cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהומות בצרפת (2023)
המהומות
בלילה השלישי למהומות נעצרו יותר מ-600 פורעים שניפצו חלונות ראווה של חנויות, שרפו מכוניות, השחיתו רכוש, ערכו ביזה בחנויות, ירו זיקוקים וניסו להקים מחסומים מאולתרים ברחבי המדינה. כמו כן בניין עירייה בקלישי סו בואה, אחד מפרוורי פריז, הוצת וכן בנק בנאטר. כוחות הביטחון פיזרו את המפגינים בגז מדמיע. בלילה זה העימותים התרחבו גם למרסיי ולערים נוספות בצרפת, אך המוקד נותר בפריז.
בלילה הרביעי נעצרו כ-1,300 מפגינים, למחרת נקבר הנער שנהרג בידי השוטר. במהלך המחאות הושחתה אנדרטה לזכר יהודי צרפת שנרצחו בשואה.
בלילה החמישי התקיימו מהומות בפריז, מרסיי, ניס ושטרסבורג, ועל פי משרד הפנים של צרפת נעצרו כ-720 מפגינים.
במספר ערים הסמוכות לפריז הוכרז עוצר, והתחבורה הציבורית הושבתה כליל במהלך הלילות.
כמו כן, התפשטו המהומות אל המחוזות של צרפת שמעבר לים, ובמהומות שפרצו בגיאנה הצרפתית נהרג אזרח בן 54 מכדור תועה.
תגובות
נשיא צרפת, עמנואל מקרון, הביע צער על המקרה וגינה את ההרג. גם הכדורגלן קיליאן אמבפה גינה את ההרג.
דעת הקהל הצרפתית נחלקת, בעוד שרבים בצד השמאלי של המפה מזדהים עם הכעס והאכזבה של המתפרעים, הרי בצד הימני של המפה טוענים שלמרות האמפתיה אין להעניק לגיטימציה להתפרעויות, ויש לעשות הכל כדי לעצור אותן. התאחדות השוטרים הלאומית (Alliance Police Nationale), האיגוד המקצועי הגדול ביותר של השוטרים, גינתה את "האספסוף הפראי" האחראים לשריפת יותר מ-2,000 מכוניות וביזת מאות חנויות. Unsa, ארגון שוטרים אחר, קרא "לצאת לקרב" ו"להילחם כי הממשלה יודעת שזה חייב להתבצע". מנהיגי ימין רבים, ובראשם לה פן, קראו לנשיא מקרון להכריז על מצב חירום במדינה, והביעו ביקורת על השעייתו של השוטר לתמיד, ואף פתחו קרן לאסוף כסף לתמוך בשוטר ומשפחתו.
לפי הניו יורק טיימס, ההתפרעויות הרחיבו את הקרע בין התושבים הוותיקים לבין המהגרים: "ככל שהתעצמו האלימות והמהומות, הגינויים פינו את מקומם להבעת נאמנות לאומית – אלו התומכים בחוק וסדר שמשליטה המשטרה הצרפתית, ואלו שרואים בה כגוף גזעני, שאנשיה מונעים מרעיונות גזעניים. העימות הקטלני בין המשטרה לנער ממוצא אלג'יראי הפך למעין מבחן רורשאך לחברה הצרפתית המפולגת, ומה שהצרפתים רואים בכתמי הדיו נראה יותר ויותר מכוער".
ב-2 ביולי הודיע משרד הפנים הצרפתי כי החל מליל המחרת, 3 ביולי, יוטלו הגבלות על גישה לאינטרנט בשעות הלילה.
בלילה השישי והשביעי למהומות החלו התארגנויות של אזרחים צרפתים להיאבק בפורעים ולהסגיר אותם לידי המשטרה המקומית.
תגובות בעולם הערבי
נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, האשים את צרפת בעקבות ההרג ודיכוי המהומות כי היא "מדינה גזענית שמדכאת מוסלמים".
דובר משרד החוץ האיראני, נאסר כנעני, קרא לממשלתו של מקרון "לכבד את עקרונות הכבוד האנושי, חופש הביטוי וזכויות האזרחים להפגין בדרכי שלום". וזאת בעקבות בקורתה של צרפת כלפי דיכוי מחאות החיג'אב מצד המשטר האיראני חודשים קודם לכן.
ספרות אפריקאית
ספרות אפריקאית מתייחסת לספרות שנכתבה ביבשת אפריקה, או שנכתבה בשפות אפריקאיות ואפרו-אסיאתיות. הספרות האפריקאית העתיקה ביותר מתוארכת לכתבי מצרים העתיקה. דוגמאות מאוחרות יותר של ספרות אפריקאית ניתן למצוא במאה הרביעית לספירה. היצירה האפריקאית הידועה ביותר היא כבר נגשת, " ספר המלכים" האפוס הלאומי החבשי.
נושא נפוץ במהלך התקופה הקולוניאלית הוא נרטיב העבדות, שנכתב לרוב באנגלית או בצרפתית עבור קהל מערבי. בין הספרים הראשונים של הספרות האפריקאית שזכו לשבחי ביקורת עולמית משמעותית היו הרומן הכל קורס, מאת צ'ינואה אצ'בה, שפורסם ב-1958. ספרות אפריקאית בשלהי התקופה הקולוניאלית מציגה יותר ויותר נושאים של חירות האדם ועצמאות.
הספרות הפוסט-קולוניאלית, החל משנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הפכה למגוונת יותר ויותר, כאשר כמה סופרים חוזרים לשפות האם שלהם. נושאים נפוצים כוללים את ההתנגשות בין עבר להווה, מסורת וקדמה, העצמי מול הקהילה, כמו גם פוליטיקה ומודרניזציה. בסך הכל, ניתן לאמר כי סופרות נשים מיוצגות היום הרבה יותר טוב בספרות האפריקאית מאשר היו לפני קבלת העצמאות של המדינות ביבשת. האינטרנט שינה גם הוא את הנוף של הספרות האפריקאית, והוביל לעליית פלטפורמות קריאה ופרסום דיגיטליות.
רקע
הספרות האפריקאית העתיקה ביותר מתוארכת לכתבי מצרים העתיקה. ספרות מצרים העתיקה, נכתבה במצרית קדומה, עם כתב הירוגליפים, במשך אלפיים שנה לפחות, מהתקופה הפרעונית ועד סוף השלטון הרומי. הספרות המצרית של צפון אפריקה היא, אחרי הספרות השומרית של מסופוטמיה, העתיקה ביותר בעולם. בין היצירות הידועות ביותר ניתן למנות את ספר המתים המצרי העתיק, כתבי הפירמידות וספר הפרה השמימית. באופן כללי ספרים אלו כתובים בכתב חרטומים או בכתב היראטי על גלילי פפירוס, או חקוקים בכתב הירוגליפים על קירות אבן באנדרטאות של מצרים.
ספרות בעל פה
הז'אנר העתיק ביותר של ספרות בעל פה באפריקה הוא סיפור בעלי החיים. לעיתים קרובות מאוד בעבודות אלה מוצג גיבור ערמומי (טריקסטר), שבתפקידו יכולים לפעול ארנבת, צב, עכביש. מאפיין של סיפורי בעלי חיים אפריקאיים הוא שהם (בצורתם הקלאסית) אינם מכילים מוסר.
ספרות בעל פה (או אורטורה, המונח שטבע החוקר האוגנדי פיו זירימו), שקדקמה לספרות בכתב, עשויה להיות בפרוזה או בשירה. הפרוזה היא לרוב מיתולוגית או היסטורית ולעיתים קרובות כוללת סיפורים על דמות של תכסיסן (טריקסטר - אנ'). מספרי סיפורים באפריקה משתמשים לפעמים בטכניקות קריאה ותגובה כדי לספר את הסיפורים שלהם. השירה לרוב מתארת שיר סיפורי המבוסס על אנקדוטה קצרה אשר מבוצעת לעיתים קרובות באמצעות שירה אפית, שיר עבודה, שירה פולחנית, ושירת שבח על שליטים ומנהיגים בולטים אחרים. זמרי הלל, פייטנים המכונים לפעמים "גריוטים", מספרים את סיפוריהם באמצעות מוזיקה. כמו כן, מושרים, לעיתים קרובות, שירי אהבה, שירי עבודה, שירי ילדים, יחד עם מכתמים, פתגמים וחידות. מסורות בעל פה אלו קיימות בשפות רבות כולל פולה, סוואהילית, האוסה ווולופית.
ההקלטה של היצירות שבעל פה באפריקה החלה במהלך התקופה הקולוניאלית. האספנים הראשונים של אגדות מקומיות היו נוסעים ומיסיונרים של המאות ה-17–18. הודות לכך, נשמרו יצירות אמנות עממיות, שהפכו מבוקשות עם צמיחת התודעה הלאומית של אפריקה. כמה יצירות זכו לתחייה עקב התרגום בחזרה משפות אירופאיות לשפת העמים שמהם הן תועדו.
צורה מרכזית של ספרות אפריקאית בעל פה היא האפוסים השונים, הסיפורים הפיוטיים האפיים של סודן מתוארכים למאה ה-10.
