cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלי מונטר
מלחמת ששת הימים
כוחות שיצאו מאזור קיבוץ נחל עוז בבוקר ה-5 ביוני 1967 הצליחו להשתלט על מספר מוצבי משנה ממזרח לגבעה. המאמץ העיקרי לכיבוש הגבעה הגיע מדרום. כח השריון וגדוד 202 בפיקודו של צבי בר נכנסו לרצועת עזה, יחד עם כוחות אחרים של האוגדה, בכביש המוביל לחן יונס. משם פנו צפונה לכיוון עזה. בצומת המצוי מדרום לעזה נתקל הכוח הישראלי במוצב פלוגתי. פלוגת החוד של גדוד הצנחנים (בפיקודו של המפקד יחיאל אמסלם ולאחר נפילתו בקרב בפיקודו של סגנו נחמיה כהן) נשארה להילחם מול המוצב בצומת בעוד שעיקר הכח המשיך צפונה. כח משנה, אליו הצטרף מפקד העוצבה, יהודה רשף, כבש מוצב משנה מדרום לעלי מונטר והכוח שנותר מגדוד הצנחנים הצליח לכבוש בשעה 18:00 את גבעת עלי מונטר מכיוון מערב, לאחר שבמשך כל הקרב היה תחת ירי מרגמות. בקרב על כיבוש המוצב שבצומת נהרג מפקד הפלוגה וסגנו השלים את כיבוש המוצב והמשיך עם הפלוגה צפונה במטרה לחבור אל הכוח העיקרי. מארב מצרי, שהתארגן לאחר שכוחות צה"ל כבר עברו בציר, פגע בכוח הסמ"פ. המארב הורכב מטנקים ותול"רים ופגע בזחל"מים עליהם נע הכוח. בין הנפגעים היו גם סגן מפקד הפלוגה ושני מפקדי המחלקות שנהרגו בשלב מוקדם של הלחימה. את חילוץ הפצועים וההגנה על הכח ארגן אחד מסמלי המחלקות. רק בבוקר שלמחרת הצליחו כוחות של צה"ל לחבור אל שרידי הפלוגה ולחלץ אותם.
תל א-נצבה
תל א-נצבה (או תל אל-נצבה) הוא תל מצפון לירושלים, כ-2 ק"מ מצפון לקלנדיה ושדה התעופה עטרות. הוא מוקף בשלושה גאיות ורק מצד צפון הוא קשור באוכף לגב ההר. שטחו של התל כ-32 דונם; אורכו 265 מטר. האתר בכללותו נפגע בצורה קשה, בעיקר בשל שוד עתיקות, סחף, הזנחה, ובנייה.
המחקר הארכאולוגי באתר
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים חפר בתל מבית הספר הפסיפי לדתות בברקלי. עונת חפירות ראשונה התקיימה במחצית הראשונה של 1926.
לאור הצלחת החפירות, שב באדה וחפר שוב בשנים 1927, 1929 ובראשית שנות ה-30 (1932 ו-1935). סה"כ, באדה ניהל בתל 5 עונות חפירה. ב-1934, באדה הוציא לאור ספר שבו תיעד בצורה מדויקת את שיטת החפירה שלו. ב-4 במרץ 1936 בדה מת משבץ מוחי. כל הממצאים נלקחו ל"בית הספר הפסיפי לדתות" בקליפוניה, שם הוקם מוזיאון לכבודו של באדה. רוב המוצגים במוזיאון הם ממצאי תל א-נצבה.
בשנת 1947 יצא לאור דו"ח החפירה המסכם הראשון של חפירות תל א-נצבה על ידי צ'סטר צ'ארלטון מקאון. בשני כרכי הדוח איגד מקאון את המידע שעלה מחפירותיו של באדה הכוללים רישומי החפירה, צילומים וניתוח סטרטיגרפי של האתר.
באדה חפר את רוב התל, ובין ממצאיו בנייה רבה מתקופת הברזל ומהתקופה הבבלית והפרסית. מהמאה ה-12 לפנה"ס, נתגלה יישוב גדול, עם קרמיקה בעלת מאפיינים פלישתיים מובהקים.
מתקופת הברזל II נמצאה חומת סוגרים המכונה 'החומה הפנימית'; חומה זאת מיוחסת לשלב בניה קדום יותר, עובייה כ-2 מטר ולה מגדלים בחומה בצפון ובמערב התל. מהמאה ה-9 לפנה"ס (אולי מימי המלך אסא), נמצאה חומה חיצונית גדולה בעובי 5 מ' עם עשרה מגדלים ובאורך 660 מ' שסביבה חפיר, ושער בצפון העיר. נמצאו ידיות "למלך" רבות, המיוחסות לימי חזקיהו; אלו מעידות על מרכזיותו של האתר בתקופת הברזל 2ב.
משלהי המאה ה-7 לפנה"ס, נמצא חותם עשוי אבן אוניקס, עם הכתובת: "ליאזניהו עבד המלך" שלצידו ציור של תרנגול. ייתכן שהחותם הוא של יאזניהו בן-המעכתי, שהיה בין שרי צדקיהו וכמופיע בנביאים, נשבע לאחר מכן אמונים לגדליהו בן אחיקם.
מראשית תקופת בית שני, נמצא מה שנראה כחומה דקה שהגנה על העיר רק בצד צפון. הממצאים מהתקופה החשמונאית מעידים על בנייה חפוזה שכן הבתים נבנו על השכבות הקודמות ללא חציבת יסודות.
זיהוי האתר
בדה ביקש לזהות את מצפה של נחלת בנימין על סמך קרבתו לגבעת בנימין בסיפור פלגש בגבעה. בהתאם לכך הוא זיהה את תל אל נצבה בצילומי אוויר גרמניים והחליט לחפור במקום. לטענתו, החפירות אישרו את השערתו. ג' דלמן, פ' מ' אבל ו-וויליים ג'ון טאליה פיתיאן-אדמס תמכו בדעתו.
אך יש חולקים על זיהוי זה: אולברייט והרצברג זיהו בתל את מקומה של עטרות הארכי. גרסטנג זיהה אותה עם בארות. בנוסף, פורסמו דעות חולקות נוספות.
מצב האתר כיום
אף כי מרבית השרידים הארכאולוגיים כוסו בתום החפירה, קטעים רבים, כגון מערך בית השער וביצורי העיר אשר נותרו חשופים, נהרסו במהלך השנים, כתוצאה משוד עתיקות, מהזנחה והרס. חלק מן הקירות פורקו באופן יזום לצורך הכשרת השדות החקלאיים אשר אותם ממשיכים לעבד. חציו הצפוני של האתר ממוקם בשטח A (תחום הריבונות של הרשות הפלסטינית) ואילו חלקו הדרומי של האתר בשטח C, הנמצא בריבונות ישראלית. אולם, מיקומו הרגיש של האתר בתחום המוניציפלי של רמאללה מונע הגעתם של גורמי פיקוח ישראליים ומנגד לא ניכרת מעורבות של גופי אכיפה פלסטיניים או מעורבות בין-לאומית אחרת לצורך הצלת העתיקות ושימורן.
בשנים האחרונות החלה בנייה מואצת של בתי מגורים סביב האתר ובתוך כך הכשרת מגרשי בניה ושטחי מסחר צמוד למדרונות התל. באתר לא מבוצעות פעולות הצלה או שימור של הממצאים שנותרו, אשר מרביתם כבר אינם ניכרים בעין. קטעי החומה המאסיבית שהקיפה את התל בתקופה הישראלית נפגעו באופן קשה מאוד כתוצאה מפעולות חרישת הקרקע. באין תוכנית הגנה, פיתוח ושימור של האתר עתידו בסכנה וחשש סביר כי גם חלקו העליון של התל ינוצל בעתיד הלא רחוק לצורכי בנייה ופיתוח עירוני של פאתי העיר רמאללה ובתי כפר עקב, הסמוך לתל מצד מזרח.
נונציו
לנונציו שני תפקידים: האחד הוא ראש המשלחת הדיפלומטית של הוותיקן לארץ יעד, שגריר ככל שגריר אחר, הכפוף לדיני אמנת וינה; בתפקידו השני הנונציו הוא הנציג המקשר בין הממסד הקתולי המקומי לבין "הכס הקדוש". לתפקיד זה נלווה, בעיקר בעבר, מרכיב של בקרה ופיקוח על התנהלותו של הממסד הקתולי המקומי. במדינות קתוליות מקובל שהנונציו הוא בכיר חברי הסגל הדיפלומטי במקום ("ראש הסגל הדיפלומטי"), דבר המקנה לו מעמד מיוחד בטקסים, קבלות פנים וכדומה. מעמד של בכירות לנונציו בקרב הסגל הדיפלומטי נוהג גם ברבות ממדינות אירופה שאינן קתוליות כגרמניה, שווייץ, הונגריה ועוד. במקרים בהם מוזמן הנונציו לקיים טקס דתי, הוא עושה זאת מתוקף היותו ארכיבישוף ולא מתוקף תפקידו כנציג דיפלומטי.
