כל גאורגיה. המלך דוד הבנאי (1089-1125) הפך את המקום למתחם מלכותי, ודאג להתקנת תקנות למנזר (1123). נפילת הממלכה הגאורגית המאוחדת והפלישות הזרות הבלתי פוסקות, הביאו להתדרדרות המנזר. המנזר ראה חידוש יחסי כאשר גאורגיה, תחת שליטתו של גיאורגי השישי, מלך גאורגיה (1393-1407) השתייכו אדמות שיו-מר'ווימה למשפחת האצולה זוודגינידזה- אמילאחוורי, לאחוזת קבר משפחתית. מצב זה מנשך עד ל-1810.
הכנסייה נחרבה על ידי חיילי האימפריה הפרסית, שנשלחו על ידי שאח עבאס הראשון (شاه عباس اول) בשנים 1614/16. הנסיך גיווי אמילאחברי בנה את המנזר מחדש, אבל בשנות ה-20 של המאה ה-18, כבשו העות'מאנים, כבש את גאורגיה, והביא חורבן נוסף ולצמצומה מחדש של אוכלוסיית המנזר. היא שוחזרה שוב על ידי משפחת אמילאחברי בשנת 1733, כשפשטו הפרסים שוב, הם טבחו בנזירים רק שנתיים לאחר מכן. במאה ה-19, בסופו של דבר שיו-מר'ווימה, שוחזרה ופנימיותו שופצה, אבל מעולם לא חזרה לחשיבותה ההיסטורית, ולתפקיד ששיחקה בחיים הרוחניים של גאורגיה. תחת שלטונם של הבולשביקים נסגר המנזר, אבל כעת הוא פתוח וצליינים ותיירים רבים פוקדים אותו.
נין (כפר)
נין או ניין (בערבית: نين) הוא כפר ערבי הנמצא צפונית-מזרחית לעיר עפולה, בסמוך לקיבוץ דברת, בגובה של 229 מטר מעל פני הים. הכפר שייך למועצה האזורית בוסתאן אל מרג'.
היסטוריה
השם "נין" מקורו ביישוב הקדום נעין, ששכן, ככל הנראה, באותו המקום. הכפר נזכר בתלמוד ובברית החדשה. הברית החדשה מספרת שישו ביצע במקום את נס החייאת בן האלמנה:
לפיכך הפך המקום קדוש לנוצרים, ובמאה הרביעית לספירה הוקמה בו כנסייה הנקראת "כנסיית בן האלמנה". למקום גם הייתה חשיבות בעיני הצלבנים, לאחר כיבושם את הארץ. הכנסייה שוקמה בשנת 1880 על ידי המסדר הפרנציסקני, והיום שוכנת במרכז הכפר, בסמוך למסגד הכפר, ונשמרת על ידי התושבים בכלל ומשפחה נוצרית בפרט.
ארכאולוגים מציינים שהמקום שגשג במספר תקופות בהיסטוריה הקדומה. המקום נחשב כמרכזי בהיותו על דרך המלך, בין מצרים הקדומה ועיראק הקדומה. המקום הוזכר ברשימת פרעה תחותמס השלישי כאשר פלש לארץ על מנת להבטיח שליטה מצרית באזור, בשל וויכוח שהתקיים בינו לבין מצביאיו, כאשר דנו בסוגיית כיבושה של מגידו. קיימת סבירות שבאזור נין היה עימות צבאי בין צבאות פרעה עצמו וצבא מיתני, או מי שנקראו על ידי המצרים הקדומים "גדודי נהרין" שבאו מצפון סוריה.
בכפר נמצאו עתיקות רבות, ביניהן יסודות לבתים קדומים, בית בד, גלוסקמה, וקברים חצובים. ממצאים מעידים שהכפר היה מבוצר היטב מפני פולשים חיצוניים. והיווה עם הזמן מרכז מנהלי אזורי קרוב לעיר נצרת. בתקופה האיסלאמית הכפר מילא תפקיד מרכזי בתרומתו הגדולה לשלטון האסלאם באזור. מהכפר צמחו לפחות ארבעה מדענים, אנשי רוח ופילוסופים במאה השמינית של הספירה, ששמותיהם הצביעו על השתייכותם למקום.
