cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרחון מרסטון
קרחון מרסטון או קרחון מארסטון (באנגלית: Marston Glacier) הוא קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל נמל גרניט, בין ראש דרייקאנטר ומישור קאר.
חקר ומיפוי הקרחון
מחלקת הסקר הניו זילנדית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958, טיפסה על פני קרחון זה בדרכה להר מרסטון, ב-18 באוקטובר 1957.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הניו זילנדי.
הקרחון נקרא על שום קרבתו להר מרסטון.
הר מרסטון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909. שמו של הר מרסטון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד; ההר נקרא על שמו של ג'ורג' אי. מרסטון (George E. Marston), שהיה אמן המשלחת.
דני היינמן
ב-1939, בעודו בבלגיה, הצליח דני היינמן לגרום לממשלת לוקסמבורג לפתוח את גבולותיה הסגורים ולהכניס כ-100 משפחות יהודיות מגרמניה. הטיעון המשכנע היה שהמלונות בלוקסמבורג ריקים והוא נהג לשלם עבור החדרים ונתן ליהודים קצבה, והם לא יעבדו ולא ייקחו עבודות מעובדי לוקסמבורג. הסדר זה פעל עד 10 במאי 1940 כאשר היטלר פלש לבלגיה. בשלב זה, עוזרו מר שמידט שילם עבור שישה חודשים אחרונים למשפחות והיינמן ברח לארצות הברית. בין המשפחות שניצלו היה הפיזיקאי ארנסט איזינג, ששרד את המלחמה.
יחסי מיאנמר–צ'ילה
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין בורמה לצ'ילה כוננו בשנת 1978. בעבר צ'ילה החזיקה קונסוליית כבוד ברנגון.
חלומות פרעה
חלומות פרעה הוא סיפור מקראי המופיע ב, ומהווה חלק מהסיפור הגדול על יוסף ואחיו, בסוף סיפורי האבות בספר בראשית. סיפור זה סיים את מסכת הייסורים של יוסף מאז מכירתו לעבד, ובו יוסף, במהפך קיצוני, הפך מאסיר למשנהו של פרעה מלך מצרים.
הסיפור מתחיל בתיאור שני החלומות שחלם פרעה: בראשון ראה פרעה שבע פרות רזות אוכלות שבע פרות שמנות. בשני, הוא ראה שבע שיבולים כחושות בולעות שבע שיבולים בריאות ומלאות. כשהתעורר משנתו הוא נסער וקרא לכל חרטומי מצרים, שניסו לפתור את חלומו, ללא הצלחה. בעצת שר המשקים, פרעה העלה את יוסף מבור בית הסוהר, וביקש ממנו לפתור את חלומותיו. יוסף אמר לפרעה, ששני החלומות הם חלום אחד, באמצעותו אלוהים הראה לפרעה, שעתידות לבוא על מצרים שבע שנות שבע, ולאחריהן יהיו שבע שנות רעב. בעקבות כך, הציע יוסף לאגור מזון במשך שנות השבע, כדי שהארץ תוכל לשרוד את שנות הרעב. פרעה התפעל מחכמתו של יוסף, ומינה אותו למשנה למלך לביצוע תוכניתו. יוסף מילא את תפקידו בהצלחה, וכשהתחילו שנות הרעב, הוא כלכל את כל הארץ במזון שצבר.
רקע
סיפור יוסף ואחיו הוא חטיבה ספרותית רחבה המשתרעת על פני ארבעת הפרשות האחרונות בספר בראשית (וישב - ויחי), והוא מורכב ממספר רב של תתי-סיפורים עצמאיים. סיפור חלומות פרעה, הממוקם בתחילת פרשת מקץ, הוא הסיפור החמישי ברצף סיפורים אלה. לפניו, בפרשת וישב, מתואר כיצד השנאה בין יוסף לאחיו, בין השאר בגלל חלומותיו היומרניים לטעמם, גרמה לכך שהם השליכו אותו לבור. בהמשך הוא נמכר לישמעאלים, והתגלגל כעבד לביתו של פוטיפר, משרי פרעה מלך מצרים. בעקבות עלילתה של אשת פוטיפר, יוסף נאסר בבית הסוהר, וקיבל תפקיד מרכזי בניהולו.
בהמשך, מונה יוסף לשרת את שר המשקים ושר האופים של פרעה, בעת שנאסרו בבית הסוהר בעוון רשלנות במלאכתם. שר המשקים ושר האופים חלמו חלומות שגרמו להם להיות 'זועפים', ויוסף פתר את חלומותיהם. פתרון חלומו של שר המשקים היה, שתוך שלשה ימים פרעה ישיב אותו לתפקידו הראשון, ולכן יוסף ביקש ממנו שכשהוא ישוב לתפקידו, הוא יזכיר לפני פרעה את העוול שנעשה לו, ויוציא גם אותו מבית הסוהר. לאחר שלשה ימים שר המשקים אכן שב לתפקידו הרם, אך הוא לא זכר את דברי יוסף, ויוסף נשאר בבית הסוהר. בשלב זה מסתיימת פרשת וישב, ובפרשה הבאה (פרשת מקץ) מתחיל סיפור חלומות פרעה, שמבחינה כרונולוגית זמנו מאוחר בשנתיים מן הסיפור הקודם. בתחילת הסיפור יוסף בן 30 שנה, כלומר, שסיפור זה התרחש 13 שנה לאחר תחילת סיפור יוסף ואחיו, בו יוסף היה בן 17.
הסיפור המקראי
הסיפור פותח בתיאור חלומותיו של פרעה. בחלום הראשון, בו פרעה עמד על שפת היאור, הוא ראה שבע פרות "יְפוֹת מַרְאֶה וּבְרִיאֹת בָּשָׂר" עולות מן היאור, ורועות באחו. אחריהן עלו שבע פרות אחרות, "רָעוֹת מַרְאֶה וְדַקּוֹת בָּשָׂר", ונעמדו לצידן על שפת היאור. שבע הפרות הדקות אכלו את שבע הפרות הבריאות, ופרעה הקיץ משנתו. הוא שב לישון, וחלם חלום נוסף, בו ראה שבע שיבולים "בְּרִיאוֹת וְטֹבוֹת" עולות "בְּקָנֶה אֶחָד", ולאחריהן צמחו שבע שיבולים "דַּקּוֹת וּשְׁדוּפֹת קָדִים". השיבולים הדקות בלעו את השיבולים הבריאות והמלאות, ופרעה התעורר וגילה שהיה זה חלום.
בבוקר, פרעה קם נסער מהחלומות, וקרא לכל חרטומי מצרים, וסיפר להם את חלומו. כשהם לא הצליחו לפותרו כראוי, שר המשקים סיפר לפרעה כיצד יוסף פתר לו ולשר האופים את חלומותיהם, ובעקבות זאת, פרעה זימן אליו את יוסף. יוסף התגלח והחליף את בגדיו, ובא לפני פרעה. פרעה סיפר ליוסף את חלומו, והתיאור המקראי נשנה פעם נוספת, בשינויים קלים, בעיקר כאלה המפריזים בתיאור רעתם של הפרות הרזות. כך למשל, פרעה הוסיף התרשמות אישית מרעתן של הפרות:, וכן ציין שלאחר שהפרות הרקות אכלו את הפרות הבריאות, דבר זה לא ניכר על גופן, ומראיהן נשאר רע כבתחילה.
לאחר שפרעה סיפר ליוסף את חלומו, יוסף הסביר לפרעה ששני החלומות הם בעצם חלום אחד, בהם אלוהים הראה לפרעה את אשר הוא עתיד לעשות. לדבריו, הן שבע הפרות, והן שבע השיבולים, מסמלות שבע שנים. הפרות והשיבולים השמנות מסמלות את ביאתן של שבע שני שבע גדול בכל ארץ מצרים, והרזות מסמלות שבע שני רעב, שיכלו את הארץ, וישכיחו את שני השבע, מרוב תוקפו של הרעב. הישנותו של החלום פעמיים, מלמדת שאלוהים ימהר להגשים את החלום, שכן. כהמשך לדבריו, יוסף הציע לפרעה למנות על ארץ מצרים אישר נבון וחכם, ולהפקיד פקידים בכל ערי מצרים, שיאגרו מזון לאורך שנות השבע. מזון זה יכלכל את ארץ מצרים בשנות הרעב,.
פרעה התפעל מאוד מחכמתו של יוסף, ואף אמר לעבדיו:. בעקבות הצעתו של יוסף, וקביעתו של פרעה שאין נבון וחכם כיוסף, הוא מינה את יוסף למושל על ביתו ועל כל ארץ מצרים, העביר לו את טבעתו, הלביש אותו בבגדים מכובדים, והרכיב אותו ב'מרכבת המשנה' שלו. הוא שינה את שמו ל"צָפְנַת פַּעְנֵחַ", ונתן לו לאישה את אסנת בת פּוֹטִי פֶרַע כהן און.
פרשנות
פרשנים רבים עסקו בשאלה הכפולה העולה מההקבלה בין החרטומים ליוסף: מדוע החרטומים, שמסתבר שהיו מומחים בפתרון חלומות, לא הצליחו לפתור את חלומותיו של פרעה? ומצד שני, כיצד יוסף הצליח במשימה בה החרטומים נכשלו, ופיצח את משמעותם של החלומות? בנוגע לפרעה, רוב הפרשנים לא התעסקו בשאלה מדוע לא הצליח להבין את משמעות חלומותיו, שכן ייתכן שהוא לא היה מומחה בפתרון חלומות, ובנוסף, ייתכן שהוא היה נתון בסערת רגשות שמנעה ממנו להתעמק בפרטי החלומות, ולכן הוא פנה בחוסר אונים לחרטומיו.