בנוסף למדינות עמן מקיים הוותיקן יחסים דיפלומטיים, נשלחים נונציו גם לארגונים בינלאומיים. כך מכהן נונציו כמשקיף קבוע באומות המאוחדות ונונציו מכהן גם בליגה הערבית, שחלק ניכר מהמדינות החברות בה אינן מקיימות יחסים דיפלומטיים עם הוותיקן. קיימות מדינות אליהן נשלח נונציו על אף שאינו מוכר כשגריר על ידי הממשלה המקומית ומתפקד רק כשליח לקהילה הקתולית במקום וכנציג האפיפיור דה פקטו, ללא מעמד רשמי. במעמד לא-רשמי כזה היה שנים רבות הנונציו לארצות הברית ולבריטניה. בישראל מכהן נונציו החל מ-1993 לאחר כינון יחסים דיפלומטים בין המדינות.
תחלופת תושבים
מאזן תחלופת תושבים (או: תחלופת דיירים) הוא מדד לגודל האוכלוסייה שעברה באזור מסוים בתקופה מסוימת, אך לא השתקעה בו.
בדרך כלל, תחלופת תושבים גבוהה נגרמת בעקבות שינוי מהיר באופי האוכלוסייה והחלפת אוכלוסייה, או עוני האזור.
פרק הזמן הנפוץ ביותר למדידת תחלופת תושבים בפרק זמן מסוים הוא שנה.
חישוב
המאזן מחושב על פי הנוסחא הבאה:
תחלופת תושבים = גודל האוכלוסייה לפני תקופת המדידה + מספר התושבים שעברו להתגורר באזור במהלך תקופת המדידה - מספר התושבים באזור בסוף תקופת המדידה.
שימוש
מאזן תחלופת התושבים משמש לעיתים כמדד להצלחת אזור ויציבות אופיו: כאשר המדד נמוך, ניתן ללמוד על הצלחתו מאחר שתושבים נשארים בו ולא בורחים ממנו, ועל חוסר שינוי באופיו מאחר שלא עוזבים אותו או עוברים אליו מספר גבוה של תושבים. מדד נמוך נמדד בעיקר באזורים עשירים ווילות. מדד גבוה לעומת זאת מצביע על התאכזבות תושבים חדשים מהאזור וכישלונו, או על שינוי באופיו, הגירה מרובה אליו של ציבור מסוים והחלפת אוכלוסייה.
באחוזים
לעיתים קרובות מחושב מאזן תחלופת התושבים מסך תושבי האזור, על פי הנוסחא הבאה:
מאזן ההגירה באחוזים = 100 * מאזן תחלופת התושבים \ מספר התושבים הכללי אחרי התקופה המדודה.
מאזן ההגירה בשיטה זו, המחושב באחוזים, משמש על מנת לבטא את תחלופת התושבים באזור ביחס לגודלו, בעיקר על מנת להשוות הצלחת או שינוי בשתי ערים שונות ביחס לגודלן, או שתי מדינות שונות.
גורמים משפיעים
גורמים רבים יכולים להשפיע על מאזן תחלופת התושבים, ביניהם:
ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה
ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה היא ספרייה אקדמית כוללת מהגדולות בישראל. הספרייה היא אחת מן המתקדמות בישראל בתחום השירות והטכנולוגיה של ספריות ומערכות מידע ספרייתיות.
מאז הקמתה בשנת 1963, פועלת הספרייה על כל מחלקותיה תחת קורת גג אחת והנהלה מרכזית. הספרייה מציעה שירות אקדמי מידעני למציאת מקורות מידע במגוון סוגי החומר הנמצא בספרייה. פעילות הספרייה בעשייה האקדמית באוניברסיטה מבוססת על התמחויות מקצועיות המאפשרות הצעת שירותי-מידע במגוון עשיר של תחומי דעת וסוגי מידע.
הספרייה מקדישה משאבים לפיתוח, שימור ודיגיטיזציה של אוספים מיוחדים כגון מאגר עבודות גמר, פרסומי חוקרים, תמונות היסטוריות של ארץ ישראל וכן ארכיוני תיאטרון ואמנות הבמה. אוספים אלה מהווים תרומה להוראה ולמחקר באוניברסיטה ומחוצה לה. דגש רב מושם על הבטחת נגישות בטווח הקצר והארוך לקהילה האקדמית ולציבור הרחב המתעניין בנושאי שימור מורשת. פרויקט ייחודי נוסף בספרייה הוא "המפתח למאמרים בעברית".
האוסף
באוסף הספרייה יותר משני מיליון פריטים הכוללים: ספרים (מודפסים ואלקטרוניים), כתבי-עת (מודפסים ואלקטרוניים) מאגרי מידע מקוונים במגוון תחומי ידע, מפות וחומר קרטוגרפי, סרטים, תקליטורי שמע, חומר ארכיוני ותמונות לצפייה ברשת. כל פריטי הספרייה ניתנים לחיפוש ודלייה באמצעות "חיפוש אחד" - תיבת חיפוש אחודה באתר הספרייה. בספרייה מספר אוספים מרכזיים:
היסטוריה
מיקומה של הספרייה השתנה לאורך השנים. בשנת 1963 נפתחה הספרייה לראשונה בבית הספר הגבוה בבית ארדשטיין ברחוב י. ל. פרץ בהדר הכרמל.
באמצע שנות השישים עברה הספרייה למשכן חדש במסגרת "המכון האוניברסיטאי של חיפה" בבית הספר תיכון עירוני ה' ברחוב הביכורים במרכז הכרמל. משנת 1969 ועד לקיץ 1973 הועברה הספרייה באופן זמני לקומה העליונה של הבניין הרב תכליתי, בתחילת שנות השבעים החלו לבנות את הספרייה במיקומה הנוכחי בתכנונו של אוסקר נימאייר במסגרת פרויקט הקמת האוניברסיטה. כחלק מהתפיסה של "אוניברסיטה תחת גג אחד" הוקמה גם הספרייה כספרייה מרכזית המשמשת את כל הפקולטות, ומהווה מרכז אקדמי שבו אנשים מתחומי ידע שונים נפגשים זה עם זה ומפרים זה את זה.
עבודות התכנון והבנייה נמשכו שנים מספר, ורצה הגורל שסיומן התרחש דווקא כאשר פרצה, במפתיע, מלחמת יום הכיפורים. למרות האילוצים והמחסור בכוח אדם גברי לשם הקמת מדפים, תחזוקה וסבלות, ביקש פרופ' שמואל סבר שהספרייה תעבור למשכנה החדש כמתוכנן. ואכן, לאחר תכנונים מורכבים ועם הרכב מצומצם למדי של עובדים, הועברו ספרנים וספרים כאחד למשכן החדש. לרשות הקוראים עמד אולם קריאה גבוה ורחב, בעל מפתחים גדולים (שנאמר עליהם, בזמנו, שהם הגדולים ביותר במזרח התיכון), ואשר חזיתו המזרחית עשויה כולה חלונות, הפונים לנוף של מפרץ חיפה.
האולם עצמו הכיל עשרות רבות של שולחנות עבודה ולצדם כיסאות, שזווית המשענת שלהם נבחרה, מבין כמה דגמים, לאחר משאל קוראים. הספרים עצמם שוכנו בגלריות בארבעה מפלסים. מסדרונות רחבי ידיים, ממזרח הבניין למערבו, הבטיחו חדירה מרבית של אור לספרייה. שטיחים חומים חדשים הוסיפו חום לספרייה, ומדפים וקירות ספוני עץ ריככו את הקירות והמדפים האפורים.
הספרייה במבנה שתכנן נימאייר מילאה את תפקידה במשך למעלה משלושים שנה. בתחילת המאה ה-21 בעקבות גידול בהיקף האוספים, הספרייה הפכה קטנה וישנה מכדי להכיל את אוספיה המתפתחים ואת הטכנולוגיות והשירותים המתקדמים שהיא מספקת. הספרייה לא הייתה מותאמת לתת מענה לצורכי המחקר וההוראה המשתנים ולציפיות קהל הלקוחות לסביבה ידידותית ומזמינה.
בראשית המאה ה-21
פרופ' ברוך קיפניס, מנהל הספרייה בשנים 2000–2005, יזם את רעיון הרחבת הספרייה ואת שיפוצה על פי העקרונות התכנוניים שהציב ופרוגרמה שהכין יחד עם צוות מהספרייה. לאחר מסע שכנוע, הצליח קיפניס להביא להסכמת ההנהלה לתמוך ברעיון השיפוץ וההרחבה. בשנת 2002 התקיימה תחרות אדריכלית שהתבססה על העקרונות ועל הפרוגרמה שהתוותה. בתחרות נבחר האדריכל אסף לרמן לביצוע התכנון וללווי הבנייה. לרמן בחר בחומרים אופנתיים כגון בטון חשוף, זכוכית ועץ, ותכנן את האגף החדש ברוח נאו-מודרניסטית, תוך יצירת דיאלוג מוצלח עם האגף הישן ועם המודרניזם של נימאייר. בנייתו של האגף החדש הושלמה בשנת 2010. על תכנון האגף החדש זכה האדריכל לרמן בפרס רכטר לאדריכלות לשנת 2016. זאת לאחר שעוד חמש שנים קודם לכן, היה באחד מחמשת המועמדים הסופיים לקבלת הפרס על עבודה זאת.