באזור הכפר ובתוכו נערכו חפירות ארכאולוגיות מטעם רשות העתיקות והתגלו שרידי יישוב קדום. הממצאים שהתגלו מתחילים בתקופת הברונזה ונמשכים עד ימינו. בין השאר התגלה מבנה אבן מהתקופה הרומית הקדומה. הבית מונה מספר חדרים ויושב על יסודות מהתקופה ההלניסטית. הממצאים מצביעים על כך שהבית נהרס בשריפה על יושביו, הסיבה לשריפה נשארה בגדר תעלומה.
מאז הקמת המדינה צמחו בכפר מנהיגים ערבים ידועים, כמו: סיף א-דין א-זועבי, שהיה ראש עיריית נצרת תקופה ארוכה וחבר כנסת בשנות החמישים, הששים והשבעים.
כיום
כפר נין מהווה המרכז האדמיניסטרטיבי של המועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'. כמה תוכניות מיועדות להתבצע בכפר בינן חידוש הכנסייה "כנסיית בן האלמנה" ששיפוצה החל בסוף שנת 2012, ונכון למרץ 2013 נמצאת עדיין בשיפוץ, מעיינות באזא והמלוח, ומערכת כבישים: מזרחה לכיוון מגרש הכדורגל, ודרומה ליצירת כביש מקשר עם הכפר דחי. בשנת 2004 תחום השיפוט של הכפר הגיע לכ-1,850 דונם ותוכנית המתאר המאושרת כללה 532 דונם.
מלך הסלים (סרט)
תקציר העלילה
הדמות המרכזית בסרט הוא שמשון (דובי גל) העובד ברשות הדואר. שמשון הוא גרוש ואב לרוני, ילד בכיתה ד'. גרושתו מפגינה כלפיו חוסר כבוד וזילזול ולא מאמינה שהוא יכול להגיע למשהו. יום אחד מלווה שמשון את בנו, רוני, לביתו, ונתקל במקרה בקבוצת כדורסל המתכוננת לאליפות ליגת השכונות. שמשון מחליט להחזיר לשחקנים את הכדור, שהגיע אליו במקרה, ובלי להתכוון קולע סל מחצי מגרש. כשהוא חוזר לביתו שוב מתרחש אותו מקרה. כל זה מספיק כדי לגרום למאמן של קבוצת הכדורסל "נווה עם" להחליט שהוא רוצה את שמשון בקבוצתו. מאמן קבוצת הכדורסל של נווה עם מתייצב בדואר יום למחרת ומשכנע את שמשון להצטרף לקבוצתו חרף סירובו הראשוני. על אף ששמשון הוא השחקן הנמוך ביותר מכל הכדורסלנים בקבוצה, הוא מתגלה כבעל כישרון מדהים לקליעה מכל מצב זריקה אפשרי. בדואר הופך שמשון לפתע לאהוב על ידי מנהל הסניף ועל ידי דניאלה, שאיתה הוא עובד בדואר.
שמשון סוחף את קבוצתו עד למשחק הגמר, תוך שהוא הופך לכוכב המרכזי של הקבוצה וקולע את מרבית הנקודות במשחקיה. למרות ההצלחה הגדולה, גרושתו לא מפגינה כלפיו אהדה. היא מסרבת לבוא עם רוני למשחק הגמר. לפני משחק הגמר מחליטים שני אוהדים של הקבוצה היריבה, קריית גנים, להציק לשמשון. הם מטרידים אותו, מגיעים לביתו בלי להודיע ולבסוף תוקפים אותו באימון המסכם במטרה למנוע ממנו לשחק בגמר. שמשון נחבל בפניו ונפצע, אך הפציעה לא מונעת ממנו לשחק בגמר. הקבוצה של שמשון מתייצבת למשחק הגמר מול קריית גנים ובתום מחצית צמודה השחקנים יורדים מהמגרש ביתרון מזערי. כאן מחליטים שני האוהדים להיכנס לפעולה. כשרוני מנסה לבקר את אביו במחצית הם חוטפים אותו ומתקשרים לשמשון להודיע שהוא יראה את בנו רק אם יפסיק לשחק. איום זה פוגע קשות בתפקוד של שמשון שלא קולע אף נקודה במחצית השנייה ומורד לספסל, מה שמאפשר לקריית גנים להוביל בהפרש גבוה מאד. בזמן שאחד החוטפים מביא אוכל, מצליח רוני לנצל את חוסר הריכוז של חוטפיו ולברוח חזרה למגרש. כששמשון רואה את בנו הוא מקבל כוחות מחודשים ומבקש ממאמנו לחזור לשחק. הוא קולע סלים מכל מצב אפשרי ומצליח להושיע את קבוצתו מפיגור גדול. לבסוף, קבוצתו מנצחת 97-120 וזוכה באליפות. לאחר המשחק מתכנסים כולם לחגוג את האליפות. שמשון עולה לבמה לשאת נאום, כשלפתע מפתיעה אותו גרושתו ומחמיאה לו על המשחק המצוין והזכייה באליפות. בסיום הסרט מגיעים לשמשון סקאוטים מליגת ה-NBA ומציעים לו להצטרף לליגה הטובה בעולם. שמשון דוחה את ההצעה בנימוס, ובזה מסתיים הסרט.