פרשנים רבים סבורים שמשמעותם של החלומות פשוטה, ולא נצרכה חכמה רבה על מנת לפותרם: פרות משמשות לחרישת הקרקע, והשיבולים הם הגידולים עצמם, ולכן ברור שמצבן של הפרות והשיבולים מסמל את מצבו של המשק החקלאי, באופן שהשמנות מסמלות שבע, והרזות מסמלות רעב. גם מי היאור משמשים למקור החיים של המצרים, ובהם תלוי השבע והרעב במצרים. פרשנים אלה התקשו בעיקר בשאלה מדוע החרטומים לא הצליחו להגיע לפתרון פשוט זה?
כישלונם של החרטומים בפתרון החלום, מוסבר במדרש, כהשגחה אלוהית שמטרתה, שכן חכמתו בפתרון החלום בלטה בעקבות כישלונם של החרטומים לפתור אותו.
לאור הפרשנות שהחרטומים הציעו אף הם פתרונות שונים, עלתה השאלה כיצד ידע פרעה שפתרונו של יוסף הוא הפתרון הנכון, ולכן הוא הוטב בעיניו יותר מפתרונותיהם של החרטומים? לכן יש שפירשו שפרעה ראה בחלומו גם את הפתרון, ואף על פי ששכחו, עדיין ידע לקבוע שפתרונם של החרטומים אינו הפתרון שחלם, וכשיוסף אמר את פתרונו, פרעה נזכר שכך הוא אכן חלם.
שבט אחים ואחיות
שבט אחים ואחיות הוא שיר ישראלי שהופק ביוזמת תחנת הרדיו "גלגלצ" ויצא לאור בשנת 2019. בהקלטת השיר השתתפו 34 זמרים ישראלים.
רקע והפקה
השיר הופק ביוזמת גלגלצ ויצא לאור באפריל 2019 במהלך חול המועד פסח. את המילים כתב דורון מדלי ואת הלחן הלחין עידן רייכל. המטרה המוצהרת של יוצריו הייתה ליצור איחוד בעם ואיחוי השסעים.
הפרויקט נוצר מתוך יוזמה פרטית של אשת יחסי הציבור יפעת לדר ושדרן גלגלצ סער גמזו, אליהם הצטרפה תחנת הרדיו גלגלצ והמפיק אורן בראל מטעם חברת התקליטים הליקון. כל קטע בבתי השיר מושר בנפרד על ידי הזמרים המשתתפים בו. השיר גם הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי של התחנה. בשיר ישנם אזכורים לטקסטים ידועים אחרים, בקטע “על מה היה ומה נהיה ואיך נפשי עוד הומייה” אזכור להמנון הלאומי של מדינת ישראל התקווה ובקטע “אדם הוא נוף מולדתו, חורט קווים בכף ידו” אזכור לטקסט של המשורר שאול טשרניחובסקי.
הקליפ לשיר בוים על ידי ארז דן. הוא מורכב מצילומי סלפי של האמנים המשתתפים בשיר היוצרים בקטעים ממנו קולאז' של אמנים. כל אמן בחר את המיקום שבו יצטלם, שיש לו משמעות מיוחדת בעיניו. בסיום הקליפ מופיע נשיא המדינה, ראובן ריבלין, המצטט את פזמון השיר.
הרווחים מן השיר ייתרמו לתוכנית סח"י – סיירת חסד ייחודית העוסקת בהעצמת נוער בסיכון.
הצלחת השיר ופרודיות
לכבוד יום העצמאות 2019 הוציאה משטרת ישראל גרסה חדשה לשיר, שבו נראים שרים, שוטרים, שוטרות ולוחמי משמר הגבול. ביולי הוציא פרויקט תגלית גרסה באנגלית של השיר בהשתתפות יותר ממאה צעירים יהודים. ב-9 ביוני 2019 הוציא הזמר והיוצר עמירן דביר גרסת כיסוי (קאבר) חרדית לשיר, יחד עם אחיו, נגן הקלידים אריק דביר, ושוקי סלומון. כעבור כמה חודשים יצאה גרסה נוספת של השיר המבוצע על ידי 30 זמרים מהמוזיקה החסידית, ובהם בני פרידמן, איציק דדיה, אלי הרצליך, קובי ברומר, מנדי ג'רופי ויוני שלמה.
השיר הפך לפופולרי מאוד במסיבות סיום בגני ילדים ובבתי ספר. נכון לינואר 2022 מונה הצפיות של הסרטון ביוטיוב עומד על מעל 40 מיליון צפיות.
ב-2022 הוציא יעקב שוואקי יחד עם נפתלי שניצלר קאבר נוסף לשיר.
האמנים המשתתפים
(על פי סדר הא"ב של שמות המשפחה):
אילה אשרוב
אילה אשרוב (נולדה ב-25 בנובמבר 1968) היא פזמונאית, מלחינה וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב להורים שחקני תיאטרון הבימה: מישא אשרוב ודליה פרידלנד, נכדתם של מייסדי הבימה: צבי פרידלנד וחנה'לה הנדלר.
אשרוב החלה לכתוב שירים בגיל שש עשרה. שיר מפרי עטה, "אהבה סודית", נכנס לאלבום "תל אביב אינה מודאגת" של להקת הנח"ל לשנת 1987, בה שירתה יחד עם יואב צפיר, אביטל פסטרנק, רוית יוספי, מומי לוי ואחרים.
אחרי שירותה הצבאי, השתתפה מספר שנים במגוון תוכניות בערוץ הראשון, בין היתר הנחתה את תוכניות הילדים והנוער ברצועת הרצף עם דליק ווליניץ וגדי טאוב.
לאחר מספר שנים כשחקנית, בין השאר בהפקת "הכבש השישה עשר" בתיאטרון הקאמרי, החליטה לעבור ולעסוק במוזיקה, וסיימה את לימודיה ברימון - בית ספר למוזיקה. את התואר הראשון שלה במוזיקה סיימה בהצטיינות יתרה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון בשנת 1998, עם התמחות בהלחנה וכתיבת מוזיקה לסרטים. היא המשיכה לתואר שני בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרוליינה (שנת 2000).
ב-1995 השתתפה בסרט "שחקנים".
עשייתה של אשרוב בתחום המוזיקה מגוונת מאוד, מכתיבת שירים, מוזיקה קונצרטנטית, מולטימדיה, סרטים, תערוכות במוזיאון ועד ריקוד.
שיריה של אשרוב בוצעו והוקלטו על ידי מיטב האמנים בישראל. היא ידועה בעיקר בזכות כתיבת המילים והלחן לשיר "לאורך הים" אותו הקליטה עפרה חזה בשנת 1994 לאלבומה "כל הנשמה".
אלבום הבכורה של אשרוב, "לחצות את הנהר" ("Crossing the River"), יצא לאור בשנת 2007. בשנת 2008 ביצעה את השירים שלה בפסטיבל למוזיקה ולאמנויות פיקולו ספולטו בצ'ארלסטון בדרום קרוליינה. בשנת 2010 הלחינה מוזיקה מקורית לפרק "The Forgotten Founder", ובשנת 2011 לפרק "The Baruchs of Hobcaw", שניהם עבור סדרת הטלוויזיה התיעודית "סיפורי קרוליינה" לערוץ הטלוויזיה החינוכית של דרום קרוליינה, SCETV. כמו כן כתבה יצירות מוזיקליות לערוץ דיסקברי ולנשיונל ג'יאוגרפיק.
יצירתה "Three Rivers", שלישייה לקלרינט, כינור ופסנתר, יצאה לאור באלבום "Claviatures" תחת נאבונה ואולפני פארמה באוקטובר 2011. ב-2012 כתבה מוזיקה מקורית לסדרת הטלוויזיה "מערכה שנייה", סדרה תיעודית על התיאטרון הישראלי עבור הטלוויזיה החינוכית. היא הוזמנה על ידי המחלקה לתיאטרון ולמחול במכללת צ'ארלסטון להלחין את "אלמנטים", אוסף יצירות מחול מקוריות שנכתבו יחד עם השפעת הרקדנים.
ביולי 2012, יצירתה המקורית "Prelude to a Kiss and a Dance" בוצעה על ידי האנסמבל לקלרינט, נמסטה ברומא, איטליה, בליווי רקדנים מאוניברסיטת דרום קליפורניה, אירווין.
הישגים וביקורת
כמו כן, ב-2014 החלה בתוכנית החינוכית לבתי הספר אותה יזמה בשם "Music Tells the Story", מוזיקה מספרת את הסיפור. בפרויקט הזה אשרוב ניגשת לבתי הספר גם כמלחינה וגם כמבצעת. מטרת הפרויקט לקרב ילדים באזורים מעוטי יכולת אל עולם המוזיקה היותר מורכבת שמעודדת יצירה.
ב-2015 הוציאה אשרוב את אלבומה – מילים ולחן שלה – כולו בשפה האנגלית – בהפקתו של מארק בראיין (Mark Brayn) מלהקת הרוק Hootie and the Blowfish, וכן יצאה לסיבוב הופעות עם נגנים וגם לבד עם הפסנתר.
משנת 2013 מלמדת אשרוב הלחנת שירים במכללה של צ'ארלסטון.
ב-2021 החלה להגיש תוכנית אישית בכאן קול המוסיקה.
חיים פרטיים
אשרוב נשואה ואמא לתאומים. התגוררה בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, ובסתיו 2017 שבה לישראל עם משפחתה.
