cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shelter (שיר של פורטר רובינסון ומדיאון)
קליפ
הסרט עוקב אחר רין בן ה-17 (מדובבת על ידי סאצ'יקה מיסאווה) שחיה לבד בתוך סימולציה עתידנית של. היא שולטת בסימולציה באמצעות טאבלט עליו היא יכולה לצייר סצנות ואירועים שנוצרים לאחר מכן מסביבה. היא ממשיכה כך במשך שנים רבות, וחיה חיים שלווים אך בודדים. בשלב מסוים היא חווה לפניה סצנות שהיא לא יצרה ומורכבים מהזכרונות שלה. כילדה בת 10 המתגוררת בטוקיו. באמצעות סדרה של סרטוני חדשות ותמונות, מתגלה כי עצם חללי בגודל ירח נמצא במסלול התנגשות עם כדור הארץ. אביה של רין, שיגרו שדואג לה, בונה חללית של נוסע יחיד עם תמיכת חיים לרין כדי שהיא תוכל להימלט. הוא גם מוחק ממוחה כל זיכרון שלו או של כדור הארץ ובמקום זאת יוצר אותם בתוכנה וכותב לה מכתב ממנו שיגיע אליה בהמשך חייה. רגע לפני שהכוכב מתנגש בכדור הארץ, הוא מחבר אותה לסימולציה ומשגר את הספינה הנושאת אותה לחלל, שם היא הייתה בשבע השנים האחרונות.
ביקורת
מיוזיק טיימס קבע במאמר כי "'Shelter" הוא מה שמעריצים של שני האמנים קיוו לו. הוא מצליח להפגיש את הצלילים של שני האמנים".
מכתש וולטר
מכתש וולטר (באנגלית: Voltaire) הוא מכתש פגיעה על פני דימוס, אחד משני ירחי המאדים.
קוטרו של המכתש כ-3 ק"מ. המכתש הוא אחד משני מכתשי הפגיעה שעל הירח דימוס להם נתנו שמות. השני הוא מכתש סוויפט.
מכתש וולטר נקרא על שם הסופר הצרפתי פרנסואה-מארי ארואה הנודע בשם העט וולטר.
פלורה מקדונלד
פלורה מקדונלד (גאלית: Fionnghal nic Dhòmhnaill) (1722 עד 5 במרץ 1790) היא חברה במשפחת Macdonalds of Sleat, זכורה בעיקר בזכות הסיוע אשר העניקה לצ'ארלס אדוארד סטיוארט וכן בהתחמקות מכוחות הממשלה לאחר קרב קלודן באפריל 1746. משפחתה של מקדונלד תמכה בממשלה במהלך ההתקוממות של 1745 ומקדונלד טענה מאוחר יותר שהיא זו שסייעה לצ'ארלס מתוך אהדה למצבו.
פלורה מקדונלד נעצרה והוחזקה במצודת לונדון אך שוחררה במסגרת חנינה כללית ביוני 1747. מאוחר יותר נישאה לאלן מקדונלד והזוג היגר
לקרוליינה הצפונית ב-1773. תמיכת בני הזוג בממשלה הבריטית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית הוביל לאובדן האחוזות האמריקאיות שבבעלותם והם נאלצו לחזור לסקוטלנד. שם נפטרה פלורה בשנת 1790.
ראשית חיים
פלורה מקדונלד נולדה בשנת 1722, ביישוב מילטון באי סאות' אויסט שנמצא באיים ההברידיים שבסקוטלנד. פלורה הייתה בתם הצעירה של רנאלד מקדונלד (נפטר ב-1723) ואשתו השנייה מריון. אביה היה בן המשפחה המיוחסת של מקדונלד מקלנרנאלד, ושימש כחוכר אדמות של מילטון והכפר באליבניץ'. לפלורה היו שני אחים בוגרים, אנגוס, אשר ירש מאוחר יותר את ה-Milton tack ורונלד, אשר נפטר בצעירותו. בעוד שחלק ממשפחת מקדונלד נותרו קתולים, במיוחד באיים ההברידיים, משפחתה של פלורה הייתה חלק מהמיעוט הפרוטסטנטי של דרום אויסט.
בן דודה של פלורה היה משורר המלחמה היעקובי אלסדיר מק מהאייגסטיר אלסדיר, שלצד סורלי מאגדייר, נחשב לאחת משתי הדמויות החשובות ביותר בספרות הגאלית הסקוטית. .
אביה של פלורה נפטר זמן קצר לאחר לידתה ובשנת 1728, אמה נישאה מחדש ל-יו מקדונלד, חוכר אדמות מארמדייל, שבאי סקיי, בן למשפחת מקדונלד מסליט. בינתיים, סר אלכסנדר מקדונלד, ראש סליט, בן הדוד של אביה, גידל אותה. ההשערות כי היא התחנכה באדינבורו טרם אומתו עד היום.
הבריחה של הנסיך צ'ארלס אדוארד סטיוארט
פלורה מקדונלד ביקרה בבנבקולה שבאיים ההברידיים בזמן שהנסיך צ'ארלס ועוזריו מצאו שם מקלט לאחר קרב קולדן ביוני 1746. אחד מחבריו של הנסיך, קפטן קון אוניל ממחוז אנטרים, היה קרוב למקדונלד וביקש את עזרתה. שבט מקדונלד מסליט לא הצטרף למרד ובנבקולה נשלטה על ידי מיליציה פרו-ממשלתית בפיקוד אביה החורג של פלורה, יו מקדונלד. הקשר הזה אפשר לפלורה להשיג את האישורים הנדרשים אבל היא ככל הנראה היססה וחששה מההשלכות על משפחתה אם ייתפסו. ייתכן שלקחה פחות סיכון ממה שנראה; עדים טענו מאוחר יותר ש-יו ייעץ לנסיך צ'ארלס היכן להתחבא מפני אלו שחיפשו אחריו.
בהמשך, הונפקו אישורי מעבר ליבשת עבור פלורה וכן צוות סירה של שישה אנשים ושני משרתים אישיים, כולל הנסיך צ'ארלס שהתחפש למשרתת אירית בשם בטי בורק. ב-27 ביוני, הם הגיעו סמוך לביתו של סר אלכסנדר במונקשטאדט, שנמצא ליד קילברייד, סקאי. בהיעדרו, אשתו, ליידי מרגרט ארגנה לינה אצל העוזר שלה, מקדונלד מקינגסבורג, שאמר לצ'ארלס להסיר את התחפושת שלו, מכיוון שעשתה את הפעולה ההפוכה וגרמה לו לבלוט. למחרת, צ'ארלס נלקח מפורטי לאי ראסאי; מקדונלד נשארה בסקאי והם לא נפגשו שוב.
כעבור שבועיים נעצרו אנשי צוות הסירה והתוודו. כתוצאה מכך נעצרו מקדונלד וקינגסבורג ונלקחו למצודת לונדון. לאחר שליידי מרגרט התערבה לטובתה בסיועו של היועץ המשפטי הסקוטי הראשי, דאנקן פורבס מקולודן, פלורה הורשתה לחיות מחוץ למצודה תחת פיקוחו של "שליח המלך" ושוחררה לאחר חוק השיפוי של יוני 1747. תומכי האריסטוקרטיה אספו עבורה למעלה מ-1,500 פאונד, כשאחד התורמים היה פרדריק, נסיך ויילס, יורש העצר; היא ככל הנראה אמרה לו שסייעה לצ'ארלס והייתה עושה אותו הדבר בשבילו.
ב-6 בנובמבר 1750, בגיל 28, נישאה פלורה לאלן מקדונלד, קפטן בצבא הבריטי. בני הזוג התגוררו תחילה בפלודיגרי, סקאי וירשו את האחוזה המשפחתית לאחר מותו של קינגסבורג ב-1772. הסופר היעקובי, סמואל ג'ונסון, פגש אותה ב-1773 במהלך ביקורו באי, ולאחר מכן תיאר אותה כ"אישה בעלת תווי פנים רכים, נימוסים עדינים, נשמה טובה ונוכחות אלגנטית". הוא גם היה זה שחיבר את הכתובת באנדרטה שלה בקילמויר: "שם שייזכר בהיסטוריה, אם אומץ ונאמנות הן מידות טובות, אז שמה יצוין עם כבוד".
הגירתה לצפון קרוליינה
בעלה של פלורה, אלן מקדונלד, שירת בגדודים ה-114 וה-62 של חיל הרגלים במהלך מלחמת שבע השנים 1756–1763 והיה איש עסקים כושל. לאחר שהסתכסך עם בעל האדמות שלו על חובות ושכירות, אלן ופלורה נאלצו להגר ב-1774 למחוז אנסון, שבצפון קרוליינה, שם התיישבו במטע ליד מאונטן קריק, אשר נקרא 'קילגריי'. כשהחלה מלחמת העצמאות האמריקנית ב-1775, הקים אלן מקדונלד את גדוד אנסון של המליציה הנאמנה של צפון קרוליינה, שמנה בסך הכל כ-1,000 איש, בהם גם שני בניהם של פלורה ואלן, אלכסנדר וג'יימס.
על פי המסורת, בזמן שהגאלים הנאמנים של צפון קרוליינה התאספו סביב הדגל המלכותי של הממלכה המאוחדת בכיכר הציבורית של קרוס קריק ב-15 בפברואר 1776, פלורה מקדונלד, "נאמה להם בשפתם הגאלית והלהיבה אותם לקראת הקרב", מסורת המכונה בקרב שבטים סקוטים בשם, "ברוסנצ'אד-קתה" או "הסתה לקרב".
