cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חברת העובדים
כניסה לפעילות תעשייתית
בשנת 1944 הוקמה במסגרת "סולל בונה", חברת " כור חברת חרושת ומלאכה" במטרה לרכז את מפעלי התעשייה בהם הייתה לסולל בונה בעלות משמעותית. בתחילה הוכללה בה שלושה המפעלים שהיו קשורים ישירות לענף הבנייה, מפעל המתכת "וולקן" (אותו רכשה סולל בונה ב-1941), מפעל הזכוכית "פניציה" (אותו רכשה סולל בונה גם ב-1941) ומפעל "חב"ך - חומרי בנייה כלליים לייצור לבנים". אחר כך הוכלל ב"כור" גם מפעלי האבן של "סולל בונה" הוכללו "תעשיית אבן וסיד". בשנת 1958 הפכה כור לחברה בע"מ בשם "כור תעשיות" והייתה לזרוע התעשייתית העיקרית של "חברת העובדים". כחברה בחברת העובדים הייתה החברה מחויבת לעקרונות הקואופרציה ובהם ערבות הדדית בין מפעלים כושלים, שנועדה לשמר אותם פעילים ויהי מה, הרתמות למשימות לאומיות (כגון קליטת עלייה, פיתוח הנגב ופיזור אוכלוסין) ותנאי עבודה ושכר הוגנים תוך שיתוף נציגי עובדים בהנהלה. במסגרת זו פתח התאגיד מפעלים בעיירות פיתוח ואזורי ספר. בשנות השישים היה התאגיד הגדול והרווחי ביותר בישראל ואף פתח חברה להשקעות במדינות אפריקה. בשנים אלה גם הגדיל התאגיד את החזקותיו בתחומי האלקטרוניקה, תקשורת והכימיה. בשנת 1973 מוזגה פעילות התעשייתית של המשביר המרכזי לתוך כור. לכור היו ב-1978 100 מפעלים בארץ ו-50 בחו"ל, 100 חברות שיווק ושירותים והקונצרן העסיק כ-23,000 עובדים. החברות והמפעלים אורגנו בתשע חטיבות.
רפורמת לבון
בין 1949 ו-1961 שלט בהסתדרות פנחס לבון (מזכ"ל כל התקופה כמעט, למעט בין השנים 1951–1956). כוונתו הייתה לצמצם את הריכוזיות ולהגביר את השיקולים הכלכליים בפעילות החברות של חברת העובדים. הוא ביקש מחד לחזק את מזכירות חברת העובדים כגוף מפקח, לו היו מחויבות החברות להציג דו"ח שנתי של פעילותן ומאידך פעל לחיזוק המניעים הכלכליים העצמאיים של המפעלים על ידי ביטול העזרה ההדדית הבלתי-מותנית למפעלים כושלים וסגירת מפעלים בלתי כלכליים, העדפת שותפויות עם גורמים לא הסתדרותיים ובעיקר הממשלה וביזור וחלוקת סמכויות של מפעלים גדולים (כתנובה, סולל בונה והמשביר המרכזי). בנוסף ניסה לפעול ליתר דמוקרטיזציה במקומות העבודה.
הרפורמות של לבון לא מומשו עקב הקושי ליישמן בפועל ועקב שיקולים אידאולוגיים. פרופ' יצחק גרינברג טוען כי "כישלונו של לבון לחולל תמורה ביעדיה של חברת העובדים ולהשריש בה את המדיניות הכלכלית הזהירה והרציונלית ואת השיטה הארגונית הביזורית היה בעוכריה בשנים הבאות. אפשר להניח שיישום כהלכה של הרפורמות שהציע לבון היה מאפשר למשק העובדים להתמודד טוב יותר עם המיתון הכלכלי בשנות השישים, ועוצמתו של המשבר החמור שפקד אותו בשנות השמונים הייתה פחותה וייתכן שאפילו היה נמנע."
בשנות ה-70
בעוד שבאמצע שנות השישים היה המשק הישראלי שקוע במיתון, הרי שלאחר מלחמת ששת הימים הייתה בו צמיחה גדולה. חברות חברת העובדים היו מבין הנהנות מהצמיחה. היקף הפעילות של סולל בונה עלה ב-84% מ-1967 ל-1970. של כור, ב-128%, ושיעור הצמיחה השנתי הממוצע של בנק הפועלים בשנים 1967 - 1971 היה 39% לשנה.
תופעות אלה, יחד עם כניסתם של מנהלים בני דור חדש, שהתחנכו לאורה של כלכלה קפיטליסטית לניהול החברות של חברת העובדים, גרמו להפרת האיזון בין הניהול המרכזי לבין הנהלת החברות. החברות המצליחות ביקשו לממש את הצלחתן ולהתנתק מהפיקוח הריכוזי ומהדרישה לערבות הדדית לסיוע למפעלים כושלים, משימות לאומיות והחלטות לא כלכליות שמניעיהן לעיתים סמויים. רק המעורבות והסמכות של אשר ידלין, יו"ר חברת העובדים באותה עת מנעו טלטלות עזות.
בנק הפועלים הפך לגורם מרכזי רב כוח והועברו אליו בין השאר מניות "ניר שיתופי" (היישות המשפטית ששלטה במשקי ומפעלי ההתיישבות העובדת) ומניות חברת ההשקעות אמפל.
בין השנים 1974–1977 כיהן כיו"ר חברת העובדים אפרים ריינר. לדברי פרופ' יצחק גרינברג, ריינר עצמו "החזיק בדעה שחברת העובדים צריכה לצמצם את מעורבותה במשק, ולא ראה בה מערכת מנהלת ומכוונת, המקיימת ביקורת שוטפת בתאגידים." ובכך הביא למעשה לפגיעה בריכוזיות של חברת העובדים, אך מבלי להציב תוכנית חליפית.
משבר ורפורמה
במאי 1977, עלתה מפלגת הליכוד לשלטון, לראשונה לאחר שלושים שנות שלטון מפלגת העבודה. ראש הממשלה החדש מנחם בגין מינה את שמחה ארליך מסיעת הליברלים בליכוד לתפקיד שר האוצר. ארליך הנהיג רפורמה כלכלית, שנודעו בשם "המהפך הכלכלי", במטרה לשנות את אופיו של המשק הישראלי ולהעבירו מהתנהגות על-פי אידאולוגיה סוציאליסטית להתנהלות בעלת מאפיינים קפיטליסטיים יותר. בעקבות הצעדים הכלכליים שננקטו, שלא לוו בצמצום תקציבי הממשלה, זינקה האינפלציה מ-34 אחוז ב-1977 ל-131 אחוז בשנת 1980. בעקבות האינפלציה, הריבית הגבוה במשק ומדיניות המהפך הכלכלי, שפתח את המשק לתחרות של מוצרי יבוא, הרווחיות של מפעלי "חברת העובדים" נפגעה ורבים מהם החלו לפעול בהפסד. בנוסף באוקטובר 1983 צנחה הבורסה, ונסגרה לתקופת מה, ובעקבות משבר מניות הבנקים הועברו מרבית הבנקים בישראל, ובתוכם בנק הפועלים לידי הממשלה. כך ניטל מחברת העובדים אחד ממנועיה הכלכליים המרכזיים שלה.
למרות חילופי שרים במשרד האוצר ולמרות תוכניות כלכליות שנועדו לעצור את האינפלציה, לא בוצע הצעד החיוני של צמצום תקציבי הממשלה, והאינפלציה המשיכה לדהור ולתפוח עד שהגיעה בשנת 1984 לשיעור של כ-374 אחוז לשנה. שנים אלו היו שנות הזוהר של אשפים פיננסיים לרגע, שהצליחו לתמרן בין האינפלציה המשתוללת והדולר שהתחזק בקביעות מול הלירה והשקל, והפיקו רווחים נאים מהתנודתיות ואי הוודאות בשוק ההון. אחרי הבחירות ב-1984 הורכבה ממשלת אחדות לאומית בראשותו של שמעון פרס, כאשר בתפקיד שר האוצר כיהן יצחק מודעי. ממשלה זו השכילה לרתום את ההסתדרות ואת התעשיינים ל"עסקת חבילה" שזכתה לשם תוכנית הייצוב הכלכלית שהופעלה ביולי 1985 וכללה קיצוץ של 30 אחוז בשכר העובדים, הקפאת שער החליפין של הדולר והקפאת מחירים. הייתה זו תוכנית של הרגע האחרון, שכן החל מתחילת 1985 החל המשק הישראלי מסתחרר לקראת התמוטטות כלכלית ממש. הייתה זו גם התוכנית הראשונה שכללה צעד ממשי של קיצוץ נרחב בהוצאה הממשלתית. התוכנית הצליחה והאינפלציה ירדה במהירות. משיעור של למעלה מ-400 בשיאה צנחה האינפלציה כבר במחצית השנייה של שנת 1985 לשיעור של 100 אחוז, בשנת 1986 לקצב שנתי של 48 אחוז ובשנים שלאחר מכן לרמה של 15–20 אחוז בשנה. אולם הצלחה זו אמנם הצילה את הבנקים שעברו לבעלות הממשלה ב-1983, אבל נקנתה במחיר כבד למגזרי המשק שהיו בעלי חוב גדול כגון רוב המשק הקיבוצי, המושבי וההסתדרותי, כולל "חברת העובדים".