יהודי האמזונס
יהודי האמזונאס (לאדינו: ג'ודיוס די אמאזוניה /Judios de Amazonia; ספרדית: judíos amazónicos; פורטוגזית: judeus amazônicos) הם היהודים אשר חיים או חיו בערים באגן האמזונאס ובכפרים לגדות הנהרות בברזיל ובפרו. רבים מהם ממוצא מעורב, צאצאים של יהדות ספרד במרוקו ושבטי האמזונאס. הם ממוקמים בעיקר בערים בלם, סנטרם, אלנקר, אובידוס ומנאוס בברזיל ובאיקיטוס בפרו. מהגרים יהודים גברים ממרוקו היגרו לאזור בעידן תנופת תעשיית הגומי, ורבים מהם נישאו לנשים ילידיות מהאזור (אמֵרינדיאניות). נכון למאה ה-21, העיר בלם מונה כ-1,000 משפחות יהודיות, ומנאוס – כ-140 משפחות, רובן של צאצאי יהודי מרוקו מהמאה ה-19.
צ'ארלס קלי
צ'ארלס קלי (Charles Kelley נולד ב-11 בספטמבר 1981) הוא זמר-יוצר אמריקאי, החבר בהרכב הקאנטרי ליידי אנטבלום.
יהודי האמזונס
קהילה יהודית קטנה הוקמה באיקיטוס על ידי מהגרים ממרוקו במהלך תנופת תעשיית הגומי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. מלבד הקהילה האשכנזית הגדולה בלימה, באיקיטוס חיה הקהילה היהודית המאורגנת היחידה בפרו. מאז שלהי המאה ה-20, חלק מצאצאיהם של היהודים המרוקאים הספרדים הללו לומדים יהדות ומתגיירים רשמית, על מנת להיחשב כיהודים על פי חוק השבות למטרת עלייה לארץ ישראל, או כדי להתקבל כיהודים על פי ההלכה היהודית לאחר שצד האם בשושלת המשפחתית המקומית לא היה של נשים יהודיות. מאות מבני הקהילה באיקיטוס עלו למדינת ישראל, כולל כ-150 בשנים 2013–2014.
צ'ארלס קלי
ביוגרפיה
צ'ארלס קלי נולד ב-11 בספטמבר 1981 אוגוסטה, ג'ורג'יה, לג'ון, קרדיולוג במקצועו, וגייל קלי. אחיו הגדול, ג'וש קלי, עוסק בשירה. כנערים ייסדו צ'ארלס ואחיו להקה שנקראה Inside Blue, הלהקה הוציאה דיסק עם חמישה שירים שמשך תשומת לבם של חברות התקליטים. בבית הספר התיכון פגש את דייב הייווד, לימים חבר נוסף בליידי אנטבלום, ובגיל 14 השניים כתבו את שירם הראשון.
יהודי האמזונס
מוצא
מוצאם של יהודי האמזונאס מסוחרים יהודים מרוקאים שעבדו באגן האמזונאס בברזיל, ומאוחר יותר בפרו. הם דיברו ערבית יהודית מרוקאית וחכיתיה. הראשונים בהם הגיעו ב-1810 מפאס, טנג'יר, תטואן, קזבלנקה, סלא, רבאט ומרקש. ב-1824 הוקם בית הכנסת הראשון, "אשל אברהם", בבֵלֵם שבמזרח ברזיל, על שפת שפך נהר האמזונאס. בסוף המאה, תנופת ייצור הגומי באמזונאס, ששיאה היה בין 1880 ל-1910, משכה אלפי גברים יהודים-מרוקאים נוספים לעיירות ברחבי אגן האמזונאס. אלה שנשארו לחיות במקום, נישאו לנשים ילידיות מקומיות, וילדיהם גדלו בתרבות מעורבת יהודית-נוצרית, עם השפעות מרוקאיות-אמזוניות.
צ'ארלס קלי
ביוגרפיה
ב-2006 פגשה את קלי הילרי סקוט, החברה השלישית בליידי אנטבלום. סקוט זיהתה אותו מעמוד המייספייס בו הוא מבצע את המוזיקה שלו, והציעה לו לשתף פעולה. השלושה התכנסו, בהתחלה רק כדי לכתוב שירים אך לבסוף נולד ההרכב ליידי אנטבלום.
יהודי האמזונס
מוצא
המהגרים היהודים ממרוקו הקימו קהילות במעלה אגן האמזונאס, מסנטרם שבמזרח ברזיל, דרך מנאוס במרכזה, והרחיקו מערבה עד איקיטוס שבפרו, במזרח הרי האנדים, לצד מוצא נהר האמזונאס – שם היה מרכז סחר עיקרי באמזונאס לייצוא גומי ולעסקים הקשורים. שם גם היה המטה של חברת האמזונאס הפרואנית הממשלתית (PAC). תנופת ענף הגומי משכה גם נוסעים-הרפתקנים יהודים מאנגליה, אלזס-לוריין וצרפת, כמו גם אירופים אחרים, שסייעו בהקמת מוסדות יהודיים ואירופיים חדשים באיקיטוס, כולל בית אופרה.
המהגרים היהודים שהתיישבו באיקיטוס התחתנו עם נשים ילידיות ובנו בית קברות ובית כנסת יהודי. גם לאחר תנופת הגומי, כמה יהודים ממרוקו נותרו באיקיטוס ובערים אחרות באמזונאס. רבים מצאצאיהם, שהיו בעלי מוצא מעורב (מסטיסים) גודלו כקתולים על פי האמונה של אמהותיהם וחונכו על תרבות האמזונאס, וגם יתר בני הקהילה היהודית ויתרו בהדרגה על חלק ניכר ממנהגיהם. יהודים מרוקאים אחרים גרו ביישובים מבודדים של שבטי הנהרות (ריבּייריניוס) בברזיל.
הכרה ביהדות ועלייה לישראל
עבור הקהילות בפרו, מערכת קאסטות מתמשכת, שמקורה בתקופה הקולוניאלית, הביאה למעשה לחוסר-אינטראקציה בין צאצאי הפרואנים-היהודים המתגוררים במערב היבשת, במזרח הרי האנדים, לבין מנהיגיה הדתיים של האוכלוסייה האשכנזית הקטנה המרוכזת בעיקר בבירת המדינה לימה. יהודי לימה לא הכירו ביהדותם של יהודי האמזונאס, על פי ההלכה, מכיוון שאמהותיהם לא היו יהודיות. חלקם חשדו שפרואנים לא-יהודים רוצים להגר לישראל ממניעים כלכליים.
בסוף המאה ה-20, קבוצה קטנה באיקיטוס החלה לחקור באופן עצמאי את המורשת היהודית שלהם וללמוד יהדות. ב-2002–2004, הם פנו לרב מרסלו ברונשטיין מבית הכנסת בני ישורון, שהפגין יחס אוהד לקהילה, כדי ללוות אותם בתהליך גיור רשמי, על מנת שיהיו זכאים לעלות לישראל. משסיימו את תהליך הגיור, בתחילת המאה ה-21, עלו כמה מאות יהודים מאזור איקיטוס לישראל. גל נוסף של גיור יהודי פרו רבים הושלם ב-2011. עליות נוספות הושלמו מאז, כולל כ-150 איש בשנים 2013–2014. רובם יושבו ברמלה.
בעיית המעגל של גאוס
בעיית המעגל של גאוס, היא הבעיה של ההערכה המדויקת של מספר נקודות הסריג (כלומר נקודות ששיעוריהן הם מספרים שלמים) הנמצאות בתוך מעגל שמרכזו בראשית הצירים ורדיוסו r. הראשון שעסק בבעיה ועשה התקדמות לקראת פתרון היה קרל פרידריך גאוס, ומכאן שמה.
הבעיה
נסתכל על מעגל ב- עם מרכז בראשית ורדיוס r ≥ 0. בעיית המעגל של גאוס מבקשת לדעת כמה נקודות יש בתוך המעגל הזה עם הצורה (m,n) כאשר m ו-n שניהם מספרים שלמים. מכיוון שהמשוואה של המעגל הזה בקוארדינטות קרטזיות היא x2 + y2 = r2, הבעיה שקולה לשאלה כמה זוגות של מספרים שלמים m ו-n יש כך ש-: .
אם התשובה עבור r נתון תסומן ב-N(r) אזי הרשימה הבאה מראה את הערכים הראשונים של N(r) עבור r טבעי בין 0 ל-10: 1,5,13,29,49,81,113,149,197,253,317
חסמים על הפתרון והשערות
השטח בתוך מעגל בעל רדיוס r הוא πr2, ומכיוון שריבוע בעל צלע 1 משמעותו נקודת סריג אחת, אזי התשובה המצופה אמורה להיות לכאורה בערך πr2. למעשה התוצאה ברוב המקרים גבוהה במקצת מזו, מכיוון שמעגלים יותר יעילים בתחימת שטח מאשר ריבועים. אפשר לבטא את התשובה בצורה:  כאשר E(r) היא פונקציית שגיאה לא ידועה כלשהי. מציאת חסמים נכונים ל-E(r) תביא לפתרון הבעיה.
ג.ה. הארדי, ובאופן בלתי תלוי לנדאו, מצאו חסם תחתון נמוך יותר והראו:
אם נכתוב, החסמים העכשוויים על t הם : כאשר החסם התחתון נמצא על ידי הארדי ולנדאו בשנת 1915 ואילו החסם העליון הוכח על ידי מרטין הוקסלי בשנת 2000.
הכללות
אף על פי שהבעיה המקורית עוסקת במניית נקודות הסריג שבתוך מעגל, טבעי להכליל את הבעיה לשאר חתכי החרוט ועקומים נוספים. בעיית המחלקים של דיריכלה היא למעשה הבעיה השקולה לבעיה הזו אלא שהמעגל מוחלף בהיפרבולה ישרה. ניתן גם להכליל את הבעיה משני ממדים לממדים גבוהים יותר, ולשאול מהי כמות נקודות הסריג שבתוך כדור או אובייקטים אחרים.
