cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חצר (הלכה)
ערוב חצרות
מדין התורה, חצר היא רשות היחיד אף שהיא משותפת לכמה בעלים. אולם מדרבנן, יש לעשות עירוב חצרות על מנת להתיר את החצר בטלטול, היות שהיא משותפת לכמה דיירים, דבר שיכול לגרום לבלבול בינה לבין רשות הרבים, בה הטלטול אסור מהתורה. כל זמן שהחצר לא תוקנה על ידי עירוב חצרות, אסור לטלטל (להוציא ולהכניס חפצים) מהבתים אל החצר.
על ידי עירוב העיר, (בדרך כלל באמצעות צורת הפתח) נעשית כל העיר כ'חצר של רבים' היינו כמקום הנחשב עקרונית לרשות היחיד היות שהוא מוקף מחיצות, אולם בגלל שזה שטח המשותף לרבים, יש לתקנה מדרבנן באמצעות עירוב חצרות על מנת להתיר לטלטל מהבתים אל החצר.
לדין זה אין משמעות במקרה של חצר פרטית לאדם אחד, או חצר משותפת למשפחה האוכלת כולה במקום אחד, שאינם צריכים לערב את החצר בעירוב חצרות, היות שהם נחשבים כאחד.
תיקון חצרות
מדין התורה, חצר הפתוחה בכל צידה הרביעי למבוי או לרשות הרבים - נחשבת לרשות היחיד, היות שדי ב-3 מחיצות על מנת שתחשב לרשות היחיד. אולם מדרבנן, יש לתקן את הצד הרביעי הפרוץ באמצעות פסי חצר או צורת הפתח, על מנת שהחצר תחשב לרשות היחיד. כל זמן שהחצר לא תוקנה, היא נחשבת מדרבנן לכרמלית, ואסור לטלטל בה. (כמו כן יש לוודא שאין פרצה גדולה מי' אמות (כ-4.5 מ') ואם יש פרצה בשיעור כזה, יש לתקנה באמצעות צורת הפתח)
אולם כדי שחצר תחשב לחצר לעניין זה של תיקון חצירות, עליה להיות מרובעת. אם החצר אינה מרובעת אלא מלבנית, היא נחשבת למבוי, שתיקונו באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח, ולא באמצעות פסי חצר. וכן גם להפך, מבוי שאינו מלבני אלא מרובע - נחשב לחצר לעניין זה, ויש לתקנו דווקא באמצעות פסי חצר או צורת הפתח.
חצר במשפט העברי
בשל היותה של החצר שטח משותף מצומצם, ישנם דינים רבים במשפט העברי בנושאים שונים הנוגעים לחצר משותפת. כך למשל לגבי היזק ראיה בין שותפים בחצר, חלוקת חצר משותפת, חזקה בחצר, הזכות לשימושים שונים בחצר ועוד.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–דרום אפריקה
יחסי איחוד האמירויות הערביות–דרום אפריקה הם היחסים הדיפלומטיים בין איחוד האמירויות הערביות לדרום אפריקה.
סקירה כללית
יחסים דו-צדדיים בלתי פורמליים בין דרום אפריקה ואיחוד האמירויות החלו ב-1992, כאשר מחלקת הסחר והתעשייה של דרום אפריקה וארגון סחר החוץ של דרום אפריקה ארגנו תערוכה מוצלחת של מוצרי SA בדובאי. תערוכה זו התקיימה באוקטובר 1992 והניחה את הבסיס למה שהפך במהרה לקשר עסקי משגשג.
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין דרום אפריקה לאיחוד האמירויות כוננו זמן קצר לאחר ששר החוץ של איחוד האמירויות, שייח' חמדאן בן זאיד אאל נהיאן, בקר בדרום אפריקה בשנת 1994 כדי להשתתף בטקס השבעתו של מר נלסון מנדלה. שגרירות דרום אפריקה באבו דאבי נפתחה ב-17 בינואר 1995. באותה שנה נפתחה שגרירות איחוד האמירויות בפרטוריה. זמן קצר לאחר מכן הוקמה קונסוליה דרום אפריקאית בדובאי. הקונסוליה שודרגה לקונסוליה כללית בדצמבר 2005.
יחסי סחר
יותר מ-100 חברות דרום אפריקאיות התבססו באיחוד האמירויות. המספר ממשיך לגדול. אלה נעים מקבוצות מסעדות ידועות כמו Nando's, Butcher Shop, Meat Co, Mug & Bean ו-Debonairs Pizza, ועד לחברות בענפי הבנייה וההנדסה, הבנקאות, האנרגיה, הנסיעות והאירוח, המסחר וייעוץ משאבי אנוש.
היצוא והיבוא בין שתי המדינות כולל מתכות יקרות, ברזל, פלדה ומוצרי מינרלים, מוצרי מזון מוכנים, כימיקלים, מכונות, מטוסים וכלי שיט, חיות, פלסטיק, גומי וטקסטיל. נפט הוא מוצר יבוא עיקרי לדרום אפריקה מאיחוד האמירויות.
הגירה
כ-50,000–100,000 דרום אפריקאים מתגוררים באיחוד האמירויות הערביות.
רודי סעדה
רודי סעדה (נולד ב-17 באפריל 1980) הוא בדרן, סטנדאפיסט, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
סעדה גדל בתל אביב והתחנך בקיבוץ בית זרע. עם סיום שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. זוכה מלגת אמריקה-ישראל (קרן שרת) בשנת 2001.
סעדה החל להופיע בקטעי סטנד-אפ על במת הקאמל קומדי קלאב בשנת 1998, והוא מופיע כיום ברחבי הארץ.
במסגרת לימודיו בסטודיו למשחק העלה הפקות רבות, בין השאר את ההצגה "פריקס" (בתפקיד הראשי, 'הגמד') שביימה סיגל אבין. הצגה שזכתה לשבחים רבים והועלתה בהצלחה בפסטיבל ITS באמסטרדם.
בשנת 2012 נבחר סעדה על ידי עיתון מעריב כאחד מ'האנשים הכי מצחיקים בישראל' עם הופעתו 'טריפ' – מספר 9 ברשימה, בגיליון חגיגי שיצא בפורים.
תיאטרון
עם סיום לימודיו שיחק בתיאטרון חיפה בהצגות "הבוגר" (בתפקיד הראשי 'בן'), "משחקים בחצר האחורית" (בתפקיד 'גידי') "הילדה שאני אוהב" (בתפקיד 'אדם'), "משפחת ישראלי" (בתפקיד 'הבן'), ו"אימפרו" (בתפקיד עצמו).
בתיאטרון 'הבימה' שיחק בהצגות "מבקר המדינה" ו"רומנטיקה". ב-2013 שיחק בהצגה "קופיקו 2 – צוחק מי שצוחק אחרון" בתפקיד שלומק'ה, פטרוזיליה ואברום.
בחנוכה 2013 שיחק במחזמר "הגיבורים".
ביים הצגת ילדים בשם "צ'ופצ'יק ומפתח העולמות", שבה גם שיחק בתפקיד מרכזי.
טלוויזיה וקולנוע
סעדה שיחק במספר פרסומות טלוויזיה עבור חברות כגון: "מאסט", "אלדן", "לוטו", "אל"ה" ו"שטראוס". שיחק בסדרות: "האקס המיתולוגי", "החיים זה לא הכל", "המקום", בתפקיד אורח ב"הכל דבש", "אולי הפעם" (העונה השנייה והשלישית) ובסדרת הילדים "קופיקו" בתפקיד אברום (עונה 2-4).
השתתף בתוכנית האלתורים "טוב שבאת" שעלתה בערוץ 10. הופיע בתוכנית הסטנד-אפ "אין בעיה עם רועי לוי". דיבב את צוק בסדרת האנימציה "כלום" ששודרה ב"ביפ". השתתף בעונה ה-3 של "הבורר" (בתפקיד קביליו). שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "גבוה וגרינבאום" ששודרה בקשת.
סעדה הופיע אף בעונה הראשונה בסדרה "גאליס" ששודרה בערוץ הילדים שם גילם את איתן גולד עוזרו הטיפש של סיימון.
שיחק את מורן שפושניקוב בסדרה "הקלמרים".
שיחק בסדרת האינטרנט "עסק משפחתי", איתה זכה במקום הראשון בתחרות "יוצרים ברשת 2.0".
היה בין כותבי תוכנית המתיחות "קומי קומי" וכתב מספר פרקים לתוכנית "בלאגן" בערוץ ג'טיקס.
הוציא לאור את "דניאלה", סינגל ראשון מתוך אלבום הבכורה שלו. האלבום שנושא את השם "לפתוח את הכל" ראה אור בשנת 2013 לשידור חופשי באינטרנט. יחד עם הסינגל שוחרר גם קליפ לשיר שביים אסף לבני.
בשנת 2015 הופיע בסדרה ג'ינג'י בתור שוקו מהצמד שוקו ומוקה.
בשנת 2016 השתתף בסרט הקולנוע "הלהקה האחרונה בלבנון".
החל משנת 2018 משתתף בסדרה "קופה ראשית" ומגלם את נתן פרנקו.
בשנת 2018 השתתף בסדרות ספין אוף של "קופיקו", קופיקו במשטרה וקופיקו המנהל.
בשנת 2019 שחרר ליוטיוב את ספיישל הסטנדאפ "אמיתי לגמרי" שכתב על התאונה הקשה שעבר והשלכותיה על חייו.
בשנת 2022 סעדה שיחק בעונה השנייה של לבד בבית שמשודרת בכאן חינוכית.
