cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעוף כלולות
לפני הטיסה
תוך ימים ספורים לאחר שיצאו ממעטה הגולם, הזכרים "הופכים במהירות לטילים מיניים חד-תכליתיים." מלכות וזכרים צעירים נשארים במושבת האם עד שהתנאים מתאימים למעוף הכלולות. הטיסה דורשת מזג אוויר יבש מכיוון שגשם מפריע לחרקים מעופפים. מושבות שונות מאותו המין משתמשות לרוב ברמזים סביבתיים כדי לסנכרן את שחרורם של זכרים ומלכות כך שיוכלו להזדווג עם פרטים מקינים אחרים, ובכך להפחית את האפשרות לזיווג קרובים. ההמראה בפועל ממושבת האם מסונכרנת לעיתים קרובות לטיסה בקבוצות גדולות כדי להקטין את הסיכוי להיטרף על ידי עופות.
בזמן הטיסה
בדרך כלל המלכות והזכרים מתפזרים תחילה כדי להבטיח שההזוודגות תהיה עם פרטים ממושבות שונות. לאחר מכן המלכות משחררות פרומונים כדי למשוך זכרים. עם זאת, המלכות מנסות לעיתים קרובות להימלט מהזכרים, ומאפשרות רק לזכרים המהירים והטובים ביותר להזדווג. הזדווגות מתרחשת במהלך הטיסה.
מלכה אחת מזדווגת בדרך כלל עם כמה זכרים. הזרע מאוחסן באיבר ייעודי בבטן המלכה ונשמר לאורך כל חייה. מצב זה יכול להימשך עד 20 שנה, שבמהלכן ניתן להשתמש בזרע להפריית עשרות מיליוני ביצים.
אחרי הטיסה
הזכרים התפתחו למטרה יחידה של הזרעת המלכה. במהלך הזדווגות מהירה ואלימה, הזכר מפוצץ את איברי המין הפנימיים שלו בתא איבר המין של המלכה ומת במהירות. המלכות שהזדווגו נוחתות ובמקרה של רוב הנמלים וכל הטרמיטים, מסירות את כנפיהן. לאחר מכן הן מנסות להקים מושבה חדשה. תהליך הקמת המושבה משתנה ממין למין, אך בדרך כלל כולל את חפירת החדר הראשון של המושבה ולאחר מכן הטלת ביצים לתוכו. החל משלב זה, המלכה מטילה ברציפות ביצים הבוקעות לזחלים, המיועדות אך ורק להתפתח לנמלים פועלות. המלכה בדרך כלל מזינה את השגר הראשון לבדו. לאחר הופעת הפועלות הראשונות, תפקידה היחיד של המלכה הוא הטלת ביצים. למלכות הצעירות שיעור כישלונות גבוה במיוחד. במהלך שנות קיומה מושבת נמלים גדולה מאוד יכולה לשלוח מיליוני מלכות בתוליות. בהנחה כי המספר הכולל של מושבות נמלים באזור נשאר קבוע, בממוצע רק אחת מהמלכות הללו מצליחה. השאר מוצאות את מותן כתוצאה מטריפה (בעיקר על ידי נמלים אחרות), סכנות או כישלונות בגידול השגר הראשון בשלבים שונים של התהליך. הברירה הקפדנית הזו מבטיחה שהמלכה צריכה להיות כשירה במיוחד וגם בת מזל להעביר את הגנים שלה לדור הבא.
וריאציות
התבנית הבסיסית שתוארה לעיל לא אופיינית לכל מיני הנמלים. בנמלי גדוד רק הזכרים הם אליטים, בעלי כנפיים. הם טסים ממושבת ההורים שלהם בחיפוש אחר מושבות אחרות בהן מלכות בתוליות חסרות כנפיים מחכות להם. מושבה עם מלכה זקנה ומלכה צעירה אחת או יותר, מתפלגת אז, כאשר כל מלכה מצליחה נוטלת חלק מהעובדים. הסיבה להתנהגות זו היא העובדה שלנמלי גדוד אין קן פיזי. המלכות אפוא תלויות לחלוטין בפועלות שיגנו עליהן.
וריאציה נוספת נמצאת במינים עם מושבות רב-מלכות, כמו בזן Solenopsis invicta של נמלי האש. הזכרים והמלכות הבתולות מזדווגים והמלכות בדרך כלל חוזרות למושבת האם, שם הן נשארות. תהליך זה מגדיל מאוד את אחוזי ההצלחה של מלכות בתוליות, ומאפשר ליצור מושבות או רשתות גדולות במיוחד של מושבות משתפות פעולה. המושבה הופכת גם לחסינה יותר מכיוון שהיא לא תלויה בהמשך תפקודה של מלכה יחידה, מה מאפשר למושבות של נמלי Solenopsis invicta להתבצר בסביבתם, ולהשיג עמדה דומיננטית במערכת האקולוגית. עם זאת, המחיר לכך הוא זיווג קרובים ואובדן היכולת להסתגל. חסרונות אלה עלולים לגרום לקריסה פתאומית באוכלוסייה כאשר הסביבה משתנה ובעקבות פלישת טורף או טפיל חדש.
יום מעוף הנמלים
"יום מעוף הנמלים" הוא כינוי לא רשמי ליום בו נמלים מלכות מגיחות מהקן כדי להתחיל את המעוף, אף שמחקר בשיתוף אזרחים הוכיח כי טיסות הנישואין אינן מסונכרנות באופן מרחבי או זמני במיוחד. עם זאת, מספר הנמלים שטסות בימים מסוימים יכול להיות גדול מספיק כדי להתגלות על ידי מערכות רדאר של שירותי מזג אוויר, הדומות לממטרי גשם.
ברוב מיני הנמלים, הזכרים עפים לצד המלכות, אף על פי שהם קטנים יותר ומורגשים פחות. המלכות עפות מסביב - חלקן עפות מרחקים ארוכים מאוד, אחרות רק כמה מטרים - ואז מזדווגות ונופלות לאדמה, שם הן מאבדות את כנפיהן ומנסות להקים מושבת נמלים חדשה. מסת החרקים המעופפים מושכת לעיתים קרובות את תשומת לבם של טורפים כמו ציפורים, ולעיתים קרובות ניתן לראות להקות ציפורים עטות על האוכל הזמין.