בעיית המעגל הפרימיטיבית
הכללה אחרת היא לנסות ולמצוא את מספר הזוגות המספרים הזרים m ו-n כך ש- : .
בעיה זו נקראת בעיית המעגל הפרימיטיבית ומכיוון שהיא עוסקת במציאת הפתרונות הפרימיטיביים בלבד לבעיה המקורית. אם מספר הזוגות הנ"ל יסומן (V(r אזי הערכים של (V(r עבור הערכים הטבעיים הראשונים של r הם:
0, 4, 8, 16, 32, 48, 72, 88, 120, 152, 192 …
באמצעות אותם הרעיונות כמו אלו שבבעיית המעגל של גאוס ובאמצעות העובדה שההסתברות ששני מספרים טבעיים יהיו זרים היא \ 6/\pi^2, ניתן להסיק כי:
.
כמו בבעיית המעגל הרגילה, החלק הבעייתי בבעיית המעגל הפרימיטיבית הוא הורדת האקספוננט שבאיבר השגיאה. נכון לעכשיו האקספוננט הידוע הכי טוב הוא 221/304 + ε אם מניחים כי השערת רימן נכונה. אם לא מניחים את השערת רימן, החסם העליון הידוע הטוב ביותר הוא:
עבור קבוע חיובי c.
לקריאה נוספת
מסכת כלאיים פרק ה' משנה ה'.
WowWee
כיצרן ציוד מקורי החברה יצרה צעצועי פאוור ריינג'רס. בשנים האחרונות מתרכזת החברה בייצור רובוטי צעצוע בצורת חיות, בהם רובוטים בצורות תמנון, דינוזאור ודוב פנדה. כמו כן מייצרת רובוט בדמות אלביס פרסלי.
ב-1998 נמכרה WowWee לחברת הסברו, וב-2007 נמכרה לקבוצת Optimal Group.
גיבור לאומי
גיבור לאומי הוא גיבור תרבות ששמו, אישיותו ותיעוד מעשיו טבועים בתודעת הלאום ומשמשים מושא לגאווה. על פי רוב, תולדות חייהם של גיבורים לאומיים אינם מבוססים על תיעודים היסטוריים מהימנים כגון מסמכים, ותכונות הגיבור ומעשיו לא פעם מופרזים, מוגזמים ומקבלים נופך אגדי-מיתולוגי. ישנם גם גיבורים לאומיים המתועדים היטב, וכאלה שהם בדויים.
נוכחות הגיבור הלאומי בתודעת הלאום מתבטאת באזכורה של הדמות בשירי עם, בסיפורי עם ובמרכיבי פולקלור אחרים. גיבורים לאומיים משמשים גם כנושא ביצירות ספרותיות ובסרטי קולנוע. הגיבור הלאומי אהוד על ידי אנשים, או על ידי עם מסוים, ומשקף על פי רוב אידיאלים וערכים בתרבותם.
חייו של הגיבור הלאומי מתחילים כחיים רגילים כשל כל אדם, ומשתנים באופן יוצא דופן בעקבות אירועי חיים משמעותיים, לעיתים קרובות כתגובה לחוסר צדק חברתי ולעיתים כתגובה לאסונות טבע. מקרים נפוצים הם מקרים שבהם הגיבור הלאומי מוצג כמגנם של האנשים הפשוטים וכמסייע להמוני העם נגד דיכוי ועריצות או שחיתות של המבנה הממסדי, כגון מאבק במלך רע. במקרים אלו הוא לרוב, אך לא בהכרח, חי מחוץ לחוק בדרך כלשהי.
גיבורים לאומיים מפורסמיםː
דווה בוב
דווה בוב פוסטומה (בהולנדית: Douwe Bob Posthuma; נולד ב-12 בדצמבר 1992), הידוע בשם דווה בוב, הוא זמר-יוצר הולנדי.
ביוגרפיה
בשנת 2012 זכה בעונה הראשונה של תחרות הכישרונות "De beste singer-songwriter van Nederland" (הזמר-יוצר הטוב ביותר בהולנד), בהנחיית יוצרה חיל ביילן (Giel Beelen) בה המתמודדים כותבים את שיריהם בעצמם, שאחריה התפרסם במדינתו לאחר ניצחונו בתחרות.
סגנונו המוזיקלי כולל מוזיקת פולק וקאנטרי. בוב הוחתם בחברת ההקלטות יוניברסל מיוזיק גרופ ובשנת 2015 הוציא את אלבומו הראשון "Pass It On". ב-22 בספטמבר הוכרז על ידי רשות השידור AVROTROS בבחירה פנימית לייצג את הולנד בתחרות האירוויזיון לשנת 2016, עם השיר "Slow Down". ב-10 במאי הוא הופיע בחצי הגמר הראשון והעפיל לגמר. בתום ההצבעה בגמר שהתקיים ב-14 במאי סיים במקום ה-11 עם 153 נקודות. באותו חודש שוחרר האלבום השני "Fool bar" שכלל את שירו לאירוויזיון.
בשנת 2016, בוב הצהיר בראיון כי הוא ביסקסואל.
תחת ירח ערבי
תחת ירח ערבי הוא סינגל ראשון מתוך האלבום "ימי התום" של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במאי 1987. השיר נכתב על ידי פנחס שדה, הולחן ועובד על ידי רמי קלינשטיין.
השיר נכלל רק בגרסת התקליטור של האלבום כרצועת בונוס יחד עם השיר "העלמות אסורה".
קרב העיר סואץ
קרב העיר סואץ היה קרב במלחמת יום הכיפורים שניטש ב-24 וב-25 באוקטובר 1973 בין צה"ל לבין הצבא המצרי בעיר סואץ שבמצרים. היה זה הקרב הגדול האחרון לפני כניסת הפסקת האש לתוקף בחזית הדרום. הוא נסתיים בכישלון של צה"ל ברוב חלקי העיר ובאבדות כבדות לו, ונחשב לאחד המשגים הגדולים של ישראל במלחמה בחזית זו.
רקע
מלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום נפתחה ב-6 באוקטובר, כאשר הצבא המצרי צלח את תעלת סואץ ממערב למזרח לכל אורכה. המחצית הצפונית של חזית הצליחה הייתה נתונה לאחריותה של הארמייה המצרית השנייה, והמחצית הדרומית הייתה באחריותה של הארמייה המצרית השלישית.
לאחר תשעה ימים של קרבות בלימה פתחו כוחות צה"ל ב-15 באוקטובר במבצע אבירי לב – פעולה שמטרתה הייתה להקים ראש גשר ישראלי בגדה המערבית של התעלה, מתוך כוונה לשנות את מהלך המלחמה בזירה זו. כזירת הצליחה נקבע קטע התעלה המצוי מצפון לאגם המר הגדול ובצמוד אליו – ממש בגבול בין גזרות האחריות של שתי הארמיות המצריות.
ב-16 באוקטובר הוקם ראש הגשר הישראלי, ובימים הבאים צלחו יחידות משלוש אוגדות ישראליות אל הגדה המערבית של התעלה. שתיים מהן – אוגדה 162 בפיקודו של האלוף אברהם אדן, ואוגדה 252 בפיקודו של האלוף קלמן מגן - תקפו לכיוון דרום-מערב והרחיבו את ראש הגשר הישראלי, במטרה לנתק את קווי האספקה של הארמייה המצרית השלישית אל עורפה ולהטיל עליה מצור.
ב-22 באוקטובר קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה על הפסקת אש במלחמה (החלטה 338), והיא נכנסה באותו ערב לתוקפה. באותו יום הגיעו כוחות צה"ל לקרבת העיר סואץ שלחוף מפרץ סואץ, אך לא הצליחו לנתק את נתיב האספקה לארמייה השלישית שעבר מדרום לעיר. ישראל החליטה להמשיך בלחימה למחרת, 23 באוקטובר, בנימוק שהמצרים הפרו במהלך הלילה את הפסקת האש וניהלו קרבות נגד צה"ל באזורים שונים בגדה המערבית. במשך אותו יום הגיעו כוחות צה"ל לחוף מפרץ סואץ מדרום לעיר סואץ ובכך השלימו את כיתור הארמייה המצרית השלישית.
בשעות שלאחר חידוש הלחימה התחולל משבר מדיני ובינמעצמתי בין ישראל, ארצות הברית וברית המועצות, כאשר האחרונה איימה בהתערבות קונבנציונלית ואף גרעינית במלחמה במזרח התיכון אם לא ישוב צה"ל לקווי 22 באוקטובר ויסיר את המצור מעל הארמייה השלישית.
ב-23 באוקטובר קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה נוספת על הפסקת אש במלחמה (החלטה 339). לקראת הגעתם הצפויה של פקחי האו"ם לגדה המערבית של התעלה בעקבות החלטה זו, החליט פיקוד צה"ל לכבוש את העיר סואץ בטרם תיכנס הפסקת האש המחודשת לתוקפה.
העיר סואץ הייתה בעבר השלישית בגודלה במצרים. היו בה 260 אלף תושבים ומפעלי תעשייה רבים. מרבית תושבי העיר נמלטו ממנה בתקופת מלחמת ההתשה. כעת הייתה העיר נטושה וחרבה באופן חלקי, וההנחה הייתה שהיא תהיה מוגנת באופן חלש. לכיבושה הייתה צפויה להיות חשיבות מורלית - בעצם לכידתה של עיר מצרית גדולה, וכן חשיבות מבצעית - בהיותה בסיס לוגיסטי של הארמייה השלישית.