באלג'יריה, השירה בעל פה הייתה חלק חשוב במסורות הברבריות כאשר רוב האוכלוסייה לא ידעה קרוא וכתוב. שירים אלה, שנקראו "יספרה", שימשו להיבטים של החיים הדתיים והחילוניים כאחד. השירים הדתיים כללו סיפורים נבואיים ושירי כבוד לקדושים. השירה החילונית יכולה להיות על חגיגות כמו לידות וחתונות, או יל מנת להלל לוחמים גיבורים. כדוגמה נוספת, במאלי ממשיכים לשדר ספרות בעל פה או סיפורי עם ברדיו בשפת האם בומה.
ספרות פרה-קולוניאלית
דוגמאות לספרות אפריקאית טרום-קולוניאלית הן רבות. באתיופיה קיימת ספרות משמעותית שנכתבה בגעז, המתוארכת למאה הרביעית לספירה. היצירה הידועה ביותר במסורת זו היא הכבר נגשת, או "ספר מלכים". צורה פופולרית אחת של סיפור עממי אפריקאי מסורתי הוא סיפור ה"טריקסטר" (תכסיסן - אנ'), שבו חיה קטנה משתמשת בשכלה כדי לשרוד מפגשים עם יצורים גדולים יותר. דוגמאות לתחבולות כאילו כוללות את אננסי, עכביש בפולקלור של אנשי האשנטי בגאנה, איג'פה, צב בפולקלור היורובי של ניגריה, וסונגורה, ארנבת שנמצאת בפולקלור המרכז ומזרח אפריקאי. יצירות אחרות בכתב יש בשפע, בעיקר בצפון אפריקה, באזורי הסאהל של מערב אפריקה ובחוף הסווהילי. מטימבוקטו בלבד, יש כ-300,000 או יותר כתבי יד חבויים בספריות ובאוספים פרטיים שונים, רובם כתובים בערבית אך חלקם בשפות האם (פולה וסונגהאי). רבים נכתבו באוניברסיטת טימבוקטו המפורסמת. החומר מכסה מגוון רחב של נושאים, כולל אסטרונומיה, שירה, משפט, היסטוריה, אמונה, פוליטיקה ופילוסופיה. ספרות סוואהילית, שואבת השראה מתורות אסלאמיות אך התפתחה בנסיבות ילידיות, אחת היצירות המפורסמות והמוקדמות ביותר בספרות הסוואהילית היא אוטנדי ווה טמבוקה "סיפורה של טמבוקה".
במגרב, צפון אפריקאים כמו אבן ח'לדון התפרסמו מאוד בספרות הערבית. צפון אפריקה בימי הביניים התגאתה באוניברסיטאות כמו אלה של פאס וקהיר, עם כמויות גדולות של יצירות ספרות שונות.
ספרות אפריקאית קולוניאלית
היצירות האפריקאיות המוכרות בעיקר במערב מתקופות הקולוניזציה וסחר העבדים הן בעיקר נרטיבים של עבדים, כמו "הסיפור המעניין על חייו של אולאודה אקווינו, או גוסטבוס ואסה, האפריקאי" (1789) של אולאודה אקוויאנו, עבד אפריקאי משוחרר שפעל לביטול העבדות.
ב-1891 פורסם הספר גואנה פאו: סיפורה של נסיכה אפריקאית. הספר פורסם באנגלית על ידי ג'וזף וולטרס יליד ליבריה בן שבט הואי, והוא היצירה המוקדמת ביותר שפורסמה באנגלית על ידי אפריקאי ילידי.
עם תום מלחמת העולם השנייה החל תהליך הדרגתי נרחב של דה-קולוניזציה. רבים במערב החלו למאוס באימפריאליזם, ותנועות לאומיות רבות קמו ברחבי היבשת. בשתי מלחמות העולם לחמו מדינות אירופה ברחבי היבשת, בעיקר בחלקה הצפוני, ובעשורים שלאחר מכן, החלו להשתחרר רוב ארצות היבשת מהשלטון האירופאי ולקבל עצמאות.
בתקופה הקולוניאלית החלו אפריקנים שנחשפו לשפות מערביות לכתוב באותן לשונות. בשנת 1911 פרסם ג'וזף אפרים קייסלי הייפורד (הידוע גם בשם אקרה אגינם) מחוף הזהב (כיום גאנה) את מה שהוא כנראה הרומן האפריקאי הראשון שנכתב באנגלית, "Ethiopia Unbound: Studies in Race Emancipation". למרות שהיצירה נעה בין סיפורת להסברה פוליטית, פרסומה וביקורות חיוביות בעיתונות המערבית מסמנים מפנה בספרות האפריקאית.
בתקופה זו החלו לצוץ מחזות אפריקאים שנכתבו באנגלית. הרברט אייזק ארנסט דלומו מדרום אפריקה פרסם ב-1935 את המחזה האפריקאי הראשון בשפה האנגלית, The Girl Who Killed to Save: Nongqawuse the Liberator. בשנת 1962, נגוגי וה ת'יונגו מקניה כתב את הדרמה המזרח אפריקאית הראשונה, הנזיר השחור, סיפור אזהרה על " שבטיות " (אפליה בין שבטים אפריקאים).
בין הקטעים הראשונים של הספרות האפריקאית שזכו לשבחי ביקורת עולמיים משמעותיים היה הרומן הכל קורס, מאת צ'ינואה אצ'בה. הרומן פורסם ב-1958, בסוף העידן הקולוניאלי וניתח את השפעת הקולוניאליזם על החברה האפריקאית המסורתית.
ספרות אפריקאית בשלהי התקופה הקולוניאלית (בין סוף מלחמת העולם הראשונה לעצמאות) עסקה יותר ויותר בנושאים של חירות האדם, עצמאות ו (בקרב אפריקאים בטריטוריות פרנקופוניות) négritude - תנועה אנטי קולוניאלית. אחד ממנהיגי התנועה, המשורר ומי שיהיה אחר כך נשיא סנגל, ליאופולד סדאר סנגור, פרסם ב-1948 את האנתולוגיה הראשונה לשירה בשפה הצרפתית שנכתבה על ידי אפריקאים "אנתולוגיה של השירה השחורה והמלגזית החדשה בשפה הצרפתית", הכוללת הקדמה מאת הסופר האקזיסטנציאליסטי הצרפתי ז'אן פול סארטר.
סופרים אפריקאים רבים הושפעו מהפוליטיקה ומהמצב הפוסט קולוניאלי באפריקה. רבים, סבלו עמוקות וישירות מהאקלים באפריקה: הסופר כריסטופר אוקיבו נהרג בקרב על ביאפרה נגד התנועה הניגרית במלחמת האזרחים של שנות ה-60, הסופר מונגאן וולי סרוטה נעצר על פי חוק הטרור מס' 83 של דרום אפריקה משנת 1967 בין 1969 ל-1970, ולאחר מכן שוחרר מבלי שעמד אי פעם למשפט; בלונדון ב-1970 התאבד בן ארצו הסופר ארתור נוריה. הסופר ג'ק מפאניה ממלאווי נכלא ללא אישום ולא משפט בגלל הערה סתמית בפאב באוניברסיטה, וב-1995, הסופר ופעיל זכויות האדם קן סארו-וויווה נתלה על ידי החונטה הניגרית.
ספרות אפריקאית פוסט-קולוניאלית
עם השחרור מהקולוניאליזם ועליית האוריינות, ובעקבות העובדה שרוב מדינות אפריקה זכו לעצמאותן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הספרות האפריקאית התרחבה בצורה דרמטית בכמותה ובהכרה לה זכתה, עם יצירות אפריקאיות רבות שהופיעו בתוכניות הלימודים האקדמיות המערביות וברשימות "המיטב" שנאספו מאז סוף המאה ה-20. סופרים אפריקאים בתקופה זו כתבו הן בשפות מערביות (בעיקר אנגלית, צרפתית ופורטוגזית) והן בשפות אפריקאיות מסורתיות כמו האוסה.
עלי מזרוי ואחרים מזכירים שבעה קונפליקטים כנושאים מרכזיים בספרות: ההתנגשות בין העבר וההווה של אפריקה, בין מסורת למודרניות, בין ילידים לזרים, בין אינדיבידואליזם לקהילה, בין סוציאליזם לקפיטליזם, בין התפתחות להסתמכות עצמית ובין אפריקניות לבין אנושיות. נושאים נוספים בתקופה זו כוללים בעיות חברתיות כמו שחיתות, הפערים הכלכליים במדינות עצמאיות חדשות וזכויות ותפקידים של נשים. סופרות נשים מיוצגות היום הרבה יותר טוב בספרות אפריקאית מאשר לפני קבלת העצמאות.
זוכי פרס נובל
בשנת 1986, וולה סויינקה מניגריה הפך לסופר האפריקני הראשון שזכה בפרס נובל לספרות בעידן הפוסט קולוניאלי. בעבר, אלבר קאמי יליד אלג'יריה זכה בפרס בשנת 1957. זוכי פרס נובל אפריקאים נוספים בספרות הם נגיב מחפוז (מצרים) ב-1988, נדין גורדימר (דרום אפריקה) ב-1991, ג'ון מקסוול קוטזי (דרום אפריקה) ב-2003, דוריס לסינג (בריטניה/זימבבואה) ב-2007, ועבדולראזק גורנה (טנזניה) בשנת 2021.