בתרבות
בהשראת הסרט נוצר ב-2015 הקליפ ללהיט "דוביגל" שבו רון "סקיי" נשר מארח את בן-אל תבורי וסטטיק.
סנטיאגו אריאס
סנטיאגו אריאס נרנחו (בספרדית: Santiago Arias Naranjo; נולד ב-13 בינואר 1992) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת המגן הימני בגרנדה ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים
אריאס גדל במחלקת הנוער של קבוצת לה אקידד סגורוס מליגת העל הקולומביאנית. בין השנים 2009 ל-2011 שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, והופיע ב-28 הופעות ליגה בקבוצה. בהופעותיו המוצלחות בנבחרת קולומביה עד גיל 20 צפה בו סקאוט של קבוצת ספורטינג ליסבון ובשנת 2011 החתימה אותו הקבוצה. אריאס שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של ספורטינג, ספורטינג ב'. הוא הופיע 10 פעמים בהרכב הקבוצה הבוגרת לאורך שנתיים ולא הצליח להשתלב בה.
פ.ס.וו. איינדהובן
בתחילת שנת 2013 נקשר שמו של אריאס למועדון ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן, אך לא נחתם חוזה בין השחקן לקבוצה. ביולי 2013 נקשר שמו של אריאס שנית לפ.ס.וו. והפעם הושג הסכם בין שני הצדדים. במסגרת ההסכם, אריאס חתם על חוזה ל-4 שנים בפ.ס.וו. והקבוצה ההולנדית שילמה עבורו ועבור סטין שארס 1.6 מיליון אירו. עם הגעתו של אריאס למועדון קיבל השחקן את חולצה מספר 13. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארדיוויזי ב-3 באוגוסט 2013, בניצחון קבוצתו 2–3 את דן האג. הוא כבש את שער הבכורה שלו בפ.ס.וו. בניצחון הבית 2–3 על טוונטה. בעונת הופיע אריאס ב-32 משחקים בכל המסגרות, בהן הבקיע שער אחד. אף על פי שהופיע פעמים רבות בקבוצה הבוגרת, רשם אריאס גם 2 הופעות בקבוצת המילואים של פ.ס.וו., פ.ס.וו. ב'.
עונה לאחר מכן, אריאס כבר תפס מקום של קבע בהרכב הקבוצה והופיע ב-29 משחקים כשהוא כובש שער אחד. כמו כן, היה שותף לזכייתה של פ.ס.וו. באליפות הליגה וכן בסופר קאפ ההולנדי. הוא הפך לאחד המגינים הטובים בליגה ושיחזר את הצלחתו והצלחת הקבוצה גם בעונת כאשר שוב היה חלק מהקבוצה שזכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות וכן גם בסופר קאפ. באותה עונה הוא אף ערך את הבכורה שלו בליגת האלופות כאשר שיחק 90 דקות במדי איינדהובן בניצחון 1–2 על מנצ'סטר יונייטד ב-15 בספטמבר 2015. את הגול הראשון במפעל זה כבש ב-1 בנובמבר 2016 בהפסד לבאיירן מינכן 1-2. בעונת 2017/2018 עזר לקבוצה לזכות באליפות, שהייתה השלישית שלו בהולנד ותואר חמישי שלו בסך הכל עם הקבוצה. נבחר בחודש מרץ לשחקן המצטיין בליגה ובסיום העונה נבחר לשחקן המצטיין של הליגה.
