cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקסון (סיב עצבי)
אַקְסוֹן (Axon; מיוונית: axis (ציר); על פי האקדמיה ללשון העברית: יְצִיאוֹן) הוא שלוחה של תא העָצָב שהתמחתה בהעברת פוטנציאל הפעולה ממקום היווצרותו עד לתאי המטרה איתם נוצר המגע הסינפטי. אורך האקסונים משתנה בין תאים שונים במערכת העצבים, ויכול להגיע עד יותר ממטר. בתוך מערכת העצבים המרכזית של היונקים אזורים בהם יש ריכוז גבוה של אקסונים העוברים מאזור לאזור יהווה "חומר לבן". מערכת העצבים הסומטית בנויה מאגודה אחת או יותר של אקסונים העטופים ברקמת חיבור צפופה בעברם ברקמות הגוף.
מבנה האקסון
האקסון הוא שלוחה ארוכה של תא העצב, והמבנה שלו מותאם לתפקידו - הולכת הדחף העצבי למרחקים ארוכים.
קוטרו של האקסון הוא מיקרוסקופי, וגודלו כמאית מילימטר (10 מיקרון), אך הוא יכול להשתרע לאורך מקרוסקופי, הנראה לעין אדם. אורך האקסון משתנה מתא לתא. במוח האדם אורכו של האקסון משתרע עד כמה סנטימטרים. בגוף האדם האקסון הארוך ביותר הוא של הנוירון הירכי, אשר מחבר מבסיס עמוד השדרה לבוהן של כל כף רגל. אורכו יכול להגיע ליותר ממטר, ובג'ירפה הוא יכול להגיע למספר מטרים.
לשם השוואה: אקסון עם מעטפת מיאלינית בקוטר 20 מיקרון - 100m/sec, אקסון עם מעטפת מיאלינית בקוטר 3 מיקרון - 48m/sec, אקסון ללא מעטפת מיאלינית - 2m/sec.
תפקיד האקסון
האקסונים הם קווי התקשורת של מערכת העצבים. תפקידו של האקסון הוא להעביר מידע מגוף תא העצב לתא אחר. בתוך מערכת העצבים, המידע שעובר דרך האקסון מועבר בין תא עצב אחד לשני, כאשר מבנה הקישורים בין תאי העצב השונים משמש לעיבוד של המידע העצבי. בממשק של מערכת העצבים עם מערכות אחרות, האקסונים מקשרים בין תאי עצב לבין תאי מטרה אחרים. באופן זה, הוראות שיוצאות מהמוח/מחוט השדרה מועברות לסיבי שריר/תאי בלוטה (דרך סיב עצב תנועתי, סיב עצב מוציא) ואותות תחושתיים שמגיעים מאיברי החישה מועברים לתוך המוח/חוט השדרה (דרך סיב עצב תחושתי, סיב עצב מביא).
שלפוחיות סינפטיות אוגרות מולקולות מוליכים עצביים בקרבת קרום התא. הגעת דחף עצבי לקצה האקסון מביאה לפתיחת תעלות סידן ממותגות-מתח, המאפשרות ליוני סידן לחדור אל תוך התא. העלייה בריכוז הסידן התוך-תאי מביאה להפעלת מגוון חלבונים ייעודיים המובילים את השלפוחיות הסינפטיות אל קרום התא, שם הן משחררות את תכולתן. המוליכים העצביים נפלטים באופן זה אל המרווח הבין תאי - הקרוי הסדק הסינפטי. המוליך העצבי עובר בדיפוזיה אל עבר התא או התאים הבתר-סינפטיים שם הוא יכול לגרום לשינויים שונים בהתאם למוליך העצבי הספציפי ולקולטנים המצויים בתא הבתר-סינפטי.
לדוגמה, המוליך העצבי גלוטמט (המוליך העצבי המעורר הנפוץ ביותר במערכת העצבים המרכזית בבעלי חוליות) יכול להיקשר לקולטן אינוטרופי ולגרום לפוטנציאל בתר סינפטי מעורר. ההיפותזה השלטת כיום היא כי שמירה ואפנון של מידע במערכת העצבים מתבצע על ידי שינוי בכמות המוליכים העצביים ואופי ו/או כמות הקולטנים הבתר-סינפטיים.
כל אקסון של תא עצב במוח יכול להיות מחובר לעשרות אלפי נוירונים אחרים בעוצמות קשר שונות. בתהליך של למידה וזיכרון לטווח ארוך, אקסונים יוצרים קשרים חדשים.
יצירת סינפסות
בשלבים הראשונים של החיים אצל תינוק אנושי, נוצרות כ-50 מיליארד סינפסות חדשות, גם לאחר מכן בתהליך למידה כל שהוא נוצרות סינפסות חדשות.
היסטוריה
מודל הודג'קין-הקסלי מתאר את התגובה החשמלית של תאי עצב ומסביר את אופן היווצרותם של דחפים עצביים, עליהם מתבססת התקשורת העצבית. המודל פורסם בשנת 1952 על ידי אלן הודג'קין ואנדרו הקסלי, על יסוד מחקר שביצעו על תכונותיהם החשמליות של סיבים עצביים בדיונונים. עבודה זו, הנחשבת לגולת הכותרת של תקופת הביופיזיקה הקלאסית, זיכתה את השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1963.
בסוף המאה ה-18 זיהה גלווני לראשונה את האופי החשמלי של דחפים עצביים. בשנת 1872 זיהה לודימר הרמן (Ludimar Hermann) כי פעימת המתח החשמלי לאורך הסיב העצבי מלווה במעבר זרם חשמלי דרך הרקמה שתיוודע לימים בשם קרום הסיב. בשנת 1905 הציע הרמן כי הדחף העצבי מתקדם בסיב באופן סביל, כמו אות טלגרף בכבל חשמל תת-ימי. 'תורת הכבל' של הרמן, המנתחת את אופן התפשטותו של אות חשמלי בסיב המבודד חשמלית על ידי ציפויו, עדיין נמצאת בשימוש בימינו. עם זאת, עד שנות ה-30 של המאה ה-20 נתקלה הצעתו בספקנות מצד פיזיולוגים עמיתים, שהציעו מנגנונים אחרים להולכת הדחף העצבי ואף ראו בזרמים החשמליים תוצא לוואי של התפשטות כימיקלים הנושאים את המידע העצבי. למעשה, היו שחלקו על עצם קיומו של קרום התא, שהוצע על ידי יוליוס ברנשטיין (Julius Bernstein) בשנת 1901.
בשנת 1923 החל הביופיזיקאי האמריקני קנת' ס. קול (Kenneth S. Cole) לנתח את התכונות החשמליות של קרום התא, על ידי מדידת העכבה החשמלית של תאים בודדים. התאים הושמו בין שני הדקיו של גשר ויטסטון והעכבות שנמדדו שימשו לבניית מעגל תמורה חשמלי המורכב מנגדים וקבלים, המייצגים את הקרום והתמיסות התוך-תאית והחוץ-תאית. עבודתו של קול שימשה בסיס למחקרם של הודג'קין והקסלי.
חדר חושך (צילום)
העבודה בחדר חושך עם נייר צילום שחור-לבן אינה נעשית בחשיכה מוחלטת, שכן נייר זה רגיש רק לחלק מסקאלת הצבעים ולכן ניתן לעבוד איתו באמצעות אור מיוחד, לרוב נורה כתומה או אדומה.
הציוד הנדרש לעבודה בחדר החושך
בכל חדר חושך, אפילו קטן וארעי, נדרש ציוד בסיסי אשר יאפשר עבודה נוחה לפיתוח סרט הצילום ולהדפסת התמונות. חדר חושך צריך להיות חדר אטום לאור לחלוטין, אך בעל אוורור מספק לשהות ממושכת. רצוי לחלק את החדר ל"אזור רטוב" ו"אזור יבש". בצד ה"יבש" של החדר ימוקמו ציוד ההגדלה וחשיפת הנייר (כגון מַגְדֵּל, שעון עצר, זכוכית מגדלת למיקוד) ונייר ההדפסה, ובצד ה"רטוב" רצוי להתקין משטח עבודה גדול, המתנקז אל כיור. על משטח העבודה ימוקמו קערות הפיתוח, מסודרות מהכיור והלאה בסדר הפוך לסדר השימוש בהן. בצד זה יאוחסנו הכימיקלים המשמשים לפיתוח התמונות בתהליך ההדפסה (פיתוח, עצירה וקיבוע).
תהליך העבודה בחדר החושך
העבודה בחדר החושך כוללת שני תהליכים מרכזיים - הגדלה ופיתוח ההדפסות.
- תהליך ההגדלה: תשלילים קטנים נזקקים להגדלה כדי שפרטיהם ייראו ולמטרה זו יש צורך במכשיר הגדלה (מַגְדֵּל - Enlarger). המַגְדֵּל פועל על פי עיקרון בסיסי המהווה מעין היפוך למצלמה. אור חודר דרך התשליל ועדשה מותקנת מתחתיו ומקרינה את הדימוי על לוח. העדשה יכולה לנוע מעלה ומטה ולקבוע כך את מידת ההגדלה. על הלוח ימוקם נייר ההגדלה (נייר הצילום) אשר ייחשף לזמן קצר לאור המוקרן מהמַגְדֵּל. ניתן לקבוע את זמן החשיפה המדויק על ידי ביצוע מספר ניסיונות (לדוגמה חשיפה של 5,10,20 שניות וכדומה) וכך כך להבין כיצד תשפיע חשיפה מסוימת, עד לקבלת התוצאה הרצויה. בתהליך ההגדלה, בו נחשף נייר הצילום לאור בכמות מספקת לקבלת דימוי ברור, ניתן לשלב מסננים שונים ולהצל על חלקים בתמונה, כחלק מתהליך היצירה ובהתאמה לסגנון האישי והמקצועי.