התפתחויות עכשוויות
החל מ-2010 ממשיכות לצוץ ביבשת אפריקה יוזמות לטובת קריאה וקידום ספרים: פרסים ספרותיים, ירידי ספרים, פסטיבלים וספרי ירידים אחרים. נראה שהכל נעשה כדי שבעשורים הבאים האפריקאים יבקרו בחנויות ספרים לעיתים קרובות יותר כדי להשיג ספרים שאינם ספרי לימוד. בנוסף, ניתן לציין כי קיים מחסור במבקרי ספרות ביבשת שיוכלו להמליץ על ספרים ולעסוק בספרות. Brittle Paper, פלטפורמה מקוונת שהוקמה על ידי איינהי אדורו, תוארה כ"כתב העת הספרותי המוביל באפריקה". כפי שמציינת בהאקטי שרינגארפור, "הכוחות הדיגיטליים הדינמיים של יצירתיות אפריקאית לא רק שינו את הספרות האפריקאית אלא גם שינו מהותית את התרבות הספרותית כפי שאנו מכירים אותה."
השימוש הגובר באינטרנט שינה גם את האופן שבו קוראי ספרות אפריקאית ניגשים לתוכן. זה הוביל לעליית פלטפורמות קריאה ופרסום דיגיטליות.
שנת 2021 החלה בסימן של יצירות שזכו לשבחים של סופרים מרחבי היבשת, והמשיכה בזכיות ובהכרה בינלאומית. ב-7 באוקטובר, עבדולראזק גורנה זכה בפרס נובל לספרות. זמן לא רב לאחר מכן, הסופר הדרום אפריקאי דיימון גלגוט זכה בפרס בוקר על הרומן שלו "ההבטחה", והספר "אנשי המזל" של הסופרת הבריטית-סומלית נדיפה מוחמד היה ברשימה הסופית של הפרס. סופרים אפריקאים שכתבו רומנים בצרפתית זכו אף הם להצלחה בשנה זו, כאשר הסופר הסנגלי מוחמד מבוגאר סאר זכה באחד מהפרסים הספרותיים הוותיקים והמפורסמים בצרפת, פרס גונקור, עבור "הזיכרון הסודי של הגברים". הסופר הסנגלי, בובקר בוריס דיופ, זכה בפרס ניושטדט הבינלאומי לספרות. עוד באותה שנה זכה הסופר הצרפתי-סנגלי דייוויד דיופ בפרס בוקר הבינלאומי לספרות מתורגמת עבור "בלילה כל הדם הוא שחור". הספרות האפריקאית המודרנית מתארת את החיים באפריקה ושומרת על מאפיינים אפריקאיים שאינם מנסים להתאים את עצמם לטעם המערבי.
Loved Me Back to Life
Loved Me Back to Life (בעברית: אהבתך החזירה אותי לחיים) הוא אלבום האולפן העשרים וחמישה של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-1 בנובמבר 2013, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
שם האלבום לקוח מתוך הסינגל המוביל מתוכו בעל אותו השם אשר יצא לאור ב-3 בספטמבר באותה השנה. זהו גם היה אלבומה הראשון של דיון בשפה האנגלית מאז 2007. אלבום מכר עד כה כ-1.7 מיליון עותקים בעולם,
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי עמנואל קיריאקו, בייביפייס, טריקי סטיוארט, אהרון פירס, קוק הרל, אג וייט, פליי פרודקשן, ני-יו וגם וולטר אפנסייב. בנוסף לכך, ני-יו השתתף בסינגל השלישי מהאלבום "Incredible", וזה בנוסף לדואט של דיון עם סטיבי וונדר בשיר "Overjoyed" שהוא למעשה גרסת כיסוי לשיר של וונדר עצמו.
ביוני 2012, הוכרז באתר הרשמי של דיון כי באפריל האחרון החלה להקליט שירים בצרפתית ובאנגלית לאלבומים הבאים שלה שיצאו בסתיו. האלבום הכיל ברובו שירים מקוריים אך כמה גרסאות כיסוי לשירים של סטיבי וונדר, ג'ניס איאן, בילי ג'ואל ודניאל מריוות'ר.
בנוסף לכך גם ביצעה גרסת כיסוי לשיר "Open Arms" של להקת ג'ורני אשר במקור הייתה אמורה להיכלל באלבום אך בסוף נכללה במהדורה היפנית של האלבום. בנוסף גם האלבום היה אמור לכלול שיר בצרפתית בשם "Ne Me quitte pas" אך לבסוף הוא נכלל באלבומה הצרפתי Sans attendre אשר יצא שנה קודם לכן.
Pacify Her
Pacify Her (בעברית: לפייס אותה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום הבכורה שלה,. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 2015, ביחד עם שאר שירי האלבום, על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-15 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-16 בנובמבר 2016, תוך שצבר למעלה מ-135 מיליון צפיות.
אונולוגיה
אונולוגיה (מיוונית: אונו (οἶνος) פירושו יין ולוגיה (λογία) פירושו תורה) היא המדע והמחקר של יין וייצור היין. אונולוגיה נבדלת מויטיקולטורה שהיא מדע הגידול, הטיפוח והבציר של הענבים. אונולוג הוא מומחה במדע היין ובאומנויות וטכניקות לייצור יין.
חינוך והדרכה
תוכניות אוניברסיטאות באונולוגיה וויטיקולטורה כוללות כלל קורסים במדעים לתואר ראשון (BS, B.Sc., Sc.B), וכתואר שני לימוד - או מחקרי (MS, Sc.M.). לאונולוגיה וייננים בעלי דוקטורט יש לעיתים קרובות רקע בהורטיקולטורה, פיזיולוגיה של הצמח ומיקרוביולוגיה. לאונולוגיה קשורים התארים המקצועיים של סומלייה (אוצר יין) ומאסטר ביין, שהם הסמכות ספציפיות בעסקי המסעדנות ובמלונאות. מבחינה תעסוקתית, אונולוגים בדרך כלל עובדים כיננים, ככימאים ליין במעבדות מסחריות, ובארגונים יינניים, כמו המכון לחקר היין האוסטרלי.
בישראל הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית מלמדת תואר מוסמך בינלאומי בייננות, שהוא שילוב של אונולוגיה וויטיקולטורה.
ויקו חדד
ויקטור "ויקו" חדד (נולד בשנת 1960) הוא כדורגלן עבר, מאמן כדורגל ומנהל ספורט ישראלי. בעבר אימן את הפועל באר שבע, מכבי נתניה, הפועל חיפה, הפועל עירוני ראשון לציון, בני יהודה תל אביב ואת נבחרת ישראל בקטרגל. משמש יו"ר אס"א ומנהל מרכז הספורט של אוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה
חדד שיחק בקבוצות הנוער וקבוצת הבוגרים של הפועל באר שבע. סיים לימודי תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני בניהול חינוך גופני מאוניברסיטת תאמז וואלי (התמזגה לתוך אוניברסיטת מערב לונדון).
בשנות ה-90 אימן את קבוצות הכדורגל של הפועל באר שבע (1993–1994 ו-1995–1996), מכבי נתניה (1994–1995), הפועל חיפה (1995), הפועל עירוני ראשון לציון (1996) ובני יהודה תל אביב (1997). מ-2002 עד 2016 אימן את נבחרת ישראל בקטרגל.
חדד הוא מנכ"ל מרכז הספורט של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-2010 אימן פעם שלישית את הפועל באר שבע במקומו של גיא עזורי אשר התפטר מאימון הקבוצה. מ-2013 משמש בתפקיד יו"ר אס"א (החליף את אריה רוזנצוויג), ארגון בו כיהן בתפקידים אחרים בעבר. כמו כן אימן את אס"א בן-גוריון בקטרגל.
קרחון יוברט
קרחון יוברט (באנגלית: Hubert Glacier) הוא קרחון בצד הדרומי של הר אולימפוס ברכס הרי אולימפיק (ההרים האולימפיים) שבשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז ג'פרסון, במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
בשל מיקומו, בצידו הדרומי של ההר, הקרחון קטן מקרחונים אחרים שעל ההר (המצויים בצידו הצפוני, החשוף פחות לשמש).
אורכו של הקרחון 0.4 קילומטרים בלבד (לעומת קרחון בלו שבצד הצפוני של ההר, שאורכו 5.5 קילומטרים).
הקרחון ממלא קרקס קרחוני, שלרגלי מצוק. שלוחה אחת של הקרחון יורדת במדרון ההר לכיוון דרום.
שיאו של הקרחון היא בנקודה בגובה 2,000 מטרים מעל פני הים. מנקודה הזו הקרחון זורם לכיוון צפון, עד שנפגש עם קרחון נוסף שבקרקס, בגובה של 1,700 מטרים מעל פני הים. בנקודת המפגש הקרחון משנה את כיוונו, וזורם לכיוון מערב עד קצהו של הקרחון בגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים.
גובהו הממוצע של הקרחון 1,691 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הקרחון קרוי על שמה של אנה יוברט (Anna Hubert) שהייתה האישה היחידה בין חברי הקבוצה שטיפסה לראשונה לפסגת הר האולימפוס.