לאחר הקרב, פלורה נחקרה על ידי ועדת הבטיחות של צפון קרוליינה, שם הפגינה "התנהגות רוחנית".
חזרה לסקאי
לאחר חורף קשה בהליפקס, נובה סקוטיה, בספטמבר 1779 יצאה מקדונלד ללונדון בדונמור, פרייבט בריטי; במהלך ההפלגה, היא שברה את ידה ובריאותה הלקויה עיכבה את חזרתה לסקוטלנד עד לאביב 1780. את השנים הבאות היא בילתה עם בני משפחה שונים, כולל דונווגן, בביתו של חתנה, מייג'ור גנרל אלכסנדר מקלאוד, בעל הקרקע הגדול ביותר בסקאי אחרי מקדונלד. הפיצוי שהתקבל על אובדן המטעים בצפון קרוליינה לא הספיקו כדי לאפשר לזוג מקדונלד להתיישב מחדש בנובה סקוטיה ואלן נאלץ לחזור לסקוטלנד ב-1784.
לפי ההיסטוריון JP MacLean, פלורה הקפידה לומר שהיא שירתה תחילה את בית סטיוארט ולאחר מכן את בית האנובר ושהיא הייתה לא מוצלחת בכל אחד מהם.
פלורה מקדונלד נפטרה בשנת 1790 בגיל 68 ונקברה בבית הקברות קילמויר. בעלה נפטר כשנתיים אחריה, בספטמבר 1792. לזוג היו שבעה ילדים- שתי בנות וחמישה בנים, שניים מהם אבדו בים ב-1781 וב-1782; הבן השלישי ג'ון עשה את הונו בהודו, מה שאפשר להוריו לבלות את שנותיהם האחרונות בנוחות.
מורשת
התיאורים המסורתיים של הבריחה מתמקדים דווקא בצ'ארלס. פלורה נזנחה לתפקיד משני וקיבלה פחות קרדיט ממה שהגיע לה. היא כמעט ולא דיברה על כך, ופגישתה האחרונה עם צ'ארלס הייתה כאשר דרכיהם נפרדו בפורטי; נראה שסיבה אחת לפרידה הייתה שנוכחותו של צ'ארלס סיכנה את משפחתה של פלורה.
הוויקטוריאנים יצרו זהות תרבותית סקוטית שהתבטאה באמצעות טרטנים, ההמצאות של סוף המאה ה-19 של Burns Suppers ו- Highland Games, ושיתוף פעולה של אייקונים רומנטיים כמו מרי, מלכת הסקוטים ובוני הנסיך צ'רלי. ב-1878, מקדונלד תפסה את מקומה בפנתיאון עם פרסום ה"אוטוביוגרפיה" שלה (נכתב על ידי סופרת הצללים, פרנסס וויילד, נכדתה של פלורה). הסיפור מכיל כל כך הרבה שגיאות כך שלא יכול היה להיכתב על ידי פלורה בעצמה.
הסיפור שוחזר על ידי צ'ארלס אוולד בספרו "חייו וזמנו של הנסיך צ'ארלס אדוארד" משנת 1886, והוא נותר הבסיס להרבה נקודות מבט פופולריות על חייה ומניעיה של פלורה.
בשנת 1884, סר הרולד בולטון כתב עיבוד למנגינה קיימת שאותה כינה 'שיר הסירה של סקאי'. זמן קצר לאחר מכן הועלה המופע הראשון של ריקוד ההיילנד הסקוטי "Flora MacDonald's Fancy", ובנוסף הוצב פסל ברונזה בדמותה בטירת אינברנס ב-1896. האקדמיה של פלורה מקדונלד, לשעבר מכללת פלורה מקדונלד, ברד ספרינגס, צפון קרוליינה, קרויה על שמה ושניים מילדיה קבורים בקמפוס. עד 2009, זה היה גם האתר של משחקי פלורה מקדונלד היילנד.
מקדונלד צוירה מספר פעמים על ידי אמן הדיוקנאות הסקוטי אלן רמזי (1713–1784), אך רובם הושמדו.
ב-2015 התגלה בפלורידה ציור שלא תועד בעבר, שצויר כנראה גם הוא על ידי רמזי.
יהודי פולין במרד קושצ'ושקו
מרד קושצ'ושקו היה האירוע הפוליטי הראשון בו הביעו יהודי פולין מעורבות גבוהה. ואף השתתפו באופן פעיל בקרבות ובתמיכה במרד. ההשתתפות במרד הייתה הפתח לשותפות פעילה של יהודים ופולנים גם במרידות הבאות. ובמידה מסוימת הביאה לאחווה פולנית-יהודית לתקופה.
מיד עם פרוץ המרד ביקר המפקד – תדיאוש קושצ'ושקו בבית הכנסת הרמ"א בקרקוב והכריז על שוויון זכויות ליהודים בפולין, וגם בליטא השתפר מצבם. יהודים רבים סייעו לכחות המורדים בתרומות ואספקה, מנהיגים יהודים שונים הביעו תמיכה במורדים, ובוורשה אף הקים ברק יוסלביץ' גדוד יהודי שהשתתף בקרבות על העיר. במהלך המרד ובפרט עם כישלונו סבלו קהילות יהודיות רבות מהקרבות שהתחוללו בקרבתן וממסים שהוטלו עליהן, יהודים רבים נהרגו במהלכו, ובוורשה אף התחולל טבח פראגה.
רקע
המרד המכונה מרד קוֹשְׁצ'וּשְׁקוֹ, היה התקוממות עממית רחבת היקף בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי לשעבר נגד האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה, בהנהגתו של תדיאוש קושצ'ושקו בשנת 1794. המרד היה ניסיון כושל לשחרור האיחוד הפולני-ליטאי מההשפעה הרוסית שגברה מאוד באיחוד לאחר חלוקת פולין השנייה (1793) והקמת – ברית אצילים שתמכה במעורבות רוסית במדינה, ובביטול הרפורמות החוקתיות שהונהגו בפולין. שחיזקו את מעמד האצולה הנמוכה לעומת הכח המופרז שהוענק עד אז לבני האצולה הגבוהה; כוחות רוסיים פלשו לגבולות האיחוד, ולאחר שבה לא הושג ניצחון מכריע למי מהצדדים, נכנע מלך פולין לצבא הרוסי ופולין חולקה מחדש בהסכמת הסיים שכונס בהשפעה רוסית.
הצבא הפולני היה מאוכזב מאוד מכניעתו של המלך פוניאטובסקי, ורוב המפקדים ראו זאת ככניעה מוקדמת מדי. תדיאוש קושצ'ושקו, הנסיך יוזף פוניאטובסקי, ורבים אחרים ביקרו את החלטת המלך, ורבים מאוד – בהם גם קושצ'ושקו, התפטרו מתפקידם זמן קצר לאחר מכן. קושצ'ושקו, שלא הפסיד אף קרב אחד במערכה התפטר באמצע ספטמבר מתפקידו בצבא ועזב את ורשה בתחילת אוקטובר. הוא התיישב בלייפציג, שם הייתה קהילת מהגרים פולנית שהחלה להכין התקוממות נגד השלטון הרוסי בפולין, תוך יצירת קשרים עם קבוצות אופוזיציה דומות בפולין.
ב-12 במרץ 1794, החליט הגנרל – מפקד חטיבת הפרשים הלאומית הפולנית הראשונה בסביבות אוסטרולנקה (שכללה כ-1500 לוחמים) לסרב לפקודה רוסית שהורתה לו לפזר את כוחותיו, והוא קידם את החטיבה בצעד מתריס בכיוון קרקוב. צעד זה עורר גל של מהומות נגד כוחות רוסיים ברחבי המדינה, חיל המצב הרוסי של קרקוב קיבל פקודה לעזוב את העיר ולהילחם עם מדלינסקי, מה שהשאיר את קרקוב ללא הגנה אך גם טרף את הקלפים ומנע מקושצ'ושקו לבצע את תוכניתו המקורית להשתלט על תחמושתו של חיל המצב הרוסי בעיר. המרד החל בהצהרה רשמית של תדיאוש קושצ'ושקו שהודיע ב-24 במרס 1794, על התקוממות כללית בנאום שנשא בכיכר העיר קרקוב; קושצ'ושקו נטל לעצמו את הסמכויות של מפקד עליון של כל הכוחות הפולניים. בתחילה נחלו הכחות הפולניים הצלחות בשדה הקרב והביסו את הצבא הרוסי, מה שגרם להתפשטות המרד מסביבת קרקוב בכל רחבי פולין; בוורשה ניסו הרוסים לעצור חשודים בתמיכה בהתקוממות, ולפרק את חיל המצב הפולני החלש של ורשה על ידי השתלטות על מחסן אמצעי לחימה – צעד שהיווה גורם ישיר לפרוץ. המורדים נעזרו באוכלוסייה האזרחית של ורשה והפתיעו את הרוסים כאשר תקפו קבוצות קטנות של חיילים בו זמנית בכל רחבי העיר, ולאחר יומיים של קרבות קשים נאלצו הרוסים לעזוב את העיר. התקוממות דומה הונהגה בוילנה על ידי
בחודש מאי 1795 החלו המורדים לנחול מפלות; הצבא הפרוסי חצה את הגבול והצטרף למלחמה במרד, וב-15 ביוני כבש את קרקוב ללא התנגדות. ב-13 ביולי החל על ידי כוח רוסי-פרוסי משולב בפיקודם של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השני והגנרל הרוסי, אך המצור נכשל והסתיים בנסיגה זמנית של הצרים לנוכח התפרצות מחודשת של המרד בפולין גדול שהצליח לשבש את תנועת הצבא הפרוסי.