ההכנות לקרב
ב-24 באוקטובר בשעה 01:00 הורה מטה פיקוד הדרום לאוגדה 162 לכבוש את העיר. תת-אלוף אורי בן ארי, סגנו של אלוף הפיקוד, התקשר אל מפקד האוגדה האלוף אדן ופקד לכבוש את העיר "בתנאי שהיא לא סטלינגרד" (כלומר באזכור של ההגנה הנחרצת של הצבא האדום על העיר סטלינגרד במלחמת העולם השנייה). הפקודה להיכנס לסואץ הייתה הוראה של משה דיין, שהנחית אותה על מפקדת הפיקוד (הפקודה הכתובה נחשפה ביומן המלחמה של הפיקוד, כפי שנחשף בסרט 'קרב אחד יותר מדי'), בניגוד להחלטת הממשלה יום קודם. האלוף אדן העריך כי לא צפויה התנגדות מצרית משמעותית לכיבוש העיר באופן הדומה לסטלינגרד, משום שבקרבות האוגדה נגד המצרים ב-23 באוקטובר הורגשו התפוררות והתמוטטות של כוחותיהם ונלקח מספר גדול של שבויים. תוכנית הקרב שהכינה האוגדה קבעה כי שתיים מחטיבותיה יתקפו את העיר: חטיבה 460 (בפיקודו של אלוף-משנה גבריאל עמיר) תתקוף את דרומה של העיר לאורך חוף המפרץ, ממערב למזרח, ואילו חטיבה 500 (בפיקודו של אלוף-משנה אריה קרן) תפרוץ לתוך העיר מצפון מערב, על הכביש הראשי המוליך מקהיר אליה.
נוהל הקרב לפעולה נעשה בחופזה, בלחץ שעון החול של הפסקת האש המחודשת, ולכוחות נמסר רק מידע מודיעיני מועט.
הכניסה לעיר
בשעה 07:00 החלה חטיבה 500 לתקוף לעבר מבואות העיר וב-10:00 פרצה לתוכה מצפון-מערב. בראש נעו הטנקים של גדוד 433 בפיקודו של סגן-אלוף נחום זקן, ובו 21 טנקים מדגם שוט ו-15 נגמ"שים וזחל"מים. אחרי גדוד הטנקים נע גדוד הצנחנים המוקטן (בהרכב של פלוגה ומפקדת הגדוד) ובעקבותיו כוח חסדאי. גדוד הצנחנים, שמנה כ-90 לוחמים, היה רכוב על גבי תשעה נגמ"שים סובייטיים שנלקחו שלל מן המצרים ושלושה אוטובוסים. כוח חסדאי נע על גבי שני זחל"מים ושלוש משאיות. במאסף נעה פלוגת הסיור של החטיבה.
לאחר שהעמיק הטור הישראלי אל תוך העיר והגיע למרכזה, כשלושה קילומטרים משוליה, נפתחה לעברו אש מצרית חזקה. המצרים השתמשו בטילי נ"ט, רקטות נ"ט, מקלעים ורימונים. בין שלושת חלקי הטור כבר נפתחו קודם לכן פערים של מאות מטרים. לכל אחד מהם נגרמו אבדות כבדות ומאותו רגע לחם כל אחד מהם על חיי אנשיו במנותק מן האחרים (למעט פלוגת הסיור, שנחלצה מן העיר).
חבורת הפיקוד הקדמית של האוגדה נמצאה באותה עת כ-15 קילומטרים מן העיר (בסמיכות לגזרת הפעולה של החטיבה השלישית שלה (חטיבה 217)). בשעה 11:00 התבררה למפקד האוגדה אדן תמונת המצב של הסתבכות שלושת הכוחות בסואץ. אדן הבין שנוכח ההתנגדות המצרית אין טעם לדבוק בכוונה לכבוש את העיר. הוא פקד על חטיבה 500 לפעול לחילוץ הכוחות והורה לשתי חטיבותיו האחרות להעביר אליה כוחות לסיוע בכך. אדן דרש לקבל גם סיוע של חיל האוויר, אך הוא למעשה לא ניתן לכוחות הלכודים משום שלא היה מידע מדויק היכן הם נמצאים.
לחימת גדוד השריון
האש המצרית נפתחה לעבר גדוד הטנקים כאשר הגיע ל"צומת הארבעין" במרכז העיר. תוך דקות נפגעו מרבית מפקדי הטנקים וכלי הרכב, שעמדו בהם חשופים. טנקים נעצרו או סטו לסמטאות צדדיות. במאמץ רב חידש מפקד הגדוד קשר אלחוט עם חיילים שלא נפגעו בכלי הרכב ופקד על הגדוד להתקדם. הגדוד נע לפנים תוך שהוא יורה לצדדים, למעט שני טנקים שעלו באש ונשארו על נתיב התנועה. הוא התקדם עד לקצה השדירה הראשית בה נע (כביש קהיר-סואץ) והגיע ל"כיכר המשולש" שלחוף מפרץ סואץ בדרום-מזרח העיר. באותה עת מנו נפגעי הגדוד 18 הרוגים וכ-40 פצועים והוא היה נתון תחת אש מצרית מתמדת.
חטיבה 460 החלה בינתיים בהתקפתה על דרום העיר, ממערב למזרח, וכבשה חלק ממנו. בהוראת מפקדת האוגדה העבירה החטיבה תחת פיקוד חטיבה 500 את גדוד החרמ"ש 86 שפעל במסגרתה. גדוד 86 נע מזרחה לאורך החוף עד שחבר לגדוד 433. נפגעי הגדוד נאספו תחת אש ופונו.
במטרה לסייע בחילוץ כוח הצנחנים (ראו להלן) נע כעת גדוד החרמ"ש בנסיעה בזחל"מים תוך ייצור אש ברחובות סמוכים לשדירה הראשית של העיר, בתקווה ליצור לחץ שימוטט את האויב ויאפשר חבירה אל הצנחנים. המצרים השיבו אש, הפעולה לא נשאה פרי ו-23 מחיילי הגדוד נפצעו במהלכה. לקראת ערב פקד מפקד האוגדה על הגדודים 86 ו-433 לנוע מערבה לאורך החוף ולצאת מן העיר.
קציני רפואה של חטיבה 500 גילו תושייה ומיהרו לפרוס ליד שולי העיר את יחידות הרפואה של החטיבה. כמו כן הוזעקו מסוקים של חיל האוויר לפינוי נפגעים. פצועי גדוד 433 והפצועים מן הכוחות האחרים של החטיבה הובאו לשם, טופלו במהירות והוטסו לעורף, ובזכות זאת ניצלו חיי רבים מהם. אחד המסוקים נפגע ונהרגו שמונה אנשי צוות ולוחמים.
לחימת כוחות הרגלים
פלוגה ב' ומפקדת גדוד הצנחנים 564 נעו בעקבות גדוד הטנקים. משהגיע כוח הנגמ"שים שלו ל"צומת הארבעין" הוא נפגע מאש מצרית כבדה ושלושה מחייליו נהרגו מיד. הנגמ"ש של מפקד הגדוד נפגע מפגז נ"ט ונהרגו בו קצין הקשר, סמל מבצעים וקשר. המג"ד יוסי יפה והקמב"צ מיכה עשת וסמב"צ נוסף נפצעו אך המג"ד הצליח להורות לחייליו לנטוש את כלי הרכב, לפרוץ לבניינים הסמוכים ולהיערך להגנה. כן פקד על חייליו שבאוטובוסים שנעו רחוק יותר מאחור להצטרף לכוח חסדאי. שני נגמ"שים של הצנחנים ובהם פצועים הצליחו להיחלץ ממלכודת האש, לנוע לאחור ולצאת מן העיר.
דוד עמית, מפקד מחלקה מפלוגה ב', נטל את הפיקוד על הפלוגה ומפקדת הגדוד. הצנחנים טיהרו ארבעה בתים סמוכים ונכנסו לתוכם עם פצועיהם. רוב הצנחנים התרכזו בבניין גדול, שהתגלה שהוא מפקדת המשטרה של אותו רובע. הבניינים בהם התבצרו הצנחנים היו נתונים לאש מצרית מן הבתים הסמוכים להם והמצרים גם ניסו מספר פעמים לפרוץ לבניין המשטרה. אש ארטילרית של צה"ל שנורתה בהמשך היום בהכוונת קצין תצפית שהיה עם הצנחנים סייעה לכוח להגן על עצמו.
סגן-אלוף חסדאי נע עם אנשיו כקילומטר מאחורי הצנחנים. כאשר שמע על ההיתקלות בינם לבין המצרים הורה לאנשיו לרדת מכלי הרכב שלהם ולנוע קדימה ברגל. במהרה נפתחה אש מצרית כבדה גם נגד כוחו, שתפס מחסה בבניינים הסמוכים. לחסדאי היו נפגעים רבים. סגן מפקד חטיבה 500 שנע בסמוך לחסדאי נפצע קשה, וזחל"ם המודיעין של החטיבה שהיה עמו סטה לרחוב צדדי ונעלם. תשעת החיילים שהיו בו הוכרזו כנעדרים. לבסוף, פלוגת הסיור של החטיבה שנעה בנגמ"שים במאסף הכוחות הפורצים נפגעה באש המצרים ונסוגה לאחור כשעימה 16 נפגעים.
בהמשך היום פקד מפקד חטיבה 500 על גדוד הטנקים 429 של החטיבה לתקוף מצפון-מערב, על הכביש מקהיר לסואץ, ולחבור לצנחנים. הגדוד נתקל באש נ"ט מיד לאחר תחילת ההתקפה, טנק המג"ד נפגע וההתקפה הופסקה.