- פיתוח ההדפסות (ההסבר מתייחס להדפסות בשחור לבן; בהדפסות בצבע התהליך מעט שונה): את ההדפס שנחשף לאור המַגְדֵּל יש לפתח בצידו ה"רטוב" של חדר החושך בתהליכי פיתוח וקיבוע הדומים לאלה של פיתוח סרט הצילום. ההדפס ייטבל במספר קערות המכילות תמיסת כימיקלים. הרצף הבסיסי של פעולת פיתוח ההדפסים הוא פיתוח, עצירה (או שטיפה), קיבוע ולבסוף שטיפה וייבוש. קערות הכימיקלים השונים ימוקמו בקערות המונחות במרחק מסוים זו מזו, כדי למנוע התזת אחת התמיסות לתוך קערת התמיסה האחרת. הקערה הראשונה היא קערת הפיתוח, בה דימוי הולך ומתכהה יופיע באותם מקומות על הנייר שאליהם הגיע האור במהלך החשיפה במַגְדֵּל. מכיוון שכמות גדולה יותר של אור עברה מבעד לחלקיו הבהירים של הנגטיב מאשר זו שעברה מבעד לחלקיו הכהים, ההדפס יהיה בבחינת דימוי פוזיטיבי. תפקיד קערת ה"עוצר" הוא לעצור את פעולת ה"מפתח" על מנת שהדימוי לא ילך ויתכהה מעבר לנדרש. תפקיד ה"מקבע" כשמו כן הוא, לקבע ולייצב את הדימוי באופן סופי. בתום תהליך הפיתוח יש לשטוף היטב את ההדפס כדי לסלק ממנו את כל שאריות הכימיקלים. את ההדפסים יש לייבש באמצעות תלייה באויר, הנחה על מדפים או באמצעות מתקן ייבוש חשמלי.
אולטראפילטרציה
אולטראפילטרציה (על פי האקדמיה ללשון העברית: סינון דקיק; בראשי תיבות: UF) הוא תהליך הפרדה פיזיקלי המתבסס על סינון דרך מסנן (תהליך ממברנלי) בו מופעלים כוחות הידרוסטטיים של נוזל כנגד ממברנה חדירה למחצה. מוצקים מרחפים ומומסים בעלי משקל מולקולרי גבוה נשארים בתמיסה. הם קרויים רכז (Retentate). המים שהם הממס וחומרים בעלי משקל מולקולרי נמוך עוברים את הממברנה. הם קרויים תסנין (Permeate). קיים פרמטר המאפיין כל ממברנה, והוא שקובע אילו חומרים יעברו אותה אל התסנין בתהליך הסינון ואיזה חומרים יישאר ברכז. פרמטר ניקבע על פי קוטר החרירים בממברנה, והוא נקרא Molecular Weight CutOff (MWCO). מולקולות בעלות משקל מולקולרי מתחת ל-MWCO יעברו את הממברנה, ומולקולות בעלות משקל מולקולרי מעל ה-MWCO יישארו ברכז.
תהליך הפרדה זה משמש בתעשייה, במחקר, בטיהור וריכוז מקרומולקולות שהן מולקולות בעלות משקל מולקולרי של 1,000 עד 1,000,000 דלטון, ובעיקר לתמיסות חלבוניות.
בתעשיות הכימיות ובתעשיית המזון והתרופות יש שימוש נרחב בשיטה זו, לטיפולים במים במתקני דיאליזה להרחקת חיידקים פתוגניים ואנדוטוקסינים, ולטיפולים במי קולחין
לווייתן (אקונין)
"לווייתן" הוא הספר השלישי שכתב בוריס אקונין כחלק מסדרת תיבת פנדורין, המוקדש לפתרון רצח, מסע על ספינה ומציאת אוצר.
היצירה נכתבה כז'אנר של "פרשה הרמטית": מעגל החשודים מצומצם מאוד למן ההתחלה. אקונין תכנן את הסדרה כסיכום של כל הז'אנרים הבלשיים, כשכל רומן מייצג ז'אנר חדש.
הסיפור דומה לסיפור הבלשי "רצח באוריינט אקספרס" מאת אגאתה כריסטי: האירועים מתרחשים במקום אחד, כל החשודים מסתירים סוד אפל, והסיפור מתחיל עם רצח זוועתי. יתר על כן, בתרגום האנגלי, הספר נקרא בשם רצח בלווייתן (Murder on the Leviathan).
תקציר עלילת הספר
השנה היא 1878. רצח מזעזע מתרחש בפריז. עקבותיו מובילים הישר אל החברה הגבוהה, אל המחלקה הראשונה באוניית הפאר "לווייתן". קורבן הרצח המחריד הוא אספן אמנות בריטי בשם לורד ליטלבי ותשעת משרתיו בפריז. מאוסף האמנות נגנב רק פסלון אחד מזהב של האלה שיווה, שנעטף במטפחת הודית פשוטה. פענוח התעלומה מוטל על הקומיסר גוסטב גוֹש, בלש צרפתי ממורמר העומד לצאת לגמלאות. מכיוון שהרוצח הותיר בזירת הרצח סיכה מוזהבת, שניתנה רק למי שרכש כרטיסים למחלקה הראשונה של ספינת פאר בשם "לווייתן", הקומיסר סבור שימצא את הרוצח בנקל על הספינה הזו, המפליגה מסאות'המפטון שבאנגליה לכלכותה בהודו. לשם כך הוא מכנס את כל אלה שאינם עונדים את הסיכה באחד הסלונים המפוארים ב"לווייתן".
החשודים, כפי שנדמה למראית עין, הם גלריית טיפוסים שאין ביניהם שום דבר משותף (ועל כן כל אחד מהם חשוד באותה מידה): אנגלי נוירוטי, קצין יפני ביישן, אשה צעירה בהריון, רופא הספינה, פרופסור לאמנות הודית ועוד. הקומיסר נחוש לגלות את הפושע בקרב נוסעי האונייה, אולם החקירה מתנהלת בעצלתיים.
יום אחד מתגלה נוסע נוסף ומצב-רוחו של גוסטב גוש השתפר מייד. חזותו של החדש נראתה מבטיחה מאוד: תנועות מאופקות ומתונות, הבעת פנים חתומה. במבט ראשון, פניו נראו יפים וצעירים ממש; אבל כשהאובייקט הסיר את מגבעתו העגולה, התגלה על רקותיו שיער כסוף במפתיע. טיפוס מסקרן, החליט הקומיסר. ישר רואים: בעל אופי, ומה שנקרא – בעל ´עבר´. בקיצור, קליינט מובהק של פּאפּא גוש...
אֶראסט פטרוביץ' פנדוֹרין הוא דיפלומט, המפליג על סיפונה של אוניית הפאר "לווייתן" אל מקום שירותו החדש – יפן. פנדורין שוב נשאב אל תוך חקירה של שרשרת רציחות מזעזעות. הבדלי תרבות, ניגודים מעמדיים, מתיחויות בינלאומיות, גלריה של דמויות מוזרות ומשעשעות (וחשודות!).
פונקציית גמא הלא שלמה
פונקציית גמא הלא שלמה מוגדרת על ידי אינטגרל בעל אותו אינטגרנד כמו פונקציית גמא, אך עם גבולות אינטגרציה שונים: ישנם שני סוגים של פונקציית גמא הלא שלמה: עליונה ותחתונה.
פונקציית גמא הלא שלמה העליונה מוגדרת:
פונקציית גמא הלא שלמה התחתונה מוגדרת:
מאפיינים של פונקציית גמא הלא שלמה
מההגדרה אפשר להבין כי:
על ידי אינטגרציה בחלקים אפשר להגיע למסקנה:
מאפיינים של נגזרת הפונקציה
הגדרת מקרה מיוחד של פונקציית "G" של ("Meijer G") מאייר:
גביע המלך פהד 1995
גביע המלך פהד 1995 (בערבית: كأس الملك فهد 1995) הוא הטורניר השני במסגרת התחרות שתקרא לימים גביע הקונפדרציות, והאחרונה שנקראה בשמה הישן "גביע המלך פהד". התחרות נערכה בין ה-6 ל-13 בינואר 1995 ואורחה על ידי ערב הסעודית באצטדיון הבינלאומי המלך פהד שבריאד. בגמר גברה על מחזיקת הגביע  בתוצאה 2-0.
הטורניר נערך באמצעות חלוקה של הנבחרות המשתתפות לשני בתים בני שלוש נבחרות, כאשר המסיימות ראשונות בבתים מעפילות לגמר, והמסיימות שניות עורכות משחק על המקום השלישי.
מהלך הטורניר
ששת הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לשני בתים: באחד, ו, ובשני ,  ו.
מלך השערים
לואיס גרסיה פוסטיגו המקסיקני היה מלך השערים של הטורניר, לאחר שהבקיע שלושה שערים. גבריאל בטיסטוטה הארגנטינאי, פטר ראסמוסן הדני ודניאל אמוקאצ'י הניגרי הבקיעו צמד שערים כל אחד. 10 שחקנים נוספים הבקיעו שער בודד. אף לא גול עצמי הובקע במהלך הטורניר.
התמוטטות מלון שינג'יה אקספרס
מלון שינג'יה אקספרס (בסינית: 欣佳酒店) היה מלון במחוז פוג'יין, ששימש לבידוד במהלך מגפת הקורונה. המלון התמוטט ב-7 במרץ 2020.
אודות האירוע
מלון שינג'יה בן ה-6.5 קומות החל לפעול ביוני 2018 והיו בו 80 חדרים בקומות 4–7. במהלך מגפת הקורונה, מלון זה שימש להסגר של חולים במגפה.