בקיץ 1988 החליטו המוסדות העליונים של ההסתדרות, הוועדה המרכזת והועדה המנהלת של חברת העובדים לבצע תוכנית רה-ארגון מקיפה. שכללה העברת רוב האחריות הניהולית לדרג המפעל, הוחלט כי מנהלי המפעלים או הקונצרנים שבבעלות החברה ישאו באחריות אישית כלפי מועצת המנהלים שמינתה אותו ובפני העובדים, ולא לאף גורם חיצוני. עקרון העזרה ההדדית בין מפעלים הוחלש, ונקבע כי ייושם רק במקרים קיצוניים, בהם גורמים חיצוניים בלתי חזויים דורשים זאת, ורק כאשר למפעל המסייע עצמו יש בסיס כלכלי איתן. עם זאת הוחלט כי מעורבות העובדים במפעלים תישאר עיקרון מרכזי, כאשר יעשה מאמץ לשתף את העובדים בבעלות באמצעות הקצאת מניות. בנסוף בוצעו שינויים במבנה הנהלת חברת העובדים, הוקמה יחידת בקרה ופיקוח מרכזית והוחלט להקים צוות מקצועי לבחינתו של עתיד משק העובדים ולתכנון כיווני התפחותו, בראשות הכלכלן חיים בן שחר, ושכללה את חיים יוסף צדוק, אפרים יער ויורם פרי. בנובמבר 1988 המליץ הצוות בראשות בן שחר, על הפיכת "חברת העובדים" לחברת החזקות ושהשליטה המעשית על הקונצרנים שלה תעבור ממטה חברת העובדים לידי המנהלים הפועל היוצא מהמלצות הצוות היה למעשה הפרדה מעשית בין המשק ההסתדרותי לאיגוד המקצועי של ההתסתדרות.
בפברואר 1989 הוחל ביישום תוכנית הרפורמה והשינוי המבני. בנוסף הוחלט להפריד בין תפקיד מזכ"ל ההסתדרות ליושב ראש חברת העובדים, והכללן איתן ששינסקי מונה לתפקיד. בנובמבר 1989 הוכרז על הפיכת החברה ל"חברת החזקות".
בשנה שלפני יישום תוכנית הרפורמה מספר המועסקים בחברה היה 160,000, מחזור ההכנסות השנתי היה 5 מיליארד דולר, היקף הייצוא היה למעלה ממיליארד דולר לשנה, והעובדים המועסקים בחברה היו כ־29% מכלל עובדי התעשייה בישראל.
מכירת נכסי החברה
בשנת 1994 ניצחה בבחירות לוועידת ההסתדרות "סיעת רם - חיים חדשים" בראשות חיים רמון. מצע הסיעה היה לרכז את פעילות ההסתדרות כאיגוד מקצועי ולחסל את ה"דו ראשיות" שבהיותה מעסיק. הביטוי המעשי למימוש מצע זה היה חיסול רוב הפעילות של "חברת העובדים", והוחל בצעדים שנועדו להביא לחיסולה הגמור ולמימוש נכסיה לשם מימון גירעונות ההסתדרות.
במרץ 1995 מכרה "חברת העובדים" את השליטה בקונצרן "כור תעשיות" לקרן ההשקעות "שמרוק", קרן השקעות של משפחת דיסני מארצות הברית, בהנהלת סטנלי גולד. קבוצת שמרוק רכשה 22.5% ממניות כור מ"חברת העובדים" תמורת 256 מיליון דולר. חלק מסכום זה מומן בהלוואה שנטלה "שמרוק" מבנק הפועלים. ביולי 1997 מכרה קבוצת שמרוק את מניותיה לקרן ההשקעות "קלארידג'" הקנדית בראשות צ'ארלס ברונפמן, ברווח של 100 מיליון דולר. קרן "שמרוק" גם רכשה את מלוא הבעלות על חלק מהחברות של קונצרן "תדיראן", שהיה בשליטת "כור".
בשנת 1996 נמכרה השליטה בקבוצת שיכון ובינוי לחברת "אריסון השקעות" (בבעלות איש העסקים תד אריסון) תמורת 300 מיליון שקל. כעבור שנתיים הנפיק את החברה בבורסה לפי שווי שוק של כ-900 מיליון שקל. וכבר ביום המסחר הראשון זינק מחיר המניה של "שיכון ובינוי" ב-25%, ויום לאחר מכן הוסיף שערה ועלה ב-%8 נוספים.
בדצמבר 1998, רכשו שותפות של גאון השקעות לאברהם לבנת בדצמבר 1998 רכשו, תמורת 60 מיליון שקל, בשותפות החברות גאון אחזקות (שהקים בני גאון לאחר שפרש מתפקיד מנכ"ל "כור תעשיות") וקבוצת תעבורה, את השליטה בחברת "המשביר השקעות" מידי "המשביר המרכזי" שהיה בשליטת "חברת העובדים". באותה עת הייתה ל"משביר השקעות", מחזור מכירות שנתי של כ-850 מיליון שקל, באמצעות החזקה במספר חברות בת, ביניהן "המשביר סוכנויות", "המשביר לחקלאי", "המשביר מזון", "המשביר מחסני אופנה", וחברת "ממסר", יבואנית משאיות איווקו וטרקטורים מתוצרת ג'ון דיר.
במרץ 1999, הצביע נציג חברת העובדים בדירקטוריון אגד בעד הפיכה מקואופרטיב לחברה ציבורית, זאת במטרה לממש את ההחזקה שלה. התוכנית בוטלה אחר כך, ונחתם הסכם בו ויתרה חברת העובדים על זכויותיה באגד תמורת כ-30 מיליון שקל.
בשנות ה-2000
בתחילת שנות ה-2000 המשיך מימוש הנכסים של חברת העובדים. עם זאת בשנת 2000 הגיש השר לשעבר שמעון שיטרית תביעה נגד החברה, חברת שיכון ובינוי והמנכ"ל שלה עוזי ורדיזר, בטענה כי שיכון ובינוי נמכרה לתד אריסון תמורת "נזיד עדשים". שטרית טען, כי העסקה בוצעה ללא מכרז, ולפי שווי של 300 מיליון שקל לשיכון ובינוי, בעוד שהיו גם הערכות שווי גבוהות יותר באותה עת, שהגיעו עד 800 מיליון שקל. לטענתו עוזי ורדיזר הרוויח אישית מהעסקה בעקבות הנפקת החברה שנתיים אחר כך. מנכ"ל חברת העובדים טען מצידו כי העסקה בוצעה לפי שווי הגון לאחר מאבק משפטי שנמשך שש שנים, קבע בית המשפט העליון שהמכירה הייתה 'כשרה'.
לאחר הצמצום הניכר בפעילותה של חברת העובדים, היא ממשיכה לפעול כחברת החזקות שבבעלותה נדל"ן של ההסתדרות ותאגידים אחדים, בהם משען, רשת עמל, עם עובד, תיאטרון בית לסין, מכון לבון, "קרן ההשקעות של חברת העובדים" ועוד.
חברת העובדים – מפעלים עיקריים ושנת הקמתם
משק הפועלים מוסדות פיננסיים חברות תעשייה, בניין ומסחר
מוסדות רווחה ובריאות
עיתונות ומו"לות
ספורט
חינוך
בורשודגסט
בורשודגסט (בהונגרית: Borsodgeszt) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהדות בורשודגסט
לא ידוע רבות על יהודים בכפר מלבד המצאות יהודים בכפר וקיום של בית קברות יהודי במקום.
גאוגרפיה
היישוב ממוקם באזור הרי Bükk, בין העיר מזקבשד לעיר מישקולץ, כ-20 קילומטרים דרומית למישקולץ. הכפרים שאי וואטה נמצאים במרחק של-6 ק"מ מהכפר, הכפר ביקאבראן נמצא במרחק של 10 ק"מ מהכפר, והעיר הקרובה ביותר, אמוד, נמצאת במרחק של 12 ק"מ מהכפר.
היסטוריה
האזור מיושב עוד מהתקופה הפרהיסטורית, וההתיישבות ההיסטורית הראשונה באזור הייתה בתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה. הכפר הוזכר לראשונה בשנת 1292. אוכלוסיית הכפר התעסקה בגידול גפנים במשך מאות שנים, אך כיום אין לכך חשיבות כלכלית. בין השנים 1973 עד 1990 הכפר היה תחת מועצה משותפת עם הכפר שאי השכן.
בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל
עד כה נתגלו כמאה ושלושים בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל, המתוארכים לתקופות שמן המאה הראשונה לספירה ועד ימי הביניים. גילויים ארכאולוגיים חשפו קיומם של בתי כנסת בארץ עוד בתקופת הבית השני.
בבתי הכנסת העתיקים אותרו במקרים רבים רצפות פסיפס מפוארות, כתובות הקדשה בעברית, בארמית וביוונית, וכן עיטורי סמלים יהודיים, כגון מנורת שבעת הקנים, שופר, מחתה וארבעת המינים.
בתי הכנסת העתיקים אותרו ברובם באזור הגליל והגולן, שהיווה מרכז היישוב היהודי בארץ בתקופת המשנה והתלמוד, אך בתי כנסת לא מעטים אותרו גם באזור דרום הר חברון ובאזור יריחו.
