cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקרונזיה
יחסים עם ישראל
כמדינה שבה לארצות הברית יש מעמד מיוחד, מיקרונזיה נחשבת לתומכת באופן עקבי בישראל גם בהצבעות באו"ם.
לביבה
תפוצה
המאכל נפוץ בארצות מזרח ומרכז אירופה - לוקסמבורג, לטביה, גרמניה, ליטא, יהדות אשכנז, שווייץ (כרושטי), אוסטריה, בלארוס (שם היא מוגדרת כמאכל הלאומי), אוקראינה, פולין, הונגריה, סלובקיה, פרוסיה וצ'כיה. מאכלים דומים מכינים גם במטבחים אחרים, כמו המטבח העיראקי (למשל, עארוק) המטבח ההודי, והמטבח הקוריאני (למשל פאג'ון).
מיקרונזיה
יחסים עם ישראל
פעם בשנה שולח ארגון מגן דוד אדום צוות רפואי למדינה כדי לעזור בפיתוח שירותי רפואת החירום המקומיים. ב-29 בנובמבר 2012 הייתה מיקרונזיה בין 9 המדינות שהצביעו נגד הכרה במדינה הפלסטינית כמדינה משקיפה באו"ם.
לביבה
תפוצה
באוקראינה, בלארוס ורוסיה מכנים לביבות תפוחי אדמה "דרוני" או "דרניקי" (באוקראינית: деруни, ברוסית: драники ובבלארוסית: дранікі) בגרמניה הן מכונות "רייבקוכן", או "קרטופלפופר", ואוכלים אותן כמנה מלוחה, או כמנה מתוקה עם רוטב תפוחי עץ וקינמון, ומקובל מאוד להגיש אותן בשווקים ובחגים בעונה הקרה.
בחנוכה
גרסאות מקבילות ללביבות אלו קיימות למשל במאכל עממי גרמני, המכונה קארטופֶלפוּפר (Kartoffelpuffer) או רַייבֶּקוּכן (Reibekuchen); במאכל הלוקסמבורגי המסורתי גרומפרקישלשן Gromperekichelchen); במאכל השווייצרי "רושטי" (Rosti); במאכל הספרדי "טורטייה דה פטאטה" (Tortilla de Patata), ועוד.
בפסח
בשל המגוון המוגבל למדי של המאכלים הכשרים לפסח, הפכו הלביבות למאכל פופולרי מאוד בחג ולחלק מההווי שלו. בשל הימנעות מחמץ, לביבות הפסח כדוגמת הכרמזלך אינן מכילות קמח, ועשויות להכיל תחליף כשר לפסח כגון קמח תפוחי אדמה או קמח מצה.
תחנת סביולובסקאיה (קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה)
תחנת סביולובסקאיה (ברוסית: Савёловская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
התחנה ממוקמת על גבול הרבעים מרינה רושצ'ה, ובוטירסקי, וקרויה על שם תחנת הרכבת סביולובסקאיה.
תחנת סביולובסקאיה נפתחה ב-31 בדצמבר 1988, והיא ממוקמת בכיכר סביולובסקוגו ווקזלה.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו הטבעת הגדול.
יחסי טאיוואן–לאוס
יחסי טאיוואן–לאוס הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה הסינית והרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס.
סקירה כללית
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1953, כאשר לאוס כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין (סין הלאומנית או טאיוואן) כממשלה הלגיטימית היחידה של סין. ב-25 באפריל 1961 העבירה לאוס את הכרתה לממשלת הרפובליקה העממית של סין בבייג'ינג. עם זאת, ב-16 במאי 1962, ניתקה הממשלה המלכותית את היחסים הדיפלומטיים עם סין הקומוניסיטית והחזירה את היחסים עם ממשלת טייפה, והתיישרה עם הברית האנטי-קומוניסטית במלחמת וייטנאם עד 1975, כאשר הממשלה הקומוניסטית החדשה בלאוס ביססה מחדש את היחסים עם סין. לאוס מיוצג על ידי משרד הנציג הכלכלי והתרבותי של טאיפיי בהאנוי לעניינים הקשורים לטאיוואן.
יחסים כלכליים
בשנת 2020, לאוס הייתה שותפת הסחר ה-125 בגודלה, השותפה לייבוא ה-104 בגודלה ושותפת הייצוא ה-134 בגודלה של הרפובליקה הסינית. שווי היצוא ללאוס עמד על 6 מיליון דולר, ירידה של 40.669% לעומת השנה שקדמה לה. שווי היבוא מלאוס היה 12.4 מיליון דולר, ירידה של 5.246% לעומת השנה שקדמה לה.
לייזר מצב מוצק
לייזר מצב מוצק הוא לייזר שמשתמש בחומר במצב צבירה מוצק כחומר הלזירה ובלייזר אחר כדי לבצע שאיבה אופטית המאפשרת את יצירת קרן הלייזר.
היסטוריה
לייזר מצב מוצק הוא הלייזר הראשון שהומצא, כאשר חומר הלזירה שלו היה אודם (ruby). השימוש בלייזר מצב מוצק הוא מועט, מכיוון שלא ניתן להפיק מגביש קרן לייזר בעוצמה חזקה מבלי להרוס אותו. בנוסף, כאשר מפעילים את הלייזר מחדש יש להפעיל לייזר נוסף למחזור חומר הלזירה.
סוגים
ישנם סוגים רבים של לייזר מצב מוצק. אלו הם השלושה הנפוצים ביותר: לרוב משתמשים בלייזר דיודה על מנת לבצע שאיבה אופטית בחומר הלזירה של הלייזר המוצק.
שימושים
היתרון שיש ללייזר מצב מוצק הוא שאפשר לייצר בעזרתו פולסים קצרים מאוד, קוהרנטיים יותר ובאורכי גל שלייזרים אחרים לא יכולים לבצע או משיגים תוצאת נמוכות. יש המשתמשים בלייזר מצב מוצק מסוג (Nd:YAG) כדי לחתוך לוחות מתכת גדולים.
חברת רפאל מפתחת את מערכת מגן אור, להגנה מפני רקטות ומרגמות, שמבוססת על לייזר מצב מוצק.
לקריאה נוספת
(Optical Pumping MIT Department of Physics (Dated: February 17, 2011
Digimon Story: Cyber Sleuth
Digimon Story: Cyber Sleuth (ביפנית: デジモンストーリー　サイバースルゥース) הוא משחק תפקידים ממוחשב שפותח על ידי האולפן והופץ על ידי  היפניות. המשחק הופץ ביפן ב-12 במרץ 2015 עבור קונסולות הפלייסטיישן ויטה ופלייסטיישן 4. המשחק מבוסס על הסדרה "דיג'ימון" ומשמש כחלק החמישי בסדרת "Digimon Story". המשחק משמש כהמשך למשחק משנת 2011. המשחק הופץ בצפון אמריקה ב-2 בפברואר 2016 והפך למשחק הדיג'ימון הראשון ששוחרר בצפון אמריקה לאחר המשחקים "".
משחק המשך בשם "Digimon Story: Cyber Sleuth – Hacker's Memory" הופץ ביפן בשנת 2017 ובצפון אמריקה בשנת 2018. ביולי 2019, שני המשחקים זכו לעיבוד עבור קונסולת הנינטנדו סוויץ' ולמחשב האישי תחת השם "Digimon Story Cyber Sleuth: Complete Edition" שאיגד את שני המשחקים כחבילה אחת שלמה.
משחקיות
המשחק הוא משחק תפקידים ממוחשב המשוחק מנקודת מבט של גוף שלישי (השחקן רואה את הדמות מאחורי גבה). השחקן שולט בדמות אנושית שמסוגלת להילחם בעזרת דיג'ימונים, מפלצות דיגיטליות שמקורן ברשת האינטרנט. לכל דיג'ימון יש סוג ואלמנט בו הוא מתמחה. השחקן יכול לבחור באחד משלושה דיג'ימונים בתחילת המשחק: טריירמון, פלמון או האגורומון ובהמשך להשיג דיג'ימונים נוספים עם התקדמות העלילה. המשחק מציג 249 דיג'ימונים (341 כולל משחק ההמשך) אותם השחקן יכול לאמן ולהילחם בעזרתם. 7 מהדיג'ימונים במשחק הוצגו ביחד עם ה-DLC (חבילת הרחבה בתשלום) למשחק ועוד שניים שהם בלעדיים לגרסאות בצפון אמריקה. המשחק מציג גם מערכת בשם "משחק חדש+" לפיה השחקן יכול להתחיל את העלילה מחדש כאשר ברשותו כל הדיג'ימונים, החווה והשדרוגים אותם הוא השיג קודם לכן.
השחקנים תופסים שליטה על דמותו של איבה, נער (או נערה, בהתאם למגדר אותו השחקן בוחר) שגולש באינטרנט עם חבריו. האינטרנט במשחק הוא משוכלל יותר ומציג מציאות רבודה בה הגולשים "נכנסים לרשת" באופן פיזי כאווטארים ומתקשרים אחד עם השני. בעקבות תקרית ברשת שקשורה לדיג'ימונים, השחקן מאבד את גופו הגשמי ובעצם גופו הופך לגוף שמורכב מנתונים דיגיטליים. תכונה זו מאפשרת לשחקן להיכנס לרשת האינטרנט מכל טרמינל שימצא בעולם המשחק ולעבור באופן חופשי בין העולם האמיתי לעולם הדיגיטלי. לאחר התקרית, השחקן הופך לשוליה של חוקרת פרטית בשם קיוקו והשניים מנסים לפתור תעלומה שקשורה לפגיעה באנשים ברשת האינטרנט, תוך שהם פותרים חקירות שונות.