בשעה 19:15 ב-7 במרץ 2020, קרס לפתע מלון שינג'יה. עד ראייה אמר ששמע מפץ גדול מהזכוכית המחוסמת החיצונית של המלון. לאחר מכן הוא היה עד להתמוטטות הבניין כולו תוך מספר שניות. עובד במלון הצהיר שנעשו עבודות ביסודות המבנה.
כ-70 אנשים נלכדו במלון שקרס. לאחר ההתמוטטות, שלחה מכבי האש 26 רכבי כיבוי ו-147 כוחות כיבוי כדי לחלץ את הקורבנות. 32 קורבנות חולצו עד השעה 21:50 באותו היום. לפחות 47 קורבנות חולצו עד 8 במרץ 2020. ב-12 במרץ 2020 חולצו כל 71 הקורבנות, כולל 29 גופות הרוגים.
המשטרה פתחה בחקירה בנוגע למר יאנג, בעל המלון.
ב־12 במרץ 2020 הודיעה מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין על הקמת צוות לחקירת ההתמוטטות, ומינתה את פו ג'יאנהואה למנהיג הצוות.
טניה מרקוס
בשנת 2006 הוענק לה עיטור "גיבור אוקראינה" ובשנת 2009 הוצב פסל שלה בבאבי יאר.
ביוגרפיה
טניה מרקוס נולדה למשפחה יהודית בעיר רומני ב-1921. כעבור כמה שנים עברה משפחתה לקייב.
היא הייתה חברת מחתרת שפעלה בעיר קייב לאחר הכיבוש הנאצי. ב-1942 היא נתפסה והוצאה להורג.
פעילות במחתרת
טניה מרקוס פעלה במחתרת העירונית בקייב. היא פעלה בזהות בדויה של בת נסיך גרוזיני שנרצח על ידי הבולשביקים. מרקוס קנתה את אמונם של הגרמנים, עבדה איתם, הסתובבה בחברתם, והעבירה את המידע שאספה לידי המחתרת. מרקוס ארגנה פעולות חבלה והביאה לחיסולם של מספר קצינים גרמנים, ובעצמה חיסלה כמה ממחזריה הנאצים ביריות אקדח.
במחתרת של קייב פעלו יהודים רבים ביניהם שמעון (סמיון) ברוז (Bruz), בוריס סונדק (Sondak), וגולדה איזרלביץ'. טניה מרקוס הייתה אחת מיהודים אלו, אך בפרסומי המחתרת היא מופיעה בזהותה הבדויה ללא אזכור מוצאה היהודי.
ורוניקה ויטנברג
ורוניקה ויטנברג (ברוסית: Вероника Витенберг; נולדה ב-9 בספטמבר 1988 בעיר גרודנו, בלארוס) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. ויטנברג הגיעה למקום השישי בגמר אולימפיאדת בייג'ינג 2008 כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית, בצוותא עם קטיה פיסצקי, רחלי ויגדורצ'יק, אלונה דבורניצ'נקו ומריה סבנקוב.
ביוגרפיה
ויטנברג החלה לעסוק בהתעמלות אמנותית בגיל 6 בגרודנו. בגיל 13 עלתה לישראל ומאז מתאמנת במועדון עירוני חולון.
נכון לשנת 2008, דורגה במקום הרביעי בישראל בענף.
בית אתנחתא
"אתנחתא" היא קורת גג לנערים ונערות במצבי סיכון ומשבר. קורת הגג הוקמה בשנת 1996, ומופעלת באמצעות עמותת "אותות". מאז הקמתו ועד היום נותן המקום מענה חירומי וזמני לבני נוער בגילאים 13-18 ,ללא הבדל דת, גזע ומין. הבית פתוח 365 ימים בשנה, 24 שעות ביממה. בבית 18 מקומות לינה, וניתן לשהות בו מלילה אחד עד שלושה חודשים. השהות ב"אתנחתא" היא רצונית, ובהסכמת ההורים או באישור גורמי הרווחה. במהלך שהותם של הנערים והנערות ב"אתנחתא", הם מקבלים את כל הצרכים הבסיסיים הנדרשים: מיטה, אוכל, ביגוד והנעלה בהתאם לעונות השנה וטיפול רפואי במקרה הצורך. במקביל, הם זוכים להתערבויות מקצועיות מצוות המקום, המספק להם טיפול, הקשבה ומקום למנוחה ומזור לנפש.
רקע
'אתנחתא' הוקמה בשנת 1996, ומופעלת באמצעות עמותת "אותות- דלת לחיים חדשים" אשר לה רשת של בתים לנוער במצבי קצה, ונמצאת תחת פיקוח "חסות הנוער" - משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
מענה טיפולי
בכל שנה שוהים במקום כ-400 בני נוער בממוצע. השהות הנה רצונית ונעשית בהסכמת ההורים או באישור גורמי הרווחה. במהלך שהותם במקום מקבלים הנערים את כל הצרכים הבסיסיים הנדרשים: מיטה חמה, אוכל חם ומזין, ביגוד והנעלה לפי עונות השנה, וטיפול רפואי במקרה הצורך.
במקום אנשי צוות ומתנדבים, הנותנים מענה טיפולי מסביב לשעון, יום ולילה במגוון תחומים: לימודים, ליווי אישי, תמיכה רגשית ומהווים דמויות מבוגרות נוכחות ומשמעותיות. סדר היום במקום כולל זמני השכמה ולינה, ארוחות מסודרות, תורנויות, פעילויות חברתיות, חוגי מוזיקה ואומנות, שיחות אישיות וקבוצתיות.
הגישה הטיפולית של אתנחתא מושתת על שותפות עם גורמי רווחה וגורמי טיפול המלווים את הנער לפני, תוך כדי, ואחרי שהותו באתנחתא, מתוך הבנה כי החזקת הרצף הטיפולי הוא קריטי לטובת הצלחתו של הנער בתהליך הטיפולי.
תוכנית שבילים
נערים ונערות המגיעים לאתנחתא, באים מרקעים שונים ומצבי חירום שונים ומורכבים, הנובעים מ: גיל, זמן שהות, סיפור אישי ומשפחתי ועוד. תוכנית שבילים נועדה לסייע בהתכווננות הטיפולית המדויקת לכל נער ונערה באתנחתא, על פי צורכיהם ומצבם.
אתנחתא היא קורת גג זמנית ולכן אורך השהות בה מוגבל ל-3 חודשים. ואורך השהות משתנה מנער לנער בהתאם לשביל שלו זקוק בתוכנית הטיפולית.
שביל השמה- שביל המיועד לנערים ונערות הזקוקים למקום קבוע וארוך טווח. אתנחתא מהווה מקום זמני עד אשר ימצא מקום קבוע. נערים בשביל השמה מלווים על ידי גורם טיפולי מלשכת הרווחה או מהקהילה בשותפות מלאה עם הצוות הטיפולי באתנחתא.
שביל אתנחתא- שביל זה מיועד לנערים ונערות שזקוקים לזמן מנוחה ושהות מחוץ לבית או למסגרת הקבועה בה שוהים, בלי לעזוב את הבית לצמיתות, התרחקות לצורך התקרבות. לרוב בעקבות משבר שאירע סמוך להגעתם לאתנחתא.
שביל קורת גג- מענה של לינה, אוכל ומקלחת ללילה אחד. שביל זה נועד לנערים ונערות הזקוקים למקום בטוח להעביר בו את הלילה
שביל שלטר- קורת גג למספר לילות, ללא שהות באתנחתא לאורך היום.
מענה הומניטרי וחינוכי
נוסף לשירותים בסיסיים כגון מיטה, אוכל, מקלחת וכביסה זוכה הנער לשיחות אישיות עם גורמי טיפול. בכניסתו לבית מגבש כל נער ביחד עם הצוות במקום תוכנית יום המספקת לו שגרת יום בריאה, ומעודדת חזרה לאורח חיים פרודוקטיבי ונורמטיבי. עיקר הפעילות בבית מופנית לשיקום הנער במהלך שהותו הקצרה, ומציאת פתרון קבוע וארוך טווח בשיתוף עם הנער, משפחתו וגורמי הרווחה השונים. חלק מהנערים ממשיכים ללמוד בבתי הספר הרגילים וחלק ניכר מן השוהים במקום מופנה אל מרכז "תפנית" - מרכז למידה והעשרה הפועל על פי תוכנית "הילה". המכרז מופעל על ידי אתנחתא. בתפנית מתקיים תהליך למידה, המאפשר קבלת תעודה של 10 שנות לימוד, ומתקיימות בו תוכניות העשרה בחודשי הקיץ החופשות והחגים.
סיום השהות
בסיום השהות, ממשיכים בני הנוער אל המקום הקבוע, ארוך הטווח, בהתאם לצורך ולמציאות חייהם של הנערים והנערות: לפנימיות, הוסטלים או חזרה הביתה.
עריכה (קולנוע)
בתחום הקולנוע, עריכה (או מונטאז' מצרפתית, מלאכת הרכבה) היא אמנות הרכבת צילומים לרצפי צילומים ("סיקוונסים"), שמלווה בהרכבת הרצפים לשם יצירתו של סרט קולנוע שלם.
המונטאז' בקולנוע הסובייטי
לב קולשוב היה בין הראשונים לפתח תאוריות קולנועיות בשנות ה-20. עבורו המהות החיונית של הקולנוע, זו שלא ניתן היה ליצור בכל אומנות אחרת, היא העריכה. הצילום התסריטאות כשלעצמה, או הבימוי והמשחק כשלעצמם הם אומנות, אך מיזוגם לכלל סרט, הנעשה באמצעות העריכה, היא המונטאז', הוא הבסיס המהותי של הקולנוע.