בתי כנסת מתקופת בית שני
ידוע על בתי כנסת שפעלו ברחבי הארץ בימי בית שני, אך זאת בעיקר ממקורות בכתב. לפחות תשעה בתי כנסת זוהו מימי הבית, בהם בית הכנסת בעיר מודיעין עילית (ח'רבת בד עיסא), במודיעין (ח'רבת אום אל עומדן) ובחרבת עתרי. בית הכנסת הקדום ביותר הידוע בארץ ישראל, נמצא קרוב ליריחו במתחם ארמונות החורף מהתקופה החשמונאית. זמן הקמת בית הכנסת מתוארך לשנים 50-75 לפנה"ס. כן ידועים שלושת בתי הכנסת של לוחמי המרד הגדול - בגמלא, מצדה והרודיון, אך אלה הם כנראה מבנים מאולתרים שהוקמו בתוך מבנים אחרים, ובכל מקרה לא נשתמרה בהם כל כתובת המעידה בוודאות על שימושם. לעומתם נמצאה בעיר דוד בירושלים כתובת תאודוטוס בן וטנוס. כתובת זו ביוונית מזכירה את קיומו של בית כנסת ירושלמי וכן אדם בשם תיאודוטוס בן וֶטנוס שהוא ואבותיו כיהנו כראשי בית הכנסת כבר בימי בית שני. ממצא זה הוא עדות ארכאולוגית לכך שבירושלים היו בתי כנסת גם בזמן שבית המקדש השני עמד על תילו. בשנת 2009 התגלה בית כנסת נוסף מתקופת בית שני בעיירה מגדל שעל שפת הכנרת. בית כנסת נוסף מתקופת בית שני נמצא במגדל בשנת תשפ"ב.
על פי כתובת תיאודוטוס שימשו בתי הכנסת בתקופת בית שני כמרכז קהילתי וחברתי, ללימוד תורה, ובחדרים ליד בית הכנסת אירחו עוברי דרכים ועולי רגל.
סוגי בתי הכנסת
ברבים מבתי הכנסת גם מהטיפוס הקדום וגם מהטיפוס המאוחר נמצאו עיטורים של דמויות אך בחלק מבתי הכנסת נמצאו רצפות פסיפס מצוירות, ואף כאלו שבמרכזם הליוס אל השמש ואף ציורי נשים ונערים ערומים למחצה, ותבליטים של האלה ויקטוריה, דבר שמעיד על פתיחות וליברליות, ואף על ירידת הערך ההקפדה על עבודה זרה - תש כוחה של האכיפה נגד עבודה זרה.
החוקר ארווין רמסדל גודנו (Erwin Ramsdell Goodenough) הצביע על כך שבתחילת תקופת החשמונאים (150 לפנה"ס) ועד לתקופת המצור על ירושלים (70) היו הפרושים בעלי הסמכות בארץ והם שמנעו בכל תוקף מופעי אמנות חזותית, האומנות הזרה המופיעה בבתי הכנסת בתקופה זו מעידה על היחלשות סמכותם של הפרושים שהתחוללה בעטיו של משבר ההנהגה בעת ובעיקר לאחר חורבן המרכז הלאומי-שלטוני, משבר או מהפך אותם ביטאו סוגי אומנות חזותית שכזאת בארץ ישראל, ובארצות הגולה.
במאמרו מוסר פרופ' אפרים אלימלך אורבך כי שורשי המהפך האומנותיים הללו שמופיעים לאחר חורבן הבית ובעיקר לאחר כישלון מרד בר כוכבא עת נתדלדלה האכלוסיה הכפרית מאדמתה והחל תהליך מוגבר של עיור בקרב היהודים שלֻוָּוה בשהייה עירונית משותפת עם שכניהם הנוכריים, ושגרמה להתערותם של יהודים בעולמם של גויים ולהיווצרותם של יחסים מבוססי מסחר עת למדו האומנים היהודים את מלאכת ייצור הכלים ששמשו לפולחנם של שכניהם הנוכריים, ולימים אף הקימו היהודים עסקים משל עצמם החלו להתחרות בהם.. ולמרות זאת אפשר ניתן למצוא בחלק מרצפות הפסיפס נמצאו צורות גאומטריות ומילים אך ללא תמונות, בשל האיסור לעשות פסל ותמונה.
לאחר חפירות חדשות שנעשו בבתי כנסת מהטיפוס הקדום והמאוחר, הסתבר ששני הטיפוסים שימשו בו זמנית במאות החמישית והשישית. ניתן להציע שהשינוי במבנה בית הכנסת נבע מהמיקום של שני הטיפוסים, כאשר בגליל העליון שבו היה רוב יהודי הפאר היה בחזית בית הכנסת החיצונית, ואילו בבתי הכנסת בגליל התחתון ובעמקים, שם היה רוב נוצרי, שאסר על בניית בתי כנסת, הוסתר הפאר של בית הכנסת ברצפת הפסיפס בתוך בית הכנסת.
חלק מבתי הכנסת כמו בבית אלפא, וברחוב, נמצאו באופן אקראי, בשל עבודות הכשרה של הקרקע, ולא מן הנמנע שהרבה בתי כנסת טמונים בחול ועדיין לא התגלו.
בתי כנסת גליליים
בית הכנסת בברעם שייך לקבוצת "בתי הכנסת הגליליים" בתי כנסת אלו מיוחדים במבנה בסיליקה גדול ומפואר ובפנים צנוע יחסית. בדרך כלל יהיה המבנה בעל שלשה פתחי כניסה מרכזיים. מבנים דומים קיימים במירון, בגוש חלב ובחורבת שמע.
עד השנים האחרונות תוארכו בתי כנסת אלו לתחילת המאה השלישית לספירה (מהמוקדמים ביותר בארץ). כיום בעקבות מחקרים חדשים (ראו מחקרו של מרדכי אביעם) נמצא שבתי הכנסת נבנו סביב המאה הרביעית / חמישית לספירה.
בברעם נתגלו פריטים ארכיטקטים בני המאה השנייה שנראה שובצו בבנין שנבנה מאה שנה מאוחר יותר. תגלית זו ועוד אחרות כגון מטבעות מתוארכים שנתגלו תחת רצפות בתי הכנסת מעידים על כך שבתי הכנסת בגליל הם כנראה מאוחרים יותר ממה שחשבו תחילה. מאידך נתגלו בשנים האחרונות מספר מבני ציבור קטנים יחסית שדומים במבנה ובצורה לבית הכנסת בגמלא. בעקבות זאת הועלתה הצעה שגם בתי כנסת נוספים נבנו במאה הראשונה לספירה והם הוגדלו ושופצו מאוחר יותר.
סוסיא
באתרה של החורבה בדרום הר חברון אותרה רצפת פסיפס מרשימה של בית כנסת מתקופת התלמוד, הכוללת כתובות הקדשה בעברית ובארמית, עיטורים של מנורת שבעת הקנים, ארון הקודש ומוטיבים יהודיים נוספים.
אשתמוע
זוהה בכפר א־סמוע בדרום הר חברון בשנת 1934. מבנה בית הכנסת הוא מלבני, כאשר קירותיו הארוכים הם בצפון ובדרום, והכניסות ממזרח. בקיר הצפוני יש במה, גומחה גדולה ששימשה כהיכל וגומחות קטנות משני צידיה. לאורך הקיר הדרומי נשתמרו ספסלים בנויים. ממצאים נוספים: רצפות פסיפס מסוגים שונים וכתובת ארמית בפסיפס, שבתרגום לעברית היא זכור לטוב לעזר הכהן ובניו שנתן טרימיסין אחד מפעלו. כמו כן, נמצאו אבנים עם תבליטי מנורה ומטמון כסף הכולל פיסות כסף שונות במשקל של כ-26 ק"ג, בחמישה פכים מהתקופה הישראלית, הוי אומר בסביבות המאה העשירית לפני הספירה.
עין גדי
באתרה של העיר המרכזית עין גדי, בה נשמר רצף התיישבות מתקופת הברזל ועד ימי הביניים, אותרו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד, בו רצפת פסיפס מרשימה עם עיטורים גאומטריים, כתובת בארמית ופסל של מנורת שבעת הקנים.
יריחו ונערן
ביריחו מצוי בית כנסת עתיק מתקופת המוסלמים, הממוקם ליד תל יריחו הניסי ומעיין אלישע.
האתר נחפר על ידי דימיטרי בראמכי בשנת 1936. בית הכנסת הוקם במאה השביעית או השמינית לספירה והוא פונה מערבה לכיוון ירושלים. ממצא עיקרי רצפת פסיפס עם צורות גאומטריות בצורה של לבבות הפוכים ושל תשליב של מרובעים ועיגולים בתחתיה. במרכז הפסיפס עיגול ובו מנורת שבעת הקנים, כשמימינה שופר, משמאלה לולב ומתחתיה הכתובת בעברית "שלום על ישראל". ליד הכניסה נמצאה כתובת הודיה בארמית לבני הקהילה שעזרו ומימנו את הפסיפס. תרגום הכתובת לעברית: "יהיו זכורים לטוב וזכרונם לטוב כל הקהילה הקדושה, זקניה וצעיריה שעזר להם מלך העולם והתחזקו ועשו הפסיפס. (הוא) היודע שמותיהם ושל בניהם ואנשי ביתם. יכתוב אותם בספר החיים עם הצדיקים. (הם) חברים לכל ישראל. שלום."
בסמוך לבית הכנסת ביריחו אותר גם בית כנסת מרשים בנערן, בו רצפת פסיפס מעוטרת.
ברעם
המיקום של הכפר ברעם הוא בגליל העליון. נמצאו בו חורבות של שני בתי כנסת עתיקים. בין הממצאים הבולטים חזית שלמה של בית הכנסת. ראש אריה ותבליט, וכן כתובות בעברית: בנהו אלעזר בן יודן והכתובת יהי שלום במקום הזה ובכל מקומות ישראל יוסה הלוי עשה השקוף הזה תבא ברכה במע (ש)יו של (ום). חלק מכתובת זו מצוי במוזיאון הלובר.
