cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דליה גרידינגר
הנצחתה
לאחר מותה הקימה משפחתה את קרן דליה גרידינגר ז"ל למלחמה בסרטן, המעניקה מלגות לחוקרי סרטן.
בטכניון מתקיים מדי שנה כנס בינלאומי על שמה, Dahlia Greidinger Symposium.
הוקמה קרן לחקר דשנים ובראשה הועמד יוסף הגין.
בשנת 2009 נחנך בבית הספר הריאלי "בית דליה למדעים", ובו מעבדות וחדרים ללימודי מדעי הטבע.
בשנת 2016 הוקמה עמותה לחקר מחלת הסרטן ומניעתו על שמה.
גרגורי, עלייתו ונפילתו
גרגורי, עלייתו ונפילתו הוא מחזה תיאטרון מאת דן רדלר, שעלה לראשונה לבמה בשנת 2014. המחזה הוא מותחן חברתי המגולל את סיפור חבלי הקליטה של עולים מברית המועצות לשעבר בו נשזר סיפורם של בני משפחה ישראלית המועדים בנפתולי הכלכלה המקומית. ההצגה נועדה להציף, דרך סיפור פרטי המתגלה באמצעות שלוש שורות בעיתון אודות מהנדס שרצח את אשתו, את ההחמצה הישראלית בקבלת העלייה הרוסית שהתרחשה בשנות ה-90.
עלילה
מהנדס גשרים בשם גרגורי עולה מרוסיה עם אשתו הנוכריה, אמה, שהלכה בעקבות בעלה שעלה לארץ ממניעים ציוניים. כיון שאין צורך בארץ במהנדסי גשרים, עובד גרגורי כמאבטח ופרנסתו מצויה בדוחק. אמה מתפרנסת אף היא בדוחק, מדגמנת בעירום לציירים ואף מסכימה לדגמן באופן פרטי למנהל זוטר בחברה. לזוג אין ילדים, רק תוכי פטפטן. המנהל הנשוי לפסיכולוגית קלינית, יעל, מנהל חיי משפחה צוננים העומדים לפני פירוק, והצעה עסקית גורמת לו להשקיע את כספו בחברה חדשה, אליה מתקבל בין היתר גם גרגורי. החברה פושטת את הרגל ועמה מתמוטטים חיי המנהל ואשתו, גרגורי ובת זוגו והמערבולת הזו מתפתלת עד לסיום מר הכולל רצח משפחתי.
העלילה מסופרת מנקודת מבטה הפסיכולוגית ואנו למדים כבר בהתחלה על הסיום אך איש לא ידע לשים עליו את האצבע בזמן.
שחקנים
השחקנים בהפקת תיאטרון הספרייה:
חנוך גד יוסטמן
רבי חנוך גד יוסטמן מפילץ (תרמ"ד, 1884–י"ד בתשרי תש"ג, 1942) היה רב, אדמו"ר וראש ישיבה בפולין. בנו של בעל ה"שפתי צדיק" מפילץ, ואחיינו של בעל ה"שפת אמת" (אביו היה בן בתו של חידושי הרי"ם וגיסו של ה"שפת אמת"),
ילדותו
נולד לרבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן שנודע כמחבר ספר החסידות "שפתי צדיק" ומייסד חסידות פילץ, ולמרת לאה הנדיל, והיה בן הזקונים מבין עשרת ילדיהם. לאחר פטירת ה"שפת אמת", חלק מחסידיו מינו את רבי פנחס מנחם יוסטמן לאדמו"ר, והמשפחה עברה לפילץ שהתפרסמה כמרכז חסידי וה"שפתי צדיק" היה לאחד מהאדמו"רים החשובים בדורו. בתקופה מאוחרת יותר עברה המשפחה לווירשוב ובזמן מאוחר יותר עברה לצ'נסטוחובה, שבה החל רבי חנוך גד בפעולותיו התורניות. שם הקים את ישיבת "שפתי צדיק" על שם ספרו וכינויו של אביו. הוכתר כאדמו"ר מפילץ בתרפ"א לאחר פטירת אביו. בהיותו אדמו"ר כיהן גם כרבה של העיירה ויילון, אך המשיך לדאוג לענייני הישיבה מרחוק.
בלט בענוותו ובנועם הליכותיו, והיה מקובל מאוד על הציבור. החמיר בהלכה על עצמו והשתדל להקל על האחרים. עסק בייחוד בענייני צדקה. היה פעיל באגודת ישראל והיה חבר במועצת גדולי התורה בפולין וב"מועצת גדולי התרה" העולמית, אך התאמץ לא להתבלט. למרות זאת התחשבו בדעותיו וזכה להערכה רבה.
בימי השואה
בתחילת הכיבוש הנאצי ברח האדמו"ר מפילץ יחד עם בני קהילתו מזרחה, כשהוא נוטל עמו רק את התפילין והטלית. דרך גטו לודז' וגטו ורשה חזר לצ'נסטוחובה, ובתנאים הקשים בגטו צ'נסטוחוב המשיך ללמד תורה וחסידות. חיזק ועודד את יהודי הגטו ולימד הלכות קידוש השם. וכן עסק בצדקה וחסד בגופו: אסף כספי תמיכה בנזקקים עד כמה שאפשר היה להשיג במצב הזה, הקים מטבחים לפליטים מהעיירות הקרובות, ובמיוחד דאג לחסידי גור צעירים שלמדו תורה וחסידות בסתר במרתפים מוזנחים וחשוכים. ארגן בדירתו אספות חשאיות של רבנים ועסקנים שבהם, בין השאר, חיברו תפילות מיוחדות כדי לעורר את רחמיו של הבורא, אולי יבטל את הגזרה. באחת האספות תיקנו להתפלל בכל יום מנחה של ערב יום הכיפורים.
שכנע עשירים שהגיעו לגטו ממקומות אחרים לתת מכספם גם לאחרים, וזירז את כל מי שבא אליו להתחלק בלחם עם האחרים.
על פי אחת העדויות יום אחד הגיע לביתו בורח מחלמנו שסיפר לו באופן אישי על הרצח ההמוני המתרחש במחנות. הדברים גרמו לרב יוסטמן זעזוע קשה והוא נפל למשכב במשך כמה ימים. בעקבות עדות זו עודד את הצעירים בני העיירה ווילון לברוח מהגטו והורה אף לצעירות לעשות כן כדי שינצלו ממחנות ההשמדה, למרות הסתייגות בני המשפחות. במקרים אחרים התיר לשלוח ילדים לבתים נוצריים על אף החשש שימירו דתם. נראה שהנימוק לכך הוא שסכנת החיים הייתה וודאית והמרת הדת רק ספק.
במוצאי יום הכיפורים תש"ג (1942) החל גירושם של מרבית יושבי הגטו בצ'נסטוחובה למחנה ההשמדה טרבלינקה. בתחילה שוכנע הרב על ידי חסידיו להסתתר בבונקר עם בני משפחתו, אך לאחר זמן מסוים החליט "אני אלך עם כל היהודים!. הרב גורש עם עוד למעלה מ-6,000 מיהודי הגטו במשלוח השני שיצא מהגטו בערב חג הסוכות. הגרמנים ציוו עליו בתקיפות לפשוט מעליו את בגד הציצית, אך הרבי סירב בתוקף. כפי הנראה הוא נרצח עם משפחתו בתאי הגז בטרבלינקה ביום הראשון של חג סוכות תש"ג. מבני משפחתו הקרובה, ניצל רק חתן אחד ואולי שניים.
משפחתו
היו לו שש אחיות ושלושה אחים שהיו גדולים ממנו. נשא לאישה את דבורה-מאטיל הלפרין, ממנה היו לו ארבעה בנים וחמש בנות שרובם הגדול עם בני זוגם וילדיהם נספו בשואה:
AWGN
AWGN (ראשי תיבות של: Additive White Gaussian Noise - תרגום: תוספת רעש לבן גאוסיאני) הוא מודל רעש בסיסי בתורת האינפורמציה הבא לחקות את השפעתם מספר רב של תופעות טבעיות הנצפות במערכות.
רעש במערכת פס רחב מגיע ממגוון מקורות טבעיים כגון תזוזת אטומים במוליכים (נקרא לפעמים רעש תרמי או רעש ג'ונסון-נייקוויסט), קרינת גוף שחור מכדור הארץ וגופים חמים אחרים, רעש מגרמי שמיים כמו השמש. משפט הגבול המרכזי מצביע על כך שסכום מספר רב של השפעות אקראיות נוטה להיות התפלגות נורמלית, בקירוב טוב.
Highway Star
Highway Star הוא אחד משיריה המפורסמים ביותר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור במרץ 1972. השיר ידוע בעיקר בזכות סולו הגיטרה הארוך שלו ומילותיו הביזריות, וכן בסולו עוגב המבוצע בהשראת המלחין הנודע יוהאן סבסטיאן באך.
היסטוריה
הלחנת השיר וכתיבת המילים נוצרו בעת שחברי הלהקה נסעו באוטובוס בדרכם לפורטסמות', כאשר עיתונאי ניגש אליהם והתעניין כיצד הם כותבים שירים. לצורך הדגמה, תפס ריצ'י בלקמור את הגיטרה והחל לנגן ריף רנדומלי סביב התו "סול" שוב ושוב, ואילו איאן גילן ניסה לאלתר מילים. התוצאה של האלתור הספונטני מצאה חן בעיניהם, ועוד באותו הלילה ביצעה הלהקה את השיר מעל במה. השיר הוקלט במרץ, והופיע לראשונה כשיר הפותח את האלבום Machine Head, ומבוצע מאז באופן קבוע בהופעותיה החיות.