לקריאה נוספת
• Robert Wood, Olympic Mountains Trail Guide: National Park and National Forest, P 294
• Olympic Mountain Rescue, Olympic Mountains: A Climbing Guide, PP 184 - 185
• J.L. Riedel, Steve Wilson, William Baccus, Michael Larrabee, T.J. Fudge, Andrew Fountain, Glacier status and contribution to streamflow in the Olympic Mountains, Washington, USA, Journal of Glaciology, Volume 61, Issue 225, 2015, pp. 8-16, DOI: https://doi.org/10.3189/2015JoG14J138
ליאנדרו ביזיאק
חייו
ביזיאק החל את הקריירה שלו ככנר. אחרי שבנה לו בכוחות עצמו כינור שזכה לשבחים, גמר אומר להיות בונה כינורות ובשנת 1886 עבר למילאנו, לעבוד עם משפחת אנטוניאצי. השותפות שביזיאק יצר עם בני המשפחה הניבה תוצאות יוצאות דופן בחשיבותן, הודות לכישרונות האמנותיים והכישורים העסקיים שהשקיע בה. אחרי שהעביר את סדנתו לאתרים שונים, פרש אל הווילה שלו בונגונו (וארזה) והניח את עסקיו במילאנו בידי בניו.
ביזיאק היה משכמו ומעלה בתחום המסחר בכינורות עתיקים, אבל מעל לכל הצטיין בטיפוח דור של בוני כינורות דגולים, בהם גטאנו זגאראבוטו, איג'ינו סדרצ'י, פייטרו בורגי, ג'וזפה אורנאטי ופרדיננדו גארימבטי.
בתקופתו של ביזיאק, הייתה סדנת בניית הכינורות שלו החשובה ביותר באיטליה. בוני כלי קשת שעבדו במעבדתו של ליאנדרו ביזיאק היו: ריקארדו אנטוניאצי, רומיאו אנטוניאצי, גטאנו זגאראבוטו, ג'וזפה אורנאטי, פרדיננדו גארימברטי, איג'ינו סדרצ'י, רוקי ססטו, צ'יפיריאנו בריאני, קאמילו מאנדלי, פריצ'ו ואראניולו, קאמילו קולומבו, וינצ'נצו קאוואני, פייטרו פאראוויצ'יני, אלברט מולייה, אנדרה ביזיאק, קארלו ביזיאק, פייטרו בורגי, מירקו טאראסקוני, ליאנדרו וג'אקומו ביזיאק, איג'יניו סייגה וקארלו פראריו.
אחרי מותם של האחרונים באומני קרמונה הדגולים, לאחר אמצע המאה ה-18, נשארו רק בני משפחת צ'רוטי לשמר את מסורת בניית הכינורות בעיר. הייתה זו משפחת אנטוניאצי שלקחה על עצמה את המשימה להעביר את מעט הידע שנצבר ונשמר מקרמונה למילאנו. אין ספק, כי האירוע החשוב ביותר להתחדשות בניית הכינורות בלומברדיה היה המפגש בין ריקרדו אנטוניאצי וליאנדרו ביזיאק; הודות לכישרונו, טעמו וכישוריו העסקיים, הצליח ביזיאק לייסד בסוף המאה ה-19 סדנה לבניית כלי קשת, שהשיגה עד מהרה מוניטין בינלאומיים.
ביזיאק זכה בפרסים ואותות הוקרה שונים בתערוכה העולמית של לונדון ב-1895, אטלנטה ב-96–1895, טורינו ב-1898, פריז ב-1900, מילאנו ב-1905 ובריסל ב-1910.
בין הנגנים שהחזיקו ברשותם כלים מתוצרת ביזיאק היו סבסטיאן קאמפזי (Sebastian Campesi ), (כנר ג'אז אמריקאי נודע) ונתן מילשטיין, שכינורו היה העתק של סטרדיווארי משנת 1678, שליאנדרו ביזיאק בנה בשנת 1920.
יון אנדוני גויקוצ'אה
יון אנדוני גויקוצ'אה לסה (בבסקית: Ion Andoni Goikoetxea Lasa, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חון" (Jon); נולד ב-21 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק במגוון העמדות באגף ימין של המגרש: מגן, קשר וקיצוני ימני. הוא נודע בשל תקופתו במדי ברצלונה, שם היה חלק מ"קבוצת החלומות" אותה אימן יוהאן קרויף. בנוסף, שיחק בקבוצות אוסאסונה, ריאל סוסיאדד, אתלטיק בילבאו ויוקוהמה אף. מרינוס. גויקוצ'אה ערך 36 הופעות במדי נבחרת ספרד והוא ייצג אותה במונדיאל 1994. לאחר פרישתו עבד כעוזר מאמן תחת חוסה אנחל סיגנדה באוסאסונה ובחרס.
אוסאסונה
גויקוצ'אה נולד וגדל בפמפלונה ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה הבכירה בעיר, אוסאסונה. בתחילת הקריירה שלו שיחק כקיצוני ימני. ב-1985, בגיל 19, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ואת הופעת הבכורה במדיה ערך ב-19 באוקטובר, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 לסלטה ויגו. הוא החל להשתלב בסגל הקבוצה, נכנס כמחליף ופתח בהרכב במשחקים נוספים בליגה ובגביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה כבר בסיבוב השני על ידי ורגם הבלגית. ב-24 בנובמבר כבש שער בכורה בליגה הספרדית, במשחק בו ניצחה אוסאסונה את אספניול 2-0. בסוף העונה, בכל אחד משני משחקיה של אוסאסונה נגד ריאל בטיס בגביע הליגה הספרדית נכנס כמחליף והבקיע שער, אך בטיס ניצחה בתוצאה המצטברת 4–5 ועברה לשלב הבא.
בתחילת עונת 1986/1987 עוד שימש שחקן מחליף באוסאסונה, תחת המאמן איוואן ברזיץ', אולם הקבוצה נתקלה בקשיים רבים, והמאמן הוחלף בפדרו מריה סבלסה. סבלסה הפך את גויקוצ'אה לשחקן מפתח בקבוצה והוא פתח כמעט בכל משחקיה של אוסאסונה עד סוף העונה. אוסאסונה התמודדה נגד ירידה לליגה השנייה, וגויקוצ'אה עזר לה במאבקה בכך שכבש 7 שערים במהלך העונה, כולל צמד בניצחון 0–4 על ראסינג סנטנדר במחזור האחרון לעונה. לאחר סיום העונה השתתפה אוסאסונה בפלייאוף על המקום בליגה הראשונה עם סנטנדר ועם קדיס, והיא הצליחה במשימתה. בעונה שלאחר מכן התאוששה אוסאסונה תחת סבלסה וגויקוצ'אה המשיך למלא תפקיד משמעותי בקבוצה. הייתה זו העונה הפורייה ביותר בקריירה שלו מבחינת הבקעת שערים - 11 שערים ב-36 הופעות, כשבין היתר כבש שער בניצחון 2-1 על ריאל מדריד ב-13 בפברואר 1988 וכן צמד בניצחון 0–3 על סלטה ויגו ב-8 במאי. הוא סייע לאוסאסונה לסיים במקום ה-5, הגבוה ביותר בתולדותיה עד אותה נקודה.
ברצלונה וסוסיאדד
בקיץ 1988 חתם גויקוצ'אה במדי ברצלונה, מהקבוצות בכירות בכדורגל בספרד, שם החל יוהאן קרויף לאמן. גויקוצ'אה הושאל באופן מידי לריאל סוסיאדד לפרק זמן של שתי עונות. גם בסוסיאדד מילא תפקיד חשוב בקבוצה. הוא השתתף בכל מחזורי הליגה לעונת 1988/1989 והבקיע 6 שערים, בהם צמד בניצחון 4-2 על סלטה ויגו ב-18 במאי 1989 וכן שערים שמנעו הפסדים בשלושה משחקים שהסתיימו בתיקו 1-1. הוא השתתף עם הקבוצה בגביע אופ"א, שם הגיעה הקבוצה לרבע הגמר, ובליגה הגיעה הקבוצה למקום ה-11. בעונת ההשאלה השנייה הוסיף גויקוצ'אה לשחק בתדירות גבוהה והוא נעדר רק משני משחקי ליגה במהלך כל העונה. הוא כבש 5 פעמים וסייע לסוסיאדד לסיים את העונה במקום ה-5 בליגה.
בקיץ 1990 תמה השאלתו של גויקוצ'אה והוא הצטרף לסגלה של ברצלונה, שם חבר למספר שחקנים בסקים נוספים כצ'יקי בגיריסטיין, חוליו סלינאס וחוסה מאריה באקרו. הוא הוסב מהעמדה הקדמית בה שיחק לעמדה אחורית יותר, כמגן ימני, והוא היה מעמודי התווך בקבוצה, שכונתה "קבוצת החלומות" בשל הצלחה המקצועית הרבה. כבר בעונתו הראשונה עזר לברצלונה לזכות באליפות, הראשונה מבין 4 רצופות, בכך שכבש 3 שערים ב-37 הופעות. הראשון שבהם בניצחון 1–2 על ריאל מיורקה ב-2 בדצמבר. בגומלין הסופר קאפ הספרדי נגד ריאל מדריד הבקיע שער, אך קבוצתו הפסידה 4-1 במשחק זה ו-1–5 בסיכום שני המשחקים. בחצי גמר גביע מחזיקות הגביע כבש שער לרשתה של יובנטוס והוא עזר לברצלונה להעפיל לגמר, שם הפסידה למנצ'סטר יונייטד 2-1. בזכות יכולתו הטובה זכה בפרס דון בלון המוענק לשחקן הספרדי המצטיין בליגה. בעונת 1991/1992, גם בה כאמור זכתה ברצלונה באליפות, אמנם לא כבש אף שער בליגה אך הוסיף לשחק בעקביות בהרכב ברצלונה. הוא כבש שער בסיבוב הראשון של גביע אירופה, ובסוף העונה זכתה ברצלונה בתואר לראשונה בתולדותיה, כשבמשחק הגמר נגד סמפדוריה נכנס כמחליף וסייע לקבוצה לנצח בהארכה.