אום אלקנאטיר
באום אלקנאטיר נמצאו שרידי בית כנסת מהמפוארים והחשובים שבדרום הגולן. את בית הכנסת גילה לורנס אוליפנט בשנת 1885 בעת סיוריו בגולן במטרה למצוא שטחים המתאימים לחקלאות ליהודי מזרח אירופה. משערים שבית הכנסת התמוטט ברעידת אדמה. ממצאים עיקריים: כותרת מעוטרת בנשר. כמו כן נתגלו במקום שני עמודים מעוטרים (מוצגים במוזיאון קצרין) ששמשו לעיטור בימת בית הכנסת שנשתמרה במצב נדיר יחד עם המדרגות העולות אליה. בסמוך לחג החנוכה תשס"ז נתגלה תבליט בצורת מנורה. בסמוך לבית הכנסת נמצא "מעיין הקשתות" (אום אל קנטיר) בחפירות שנערכו במעיין נתגלו בריכות קטנות. השערת החוקרים היא שבריכות אלו שמשו לשריית פשתן שעליו הייתה פרנסת תושבי המקום והוא זה שאפשר להם את הקמת בית הכנסת המפואר יחסית. בשנים אלו הוסב שמו של האתר לקשתות רחבעם על שם שר התיירות המנוח רחבעם זאבי שבטרם נרצח הספיק, על-פי עדות מקורביו, לאשר תקציב נכבד לחפירת האתר ושחזור בית הכנסת. החפירות במקום נעשות על ידי יהושע (ישו) דריי מחברת טכנולוגיית שחזור עתיקות ופיקוח ארכאולוג ד"ר חיים בן דוד זוהי חפירה ארכאולוגית מתקדמת ביותר מבחינה טכנולוגית ומיושמים בה הרבה טכנולוגיות חדישות.
יפיע (יאפא)
בית כנסת מהמאות השלישית והרביעית. נמצאו קטע מקיר אבני גזית מספר אדני עמודים, קטע מרצפת פסיפס שהכילה קטע מגלגל סמלי שבטי ישראל, וציורי בעלי חיים. ייחודו של בית הכנסת היה שכוונו היה ממערב למזרח ולא כמקובל בבתי כנסת גליליים שפנו מכוון צפון לדרום לכוון ירושלים.
גוש חלב
בית כנסת בארבע שכבות היסטוריות שונות. שמשתרעות מ-250 לספירה ועד 550 לספירה. בבית הכנסת נמצאו בימת אבן מוגבהת. ואבן משקוף מעוטרת בתבליט נשר וורד. כמו גם עמוד מעוטר בכתובת הקדשה אותה ניתן לראות במקום. גוש חלב נזכרת רבות בכתבי יוסף בן מתתיהו ובמקורות חז"ל.
חורבת דבורה
האתר שסמוך לנחל ג'ילבון שבגולן, נסקר לראשונה על ידי שומכר, את בית הכנסת גילה מעוז בשנת 1982. בין הממצאים היה משקוף בעברית שבו שני חיוואים אוחזים בנחשים וכתובת בעברית: זה בית מדרשו של רבי אלעזר הקפר - כנראה התנא שמופיע במסכת אבות.
חורבת יהודיה
בשנת 1979 התגלה בית הכנסת על ידי בן עמי. בקצה הכפר מעל מצוק מעל נחל יהודיה שבגולן. בין הממצאים אבן קשת שעליה תבליט מנורה, שופר ומחתה, מוטיב שחוזר על עצמו בכמה בתי כנסת.
כורזים
כורזים הייתה עיר יהודית בגליל שנזכרת בברית החדשה. בית הכנסת הוקם כנראה בתחילת המאה החמישית לספירה ונחשב ראשון מבין בתי הכנסת בתקופה הביזנטית שעמד על תילו עד המאה השביעית לספירה בשלושה שלבים שונים. בית הכנסת היה במרכזה של העיר והיה בנוי בזלת. במבנה היה אולם תפילה מרכזי שניצב על 12 עמודים. אחד הפריטים המעניינים הוא הקתדרא דמשה כיסא ועליו חקוקה כתובת בארמית שתרגומה הוא: זכור לטוב יודן בן ישמעאל, שעשה את העמודים ואת המדרגות מכספו, יהיה חלקו עם צדיקים. עמוד אבן שמזכיר עמוד שליח ציבור של ימינו, ששימש את החזן או את הרב בדרשותיו. ובו מקום להניח ספר כאשר משני צדיו טבעות מסותתות, כנראה להניח בהם את הידיים של החזן או הדורש. הארכאולוג מרדכי אביעם סובר שהוא שימש כמקום ישיבה לנכבד הקהילה.
חורבת נבוריה
הכפר הקדום נבוריה התקיים בתקופת המשנה והתלמוד בהרים שמצפון לעיר צפת, וממנו הגיע בין היתר החכם יעקב איש כפר נבוריא הנזכר בתלמוד. במקום נמצא בית כנסת אשר מיוחס לתקופת המאה ה-3. המבנה הקטן, מידותיו 11.5 X 16 מטרים, נתמך בשתי שורות של עמודים ולאורכן שתי שורות של ספסלי אבן. במקום נמצאו תחריטים וכתובות המתוארכים לשנת 563 לספירה, תקופה מאוחרת מהתקופה בה נבנה המבנה המקורי.
ציפורי
העיר ציפורי שבגליל התחתון הייתה אחת מהערים שבהן שכנה הסנהדרין, בה נחתמה המשנה בידי רבי יהודה הנשיא, והיא נזכרת מאות פעמים בתלמוד. העיר לא נהרסה מכיוון שלא מרדה ברומאים, שקראו לה לאות הוקרה "עיר השלום", ועל כן השתמרו בה עתיקות רבות ופסיפסים חשובים. רצפת בית הכנסת בציפורי בנויה מפסיפס, ובה ציורים של גלגל המזלות וסיפור עקדת יצחק, מוטיבים ידועים מהתקופה הרומאית.
הפסיפס מתוארך למאה החמישית לספירה. בפסיפס שבע רצועות: רצועה ראשונה: זר ושני אריות משני צדיו, וחלק ממנה חסר. הרצועה מחולקת לשלושה חלקים – ספינים: בחלק אחד ישנו זר בעל עלים מסוגננים שרק קצותיו נראים, והוא קשור בחוט. כמו כן ישנה כתובת יוונית: ..."תהי עליו ברכה". מצידי הזר מתוארים שני אריות ניצבים זה מול זה. כף רגלו של האריה שנשתמר אוחזת בראש שור.
תיאורי האריות נפוצים כמוטיבים יהודיים בבתי הכנסת. השילוב של אריה ושור, מופיע בחזון יחזקאל (יחזקאל א, י) שם הם מסמלים שתיים מארבע חיות הקודש, הנושאות את המרכבה. ארבע חיות הקודש המתוארות שם, הן: אדם, אריה, שור ונשר.
רצועה שנייה: חזית אדריכלית, מנורות וסמלים יהודיים. הרצועה מחולקת לשלושה ספינים כמעט אחידים בגודלם. בספין המרכזי מתוארת חזית אדריכלית עם שתי דלתות מעוטרות ריבועים. משני צידי הפתח ניצבים שלושה עמודים ובראשם כותרות יווניות מסוגננות ומעליהם גמלון. מעל הגמלון עיטור של קונכייה. מתחת לחזית מוצגת מחתה. ישנו גביע שככל הנראה שימש להתזת בשמים. בשני הספינים שמצידי החזית – מתוארים מנורה, שופר, וארבעת המינים.
רצועה שלישית: הקדשת אהרון לעבודת המשכן וקורבן התמיד, רצועת פסיפס שכולה ספין אחד. בתמונה ישנן שלוש סצנות הנקראות מימין לשמאל ומגיעות עד הרצועה שמתחתיה.
קיסריה
בבית הכנסת נמצאו כמה רצפות פסיפס מתקופות שונות. כנראה היה פעיל בין תקופת המרד ועד המאה השמינית, כאשר הוא נהרס מספר פעמים. במרכזה של רצפת הפסיפס שמכילה צורות גאומטריות, כתובת ביוונית והצעת השחזור שלה מדובר ב24 משמרות הכהונה. בין הממצאים כותרות שבהם תבליט מנורת שבעת הקנים, כתובת שבה כתוב ברילוס ראש בית הכנסת ואפוטרופוס בן יוסטוס עשה רצפת פסיפס של הטרקלין מכספו שלו. וכתובת ביוונית ה' עזור, מנחת העם בזמנה של מרתה. בתלמוד הירושלמי נזכרים חכמים רבים מקיסריה, ונזכר רבות הביטוי "רבנן דקיסרין".
רחוב
בתל רחוב דרומית לבית שאן נמצא בית כנסת תוך עבודה אקראית של אנשי קיבוץ עין הנציב. בבית הכנסת שלשה שלבים מתקופות שונות. הקדום ביותר הוא מהתקופה הרומאית המאוחרת, והמאוחר במאה השביעית לספירה. בין הממצאים העיקריים, משקוף מעוטר במדליון וראש אריה (מהתקופה הרומאית המאוחרת), לוח מעוטר במנורת שבעת הקנים בתוך זר (מהתקופה הביזנטית), כתובת הקדשה על טיח, פסיפס גאומטרי, וכתובת הלכתית ארוכה ברצפת הפסיפס, שבה שמונה סעיפים שערוכים ב-29 שורות, ובהם טקסטים המופיעים במקורות תנאים ואמוראים, שנוגעים למצוות התלויות בארץ. זוהי הכתובת הארוכה ביותר שנמצאה ברצפת פסיפס בארץ, והכתובת היחידה מתקופת התלמוד שבה מובאים חלקים מהתלמוד. בכתובת מנויים שמותיהם של עשרות יישובים יהודיים באותה תקופה, באזור הגולן, הבשן, השומרון והגליל המערבי, אשר רובם השתמרו עד ימינו.