בדומה למשחקי "דיג'ימון" נוספים, הקרבות במשחק הם מבוססי תורות. השחקן יכול להכניס לזירה עד לשלושה דיג'ימונים ולהילחם בעזרתם בדיג'ימונים אחרים. מאמני דיג'ימונים במשחק נקראים "האקרים" והדיג'ימונים במשחק זה נחשבים לתוכנת מחשב שהאקרים נעזרים בה כדי לפרוץ לאתרים או לחשבונות אינטרנט ולגנוב נתונים. השחקן יכול להילחם בהאקרים שונים במהלך המשחק או בדיג'ימונים פראיים. כאשר הקרב מתחיל, תוכנה שיש ברשות השחקן "סורקת" את הדיג'ימון שמוצג בקרב וכאשר השחקן סרק 100% מתוכו (לאחר לחימה באותו הדיג'ימון מספר פעמים), הוא מסוגל לייצר דיג'ימון כזה לעצמו. במהלך הקרבות, השחקן יכול להשתמש בהתקפות רגילות, סקילים ייחודיים שיש לכל דיג'ימון וכן להשתמש בחפצים על מנת לחזק התקפה או הגנה וכן לחדש את נקודות החיים. המשחק מציג מערכת קומבואים כאשר אם יש לשחקן יותר מדיג'ימון אחד בזירה, השניים יכולים לתקוף ביחד באותו התור וליצור מתקפת שרשרת חזקה.
המשחק מציג פיצ'ר בשם "דיג'י-חווה" בעזרתו השחקן מסוגל להשאיר דיג'ימונים שיצר בחווה וירטואלית ולתת להם פקודות שונות. השחקן גם מסוגל לתת לדיג'ימונים בחווה חפצים שונים שישפרו את רמת החברות עם השחקן או התקפה, הגנה, מהירות וכדומה. השחקן יכול לתת לדיג'ימונים בחווה פקודות כלליות: להתאמן, לחקור ולייצר חפצים. כל פקודה נמשכת מספר שעות אמיתיות ובעזרתן השחקן יכול לאמן את הדיג'ימונים ברשותו, לבקש מהם לייצר עבורו חפצים שונים ולחקור את רשת האינטרנט במטרה למצוא רמזים לחקירותיו.
כמו במשחקים אחרים בסדרה, לכל דיג'ימון יש מעין "עץ התפתחויות" והשחקן יכול לפתח דיג'ימון יחיד למספר צורות שונות בהתאם לבחירתו. לעיתים, כדי להתפתח לצורה מסוימת, השחקן צריך למלא אחר דרישות מסוימות. לדוגמה, ישנן התפתחויות שדורשות רמת חברות מסוימת או נתונים התקפיים או הגנתיים מסוימים. השחקן יכול למלא דרישות אלו בעזרת לחימה עם הדיג'ימון שלו או להשאירו בחווה ולהביא לו חפצים שונים.
בניגוד למשחק "פוקימון", השחקן לא יכול באופן אוטומטי להשאיר באמתחתו שישה דיג'ימונים, אלא הוא מוגבל בזיכרון. ככל שהדיג'ימונים שברשותו חזקים ומפותחים יותר, הם יתפסו יותר זיכרון. במהלך המשחק, השחקן יכול להרחיב את הזיכרון שברשותו בעזרת פריטים שונים שהוא מוצא בתיבות בעולם המשחק או דרך פתירת חקירות.
השחקן מסוגל לשוטט ברשת או בעולם האמיתי ובעזרת מילות מפתח לתחקר דמויות שונות במטרה למצוא רמזים לחקירותיו. חלק מהאנשים אותם השחקן יחקור יתגלו כעוינים וירצו להילחם בשחקן בעזרת הדיג'ימונים שלהם, אחרים יינדבו לו מידע בשמחה. עולם המשחק הוא אינו עולם פתוח, אלא מורכב ממפות המוגבלות בגודלן אותן השחקן יכול לחקור בחופשיות ולדבר עם אנשים שנמצאים בהן. ככל שהשחקן מתקדם בעלילת המשחק, מפות חדשות ייפתחו ואיתן גם אפשרויות חדשות.
המשחק Hacker's Memory הוסיף מספר דיג'ימונים חדשים שלא היו זמינים במשחק הקודם ומצבי משחק חדשים, ביניהם קרב 3 על 3 בו המטרה של קאיסוקה (פרוטגוניסט המשחק) ביחד עם עוד שני חברים היא לכבוש כמה שיותר שטח ממפת האויב ולצבור נקודות במטרה לנצח. בנוסף השחקן יכול למצוא ברחבי עולם המשחק קבצים בשם "זכרונות ההאקר" ובעזרתם לגלות יותר מידע על עולם המשחק, הדמויות השונות ועל התופעות שמתרחשות בטוקיו.
Digimon Story: Cyber Sleuth
לעזרתו של איבה מגיעה חוקרת פרטית בשם קיוקו שמחליטה להעסיק את איבה בתור עוזר במשרד החקירות שלה, תוך מטרה למצוא מה קרה לגופו הגשמי של איבה. בהגיעם למשרד, איבה מגלה שגופו החדש ניחן ביכולת להשתגר ישירות לרשת EDEN דרך טרמינלים שונים בעולם האמיתי. קיוקו ואיבה נעזרים רבות ביכולת זו במהלך חקירותיהם.
במהרה, השניים מגלים שמשתמשים שונים ברשת EDEN נכנסו למצב של תרדמת. כעת, על איבה וקיוקו לגלות מה הגורם לתרדמת של משתמשי EDEN ולעזור לאיבה להחזיר את גופו חזרה לקדמותו.
Hacker's Memory
עלילת המשחק מתרחשת במקביל לעלילת המשחק הקודם ומתמקדת בדמותו של קאיסוקה אמסאווה, נער שהפרופיל שלו ברשת החברתית נגנב על ידי האקר מסתורי ובעקבות כך, קאיסוקה מופלל בפשע שלא ביצע. כעת, קאיסוקה מצטרף לקבוצת האקרים בשם "Hudie" במטרה לאתר את ההאקר שגנב את הפרופיל שלו ולנקות את עצמו מכל אשמה.
משחק זה מתרחש במקביל לעלילת Cyber Sleuth והשחקנים פוגשים דמויות שהופיעו במשחק הקודם ובכך מקבלים מעין זווית נוספת לאירועים המסתוריים שהתרחשו ביפן. במשחק זה, קאיסוקה הוא שונה מאיבה (גיבור המשחק הקודם) ואין ברשותו גוף שמורכב מנתונים דיגיטליים. במקום זאת, קאיסוקה מסוגל להתחבר לרשת EDEN דרך המחשב בבסיס קבוצת ההאקרים בעזרת משקפי המציאות הרבודה שברשותו. מלבד האפשרות להיכנס לרשת ה-EDEN או לדיג'י-חווה, קאיסוקה מסוגל להיכנס לפורום של הקבוצה ולקבל מגולשים בקשות לעזרה (בדומה לתיקי החקירה שאיבה קיבל במשחק הקודם).
פיתוח
פיתוח המשחק הוכרז לראשונה בדצמבר 2013 על ידי המגזין היפני. קדימון חשיפה שוחרר באותו החודש באתר הרשמי של המשחק. תאריך השחרור הרשמי הופץ בגיליון של חודש ספטמבר 2014 במגזין V Jump. המשחק פותח על ידי האולפן Media.Vision ועיצוב הדמויות נעשה על ידי, האחראי בין היתר על העיצובים למשחק ולמאנגה.
מונטריאול פורום
מונטריאול פורום (באנגלית: The Montreal Forum, בצרפתית: Le Forum de Montréal) היה אולם ספורט ששימש בעיקר למשחקי הוקי קרח במונטריאול, קוויבק, קנדה. האולם התפרסם כאולם הביתי של קבוצת ה-NHL מונטריאול קנדיאנס מ-1926 ועד סגירתו ב-1996. הוכרז כאתר היסטורי לאומי של קנדה ב-1997. האולם משמש כיום מרכז מסחרי תחת השם "סינפלקס פורום".
בנייתו
התוכנית המקורית מ-1923 הייתה לאולם בן 12,500 מושבים, אך בסופו של דבר התקבלה תוכנית חסכונית יותר לאולם בן 9,300 מושבים. למרות התוכנית לאולם קטן יותר, חברת "מונטריאול ארנה קומפאני" שתכננה אותו התקשתה בתחילה למצוא לו מימון. משהושג המימון נבחר עבורו אתר, מגרש החלקה על גלגיליות במרכז מונטריאול. עלות בניית האולם הייתה כ-1.5 מיליון דולר קנדי (על פי תחשיבי בנק קנדה, כ-20 מיליון דולר קנדי במונחי 2010).
אולם הוקי קרח
האולם נפתח ב-29 בנובמבר 1924 במשחק שבו ניצחו הקנדיאנס את טורונטו סנט-פטריקס (כיום טורונטו מייפל ליפס), אך הוא יועד להיות אולם ביתי של היריבה העירונית, מונטריאול מארונס. רק ב-1926 הצטרפו הקנדיאנס לאולם כקבוצה ביתית מן המניין.
בנוסף לשתי קבוצות ה-NHL אירח האולם משחקי הוקי קרח רבים בליגות משניות, מקומיות, וליגות לשחקנים צעירים.
ב-1938, עם התפרקותה של מונטריאול מארונס, נותרו הקנדיאנס כקבוצה הביתית העיקרית של האולם, והאולם הפך להיות מזוהה איתה מאז ועד סגירתו.
האולם עבר שני שיפוצים מרכזיים: ב-1949 נבנה בו מפלס חדש של יציעים שהעלה את תכולתו ל-13500 מושבים; וב-1968 עבר האולם שיפוץ מסיבי, שבו הפך לאחד האולמות המודרניים בצפון אמריקה במונחי התקופה. אחד מסמליו של האולם, שהפך לסימן ההיכר העיקרי שלו, היו המדרגות הנעות שנבנו בו, ושנראו היטב מבחוץ מבעד לחלונות גדולים בחזיתו; גרמי המדרגות הצטלבו זה בזה והוארו בלילות כדי ליצור רושם של שני מקלות הוקי קרח מצטלבים.