השיר הוקלט לראשונה בביצוע חי בהופעה בגרמניה ונכלל באלבום ההופעה החיה History, Hits & Highlights '68–'76 שיצא לאור ב-2009. הגרסה הידועה ביותר לשיר שבוצע על במה היא בהופעתה של הלהקה ביפן ב-1972 שנכלל באלבומם המפורסם Made in Japan.
מבנה השיר
השיר נפתח ב-35 השניות הראשונות בנגינה לסירוגין של גיטרה וגיטרה בס, שלאחריו נפתח הריף של השיר. לאחר ששתי פסקאות השיר מושרים על ידי איאן גילן, פותח ג'ון לורד בסולו עוגב המושפע מלחניו הקלאסיים של המלחין יוהאן סבסטיאן באך. מיד לאחר שגילן מסיים פסקת שירה נוספת, פוצח ריצ'י בלקמור בסולו הגיטרה המפורסם שלו שנמשך לאורך של דקה ועשרים שניות. הסולו נחשב אחד מהידועים ביותר של להקת "דיפ פרפל". מגזין "Guitar World" דירג את הסולו במקום ה-15 ברשימת "100 הסולואים הטובים בכל הזמנים".
גרסאות כיסוי
במשך השנים, זכה השיר למספר רב של גרסאות כיסוי שבוצעו על ידי אמנים רבים ברחבי העולם, ביניהם: פיית' נו מור, אלטר ברידג', דרים ת'יאטר, Do As Infinity ועוד רבים. בנוסף לזאת, מופיע השיר בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים.
מרוץ 24 השעות של דייטונה
מרוץ 24 השעות של דייטונה הוא מרוץ מכוניות מסוג סיבולת אשר נמשך 24 שעות ומתקיים אחת לשנה בדייטונה ביץ' שבפלורידה.
מרוץ דייטונה הוא אחד משלושת מרוצי הסיבולת היוקרתיים ביותר בעולם ומהווה חלק מן 'הכתר המשולש' (Triple Crown) של מרוצי הסיבולת לצד מרוץ 24 השעות של לה מאן ומרוץ 12 השעות של סברינג.
לעיתים מתקיים בסוף השבוע האחרון של חודש ינואר ולעיתים מתקיים בסוף השבוע הראשון של חודש פברואר. כמו כן זהו אירוע הספורט המוטורי הבכיר הראשון בשנה אשר מתקיים בארצות הברית. בניגוד למרוץ לה מאן אשר חלקו נערך גם בכבישים ציבוריים, מרוץ דייטונה מתקיים במסלול סגור בלבד, כמו כן בניגוד למרוץ הלה מאן אשר מתקיים בחודש יוני, מתקיים מרוץ דייטונה בזמן החורף כאשר הלילות ארוכים יותר והקושי בעקבות החשכה רב יותר. לאורך השנים שונה שמו של המרוץ כמה פעמים מסיבות חסות מסחרית, כיום נקרא באופן רשמי "ה-24 של רולקס בדייטונה". ישנו מנהג אשר הנהגים המנצחים של הקטגוריות השונות מקבלים כשי שעון רולקס מסדרת הדייטונה של המותג.
היסטוריה
בשנת 1962, שנים אחדות לאחר בניית המסלול, הוצג מרוץ מכוניות ספורט אשר נמשך שלוש שעות וכונה 'קונטיננטל דייטונה', מרוץ זה נחשב כאליפות הבינלאומית החדשה של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) עבור יצרני מכוניות גראן טוריסמו. במרוץ הקונטיננטל הראשון זכה נהג המרוצים האמריקני דן גורני במכונית לוטוס 19 מונעת על-די מנוע 2.7 ליטר של קובנטרי-קליימקס. גורני היה נהגה הרשמי של חברת פורשה בזמנו, אולם מכונית הפורשה 718 בעלת 1,600 הסמ"ק נחשבה קטנה ואיטית מדי על מנת להתחרות במרוץ ספרינט על מסלול מהיר מאוד.
בשנת 1964 הורחב המרוץ ל-2000 ק"מ במטרה להכפיל את המרחק הקלאסי אשר נהוג היה להתחרות בו במרוצי סיבולת דוגמת מרוץ 1000 הק"מ של נורבורגרינג, 6 השעות של ספא ומונזה. המרחק הסתכם באותה העת בכמחצית מן המרחק אשר מכסים הנהגים הזוכים במרוץ 24 השעות של לה מאן, והיה דומה באורכו לאורך מרוץ 12 שעות של סברינג, אשר נערך גם הוא בפלורידה אלא בחודש מרץ. החל משנת 1966 הוארך מרוץ דייטונה ל-24 שעות בדומה למרוץ לה מאן, את מרוץ זה ניצחו קן מיילס ולויד רובי אשר נהגו במכונית הפורד GT40 Mk II.
בשנים הראשונות של המירוץ הייתה חובה על רכב המבקש להירשם כמסיים באופן חוקי את המרוץ לחצות את קו הסיום לא לפני שעברו 24 שעות מלאות מן הזינוק, דבר זה הוביל למראות דרמטיים כגון מכוניות שניזוקו והמתינו במשך שעות ברחבת 'עצירת הפיט' או על קצה המסלול קרוב אל קו הסיום, וכאשר הגיע הזמן הפעילו מחדש את מנועיהן והחלו זוחלות אל קו הסיום. מקרה דומה אירע במרוץ הקונטיננטל דייטונה הראשון משנת 1962 אשר נמשך 3 שעות ובו זכה דן גורני, כאשר גורני הוביל בבטחה בדרך לניצחון כאשר דקות ספורות לפני קו הסיום שבק לפתע מנוע מכונית הלוטוס שלו את חייו ומכוניתו עצרה על קו הסיום. ואז בדיוק כאשר עברו 3 שעות מן הזינוק גורני סובב פשוט את ההגה שמאלה והניח לכח המשיכה לדחוף את המכונית אל קו הסיום, דבר שסייע לו לא רק להירשם כמסיים באופן חוקי אלא למעשה גם לנצח את המירוץ. דבר זה הוביל לחוק מרוצים בינלאומי הקובע שעל מנת שמכונית תירשם כמסיימת מרוץ באופן חוקי עליה לעבור את קו הסיום בכוחותיה שלה בלבד.
סטטיסטיקה
פורשה היא היצרנית עם מרב הניצחונות במרוץ 24 השעות של דייטונה עם 22 זכיות אשר הושגו עם דגמי מכוניות שונים כמו הפורשה 911 הבסיסית, מכונית הפורשה 904, הפורשה 935 ומכוניות הפורשה 996. בנוסף גם זכתה פורשה ב-11 אליפויות רצופות בין השנים 1977-1987 כמו גם ב-18 אליפויות מתוך 23 אפשריות בין השנים 1968-1991.
כדורסל באולימפיאדת פריז (2024)
תחרויות הכדורסל באולימפיאדת פריז (2024) יתקיימו בין 27 ביולי ל-11 באוגוסט 2024. בתחרויות ישתתפו 12 נבחרות גברים ו-12 נבחרות נשים. משחקי שלב הבתים יתקיימו באצטדיון פייר מורואה בליל, והשלבים הסופיים ייערכו באקור הוטל ארנה בפריז.
דווייט מקניל
דווייט ג'יימס מת'יו מקניל (באנגלית: Dwight James Matthew McNeil; נולד ב-22 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הקיצוני באברטון.
כדורסל באולימפיאדת פריז (2024)
מבנה הטורניר של הגברים ושל הנשים יהיה זהה: לאולימפיאדה יעפילו 12 נבחרות שיחולקו לשלושה בתים, כאשר בשלב הבתים לכל נבחרת יהיו שלושה משחקים - אחד מול כל אחת מהנבחרות האחרות בבית. בסיום שלב הבתים יעלו שתי הנבחרות המובילות בכל בית וכן שתי הנבחרות הטובות מבין הנבחרות שסיימו במקום השלישי לשלב הפלייאוף, שייערך בשיטת גביע. שתי הנבחרות המפסידות בשלב חצי הגמר יתמודדו ביניהן במשחק על מדליית הארד.
דווייט מקניל
קריירת מועדונים
שבוע לאחר שחרורו ממנצ'סטר יונייטד עבר להתאמן בברנלי. ביולי 2016 הוענקה לו מלגה לשנתיים והיה חבר קבוע בקבוצה של המועדון עד גיל 18. ב-10 באפריל 2018, לאחר סיום המלגה, חתם על חוזה מקצועי לשנתיים עם אופציה לשנה שלישית. ב-13 במאי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במחזור הסיום של עונת 2017/2018 בהפסד 1–2 לבורנמות'. הוא כבש את שערו הראשון במועדון בניצחון 0–2 על וסטהאם יונייטד ב-30 בדצמבר 2018. ב-16 באוקטובר 2020 חתם מקניל על חוזה ארוך טווח בברנלי עד 2024.
ב-28 ביולי 2022 חתם באברטון. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–1 לצ'לסי. ב-1 באוקטובר כבש שער בכורה בקבוצה, בניצחון 1–2 על סאות'המפטון.
קריירה בינלאומית
במרץ 2019 זומן מקניל לראשונה לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 20, במשחקי ההכנה ליורו U20 מול פולין ופורטוגל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–3 מול לפולין. במאי 2019 הוא נכלל בסגל U20 לטורניר טולון 2019 וכבש את שערו הראשון במהלך הניצחון 0–4 על גואטמלה ב-11 ביוני 2019.