תופעה זו מתרחשת במושבות רבות בו זמנית כאשר תנאי מזג האוויר המקומיים מתאימים, כדי להפחית את יעילות הטריפה ולהבטיח כי למלכות ולזכרים ממושבות שונות יש סיכוי לפגישה ולהתרבות. מסיבה זו נוצר הרושם כי מדובר באירוע 'מתוזמן' או שהנמלים מתקשרות בדרך כלשהי. עם זאת, סביר להניח שאין תזמון בין המושבות השונות אלא שהתופעה היא תגובה נפוצה לטמפרטורה, לחות, מהירות הרוח ועונת השנה.
חריץ סטרומבוסי
חריץ סטרומבוסי הוא מאפיין אנטומי הנראה כשקע או חריץ בשולי פתח הקונכייה של מינים בוגרים ממשפחת הסטרומבוסיים.
לחלזונות ימיים ממשפחת סטרומבוסיים יש חריץ בקצה פתח הקונכייה לא רחוק מהתעלה הסיפונלית. שקע זה נקרא חריץ סטרומבוסי. תפקידו לאפשר לבעלי החיים להאריך את אחד ממשושיו ולהציץ החוצה החוצה דרך החריץ מבלי לחשוף את כל הפתח הקונכייה ולסכן את גופו. לכל מין צורת חריץ אופיינית, לעיתים החריץ עמוק ולעיתים נראה כמו שקע רחב. החריץ ניכר בעיקר בקונכיות בוגרות ולעיתים חסר לחלוטין אצל צעירים.
מחלף ג'לג'וליה
מחלף ג'לג'וליה הוא מחלף המחבר בין כביש 444 לכביש 531, בסמוך לצומת שדי חמד.
המחלף הוא בעל שני מפלסים, כאשר כביש 531 במפלס העליון וכביש 444 במפלס התחתון. כביש 531 הוסט לתוואי המחלף ונסללה רמפת לולאה מצפון ומדרום לכיוון מזרח. בתחום המחלף נסלל נתיב שלישי לכביש 444.
היסטוריה
בפברואר 2011 פורסם מכרז לבניית מחלף ג'לג'וליה. במכרז זכתה חברת סולל בונה, ניהול הפרויקט בוצע על ידי אינג' רון מצר מחברת אי.די.סי.אס בע"מ. הוא התחיל להיבנות באמצע שנת 2012 והבנייה הסתיימה בסוף שנת 2013.
הפרויקט כלל סלילה של קטע דו-מסלולי ודו-נתיבי באורך 1.9 קילומטר בכביש 531, ובניית שני גשרים באורך 78 מטר כל אחד, הדרומי ברוחב 22.5 מטר והצפוני ברוחב 12.5 מטר.
ביקורת
על הקמת המחלף נמתחה ביקורת מצד יישובי כביש חורשים, בשל גרימת פקקים, לדעתם, שתנבע מביטול היציאות מכביש חורשים (5233) לכביש 444 או לכביש 531 שאינן על הגשר המתוכנן.
Deliver Me
Deliver Me (בעברית: הושיע אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Eden. השיר יצא לאור באוקטובר 1999, על ידי חברות התקליטים איסט וסט רקורדס ואנג'ל רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
בארצות הברית, הופץ השיר כסינגל כבר בשנת 1998, תוך שיצאה עבורו עטיפה מיוחדת.
רקע וכתיבה
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2.2 מיליון השמעות.
גרסאות נוספות
במרוצת השנים, הוקלט השיר מחדש על ידי שלל אמנים שונים ביניהם:
נהר קושק
נהר קוּשק (נקרא בטורקמניסטן נהר גושגי (Guşgy)) הוא נהר המהווה, בחלק ממסלולו, את הגבול בין אפגניסטן לבין טורקמניסטן. בעבר סימן את הגבול הדרומי של האימפריה הרוסית ושל ברית המועצות.
מקורות נהר קושק בצפון-מערב אפגניסטן, והוא זורם לתוך נהר מורגאב.
על שם הנהר קרויה העיר קושק בצפון אפגניסטן, והמוצב הצבאי קושקה בגבול טורקמניסטן.
מעל לנהר עובר גשר שנבנה בשנת 1960, ובו מסילת רכבת המובילה למוצב הצבאי. מאוחר יותר נוסף לגשר גם כביש גישה לרכבים.
הר דאנג'י
הר דאנג'י (באנגלית: Mount Dungey) הוא הר בהרי טולה, בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים ממערב לפסגת פיתגורס.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של אף. ג'י. דאנג'י (F.G. Dungey), שהיה איש צוות בספינת המחקר "דיסקברי" אשר שימשה את משלחת המחקר הבריטית, האוסטרלית והניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
חוות ההכשרה בצ'רניאקוב
חוות ההכשרה בצ'רניאקוב (Czerniakow) הייתה חוות הכשרה של ארגון החלוץ שהוקמה בקרבת וורשה. החווה החלה לפעול לפני מלחמת העולם השנייה והמשיכה לפעול גם בתקופת המלחמה. שימשה, בנוסף כמפקדת מחתרת אי"ל מחוץ לגטו ורשה.
רקע היסטורי
מתחילת המאה ה-20 שאפה התנועה הציונית להכשיר את הנוער היהודי בתפוצות לעבור למקצועות ולענפי עבודה יצרניים (תהליך שנקרא גם "פרודוקטיביזציה"). תהליך זה השתלב (בחלקו) עם הרצון להכין את היהודים לקראת העלייה ארצה והרחבת ההתיישבות החקלאית בארץ. ארגון החלוץ היה בין הארגונים שהובילו תהליך זה תוך הסתייעות בשליחים שהגיעו לאירופה מקיבוצים בארץ. תהליך המעבר למקצועות יצרניים התייחס למגוון של מלאכות כשאחד המקצועות להם ייחסו חשיבות גדולה היה החקלאות ולכן המאמץ המרכזי של ארגון "החלוץ" התמקד בהקמת חוות הכשרה חקלאיות אליהן הגיעו צעירים יהודים כדי לקבל הכשרה בחקלאות ולהתכונן לעליה. החווה הראשונה הוקמה בפברואר 1918 בעיר בנדין ובמהלך השנים הבאות הוקמו עשרות חוות נוספות בקרבת הערים וילנה, קילצה, לוצק, ברנוביץ', ביאליסטוק, צ'נסטוחובה, ראדום, לודז', קרקוב, וורשה ועוד. אחת מהן הייתה החווה שהוקמה בצ'רניאקוב שבפרברי וורשה.