אתלטיקו מדריד
ב-31 ביולי 2018 הודיעה אתלטיקו מדריד על החתמתו של אריאס לחמש שנים תמורת 15 מיליון יורו. ב-1 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד0–2 לסלטה ויגו. ב-19 בינואר 2019 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על וסקה.
באייר לברקוזן
ב-24 בספטמבר 2020 הושאל לבאייר לברקוזן.
נבחרת קולומביה
בשנת 2009 היה אריאס חלק מנבחרת קולומביה עד גיל 17 באליפות העולם עד גיל 17, כשסיימה במקום הרביעי. ב-2011 שיחק אריאס 9 משחקים עם נבחרת קולומביה עד גיל 20 במסגרת אליפות דרום אמריקה עד גיל 20 וכמה חודשים מאוחר יותר, היה חלק מהנבחרת שאירחה את גביע העולם עד גיל 20 והגיעה לרבע הגמר. הוא שיחק בארבעה משחקים וכבש שער אחד. באותה שנה זכה עם נבחרת קולומביה עד גיל 20 בטורניר טולון. בספטמבר 2013 זומן אריאס לראשונה לנבחרת קולומביה הבוגרת, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2014 נגד ונגד, בעקבות פציעתו של חואן קאמילו סונייגה. הופעתו הראשונה של אריאס בנבחרת קולומביה הגיעה בניצחון 1–2 על פרגוואי. אריאס נכלל בסגל של נבחרת קולומביה למונדיאל 2014 ואף השתתף בשלושה משחקים מתוך החמישה ששיחקה הנבחרת.
אריאס זומן גם לטורניר הקופה אמריקה 2015 שנערך בצ'ילה ושיחק בשני משחקים עד שהודח יחד עם הנבחרת בקבע הגמר. כעבור שנה זומן לטורניר הקופה אמריקה 2016 והשיג את מדליית הארד עם קולומביה כשהוא משחק ב-5 משחקים. הוא תפס את המקום הקבוע בצד ימין של הנבחרת לאורך משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 ושיחק ב-13 מתוך 18 המשחקים ויחד איתו השיגה קולומביה את הכרטיס לטורניר הגמר ברוסיה. נכלל בסגל הסופי של פקרמן למונדיאל 2018 ושיחק בכל ארבעת המשחקים של קולומביה, שהודחה בשמינית הגמר על ידי.
דורה מאר עם חתול
דורה מאר עם חתול (בצרפתית: Dora Maar au Chat) הוא ציור משנת 1941 של הצייר פבלו פיקאסו. הוא מראה את דורה מאר, המאהבת הארגנטינאית-צרפתיה של פיקאסו, ישובה על כיסא עם חתול קטן נח על כתפיה. הציור מפורסם בעיקר בשל היותו אחד מהציורים היקרים ביותר בעולם.
היסטוריה
הבד, 128.3 על 95.6 ס"מ גודלו, הוא אחד ממספר רב של פורטרטים של דורה מאר שצייר פיקאסו לאורך יחסיהם שנמשכו כמעט כעשור. פיקאסו התאהב במאר בת ה-29 כשהיה בן 55 שנים, והם עברו במהרה לגור יחדיו. ציור זה נעשה במהלך שנת 1941, בעת שהנאצים כבשו את צרפת. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נרכש הציור על ידי האספנים לי ומארי בלוק משיקגו. הם מכרו את הציור בשנת 1963. לאחר שנה זו לא הוצג עוד הציור, אלא רק בתחילת המאה ה-21.
אלפרד מונד
סר אלפרד מוריץ מונד, הברון הראשון מלצ'ט המוכר גם בשם לורד מלצ'ט (באנגלית: Alfred Moritz Mond, 1st Baron Melchett; 23 באוקטובר 1868 – 27 בדצמבר 1930) היה תעשיין, איל הון ופוליטיקאי יהודי-בריטי, ממנהיגי יהדות בריטניה ופעיל ציוני.
קורות חיים
מונד נולד בפארנוורת' (Farnworth), לנקשייר. אביו, ד"ר לודוויג מונד, יליד העיר קאסל בגרמניה, היה מדען וממציא בתחום הכימיה, שעשה הון רב מהמצאתו והיה לתעשיין מצליח בבריטניה. שפת האם של אלפרד מונד הייתה גרמנית, והוא לא גדל והתחנך כיהודי. הוא נשא ב-1894 את ויולט גצה, אף היא ממוצא יהודי, וילדיהם אווה והנרי הוטבלו וחונכו כאנגליקנים.