במקביל לכך נשלחה סיירת חרוב, בפיקוד חיים אורן, שהועברה מחטיבה 217 אל חטיבה 500, להיכנס לעיר מכיוון צפון-מזרח. הוא נע במטרה לחבור לצנחנים הנצורים במרכז העיר, הגיע לשדירה המרכזית של העיר (שעליה נעו הכוחות שנלכדו) ופנה עליה מערבה כשהוא סופג נפגעים עקב אש מצרית. מפקד הגדוד לא הצליח לאתר את מיקומם של הצנחנים, אבל בדרכו אל מחוץ לעיר זיהה את מיקומו של כוח חסדאי ודיווח עליו למפקד החטיבה אריה קרן מיד עם צאתו מן העיר.
בשעה 16:00 לערך נעו כוחות סיירת חרוב לפקודתו של קרן חזרה אל מקומו של כוח חסדאי, ואתו נגמ"שים מפלוגת סיור של החטיבה. בתוך זמן קצר הועמסו על כלי הרכב 60 פצועים מכוח חסדאי והכוח המפנה נע חזרה מערבה והוציאם מן העיר לטיפול. עם יתרת כוח חסדאי נותרו רק שישה פצועים שעבורם לא הספיק המקום בכלי הרכב.
היחלצות כוחות הרגלים
עם רדת החשיכה נותרו בתוך העיר שני כוחות הרגלים: כוח הצנחנים היה נצור במרחק של כ-3 קילומטרים מקווי צה"ל; הוא מנה 60 איש ש-23 מהם היו פצועים. כוח חסדאי הקטן נמצא שני קילומטרים מקווי צה"ל ועמו שישה פצועים.
מפקד האוגדה אדן שקל האם להורות לכוחות הלכודים להיחלץ רגלית, או להמתין לבוקר המחרת ולפעול לחילוצם בהתקפת שריון. לנוכח ידיעות שהגיעו כי המצרים מציבים בכבישי העיר מכשולים, מוקשים ונשק נ"ט הוא בחר באפשרות הראשונה.
כוח חסדאי נחלץ ראשון. הוא ניתק מגע עם המצרים בחיפוי ארטילרי ונע רגלית לצפון-מערב. הפצועים נישאו על ידי חבריהם כשקבוצות חלוץ ומאסף מגוננות עליהם. בשעה 20:30 הגיע הכוח לקווי גדוד 429.
מפקד חטיבה 500 פעל לשכנע בקשר את מפקד כוח הצנחנים דוד עמית להיחלץ בצורה דומה. האחרון סבר שהסיכון הוא גדול מדי וכי מוטב שהשריון יחלץ את הכוח עם בוקר. לאחר דין ודברים ממושך בהשתתפות מפקד האוגדה אדן, אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן וסגן-אלוף חסדאי ובהתערבות המג"ד יוסי יפה הפצוע והקמב"צ מיכה עשת הפצוע נפלה לבסוף ההחלטה להיחלץ רגלית.
ב-25 באוקטובר בשעה 02:30 יצאו הצנחנים לדרך ונעו בסמטאות צדדיות לכיוון צפון-מערב. שניים מן הפצועים נישאו באלונקות והיתר צעדו רגלית ונתמכו על ידי חבריהם. הצנחנים נעו במספר מקרים במרחק קצר מחיילים מצרים, אך לא נוצר ביניהם מגע אש. בשעה 04:45 הגיעו גם הצנחנים אל קווי צה"ל מצפון-מערב לעיר.
בבוקר 25 באוקטובר שבו ותקפו חטיבה 500 וחטיבה 460, והשתלטו בסיוע ארטילרי על מערב העיר סואץ וצפונה.
תוצאות הקרב
הקרב על סואץ הסתיים באבדות כבדות לצה"ל, שהצליח להשתלט רק על כשליש משטח העיר. הכישלון יוחס להכנה חפוזה ולקויה של הכוחות לפעולה, לתוכנית קרב אשר המעיטה מאוד משיעורה של ההתנגדות המצרית הצפויה להסתערות צה"ל על העיר, לכניסה שאננה מדי של כוחות צה"ל לעיר ובגלל הזמן המועט שנדרש בגלל הפסקת האש שנכפתה על צה"ל על ידי מועצת הביטחון של האו"ם.
צה"ל החל לתחקר את הקרב אך התחקיר הופסק בהוראת הרמטכ"ל מוטה גור ולקחיו לא הופקו ולא נלמדו. בספרו, "על שתי גדות הסואץ" כתב אדן: "אני מצטער על כך שהמשימה לכבוש את העיר סואץ הוטלה, ועל שלא התנגדתי לקבלה...".
החלטת הממשלה בעקבות הקרב על סואץ
בישיבת הממשלה שהתקיימה ביום 26 באוקטובר 1973 הוחלט למנוע מראש אפשרות שהצבא (בהוראת דיין) יחליט שוב להיכנס צבאית לעיר סואץ ללא אישור הממשלה. להלן ההחלטות שנתקבלו : א. לא ייעשה מצדנו מאמץ צבאי אופנסיבי יזום לכיבוש העיר סואץ המכותרת. ב. אם תבוא הצעת כניעה מצד האוכלוסייה האזרחית של העיר והצבא המצרי שבה - מוסמך מפקד צה"ל לקבל את הכניעה. ג. כניסת צה"ל לעיר טעונה אישור מוקדם של הממשלה.
הקרב בספרות
הסופר ס. יזהר התלווה, במלחמת יום הכיפורים, לאוגדה 252 בפיקודו של קלמן מגן, והוא מתאר בספרו גילוי אליהו את התדהמה שאחזה בחיילים שנכנסו לסואץ נוכח ההיתקלות הבלתי צפויה באש האויב. ויותר מאוחר
אלכסנדר קולישר
אלכסנדר קוּלישֶׁר (ברוסית: Алекса́ндр Миха́йлович Ку́лишер (אלכסנדר מיכאילוביץ' קולישר) 21 פברואר 1890 – 6 או 13 בפברואר 1942) היה משפטן, היסטוריון, ביוגרף ודמוגרף יהודי-רוסי, מומחה בינלאומי לענייני חוקה. הוא תרם לתאוריית התמורה הדמוגרפית.
ביוגרפיה
קולישר נולד בסנקט פטרבורג, למשפחה של משפטנים והיסטוריונים. לאחר שסיים תיכון בהצטיינות, הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, היכן שלמדו גם אביו ושני אחיו הגדולים. הוא התמחה במשך שנתיים באוניברסיטת אוקספורד אצל פול ווינוגרדוף, ולאחר מכן חזר לרוסיה והיה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם עסק במאבקי העצמאות האיריים מהפן החוקתי.
כישוריו החוקתיים באו לידי ביטוי במהפכת פברואר, עת קולישר לקח חלק פעיל ברפורמה הארגונית שעברה רוסיה, אולם כל פועלו ירד לטימיון במהפכת אוקטובר. קולישר ומשפחתו היו חברים במפלגה הדמוקרטית החוקתית, ולאחר שזאת הוצאה מחוץ לחוק בברית המועצות, הם נרדפו, ואלכסנדר ואחיו אף נעצרו. בעקבות הרדיפות, ברחו בני המשפחה מרוסיה, ואלכסנדר עבר בתחילה לאוקראינה ולאחר מכן לברלין, שם המשיך לפרסם ספרים ומאמרים אקדמיים. קולישר ניסה לקבל משרת מרצה אוניברסיטאית, הן באירופה והן בארצות הברית, אך לא התקבל, ככל הנראה בשל מוצאו היהודי.
ב-1923 השתקע קולישר בפריז, והשתלב הן בקרב הגולים הלבנים והן בחוגי הציונות הרוויזיוניסטית. הוא החל לפרסם מאמרים משפטניים בעיתון פוסלדנייה נובוסטי בעריכתו של פאבל מיליוקוב, בהם ניתח מצבים מדיניים מנקודת מבט של המשפט הבינלאומי. מקומו בעיתון היה כה בולט, שיריביו כינוהו "ביטאון מיליוקוב-קולישר". הוא הרצה באוניברסיטת סורבון, שם החל להתמקד בהגירה בנוסף למחקריו בענייני חוקה.
בקונגרס היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה ב-1935, כאשר ז'בוטינסקי הציע להביע עמדות חיוביות כלפי הדת ולהכניס לחוקת היסוד של הצ"ח כגון "השרשת קודשי הדת בחיי האומה", הביע קולישר את התנגדותו בנאום אתאיסטי אנטי-דתי. הוא הציג את הדת כ"גיבוב שטויות ואמונות שווא והבל", וטען בחריפות שאסור לתנועה פוליטית מתקדמת לבוא בברית עם גורמים דתיים, "ובייחוד לחרוט על דגלה ססמאות דתיות". וויכוחו של קולישר עם ז'בוטינסקי באותו כנס נחשב להיסטורי בקרב הרוויזיוניסטים. בסוף הכנס, הצביע קולישר, יחד עם אריה דיסנצ'יק, שמואל מרלין, יוחנן בדר, עדיה חורון ועוד שישה צירים נגד הנוסח שהציע ז'בוטינסקי, אולם רק קולישר וחורון עזבו את הצ"ח בעקבות ההחלטה.
קולישר לא ניתק לחלוטין את קשריו עם התנועה הרוויזיוניסטית, ושימש כשופט עליון של ברית הצה"ר גם לאחר הקמת הצ"ח.
ב-1941 ניסה קולישר לברוח מצרפת של וישי יחד עם אחיו, אך נעצר בניסיונו לעבור את הגבול לאזור החופשי. קולישר מת בפברואר 1942 במחנה ריכוז נואֶה-מוזאק.
הגותו
קולישר פרסם מספר ספרים בנושאים שונים, ביניהם ספרי משפטים העוסקים בחוקה, ביוגרפיות וספרי דמוגרפיה.