יישום רעיון ה"פרודוקטיביזציה" לווה במחלוקת בין התנועות הציוניות לבין חלק מהארגונים היהודיים בגולה וזאת על רקע הוויכוח על מטרות התהליך כולו. תומכי ה"פרודוקטיביזציה" ראו בשינוי תחומי התעסוקה של היהודים לכיוון יצרני את מטרתו העיקרית של התהליך, בעוד שארגונים אחרים ראו כמטרה עיקרית את ההכנה לקראת חיים בארץ-ישראל. גם בתוך ארגון "החלוץ" עצמו היו דעות שונות בנושא.
ההיסטוריה של החווה
בשלהי 1942 הורו הגרמנים על סגירה סופית של החווה וחבריה נאלצו לחזור לגטו. רבים מהחלוצים, שעבדו בחווה בתקופת המלחמה, השתתפו ב-1943 במרד גטו ורשה וחלקם הגדול נהרג במהלך הקרבות.
מורשת החווה
תנועות הנוער כחולות החולצה (דרור-ישראל, השומר הצעיר וכו') מקיימות מסעות חניכים בפולין לגילוי שורשי המהפכה הציונית. מסעות אלו כוללות ביקורים בחוות הכשרה שהיוו מרכיב מרכזי בפעילותן של תנועות הנוער בפולין לפני מלחמת העולם השנייה. ב-2010 הפכה החווה בצ'רניאוב לאחת מנקודות הביקור של המסע וזאת לאחר הריסת הבית האדום בחוות ההכשרה בגרוכוב שהיה נקודת ביקור עד 2010. כחלק מחידוש הביקורים בחווה הציבה התנועה שלט במקום.
מקום החווה
החווה נמצאת משני צידיו של רחוב Aleja Polski Walczacel, כ-6 ק"מ מדרום למרכז וורשה.
חברת קרתא
חברת קרתא, ידועה גם בשמה הרשמי - קרתא - חברה לפיתוח מרכז ירושלים בע"מ, היא חברה ממשלתית-עירונית שהוקמה בשנת 1972 למטרות חידוש, שיקום ופיתוח אזור ממילא וסביבתו. החברה נמצאת בהליכי פירוק.
ב-12 בפברואר 2007 ניתן צו לפירוק חברת קרתא על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים, שמינה את כונס הנכסים הרשמי כמפרק החברה ואת עורך הדין יצחק מולכו כמנהל מיוחד. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות המדינה שבית משפט הוציא צו פירוק כנגד חברה ממשלתית.
בית הקברות הצבאי בחולון
בית הקברות הצבאי בחולון הוא בית קברות צבאי המצוי בשטח השיפוט של העיר חולון. הוא החמישי בגודלו בישראל על פי מספר החללים הטמונים בו - 559.
חברת קרתא
היסטוריה
באוגוסט 1970 הפקיע שר האוצר שטח קרקע של כ-100 דונם, באזור המכונה "מתחם ממילא". אזור ממילא נמצא במרכז הגאוגרפי של העיר ירושלים. בעקבות מלחמת העצמאות הפך המתחם לאזור ספר מוזנח בסמוך לקו העירוני, שבו התרכזה אוכלוסייה בתנאי דיור ירודים, בצד מוסכים ובתי מלאכה. ההפקעה באה בעקבות איחודה מחדש של העיר לאחר מלחמת ששת הימים, ונועדה לאפשר את שיקום האזור ופיתוחו לצורך מגורים, תיירות ומסחר. על יסוד צו ההפקעה, פינתה קרתא באזור זה 345 יחידות מגורים ו-352 יחידות עסקיות, ושילמה למפונים ולבעלי הזכויות במקרקעין סכום של כ-115 מיליון ש"ח (בשערי דצמבר 1990).
בית הקברות הצבאי בחולון
בית הקברות
מתחם בית הקברות ממוקם ממערב לכביש נתיבי איילון, וצמוד מדרום-מזרח למתחם בית הקברות האזרחי הגדול חולון-בת ים. מעבר להולכי רגל מחבר ביניהם.
חברת קרתא
היסטוריה
תפקידי קרתא, כפי שהוגדרו ב-1971 על ידי ועדת השרים לענייני כלכלה, היו:
פינוי המתחם
בשנים הראשונות לקיומה התמקדה החברה בפינוי המתחם ומציאת דיור חלופי למפונים (תושבים ועסקים). למטרה זו השקיעה החברה סכומי כסף ניכרים ברכישת דירות מגורים בשכונות שונות בירושלים, מבני מלאכה באזורי התעשייה של העיר, ושני מבנים ליחידות של משרדי ממשלה שפונו מהמתחם. מרבית הדירות ומבני המלאכה נמכרו למפונים, תמורת נכסים שפינו, ומיעוטם נשארו בידי קרתא לצורכי פינוי בעתיד; השטחים שיועדו למשרדים נמסרו בשכירות למשרדי ממשלה.
בשנת 1976 סיימה קרתא לבנות שתי קומות בשטח של 3,400 מ"ר על מבנה קיים באזור תעשייה בגבעת שאול בירושלים. קרתא ייעדה את שתי הקומות למשרדי ממשלה לשם פינוי מחסנים וארכיונים ממתחם ממילא. עם סיום הבנייה, החלה קרתא בהשכרת השטחים בתיאום עם הגורם המופקד על הדיור למשרדי ממשלה שבמשרד האוצר; רק בשנת 1986 הושלמה השכרת שתי הקומות.
בית הקברות הצבאי בחולון
בית הקברות
כנהוג בבתי הקברות הצבאיים בישראל משופע שטח האתר בעצים ובצמחייה אחרת.
חברת קרתא
פינוי המתחם
עד תחילת שנות ה-80 פונו רוב הדיירים, והמבנים במתחם עמדו שוממים כעשר שנים עד הריסתם כחלק מתהליך פיתוח של המתחם בשנות ה-90.
בית הקברות הצבאי בחולון
בית הקברות
בית הקברות נפתח בשנת 1974. החללים הראשונים שהובאו לקבורה בו היו כחמישים נופלי מלחמת יום הכיפורים, שהועברו אליו ממקומות הקבורה הזמניים שלהם.