אלפרד מונד המשיך את עסקי הניקל של אביו ופיתח אותם בהצלחה רבה למפעל כימיקלים מוביל. ב-1926 התאחד מפעל הניקל שלו עם שלוש חברות נוספות ליצירת תאגיד תעשיות כימיות אימפריאליות (Imperial Chemical Industries, ICI), שבשנתו הראשונה גלגל מחזור של 27 מיליון ליש"ט ולאורך שנים היה ענק התעשייה הגדול בבריטניה. מונד היה היושב ראש הראשון של התאגיד. התגורר במבנה היסטורי ב"Lowndes Square" בבלגרביה, שבו התגוררו אישים מפורסמים בתולדות בריטניה.
פעילות ציונית
ב-1917, בגיל 50 ובשיאה של הקריירה הפוליטית שלו בממשלת בריטניה, החל מונד לגלות מחדש את יהדותו. באותה שנה נשא לראשונה נאום בו דיבר בשם העם היהודי. מונד החל לגלות עניין בציונות עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, בהשפעת ידידו חיים ויצמן. ב-1921 אמר כי "יקדיש את שארית מרצו להקמת מבנה איתן במקום שפעם ניצב בו מקדש שלמה". דבריו אלה זכו לפרסום רב בציבור הערבי וצוטטו פעמים רבות במטרה להוכיח כי בכוונת היהודים להשתלט על הר הבית ולהקים בו מחדש את בית המקדש. בינואר 1921 ביקר לראשונה בארץ ישראל יחד עם חיים ויצמן, והיה בין המשקיעים שגייס פנחס רוטנברג להקמת מפעל החשמל שלו. ויצמן תיאר אותו בזכרונותיו כאחוז התפעלות מפועלם של חלוצי המפעל הציוני. לאחר שובו מהביקור היה לנשיא הקרן הציונית הבריטית, ועסק בשמה במשא ומתן עם ממשלת בריטניה. הוא אף עסק בגיוס תרומות להגשמת החזון הציוני בקרב יהדות ארצות הברית, והשתתף במשלחת הסקר לענייני התיישבות בארץ ישראל. ב-1925 מונה כחבר בחבר הנאמנים הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים שזה אך הוקמה, בראשות ויצמן, וכן כנשיא הראשון של הטכניון עם פתיחתו. הוא תרם סכומי כסף רבים מהונו הפרטי למטרות ציוניות. ב-1928, בעת סיור בגליל, פקד את קברם של יוסף טרומפלדור וחבריו בתל חי, ולאחר שהתאכזב לגלות שאין מצבה לזכרו במקום ניאות לממן את פסל האריה השואג, על פי הצעתו של הפסל אברהם מלניקוב. באותה שנה גם יזם ומימן ניסיון להקמתה של נבחרת כדורגל ארצישראלית, מיזם שלא צלח עקב חיכוכים מתמשכים בין אגודות הספורט הפועל ומכבי.
לרגל ביקורו של מונד בעיראק, ב-8 בפברואר 1928 נערכה בבגדאד הפגנה המונית נגדו ונגד הציונות.
ב-1928 שכנע מונד קבוצת בעלי הון בריטים לא-יהודים להשקיע ברכישת קרקעות בארץ ישראל, כמיזם עסקי, ולצורך כך הוקמה "חברת מטעי ארץ ישראל". במהלך שנת 1929 רכשה החברה 2,500 דונם קרקעות חקלאיות באזור השרון, מצפון לכפר סבא, שם ניטעו פרדסים והוקמה התיישבות לחקלאי המקום. במקום נוסדה מושבה שנקראה על שמו של אלפרד מונד - תל מונד (לימים מועצה מקומית). אחד משבעת הבתים הראשונים במושבה היה ביתו של אלפרד מונד (לימים מוזיאון בית הלורד). מבנה נוסף עם ראשית ההתיישבות היה בית המחנה, לימים אתר מורשת לאומית. בנוסף, רכש מונד שטח אדמה במגדל שעל שפת הכנרת מצפון לטבריה, והקים שם בית (וילה בסגנון אנגלי קולוניאליסטי) שנודע לימים כ"וילה מלצ'ט".
