cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאזדה MX-5
היסטוריה
מקור השם 'מיאטה' בגרמנית עתיקה במילה 'miete' שפירושה 'תגמול'. ביפן שווקה המיאטה תחת השם 'Eunos'. כשהוצג הדור השלישי מאזדה איחדה את כל שמות דגמי הרכב מסוג זה בעולם תחת השם MX-5, למעט ארצות הברית, שם היא עדיין משווקת בשם MX-5 מיאטה.
משנת 2008 המנוע של ה-MX-5 מורכב גם בדגמי מכונית הספורט היפנית מיטסוקה הימיקו.
בשנת 2013 חלה ירידה משמעותית במכירות. זאת עקב המשבר הכלכלי העולמי וההמתנה הארוכה להכרזת הדגם הבא, שארכה כמעט 10 שנים. שיתוף פעולה לבניית רודסטר משותף נחתם בין מאזדה ואלפא רומיאו בשנת 2012 אך זאת הודיעה כי היא נסוגה מהפרויקט. אלפא המשיכה לבדה ובשנת 2015 השיקה את פיאט 124 ספיידר.
בשנת 2016 זכתה ה-MX-5 במקום השלישי בתחרות מכונית השנה באירופה. באותה שנה זכתה בפרס מכונית השנה בצפון אמריקה.
סילבוס
סילבוס (מלטינית - syllabus, שפירושה "רשימה"; בעברית - עיקרי תוכנית הלימודים או תוכנית הקורס) הוא מסמך המפרט את תוכנית הלימודים ונושאי ההרצאות של קורס אקדמי. הסילבוס נכתב לרוב על ידי המרצה המעביר את הקורס, ובדרך כלל מתפרסם קודם לפתיחת הקורס או שניתן לתלמידים בתחילת הקורס.
לרוב יכיל הסילבוס מידע ספציפי על הקורס ועל דרכי קשר עם המרצה ועוזרי ההוראה, הסברים כלליים על הקורס ותוכנו, רשימות הקריאה, לוח זמנים לשיעורים ומטלות אחרות, המדיניות לפיה יקבלו התלמידים את ציוניהם, כללים ספציפיים לגבי התנהגות בכיתה וכדומה. הסילבוס מספק מידע המאפשר לתלמידים לבחור בעת הרישום לקורסים או בשלבים מוקדמים של הקורס אם ברצונם לקחת בו חלק. בסילבוס מקוון, ישולבו רשימות הקריאה, בקישורים אליהם או לקבצים בהם מופיע החומר.
רכס צ'יזמור
הרכס ממוקם בקצהו המערבי של האי פורצ'ר, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
היסטוריה
שמו של הרכס ניתן לו רשמית ב-2 באוקטובר 1946.
הזולה של חצרוני
הזולה של חצרוני הוא מועדון נוער הנמצא במרכז ירושלים, ומיועד להוות "בית חם" לנוער במצוקה, בעיקר מבתים דתיים. המועדון הוקם בשנת ה'תשס"א על ידי הראל חצרוני, העומד בראשו. מנהלו החינוכי של המועדון הוא הרב פינחס (פינצ'ו) רובינשטיין. על פי פרסומי המרכז פוקדים אותו 4,500 בני נוער בשנה, ומספר הביקורים במועדון במשך שנה עומד על כ-24,000. היא מהווה חלק ממוסדות Ou ישראל.
הקמה
המועדון הוקם בשנת תשס"א, לאחר שחצרוני, שלמד בצעירותו בישיבת ירושלים לצעירים, הידרדר בסיום שירותו הצבאי ושהה במשך שלוש שנים בשולי החברה. בתקופה זו שם לב "שאם תופסים את החבר'ה ברחוב בלי פוזה, במבודד מהסביבה, רואים שהם נשמות טובות. ראיתי חבר'ה שהורידו את הכיפות. ראיתי שהם מתחברים לאלוקים, אבל לא מתחברים לדרך שבה לימדו אותם על אלוקים", לאחר שחצרוני שב למסלול חיים מסודר, הוא החליט שעליו לסייע ביד נוער כזה "בדרך של אהבה". הוא החל להעביר הרצאות ולדבר בפאבים והדיסקוטקים. כשייעץ לו ידיד להקים מקום מסודר שבו יוכל הנוער לשהות ולעמוד בקשר עימו, חשב להקים מקום כזה בתל אביב, אך לא מצא תמיכה לכך. לבסוף הגיע אל "המרכז הישראלי", שהסכים לסייע לו להקים מועדון בירושלים. בני הנוער הראשונים שהגיעו למקום החלו לכנותו "הזולה של חצרוני", וכך נקבע שמו.
בשנים הראשונות תפעל חצרוני את הזולה לבדו, במשך שלוש פעמים בשבוע, מ-21:00 עד 9:00. משהתרחבה הפעילות הוא הקים צוות חינוכי שיתפעל איתו את המקום. כיום הצוות מונה כעשרים איש, ובהם מנהל חינוכי, פסיכולוג, עובדים סוציאליים ומוזיקאים, מלבד חצרוני.
פעילות
צוות הזולה מפעיל אף את "מרכז בניה" להדרכת זוגות נשואים "בוגרי" הזולה.
אולם עין שרה
היכל הספורט העירוני נהריה הוא אולם הספורט העירוני של העיר נהריה. משמש גם כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל עירוני נהריה. האולם ממוקם ברחוב האיריס 44, עין שרה, נהריה.
תיאור האולם
היכל הספורט הוא קומפלקס רב תכליתי בשטח של 5,000 מ"ר. במרכזו של ההיכל אולם ספורט עם רחבה רב תכליתית המותאמת למגוון פעילויות ובכללן קיום משחקים בינלאומיים. באולם מעל ל-2,500 מקומות ישיבה, עמדות צילום מקצועיות, קפיטריה ומבואת כניסה המאפשר קיום כנסים ואירועים. בתחילת 2015 הותקנה במרכז האולם מערכת מסכים להקרנת פרסומות, מהלכים ולוח תוצאות המעוצבת כקובייה בעלות של כמיליון שקלים. נוסף על כך, קיים בהיכל אולם כושר, אולם למחול אירובי, חדרי שירות והלבשה, חדר אמנים, מועדון לשחקנים, חדר שופטים ומנהלה.
הוצאת שוקן
הוצאת שׁוֹקֶן היא הוצאת ספרים ישראלית העוסקת במגוון סוגות ספרותיות: ספרי עיון, סיפורת ושירה.
היסטוריה
הוצאת הספרים הוקמה בברלין בירת גרמניה על ידי איש העסקים היהודי-גרמני שלמה זלמן שוקן ב-1931. חלק ממשרדי ההוצאה מוקמו בפראג. שוקן, שהיה פטרונו ואיש סודו הבולט של הסופר ש"י עגנון, הכיר את עגנון בשנת 1915 בחוג בית ציוני בביתו של מרטין בובר בברלין, ומאז תמך בעגנון. עגנון, שהיה בקיא בספרות חז"ל, רכש עבור שוקן ספרים יהודים עתיקים לאוסף שלו והשנים התיידדו. הספרים הראשונים של עגנון הודפסו בדפוס חנויות הכל בו של שוקן. שוקן הקים את הוצאת שוקן (Schocken Verlag), שהחלה לפעול בשנת 1931 כדי להוציא לאור את כתבי ש"י עגנון ותרגומים של ספרות יהודית חשובה ליהדות גרמניה המתבוללת שהפסיקה לקרוא עברית. מאז ואילך, כל הזכויות על פרסום כתבי עגנון היו בידי הוצאת שוקן, שאף שילמה לו משכורת קבועה ודאגה לכל צרכיו, כדי שיוכל לעסוק בנחת בכתיבתו.
פאוור דרייב
פאוור דרייב (באנגלית: Powerdrive) היא מכונית תלת אופן בתצורת קבריולה מתוצרת Powerdrive Ltd אשר יוצרה בין השנים 1955–1957 בבריטניה.
הוצאת שוקן
היסטוריה
מלבד כתבי עגנון, פרסמה ההוצאה תרגומים רבים לגרמנית של כתבים בעלי ערך רב בתרבות היהודית, זאת במטרה להנחיל את התרבות היהודית בקרב יהודי גרמניה. כמו כן, פרסמה הוצאת שוקן את כתביהם של מרטין בובר, פרנץ רוזנצווייג ופרנץ קפקא.
בעקבות עליית היטלר לשלטון חיסל שוקן את מרבית עסקיו בגרמניה, ובינואר 1934 עלה לארץ ישראל. הוצאת שוקן המשיכה לפעול בברלין, עד שהנאצים סגרו אותה בשנת 1938. הוצאת שוקן הוקמה בירושלים ובתל אביב. ב־1940 עבר לניו יורק וב-1945 הקים את הוצאת הספרים באנגלית "Schocken Books", בה העסיק את נחום גלאצר, ששימש כמורה פרטי של ילדיו בגרמניה בתחילת שנות ה-30. הוצאת שוקן בניו יורק הוציא לאור באנגלית את ספריהם של פרנץ קפקא, חנה ארנדט, גרשם שלום וולטר בנימין. הוצאת שוקן בניו יורק נמכרה להוצאת רנדום האוס, בשנת 1987 והיא פועלת באופן נפרד מההוצאה בישראל.
מ-1958 עד 1972 היה גרשום שוקן המו"ל של ההוצאה ומשנת 1972 המו"ל היא רחלי אדלמן, נכדתו של שלמה זלמן שוקן. הוצאת שוקן חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. בשנת 2013 נבחרה רחלי אידלמן בפעם השמינית לתפקיד יו"רית ההתאחדות.