בעונת 1992/1993 עזר גויקוצ'אה לברצלונה לזכות הן בסופר קאפ הספרדי הודות לניצחון על אתלטיקו מדריד והן בסופר קאפ האירופי הודות לניצחון על ורדר ברמן, כשבגומלין אף כבש שער. מליגת האלופות הודחה ברצלונה על ידי צסק"א מוסקבה כבר בשמינית הגמר, ובליגה זכתה באליפות שלישית ברציפות, לכך תרם 3 שערים ב-29 הופעות. בגביע הביניבשתי נכנס כמחליף במחצית השנייה, אך ברצלונה הפסידה 1–2 לסאו פאולו. בעונת 1993/1994 דעך במידת מה מעמדו בקבוצה: הוא פתח ב-20 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-8 נוספים במהלך העונה, מבלי להבקיע שער. הוא היה שותף לזכייה רביעית ברציפות באליפות. בליגת האלופות שימש בעיקר שחקן מחליף. הוא נכנס כמחליף בחצי הגמר בו ניצחה ברצלונה את פורטו 3-0, אך בגמר, בו הובסה ברצלונה 0–4 על ידי מילאן, לא שותף כלל.
קריירת נבחרות
גויקוצ'אה השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער ב-1985. בחצי הגמר נגד כבש שער בדקה האחרונה של ההארכה, בזכותו השוויתה ספרד את התוצאה לתיקו 2-2 ונערך דו-קרב בעיטות עונשין, בו ניצחה ספרד. בגמר הפסידה ספרד ל בהארכה. לאחר מכן החל לשחק מדי נבחרת ספרד הצעירה, והוא הבקיע שני שערים בטורניר טולון. הוא לא לקח בזכייתה של נבחרת באליפות אירופה לנוער ב-1986. בהמשך השתתף עם הנבחרת הצעירה במהדורה הבאה של אליפות אירופה, בה הודחה על ידי ברבע הגמר.
את הופעת הבכורה בנחרת ספרד הבוגרת ערך גויקוצ'אה ב-12 בספטמבר 1990, במשחק ידידות עם. הוא השתתף עם הנבחרת במוקדמות יורו 1992, אך נבחרתו כשלה בהעפלה לטורניר הגמר. לאחר מכן השתתף עמה במוקדמות מונדיאל 1994 ועזר לה להעפיל לטורניר הגמר שנערך בארצות הברית. הוא נכלל בסגל הנבחרת, אותה אימן חבייר קלמנטה, והוא השתתף בכל משחקיה במהלך הטורניר. הוא הבקיע את שעריו הראשונים בטורניר - הראשון היה בתיקו 2-2 עם והשני בתיקו 1-1 עם. ספרד הגיעה עד לרבע הגמר, שם הפסידה ל 2-1. במשחק ידידות עם ב-30 בנובמבר 1994 נכנס כמחליף והבקיע את שערו השלישי בנבחרת. הוא שיחק עם הנבחרת במוקדמות יורו 1996 והבקיע את שערו הרביעי והאחרון בניצחון על ב-26 באפריל 1995, אך הוא לא זומן לטורניר הגמר, ודרכו בנבחרת תמה במשחק ידידות עם  ב-15 בנובמבר 1995. בסך הכול הבקיע 4 שערים ב-36 הופעות במדי נבחרת ספרד.
לאחר הפרישה
ב-2005, 6 שנים לאחר פרישתו ממשחק, החל גויקוצ'אה לעבוד כעוזר מאמן תחת חוסה אחל סיגנדה, חברו לקבוצה באוסאסונה ובבילבאו. תפקידם הראשון היה באוסאסונה ב', קבוצת המילואים של אוסאסונה. תפקידם השני היה בקבוצה הבוגרת של המועדון, והם עבדו שם מתחילת עונת 2006/2007 ועד מחזורי הפתיחה של עונת 2008/2009. בעונת 2009/2010 עבדו השניים בחרס שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הראשונה, אך בשל יכולת דלה של הקבוצה עזבו אותה באמצע העונה, בראשית 2010.
שארל-אנרי דלקור
שארל-אנרי דלקור (בהולנדית: Charles-Henri Delcour; נולד ב-1948) הוא גנרל בלגי בדימוס אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה בין השנים 2009–2012.
ביוגרפיה
דלקור נולד בבריסל ב-1948. הוא למד בבית הספר הצבאי המלכותי הבלגי, וב-1967 התגייס לצבא בלגיה. הוא מילא תפקידי פיקוד זוטרים ותפקידי מנהלה עד 1998, אז מונה למפקד הכוחות הבלגיים בגרמניה. בשנת 2000 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור ומונה לראש אגף הציוד של הצבא הבלגי. באוגוסט 2004 הוא מונה לראש מטה מפקדת ISAF באפגניסטן, ובפברואר 2005 עבר לשטרסבורג ומונה למפקד היורוקורפוס. ב-2007 הוא מונה לנציג בלגיה בוועדה הצבאית של האיחוד האירופי.
ב-2 באפריל 2009 הועלה דלקור לדרגת גנרל ומונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-14 במרץ 2012 הוא התפטר מהתפקיד בעקבות סכסוך עם שר ההגנה פיטר דה קרם. הממשלה קיבלה את התפטרותו ב-30 לחודש.
ישראל זאב גוסטמן
הרב ישראל זאב גוסטמן (תמוז תרס"ח, 1908 – כ"ח בסיוון תשנ"א, 10 ביוני 1991) רב ותלמיד חכם, ראש ישיבת רמיילס וילנא, ומייסד ישיבת "נצח ישראל רמיילס" בשכונת רחביה בירושלים. שיעוריו נדפסו בספרי "קונטרסי שיעורים" על הש"ס.
שנותיו הראשונות
נולד בליטא (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית) לאברהם צבי ואיטא גוסטמן. עד גיל עשר ידע את כל ששה סדרי משנה על בוריים. כבר בצעירותו נודע כעילוי, והתקבל לגרודנא לפני הגיעו לגיל 12 שם למד מפי רבי שמעון שקופ והתחבב עליו ועל חתנו הרב שרגא פייבל הינדס, עימם הרבה לדבר בלימוד. בגרודנה גם למד בחברותא יחד עם הרב חיים שמואלביץ, לימים ראש ישיבת מיר שהיה מבוגר ממנו ונחשב מבחירי התלמידים. לאחר מכן עזב הרב שמואלביץ את הישיבה, אך כאשר חזר אליה שוב בתקופה שבין אירוסיו לנישואיו - למדו שוב ביחד והקיפו את סדר טהרות בעיון.
בהמשך למד עם הרב שמואל רוזובסקי שהיה אז נער צעיר, הרב רוזובסקי אמר לימים שמהרב גוסטמן "למד כיצד ללמוד" וכינה אותו כל ימיו "מורי ורבי". לפי בקשתו המיוחדת של הרב אלחנן וסרמן שטרח לנסוע אליו לישיבה לבקש זאת (לאחר שהתפעל מחידוש שהורצה בפניו בשם הרב גוסטמן) - למד גם עם בנו של הרב וסרמן - הרב נפתלי. עד גיל 16 ידע את התלמוד בבלי והתלמוד הירושלמי, ועד גיל 18 הספיק כבר לחזור על התלמוד הבבלי שלוש פעמים. לפי עדותו של הרב שמואל רוזובסקי, מעמדו בישיבה היה כה רם, עד שבחורים חשו מורא לשאול אותו שאלות, כפי שחשו מול ראש הישיבה הרב שמעון שקופ.
בגיל 21, שלח הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי לברר על חתן מתאים לבתו של ידידו הרב מאיר באסין, שיחד עימו ועם הרב חנוך אייגש (בעל המרחשת) נחשבו ל"שלושת עמודי התווך" של וילנא. ראש ישיבת גרודנא, הרב שמעון שקופ שלח בתשובה שישנו את הרב גוסטמן אשר "בקי בש"ס ופוסקים ויכול להיות פוסק הדור", הרב גרודזינסקי ביקש מהרב שלמה היימן לבדוק את הנושא וזה חזר עם תשובה חיובית, והזוג התארס ונישא לאחר מספר חודשים. בין האירוסין לנישואין נפטר הרב באסן והרב גרודזינסקי פרש את חסותו על הזוג הצעיר ודאג לצרכיהם, הוא אף זה שסידר את קידושיהם, כאשר הרב שמעון שקופ קורא את הכתובה.
עם פטירת הרב באסין, מינה הרב גרודזינסקי את הרב גוסטמן לכהן במקומו ברבנות שניפישוק ובבית הדין, על אף גילו הצעיר - 21 בלבד. הרב גרודזינסקי סמך על פסקיו - ונתן לו לענות בעצמו על שאלות שהופנו אליו מרחבי העולם היהודי. הוא אף סייע לרב גרודזינסקי ברבנות וילנא - ישב עמו על המדוכה בענייני הנהגת העיר, וישב פעמיים בשבוע בקביעות להשיב על שאלות חמורות בבית המטבחיים. במקביל כיהן אף כר"מ בישיבת רמיילס, ובשנת תרצ"ה כאשר עזב שם ראש הישיבה הרב היימן - נתמנה לראש ישיבה במקומו, לצד הרב ישראל ליבוביץ, בנו של המשגיח ממיר רבי ירוחם, כשבנוסף שימש כר"מ בישיבת תומכי תמימים בווילנא.