מורשתו והנצחתו
ילדיו של מונד, הנרי ואווה, הלכו בעקבות דרכו הציונית של אביהם ושניהם התגיירו ב-1933. הנרי מונד, הברון השני מלצ'ט כיהן כיושב ראש הסוכנות היהודית, כיו"ר חברת החשמל וחברת מטעי ארץ ישראל (בעלת אדמות תל מונד) וכנשיא מכבי העולמי. הבת אווה (חווה) נישאה לג'ראלד אייזקס, המרקיז השני מרדינג, בנו של רופוס דניאל אייזקס, המרקיז מרדינג. היא כיהנה כנשיאת הקרן הציונית הבריטית ועמדה בראש הסניף הבריטי של הקונגרס הציוני העולמי.
על שמו של אלפרד מונד, הלורד מלצ'ט, רחובות בשם "לורד מלצ'ט" בעיר תל אביב ובעוד כמה ערים בישראל, אחוזת "וילה מלצ'ט" לשפת הכנרת, והיישוב תל מונד ומוזיאון "בית הלורד" שבו. בשנת 1934 יצרה בתיה לישנסקי את הפסל "לורד מלצ'ט" המציג את דמותו של אלפרד מונד כאנדרטה לזכרו ביישוב תל מונד.
בדיקות חיוניות
בדיקות חיוניות או בראשי תיבות: בד"ח (באנגלית: Aircraft Checklist) היא רשימת תיוג הכלולה בדרך כלל בספרון בעל אותו השם, המקיף את כל הבדיקות והפעולות שיש לבצע בכל מצב של טיסה או תקלה בכלי הטיס. הרשימה כתובה כסדרת פעולות עוקבות אותן יש לבצע.
היסטוריה
בשנת 1935 נערכו מבדקים במכרז של צבא ארצות הברית. במכרז למטוס הפצצה. במכרז השתתפו מרטין דגם 146, דאגלס דגם DB-1 ובואינג עם דגם 299. הדגם של בואינג הצטיין במבדקים ונחשב למועדף בתוכנית, והמבדקים שנשארו נחשבו לפורמליים בלבד. אך בטיסת מבחן אחת שנערכה ב-30 באוקטובר דגם 299 הזדקר אחר המראה והתרסק. צוות החקירה גילה שהטייס שכח לשחרר את נועל הגה הגובה לפני המראה.
ביקורת קשה הוטחה בדגם של בואינג בטענה שהוא מסובך מדי לתפעול על ידי אדם. הדגם של בואינג הפסיד במכרז לדגם של דאגלס שקיבל את הסימון B-18. בואינג הצליחה לשמור על הפרויקט ו-17 מטוסים מדגם 299 נמסרו לשירות, שם המטוסים היו תחת פיקוח צמוד של בואינג, משרד ההגנה והקונגרס. טייסי המטוס המורכב רצו למצוא שיטה לוודא שכל הפעולות הנחוצות נעשו ושום בדיקה לא נשכחה. בסופו של התהליך הם יצרו את הבד"ח הראשון שהיה מחולק לארבעה חלקים: בדיקות לפני המראה, בדיקות לאחר המראה, בדיקות לפני נחיתה, ובדיקות לאחר נחיתה. המטוסים המשיכו לטוס כ-2.9 מיליון קילומטר ללא אירוע חמור. הדגם הפך לבסוף ל-B-17.
מאפיינים
רשימת בדיקות ופעולות מלאה מאפשרת לחסוך מהטייס את הצורך לשנן את כל הפרטים הקטנים במערכות המורכבות של המטוס ואופן תפעלתן, וכן מקנה ביטחון שכל הפעולות הנחוצות בוצעו. הבד"ח מאפשר לטייסים פחות מנוסים להתמודד עם מצבים מורכבים.
כתיבת הבד"ח
כל דגם של מטוס דורש בדיקות ופעולות שונות, לכן הבד"ח הוא מסמך ייחודי לדגם ספציפי של מטוס. כתיבת בד"ח מתחיל עם טיסות הניסוי הראשונות, כאשר טייסי הניסוי בודקים את הדרישות והתנהגות של כלי הטיס בכל מצב. תהליך זה נמשך גם עם כניסתו של כלי הטיס לשירות כאשר תאונות, אירועים או עדכונים טכניים מחייבים שינויים בבדיקות או תפעול במצבי טיסה שונים.