חצר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נהרא נהרא ופשטיה
נהרא נהרא ופשטיה הוא ביטוי שבא להעניק לגיטימציה למנהגים שונים בהלכה היהודית. הביטוי מגיע מארמית בבלית ותרגומו הוא - "נהר נהר ומסלולו", כלומר כשם שלכל נהר מסלול זרימה משלו ואין בכך הפרעה למסלול זרימתו של הנהר האחר, כך יש מקום לשני מנהגים שונים במקביל, ואין בכך כל פסול.
בתלמוד הבבלי מופיע ביטוי זה פעמיים, ביחס להלכות שחיטה וביחס להלכות טרפות.
בעוד שבתלמוד מובא הביטוי ביחס להלכה עצמה, הפוסקים משתמשים בו בדרך כלל ביחס לשינויי מנהגים שאינם מחלוקות הלכתיות ממש. ה"משנה ברורה" למשל מתבטא בסגנון זה, ביחס לשאלה עד אימתי מוסיפים "ולכפרת פשע" בתפילת מוסף של ראש חודש בשנה מעוברת. ישנם האומרים זאת בכל ראשי החדשים שבשנה זו, וישנם שאומרים אותו רק עד ראש חודש אדר השני. המשנה ברורה קובע: "ובכל אלה נהרא נהרא ופשטיה, וכל אחד יעשה כמנהג המקום".
כיום משתמשים בביטוי בצורה כוללנית, כאשר באים לבטא את זכותה של כל עדה וכל חוג או חסידות, לנהוג בדרך המקובלת אצלו, מבלי שיהיה עליו לבטל את דעתו כלפי עדות וחוגים אחרים.
דינו ליפאטי
דינו ליפאטי (ברומנית: Dinu Lipatti; 19 במרץ 1917 – 2 בדצמבר 1950) היה פסנתרן ומלחין רומני. הקריירה שלו באה אל סיומה הטראגי עם מותו מלימפומת הודג'קין בגיל 33. חרף הקריירה הקצרה שלו ומורשת הקלטות קטנה יחסית, ליפאטי נחשב לאחד הפסנתרנים המעולים במאה ה-20.
חייו
ליפאטי נולד בבוקרשט למשפחה מוזיקלית: אביו היה כנר, אמו פסנתרנית וסנדקו היה הכנר והמלחין ג'ורג'ה אנסקו. הוא למד בבית הספר התיכון על שם גאורגה לאזר והגיע למקום השני בתחרות הפסנתר הבינלאומית בווינה בשנת 1934. הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, שסבר כי ליפאטי היה המועמד הראוי לפרס הראשון, פרש במחאה מחבר השופטים. בשנים הבאות למד ליפאטי בפריז אצל קורטו, נדיה בולאנז'ה (שעימה הקליט כמה מן הוואלסים של ברהמס, אופוס 39), פול דיקא (הלחנה) ושארל מינש (ניצוח).
הקריירה של ליפאטי הושפעה ממלחמת העולם השנייה. תחילה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי אירופה, כולל בשטחים שכבשו הנאצים, אך בסופו של דבר נמלט מרומניה מולדתו בשנת 1943 והשתקע עם אשתו בז'נבה שבשווייץ הנייטרלית, והתמנה שם לפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון. באותה עת התגלו הסימנים הראשונים למחלתו. תחילה היססו הרופאים ולא ידעו לומר מה הבעיה, אך ב-1947 אובחנה אצלו לימפומת הודג'קין. עקב כך פחתה תדירות הופעותיו במידה ניכרת.
ליפאטי ניגן ברסיטל האחרון שלו, שגם הוקלט, ב-16 בספטמבר 1950 בבזאנסון שבצרפת. חרף מחלתו הקשה, הגיש פרשנויות שאין דומה להן לפרטיטה בסי במול מז'ור מאת באך, הסונאטה בלה מינור של מוצרט, האימפרומפטי בסול במול מז'ור ובמי במול מז'ור מאת שוברט, ושלושה עשר מתוך ארבעה עשר הוואלסים אשר לשופן — ליפאטי ניגן אותם לא לפי סדר פרסומם, כמקובל, אלא לפי סדר שקבע בעצמו. ואלס מספר 2 היה האחרון ברשימה, אך בהגיעו אליו, כאשר סיים לנגן את כל שלושה עשר הוואלסים האחרים, היה תשוש מכדי לנגנו; במקומו הציע לקהל את העיבוד של מיירה הס לכוראל Jesus bleibet meine Freude מאת באך. ליפאטי מת פחות משלושה חודשים אחרי הרסיטל. הוא נקבר בבית הקברות שן-בור שבמחוז ז'נבה. אשתו מדלן, מורה נודעת לפסנתר, נקברה לצידו לאחר מותה בשנת 1982.
רפרטואר
היושרה והטכניקה פסנתרנית בנגינת ליפאטי הגיעו לדרגות הגבוהות ביותר, ושירתו אותו במאמציו למצוא את השלמות המוזיקלית שחיפש. הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו לשופן, מוצרט ובאך, אך הקליט גם את "אלבורדה דל גרסיוסו" מאת ראוול, יצירות מאת ליסט וג'ורג'ה אנסקו, והקונצ'רטי לפסנתר מאת שומאן וגריג. תקליט הוואלסים של שופן בנגינתו הופק והוצע למכירה שוב ושוב מאז יציאתו לאור, וחובבי מוזיקה רבים מבכרים אותו על הקלטות אחרות.
ליפאטי לא הקליט מעולם שום יצירה של בטהובן. הנחה נפוצה, אך שגויה, היא שליפאטי לא ניגן מיצירות בטהובן עד מועד מאוחר בקריירה שלו. למעשה, ניגן ליפאטי פעמיים את קונצ'רטו הקיסר בעונת 1940–1941 בבוקרשט והתכונן להקליט אותו לחברת EMI בשנת 1949. מזכר פנימי של וולטר לג, מפיק התקליטים של ליפאטי, מ-23 בפברואר 1948, מראה כי "ליפאטי גמר אומר להקליט קונצ'רטו של בטהובן בשנת 1949", ומזכיר את "קונצ'רטו הקיסר", מאחר שליפאטי כבר ניגן אותו בעבר. כמו כן, סונאטת ולדשטיין נמצאה בקביעות ברפרטואר של ליפאטי מאז 1936.
הקלטת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר מאת שופן, שהוקלטה בהופעה חיה בשווייץ במאי 1948 ויצאה במקור כשעל גב התקליט שמו של ליפאטי, התגלתה כהקלטה בנגינת אדם אחר — ב-1981 התברר שהאלינה צ'רני-סטפנסקה, פסנתרנית פולנייה, הזוכה בתחרות שופן הרביעית ותלמידה של קורטו גם היא, היא המנגנת בהקלטה, עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בניצוח וצלאב סמטאצ'ק. אף על פי כן, במועד מאוחר יותר נמצאה הקלטה אותנטית של ליפאטי לקונצ'רטו מאת שופן.
מורשת
השליטה, היופי והכנות הניכרים בהקלטותיו של ליפאטי ממשיכים לתת השראה ולרומם את רוחם של פסנתרנים וחובבי מוזיקה בעולם כולו. נוסף על הישגיו הגדולים בנגינה בפסנתר, היה ליפאטי גם מלחין. הוא הלחין בסגנון נאו-קלאסי, שניכרו בו השפעות צרפתיות ורומניות. ב-1997, שנים לאחר מותו, התקבל ליפאטי כחבר באקדמיה הרומנית.
אירוויזיון 2004
אירוויזיון 2004 נערך ב-15 במאי באיסטנבול, לאחר זכייתה של המדינה בשנה הקודמת, בפעם הראשונה מאז החלה להשתתף בתחרות. בשנה זו שונו חוקי התחרות ונוסף שלב חצי הגמר המתקיים שלושה ימים לפני ערב הגמר. בשלב חצי הגמר התמודדו כל המדינות המשתתפות, פרט לאלו שנציגיהן דורגו בעשרת המקומות הראשונים בשנה הקודמת וארבע המדינות המנהיגות את איגוד השידור האירופי: הממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה וספרד.
את התחרות הנחו מלטם ג'ומבול וקורהאן אבאי. המנצחת הייתה הזמרת רוסלנה ליז'יצ'קו מאוקראינה עם השיר Dikiye Tantsy, אשר זכה לשם "Wild Dances" באנגלית ובתרגום לעברית, "ריקוד פראי". במהלך השיר היו רוסלנה ומלוויה לבושים בהשראת סדרת הטלוויזיה "זינה הנסיכה הלוחמת". עבור אוקראינה הייתה 2004 ההשתתפות השנייה בסך הכל בתחרות האירוויזיון. את ישראל ייצג הזמר דוד ד'אור עם השיר "להאמין". ד'אור הגיע למקום ה-11 בשלב חצי הגמר ושב לארץ לפני תחרות הגמר. את סרביה ומונטנגרו יצג בתחרות ז'ליקו יוקסימוביץ', אשר הגיע לבסוף למקום השני ובכך, השווה את השיא שקבעה פולין ב-1994 - המיקום הגבוה ביותר בהופעה ראשונה באירוויזיון. למקום השלישי הגיע סאקיס רובאס מיוון, למקום הרביעי הגיעה המארחת טורקיה, ולאחריה בתום חלוקת הנקודות, ניצבו שוודיה וקפריסין כששוויון נקודות ביניהן.