בשואה
לאחר כניסת הנאצים לווילנה במלחמת העולם השנייה הם התעללו ברבני וילנה ובהם הרב גוסטמן, שאיבד דם רב והתעלף. לימים סיפר: "פעם אחת שכבתי בערימה של מתים וחשבתי שאני כבר בעולם האמת, יחד עם כל שאר המתים. ואז שמתי לב שרק אני זז, וידעתי שאני עדיין פה". הוא גזר את זקנו וחזר לגטו. בזמן האקציות הזהיר הרב גוסטמן יחד עם רבנים נוספים את ראש היודנראט יעקב גנס שלפי ההלכה אין הוא רשאי להסגיר יהודים לשלטון. בשלב מסוים הורה לכל מי שיכול שיברח מהגטו, וכך עשה בעצמו. בנו הקטן, מאיר, נלקח מידיו באקציית הילדים ונרצח על ידי הנאצים. אשתו, בתו והוא ניצלו. לימים אמר כי הבזיון הגדול בחייו היה באותו הרגע כאשר לקחו את בנו מתוך ידיו.
ראגרטס בפריז: הסרט
ראגרטס בפריז: הסרט (באנגלית: Rugrats in Paris: The Movie) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, דרמה והרפתקאות, המבוסס על סדרת האנימציה של ערוץ ניקלודיאון, "ראגרטס". הסרט מתרחש באופן כרונולוגי לפני העונה השביעית של הסדרה, והוא מציג לראשונה את דמויותיהן של קימי וואטאנובי ואת אימה, קירה. כמו כן, הסרט מציג את הופעתם היחידה של שני נבלים בזיכיון, קוקו לה-בוש, מנהלת פארק מרושעת אשר שונאת ילדים ובמיוחד תינוקות, ואת העוזר שלה ז'אן קלוד.
ישראל זאב גוסטמן
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה חזר לווילנה ועסק בדאגה לשארית הפליטה, בסידור ענייני הדת ובהתמודדות עם הבעיות הקשות של נישואין והתרת עגונות. כשנה לאחר המלחמה, בעקבות התרעה של קומיסר קומוניסטי יהודי לפיה עומדים לשלוח אותו לסיביר, ברח לצרפת בתקווה להגיע לארץ ישראל. אולם הוא לא הצליח להשיג סרטיפיקט, ובהשתדלות הרב אליעזר סילבר ואנשי אגודת ישראל בצרפת סודרה לו נסיעה לארצות הברית באוניה של הצבא האמריקאי. בשנים ה'תש"ו–ה'תש"י כיהן ראש ישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק. לאחר מכן הקים את "ישיבת נצח ישראל - וילנא רמיילס", לזכר הישיבה בווילנה.
ראגרטס בפריז: הסרט
הסרט הופץ בארצות הברית ב-17 בנובמבר 2000. הסרט זכה לביקורות חיוביות והכנסות של 103.3 מיליון דולר מתוך תקציב של 30 מיליון דולר.
ישראל זאב גוסטמן
לאחר המלחמה
בשנת תשל"א עלה לישראל, ובעצת הרב מטשעבין הקים את ישיבתו בשכונת רחביה בירושלים, במבנה היסטורי הידוע כבית חבצלת. שיעוריו שנמסרו מדי יום שני נמשכו כארבע שעות והצטיינו בעיון עמוק במיוחד. לשיעור זה היו רשאים להיכנס רק בני הישיבה ואורחים שקיבלו ממנו רשות מפורשת. בימי חמישי היה מעביר שיעור לאנשים עובדים ביידיש, והיה מקפיד לסיימו כעבור שעתיים כדי שיוכלו לחזור לעבודתם. את סיכומי שיעוריו הוציא כסדרת ספרים בשם "קונטרסי שיעורים". סביב ישיבתו התקבצה קהילה של תלמידי חכמים, בהם הרב אליעזר שפירא, חבר בית הדין הרבני הגדול, ושל אקדמאים, בהם פרופ' מנחם אלון ופרופ' ישראל אומן.
הרב גוסטמן נפטר בכ"ח בסיון תשנ"א (10 ביוני 1991) ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
ראגרטס בפריז: הסרט
לעומת הסרט הראשון, סרט זה לא דובב לעברית.
ישראל זאב גוסטמן
לאחר המלחמה
בתו היחידה הייתה נשואה לרב מיכל ברניקר, שעמד במקומו בראשות ישיבת "נצח ישראל" וערך והוציא לאור את סדרת הספרים של שיעורי חמיו "קונטרסי שיעורים". נפטר בתשע"ח.
סדרת 'קונטרסי שיעורים'
יצירתו העיקרית בדפוס היא סדרת ספרי "קונטרסי שיעורים" על מסכתות התלמוד: נדרים, כתובות, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא.
ראגרטס בפריז: הסרט
תקציר העלילה
הסרט מספר על טומי וחבורתו שיצאו לחופשה בפריז, לאחר שקראו לאביו של טומי לעבודה שלו, באותו הזמן, אביו של צ'אקי, צ'אז, מחפש אישה חדשה שתהיה אימו החדשה של צ'אקי, בפריז הוא הכיר את קירה ווטאנובי ואת בתה קימי. אולם קוקו לה-בוש שונאת הילדים זממה להתחתן עם צ'אז מפני שרצתה את תפקיד הנשיאה. בעזרת חבריו, הצליח צ'אקי לגבור על פחדיו ולמנוע מקוקו המרשעת להתחתן עם אביו. לבסוף צ'אז התחתן עם קירה וצ'אקי קיבל אמא חדשה וגם אחות חדשה.
ישראל זאב גוסטמן
סדרת 'קונטרסי שיעורים'
בספריו אלו באה לידי ביטוי גישת לימוד ייחודית, המשלבת ניתוח טקסטואלי צמוד המקדים את הנחת הסברות בביאור הסוגיה, בדומה לדרך הלימוד הבריסקאית בניתוח הטקסט של הרמב"ם, אלא שהוא מרחיב את השיטה גם לספרי ראשונים אחרים. הספר כולל שיעורים שנמסרו במשך שעות, במערכות שאורכן מגיע לעשרות עמודים.
ראגרטס בפריז: הסרט
פסקול הסרט
פסקול הסרט הנקרא "Rugrats in Paris: The Movie: Music" הופץ לראשונה ב-7 בנובמבר 2000. הפסקול מכיל 14 שירים ובונוסים של הדגמות ופרסומות. החברה האחראית על המוזיקה בסרט הייתה מאבריק.
ישראל זאב גוסטמן
ספרים נוספים
ספר נוסף שנכתב על פי שיעוריו של הרב גוסטמן הוא 'הליכות ישראל', חלק אחד עוסק בהלכות טהרת המשפחה, ובשני דינים והנהגות על סדר שולחן ערוך אורח חיים.
השקפתו
הרב אליעזר מלמד מצטט בשמו שכל חייל שנהרג הוא "קדוש", ושאמרו בשמו שאם היה יותר צעיר הוא היה משתתף בעצמו במלחמת לבנון הראשונה.
מפסקיו
טען שבני תורה צריכים להחמיר כדעת רבינו יונה הסובר שיש בישול אחר בישול בלח, וכפי שנפסק בשולחן ערוך. גם אם הם אשכנזים הנוהגים ככלל על פי הרמ"א שפסק בנידון זה להקל כדעת הר"ן והרשב"א. ולפיכך עליהם להימנע מעירוי מים, אפילו רותחים, לתוך סיר העומד על האש בשבת.
קבע כי באופן גורף, כל חתך בפנים מוגדר כפיקוח נפש ודוחה שבת, ולכן יש לטפל בו באופן המיטבי, כולל תפירה - אם היא נצרכת, ולא להסתפק בנתינת אנטיביוטיקה כדי להמעיט בחילול שבת.
לקריאה נוספת
דוד פייג', איש האשכולות: תולדות חייו דרכו ופעלו של רבי ישראל זאב גוסטמן זצ"ל, ירושלים תשע"ז.
גומא הפקעים
גומא הפקעים (שם מדעי: Cyperus rotundus) הוא עשב רב-שנתי ממשפחת הגמאיים (Cyperaceae). תפוצתו כלל עולמית, והוא מוכר בכל מקום כעשב שוטה, גאופיט מזיק במיוחד בשדות ובגינות. יש שנותנים לו את כתר "הגרוע ביותר" בין העשבים הרעים, שכן הוא מוכר כמזיק ביותר מ-90 מדינות, והוא פוגע ביותר מ-50 סוגי גידולים חקלאיים ברחבי העולם.
כללי
הצמח מגיע לגבהים שבין 7 ס"מ ל-40 ס"מ. כבן למשפחת הגמאיים, מצמיח הצמח עלים בשלשות מבסיסו. העלים ברוחב 5 עד 12 מ"מ, ובאורך עד 50 ס"מ. בחתך רוחב של העלים ניכרת תעלה בולטת. לגבעולי הפרחים חתך משולש, ובראשם תפרחת. הפרח דו-מיני וכולל שלושה אבקנים ועלי בן שלוש צלקות. הפרי יבש ובעל זרע בודד (achene), גם הוא משולש.