חברת קרתא
תוכניות מתאר ובינוי
עוד קודם שהוקמה חברת קרתא בשנת 1972, אושרה ביולי 1967, תוכנית להקמת גן לאומי סביב חומת העיר העתיקה, שנועדה להפריד בינה לבין הבנייה החדשה המקיפה אותה ובה בשעה לחבר ביניהן, תוך מניעת בנייה בקרבת החומה. התוכנית חפפה בחלקה את השטח המזרחי של מתחם ממילא וייעדה אותו לשטח פתוח לצורכי ציבור; בזאת הוגבל מראש השטח שניתן לבנייה במתחם ממילא.
אחת המשימות הראשונות של קרתא להשגת מטרתה - שיקום ובינוי מתחם ממילא - הייתה הכנת תוכנית מתאר ותוכניות בינוי לאזור והגשתן לאישור במוסדות התכנון. הפרוגרמה הראשונית של האדריכלים משה ספדיה וז'ילבר וייל, שהוכנה בשנת 1973,התבססה על תפיסה אורבנית של הפרדה מלאה בין תנועת הולכי הרגל ותנועת כלי הרכב. בתוכנית זו הוצע, שיוקם מרכז מסחרי רב-מפלסי, שתנועת כלי הרכב בו תזרום במפלסים תת-קרקעיים, והמפלסים העיליים המיועדים למסחר יוכלו להתפרס על שטח גדול יותר. וכמו כן המליצה להרוס את כל הבניינים ההיסטוריים בשכונת ממילא (פרט למנזר סן ונסן דה־פול). במהלך הדיונים בתוכנית התברר, כי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה והוועדה המחוזית מתנגדות לתוכנית הבינוי שהייתה כרוכה בהריסת המבנים הקיימים, ובהם מבנים בעלי ייחוד אדריכלי הראוי לשימור. ההתנגדות לתוכנית הייתה נעוצה גם בחשש שמא ריבוי הבניינים וגובהם יגמד את מראה חומת העיר העתיקה. לפיכך, לא אישרה הוועדה המקומית את אחוזי הבנייה המבוקשים, והגבילה את היקף הבנייה ל-160,000 מ"ר.
בית הקברות הצבאי בחולון
בית הקברות
במקום קבורים שבעה חללים שעוטרו בציונים לשבח של צה"ל וחלל נוסף שעוטר בעיטור המופת של שירות בתי הסוהר.
חברת קרתא
תוכניות מתאר ובינוי
בשנת 1975 הגישה קרתא לוועדה המקומית לתכנון ולבנייה תוכנית מתאר משולבת למגורים, מלונות, מסחר ושירותים. בתוכנית ביקשה קרתא להתיר לה להשתמש גם בחלק מהגן הלאומי הנמצא בשטח המתחם, וכן להקים בשטח הציבורי הפתוח חניון תת-קרקעי הכולל שטח מסחרי במפלסו העליון. עוד ביקשה קרתא להוריד את מפלס רחוב יפו ולקרותו, כך שיהיה חלק ממבנה החניון הגובל בו; החניון ייבנה בצורה מדורגת ויכיל שטח מסחרי של כ-15,000 מ"ר. בשנת 1979 אישר שר הפנים את תוכנית המתאר שהכינה קרתא למתחם ממילא, תוך התניה, שנוסף על תוכנית המתאר, על קרתא להגיש לרשויות התכנון תוכניות מפורטות לאזור המסחרי; במרץ 1988 אישרה את תוכנית הבינוי לאזור המגורים והמלונות; ובאפריל 1989 אושרה תוכנית החניון.
הדיונים בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ובוועדה המחוזית בתוכנית המתאר, עד לאישורה המסויג בנובמבר 1979, התקיימו במהלך ארבע שנים; העניינים העיקריים שבמחלוקת היו הנמכת התוואי של רחוב יפו וקירויו, היקף הבנייה לצורכי מסחר, ובינוי חלק משטח הגן הלאומי. בסופם של הדיונים נדחתה בקשת קרתא לקירוי רחוב יפו, והיא נתבקשה להגיש תוכנית דרכים חדשה.
בנובמבר 1979 החליטה הוועדה המחוזית לתת תוקף לתוכנית מתאר ל-120 דונם במתחם ממילא למטרות האלה: 27.5 דונם לאזור מגורים ומלונות; 15.5 דונם לאזור מסחרי; 10 דונם לחניון תת-קרקעי ליד שער יפו, אשר מפלסו העליון יהיה שטח ציבורי פתוח; 31.5 דונם לשטח ציבורי פתוח (השטחים הציבוריים הם חלק מהגן הלאומי המקיף את העיר העתיקה); 29 דונם לדרכים; 6.5 דונם שבידי מנזר יועד לשימור. תוכנית המתאר אושרה בלי תוכניות מפורטות, ובהגבלה ששטח הבנייה בכל האזורים לא יעלה על 142,000 מ"ר. כן נדרשה קרתא להפקיד בוועדה המחוזית תוכנית דרכים ותוכניות בינוי מפורטות לחניון, לאזור המסחרי, ולאזור המגורים והמלונות.
על פי דרישת הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה הכינה קרתא תוכנית דרכים. בשנת 1981, לאחר שינויים ניכרים, אישרה הוועדה המחוזית את התוכנית. בשנת 1986 אישרה הוועדה תיקון לתוכנית הדרכים, שעיקרו הסבת הרחוב המרכזי של המתחם המסחרי (רחוב ממילא) למדרחוב. נוסף על תוכניות הדרכים הגישה קרתא לאישור רשויות התכנון שלוש תוכניות בינוי מפורטות: אחת לחניון שער יפו, אחת לאזור המסחרי ואחת לאזור המגורים והמלון.
הכנת התוכניות המפורטות בידי האדריכלים של קרתא והליכי אישורן במוסדות התכנון נמשכו כעשר שנים. מוסדות התכנון דרשו מקרתא להכניס שינויים ניכרים בתוכניות הבינוי המפורטות, להקטין את שיעור הבנייה וגובהה ולהבטיח שימורם של מבנים אחדים לאחר מאבקים ציבוריים, כדוגמת בית שטרן.
עבודות הפיתוח במתחם
בתחילת שנות השמונים החלה קרתא בביצוע עבודות פיתוח ותשתית לסלילת כבישים ולהקמת מערכת קווי ניקוז, ביוב ומים במתחם. עיקר העבודות כללו את סלילת רחוב העמק, סלילת כביש גישה לשער יפו והורדת מפלס רחוב יפו. העבודות שינו לחלוטין את הטופוגרפיה של האזור ונמשכו כעשר שנים. במהלכן הוקמו כבישים עוקפים זמניים ונערכו חפירות ארכאולגיות.