סוראיה ויונס נזריאן, מראשי קהילת היהודים יוצאי איראן בלוס אנג'לס, תרמו בשנת 2007 לאוניברסיטה, למען שיפוץ והרחבת הספרייה והקמת מבנה האגף החדש, ואכן, תהליך ההקמה קיבל תאוצה לאחר קבלת התרומה הנדיבה.
שיפוץ הספרייה, שכלל ארגון מחדש של הכניסה לספרייה, חללי פנים, פינות לימוד, גלעין שירות מרכזי ודלפקי השאלה הסתיים באמצע 2012. אז, נערך טקס חגיגי נוסף במעמד התורמים, לציון סיום שיפוץ הספרייה ו"הקדשת הספרייה" בשמה החדש, "ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה".
ההתפתחות הטכנולוגית בספרייה – מהכרטסת ועד ל"מערכת חיפוש אחד"
מאז נפתחה הספרייה לראשונה, בראשית שנות השישים, חלו בה התפתחויות במקביל לשינויים בסביבה הטכנולוגית. שינוי מרכזי היה מעבר ממיון הספרים בשיטת דיואי, שהייתה נהוגה בספריית פבזנר, לשיטת ספריית הקונגרס שלא הייתה מוכרת עד אז בישראל. מעבר זה נעשה בהובלת פרופ' אלחנן אדלר ואביבה שיחור. אבני דרך נוספות הן מהפכת המחשוב שעברה הספרייה בסוף שנות השבעים וכניסת רשת האינטרנט בראשית שנות התשעים.
ההתפתחות הטכנולוגית השפיעה על אופן אחסון המידע, על קטלוג הספרייה ועל מאגרי המידע מחד גיסא ועל דליית המידע ואחזורו מאידך גיסא. תמורות רבות חלו בעבודתו המקצועית של הספרן והמידען ובדרכי השימוש בספרייה ובמשאביה. התפתחה גישה מרחוק לקטלוג ולמאגרים ביבליוגרפיים, לכתבי עת ולספרים אלקטרוניים, והתפתחו שירותי יעץ מרחוק בטלפון, בדוא"ל ובשיחוח (צ'אט).
השפעת הקידמה הטכנולוגית ניכרת בכל תחום ותחום בספרייה. הכרטסת המסורתית של קטלוג הספרייה הוחלפה בשנות השמונים בקטלוג ממוחשב, שהתפתח אף הוא עם השנים והפך לנגיש באמצעות רשת האינטרנט. הגישה למאגרים רבים עברה מרשת התקליטורים למאגרים מקוונים. כתבי העת הפכו ברובם לאלקטרוניים ונגישים מכל מקום ובכל עת. אוסף השקופיות, תמונות ותוצרי המחקר של האוניברסיטה נסרקו ושולבו במאגר האוספים הדיגיטליים של הספרייה. הספרים האלקטרוניים מקבלים עם הזמן נפח משמעותי יותר באוסף הספרייה.
פרויקט ייחודי של הספרייה הוא המפתח למאמרים בעברית (הקרוי גם "מפתח חיפה"). זהו כלי רב-תחומי המציע למשתמשים חומרים אקדמיים לצד מאמרים עסקיים ופופולריים. המפתח מכיל הפניות למאות אלפי מאמרים מתוך כתבי עת נבחרים, קבצים, ועיתונים יומיים בתחומים רבים: יהדות, ספרות, חינוך, היסטוריה וארכאולוגיה, אמנויות ואדריכלות, רפואה, משפטים, חקלאות, טבע, מדע, טכנולוגיה, חברה ומדינה. מפעל מפתוח זה עבר ברבות השנים ממהדורה מודפסת לממוחשבת, ובהמשך שולב אף הוא במערכות הספרייה הנגישות באמצעות האינטרנט.
עם פתיחת שנת הלימודים תש"ע, אוחדו כל שירותי הספרייה המקוונים תחת פורטל חיפוש אחד המהווה שער כניסה לכל משאבי הספרייה. הספרייה היא הספרייה הראשונה בארץ שהטמיעה ופיתחה ממשק עברי (עיצוב וטקסטים) לפורטל וזאת בהמשך לציפיות ולבקשות המשתמשים.
פעולות הערכה ומדידה
החל משנת 2007 מבצעת הספרייה באופן שוטף פעולות הערכה ומדידה לבחינת איכות שירותיה בעיני המשתמשים. לצורך זה בוצעו ומבוצעות פעולות שונות הכוללות סקרים, מבדקים וקבוצות מיקוד. אלה בחנו היבטים שונים של שירותי הספרייה: הסביבה הפיזית, זיהוי צורכי המשתמשים, בחינת האוספים, בחינת ממשקי הגישה לתכנים והשירותים הניתנים על ידי הספרייה מתוך הספרייה ומרחוק.
אחת לשלוש שנים מתקיים בספרייה "סקר LibQUAL ."LibQUAL הוכן ומנוהל על ידי הארגון לספריות מחקר בארצות הברית (ARL) והוא חלק מסקר בינלאומי שנערך עד כה ביותר מ-1,000 ספריות אקדמיות בעולם. ספריית אוניברסיטת חיפה היא הספרייה הישראלית הראשונה המשתתפת בסקר כזה, והייתה שותפה לפיתוח הגרסה העברית שלו.
לספרייה אתר ייעודי בו מתפרסמות כל פעולות הערכה והמדידה, תוצאות הסקרים והפעולות שעורכת הספרייה בהמשך לתוצאות.
שירותי קהל
בעשור השני של המאה ה-21, עומדים לרשות מבקרי הספרייה כ-200 עמדות מחשב לחיפוש ודליית מידע. משאבי הספרייה זמינים לקהיליית האוניברסיטה גם מרחוק.
בספרייה כמה דלפקי שירות: השאלה והשאלה והשאלה בין-ספרייתית, ספרי יעץ ודלפק שמורים-מדיה וכתבי-עת. דלפקי השירות מרוכזים בקומת הכניסה.
המשתמשים יכולים להיעזר גם בשירות "יעץ מרחוק" הכולל מתן מענה בדואר האלקטרוני, בטלפון ובשיחוח (צ'אט). בספרייה ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה בצבע, צריבה וכריכה. במבנה הספרייה מופעל שירות גלישה אלחוטית.
הכניסה לספרייה חופשית למבקרים מכיתה י' ומעלה. הגישה למרבית אוספי הספרייה חופשית. איתור חומרי ספרייה באמצעות הספרנים כרוך בתשלום.
נבנה בוז'וביץ'
נבנה בוז'וביץ' (בסרבית: Невена Божовић, Nevena Božović; נולדה ב-15 ביוני 1994) היא זמרת סרבית, ידועה לאחר שייצגה את סרביה לראשונה באירוויזיון הילדים 2007 והגיעה למקום השלישי. היא התחרתה פעם נוספת באירוויזיון בשנת 2013 כחלק בשלישיית Moje 3, שהגיעה למקום ה-11 בחצי הגמר הראשון ולא זכתה לעלות לגמר התחרות. בשנת 2019 נבחרה בשנית לייצג את סרביה באירוויזיון 2019, לאחר שניצחה בגמר הלאומי עם השיר "Kruna" ("כתר").
ביוגרפיה
נבנה בוז'וביץ' נולדה בעיר מיטרוביצה שבסרביה ומונטנגרו בשנת 1994. היא התחילה את קריירת הזמרה שלה בהשתתפות בפסטיבלים ובמופעי בידור לילדים. בשנת 2007 נבחרה להתמודד בגמר הלאומי לבחירת הנציג לתחרות אירוויזיון הילדים באותה שנה שנערך ב-7 באוקטובר בעיר ורשאץ אשר שודר בשידור חי בערוץ השידור הציבורי הסרבי RTS. היא התמודדה בגמר עם הבלדה "Piši mi" ("כתוב לי"), שאותה בוז'וביץ' כתבה בעצמה. היא זכתה בגמר הלאומי ברוב של 24 נקודות שהורכבו מבחירת שופטים ובחירת הקהל ונבחרה לייצג את סרביה העצמאית לראשונה באירוויזיון לאחר היפרדותה של זו ממונטנגרו. בגמר התחרות שהתקיים ב-8 בדצמבר ברוטרדם שבהולנד הגיעה למקום השלישי עם 120 נקודות.
לאחר זמן שהפסיקה בקריירה שירה בשנת 2009 השתתפה בפסטיבל הפופ Sunčane Skale אשר נערך מדי קיץ בעיר הרצג נובי שבמונטנגרו עם השיר "Ti". בשנת 2013 השתתפה בריאליטי שירה סרבי וזכתה במקום השני. באותה שנה הוציאה את סרטון הווידאו הבכורה שלה לשיר "Pogledaj me" ("תסתכל עליי"). כמו כן גם ייצגה את סרביה באירוויזיון המבוגרים כחלק משלישיית Moje 3 שהוקמה לצורך התחרות לאחר שזכו בגמר הלאומי שהתקיים באותה שנה. השלישייה התמודדה בחצי הגמר הראשון עם השיר "Ljubav je svuda" ("האהבה היא בכל מקום") שהגיעה למקום ה-11 ולא הצליחו לעלות לגמר. הלהקה התפרקה זמר קצר לאחר התחרות ובוז'וביץ' פנתה לקריירת סולו. היא חזרה להשתתף בגמר הלאומי לאירוויזיון הסרבי Beovizija בשנת 2019 עם השיר "Kruna" שכתבה והלחינה בעצמה. שירה שובץ בגמר הלאומי בחצי הגמר השני בו היא הגיע למקום הראשון והעפילה לגמר. היא זכתה בגמר שנערך ב-3 במרץ ונבחרה לייצג את סרביה באירוויזיון 2019. בחודש אפריל באותה שנה בוז'וביץ' הוציאה גרסה באנגלית לשיר איתו תופיע באירוויזיון בליווי התזמורת הסימפונית של רשות השידור RTS.