מונטריאול פורום אירח ב-2 בספטמבר 1972 את משחק מספר 1 בסדרת הפסגה בין קנדה וברית המועצות.
ענפי ספורט אחרים
האולם אירח גם ענפי ספורט אחרים לאורך ההיסטוריה שלו - כדורגל באולמות, טניס, אגרוף ולקראת סגירתו גם הוקי רולר. עיקר שימושו לספורט שאינו הוקי קרח נעשה באולימפיאדת מונטריאול (1976), במסגרתה אירח את תחרויות ההתעמלות, הכדורסל, הכדוריד, הכדורעף והאגרוף. נדיה קומנץ' ביצעה באולם את תרגיל המקבילים המדורגים ההיסטורי שלה, שזכה לציון 10 הראשון אי פעם בהתעמלות.
סגירתו
ב-11 במרץ 1996 שיחקה מונטריאול קנדיאנס את משחקה הביתי האחרון באולם, כשניצחה 4:1 את דאלאס סטארס. מיד אחרי המשחק, שנערך בנוכחות גדולי שחקני הקנדיאנס מכל הזמנים, יצא מצעד לפיד מחדר ההלבשה של הקנדיאנס אל הקרח, ומשם אל סנטר בל, האולם החדש המארח אותם עד היום. זה היה אירוע הספורט האחרון באולם.
לאחר סגירתו
לאחר סגירת האולם, הוא שימש כתפאורה למספר סצינות לסרט עיני נחש של בריאן דה פלמה. עם סיום הצילומים נסגר הבניין, שופץ מהיסוד, והפך למרכז מסחרי בשם "פפסי פורום". מאוחר יותר רכשה חברת בתי הקולנוע "AMC Theatres" את המבנה והפכה את רובו למתחם בתי קולנוע. כיום נמצאות זכויות השם אצל חברת הבידור הקנדית "סינפלקס" (Cineplex), והמבנה נקרא "סינפלקס פורום".
עם זאת, מורשתו של הפורום נותרה במרכז המסחרי עד היום. עיגול האמצע של זירת הקרח שוחזר במרכז הבניין כשהוא נושא את לוגו הקנדיאנס, ולידו נבנה קטע יציע שנשמר מהיציעים המקוריים, עם פסל של אוהד הנשען קדימה כצופה על משחק. פסל של מוריס רישאר, מגדולי כוכבי הקנדיאנס בכל הזמנים, עומד סמוך לשחזור היציע.
הבניין הוכרז כאתר היסטורי לאומי של קנדה ב-1997. בנימוקי וועדת האתרים והאנדרטאות הלאומיים של קנדה נכתב:
עאישה בן אחמד
עאישה בן אחמד (בערבית: عائشة بن أحمد; נולדה ב-7 בפברואר 1989) היא שחקנית תוניסאית ששיחקה בסרטים, בסדרות טלוויזיה, ועל הבמה. היא נהייתה מפורסמת בתוניסיה כאשר הופיעה ב-2012 בסדרה "לעיני קתרין". ב-2016, בזכות הופעתה בסרט "נשמה יקרה", היא זכתה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הסרטים של אל-חוכיימה במרוקו.
ביוגרפיה
בן אחמד נולדה ב-7 בפברואר 1989 בתוניס, בירת תוניסיה. אביה היה טייס בחברת התעופה תוניסאייר, ולכן היא קיבלה טיסות בחינם וטיילה הרבה. בצעירותה, היא רקדה בקבוצת סיהם בלקהודג'ה ואחר מכן למדה אומנות גרפית ופרסום בבית ספר לאומנות בתוניס.
הקריירה שלה כשחקנית החלה בשנת 2010, כאשר השתתפה בסרט "סיפורים תוניסאיים" בבימוי נאדה אלמזני חפיד. שנה לאחר מכן, היא השתתפה בסרט הסורי "החבר האחרון שלי" בבימוי ג'וד סעיד. בשנת 2012, גילמה את נדיה, בסדרת הטלוויזיה "לעיני קתרין" והתפרסמה בתוניסיה. ב-2013 היא גילמה את זוהרה בסרט התוניסאי "ערב יום חמישי".
בן אחמד עברה למצרים בשנת 2015 כדי לשחק בסדרת הטלוויזיה "אלף לילה ולילה", אליה נבחרה במיוחד לגלם את התפקיד של חולת אמנזיה קאמר זאמן. ב-2016, בזכות הופעתה בסרט "נשמה יקרה", היא זכתה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הסרטים של אל-חוכיימה במרוקו. היא גם הופיעה בסרט "זיזו" של פריד בוגדיר שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קהיר. בשנת 2017, בן אחמד גילמה את נוהא בסרט "התא" של טארק אלעריאן.
פאוזי אל-כותוב
פאוזי אל-כותוב ( מערבית: فوزي نامق القطب 1917 -1988), מחבל ערבי-מוסלמי ששימש כקצין חבלה ראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני במהלך מלחמת 1948. הכין מטעני נפץ רבים, בין השאר את המטענים שגרמו לפיצוץ ברחוב בן יהודה בו נרצחו 58 בני אדם.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ב-1917. בצעירותו עבד כחלבן, ומכר חלב בשכונות ירושלים, ביניהן גם בשכונות יהודיות כגון משכנות שאננים. בימי המרד הערבי הגדול, השתתף במספר פעולות התקפה כלפי שיירות יהודיות.
הכשרה כחבלן
בסוף שנות השלושים למד חבלה בגרמניה הנאצית ובנוסף עבר קורס קומנדו מטעם האס. אס בהולנד. במהלך הקורס סירב למילוי פקודה ובעקבות כך נכלא במחנה ריכוז ליד העיר ברסלאו בגרמניה. בעקבות קשריו של המופתי הירושלמי- חאג' אמין אל-חוסייני עם צמרת ההנהגה הנאצית, שוחרר אל-כותוב ממאסרו. לאחר מכן, חזר לארץ ישראל ועם פרוץ המלחמה באזור, מונה לקצין החבלה הראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני שחנתה בביר זית.
פעולות חבלה בולטות
לפי ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין, אל כותוב היה האחראי לפיגוע במשרדי העיתון ה"פלסטיין פוסט" (כיום- ג'רוזלם פוסט). הוא הכין את מטען החבלה והרכיב אותו על משאית של הצבא הבריטי. המשאית הובאה על ידי שני חיילים בריטים שערקו מהצבא. בלילה שבין ה-1 ל-2 בפברואר 1948, התפוצצה משאית התופת ברחוב הסולל שבמרכז העיר. מהפיצוץ נהרגו ארבעה אנשים ונפצעו כשלושים. נזק כבד נגרם למבני משרדים ובתי מגורים הסמוכים לפיצוץ.
עשרים ימים לאחר הפיגוע ברחוב הסולל, בוצע הפיגוע ברחוב בן יהודה. אל כותוב היה אחראי על הכנת חומר הנפץ והרכבתו על משאיות. עריקים מהצבא הבריטי הביאו לאל-כותוב שלוש משאיות צבאיות. אחת המכילה שלוש טונות, ושתיים המכילות טונה וחצי כל אחת. אל כותוב העמיס עליהן יותר מטונה טי.אן.טי, מאה קילוגרם תערובת של אשלג ואלומיניום – על מנת להעלות את הטמפרטורה, וכן בקבוקי מולוטוב שפיצוצם יסייע להגדלת טווח הפגיעה על עבר הבתים שבסביבה. ב-22 בפברואר 1948, התפוצצו שלוש משאיות התופת ברחוב בן יהודה בירושלים. מהפיצוץ נהרגו 58 אנשים ונפצעו כ-140 נוספים. שלושה בניינים נהרסו לחלוטין.
ב-1967 היגר לדמשק שם פתח משרד לתרגום הודות לשליטתו בשפות רבות ביניהן- אנגלית, גרמנית, טורקית ואיטלקית. מת ב-8 באוגוסט 1988 ונקבר בדמשק.
הערות שוליים
فوزي القطب
שועל (שבט)
שוּעל (שם מדעי: Vulpini) הוא שבט המכיל מספר סוגים של יונקים טורפים במשפחת הכלביים. השועלים מאופיינים בחוטמם הארוך והצר, בזנבם הפרוותי ובמבנה גופם הקטן-בינוני יחסית לאחרים במשפחת הכלביים.
בשבט זה ישנם כ-15 מיני שועלים ב-3 סוגים, מרביתם הגדול - 12 מינים שייכים לסוג שועל. מין השועל הנפוץ ביותר הוא שועל מצוי (Vulpes vulpes). מספר סוגי כלביים בעלי גוף דומה גם מכונים שועלים אך אינם קרובים טקסונומית לשבט, ביניהם: שועל אפור, שועל זאבי, שועל הסרטנים, שועל דרום-אמריקאי ושועל קטן-אוזן.
שועלים ידועים בתרבות הפופולרית של ימינו ובכמה סיפורים מוצגים שועלים כחכמים וערמומיים, אם כי הוא לא יותר מתוחכם מטורפים אחרים. שועלים באזורים מסוימים מתקרבים ליישובים ואף גודלו לעיתים כחיות מחמד (בסיביר).
דוד מימון
דוד מימון (15 בפברואר 1929 – 14 במאי 2010) היה אלוף בצה"ל ונציב בתי הסוהר בשנים 1986–1987.
בתאריך ה-15.2.2010, 3 חודשים לפני שנפטר, נישא לבת זוגו מזה 18 שנה לאה שקד.