סלילת רחוב העמק
בלב מתחם ממילא נפרץ כביש חדש (רחוב העמק) בין שער יפו לרחוב דוד המלך, שמשמש כנתיב חלופי לרחוב ממילא, שלפי התוכנית הפך למדרחוב צר מרוחבו המקורי (בשנות התשעים הוחלף שמו מרחוב העמק לרחוב יצחק קריב).
באוגוסט 1985, לאחר שהקבלן ביצע כ-40 אחוז מהיקף העבודה, הוא נקלע לקשיים כספיים והפסיק את העבודה. בדצמבר אותה שנה מסרה קרתא את המשך ביצוע העבודות לקבלן אחר, ואלה הסתיימו בסוף 1987. במהלך העבודות נהרס חניון אוטובוסים של אגד שעמד במרכז תוואי הכביש.
הורדת מפלס רחוב יפו
תוכנית המתאר של קרתא ביקשה להוריד את מפלס רחוב יפו ולקרותו, וכדי להמשיך ולאפשר גישה למכוניות לשער יפו, לסלול כביש גישה חדש צמוד למגדל דוד.
החברה להגנת הטבע הגישה התנגדות לתוכנית, עקב החשש לפגיעה בחומת העיר העתיקה, ובשרידים ארכאלוגיים שקבורים מתחת לרחוב יפו, שהיה גבוה בכעשרים מטר ממפלסו כיום.
ואכן בזמן העבודות, נחשפו פניה החיצוניים של חומת העיר מהתקופה האיובית בקטע שמחוץ לשער יפו. הממצאים הראו כי זהו קטע מביצור העיר שבנה השליט האיובי אל מלכ מועטם עיסא (קרי: מועזם), אחיינו של צלאח א-דין, בשנת 1212. כשבע שנים מאוחר יותר ציווה שליט זה להרוס את ביצורי העיר, שעל הקמתם שקד זמן קצר קודם לכן, מפחד שהצלבנים יכבשו מחדש את העיר ויקשה עליו לסלקם ממנה. מעשה זה הוא יחידאי בתולדות בנייתם של ביצורים.
עקב כך, שונתה התוכנית ובמקום כביש מקורה מלאה, נבנה רק גשר בין חניון קרתא לשער יפו. כמו כן נסלל הכביש מעל כלונסאות בטון כדי לשמר את הממצאים ארכאלוגיים במקום. בשטח שסמוך לקטע חומת העיר מהתקופה האיובית בקטע שנחשף, מתחת לגשר, היה אמור להיות גן ארכאולוגי, אך חברת קרתא מעולם לא השלימה את עבודות הפיתוח במקום.
באוקטובר 2009 קבעה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה כי חברת אלרוב תשלם 1.5 מיליון שקל בתמורה לביטול הזכות למעבר הציבור בחלק ממתחם ממילא. בתמורה ייפתח המעבר בקטע אחר. כמו כן הוסכם כי בתמורה לחילופי השטחים תשקיע חברת אלרוב בפיתוח הגן הארכאולוגי שמתחת לכיכר שער יפו.
חניון קרתא
באזור המגורים תוכננה החניה בצמוד לדירות, ואילו באזור המסחרי תוכננו בקומות הקרקע רק קצת ממקומות החניה הדרושים. על פי תוכנית המתאר, נקבע שהוספת מקומות החניה הדרושים על פי התקן תיעשה על ידי הקמת מבנה ייעודי לחניה, ובו 700 מקומות לרכב פרטי וכן חניה לאוטובוסים. במפלס העליון של החניון תוכננה ארקדה מסחרית בשטח כולל של כ-6,000 מ"ר. את עלות ההקמה של מבנה החניון העריכה קרתא בסכום של כ-18 מיליון דולר.
בתקנון תוכנית המתאר שלמתחם ממילא נקבע, כי השלב הראשון בבינוי המתחם יהיה הקמת החניון, כדי להבטיח שבעת גמר הבנייה למסחר ולמגורים, תהיה מוכנה החניה הדרושה בהתאם לחוק. באפריל 1989 אישרו מוסדות התכנון תוכנית בינוי מפורטת לחניון.
בגלל העלות הגבוהה, לא היה יכול החניון לשאת את עצמו כלכלית; לכן הוחלט למסור את כל הפרויקט ליזם יחיד שבתמורה יבנה את החניון. במשא ומתן עם היזם חברת לאדברוק ויתרה חברת קרתא על דרישה זו והחניון נבנה על חשבונה. בשנות התשעים הושלמה בניית החניון אך הוא לא הופעל מכיוון שבניית האזור המסחרי סביבו ומעליו התעכבה במשך 15 שנים.
תוכנית האזור המסחרי
האזור המיועד למסחר תוכנן לאורך הרחוב המרכזי של מתחם ממילא (רחוב ממילא), שהוסב למדרחוב ומשמש כציר המרכזי בפרויקט כולו. היקף שטח הבנייה באזור המסחרי מגיע לכ-48,000 מ"ר, מהם כ-15,000 מ"ר למסחר והיתר למשרדים ולמגורים.
התוכנית הוגשה למוסדות התכנון בשנת 1979, והועברה לוועדה המחוזית לראשונה בשנת 1981. התוכנית עברה שינויים רבים ובספטמבר 1985 פורסם דבר הפקדת התוכנית בגרסתה האחרונה, כדי לתת לציבור אפשרות להגיש התנגדויות. הוועדה המחוזית קיבלה רבות מההתנגדויות, בהן שימור מבנים והגבלת גובה הבנייה, דבר שהשפיע על היקף זכויות הבנייה וגמישות ביצועה. בדצמבר 1987 אישרו מוסדות התכנון את תוכניות האזור המסחרי.
תוכנית אזור המגורים והמלון
התוכנית לאזור המגורים והמלון הוגשה לרשויות התכנון לראשונה בשנת 1980. ביוני 1988 אישרה הוועדה המחוזית את התוכנית, הכוללת זכויות בנייה למגורים של עד 200 דירות בשטח של 28,000 מ"ר, מלון בשטח של כ-35,000 מ"ר, ועוד מגרש עם זכויות בנייה של 2,500 מ"ר, שייעודו אפשרי הן למגורים והן למלון.