ב-10 באוקטובר נחלו הפולנים תבוסה מידי הצבא הרוסי בפיקודו של אלכסנדר סובורוב ב במהלכו נפצע קושצ'ושקו ונפל לידי הרוסים. תבוסה זו פתחה את הדרך לוורשה בפני הרוסים וב-4 בנובמבר החל, קרב מפורסם שהתחולל בקרבת הפרבר הוורשאי שעל הגדה הימנית של הוויסלה. לאחר לחימה פנים אל פנים, פרצו הכוחות הרוסים את קווי ההגנה הפולנים; המפקד הרוסי – סובורוב נתן לקוזקים יד חפשית לבזוז ולשרוף את ורשה, וכ-20,000 איש נרצחו במהלך אירועים אלו שכונו "טבח פראגה".
ב-16 בנובמבר, סמוך לכפר רדושיצה נכנעה ורשה. כניעה זו סימלה את סוף המרד, והישות הפולנית חדלה מלהתקיים באופן כמעט סופי; בשנה שלאחר מכן התרחשה חלוקת פולין השלישית, במהלכה סיפחו אוסטריה רוסיה ופרוסיה את שארית המדינה. לאחר החלוקה השלישית, בשנת 1795, נותר בידי רוסיה כל השטח שהיה דוכסות ליטא (פרט לפודוליה), וכן אדמות ממערב לנהר הניימן, וחבלי ווהלין ואוקראינה, אוסטריה קיבלה את האזור הדרומי המאוכלס המכונה גליציה, וכן את חבל הארץ שבין ורשה וקרקוב בין הנהרות ויסלה ופיליצה, ואילו פרוסיה קיבלה את האדמות שבין הים הבלטי וקרקוב וכן את העיר ורשה וחלקים מסוימים מליטא.
לאחר כישלון המרד פסקה פולין להתקיים כמדינה עצמאית במשך 123 שנה, וכל מוסדותיה נאסרו בהדרגה על ידי המדינות הכובשות. עם זאת, ההתקוממות סימנה את תחילת ההשקפה הפוליטית המודרנית בפולין ובמרכז אירופה. הכרזתו של קושצ'ושקו בפולניץ על חירות לאיכרים, והרוח היעקובינית של צבאו פתחה את הדרך בפני תנועת השמאל הפולני; פוליטיקאים פולנים רבים שהיו פעילים במהלך המרד הפכו לעמוד השדרה של הפוליטיקה הפולנית, הן במדינה והן מחוצה לה במאה ה-19. כמו כן, חלק ניכר מהצבא הפרוסי היה עסוק בקרבות בפולין מה שגרם לכך שפרוסיה לא יכלה להפעיל מספיק כוחות כדי לדכא את המהפכה הצרפתית. בפולין המחולקת היווה כישלון המרד אסון כלכלי, השוק הפולני המאוחד מזה מאות שנים התפלג ל-3, וכתוצאה מכך התמוטט הסחר הפנימי. מספר בנקים קרסו, ומספר ניכר מתוך מפעלי התעשייה הלא רבים שהוקמו באיחוד הפולני-ליטאי נסגרו. מדינות החלוקה הטילו מיסים כבדים על האדמות שסופחו, ומילאו את אוצרותיהן על חשבונה של האוכלוסייה המקומית.
יהדות פולין בתקופת המרד
מצב היהודים בפולין שנחשב לאידיאלי במשך מאות שנים, הורע במאה ה-17, ההסתה האנטישמית והתנכלויות הכנסייה הקתולית גברו, המצב הכלכלי הידרדר עקב היחלשות השלטון המרכזי והסטת נתיבי המסחר מפולין, ובין השנים 1648–1655 נהרגו רבבות יהודים בגזרות ת"ח ות"ט ובשורה של מלחמות שתכפו על פולין, וקהילות רבות נחרבו. התפוררות המשטר הכלכלי גרמה ליהודים למצוא לעצמם פרנסות חלופיות. התחזקות מעמד בעלי האחוזת - הפריצים והמאגנאטים פתחה מקור פרנסה חדש - חכירת אחוזות ועסקים מניבים באחוזות. חסותו של הפריץ על היהודי "שלו" הבטיחה לאותו יהודי הגנת מה מפני לחציהם של אנשי הכנסייה ומפני עוינותם של האיכרים, שנבעה לרוב מכך שהיהודי היה גובה המיסים. הפריצים היו קתולים ברובם ואילו האיכרים וההיידמקים פרבוסלבים. הפריצים שזילזלו באיכרים הפרבוסלבים מצאו בני ברית ביהודים, שאמנם דתם הייתה שונה אבל לא היו שותפים למרידות הקוזאקים וההיידמקים. בשלוש מרידות היידמקים (ב-1734, ב-1750 וב-1768) נפגעו קהילות שונות.
ב-1768 אישר הסיים בוורשה חוק לפיו אסור ליהודים לסחור, לעסוק במלאכה, לעסוק במסחר משקאות או להחזיק בתי מרזח, אלא על-פי החוזים הנערכים עם העיריות. כתוצאה מתקנה זו החליפו חלק מהאצילים את החוכרים היהודים בחוכרים נוצרים ואלו שנושלו ממקורות פרנסתם נשארו בלי אמצעי מחייה.
שאלת היהודים תפסה מקום ניכר למדי בדיוני הסיים הגדול, ובמהלכו הוצעו הצעות לשיפור מעמד היהודים ושילובם בחיי הכלכלה והמסחר בפולין. בשנת 1790 אף נבחרה ועדה מיוחדת לשם בירור העניין ועיבוד תוכנית מתאימה, למעלה מ-10 תוכניות הובאו לפני הוועדה (ביניהם הייתה תוכניתו של מנדל לפין-סטנובר), ואחרי ויכוחים ממושכים בסיים והשתדלויות רבות מצד היהודים עיבד מזכירו של המלך סטניסלב פוניאטובסקי תוכנית לפיה ניתן ליהודים חופש דת והותר להם לגור בכפרים ובערים שהיו בבעלות פרטית בתנאי של קבלת רשות מהבעלים, ובערים השייכות למלך לפי הסכם עם העיריות המקומיות. היהודים תושבי הערים יקבלו בהן זכויות עירוניות אך לא יוכלו להיבחר לשלטונות המקומיים. בנוסף לכך קבעה התוכנית את חלוקת התושבים היהודים לחמישה סוגים לפי רמת הכנסותיהם וטיפלה גם בארגון הקהילות וגביית מיסים. בעקבות התנגדותם של האצילים והעירונים למתן הזכויות חויבו לבסוף היהודים לשלם תמורת הזכויות המובטחות מס מבשר כשר בשיעור 5,000,000 זלוטי לשנה. הוויכוחים והמשא ומתן עם הגורמים השונים נמשכו עד סוף מאי 1792 ועוד לפני שהובאה התכנית לדיון במליאת הסיים, פלש ב-29 במאי הצבא הרוסי לפולין.
התמיכה היהודית
מיד אחרי ההכרזה על המרד בקרקוב, ביקר קושצ'ושקו בבית הכנסת הרמ"א בקרקוב ונשא בו נאום למען המרד, בו אמר כי "חלומו הוא לראות באושרם של של תושבי פולין ללא הבדלי אמונה".
בקרקוב תרמה הקהילה היהודית כספים למרד וכן כלי נשק, ומדי יום התייצבו 80 יהודים לחפירות. בבבנדין ניהל הרב יעקב נתן מייטליס - דמות עלומה שהיה "ספק רב וספק אדמו"ר" וסביבה נקשרו אגדות רבות, תעמולה בין היהודים שיתגייסו לגדודי המורדים; הרב מייטליס שכונה בפי הפולנים "הרב האנונימי" אסף כספים ואף ריגל אחר העמדות הרוסיות לטובת חיילי המרד, אחרי חיסולו של המרד נכלא על ידי הפרוסים ששלטו בסביבת בנדין, ושוחרר ממאסרו אחרי ניצחונו של נפוליאון בקרב פרידלנד כאשר הוקמה דוכסות ורשה. אחרי שחרורו המשיך לפעול למען שחרור פולין ולטובת הגדודים הפולנים שהצטרפו לצבאו של נפוליאון, ומצבתו שבבית העלמין של בנדין קושטה בסמל הנשר הפולני כאות למסירותו הפטריוטית.
יהודי ורשה
בשנת 1792 התגוררו בוורשה 6,750 יהודים באופן חוקי וככל הנראה היו עוד רבים ששהו בעיר באופן בלתי חוקי. על היהודים בפולין נאסר לרכוש מקרקעין בוורשה, שהייתה בעבר "עיר אסורה" ליהודים, ומכיוון שלפי החוק רק לתושבים בעלי נכסים הייתה זכות לבחור ולהיבחר למשרות העירוניות, הורחקו היהודים מכל השפעה על החיים הפוליטיים בוורשה. חלוקה מעמדית זאת נשמרה עד שפולין חדלה להתקיים כמדינה ריבונית.