מרות
במרות (ח'רבת מארוס) בצפון מזרח הגליל העליון נמצאו בית כנסת ובית מדרש שנוסד בסוף המאה הרביעית לספירה. בית הכנסת היה קיים מסביבות 450 לספירה ועד ל-1200 לספירה. בבית הכנסת נמצאה רצפת פסיפס המתארת דמויות ואירועים מהתנ"ך. במה ששרד ממנה נראה לוחם צעיר וסביבו חרב, מגן וקסדה. בפסיפס כתובת ארמית "יודן בר שמעון מני". קירות בית הכנסת היו מטוייחים בטיח צבוע באדום וצהוב. בית הכנסת שופץ פעמיים. בתחילת המאה השישית ובתחילת המאה השביעית. בשיפוץ השני בוטלו הפתחים בדרום ונפערו בצפון, כדי שהמתפללים יכנסו ופניהם יהיו לירושלים. שינוי זה תואם את הבניה בבתי הכנסת המאוחרים בקצרין, נערן, בית אלפא ויריחו. לאחר השיפוץ החזית הדרומית הפכה לחדר לימוד לילדים ולבית מדרש. בבית המדרש נמצא רצפת פסיפס, ובה הכתובת "זאיב וטלה ירעו כאחד". נמצאה גם אבן משקוף ועליה זר ושני נשרים מצדדיו, ובה הכתובת "ברוך אתה בבאך וברוך אתה בצאתך" בעברית.
גילוי המקום וחשיפתו היו ביוזמתו של הארכאולוג צבי אילן.
חמת טבריה
באתר חמת טבריה מתקופת בית שני ומתקופת המשנה והתלמוד התגלתה רצפת פסיפס מרשימה של בית כנסת שראשיתו במאה השלישית לספירה וסופו במאה השישית לספירה. ברצפה עיטורי מנורת שבעת הקנים, ארון הקודש, שופר ומחתה, וכן גלגל המזלות. חמת טבריה נזכרת במקורות חז"ל כיישוב שהתחבר לטבריה.
חמת גדר
באתר חמת גדר מתקופת בית שני ומתקופת המשנה והתלמוד, אשר נחפר תחילה בשנת 1932 בידי משלחתו של החוקר אליעזר ליפא סוקניק, התגלו שרידי רצפת פסיפס עם מגוון כתובות הקדשה בעברית ובארמית, וכן עיטור אריות, המוצג כיום בבית המשפט העליון בירושלים. חמת גדר נזכרת רבות במקורות חז"ל.
סימן טוב בנימין
סימן טוב בנימין (נולד ב-1947; מוכר גם כסגן סימן טוב) שירת כקצין מערך במודיעין בפיקוד הדרום בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים והעביר התרעות על מלחמה קרבה, ואף התעמת בשל כך עם מפקדיו. צוין לשבח על כך מטעם ועדת אגרנט - בדוחו"ת שפרסמה במהלך ובסיום עבודתה.
בנימין זכה להערכה רבה בקהילת המודיעין ובספרות המקצועית בישראל ומחוצה לה. נכתבה ספרות ענפה (ספרים, מאמרים, כתבות ופובליציסטיקה עיתונאית ועוד) שדנה בהתרעותיו, נלמדו לקחים חיוביים רבים שיושמו בתהליך עבודת המודיעין, דוגמאות אחדות לכך הן "נוהל סימן טוב", "מחלקת הבקרה באמ"ן - איפכא מסתברא" ורענון נוהלי התרעה ביחידות המופקדות על כך. סוגיות ההתרעות של סגן סימן טוב נלמדות בדיסציפלינות שונות באקדמיה כגון: מדעי החברה, מדעי התנהגות, מנהל עסקים, היסטוריה צבאית, לימודי ביטחון, וכן בתחומי קבלת החלטות במצבי אי ודאות, תורת המשחקים ועוד.
ביוגרפיה
בנימין נולד בבגדאד שבעיראק ועלה לישראל בינואר 1951 במבצע "עזרא ונחמיה".
ב-1965 התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית וב-1968 התחייל ושירת בתפקידי מודיעין. ערב מלחמת יום הכיפורים היה ראש גוף מעקב אחר צבא אויב והתרעה במודיעין פיקוד הדרום.
ב-1 באוקטובר 1973 כתב דו"ח, תחת הכותרת "תכונה בצבא המצרי – אפשרות חידוש לוחמה", שציין כי היערכות הצבא המצרי מעידה על הכנות למלחמה. ב-3 באוקטובר העביר דו"ח נוסף המציין גורמים המעידים כי התרגיל המצרי הוא מסווה להכנה למלחמה. בדוחות העלה ספקות, ניתוח חד והסבר כי מדובר בתרגיל הסוואה למלחמה. בין העובדות שהצביע עליהן היה לא ברור מדוע דואגים המצרים לליבוי אווירת מלחמה באמצעי התקשורת כאשר מדובר בתרגיל בלבד, מדוע לא כל זרועות הצבא המצרי משתתפות בתרגיל וכי לא ברור מדוע צריכים המצרים להעביר ציוד גישור וצליחה בהיקף כזה לקו התעלה לצורך התרגיל. כמו כן העלה תמיהות נוספות שאינן מתיישבות עם ההערכה שמדובר בתרגיל בלבד.
מפקדו, סגן-אלוף דוד גדליה, קצין המודיעין של פיקוד דרום, ראה סתירה בין דו"חות שחיבר בנימין לבין עמדת חטיבת המחקר של אגף המודיעין, שחוברה על ידי יונה בנדמן, ובחר לקבל את עמדתו של בנדמן. גדליה לא העביר בדו"חות את השאלות לגבי הגורמים לכוננות המצרית ומיתן את דברי בנימין, ובכך נוצרה לאלוף הפיקוד, שמואל גונן, הצגה חסרה של היערכות המצרים.
בין 4 באוקטובר בערב ל-5 באוקטובר היה בנימין בחופשת מחלה עקב דלקת ריאות. ב-6 באוקטובר, עם הגעת הידיעה של אשרף מרואן על המלחמה הקרבה, שב לתפקד כראש המערך.
בנימין העיד בפני ועדת אגרנט במאי 1974, לאחר פרסום הדוח החלקי הראשון. הוועדה ציינה לשבח את סגן סימן טוב בנימין על ההתרעה שהגיש לממונים שהתבססה על ניתוח חד ומעמיק של העובדות והמידע שהגיע למודיעין ממקורות האיסוף והיה בהם כדאי לקעקע את ההערכה השולטת כאילו מדובר בתרגיל בלבד. ואף כי "הוועדה קושרת בחלק החסוי של הדו"ח שלה כתרים לראשו של בנימין על שהיה בעצם היחיד בכל אמ"ן שקם ודפק על השולחן ולא חשש מהממונים עליו".
"נמצא קצין שהעיד כי הדף הראשון במסמך שהוגש לוועדה (ובו הקביעה שמצרים מתכוננת למלחמה), אינו אותו דף שהוגש בשעתו לקמ"ן פיקוד דרום. נמצאו זועקי חמס על החלפת עמודים ועל זיופים. ספק אם נחקר אי-פעם בישראל מסמך כלשהו חקירה כה מקיפה ויסודית כמסמך הנ"ל, מסקנת כל החוקרים הייתה כי אין כל ממש בטענת הזיוף"
הוועדה לא שינתה את עמדתה כפי שקבעה בדוחותיה למרות עדויות אלה וקבעה כי המלצתה נשארת לגבי הדחת גדליה מתפקיד מודיעין (שנעשתה עם פרסום הדו"ח החלקי). "לאחר המלחמה ניסו מקורבים לגורדיש ודוד לטעון כי המסמכים שבנימין הגיש לוועדת אגרנט היו מזויפים... הוועדה חקרה את הנושא באופן יסודי מאוד ושללה את הדברים מכל וכל".
דיווחיו של בנימין והטיפול בהם הוזכרו בדו"חות של ועדת אגרנט, כדוגמה לנורמות שהונהגו באמ"ן שלא אפשרו ערעור על הנחות שגויות, עד שהיה מאוחר מדי.
אלוף שלמה גזית, שהחליף את אלוף אלי זעירא כראש אמ"ן בעקבות ועדת אגרנט, מיסד מה שכונה "נוהל סימן-טוב", לפיו כאשר קצין חולק מהותית על מפקדיו לגבי התרעה מודיעינית, הוא רשאי לפנות למפקד בכיר יותר, כולל ראש אמ"ן.
עדויותיהם של סגן בנימין וחיילים נוספים מאגף המודיעין שהבחינו בסימני המלחמה, הפכו בעיני רבים לסמל לכישלון של אמ"ן שהעריך כי יש סבירות נמוכה למלחמה.
לאחר המלחמה שירת בנימין כקצין מודיעין באוגדה 162. במהלך שירותו קיבל את פרס החשיבה היוצרת ע״ש עוזי יאירי והתקדם לדרגת אלוף-משנה. בשנת 1987 פרש מצה"ל.
לאחר פרישתו מצה"ל הצטרף לשירות המדינה, וכיהן בתפקיד הממונה על מחוז דרום במשרד הכלכלה עד שנת 2015.
בנימין לצד אלברט סודאי שימש בסיס לדמותו של "ויקטור גבאי" בסרט הטלוויזיה "שתיקת הצופרים", שעוסק בהתרחשויות סביב הדרג המדיני והצבאי בשבועיים שלפני פרוץ המלחמה.
Love Is the Answer
Love Is the Answer (בעברית: אהבה היא התשובה) הוא אלבום האולפן ה-32 של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא ב-29 בספטמבר 2009. בניגוד לאלבומיה הקודמים האלבום הוא אלבום ג'אז. האלבום הופק על ידי דיאנה קרול (אשר ניגנה גם בפסנתר בשירי האלבום) וטומי ליפומה.