מסירת הפרויקט ליזם יחיד
אחת ההחלטות החשובות ביותר שקיבלה קרתא הייתה למסור את הפרויקט ליזם יחיד, ולא לפצלו בין כמה יזמים. זאת מכיוון שפרויקט ממילא היה פרויקט גדול, המשלב מגורים, מסחר ומלונות בשטח בנוי בהיקף של 120,000 מ"ר, ויוצא דופן בממדיו הן מהצד הכספי והן מהצד ההנדסי.
בעקבות הפרסום בעיתונים, קיבלה קרתא כ-55 פניות מיזמים להמציא להם תיאור כללי של הפרויקט. לאחר שקרתא סיפקה להם את הנתונים הכלליים, היא קיבלה פניות מ-28 יזמים שביקשו להשתתף בפרויקט. בסוף 1987 קיימה ועדת המכרזים שתי ישיבות למיון הפניות ולקביעת המשתתפים בשלב הסופי. בסיכום דיוניה החליטה וועדה להמליץ בפני הדירקטוריון על שלושה מועמדים, כולם מחו"ל. בינואר 1988 הודיעה קרתא לשלושת היזמים על הבחירה וביקשה שיגישו עד סוף אפריל הצעות מפורטות לבינוי הפרויקט, והזמנה להגיש הצעות בדבר התמורה שישלמו לקרתא בעד הזכויות בקרקע.
לפי חוברת ההזמנה, על המציע להגיש תוכנית מימון, לפרט שלבי פיתוח ובנייה, לוח זמנים וביטחונות לביצוע, ולציין את התמורה שהוא מציע ואת אופן תשלומה. על היזם להתחייב לסיים את פיתוחו והקמתו של האזור המסחרי של מתחם ממילא ואת אזור החניון (למעט השטח המסחרי שבחניון) לא יאוחר מתום שלוש שנים מחתימת החוזה (בפועל לקח הדבר כ-25 שנים). בהזמנה נקבע במפורש, כי בעניין החלק המסחרי לא תידון הצעה שאינה כוללת את האזור המסחרי כולו ובשלמותו - דהיינו מדרחוב ממילא והקומות שמעליו ומתחתיו ואזור החניון.
הדרישה שיזם יחיד ייטול עליו את בינוי הפרויקט כולו ואת הפעלת מתחמי המסחר (לרבות החניון) - לעומת חלוקת הפרויקט למתחמים ולמתחמי משנה, כאשר כל יזם יוכל להגיש הצעות לחלקים יחידים או לפרויקט כולו - הגבילה את מספר היזמים בכוח לבעלי כושר פיננסי גבוה ומיומנות בכל תחומי הפרויקט. בדרך זו נדחו מלכתחילה יזמים שהתמחו רק באחד התחומים (מלונאות, מגורים, או מרכזים מסחריים).
בחירת היזם לביצוע הפרויקט
ב-16 במאי 1988, המועד הסופי להגשת ההצעות, נתקבלו בקרתא הצעות רק משני יזמים (חברת לדברוק ויזם שנקרא בדוח מבקר המדינה - יזם א'). היזם השלישי הודיע לקרתא עוד קודם לכן, כי אין בכוונתו להגיש הצעה.
חברת לדברוק (Ladbrokes plc) היא חברת הימורים בריטית שהייתה בזמנו בבעלות איש העסקים היהודי-בריטי סיריל שטיין (Cyril Stein), בשנת 1967 הונפקה בבורסה של לונדון ושטיין הרחיב את פעילתה לתחומי הנדל"ן המלונאות. בשנות השמונים רכשה גם את הפעילות הבינלאומית, מחוץ לארצות הברית, של רשת הילטון ושטיין שימש יו"ר הילטון הבינלאומית (Hilton International).
לאזור המגורים לדברוק הציעה לשלם בעד הזכויות בפרויקט סכום של 15 מיליון דולר, מזה 5 מיליון דולר בעד הקרקע למלון ונוסף על כך חלק מההכנסות שיתקבלו מהשטחים המסחריים במלון (ובתנאי שתקבל היתרי בנייה ומעמד של מפעל מאושר בתוך שנתיים מתאריך החוזה). לאזור המסחרי הציעה לשלם תמלוגים של 30 אחוז מהכנסות ההשכרה של הקומות המסחריות לאחר ניכוי הוצאות מימון.
בהצעה שהגישה לדברוק נדרשה קרתא לממן את הקמת החניון, וכחלק מהעסקה הכוללת דרשה לדברוק את זכויות הפעלה של החניון, שבהכנסות נטו היא תתחלק עם קרתא. כן דרשה לדברוק אופציה, למשך שנתיים מהתחלת ההפעלה של החניון, לרכוש עד 50 אחוז ממקומות החניה. במשא ומתן עם חברת לאדברוק הוחלט להוציא את החניון מהעסקה וחברת קרתא בנתה אותו מתקציבה.
דוח מבקר המדינה
בשנת 1990 ערך משרד מבקר המדינה דו"ח על חברת קרתא; עיקר הממצאים היו:
בניית המתחם
לאחר שנחתם הסכם הפיתוח עם חברת לדברוק, החלה בתחילת שנות התשעים, הריסתם של רוב המבנים במתחם ובניית הפרויקט. בשלב א החל להיבנות אזור המגורים שקיבל את השם "כפר דוד", לשם כך נהרס בית האחים טאנוס ("בית טאנוס") שעמד בשנות העיר החצויה (1948–1967) על גבול שטח ההפקר בין שכונת ממילא לחומות העיר העתיקה.
כניסת חברת אלרוב לפרויקט
בשנת 1994 נאלץ סיריל שטיין לפרוש מניהול חברת לדברוק לאחר שזו דיווחה על הפסדים של 229.8 מיליון ליש"ט בעקבות השקעות כושלות בארצות הברית. היא החלה לממש נכסים וכך נכנסה לתמונה בשנת 1995 חברת אלרוב שבבעלות אלפרד אקירוב, שרכשה תחילה 50 אחוז ובהמשך את מלוא הזכויות בפרויקט.
חברת אלרוב השלימה את בניית "כפר דוד", ואת המלון שנקרא בתחילה "הילטון ירושלים" ולימים מלון מצודת דוד. המלון נפתח בשנת 1998.