מלל
דוגמה לאופן הכתיבה בבדיקות של מטוס ספיטפייר לקראת נחיתה (בהקפה):
רומת אל-הייב
רומת אל-הייב (בערבית: رُمة الهـَيـْب; תעתיק מדויק: רֻמת אלהַיְב) הוא יישוב בדואי בבקעת בית נטופה, מצפון לציפורי, השייך למועצה אזורית אל-בטוף (נטופה), בה הוא מהווה את היישוב הדרומי והמערבי ביותר. בכפר מתגוררים כ-2,200 תושבים (נכון לשנת 2022).
היסטוריה
בפי הבדואים באזור נקרא היישוב בשם "פרוש רומאנה" (בעברית: "שדות רומאנה") - על שם הכפר הסמוך, רומאנה, שהוא לפי הסברה רימון המקראית.
בקרבת היישוב נמצאת אנדרטת הלוחם הבדואי. רוב המפרנסים מועסקים בעבודות מחוץ ליישוב, כולל עבודה בכוחות הביטחון.
רגישות (תכונה אנושית)
רגישות היא תכונת אופי וחישה אנושית המתארת את עוצמת התגובה הפיזיולוגית והרגשית של האדם בעקבות עוצמות שונות של גירוי פיזי או נפשי עמו הוא בא במגע. עוצמות תגובה שונות אלו נובעות מאופנים שונים של עיבוד מידע חושי באיברי החישה ובמערכת העצבים. רגישות היא גם מאפיין של חוויה רגשית. זו יכולת מפותחת להבחנה ומודעות לגירויים, לשינויים, ולפרטים רגשיים, הכוללת התבוננות ומעורבות גבוהה בחוויה. גם היכולת להבין ולפרש את רגשות הזולת כהזדהות ואמפתיה היא חלק מהרגישות.
את המילה רגישות חידש הבלשן יצחק אפשטיין בעקבות היכרותו עם נער בשם דוידי פלז רוסו.
רגישות כתכונה של חוויה רגשית
הרגש מתווך בין תפיסת הגוף לבין סביבתו החיצונית, ורגישות מתאפיינת כמודעות גבוהה לשינויים רגשיים אצל עצמנו ואצל הזולת בעזרת הזדהות ואמפתיה. המושג רגישות מצביע על יכולת חדה ומדויקת של אחד החושים, כמו רגיש לריחות, בעל שמיעה רגישה או ידיים רגישות. הניגוד של הרגישות היא האטימות שמאופיינת בסגירות של אדם שאי אפשר לחדור אליו והוא לא מכיר ברגשותיו.
דייוויד יום כותב בספרו על אמת המידה של הטעם,:"בבני אדם אחדים מצויה מידה של דקות ההיפעלות, אשר מגבירה עד מאוד את רגישותם לכל מקרי החיים ומעוררת בהם שמחה רבה נוכח כל אירוע מבורך, כשם שתעורר כאב עז למראה מיני אסונות ופגעי גורל... למותר לציין כי בני אדם היודעים היפעלויות עזות כל כך נוטים להיסחף מעבר לכל גבולות הזהירות והתבונה." והוא מוסיף: "דקות ההיפעלות מרחיבה את טווח רגשות האושר והצער שלנו ומעוררת בנו רגישות לכאבים ולהנאות, שאינם מנת חלקם של יתר בני האדם." (היפעלות פירושה: הִתרַגשוּת, הִתרַשמוּת הנֶפש מִגֵירוּי חיצוני).יום מדגיש שחוויה רגשית עזה מנוגדת לזהירות ולתבונה, שהן תכונות שכליות. רגישות היא סוג של תובנה המפרשת מידע לא באופן חישובי, סיבתי או רציונלי אלא מתוך קליטת משמעויות ערכיות ואישיות המשפיעות על החווה באורח בלתי אמצעי. האדם הרגיש מודע ושם לב לתהליכים ולשינויים הרגשיים שהוא והזולת חווים. והוא חווה את סביבתו באופן עשיר, מורכב ומעורב ולכן גם לעיתים אמביוולנטי. האירועים מוערכים לעומק על-ידי מתן פרשנויות ומשמעויות אלטרנטיביות. גם דמיונו עשיר ומשרת אותו לחיזוי ולהדמיה של מצבים ולהעלאת הפוטנציאל שלהם. הוא משמש לעצמו נושא מחקר ועניין וסקרן לגבי זולתו לא רק לצורך השוואה ומידע, אלא כעניין לשם עצמו. במרבית המקרים הוא בעל יכולת תיאור מילולית גבוהה. בעזרת הרגישות יוצרים אינטימיות. אינטימיות פירושה קרבה וכנות לעצמי ויכולת לשיתוף הדדי של אדם אחר בחוויות שלנו, ובהדדיות התגובות המתחשבות והסקרניות של שתי נפשות היוצרות אינטימיות.