אירוח התחרות
תחרות האירוויזיון 2004 התקיימה באיסטנבול, טורקיה בעקבות הניצחון הטורקי בתחרות האירוויזיון 2003 שנערכה בריגה, בירת לטביה, עם הזמרת סרטאב ארנר ועם שירה "Everyway That I Can". בתחילה, האולם שנבחר על ידי TRT לארח את התחרות היה האולם "Mydonose Showland", אך לבסוף נבחר "אבדי איפקצ'י ארנה", שיכול להכיל כמות גדולה יותר של אנשים.
בחצי-הגמר ובגמר הופיע מלטם ג'ומבול עם השיר "Volare (לעוף)" שבוצע במקור על ידי דומניקו. סרטאב ארנר, זוכת אירוויזיון 2003, חזרה לבמה, וביצעה את השיר עמו זכתה בתחרות האירוויזיון 2003, "Everyway That I Can", ואת אחד השירים החדשים שלה, "Leave (עזוב)". בנוסף, סטראב ארנר גם ראיינה את המתמודדים בתחרות בחדר הירוק. ה"אנסמבל הטורקי של אנטליה" הופיע בתחרות גם כן.
בפעם הראשונה בתולדות האירוויזיון, התחרות כולה יצאה ב-DVD שכלל את חצי-הגמר והגמר.
פורמט
הסלוגן לתחרות האירוויזיון 2004 היה: תחת אותם שמיים! ("!Under The Same Sky"), מתוך רצון להדגיש את החשיבות של התקשורת בין האיחוד האירופי לטורקיה. בנוסף לכך, באותה שנה, בפעם הראשונה, נעשה שימוש בלוגו רשמי חדש עם דגל בצורת לב במרכז, אשר משתנה מאז משנה לשנה בהתאם למדינה המארחת את התחרות.
כל מדינה המשתתפת בתחרות, כולל אלה שלא העפילו אל הגמר, הורשו להצביע למדינות אחרות. לאחר שכל ההופעות הושלמו, כל מדינה פתחה את קווי הטלפון שלה כדי לאפשר לצופיה להצביע עבור השיר האהוב שלהם, עם ההגבלה לפיה מצביע לא יכול להצביע עבור מדינתו. כל מדינה זכתה בנקודות על פי מספר הקולות שניתנו לכל שיר: שיר אשר קיבל את רוב קולות הצופים קיבל 12 נקודות, השני 10 נקודות, השלישי 8 נקודות וכך הלאה מ-7 עד 1. במקרה של שוויון בכמות הקולות, בין שתי מדינות או יותר, המדינה שקיבלה את מספר הנקודות ממספר רב יותר של מדינות, היא תהיה המנצחת. במקרה של שוויון נוסף, סופרים איזו מדינה קיבלה 12 נקודות מספר פעמים רב יותר, ובמקרה של שוויון נוסף סופרים איזו מדינה קיבלה 10 נקודות מספר פעמים רב יותר וכך הלאה.
זו הפעם הראשונה בה טורקיה העניקה ניקוד לשירה של קפריסין, והשנה השנייה ברציפות שקפריסין העניקה ניקוד לטורקיה. עם זאת, לאור המחלוקת בין שתי המדינות על השליטה בחלקה הצפוני של קפריסין, עם ההגעה לנקודה בה קפריסין אמורה הייתה להקריא את הנקודות שלה, הוצג במפה רק חלקו הדרומי של האי, כלומר ללא החלק המוגדר על-יד טורקיה כ"רפובליקה הטורקית של צפון קפריסין".
חידושים
הייתה זאת הייתה הפעם הראשונה שתחרות האירוויזיון התקיימה באירוע בן-יומיים - חצי-גמר ביום רביעי, ומופע גמר בשבת. על פי הפורמט החדש, ארבע המממנות העיקריות של התחרות, שהן צרפת, גרמניה, ספרד והממלכה המאוחדת, יחד עם המדינה המארחת טורקיה, מעפילות ישירות לגמר, מבלי להשתתף בחצי-הגמר, וגם 10 המדינות בעלות הניקוד הגבוה ביותר מאירוויזיון 2003. אנדורה, אלבניה, בלארוס וסרביה ומונטנגרו השתתפו בפעם הראשונה בתחרות, ומונקו חזרה להשתתף בתחרות לאחר היעדרות של 25 שנה. לוקסמבורג הייתה אמורה לחזור לתחרות לאחר היעדרות של 11 שנה, אך התעוררו בעיות, והיא לא חזרה לתחרות. זאת הייתה השנה הראשונה שבה כל 36 המדינות המשתתפות הצביעו בטלפון לשיר האהוב עליהן, אולם צרפת, פולין ורוסיה לא הצביעו, כי הן לא השתתפו ולא שידרו את חצי-הגמר, ולכן לא יכלו להצביע.
מדינות המשתתפות בגמר
הגמר של התחרות שודר ב-15 במאי 2004 בשעה 21:00.
24 הפיינליסטיות היו:
חצי גמר
חצי הגמר של התחרות שודר ב-12 במאי 2004 בשעה 21:00 (שעון ישראל). 22 מדינות הופיעו וכל המשתתפות בתחרות, מלבד מצרפת, פולין ורוסיה, הצביעו.
בית הקברות היהודי בלום
בית הקברות היהודי בלום (בבולגרית: Еврейскo гробища на Лом) הוא בית קברות יהודי השוכן בפאתי העיר לום בצפון-מערב בולגריה. בית העלמין הוקם ב-1820 ופעל עד 1974.
רקע
קהילה יהודית התקיימה בלום ככל הנראה מראשית המאה ה-19 והשכונה היהודית שכנה בסמוך לשכונת "הטורקים" בה התגוררו פקידי הממשל העות'מאני. בראשית המאה ה-20 נכללה ברשימת 34 הקהילות היהודיות המאורגנות בבולגריה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בלום 500 יהודים. ב-1949, לאחר העלייה ההמונית לישראל התגוררו בלום 77 יהודים.
בית הקברות הוקם ב-1820 ושוכן בשדה פתוח על גבעה בפאתיה המערביים של העיר. ברבות השנים, עם פיתוחה של לום נבנו מבני מגורים בסמוך לבית הקברות, ובראשית המאה ה-21 היו מבני המגורים מרוחקים כ-100 מטרים משטח בית הקברות. הקבורה האחרונה נערכה במקום ב-1974.
בשטח בית הקברות עדיין פזורות כ-100 מצבות שיש וגרניט, רובן מהמאה ה-20 בשטח של כ-5,000 מטרים רבועים. הכיתוב עליהן הוא בעברית ובבולגרית. רבות מהמצבות שבורות וחלקן מכוסות צמחייה. בית העלמין אינו מגודר ואינו מתוחזק ולאורך השנים נבזז וחולל. השטח משמש כאתר להשלכת אשפה. חלק מהמצבות שתועדו נבזזו לשימוש משני על ידי תושבים בולגרים.
סחרור (תעופה)
סחרור בתעופה הוא מצב של אובדן שליטה המוגדר כהזדקרות לא מתואמת, בה המטוס מקבל מומנט סיבובי בנוסף להיפרדות זרימת האוויר מהכנפיים. התופעה נחשבת למסוכנת בין תופעות איבוד שליטה בגלל הקושי בהיחלצות, והגובה שהמטוס מאבד תוך צניחה.
מאפיינים
סחרור הוא מצב של הזדקרות לא מתואמת, קרי כנף אחת מזדקרת לפני הכנף השנייה. במצב זה הכנף שהזדקרה ראשונה חווה פחות עילוי ויותר גרר מהכנף השנייה והיא מושכת את גוף המטוס לכיוונה ולמטה. המטוס מקבל מומנט סיבובי לכיוון הכנף. המומנט הסיבובי החזק גורם להמשך הסחרור, מה שמונע מזרימת האוויר מלהיצמד בחזרה לפרופיל הכנף ולהתחיל ליצור עילוי, ולכן ההיחלצות ממצב זה היא מסובכת יותר ולוקחת יותר זמן מהיחלצות מהזדקרות.
הגדרות
סחרור הוא תנועת סיבסוב מתמשכת בזווית התקפה מעל זווית ההזדקרות. הגדרה זו מצריכה הסבר מאחר שיש תנועות נוספות פרט לסיבסוב. למעשה הגדרה זו מתאימה לסחרור שטוח מושלם, אשר בו זווית ההתקפה היא 90 מעלות והתנועה היחידה היא סיבסוב. אבל רוב הסחרורים אינם כאלו ולכן ככל שאף המטוס נמצא במצב תלול יותר כלפי מטה הרי בנוסף לסיבסוב יתקבלו גם תנועות גלגול ותנועות עלרוד. מכל מקום התנועה הדומיננטית בסחרור היא הסבסוב וגם הוא מגדיר את כיוון הסחרור, סיבוב שמאלה משמעו סחרור שמאלה ולהפך.
זווית הזדקרות זו זווית ההתקפה אשר בה מתקיים לפחות אחד מן התנאים הבאים:
התבדרות זה שלב טיסה בתחום שמעבר לזווית ההזדקרות, אשר ממנו יתפתחו תנודות שלאחר הזדקרות P.S.G) - Post Stall Gyration), הזדקרות עמוקה (Deep Stall) או סחרור. ההתבדרות מאופיינת בדרך-כלל בתנועת עלרוד או סיבסוב מתמשכת. נטרול הגאים מידי במצב זה יחלץ את המטוס כמעט מיידית מן המצב בו הוא נתון.