קורות חייו
עם הקמת צה"ל הצטרף לחטיבת גבעתי יחד עם שלושה מאחיו. לאחר שאחיו נהרג בקרב, הועבר מימון לתפקידי הדרכה בגדנ"ע ופיקד על חטיבת גדנ"ע תל אביב. ב-1956 חזר לתפקידים קרביים, שירת כמפקד יחידת הסיור ביחידת המיעוטים ובין השנים 1962 ל-1963 כקצין מבצעים בפיקוד הדרום. ב-1964 התמנה לסגן מפקד גדוד בחטיבת גולני, ולאחר מכן מילא שורה של תפקידים בפיקוד הדרום ובסיני, כולל במלחמת ששת הימים.
לאחר המלחמה התמנה למפקד מחוז הנגב ולמפקד חטיבת הערבה תקופה שהתאפיינה בחדירות מחבלים רבות מירדן. הצלחתו בהבאת רגיעה לאזור הביאה למינויו ב-1971 למפקד הצבאי של חטיבה 64 שהייתה אחראית על רצועת עזה. בשנות כהונתו הוקמה יחידת רימון שתכליתה למגר את הטרור הפלסטיני ברצועה. במלחמת יום הכיפורים מילא משימות מיוחדות באוגדה 143 בפיקודו של אריאל שרון. בנובמבר 1974 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למושל רצועת עזה וצפון סיני. ב-1977 מונה לראש מינהל הסגל באגף כוח אדם בתקופת מלחמת לבנון הראשונה מונה לאחראי על הסיוע האזרחי במדינה. בהמשך קודם לדרגת אלוף, מה שהפך אותו לאלוף הראשון ממוצא תימני בתולדות צה"ל, וכיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים. ב-1986 השתחרר מצה"ל.
לאחר שיחרורו התמנה בדצמבר 1986 לנציב שירות בתי הסוהר. הוא התפטר מתפקידו ב-1987 על רקע הקושי בניהול מערכת בתי הסוהר בשל העלייה הגדולה במספר האסירים ובצפיפותם. ב-1995 מונה לחבר בוועדת חקירה ממלכתית שחקרה את פרשת העלמות ילדי עולי תימן.
היה נשוי לשרה ונולדו להם שלושה ילדים. בנו אמיר מימון כיהן כשגריר ישראל בליטא וכיום מכהן כשגריר ישראל באוסטרליה.
ב - 2014 הוקם רחוב על שמו בראשון לציון
ספריו
על תקופת שירותו בצה"ל כתב שני ספרים:
הטיגריס הלבן
הטיגריס הלבן (באנגלית: The White Tiger) הוא ספר הביכורים של הסופר ההודי ארווינד אדיגה, זוכה פרס מאן בוקר לשנת 2008. הספר עוקב אחר קורותיו של בלראם הלאווי, ילד מכפר עני בצפון הודו, שמצליח לצאת ממעגל העוני במחיר כבד. מבנה הספר הוא של רומן מכתבים, בו בלראם כותב במשך שבעה ימים לראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, המבקר בהודו כדי ללמוד על ההתפתחות הזריזה שלה כמעצמה כלכלית בעשור הראשון של המאה ה-21. תוך כדי הסיפור האישי שלו, בלראם חושף את מצב החיים בהודו המודרנית הכולל עוני, שחיתות, עושר רב, פשע, אי-צדק, ופערים הולכים וגדלים בין תהליכי מודרניזציה לשמרנות חברתית. הספר זכה להצלחה רבה, ובין היתר היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 24 שבועות אדיגה, שבעת הזכייה היה בן 33, הפך לזוכה השני הכי צעיר בפרס ולזוכה הרביעי בלבד שזכה בפרס עבור יצירת הביכורים שלו. הספר מנסה, לפי אדיגה, לתת זרקור ל"חשכה", החלק הנסתר של הודו הענייה, הכפרית שלא זוכה לתשומת הלב של המערב, דרך עיניים של מי שמייצג אותה ללא סנטימנטים או בושה.
פוגרום פרוסקורוב
פוגרום פרוסקורוב היה פוגרום שהתרחש בשבת, ב-15 בפברואר 1919 (ט"ו באדר א', שבת פרשת תצוה) בעיר פרוסקורוב (כיום חמלניצקי), כחלק מ"פרעות פטליורה" במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. בתוך שלוש שעות וחצי, נרצחו כ-1,800 יהודים ונפצעו מעל 1,000 יהודים, ביניהם נשים וילדים. הפוגרום בוצע על ידי חיילי צבא הרפובליקה העממית של אוקראינה. הפוגרום בוצע רק בכידונים, משום שפקדו על החיילים לא להשתמש בתחמושת. את הפוגרום יזם.
אחד העדים שראה את המתרחש אמר: "אי אפשר לדמיין את מה שקרה כאן ביום שבת, 15 בפברואר 1919. זה לא היה פוגרום, זה היה כמו רצח העם הארמני".
על פי ההיסטוריונים וקנת מאיירס, החיילים צעדו למרכז העיר בליווי להקה צבאית ופגעו ביהודים תחת הסיסמה: "הרוג את היהודים, והצל את אוקראינה."
בטיסטה פינינפארינה
בטיסטה "פינין" פארינה (באיטלקית: Giovanni Battista "Pinin" Farina; 2 בנובמבר 1893 - 3 באפריל 1966) היה מעצב רכב איטלקי, מייסד חברת המרכבים, קרוצריה פינינפארינה, שהפכה לשם נרדף לכמה ממכוניות הספורט האיטלקיות הקלאסיות והנודעות ביותר.
פארינה, הבן העשירי במשפחה בת 11 ילדים, נולד בטורינו. כינויו, "פינין", הוצמד לו בשל היותו מצעירי ילדי המשפחה. פינין החל לעבוד בגיל 12 יחד עם אחיו ג'ובאני בסדנת פחחות, ושם החל להתעניין בעולם הרכב. הוא נשאר לעבוד ב־Stablimenti Industriali Farina, הסדנה של אחיו, במשך שנים ארוכות ושם למד לעומק את מבנה המכוניות בעודו מתחיל בתכנון מכוניות משלו.
פינינפארינה ייסד את חברת "קרוצריה פינינפארינה" ב־1930 כדי להתמקד בעיצוב ובניית מרכבים למכוניות חדישות. עד מהרה הוא זכה להצלחה ניכרת והיה בונה המרכבים המבוקש ביותר לאחר "קרוצריה טורינג" בשנות ה־30. עבודתו עם פרארי החל בשנת 1952 הקנתה לו את מרב פרסומו, אף על פי שלמעשה בנו, סרג'ו, היה זה שניהל את רובה.
בשנת 1961 שינה פינין את שמו רשמית ל"בטיסטה פינינפארינה".
איגואנית מקרינה מלכותית
איגואנית מקרינה מלכותית (שם מדעי: Phrynosoma solare) היא מין לטאה ממשפחת לטאות מקרינות, החיה באמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית ובמקסיקו.
איגואנית זו מגיעה לאורך 10 ס"מ ובעלת קרניים ארוכות סביב עורפה היוצרים צורת כתר. עורה קוצני ומוסווה בצבע אפור עד צהוב וחום עם חלקי גוף כהים יותר לאורך הגוף והצידיים. היא בעלת רגליים קצרות ובעלות טפרים חדים ומעיניה היא יכולה להשפריץ נוזל דמוי-דם דוחה על אויביה.
איגואנית זו יכולה להיטרף בידי טורפים שונים. בתגובה יש לה מספר הגנות: הסוואתה, בריחה מהירה לסבך, עורה הקשיח, היא יכולה לירות נוזל דמוי-דם חריף מעיניה למרחק 4 מטרים. אם הגנות אלה נכשלים היא יכולה לפגוע באויב בקרניה או לנשוך אותו.
נח"ל עירית
באפריל 1984 אישרה ועדת ההתיישבות של הממשלה והסוכנות היהודית את הקמת היישוב, כיישוב חלוץ בצפון־מזרח השומרון.
בשנת 1993 פונה היישוב בשל הסכמי אוסלו, והמקום הוגדר כשטח A.
בנימין סלנט
בנימין ביינוש סלנט (תקצ"ח, סלנט, ליטא – י"ט בתשרי תר"ס, ירושלים) היה סוחר אתרוגים ארצישראלי ומהפעילים למען ההתיישבות היהודית בארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-19. בנו של רבי שמואל סלנט, רבה של ירושלים.
קורות חייו
נולד בעיר סלנט בליטא, לרב שמואל סלנט – לימים רבה של ירושלים, ולטויבא בת הרב יוסף זונדל מסלנט.
כשנתמנה אביו למורה-הוראה בירושלים ועלה לארץ ישראל בשנת ת"ר-תר"א (הנסיעה ארכה חדשים אחדים בגלל המלחמה בין מוחמד עלי מושל מצרים ובין השולטן, שהפריעה לתנועת הספנות), העלה איתו את אשתו ואת בנו, בנימין. למד בתלמוד-תורה ובישיבת עץ חיים ונתחנך על ידי אביו שהיה רבה של העדה האשכנזית, ועל ידי אבי-אמו, שהיה מאבות תנועת המוסר. נשא לאשה את חנה שרה בתו של ר' יוזיל ליאון מסלנט.
שנים אחדות היה סמוך על שלחן חותנו והמשיך לעסוק בתורה, אך בהתאם לחינוך שקיבל מאביו ומאבי-אמו לא רצה להתפרנס מרבנות ולכן פנה אל המסחר והיה מראשוני סוחרי האתרוגים בארץ, ועסק בהפצתם בארץ וביצוא האתרוגים לארצות חו"ל. סלנט ושותפיו היו קונים את האתרוגים בעודם על העצים מפרדסי הערבים ומפרדסי המושבות החדשות בסוף הקיץ היה סלנט עובר ליפו ומסדר את המשלוחים לחו"ל. לסלנט ולשותפיו היה מעין מונופול על רוב המסחר של האתרוגים בארץ ישראל.