בשנת 1997, קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי משכל הוצאה לאור הפרה את זכות היוצרים שבבעלות הוצאת שוקן ביצירות עגנון. בשנת 2013 פוצתה על ידי האוניברסיטה העברית, לאחר שנקבע שהפרה את זכויות היוצרים של ההוצאה בהדפסת מקראות ושימוש בקטעים מספרים במחשבי האוניברסיטה.
ספרי ההוצאה
ההוצאה היא אחת ההוצאות המובילות בישראל, ובין 1,500 הספרים שהוציאה לאור נמצאים הסופרים החשובים בספרות העולמית שתורגמו מעשרות שפות לעברית. ספרים ביהדות במדעי הרוח ובמדעי החברה, ספרות ושירה עברית מקורית כשירתו של יהודה עמיחי, ביוגרפיות ומילונים וספרות אקטואלית. ההוצאה מוציאה לאור גם ספרי ילדים שזכו להצלחה רבה, ביניהם ספרי "הפיה לילי" וסדרת ״פינוקי״.
מונו (עיבוד צלילים)
מונו (באנגלית: Mono, קיצור של Monaural) היא שיטת עיבוד צלילים בעלת ערוץ אחד בלבד.
קטע צליל מוגדר כ'מונו' כאשר מקור הצליל (כפי שהוקלט על ידי מיקרופון, למשל) הוא בודד. גם אם קיימים מספר מיקרופונים בעת ההקלטה, ובסופו של התהליך כל הערוצים מתאחדים אל תוך ערוץ אחד - ההקלטה הסופית נחשבת כהקלטת 'מונו'.
מערכת השמעה של צליל מוגדרת גם היא כ'מונו', כאשר מקור השמע יחיד: למשל, רמקול אחד. גם במקרה הזה, אף אם קיימים יותר ממקור הגברה אחד, הצליל מוגדר כ'מונו' כאשר מקורו של הצליל הוא ערוץ אחד.
ברוב המערכות הבידוריות, שיטת ה'מונו' הוחלפה בשיטות רב־ערוציות - בתחילה 'סטריאו', ומאוחר יותר צליל הקפי ('סראונד'). לעומת זאת, מונו היא עדיין הסטנדרט המקובל במערכות רדיו וטלפון.
רחוב בליקר
רחוב בליקר (באנגלית: Bleecker Street) הוא רחוב בשכונת גריניץ' וילג' של רובע מנהטן בעיר ניו יורק. הרחוב מהווה כיום את מרכז חיי הלילה של שכונת גריניץ' וילג' ונחשב לאחד מאתרי הבילוי העיקריים באי מנהטן.
הרחוב מקשר את פארק כיכר אבינגדון (במפגש השדרה השמינית) ורחוב הדסון שבשכונת הווסט וילג', לאזור הבאורי שבשכונת האיסט וילג'.
לאחר סלילתו הגיע הרחוב רק עד השדרה השישית, בשנת 1829 הוארך הרחוב מערבה עד השדרה השמינית.
ברחוב ממוקם בניין באיארד-קונדיקט המהווה אתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
אזכורים תרבותיים
הרחוב מוזכר בשירים רבים ובהם: כמו כן הרחוב מוזכר בספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה ובהם:
The Sound of Silence
The Sound of Silence הוא שיר פולק מאת הצמד סיימון וגרפונקל. השיר הוקלט במרץ 1964 ויצא לאור באוקטובר של אותה שנה. השיר חובר על ידי פול סיימון שנתיים קודם לכן. השיר היה הלהיט הראשון של סיימון וגרפונקל.
השיר דורג במקום ה-157 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
היסטוריה
אין תשובה ברורה לשאלה מה מקור השיר ועל מה הוא מבוסס, במהלך השנים ניתנו תשובות רבות. רבים מאמינים כי השיר התייחס להתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, שכן השיר הוקלט שלושה חודשים לאחר ההתנקשות. עם זאת, סיימון הצהיר באופן חד משמעי בראיונות, "כתבתי את The Sound of Silence כשהייתי בן 21", מה שמציב את מסגרת הזמן הרבה לפני הטרגדיה של קנדי, כשסיימון גם הסביר שהשיר נכתב בחדר האמבטיה שלו, שם כיבה את האורות כדי להתרכז טוב יותר. סיימון כתב את מילות השירים במשך שישה חודשים. ב-19 בפברואר 1964 סיימון סיים לכתוב את השיר. זמן קצר לאחר מכן הצמד החל לבצע את השיר במועדוני מוזיקת פולק בניו יורק.
הצמד הקליט את השיר לראשונה ב-10 במרץ 1964, וכלל את השיר באלבומם "Wednesday Morning, 3 A.M." שפורסם לראשונה באוקטובר 1964. האלבום נחל כישלון, והצמד החליט להתפרק בעקבות כן.
וילסון שחרר בהמשך את העיבוד המחודש של "The Sound of Silence" כסינגל בספטמבר 1965, כשבצדו השני השיר "דבר מגניב קורה לנו" (We've Got a Groovey Thing Goin'). עיבוד זה הפך את השיר משיר בסגנון פולק לשיר בסגנון פולק רוק, והצליח להיכנס למצעדי הפזמונים בארצות הברית. סיימון גילה לראשונה כי השיר מככב במצעדי הפזמונים בארצות הברית כאשר הוא התכונן לעלות לבמה בהופעה במועדון בקופנהגן. בהמשך, בסוף עונת הסתיו של שנת 1965 סיימון חזר לארצות הברית, כאשר השיר הגיע לבסוף למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני ב-1 בינואר 1966.
הסינגל בגרסה המחודשת, הפך ללהיט ענק והיה למעשה הלהיט הראשון של הצמד שאיחד מחדש את הצמד. הסינגל בגרסה המחודשת נכלל בהמשך באלבום של הצמד משנת 1966 "Sounds of Silence".
גרסאות כיסוי
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו להקת העידן החדש גרגוריאן, להקת ההבי מטאל Nevermore, והמוזיקאי פט מתיני.
בשנת 2011, השיר בוצע על ידי פול סיימון באזכרת יום השנה העשירי לקורבנות של פיגועי 11 בספטמבר.
הגרסה של דיסטרבד
ב-7 בדצמבר 2015, הוציאה להקת ההבי מטאל דיסטרבד גרסת כיסוי לשיר באלבומם Immortalized. במקביל הוציאה הלהקה גם וידאו קליפ. הגרסה זכתה להצלחה רבה בעולם, ובעיקר בארצות הברית, שם הגיעה למקומות הראשונים בין השאר במצעד הרוק המיינסטרימי ובמצעד שירי ההארד רוק הדיגיטליים של הבילבורד, ולמקום ה-42 במצעד הבילבורד הוט 100. באוסטריה הגיע השיר למקום הראשון, בגרמניה למקום השני ובאוסטרליה למקום הרביעי במצעדי הסינגלים של המדינות. השיר צעד במצעדים נוספים רבים ברחבי העולם, וזכה להצלחה משמעותית. בארצות הברית זכה הסינגל למעמד של פלטינה משולש מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-1 באפריל 2016 עדכן דייוויד דריימן, סולן הלהקה, שקיבל מפול סיימון דואר אלקטרוני ובו מספר לו סיימון שנהנה המביצוע של הלהקה לשיר בתוכניתו של קונאן או'בריאן. דריימן הגיב לסיימון שהוא והלהקה גאים ונרגשים מהמחמאה מאחד מגדולי כותבי השירים בהיסטוריה.
ספרטק מוסקבה (כדורגל נשים)
מועדון כדורגל נשים "ספרטק" מוסקבה (ברוסית: Женский футбольный клуб «Спартак» Москва) הוא מועדון כדורגל נשים ממוסקבה. השתתף באליפות רוסיה בשנת 1992, 2002, 2005, 2006. הישגי השיא הם סגנות אליפות בעונת 2006 והעפלה לגמרי הגביע בעונות 1992, 2005, 2006.
מאז 2015 אינו משתתף בטורנירים בכירים.
היסטוריה
ספרטק הוקמה בשנת 1989 וכבר בשנת 1990 השתתפה באליפות הראשונה בברית המועצות וסיימה במקום השלישי. בשנת 1991, באליפות ברית המועצות שחזרה את התוצאה.
בזכות התוצאות שהושגו, ספרטק נכללה באליפות רוסיה הראשונה בשנת 1992. אבל המועדון התמודד בשם "ספרטק-פראובראז'ניה" וסיים אז במקום השמיני. באותה השנה הגיע המועדון עד לגמר גביע רוסיה, בו, בתוספת הזמן, הפסידה לאלופה אינטרוס באצטדיון טורפדו במוסקבה בתוצאה 3–4.
בגלל קשיים כלכליים, המועדון התפרק ובעונת 1993 חלק משחקני הקבוצה עברו למועדון "SKIF-Femina" ממלאחובקה שליד מוסקבה.
חזרתה של ספרטק התרחש בשנת 1997, אז הופיע מועדון בשם קטיושה-ספרטק. בעונת 2001, נרכשה הקבוצה דיאנה וכתוצאה מהרכישה, שמה שונה ל"ספרטק".
עם זאת, לאחר עונת 2006 המועדון חדל להתקיים. ספרטק הוקמה שוב בשנת 2014, אך לא מצליחה לשחזר את ההישגים ההיסטוריים ומתמודדת בליגות הנמוכות.
אנדריי ארשאבין
אנדריי סרגייביץ' ארשאבין (ברוסית: Андрей Сергеевич Аршавин; נולד ב-30 במאי 1981) הוא כדורגלן עבר רוסי.