תנודות שלאחר הזדקרות P.S.G) - Post Stall Gyration) זה שלב טיסה בתחום שמעבר לזווית ההזדקרות הבא לאחר ההתבדרות אם לא בוצע נטרול הגאים מיידי ולפעמים למרות שבוצע נטרול כזה. הוא מאופיין בתנועות חריפות באחד או יותר מצירי המטוס (עלרוד, סיבסוב או גלגול) והוא נובע מכך שהיציבות הטבעית של המטוס מנסה להחזיר את המטוס לטיסה נשלטת בעוד שכוחות התאוצה מנסים לבדר אותו הלאה.
הזדקרות עמוקה (Deep Stall) זה מצב בתחום הטיסה הבלתי נשלטת אשר בו המטוס מוחזק בזווית התקפה גבוהה בהרבה מזווית ההזדקרות, אבל אינו מפתח תנודות חזקות במיוחד בשאר צירי המטוס (גלגול וסיבסוב). במצב זה המטוס שוקע כלפי מטה בקצב מהיר מאוד, מורגשות רעידות חזקות, יש מעט נדנודי כנפיים וסיבסובים קלים. ברוב המטוסים ההיחלצות ממצב זה היא מיידית עם שחרור או דחיפת הסטיק קדימה. יוצא מן הכלל הוא מטוס ה- F16 אשר לו מוד הזדקרות עמוקה שקשה להיחלץ ממנו ויש צורך בטכניקת הטסה מיוחדת כדי להיחלץ.
סוגי סחרור
באופן כללי ניתן לאפיין שלושה סוגי סחרור עיקריים:
גורמים משפיעים
מנוע - מרגע שהמטוס התייצב בסחרור תהיה השפעת המנוע עליו זניחה משום היותו כציר מרכז הכובד וחוסר יכולתו לייצר מומנט המתנגד לתנועת הסיבסוב. במקרים רבים יהיה המנוע עצמו מזוקר במצב זה.
מרכז כובד - ככל שמרכז מרכז הכובד של המטוס אחורי יותר, יהיה המומנט להורדת האף קטן, וכתוצאה יהיה הסחרור שטוח יותר, מהיר יותר וקצב איבוד הגובה לסבוב קטן יותר. הרגישות לכניסה לסחרור תהיה גבוהה יותר ואילו ההיחלצות תהיה קשה יותר.
מטענים חיצוניים - מטענים חיצוניים ובעיקר נתיק גחון פוגעים ביציבות הרוחבית של המטוסים. תליות מסוימות אף מזיזות את מרכז הכובד לאחור. מכאן שמטענים חיצוניים מגדילים בדרך כלל את הרגישות לסחרור המקשים על ההחלצות ממנו. במרבית המטוסים לא מומלץ להשליך מטענים תוך כדי סחרור מאחר שהם עלולים לפגוע במטוס או במשטחי היגוי חיוניים כגון מייצב הגובה. מטענים בכנפיים (נתיקים, פצצות) יגרמו לסחרור פחות אוסצילטורי.
מטענים אסימטריים - מטענים אסימטריים חיצוניים או דלק הכלוא באחת הכנפיים מגדילים מאוד את הרגישות לסחרור וכאשר הסחרור מפותח הם עלולים לגרום לסחרורים קשה להחלץ מהם. כמו כן כאשר המטוס אסימטרי הסחרורים יהפכו כמעט תמיד למתנודדים גם אם התחילו כסחרורים שטוחים.
היחלצות מסחרור
כלי טיס מסוימים ידרשו תפעול מסוים בשביל להיחלץ מסחרור, בעוד אחרים יחלצו ממצב זה ללא תפעול עקב תכונות היציבות הסטטית והדינמית של כלי הטיס. עם זאת, מטוסים מסוימים מסתכנים בכשל מבני חמור עם כניסה לסחרור, וחלקים מכלי הטיס עלולים להישבר במהלכו.
סחרור בטיסה רגילה הוא אופייני להטסה שגויה בגישה לנחיתה, בפנייה במהירות נמוכה וזווית גלגול גבוהה במהלך הקפה ובמיוחד לקראת צלע הפיינל. במצב זה לרוב למטוס אין אפשרות להיחלץ שכן גובה ההיחלצות הוא רב יותר מגובה המטוס מהקרקע. הסיכון לסחרור גובר במהלך טיסה לא מתואמת.
במטוסי קרב סחרור יכול להיגרם תוך כדי תמרון חריף. כמו כן הנטייה להסתחרר מחריפה אם ישנו מטען לא מאוזן בין הכנפיים, אם לדוגמה מטוס הפיל פצצה מכנף אחת או שיגר טיל אחד.
זיהוי הסחרור
ניתן לזהות סחרור מיוצב בכך שזווית ההתקפה תחיה מיוצבת פחות או יותר וגבוהה מזווית ההזדקרות (חיובית או שלילית). המהירות תהיה קרובה לאפס או נמוכה מאוד. שיעור השקיעה יהיה גבוה מאוד ושיעור הסבסוב גבוה. כל עוד לא מתקיימים תנאים אלו המטוס עדיין לא בסחרור או שכבר יצא ממנו. חשוב לוודא שאכן המטוס בסחרור מיוצב לפני שמתחילים בפעולות היחלצות משום שהכנסת הגאים בשלב מקדים לסחרור או הימנעות מאיזון הנאים כאשר המטוס כבר נחלץ מן הסחרור עלולים לגרום לסחרור. כיוון הסחרור ניתן לזהות על ידי תמונת העולם החיצוני או על ידי מחט מד שיעור הפניה (מצביעה לכיוון הסבסוב).
השפעת ההגאים
שון קיני
שון הווארד קיני (אנגלית: Sean Howard Kinney נולד ב-27 במאי 1966), הוא מוזיקאי אמריקני המוכר בעיקר כמתופף של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס.
חייו
קיני הצטרף לאליס אין צ'יינס בתקופה שבה יצא עם אחותו של מייק סטאר. סטאר הכיר בינו ובין ג'רי קאנטרל, שהכיר בינו ובין ליין סטאלי. הוא תופף בכל אלבומיה של אליס אין צ'יינס וכן באלבום Boggy Depot של ג'רי קאנטרל. ב-2005 התאחד קיני עם ג'רי קאנטרל ומייק אינז לשם הופעה בקונצרט התרמה לנפגעי אסון הצונאמי. ב-2006 התאחדה הלהקה שוב לשם קיום סיבוב הופעות.
צ'ארלס טאקר
צ'ארלס "טריפ" טאקר השלישי (באנגלית: Charles "Trip" Tucker III; מכונה בקיצור: "טריפ" – Trip - קיצור של "Triple") הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", שמופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" מזיכיון "מסע בין כוכבים". את דמותו מגלם השחקן האמריקאי קונור טריניר.
טאקר היה המהנדס הראשי של האנטרפרייז, וגם לזמן קצר שימש כמהנדס ראשי על סיפון ספינת האחות שלה - קולומביה.
ביוגרפיה של הדמות
טאקר נפגש לראשונה עם ג'ונתן ארצ'ר כעשור לפני ההשקה של ספינת החלל אנטרפרייז, כאשר השניים עבדו יחד על אב טיפוס מוקדם של ספינת חלל "עיוות 2", בה מותקן מנוע עיוות 2 שעוצב על ידי אביו של ארצ'ר, הנרי ארצ'ר.
על אף היותו מהנדס בקיא, טאקר יכול להיות לעיתים "לא הגיוני", עובדה שכבר בשלב מוקדם גרמה לחיכוך בינו לבין קצינת המדע הוולקנית ט'פול. במהלך השנה הראשונה למשימתה של האנטרפרייז, טאקר מוצא את עצמו מתמודד עם מצבים שאף מהנדס צי הכוכבים לפניו לא התמודד, והוא הופך לדמות מרכזית בשבירת מהירות השיא (דאז) שאליו הגיעה הספינה – מהירות העולה על עיוות 5. כמו כן, טאקר צריך להתמודד עם הכבוד המפוקפק ביותר - כשהוא הופך להיות הגבר האנושי הראשון שנכנס להיריון.
לאורך השנים, היו לטאקר מספר קשרים רומנטיים מזדמנים, כולל אחד עם נסיכה אקזוטית זרה בפרק "Precious Cargo". כאשר קראו תיגר על יחסים אלה, הוא השיב: "הייתי ג'נטלמן מושלם." מבחינה סטטיסטית, הוא הדמות המקסימה ביותר על סיפון האנטרפרייז, והוא זכה להיות הגבר, הזכר, האנושי הראשון בתולדות "מסע בין כוכבים" אי פעם שהיה בהיריון. למרות שהיה לו רומנים מזדמנים מרובים, שנמשכו למשך אורכו של פרק אחד, האהבה האמיתית שלו היא ט'פול.
בפרק הראשון של עונה 3, כדור הארץ מותקף על ידי גזע חייזרים בשם זינדי. ההתקפה נעשתה על ידי אב טיפוס של נשק להשמדה המונית שהכה בפלורידה וגרם למותם של 7 מיליון בני אדם, כולל אחותו של טאקר. טאקר נשאר מצוקת רגשית, ואיננו מצליח לישון מבלי לחוות סיוטים מלאי חיים. לבקשתו של ד"ר פלוקס, טאקר מסכים לעבור טיפולי נוירו-לחץ וולקנים עם ט'פול. למרות שהטיפולים דורשים קשר מאוד אינטימי בין השניים, לא היו סימנים, בתחילה, למשהו מעבר ליחסים מקצועיים המתפתחים בין שני הקצינים. קצינים אחרים (במיוחד טרוויס) החלו לחשוד, אולם טאקר הכחיש את החשדות שלהם מכל וכל.