בנוסף האלבום גם מכיל מוזיקת קונצרט אשר נעשתה על ידי ג'וני מנדל, אנת'וני וילסון ואלן ברודבנט. בנוסף למהדורה הרגילה של האלבום לאלבום גם יצאה מהדורת דלוקס הכוללת דיסק נוסף אשר כוללות גרסאות שונות לשירי האלבום הכוללים רק את קולה של סטרייסנד ואת נגינתה של קראל.
ביקורת והצלחה
האלבום זכה לשבחים מהמבקרים ובנוסף גם הגיע למקום הראשון בארצות הברית מה שהפך אותו לאלבום התשיעי שלה לעשות זאת ובכך סטרייסנד שברה שיא שהפכה לאמן היחיד בהיסטוריה עם אלבום במקום הראשון בארצות הברית ב-5 עשורים שונים. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית עם מכירות של 521 אלף עותקים ובכך הפך לתקליט ה-51 של סטרייסנד (כולל אלבומי אוסף, אלבומי להיטים וכדומה) שמגיע למעמד זהב במדינה.
ענבל חברה לביטוח
ענבל חברה לביטוח היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1978 המייעצת לגופי המדינה בנושאי ביטוח וניהול נכסים הכפופה למשרד האוצר. יושב ראש החברה הוא החשב הכללי במשרד האוצר, יהלי רוטנברג. מטה החברה ממוקם בקריית שדה התעופה ומעסיקה כ-200 עובדים. המנהל הכללי הוא יריב נחמן. בנוסף על העיסוק בביטוח, מטרות החברה הן לסייע בניהול החוב הלאומי, לסייע בניהול ההשקעות של משרד התחבורה והתיירות, ניהול סוכנות הנסיעות הממשלתית וניהול מערך הלוואות ופקדונות המדינה.
היסטוריה
חברת ענבל הוקמה בשנת 1978, במטרה לעסוק בביטוחים סיכונים שהממשלה נוטלת על עצמה, שיש קשיים בביטוחם בשוק הפרטי, כגון סיכונים פוליטיים מעבר לקו הירוק. אך עד מהרה החלה לפעול כחברת ביטוח לכל דבר. ואיגוד חברות הביטוח תבע את הפסקת פעילות החברה שהחלה להתחרות בחברות הפרטיות בישראל.
בשנת 1985 עתרו חברות הביטוח לבג״ץ, לאחר שזכו במרכז לביטוח תלמידי בתי הספר, ענבל הפעילה לחצים וביטחה אותם במקומה. חבר הכנסת אוריאל לין דרש שהחברה תיסגר מאחר שהיא מתחרה בשוק הפרטי. החברה המשיכה לפעול אך התמקדה בעיקר בביטוח רכוש ממשלתי, וביטוח סיכוני מלחמה וטרור. כך בזמן האינתיפאדה השנייה ביקשה הממשלה שהחברה תספק ביטוח מפני סיכוני טרור לאנשי עסקים ותיירים שיגיעו לארץ. וביקשה היתר לשווק ביטוחי חיים, רכב, צד ג' ומלחמה, בעקבות התייקרות חדה בפרמיות בשוק הביטוח העולמי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. החברה גם ביטחה באותן השנים את ענף התעופה.
בזמן מלחמת לבנון השנייה, בעקבות נסיקת הפרמיה לביטוח הובלה ימית בשל הלחימה, הנפיקה החברה פוליסות לביטוח ימי לאוניות הפוקדות את ישראל. בשנת 2007, החלה החברה לפעול כסוכנות נסיעות ממשלתית, ביוזמת החשב הכללי במשרד האוצר, ירון זליכה, במטרה לחסוך מיליוני שקלים לקופת המדינה המשולמים כעמלות לסוכני נסיעות.
בשנות ה-2000 החלה החברה לנהל את המכרז לביטוח הרכוש הממשלתי בשווי 24 מיליארד דולר. החברה ממנה סוכנות ביטוח האחראית לניהול ופיזור הסיכונים דרך מציאת מבטחי משנה. בשנת 2015, ושוב בשנת 2020 זכתה במכרז חברת "מארש ישראל" הסניף הישראלי של תאגיד "מארש מקלנן", ברוקר הביטוח הגדול בעולם.
דירקטוריון
דירקטוריון החברה מונה שבעה חברים תחת יושב הראש יהלי רוטנברג, החשב הכללי במשרד האוצר. הדירקטוריון נפגש לפחות שש פעמים בשנה ומונה שש ועדות משנה: כספים, ביקורת, אכיפה, השקעות, כח אדם ואסטרטגיה.
אגפים
אגפי מטה:
אגפים מקצועיים:
שורש 64
שורש 64, או שׁואוּ בּוּ (בסינית: 手部, פיניין: Shǒu bù) הוא השורש השישים וארבעה של הכתב הסיני. פירושו "יד" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 1,203 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
כאשר הוא מופיע כמרכיב שמאלי, כחלק מתו מרוכב, השורש נכתב כמעט תמיד בצורה扌 (חריגים בולטים הם התו: 拜, אולם אף אותו שינג'יטאי היפני ממפה ל-拝; והתווים הדיאלקטליים 掰, 搿), בעוד שהוא הופך ל"דחוס" אנכית 手 הוא מופיע כרכיב תחתון.
יורם הוניג
תחילת הדרך
יליד 1964, ירושלים. למד בגימנסיה העברית רחביה. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, המחזור הראשון, 1992. במהלך לימודיו ביים את סרט הגמר  "צירי לידה" עם משה איבגי, מהסרטים הבולטים של המחזור.
קריירה
הוניג ביים והפיק שני סרטים תיעודיים, ובהם "שלום כיתה א'", שזכה בפרסים בינלאומיים ובציון לשבח בדוקאביב, 2005.
שימש כמנהל ההפקות של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בין השנים 2000–2005, וליווה כמאה וחמישים סרטים קצרים, משלב הרעיון לשלב ההפקה וההפצה.
ב-2008, עם הקמת המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, נבחר הוניג להיות המנהל הראשון של המיזם. עד שנת 2011 גייס המיזם 32 מיליון שקלים לעידוד הקולנוע בעיר. אחר כך קיבל תקציב ממשלתי נוסף של כ-50 מיליון שקלים (בשנים 2013–2014), והצליח להגדיל את מספר הפקות הקולנוע המצולמות בירושלים מתוך כלל הפקות הקולנוע הישראלי, משיעור של כ-5 אחוזים בשנת 2008 לכ-25% ב-2016. עם זאת יוצרים שזכו במענקים מהמיזם התלוננו שלא קיבלו את הכסף שהובטח להם.
ב-2013 יזם תוכנית להקמת תעשיית אנימציה בירושלים, באמצעות המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים גויס תקציב למימון הפקות אנימציה, בין השאר לאולפני דיסני.
ב-2019 השיק המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים את "הסצנה", חממות לפיתוח סרטי קולנוע ואנימציה ליוצרים מהעיר.
ועדת דוברת
ב-16 במאי 2004, לאחר שישה חודשי עבודה אינטנסיביים, הוגשה לשרת החינוך ולממשלת ישראל תוכנית ביניים. התוכנית כללה התייחסות לתיאור תמונת מצב של מערכת החינוך בישראל; התייחסות למשבר במערכת החינוך ולרפורמות בעולם והצגה של עקרונות התוכנית לקידום מערכת החינוך, שישה פרקי המלצות, וקווים ליישום. בעקבות זאת, התקבלה החלטת ממשלה מס' 1886 ב-16 במאי 2004 ולפיה: "הממשלה רושמת בפניה את עיקרי ההמלצות של 'התוכנית הלאומית לחינוך', שהוגשה על ידי כוח המשימה הלאומי לקידום החינוך והיא רואה ביישום התוכנית משימה לאומית מועדפת. הממשלה נחושה לבצע רפורמה כוללת במערכת החינוך. היא תקיים הידברות עם ארגוני המורים ועם השלטון המקומי ותעשה כל מאמץ להגיע להסכמה לאומית רחבה". הממשלה הטילה על כוח המשימה להשלים את עבודתו ולהציג דוח סופי של “התוכנית הלאומית לחינוך".
הוועדה הגישה לממשלה את המלצותיה הסופיות ב-5 בינואר 2005. ב-16 בינואר באותה שנה התקבלה החלטת ממשלה מס' 3060 בנושא המלצות הוועדה ולפיה: "הממשלה רואה עדיפות לאומית ויעד מרכזי ביישום רפורמה מקיפה וכוללת בחינוך, שתהיה מאוזנת תקציבית לפי תחשיבי הוועדה, ומאמצת את עקרונות "התוכנית הלאומית לחינוך", כפי שהוצגה על ידי כוח המשימה הלאומי".
חברי הוועדה
רובם המכריע של חברי הוועדה הם אנשי חינוך. למעשה, שישה מתוכם עבדו בפועל כמורים במהלך הקריירה. חמישה מבין חברי הוועדה באו מעולם העסקים והכלכלה.
בנוסף, העסיקה הוועדה עוד 110 אנשים בוועדות משנה שונות, כ-90% מתוכם אנשי חינוך.
Uncharted 3: Drake's Deception
Uncharted 3: Drake's Deception הוא משחק וידאו בגוף שלישי שיצא לאור ב-1 בנובמבר 2011 באמריקה וב-2 בנובמבר 2011 באירופה, המשחק הוא משחק המשך ל-Uncharted 2: Among Thieves.
ועדת דוברת
שיטת העבודה
בעבודת הוועדה היו ארבעה שלבים:
ורלאם ליפרטליאני
ורלאם ליפרטליאני (בגיאורגית: ვარლამ ლიპარტელიანი; נולד ב-27 בפברואר 1989) הוא ג'ודוקא גאורגי, אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, סגן האלוף האולימפי מריו 2016.