ארשאבין החל את דרכו כקשר ועד לפרישתו שיחק כחלוץ ולעיתים כקשר התקפי. ארשאבין נחשב לתקופה לכדורגלן הפופולרי ביותר ברוסיה בזכות כישרונו הרב, והעובדה שהוביל את קבוצתו ואת הנבחרת להישגים מרשימים.
ארשאבין היה לאחד מהשחקנים המובילים בזניט סנקט פטרבורג וזכה להצלחה גדולה שהפכה אותו לאחד מגדולי הכדורגלנים ברוסיה. הוא הוביל את זניט לשני הישגי שיא בתולדות המועדון – זכייה באליפות רוסיה ב-2007 וזכייה בגביע אופ"א ב-2008. הוא אף כיהן לפרקים בתפקיד קפטן הקבוצה, וכבש במדיה 71 שערים ב-310 הופעות. בתום תשע שנים בזניט, עבר ארשאבין לארסנל. ב-2016 שיחק במדי קאיראט אלמטי הקזחית, בה שיחק במשך 3 עונות, בנובמבר 2018 הסתיים חוזהו בקבוצה והוא הודיע על פרישתו ממשחק. לאחר הפרישה מונה לתפקיד ניהולי במועדון זניט.
ארשאבין שיחק עבור הנבחרת הלאומית של רוסיה משנת 2002 עד 2012, והוא היה אחד משחקניה המרכזיים. הוא הוביל את הנבחרת להעפלה ראשונה בתולדותיה לחצי גמר יורו 2008. ארשאבין נודע בעל יכולת כדרור טובה, מהירות גבוהה ויכולת לארגן את המשחק של קבוצתו, וכמו כן נחשב למבשל שערים מצטיין, ולכזה שמשתלב היטב בקבוצה בעלת סגנון משחק התקפי.
ראשית הקריירה והתקדמות
בעונת השתלב ארשאבין באופן קבוע בקבוצה הבוגרת של זניט והבקיע את שעריו הראשונים, תוך שהוא נעזר בחלוץ הבכיר, אלכסנדר קרז'אקוב, עמו יצר שיתוף פעולה פורה בשנים הבאות. הוא הבקיע באותה עונה ארבעה שערים ב-29 משחקים וסייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית. בעונת שותף בכל שלושים משחקי הליגה של זניט והבקיע ארבעה שערים. הקבוצה נחלה כישלון באותה עונה וסיימה במקום העשירי בלבד בליגה, אולם העפילה לגמר הגביע הרוסי שבו הפסידה לצסק"א מוסקבה. בעונת 2002/2003 השתתף ארשאבין לראשונה יחד עם זניט בגביע אופ"א.
במהלך 2003 הוסט ארשאבין לעמדת החלוץ השני, תפקיד שחלקו ההתקפי גדול יותר. הוא הצטיין באופן ניכר בעקבות השינוי בתפקידו והגיע לעונת שיא מבחינתו לאותה עת, עם חמישה שערים ועשרה בישולים. הוא היה שותף בכיר למאבקיה של זניט על הזכייה באליפות, אולם הקבוצה סיימה במקום השני אחרי צסק"א. באותה שנה זכה עמה בגביע הליגה הרוסית, טורניר שהתקיים באופן חד-פעמי, לאחר ניצחון על צ'רנומורטס נובורסייסק.
ארשאבין קיבל את תפקיד קפטן המשנה של זניט ב-2004. העונה הבאה,, הייתה מוצלחת ביותר עבורו מבחינה אישית – הוא סיים כמלך השערים של קבוצתו עם תשעה כיבושים ותשעה בישולים – אולם זניט סיימה שישית בלבד בטבלת הליגה.
במהלך עונת השעה המאמן דיק אדבוקאט את ארשאבין מסגל הקבוצה והעביר אותו לקבוצת המילואים, כעונש על כך שבילה בלילה שלפני משחק חשוב מול ספרטק מוסקבה. אף על פי כן, הוא הוחזר לסגל במהרה וביסס את מעמדו כשחקן המוביל של הקבוצה. באותה עונה הצטיין עם שבעה שערים ו-13 בישולים, וזכה בפרס כדורגלן השנה ברוסיה מטעם העיתון "ספורט אקספרס".
ההצלחה בזניט
בעונת חבר לארשאבין פאבל פוגרבניאק בחוד ההתקפה של זניט, ויחד הם יצרו שילוב מצטיין שהצעיד את הקבוצה להצלחותיה הגדולות זה שנים. הוא ענד את סרט הקפטן לראשונה בעונה זו, אם כי לא בעדיפות ראשונה. במהלך העונה הבקיע ארשאבין עשרה שערי ליגה ובישל 11 נוספים, ובכך זכה בתואר מלך הבישולים של הליגה. הוא הוביל את זניט לזכייתה הראשונה באליפות מאז 1984 (עוד בעידן הליגה הסובייטית) – הקבוצה הובילה את טבלת הליגה לאורך מרבית העונה, והבטיחה את זכייתה בתואר במחזור האחרון בתום מאבק צמוד עם ספרטק מוסקבה. הזכייה הבטיחה את השתתפותה של זניט בליגת האלופות לראשונה בתולדותיה.
בהמשך עונת הצעיד ארשאבין את זניט לזכייה היסטורית בגביע אופ"א. לאורך הטורניר הוא תרם לקבוצתו ארבעה שערים ו-10 בישולים, והופעותיו המרשימות הביאו לחשיפתו הראשונה בפני קהל האוהדים בכל אירופה. במשחק הגמר מול גלאזגו ריינג'רס, שבו ניצחה זניט בתוצאה 0:2, בישל לאיגור דניסוב את השער הראשון ונבחר לשחקן המצטיין. בעקבות הישג זה, בצירוף עם הצטיינותו ביורו 2008 שבו הוביל את נבחרת רוסיה להעפלה לחצי הגמר, הוא הגיע למקום השישי בבחירות לפרס כדור הזהב של "פראנס פוטבול". בפתיחת עונת השתתף ארשאבין בכל משחקיה של זניט בשלב הבתים של ליגת האלופות, אולם לא עזר לקבוצתו, שסיימה במקום השלישי, להעפיל לשלבי הנוק-אאוט.
במהלך 2008 זכתה זניט גם בסופר קאפ הרוסי ובסופר קאפ האירופי, לאחר ניצחון על מנצ'סטר יונייטד החזקה. אולם, בליגה המקומית נחלה הקבוצה אכזבה כשסיימה במקום החמישי בלבד ואיבדה את אליפות. לקראת סוף השנה היה ארשאבין מבוקש על ידי קבוצות בכירות רבות מרחבי אירופה שהבחינו בכישרונו, כדוגמת ברצלונה, ארסנל וריאל מדריד. על אך שארשאבין עצמו שאף לשחק בברצלונה, זו ירדה מן הפרק עקב הסכום הגבוה שדרשה עבורו זניט - כ-22 מיליון אירו. בעקבות הקשיים שהערימה הנהלת הקבוצה נקלע ארשאבין לסכסוך עמה, ובתקופה מסוימת נראה היה שייאלץ להישאר בה.
ארסנל
בתום משא ומתן מתמשך בין הנהלות המועדונים, חתם ארשאבין בתחילת פברואר 2009 בארסנל האנגלית, ששילמה תמורתו למעלה מ-16 מיליון לירות שטרלינג – סכום שיא בתולדות המועדון עבור העברות שחקנים. תוקף החוזה היה לשלוש וחצי שנים, ועל אף שהסיכום הגיע בתום מועד ההעברות בפרמייר ליג, אישרה הנהלת הליגה את המעבר. הוא קצר שבחים ממאמן הקבוצה ארסן ונגר על כך שיתרום לה רבות.
בתחילת דרכו בארסנל, במחצית השנייה של עונת 2008/2009, הפגין ארשאבין יכולת טובה והפך לאחד משחקני הקבוצה הבולטים. במשחק מול בלקברן רוברס בחודש מרץ הבקיע את שני שעריו הראשונים במדיה. לשיאו הגיע במשחק מול ליברפול שהתקיים באצטדיון אנפילד באפריל, במהלכו הבקיע את כל ארבעת שעריה של ארסנל בתיקו 4:4. בזכות הצטיינותו הוא זכה בתואר "שחקן החודש בפרמייר ליג" לאפריל. את חצי העונה הראשונה שלו באנגליה סיים עם שישה שערים ושבעה בישולים בכל המסגרות, והצטרפותו לארסנל הכניסה שיפור ניכר בקבוצה, שסיימה את העונה במקום הרביעי, ללא הפסד ליגה בשנת 2009.
בעונת השתתף ארשאבין לראשונה בשלב שמינית גמר ליגת האלופות, אליו העפיל עם ארסנל. הוא בישל שלושה שערים בניצחון הביתי 0:5 על פורטו במשחק הגומלין, שבזכותו העפילה ארסנל לרבע הגמר עם ניצחון 2:6 בסיכום שני המשחקים. במשחק הראשון ברבע הגמר מול ברצלונה סבל ארשאבין מפציעה שהשביתה אותו לשלושה שבועות, בגנה נעדר ממשחק הגומלין שבו הובסה ארסנל והודחה מהטורניר. בפרמייר ליג סייע לארסנל להיאבק על האליפות במשך מרבית העונה, אך הקבוצה סיימה לבסוף במקום השלישי. ארשאבין סיים את העונה עם תשעה שערים ו-12 בישולים בכל המסגרות, ומוקם שני אחרי וסלי סניידר בדירוג הבישולים של ליגת האלופות. בסוף עונת 2012/2013 עזב ארשאבין את ארסנל.