בשלב קריטי במהלך משימת הזינדי, טאקר סבל מפגיעה קטלנית, והדרך היחידה להציל את חייו הייתה ליצור שיבוט שלו, כדי לקצור ממנו תאי מוח נחוצים. השיבוט, המכונה "סים", התבגר במהלך מספר ימים בודדים, והוא מצא חן בעייני רבים מאנשי הצוות, ט'פול במיוחד, שאף נישקה אותו לאחר שהוא התוודה בפניה כי הוא נמשך אליה, אך הוסיפה שהיא לא בטוחה אם הרגשות האלו הן שלו או של טאקר. על אף התנגדותו של סים, קפטן ארצ'ר הורה עליו לעבור את ההליך הרפואי הנחוץ כדי לחלץ את התאים הדרושים להצלת חייו של טאקר, למרות שהדבר היה קטלני לסים.
ככל שמשימת הזינדי התקדמה, טאקר מצא את עצמו קרוב יותר ויותר אל ט'פול, והשניים הפכו לאוהבים בקצרה, אירוע שמאוחר יותר ט'פול דחתה והתייחסה אליו כניסוי, למרות שהסיבה האמיתית הייתה תופעת לוואי של התמכרותה לסם הטרליום-D, שהשפיע על השיפוט הרגשי שלה. מאוחר יותר, עם זאת, השניים מצאו את עצמם ממשיכים במערכת היחסים, אך בצורה חשאית במקצת.
טאקר הבין שהוא מאוהב בט'פול במהלך טיול משותף בוולקן, לאחר משימת הזינדי, שבמהלכו היא החליטה להינשא לוולקן בשם קוס, לו שודכה. למרות שאמה של ט'פול עודדה את טאקר לבטא את רגשותיו כלפי הבת שלה, הוא בחר שלא לעשות זאת. מאוחר יותר, לאחר שט'פול ביטלה את נישואיה, טאקר שקל להיות מעורב איתה שוב במערכת יחסים; עם זאת, ט'פול אמרה לו שהיא לא מעוניינת בהחייאת מערכת היחסים שלהם. בפרק "Observer Effect", ט'פול הביעה דאגה רבה לטאקר, דבר המעיד על כך שרגשותיה כלפיו נותרו חזקים, למרות טענותיה כי ההפך הוא הנכון.
במהלך אירועי הפרק "Divergence", טאקר מוצב מחדש באופן זמני על האנטרפרייז, על מנת לאפשר תיקונים לאחר היתקלות עם הקלינגונים. לאחר מכן הוא מגיש בקשה לחזור למשרה מלאה על האנטרפרייז, בקשה שניתן להניח שאושרה. זמן לא רב לאחר מכן, טאקר וט'פול מחדשים את יחסיהם.
בפרק האחרון של הסדרה, כאשר עמיתיו לשעבר של קומנדר שרן מצליחים להתחקות אחר האנטרפרייז ועולים על סיפונה, הם דורשים מקפטן ארצ'ר שייקח אותם אל שרן, אבל הקפטן מסרב. החייזרים עומדים להרוג את ארצ'ר, כך שטאקר, חושב במהירות, אומר להם שהוא ייקח אותם אל שרן. כאשר ארצ'ר מוחא על כך, החייזרים מכים אותו. טאקר מוביל את החייזרים למה שנראה כמו ארון חומרים בלתי מזיק - והוא אומר להם שזה פשוט תחנת תקשורת, והוא הולך לבקש משרן שיבוא אליהם. טאקר אומר להם שהוא רק צריך לחבר לכמה דברים, אבל כשהוא מחבר זוג הצינורות יחד, התפוצצות מסיבית מתרחשת. החייזרים נהרגים במקום, וטאקר נפצע באורח אנוש. בראיון ביולי 2005, ריק ברמן גילה כי אילו הסדרה הייתה מחודשת, וממשיכה לעונה חמישית, טאקר היה שורד; הוא וט'פול היו חוזרים להיות שוב ביחד.
חיים פרטיים
בשנת 2153 טאקר איבד את אחותו, אליזבת, בהתקפת הזינדי על פני כדור הארץ, אשר השמידה את עיר הולדתו - פנמה סיטי, פלורידה. בפרק העונה הראשונה "Fusion", נחשף כי יש לו גם אח, שמעולם לא ראה אותו. הוריו שרדו את המתקפה, ומאוחר יותר עברו למיסיסיפי; הם הוזמנו להשתתף בטקס החתימה של הסכם פדרציית הכוכבים המאוחדת בשנת 2161, וקיימו את הבטחתם להשתתף, גם לאחר מותו של טאקר. ט'פול ביקשה את ההזדמנות לפגוש אותם באירוע זה, אך לא ידוע אם היא עשתה כן. מעט ידוע על הוריו של טריפ, פרט לכך שארצ'ר תיאר אותם כ"אקסצנטריים".
טאקר בקיא במשחק הלוח העתיק "גו", ולמעשה - יש לו לוח גו בחדר המגורים שלו (והוא אף נראה משחק במשחק זה, בפרק "Cogenitor").
צירי זמן חלופיים
בציר זמן חלופי הנראה בפרק "Twilight", טאקר הוא קפטן האנטרפרייז בעקבות נבצרותו של ג'ונתן ארצ'ר והתפטרותה של ט'פול מצי הכוכבים. הוא נהרג כאשר גשר הפיקוד של האנטרפרייז נהרס זמן קצר לפני שארצ'ר מאפס את ציר הזמן.
כאמור לעיל, הפרק "E²" מתרחש בציר זמן חלופי, בו לוריאן הוא בנם של ט'פול וטאקר. מעט מאוד מתגלה אודות טאקר-החלופי; הוא נפטר לפני זמן רב (הסיבה כנראה הייתה טרגית, אבל לא צוינה בפרק), נכון למועד פגישתו של לוריאן עם האנטרפרייז שעליו טאקר האחר.
יקום המראה
ביקום המראה, טאקר הוא המהנדס הראשי של האנטרפרייז, אבל פניו הושחתו עקב חשיפה לקרינת רנטגן דלתא כבדה, הנובעת מהמנועים של הספינה. לגרסה זו של טאקר יש מערכת יחסים מינית עם גרסת המראה של ט'פול, שעבר ניצלה את מערכת היחסים הזו על מנת לנסות ולחבל באנטרפרייז; היא השתמשה במיזוג מוחות על מנת לשתול מחשבה פוסט-היפנוטית במוחו של טאקר. נרמז כי זו לא הייתה הפעם הראשונה שהיא השתמשה בו בדרך זו. לאחר מכן, טאקר עובר עינויים ב-"תא הייסורים", אך מכחיש בתוקף כל אשמה, וטוען שהוא תמיד היה נאמן לאימפריית הארצנים ולארצ'ר. בסופו של דבר, ארצ'ר אומר לריד לשבור טאקר לפני שחרורו מהתא, למרבה הפלצות של טאקר. מאוחר יותר הוא מתעמת עם ט'פול ואומר לה שבילה ארבע שעות בתא. גרסה זו של טאקר, יחד עם אנשי צוות רבים של האנטרפרייז, נוסע אל ה"דיפאיינט" (NCC-1764) - ספינת חלל מדגם קונסטיטיושן אשר התגלתה ביקום המראה - ומנסה לתקן אותה על מנת שארצ'ר יוכל להסתייע בה להשתלט על אימפריית הארצנים. טאקר מסכל בהצלחת מזימה של פלוקס (מיקום המראה) לחבל במערכות מרכזיות על סיפון הדיפאיינט.
נטייה מגנטית
נטייה מגנטית (אנגלית: Magnetic declination) היא הזווית שבין מחט המצפן לבין הקוטב הצפוני הגאוגרפי עבור כל נקודה על פני כדור הארץ. זהו כלי עזר לניווט באמצעות מצפן. הזווית נוצרת עקב כך שהקוטב המגנטי הצפוני אינו מתלכד עם הקוטב הצפוני הגאוגרפי. היא מושפעת רבות מגורמי שטח ומשתנה בהתאם לשדה המגנטי של כדור הארץ שאינו אחיד.
רכיבי השדה המגנטי
השדה המגנטי של כדור הארץ - כפי שהוא נמדד בנקודה מסוימת על פני כדור הארץ (F בתרשים 2) - ניתן להפריד לרכיב אופקי (H בתרשים 2) ולרכיב אנכי (Z בתרשים 2). מחט המצפן תצביע אל כיוון הרכיב האופקי (H) - (זה לא בהכרח הכיוון של הקוטב המגנטי הצפוני).
הזווית שבין הרכיב האופקי של השדה המגנטי לבין הצפון הגאוגרפי נקראת נטייה מגנטית ‎Declination (D בתרשים 2). הזווית שבין כיוון השדה המגנטי המוחלט לבין הרכיב האופקי של השדה המגנטי נקראת זווית הרכנה ‎Inclination (I בתרשים 2).
שינויים בנטייה המגנטית
שעור הנטייה המגנטית משתנה ממקום למקום על פני כדור הארץ, וגם משתנה עם הזמן.
שיעור הנטייה המגנטית מופיע בשולי מפות שונות - כשרטוט של הזווית שבין כיוון מחט המצפן באותו אזור לבין הצפון המגנטי, או לחלופין רושמים את גודל הזווית כמספר. מספר חיובי או מספר המסומן עם האות E (מזרח) משמעותו שמחט המצפן מצביעה מזרחית (עם כיוון השעון) ביחס לצפון הגאוגרפי. מספר שלילי או מספר המסומן עם האות W (מערב) משמעותו שמחט המצפן מצביעה מערבית (נגד כיוון השעון) ביחס לצפון הגאוגרפי.