ועדת דוברת
אבחון מצבה של מערכת החינוך בישראל
ועדת דברת בדקה מספר מדדים על מנת לאבחן את מצב מערכת החינוך בישראל. מסקנת הוועדה הייתה כי מערכת החינוך נמצאת במשבר עמוק בכל אחד מהמדדים:
ורלאם ליפרטליאני
קריירה
ליפרטליאני התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2012, 2016 ו-2020. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב השני לאחר ניצחון על דיודון דולסם הקמרוני והפסד למארק אנת'וני האוסטרלי. בריו דה ז'ניירו 2016 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שניצח באיפון בחצי הגמר את גוואק דונג-האן הקוריאני והפסיד בגמר למשו בייקר היפני ובטוקיו 2020 הוא סיים במקום החמישי לאחר הפסד לניאז איליאסוב הרוסי בקרב על מדליית הארד.
Uncharted 3: Drake's Deception
עלילה
המשחק מתחיל בכך שנייתן "נייט" דרייק וויקטור "סאלי" סליוואן נפגשים עם טלבוט בפאב שבלונדון. הם מנהלים משא ומתן מסחרי וטלבוט מציע להם סכום כסף גדול תמורת הטבעת של סר פרנסיס דרייק (ראה uncharted 1). נייט בדק את השטרות וגילה שהם מזויפים, נייט לקח את הטבעת יצא החוצה ושם התחיל ריב מכות, השניים יצאו לסמטה הצמודה אך החבורה של טלבוט הקיפה אותם ולשם הגיעה מכונית וממנה יצאה קתרין מרלו, היא גונבת מדרייק את הטבעת ודרייק מנסה ללכת אחריה אך צ'ארלי קאטר יורה בו ובסאלי.
ועדת דוברת
לימוד של התהליכים העולמיים בנושא רפורמות
במסגרת שלב זה נבדקו רפורמות בחינוך שיושמו בארצות הברית, מערב אירופה, סינגפור ועוד.
ורלאם ליפרטליאני
קריירה
במהלך הקריירה ליפרטליאני זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
Uncharted 3: Drake's Deception
עלילה
הסיפור עבר ל-20 שנה קודם, שדרייק היה בן 15, הוא נכנס למוזיאון קטן בקולומביה בחיפוש אחר הטבעת של סר פרנסיס,אך הוא נזרק מהמוזיאון כי השומרים חושבים שהוא גנב. דרייק הצעיר מסוקרן בגלל מעשיו של ויקטור סאלי בן ה-40 ועוקב אחריו עד לחנות שכפול המפתחות שם סאלי קונה מפתח שיתאים לארון התצוגה בו נמצאת הטבעת. דרייק מכייס ממנו את הארנק עם מפתח שיועד לפריצה בתוכו אך סאלי תופס אותו ונייט מחזיר לו את הארנק אך שומר את המפתח. לאחר מכן דרייק חוזר למוזיאון ומצליח לגנוב את הטבעת, אך הפעם נתפס על ידי מרלו, נייט בורח עם הטבעת מהשומרים של מרלו וסאלי עוזר לו.
ועדת דוברת
בניית תוכנית
התוכנית לרפורמה במערכת החינוך היא הנושא העיקרי של המלצות הוועדה.
ורלאם ליפרטליאני
חיים אישיים
ליפרטליאני החל להתאמן בג'ודו בגיל 11. מודלי החיקוי שלו היו קוסיי אינווה היפני וזוראב זביידאורי הגיאורגי. ליפרטליאני נשוי ויש לו שלושה בנים.
Uncharted 3: Drake's Deception
עלילה
העלילה חוזרת להיום - בה מבינים כי צ'ארלי לא באמת הרג את נייט וסאלי ושהם העמידו פנים על מנת לשקר לטלבוט ומארלו כדי להרוויח זמן עם הטבעת האמיתית. בעזרת קלואי פרייזר הם עקבו אחרי המכונית של מרלו לספרייה מוסתרת הם מוצאים מפה שמראה את המסע הסודי של פרנסיס לערב הסעודית בשביל למצוא את העיר האבודה אובאר ("Ubar"). באמצעות פריטים אלה ועל ידי רמזים לחשוף את המקום של העיר הצלבנית. הם מגיעים לטירה בצרפת, הם מוצאים חצי קמע אבל טלבוט ארב לשניים, לקח את הקמע והעלה את הטירה באש. נייט וסאלי בורחים במהירות לסוריה מחשש שקלואי וצ'ארלי שנסעו למצודה הסורית, יארבו גם כן.
הם נפגשים עם קלואי וצ'ארלי. הקבוצה הגיעה למצוא את החצי השני של הקמע כדי לחשוף את מקום הרמז הבא בתימן. סאלי נייט קלואי וצ'ארלי ברחו ותוך כדי צ'ארלי שבר את רגלו והכריח את סאלי ונייט לנסוע בכוחות עצמם לתימן. בעקבות עצתו של סאלי דרייק וסאלי נוסעים לפגוש את אלנה פישר אשר נפרדו לאחרונה והיא מסייעת להם למצוא קבר תת-קרקעי שבו הם מגלים את מיקומה של העיר האבודה. לאחר מכן השלישייה מותקפת על ידי עכבישים אוכלי בשר. לאחר מכן נייט והשלישייה יוצאים מהמקום ונייט נורה עם חץ הזיה, הוא מסתובב ברחבי העיר כאשר כל מקום שהוא זז אליו מתנועונע כמו בסחרחורת, ולאחר מכן מוצא את עצמו בבית קפה עם מרלו וטלבוט. שם גם יושב פיראט שטוען שהוא חטף את סאלי ושהוא מוחזק בשבי על ספינת תענוגות בנמל. נייט מצליח לברוח ומגיע לשבי ושם הוא מגלה ששיקרו לו ולא באמת לקחו את סאלי בשבי. הספינה מתחילה להתמלא במים ולהתהפך, נייט בורח מהחבורה של רעמסס הפיראט ונתקל בו בלובי הספינה שם רעמסס מפוצץ את החלון בירייה ונייט בורח מגל עצום של מים השוטף את כל הספינה, נייט בורח החוצה ונסחף אל היבשה ושם מתאחד שוב עם אלנה, אשר מודיעה לו שסאלי נתפס על ידי אנשיה של מרלו, ויוכל להצילו רק אם יתגנב לתוך מטוס מטען בשביל להעביר אספקה לצבא של מרלו.
ועדת דוברת
ביקורת על המלצות הוועדה
לצד הפתיחה החגיגית והתחזיות האופטימיות, נשמעו ביקורות קשות כנגד המלצות הוועדה.
Uncharted 3: Drake's Deception
עלילה
השניים חודרים למסלול ונייט מצליח להתגנב למטוס על ידי קפיצה על גלגלו הקדמי. עד מהרה אנשיה של מרלו גילו שיש נוסע סמוי במטוס ושמה מתפתח קרב יריות הגורם נזק חמור למטוס. נייט עף החוצה מהמטוס אבל באוויר מצליח לתפוס בארגז בעל מצנח הוא פותח את המצנח וצונח בבטחה ליד הריסות המטוס. לאחר נדודיו במדבר הוא סובל ממכת חום, צמא חמור, וחוויית הזיות שווא, שם נייט מגיע לעיר נטושה במדבר ושם מוצא מים בתוך באר ולאחר שיצא ממנה הותקף על ידי אנשיה של מרלו. קבוצה של גברים רכובים על סוסים בראשות סאלים, הצילו אותו ולקחו אותו למאהל שלהם, למחרת נייט וסאלים יצאו להרוס את השיירה כדי להציל את סאלי, סאלים אומר לנייט וסאלי לעקוב אחריו לסופת חול בקרבת מקום, אך הם אבדו אותם ואז הבינו שהם הגיעו לשערי העיר האבודה.
ועדת דוברת
ביקורת על המלצות הוועדה
הביקורת המרכזית נוגעת למקורות התקציביים ליישום מסקנות הדו"ח. במסקנות סעיפים רבים הדורשים השקעה כספית ניכרת (לפי הערכת מרכז השלטון המקומי – כ-5 מיליארד ש"ח), אך משרד האוצר לא התחייב לממן את יישום הדו"ח כל עוד לא הושגה הסכמה של כל הצדדים, כולל ארגוני המורים, למימוש הדו"ח במלואו. מבקרי הדו"ח טוענים כי לאור המדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל נכון לעת פרסום הדו"ח, החותרת לצמצום מעורבות המדינה במשק, ולאור הקיצוצים החוזרים ונשנים בתקציב משרד החינוך, קשה להניח שיוקצו משאבים כלשהם מעבר לתקציבו הרגיל של משרד החינוך ליישום מסקנות הדו"ח. ההסכמה במאי 2007 בין הממשלה להסתדרות המורים, הכרוכה בתוספת של מיליארדי שקלים לתקציב משרד החינוך בתמורה לשינוי מבנה המשרה של המורים ברוח המלצות הדו"ח, מרמזת כי ביקורת זו היא גורפת מדי.