קולשוב טען כי עריכתו של סרט היא כבנייתו של בניין. לבנה אחר לבנה (תמונה אחר תמונה) נבנה הבניין (הסרט). בניסוי מפורסם ערך קולשוב סרט בו צירף תמונות של פניו של שחקן הסרט האילם איוון מוז'וחין לתמונות שונות אחרות, פניה של נערה, קערית מרק, ארון מתים של ילד קטן. הסרט הוצג בפני קהל, אשר טען כי הבעת פניו של מוז'וחין שונה מסצנה לסצנה, ומשקפות יגון, רעב, או אבהות, בעוד שהתמונות היו זהות, ולמעשה חסרות הבעה. קולשוב הסיק כי בכוחה של העריכה (המונטאז') להוביל את הצופה להסקת מסקנות על המופיע בפניו על המסך. המונטאז' פועל על תודעתם של הצופים המפנימה את המשמעות של הנצפה על בסיס ההקשר בו הוא מוצג.
סרגיי אייזנשטיין היה מתלמידי קולשוב, אך השניים נחלקו במספר נקודות. אייזנשטיין הגדיר את המונטאז' כדרך דיאלקטית ליצירת משמעות. באמצעות ניגוד שני תצלומים שאינם קשורים זה לזה, ליצירתו של דימוי שלישי בתודעת הצופה, העצמאי כמעט משני הדימויים שהרכיבו אותו. הוא ניסה ליצור אסוציאציות בתודעת הצופה, ולרוב על ידי גרימת הלם.
כקולשוב היה אייזנשטיין תאורטיקן בנוסף להיותו יוצר קולנועי. הוא הגה "חמש שיטות למונטאז'".
המונטאז' ההוליוודי הקלאסי
הסוג השני של מונטאז' מורכב מסדרה של תמונות קצרות שאותן עורכים לסדרה בעלת משמעות על מנת ליצור סיפר (נאראטיב) דחוס. שיטה זו שימשה על מנת לקדם את הסיפור, ולהמחיש את מעבר הזמן, ולא, כבקולנוע הסובייטי, על מנת ליצור משמעות סימבולית.
רצף כזה של תמונות, למשל, הוא סצינות האימונים בסרטו של סילבסטר סטאלון "רוקי". המונטאז' בסצינות אלו נועד להמחיש את מעבר הזמן ואת התהליך העובר על הגיבור, המשפר את כישורי האיגרוף שלו על מנת להשיג את מטרותיו.
עריכה אנליטית (המשכית)
העריכה האנליטית הקלאסית מבטיחה התאמת זמן ומרחב כדרך לקידום העלילה. היא עושה זאת על ידי שימוש בטכניקות שונות, כגון: חוק 180 המעלות, כלל 30 המעלות שוט מכונן ושוט-ריברס שוט.
יעקב בן חביב
ר' יעקב בן שלמה אבן חביב (סביב שנת ה'ר"י, 1450 - ה'רע"ו, 1516) היה מגדולי חכמי ספרד ומנהיג קהילת מגורשי ספרד הגדולה בסלוניקי, מחבר הספר עין יעקב וחיבורים נוספים.
תולדות חייו
ר' יעקב נולד בסמורה שבחבל קסטיליה, בספרד סביב שנת ה'ר"י (1450). היה מגדולי תלמידי החכמים ביהדות ספרד בחבל קסטיליה ועמד בראש אחת הישיבות הגדולות בספרד בעיר סלמנקה.
במהלך גירוש ספרד נמלט עם בני משפחתו לפורטוגל שבה שהו עד שבאה גזירת הגירוש גם לפורטוגל בשנת ה'רנ"ח (1498). אז עבר לשלוניקי ועמד בה בראש קהילת המגורשים הגדולה שבהמשך נהייתה גם למרכז היהודי הספרדי המפואר והגדול ביותר במשך תקופה ארוכה.
חכמי דורו התייחסו אליו בהערכה רבה וכינוהו בתארים כמו "גדול הדור", "מופת הדור", "הגאון".
בנו הרב לוי בן חביב (המהרלב"ח) עלה לארץ ישראל ועמד בראש הנהגת חכמי ירושלים.
ר' יעקב נפטר בסלוניקי בשנת ה'רע"ו (1516).
יצירתו התורנית
ר' יעקב תיקן תקנות רבות בענייני ציבור ובפרט בהלכות אישות ובבעיות שעלו בעקבות תופעת האנוסים. ההיסטוריון יוסף הקר מציין כי הרב בן חביב ביקש להביא לניתוק כל זיקה בין האנוסים שנמלטו מספרד לבין אלה שנשארו בה, דבר שבא לידי ביטוי בחלק מתקנותיו בנושאי אישות. על הנהגתו בסלוניקי כותב הקר שהרב בן חביב ביקש לשמר את מורשתם של המגורשים גם כאשר מנהגיהם לא היו כמנהג המקום של בני סלוניקי. דבר זה גרם לעיתים למחלוקת עם חכמי המקום ולפיכך לא תמיד התקבלה דעתו בעניינים אלה. הרב יעקב בן חביב כתב ככל הנראה ביאור לספר הטור, וכמה מתשובותיו נשתמרו בכתביהם של גדולי התקופה כמו ר' אליהו מזרחי והמהרשד"ם. מכל מקום, את שמו לדורות קנה בזכות חיבורו, "עין יעקב", שהוא מעין קובץ שעיקרו אגדות התלמוד הבבלי ופירוש עליהן.
חיבורו זכה להתקבל ולהתפרסם בתפוצה רחבה ביותר ועל כך מעידות למעלה ממאה המהדורות שלהן זכה, כמו גם הפירושים וכלי עזר המגוונים שנתלוו אליהן. בקהילות ישראל רבות במזרח אירופה נהוג היה לקבוע שיעור משותף בספר "עין יעקב" לבעלי בתים (כלומר מי שאינם למדנים מקצועיים בתלמוד) בבית הכנסת, למשל בשעת ההפוגה שבין תפילות מנחה וערבית.
בחיבורו "עין יעקב" התחיל הרב יעקב בן חביב להכניס גם את אגדות התלמוד הירושלמי אולם כפי שחשש הוא לא הספיק לעשות זאת בחייו.
בפירושיו שלובים דברי מוסר והגות המשקפים את תחושותיהם של בני דור הגירוש. קטעי התלמוד המובאים בו הם עד נוסח במחקר ההשוואתי על הבדלי הנוסח הקלים בין גרסאות התלמוד שהיו בידי יהדות ספרד לבין גרסאות יהדות אשכנז.
קופסה שחורה (תעופה)
מטוסי נוסעים מחויבים לשאת מקלטי טיסה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. מקלט הקול (CVR) הראשון הותקן לראשונה באוסטרליה בעקבות התרסקות מטוס פוקר F27 בשנת 1960.
בהרחבה, קופסה שחורה היא כלל האמצעים המשמשים לניטור של כלי תחבורה באוויר בים וביבשה.
מרכיבי המערכת
כלי טיס מצוידים בשני סוגי מקליטי טיסה: רשמקול תא הטייס (CVR) ורשם נתוני טיסה (FDR).
במקרים מסוימים, שתי יחידות ההקלטה משולבות בקופסה אחת (FDR/CVR).
רשם נתוני טיסה
רשם נתוני טיסה (נקרא באנגלית: Flight Data Recorder או בקיצור: FDR) מקבל מידע באמצעות היחידה לאיסוף נתוני טיסה (Flight Data Acquisition Unit או בקיצור: FDAU) המקבלת ממערכות אוויוניקה ומחיישנים שונים נתונים כמו מצב המטוס (מהירות, גובה, כיוון, שיעור נסיקה, זווית גלגול, ניווט וכדומה), מצב המנועים, מצב המערכות ההידראוליות, מדדי דלק, זמן ועוד. על פי תקנות רשות התעופה הפדרלית בארצות הברית, על הקופסה להקליט לפחות 88 פרמטרים שונים (עד שנת 2002 נדרשו רק 29 פרמטרים), אך ישנן מערכות המקליטות משתנים רבים נוספים, כל פרמטר מוקלט מספר פעמים בשנייה או פעם במספר שניות כגון כמות דלק כוללת. רוב מקליטי נתוני הטיסה מקליטים 17–25 שעות של נתונים בלולאה מתמשכת.
תכנון
בשל חשיבותן הקופסאות השחורות נדרשות להיות אטומות למים ובנויות לעמידה בפני כוחות של מכה חזקה של 3,600 ג'י ל־6.5 מילישניות, חום עז של שרפה לוהטת בטמפרטורה של יותר מ־1,000 מעלות צלזיוס ולחץ של מי ים עמוקים. בניגוד לשמן, הקופסאות צבועות בצבע כתום בהיר עמיד לחום כדי שיהיה ניתן למצוא אותן בקלות בין ההריסות ועליהן מופיע הכיתוב "מקליט טיסה לא לפתוח" ("FLIGHT RECORDER DO NOT OPEN") בצד אחד באנגלית ובצד השני בצרפתית, הקופסאות אסורות לפתיחה שלא לצורך והן מטופלות על ידי אנשי מקצוע מוסמכים. קופסאות שחורות מודרניות בנויות ממעטפת כפולה של פלדת אל־חלד או טיטניום בעלת עמידות לקורוזיה ובידוד פנימי נגד חום גבוה. הן ממוקמות לרוב בזנב המטוס, במקום בו סביר יותר שישרדו תאונה קשה. במקרה של תאונה, חילוצן של הקופסאות השחורות היא המשימה השנייה בחשיבותה לאחר הצלת הניצולים ואיסוף ההרוגים.