לחלופין - משתמשים במפות מיוחדות לנושא הנטייה המגנטית - מפה 3 (נטייה מגנטית בעולם 1990-1590), מפה 4 (2005). מפות אלה מכילות קווי מתאר (בדומה לקווי גובה במפה טופוגרפית).
השינויים האזוריים מושפעים מעוצמת השדה המגנטי וכיוונו - שמשתנה מאזור לאזור על פני כדור הארץ, ומושפע באזורים מסוימים ממשקעי ברזל מקומיים, שעלולים להשפיע על כיוון השדה המגנטי המקומי.
המפה משתנה משנה לשנה, עקב שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ. שינוי של בין 2° לבין 25° כל 100 שנים.
מדידת השדה המגנטי מבוצעת באמצעות מגנטומטרים בכ-200 תחנות מדידה קרקעיות קבועות בכל העולם ועוד כמה ניידות, וכן באמצעות לוויינים.
ערכים מספריים
הנטייה המגנטית היא ביטוי מספרי במעלות של זווית, כאשר:
הנטייה המגנטית בישראל
הנטייה המגנטית באזורים שונים בישראל בשנת 2006 הייתה בין 3.3° לבין 4.0°, לכן הצפון הגאוגרפי נמצא מערבית (נגד כיוון השעון) לכיוון מחט המצפן.
מונחי ניווט
מונחים הנהוגים בניווט:
מרפי בראון
מרפי בראון (באנגלית: Murphy Brown) היא תוכנית טלוויזיה קומית אמריקאית, ששודרה בין השנים 1988–1998 במשך 10 עונות. הסדרה עסקה במרפי בראון, עורכת חדשות רווקה בשנות הארבעים לחייה, ובחבריה לאולפן החדשות.
בישראל שודרה התוכנית החל משנת 1993 בערוץ 3 בכבלים, ומאוחר יותר שודרו עונותיה הראשונות בערוץ 10.
בשנת 2018 שבה הסדרה למרקע לאחר היעדרות של 20 שנה. במאי 2019 לאחר עונה אחת, הוחלט שלא להמשיך לצלם את הסדרה.
עלילה
מרפי (קנדיס ברגן) היא עיתונאית מבריקה, דעתנית, עקשנית ונקמנית. בפרק הראשון בסדרה חוזרת מרפי לעבודה בתוכנית החדשות FYI לאחר ששהתה במכון הגמילה על שם בטי פורד. עמיתיה של מרפי לעבודה הם ג'ים דיאל, המגיש הוותיק והמרובע, הכתב פרנק פונטנה ושני עובדים חדשים בצוות שכלל אינם לרוחה של מרפי - מלכת היופי לשעבר קורקי שרווד ומפיק צעיר ונוירוטי בשם מיילס סילברברג.
מרבית הפרקים התרחשו במערכת FYI, אך חלקם התרחשו בביתה של מרפי או במסבאה של פיל, אליה נהגו הדמויות להגיע כדי להירגע ולשמוע עצה טובה. מלבד זאת, במספר פרקים יצאו הדמויות לסקר סיפורים מסביב לעולם.
לסדרה היו מספר מאפיינים קבועים שחזרו כמעט בכל פרק: מרפי החליפה מזכירות בקצב מסחרר. לאחר שנולד בנה, החליפה אומנות בקצב דומה. הכתבות של קורקי היו תמיד על נושאים שטחיים ומטופשים. במקום אות פתיחה נוגן בתחילת כל פרק שיר מוטאון שמילותיו רלוונטיות באופן כלשהו למתרחש בפרק.
ב-1996 הצטרפה לצוות לילי טומלין בתפקיד המפיקה החדשה. את בנה של מרפי גילם בעונה האחרונה היילי ג'ואל אוסמנט (החוש השישי). בעונה זו התמודדה דמותה של מרפי עם מחלת סרטן השד ותרמה בכך רבות להגברת מודעות הציבור בנוגע דרכים לאבחון המחלה והטיפול בה.
ביקורת ופרסים
בעונת 1991–1992, קו העלילה, שבו הביאה מרפי ילד לעולם לבדה, גרם לסגן נשיא ארצות הברית דאז דן קווייל להתבטא בחריפות כנגדה. התבטאותו עוררה דיון ציבורי בנושא וכשחזרה הסדרה לעונה החמישית, הוקדש הפרק הראשון בעונה זו למתן תגובה לדברי סגן הנשיא. במסגרת פרק זה הגיבו הדמויות כאילו דיבר סגן הנשיא בעולם הפנימי של הסדרה ולא במציאות החוץ-טלוויזיונית, והקדישו תוכנית לפנים השונות והמגוונות של המשפחה האמריקנית בשנות התשעים. באותה שנה, בנאום הזכייה של פרס אמי הודתה ברגן לקווייל.
הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים. היא זכתה בשבעה פרסי אמי, שניים בקטגוריית הסדרה הקומית וחמישה בקטגוריית שחקנית ראשית בסדרה קומית. כמו כן זכתה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, אחד בקטגוריית הסדרה ושניים בקטגוריית השחקנית הראשית.
הנרי ארווין
רב-סמל הנרי יוג'ין "רד" ארווין (באנגלית: Henry Eugene "Red" Erwin, Sr.; 8 במאי 1921 – 16 בינואר 2002) היה חוגר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית, אשר עוטר במדליית הכבוד - העיטור האמריקאי הגבוה ביותר - על פעולתו במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך גיחת הפצצה על יפן באפריל 1945 התלקחה בתוך מטוסו עקב תקלה פצצת זרחן לבן ופצעה אותו. מבלי יכולת לראות הוא נשא את הפצצה הבוערת בידיו בתוך המטוס עד חלון תא הטייסים והשליך אותה אל מחוץ למטוס. במעשהו הציל את כל יושבי המפציץ ממוות, ואגב כך נכווה כוויות חמורות.
ביוגרפיה
ארווין נולד באלבמה. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר וכמו רבים מבני דורו גדל בעוני במהלך שנות השפל הגדול. ב-1943 גויס לשירות פעיל בצבא ארצות הברית. הוא השתתף בקורס טיס אך הודח ממנו בשל אי התאמה. בהמשך הוכשר כמפעיל וכטכנאי רדיו בחילות האוויר של הצבא. הוא הוצב בטייסת הפצצה של מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס, שהשתייכה לחיל האוויר העשרים של ארצות הברית ונשלח עם יחידתו לזירת האוקיינוס השקט בראשית 1945. הוא הוצב בשדה תעופה באי גואם. מ-25 בפברואר ועד 1 באפריל השתתף במספר גיחות הפצצה על יעדים ביפן ועליהן עוטר בשתי מדליות אוויר.
המשימה שבעקבותיה עוטר ארווין
ב-12 באפריל 1945 יצא מטוסו של ארווין, שכונה City of Los Angeles, לגיחתו האחת עשרה ובו צוות של 12 קצינים וחוגרים בפיקודו של סרן ג'ורג' סימרל (George Simeral). הפעולה כוונה נגד מפעל כימי בעיר קוריאמה (Kōriyama), כ-190 קילומטר מצפון לטוקיו.
אחד מתפקידיו של ארווין היה להטיל מהמטוס פצצת עשן של זרחן לבן לשם כינוס מבנה המטוסים שלו לקראת הגישה להפצצה. הפצצה נועדה להטלה דרך צינור שנקבע ברצפת המטוס. כשקיבל את הפקודה לחץ ארווין על כפתור הטלת הפצצה. עקב תקלה הופעל מרעום הפצצה מוקדם מדי, והיא התלקחה וניתרה מהצינור אל פניו של ארווין ופגעה בעיניו, באפו ובאחת מאוזניו. הוא איבד את היכולת לראות.
הפצצה הבוערת (בטמפרטורה של 1,100 מעלות צלזיוס) נפלה על רצפת המטוס והחלה לאכל את דופן המתכת שלו. חלל המטוס התמלא בעשן זרחני עד כדי כך שהטייסים לא היו מסוגלים לראות את לוח המכשירים שלהם. ארווין חשש שהפצצה הבוערת תחדור אל תא פצצות התבערה של המטוס ותביא להפעלתן ולהשמדת המטוס. על כן הוא נטל את הפצצה בידיו החשופות והחל לגשש את דרכו דרך מתקני המטוס כדי להגיע אל חלון תא הטייסים שבחרטומו ולהטיל אותה אל מחוץ למטוס. שולחנו המתקפל של הנווט היה פתוח ונעול וחסם את דרכו. ארווין נטל את הפצצה הבוערת תחת בית שחיו כדי לקפל את השולחן. בתוך השניות המעטות שנדרשו לו כדי לקפל את השולחן נכווה גופו מתחת לבית השחי עקב בעירת הפצצה עד צלעותיו. כעת בערו גם מדיו ושערו. הוא הצליח להגיע אל חלון תא הטייסים ולהשליך את הפצצה אל מחוץ למטוס. מפקד המטוס תיאר את מה שהתרחש:
הטייסים הצליחו להשתלט על המטוס ולהוציאו מצלילה כאשר הגיע לגובה של 91 מטר. מפקד המטוס הטיל את פצצותיו לים והפנה אל מטוסו אל שדה התעופה האמריקאי באי איוו ג'ימה כדי להביא את ארווין לטיפול רפואי במהירות האפשרית. כיוון שזרחן בוער במגע עם חמצן, התלקח הזרחן שעל גופו של ארווין שוב ושוב כל אימת שלא כוסה בתחבושות. ארווין סבל מכאבים קשים במהלך שלוש שעות הטיסה לאיוו ג'ימה, אבל נשאר בהכרה ואף דרש בשלומם של אנשי הצוות. בהגיעו לאיוו ג'ימה ציפה הצוות הרפואי שם שעקב כוויותיו הקשות לא יצליח להישאר בחיים.