סלנט היה פעיל גם בהתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל. היה אחד משבעת מייסדי השכונה נחלת שבעה, ואחר כך השתתף ביסוד השכונות אבן ישראל, משכנות ישראל ומזכרת משה. היה מהשותפים להחברה לקניית אדמת יריחו בפעולותיה ליסוד המושבה פתח תקווה שנבנתה לבסוף במקום אחר. סלנט אף ניהל במשך כמה שנים את "מלון הרי יהודה" הוא ח'אן הדרכים הידוע בכניסה לשער הגיא. נפטר בירושלים, בי"ט בתשרי תר"ס, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. קברו נמצא בסמוך לקבר אביו שנפטר תשע שנים אחריו. על שמו נקרא רחוב בשכונת נחלת שבעה.
שוויון הזדמנויות
שוויון הזדמנויות הוא עיקרון הקובע כי כל אדם זכאי להזדמנות שווה למימוש עצמי וכלכלי, ללא תלות ברקע האישי שלו. המושג מתייחס למשמעות המהותית ולהעדפה מתקנת. על פי הגישה המהותית מותר להתחשב בשוני הקיים בין בני אדם, אך רק אם השוני שקיים ביניהם קשור לנושא שעליו מדברים. למעשה, כדי להגיע לשוויון בין הקבוצות השונות צריך לעיתים להתייחס באופן שונה לקבוצות הנמצאות במעמד נמוך יותר או קבוצות שסבלו מהעדר הזדמנויות ולהכיר בהבדלים המחייבים להכיר בשונותם.
העדפה מתקנת
העדפה מתקנת ככלי של המדינה להשגת שוויון הזדמנויות. לכל בני האדם מגיעה הזדמנות שווה להשיג את מטרותיהם ולהשתלב בחברה. לכן צריך להתייחס באופן מתקן לאנשים אשר תנאים היסטוריים, חברתיים, גאוגרפיים פגעו בהזדמנויות שלהם לאלה שהתנאים הללו אפשרו להם להשיג חיים מלאים.
"העדפה מתקנת" היא דרך על בסיס חוקי ליצירת שוויון בין הקבוצות השונות בקבלה לעבודה (למשל במשרות ציבוריות), בלימודים. דוגמאות לאוכלוסיות שזכו להעדפה מתקנת בעולם הן נשים, אפרו-אמריקאים בארצות הברית, מיעוטים אתניים ודתיים ואנשים עם מוגבלויות.
חינוך ככלי ליצירת שוויון הזדמנויות
מערכת החינוך הציבורית בישראל שואפת לייצר שוויון הזדמנויות בין התלמידים ולפתח את היכולות המקצועיות והאינטלקטואליות שלהם כדי לאפשר להן להשתלב בחברה ובעולם העבודה על בסיס יכולותיהם והרצון שלהם להמשיך ולפתח אותן. גישה זו לחינוך נקראת שוויון זכויות אינסטרומנטלי. אולם בישראל, כמו במדינות מערביות רבות, מערכת החינוך הפורמלי מתקשה להיות מנוף ליצירת שוויון הזדמנויות בין תלמידיה. על אף שחוק החינוך הממלכתי התשי"ג-1953 שם לעצמו את שוויון ההזדמנויות כאחת המטרות: "להעניק שוויון הזדמנויות לכל ילד וילדה, לאפשר להם להתפתח לפי דרכם וליצור אווירה המעודדת את השונה והתומכת בו".
שוויון בין המינים
שוויון בין המינים משמעותו שנשים וגברים זכאים לאותם זכויות יסוד. לעיתים קרובות, הנפגעות מאי-שוויון הן הנשים. כיום יש בישראל מגמה להשוות את מעמדן לזה של הגברים. מגמה זו מתבטאת בחוקים האוסרים על הפליה ומחייבים גישה שוויונית לנשים.
על פי עיקרון זה, אין להפלות לרעה אישה לעומת גבר בשל מינה, וכמו כן, אסור להפלות לרעה גבר לעומת אישה בשל מינו, אסור להפלות בשל המצב המשפחתי כרווק או רווקה, כאישה נשואה, גבר נשוי או כאם או אב לילדים. הפליה כזו אסורה על כל רשות ציבורית וגם על מעבידים פרטיים. כמו כן, אישה וגבר נחשבים שווים בכל זכויותיהם.
בישראל, נשים זכאיות לייצוג הולם במוסדות ממשלתיים כולל חברות ממשלתיות. כאשר אישה מתחרה מול גבר על תפקיד או משרה, שבהם ייצוגן של נשים נמוך מזה של גברים, וכישורי השניים דומים, יש להעדיף אותה. כללים אלו נכונים לגבי דירקטוריונים של חברות ממשלתיות ותאגידים ציבוריים ומשרות בשירות המדינה.
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות
בחודש מרץ 1998 התקבל בכנסת חוק שוויון זכיות לאנשים עם מוגבלות, אשר מחזק את העיקרון של שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואוסר להפלות אותם. הנוסח שהתקבל בכנסת הוא חלקי ואינו כולל, בינתיים, את כל תחומי החיים. לדוגמה, זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות לגור בקהילה, לנגישות לשירות ציבורי, לפעילות תרבות ופנאי, ועוד.
שוויון הזדמנויות - יהודים וערבים
בישראל, אזרחי המדינה הערבים זכאים, ככל אזרח, למלוא הזכויות, לרבות הזכות לבחור להיבחר לכל מוסד ותפקיד במדינה. אזרחי המדינה הערבים זכאים לשוויון מלא בכל תחומי החיים, לרבות בהקצאת משאבים ממשלתיים, בחינוך, בתעסוקה ובשירותי רווחה. מוסדות המדינה חייבים להבטיח ייצוג הולם למיעוט הערבי בקרב העובדים ובקרב מקבלי ההחלטות. המיעוט הערבי בישראל זכאי לשמור על זהותו הלאומית והתרבותית, לעצבה ולפתחה באופן חופשי וכראות עיניו, ולהנחיל את המורשת התרבותית לדור הצעיר. בהקשר זה יודגש כי הלשון הערבית היא שפה בעלת מעמד מיוחד בישראל. אזרחים דוברי השפה הערבית זכאים לקבל מידע בשפתם בפרסומים רשמיים, בשלטים ועוד, מותר להתבטא בערבית באירועים ובמוסדות רשמיים של המדינה. בנוסף, החינוך הוא כלי מרכזי להנחלת ערכים וזהות לאומית-תרבותית לדור הצעיר. תוכני החינוך ודגשיו צריכים לבטא את המורשת התרבותית ואת רצונן של המיעוט הערבי. כמו כן, רשויות השידור חייבות לשדר תוכניות בשפה הערבית, שיש בהן כדי לענות לצורכי האוכלוסייה הערבית ולשקף את מציאות חייה ומגוון הדעות בקרבה, ולסיום, המיעוט הערבי זכאי לתמיכת הרשויות, בין היתר בהקמתם והפעלה של מוסדות תרבות כגון מוזיאונים, תיאטרון וספריות ציבוריות.
איסורי אפליה
כיום קיימים במדינות שונות איסורי אפליה בתעסוקה, במתן שירותים ציבוריים, שאוסרים על אפליה בין בני האדם על פי גיל, דת, לאום, ארץ מוצא, גזע, מין, מצב משפחתי, נטייה מינית, דעה, השתייכות מפלגתית, או מוגבלות גופנית.
לוסיאן פרויד
לוסיאן מייקל פרויד (באנגלית: Lucian Michael Freud; 8 בדצמבר 1922 – 20 ביולי 2011) היה צייר יהודי-בריטי. ידוע בעיקר בזכות ציורי דיוקנאות ודמויות שנוצרו תוך שימוש בשכבות עבות של צבע בתהליך היצירה. הוא נחשב לאמן הבריטי הבולט ביותר של זמנו, ואף הוענק לו אות מסדר ההצטיינות. עבודותיו זכו להכרה בשל ההשפעה הפסיכולוגית העמוקה הקיימת בהן. לעיתים תוך תחושת אי נוחות נוכח האופן בו מתבטא הקשר בין האמן למודל הציור.
שנות חייו המוקדמות
פרויד היה בנם של ארנסט לודוויג פרויד, אדריכל יהודי אוסטרי, ולוסי לבית בְּראש, יהודייה גרמנייה. הוא היה נכדו של זיגמונד פרויד, ואחיו הבכור של קלמנט פרויד שהיה סופר, שדרן ופוליטיקאי. בשנת 1933, בעקבות עליית הנאציזם, עבר עם משפחתו לאנגליה, והפך לאזרח בריטי בשנת 1939..
שנות היצירה המאוחרות
ציטוט מוכר של פרויד המתייחס למושא ציוריו: פרויד צייר אמנים עמיתים, בהם פרנק אורבך ופרנסיס בייקון. הוא יצר סדרת דיוקנאות של אמן המיצג לי באורי (Leigh Bowery), וצייר את הנרייטה מוראס שהיוותה השראה לאמנים רבים בסוהו. לקראת סוף חייו יצר סדרת ציורים של הדוגמנית קייט מוס. פרויד היה אחד האמנים הבריטים הידועים שעבדו בסגנון ייצוגי, והיה מועמד לפרס טרנר בשנת 1989..