רוב המטוסים בתעופה הכללית בארצות הברית נדרשים להיות מצוידים במשדר איתור בזמן חירום (ELT), תלוי בסוג המטוס ואזור תפעולו, בעוד שחברות תעופה מסחריות אינן נדרשות לכך. למרות זאת, הקופסאות השחורות במטוסים מסחריים נדרשות להיות מצוידות במשואת איתור תת־מימית (Underwater Locator Beacon או בקיצור: ULB) אשר מופעלת באופן אוטומטי כאשר היא באה במגע עם מים. המשואה משדרת אותות אולטרה סאונד בתדר 37.5 קילו־הרץ במרווחים של פעימה אחת בשנייה משום בתדר זה ניתן לקלוט את האותות האלו על ידי מגוון רחב של מקלטים ותדר זה נישא בקלות במים. המשואה תפעל במשך 30 ימים בעומק של עד 20,000 רגל (6 ק"מ).
החל משנות השבעים רוב מטוסי הסילון המסחריים מצוידים בהתקן הקלטה קל גישה (Quick Access Recorder או בקיצור: QAR). התקן זה מקליט נתונים על גבי אמצעי אחסון נייד. הגישה למקליט הקול (CVR) ולמקליט הנתונים (FDR) היא מטבעה קשה – מאחר שעליהם להיות עמידים לתאונות, הם גם דורשים ציוד מיוחד להגיע אל ההקלטות. ה־QAR ניתן לשליפה בקלות והוא מתוכנן כך שניתן יהיה לקרוא את הנתונים המוקלטים באמצעות מחשב שולחני רגיל. חברות תעופה רבות משתמשות בנתונים האלה לחקירת אירועים משמעותיים בעלי פרמטרים החורגים מאלה של טיסה רגילה. זה מאפשר לגלות ולטפל בבעיות תפעוליות ובכך למנוע, להבא, את התאונה מראש.
השימוש בנתונים של הקופסאות השחורות הוא בעיקר לצורך חקירת תאונות אך גם לצורך ניתוח מצבים לשיפור בטיחות התעופה, איסוף וניתוח נתוני התעייפות החומר, בדיקת ביצועי המנועים, ניצול אופטימלי של דלק, חקירת תקלות מורכבות והתנהגויות מסוכנות של צוות הטיסה.
מקור השם
המונח "קופסה שחורה" נולד לאחר פגישה לגבי מקליט הטיסה המסחרי הראשון שנקרא "ביצה אדומה" בגלל צבעו וצורתו. לאחר הפגישה אמר אחד העיתונאים "זוהי קופסה שחורה נהדרת".
המונח קופסה שחורה שימש גם בחיל האוויר המלכותי בתקופת מלחמת העולם השנייה. בתקופה שבין השנים 1940–1945 הוכנסו למטוסים (במיוחד למטוסי הפצצה) חידושים אלקטרונים רבים של מערכות אוויוניקה כמו מערכות ניווט, מערכות מכ"ם ומערכות קשר. מעגלים וכרטיסים של מערכות אלו הותקנו ברכיבים שהיו כלל בקופסאות אלומיניום שנצבעו בשחור בשביל למנוע סינוור. במשך הזמן כל ציוד אלקטרוני חדש כונה "קופסה שחורה", מונח שנהפך נפוץ בתעופה האזרחית בתקופה שאחרי המלחמה.
דוגמה לשיחה שהוקלטה על ידי ברשמקול בתא הטייס
רשמקול (CVR) לוכד לעיתים קרובות את מילותיהם האחרונות של צוות האוויר ממש לפני ההתרסקות. להלן תמליל השיחה בין מגדל הפיקוח לצוות המטוס של טיסה 1862 של אל על שהתרסקה ב־4 באוקטובר 1992 באמסטרדם שבהולנד:
פרוגרסיביזם
פרוגרסיביזם או פרוגרסיביות (באנגלית: Progressivism; נגזרת של המילה progress; בעברית: קִדמה) היא פילוסופיה הגורסת כי אפשר וכדאי לקדם את החברה האנושית באמצעות שינוי חברתי. כתנועה פוליטית הפרוגיבסיות טוענת כי התקדמות מדעית, טכנולוגית, התפתחות כלכלית וארגון חברתי חיוניים לשיפור מצב האנושות. רעיון הקידמה והפרוגסיבי הפכו לרעיון רב-משמעות בתקופת עידן הנאורות האירופית, שדגלה בהתבססות על הנחה כי ידע אמפירי כיסוד לחברה משפר את התרבות.
בשיח הפוליטי המודרני המונח פרוגרסיבי מזוהה בדרך כלל עם ליברליזם חברתי – שנבדל מנאו-ליברליזם הימני. סוג זה של ליברליזם משלב תמיכה במשק מעורב יחד עם ליברליזם תרבותי.
בעשור השני של המאה ה-21 החל בישראל שימוש לגנאי במונח, הוא משמש אנשי ימין שמרניים ופופוליסטיים ככינוי גג לאידאולוגיות שמאל, כולל חירות וצדק חברתי, שוויון זכויות לנשים, משבר האקלים, קיימות, זכויות להט"ב, רב-תרבותיות, ומדינת רווחה. כינוי נפוץ בפי הימין הוא הוא "הטרלול הפרוגסיבי". מהצד השני מוצגים זרמים שונים כמו שמרנות, פופוליזם ימני, דתיות וריאקציונריות.
היסטוריה
עמנואל קאנט זיהה את הקידמה כתנועה שמתרחקת מברבריות לכיוון הציוויליזציה. הפילוסוף ומדען המדינה מהמאה ה-18 המרקיז דה קונדורסה חזה שהקדמה פוליטית תהיה כרוכה בהעלמת העבדות, עליית האוריינות, הפחתת אי השוויון בין המינים, רפורמות בתנאי הכליאה (שהיו קשים באותה תקופה) וירידה בעוני.
מודרניות או מודרניזציה הייתה מרכיב מרכזי של רעיון הקידמה בהגות של ליברלים קלאסיים במאות ה-19 וה-20, שקראו למודרניזציה מהירה של הכלכלה והחברה כדי להסיר את המכשולים המסורתיים שהיו על שווקים החופשיים ולתנועות החופשיות של אנשים בין מדיינות.
בסוף המאה ה-19 התחזקה בעולם המערבי הפופולריות של תפיסה פוליטית, לפיה הקידמה נחנקת על ידי אי שוויון כלכלי עצום בין העשירים לעניים, קפיטליזם בעל רגולציה מינימלית שבו פועלים תאגידים מונופוליסטיים, וסכסוכים אלימים בין בעלי הון לעובדים. הפרוגרסיביזם השפיע על תנועות פוליטיות שונות. הליברליזם החברתי הושפע מתפיסתו של הפילוסוף הליברלי הבריטי ג'ון סטיוארט מיל שבני האדם הם "יצורים פרוגרסיביים". ראש ממשלת בריטניה בנג'מין דיזראלי פיתח שמרנות מתקדמת תחת הטוריזם של "שמרנות של עם אחד".
בצרפת, החלל בין המהפכה החברתית לבין המרכז-ימין השמרני מבחינה חברתית התמלא בהופעתו של הרדיקליזם שחשב שהקדמה חברתית מחייבת אנטי-קלריקליזם, הומניזם ורפובליקניזם. במיוחד אנטי-קלריקליזם היה ההשפעה הדומיננטית על המרכז-שמאל במדינות רבות דוברות צרפתית ורומאנית עד אמצע המאה ה-20. בגרמניה הקיסרית, הקנצלר אוטו פון ביסמרק חוקק אמצעי רווחה סוציאליים פרוגרסיביים שונים מתוך מניעים שמרניים פטרנליסטיים במטרה להרחיק עובדים מהתנועה הסוציאליסטית של אותה תקופה וכדרך לסייע בשמירה על המהפכה התעשייתית.
בארצות הברית
בארצות הברית הפרוגרסיביות באה לידי ביטוי כמרד אינטלקטואלי נגד הפילוסופיה הפוליטית של החוקתיות כפי שהובעה על ידי ג'ון לוק ומייסדי הרפובליקה האמריקאית, לפיה סמכות השלטון תלויה בהקפדה על הגבלות על סמכויותיו הצודקות.
התנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית החלה כתנועה חברתית בשנות ה-90 של המאה ה-19 כתנועת נגד מול הברונים השודדים שצברו עוד ועוד כוח כלכלי במהלך התקופה שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. הודות ליזמות אבל גם תודות לקשרים בממשל, יתרונות לגודל וקיומו של כוח שוק זכו בעלי עסקים בנתחי שוק גדולים יותר ויותר תוך שהם חולשים על חלקים גדולים מכלכלת ארצות הברית ומכתיבים את התנאים עבור צרכנים, עובדים, ספקים ומתחרים.
בשנת 1873 כתב הסופר מארק טוויין ספר ביקורתי על הברונים והתקופה בשם "עידן מצופה זהב: סיפור מההווה" (The Gilded Age: A Tale of Today). הספר, שתיאר את השחיתות הפוליטית שהייתה בזמנו, הפך לרב-מכר. הוא אף העניק לתקופה זו את שמה – "העידן מצופה הזהב" (במקום העידן המוזהב) Gilded Age. לכאורה הכל נוצץ וזהוב – אבל כאשר מקלפים את הציפוי מתגלה מציאות קשה.
בשלהי עידן זה התבלטו שני אנשים, ג'ון ד. רוקפלר וג'יי. פי. מורגן, בעלי אימפריות עסקיות ששלטו על ענפים רבים כולל ענף הבנקאות וחלקים מהן קיימות עד היום. רוקפלר היה בעל מונופול ומונפסון בתחום הפקת הנפט כך שהוא הכתיב את המחירים הן לצרכנים והן לספקים ואף הכריח את חברות הרכבות לתת לו הנחה ובמקביל גם להקשות את התנאים על מתחריו. מורגן הפעיל קבוצות בשם "טראסטים" שהיו קרטלים חוקיים בענפים שלמים שקבעו את המחירים ואת התנאים. כל זה היה חוקי למהדרין בשל השפעת החברות הגדולות על הממשל ויצר זעם הולך וגדל בקרב איכרים, פועלים ואינטלקטואלים. זעם זה התפרץ לפעמים בשביתות והתנגשויות מול שכירי חרב ובריונים של בעלי המפעלים הגדולים. בעידן זה עוד לא היה בנק מרכזי ולכן הממשלה הייתה תלויה בהלוואות כספים מהבנקים הגדולים. היעדר בנק מרכזי מפקח אפשר גם לבנקים לנפח בועות פיננסיות שיצרו גם ריצות על הבנק.