אבריל ותומס -נואלס (Averill & Thomas-Knowles) טוענים שיצירתיות רגשית (motional creativity) נובעת מתגובה רגשית לא שגרתית, מהשפעתה לטווח ארוך, וממקוריות של הערכים האישיים. הם מונים כמה מרכיבים: 1. יכולת מילולית ומטפורית לבטא רגש, כמו באמנות. 2. מערכת הערכות מורכבת הכוללת הבחנה בפרטים ולא על דרך הכללות ומסקנות. 3. מעורבות אישית וסקרנות לגבי החוויה הרגשית. 4.יכולת עמוקה להזדהות ואמפתיה עם הזולת. 5.סובלנות וגמישות כלפי הזולת מתוך הבנה של השונות. 6.יכולת לחוות קשת רגשות רחבה וייחודית. 7.ראיית אתגר היכן שאחרים רואים איום. האומץ להתנסות ולא לפרש כל ביקורת כאיום.
אורנג' (נהר)
נהר אורנג' (באנגלית: Orange River, באפריקאנס: Oranjerivier) או גַרְיֵיפּ (Gariep), הוא הנהר הארוך ביותר בדרום אפריקה. אורכו כ-2,200 ק"מ.
רגישות (תכונה אנושית)
רגישות גבוהה או רגישות יתר
לעיתים משתמשים במונח "אדם בעל רגישות גבוהה" בקונוטציה חיובית בהקשר של יחסים חברתיים, כדי לתאר אדם ששם לב לרגשות והתנהגויות אחרים, מתחשב בהם ומגיב אליהם בצורה מותאמת, אכפת לו מהם, בדומה לאדם בעל טאקט. להבדיל, לעיתים משתמשים במונח זה בקונוטציה שלילית בהקשר זה, כדי לתאר אדם שנפגע בקלות מאמירות שליליות של אחרים כלפיו.
אורנג' (נהר)
שם הנהר
בני הנאמה, שהם הראשונים שהגיעו לנהר, קראו לו "נוּ גַרְיֵיפּ". את השם "אורנג'" נתן לו הקולונל הבריטי רוברט גורדון, לכבוד ויליאם מאורנג', הוא ויליאם השלישי, מלך אנגליה. מאז תום שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה מבכרים השלטונות את השם המקורי, גרייפ, אך השם אורנג' עודו מקובל, בעיקר בהתייחסויות בינלאומית לנהר. בלסוטו, שהנהר זורם גם בתחומה, הוא מכונה סֵנקוּ.
מסלול
הנהר מתחיל את דרכו בהרי דראקנסברג, סמוך לגבול דרום-אפריקה-לסוטו, במרחק של כ-193 ק"מ מערבה לאוקיינוס ההודי וברום 3,000 מטרים. חלקים אלה של הנהר קופאים לעיתים. משם זורם הנהר מערבה לעבר סכר גרייפ (הגדול ביותר בדרום אפריקה) ואחריו אל סכר ונדרקלוף. קטע זה של הנהר זורם באזור הררי. מערבה מסכר ונדרקלוף פני השטח הם מישוריים יותר, והנהר מנוצל אינטנסיבית להשקיה.
בהמשך, דרומה מקימברלי, מתלכד הנהר עם יובלו העיקרי, נהר ואל. הוא זורם הלאה דרך האזורים הצחיחים של דרום הקלהארי, מהווה את הגבול בין דרום אפריקה לנמיביה ונשפך אל האוקיינוס האטלנטי במפרץ אלכסנדר. בקטע הסמוך לשפך, שאורכו כ-33 ק"מ, לא ניתן כמעט לשוט עקב אשדות ומחסומי חול.