תהליך היצירה
פרויד נטה לבלות זמן רב בעיסוק בנושא אחד, ודרש נוכחות של מודל הציור אפילו במהלך עבודה על אלמנטים משניים ביצירה. לדוגמה, ליצירתו "עירום", שהושלמה בשנת 2007, נדרשו עשרה חודשים של עבודה, במהלכם המודל ישב באותה הפוזה במשך כל אותו הזמן (למעט ארבעה ערבים), כשכל מפגש ארך בממוצע חמש שעות, כך שנדרשו כ-2,400 שעות כדי להשלים את הציור. בשל אריכות העבודה היו נחוצים יחסי קרבה עם המודלים שלו, שהתפתחו תוך שפרויד הפגין כישורי בידור וחקיינות מצוינים. באשר לקושי להחליט מתי ציור הושלם, אמר פרויד כי
פרויד נהג להתחיל את יצירתו בציור מקדים של פחם על הבד. לאחר מכן מרח שכבת צבע על שטח קטן של הבד, ועבד בהדרגה כלפי חוץ מנקודה זו. עבור מושא ציור חדש, היה מתחיל בציור הראש כדי ללמוד "להכיר" את האדם, ולאחר מכן צייר את יתר הדמות. הוא נהג להשאיר מקטע של בד חשוף בכוונה עד שהציור היה מוכן, כתזכורת לכך שהעבודה בעיצומה. הציור המוגמר היה מורכב משכבות עבות ועשירות של פיגמנטים, והוכרז על ידו ככזה רק לאחר חודשים של התבוננות אינטנסיבית ביצירה.
חיים פרטיים
פרויד נישא ב-1948 לקיטי אפשטיין, בתו של הפסל הבריטי יעקב אפשטיין, ולהם שתי בנות. לאחר גירושיו, נישא ב-1953 לליידי קרוליין בלקווד. נישואים אלה הסתיימו ב-1959. לפרויד תריסר ילדים נוספים מנשים שונות, ושמועות מייחסות לו עד 40 ילדים..
חסידות אשכנז
היסטוריה
עם התגברות הצרות והרדיפות במהלך המאה ה-13 בגרמניה עברו חסידי אשכנז (ויהודי אשכנז בכלל) בהדרגה לפולין, לאיטליה ולספרד. בספרד השתלבו חלקם בעולמה של הקבלה שהלכה והתפתחה על רקע תור הזהב של יהדות ספרד. חסידות אשכנז כתנועה הפסיקה להתקיים במאה ה-14, ואולם הרעיונות שפיתחה והספרים שנכתבו בה - בפרט ספר חסידים וספר הרוקח של רבי אלעזר מוורמס - המשיכו להשפיע על הגות יהודי אשכנז וההגות היהודית בכלל בדורות הבאים עד העת החדשה.
הגות ומנהגים
התקופה שבה פעלו חסידי אשכנז הייתה אחת מתקופות השיא בתולדות הפילוסופיה היהודית, שנפוצה באותה העת בקרב קהילות ישראל. חסידי אשכנז טענו שתורת הסוד שלהם היא פרי מסורת ארוכת שנים ששורשיה נטועים בספרות ההיכלות, אולם מצד שני הם חידשו חידושים רבים בתחום תורת הסוד והמוסר. זרם זה הכיל יסודות מיסטיים, אך לא היה מיסטי באופן מובהק. לדעתם של ח' סולובייצ'יק וי"מ תא-שמע בניגוד לבעלי התוספות שפעלו גם הם באותה תקופה, ועסקו בעיון ופלפול בתלמוד ומתוך כך פיתחו יצירה הלכתית חדשנית ומקורית, אנשי חסידות אשכנז נצמדו לפסקים לפי מנהגי הדורות הקודמים ומסורתם, ונהגו בכל הקשור להלכה בשמרנות. לעומתם, חוקרים אחרים הראו כי רבי אלעזר מוורמס למד ופסק הלכה בצורה הדומה לזו של בעלי התוספות.
חסידות אשכנז העמידה תורה פילוסופית מורכבת בנושאים רבים, בהם על מהות העולם והקשר בין אלוהים והעולם, לרבות מערכת של מלאכים ושדים. היא פיתחה מושגים חדשים (או הרחיבה את משמעותם של מושגים קיימים) בהגות היהודית, בעיקר מושגי כבוד ה' ותיאורים של ההתגלות האלוהית בעולם. מלבד זאת היו לה גם השקפות שונות על אורח חיי הקהילה, שבעיקרם העמדת צורכי הכלל לפני צורכי הפרט. תורת חסידי אשכנז עסקה גם בנושאים של מוסר, חינוך, מבנה הנפש ועוד. החוקרים חלוקים בשאלה עד כמה שואבת חסידות אשכנז רעיונות שהיו קיימים קודם לכן ביהדות - בין השאר עלו שמותיהם של רבינו סעדיה גאון ואבן עזרא, וכן השקפות שהיו קיימות ביהדות אשכנז הקדומה שמקורן ביהודי ארץ ישראל - או שהתפיסות הן פיתוח עצמי פרי התקופה למשל, דמויות כמו דרקונים, ערפדים, אנשי זאב ויצורים דמוניים רבים נוספים שאין להם זכר בספרות היהודית הקדומה. בנוסף נערכו גם השוואות בין עולם המחשבה של חסידי אשכנז לרעיונות שהתפתחו באותה תקופה בתאולוגיה הנוצרית באירופה. עולם המחשבה והמיסטיקה של חסידי אשכנז השפיע גם על התפתחות תורת הקבלה בתקופות מאוחרות יותר, אף כי ההתגבשות הרעיונית של הקבלה ושל חסידות אשכנז התחוללו בלא תלות או קשרים הדדיים של ממש. חוקרים רבים טוענים כי הרעיונות והחיבורים של המקובלים בפרובאנס וגירונה לא היו ידועים לחסידי אשכנז, אולם יש חוקרים הטוענים כי קיים גרעין משותף בין תורת חסידי אשכנז ותורת הקבלה.
חסידי אשכנז גם יישמו את הגותם הלכה למעשה, וכינו אותה "דרך החסידות". הייתה להם מערכת רחבה של מנהגים, חומרות והלכות (חלקה בא לידי ביטוי בהנהגות ספר חסידים), שכללה מנהגי פרישות, סגפנות והנהגות מיסטיות. שני תחומים שעסקו בהם בעיקר הם תורת התשובה - שם פותח הרעיון של תשובת המשקל, שעיקרו סיגוף ומיעוט הנאות כדי לכפר על החטא - ועולם התפילה. הם עסקו במניית אותיות ומילות התפילה ובייחוס משמעות פרשנית ומיסטית לגימטריה. כמו כן, התייחסו בצורה ייחודית למצוות. השכר על מעשה טוב, כך טענו, נקבע על פי המאמץ שהושקע במעשה הטוב, כאשר שכר גבוה יותר נקבע עבור המעשה לו נדרשת פעילות מאומצת יותר. כך היררכיית המצוות הובנתה שלא על פי המעלה ההלכתית המקובלת. בנוסף, סברו שעל החסיד לעסוק דווקא במצוות שבני תורה אחרים זונחים, כגון עיסוק במצוות העוסקות במוות.
חסידי אשכנז אף חיברו פיוטים, המפורסמים שבהם שיר הכבוד ("אנעים זמירות") - המפרט תיאורים סותרים של הגשמת האל שבמקרא במטרה לבסס את ההשקפה שהתארים האלוהיים הם לבושים שונים של אחדות אינסופית - ושיר הייחוד, שיר ארוך שבו כלולים רעיונות פילוסופיים רבים של חסידי אשכנז, שמקורם בדברי רס"ג.
רויאל ראמבל (2023)
רויאל ראמבל (2023) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שלושת המותגים (Raw, סמאקדאון ו-NXT) ונערך ב-28 בינואר 2023 באצטדיון האלאמודום שבסן אנטוניו, טקסס. האירוע היה האירוע ה-36 בסדרת אירועי רויאל ראמבל.
חמישה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, רומן ריינס ניצח את קווין אואנס ושמר על אליפות ה-WWE האוניברסלית הבלתי מעורערת. בקרבות הרויאל ראמבל, קודי רודס ניצח בקרב הרויאל ראמבל של הגברים שפתח את האירוע לאחר שהדיח אחרון את הכניסה מספר אחת בקרב, גונתר אשר קבע שיא זמן שהייה בקרב הראמבל המסורתי של שעה, אחת עשרה דקות וארבעים שניות, בעוד שריאה ריפלי ניצחה בקרב הרויאל ראמבל של הנשים, במה שהפך אותה למשתתפת הנשים הראשונה אשר זוכה בקרב זה לאחר שנכנסה כמספר הראשון בנוסף לקביעת שיא זמן שהייה בקרב הראמבל המסורתי של הנשים של שעה, דקה אחת ושמונה שניות. עוד ברשימת הקרבות, בריי וויאט ניצח את אל. איי. נייט בקרב מאונטיין דיו פיץ' בלאק. רגעים בולטים באירוע היו החזרה של הפרשן, פאט מקאפי לשולחן השדרנים, ההשתתפויות בקרבות הראמבל המסורתיים של קודי רודס, אדג', בת' פיניקס, אסקה, צ'לסי גרין, ניה ג'קס ולוגאן פול, כשהאחרון ערך את הופעת הבכורה שלו בקרב זה. מתאבקת ה-WWE לשעבר, מישל מק'קול, ערכה גם היא הופעה מפתיעה בקרב הראמבל של הנשים, בעוד שחבר היכל התהילה של ה-WWE ופרשן התוכנית השבועית NXT, בוקר טי, ערך הופעה מפתיעה בקרב הראמבל של הגברים.