ב-30 באוגוסט 2019 נכלל מקניל לראשונה בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 באוקטובר בתיקו 2-2 עם סלובניה.
יחסי יוון–לבנון
יחסי יוון–לבנון הם יחסי החוץ בין יוון ולבנון. הקשר בין שתי המדינות התרחש עוד מימי קדם, עם פעילויות המסחר המוקדמות בין היוונים הקדומים לפיניקים. בתקופה המודרנית היחסים הדו-צדדיים של יוון–לבנון טובים מאוד בכל הרמות. יוון מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות. לבנון מחזיקה ביוון שגרירות באתונה. שתי המדינות חברות באיחוד מדינות הים התיכון ובלה פרנקופוני.
יוון נחשבת גם כבסיס רוחני לקהילות היווניות האורתודוקסיות והיווניות הקתוליות בלבנון.
היסטוריה
יחסי יוון–לבנון מסורתיים ידידותיים מאוד ומאופיינים בכבוד ואמון הדדי. לאורך ההיסטוריה בין שתי המדינות, יוון תומכת בחזקה במטרות פוליטיות בלבנון מאז 1948 והייתה המדינה היחידה, יחד עם קפריסין, שקיבלה בברכה את אזרחי לבנון במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
קבוצת תיגבור
קבוצת תיגבור היא קבוצת חברות ישראלית העוסקת בארבעה תחומים: שירותי כוח אדם וסיעוד (איתור, גיוס, השמה והצבת עובדים במגוון מקצועות), שירותי שמירה ואבטחה, שירותי נגישות ונדל"ן מניב. החברה הראשית בקבוצה, תיגבור-מאגר כח אדם מקצועי זמני בע"מ הוקמה באפריל 1981, וביוני 2007 הפכה לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
יחסי יוון–לבנון
היסטוריה
בתחום הדיפלומטי והפוליטי קיים שיתוף פעולה ותמיכה הדדית במועמדות. יוון תמכה באופן פעיל בלבנון במהלך המלחמה האחרונה. היא נענתה מיד לבקשה למתן סיוע הומניטרי וממשיכה לתרום לשיקום המדינה, לא רק ברמה הכלכלית אלא גם במדיניות. הסיוע ההומניטרי שהציעה יוון לעם הלבנוני במהלך מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 נאמד בכ-2.5 מיליון אירו, כולל תרומות כספיות. יתר על כן, הסיוע הכספי שהציעה יוון באמצעות ארגונים בינלאומיים הגיע ל-223,500 אירו. בוועידת התורמים הבינלאומית האחרונה בפריז (25 בינואר 2007), הודיעה יוון על קרנות סיוע נוספות להקמת תשתיות לבנוניות בהיקף של 5 מיליון אירו.
נשיא יוון, קרולוס פפוליאס, ערך ביקור ממלכתי בלבנון בין התאריכים 13–16 בינואר 2004. במהלך ביקור זה קודמו עוד יותר היחסים בין יוון ללבנון באמצעות חתימת הסכמים דו-צדדיים ופגישת הקהילות העסקיות של שתי המדינות. שרת החוץ היוונית דורה בקויאניס ביקרה בסוף חודש אוגוסט בלבנון על מנת לקבל מידע מלא על ידי גורמים לבנוניים על מצב העניינים במדינה, לנוכח נשיאות יוון במועצת הביטחון של האו"ם בספטמבר 2006. ביקורים אחרים בלבנון נערכו גם על ידי ראש מפלגת האופוזיציה היוונית הראשית, יורגוס פפנדראו וסגן שר האוצר היווני.
קבוצת תיגבור
לחברה שלוש חברות בנות עיקריות:
יחסי יוון–לבנון
היסטוריה
לאחר הפיצוץ בנמל ביירות, שלחה יוון מטוס צבאי C-130 וצוות חיפוש והצלה של יחידת האסון שכלל 12 חברים, כלב רחרוח, שני כלי רכב וציוד. את הצוות ליווה סגן שר החוץ היווני. המשרד להגנה אזרחית וניהול משברים ביוון אמר כי הוא נותר בקשר עם שלטונות לבנון ועומד מוכן להגיש סיוע נוסף אם יתבקש, ואילו ראש ממשלת יוון קיריאקוס מיצוטאקיס אמר כי יוון מוכנה להעביר עזרה וציוד רפואי נוסף ללבנון. בנוסף נשלחה נחתת הטנקים היוונית של ג'ייסון Ikaria ללבנון עם אנשי מקצוע בתחום הבריאות, ציוד רפואי וציוד.
קבוצת תיגבור
היסטוריה
החברה הוקמה באפריל 1981 על ידי רינה ויינרייך בנבנישתי, כחברה לשירותי כוח אדם. נכון למאי 2022 רינה וינרייך בנבנישתי היא נשיאת החברה ומנהלת עסקים ראשית בה, ומחזיקה כ-44% מהבעלות בחברה. בתה, אורית בנבנישתי, היא מנכ"לית החברה ומחזיקה כ-22% מהבעלות בחברה. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא אברהם גוזמן.
בשנת 1988 החלה החברה לפעול בתחום הסיעוד. בשנת 2000 רכשה החברה את חברת האבטחה "רשף ביטחון". ביוני 2007 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2008 רכשה החברה את בית החולים הסיעודי "משכנות הזהב".
יחסי יוון–לבנון
הסכמים
ההסכמים העיקריים בין המדינות כוללים:
קבוצת תיגבור
היסטוריה
בשנת 2014 נכנסה החבר לתחום השמת אנשים עם מוגבלויות.
בשנת 2018 השקיעה החברה בסטרט-אפ בשם Echocare ובשנת 2019 רכשה החברה חברה בתחום הסיעוד.
בסוף שנת 2019 היו לחברה 40 סניפים ברחבי ישראל.
פעילות החברה בתחומי כוח אדם, שמירה ואבטחה כפופה לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם. פעילות החברה בתחום הסיעוד נעשית במסגרת הסכם עם המוסד לביטוח לאומי ובהתאם לחוק הביטוח הלאומי. תנאי העבודה של העובדים בתחום השמירה והאבטחה כפופים לצו ההרחבה בתחום זה.
יחסי יוון–לבנון
יחסי תרבות
תרומת יוון בתחום התרבות היא משמעותית, בהתחשב בכך שמשרד החינוך הלאומי והדת מעניק 17 מלגות בשנה לאוניברסיטאות ומוסדות טכניים ביוון. בלבנון פועלת אגודה של בוגרי לבנון מהאוניברסיטאות היווניות LLGGU בראשות ד"ר ג'ורג' שייב, שנוסדה בשנת 1994. גם במסגרת תוכניות האיחוד האירופי, מספר בוגרי אגרונומיה סיימו את לימודיהם במכון האגרונומי הים תיכוני בחאניה.
יוונים בלבנון
הקהילה היוונית בלבנון כללה לא יותר מ-2,500 איש לפני מלחמת לבנון השנייה, אך רובם פונו ממנה עם ספינות יווניות, כדי להימנע מפעולות מלחמה. קיימים קהילה יוונית וגם מועדון הלני בביירות. כיום, על פי הערכה, מתגוררים בלבנון 1,500 אזרחים יוונים.
קיימת אוכלוסייה מוסלמית יוונית גדולה בלבנון באזור טריפולי, שמדינת יוון מתעלמת ממנה בדרך כלל. השפה היוונית נשמרת על ידי רוב האנשים בקהילות אלה. המוסלמים היוונים מהווים את רוב היוונים בלבנון עם למעלה מ-10,000 איש.
לבנונים ביוון
הקהילה הלבנונית ביוון כוללת כיום כ-30,000 אזרחים, המרוכזים בעיקר באזור העירוני של אתונה הבירה.
דייוויד רוקפלר
דייוויד רוקפלר (באנגלית: David Rockefeller; 12 ביוני 1915 - 20 במרץ 2017) היה בנקאי ונדבן אמריקאי, יו"ר ומנכ"ל בנק צ'ייס.
ביוגרפיה
הוא היה בנם החמישי של איש העסקים והנדבן, ג'ון דייוויסון רוקפלר הבן, ושל הנדבנית ואשת החברה הגבוהה, אבי אולדריץ' רוקפלר. לרוקפלר היו ארבעה אחים ואחות: אבי (1903-76), נלסון רוקפלר, שהיה סגן נשיא ארצות הברית ומושל ניו יורק, ג'ון השלישי (1906-78), לורנס (1910–2004), וינטרופ (1912-73) ודייוויד (1915–2017). אביו ג'ון היה בנו היחיד של מייסד חברת הנפט סטנדרד אויל, ג'ון דייוויסון רוקפלר האב והמורה לורה סלסטיה "קטי" ספלמן. אמו אבי הייתה בתו של הסנטור נלסון אולדריץ', חבר המפלגה הרפובליקנית מרוד איילנד, ואביגיל פירס טרומן "אבי" צ'פמן.
רוקפלר היה החבר הוותיק ביותר במשפחת רוקפלר מיולי 2004 ועד פטירתו בגיל קרוב ל-102 במרץ 2017.
הונו האישי של רוקפלר הוערך לאחר פטירתו ב-3.3 מיליארד דולר.
CfA2 Great Wall
CfA2 Great Wall הוא מבנה קוסמי המכונה קיר גדול (Great Wall). זהו אוסף צבירי-על של גלקסיות, המקובצים יחד, ונעים ביקום כיחידה אחת, שהתגלה בשנת 1989. הוא נמצא במרחק 200 מיליון שנות אור מכדור-הארץ.