Uncharted 3: Drake's Deception
עלילה
עם כניסתם לאובאר נייט וסאלי מוצאים מזרקת מים ונייט שותה ממנה, לפתע סאלי נורה בגבו ונהרג על ידי טלבוט, נייט רודף אחרי טלבוט אך נתקל באנשיה של מארלו שהופכים לדמונים בוערים בעלי יכולת טלפורטינג. אחרי הקרב נייט שוב הוזה ומדמיין שהוא חזר לגיל 15 ונאלץ לירות בסאלי. אחרי שהוא מתעורר הוא מגלה שסאלי בחיים ומותו, אנשיה של מארלו בעלי היכולות העל-טבעיות וההזיות שבאו אחר כך נגרמו בגלל שתיית המים מהבאר. נייט מבין כי המלכה אליזבת' שלחה את דרייק כדי להביא מהמים מעוררי ההזיות וזה מה שמרלו מחפשת עכשיו. נייט וסאלי מסתובבים ברחבי העיר ומחפשים את מרלו, ומגלים את הצוות שלה כשהם שואבים מהמים סאלי מותקף על ידי הצוות ומושלך למים נייט קופץ להציל אותו ומשתמש באקדח שסאלי לקח קודם, על מנת לפוצץ את המנוף שמשמש לשאיבה, הפיצוץ גורם לתגובת שרשרת הגורמת להתמוטטות העיר, מרלו נפלה לתוך חול טובעני ונייט מנסה למשוך אותה, אך ללא הצלחה וטלבוט, ניסה להרוג בניסיונות רבים את נייט וסאלי אך בסוף נורה על ידי נייט ונופל אל מותו. לאחר מכן סאלים מוביל אותם למקום מבטחים כשהוא רכוב על סוסו.
נייט וסאלי חוזרים לשדה התעופה בתימן ושם נותן לנייט את טבעת הנישואין ששמר בחשאי כאשר נייט ואלנה נפרדו. נייט אומר לאלנה להצטרף אליהם ושלושתם חוזרים הביתה במטוס.
ועדת דוברת
ביקורת על המלצות הוועדה
מבקריו של הדו"ח מזהירים גם מהיותו מעודד פערים בין בתי ספר. הדו"ח ממליץ על יצירת מרכזי חינוך אזוריים, ועל העברת סמכויות ותקציבים ממשרד החינוך למרכזים אלו וישירות לבתי הספר. לטענת המבקרים, שינוי זה יביא להתחזקותם של בתי ספר חזקים ולהיחלשותם של החלשים - באופן העולה על הפיצויים, המינוריים לטעמם, שמציע הדו"ח לבתי ספר ולאזורים חלשים.
כמו כן, נטען כנגד הפיכתו של החינוך למוכוון-שוק. הצעותיה של הוועדה מחילות כללי שוק על התחום החינוכי - הן מצד ההורים (הגברת אפשרות הבחירה של הורים עם ביטול אזורי הרישום), הן מבחינת התלמידים - על ידי הגברת המגמה הקיימת של מדידת הישגים, והן מבחינת בית הספר - מסקנות הוועדה מחילות על בית הספר עקרונות הלקוחים מהזירה העסקית ומתחום הידע של הניהול. לטענת המבקרים, החלת עקרונות של שוק על מערכת חינוכית מביאה, בין השאר, להגדלת הפערים בין תלמידים חלשים לחזקים, להיעלמות החינוך לערכים ועוד.
ביקורות נוספות נוגעות לחיזוק מעמד המנהל, שיש הרואים בו פגיעה במעמדם של התלמידים, ההורים והמורים, התעלמות מצרכיהם של ציבורים בעלי צרכים מיוחדים בכלל ושל החינוך הערבי בפרט, התעלמות מבעיית בתי הספר הפרטיים למחצה ועוד.
המנון דנמרק
ישנה ארץ נפלאה (בדנית: Der er et yndigt land) הוא ההמנון הלאומי האזרחי של דנמרק. בטקסים בהם משפחת המלוכה נוכחת שרים את ההמנון המלכותי, "קונג קריסטיאן".
בשימוש המקובל, שרים רק את הבית הראשון ואת שלושת המשפטים האחרונים של הבית הרביעי. את החצי הראשון של הבית האחרון שומעים לעיתים נדירות. על כל משפט שלישי חוזרים פעמיים.
המילים נכתבו בשנת 1819 על ידי אדם גוטלוב אוהלנשלאגר כחלק מתחרות לבחירת ההמנון של דנמרק. כשההמנון פורסם לראשונה, היו בו 12 בתים. בגרסאות מאוחרות יותר קוצר ההמנון לבתים הראשון, השלישי, החמישי והאחרון בלבד. המוזיקה הולחנה בשנת 1835 על ידי הנס ארנסט קרויר. מאוחר יותר, תומאס לאוב וקרל נילסן חיברו מנגינות חלופיות, אולם אף אחת מהן לא אומצה וכיום הן אינן מוכרות בקרב הציבור הרחב.
רומן זר
רומן זר (באנגלית A Foreign Affair) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של בילי ויילדר. בסרט משחקים ג'ון לונד, מרלן דיטריך וג'ין ארתור. הסרט מגולל את סיפורם של חברי בית הנבחרים של ארצות הברית הבאים לחקור את חייליהם בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה. למרות אי ההצלחה של הסרט בקופות הוא היה מועמד לשני פרסי אוסקר.
עלילה
בשנת 1947 חברי הקונגרס של ארצות הברית מגיעים לביקור חיילים בברלין לאחר מלחמת העולם השנייה. ביניהם נמצאת נציגת מדינת איווה, פיבי פורסט (ג'ין ארתור), המגלה אודות זמרת קברטים בשם אריקה פון שלוטאוה (מרלן דיטריך) שבעברה הייתה פילגשם של הרמן גרינג ויוזף גבלס. פיבי מגלה שהיא מוגנת על ידי קצין אמריקאי בכיר. היא מבקשת את עזרתו של קפטן ג'ון פרינג' (ג'ון לונד) שלמעשה הוא אותו קצין המגן על אריקה.
במהלך הסרט ג'ון מתוודה בפניה על אהבתו כלפיה כדי שהיא תפסיק את החקירה נגד אריקה. לבסוף אריקה נעצרת, וג'ון ופיבי מתאחדים.
הפקה
בחירתו הראשונה של ויילדר לגילום דמותה של אריקה הייתה מרלן דיטריך, אך הוא חשש שהיא לא תיעתר לבקשתו כיוון שהדמות מזוהה עם הנאצים. פדריך הולנדר אף כתב לה שלושה שירים לסרט; "Black Market", "Illusions", ו-"The Ruins of Berlin". בעת מבחן בד שויילדר עשה לג'ון האבוק בנוכחות מרלן דיטריך בפריז, דיטריך מתחה ביקורת על משחקה וסגנונה של האבוק. לבסוף ויילדר שכנע את דיטריך לקחת את התפקיד בטענה שרק היא מתאימה לתפקיד.
לאחר מכן ויילדר שכנע את ג'ין ארתור לגלם את דמותה של פיבי. במהלך צילומי הסרט ארתור ודיטריך הסתכסכו. ארתור אף תבעה מויילדר לשנות את היחס המועדף שלו כלפי דיטריך. אולפן ההפקה "סרטי פרמאונט" ליהק את ג'ון לונד לתפקיד הראשי.
פרסים ומועמדויות
צ'אלס לאנג היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לוויליאם דניאלס מהסרט "The Naked City". בילי ויילדר, צ'ארלס בראקט וריצ'רד לי. ברין היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, אך הם הפסידו לג'ון יוסטון מהסרט "האוצר מסיירה מדרה". בנוסף הם היו מועמדים לפרס איגוד התסריטאים האמריקאי, אך הם הפסידו לפרנק פאטרוס ולמילאן ברנד מהסרט "מאורת הצפעונים".
קוטקה (אביזר לבוש)
קוֹטֵקָה, הוֹרִים (horim) או דלעת פין הוא כיסוי פין מסורתי שלובשים זכרים ילידים בכמה שבטים בגינאה החדשה, במיוחד שבטי הרמה, כדי לכסות את איברי המין שלהם. כיסויי הקוטקה עשויים בדרך כלל מדלעת מיובשת, ומוחזקים במקומם בעזרת לולאת סיבים קטנה שנמתחת מבסיס הקוטקה ומלופפת סביב שק האשכים. לולאה משנית סובבת את החזה או הבטן, וקשורה לראש הקוטקה כדי להחזיק אותה מתנשאת במקומה.
מבנה ושימוש
גברים בוחרים בקוטקות הדומות לאלה של גברים אחרים בקבוצה התרבותית שלהם. לדוגמה, אנשי יאלי מעדיפים קוטקה ארוכה ורזה, המסייעת להחזיק את חישוקי הקשת המרובים שסובבים את מותניהם. גברי שבט טיום לובשים דלעת כפולה, מוחזקת ברצועת בד, ומשתמשים בחלל שבין שתי הדלועים לנשיאת חפצים קטנים, כגון כסף וטבק.
הקוטקה הוא לבוש מסורתי בשבטי הרמה בגינאה החדשה. שבטים רבים מאופיינים בעזרת האופן שבו הם לובשים את הקוטקה. יש שעוטים אותה כשהיא מתוחה ישר לפנים, ואחרים עוטים אותה כשהיא מתנשאת בזווית, היישר למעלה או בכיוונים אחרים. קוטר הקוטקה משתנה גם הוא משבט לשבט.
אין קשר בין אורך הקוטקה או גודלה ובין הסטטוס החברתי של העוטה אותה. כיסויי קוטקה בגדלים שונים משמשים למטרות שונות: קוטקות קצרות נלבשות בזמן העבודה וארוכות יותר נלבשות באירועים חגיגיים.
הקוטקה עשויה מדלעת מיוחדת. משקולות אבן נקשרות לתחתית הדלעת כדי למתוח אותה כשהיא גדלה. עיקולים נוצרים באמצעות חוט שמגביל את צמיחתה רק לכיוון שהמגדל רוצה שהיא תגדל אליו. צורות הקוטקה עשויות להיות מעוצבות כך באופן די מתוחכם. כשהן נקטפות, הדלועים מרוקנות מתוכנן ומיובשות. לפעמים הן נמשחות בדונג, נצבעות או מעוטרות בנוצות וקישוטים אחרים.