מפקדיו של ארווין המליצו מיד לעטר את ארווין במדליית הכבוד על פעולתו. הגנרלים קרטיס לה מיי, מפקד חיל האוויר העשרים, וראש מטהו לוריס נורסטד (Lauris Norstad) אישרו את ההמלצה בתוך שעות. מתוך רצון להעניק את העיטור לארווין בעודו בחיים נשלח מטוס מיוחד להביא מדליה מהוואי, והשליחים הממהרים ניפצו את זכוכית הארון שבו היא הוחזקה שם. היא הוטסה לאיוו ג'ימה והוגשה לחוגר הפצוע בבית החולים.
ארווין נשאר בחיים. הוא הוטס לארצות הברית ולאחר 30 חודשי אשפוז ו-41 ניתוחים הוחזר לו כושר הראייה בעין אחת ויכולת השימוש באחת מידיו. ב-1947 אושרה לו קצבת נכות צבאית. הוא שב למדינתו אלבמה והתחתן. הוא עבד במשך 37 שנים כיועץ קצבאות בבית חולים לוותיקי צבא בעיר בירמינגהאם שבאלבמה. הוא מת בביתו בבירמינגהאם ב-2002, בגיל 80. בנו, שנולד ב-1949, היה לחבר הסנאט של המדינה.
הוקרה
ב-1951 נכלל סיפור הגבורה של ארווין בעלילת סרט המלחמה The Wild Blue Yonder. השחקן דייב שארפ (David Sharpe) גילם בו את דמותו של ארווין.
נואה ויילי
ביוגרפיה
ויילי נולד בקליפורניה שבארצות הברית, לאב יהודי ולאם נוצרית-אפיסקופלית. בן האמצעי במשפחה עם שלושה ילדים, נולד בהוליווד שבקליפורניה, לאחות האורתופדית מרג'ורי (לבית שפיר) ומהנדס החשמל סטיבן וייל. הוריו של ויילי התגרשו בסוף שנות השבעים. סבו וסבתו של ויילי מצד אביו, אדית ופרנק ויילי, הקימו בלוס אנג'לס את המוזיאון " Craft and Folk Art Museum" וסבו הקים גם את מעבדות ויילי.
ויילי למד בבית הספר Thacher באוג'יי שבקליפורניה, וסיים את לימודיו ב-1989. ויילי למד תיאטרון באוניברסיטת נורת' ווסטרן ולאחר השנה השנייה שלו בתיכון הופיע במחזות שהעלה בית ספרו ואפילו זכה בפרס עבור מחזה אותו הוא כתב. לאחר סיום הלימודים ויילי למד משחק יחד עם המורה למשחק לארי מוס בזמן שגר בדירה קטנה בשדרות הוליווד.
חיים אישיים
ב-1996 פגש ויילי את טרייסי וורבין בסט הצילומים של הסרט "The Myth of Fingerprints". הזוג נישא במאי 2000 והתגורר בחווה בעמק סנטה ינז שבקרבת סנטה ברברה. לזוג נולדו בן ובת. הזוג נפרד ב-2009 והתגרש ב-2010.
ב-2011 פגש ויילי את השחקנית שרה ולס בהפקה של Blank Theatre Company. הזוג נישא ב-2014. ב-22 ביוני 2015 נולדה בתם המשותפת.
ברוך מאיר יעקב שוחט
הרב ברוך מאיר יעקב הלוי שוחט (ניו יורק, י"ז בכסלו תשט"ו, 10 בדצמבר 1954) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות קרלין סטולין, נכד לאדמו"ר מקרלין הקודם, רבי יוחנן פרלוב.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק, לעזרא ולפייגא שוחט. אמו הייתה בת האדמו"ר רבי יוחנן מסטולין-קרלין.
כשהיה בן תשע, כשמונה שנים לאחר פטירת סבו רבי יוחנן, קיבלו אותו עליהם כאדמו"ר רוב חסידי קרלין, ובפרט הצעירים שבהם. בשל גילו הוא כונה "ינוקא". צוות מחנכים נסע לארצות הברית כדי להכינו ולהדריכו לקבלת האדמורו"ת. הוא למד בתלמוד תורה של חסידי סטולין בניו יורק.
חלק מזקני החסידות העדיפו שנה קודם הכתרתו לקבל את הנהגת רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב. לאחר האיחוד נקראה חסידות זו 'קרלין לעלוב'. לאחר פטירתו של רבי משה מרדכי סירב בנו רבי שמעון בידרמן להיקרא 'אדמו"ר מקרלין-לעלוב' ובעקבות זאת עזבו אותו חסידיו הקרלינאים וקיימו בחירות פנימיות שבסופן נבחר רבי אהרן רוזנפלד לאדמו"ר. בהליך בוררות שנערך בין שני הפלגים בשנת תשנ"א (1991) הוחלט כי החסידות בראשות רבי ברוך שוחט תיקרא קרלין-סטולין ואילו זו של 'זקני קרלין' תיקרא פינסק-קרלין.
היה נשוי לבת דודתו למשך שנתיים, עד שהתגרשו. בשנת תשל"ז נישא בשנית בארצות הברית לחיה מרים, בת הרב משה דוד שטיינוורצל, ראש ישיבת באבוב.
הנהגתו
החל להנהיג את חסידות קרלין בשלבים. בשנת תשכ"ד הגיע בליווי הוריו בפעם הראשונה לארץ ישראל. הוא נסע עם קהל עדתו למקומות הקדושים בצפון הארץ וביקר בקבר סבו בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. שמחת בר המצווה שלו התקיימה בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים. בשמחת נישואיו קיבל לראשונה את כתב ההכתרה, שעליו היו חתומים קהילות וראשי חסידות קרלין סטולין, ומאז החל רשמית להנהיג את החסידות.
בשנת תשמ"ה פרש ממוסדות העדה החרדית שבירושלים והחל לקחת למוסדותיו כספים מרשויות המדינה. בעקבות זאת פרשה מן החסידות קבוצת חסידים בראשות הרב יוסף ציינוירט ופתחה קהילה נפרדת. לימים מונה בקבוצה זו הרב אברהם חנון לאדמו"ר, והם נקראים "קהל חסידי ירושלים".
בשנת תשנ"א עלה לישראל והתיישב בירושלים. בתשנ"ו עבר להתגורר בגבעת זאב והקים שם קריה עם כשלש מאות משפחות, בשם "פרי הארץ".
בשנת תשנ"ו הכתיר בביתו את אחיו הרב יוחנן שוחט לאדמו"ר מלוצק, ואף עודד חלק מחסידיו לעזור לאחיו לבסס את קהילתו.
הרב שוחט נוסע מדי שנה בו' באייר לארצות הברית לקבר דודו האדמו"ר יעקב חיים בדיטרויט, ובי"ז בסיוון למלינוב לקבר האדמו"ר בעל הבית אהרן מקרלין.
פעלו
כשהחל גל העלייה לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991 שלח הרב שוחט שליחים כדי להביא לישראל נערים ונערות יהודים ולקרבם לשמירת מצוות. הוא הקים להם בישראל מוסדות לבנים "לציון ברינה" ולבנות "בת ציון". בקייב שבאוקראינה פתח מוסדות בנשיאותו.
הרב שוחט ממעט להשתתף באירועים ציבוריים ומקפיד שלא יצלמוהו ואינו נוקט קו רשמי בפוליטיקה הארצית עקב צוואת סבו האדמו"ר רבי יוחנן, אולם רוב חסידי קרלין תומכים באגודת ישראל. השקפתו הפוליטית היא ימנית, ובתקופת תוכנית ההתנתקות דיבר רבות על הצורך לעזור ליהודים המפונים מגוש קטיף ויזם עצרת תפלה בכותל המערבי נגד התוכנית. הוא השתתף בלוויית שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו ביוני 2014.
הוא דוגל בגישה פתוחה יחסית ללימודים אקדמיים לנשים. בסמינר של החסידות קיימים מסלולי הכנה לתעודת בגרות וכן מסלולים ללימודי תואר ראשון, בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה.
בניגוד לעמדת רוב הרבנים החרדים בישראל, הרב שוחט סבור שלא ניתן לאסור באופן גורף את השימוש באינטרנט ובמכשירי סמארטפון, ושזוהי גזרה שהציבור אינו יכול לעמוד בה ולכן גם לא תועיל. תחת זאת, לדעתו, יש להקפיד על סינון. לכן תמך בהקמת ספק האינטרנט המסונן אתרוג בהכשר מרבנים מחצרו.
הרב שוחט הוא אספן של ספרים וכתבי יד תורניים עתיקים, וספרייתו מכילה כתבי יד נדירים.
ילדיו
לרב שוחט 16 ילדים.
XXX
בסרט מככב וין דיזל כזאנדר קייג', חובב ספורט אקסטרים, ופעלולן אשר הופך בעל כורחו למרגל במשימה עבור הסוכנות לביטחון לאומי האמריקנית אשר מכריח את קייג' לחדור לארגון הפשע המחתרתי הרוסי "אנרכיה 99" על מנת להימנע מלהיכנס לכלא. "אנרכיה 99" הוקמה בתחילת שנות התשעים ומורכבת מחיילים רוסים לשעבר ממורמרים הפועלים כעת כאנשי עסקים. אנרכיה 99 פועלת בכל רחבי העולם כאשר בסיס הפעילות שלה הוא בפראג שבצ'כיה והיא מתכננת לשחרר צוללת עם נשק ביולוגי המכונה "אחאב".