על מערכת השורשים של צמח צעיר מופיעים קני-שורש לבנים ובשרניים. חלקם צומחים כלפי מעלה בקרקע, ויוצרים מבנה דמוי פקעת, שממנה צומחים העלים ושורשים נוספים. קני-שורש אחרים צומחים בכיוון אופקי וכלפי מטה, ויוצרים את הפקעיות בצבע אדום-חום כהה הנותנות לצמח את שמו.
מקור השם
על קני-השורש של גומא הפקעים גדלות פקעיות הנותנות לו את שמו העברי. הצמח קרוי בערבית بربيط (בורביט) או السُّعْدَة (א-סועְדה), שפירושה הוא "בוקר טוב". הכינוי העממי של הצמח הוא סעידה (בעקבות השם הערבי). נהוג לייחס את השם ללגלוג של הצמח לחקלאי, אשר אף אם יעמול לסלקו כל היום, למחרת הוא יציץ עם עלים חדשים כאומר "בוקר טוב" בלעג.
מקורו של הַגֹּמֶא העברי אולי מצרי: קמא; ואולי מן השורש גמא, כלומר צמח שמרבה לגמוא מים.
מזיק בחקלאות ובגינון
הפקעיות שלו תורמות לקשיי הדברתו שכן החרישה אינה מבערת את הצמח מהשדה, אלא מפיצה את הפקעיות – ומהן מתפתחים צמחים נוספים. גם בעישוב ידני, כאשר תולשים את הצמח, לרוב הפקעיות מתנתקות ממנו ונשארות באדמה.
הדרך היעילה ביותר להשתלט על גומא הפקעים בשטח קטן היא עישוב תדיר (כל שבועיים-שלושה בקיץ). כך אפשר להיפטר מהצמחים הצעירים לפני שהם מפתחים פקעיות, ולגבי פקעיות קיימות – קיצוץ תכוף של הצמח, אף אם אינו עוקר את הפקעית עצמה, מאלץ אותה להוציא צמח חדש המנצל עוד מזון מהפקעית. עם סבלנות ועקשנות אפשר כך לדלדל לגמרי את מאגר המזון שבפקעית.
הצמח עמיד בפני מרבית חומרי ההדברה, שכן אף אם הם פוגעים בעלים או בגבעולים של הצמח, לפקעיות בדרך-כלל לא מגיעה כמות חומר מזיקה, והן מצליחות להצמיח צמח חדש. למרות זאת, קיימים קוטלי עשבים שפותחו במיוחד למלחמה בגומא הפקעים ובמינים קרובים.
תועלת
על אף שמו הרע של גומא הפקעים כצמח מזיק, יש לו גם כמה צדדים חיוביים:
חשיבות תזונתית
בטבע יש לגומא הפקעים תפקיד חיובי במארג המזון, שכן פקעיותיו מהוות מקור חשוב למינרלים וחומרי קורט עבור חיות בר כגון עגורים שאוכלות אותן.
בנוסף, למרות טעמן המר, הפקעיות אכילות ובעלות ערך תזונתי גם לבני האדם, וידוע על אכילתן באזורים מוכי רעב באפריקה.
יחסי סנט קיטס ונוויס–שוודיה
יחסי סנט קיטס ונוויס–שוודיה הם יחסי החוץ בין סנט קיטס ונוויס לבין שוודיה. לסנט קיטס ונוויס אין משימה דיפלומטית בשוודיה, אך לשוודיה יש קונסוליה בבאסטר, ושגרירה שאינה תושבת אשר מייצגת את שוודיה בכלל האזור הקריבי, ובכללו סנט קיטס ונוויס. מקום מושבה של השגרירה הוא בסטוקהולם, אך היא מגיעה לקריביים באופן תדיר.
מתוקף אמנת שנגן ובהתאם להסכם בין המדינות, אזרחי סנט קיטס ונוויס רשאים להיכנס לשוודיה ללא ויזה, בעוד שאזרחים שוודים רשאים לשהות בסנט קיטס ונוויס עד לשלושה חודשים ללא ויזה.
היקף הסחר בין השתיים בשנת 2015 עמד על 988 אלף דולר אמריקאי. שוודיה ייצאה לסנט קיטס ונוויס סחורה בשווי 978 אלף דולר שכללה בעיקר טלפונים ולתת. שוודיה ייבאה מסנט קיטס ונוויס סחורה בסך 10,000 דולר שכללה בעיקר מכשירי מדידה וטלפונים. הסחר בין השתיים נמצא במגמה לא ברורה של עליות וירידות ולא ברור מה יהיה עתידו.
הסוכן
הסוכן (בפרסית: فروشنده; בצרפתית: Le Client) הוא סרט דרמה איראני-צרפתי משנת 2016, שכתב וביים אסגאר פרהאדי, בכיכובם של שהאב חוסייני (עמאד) וטארנה עלידוסטי (ראנה). עמאד וראנה הם זוג נשוי, שניהם שחקני תיאטרון המעלים יחדו את המחזה מותו של סוכן מאת ארתור מילר (מכאן שם הסרט). חייהם מתערערים כאשר ראנה מותקפת בביתם החדש. עמאד מנסה לחשוף את זהות התוקף, וראנה חווה פוסט טראומה.
פרהאדי בחר במחזה של מילר כסיפור בתוך סיפור, בשל התבססות על מוטיבים משותפים. הסרט נוצר בהפקה משותפת בין איראן לצרפת, הצילומים התקיימו בטהראן.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2016, שם זכה בשני פרסים - התסריט הטוב ביותר עבור פרהאדי והשחקן הטוב ביותר עבור חוסיני. הסוכן זכה לביקורות טובות ממבקרי הקולנוע, ששיבחו בעיקר את בימויו וכתיבתו של פרהאדי, וזכה גם בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (השני בקריירה של פרהאדי, אחרי פרידה). עם זאת, פרהאדי לא השתתף בטקס פרסי האוסקר ה-89 במחאה על הצו הנישאותי 13769 שהגביל אזרחים משבע מדינות בעלות רוב מוסלמי, בהן אירן, להיכנס לארצות הברית או להגר אליה.
פיתוח
אסגר פרהאדי אמר כי הגה חלקים גדולים מעלילת הסרט שנים לפני ההפקתו, אך לא חשב שהיא מספיקה כדי ליצור סרט, עד שהחליט שגיבוריו צריכים להיות שחקני תיאטרון. ההחלטה נבעה בין היתר בשל הרקע של פרהאדי בעולם התיאטרון, ורצונו לשקוע מחדש באווירת התיאטרון. בנוסף, חשב ששחקנים צריכים לחשוב על עצמם כאנשים אחרים ולייצר אמפתיה, ושבדומה לכך גיבור הסרט ייאלץ לחוש אמפתיה כלפי לגבר אחר.
כשחיפש מחזה שיכלל בתוך הסרט, חקר פרהאדי את עבודתם של ז'אן פול סארטר והנריק איבסן לפני שמצא את מותו של סוכן של ארתור מילר, אותו תיאר כ"מתנה עבורי". פרהאדי מצא בין המחזה והסרט נושאים מקבילים של "השפלה", והשווה גם את היחסים בין הדמויות שלו רנה ועמאד לזו של לינדה ווילי לומן. סמליות נוספת נוספה עם הבניינים המתפוררים, שלפי פרהאדי מייצגים מערכות יחסים מתפוררות.
צילומים
אף על פי שתכנן לצלם פרויקט בספרד (הסרט כולם יודעים) בחר פרהאדי לדחות אותו ולחזור לטהראן כדי ליצור הסוכן בשנת 2015. הוא ליהק את שהאב חוסייני לתפקיד הראשי, שהיווה שיתוף הפעולה השלישי ביניהם. פרהאדי שיבח את חוסייני על כך שעיצב דמויות מגוונות.
בסרט מופיעים שחקנים אחרים מהסרט פרידה משנת 2011, והוא הסביר שהקשר נובע מכך שסרטיו עוסקים בזוגות צעירים. הסצנה האחרונה צולמה כדי להיראות תיאטרלית מאוד, עם תאורה מנורות.
שחרור
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן בשנת 2016, שנכלל במדור התחרות. הסרט יצא באיראן ב-31 באוגוסט, החל בטהראן בשעה מוקדמת לא שגרתית של 6:45 אני היא נבחרה גם לשחק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2016, וציינה את הקרנתה הראשונה בצפון אמריקה. עד 3 בדצמבר הוא הכניס 4.2 דולר מיליון באיראן, הגבוה ביותר מבין סרטים איראניים עד כה.
חרם פרסי האוסקר
בעקבות הצו הנישאותי 13769 של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שחסם את כניסתם של אזרחים משבע מדינות בעלות רוב מוסלמי (בהן איראן) לארצות הברית, ב-26 בינואר 2017 צייצה אלידוסטי כי היא תחרים את טקס פרסי האוסקר ה-89 במחאה על האיסור הגזעני.