קאיראט אלמטי
ב-18 במרץ 2016 חתם בקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. הוא הפך לאחד השחקנים המוצלחים בליגת העל הקזחית, כך למשל, בדצמבר 2016 הוכתר כשחקן השנה ובנובמבר 2017 היה מחמשת השחקנים הטובים בליגה. ב-26 באוגוסט 2018 עלה למשחק ה-100 שלו במדי קאיראט בכל המסגרות כשעלה כמחליף במשחק הליגה נגד אטיראו, שהסתיים בניצחון 4:2 לקאיראט, אחרי שער אישי ו-2 בישולים שלו שהסתיימו בשער.
בנובמבר 2018 פרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה
בדצמבר 2018 חזר לסנקט פטרבורג ומונה לתפקיד מנהל פרויקט הילדים "סיריוס" במועדון הכדורגל זניט ומנהל אקדמיית זניט סנקט פטרבורג. במאי 2020 צורף למחלקת ההעברות שבניהול המנהל הספורטיבי של הקבוצה ובאוגוסט אותה שנה מונה למנהל המחלקה לפיתוח הנוער במועדון.
נבחרת לאומית
ארשאבין שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער השונות של רוסיה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של רוסיה במשחק מול ב-17 במאי 2002, במסגרת הכנות הנבחרת למונדיאל באותה שנה, אולם לא נכלל בסגל הסופי לטורניר. הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת הלאומית במשחק ידידות מול נבחרת רומניה בפברואר 2003.
ארשאבין לא זומן לטורניר יורו 2004 אליו העפילה רוסיה, ובכך לא ניתנה לו הזדמנות להוכיח את כישרונו על הבמה הבינלאומית. במשחקי מוקדמות מונדיאל 2006 הפך ארשאבין לאחד מבכירי שחקני הנבחרת והבקיע חמישה שערים, תוך שהוא משתף פעולה באופן מוצלח בחוליית ההתקפה עם חברו לזניט, אלכסנדר קרז'אקוב. אולם, רוסיה כשלה בניסיונותיה להעפיל לטורניר כשסיימה במקום השלישי בלבד בביתה.
במוקדמות יורו 2008, תחת המאמן חוס הידינק, הנהיג ארשאבין את נבחרת רוסיה להעפלה מפתיעה לטורניר, על חשבונה של נבחרת אנגליה. במשחק מול אנדורה בסיום המוקדמות דרך על רגלו של שחקן יריב, ועקב כך הושעה משני משחקי הפתיחה בטורניר עצמו – בהם התמודדה רוסיה מול ו. הוא שב להרכב במשחק השלישי של שלב הבתים, מול נבחרת שוודיה, הבקיע שער בניצחון 0:2 וסייע לנבחרתו להעפיל לשלב הבא. ברבע הגמר, מול נבחרת הולנד, הבקיע שער ובישל אחד נוסף בהארכה שבזכותם ניצחה הנבחרת בתוצאה 1:3. בכך העפילה רוסיה לחצי גמר אליפות אירופה לראשונה בתולדותיה כמדינה עצמאית. על אף שהובסה בשלב הבא 3:0 מול ספרד, נחשבה לאחת מהנבחרות המפתיעות בטורניר. ארשאבין עצמו נכלל על ידי אופ"א בנבחרת השחקנים המצטיינים בטורניר.
סגנון משחק
ארשאבין החל את הקריירה שלו בזניט בעמדות הקישור: תחילה בעמדת הקיצוני הימני, ולאחר מכן בעמדת הקשר ההתקפי – קשר אשר בעל יכולות להנהיג את המשחק, ומכונה "פליימיקר". בשנת 2003 הוא הוסט לעמדת החלוץ, ועם השנים החל לפתח יותר ויותר את סגנון משחקו לטובת עמדה התקפית יותר מאשר עמדת הקישור שבה התחיל את הקריירה. עם זאת, עמדתו על המגרש אינה מוגדרת באופן מדויק, והוא מוכר פעמים רבות כ"קשר/חלוץ".
גובהו של ארשאבין הוא 1.72 מטר. הוא ידוע כשחקן בעל יכולת כדרור טובה, מהירות גבוהה ויכולת לארגן את המשחק של קבוצתו. יחד עם שני שחקני התקפה בולטים של זניט – פאבל פוגרבניאק ודני מיגל אלבס – הוא שיתף פעולה בצורה מוצלחת תחת הדרכתו של המאמן דיק אדבוקאט. אף על פי שהוא הצטיין בזניט, הוא נחשב לשחקן בעל חוסר יציבות במשחקו; וכמו כן היה קיים חשש כי הוא יתקשה להשתלב בקבוצות אחרות, עקב סגנון משחק שונה בליגות הבכירות.
ארשאבין נחשב גם לשחקן שמבקיע שערים רבים ממצבים קשים לכיבוש, אך גם לכזה שמרבה לבשל שערים. מאמן נבחרת רוסיה, חוס הידינק, אמר עליו במהלך משחקי יורו 2008: "אחד שמבקיע שערים ממצבים בלתי אפשריים, ובגלל זה אנחנו זקוקים לו כל כך". הוא אף הופך את קבוצותיו, באמצעות יכולתו הטובה, לבעלות כוח הרתעה גדול יותר של היריבות. סגנון משחקן ההתקפי של זניט ושל נבחרת רוסיה עזר לו להתבלט על המגרש.
פרסים
במהלך הקריירה שלו בזניט סנקט פטרבורג, ארשאבין זכה בתארים אישיים רבים ברוסיה, והוא אחד מהכדורגלנים הרוסים המצליחים ביותר כיום. בעקבות כך, הוא נחשב לאחד מהמשפיעים הגדולים ביותר על התפתחותו של הכדורגל הרוסי.
ארשאבין נבחר במקום השני בפרס כדורגלן השנה ברוסיה מטעם המגזין "ספורט אקספרס" כבר בעונתו השנייה בזניט, ב-2001, אז נבחר כקשר הימני הטוב ביותר. הוא סיים במיקום זה גם שנה לאחר מכן, ב-2002, ואף בשנת 2004; כאשר ב-2004 ו-2005 הוא נבחר כחלוץ השמאלי הטוב ביותר. ארשאבין אף זכה בתואר החלוץ הטוב ביותר של זניט סנקט פטרבורג בשנים 2005 ו-2006.
ארשאבין קבע שיא שערים עבור נבחרת רוסיה לשחקן זניט, לאחר שהבקיע בניצחון על בנובמבר 2006 במסגרת מוקדמות יורו 2008. ב-2008 הוא סיים במקום השישי בבחירת כדור הזהב מטעם המגזין פראנס פוטבול.
חיים אישיים
אביו של אנדריי ארשאבין, סרגיי, מת בגיל 40 בלבד, כתוצאה מאי ספיקת לב. ביולי 2003 הכיר את את יוליה ברנובסקאיה והם חיו יחד 9 שנים עד 2012. להם נולדו שני בנים, ארטיום וארסני, וילדה אחת, יאנה. בנובמבר 2008 הוא התגלה כספורטאי החמישי בגודל הפופולריות שלו באינטרנט. ארשאבין מעריץ מילדותו את קבוצת ברצלונה הספרדית, אליה חשק לעבור בתום יורו 2008. בנו ארסני התקבל לאקדמיה של הקבוצה בנובמבר 2018. ב־2020, ארסני עבר לספרטק מוסקבה.
חיים ציבוריים
בשנת 2005 ארשאבין השתתף בפרויקט של פיפ"א להצלת ילדים בכפרים. הוא שימש כשגריר פיפ"א בפרויקט, ואף אמר כי הוא מקווה למשוך את תשומת לבם של אנשים נוספים. הוא היה השחקן הרוסי הראשון שנבחר לשגריר של פיפ"א. במרץ 2007 ארשאבין נבחר למועצת העיר סנקט פטרבורג, בזכות ההערצה הרבה שניתנה לו והקשרים של זניט סנקט פטרבורג עם השלטונות הרוסים. בדצמבר 2007, לאחר ששחקני נבחרת רוסיה הואשמו בשתייה מופרזת לפני משחק מול, הוא הסביר את עמדתו בעניין ואמר כי אף על פי שהוא מעולם לא עשה זאת, לספורטאים מותר לעשן לפני משחקים, ושמגבלות יתר עליהם עלולה לגרום לנזק. באפריל 2008 ארשאבין לקח חלק בטקס מסירת הלפיד האולימפי של אולימפיאדת בייג'ינג.
סטטיסטיקות קריירה
נכון לעונת 2014/2015
קואלה בלייט
קואלה בלייט (במלאית: Kuala Belait, בג'אווי: کوالا بلايت) היא העיר השנייה בגודלה בברוניי לאחר הבירה בנדר סרי בגוואן והיא בירת מחוז בלייט. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 27,819 תושבים. קואלה בלייט שוכנת קרוב לגבול המערבי של ברוניי עם מדינת סראוואק שבמלזיה. מרכז העיר השוכן בצפונה גובל עם חוף ים סין הדרומי. מדרום וממערב לעיר זורם נהר בלייט.
היסטוריה
בראשית המאה ה-20 הייתה קואלה בלייט כפר דייגים קטן. בעבר הייתה בירת המחוז העיר קואלה בלאי (Kuala Balai) השוכנת במעלה נהר בלייט, אך עם גילוי הנפט בסביבה הוחלט להעביר את הבירה למקום יותר נגיש מבחינה תחבורתית. בשנות השלושים קיבלה קואלה בלייט מעמד של עיירה. במלחמת העולם השנייה הייתה העיירה תחת כיבוש יפני. בשנות החמישים והשישים העיר שגשגה וחלה בה תנופת בנייה. לאחר קבלת העצמאות ב-1984 נבנו בה בנייני ממשלה. בראשית המאה ה-21 נבנו בה בתי מלון רבים.