עוגת קטיפה אדומה
עוגת קטיפה אדומה (באנגלית: Red velvet cake) היא עוגה בעלת גוון אדום כהה, אדום בהיר או אדום-חום. באופן מסורתי מכינים את העוגה כעוגת שכבות מצופה בקרם גבינה או ברביכה.
היסטוריה
בספר בישול מאת השף ג'יימס בירד משנת 1972, ניתן למצוא מתכונים לשלוש עוגות קטיפה אדומות, כאשר קיים שוני בכמות שומן האפייה, החמאה והשומן הצמחי ביניהם.
התגובה הכימית של החומץ בחובצה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין הנמצא בקקאו, וכן שומרת שהעוגה תהיה קלה, אוורירית ולחה. גוון טבעי זה שניתן לעוגה הוא ככל הנראה מקור השם "קטיפה אדומה" לעוגה זו או "מזון השטן" וכן שמות דומים אחרים עבור עוגות שוקולד אחרות. צבעה החום-אדמדם של העוגה במקור התקבל מהתגובה הכימית בלבד. כיום מוסיפים לעוגה צבע מאכל אדום כגון תמצית סלק אדום להשגת צבע אדום עז.
בקנדה, העוגה הייתה קינוח מפורסם במסעדות ובחנויות בחנות הכלבו "איטון" בשנות הארבעים והחמישים. סופר שמתכון העוגה הוא מתכון ייחודי של רשת החנויות, עובדי הרשת נשבעו לשמור על סודיות המתכון, וכך אנשים רבים הוטעו לחשוב שהעוגה היא פרי המצאתה של מייסדת הרשת, ליידי איטון.
בשנים האחרונות, עוגת הקטיפה האדומה על צורותיה השונות צברו פופולריות בארצות הברית ובהרבה מדינות אירופאיות. יש הרואים בסרט Steel Magnolias משנת 1989 את האחראי לאהדת העוגה בעולם, שכן עוגת החתן בסרט היא עוגת קטיפה אדומה המעוצבת כארמדילו. מאפיית "מגנוליה" במנהטן, שמייצרת את העוגה מאז פתיחה בשנת 1996, עזרה אף היא לפופולריות העוגה, בדומה למסעדות אחרות במדינות דרום ארצות הברית. בברוקלין נפתחה מאפייה שמייצרת אך ורק עוגה זו בשנת 2000, מאפיית "קייק מן רייבן".
הר טננט (אוסטרליה)
הר טננט (באנגלית: Mount Tennent) המכונה באבוריג'ינית: ת'ראווא, הוא הר בקצה הדרומי של טריטוריית הבירה האוסטרלית שבאוסטרליה.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי נאמאדג'י.
גובהו של ההר 1,384 מטרים מעל פני הים (לפי דאטום אוסטרליה); ההר מתנשא לגובה של 404 מטרים מעל סביבתו.
נהר ג'אג'נבי זורם למרגלות ההר.
היסטוריה
שמו האבוריג'יני של ההר היה ת'ארווא (על שמו של כפר בשם זה, שהיה למרגלות הצפוניים של ההר).
לאחר מכן אלן קאנינגהאם (Allan Cunningham) קרא להר על שמו של קפטן מארק קארי (Mark Currie), אשר הוביל משלחת מתיישבים אירופאים בסמוך בשנת 1823.
כיום נקרא ההר על שמו של נקרא על שם תושב ערבה מקומי (bushranger) בשם ג'ון טננט (John Tennant), אשר התחבא על מורדות ההר בשנת 1827.
הצעה לסכור את נהר ג'אג'נבי
בשנת 2004, הודיע תאגיד המים של טריטוריית הבירה האוסטרלית (ACTEW Corporation) כי בכוונתו לסכור את נהר ג'אג'נבי, ולהקים מאגר מים שגודלו 159 ג'יגהליטר, וזאת על מנת לשפר את אמינות אספקת מי השתייה עבור העיר קנברה בפרט, ושאר טריטוריית הבירה. בשנת 2005 נחקק חוק על ידי ממשלת טריטוריית הבירה, אשר על פיו לא יוקם הסכר האמור על הנהר, ובמקומו יוגדל סכר קוטר, שנמצא בצפון טריטוריית הבירה האוסטרלית.
תיירות
בהר מספר רב של מסלולי הליכה, ומסלולי טיפוס לפסגת ההר, והוא משמש כאתר נופש ופנאי פופולרי לתושבי טריטוריית הבירה האוסטרלית.
לקריאה נוספת
• Linsie Tan, Australian Capital Territory, P 15
דור גל
דור גלייכר (נולד ב-16 בדצמבר 1993), ידוע בשם הבמה שלו דור גל, הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי ישראלי. התפרסם בזכות עבודתו המשותפת עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי.
קריירה מוזיקלית
גל נולד וגדל בחיפה לסימה ומשה. בגיל 12 קיבל מהוריו פסנתר, והחל ללמוד לנגן עליו. במסגרת זו אהב את תחום המוזיקה הקלאסית וחקר עליו. ב-2007 עשה שימוש לראשונה בשם הבמה שלו, דור גל (נגזר משם משפחתו גלייכר), לטובת הוצאת פרויקטים מוזיקליים שונים בסוגה האלקטרונית.
ב-2008 הצטרף לקבוצת ראפ חיפאית בשם יוניק טי. היא הופיעה כמה פעמים בעיר, ופרסמה מספר סינגלים, דוגמת "להשתגע", "אני כלי" ו"יש כאן". בנוסף, שם הכיר לראשונה את לירז רוסו (לימים סטטיק). לאחר שנתיים החליט לעזוב את הלהקה, ולפתח קריירה סוליסטית. הוא החל להתפרסם כדי ג'יי, והופיע במספר מועדוני מוזיקה בחיפה.
ב-2012 התייגס ליחידת מצ"ח. לאחר שחרורו ב-2015 החל לעבוד באופן קבוע עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, והיה התקליטן הקבוע שלהם בכל הופעותיהם בישראל ומחוצה לה. כמו כן, גל הפיק עבור הצמד את הרמיקסים הרשמיים של שיריהם.
גל הוא אחד מבעליה של חברת "פפריקה מיוזיק" - קבוצת תקליטנים לאירועים שונים, כמו חתונות ומסיבות.
הטיימס
הטיימס (באנגלית: The Times, הזמנים) הוא יומון בריטי נפוץ. יצא לאור לראשונה בלונדון ב-1785 בשם "The Daily Universal Register", והפך ל"טיימס" ב-1 בינואר 1788. ה"טיימס" ועיתון האחות שלו, הסאנדיי טיימס (שנוסד ב-1821), מוצאים לאור על ידי ניוז קורפ, בבעלותו של רופרט מרדוק.
ה"טיימס" הוא העיתון הראשון שנושא שם זה, והוא השאיל את שמו לעיתונים רבים ברחבי העולם, כמו ה"טיימס אוף אינדיה" (1838), "הניו יורק טיימס" (1851) וה"לוס אנג'לס טיימס" (1881). לשם הבדלה מתייחסים לעיתון, במיוחד בצפון אמריקה, בשם 'London Times' או 'The Times of London' או בעברית "הטיימס הלונדוני".
העיתון הוא גם היוצר של הגופן הנפוץ "Times Roman", שבמקור פותח על ידי סטנלי מוריסון מהטיימס, בשיתוף פעולה עם תאגיד מונוטייפ.
למרות שה"טיימס" נחשב לרוב לעיתון ימין-מרכז בכתיבתו, ולרוב תומך של המפלגה השמרנית, הוא הביע תמיכה במפלגת הלייבור וטוני בלייר בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2001 וב-2005. ב-2004, לפי סקר של חברת הסקרים "MORI", כוונות ההצבעה של ציבור הקוראים של הטיימס היו 40% לטובת המפלגה השמרנית, 29% לדמוקרטים הליברלים ו-26% לטובת הלייבור. מהדורה אמריקנית של העיתון יוצאת לאור מ-6 ביוני 2006.
1875 עד 1890
ה"טיימס" נוסד בידי מוציא לאור בשם ג'ון וולטר ב-1 בינואר 1785 בשם The Daily Universal Register. וולטר גם היה העורך. הוא שינה את שם העיתון לאחר 940 מהדורות, ב-1 בינואר 1788, לשם "טיימס". ב-1803 הוא העביר את הבעלות על העיתון ואת תפקיד העריכה לבנו, ג'ון וולטר הבן. וולטר האב שהה 16 חודשים בכלא ניוגייט על הוצאת דיבה ב"טיימס", אבל ניסיונותיו החלוציים להשיג חדשות ברמת היבשת, במיוחד מצרפת, תרמו לבניית המוניטין של העיתון בקרב אנשי ממשל ומומחי כספים.