רקע
הרויאל ראמבל הוא אירוע שלם וצפה שנתי, המופק על ידי ה-WWE במתכונת של חודש ינואר מאז שנת 1988. הוא אחד מארבעת אירועי השלם וצפה המקוריים של הארגון, לצד רסלמניה, סאמרסלאם וסדרת ההישרדות; אירועים המכונים "ארבעת הגדולים". שם האירוע נקרא על שם קרב הרויאל ראמבל המסורתי, שהוא מעין קרב באטל רויאל משופר, שבו המשתתפים בקרב נכנסים אליו בזמנים שונים בניגוד לקרב באטל רויאל רגיל, שבו כל המשתתפים נמצאים בזירה מהתחלה. בדרך כלל, גם קרב הרויאל ראמבל של הגברים וגם של הנשים כוללים 30 משתתפים. כמיטב המסורת, המנצח/ת בקרב הרויאל ראמבל של הגברים והנשים קיבל/קיבלה הזדמנות להתחרות על תואר אליפות לבחירתם/ן באירוע רסלמניה 39. בעקבות העובדה שאליפות ה-WWE של המותג Raw והאליפות האוניברסלית של המותג סמאקדאון הוחזקו על ידי אותו אדם והוגנו יחדיו כאליפות ה-WWE האוניברסלית הבלתי מעורערת, המנצח ברויאל ראמבל של הגברים קיבל קרב על אליפות זו, ללא אפשרות בחירה בדומה לשנים עברו. למנצחת ברויאל ראמבל של הנשים הייתה האפשרות לבחור בין אליפות הנשים של Raw לבין אליפות הנשים של סמאקדאון.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
ב-16 בינואר בפרק של התוכנית Raw, לאחר שבועות שבהן שודרו מספר סרטונים על המסע של קודי רודס מהקרע בשריר החזה שסבל לפני הקרב שלו באירוע גיהנום בכלוב ביוני 2022 ועד להחלמה שלו, רודס הודיע שהוא חוזר מהפציעה כאחת הכניסות בקרב הרויאל ראמבל של הגברים. <!--
קרבות מקדימים
אז, אל. איי. נייט התמודד מול בריי וויאט בקרב מאונטיין דיו פיץ' בלאק. במהלך הקרב, נייט קפץ על וויאט מאחד המתרסים וביצע עליו את מהלך הספלאש על שולחן השדרנים. וויאט השליך ארגז כלים אל תוך הזירה, לעומת זאת, נייט תקף את וויאט. בסיום, נייט תקף את וויאט בעזרת מקל במבוק מהחבל העליון ואז ניסה לתקוף אותו שוב, אך, וויאט ביצע עליו את מהלך ה"אחות אביגיל", שהספיק לו כדי לנצח בקרב. לאחר הקרב, נייט ברח, כשוויאט רדף אחריו ברחבי הקהל, עד שנייט תקף אותו בעזרת מקל הבמבוק. וויאט ביצע על נייט את מהלך המנדיבל קלאו על פלטפורמה גבוהה, במה שהזכיר את דמותו של הפינד, שהיה הגימיק של וויאט בעבר. הדוד האודי הופיע לפתע על פלטפורמה גבוהה יותר וביצע על נייט את מהלך האלבו דרופ, שכתוצאה ממנו גרם לפיצוץ פירוטכניקה. קטע זה הסתיים לאחר שדמויות ה-Firefly Fun House ניצפו על הפלטפורמה.
בקרב שבא לאחר מכן, ביאנקה בלאייר הגנה על אליפות הנשים של Raw נגד אלכסה בליס. בסיום, כשבליס ניסתה לבצע על האלופה את מהלך ה"אחות אביגיל", האחרונה הפכה זאת למהלך הסיום שלה, ה-Kiss of Death והצמידה את בליס לניצחון, שהקנה לה הגנה מוצלחת על התואר. לאחר הקרב, הוקרן על המסך סרטון אשר כלל סדרת קטעים מעברה של בליס, כשהייתה משוייכת לבריי וויאט, והדוד האודי שאל את בליס האם היא בשליטה על עצמה.
לאחר מכן, זמר הקאנטרי, הארדי ביצע את שיר האירוע, "Sold Out".
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, רומן ריינס (שלווה לקרב על ידי פול היימן וסמי זיין) הגן על אליפות ה-WWE האוניברסלית הבלתי מעורערת נגד קווין אואנס. -->
מוזיאון פאונדלינג
המוזיאון מציג את ההיסטוריה של בית החולים "פאונדלינג", הממשיכה כיום כ"עמותת צדקה לילדים על שם קוראם" children's charity Coram אמנים כגון וויליאם הוגארת והמלחין ג'ורג הנדל הם דמויות מרכזיות בסיפור בית החולים. המוזיאון מציין את הדרכים שבהן אנשים יצירתיים סייעו בשיפור חייהם של ילדים עזובים ויתומים במשך יותר מ-275 שנים.
היסטוריה
בית החולים "פאונדלינג" הוקם על ידי הפילנתרופ תומאס קוראם בשנת 1739. לאחר 17 שנות מאבק בלתי נלאה, קיבל את האמנה מהמלך ג'ורג' השני, שאפשרה לו להקים את קרן הצדקה הראשונה לילדים בבריטניה, בבלומסברי, לונדון. בשנות ה-20 המוקדמות בית החולים היה בתוך מרכז העיר וסבל מזיהום האוויר. חבר הנאמנים של בית החולים החליט להעביר את הפעילות למתקן מודרני שנועד למטרה זו בבירקהמסטד. ב-1926 נמכרה הקרקע של בית החולים לשעבר בבלומסברי, והבניין חולק. בין השנים 1935–1937 הוקמה קרן תומאס קוראם (כיום קוראם) במטה החדש בכיכר ברונסוויק 40. הבניין החדש שימר מאפיינים של אדריכלות הרוקוקו מבית החולים המקורי.
המוזיאון הוקם בשנת 1998 כארגון צדקה נפרד. כדי להגן על האוסף ולהציג אותו, הוסכם ב-2002, שבמסגרתו השאילה קרן הצדקה קוראם את התמונות למוזיאון, ואיפשר למוזיאון לגייס כסף לרכישתן במשך 25 שנה. המטה שופץ בין 2003 ל-2004 על ידי משרד האדריכלים ג'סטיקו + ויילס.
אוספים
המוזיאון אחראי על טיפול ותחזוקה של שני אוספים - אוסף בית החולים המקורי ואוסף המוזיאון, הכולל את אוסף המלחין הנדל. אוספים אלה משתרעים בין המאות השמונה עשרה למאה העשרים ומאפשרות למבקרים ליצור קשר בין העבר להווה. אוסף בית החולים "פאונדלינג" כולל יצירות אמנות של כמה מהיוצרים הבולטים של המאה השמונה-עשרה: ויליאם הוגארת, תומאס גיינסבורו, יהושע ריינולדס, לואי-פרנסואה רוביליאק ועוד רבים אחרים. ציורים ופסלים אלה, שנתרמו על ידי האומנים עצמם, ניתנו על מנת לתמוך בבית החולים "פאונדלינג" והקימו את הגלריה הציבורית הראשונה לאמנות בבריטניה.
אוספי המוזיאון כוללים גם חפצים יומיומיים ששימשו את המוסד וחומרי ארכיון; ספרים, מסמכים ורשומות, תווים מוזיקליים, תצלומים והקלטות היסטוריות. כמו כן כולל האוסף: שעונים, רהיטים ועיצוב פנים, שרבים מהם נוצרו במיוחד עבור בית החולים ונתרמו על ידי יוצריהם. חלק מהחפצים המרגשים ביותר הם אסימוני בית החולים המקוריים - כולל מטבעות, לחצנים, תכשיטים ושירים - שנותרו על ידי אמהות עם תינוקותיהן בזמן שנטשו אותן, ואיפשרו לבית החולים להתאים מאוחר יותר את האם עם ילדה אם תחזור ותבקש זאת. הרוב המכריע של הילדים מעולם לא ראו את אמותיהם שוב, והאסימונים נמצאים במוזיאון.
חדר הוועד
הוא שחזור של אחד מחללי הפנים המקוריים של בית החולים. הוא אחד החדרים שבהם אמהות שהתכוונו לעזוב את תינוקותיהן רואיינו על מנת שיקבלו את תינוקן. הוא מציג כעת ציורים, פיסול ורהיטים, כולל ציורו הסאטירי והפוליטי של הוגארת, "מצעד המשמר לפינצ'לי" (1750) וסדרת ציורים של האמנית אמה בראונלו מהמאה התשע-עשרה, המתארת סצינות מחיי הילדים בפאונדלינג הוספיטל.
גלריית התמונות
היא שחזור של גלריית התמונות המקורית באגף המערבי של בית החולים. על הקירות ציורים של מושלים וראשי בית החולים לאורך הדורות. דיוקנאות אלה כוללים את ציוריו המפוארים של ויליאם הוגארת את תומאס קוראם (מייסד בית החולים) דיוקן של ריצ'רד מיד, דיוקן של רונלדס של ארל דרטמות', ותמונתו של תומאס הדסון, אדריכל בית החולים, תיאודור ג'ייקובסן.
חדר ההנהלה
הוא המקום שבו ניהלו הנאמנים של בית החולים את ישיבותיהם ואירחו אורחים חשובים. חדר זה הוא אחד מהחדרים היפים ביותר ששרדו מתקופת הרוקוקו בלונדון, עם תקרת טיח מפוארת שניתנה במתנה לבית החולים על ידי הטייח ויליאם וילטון. הציורים כוללים את "משה לפני בת פרעה" של הוגרת ואת תמונה של גיינסבורו.
הקומה העליונה
של מוזיאון מאחסנת את אוסף המלחין הנדל. המבקרים יכולים ללמוד על הקשר של הנדל לבית החולים "פאונדלינג" ולראות את צוואתו, לצד כתבי יד ותווים מודפסים, ספרים, יצירות אמנות, תוכניות. העתק מקורי של "המשיח" של הנדל, שנשאר לבית החולים עם מותו, מוצג גם הוא.