הליכי בוררות בין קרתא לאלרוב
עבודות הפיתוח והבנייה של האזור המסחרי התעכבו, בתחילה עקב חפירות ארכאולגיות שנערכו במרכז רחוב ממילא וכן עקב עבודות לפירוק מבנים המיועדים לשימור (שבהמשך נבנו מחדש). ואחר כך עוכבו והופסקו עקב הליכי בוררות שהתנהלו בין חברת קרתא לחברת אלרוב בשל תביעות הדדיות להפרת הסכמים. בספטמבר 1999 ניתן פסק בורר ראשוני, לפיו התקבלה תביעת אלרוב, ולאחר שני פסקי בורר נוספים חויבה קרתא בשנת 2005 לשלם לאלרוב סך כולל של כ-102 מיליון ש"ח בתוספת הוצאות משפט ושכ"ט עו"ד. פסקים אלו אושרו בפסק דינו של בית המשפט המחוזי בירושלים מיום 31 ביוני 2006 (ה"פ 4070/05, 5043/06, 5018/06).
פירוק החברה
מאחר שבניית האזור המסחרי, שהיה אמור להיות מקור ההכנסה העיקרי של החברה התעכבה במשך 20 שנה, הבסיס הכלכלי שעל פיו הייתה אמורה לפעול לא היה קיים. לחברה לא הייתה יכולת להחזיר את הלוואות שקיבלה מהמדינה. וכבר בשנת 2000 הגיעה למצב של חדלות פירעון, מאחר שהייתה חייבת לעיריית ירושלים כ-370 מיליון שקל בשל היטלי פיתוח והיטלי השבחה ולמדינה כ-100 מיליון שקל נוספים בשל השקעתה הראשונית. לכן מאחר שעלה ספק רב אם חברת אלרוב תוכל לגבות את הסכום שנפסק לטובתה פנתה לבית המשפט המחוזי בירושלים בבקשה שיפרק את החברה.
מכירת חניון קרתא
בשנת 2012, כחלק מהליך הפירוק של חברת קרתא, פורסם מכרז למכירת חניון קרתא, הנכס העיקרי של החברה. ב-12 בדצמבר 2013 זכתה חברת אלרוב במכרז לרכישת החניון קרתא בתמורה ל-110 מיליון שקל. זאת, לאחר שגברה בהליך התמחרות על שמונה מתמודדות נוספות שהציעו מחירים נמוכים יותר.
במרץ 2014, פסל הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה את הרכישה על ידי אלרוב מחשש ליצירת מונופול בחניוני העיר העתיקה, בשל החזקותיה של אלרוב בשני החניונים המתחרים הסמוכים. אלרוב ערערה על ההחלטה לבית הדין להגבלים עסקיים, אולם זה דחה את עתירת אלרוב ואישר את החלטת גילה. על רקע פסילתה של אלרוב, התקבלה ההצעה השנייה בגובהה בסך 107 מיליון שקל, שהציעה חברת ריט 1.
לאחר זכייתה במכרז העלתה חברת ריט 1 את מחירי החניה ב-40 אחוז, מהלך שעורר ביקרות מצד אלפרד אקירוב, בעל השליטה בחברת אלרוב, שטען שהתחייב לא לעלות את מחירי החנייה במשך 20 שנה, אך למרות זאת זכיתו במכרז בוטלה
שאיובלזד
שאיובלזד (בהונגרית: Sajóvelezd) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאיובלזד קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-870 תושבים בשנת 1990 עד 703 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-19%).
בשאיובלזד חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר נרצחו בשואה ומונצחים באנדרטה באוזד.
דקל הסאגו
דקל הסאגו (שם מדעי: Metroxylon sagu) הוא מין של צמח ממשפחת הדקליים הנפוץ ביערות הגשם באי גינאה החדשה, איי מאלוקו, הפיליפינים והועבר בידי האדם לתאילנד, האיים האינדונזיים ג'אווה, סומטרה ובורנאו ואיי שלמה.
סמל העיר אלעד
סמל העיר אלעד הוא סמלה הרשמי של העיר אלעד והעירייה.
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בצורת טרפז שבחלקו העליון מגרעת בצורת חצי עיגול. צורה זו משווה לסמל צורה של לוחות הברית. המגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן ובו צורת קרניים בצבע תכלת בהיר המשווה מראה שבו המטען המרכזי בסמל, שם העיר, מפיץ את הקרניים. מתחת לשם העיר עץ אלה שצומח מתוך דפי ספר פתוח. הבחירה בעץ האלה הארצישראלי הייתה במטרה לסמל יציבות, חוזק וחוסן בעוד שסמל העץ עצמו מסמל צמיחה והתחדשות. הספר הפתוח נועד לסמל את ספר התורה ובכך מייצג את העיר כעיר חרדית.
הצבעים המרכזיים בסמל הם כחול וירוק. כחול, שהוא צבע המזוהה עם מדינת ישראל, מסמל ממלכתיות בעוד הצבע הירוק מסמל צמיחה.
מוטו
המוטו הרשמי של העיר שמופיע מתחת לסמל הוא "עיר התורה (או: הישיבות) שקרובה אליך". המוטו נועד לסמל ולחזק את היותה של העיר עיר חרדית שבסיסה "בא מתוך עולמה של תורה". בפרסומים מסוימים מופיע כ"העיר שקרובה אליך" או "משהו טוב קורה פה!".
סלטו
סלטו או סאלטו (בספרדית: Salto) היא עיר הבירה של מחוז סלטו שבצפון-מערב אורוגוואי. לפי מפקד אוכלוסין שהתקיים בעיר בשנת 2011, גרים בה 104,028 תושבים. לפיכך היא העיר השנייה בגודלה באורוגוואי. בעיר קיים גם נמל תעופה בינלאומי.
אוכלוסייה
גידול האוכלוסייה בעיר:
עונת 2003/2004 בליגת האלופות
עונת 2003/2004 בליגת האלופות הייתה העונה ה-49 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-12 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-11 ביולי 2003 ותחרות הסתיימה ב-26 במאי 2004.
בתחרות השתתפו 72 קבוצות.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 72 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 1998-2002. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציגה אחת:
מילאן כמחזיקת התואר העפילה ישירות לשלב הבתים.
יתר הקבוצות השתתפו בסיבובים המוקדמים, כאשר חלק מהן העפילו ישירות לסיבוב השני או השלישי. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך 16 קבוצות החלו במשחקי שמינית הגמר.