אורכו 500 מיליון שנות אור, רוחבו 300 מיליון שנות אור ועוביו 15 מיליון שנות אור. עד לשנת 2003, נחשב קיר גדול זה למבנה הגדול ביותר הידוע ביקום.
ב-20 באוקטובר 2003, התגלה הקיר הגדול Sloan Great Wall, במרחק של מיליארד שנות אור מכדור הארץ. ה-Sloan Great Wall ארוך, כמעט פי שלושה מה-CfA2 Great Wall.
אספרסו מרטיני
אספרסו מרטיני (באנגלית: Espresso martini) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הוא קוקטייל קר בטעם קפה המיוצר עם וודקה, קפה אספרסו, ליקר קפה וסירופ סוכר. אין זה קוקטייל מרטיני אמיתי, מכיוון שהוא לא מכיל ג'ין ולא ורמוט, אבל הוא אחד מהמשקאות הרבים שמשלבים את המונח בשמותיהם.
במתכון המקורי משתמשים בחלקים שווים של אבסולוט וודקה וניל ושל קלואה, כוסית אחת של אספרסו וסוכר אורגני (במקום סירופ סוכר). האספרסו הטרי מסייע להמיס את הסוכר שייצר גרסה חזקה יותר של הקוקטייל במקום שימוש בסירופ סוכר.
מקור
ישנן מספר סברות לגבי מקורו של האספרסו מרטיני. אחת הטענות השכיחות יותר היא שהוא נוצר על ידי דיק ברדסל בסוף שנות השמונים של המאה ה-20 במועדון "Freds" בלונדון עבור גברת צעירה שביקשה משהו ש"יעיר אותי ואז ידפוק אותי" ("Wake me up, and then fuck me up" ). ברדסל אישר זאת בסרטון המופץ בהרחבה. המתכונים למרטיני אספרסו משתנים בהתאם למקור. באופן מסורתי, הם כוללים את קלואה או טיה מריה.
מבצע מפולת שלגים
מבצע מפולת שלגים היה שם הקוד של נחיתות בעלות הברית ליד נמל סלרנו, שבוצע ב-9 בספטמבר 1943, במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה. האיטלקים פרשו מהמלחמה יום לפני הפלישה, אך בעלות הברית נחתו באזור המוגן על ידי כוחות גרמנים. המבצע תוכנן תחת השם "Top Hat", ונתמך על ידי תוכנית ההונאה מבצע בורדמן.
הנחיתות בוצעו על ידי הארמייה האמריקאית החמישית, בפיקודו של הגנרל האמריקאי מארק וו. קלארק. היא כללה את הקורפוס האמריקאי ה-6, הקורפוס הבריטי ה-10 והדיוויזיה המוטסת ה-82, בסך הכל כתשע דיוויזיות. מטרותיה העיקריות היו לתפוס את נמל נאפולי כדי להבטיח אספקה מחודשת, ולחתוך לחוף המזרחי, על מנת ללכוד את חיילי הציר דרומה יותר.
על מנת למשוך חיילים משטח הנחיתה, בוצע מבצע בייטאון. זו הייתה נחיתה של הארמייה השמינית הבריטית בקלבריה ב"בוהן" של איטליה, ב-3 בספטמבר. נחיתות ימיות בו זמנית בוצעו על ידי הדיוויזיה הבריטית המוטסת ה-1 בנמל טאראנטו (מבצע סלפסטיק). הגנרל הבריטי ברנרד מונטגומרי חזה שבייטאון יהיה בזבוז של מאמץ משום שהניח שהגרמנים יתמודדו בקלבריה; אך אם הם לא יעשו זאת, ההסחה לא תעבוד. הוכח שהוא צדק. אחרי מבצע בייטאון, הארמייה השמינית צעדה צפונה לאזור סלרנו ללא שום התנגדות מלבד מכשולי דרכים.
נחיתות סלרנו בוצעו ללא הפצצות ימיות או אוויריות קודמים על מנת להשיג הפתעה. ההפתעה לא הושגה. כשהגל הראשון התקרב לחוף בפסטום, רמקול מאזור הנחיתה הכריז באנגלית, "בואו ותוותרו. אנחנו מכסים אתכם." הכוחות תקפו בכל זאת.
הגרמנים הקימו עמדות ארטילריה ומקלעים ופיזרו טנקים דרך אזורי הנחיתה שהקשו על ההתקדמות, אך אזורי החוף נכבשו. בסביבות השעה 07:00 בוצעה התקפת נגד מתוכננת על ידי דיוויזיית הפאנצר ה-16. זה גרם לנפגעים כבדים אך ההתקפה נהדפה. גם הבריטים וגם האמריקאים התקדמו בצורה איטית, ועדיין היה פער ביניהם בסוף היום הראשון. הם התחברו עד סוף היום השני וכבשו של קו החוף לעומק של.
במהלך 12–14 בספטמבר הגרמנים ארגנו התקפת נגד מאוחדת של שש דיוויזיות של כוחות ממונעים, בתקווה לזרוק את ראש החוף של סלרנו לים לפני שיוכל לחבור עם הארמייה השמינית הבריטית. נגרמו אבדות כבדות, מכיוון שכוחות בעלות הברית היו מפוזרים מכדי להיות מסוגלים להתנגד להתקפות מרוכזות. הכוחות החיצוניים ביותר נסוגו אפוא על מנת לצמצם את ההיקף. ההיקף החדש נערך בסיוע ימי ואווירי, אם כי ההתקפות הגרמניות הגיעו במקומות מסוימים כמעט עד לחופים.
אסטרטגיה של בעלות הברית
לאחר תבוסת הכוחות האיטלקיים וקורפוס אפריקה בצפון אפריקה, הייתה מחלוקת בין בעלות הברית לגבי מה צריך להיות הצעד הבא. וינסטון צ'רצ'יל רצה במיוחד לפלוש לאיטליה, שאותה כינה "הבטן התחתית של אירופה" (בדרך כלל מצוטט בטעות "בטן רכה"). התמיכה העממית באיטליה במלחמה הלכה וירדה, והוא האמין שפלישה תרחיק את איטליה, ובכך את השפעתו של הצי האיטלקי (רג'יה מרינה) בים התיכון, ותפתח אותה לתנועת בעלות הברית. זה יקל הרבה יותר על אספקת כוחות בעלות הברית במזרח התיכון ובמזרח הרחוק, ויגדיל את האספקה הבריטית והאמריקנית לברית המועצות. בנוסף, הוא יכבול את הכוחות הגרמניים, וירחיק אותם מהפלישה המתוכננת לנורמנדי - מבצע אוברלורד.
מפקדת כוחות הברית המשותפת AFHQ הייתה אחראית מבצעית לכל כוחות היבשה של בעלות הברית בזירת הים התיכון והם אלה שתכננו ופיקד על הפלישה לסיציליה ולאיטליה.
פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943, בשם הקוד מבצע האסקי, הייתה מוצלחת ביותר, אף על פי שרבים מכוחות הציר שם הצליחו להימנע מלכידה ולברוח ליבשת. חשוב מכך, הפיכה הדיחה את בניטו מוסוליני כראש ממשלת איטליה, שהחלה אז להתקרב לבעלות הברית כדי לעשות שלום. האמינו שפלישה מהירה לאיטליה עשויה לזרז כניעה איטלקית ולהניב ניצחונות צבאיים מהירים על החיילים הגרמנים שיילכדו כעת בלחימה במדינה עוינת. עם זאת, ההתנגדות האיטלקית (ויותר מכך הגרמנית) התגלתה חזקה יחסית, והלחימה באיטליה נמשכה גם לאחר נפילת ברלין. בנוסף, הפלישה הותירה את בעלות הברית בעמדה של אספקת מזון ואספקה לשטח שנכבש, נטל שאם לא כן היה נופל על גרמניה. כמו כן, איטליה שנכבשה על ידי צבא גרמני עוין הייתה מייצרת בעיות נוספות עבור המפקד העליון הגרמני אלברט קסלרינג.
התוכנית
הנחיתות העיקריות נקבעו כעבור שבוע, 9 בספטמבר. הכוח העיקרי ינחת סביב סלרנו בחוף המערבי במבצע מפולת שלגים. היא תהיה מורכבת מהארמייה האמריקאית החמישית תחת גנרל מארק וו. קלארק, הכוללת את הקורפוס האמריקאי ה-6 בפיקודו של ארנסט ג'יי דאולי, הקורפוס הבריטי ה-10 בפיקודו של ריצ'רד מקרירי, והדיוויזיה המוטסת ה-82 בעתודה, בסך הכל כתשע דיוויזיות. מטרותיה העיקריות היו לתפוס את נמל נאפולי כדי להבטיח אספקה מחודשת, ולחתוך לחוף המזרחי, וללכוד את חיילי הציר דרומה יותר. הכללתה של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ככוח עתודה התאפשרה רק עם ביטול מבצע הענק השני. הדיוויזיה המוטסת הבריטית ה-1 הייתה אמורה לנחות בים ליד טאראנטו, על ה"עקב" של איטליה במבצע סלפסטיק, כהסחה עבור סלרנו. המשימה שלהם הייתה לכבוש את הנמל וכמה שדות תעופה סמוכים ולחבור עם הארמייה השמינית לפני שלחצו צפונה להצטרף לארמייה החמישית ליד פוג'ה.