צבי זיבל
צבי (צ'יבי) זיבל (י"ב בכסלו תרפ"ו, 29 בנובמבר 1925 – כ"ו בכסלו תש"ט, 28 בדצמבר 1948) היה חלל צה"ל בעל עיטור הגבורה.
קורות חייו
צבי, בן שרה ואברהם זיבל, אח לאביבה, נולד בתל אביב, בשכונת קריית מאיר ברחוב מאנה. בגיל 3 למד בגן העירוני שברחוב בוגרשוב, ובכתה א' עלה לבית הספר תל-נורדאו. בגיל צעיר נשלח ללימודים בכפר הנוער בן שמן. לאחר מכן למד בבית החינוך לילדי עובדים והיה חבר תנועת הנוער "המחנות העולים". בהמשך התקבל לבית הספר החקלאי בגבעת השלושה. בנעוריו למד נגינה בפסנתר, בגיטרה ובחליל.
בגיל 18 הצטרף זיבל לשורות הפלמ"ח והשתתף בפעולות ההתקפה על המשטרה הבריטית בשרונה ובקליטת ספינת המעפילים "וינגייט". בתקופה זו נעצר ונכלא בירושלים, בלטרון וברפיח. עם חזרתו לפעילות, הוכשר בקורס מפקדי כיתות ומאוחר יותר נבחר למחלקת הטיס והוכשר כטייס. עם פרוץ מלחמת העצמאות, הופקד על קו תל אביב-גוש עציון והוביל אספקת תחמושת, מים ותרופות לאזורי הר-טוב, כפר אוריה ויחיעם וליווה מן האוויר שיירות שעשו את דרכן לירושלים. זיבל השתתף גם בגיחות לאזורים מרוחקים יותר וטס אל קוניטרה, אל טולכרם ואל בית אשל.
בטיסה לבן שמן הנצורה ב-25 ביוני 1948, הנחית את מטוסו לצורך אספקת תחמושת. לאחר הנחתת המטוס באזור פעל תחת ירי כבד להגן על המטוס מפגיעות כדורים ולאפשר את המראתו חזרה על ידי נהיגת טרקטור עמוס שקי חול לשמש עבורו חומת מגן. על פעילות זו תחת אש זכה, לאחר מותו, באות גיבור ישראל.
בקרבות הקשים על גוש עציון השתתף בהפצצות ובירי מקלע ברן מהאוויר. בפעולות אלה נפגע מטוסו והוא נפצע בגופו מירי, אך המשיך להשתתף בקרבות. בסיום המערכה, הוצב כמפקד בסיס תעופה ולאחר מכן יצא למספר חודשי השתלמות בצ'כוסלובקיה. שבוע לאחר שובו, השתתף במבצע חורב במהלכו סייר באזור ניצנה (עוג'ה אל חפיר) והנמיך גובה טיסה לשם הגשת עזרה למטוס אחר. בשלב זה נפגע על ידי ארבעה מטוסי קרב מצריים ונהרג עם שותפו לטיסה, הסייר מחטיבת הנגב.
לאחר מותו הועלה לדרגת סגן.
רון גרשנוק
רון גרשנוק (נולד ב-1982) הוא אלוף טאקוונדו ישראלי, בעל חגורה שחורה דאן 3. הוא נלחם מול בוגרים עד למשקל 62 ק"ג. הוא בוגר מכון וינגייט, מאמן נבחרת הנוער של ישראל, חבר הנבחרת הלאומית, שופט לאומי וחבר נבחרת ישראל לשעבר.
גרשנוק הקים את מועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שברמלה, ביחד עם האחים מעוז שרעבי ויחיעם שרעבי.
אריה כשר
אריה כשר (1935 – 26 באוקטובר 2011) היה פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, שהתמחה בחקר היהודים וארץ ישראל בתקופת הבית השני. חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל (1990).
חייו ופועלו
בנם של יוסף ומניה כשר, נולד וגדל בכפר ויתקין, שם למד בבית הספר העממי והתיכון. בנעוריו חיבר יחד עם חבריו מילדות ובני כיתתו גד יעקבי ומיכה גיסר (לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ניו מקסיקו שבאלבקרקי, ארצות הברית) את הפיליטון המחורז "חיליק חביב", שהרבו לשדרו ברדיו. בצבא שירת בנח"ל ובגדנ"ע. נענה לקריאת דוד בן-גוריון וסייע במושבי העולים החדשים בנגב.
החל את הוראת ההיסטוריה בתחילת שנות ה-60 בבית הספר האזורי עמק חפר (נקרא בהווה קריית החינוך ע"ש בן-גוריון). את לימודי התואר הראשון והשני עשה באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המוסמך (1966) היה רקע היסטורי ומשיחיות ב"עליית משה".
את הדוקטורט עשה בבית הספר למדעי היהדות שבאוניברסיטת תל אביב ובשנת תשל"ג 1973 קיבל תואר דוקטור. נושא הדיסרטציה היה "מעמדם המשפטי-מדיני ומערכת זכויותיהם של יהודי מצרים בתקופה ההלניסטית ובימי הפרינקיפאט הרומי". מנחהו היה פרופ' שמעון אפלבאום. מורהו הבולט שהשפיע על דרכו היה פרופ' יהושע אפרון.
כשר לימד שנים רבות בחוג להיסטוריה של עם ישראל שבאוניברסיטת תל אביב, שימש כפרופסור מן המניין בחוג וכיהן כראש המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה באוניברסיטת תל אביב, המסונף גם ליד בן צבי. שימש חוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה ופרופסור אורח באוניברסיטאות סינסינטי וממפיס בארצות הברית. בשנת 2005 פרש לגמלאות.
משפחה
היה נשוי עד מותו לתמר, אמנית במקצועה, ואב לשלוש בנות. בתו הבכורה הייתה השדרנית, המחזאית, וסופרת הילדים אורנה יקיר.
אדום, ערב וישראל
ספרו דן בשני נושאים עיקריים:
זהו מחקר מונוגרפי חלוצי, שנעשה לראשונה על ידי כשר. עד מחקרו חקרו בעיקר את העם היהודי והשלטונות כובשי הארץ ומיעטו לחקור את העמים יושבי הארץ שאינם יהודים. זאת מכיוון שאין לנו כמעט חיבורים היסטוריים לאומיים פרי עטם של סופרים בני העמים הללו, הממצאים הארכאולוגיים אודותם מועטים ועיקר המידע שבידינו הגיע דרך כתביו של יוסף בן מתתיהו, שתיאר אותם באמצעות יחסם עם היהודים.
כנען, פלשת, יוון וישראל
הספר מתאר את ההיסטוריה של היהודים עם הערים ההלניסטיות בארץ ישראל על פי סדר כרונולוגי, לאורך התקופה שמן כיבוש הארץ על ידי אלכסנדר מוקדון ועד לסיומו של המרד הגדול נגד הרומאים. היהודים ראו בתושבי הערים ההלניסטיות את יורשיהם של הכנענים והפלשתים מתקופת המקרא, אותם שאפו החשמונאים לעקור מן הארץ, בגלל עבודת האלילים הטמאה שלהם, זאת ברוח הציוויים המקראיים. לכך התלוותה יריבות מדינית, כלכלית ותרבותית שהתחזקה מאז התקופה ההלניסטית. והיחס אל אלי יוון נבע מהיחס המקובע כלפי אלי כנען הקדומים.
עבור שני ספריו: "אדום, ערב וישראל" ו"כנען, פלשת, יוון וישראל", זכה כשר בפרס ביאליק.
הורדוס: מלך רודף ורדוף
ספרו של כשר "הורדוס: מלך רודף ורדוף" (באנגלית: "King Herod: A Persecuted Persecutor"), מחקר חלוצי על הורדוס, שהוא ביוגרפיה פסיכואנליטית בשיתוף עם הפסיכיאטר פרופסור אליעזר ויצטום מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (ניסיון דומה לספרם של זיגמונד פרויד וויליאם בוליט, שגריר ארצות הברית בווינה, שכתבו ביוגרפיה פסיכואנליטית של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון). הספר מהווה אנטיתזה לספרו של אברהם שליט "הורדוס המלך: האיש ופועלו. מהד' 3, ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ד 1964", בו תיאר שליט את הורדוס כמלך שתרם רבות לעם היהודי בשל מפעלי הבנייה האדירים שהותיר אחריו. כשר בוחר במחקרו להתייחס לפן אחר באישיותו של הורדוס: רצחנותו ומפרש ורואה אותו כלוקה בהפרעה פרנואידית. בספר הוא נשען על כתביו של יוספוס פלאביוס כמקור מידע ונעזר באליעזר ויצטום המשתמש בכלי המחקר הפסיכולוגי על מנת לפענח את אישיותו המורכבת של הורדוס ופיענוחו כסובל מתסביך נחיתות, אדם אשר הוציא להורג את בני משפחתו הקרובים ביותר וכל אדם שחשד בו, ולוּ במעט, בבגידה ובכללם אשתו ושלושת בניו. כתב-היד של הספר זכה בפרס בהט לספרי עיון מטעם אוניברסיטת חיפה בשנת 2006.
קישורים חיצוניים
על ספרו "הורדוס: מלך רודף ורדוף":
ממאמריו:
אריק ה. קליין
'''אריק ה. קליין (באנגלית: Eric H. Cline'''; נולד ב-1 בספטמבר 1960) הוא ארכאולוג, היסטוריון וסופר אמריקאי, פרופסור להיסטוריה עתיקה וארכאולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא מתמחה בארכאולוגיה מקראית, בהיסטוריה צבאית באזור הים התיכון, ובקשרים בינלאומיים בתקופת הברונזה המאוחרת במזרח הקרוב. מחברם של 20 ספרים בתחומו, שתורגמו ל-19 שפות.