ה"טיימס" נעזר בתרומות משמעותיות מאישים בפוליטיקה, במדע, בספרות ובאומנות כדי לבנות את המוניטין שלו. למרות שעוד היה עיתון צעיר, הכנסות ה"טיימס" היו גדולות מאוד וגברו על אלו של עיתונים אחרים, ולכן איכות המידע שהופיע בו והמשכורות שנתן לכותביו היו טובות יותר מאלו של יריביו.
ב-1809 מונה ג'ון סטודארט לתפקיד העורך הכללי, והוחלף ב-1817 בידי תומאס בארנס. בתקופת כהונתו של בארנס ולאחר מכן בכהונתו של מחליפו, ג'ון תדאוס דיליין, גברה השפעת ה"טיימס" במיוחד על הפוליטיקה ועל העיר לונדון. העיתונאים המפורסמים פיטר פרייז'ר ואדוארד סטרלינג המציאו ל"טיימס" שמות סאטיריים כמו 'The Thunderer'. העלייה בתפוצה וברווחי העיתון התבססו בחלקם על אימוץ שיטת הדפסה מבוססת קיטור. הפצת העיתון ברכבות קיטור במהירות לריכוזים של אוכלוסייה עירונית עזרה להבטיח את הרווחיות של העיתון ואת השפעתו הגדלה.
ה"טיימס" היה העיתון הראשון ששלח כתבים צבאיים כדי לכסות קונפליקטים ברחבי העולם. ו.ה. ראסל, כתב של העיתון ששהה עם הצבא במלחמת קרים, היה בעל השפעה רבה עקב דיווחיו לאנגליה.
באירועים אחרים של המאה ה-19, ה"טיימס" התנגד לביטול חוקי הדגן, עד שבעקבות מספר הפגנות שונתה דעתם של חברי מערכת העיתון, ואז תמך העיתון בחוסר רצון בסיוע לקורבנות בצורת תפוחי האדמה באירלנד. העיתון תמך בהתלהבות בחוק הרפורמה הגדולה ב-1832, אשר הקטין את השחיתות והגדיל את ציבור הבוחרים (מ-400,000 אנשים ל-800,000 אנשים, עדיין רק חלק קטן מהאוכלוסייה). במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ה"טיימס" ייצג את ההשקפה של המעמדות העשירים, לטובת הפורשים, אך לא תמך בעבדות.
ג'ון וולטר השלישי, נכדו של המייסד, ירש את העיתון מאביו בשנת 1847. העיתון המשיך לפעול באופן עצמאי, אך בשנות ה-50 של המאה ה-19 ה"טיימס" החל לסבול מהעלייה בהתפתחות מלחץ הפני, בעיקר מה"דיילי טלגרף" ומה"מורנינג פוסט".
ב-1875 כתב העיתון בפריז הנרי בלוויץ, שהתפרסם הן כעיתונאי והן בזכות התובנות שלו בדיפלומטיה, נפגש עם הדוכס דה דקאז', שר החוץ של צרפת, והוא חשף בפניו מידע על שליחות חסויה של שגריר צרפת בברלין, שדן בתוכניות הגרמניות לתקוף את צרפת, והוא ביקש מבלוביץ לפרסם את המידע. הוא עשה זאת, עורר סערה בדעת הקהל, ולמעשה מנע כל סיכוי לביצוע הכוונה הגרמנית. ההישג המפורסם ביותר של בלוביץ' היה ב-1878, כאשר הצליח להשיג את נוסח "הסכם ברלין" ולפרסם אותו בדיוק ברגע שבו נחתם בקונגרס ברלין.
1890 עד 1981
ה"טיימס" עמד בפני פשיטת רגל פיננסית ב-1890 תחת ארתור פרייזר וולטר, אך הוא ניצל על ידי עורך נמרץ, צ'ארלס פרדריק מוברלי בל. במהלך כהונתו (1890–1911), ה"טיימס" נקשר למכירת אנציקלופדיה בריטניקה, תוך שימוש בשיטות שיווק אמריקאיות אגרסיביות, שהכניס הוראס אוורט הופר ומנהל הפרסום שלו, הנרי הקסטון. עקב מאבקים משפטיים בין שני הבעלים של בריטניקה, הופר וולטר מונטגומרי ג'קסון, ה"טיימס" ניתק את הקשר שלו איתם ב-1908 ונקנה על ידי איל העיתונים, אלפרד הארמסוורת', לימים לורד נורת'קליף.
במאמרי מערכת שפורסמו ב-29 וב-31 ביולי 1914, טען ויקהם סטיד, העורך הראשי של ה"טיימס", שהאימפריה הבריטית צריכה להיכנס למלחמת העולם הראשונה. ב-8 במאי 1920, גם בעריכת ויקהם סטיד, תמך ה"טיימס" במאמר מערכת, בהמצאה האנטישמית "הפרוטוקולים של זקני ציון" כמסמך אמיתי, וכינה את היהודים הסכנה הגדולה בעולם. במאמר שכותרתו "הסכנה היהודית, קונטרס מטריד: קריאה לחקירה", כתב סטיד על הפרוטוקולים של זקני ציון:.
בשנה שלאחר מכן, כאשר פיליפ גרייבס, כתב ה"טיימס" בקונסטנטינופול (איסטנבול), חשף את הפרוטוקולים כזיוף, הטיימס חזר בו ממאמר המערכת של השנה הקודמת.
בשנת 1922, ג'ון ג'ייקוב אסטור, בנו של הויסקונט הראשון אסטור, קנה את ה"טיימס" מיורשי הלורד נורת'קליף. העיתון מודעה לשמצה בשנות ה-30 של המאה ה-20, עם התמיכה שלו בפייסנות עם גרמניה הנאצית. העורך ג'פרי דוסון היה בעל ברית הדוק לאלו בממשלת בריטניה שתמכו הפיוס, בעיקר נוויל צ'מברלין. דיווחי חדשות גלויים של נורמן אבוט מברלין, שהזהירו מפני סכנת המלחמה, שוכתבו מחדש בלונדון כדי לתמוך במדיניות הפייסנות.
בין 1941 ל-1946, ההיסטוריון הבריטי אדוארד הלט קר היה עוזר עורך. קאר היה ידוע בטון הפרו-סובייטי העז של מאמרי המערכת שלו. בדצמבר 1944, כאשר פרצו באתונה קרבות בין צבא השחרר העממי של הקומוניסטים היוונים לבין הצבא הבריטי, מאמר של קאר בטיימס צידד בקומוניסטים, מה שהוביל את וינסטון צ'רצ'יל לגנות אותו ואת המאמר בנאום בפני בית הנבחרים. כתוצאה ממאמר המערכת של קאר, ה"טיימס" נודע בכינוי, במהלך אותו שלב של מלחמת העולם השנייה, כ"הפועל היומי של שלושת הפני" (מחיר העיתון "העובד היומי" של המפלגה הקומוניסטית של בריטניה היה פני אחד).
ב-3 במאי 1966, הוא חידש את הדפסת החדשות בעמוד הראשון - בעבר העמוד הראשון נועד לפרסומות קטנות. בשנת 1966 מכרו בני משפחת אסטור את העיתון לאיל ההוצאה לאור הקנדי רוי תומסון. תאגיד תומסון הביא אותו לפעול יחד עם "הסאנדיי טיימס" תחת חברת אם אחת - Times Newspapers Limited.
סכסוך עם העובדים גרם להנהלה לסגור את העיתון למשך כמעט שנה מ-1 בדצמבר 1978 עד 12 בנובמבר 1979. הנהלת תאגיד תומסון נאבקה לנהל את העסק בצורה ריווחית, עקב משבר האנרגיה של 1979 ודרישות איגודי העובדים. ההנהלה חיפשה קונה שהיה בעמדה להבטיח את הישרדותם של שני הכותרים, והיה לו את המשאבים והיה מחויב למימון הכנסת שיטות הדפסה מודרניות. כמה רוכשים פוטנציאלים הופיעו, כולל רוברט מקסוול, טייני רולנד ולורד רותרמר; עם זאת, רק קונה אחד היה בעמדה לעמוד בתפקיד המלא של תומסון, איל התקשורת האוסטרלי רופרט מרדוק. רוברט הולמס א קורט, אייל אוסטרלי אחר ניסה בעבר לרכוש את הטיימס ב-1980.
מאז 1981
בתחילת 1983 נטען כלפי העיתון שהוא "אנטישמי", לאחר שפורסם בו מאמר על יחסי הנוצרים והיהודים לאורך ההיסטוריה. בעקבות המאמר נשלחו לעיתון מאמרי תגובה רבים והוא פרסם שורה של מאמרים על הקשר ההיסורי בין הנוצרים והיהודים, כדי להפיג את הטענות בדבר אנטישמיות.
בינואר 1985 פרסם העיתון פרטים על מבצע משה להעלת יהודי אתיופיה, למרות איסור הצנזורה הצבאית בישראל.