אלכסנדר קולישר, יחד עם אחיו יוג'ין קולישר, תרם להתפתחות תאוריית התמורה הדמוגרפית, לפיה המודרניזציה של ארצות גורמת לרוב לירידה הן בילודה והן בתמותה, כאשר לרוב הילודה פוחתת יותר מהתמותה. לפי התאוריה, תחילת התהליך הוא כאשר האוכלוסייה שעוברת את התמורה הדמוגרפית גדלה מהר יותר ויותר, הודות לירידה בתמותה. גם הילודה מתחילה לרדת, אך בפיגור ביחס לתמותה, ולכן נוצר עודף קבוע של לידות. עם הזמן, גדילת האוכלוסייה מאטה בעקבות צמצום הפערים בין התמותה לילודה, אף שהתמותה ממשיכה לרדת. הגדילה היחסית פוחתת, אף שהמספרים המוחלטים המתארים את הגדילה ממשיכים לעלות. לבסוף, ירידה חדה בילודה מונעת כל עודף ילודה, ואף עשויה לבשר על הקטנת האוכלוסייה. קולישר עסק גם בתחומים אחרים בדמוגרפיה, כמו הגירה ומלחמות, ופרסם ספרים בנושא.
קולישר החזיק בדעה לפיה מקור הקהילות היהודיות סביב הים התיכון בעת העתיקה, אינו בתפוצת יהודים לאחר חורבן הבית, אלא בהתגיירויות המוניות בתקופה שקדמה לחורבן, החל מימי החשמונאים. הוא האמין שעיקר המתגיירים היו פניקים, שלשונם ועולמם התרבותי היו קרובים לאלה של המקרא והיהדות, ועל כן קבלת היהדות הייתה קלה להם יחסית. קולישר סבר שרק בדרך זו ניתן להסביר את הגידול העצום באוכלוסייה היהודית במאות הראשונות לספירה. את התאוריה הזאת קיבל עדיה חורון, והיא הייתה לאחד מיסודות התפיסה ההיסטורית של תנועת הכנענים.
קולישר היה ליברל ודמוקרט, והביע תמיכה קבועה בדמוקרטיות האנגלו-סַקסיות.
פתיחת רץ המלך
פתיחת רץ המלך היא פתיחת שחמט שמתחילה במהלכים: הלבן תוקף את משבצת ו7 של השחור, ומונע מהיריב את קידום החייל מ-ד7 ל-ד5. בהימנעותו של הלבן מלפתח את הפרש ל-ו3, הוא מותיר לעצמו את האפשרות לקדם את החייל מ-ו2 ל-ו4. האפשרות לקידום כזה של החייל בהמשך דומה לגמביט המלך ומשחק וינה, שתי פתיחות שגם להן מאפיין זה, וניתן לעבור בהמשך למצב דומה לפתיחות אלו. פתיחות דומות נוספות שאפשר לעבור אליהן הן פתיחה איטלקית והגנת שני הפרשים.
אנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקודים C23 ו-C24.
היסטוריה ושימוש
פתיחת רץ המלך היא אחת מהפתיחות העתיקות ביותר. היא פותחה על ידי השחמטאים הספרדים לואיס רמירז דה לוסנה ורוי לופס דה סגורה ושוחקה על ידי השחמטאי הצרפתי פילידור. בנט לארסן, רב אמן דני בשחמט, היה זה שהחיה פתיחה זו בשנת 1964. למרות נדירותה בעת החדשה, לעיתים נעשה שימוש בפתיחה זו כהפתעה על ידי שחקנים כמו קספרוב. נאן משתמש בה כדי להימנע מהגנת פטרוב (1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ו6), ופטר לקו שיחק אותה באליפות העולם 2007 נגד קראמניק, הידוע כשחקן קבוע של הפטרוב.
ויבר אדמס בספרו הקלאסי, הלבן - לשחק ולנצח, טען כי פתיחת רץ המלך כופה ניצחון ללבן בגלל המהלך השני. עם זאת, הוא לא היה מסוגל להוכיח זאת על ידי הבסת שחקנים חזקים ממנו, ומאוחר יותר נטש את פתיחת רץ המלך לטובת משחק וינה, וטען לגביה את אותה טענה. רב האמן, ניק דה פיירמיאן, במהדורה ה -14 של הספר, פתיחות שחמט מודרניות, מסכם כי פתיחת רץ המלך מובילה לשוויון כאשר שני הצדדים מציגים משחק טוב, והעיר כי, "בין השחקנים מודרניים רק בנט לארסן שיחק את זה הרבה, אבל גם קספרוב נתן לו ניסיון (זכייה נגד ברייב)".
וריאציות עיקריות
עקב העובדה שהמהלך השני (מצד הלבן) בפתיחת רץ המלך לא מהווה איום ישיר לשחור, לאחרון יש מספר דרכים אפשריות לתגובה. לכן, לפתיחה זו יש מספר וריאציות.
הגנת ברלין: 2...פ-ו6
המהלך השני, הפופולרי ביותר של השחור במשחק השחמט, הוא פ-ו6, משום שהוא מכריח את הלבן להחליט כיצד להגן על הרגלי שלו הנמצא ב-ה4. אם הלבן בוחר להגן על ידי קידום רגלי ל-ד3, על השחור להיזהר שלא להיסחף לתוך וריאציה נחותה של גמביט המלך הנדחה. אפשרויות להימנע ממלכודת זו הן:
לפעמים בוחר הלבן בפתיחת רץ המלך כדי לעבור לפתיחה איטלקית תוך כדי מניעת אפשרות מהשחור לשחק את הגנת פטרוב. לדוגמה:
גמביט אורסוב
גמביט אורסוב נקרא על שם הנסיך הרוסי סרגיי סמיונוביץ' אורסוב (1827-1897). לאחר 2 ...פ-ו6 3. ד-4, ה:ד4 (3... פ:ה4 4.ד:ה5 נותן ללבן יתרון מסוים) 4. פ-ו3 השחור יכול לעבור להגנת שני הפרשים עם 4...פ-ג6, או לדחות את הגמביט עם 4...ד5 5.ה:ד5, ר-ב4+ 6.ג3 (מומלץ על ידי מיכאל גאוולר כדי להרוויח חייל על חשבון זכויות הצרחה) ו- 6...מה-ה7+ 7.ר-ה2 ד:ג3, כאשר 8.ב:ג3 או 8.פ:ג3, שניהם מציעים סיכויים שווים בערכם. במקום זאת, השחור יכול לקבל את הגמביט עם 4...פ:ה4 5.מה:ד4 פ-ו6 (5...פ-ד6? 6. 0-0 נותן ללבן עמדת תקיפה מכרעת), והלבן ימשיך עם פ-ג3, ר-ז5, מה-ח4, 0-0-0, ובדרך כלל מתכוון לפגוש ...0-0 ו...ח6, עם הקרבת כלי על ידי ר:ח6, חושף את המלך השחור. לשחור יש עמדה מוצקה ללא חולשות ברורות אבל ללבן יש הזדמנויות התקפה. הגעה לגמביט אורסוב נעשית לפעמים גם באמצעות הגנת פטרוב לאחר:
גמביט בודן-קיזריצקי
גמביט בודן-קיזריצקי נקרא על שמם של השחמטאים שמואל בודן וליונל קיזריצקי. בודן פרסם ניתוח ראשון למהלך זה בשנת 1851. מומחי פתיחות שחמט מעריכים כי לאחר 2 ... פ-ו6 3.פ-ו3 פ:ה4 4.פ-ג3 פ:ג3 5.ד:ג3 ו6, התקפת הלבן לא בדיוק שווה חייל. המשחק עשוי להמשיך בצורה הבאה: בפועל, החוסר בהתפתחות של השחור ושלילת זכותו להצרחה קטנה יכולים להיות בעייתיים.
מהלכים בטוחים יותר עבור השחור, על פי פול מורפי, הם אחת מהדרכים הבאות: על פי בובי פישר בספרו, 60 המשחקים הבלתי נשכחים שלי, בדרך השנייה, ללבן אין פיצוי על הרגלי.
השחור יכול גם להגן על החייל עם 3 ... פ-ג6 ומעבר להגנת שני הפרשים. הוא חייב, עם זאת, להיות מוכן להציע גמביט בעצמו לאחר 4.פ-ז5. הלבן יכול לבצע מהלך דמוי גמביט בודן-קיזריצקי עם 4. 0-0 פ:ה4 5.פ-ג3. מהלכים נוספים אך חריגים הם:
ההגנה הקלאסית: 2...ר-ג5
ההגנה הקלאסית היא תגובה סימטרית של השחור - 2...ר-ג5. הלבן יכול אז לעבור למשחק וינה (3.פ-ג3) או לפתיחה איטלקית (3.פ-ו3) או להישאר בפתיחת רץ המלך עם גמביט כנף (3.ב4) או ואריציית פילידור (3.ג3).
תוצאת גמביט הכנף מביאה לעמדות דומות לאלו של גמביט אבנס. הוא יכול להפוך לגמביט אבנס למשל על ידי:
3. ב4 ר:ב4
4. ג3 ר-א5
5. פ-ו3 פ-ג6
התגובה האנרגטית ביותר של השחור לואריציית פילידור היא הגמביט הנגדי של לואיס, 3.ג3 ד5, על שם השחמטאי והסופר האנגלי ויליאם לואיס (1787-1870) שפרסם ניתוח של מהלך זה ב-1834.
תגובות נוספות של השחור
השימוש במהלכים אחרים של השחור כתגובה למהלך השני של הלבן, נעשה לעיתים נדירות. האפשרויות הן:
ציפוי אלקטרוסטטי
ציפוי אלקטרוסטטי הוא תהליך ייצור, המשמש בתעשייה לצביעה של חלקים, לרוב מתכתיים, באבקה או בצבע נוזלי תוך שימוש בחשמל סטטי.