התוכנית הייתה פגומה מעיקרה. הארמייה החמישית תנחת על חזית רחבה מאוד של 35 מייל, תוך שימוש בשלוש דיוויזיות הסתערות בלבד, ושני הקורפוסים היו מופרדים באופן נרחב הן במרחק והן על ידי נהר. יתר על כן, השטח היה מאוד נוח לכוח המגן. על כוח ריינג'רים בפיקודו של קולונל ויליאם או. דארבי המורכב משלושה גדודי סיירים אמריקאים ושתי יחידות קומנדו בריטיות הוטל להחזיק במעברי ההרים המובילים לנאפולי, אך לא הייתה קיימת תוכנית לקשר את כוח הסיירים עם יחידות ההמשך של הקורפוס ה-10. לבסוף, אף על פי שהפתעה טקטית לא הייתה סבירה, קלארק הורה שלא תתבצע הפצצת הכנה ימית, למרות הניסיון בזירה הפסיפית אשר הוכיח שזה הכרחי לחלוטין.
כשמונה דיוויזיות גרמניות הוצבו כדי לכסות אתרי נחיתה אפשריים, כולל דיוויזיית הרמן גרינג, הפאנצר ה-26 וה-16, הפאנצרגרנדיר ה-15 וה-29 והפאלשירמייגר ה-1 וה-2.
בעלות הברית
כוחות הנחיתה של בעלות הברית
אזור נחיתה צפוני (דרום לסלרנו)
אזור נחיתה דרומי (פסטום)
כוחות הציר
קבוצת ארמיות C גנרל-פלדמרשל אלברט קסלרינג
הנחיתות
בסלרנו התקבלה ההחלטה לתקוף ללא הפצצות ימיות או אוויריות, כדי להבטיח הפתעה. הפתעה טקטית לא הושגה, כפי שחזו מפקדי הצי. כשהגל הראשון התקרב לחוף בפסטום, רמקול מאזור הנחיתה הכריז באנגלית, "בואו תיכנעו. אנחנו מכסים אתכם". הכוחות תקפו בכל זאת.
הגרמנים הקימו עמדות ארטילריה ומקלעים ופיזרו טנקים דרך אזורי הנחיתה שהקשו על ההתקדמות, אך שטחי החוף נכבשו בהצלחה. בסביבות השעה 07:00 בוצעה התקפת נגד מרוכזת על ידי דיוויזיית הפאנצר ה-16. היא גרמה לאבדות כבדות, אך נהדפה בסיוע ירי ארטילריית הצי. גם הבריטים וגם האמריקאים התקדמו באופן איטי, ועדיין היה ביניהם פער של 10 מייל בסוף היום הראשון. הם חברו עד סוף היום השני וכבשו 35–45 מיילים של קו חוף לעומק של שישה או שבעה מיילים.
במהלך 12–14 בספטמבר הגרמנים ארגנו התקפת נגד מתואמת עם שש דיוויזיות של כוחות ממונעים, בתקווה לזרוק את ראש החוף של סלרנו לים לפני שיוכל לחבור עם הארמייה השמינית הבריטית. נגרמו אבדות כבדות, שכן חיילי בעלות הברית היו פרוסים עד דק מכדי להיות מסוגלים להתנגד להתקפות מרוכזות. הכוחות החיצוניים ביותר נסוגו אפוא על מנת לצמצם את ההיקף. ההיקף החדש נערך בסיוע של 4,000 צנחנים מהדיוויזיה המוטסת ה-82 ומרגימנט הצנחנים ה-509 שהוצנחו באוויר ליד הנקודות החמות, מתמיכה חזקה של ירי ספינות הצי ומתותחנים של הארמייה החמישית. ההתקפות הגרמניות הגיעו כמעט עד לחופים אך בסופו של דבר נכשלו.
מארק קלארק זכה בצלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו בארצות הברית על גבורה בלחימה, על מנהיגותו בחזית במהלך משבר זה. הוא נראה לעיתים קרובות בעמדות הקדמיות ביותר מעודדות את הכוחות. עם זאת, להערכתו של ההיסטוריון קרלו ד'אסטה, תכנון המבצע הגרוע של קלארק גרם למשבר מלכתחילה. קרב סלרנו היה גם מקום מרד של כ-600 אנשי הקורפוס ה-10 הבריטי, אשר ב-16 בספטמבר סירבו להישלח ליחידות חדשות כמחליפים. הם הבינו בעבר שהם יחזרו ליחידות משלהם שמהן הופרדו במהלך הלחימה במערכה בצפון אפריקה, בעיקר מפני שנפצעו. בסופו של דבר שכנע מפקד הקורפוס, מקרירי, את רוב החיילים למלא אחר פקודותיהם. המש"קים שהובילו את המרד נידונו למוות, אך לבסוף הורשו להצטרף מחדש ליחידות וגזר הדין לא בוצע.
האסטרטגיה הגרמנית משתנה
הארמייה הגרמנית העשירית התקרבה מאוד להכריע את ראש החוף של סלרנו. בעלות הברית התמזל מזלן שבזמן זה אדולף היטלר צידד בהשקפתו של מפקד קבוצת הארמיות שלו בצפון איטליה, פילדמרשל ארווין רומל, והחליט שההגנה על איטליה מדרום לרומא אינה בראש סדר העדיפויות האסטרטגיות. כתוצאה מכך, נאסר על מפקד קבוצת הארמיות בדרום איטליה, פילדמרשל אלברט קסלרינג להזעיק עתודות מקבוצת הצבא הצפונית. ההצלחה שלאחר מכן של מסע ההגנה של הארמייה העשירית הגרמנית בגרימת אבדות כבדות מאוד לארמיות האמריקאית החמישית והבריטית השמינית והטיעונים האסטרטגיים של קסלרינג לפיהם יש להרחיק את בעלות הברית מגרמניה ככל האפשר, הביאו את היטלר לשנות את דעתו באוקטובר. הוא משך את רומל כדי לפקח על בניית ההגנות בצפון צרפת ונתן לקסלרינג את הפיקוד על כל איטליה עם סמכות להשאיר את רומא בידיים גרמניות למשך הזמן הארוך ביותר האפשרי.
נפגעים
הגנרל קלארק בספרו "Calculated Risk" מדווח כי הקורפוס ה-10 ספג 531 הרוגים, 1,915 פצועים ו-1,561 נעדרים, בעוד שלקורפוס ה-6 היו 225 הרוגים, 853 פצועים ו-589 נעדרים. קלארק גם הצהיר כי רוב הנעדרים משני הקורפוסים חזרו לאחר מכן לקווי החזית. לאחר קרב של שבוע, האבדות המשולבות של אבדות בעלות הברית היו כבדות, עם 2,349 הרוגים, 7,366 פצועים ו-4,100 נעדרים.
האבדות הגרמניות מנו 840 הרוגים, 2,002 פצועים ו-603 נעדרים. רוב האבדות הללו נגרמו מאש ותותחי שדה של בעלות הברית.
התקדמות נוספת של בעלות הברית
כשראש החוף של סלרנו מאובטח, הארמייה החמישית יכלה להתחיל לתקוף מצפון מערב לכיוון נאפולי. הארמייה השמינית התקדמה במהירות מה"בוהן" מול פעולות עיכוב של כוחות הנדסה גרמנים וחברה עם הדיוויזיה המוטסת ה-1 בחוף הים האדריאטי. היא איחדה את האגף השמאלי של החזית שלה עם האגף הימני של הארמייה החמישית ב-16 בספטמבר, התקדמה במעלה החוף האדריאטי וכבשה את שדות התעופה ליד פוג'ה ב-27 בספטמבר. פוג'ה הייתה מטרה מרכזית של בעלות הברית מכיוון שמתחם שדות התעופה הגדול שם יעניק לכוחות האוויר של בעלות הברית את היכולת לפגוע במטרות חדשות בצרפת, גרמניה והבלקן. הארמייה החמישית כבשה את נאפולי ב-1 באוקטובר, והגיעה לקו נהר וולטורנו ב-6 באוקטובר. זה סיפק מחסום טבעי, שהבטיח את נאפולי, מישור קמפניה ושדות התעופה החיוניים עליו מפני התקפת נגד. בינתיים, על חוף הים האדריאטי, הארמייה השמינית הבריטית התקדמה לקו מקמפובאסו ללרינו וטרמולי על נהר ביפרנו.
כך, בתחילת אוקטובר, כל דרום איטליה הייתה בידי בעלות הברית, וצבאות בעלות הברית עמדו כעת מול קו וולטורנו, הראשון מתוך סדרה של קווי הגנה ערוכים על פני איטליה שמהם בחרו הגרמנים להילחם בפעולות עיכוב, תוך קניית זמן כדי להשלים את הכנתם של קו החורף, קו ההגנה החזק ביותר שלהם מדרום לרומא. השלב הבא של המערכה האיטלקית הפך עבור צבאות בעלות הברית למערכה שוחקת ומתישה נגד הגנות מיומנות, נחושות ומוכנות היטב בתנאי שטח ומזג אוויר, שהעדיפו את ההגנה ופגעו ביתרונות בעלות הברית בציוד ממוכן ובעליונות אווירית. זה לקח עד אמצע ינואר 1944 להילחם דרך קווי וולטורנו, ברברה וברנהרדט כדי להגיע לקו גוסטב, עמוד השדרה של הגנות קו החורף, אשר היווה את הפתיח לארבעת קרבות מונטה קאסינו שהתרחשו בין ינואר למאי 1944.
ממשלת מדבדב הראשונה
מלאכת הרכבת הממשלה נמשכה כשבועיים. הרכב הממשלה הוצג בפני הנשיא ב-21 במאי 2012, והלה אשרר את מבנה הממשלה בצו נשיאותי מס' 636.
בהתאם לחוקת רוסיה הממשלה הגישה את התפטרותה עם תום הקדנציה השלישית של פוטין כנשיא, ב-7 במאי 2018 ובכך הסתיימה תקופת כהונה של שש שנים, תקופת הכהונה הארוכה ביותר לממשלה בהיסטוריה המודרנית של רוסיה.