בעת המרד של קושצ'ושקו שאפו לרכוש את אהדתן ותמיכתן של כל הקבוצות הדתיות והאתניות למרד, והם נמנעו מלערוך שינויים דרמטיים במעמד היהודים, ולכן כל התקנות התייחסו ליהודים כמו לכל שאר התושבים במדינה; הם נקראו למתן שירותים לצבא, לבניית ביצורים, ולמטלות אחרות. בניגוד לרובם של בני השכבה הגבוהה, בקרב השכבה הבינונית והנמוכה של יהודי ורשה שרבים מהם היו פליטי גזירות תקכ"ח נוצרה אהדה גלויה למרד, ההיסטוריון של המרד ווצלב טוקרז' כינה זאת "האחווה הפולנית-יהודית הראשונה". במיליציה העממית שנוסדה בחודש מאי בוורשה היו חברים כ-300 יהודים, ויהודים רבים השתתפו בגירוש הצבא הרוסי מוורשה; יהודים תושבי רחוב פאצ'איוב הצליחו להשתלט על תותח רוסי, וברחוב לשנו נלקחה בשבי בעזרת היהודים פלוגה רוסית שלמה.
לפעילות יהודית זו לטובת המרד, והשתתפות פעילה בשורותיו הייתה השפעה רבה על יחסם של קושצ'ושקו ושל שלטונות המרד לאוכלוסייה היהודית, ובמיוחד על האגף הרדיקלי - היעקובינים שהושפעו מהמהפכה הצרפתית וחתרו להנהיג משטר רפובליקני ולבטל את הפערים המעמדיים לחלוטין; בעיתון הפולני "גאזיטה אוביווטלסקה" נכתב באותם ימים:. אולם העירונים המשיכו להתייחס בעוינות להסדר מעמדם החוקי של היהודים, ומעשית לא חל במעמדם כל שינוי לטובה. נציגי היהודים ניסו לפעול בשלב זה לביטול כרטיס היום - ה"בילט" (מס שהוטל בימי המלך פוניאטובסקי כתשלום מיוחד על כל יהודי שנכנס לוורשה שנקרא "בילט" או "טאגצעטל" - מס גולגולת במטרה להשגיח על היהודים שלא ישתקעו בבירה), אך המועצה הראשית של המרד נענתה למגיסטראט של ורשה ואף השתדלותו של קושצ'ושקו עצמו לטובת היהודים לא הועילה כפי הנראה ולא כלום. רק ליהודים שהשתתפו בקרבות על ורשה ניתנה הנחה של 5 אגורות בתשלום הבילט. יעקב אפשטיין למשל, שהיה קצין בגדודו של קושצ'ושקו לא קיבל אזרחות גם בשנת 1830.
הגדוד היהודי
ב-25 באפריל פנה ברק יוסלביץ' יהודי סוחר סוסים מקרטינגה שבליטא, יחד עם יהודי בשם יוסף אהרונוביץ' לגנרל מוקרונובסקי - מפקד אזור ורשה מטעם המרד, בהצעה להקמת גדוד יהודי לפעולות ריגול ורכישת ציוד בעבור צבא המרד. כעבור כמה חדשים, ב-17 בספטמבר פורסם בעיתון הממשלתי כי הוקם גדוד יהודי שמנה כ-500 חיילים תחת פיקודו של יוסלביץ. מטרתו של קושצ'ושקו בייסוד הגדוד הייתה "לשחרר את ורשה מיהודים הולכי בטל" (קושצ'ושקו הקים גדוד דומה גם לפולנים תושבי ורשה), גדודים דומים הוקמו גם למיעוט הגרמני והצ'כי בידי קושצ'ושקו שרצה לרכוש את אהדת עמי המערב וליצור תדמית של ממשלה ליברלית. ב-5 באוקטובר קיבל יוסלביץ עבור גדודו תקציב של 3,000 זהובים מקופת המרד, תקציב שאינו מספיק לכיסוי הוצאות גדוד פרשים, לפיכך שיער מאיר בלבן שאת היתר תרמו יהודי ורשה, וחלק אחר מהגדוד הורכב מהמיליציה היהודית בוורשה. רובם של המתגייסים לגדוד היו יהודים מדלת העם שלא יכלו לפדות את בניהם מהשירות תמורת כסף, או יהודים מסוגו של יוסלביץ שחפצו להתערות בחברה הפולנית. הגדוד נתקל בהתנגדות מצד המנהיגים הדתיים, ומצד אנשי החברה הגבוהה שחששו מנקמת הרוסים לאחר דיכוי המרד. מאידך, מסופר על היתר ללחימה בשבת שקיבל הגדוד מאת רבני פראגה, הקהילה היהודית של פראגה גם דאגה לאספקת מזון כשר לחיילים יהודים. שלא כמו הפולנים, קיבלו החיילים היהודים היתר לגדל זקנים וללבוש בגדים מסורתיים.
עם הקמת הגדוד היהודי אמר קושצ'ושקו: הגדוד של ברק נשלח לחזית הקשה ביותר עם המצור על ורשה, הוא התחפר בבית הקברות היהודי ברודנו, והגן על החזית באזור פרבר פראגה בחרוף נפש מול כוח צבאי עדיף בהרבה של הגנרל סובורוב; ב-4 בנובמבר החל הקרב על פראגה, הרוסים הרעישו את העיר בתותחים כבדים מה שגרם למגנים לחשוב שהאויב נערך למצור ממושך, ב-3 בנובמבר בשעה 4 לפנות בוקר הפתיעו הרוסים את הפולנים בהתגנבות עד סמוך לקווים ממש. הקרב היה חסר סיכוי, המפקד הפולני – הגנרל ז'ייגצ'ק נפצע קל ועזב את המערכה. בתוך ארבע שעות הוכרע הקרב, וכמעט כל הגדוד היהודי שלא הספיק לעבור אימונים ממושכים, הושמד, כ־3,000 מהמורדים טבעו בנהר הויסלה. נותרו בחיים רק 20 איש אשר נשבו, ביניהם ברק יוסלביץ שנפצע קשה ויעקב אפשטיין ראש קהילת ורשה לעתיד (גם יאקוב יאסינסקי ממפקדי המרד נהרג בקרב). יוסלביץ הורשה לצאת לגלות, לצרפת ואיטליה, שם לחם בגבורה במסגרת הלגיונות הפולניים בדרגת קולונל עד מותו בקרבות בשנת 1809. שמו הונצח באחד מרחובותיה של פראגה. יש הסבורים שהגדוד היהודי נשלח לחזית המסוכנת ביותר על אף שהיה הפחות מאומן מכיוון שמפקדי המרד סברו שהיהודים החדורים רוח נקמה בטובחי בני עמם - הרוסים וחשש מפני טבח דומה יילחמו באומץ ובגבורה יותר מהפולנים.
טבח פראגה
עם כניסת הצבא הרוסי לוורשה נתן סובורוב לחייליו יד חופשית, הקוזקים הסתערו על פראגה וביצעו טבח המוני שהתפרסם כ"טבח פראגה" בו נהרגו לפי ההערכות קרוב ל-20,000 אזרחים ומורדים. הפייטן הפולני פרנצישק קרפינסקי כתב על הטבח:.
כ-180 יהודים מתושבי השכונה נהרגו בטבח. גרמני בשם פרידריך נופרוס הציל 35 ילדים יהודים מדקירה למוות בידי הקוזאקים בעד זהוב לילד. בין המצילים התפרסמו במיוחד יהודי בשם ישראל טרז'בינר - פרוון במקצועו, שהציל עשרות ילדים יתומים, הקים בעבורם בית יתומים ודאג להם עד סוף ימיו, ושמואל זביטקובר שעל מעשיו הילכו אגדות רבות; זביטקובר שנחשד כמשתף פעולה עם שלטון הכיבוש הרוסי, נמלט במהלך המרד, וחלק מרכושו ועסקיו שבפראגה נבזזו והוחרמו על ידי הפולנים שתפסו את השלטון.
כשנכנסו צבאות הרוסים המנצחים לוורשה, הייתה הבקשה הראשונה של העירונים לגרש את היהודים מהעיר. הגנרל הרוסי כנראה לא יכול היה לעזור הרבה לעירונים הללו אך כרטיס היום נשאר בתקפו. באוגוסט קבעו השלטונות הרוסיים שהיהודים שהיו בוורשה בזמן כניסת הצבא הרוסי יוכלו להישאר בעיר, אלא שאסור להם לגור ברחובות הראשיים או לעסוק ברוכלות בחוצות העיר, הותר להם להחזיק 60 אכסניות בוורשה ו-20 בפראגה. לבסוף הוציא פקודת גירוש שתוצא אל הפועל חמישה חודשים מאוחר יותר, אלא שהייתה זו תרמית, שכן לפי סכם סודי שנחתם בין רוסיה לפרוסיה, עבר השלטון בעיר בינתיים לידי הפרוסים, ופקודת הגירוש לא יצאה אל הפועל.
השפעה
מרד קושצ'ושקו זכה לתמיכה עממית ורחבת היקף באופן חסר תקדים מרובה של האוכלוסייה היהודית בפולין, גרמו לכך היחס הקשה מצד השלטונות באימפריה הרוסית ליהודים שם נחקקו חוקים כמו גזירת תחום המושב ועוד. אהדה יהודית זו לעצמאות פולין התחזקה והלכה במשך השנים: במרד נובמבר השתתפו יהודים רבים במאבק לעצמאות פולין, למרות הסירוב הראשוני של ראשי המרד לגיוס יהודים לצבא המרד, וניסיונו הכושל של יוסף ברקוביץ' בנו של ברק יוסלביץ' מפקד הגדוד היהודי במרד קושצ'ושקו להקים שוב גדוד יהודי; לפי נתונים רשמיים מפברואר 1831 היו בגוורדיה הלאומית בוורשה לבדה כ-400 יהודים, ובגוורדיה העירונית 268 יהודים, מלבד סיוע באספקת נשק מזון ותחמושת, ותרומות למרד.