כדי להצדיק את הפערים הכלכליים הגדלים, הרווחים העצומים אל מול עוני של איכרים ופועלים, הצדיקו הברונים השודדים ואליטה שנהנתה מקרבתה אליהם את המצב בטענה שכך צריכה לעבוד כלכלה קפיטליסטית תחרותית – כלומר נטולת התערבות ממשלתית. כדי להקנות לטענות שלהם נופך מדעי הם הצדיקו אותן גם בטענות של דרוויניזם חברתי לפיהן לכאורה אנשים מוכשרים ראויים להיות עשירים ומי שחי בעוני נמצא שם בגלל כוחות הטבע או עצלות.
בעוד שהמונח פרוגרסיבי ייצג מגוון של קבוצות לחץ פוליטיות מגוונות, לא תמיד מאוחדות, הפרוגרסיבים דחו את הדרוויניזם החברתי, מתוך אמונה שניתן לטפל בבעיות שהחברה מתמודדת איתן, כגון מלחמת מעמדות, חמדנות, עוני, גזענות ואלימות, על ידי מתן חינוך טוב. סביבה בטוחה ומקום עבודה יעיל. פרוגרסיבים חיו בעיקר בערים, היו בעלי השכלה ברמת קולג' והאמינו בשלטון מרכזי חזק.
פוליטיקאים פרוגרסיבים פעלו בשתי המפלגות הגדולות, ובהם הנשיאים תאודור רוזוולט הרפובליקני ווודרו וילסון הדמוקרטי. היו מספר ניסיונות להקים מפלגות פוליטיות פרוגרסיביות. כך למשל, ב-1912 הקים תאודור רוזוולט מפלגה פרוגרסיבית כשלא הצליח לזכות מחדש במועמדות המפלגה הרפובליקנית, אך הגיע בבחירות רק למקום השני – אחרי וודרו וילסון ולפני ויליאם הווארד טאפט הרפובליקני. על רקע חוסר הנחת מפעילותם של התאגידים הגדולים בארצות הברית כל שלושת המועמדים לנשיאות ארצות הברית טענו שהם פרוגרסיבים. רוזוולט הכריז כי הוא "תמיד האמין שפרוגרסיביות נבונה ושמרנות נבונה הולכים יד ביד."
ב-1924 שוב הוקמה מפלגה פרוגרסיבית בראשות רוברט לה פולט, הסנאטור הרפובליקני מוויסקונסין, ואחת הדמויות הבולטות בתנועה הפרוגרסיבית, שהצליח להגיע רק למקום השלישי. בשני המקרים התפוררו המפלגות לאחר הכישלון בבחירות. אולם למרות חוסר ההצלחה להקים מפלגה, הכתיבה התנועה במידה רבה את סדר היום הפוליטי בארצות הברית בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים, תקופה שנקראת "העידן הפרוגרסיבי", והותירה מורשת שניכרת עד ימינו.
התנועה הובילה רפורמות ויוזמות רבות בתקופה זו, בהן בחירות ישירות לסנאט (התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית), הנהגת בחירות מקדימות ישירות, מתן זכות בחירה לנשים (התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית), חקיקת חוקים נגד קרטלים (חוקי אנטי-טראסט – חוקים נגד הגבלים עסקיים) תוך פירוק המונופולים הגדולים, הנהגת רגולציה בתחומים שונים כמו מזון או תרופות, וחקיקה סביבתית וסוציאלית. רוב הצעדים האלה זכו להצלחה רבה ובהמשך אומצו על ידי מדינות אחרות והם מקובלים עד היום.
פרוגרסיביות במאה ה-21
בתחילת המאה ה-21 המונח "פרוגרסיביזם" או "פרוגרסיביות" משמש ככינוי גג לאידאולוגיות שמאל שונות בהן נאו-מרקסיזם, סוציאליזם, סביבתנות, קוסמופוליטיות, רב-תרבותיות, פוליטיקת זהויות, אתאיזם ואנטי-דתיות, פמיניזם ואף פמיניזם רדיקלי, זכויות להט"ב, תיאוריה קווירית, תיאוריה ביקורתית ותקינות פוליטית. המונח נפוץ בעיקר בפוליטיקה של ארצות הברית במאה ה-21 אך עם הזמן התפשט גם לפוליטיקה של שאר העולם המערבי, לרבות הפוליטיקה של ישראל. האידאולוגיה הנגדית לפרוגרסיביות היא שמרנות.
עקרונות
כפילוסופיה פוליטית, הפרוגרסיביות החדשה מבוססת על הפרוגרסיביזם ההיסטורי – פילוסופיה פוליטית שטוענת שצריך ואפשר לקדם את החברה והאנושות על ידי שינוי חברתי – ועל הנאו-מרקסיזם – פילוסופיה פוליטית שמבוססת על המרקסיזם ומנתחת את החברה והפוליטיקה כמלחמת מעמדות אך מעבירה את המוקד מהמישור הכלכלי למישור החברתי, האתני, המגדרי והזהותי. כך במקום לתמוך בקומוניזם פרוגרסיבים תומכים בסוציאליזם מתון יותר כגון סוציאל-דמוקרטיה, מדינת רווחה וליברליזם חברתי.
עקרונות היסוד של הפרוגרסיביות החדשה הם שוויון, פוליטיקת זהויות והצורך לבצע רפורמות ותיקון חברתי.
תקינות פוליטית
אחת הפרקטיקות המזוהות ביותר עם הפרוגרסיביות היא התקינות הפוליטית (politically correct). הפרוגרסיבים משתמשים בתקינות הפוליטית כאמצעי לקידום מטרותיהם, מתוך אמונה שהשיח (מדעי החברה) קובע את ההווייה החברתית ויחסי הכוחות הפוליטיים, ועל כן על ידי משטור השיח אפשר לשנות את המבנה החברתי הקיים ולקדם מטרות פוליטיות ואידאולוגיות. למשל: שימוש במונח "מאותגר שכלית" במקום "מפגר" אמור לשפר את מעמדם ולמנוע ביטויים פוגענים כלפיהם. התקינות הפוליטית רווחת מאוד באקדמיה ובתקשורת הליברלית, שם מופעלות סנקציות חברתיות – כגון ביוש (שיימינג), חרם חברתי, הטרדה ואף פיטורין – נגד מי שמתבטא בצורה שנתפשת כפוגענית ולא תקינה פוליטית. מתנגדי התקינות הפוליטית טוענים שמדובר ב"טרור לשוני" שמסרס את המחשבה, ושהיא הגיעה לרמות קיצוניות באקדמיה האמריקאית באופן שפוגע במחקר ובחופש הביטוי.
בפוליטיקה של ארצות הברית
בפוליטיקה של ארצות הברית הפרוגרסיביות החדשה מזוהה עם האגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית, ובמיוחד עם פוליטיקאים כגון הסנאטור ברני סנדרס, חברת הקונגרס אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ושאר חברות הקונגרס שמרכיבות את הסקווד.
בישראל
בפוליטיקה של ישראל הפרוגרסיביות מזוהה עם השמאל הפוליטי. מפלגות שנשאו את הדגל הפרוגרסיבי הן מרצ ומפלגת העבודה הישראלית בתקופת מרב מיכאלי. בעוד הפרוגרסיביות זוכה לתמיכה באקדמיה ובתקשורת ובערים ליברליות דוגמת תל אביב-יפו, היא גם זוכה להתנגדות בחוגים שמרניים ודתיים. כך למשל, בבחירות לכנסת ה-24 ולכנסת ה-25 התמודדה ונכנסה לכנסת מפלגת נעם - מפלגה חרדית-לאומית שמתנגדת ל"פרוגרס" (כך בלשונו של ראש המפלגה אבי מעוז) בטענה שהפרוגרסיביות פוגעת בערכי היהדות וערכי המשפחה, בייחוד בכל הנוגע לתיאוריה קווירית וזהות להט"בית, שמאיימות על המשפחה המסורתית. בספרי עיון, מאמרי דעה וכלי תקשורת ימניים, דתיים ושמרנים מרבים לדבר בגנאי על "הטרלול הפרוגרסיבי" ומבקרים את פוליטיקת הזהויות והתקינות הפוליטית כניוון והרס עצמי של הליברליזם המערבי המודרני.
דגי גרם
דגי גרם (שם מדעי: Osteichthyes) היא קבוצה פרפילטית של דגים ממערכת המיתרניים בקבוצת חולייתנים לסתניים, בתוכה ישנם 2 מחלקות דגים: מקריני סנפיר ובעלי סנפירים בשרניים, שהם אבותיהם הרחוקים של קבוצת בעלי ארבע רגליים. דגי גרם מאופיינים בעצמות ("גרמים"), המבדילים אותם מדגים ספוגיים חסרי עצמות.
לדגי הגרם מכסה זימים שמאפשר להם לנשום גם ללא תנועה. שלפוחית הציפה שבגופם מאפשרת להם שליטה נוחה בעומקם: כאשר היא מלאה במים, הם שוקעים. כאשר מרוקנים אותה ומכניסים אוויר לתוכה, הם צפים. אצל דגים אלו נמצא מערכת הזיז הזים על קשת הזים.