מינויים
בממשלת מדבדב המשיכו לכהן שישה שרים בלבד מהממשלה הקודמת: אנאטולי סרדיוקוב המשיך לכהן כשר ההגנה (עד לפיטוריו ב-6 בנובמבר 2012), סרגיי לברוב המשיך לכהן כשר החוץ, אנטון סילואנוב המשיך לכהן כשר האוצר, ויטלי מוטקו המשיך לכהן כשר הספורט (עד שהוחלף בפאבל קולובקוב באוקטובר 2016), אלכסנדר קונובאלוב המשיך לכהן כשר המשפטים בעוד ולדימיר פוצ'קוב מונה לשר החדש למצבי חירום במקום סרגיי שויגו (שמונה תחילה למושל מחוז מוסקבה לפני שמונה לבסוף לתפקיד שר ההגנה), ולדימיר קולוקולצב מונה לשר הפנים, הממונה על משטרת הפדרציה הרוסית. שבעה סגנים מונו לראש הממשלה. מיכאיל אביזוב מונה לשר בלי תיק הממונה על מיזם הממשל הפתוח והיה לשר בלי תיק הראשון ברוסיה מאז ממשלת קסיאנוב.
חילופי גברא
ב-22 באפריל 2015 מונה שר החקלאות ניקולאי פיודורוב לעוזר הנשיאותי לענייני חקלאות, ובמקומו נתמנה לשר החקלאות אלכסנדר טקאצ'וב, מושל מחוז קרסנודאר לשעבר.
ב-14 בנובמבר 2016 רשויות אכיפת החוק עצרו את השר לפיתוח כלכלי, אלכסיי אוליוקאייב באשמת שחיתות, במקומו מונה יבגני יילין לממלא מקום. ב-30 בנובמבר 2016, מונה הכלכלן מקסים אורשקין לשר לפיתוח כלכלי.
שינויים
בתקופת ממשלת מדבדב נערכו שינויים מבניים בגופי הממשל, ביניהם העברת שירות הדיג הפדרלי לאחריות משרד החקלאות והפיכת השירות הפדרלי לפיקוח על הבריאות והרווחה לשירות הפדרלי לפיקוח על תחום הבריאות.
כריסטינה מרסיליאק
כריסטינה מרסיליאק (בספרדית: Cristina Marsillach; נולדה ב-30 בספטמבר 1963) היא שחקנית ספרדיה.
סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
סיכוי-אופוק לשוויון ושותפות היא עמותה, משותפת ליהודים וערבים, אזרחי ישראל, שנוסדה בשנת 1991 במטרה לקדם שוויון מלא ושותפות בין האזרחים הערבים לאזרחים היהודים בישראל. בין מייסדי עמותת סיכוי-אופוק נמנים אלוף הראבן ופייסל עזאיזה.
כריסטינה מרסיליאק
ביוגרפיה
היא נולדה במדריד. אביה היה אדולפו מרסיליאק, שחקן, מחזאי ובמאי תיאטרון ספרדי ממוצא קטלוני. אמה, תרזה דל ריו (Teresa del Río), ואחותה הצעירה, בלאנקה מרסיליאק, גם הן שחקניות.
סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
לעמותה ועד מנהל ושני מנהלים, יהודי וערבי. יושבי הראש השותפים של העמותה הם אבירמה גולן ומייסם ג'לג'ולי והמנהלים השותפים הם אמג'ד שביטה ועופר דגן. לעמותה משרדים בחיפה ובירושלים. מחזור הפעילות של העמותה בשנים 2017-2019 נע בין 7 ל-8 מיליון ש"ח. עם התורמים לעמותה נמנים: האיחוד האירופי, קרן גלייזר, הקרן החדשה לישראל, קרן קלרמן, משפחת ארקין, אנשים פרטיים ישראליים וקרנות בינלאומיות נוספות.
כריסטינה מרסיליאק
ביוגרפיה
כריסטינה מרסיליאק היא המנהלת האמנותית של "האקדמיה למשחק מרסיליאק" (Marsillach Acting Academy) במדריד.
סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
פעולות העמותה
עמותת "סיכוי-אופוק" עובדת עם רשויות מקומיות ערביות והנהגת החברה הערבית, מול משרדי ממשלה, גופים ציבוריים, התקשורת והציבור הרחב, במטרה לחולל שינויי מדיניות שיביאו לשוויון חומרי ומהותי, לחיים משותפים ולמרחבים משותפים לאזרחים הערבים-פלסטינים ולאזרחים היהודים החיים במדינה. העמותה גורסת כי אחת הסיבות המרכזיות לפערים בין האזרחים הערבים והיהודים – כפרטים וכקולטיב – היא חלוקה לא־שוויונית של משאבי המדינה: של הקרקעות, התקציבים, השירותים, וכל משאב אחר באופן שיוצר אי־שוויון חריף ומוביל לפערים עמוקים ורחבים לאורך זמן.
כריסטינה מרסיליאק
ביוגרפיה
סרטה הידוע ביותר הוא סרטו הישראלי של משה מזרחי, "אהבה גנובה" (1986), שבו שיחקה את התפקיד הנשי הראשי לצדו של טום הנקס. בסרט היא מגלמת את דמותה של צעירה יהודיה ממשפחה ספרדית בירושלים, המתאהבת בטייס אמריקני (פרוטסטנטי) מתנדב בצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה (הנקס), אל מול התנגדותה של משפחתה המסורתית.
סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
פעולות העמותה
לכן, המחלקה לקידום מדיניות שוויונית של עמותת "סיכוי-אופוק" ממפה את החסמים, ברמה הממשלתית והמקומית, שמונעים הקצאה שוויונית של משאבי המדינה, מגבשת ומפרסמת המלצות מדיניות כדי להתגבר על החסמים הללו ועובדת מול משרדי הממשלה כדי להבטיח את האימוץ והיישום של ההמלצות, בתחומים כמו תכנון ודיור ברשויות המקומיות הערביות, קידום תחבורה ציבורית, תשתיות, תעסוקה ועוד. עמותת סיכוי-אופוק הייתה שותפה לקידום החלטת הממשלה 922 לצמצום פערים בהקצאת משאבים לחברה הערבית, וכיום פועלת לקדם את יישומה בפועל ולדאוג לתוכנית המשך. בנוסף, סיכוי-אופוק מלווה רשויות מקומיות ערביות בקידום תכנון עירוני שתואם את צורכי הדיור והתחבורה של התושבים ומפתחת כלים והדרכות מקצועיות למען פיתוח כלכלי ואורבני ברשויות המקומיות הערביות.
במקביל, המחלקה לחברה משותפת של עמותת "סיכוי-אופוק" מקדמת מציאות של חברה משותפת ומרחבים משותפים המבוססים על כבוד, אמון והיכרות בין יהודים לערבים. העמותה גורסת כי ההפרדה במגורים, בחינוך ובמסגרות חברתיות וחוסר ההיכרות בין החברות מייצרת זרות וניכור, המקצינים את הדעות הקדומות וההסתה על רקע הסכסוך הלאומי ומאפשרים אפליה של האזרחים הערבים בכל רובדי החיים, כולל במשאבים ובתקציבים. מסיבה זו, "סיכוי-אופוק" פועלת ליצור מרחבים שמכילים ומכבדים את האזרחים הערבים ואת החברה הערבית לא רק כיחידים, אלא גם כבעלי זהות קולקטיבית איתנה, תרבות, היסטוריה ושפה. בין היתר, עמותת סיכוי-אופוק פועלת למען הנכחת השפה, הזהות והתרבות הערבית בתחבורה הציבורית ובנמלי התעופה, במוזיאונים, באתרי תרבות, בפארקים לאומיים ובמוסדות להשכלה גבוהה. בנוסף, העמותה מקדמת ייצוג הולם ושוויוני של האזרחים הערבים והחברה הערבית בתקשורת העברית ובשיח הציבורי, באמצעות הנכחה וייצוג הולם של השפה, התרבות, ההיסטוריה והנרטיב של האזרחים הערבים, ומבקשת גם להנכיח את זהותם של האזרחים הערבים כמיעוט לאומי ילידי פלסטיני באמצעות מאבק בגילויי גזענות במרחב הציבורי, עידוד ופיתוח של הוראת השפה הערבית וחינוך לחיים משותפים במערכת החינוך.
ב-2010 פיתחה העמותה מודל עבודה בשם "מחסמים לסיכויים" הממפה חסמים ונותן המלצות מדיניות לקידום שוויון בין ערבים ליהודים בישראל. במסגרת זו פרסמה העמותה שישה מחקרים בתחומים שונים.
בעבר, "סיכוי-אופוק" הפעילה תוכנית לשיתוף פעולה בין רשויות מקומיות יהודיות וערביות. התוכנית פעלה בשנים 2004–2008 באזור ואדי עארה בה הוקמו במסגרת התוכנית אזורי תעשייה משותפים, והתגבשו יוזמות בתחומי התיירות ואיכות הסביבה. החל מ-2006 התוכנית פעלה באזור חוף כרמל. בהמשך לפעילות לקידום שיתוף פעולה בין רשויות יהודיות וערביות, "סיכוי-אופוק" קידמה פרויקט ארצי לפיתוח וקידום של מסגרות תיירות קבועות המשותפות ליהודים וערבים ובמסגרתו הוקמו ארבע עמותות תיירות יהודיות-ערביות באזור ואדי עארה, נצרת והעמקים, המשולש-דרום השרון. בנוסף, העמותה הקימה בעבר קבוצות פעולה של אזרחים הפועלים להעלות את נושא השוויון בין האזרחים היהודים והערבים אל מרכז השיח הציבורי היהודי ולמנוע אפליה לרעה של האזרחים הערבים בקבלת שירותי ממשלה, והפעילה תוכנית לפיתוח מנהיגות ויוזמה קהילתית בקרב הציבור הערבי.