מלבד המנהיגים ה"נאורים" הביעו תמיכה בעצמאותה של פולין גם מנהיגים דתיים, ובפרט מנהיגי תנועת החסידות בפולין כמו רבי ישראל הופשטיין - המגיד מקוז'ניץ שקיים קשרים עם אצילים פולנים בכירים כמו המצביא יוזף פוניאטובסקי והנסיך אדם צ'רטוריסקי, ובימי מרד נובמבר מנהיגים כמו רבי מנחם מנדל מקוצק ורבי יצחק מאיר אלתר שהסתתרו בגליציה תקופה לאחר דיכוי המרד, שלמה זלמן פוזנר שסייע למרד באופן פעיל וסיפק לו אריגים בחינם ממפעל הטקסטיל שלו באחוזת קוכארי הסמוכה לפלונסק, ובימי מרד ינואר התפרסם רבי דב בריש מייזלס כתומך נלהב במאבק לעצמאות פולין.
קריק
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
תפילה קצרה
תפילה קצרה היא מעין תחליף (זמני) לתפילת שמונה עשרה, הנאמרת במקרים בהם המתפלל נמצא במקום סכנה, שאינו יכול להתפלל את תפילת העמידה הרגילה ביישוב הדעת כלל.
תפילה קצרה פותחת ב"התנצלות":, ממשיכה בבקשה קצרה: , ונחתמת בברכה:.
תוכן
במשנה מופיע: .
בתלמוד בבלי מופיעה על כך הרחבה, עם דעות שונות על נוסח התפילה:
להלכה נפסק בתלמוד כדעת אחרים.
נוסח זה מופיע גם במשנה תורה לרמב"ם, בשינוי קל:.
דיני התפילה
התפילה נאמרת רק במקרה כאשר המתפלל נמצא במקום סכנה ואינו יכול להתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל בכוונה כלל.
רצוי להתפלל את התפילה בעמידה על מקומו כבשעת תפילת שמונה עשרה, אך אם גם בזה עדיין קיימת סכנה, יכול הוא להתפלל את תפילה זו תוך כדי הליכה.
אם לאחר שהתפלל תפילה קצרה, שוב הוכשרו התנאים להתפלל תפילת שמונה עשרה, ועדיין לא עבר זמן תפילה, חייב לחזור ולהתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל.
מתיאס באמרט
מתיאס באמרט (בשווייצרית: Matthias Bamert, נולד ב-5 ביולי 1942, שווייץ) הוא מנצח, אבובן ומלחין שווייצרי המשמש כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סאפורו, יפן.
ביוגרפיה
באמברט נולד בשווייץ. החל את דרכו כמנצח בתזמורת קליבלנד ומאז ניהל מוזיקלית מספר תזמורות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית המלזית, תזמורת רדיו שווייץ ואחרות.
כיהן כמנצח אורח ראשי במספר תזמורות בהן התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הסקוטית הלאומית. בשנותיו בלונדון עמד בראש מפעל הקלטות של יצירות מוצרט על ידי בני דורו, מיזם שזיכה אותו בפרס בינלאומי חשוב.
סדרי טהרות
סדרי טהרות, הוא ספר ליקוטים ממאמרי חז"ל על סדר טהרות אותם ליקט וערך רבי גרשון חנוך הניך ליינר, האדמו"ר מראדזין. הספר הוא ספרו העיקרי של רבי גרשון חנוך בתורת הנגלה, והודות לו התפרסם המחבר לגאון ובקי.
הספר המורכב משלושה מדורים – ליקוט ממאמרי חז"ל, פירוש קצר בדומה לפירוש רש"י לתלמוד, ופירוש ארוך יותר במתכונת דומה לתוספות, סודר במתכונת זהה לצורת הדף ובמבנה של התלמוד, בשל כך ובשל סיבות נוספות תקפו אותו רבני וילנה סמוך להופעתו בדפוס.
הספר
בשנת ה'תרל"ג החל רבי גרשון חנוך להוציא לאור את הספר "סדרי טהרות" אותו כתב כחיקוי של תלמוד בבלי על משניות סדר טהרות, הספר מכיל ליקוט של מאמרי חז"ל מכל הספרות החז"לית אותם ליקט המחבר בבקיאות מרשימה.
במרכז העמוד קבע המחבר את הליקוט, ובשוליים הדפיס פירוש קצר ופירוש ארוך בדומה לפירושי רש"י ותוספות. בצדי העמוד אף הוסיף ציונים ומראי מקומות למקומות אחרים בתלמוד ולהלכות ברמב"ם בדומה לעין משפט נר מצווה ומסורת הש"ס. בהקדמתו כתב המחבר כי שם דגש על ביאור מילים נדירות שמופיעות בסדר טהרות ורובן ביוונית ובלטינית, המחבר השתדל לבאר לפי רש"י.
הכרך הראשון שיצא לאור היה על מסכת כלים, ובפתח הספר כתב המחבר מבוא הכולל שבעה שערים בדיני טומאה וטהרה. כרך זה זכה להסכמות מאת אבי המחבר רבי יעקב ליינר, רבי חיים ברלין, רבי חיים סופר, רבי חיים אלעזר וקס, רבי אברהם אשכנזי, רבי ירמיה לעוו, רבי יוסף שאול נתנזון, רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי ישראל יהושע מקוטנא, רבי שמעון סופר, רבי צבי הירש אורנשטיין.
בתוכניתו של המחבר היה להדפיס את חיבורו של רבי שלמה סיריליאו על מסכת עדויות בתבנית גמרא, מכתב היד, כדי להראות שיש תקדים לספרו, אך לבסוף לא יצא הדבר אל הפועל (אם כי מדבריו מצוטטים בסדרי טהרות).
הפולמוס
עם צאת הספר לאור, הוא עורר פולמוס נרחב בקרב רבנים בליטא עקב היותו מסודר בצורת דף התלמוד, מה שעלול ליצור רושם של תלמוד חדש. סיבה נוספת ומשמעותית להתנגדות הייתה השיטתיות שבה נראו השגותיו של המחבר על הגהות הגר"א בעיני רבני ליטא (שנמנו על תלמידי תלמידיו או מעריציו של הגר"א), כפגיעה בכבודו.
בב' בניסן ה'תרל"ה, פורסמה בכתב העת הלבנון, "אזהרה" מטעם דייני ווילנא – רבי בצלאל הכהן ראש דייני וילנה יחד עם הדיין רבי יוסף סקוביץ והמגיד מישרים רבי יצחק אליהו לנדא, ובה ביקורת חריפה על הספר. באזהרה נמנו כמה פגמים בחיבור, בהם: חלקם של המאמרים אינם קשורים כלל למשנה עליה הובאו, ניסוחם של המאמרים על ידי המחבר שלא הקפיד לשמור על לשונם של חז"ל, כפילותם של סוגיות רבות לחינם, ברייתות שמקורן מהתוספתא או ממדרשים מאוחרים הובאו בתוך הספר בלי לציין שאין אלו ברייתות שהובאו בגמרא. בהמשך אותו קיץ, פורסמה אזהרה שנייה, בה נאסרה ההדפסה גם על המדפיסים וכל המסייעים, וכן על המחבר עצמו, ובשנה שאחריה – בשנת תרל"ז, יצא לאור בווילנא קונטרס פולמוסי בשם "דברי מילואים", ובו הודפסו מכתביהם של כמה מגדולי הרבנים בליטא שביקרו את החיבור החדש (בהם רבי יוסף רייזין, ורבי גרשון תנחום ממינסק, וכן רבי יום טוב ליפמן הלפרין שמכתבו נגד הספר אבד ולא התפרסם), ובסופו הודפס מאמר ביקורת חריף המטיל ספק אף בייחוסו של המחבר אותו פירט בראש הספר, בטענה שאינו תואם את העובדות.
כהגנה על הספר כתבו שנים ממקורביו של רגח"ה תגובה שפורסמה בעיתון המגיד בחודש אב תרל"ה. במכתב נטען כי הקנאה היא המדברת מתוך גרונם של המתנגדים אל הספר, והובאו מספר עדויות על ספרים שחוברו בסגנון זה.
בשנים הקרובות יצאו לאור שני ספרים על מנת לדחות את השגות ה'סדרי טהרות' על הגר"א: "ספר הדעת" מאת רבי סנדר פאלייר ממזריטש שיצא לאור בוורשה, וספר "בית יעקב" על מסכת כלים, מאת רבי ברוך ברודא שיצא לאור בירושלים בשנת תרמ"ד, ובהקדמתו תקף המחבר את רגח"ה ואת ספרו במילים קשות ביותר.
בעקבות הביקורת ועל פי עצת רבי יוסף דב הלוי סולובייצ'יק הוחלט להוסיף בחלק השני על מסכת אהלות שהודפס בשנת ה'תרס"ג על ידי בן המחבר, בכותרת כל עמוד כי אין מדובר בתלמוד חדש אלא בליקוט בלבד, על חלק זה קיבל את הסכמתם של רבי יצחק אלחנן ספקטור ורבי ישראל יהושע מקוטנא, המלבי"ם, רבי חיים חזקיהו מדיני, רבי שמשון רפאל הירש, רבי צבי הירש אורנשטיין, רבי עבדאללה סומך, ורבי שלמה בכור חוצין. כתבי היד על שאר המסכתות של סדר טהרות נותרו בכתב יד ואבדו בשנת 1937–1938.