קריירה אקדמית
קליין קיבל את התואר הראשון שלו בארכאולוגיה קלאסית מדארטמות' קולג' בשנת 1982. את התואר השני בשפות וספרות המזרח התיכון קיבל מאוניברסיטת ייל בשנת 1984. את הדוקטורט שלו בהיסטוריה עתיקה קיבל בשנת 1991 מאוניברסיטת פנסילבניה.
קליין לקח חלק בלמעלה מ-30 עונות חפירה וסקרים ארכאולוגיים, בישראל, במצרים, בירדן, ביוון, בכרתים ובארצות הברית. בכלל זה השתתף בעשר עונות חפירה בתל מגידו יחד עם ישראל פינקלשטיין מאוניברסיטת תל אביב, בהן החל כמתנדב וסיים כשותף לניהול החפירה. מאז שנת 2005 מנהל את החפירה בתל כברי, במשותף עם אסף יסעור-לנדאו מאוניברסיטת חיפה.
הוא חבר המערכת של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח והמכון הארכאולוגי של אמריקה.
אבייטגראסו
אבייטגראסו (במילאנזית: Biegrass, באיטלקית: Abbiategrasso בעבר נקראה אבייטה גראסו) היא קומונה ועיירה במטרופולין של מילאנו במחוז לומברדיה. היא ממוקמת בעמק הפו, כ-22 קילומטרים מערבית למילאנו.
אריק ה. קליין
מספריו
קליין ידוע כמרצה וכותב פורה של ספרים המנגישים לציבור הרחב נושאים מסקרנים ושנויים במחלוקת בארכאולוגיה ובהיסטוריה עתיקה, תוך הקפדה על איזון, אמינות ודיוק מדעי. ספרו על משבר תקופת הברונזה המאוחרת הוא הספר המוכר ביותר בעולם בנושא זה, והיה מועמד לפרס פוליצר לשנת 2014. כתב ספרים על ההיבטים ההיסטוריים והארכאולוגיים של מלחמת טרויה ויציאת מצרים, ספרי מבוא לארכאולוגיה מקראית ולאגיפטולוגיה, וביוגרפיות של מספר פרעונים מצריים. כמו כן השתתף בתוכניות תעודיות רבות בטלוויזיה בנושאים אלו.
אבייטגראסו
גאוגרפיה
שטח העיר נכלל כולו בפארק הטבע של עמק הטיצ'ינו בלומברדיה. העיר מתרוממת על גבי שלוחה בעמק טיצ'ינו המחלקת את עמק הפו לעמק הפו העליון ועמק הפו התחתון. שטח העיר גובל בנהר הטיצ'ינו העובר ממערב לעיר, ונחצה על ידי שני יובליו: נוויליו גרנדה ונוויליו די ברקוארדו. למרות שאיננה מיושבת בצפיפות, זהו היישוב העירוני הגדול ביותר במטרופולין של מילאנו אחרי מילאנו עצמה.
אריק ה. קליין
מספריו
בסה"כ פרסם 20 ספרים שתורגמו ל-19 שפות, בכלל זה סינית מפושטת ומסורתית, יפנית, ערבית וטורקית, וזכו במספר פרסים ספרותיים:
אבייטגראסו
היסטוריה
נראה שהיישוב היה קיים כבר מהתקופה הרומית. שמו מעיד על כך שהוא היה חלק משטח המכונה "עמק פורה". מסמך משנת 1304 מתייחס למקום בביטוי "Habiate qui dicitur Grasso", שהפך בהדרגה לשם Abbiategrasso. המקום קיבל מעמד של עיר בצו מלכותי ב-31 במרץ 1932.
ווידוברה אידרטספוינין
ווידוברה אידרטספוינין (בדנית: Hvidovre IdrætsForening, או: Hvidovre IF ,Hvidovre או בקיצור HIF; בתרגום חופשי לעברית: מועדון הספורט ווידוברה) הוא מועדון כדורגל דני שמקור בעיריית ווידוברה, שהוא פרוור של קופנהגן. המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון ווידוברה.
המועדון נוסד ב-1925, והוא מועדון כדורגל מוכר וידוע בדנמרק ולזכותו שלוש אליפויות דנמרק, וגביע דני אחד.
היסטוריה
מועדון הכדורגל ווידוברה נוסד ב-1925, ושיחק בסך הכל 17 עונות בליגה הבכירה מ-1965 עד 1985 וזכה בשלוש אליפויות דנמרק ובתואר גביע אחד במהלך תקופה זו.
ב-1979 חזרה הקבוצה לליגה הבכירה, כאשר ג'ון סינדינג הפך למאמן, וב-1980 זכתה הקבוצה בגמר הגביע הדני לאחר שגברה 3–5 על לינגבי, ועונה לאחר מכן זכתה באליפות דנמרק בפעם השלישית בתולדות המועדון. השחקן הגדול ביותר של המועדון בתקופה זו היה החלוץ מייקל מנישה, שב-1983 נמכר למועדון הפורטוגלי בנפיקה ליסבון.
ב-1984 הצליח ווידוברה להשיג את השוער הכשרוני הצעיר פטר שמייכל ששיחק אצלה עד 1987, ועזר לה לעלות ליגה ב-1986, אך נפרדה ממנו כאשר נמכר לברונדבי, ולאחר מכן ירדה הקבוצה שוב לליגת המשנה. בהמשך, התדרדרה הקבוצה אף עוד והגיעה עד לליגה הדנית השלישית. עם יאן קלבורג כמאמן, לעומת זאת, בעונת 1996/1997 המועדון חזר לליגה הבכירה במהרה, אך לעונה אחת בלבד.
מ-1997 עד 2003 שיחקה ווידוברה בליגה השנייה, ומ-2000 עד 2002 החל להשקיע שחקן העבר, פיטר שמייכל, במועדון. אבל, כאשר שוער הנבחרת לשעבר פרש מהנהלת הקבוצה, הבסיס הפיננסי שלה נעלם, וב-2004 הגיעה שוב לליגה השלישית, שם היא נמצאת כיום, כאשר מדי פעם היא מצליחה להעפיל לליגת המשנה.
יחסי לוב–סן מרינו
יחסי לוב–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת לוב לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים
בין המדינות נחתמו שני הסכמים דיפלומטיים:
עיבאדה
עיבאדה (בערבית: عبادة) היא מילה הערבית שמשמעותה "שירות". באסאלם, המושג נפוץ ומוכר במובן של "פולחן", "עבודת קודש", עבודות האל, ועוד. בפיקה, צורת הרבים של המילה, עיבאדאת (عبادات), כוללת את כל ההלכות הקשורות לפולחנים ולפרקטיקות הרוחניות.
ההשתנות
ההִשתָנוּת (ביוונית: Μεταμόρφωσις – מֵטַאמורְפוסִיס) הייתה, על פי הנצרות, אירוע מכונן בחייו של ישו ובנסים שהתרחשו סביבו, מאורע המדווח בשלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורה על-פי מתי, הבשורה על-פי מרקוס והבשורה על-פי לוקאס) שבמהלכו השתנה ישו על פסגתו של הר. על פי המסורת הנוצרית, ההשתנות הציבה את ישו על יד משה ואליהו שעמם הוא נראה מדבר, ואישרה שוב את מעמדו כבן האלוהים, כפי שאושר על ידי בת קול שנשמעה במהלך האירוע. שלוש הבשורות הסינופטיות אינן מזהות את ההר שעליו התרחש האירוע בשמו, והוא זוהה לראשונה כהר תבור במאה ה-5.
ההשתנות בבשורות הסינופטיות
וכך באו הדברים לידי ביטוי בבשורה על-פי מתי:
בבשורה על-פי לוקס מופיע נוסח שונה מעט לרקע לאירוע עצמו:
הבשורה על-פי מתי והבשורה על-פי מרקוס מציינות כי מיד לאחר האירוע שאלו השליחים את ישו אודות בואו העתידי של אליהו, אולם הבשורה על-פי מרקוס מוסיפה כי השליחים אף הוסיפו ושאלו כדלקמן:
אף שרוח הקודש לא נזכרה מפורשות בתיאורי הסינופטים, הכנסייה פרשה כי היא נכחה באירוע בדמות "ענן-האור", וההשתנות מתוארת, אם כן, כמעמד בו נכחו כל ישויות השילוש הקדוש - האל האב בדמות בת קול, הבן, ורוח הקודש.
חג ההשתנות במסורת הנוצרית
החג צוין על ידי הכנסייה הנסטוריאנית כבר בסוף המאה ה-5, ונחוג גם בסוריה במאה ה-7.
בכנסייה הקתולית נחוג חג ההשתנות ב-6 באוגוסט, שכן לפי המסורת התרחשה ההשתנות 40 יום לפני הצליבה, וזו צוינה במזרח בחג הצלב ב-14 בספטמבר. הנצרות המערבית החלה לציין את החג במחצית המאה ה-9 וזה התפשט במאות הבאות והונהג גם ברומא במאה ה-12. ב-1457 הנהיג האפיפיור קליקסטוס השלישי את החג באופן רשמי, כאות תודה על הניצחון על העות'מאנים במצור על בלגרד ב-6 באוגוסט 1456.