במרץ 1999 השיקו "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס" מהדורה מקוונת שהייתה זמינה בחינם ברשת האינטרנט.
באפריל 2001 הפסיד העיתון בתביעת דיבה שהיגש האוליגרך הרוסי גרגורי לוצ'אנסקי נגד עיתון. לאחר שפרסם תחקירים שקשרו את לוצ'אנסקי להלבנת הון, וטענו שהוא עומד לכאורה בראש ארגון מאפיה רוסי, יחד עם האחים לב ומיכאל צ'רנוי.
באוגוסט 2001, התפטר הכתב לענייני המזרח התיכון של העיתון סם קיילי, בטענה כי רופרט מרדוק משפיע על מדיניות העריכה של "הטיימס", באופן שגורם לעיתון להצטייר כפרו-ישראלי. זאת, בשל ידידותו עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון וההשקעות הגדולות שיש לו בישראל. במאמר שפרסם בעיתון "איוונינג סטנדרד", כתב קיילי כי "החליט להתפטר מ"הטיימס" משום שהשפעתו של מרדוק כה גדולה עד כי עורכים "מפוחדים" נוהגים לצנזר כתבות מחשש שתוכנן ירגיז את המו"ל.
ה"טיימס" הודפס בפורמט ברודשיט (פורמט נייר גדול) במשך 219 שנים, אך בנובמבר 2003 לאחר ירידה חדה בתפוצתו, "ניוז אינטרנשיונל" החלה להפיק את העיתון גם בפורמט טבלואיד. זאת בניסיון למשוך קוראים צעירים יותר ונוסעים בתחבורה הציבורית, המעדיפים עיתון קטן יותר בגודלו. במהלך השנה שלאחר מכן, מהדורת הברודשיט הוסרה מצפון אירלנד, סקוטלנד ומערב אנגליה. מאז 1 בנובמבר 2004, העיתון מודפס בפורמט טבלואיד בלבד.
במאי 2010, הודיע רופרט מרדוק כי יישם חומת תשלום בשני העיתונים המובלים שלו בבריטניה "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס". בעקבות ה"וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי שגם נמצא בבעלותו. ההחלטה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שבניגוד ל"וול סטריט ג'ורנל", "הטיימס" הוא אתר חדשות כללי, ונטען כי במקום לשלם, הקוראים יחפשו את המידע ללא תשלום במקומות אחרים. מרדוק יישום מודל של חומת תשלום שסגרה את אתרי טיימס אף בפני חיפושי בגוגל (כך שלא ניתן לקרוא חלק מהכתבה או את הכותרת ללא תשלום). הוא הגדיר את המדיניות שלו כ"הכל או כלום" ועורך הטיימס, אמר כי הוא לא צופה שהדבר יפגע במספר הקוראים של העיתון או באיכויות העיתונאיות. אך לאחר שנתיים היו ל"טיימס" כ-137 אלף מנויים דיגיטליים ול"סאנדיי טיימס" כ-126 אלף מנויים, מספרים שנחשבים למאכזבים. באוקטובר 2012 הודיע כי על מדיניות של "תצוגת חינם מוגבלת", בה שני המשפטים הראשונים מכל ידיעה יופיעו בחיפוש של גוגל, כדי לנסות למשוך קוראים חדשים שיסכימו לשלם עבור התכנים המלאים.
בספטמבר 2010, דווח כי תפוצת העיתון ירדה לראשונה מאז 1994 מתחת ל-500 אלף עותקים.
באוקטובר 2010 הקליט תחקירן העיתון בחשאי, שני בכירים בארגון פיפ"א שתועדו מבקשים כסף על מנת להעניק את הקול שלהם לאנגליה בהצבעה על אירוח המונדיאל ב-2018.
ב קרא העיתון לתמוך בניק קלג, מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית במחוז הבחירה שלו, מול מועמד מלפגת הלייבור.
ביוני 2016 הביע העיתון עמדה נגד פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי שעלתה למשאל העם, למרות תמיכתו של רופרט מרדוק בפרישת הממלכה מהאיחוד.
במהלך הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת ב-2019 תמך העיתון במועמד המפלגה השמרנית בוריס ג'ונסון, ואף איפשר ל אפרים מירוויס לפרסם מאמר בעמוד הראשון, נגד מועמד הלייבור ג'רמי קורבין.
עונת 1979/1980 בבונדסליגה
עונת 1979/1980 הייתה העונה ה-17 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-11 באוגוסט 1979 והסתיימה ב-31 במאי 1980.
באייר לברקוזן (בפעם הראשונה בתולדות המועדון), מינכן 1860 ובאייר אורדינגן עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושלוש קבוצות עלו במקומן.
הרטה ברלין, ורדר ברמן ואיינטרכט בראונשווייג ירדו לבונדסליגה השנייה.
כדורגלנים מצטיינים
קרל היינץ רומניגה (באיירן מינכן) שכבש 26 שערים זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
העץ של טולה
העץ של טוּלֶה (בספרדית: El Árbol del Tule) הוא עץ מסוג ברוש מונטזומה (Taxodium mucronatum) הנמצא בתחומה של כנסייה בעיירה סנטה מריה דל טולה שבמדינת אואחאקה במקסיקו.
העץ הוא בעל הגזע העבה ביותר בעולם. ב-2005 היקפו של העץ היה 36.2 מטרים וקוטרו 11.62 מטר. מאחר שהגזע מפורץ, נתוני ההיקף גבוהים במיוחד ולכן היקפו המדומה, כאשר מחשבים אותו כמעגל הוא 9.38 מטר בלבד. ב-2001 צרפה אותו מקסיקו לרשימת האתרים המוצעים לבחירה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
קפריסין באירוויזיון 2019
קפריסין השתתפה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב בישראל. הזמרת טאמטה נבחרה לייצג את קפריסין בתחרות עם השיר "Replay".
בחירת השיר והנציג
ב-21 בדצמבר 2018 נבחרה הזמרת טאמטה לייצג את קפריסין עם השיר "Replay", שיחשף בפברואר 2019. טאמטה ניסתה את קפריסין גם באירוויזיון 2007 עם השיר "באהבה", אך סיימה רק במקום השלישי בתהליך הבחירה. היא גם פנתה ליוון כדי לייצג את יוון באירוויזיון 2010, אך יוון דחתה את ההצעה. היא ניסתה לייצג את קפריסין ב אירוויזיון 2018, אך מאוחר יותר הורידה את מועמדותה בגלל התחייבויות מוקדמות.
קפריסין תכננה בתחילה לארח את המופע "מסיבת קוקטייל אירוויזיון" ב-5 במרץ 2019, שם תבצע טאמטה את השיר "Replay". ב-1 במרץ 2019 ביטלה קפריסין את האירוע בעקבות מצבה הבריאותי של טאמטה. ההופעה נדחתה למועד אחר והשיר נחשף ב-5 במרץ 2019.
בגמר
במהלך הצבעות המדינות, הוענקו 12 נקודות על ידי קפריסין ליוון.
אלזה ברג
אלזה ברג (בפולנית: Else Berg; 19 בפברואר 1877 – 19 בנובמבר 1942) הייתה ציירת ממוצא יהודי, ילידת שלזיה שחיה ופעלה בעיקר בברלין ובהולנד. הרבתה ליצור עם בעלה, מומי שוורץ. השניים נספו באושוויץ.
תולדות חייה
לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.
יצירתה וסגנונה
סגנונה של ברג מגוון ומושפע מאסכולות שונות באמנות המודרנית של התקופה, אך עם גישה אישית שלה. בין יצירותיה נמצאת השפעות קוביסטיות, אקספרסיוניסטיות, פוסט אימפרסיוניסטיות, לומיניסטיות (גישה קרובה לאימפרסיוניזם של ציור נופים מוצפי-אור, לרוב נופי-ים) ועוד. בניגוד לבעלה, יצירותיה אינן מהוות דוגמה מובהקת ל"אסכולת ברגן".
שולי מועלם-רפאלי
שולמית (שולי) מועלם-רפאלי (נולדה ב-8 בפברואר 1965) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת הבית היהודי.
ביוגרפיה
שולי מועלם-רפאלי נולדה בחיפה ב-1965, כילדה שמינית מתוך תשעה, למשפחת תורג'מן, שעלתה ממרוקו חודשיים לפני הולדתה. היא גדלה בשכונת נווה דוד והדריכה בתנועת בני עקיבא.
עבדה כאחות וכמנהלת תחום ניהול סיכונים בבית החולים סורוקה בבאר שבע. הייתה מרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומדריכת משלחות לפולין.
בעלה הראשון, סגן-אלוף, ממנו יש לה שתי בנות, היה הקצין הבכיר ביותר שנהרג באסון המסוקים ב-4 בפברואר 1997. הספדה על בעלה, שכלל מניית ניגודים רבים ביניהם, בהם העובדה שהוא היה חילוני והיא דתייה, זכה לתהודה רבה. לאחר נפילת בעלה, כיהנה כסגנית ומ"מ יו"ר ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, ופעילה בעמותת משפחות אסון המסוקים. הייתה ממובילות המאבק להמשך מתן קצבה לאלמנות צה"ל שנישאו בשנית. במסגרת זאת, לאחר שנישאה מחדש לד"ר אלי רפאלי, אב לשלושה, פיזיקאי העובד בתעשייה האווירית, ממנו יש לה שני ילדים נוספים, נמנעה מלרשום את נישואיה השניים במשרד הפנים, והמשיכה לקבל כספים כאלמנת צה"ל. עם שינוי החוק נעשתה זכאית למפרע לכספים שקיבלה.