השפעה
"סדרי טהרות" היה הספר הראשון הבולט בסגנון חיבור זה כחיקוי סגנונו של התלמוד, על אף ההתנגדות שעורר בשעתו הסגנון, יצאו בשנים שלאחר מכן חיקויים נוספים כדוגמת הספר "אמונת זרעים" על סדר זרעים.
היחס לספר עצמו לא הושפע לאורך זמן מההתנגדות החריפה בעת פרסומו, ורבנים חשובים בדור שאחריו, כמו רבי מלכיאל צבי טננבוים, רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבי אברהם יצחק הכהן קוק ציטטו אותו בספריהם.
מונולית פובוס
מונולית פובוס (באנגלית: Phobos monolith) הוא מונולית - סלע רחב ידיים הממוקם על פניו של פובוס, אחד משני ירחי המאדים. ממדיו של המונולית 85 X 85 מטרים.
ככל הנראה המונולית הוא שריד של רסיס (אג'קטה) שנפלט בעת שפגע אסטרואיד בפני הירח ונוצר מכתש פגיעה.
המונולית התגלה על ידי אפריין פלרמו והגילוי אושר על ידי לאן פלמינג ממרכז החלל ג'ונסון.
ציולקובסקי (עיר)
ציולקובסקי (רוסית: Циолковский) היא עיר סגורה המהווה מתקן צבאי הממוקם במחוז אמור במזרח רוסיה. בעבר נשאה העיר את השם אוגלגורסק וסבובודני-18.
היסטוריה
ביולי 2010 ממשלת פוטין השנייה החליטה להקצות כספים ומשאבים לצורך בניית קוסמודרום ווסטוצ'ני שהעיר אמורה לשרת אותו. במסגרת התוכנית העיר צפויה לגדול ולהכיל 25,000 תושבים. במסגרת החלטת הממשלה הוקצו 24.7 מיליארד רובלים (כ-809 מיליון דולר).
ב-30 בנובמבר 2015 נודע כי הוחלט לקרוא לאחד מרחובות העיר בשם רחוב הבנאים על שם אלדר ריאזנוב. ב-29 בדצמבר 2015 הוזמנו דירות מגורים עבור עובדי נמל החלל ווסטוצ'ני. במרץ 2017 הושלמה בנייתו של מבנה אדמיניסטרטיבי עבור עובדי הקוסמודרום והושלמה בנייתו של מרכז תברואה ומרכז רפואי.
אוכלוסייה
בעיר מתגוררים 7,193 תושבים (2021), כשמרבית האוכלוסייה מהווה את עובדי תאגיד החלל הפדרלי, מהנדסי חלל ובני משפחותיהם ועובדי קוסמודרום ווסטוצ'ני הסמוך. העיר מחולקת לשני רבעים מרכזיים: העיר הישנה "אוגלגורסק" והרובע החדש הנקרא "זביוזדני".
תחבורה
מתוכננת תחילת בנייתו של נמל התעופה ווסטוצ'ני, שמיועד לשרת את העיר וסביבתה וחניכתו מתוכננת לשנת 2029. בינואר 2021 "רוסקוסמוס" החלה בבניית מתחם נמל תעופה אחרי שבדצמבר 2020 נחתם חוזה מקיף עם הקבלנית קרוקוס. החשיבות הקריטית של הקמת והפעלת המתקן מוצדקת בצורך להשתמש במטוסי תובלה כבדים כדי להעביר לנמל החלל הסמוך רכיבים גדולים בגודל של כלי תחבורה מאויש מדור חדש, חלליות למטרות שונות, מוצרי רקטות וטכנולוגיית חלל וציוד בדיקה שלא ניתן לספק ברכבת או בכביש. מתוכנן להקים נמל תעופה שיבטיח קליטה ושחרור של כל סוגי כלי התחבורה והמטוסים המיוחדים, כמו גם פתרון לקליטת אמצעי חילוץ, תוך הקפדה על תפקוד תקין של המתחם במקרה של נפילת חלקי טילים באמצעות כל סוגי רכיבי התעופה. בהתבסס על הניסיון בהפעלת נמל התעופה של קוסמודרום בייקונור ובהתחשב באפשרות להשתמש בקוסמודרום ווסטוצ'ני ליישום תוכניות חלל בינלאומיות ופרויקטים, נשקל הנושא של מתן מעמד בינלאומי לנמל התעופה. הקמת נמל התעופה היא אחד המרכיבים העיקריים לקראת התחלת מבחני טיסה משנת 2023 של רכב תובלה מאויש מדור חדש המשתמש בטילי "אנגרה".
קטעים
"קטעים" (עד 2019 נקרא "קטעים בהיסטוריה") הוא פודקאסט העוסק במגוון רחב של אירועים, דמויות וסיפורים היסטוריים שהוציא למעלה כ-480 פרקים (נכון ל-2021). את הפודקאסט עורך ומגיש יובל מלחי, מרצה להיסטוריה ובעל תואר שני ביחסים בין לאומיים.
קטעים בהיסטוריה, שעלה לאוויר בשנת 2008, היה אחד הפודקאסטים הראשונים שיצאו לאור בעברית, והוא אחד מעשרת המואזנים באתר iCast.
פרקי קטעים בהיסטוריה עוסקים במגוון רחב של נושאים היסטוריים.
בשנים 16–2015 יצאה סדרת פרקים שעסקה בגיבורים היסטוריים נשכחים והופקה בשיתוף עמותת בית אבי חי. במסגרת סדרה זאת, התראיין בפברואר 2016 נשיא המדינה ראובן ריבלין לפרק העוסק במשה רוסנק.
הפרקים מופצים אחת לשבועיים, וזמינים להאזנה במגוון רחב של אתרים ואפליקציות ובהם אתר קטעים בהיסטוריה, itunes, icast ואפליקציה ייעודית למכשירים ניידים. היקף ההאזנות לפרקי הפודקאסט באתר icast בלבד עומד על כמיליון האזנות.
בשנת 2020 יצאה סדרה בשם "יציאת אתיופיה" העוסק במבצעי המוסד באתיופיה ובסודאן במהלך העלת יהודות אתיופיה, הפרקים מוגשים על ידי מלחי יחד עם דני לימור.
מיכה שוורץ
מיכה שוורץ (נולד ב-17 במרץ 1949) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.91 מטרים, ששיחק בעמדת הפורוורד במכבי תל אביב, הפועל גליל עליון וכן בנבחרת ישראל. נמצא במקום 147 ברשימת קלעי כל הזמנים.
ביוגרפיה
שוורץ התחיל את לשחק בשנת 1964 בהפועל יפו, בשנת 1966, בגיל 17 עבר למכבי דרום תל אביב, קבוצת בת של מכבי תל אביב. בעונת 1966/1967 הצטרף מיכה למכבי תל אביב. בסוכות 1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים התגייס לצה"ל ועשה טירונות בבה"ד 4, שוורץ קיבל אישורים לצאת מהצבא לאימוני מכבי תל אביב. שוורץ שיחק במכבי תל אביב במשך 9 עונות, במהלכן היה שותף ל-8 אליפויות ו-7 גביעי מדינה. שוורץ הצטרף לנבחרת ישראל בינואר 1968, הוא לקח חלק במשחקי נבחרת ישראל במסגרת משחקי אסיה 1970, אליפות אירופה בכדורסל 1971 וההטורניר הקדם אולימפי מינכן 1972. שוורץ המשיך להיות שחקן פעיל בנבחרת ישראל עד 1974.
לקראת עונת 1976/1977 עבר לשחק ולאמן את קבוצת הפועל כפר גלעדי-חולתה ששיחקה אז בליגה השלישית (ליגה א' צפון), ולצורך כך עבר להתגורר בקיבוץ חולתה. שוורץ שוחרר ממכבי תל אביב ללא תמורה, לאחר שהובטח לה שהיא תוכל להעביר אליה ראשונה את השחקנים המוכשרים שיגדלו בכפר גלעדי-חולתה. בסיום העונה עלתה הקבוצה לליגה הארצית (הליגה השנייה). בעונת 1978/1979 שינתה הקבוצה את שמה להפועל גליל עליון ושוורץ מונה למאמן/שחקן. הקבוצה סיימה את העונה במקום הראשון בליגה הארצית ועלתה לליגה הלאומית (הליגה הראשונה), בכך השלימה הקבוצה העפלת שתי ליגות בשלוש שנים. בעונת 1979/1980 סיימה גליל עליון במקום השביעי כשלזכותה שמונה ניצחונות. בסיום העונה פרש שוורץ ממשחק פעיל. בעונת 1980/1981 המשיך שוורץ כמאמנה של גליל עליון, והקבוצה סיימה את העונה במקום השביעי. לאחר עונה זו סיים שוורץ את תפקידו כמאמן, ונשאר פעיל כחבר בוועדה המקצועית של הקבוצה.
בשנת 1984 שימש כעוזר מאמן בגליל לבוב גונן. במהלך עונת 1985/1986 החליף את מאמן גליל חיים בוכבינדר, ואימן את הקבוצה עד לסוף העונה. בשנת 1980 הקים ושיחק בקבוצת הפועל חולתה עם שחקנים בני המקום במסגרת ליגה א' וליגה ב'. בין השנים 1986–1988 אימן שוורץ את קבוצת הקט סל של הפועל חולתה, איתם לקח את האליפות הקט סל הארצית בשנת 1986.לאחר מכן אימן את קבוצת הכדורסל של קיבוץ חולתה בליגה האזורית בכדורסל. בשנת 2007 הורחק לאחר שתקף את השופט במשחק נגד דן.