דגי מאכל ונוי רבים שייכים לקבוצת דגי הגרם, למשל: אמנון, קרפיון, סלמון, דניס ושפמנון.
דגי הגרם הגדולים ביותר
להלן רשימה של דגי הגרם הגדולים ביותר, כאשר רמת הטקסון היא לפי סוג המיוצג על ידי המין הגדול ביותר בו ואילו מינים נוספים בעלי גודל דומה מוזכרים בהערות, וזאת על-מנת לתת ייצוג נרחב יותר של מגוון הדגים. סדר הדירוג נקבע בדרך כלל לפי המשקל המרבי, אך גם אורך נלקח בחשבון.
אדיגיה
רפובליקת אָדִיגֵיָה (ברוסית: Республика Адыгея, באדיגית: Адыгэ Республик) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית בהרי קווקז. בירתה, מייקופ. היא נמצאת בלבו של חבל קרסנודאר, הגובל בה מכל הכיוונים. שטח הרפובליקה כ-7,800 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-463,088 בני אדם (2020). רוב האוכלוסייה מורכבת מרוסים, המהווים 64.5%. האדיגים (צ'רקסים) מונים רק 108,000 נפש, שהם 24.2%. השפות הרשמיות ברפובליקה הן רוסית ואדיגית (צ'רקסית). ברפובליקה נמצאות שתי ערים: מייקופ ואדיגייסק. כראש הרפובליקה מכהן מוראט קומפילוב מאז 2017.
ההיסטוריה הקדומה
האדיגים, או הצ'רקסים, חיו בקווקז עוד לפני 3000 שנה. רובם התפרנסו מרעיית צאן וענפים אחרים של חקלאות. התקופה הזאת ידועה כתקופת הדולמנים, שהם מערות קבורה, שהשתמשו בהם לרוב באותו זמן. דולמנים אפשר למצוא אף ברמת הגולן. במאה ה-9, כשגילו את הברזל באה תקופה פריחה חדשה לשבטים הצ'רקסיים, שהתחילו לבנות כלים חדשים ולפתח טכניקות מודרניות לזמנם. בתקופה זו גם התחלקו לשבטים: מיטים, סינדים, אחיי וזיך. בתקופה זו הצ'רקסים התגוררו לחופי הים השחור וים אזוב, עד מורדות הרי קווקז. בעולם היווני הצ'רקסים התפרסמו במאה ה-5 לפני ספירת הנוצרים. בתקופה הזאת הסינדים הקימו ממלכה עצמאית, שקשרה קשרי מסחר עם ממלכת הבוספורוס. יש אף הטוענים, ששולשת ספרטסיד, ששלטה בבוספורוס 150 שנה הייתה ממוצא צ'רקסי.
החל מהמאה ה-6 התחיל האזור להיות מושפע מאוד מהקיסרות הביזנטית, שהביאה לאזור גם את הדת הנוצרית, שאותה קיבלו בעיקר שבט הזיכים. באזור התיישבותם של האחרונים אף הוקמה פטריארכיה מקומית. ב-944 ממלכת הכוזרים נכבשה על ידי רוס, שמאז נהפכה לכוח המשפיע באזור. ב-1022 צ'רקסיה צורפה לנסיכות טמוטרקן של הנסיך מסטיסלב.
מהמאה ה-13 עד המאה ה-19
ב-1561 הצאר איוואן האיום נשא אישה קברדית וצירף את קברדיה כמדינת חסות של רוסיה, במסגרת הצירוף הקים מספר מבצרים בקווקז. ב-13 במאי 1711 הנסיך אפרסקין, מושל אסטרחן בפקודתו של פטר הגדול ערך מסע עונשין לצ'רקסיה וב-6 בספטמבר ערך קרב מכריע בו ניצח את הפרשים הצ'רקסיים והרס כפרים לאורך 80 ק"מ. ב-1763 הרוסים ערכו מסע נוסף לקברדה והחריבו כפרים רבים. ב-1765 הרוסים הציעו לקברדינים לקבל אזרחות רוסית. ב-1779 הגנרל יקובי ערך פשיטות בצ'רקסיה וב-1780 הרוסים התחילו לבנות כביש לאורך הים השחור לגאורגיה דרך אדמות הצ'רקסים. מ-1816 על הכוחות הרוסיים בקווקז פיקד הגנרל אלכסנדר ירמולוב שהחליט על מדיניות של הרג של כל מתנגד בעמים הכבושים, לעומת היחס הקודם היותר הומני. ירמולוב ערך פשיטות רבות בצ'רקסיה, שרף כפרים רבים והדף בעצמה כל סממן של התנגדות. כמו כן ירמולוב הקים מבצרים רבים, ואכלס אותם בקוזקים. ב-1827 ירמולוב פוטר ובמקומו מונה איוואן פסקביץ'.
התקדמות הרוסים נבלמה לזמן מה על ידי תנועת המורידיה, תנועה צופית, שקראה למלחמת קודש נגד השלטון הרוסי הכופר משנת 1829 בראשם של קאזי-מולה, גמזט-בק והאימאם שאמיל במלחמת קווקז בין 1811- 1864. לאחר ניצחונם דרש השלטון הרוסי מעמי הקווקז לקבל את הנתינות הרוסית עם כל המשתמע מכך, או לעזוב לטורקיה. הצ'רקסים הושמו בפני בחירה כזו ב-21 במאי 1864 ורובם העדיפו גלות על פני נתינות זרה, כ-90% מהצ'רקסים עזבו את מולדתם למחוזות השונים של האימפריה העות'מאנית. יום זה מצוין בפזורה הצ'רקסים כיום הזיכרון הצ'רקסי. במקומם של הצ'רקסים הביא השלטון הרוסי לארצם מתיישבים קוזאקים.
לאחר מהפכת אוקטובר
ב-27 ביולי 1922 הוכרז על הקמת המחוז הצ'רקסי (האדיגי) האוטונומי שבירתו קרסנודר כחלק ממחוז קובאן-הים השחור, ב-24 באוגוסט אותה שנה השם שונה למחוז האדיגי (הצ'רקסי) האוטונומי, וב-3 באוגוסט 1928, השם שונה למחוז האדיגי האוטונומי. ב-10 בינואר 1934 אדיגיה נהייתה לחלק מהמחוז של אזוב-הים השחור. הבירה הועברה מקרסנודר למייקופ ב-1936. ב-13 בספטמבר 1937 המחוז הישן פורק למספר יחידות, ואדיגיה צורפה למחוז קרסנודר, ונשארה בו עד 3 ביולי 1991. ב-3 ביולי 1991 אדיגיה הכריזה על היפרדותה ממחוז קרסנודר, ועל מעמדה כרפובליקה הסובייטית ב. ב-1992 אומץ השם הנוכחי – רפובליקת אדיגיה במסגרת הפדרציה הרוסית.
לאחר התפרקות ברית המועצות
ב-1991 הפך המחוז האוטונומי לרפובליקה. בדצמבר 1991 התקיימו בחירות ראשונות לפרלמנט (חאסִה) של הרפובליקה. בינואר 1992 התקיימו בחירות ראשונות לנשיאות ולתפקיד נבחר אסלן ג'רימוב. ב-10 במרץ 1995 התקבלה חוקת הרפובליקה. היות שהרוסים מהווים רוב ברפובליקה, פורצות שם לעיתים קרובות מהומות בין האדיגים, התומכים בשמירת הסטטוס-קוו הקיים, לבין הרוסים, הדורשים יותר זכויות כרוב והצטרפות חזרה למחוז קרסנודר. בדצמבר 2004 ראש המחוז הפדרלי של הקווקז דמיטרי קוזק הציע את רעיון הצירוף חזרה למחוז קרסנודר. נציגים רבים של האדיגים הביאו התנגדות עזה לתוכנית, שכללה בקשה להתערבות מצד הפרלמנט האירופאי, הפגנות עזות של הצ'רקסים ומכתבים שונים של השדולה הצ'רקסית לגורמים שונים ברוסיה. במקביל, בדצמבר 2005 נערכה ועידת הסלבים של אדיגיה, שדרשה הצטרפות למחוז קרסנודר וחלוקת תפקידים בהתאם לחלקם של הרוסים באוכלוסייה. הממשל הרוסי, על רקע ההפגנות וההתנגשויות האלימות, החליט לגנוז לזמן מה את התוכנית לאיחוד.
מיקום גאוגרפי
אדיגיה נמצאת בהרי קווקז, בלבו של מחוז קרסנודר, המקיף אותה מכל עבריה. בשטחה היא במקום השני בגודלה הקטן, לאחר אינגושטיה. רוב שטחה של הרפובליקה הוא יערות. היא נמצאת באזור הררי מאוד, שהנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר צ'וגוש המתנשא לגובה 3,238 מ'. ברפובליקה זורמים מספר נהרות קטנים, שהגדול בהם הוא בליה (לבנה) ולבה, שניהם יובליו של נהר קובאן. האקלים ברפובליקה הררי, הטמפרטורה הממוצעת בינואר 2° צלזיוס מתחת לאפס, וביוני 22°.
דמוגרפיה
הרוסים הם העם הגדול ברפובליקה ומהווים 63.5% לפי מפקד 2016. האדיגים מהווים לעומתם רק 31% אך אחוז זה גדל בהתמדה. הארמנים מהווים 15.3 אלף (3.4%). בנוסף ברפובליקה חיים כורדים, טטרים, טורקים וצ'צ'נים. למרות היותם מיעוט שולטים האדיגים ברוב הענפים של המנהל והכלכלה ברפובליקה.
הערים הגדולות:
בנימין לנדקוף
בנימין לנדקוף (נולד ב-1940) הוא פרופסור למכניקה ולהנדסת מכונות וחתן פרס ביטחון ישראל.