מציאת אישה ליצחק
מציאת אישה ליצחק הוא סיפור הנכלל בפרשת חיי שרה, ב, והוא מן הארוכים בספר. אברהם מבקש להשיא את בנו יצחק ושולח את מנהל משק ביתו למולדתו, ארם נהריים כדי למצוא שם אישה לבנו. העבד מגיע לחרן ובעומדו ליד המעיין הוא קובע סימן למציאת האישה. הוא אומר כי האישה אשר אותה ייעד ליצחק. עבד אברהם מעניק לה מתנות ורבקה מזמינה אותו לביתה. העבד מבקש את ידה של רבקה עבור בנו של אברהם, יצחק והנערה והמשפחה נותנים את הסכמתם לנישואין. רבקה הנערה נפרדת ממשפחתה ועושה את דרכה לכנען. שמו של העבד אינו מצוין, אולם חז"ל מזהים אותו עם אליעזר.
אברהם ועבדו
התורה פותחת ומספרת כי: "אַבְרָהָם זָקֵן, בָּא בַּיָּמִים; וַיהוָה בֵּרַךְ אֶת-אַבְרָהָם, בַּכֹּל". ראב"ע פירש את המילה 'בכל' דרך הפשט כי אריכות ימים, עושר וריבוי צאצאים הוא כל רצונו של האדם: "באורך ימים וכבוד ועושר ובנים, וזאת כל חמדת האדם". בתלמוד הבבלי נטען כי לאברהם הייתה בת ושמה 'בכל' וכך בירך אותה בנוסף. עם זאת גרס ראב"ע כי אם הייתה לו בת היה צורך להוסיף את אות השימוש ב' וכך ניתן יהיה לקרוא כי "ה' ברך אותו בבכל".
זהות העבד
בפניית אברהם אל העבד, התורה מוסרת מידע על העבד באופן הדרגתי מהתואר הנמוך כעבד אל התואר הגבוה כמושל על כל אשר לאברהם. אין הכתוב מוסר מידע על זהותו. מהכתוב לא ניתן להבין מהו מעמדו של העבד בבית אברהם, האם גבוה או נמוך. בתחילה נמסר כי הוא "עַבְדּוֹ" לאחר מכן כי הוא "זְקַן בֵּיתוֹ" ולבסוף, "הַמֹּשֵׁל, בְּכָל-אֲשֶׁר-לוֹ". הכותב לא מוסר פרטים מדוע זכה העבד לשלל תארים אלו. זאת ועוד לעבד אין שם וזהותו אינה ידועה. חז"ל מזהים את העבד עם אליעזר עבד אברהם: "אליעזר עבד אברהם זקן ויושב בישיבה היה, שנאמר 'ויאמר אברהם אל עבדו זקן ביתו המֹשל בכל אשר לו'. אמר ר' אלעזר שמושל בתורת רבו."
הטלת השליחות על עבד אברהם
אברהם מורה לעבדו "שִׂים-נָא יָדְךָ, תַּחַת יְרֵכִי" כדי להשביעו. ראב"ע פירש כי הנחת היד מתחת לירך מורה על שייכות העבד לאדוניו וקבלת מרותו של אברהם: חז"ל קבעו במסכת שבועות את הכלל של 'נקיטת חפץ' בעת השבועה. במזרח הקדום, באשור נהוג היה לאחוז בשדיים, סמל לפריון. בדומה לחזה, הירך נחשב כאיבר פריון וזאת ניתן ללמוד מהתבנית החוזרת במקרא: "יֹצְאֵי יְרֵכוֹ". בשימת היד מתחת לירך קבעו חז"ל כמוה כשבועה.
השבועה
אברהם חושש לנישואי בנו עם אחת מבנות כנען ולכן הוא משביע את עבדו כי ימצא לו אישה ממולדתו. ברצונו להשיא את יצחק לאחת מבנות מולדתו, מבקש אברהם לשמור על צביונו הדתי. עם זאת, הוא מבקש לשמור על מצוות יישוב הארץ. אברהם מבקש מהעבד "כִּי אֶל-אַרְצִי וְאֶל-מוֹלַדְתִּי, תֵּלֵךְ; וְלָקַחְתָּ אִשָּׁה, לִבְנִי לְיִצְחָק". את בקשת אברהם מהעבד לקחת אישה ממולדתו ניתן להבין בשתי דרכים: מולדת - מקום הולדתו של אברהם או משפחתו. יש הטוענים כי יש לקרוא את המילה "מוֹלַדְתִּי", כארץ הולדתו של אברהם וזאת ניתן להבין מפסוק ז': "ה' אֱלֹהֵי הַשָּׁמַיִם, אֲשֶׁר לְקָחַנִי מִבֵּית אָבִי וּמֵאֶרֶץ מוֹלַדְתִּי."
עבד אברהם מעלה אפשרות כי ייתכן והאישה לא תסכים לחזור עמו לארץ כנען, ושואל את אברהם אם יסכים שבנו יחזור לארץ הולדתה של הכלה, במקרה שהיא תסרב לבוא. אברהם לא מסכים בטענה שארץ כנען הובטחה לו ולזרעו בברית והישיבה בארץ היא צו ה'. העבד נשבע לאברהם כי יעשה כדבריו.
פגישת אליעזר ורבקה
עמוס בעשרה גמלים, מתנות וכל טוב יוצא העבד לכיוון חרן, עירו של נחור אחי אברהם. לקראת הערב מגיע העבד עם הגמלים והוא נעמד בקרבת באר המים.
העבד נושא תפילה ומבקש מה' שיזמן לפניו את הנערה. העבד קובע סימן שעל פיו יידע מי הנערה המיועדת ליצחק. הנערה שתגיש לו מים כאשר יבקש אך תציע להשקות בנוסף את גמליו, תהיה הנערה שה' ייעד ליצחק "וְהָיָה הַנַּעֲרָ, אֲשֶׁר אֹמַר אֵלֶיהָ הַטִּי-נָא כַדֵּךְ וְאֶשְׁתֶּה, וְאָמְרָה שְׁתֵה, וְגַם-גְּמַלֶּיךָ אַשְׁקֶה--אֹתָהּ הֹכַחְתָּ, לְעַבְדְּךָ לְיִצְחָק". רבקה יוצאת לשאוב מים, מיד בסיום תפילת העבד ונראה כי זו יד ה' אשר כיוונה את המפגש. העבד רץ לקראתה ומבקש ממנה בהתאם לסימן שקבע בתפילתו כי תשקה אותו במים. כאשר היא מסיימת להשקותו היא משקה את גמליו מבלי שהתבקשה. רבקה ממהרת ומזדרזת לשאוב מים וברצף הפעולות המופיע בפסוק, מבקשת התורה, לאפיין את דמותה כפעלתנית וזריזה.
הצעת הנישואין בבית בתואל
לאחר שסיימה להשקות את הגמלים לקח העבד את "נֶזֶם זָהָב, בֶּקַע מִשְׁקָלוֹ--וּשְׁנֵי צְמִידִים עַל-יָדֶיהָ, עֲשָׂרָה זָהָב מִשְׁקָלָם". וענד אותם על ידיה. העבד שואל את הנערה: "בַּת-מִי אַתְּ". כאשר העבד מספר זאת בבית משפחתה הוא משנה את סדר הפעולות. הוא מספר כי קודם שאל אותה בת מי את? ולאחר שענתה העניק לה את המתנות. ייתכן ועשה זאת כדי להכחיש את רצון אדוניו להשיא את בנו בתוך משפחתו.
העבד שואל את הנערה האם יש בביתם מקום ללון. והנערה משיבה כי יש וגם מזון לגמלים. הנערה מספרת על האיש למשפחתה ואחיה לבן רץ לקראתו ומזמין אותו לבית המשפחה. בבית המשפחה נוהגים בעבד מידה של הכנסת אורחים. המשפחה מספקת תבן ומספוא לגמלים, מים לרחיצת רגלי העבד ומזון. העבד לא אוכל ומתחיל לדבר. תחילה הוא מספר אודות השליחות והשבועה שהשביע אברהם אותו לפני צאתו לדרך.
את המשא ומתן מנהלים האם והאח. היעדרותו של האב בתואל תמוהה וחז"ל דרשו כי מת. בין הכתוב בסיפור אודות שבועת העבד לאברהם לבין מה שהעבד מספר בבית משפחת בתואל קיימים כמה הבדלים שהמהותי שבהם הוא שאברהם מורה לעבד: "כִּי אֶל-אַרְצִי וְאֶל-מוֹלַדְתִּי, תֵּלֵךְ", כלומר אברהם מבקש מהעבד ללכת למקום הולדתו, לארצו ולהביא משם אישה ליצחק. בבית המשפחה אומר העבד כי אברהם הורה לו "אֶל-בֵּית-אָבִי תֵּלֵךְ, וְאֶל-מִשְׁפַּחְתִּי". בדבריו לבני המשפחה מבקש העבד להדגיש את חשיבותם של בני המשפחה בעיני אברהם. בנוסף משנה העבד את שאלתו לאברהם: מה יקרה במידה והנערה לא תסכים להגיע לארץ כנען. בשאלתו לבני המשפחה הוא משמיט את המילים: "אֶל-הָאָרֶץ הַזֹּאת" ובכך הוא רומז שההתנגדות תהיה לא המעבר לארץ אחרת אלא להליכה אחריו כלומר לנישואים עם יצחק. כמו כן הוא משמיט את המילה "תֹאבֶה" מהדו-שיח שניהל עם אברהם משאלתו את המשפחה "אֻלַי לֹא-תֵלֵךְ הָאִשָּׁה, אַחֲרָי". בני המשפחה קוראים לרבקה ומבקשים ממנה להחליט. רבקה מסכימה להצעה זו. ובכך נותן את הרושם כי ההחלטה בידיהם.
העבד ממהר לצאת עם רבקה. איתה יוצאת מניקתה בחזרה לכנען.