בכנסייה האורתודוקסית נחשב חג ההשתנות לאחד מ-12 החגים החשובים בשנה הליטורגית ונחגג ביום 6 באוגוסט (או 19 באוגוסט לפי הלוח הגרגוריאני). לפי המסורת מביאים ענבים לכנסייה, או תפוחים או כל פרי אחר אם לא ניתן להביא ענבים, ונערכת "ברכת הפרי הראשון" של השנה. החג קשור לא רק לישו, אלא לשילוש הקדוש כולו, שכן האל דיבר במהלכו מהשמיים ורוח הקודש הייתה גם היא נוכחת בדמות ענן.
In My Place
In My Place (בעברית: במקומי) הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי. השיר נכתב על ידי כל ארבעת חברי הלהקה ויצא ב-5 באוגוסט 2002 בתור הסינגל הראשון והמוביל מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, A Rush of Blood to the Head. השיר בנוי מחבטות תופים וגיטרות מצלצלות ברקע, ופזמון חוזר על עצמו. השיר הגיע למקום ה-2 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-17 במצעד שירי הרוק המודרניים של הבילבורד. עד השיר Viva La Vida, זה היה השיר של קולדפליי שהגיע למיקום הגבוה ביותר במצעד הסינגלים הבריטי, יחד עם Speed Of Sound.
בריאיון עם מגזין Q, אמר סולן הלהקה כריס מרטין, כי "In My Place" הוא שיר שהלהקה הותירה לאחר סיום הקלטת אלבום הבכורה שלה, Parachutes בשנת 2000. כאשר הלהקה סיימה להקליט את אלבומה השני, "A Rush of Blood to the Head", מרטין אמר שהאלבום הושלם. עם זאת, אחרי שהגיטריסט ג'ון באקלנד ניגן את השיר על הגיטרה שלו, מרטין אמר שהם צריכים להקליט אותו ולכלול אותו באלבום עכשיו. מרטין אמר גם: "השיר הוא על איפה שהושמת בעולם, ואיך קיבלת את העמדה שלה, ואיך אתה נראה, ואיך שאתה צריך לחיות עם זה".
הוצאה וקבלה
קולדפליי הוציאה את "In My Place" בארצות הברית ובבריטניה ב-5 באוגוסט 2002 כסינגל המוביל של האלבום. הסינגל יצא עם שני בי-סיידים, "One I Love" ו-"I Bloom Blaum. על עטיפת הסינגל מופיע באקלנד וסולבה סונדסבו היה הבמאי האמנותי של העטיפה.
"In My Place" התקבל באהדה על ידי המון מבקרי מוזיקה, וזכה למחמאות על המוזיקה והמילים העמוקות שבו. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הרוק הטוב ביותר לצמד או הרכב" בטקס גראמי ה-45. הקליפ לשיר היה מועמד לשני פרסי MuchMusic בשנת 2003.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי סופי מולר. הוא יצא ב-17 ביוני 2002.
היסטוריית מצעדים
הסינגל הגיע למקום ה-7 במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של גלגלצ לשנת 2002.
טופ רמדור
טופ רמדור מערכות ומחשבים (1990) בע"מ (Top Group) היא חברת תוכנה ישראלית המתמחה בפיתוח ושיווק פתרונות תוכנה בעולמות תוכן לניהול פרויקטים ורכש הנדסי, ניהול משימות מכל תהליך ארגוני, ניהול חווית לקוח באמצעות מערכת סקרים ומשובים, ניהול ביצועים וגיוס עובדים, פתרונות בעולמות ה BI וה GRC, מומחיות ביישום והטמעת SAP B1, NetSuite, Agile PLM. טופ מערכות ומחשבים היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בעלי השליטה בחברה הם אנשי העסקים גלעד הר-עוז ושמוליק מילנר.
אודות החברה
מערכות החברה משמשות בעיקר ככלי לניהול ארגוני אפקטיבי ומאפשרות ניהול משותף, בקרה, מעקב, תקשורת מקוונת ושיתוף מידע. מערכות החברות הן גם מערכות ענן המאפשרות ניהול בו זמנית של מאות פרויקטים ואלפי משתמשים בפריסה גאוגרפית רחבה, תוך שיתוף מידע בין קבוצות עבודה וסנכרון מלא.
רכישות
תחת קבוצת טופ, לצד טופ רמדור, קיימת חברת טופ סולושינס אשר עוסקת בפיתוח ושיווק מוצרים העוסקים בניהול משימות וסקרים GRC, גיוס והערכות ביצועים. במהלך שנת 2011 רכשה החברה את חברת ERD שפיתחה מערכת הכוללת ERP לניהול הנדסי בחברות יזמיות וקבלניות. בעקבות הרכישה, החלה טופ רמדור להוביל פרויקטים מובסים ERP לניהול פרויקטים הנדסיים. במהלך 10 שנים רכשה הקבוצה עוד 12 חברות ופעילויות.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1990 והחלה לפתח מערכות ממוחשבות לניהול מכרזים. לאחר מכן, בשנת 1995 התקדמה החברה לפיתוח תוכנות שיעודן הוא ניהול תקציב הנדסי לשימושן של חברות המתמחות בהקמת פרויקטים הנדסיים רחבים. בשנת 2008 העבירה את כל מוצרי התוכנה שלה לטכנולוגיה המבוססת על מחשוב ענן. בשנת 2003, בעקבות המיתון הקשה והריבית הגבוהה במשק, נקלעה החברה למצוקה תזרימית אשר כמעט והביאה להפסקת העמדת האשראי לחברה. לאחר העברת חלק מהשליטה לחברת וואן תוכנה החליטו הבנקים למחוק לרמדור את החוב על סך 9.3 מיליון שקלים. בשנת 2012, במסגרת הקמת פרויקט עיר הבה"דים של צה"ל בנגב, הטמיעה חברת רמדור מערכת לניהול פרויקטים המכונה @view בקבוצת מבט לנגב, שזכתה במכרז להקמת הפרויקט הצה"לי בדרום הארץ. מטרת הטמעת המערכת היא לאחד את כל הגורמים המעורבים בהקמת הפרויקט.
סטיב שיריפה
סטיבן ראלף "סטיב" שיריפה (באנגלית: Steven Ralph "Steve" Schirripa; נולד ב-1 באוגוסט 1958) הוא שחקן, מפיק, סופר ומדבב יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "הסופרנוס", שם גילם את דמותו של בובי בקליירי וכן כבלש אנתוני אבטמרקו בסדרה שוטרים בדם. הוא היה חלק קבוע בצוות השחקנים של הסדרה "סודות ההתבגרות", ודיבב את הקול של רוברטו בסרטי האנימציה "חברים על הכוונת 2" ו"חברים על הכוונת 3".
ביוגרפיה
שיריפה נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, לאב קתולי ממוצא איטלקי ולאם יהודייה. סבו וסבתו ממחוז קלבריה שבאיטליה. שיריפה גדל כקתולי, אך מגדיר עצמו גם כיהודי.
בראיון ב-2019 סיפר שלמרות שאמו יהודיה (שמה לפני הנישואין היה ברנשטיין) וסבתו יהודיה (ממשפחת מוסקוביץ) הוא גדל כקתולי ולא חגג בר מצווה.
קריירה
שיריפה התחיל את הקריירה שלו בזמן שעבד בלאס וגאס ב-1995, כשערך הופעה קצרה בסרט "קזינו" בבימויו של מרטין סקורסזה, בתור לקוח בפאב בסצנה בה הדמות בגילום ג'ו פשי דוקרת מישהו למוות עם עט. שיריפה עשה תפקידים קטנים נוספים בסרטים "פחד ותיעוב בלאס וגאס" מ-1998 ו"ג'ו דירט" מ-2001.
פריצת הדרך הגדולה של שיריפה כשחקן הגיעה ב-2000, כשהתחיל לשחק את דמותו של בובי "בקלה" בקליירי, עובד עבור משפחת סופרנו ובהמשך גיסו של טוני סופרנו בסדרה "הסופרנוס". הוא שיחק בסדרה לאורך כל העונות מלבד הראשונה, והיה חלק מהזכייה של הסדרה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה ב-2007.
שיריפה ערך הופעות בסדרות טלוויזיה רבות, וביניהן: "שיקגו הופ", "אנג'ל", "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", "ג'ואי", "חוק וסדר", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "אד" ו"מלך השכונה". הופיע גם בתור אורח בעונה השישית של סדרת האנימציה "צוות נערי אקווה הרעבים" יחד עם עמיתו ל"סופרנוס", וינסנט פסטורה.
בפברואר 2007 לקח חלק במופעי ארגון ההיאבקות מקצועית TNA, בתור בן הדוד של זוג מתאבקים. שיריפה הופיע מספר רב של פעמים בתוכנית האירוח "The Tonight Show" כאורח או כמנחה בפינה בה ריאיין אנשים ברחובות ניו יורק בתור "Steve the Judgmental Bastard".
שיריפה הוא המפיק והמנחה של שתי סדרות דוקומנטריות המתארות סיפורים אמיתיים של עסקות רצח ושל קורבנות עבירה שמעוניינים לנקום במי שפגע בהם. הסדרה שודרה בארצות הברית, בקנדה ובבריטניה והציגה בין השאר סיפורי רצח סביב מאבקים פנימיים במשפחת הפשע קולומבו.שיריפה סיפק את הקול ללימון המדבר בפרסומות לרשת המזון מקדונלד'ס. כמו כן, הוא השתתף בתור אורח בגרסה האמריקאית של התוכנית "טופ גיר".