העמותה שינתה את שמה מעמותת סיכוי - העמותה לקידום שוויון אזרחי לעמותת סיכוי-אופוק לשוויון ושותפות בשנת 2021.
פרסומים
"סיכוי-אופוק" מפרסמת מחקרים ומסמכי מדיניות על שוויון ופערים בין יהודים לערבים במדיניות ובתקצוב של משרדי הממשלה השונים. בין הנושאים בהם עסקו פרסומים אלה:
בין 2006 ל-2010 פרסמה העמותה את "מדד השוויון" – מחקר שנתי הסוקר את הפערים ואי השוויון בין יהודים לערבים במדינת ישראל בחמישה תחומים שונים: חינוך, בריאות, תעסוקה, רווחה ודיור.
בנימין עמידרור
בנימין (בני) עמידרור (נולד ב-8 במאי 1937, ה' באייר ה'תרצ"ז) הוא מומחה בתחום התורות הצבאיות (תורת הלחימה) אשר שירת בין השנים 1977–2002 כראש ענף תורת לחימה בחטיבת התורה וההדרכה (תוה"ד) במטה הכללי של צבא הגנה לישראל. עמידרור כתב את מרבית ספרי תורת הלחימה ותורות היסוד בדרג המטה הכללי של צבא הגנה לישראל, והרצה במשך שנים בפני בכירי צה"ל.
עמידרור נחשב בעיני קצינים בכירים רבים כמומחה חשוב והיחיד בתחומו בישראל, וכמי שהטמיע בצה"ל מקצועיות צבאית עיונית ורחבת היקף. מכונה לעיתים: "מורה הגנרלים".
ביוגרפיה
נולד לצלה עמידרור ואריה עמידרור (טפליצקי), שניהם מלוחמי האצ"ל. בילדותו, עד שהיה כבן 11, עסקה אמו בפעילות במחתרת, ושהתה תקופות בכלא הבריטי. אביו התגייס לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ונפל בשבי. עמידרור גדל בבית סבתו. אחרי הקמת המדינה גדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. כבני משפחתו, בצעירותו היה פעיל בתנועת בית"ר. אחיו הוא האלוף במילואים וראש המטה לביטחון לאומי לשעבר יעקב עמידרור. אחותו היא אלוף-משנה במילואים אהובה ינאי, הנשואה לאלוף במילואים שלמה ינאי.
קריירה צבאית ועיתונאית
עיסוקו הציבורי המשמעותי הראשון היה, בתחילת שנות ה-70, כפרשן צבאי בעיתון הארץ. הוא פרסם בעיתון סדרות רחבות היקף על תוצאות מלחמת ששת הימים ומצבו של צה"ל. אחרי מלחמת יום הכיפורים כתב בעיתון ידיעות אחרונות. בשני העיתונים לא היה חבר מערכת אלא כותב חיצוני. לאחר שפרסם ביקורת בידיעות אחרונות כנגד ניהול קרב רפיח במלחמת ששת הימים בידי ישראל טל (טליק) הופסקה כתיבתו בעיתון. עמידרור הוזמן, על ידי אורי אבנרי, לכתוב בעיתון העולם הזה, שם כתב, במשך כשלוש שנים, מאמרים בנושא צבא וביטחון. שימש תקופה קצרה כעוזרו של עזר ויצמן שהיה באותה עת יו"ר הנהלת תנועת החרות.
אחרי המלחמה, בשנת 1975, הוזמן עמידרור להיכנס למחלקת ההדרכה (מה"ד), בה שימש כשנתיים כחוקר במעמד לא ברור. בשירותו הצבאי הגיע עד לדרגת רב-סרן.
ראש ענף תורת לחימה בסיסית
בשלהי שנות ה-80, הקים ביחד עם אל"ם במילואים ד"ר חנן שי (שוורץ) את תוכנית "ברק" במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם), שיזם האלוף יוסי פלד. התוכנית עסקה בלימוד מעמיק של היסטוריה צבאית, בניתוח קרבות ומערכות ובביקורת אקדמית של תהליכים צבאיים. עמידרור שימש ב"ברק" כמדריך הראשי ועסק במשך למעלה מעשור בהטמעת מקצועיות צבאית בדרגי פיקוד הביניים והפיקוד הבכיר של הצבא. מלבד תחומי הלמידה, נהגו להתייעץ עמו קציני צה"ל בכירים בסוגיות צבאיות מורכבות.
ידענותו ותובנותיו של עמידרור בתחומי ידע צבאיים נרחבים נרכשו על ידו באמצעות השכלה אוטודידקטית. גישתו העקרונית היא שתורת הצבא ותורת הלחימה הן מקצוע ותוצרים אוניברסלים, ושככל מקצוע יש לרכוש את הכלים להבנתו. בהתאם לכך, עסק בין השאר, לצד סא"ל ד"ר יוסי הוכבאום, בלימוד הנעשה בעולם הצבאי ברחבי העולם ולאורך ההיסטוריה, ובהתאמה לצרכיו ויכולותיו של צה"ל. כן עודד תרגום של חיבורים צבאיים קלאסיים לשפה העברית. עמידרור נודע בחריפות לשונו.
לאחר פרישתו מצה"ל
בשנת 2002 פרש לגמלאות. עם זאת, לבקשת המטכ"ל, נשמר משרדו בקריה בתל אביב והוא עבד במקום עד שנת 2016.
החל מפברואר 2005 היה חבר בוועדה שהקימה ממשלת ישראל, בראשות השופט יצחק אנגלרד, לבחינת חשיפת הפרוטוקולים מישיבות ועדת אגרנט. בשנת 2007 פרסם צוות בראשותו הצעה לרפורמה בסידור הדרגות הבכירות בצה"ל.
חיים אישיים
נשוי לנעמי ואב לארבעה. מתגורר בהרצליה. בנו הוא אלוף-משנה במילואים בועז עמידרור. אחיו הוא יעקב עמידרור, ואחותו היא אהובה ינאי הנשואה לשלמה ינאי.
תחנת הרכבת של פיונגיאנג
תחנת פיונגיאנג (בקוריאנית: 평양역) היא תחנת הרכבת הראשית של פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית.
התחנה ממוקמת ברובע צ'ונג שבעיר, ונפתחה לראשונה בשנת 1906.
מידע כללי
תחנת הרכבת של פיונגיאנג היא תחנת הרכבת המרכזית של קוריאה הצפונית, ומשמשת כנקודת מוצא לנסיעה ליתר הערים המרכזיות של קוריאה הצפונית: סינוויג'ו, נאמפו, סריוון, קסונג, וונסן, המהונג וצ'ונגג'ין.
תחנת הרכבת כוללת גם קישור לרכבת התחתית של פיונגיאנג ולחשמלית של פיונגיאנג.
התחנה משמשת כנקודת היציאה של קווי הרכבת הבאים:
מבנה התחנה
מבנה תחנת הרכבת של פיונגיאנג נבנה במקור בשנת 1920.
במהלך מלחמת קוריאה נהרס מבנה התחנה כתוצאה מהפצצות חיל האוויר של ארצות הברית, ולאחר מכן נבנה מחדש בשנת 1958, בסגנון קלסיציזם סטליניסטי.
מבנה התחנה כולל שלוש קומות מעל לקומת הקרקע, וכן קומת מרתף:
היכן אתה, גנרל יקר?
מדי יום בשעות הבוקר, מערכת הרמקולים העוצמתית של התחנה מנגנת את הלחן הצפון-קוריאני ״היכן אתה, גנרל יקר״, אשר לכאורה הולחן על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל.
הלחן משמש כקריאת השכמה לתושבי פיונגיאנג בשעות הבוקר, ונשמע היטב בכל רחבי העיר.
צ'ארלס ר. מייבי
צ'ארלס רנדל מייבי (באנגלית: Charles Rendell Mabey; 4 באוקטובר 1877 – 26 באפריל 1959) היה פוליטיקאי אמריקאי, מושל מדינת יוטה החמישי בין השנים 1921–1925. הוא מושל יוטה האחרון שכיהן בתפקידו במשך כהונה אחת בלבד.
ביוגרפיה
מייבי נולד בבאונטיפול (Bountiful), אז בטריטוריית יוטה, בנם של ג'וזף תומאס מייבי ושרה לוקרישה טולמן. אביו היה מהגר מאנגליה. מייבי שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. בשנים 1900–1903 היה מייבי מיסיונר של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים בגרמניה. במקצועו היה בנקאי.
מ-13 בינואר 1913 עד 8 בינואר 1917 היה חבר בית הנבחרים המדינתי של יוטה, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נקרא חזרה לשירות פעיל בשירותי הארטילריה של מדינת יוטה. לתקופה מסוימת אף כיהן כראש עיריית באונטיפול. בבחירות 1920 נבחר לתפקיד מושל יוטה, וב-3 בינואר 1921 הוא הושבע לתפקידו. במהלך כהונתו התגלה כפוליטיקאי עקשן וחסר-פשרות, מה שהעיב על יחסיו עם המפלגה הרפובליקנית המדינתית. משמיאן להיענות לדרישות של בכירי הרפובליקנים ביוטה, ניגש מייבי אל הבחירות ב-1924 ללא תמיכה מובהקת של מפלגתו.