מכתביה לבעלה, שנכתבו לאחר מותו, יצאו בספר "מועלם, אהובי" (בהוצאת ידיעות אחרונות, 2001).
פעילות פוליטית
בשנת 2012 התמודדה בבחירות הפנימיות במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת ה-19, ללא הבעת תמיכה פומבית באחד המתמודדים לראשות המפלגה ושובצה במקום ה-12 ברשימה המשותפת עם האיחוד הלאומי-תקומה. ב-5 בפברואר 2013 הושבעה לחברת הכנסת. בכנסת זו שימשה כחברה בוועדת הכנסת, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בוועדה מיוחדת לפניות הציבור ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות. כן כיהנה כיושבת-ראש שדולת חברות הכנסת, השדולה לשוויון בבריאות והשדולה למען העגונות ומסורבות הגט.
בשנת 2014 הציעה מועלם להפסיק להגיש אוכל לאסירים פלסטינים עד שאבו מאזן יכיר בישראל כמדינה יהודית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים מועלם נבחרה למקום התשיעי ברשימת הבית היהודי. בבחירות זכתה הרשימה ב-8 מנדטים ומועלם נשארה מחוץ לכנסת. לאחר הבחירות יזם חבר הכנסת נפתלי בנט את "החוק הנורווגי הקטן" ולאחר קבלתו התפטר השר בנט מהכנסת העשרים על פי אותו חוק ומועלם נכנסה לכנסת ב-9 באוקטובר במקומו. לאחר שינון מגל פרש מהכנסת, שב בנט לכנסת, ומפלגת הבית היהודי לא ניצלה את החוק הנורווגי הקטן להכנסת הבא בתור ברשימה.
מועלם כיהנה כחברה בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובוועדה מיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור. בנובמבר 2015 מונתה מועלם-רפאלי ליו"ר סיעת הבית היהודי, לאחר שחבר הכנסת ינון מגל פרש מהתפקיד.
וועדה מיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית ובתחילת דצמבר מונתה לחברה בוועדת החוץ והביטחון.
הייתה חברה בהנהלת מתנ"ס גוש עציון.
ב-2 בספטמבר 2020 התפקדה מועלם-רפאלי למפלגת הליכוד. ושמה עלה כאחת המועמדות לשריון על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת העשרים וארבע. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה בבחירות הפנימיות בליכוד במשבצת של מחוז יש"ע.
מועלם הודיעה כי תתמודד על ראשות מועצה אזורית גוש עציון בבחירות ב-2023.
חיים אישיים
מועלם-רפאלי מתגוררת בנווה דניאל. במסגרת יום זכויות בעלי-החיים שהתקיים בכנסת ב-2017, סיפרה שהיא מקיימת אורח חיים צמחוני.
רומן זוזוליה
רומן ויאצ'סלבוביץ' זוזוליה (באוקראינית: Роман В'ячеславович Зозуля); נולד ב-17 בנובמבר 1989 בקייב) הוא כדורגלן אוקראיני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
זוזוליה החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2006 קודם לקבוצה הבוגרת. זוזוליה שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו, ולהרכב הקבוע של הקבוצה שובץ רק בעונת 2008/2009. בשנת 2011 עבר לקבוצת דניפרו. בשנת 2016 עזב את דניפרו וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה הספרדית ריאל בטיס. בפברואר 2017 הושאל על ידי ריאל לקבוצת ראיו ואיקאנו.
נבחרת
זוזוליה שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2004 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה, סה"כ שיחק בנבחרת הנערים 35 משחקים והבקיע 9 שערים. ב-2006 זומן לנבחרת הנוער של אוקראינה. זוזוליה שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים.
מנבחרת הנוער המשיך לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 23 משחקים, הבקיע 2 שערים. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות. הוא השתתף בכל 3 משחקי הנבחרת בטורניר.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק זוזוליה מאז אוקטובר 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול - במהלך המשחק הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת. זוזוליה היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016. הוא השתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
במאי 2017 הודיע על פרישה מהנבחרת.
יהובידי
יׇהוּבִידִי (מוכר גם בשם אִילֻבִדִ ויׇאֻבִדִ) היה מלכה האחרון של ממלכת חמת, בסוף המאה השמינית לפנה"ס. לאחר שהוביל מרד אזורי נגד האימפריה האשורית והפסיד במערכה, הוא הוצא להורג באמצעות הפשטת עורו בעודו חי. יש חוקרים הרואים במרכיבי שמו, עדות למוצא או זיקה יהודאית/ישראלית ולהשפעה של שתי ממלכות אלה על המתרחש בצפון הלבנט.
תיעוד בארכאולוגיה
האזכורים היחידים על יהובידי הופיעו במספר תבליטים אשוריים שנמצאו בארמונו של סרגון השני בעיר דור שרוכין, מבין כתובות ותבליטים רבים בארמון, המתארים את מסעות המלחמה וקורותיה של האימפריה האשורית בתקופת שלטונו.
מעבר לטקסטים אלו, קורותיו של יהובידי משתלבים בעדויות ארכאולוגיות וטקסטים על המתרחש בצפון הלבנט במאה השמינית לפנה"ס, בדגש על סבבי מרידה אזוריים נגד האימפריה האשורית והדרך בה התמודדות המלכים האשוריים עם מרידות אלה.
אטימולוגיה
שמו של יהובידי מופיע בשתי תצורות שונות בתעודות האשוריות:
במחקר כמעט ולא מוכרות דוגמאות לשמות המופיעים בטקסים מהמזרח הקרוב הקדום עם המרכיב התאופורי "יהו" שאינם מתייחסים לאנשים ממוצא יהודאי. לפיכך, רוב החוקרים שעסקו בנושא, מעריכים שליהובידי זיקה כלשהי או השתייכות לממלכת יהודה או ישראל.
רקע היסטורי
במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס מרדו ממלכות הלבנט פעם אחר פעם, נגד השליטה האשורית באזורן, ופעם אחר פעם, פלשו צבאו אשור אל ממלכות אלה, החריבו חלק מעריהן, החליפו את מלכיהן ולעיתים הפכו ממלכות עצמאיות או חלקים מהן, לפחוות אשוריות הנשלטות באמצעות מושלים ממונים.
גם ממלכת חמת, במרכז סוריה דהיום, עברה תהפוכות במתכונת דומה. הכיבוש הגדול הראשון של הממלכה התרחש באמצע המאה התשיעית לפנה"ס, בעקבות מרידה אזורית שהנהיג מלך חמת, אִרְחֻלֶנִ. בקרב קרקר בשנת 853 לפנה"ס הביס הצבא האשורי את קואליציית המורדים (שכללה גם את ממלכת ישראל) ופירק את ממלכת חמת ל-19 פחוות הנשלטות בידי מושלים הכפופים ישירות לאשור. גרעין הממלכה המוקטנת סביב העיר חמת נותר עצמאי ונראה שנרתע מלחזור על ניסיונות המרד לתקופה ארוכה.
באמצע המאה השמינית לפנה"ס התרחש גל מרידות נוסף של קואליציית ממלכות סביב חמת, אך ללא השתתפותה. במספר גלי כיבושים של הצבא האשורי, בין השנים 740-734 לפנה"ס, כבש הצבא האשורי שוב את האזור והפך שוב חלק מהממלכות לפחוות אשוריות. מתקופה זה, בעיקר בעקבות הבסתה של ארם-דמשק, פחתה חשיבותה של חמת בעיני האשורים, משום שלא שימשה יותר כאזור חיץ צפוני לדמשק, או בסיס יציאה למלחמות באזור. גרעין הממלכה העצמאית, כנראה נשלט בידי שושלת נאמנה לאשורים ורוב השטחים הסובבים לה, כולל שטחי ממלכת חמת לשעבר, היו פחוות אשוריות.
קורותיו של יהובידי
על פי הטקסטים האשוריים, בשנת 720 לפנה"ס הכריז עצמו יהובידי כמלך בחמת והקים קואליציה של מספר וממלכות למרד נגד האימפריה האשורית. חוקרים מעריכים שהתמריץ לפתיחת המרד הייתה התערערות המצב הפנימי בממלכה האשורית בעקבות פרשת עלייתו של סרגון השני לשלטון לאחר מותו של שלמנאסר החמישי והמלחמה הקשה אליה נקלעה אשור עם עילם המורדת.
המרד שהוביל יהובידי כלל את ארם-דמשק, ממלכת ארפד, פחוות צִימִירַה וממלכת ישראל, או פחוות שומרון לאחר התמוטטות ישראל.