לנדקוף נולד בפולין ועלה לישראל בצעירותו. הוא בוגר לימודי הנדסת מכונות (1962) ומוסמך בהנדסת חומרים (1970) מהטכניון. בשנת 1974 השלים לנדקוף לימודי דוקטורט במכניקה שימושית מאוניברסיטת ברקלי.
תחומי עבודתו של לנדקוף נוגעים לשימוש במתכות וחומרים מרוכבים על בסיס מתכות בבניית מטוסים, לוויינים ומבני תעופה. בשנת 2001 הוא הנחה פרויקט בטכניון שבו פותחה מערכת לשיגור לוויינים ממטוס הרקולס, במטרה למנוע את הצורך להסתייע באתרי שיגור לוויינים במדינות זרות.
בשנת 1977 הוענק ללנדקוף פרס ביטחון ישראל על עבודתו.
יאקירמא
יאקירמא הוא מונח בו השתמשו מספר אנתרופולוגים תוך העמדת פנים של ריחוק אתנוגרפי כדי לתאר אספקטים שונים של התנהגות חברתית של תושבי ארצות הברית. מדובר בהיפוך אותיות של המילה "אמריקאי", שנשמע כמו שם של שבט (באנגלית משתמשים במונח Nacirema).
עם הזמן, ככל שהאנתרופולוגים החלו לעבור ממחקר של חברות רחוקות לחקר החברה שהם חיים בה, טכניקת ההזרה הפכה לכלי מתודולוגי. ביאקירמא ניתן גם לראות את הניצנים של משבר הייצוג, שהתפתח בדיסציפלינה האנתרופולוגית בשנות ה-90.
פולחן הגוף של היאקירמא
הורס מינר היה (ב-1956) החוקר הראשון שטבע את המונח, במאמרו "פולחן הגוף של היאקירמא".
Spice (אלבום)
Spice הוא שמו של אלבום הבכורה של להקת הבנות ספייס גירלז, שיצא בשנת 1996. האלבום נמכר יותר בלמעלה מ-23 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הלהקה הוציאה 4 סינגלים מתוכו, כאשר אחד מהם ("Mama / Who Do You Think You Are") היה סינגל A side.
האלבום יצא בשנת 1996 באירופה ובאסיה, ובשנת 1997 הגיע גם לארצות הברית. האלבום זכה להצלחה גדולה, והסינגלים שיצאו ממנו כיכבו במקומות הראשונים של מצעדי המוזיקה במדינות רבות בעולם.
סינגלים
הסינגל הראשון ששחררה הלהקה, והפך אותה לידועה בן לילה. הסינגל נהפך ללהיט שהגיע למקומות הראשונים במצעדים ב-31 מדינות שונות, ומכר יותר מ-4.5 מיליון עותקים. הסינגל הכיל בי-סייד, "Bumper to Bumper". בפברואר 1997, זכה הסינגל בשיר הטוב ביותר לשנה, בטקס הפרסים - "Brit Awards". הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הספייס גירלז. הסינגל היה במקום הראשון במצעדים של 52 מדינות שונות. הוא נכנס למצעד של ארצות הברית, והגיע למקום החמישי, כאשר הספייס גירלז היו ללהקה האירופאית הראשונה שנכנסה לטופ עשר של המצעד האמריקאי. הסינגל כלל בי-סייד, שנקרא "Take Me Home". גם הסינגל הזה זכה בפרס בטקס הפרסים - "Brit Awards", וזכה להיות הקליפ הטוב ביותר לאותה שנה. הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה, שיצא ביחד עם הסינגל, והיה לסינגל השלישי שהצליח למכור יותר ממיליון עותקים ברחבי העולם. הסינגל כלל בי-סייד, "One of These Girls". זהו סינגל אי-סייד כפול, שהיה לסינגל הרביעי והאחרון שיצא מאלבום הבכורה של הספייס גירלס. הסינגל זכה להצלחה, בדומה לשאר הסינגלים, וגם הוא הגיע לראש המצעדים האירופאיים. לשיר "Who Do You Think You Are" צולם קליפ רגיל, כאשר לשיר "Mama" צולם קליפ בהופעה, כשזכרונות נוסטלגיים של כל אחת מבנות הלהקה עולים. הבנות תרמו את כל רווחי הסינגל לבית מחסה. לסינגל צורף שיר בי-סייד, שנקרא "Baby Come Round".
גשר המלך פהד
הגשר הוא חלק מכביש 80 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק.
הקמת הגשר
הרעיון להקים גשר בין ערב הסעודית לבחריין הועלה לראשונה בשנת 1954. בשנת 1968 הוקמה ועדה משותפת לשתי המדינות לבחינת ההיתכנות של הפרויקט ושל עלותו. ב-1975 השלים הבנק העולמי דו"ח מטעמו אודות הפרויקט המוצע.
ב-8 ביולי 1981 נחתם הסכם בין ערב הסעודית לבחריין לבניית הגשר. הבנייה החלה ב-11 בנובמבר 1981 וב-12 בנובמבר 1986 נפתח הגשר לתנועה.
הגשר נקרא על שמו של פהד, מלכה החמישי של ערב הסעודית.
בשנת 2010 עברו בגשר מדי יום 25,104 כלי רכב ו-52,450 איש בממוצע, ובסך הכל במהלך אותה שנה - 19.1 מיליון איש.
מבנה הגשר
הגשר, שרוחבו 23 מטרים, הוא מערכת הכוללת סוללות, אי מלאכותי וחמישה גשרים שאורכם הכולל הוא 12,430 מטרים. הכביש על גבי הגשר כולל שני נתיבים לכל כיוון.
הגשר מורכב משלושה קטעים:
שטחו של אי הדרכונים (נקרא גם אי האמצע), הנחלק בין שתי המדינות, הוא 660 דונם. בנוסף לשתי תחנות גבול הכוללות מגדלים, הוקמו בו מתקני שירותים שונים ובהם שני מסגדים ושתי מסעדות על גבי מגדלים בגובה של 65 מטרים, שמהם נשקף נוף הגשר והמצר.
בבניית הגשר נעשה שימוש ב-350 אלף מטרים מעוקבים של בטון ו-47 אלף טון פלדה. עלות הבנייה, שמומנה על ידי ערב הסעודית, הגיעה ל-1.2 מיליארד דולר. הקבלן הראשי בפרויקט היה החברה ההולנדית בלסט נדם (Ballast Nedam).
קאדילק DTS 2005, מכונית נשיא ארצות הברית
מכונית נשיא ארצות הברית קאדילק DTS (באנגלית: 2005 Cadillac DTS Presidential State Car) היא לימוזינה שנבנתה עבור נשיא ארצות הברית וקרויה המכונית הנשיאותית (ארצות הברית) מתוצרת חטיבת המכוניות קאדילק, אשר יוצרה בשנת 2005 ושירתה עד 20 בינואר 2009.
קאדילק (באנגלית: Cadillac) הוא מותג מכוניות היוקרה של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס. מכוניות המותג מיוצרות בעיקר עבור השוק האמריקני.
"קאדילק DTS המכונית הנשיאותית של המדינה" נבנתה על פי סטנדרטים שקבע השירות החשאי של ארצות הברית. כלי הרכב מצויד באמצעים רבים ומתקדמים להגנה, התקפה, והצלת חיים, שמטרתם להגן על נשיא ארצות הברית בעת נסיעתו במכונית.
כנף הדרקון
כנף הדרקון (אנגלית: Dragon Wing) הוא הספר הראשון בסדרת ספרי "מחזור שער המוות" שנכתבה בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן. הספר מספר על מסעו הראשון של האפּלו הפיטרין, שנשלח בידי אדון הנֶקסוס דרך שער המוות אל עולם האוויר, אריאנוס, כדי להשליט שם כאוס, בתקווה שבכך יוכל אדון הנקסוס להשלים את תוכניתו לשלוט על כל ארבעת העולמות.
תקציר עלילה
אריאנוס, עולם האוויר, מורכב רובו ככולו מאיים נקבוביים הצפים באוויר, שמסודרים בשלוש רמות-גובה בסיסיות שונות. בממלכה התחתונה הגמדים (המכונים כעת "גֵ'גים", מילה בשפת האלפים שפירושה "חרקים") חיים על היבשת דרבְלין ומשרתים בחום את ה"בעט-מקרקשת" ("Kicksey-Winsey"), מכונה בגודל של עיר המשמשת כמקור כל המים באריאנוס. בממלכה התיכונה אלפים ובני-אדם נלחמים האחד עם השני על מים, מצב-מדיני ורווחים. מעל כולם, בממלכה העליונה, חיים בבידוד הארכימיסטיקנים, קוסמים אנושיים מהבית השביעי (הרמה הכי גבוהה של הקסם).
הספר נפתח ברוצח שכיר בשם הוגו הַיָד (Hugh the Hand) הנשכר בידי המלך סטפן, השליט הנוכחי של כל בני-האדם באריאנוס, כדי שיהרוג את נסיך הכתר ביין. ביין אינו בנו האמיתי של סטפן או של אשתו, המלכה אן; ילדם האמיתי הוחלף בלידתו עם הבן של הארכימיסטיקנים, סיניסטראד, ואירידל מהממלכה העליונה. ביין מודע לכך, ומדבר עם אביו האמיתי, באמצעות קמע ועליו נוצה. ביין הוא ילד ערמומי ורמאי - מקסים ושובה לב, אך שאפתן ובעל שליטה עצמית מוחלטת. הוגו היד וביין מלווים בידי משרתו של ביין, אלפרד מונבלאן (Alfred Montbank) המקריח והגמלוני, שנראה כי כישוריו הגדולים ביותר הם להתעלף ברגעי צרה ולמעוד על כל דבר הנקרה בדרכו.