בנוסף, מגמות כלכליות לאומיות הוסיפו להציבו כאנדרדוג בבחירות לכהונה שנייה. רוב כהונתו כמושל התאפיינה בשפל כלכלי בתחומי החקלאות והכרייה, שתיים מהתעשיות העיקריות של יוטה. אף על פי שראה עצמו כמומחה לכלכלה, מייבי למעשה קידם גידול משמעותי בהקצבות כספי הציבור למגזר הפרטי, למורת רוחם של הרפובליקנים. המצביעים, שנאלצו לשלם את מסים אלה עם דולר חלש, לא ששו לבחור את מייבי מחדש ב-1924. בעקבות קמפיין חסר ברק הן של מייבי והן של מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ורג' דרן, מייבי הפסיד בבחירות לדרן, וכהונתו תמה בינואר 1925.
בשנים 1925–1935 שימש מייבי כחבר במועצה הכללית של "אגודת הגברים הצעירים לקידום הדדי" של הכנסייה המורמונית. במהלך חייו חבק מייבי ארבעה ילדים: רנדל, צ'ארלס, רוברט ואדוארד. הוא הלך לעולמו ב-26 באפריל 1959, באותה העיר בה נולד.
פייראנג'לו גרניאני
פייראנג'לו גרניאני (באיטלקית: Pierangelo Garegnani; 1930–2011) היה כלכלן איטלקי ופרופסור באוניברסיטת רומא טרה ברומא. הוא שימש כמנהל במרכז ללימוד ודוקומנטציה של כתביו של הכלכלן האיטלקי-בריטי פיירו סראפה (Centro Piero Sraffa di Studi e Documenti at the Federico Caffè School of Economics) וגם מבקר של העבודות והמסמכים שהשאיר סראפה לספריית רן (Wren Library) שבאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה. גרניאני היה אחד מהמבקרים המובילים של הכלכלה הנאו-קלאסית. הוא פרסם מספר ספרים ומאמרים על התאוריה הכלכלית הקלאסית, במרכזם תאוריות מריקארדו ועד סראפה, המציעים בסיס תאורטי אלטרנטיבי לניתוח הכלכלה הקפיטליסטית. תקציר תרומותיו לכלכלה פורסם על ידי החברה הכלכלית המלכותית (Royal Economic Society).
שטפן קלוס
בורוסיה דורטמונד
קלוס החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה דורטמונד בעונת 1990/91, אז היה שוער המשנה לוולפגנג דה ביר, ואת הופעת הבכורה בבונדסליגה ערך במאי 1991, בתיקו 2-2 מול וטנשייד 09. בעונת 1991/92 קלוס הפך לשוער הראשון של הקבוצה, בה שיחק שמונה וחצי עונות מלאות. בתקופה זו בורוסיה דורטמונד הייתה קבוצת צמרת בכדורגל הגרמני, וסיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה שטוטגרט. בעונת 1992/93 הגיע קלוס עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה במפגש כפול בתוצאות 0–3 ו-1–3 ליובנטוס. בעונות 1994/95 ו-1995/96 זכה קלוס בשתי אליפויות רצופות עם בורוסיה דורטמונד, ובעונת 1996/97 נטל חלק בזכייה הראשונה של בורוסיה דורטמונד בליגת האלופות, לאחר שהציג יכולת גבוהה לאורך כל העונה ועמד בשער בהצלחה בגמר ליגת האלופות 1997, בו ניצחה בורוסיה דורטמונד את יובנטוס בתוצאה 1–3. באותה שנה, זכה עם דורטמונד בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 0–2 בגמר על קרוזיירו הברזילאית. בפגרת החורף של עונת 1998/99 עזב קלוס את בורוסיה דורטמונד לאחר שצבר במדיה 254 הופעות ליגה ומעל 350 הופעות בכל המפעלים, וחתם בגלאזגו ריינג'רס.
גלאזגו ריינג'רס
בדצמבר 1998 חתם קלוס בגלאזגו ריינג'רס, והפך לאחד השחקנים המרוויחים ביותר באירופה. עקב הגעתו של קלוס הפך ליונל שרבונייה לשוער המשנה של הקבוצה. בתום העונה זכה קלוס באליפות ליגת העל הסקוטית עם גלאזגו ריינג'רס. הופעה זכורה של קלוס מעונת 2000/01 הייתה במשחק חוץ מול הארט אוף מידלות'יאן. במשחק זה קלוס שמר על רשת נקייה על אף הרחקותיהם של קלאודיו ריינה וארתור ניומן מגלזגו ריינג'רס, ואף הדף פנדל, וסייע לקבוצתו לנצח 0–1. עם זאת, סלטיק זכתה באליפות בעונה זו. בעונת 2002/03 היה קלוס חלק מטרבל מקומי של גלאזגו ריינג'רס, שזכתה באליפות, בגביע הסקוטי ובגביע הליגה הסקוטית. בשנת 2004 מונה קלוס לקפטן הקבוצה. בינואר 2005 סבל מפגיעה ברצועה, והחמיץ את יתר העונה, כאשר מחליפו, ההולנדי רונאלד ווטרויס, נשאר השוער הפותח גם לאחר חזרתו של קלוס לכשירות. בעונת 2006/07 קלוס כבר היה שוער משנה, וערך את הופעתו הראשונה באותה עונה רק בחודש פברואר, בניצחון 0–4 על הפועל תל אביב בגביע אופ"א, בו נכנס בדקה ה-75 כמחליף לאחר שהורחק השוער הראשון, אלן מקגרגור. בתום עונה זו, פרש קלוס ממשחק פעיל ועבר להתגורר בשווייץ, לאחר שצבר 298 הופעות בכל המסגרות, וזכה בארבע אליפויות ושלושה גביעים במדי גלאזגו ריינג'רס. בשנת 2009 נכנס קלוס להיכל התהילה של גלאזגו ריינג'רס.
קריירה בינלאומית
לקלוס 17 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 ושתי הופעות במדי נבחרת גרמניה האולימפית, אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבכירה.
תארים
עם בורוסיה דורטמונד:
עם גלאזגו ריינג'רס:
אורית פרקש-הכהן
ביוגרפיה
פרקש-הכהן נולדה בפתח תקווה וגדלה באשדוד, למיכאל יחיאל שעלה לישראל מרומניה ושושנה מפולין. למדה באולפנת בני עקיבא אמנה בכפר סבא. עשתה שירות לאומי בבית החולים שערי צדק בירושלים. סיימה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ועשתה את התמחותה אצל השופטת דליה דורנר בבית המשפט המחוזי ובבית המשפט העליון ולאחר מכן במשרד א.ש. שמרון, י. מלכו, פרסקי ושות'. עבדה במשרד כעורכת דין המתמחה במשפט אזרחי מסחרי ובליטיגציה. לאחר חמש שנים עברה לעבוד במחלקה המשפטית של הרשות להגבלים עסקיים ושימשה ראש צוות ליטיגציה.
ב-2003 מונתה ליועצת המשפטית של רשות החשמל. בשנים 2006–2007 למדה לתואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, במסגרת תוכנית קרן וקסנר בישראל.
בספטמבר 2011 מונתה ליו"ר זמנית של רשות החשמל ובמרץ 2012 מונתה ליו"ר קבוע. בתקופת כהונתה כיו"ר רשות החשמל החלה תחרות בייצור חשמל בישראל והחלו לפעול יצרניות פרטיות בשיעורים משמעותיים. נכון לשנת 2015, פועלות בישראל 6 תחנות כוח פרטיות המייצרות חשמל מגז טבעי. במהלך שנות כהונתה קידמה הרשות מתווה לקידום מחלקי חשמל פרטיים היסטוריים, במסגרתם הצטרפו להסדרת פעילותם מעל ל-140 קיבוצים וארבעה כפרים דרוזיים. בתקופה זו התמקדה רשות החשמל בהעמקת הפיקוח הממשלתי על התנהלותה הפיננסית של חברת החשמל. בין היתר התריעה הרשות על קיומו של חשבון נאמנות לעובדי החברה, שכלל מעל למיליארד ש"ח מכספי צרכני החשמל ותבעה מהנהלת החברה לפעול לאלתר לשחרור כספים אלה. מהלך נוסף שהובילה הרשות בתקופה זה היה תיקון מודל הדיווח החשבונאי של חברת החשמל, על רקע שינוי היוון התחייבויות ההון של החברה בהתאם להגדרת שוק עמוק בישראל.
בשנת 2015, לאחר שנכזבה הציפייה לתחרות במשק הגז הטבעי, התריעה רשות החשמל בפני ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יובל שטייניץ ביחס לצורך בטיפול דחוף בכשל היסודי במבנה משק הגז בישראל, אשר הוביל להסכמי גז מופרזים, ומחירי גז ומנגנוני הצמדה חריגים.
באוגוסט 2015 דווח כי פרקש-הכהן הודחה מתפקידה כיו"ר רשות החשמל על ידי הקבינט החברתי-כלכלי, בעקבות דרישת ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האנרגיה יובל שטייניץ, ועל רקע המגעים להשגת פשרה מול מונופול הגז הטבעי. כהונתה כראש רשות החשמל הסתיימה בסוף אותה שנה. עתירה לבג"ץ שהגישה התנועה לאיכות השלטון נגד ההדחה ונגד פירוק רשות החשמל, נדחתה ב-17 באוגוסט 2016.
ב-2017 הצטרפה למשרד עורכי הדין גולדפרב זליגמן כראש מחלקה של אנרגיה, רגולציה ותשתיות.