בעקבות תבוסתו במלחמה, חמת נחרבה, רבים מבני חמת הוגלו למקומות שונים באימפריה, כולל לפחוות שומרון שהחליפה את ממלכת ישראל ואלפו מורדים ממקומות אחרים באימפריה הוגלו לישב את חמת. דיכוי מרד זה חתם את גורלה של חמת כממלכה והוא לא שוקמה מעולם.
הפרשנויות למוצאו
אמנם מאפייני שמו של יהובידי מכוונים במפורש לזיקה יהודאית/ישראלית, אולם לפחות בטקסט אשורי אחד תואר הלה כ"איש ארץ חת רשע". תיאור זה העלה את השאלה האם מוצאו חתי, אף על פי שמו.
Ram Pam Pam
Ram Pam Pam (בעברית: ראם פאם פאם) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאי בקי ג'י, מתוך אלבום האולפן השני של נטשה, Nattividad. השיר יצא לאור ב-20 באפריל 2021, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
יהובידי
הפרשנויות למוצאו
ממלכות צפון הלבנט באלף הראשון לפנה"ס מכונות במחקר נאו-חתיות. זאת, משום שהרכב האוכלוסייה ומאפייני התרבות של ממלכות אלה, מהוות שילוב של מרכיבים חתיים, אחרי התמוטטות האימפריה החתית, ומאפיינים של צפון הלבנט (בדגש על ארמים ואמורים). לפיכך, האפשרות שמנהיג הממלכה יהיה ממוצא חתי היא סבירה וטבעית. עם זאת, המונח "חׇת" (או "חׇתוּ") בשפות המסופוטמיות לא התייחס בתקופה זו לממלכה החתית או לעם החתי, אלה לשטח שממערב לנהר הפרת ולמעשה, אזור "הלבנט פלוס". לפיכך, קשה מהתבטאות זו להקיש לגבי אפשרות היותו ממוצא חתי או צפון לבנטיני.
Ram Pam Pam
השיר הגיע למקום הראשון במצעד האירפליי הלטיני, והראשון במצעד הסינגלים שבאל סלוודור.
יהובידי
הפרשנויות למוצאו
מהטקסטים האשוריים ניתן להבין שיהובידי לא היה יורש טבעי למלוכה והוא נטל את מעמדו בעצמו. כלומר, נראה שלא היה מבין יורשי העצר בחצר המלוכה וייתכן שאף לא ממשפחת המלוכה בכלל. מאפיין זה חיזק את ההערכה בדבר הזיקה ליהודה/ישראל ובהקשר זה הועלו מספר אפשרויות:
Ram Pam Pam
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי נאטי נטשה, לוני, ז'אן קרלוס הרננדס אספינאל, בקי ג'י, רפאל פינה, עובימאל מלדונדו בורגוס, נינו קרלוס סגרה, דדי יאנקי, ג'סטין קווילס, זיגי וזקז, אלנה רוז, ולנטינה לופז וחואן מנואל פריאס והופק על ידי ז'אן קרלוס הרננדס אספינאל ורפאל פינה. "Ram Pam Pam" הוא שירן השני של נטשה וג'י, כשהקודם הוא "Sin Pijama".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-75 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של נאטי נטשה ב-21 באפריל 2021, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-245 מיליון צפיות.
סאיאת נובה
סאיאת נובה (ארמנית Սայաթ-Նովա' בגאורגית: საიათნოვა בפרסית: سایات‌نوفا או سایات‌نووا או صیاد نوا, באזרית Sayad Nova, שמו בלידה הרוּתיוּן סאיאדיאן, בארמנית: Հարություն Սայադյան, 14 ביוני 1712 טביליסי – 22 בספטמבר 1795 טביליסי) היה משורר וזמר-יוצר -"אשוג"  - ארמני, כומר. חיבר והלחין שירים בכמה משפות אזור הקווקז, ושירת האהבה שלו הפכה למורשת משותפת לעמי גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן. אימץ את הכינוי "סאיאת נובה", שאחת המשמעויות המשוערות שלו, כנראה ממקור פרסי, היא "מלך השירים" או לחלופין "צייד השירים" או "לוכד השירים".
רקע משפחתי
סאיאת נובה נולד כהראוּתיוּן סאיאתיאן (אַרוּתין, לפי הניב הארמני המקומי בטביליסי, או אַראוּתיוּן סאיאדיאן) בעיר טביליסי בגאורגיה כבן למשפחה ארמנית ענייה. לפי גרסה אחרת (של הנסיך המלומד תאימורז בגרטיוני ), האמן ואמו היו צמיתים של משפחת המלוכה הגאורגית בגרטיוני באחוזתה בסנאין, עיר עתירת מנזרים מצפון ארמניה. אביו, מחטסי קאראפט סאיאתיאן, בעל מלאכה במקצועו, חי בצעירותו בחלב. הוא היה נוצרי אדוק ואף עשה בזמנו עלייה לרגל לירושלים, משם התואר "מחטסי" שמובנו "שעלה לירושלים" (מהערבי "מקדסי" או המילה הארמית המקבילה). אמו של המשורר, שרה, הייתה ילידת סאנאין, וחיה שנים רבות בשכונה הארמנית אוולאבּארי בטביליסי. אחרי הנישואים בני הזוג התגוררו בשכונה זו.
שנות ילדותו וצעירותו
חייו של האמן לוטים בערפל כשפרטים שונים, לפעמים סותרים, מופקים מתוך הצהרות או רמזים שבשיריו. הצטיין מגיל צעיר בכתיבת שירים ולחנים ובנגינה בקמנצ'ה, צ'ונגורי (הלאוטה הגאורגית) וסאז או טמבורה (הדומה לטאר הקווקזי). רוב יצירותיו חוברו בין השנים 1730–1759.
לא ברור אם קיבל השכלה מסודרת בבית ספר. ייתכן כי אביו היה מורו הראשון ואחר כך לפחות בחלק מלימודיו היה אוטודידקט לפי ו.ס. נלבנדיאן, למד בבית הספר של מנזר ארמני בסנאין. שלט היטב לא רק בארמנית וגאורגית אלא גם בכמה ניבים של השפה הטורקית-אזרית, וגם בפרסית, לרבות בגרסה הבלוג'ית הספרותית שלה. כדי לעזור בפרנסת המשפחה למד מלאכת האריגה מילדותו ולדברי אחברדיאן, היה מיומן אף בכך. אומרים שהמציא סוג של נול נייד שהיה יכול להשתמש בו בבית. עד אז הממדים הגדולים של הנולים בסביבתו איפשרו לעבוד בהם רק מחוץ לבתים. בשלב מסוים, מגיל 18 עזב ארוטיון סאיאתיאן את עיסוקו במלאכת האריגה והיה ל"אשיג", או לפי המינוח הארמני "גוסאן" או "קוסאן" - זמר-יוצר נווד. בשיריו הביע דברי חכמה ומוסר, הוקיע את עוולות העולם, את היהירות והשחיתות, אך הנושא הראשי שלהם היה האהבה. שיריו בשפות השונות לא חזרו על עצמם אף פעם, לא בצורה ולא בתוכן. לעומת זאת נראו כמשלימים זה את זה. הם התאפיינו בשפה מוזיקלית מקורית ששילבה את המסורת המלודית הארמנית עם יסודות קצביים של המסורות המוזיקליות של הגאורגים, האזרים והפרסים.
מקור הכינוי "סאיאת נובה"
ארוטיון סאיאתיאן קרא לעצמו בשיריו "סאיאת נובה". לכינוי זה, המקורב בצלילים לשם משפחת אביו, הוצעו הסברים רבים: "הצייד הידוע", "המורה החדש", "מלך השירים", "אדון המוזיקה" ,"חוטף לבבות השירים", "לוכד המנגינות". כולם התבררו כחסרי יסוד, כאשר המשמעות הסבירה והקרובה יותר לאמת היא "הנכד של סאיאת". בעיני העם כינויו הוא "מלך השירים".
זמר ומשורר חצר בטביליסי
לשיא הקריירה שלו הרשמית הגיע סאיאת נובה בחצרו של מלך גאורגיה, ארקלה השני. לפי גרסאות שונות, היה בהתחלה צמית של יורש הכתר של ממלכת כארתלי-קאחתי וחבר בפמלייתו. היכרותו עם המלך ארקלה נעשתה בנסיבות שונות בהתאם לכל אגדה ואגדה. גרסה אחת מספרת כי סאיאת נובה נחטף על ידי לזגינים שפלשו פעם אחר פעם לטביליסי ושמלך גאורגיה קנה אותו לאחר מכן בשוק עבדים או במקום אחר בעת מסע בטורקיה. המלך ארקלה השני היה זה שהבחין בהמשך בכישוריו וקרא לו להישאר בחצרו כמשורר וזמר של המלך. מעשיה אחרת מספרת כי האמן השתתף במסע צבאי של נאדיר שאה מזרחה, כחבר בפמלייתו של ארקלה השני. זאת הסיבה שאזכורי בלוג'יסטן ואפגניסטן בשירי סאיאת נובה נכתבו כמו מנקודת מבט של מישהו שראה את המקומות בעיניו. לפי מעשיה אחרת המלך הבחין בו לרגל הזמנת מוזיקאי הממלכה ל כינוס המג'ליס (הפרלמנט) של גאורגיה.