בתהליך היישום, אבקת הציפוי או הצבע הנוזלי המכילים מרכיבי מתכת, נטענים במטען חשמלי על ידי אלקטרודה. את המוצר שאותו רוצים לצפות מחברים להארקה וכך נוצר שדה חשמלי בין האלקטרודה והמוצר. חלקיקי הצבע הטעונים מרוססים לתוך השדה החשמלי, נמשכים לעבר המוצר, עוטפים אותו ונצמדים אליו, ולאחר מכן הציפוי נאפה בתנור עד להתקשות.
בצביעה אלקטרוסטטית ישנה חשיבות ליחס בין הכוח החשמלי לבין האנרגיה הקינטית של החומר וכח הכבידה.
יתרונותיה של שיטה זו הם מהירות היישום, פיזור אחיד ועמידות גבוהה בתנאי מזג אוויר קשים.
Disco (אלבום)
Disco (בעברית: דיסקו) הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג. האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 2020 על ידי חברות התקליטים BMG רייטס מנג'מנט ו-Darenot. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
רקע והפקה
מינוג הוציאה את אלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Golden, באפריל 2018. האלבום הכיל בתוכו את סגנונות הקאנטרי-פופ והדאנס-פופ, ונחל הצלחה מסחרית, בכך שלראשונה נחתה הגיע מינוג למקומות הראשונים במדינות כמו בבריטניה ואוסטרליה. לאחר מכן, האלבום קיבל את מעמד הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי. לאחר מכן, הוציאה מינוג את אלבום הלהיטים הרביעי שלה, Step Back in Time: The Definitive Collection ביוני 2019, שהגיע היישר אל המקום הראשון גם בבריטניה ובאוסטרליה בעקבות הופעתה בפסטיבל גלסטונברי. היא הצהירה שהיא רוצה ליצור "אלבום פופ-דיסקו" ולחזור להקליט חומר חדש לאחר ההופעה. העבודה עצמה על האלבום נמשכה גם במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020, כאשר מינוג השתמשה באולפן ביתי להקלטה בזמן שהיית בהסגר.
ב-21 ביולי 2020, הכריזה מינוג על צאת אלבום חדש שיקרא Disco, וחשפה את עטיפתו והסינגל הראשון מתוכו, "Say Something", שיצא לאור ב-23 ביולי.
גנרל חיל
"גנרל חַיִל" הוא דרגה המקבילה לגנרל שלושה כוכבים - לוטננט גנרל, או לגנרל ארבעה כוכבים - גנרל. הדרגה התקיימה בכמה מדינות, ושימשה להבדלים בין הגנרלים השונים, או כתואר נלווה לדרגת הגנרל.
אוסטריה-הונגריה
בצבא האוסטרו-הונגרי היו שלוש דרגות של גנרל:
דרגת גנרל חיל הרגלים נוצרה בשנת 1908, וקודם לכן גם ביחידות הרגלים ניתנה דרגת פלדצוגמייסטר.
מבחינה היסטורית, דרגת גנרל חיל התותחנים (בגרמנית: Feldzeugmeister - מפקד החימוש בשדה הקרב" בהונגרית: Táborszernagy) הייתה שוות ערך ללוטננט גנרל. בצרפתית היה קיים התואר grand maitre d'artillerie, מתקופת פיליפ השישי, מלך צרפת, לתאר את התפקיד הנ"ל.
בולגריה
בממלכת בולגריה מהקמתה בשנת 1878 הייתה הדרגה הגבוהה ביותר דרגה צבאית של "גנרל" (בולגרית: генерал), אך בשנת 1897 דרגה זו פוצלה לשלושה; גנרל חיל הרגלים (генерал. пехотата), גנרל חיל הפרשים (генерал. кавалерията) וגנרל חיל התותחנים (генерал. артилерията). הדרגה הוחלפה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר בולגריה הפכה לגרורה של ברית המועצות, בדרגה כללית של גנרל.
הוורמאכט
בוורמאכט גנרל חיל (General der Waffengattung) הייתה דרגה של כוחות היבשה ושל הלופטוואפה, וסימלה את הזרוע שבה שירת הגנרל. הדרגה הייתה שוות ערך לדרגת אדמירל בקריגסמרינה, אובר-גרופנפיהרר בוואפן אס אס, ודרגת OF-8 בנאט"ו.
בונדסוור
כאשר נוסד הבונדסוור, הוחלפו הדרגות הקודמות עם אלה הנוכחיות. דרגת גנרל חיל לא בוטלה, אולם כיום היא אינה משמשת כדרגה, אלא כתיאור תפקיד הקצין. לדוגמה היינץ גינתר גודריאן החזיק בדרגת גנרל מפקח חיל השריון במשך תקופה מסוימת.
פולין
בצבא הפולני הייתה דרגת גנרל חיל שוות ערך לדרגת לוטננט גנרל.
האימפריה הרוסית
פטר הגדול יצר את דרגות גנרל חיל הרגלים וגנרל חיל הפרשים בצבא האימפריה הרוסית בשנת 1699.
סיטרואן m35
סיטרואן m35 (בצרפתית: Citroën M35) היא מכונית קופה, בעלת מנוע ונקל, הגוף מבוסס על דגם סיטרואן אמי (גרסת דגם 8 אמי), מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1969–1971.
יוצרו 267 יחידות, מהן 212 יחידות בשנת 1970.
המנוע פותח בשנת 1967 על ידי חברת Comotor אשר הוקמה על ידי חברת סיטרואן ויצרנית הרכב הגרמנית NSU, במטרה לפתח מנועי ונקל.
מנוע הונקל של הסיטרואן m35 היה זהה למנוע הונקל של הNSU Ro 80 הגרמני.
שרה מונטייל
שרה (סַַריטה) מונטייל (בספרדית: Sara Montiel; 10 במרץ 1928 – 8 באפריל 2013) הייתה שחקנית וזמרת ספרדייה, דמות נערצת בספרד. הופיעה בסרטים בספרד, מקסיקו וארצות הברית.
ביוגרפיה
היא הופיעה ב-14 סרטים בספרד ואחר כך עברה עם אמה למקסיקו שם המשיכה להופיע בהצלחה בסרטים ומשכה את תשומת ליבם של במאי הוליווד.
ב-1954 הופיעה בסרט ורה קרוז בבימויו של רוברט אלדריץ', לצדם של גרי קופר וברט לנקסטר.
ב-1956 הופיעה בסרט "סרנדה" בבימויו של אנתוני מאן, לצדם של מריו לנצה, ג'ואן פונטיין ווינסנט פרייס. כעבור שנה נישאה לאנתוני מאן.
ב-1957 הופיעה בסרט "מרוץ חץ המוות" ("Run of the Arrow") לצדו של רוד סטייגר.
ב-1957 חזרה לספרד והמשיכה להופיע בסרטים ובהקלטות שירים. היא הפכה לשחקנית וזמרת נערצת בספרד.
ב-1958 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "מוכרת הפרחים" ("La Violetera") ובו שרה את השיר המזוהה ביותר אתה, על מוכרת הסיגליות. היא קבלה עבור תפקידה בסרט מיליון דולר שזה היה סכום עתק בתקופתו של פרנקו.
ב-1974 הודיעה על פרישתה מהופעות בסרטים אבל המשיכה בהופעות חיות, הקלטות והופעות בטלוויזיה.
היא נחשבת "לאחת השחקניות החשובות בתולדות ספרד", ותוארה בעיתונות ספרד כ"מיתוס הקולנוע הספרדי". מונטייל נחשבה בזמנו כ"אישה היפה ביותר בספרד של המאה ה-20". היא הופיעה בכמעט 50 סרטים והקליטה כ-500 שירים.
ב-2003 קיבלה את מדליית זהב עבור עבודתה (Medalla de Oro al Mérito en el Trabajo) מטעם ממשלת ספרד.
היא מתה מהתקף לב בביתה במדריד בגיל 85. אלפים ליוו את ארונה לבית הקברות במדריד.
הבמאי פדרו אלמודובר נתן לה מחווה בסרטו חינוך רע כשהשחקן גאל גרסיה ברנאל לבוש בקרוס-דרסינג מחקה אותה בקולה.
משפחה
מונטייל הייתה נשואה ארבע פעמים:
יו בולטון ג'ונס
יו בולטון ג'ונס (באנגלית: Hugh Bolton Jones; 20 באוקטובר 1848 – 24 בספטמבר 1927) היה צייר נוף אמריקאי. הוא שיתף סטודיו עם אחיו פרנסיס קוטס ג'ונס למשך שארית חייו הארוכה. הוא התפרסם בזכות תיאוריו הריאליסטיים של סצנות כפריות רגועות במזרח ארצות הברית בתקופות שונות בשנה.
רד ולווט
רד ולווט (באנגלית: Red Velvet; בהנגול: 레드 벨벳) היא להקת בנות דרום קוריאנית שהוקמה ומנוהלת על ידי SM Entertainment. הלהקה הוכרזה רשמית ב-1 באוגוסט 2014 כאשר פורסם הסינגל הדיגיטלי "Happiness". בלהקה חברות חמש בנות; איירין, סולגי, וונדי, ג'וי וירי, שהצטרפה ללהקה במרץ 2015, לאחר פרסום המיני-אלבום הראשון שלהן, Ice Cream Cake. מבחינה מוזיקלית, הפעילות של רד ולווט משקפת את שם הלהקה שלהם: הצד האדום ("Red") שלהן מסמל בעיקר את שירי הפופ, האלקטרוני, הפאנק וההיפ הופ, ואילו צד הקטיפה ("Velvet") שלהן מתמקד ב-R&B בהשפעת שנות ה-90 עם אלמנטים של בלדה וג'אז.