חיים אישיים
נשוי לבמאית רחלי שוורץ ולהם שלושה ילדים. מתגורר בקיבוץ חולתה.
סטטיסטיקה
סטטיסטיקות קריירה:
סה"כ נקודות בקריירה: 2205
סה"כ משחקים בקריירה: 198
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 147
עונות בליגה: 10
אלפא רומיאו 4C
אלפא רומיאו 4C (באיטלקית: Alfa Romeo 4C) היא מכונית על מבית אלפא רומיאו. דגם הקונספט שקדם ל-4C הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2011. במרץ 2013 הוצגה האלפא רומיאו 4C גם כן בתערוכת ז'נבה. הסימון "4C" מצביע על מספר הצילינדרים.
המרכב בנוי מיציקת סיבי פחמן והרכב מאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-4.5 שניות. פליטת דו תחמוצת הפחמן של הדגם היא 157 גרם לקילומטר.
Wallet
Wallet (בעברית: ארנק) היא אפליקציה המצורפת למערכת ההפעלה iOS, החל מגרסה iOS 6, שמאפשרת למשתמשים לקבל, לשמור ולהציג קופונים, אישורי טיסה, כרטיסים למופעים, ואישורי תשלום נוספים. האפליקציה עוצבה על ידי חברת אפל, והפצתה החלה בספטמבר 2012.
האפליקציה מאפשרת קבלת שירות מחברות תעופה רבות, משרדי כרטיסים למופעים ועסקים נוספים. כל שובר דיגיטלי או כרטיס קרוי באפליקציה "Pass". כאשר המשתמש רוצה להשתמש באפליקציה בפעם הראשונה, תופיע מצגת קצרה המפנה את המשתמש ל-App Store, לאפליקציות המתקשרות עם פסבוק. ניתן לקבל שוברים גם באמצעות הדפדפן "ספארי" או בדואר אלקטרוני. האפליקציה מונחית על ידי המיקום של המשתמש, ומציעה לו שוברים רלוונטיים למיקום ולזמן. לצורך מימוש השובר, על המשתמש להציג אותו באמצעות האפליקציה, ללא צורך בהדפסת השובר. האפליקציה מציגה ברקודים מהסוגים הבאים: QR, Aztec ו־PDF417.
מייקל גלדיס
קריירה
הופיע באחד מפרקי "חוק וסדר: מדור מיוחד". מדבב במשחק הווידאו "L.A. Noire".
בשנת 2013 שיחק לצד קולין פירת' וריס וית'רספון בסרט הפשע "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן. באותה שנה שיחק בסרט "תגובה קטלנית". בשנת 2015 הצטרף לעונה השנייה של סדרת המדע הבדיוני "אקסטנט" ברשת CBS, בכיכובה של האלי ברי.
בשנת 2020 שיחק בסדרת המתח "פני דרדפול: עיר המלאכים". בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרה "חדשים בשכונה".
בשנת 2023 גילם את בראד וילפורד בסדרת הדרמה והפשע "The Company You Keep" מבית רשת ABC.
חיים אישיים
גלדיס נולד בטקסס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית בעיקרה, אם כי סבו מצד אימו היה יהודי.
מאז 2018 נשוי לשחקנית האמריקאית בת' ברס.
אלברזאוריים
אלברזאוריים (שם מדעי: Alvarezsauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים שחיו בסוף הקרטיקון בין לפני 86 ל-67 מיליון שנה. הם השתייכו לקבוצה קלורוזאוריה והיו קרובים במידה מסוימת לעופות. מאובניהם נמצאו באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית ואסיה.
יצורים אלה היו בינוניים בגודלם עם רגליים ארוכות והם כנראה נעו במהירות. הם היו בעלי טפרים גדולים וחסרי שיניים. הגדול שבהם, מהסוג Heptasteornis, הגיע לאורך 2.5 מטרים. הם היו חסרי שיניים, וככל הנראה לא היו טורפים, אלא אוכלי חרקים, אוכלי כל או צמחונים. ייתכן שהמונונוקיוס ניזון מנמלים וטרמיטים והשתמש בטפריו כדי לפרוץ לקינם.
מחקרים מאוחרים מעריכים שהם היו בעלי נוצות, ואולי אפילו אברות תעופה חלשות, אם כי לא בטוח שהם יכלו לעוף.
חן מצגר-אדר
חן מצגר-אדר (נולד ב-2 באוגוסט 1986) הוא מפיק מוזיקלי, מעבד מוזיקלי ומלחין.
ביוגרפיה
חן מצגר נולד וגדל באורנית, הצעיר מבין שלושה אחים. אמו, ענת מצגר, היא גננת ואביו, מנחם מצגר, הוא איש עסקים החי ברומניה. סבו מצד אמו, צבי אדר, היה חבר אצ"ל, מרכז הליכוד ועיריית פתח תקווה. לאחר מותו ב-2003, הוסיף חן, שהיה קשור לסבו, את שם משפחת הסב, "אדר", לשם משפחתו. בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
בשנה וחצי הראשונות לשירותו הצבאי שירת בלהקת פיקוד העורף, ולאחר מכן במספר להקות בחיל החינוך והנוער (להקת הנח"ל, להקת פיקוד מזרח ולהקת התקשוב) כמנהל מוזיקלי, כקמ"ט הפקות לראש מדור הפקות רס"ן רן שיפרא, וכן כמנהל המוזיקלי והמתזמר של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך.
בועז שכביץ
בועז שכביץ (7 ביוני 1924 – 17 בפברואר 2012) היה פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, בלשן וחוקר ספרות, חבר האקדמיה ללשון העברית ומנהלו הראשון של מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית.
תולדות חייו
נולד בחיפה, דור שלישי למשפחתו בארץ ישראל. סבו, יעקב הכהן ש"ך-עוויץ (מצאצאי שבתי כהן, שכונה "שפתי כהן" (ש"ך) על שם חיבורו הידוע), למד בישיבת וולוז'ין, רכש קרקע בגדרה ועלה בעליית הביל"ויים. בין היתר התכוון הסב להוציא קונקורדנציה למשנה, רעיון אותו המשיך נכדו שתכנן להוציא קונקורדנציה לסידור התפילה.
למד בבית הספר הריאלי ועוד לפני שסיים את לימודיו התנדב לשרת בגדוד הראשון של הבריגדה היהודית. ב-1946 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות ולשון עברית. במהלך לימודיו גויס לחי"ש והיה שליש גדוד בית חורון של חטיבת עציוני בקרבות מלחמת העצמאות. במשך שנים, מאז 1952, לימד באוניברסיטה העברית את יסודות ההבעה בכתב והכתיבה הנכונה של חיבורים עיוניים וערך את "פינת הלשון" בקול ישראל. הקפדתו העיקרית הייתה על מבטא עברי נקי ומדויק וביטוי נהיר וברור.
חן מצגר-אדר
ביוגרפיה
עבד כמנהל המוזיקלי של נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, ובעקבות כך של נבחרות נוספות. בהמשך הפך למנהלה המוזיקלי של נבחרת רוסיה, ולחבר בוועד המנהל של עילם, עמותה ישראלית לזכויות מוסיקאים מבצעים.
בועז שכביץ
תולדות חייו
בשנת 1961 התמנה למזכיר הקונגרס העולמי השלישי למדעי היהדות.
בשנת 1963 קיבל תואר דוקטור, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "בעיות בסגנון הפרוזה המסאית של ראשית הספרות העברית החדשה, על פי הפרוזה של נפתלי הרץ וייזל".
ב-1970 התקבל לאוניברסיטת תל אביב בדרגת מרצה בכיר והיה למנהלו הראשון של "מכון כץ לחקר הספרות העברית" על שם בן-ציון כ"ץ (לימים מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית).
דנה צרפתי
דנה צרפתי (נולדה ב-1970) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בראשון לציון. אבי סבה של אמה היה הרב יחזקאל עזרא יהושע הלוי, מחכמי בבל, שעלה לארץ ישראל במאה ה-19. הוא התיישב בירושלים, כתב פירוש לתהילים: "תהלה ותפארת" ופירוש להגדה של פסח, כן הקים את בית הכנסת "שושנים לדוד" שקיים ופעיל עד היום בשכונת הבוכרים, מאז ישבה המשפחה בירושלים. הורי אביה עלו לישראל מבסרביה (היום חלק ממולדובה), במסגרת תנועת גורדוניה ב-1931. אביה, שלום כהן שנפטר כשהייתה בת 19, גדל בגן יבנה, היה ממקימי יחידת הקשר 533 בחיל האוויר עליה גם פיקד. אמה, אורה כהן (במקור לוי), עסקה בארגון קבוצות לטיולים מאורגנים בחו"ל.
בוגרת הגימנסיה הריאלית ראשון לציון (1988-1984) במגמה הביולוגית. יצאה לנח"ל במסגרת הנוער העובד והלומד. לאחר הטירונות עזבה את הגרעין ושירתה כפקידת לשכה של ראש להק המודיעין בחיל האוויר.
למדה רישום אצל הצייר מנחם מזרחי.
היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות במגמה לעיצוב במה, בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. מוריה העיקריים היו לידיה פינקוס-גני, בן-ציון מוניץ ומרים בילו גורצקי. צרפתי המשיכה לתואר שני בעיצוב במה והתמחתה בעיצוב תפאורה, תלבושות ותאורה, אחר-כך עשתה הסבה לתואר עיוני בחוג לתיאטרון ולמדה במסלול הישיר לדוקטורט, נושא התזה היה: "סימטריה בעיצוב הבמה במאות ה-17-15 באיטליה." בשנת 2006, עם סגירת המגמה לעיצוב במה הפסיקה את לימודי הדוקטורט וב-2010 שבה וסיימה תואר שני עיוני בתיאטרון בהצטיינות. בין השנים 2006-1996 היא שימשה כמרצה במגמה לעיצוב במה בחוג לתיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב. מאז 2006 היא מלמדת במגמה לעיצוב במה בבית הספר לתיאטרון בסמינר הקיבוצים משנת 2015-2017 ניהלה את המסלול לעיצוב במה. משנת 2017 מנהלת את המחלקה לעיצוב במכללת סמינר הקיבוצים. תחומי הלימוד במחלקה: עיצוב מוצר תקשורת חזותית עיצוב לדיגיטל ועיצוב במה.
עבודת העיצוב הראשונה של צרפתי בתיאטרון הרפרטוארי הייתה במסגרת ההתמחות לתואר שני בעיצוב במה ותלבושות להצגה "1913" בבימויו של גדי רול, כחלק מפרויקט שטרנהיים, שעלה בתיאטרון הבימה בשיתוף עם החוג לתיאטרון ב-1998. מאז עיצבה תפאורה ותלבושות להפקות רבות בתיאטרונים: הבימה, בית ליסין, החאן, באר שבע, חיפה, אורנה פורת, הקאמרי, המדיטק, תמונע ובאופרה הישראלית. בין הבמאים עמם עבדה היו: גדי רול, חנן שניר, איציק ויינגרטן, דדי ברון, ציפי פינס, רוני פינקוביץ', סיני פתר, יוסי יזרעאלי, נויה לנצט, אודי בן-משה ומשה קפטן.
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות האגודה למעצבי במה בישראל והייתה חברה בוועד המנהל של העמותה במשך 3 שנים.
היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער 2012 על עיצוב התלבושות להצגה "צפרדי וקרפד".
דנה היא אם לשני ילדים.
Treacherous
Treacherous (בעברית: בּוֹגְדָנִי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה הרביעי, Red. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2012, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
כבר כשיצא, דיברה עליו סוויפט בריאיון עם Taste of Country.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט ביחד עם דן וילסון שגם הפיק אותו. היא הצהירה כי:
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-32 מיליון השמעות.
הצלחה וביקורת
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-53 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
(בעברית: בּוֹגְדָנִי (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "Treacherous" משנת 2012, היא הרצועה השלישית מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר ביחד עם דן וילסון. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "Treacherous" המקורי.
שלום סלובס
שלום סלובס (20 בנובמבר 1909 - 1 באפריל 2006) היה כירורג פלסטי, וכירורג פה ולסת, מייסדה ומנהלה הראשון של היחידה לכירורגית פה ולסת בבית החולים הדסה (תל אביב), והמרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, ניצול מטבח יער קאטין.
קורות חיים
שלום זאב סלובס, נולד ב-1909 בגראייבו, עיר קטנה בפרובינציית פודלסיה בפולין שליד גבול פרוסיה המזרחית, למשה דב ומלכה (לבית יזרסקי). אביו היה רופא שיניים, אחיו: אברהם יהודה, ואחיותיו: שושנה (רוזה) ודינה. בבית הילדים קיבלו חינוך ציוני. האב קנה חווה על מנת שהילדים ילמדו חקלאות כהכנה לעליה לארץ ישראל. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לווילנה. האם מלכה למדה וסיימה רפואת שיניים כדי לעזור לאב שהקים "בית ספר לרפואת שיניים".
סלובס, בוגר הגימנסיה העברית תרבות בווילנה, סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה בווילנה ב- 1934 והתמחה בכירורגיה. בתום השתלמות בווילנה נתקבל כאסיסטנט במחלקה לניתוחי פנים ולסת של בית החולים האוניברסיטאי בווילנה.
במלחמת העולם השנייה האב משה דב כנראה נלקח למחנה עבודה Klooga שבאסטוניה Estonia ושם נרצח. האם מלכה הייתה ב- Todes Marsch, וכנראה נרצחה שם.
סלובס היה בין השרידים הבודדים שנותרו בחיים לאחר רצח הקצינים ביער קאטין. אף על פי שהיה יהודי, קצין ורופא הוא טיפל באותה המסירות בקצינים הרוסיים - כמו בחולים הפולניים. הקצינים הרוסיים היו זקוקים לו ולא מילאו את ההוראות של המשטר במוסקבה.
לאחר התקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות יצא מרוסיה עם צבא אנדרס. כרופא צבאי ניהל את המחלקות הכירורגיות לניתוחי פנים ולסת בבתי החולים של צבא בעלות הברית בפרס, בעיראק ובארץ ישראל. בשל פעולותיו אלה בקווי החזית באיטליה זכה באותות הצטיינות.
לאחר סיום המלחמה בשנת 1946 עלה ארצה, פגש את אחיו אברהם יהודה שעלה לארץ ישראל בשנת 1930 וסיים את לימודיו בטכניון בהנדסת בניין וארכיטקטורה.
משנת 1947 היה חבר בה.ר.ע. (הסתדרות רופאים עברית).
במלחמת העצמאות שימש יועץ ומנתח פנים ולסת של צה"ל. לאחר קום המדינה יצא בהמלצת צה"ל להשתלמות באירופה ובארצות הברית, פרסם מאמרים מקצועיים ונתקבל לארגון הכירורגים הפלסטיקאיים בבריטניה.
סלובס היה מומחה בכירורגיה פלסטית ומקסילו-פציאלית.
בשנת 1953 התחתן עם רופאת העיניים ד"ר מרים סלובס. בנם היחיד אלכסנדר משה היה עתודאי בטכניון בפקולטה להנדסת חשמל בשנים 1975-1979. לאחר שירותו הצבאי היה סטודנט לרפואה נהרג בתאונת דרכים בגיל 29, בשנת 1985.
בשובו ייסד את היחידה לניתוחי פה ולסת בבית החולים הדסה תל אביב. סלובס ניהל במשך למעלה מעשרים וחמש שנים את היחידה הכירורגית לניתוחי פנים ולסת בהדסה תל אביב ובהמשך עם פתיחת בית החולים איכילוב ב- 1961 עבר לנהל את היחידה לניתוחי פה ולסת, ואת מרפאת מעקב נפגעי פנים ולסת.
כחבר באיגוד הכירורגים הפלסטיים בישראל הוזמן להרצות בכינוסים מדעיים וב- בית ספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ניהל השתלמות לרופאי קופת חולים ולמדריכי מגן דוד אדום. אחרי מלחמת ששת הימים פרסם ספר על הטיפול בנפגעי פנים ולסת ואחרי מלחמת יום הכיפורים ניהל את המחלקה לשבויים מצריים פצועים באחד מבתי החולים בארץ.
בתחום הציבורי פעל שנים רבות כחבר וועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל, כראש מחלקת הארגון והביטוחים שלה וכיועץ ופוסק רפואי של משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי.
סלובס היה חבר באיגוד הכירורגים, ואיגוד הכירורגים הפלסטים בישראל.
בין מטופליו: מנחם בגין, אותו הכיר בצבא אנדרס.
סלובס נפטר ב- 2006 בגיל 96. נקבר בבית העלמין הדרום (בת ים).
דאבור רופניק
דאבור רופניק (בקרואטית: Davor Rupnik; נולד ב-29 באוגוסט 1971) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר וכיום מאמן כדורגל.
קריירה
רופניק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסייק והצטרף לקבוצה הבוגרת בגיל 19.
בקיץ חתם בהפועל תל אביב. ב-21 באוגוסט 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפועל בניצחון 0-1 נגד מכבי יפו. ב-24 באפריל 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-6 נגד הפועל ראשון לציון. רופניק זכה עם הקבוצה בגביע בעונתו הראשונה ובזו השנייה זכה עמה בדאבל.
בקיץ חתם בבני יהודה בה שיחק עונה אחת.
בהמשך הקריירה שיחק גם במטאלק אוסייק ושמרטנו.
בשנת מונה למאמן ביילו ברדו. באוגוסט מונה למאמן אוסייק, קבוצת נעוריו בה אימן כחודשיים וכ-4 ימים לאחר מכן חזר לביילו ברדו.
כיום מאמן את בלישצ'ה.
ראוויה סעוד אל-בוסעידי
ראויה בנת סעוד אלבוסעידיה (באנגלית: Rawya Saud Al Busaidi; בערבית: راوية بنت سعود البوسعيدية) היא האישה הראשונה בעומאן שמונתה לשרה. היא מונתה בשנת 2004 לשרה להשכלה גבוהה, על ידי הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד ושימשה בתפקידה עד שנת 2020, במקומה מונתה ד"ר רחמה בינת איברהים אל מחרוקי. אל בוסעידי שימשה בנוסף כנשיאה של אוניברסיטת קאבוס בעומאן.
אל-בוסעידי בעלת דוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד, בעלת תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת גלאזגו וזכתה 3 פעמים בפרס האישה הערבית של השנה.
במהלך תפקידה היא תרמה רבות להשכלה גבוהה בעומאן וכן להשכלה גבוהה לנשים, באמצעות מענקי מלגות לסטודנטיות וסטודנטים ללימודים בעומאן ומחוץ למדינה וכן בהשקעה בתשתיות, בניית מבני לימוד להשכלה גבוהה ועוד.
הארמייה השמינית (האימפריה הרוסית)
הארמייה השמינית (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.