ב-29 בינואר כתב פרהאדי לניו יורק טיימס כי במקור הוא מתכנן להשתתף בטקס ולהפנות את תשומת לב התקשורת ל"נסיבות הבלתי צודקות", מתוך אמונה שהאקדמיה האמריקאית לקולנוע תחלוק את עמדתו המתונה. הוא גם השווה את האיסור לרטוריקה של קיצוניים באיראן. ב-30 בינואר תמך הבמאי האוסטרלי ג'ורג 'מילר בהחלטתו של אסגר פרהאדי באומרו כי "טירוף לא הגיוני" "משפיע על ארצות הברית ועל שאר העולם.", וכמה מיוצרי הסרטים בבריטניה כתבו מכתב שארגן מארק דון ליו גרוסוונור, הדוכס השביעי מווסטמינסטר, על אישור לערוך הקרנת חוץ של הסוכן בכיכר גרוונר בלונדון "ממש מול בניין שגרירות ארצות הברית" בליל טקס פרסי האוסקר. כשהתוכנית התמעמה, לילי קול, שהייתה בין החתומים, גייסה אליה את סאדיק קאן, ראש עיריית לונדון. קאן הציע את כיכר טרפלגר להקרנה בחינם.
ב-24 בפברואר הודיע פרהאדי כי אנושה אנסארי, הידוע כתיירת החלל הראשונה, ופירוז נאדרי, לשעבר מנהל חקר מערכות השמש בנאס"א - ייצגו אותו בטקס האוסקר. בליל טקס האוסקר, 26 בפברואר, כשהסרט זכה באוסקר לסרט הטוב ביותר בשפה זרה, אנסארי עלתה לבמה כדי לקרוא מתוך הצהרה מוכנה שכתב פרהאדי, שאמרה בחלקה "היעדרותי היא מתוך כבוד לתושבי ארצי ואלה משש המדינות האחרות שלא זכו לכבוד על ידי החוק הלא אנושי האוסר על כניסת מהגרים לארצות הברית."
מאקי (חורש)
מאקי (מצרפתית) או מאצ'יה (מאיטלקית) היא ביומה של בתת שיחים באזור אגן הים התיכון, המורכבת בדרך כלל משיחים ירוקי-עד הגדלים בצפיפות.
ערבות המאקי מאופיינות בצמחים ממשפחת השפתניים, הסוגים ער והדס, והמינים זית אירופי, חרוב מצוי ותאנה. תצורת חורש זו דומה לגריגה.
קבוצות לוחמי גרילה מתנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה כונו מאקי (Maquis), מכיוון שהסתתרו בחורשים כאלה.
פורסאן אל-ג'ולאן
חטיבת פורסאן אל-ג'ולאן (בערבית: فرسان الجولان - אבירי הגולן) היא פלג של צבא סוריה החופשי. מטה הארגון נמצא בג'ובאטה אל-כשב, עיירה במחוז קוניטרה באזור כוח התצפית של האו"ם (UNDOF). היא מורכבת מכ-300-1,000 לוחמים מקומיים ומובלת על ידי אבו סוהייב אל-ג'ולאני. לפי דיווחים הקבוצה מקבלת סיוע ישראלי (כספי, צבאי וצורות סיוע אחרות). בעיירה היא מאכילה 60,000 בני אדם באזורים המוחזקים על ידי המורדים בדרום מערב סוריה.
באוגוסט 2017 מקורות מוסמכים הצביעו על כך שהקבוצה גורשה ממעוזה בג'ובאטה אל-כאשב לאחר שהואשמה בשיתוף פעולה עם צה"ל.
ב-19 ביולי 2018 פרצו עימותים אלימים באזור אל-קתאניה לאחר שהקבוצה דחתה את הסכם הפינוי מאידליב שהאופוזיציה הגיעה אליו עם ממשלת סוריה. פעילים סורים הפיצו הקלטת שמע שנשלחה על ידי קצין רוסי לקבוצה, ובה איים שאם הם לא יפסיקו לירות לעבר כוחות הממשלה, הם יתקפו את עמדות הקבוצה. אחד המקורות הצבאיים אמר כי מנהיג הקבוצה, אבו סוהייב, מקווה להגיע להסכם עם הצד הרוסי, בדומה להסכם שחתם מנהיג הפלגים של האופוזיציה לשעבר בבית ג'ין, איאד ג'מאל, המכונה "מורו", על שם ההתעקשות הישראלית להישאר ככוח מקומי המבטיח את הגנת הגבולות. ב-21 ביולי דיווח העיתון "אל-קודס אל-ערבי" כי לאחר משא ומתן עם ישראל, התאחדו הקבוצה ומיליציות אחריות לקבוצה אחת הנקראת צבא הדרום, בראשות ישראל, גבול הדרומי של סוריה, באזור המופרז, על מנת להבטיח את נסיגת הכוחות האיראניים. בצבא צפויים להיות כ-2,000 חברים. ב-22 ביולי דווח כי הקבוצה תישאר באזור כדי לפעול ככוח משמר גבול לפי הסכם בין ישראל לרוסיה. הארץ דיווח כי הקבוצה תיאמה עם ישראל את פינוי 800 הקסדות הלבנות. בנוסף דווח ששני חברים חמושים בקבוצה, מועז נסאר ואבו רטיב ברחו לישראל.
חיים שלום הלוי (גורדין)
חיים שלום הלוי (גורדין) (1908 - 7 במרץ 1988) היה סגן מנהל בית החולים הדסה, פעיל האצ"ל, וחבר בגדוד מגיני השפה. נכדו הוא הרצי הלוי - הרמטכ"ל ה-23 של צה"ל.
ביוגרפיה
הלוי נולד בב' באדר ב' תרס"ח בבריסק דליטא (רוסיה - פולין) לאביו שלמה ולאמו מרי בילה בת יונה אטינגר.
למד לימודי יהדות וב-1925 סיים את לימודיו בגימנסיה עברית של "תרבות" בווילנה. ב-1926 עלה לארץ וב-1927 התחיל ללמוד במחלקה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית, בה הוסמך ב-1932 וזכה בפרס על עבודת מחקר בקבלה. לפרנסתו בשנות הלימודים התחיל עובד בחצי משרה במרכז הסתדרות מדיצינית הדסה בירושלים, כעוזר במחלקה לסטטיסטיקה, נשאר בשירות מינהל הדסה גם אחרי גמר לימודיו, עלה בדרגת הפקידות והועמד בראש המחלקה לסטטיסטיקה ולמנגנון.
ב-1946 השתתף במכרז על משרת מזכיר העיר נתניה ונבחר מבין כל המועמדים. אך בסוף נענה להפצרות ראשי הדסה ונשאר בשרותה, בהיות אז כבר סגן למשנה המנהל הכללי. ארגן את "השרות הרפואי לעולה" מטעם שותפות הסוכנות היהודית והדסה וניהל את השירותים הללו בכושר ובהתמסרות רבה.
בבחרותו היה פעיל בגדוד מגיני השפה, בברית הצה"ר בירושלים, ב"הגנה" ואחר כך במחתרת אצ"ל. הוכרח לברוח פעמים לאירופה מאימת הבולשת ואף היה עצור זמן מה בלטרון.
במרץ 1948 חזר עם השיירה האחרונה מתל אביב לירושלים. יומים אחרי זאת עלה להר הצופים וב-20 ימי שהותו שם הוריד והציל לשימוש בחלק היהודי של העיר חלק ניכר של הציוד הרפואי. יום לפני התחלת המצור הסופי על הרובע היהודי שבעיר העתיקה הכניס שמה מלאי של תרופות לתחנת הדסה. אחרי שמנהל בית החולים, ד"ר חיים יסקי, נהרג בשיירת הדסה בדרכו להר הצופים, נתמנה הלוי לסגן מנהל הדסה בארץ.
מיד אחרי קום המדינה הוזמן לארגן את משרד הבריאות, אך סירב לעזוב את ירושלים, ורק אחרי שהממשלה עברה לירושלים הסכים לעבור לשרות הממשלה ונתמנה לסגן מנהל כללי של משרד הבריאות.
פרסם מאמרים בעיתונות היומית בענייני השעה ובכתבי-עת מקצועיים בארץ ובחו"ל מאמרים ומחקרים בענייני מינהל רפואי וסטטיסטיקה דמוגרפית. חיבר את הערך "הבריאות בישראל" בשביל האנציקלופדיה העברית, וכן את הספרים: חקירות בתמותת התינוקות היהודיים בארץ (הוצאת דפוס האומן, 1941); לשאלת יכולת הקליטה של א"י (הוצאת קרן תל חי, 1943); ביאוסטטיסטיקה לאחיות (הוצאת משרד הבריאות, 1956).
משפחתו
ב-1935 נישא לצילה בתו של הרב דב בער הכהן קוק (אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק).
ילדיו הם:
Mrs. Potato Head
Mrs. Potato Head הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום הבכורה שלה,. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 2015, ביחד עם שאר שירי האלבום, על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום החמישי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז, ג'רמי דוסוליאט וטים סומרס והופק על ידי וואן לאב, אשר הפיק לה את "Dollhouse", ו-"Carousel". השיר מכיל בתוכו את סגנון הגל האפל, אשר אפיין כמה שירים נוספים של מרטינז במהלך הקריירה שלה.
הצלחה
למרות שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה, כאשר איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים במדינה.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-2 בדצמבר 2016, תוך שצבר למעלה מ-100 מיליון צפיות.
הוגו מייקסנר פון זווינשטאם
הוגו מייקסנר פון זווינשטאם (בגרמנית: Hugo Meixner von Zweienstamm; 1 בפברואר 1858 – יולי 1951) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.