דגרתל מיקרונזי
דגרתל מיקרונזי (שם מדעי: Megapodius laperouse) הוא עוף טרופי קרקעי ממשפחת הדגרתיליים והוא הקטן מבני המשפחה. מין זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע באזור חיותו - איי מיקרונזיה.
הדגרתל הוא עוף בינוני החי על קרקע. אורכו 38 ס"מ והוא בעל כסות נוצות שחורה או חומה כהה וראש בהיר יותר ובעל ציצה קנה ממעל. המקור כתום ועל הצוואר חלק עור אדום. הרגליים גדולות ביותר וצהובות. הוא קורא בקול גבוה.
הוא חי בשטחים מיוערים באיי האוקיינוס השקט וניזון על קרקע היער ממגוון מזונות מהחי והצומח. הוא חי באיי מריאנה באסנשן, אגריגן, פאגן, אגויגאן ואלמגן וכמה בודדים נצפו בסאיפאן וטיניאן.
הדגרתל מצוי בסכנת הכחדה בטבע מכיוון שהתקיים במשך תקופה ארוכה באיים מבודדים שהפכו אותו לחסר פחד מפני ציידים ומטורפים שהובאו על ידי האדם לאיים. כמו כן שריפת צמחייה והכנסת צמחים פולשים שפגעו ביערות גרמו למין להתמעט.
27 ביוני
27 ביוני הוא היום ה-178 בשנה (179 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 187 ימים
ה'תקמ"ח
נפטרו
א' באייר - רבי מנחם מנדל מוויטבסק
משמעות הספר בהיסטוריה האמריקאית
משמעות הסְפר בהיסטוריה האמריקאית (באנגלית: The Significance of the Frontier in American History) היא מסה מאת פרדריק ג'קסון טרנר, שראתה אור ב-1893 והציגה תזה לפיה גרעינה של ההיסטוריוגרפיה האמריקנית הוא תהליך כיבוש הסְפר (חזית ההתיישבות) באמריקה, תזה הידועה כ"תזת הספר" (Frontier Thesis). טרנר התייחס למושג "סְפר", לא כאל מושג גאוגרפי גרידא (קצה גבול ההתיישבות, שאחריו משתרעת שממה), אלא לתפיסת עולם שבבסיסה אתוס ההתפשטות אל שטח חופשי וחסר גבולות, שאפיינה את המתיישב באמריקה וממשיכה לעצב את המחשבה האמריקאית. התזה הוצגה לראשונה במסגרת מפגש מיוחד של האגודה ההיסטורית האמריקאית בהתערוכה העולמית של שיקגו (1893).
פרסום המסה
המסה פורסמה לראשונה כסיכום הרצאתו של טרנר בכנס, בגיליון כתב העת Proceedings of the State Historical Society of Wisconsin וב-Annual Report of the American Historical Association. ב-1921 נדפסה שנית כפרק הראשון בספרו של טרנר The Frontier in American History.
משמעות הספר בהיסטוריה האמריקאית
טרנר התייחס לאמריקה כדוגמה לתהליך התפתחות דרמטית של האנושות, שנולדה מחדש ביבשת החדשה, בפרק זמן קצר. הספר במזרח המיושב היה מסחר ותעשייה, יזמות והמצאה טכנולוגית; בצפון המערב התיכון היה הספר התמודדות חקלאית; בדרום ובמערב התגבש הספר בצורת המערב הישן של אמריקה כהתמודדות של בוקרים וכורי זהב מול אינדיאנים ואיתני הטבע.
הגיבור האמריקאי הוא ה"פיוניר", החלוץ האמריקאי. הוא מתאפיין ביוזמה, סקרנות, עצמאות, סתגלנות, אי תלות ויכולת התמודדות. עקרונית, דבר אינו מגביל את התפשטותו למעט כוחות הטבע. החברה בה הוא פועל מעלה על נס את האינדיבידואליזם, חירות האדם והשוויון, חסר המעמדות. כל אדם נבחן לפי הישגיו בפועל ולפי התמודדותו עם האתגרים.
טרנר סקר את תקופת ה"ספר" מתחילת ההתיישבות בראשית המאה ה-17 ועד סוף המאה ה-19. בתקופה זו גובש רעיון הדמוקרטיה כהסכם בין אנשים חופשיים והפך את ארצות הברית למודל ומופת להתאגדות החלוצים למטרות משותפות, תוך שמירה קפדנית על עצמאותם.
"תזת הספר" היוותה כלי פרשני, היסטוריוגרפי וסוציולוגי ששימש חוקרים במשך דורות לחקור את תולדות אמריקה לאורו והיווה בסיס לכמות גדולה מאוד של מחקרים כגון הקשר שבין אינטרסים אזוריים לפוליטיקה גלובלית, השתייכות אידאולוגית וריבוד חברתי. התזה נושקת לתזות אחרות דומות הקשורות למשל לטבעו של הגזע האנגלו-סקסי לחירות ודמוקרטיה או לתפקידה של הנצרות הפרוטסטנטית בפיתוח הקפיטליזם ("התזה של מקס ובר") או הקשריה לדרוויניזם חברתי. דוגמה להשלכה של התזה היא הגדרתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי את חקר החלל כ"סְפר החדש" (New Frontier).
ביקורת על התזה
הביקורת על התזה של טרנר מתמקדת בהעדפתו את ההסבר ההיסטוריוגרפי התלוי בגורם יחיד - הספר והשאיפה לכבשו, מבלי לתת את הדעת על רכיבים נוספים, כלכליים, פוליטיים ואנושיים, שהניעו תופעות שונות שהוא כורכן יחדיו בהסבר יחיד, קוסם ומשכנע ככל שיהיה. בין המבקרים ניתן למנות את ספרו של ג'ורג' וילסון פירסון (George Wilson Pierson) מ-1942, The Frontier and American Institutions: A Criticism of the Turner Thesis וכן יהושע אריאלי, המדגיש את הכוחות הכלכליים כגון התיעוש והעיור שהשפיעו לא פחות על האתוס האמריקאי והתפתחות הדמוקרטיה שלה ומוסדותיה.
מייק אינז
מייקל "מייק" אינז (באנגלית: Mike Inez; נולד ב-14 במאי 1966 בסן פרננדו, קליפורניה, ארצות הברית) הוא מוזיקאי רוק אמריקני המוכר בעיקר כבסיסט של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס.
אינז ניגן בס באלבומים No More Tears ,Blizzard of Ozz ו-Live and Loud של אוזי אוסבורן. בסוף 1993 החליף את מייק סטאר באליס אין צ'יינס, מיד לאחר הקלטתו של האלבום Dirt.
ב-1995 ניגן בפרויקט-הצד של גיטריסט Guns N' Roses לשעבר, סלאש, "Slash's Snakepit". ב-1998 ניגן באלבום Boggy Depot של ג'רי קאנטרל. ב-2002 הוזכר אינז כאחד מהמועמדים להחלפתו של ג'ייסון ניוסטד במטאליקה. במשך השנים הקליט מספר שירים במסגרת להקת בלאק לייבל סוסייטי.
ב-2005 התאחד עם ג'רי קאנטרל ושון קיני להופעת התרמה חד-פעמית לנפגעי אסון הצונאמי. ב-2006 התאחדה הלהקה שוב לשם קיום סיבוב הופעות.
אחרית הימים (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הערצת חכמי הקדם (לאונרדו דה וינצ'י)
הערצת חכמי הקדם (באיטלקית: Adorazione dei Magi) הוא ציור לא גמור שצייר בשנת 1481 לאונרדו דה וינצ'י. דה וינצ'י הוזמן על ידי הנזירים האוגוסטינים של כנסיית סאן דונאטו, סקופטו, שבקרבת פירנצה, לצייר ציור שיקשט את המזבח הגבוה בכנסייה ויתאר את חכמי הקדם ("המאגים" או "האמגושים") הבאים לסגוד לרך הנולד ישו, כמתואר בברית החדשה:
רקע היסטורי
ב-1568 הזכיר ג'ורג'ו ואזארי בספרו "חיי האומנים", כי התמונה עברה לרשותו של אדם בשם אמריגו בנצ'י.
ב-1621 הפכה התמונה לנכס של משפחת מדיצ'י, ומ-1768 הוצגה בחדר המדליות של המשפחה, שבארמונה, כיום גלריה אופיצי בפירנצה. לאחר תקופה קצרה בווילה של מדיצ'י בקסטלו, הועברה התמונה ב-1784 סופית לגלריה אופיצי ומאז היא שמורה שם, ומוצגת באולם לאונרדו, לצד ציורים אחרים של לאונרדו ושל ורוקיו. גודל הציור הוא 246x243 סנטימטרים, והוא נחשב ליצירתו הניידת הגדולה ביותר של לאונרדו. סבורים שהוא קוצץ בכ-10 סנטימטרים מחלקו התחתון.
תיאור התמונה
בציור מתואר ישו כשהוא בזרועותיה של אמו, מרים הבתולה. חכמי הקדם כורעים ברך, ויוצרים תבנית משולש עם ישו ומרים. ביתרת התמונה מופיעות דמויות שונות, ובהם אחת שמשערים כי היא מייצגת את דה וינצ'י עצמו (הדמות שבימין התמונה).