ב-27 במאי 2013 יצא סרט בהפצת ניקלודיאון בשם "Nicky Deuce" המבוסס על ספר שכתב שיריפה ב-2005. שיריפה עצמו משחק בסרט בתור דודו המאפיונר של נער חנון, אשר לא מודע בתחילה לעיסוקו יוצא הדופן של הדוד. שיריפה גייס לצורך הסרט את חבריו מ"הסופרנוס", ומופיעים בו גם ג'יימס גנדולפיני, מייקל אימפריולי, טוני סיריקו ווינס קורטולה.
בחג המולד של 2013 הופיע לצד טוני סיריקו בפרק של "רחוב סומסום", כששני השחקנים מנסים לגלם את אריק ובנץ.
ב-2020 החל להנחות פודקאסט בשם "Talking Sopranos" יחד עם חברו לסדרה מייקל אימפריולי, שבו משוחחים השניים על תקופת הצילומים של הסופרנוס ומנתחים את פרקי הסדרה. ב-2022 העלו השניים מופע יחד עם וינסנט פסטורה (פוסי מהסופרנסו) שהוצג על במות ברחבי ארצות הברית בו הם משוחחים על הסדרה.
חיים אישיים
שיריפה התחתן עם לורה למוס ב 22 באפריל 1989. לזוג שתי בנות: בריה וקיארה.
לסטודון
לסטודון (שם מדעי: Lestodon; מילולית: "שן שודד") הוא סוג נכחד של עצלן קרקע גדול ממשפחת המילודוניים. הוא חי באמריקה הדרומית במהלך הפליוקן עד הפליסטוקן שלפני 5.332 עד 0.012 מיליון שנה ונכחד לפני סוף תקופת הקרח. המאובנים של יונק זה התגלו בארגנטינה, ונצואלה, בוליביה, ברזיל ופרגוואי ואורוגוואי והסוג תואר למדע ב-1855.
אנטומיה ומאפיינים
עצלן זה עבר מספר התאמות לאכילת עשבים מהקרקע: הוא היה בעל מבנה לסתות חזק ביותר כשהלסת התחתונה התעקמה מטה ובינה ללסת העליונה בלטו שרירי ענק שעזרו לתלוש את העשב אף על פי שהשיניים היו חלשות כמו של מרבית הדלשינאים. בנוסף הוא היה בעל שרירי כתפיים גדולים וחזקים מאוד עם עצם גומד רחבה ודו-צדדית מתוכה בלט שריר הזרוע התלת-ראשי חזק מאוד שעזר לעצלן להתאזן מהזדקפות ליציבה על ארבע. עם זאת המבנה הכבד והחזק הפך אותו לאיטי ביותר. הוא היה בעל כלוב צלעות רחב מאוד מאוד במרכז הגוף והיה בעל עצם ירך כפופה אחורה כדי לעמוד במשקל וביציבה. הזנב שלו היה קצר וקטן בהרבה. המבנה שלו הזכיר מאוד דוב נמלים גדול שגם הוא בעל מפרקים גדולים המתאימים מהזדקוף לתנועה על ארבע במישורים.
העצלן חי בסוואנות וערבות העשב הקדומות, בהם רעה לצד מיני פרסתנים קדומים וטורפים גדולים כמו עופות האימה, התיילקוסמילוס והסמילודון שהיגר מהצפון. בסוף הפליסטוקן הגיעו גם שבטי ציידים לאמריקה הדרומית וממצאים של עצמות עצלן בעלי סימני חיתוך של כלי אבן מאורוגוואי שלפני 30,000 שנה, מעידים שהעצלן הענק ניצוד לעיתים בידי השבטים.
העלות הגבוהה של חניה בחינם
העלות הגבוהה של חניה בחינם (באנגלית: The High Cost of Free Parking) היא ספר עיון בנושא תכנון עירוני מאת פרופסור דונלד שופ מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הספר עוסק בעלויות ובהשפעות שיש למדיניות של מתן חניה בחינם על החברה והערים. הספר מהווה ביקורת נוקבת על אופן התכנון וההסדרה של חניה, במיוחד השימוש בתקני מינימום למקומות חניה ודרישות לחניה במבנים ובקרבתם. הספר ממליץ לבנות ולהקצות חניה בהתאם לשווי השוק ההוגן שלה. הספר יצא לאור במקור בשנת 2005 על ידי איגוד התכנון האמריקני. המהדורה המתוקנת יצאה לאור בשנת 2011 ופורסמה על ידי הוצאת רות'לדג'.
תוכן
"העלות הגבוהה של חניה בחינם" נפתח בדיון בהיסטוריה של המכונית והחניה וכיצד שיעורי הבעלות על כלי רכב עלו בהתמדה עם הזמן. שופ טוען שהחניה היא מקרה קלאסי של הטרגדיה של נחלת הכלל בה נהגים מתחרים על חניות ציבוריות נדירות וצורכים זמן ומשאבים בחיפוש אחריהן. לאחר מכן מבקר שופ את האופן בו מהנדסי התחבורה מעריכים וקובעים את צורכי החניה ואת כמות החניה הדרושה לשימושי קרקע שונים. שופ טוען שהם מתבססים על בסיסי נתונים מצומצמים ועל כך שאינם מתייחסים לגורמים אחרים כגון תחבורה ציבורית, מה שמוביל לקביעות לא מדויקות. לאחר מכן הוא ממשיך וטוען כי השיטות המשמשות לקביעת שיעורים אלו מסתכמות ב"פסאודו-מדע" מכיוון שלדבריו, השיטות המשמשות לקביעתם נראות מדעיות אך לטענתו, הן לרוב שרירותיות. הספר ממשיך ומדבר על עלויות הקמת ותחזוקת החניה וההבדלים בין חניה ציבורית לפרטית מבחינה תכנונית. לאחר מכן מביא שופ מספר מקרי בוחן מערים ברחבי העולם. הוא דן לאחר מכן בעלויות הנובעות מהזמן בו אנשים מבלים בחיפושים אחר חניה אותם הוא מכנה "שיוט אחר חניה" (cruising for parking). לאחר מכן ממליץ שופ על כמה שיטות שאותן הרשויות יכולות לאמץ על מנת לקדם מדיניות חניה טובה יותר כמו ייעוד ההכנסות מהחניה לטובת פיתוח השכונה ושימוש במדחנים המאפשרים להתאים את המחיר בהתאם לביקוש. שופ מסכם את הספר בהמלצה על שלוש רפורמות עיקריות שניתן לבצע כדי לשפר את מדיניות החניה:
ביקורות
העלות הגבוהה של חניה בחינם קיבל לרוב ביקורות חיובית. מבקרים לרוב מצאו את הספר מקיף ומעשי עבור מתכננים אך גם ארוך מדי וחסר פתרונות פוליטיים להתמודדות עם בעיות תכנון החניה. בביקורת שערך ד"ר דייוויד לוינסון, פרופסור מאוניברסיטת מינסוטה, נכתב כי "אי אפשר לחלוק על רבים מהפתרונות המוצגים ככאלו שיש להם תפקיד במקומות עם צפיפות גבוהה, מסוג המקומות שהמתכננים מעדיפים. עם זאת, ברוב המקומות בארצות הברית יש מצאי חניה כזה גדול שייקח עוד עשורים עד שפתרונות אלו יהיו רלוונטיים עבורם."
בביקורת בכתב העת Journal of Urban Design נכתב כי "זה ספר יוצא דופן. כותרת תיאור מתאימה תהיה 'כל מה שבאמת רצית לדעת על חניה אך פחדת לשאול!' זה ספר ארוך מאוד על מרכיב קטן מהסביבה הבנויה."
בביקורת בכתב העת Journal of Planning Education and Research כתבה פרופסור סוזן הנדי כי "הספר הזה, בן למעלה מ-600 עמודים, מאיים ממש" (בשל גודלו) אך גם ציינה ש"חניה היא נושא מעניין ומאוד חשוב." היא מסכמת: "אף ששופ נראה אופטימי מדי ביחס להיתכנות הפוליטית של הפתרונות שהוא מציע, נראה ששווה לנסותם."
השפעת הספר
באפריל 2018 יצא לאור ספר ההמשך, "החניה והעיר" (Parking and the City), שבו סוקר שופ את ההתקדמות שעשו ערים באימוץ שלושת הצעדים המרכזיים שעליהם המליץ בספר "העלות הגבוהה של חניה בחינם". בשנת 2011 החל לפעול בעיר סן פרנסיסקו פרויקט SFpark שהמרכיב המרכזי הוא מחירי חניה משתנים על פי אזור ושעה ונקבעים על פי הביקוש ומכוונים כך שבכל רחוב, בכל זמן, שיעור התפוסה יעמוד על כ-80 אחוזים. כבר בתקופת הפיילוט דווח על ירידה במחירי החניה הממוצעים, זמינות גבוהה יותר של חניה, מציאת חניה בצורה קלה יותר, ירידה ברמות זיהום האוויר וירידה בנסועת כלי רכב.
שריל מילר
שריל מילר (באנגלית: Cheryl Miller; נולדה ב-3 בינואר 1964) היא כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל אמריקאית. משחקניות כדורסל נשים הגדולות בכל הזמנים. בשנת 1995 הוצגה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ב-1999 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, וב-2010 הוצגה בהיכל התהילה של פיב"א.
כשחקנית נבחרת ארצות הברית זכתה מילר במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת קוריאה הדרומית ובמדליות זהב וכסף באליפויות העולם (מוסקבה 1986 וריו דה ז'ניירו 1983 בהתאמה) בהם היא שיחקה באליפויות אלו נגד נבחרת ברית המועצות החזקה.
לאחר הפרישה מכדורסל, אימנה באוניברסיטה שבה שיחקה, ובהמשך שימשה כפרשנית במשחקי NBA ו-WNBA.