כל המשחקים (למעט משחק הגמר) היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שערי חוץ" היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות.
שלב הבתים
שלב הבתים נערך בין 17 בספטמבר 2003 לבין 10 בדצמבר 2004. בו השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שזכו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א: סלטיק, אינטר, פ.ס.וו. איינדהובן, גלאטסראיי, פנאתינאיקוס, מרסיי, בשיקטש, קלאב ברוז'.
שלב הנוקאאוט
שלב הנוקאאוט החל ב-24 בפברואר 2004. כל ארבע הקבוצות הספרדיות העפילו למשחקי שמינית הגמר, אך לא הצליחו להעפיל למשחק הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב הייתה הקבוצה הישראלית היחידה שהשתתפה בתחרות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו הפסידה לקבוצת מ.ש.ק. ז'ילינה מסלובקיה ולא עברה לשלב המוקדמות השלישי.
בין החומות (אלבום)
בין החומות הוא אלבום הבכורה של נגן הכליזמר חיליק פרנק, האלבום יצא לאור ב-1997, ה'תשנ"ח.
שבי דרום
היישוב הוקם על ידי קבוצה בת 24 משפחות, 13 מהן ממפוני כפר דרום, שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות. כיום היישוב מונה כ-70 משפחות, בקהילה בעלת אופי תורני. משפחות היישוב עוסקות במגוון מקצועות: חינוך, הייטק, רפואה, שירות סוציאלי ועוד.
היישוב מתרחב בשנים האחרונות לכיוון מערב, ובשכונה החדשה כ-30 משפחות בבתי קבע, מספר שהולך וגדל. שם היישוב מבטא את האמונה כי בקרוב ישובו התושבים אל כפר דרום וגוש קטיף.
רב היישוב הוא הרב אביעד תפוחי, ראש כולל דיינות בישיבת שדרות, מונה לרב היישוב שבי דרום, במקומו של הרב אברהם יעקב שרייבר, לשעבר רבה של כפר דרום.
במקום פועלים מוסדות חינוך: מעון, גני ילדים, תלמוד תורה לבנים ובית ספר לבנות. וכן ספרייה, מכון התורה והארץ, בית כנסת, מקווה טהרה לנשים, סניף "אריאל", מגרשי ספורט. (מפעל AK חברת חסלט – עלי קטיף הוקם בפארק התעשייה נ.ע.ם שבקרבת היישוב).
רקע
התקבלו החלטות ממשלה רבות בנושא יישובם מחדש של מפוני כפר דרום: ההחלטה להקמת היישוב בתחומי מושב ניר עקיבא, נתקלה בהתנגדות משפטית של ועד המושב בטענה שצומת הכניסה למושב יהפוך לצומת מסוכן עם פנייה נוספת ועם נפח תעבורה גדול ביותר ביחס למצב לפני הקמת שבי דרום. בית המשפט המחוזי בבאר שבע קיבל את העתירה, אך ראש מועצת מרחבים, אבנר מורי, התחייב להתחיל מיד בהקמת הכיכר, זאת בתמורה להתחייבות מנהלת תנופה להשגת המימון החסר לצורך הקמתו.
היישוב
העלייה הרשמית לקרקע התקיימה ב-30 במרץ 2011 במעמד רבנים ואישי ציבור. במהלך הטקס הוכנס ספר תורה לעילוי נשמת נער שנהרג בתאונת דרכים בתחילה שוכנו המשפחות בקרווילות זמניות ובהמשך נבנו בתי הקבע. בשנת 2017 הופרד מושב שבי דרום ממושב ניר עקיבא והוכר כמושב עצמאי.
R/place
r/place הוא פרויקט וניסוי אינטרנטי חברתי שהתקיים ברשת החברתית Reddit שלוש פעמים: פעם אחת באחד באפריל 2017, פעם שנייה באחד באפריל 2022 ופעם שלישית ביולי 2023. הניסוי כלל קנבס מקוון בגודל 1,000 על 1,000 פיקסלים, ובניסוי השני והשלישי הקנבס אף הורחב. המשתמשים הרשומים יכלו להניח כל פיקסל שמתחשק להם מתוך פלטה של 16 צבעים. לאחר שהם הניחו פיקסל אחד, טיימר מנע מהמשתמשים להמשיך לבצע שינויים בקנבס במשך פרק זמן שנע בין 5 ל-20 דקות.
הניסוי החברתי הסתיים לאחר 72 שעות, ב-3 באפריל 2017. למעלה ממיליון אנשים שונים השתתפו בניסוי החברתי ושינו צבעים של פיקסלים בקנבס ופיקסלים הונחו 16 מיליון פעמים. כ-90,000 אנשים השתתפו בניסוי במקביל לקראת סיומו. הניסוי זכה לשבחים רבים, ותמונת הקנבס שיצאה אף הודפסה במקומות רבים.
ב-1 באפריל 2022, הניסוי התחיל מחדש והסתיים ב-5 באפריל 2022. הוא היה גדול יותר ו-6 מיליון משתמשים השתתפו בו לעומת מיליון בלבד באחד שקדם לו. במשך הניסוי, פלטת הצבעים ואף הקנבס עצמו הורחב, כשבסוף הניסוי בתור "מתיחה", הוחלט לצמצם את פלטת הצבעים לצבע אחד בלבד, לבן, מה שבסופו של דבר גרם לתמונת הקנבס להפוך לריקה.
הניסוי חודש פעם נוספת ב-20 ביולי 2023.
2017
הניסוי התקיים ב-subreddit (תת-פורום באתר Reddit) בשם r/place, שבו משתמשים רשומים יכלו למקם פיקסל בודד (או "אריח") על קנבס ריק של מיליון (1000x1000) פיקסלים, והם היו צריכים להמתין עד שהם יכלו למקם פיקסל נוסף. זמן ההמתנה השתנה בין 5 ל-20 דקות לאורך הניסוי, והמשתמש היה יכול לבחור את צבע הפיקסל שלו מתוך פלטה של שישה עשר צבעים.
בהתחלה אנשים שמו פיקסלים באופן רנדומלי בניסיון ללמוד איך הניסוי עובד, אך מהר מאוד אנשים הקימו קבוצות במטרה לצייר תמונות וציורים משותפים. בשעות הראשונות של הניסוי, הוקמה קבוצה בשם "Blue Corner" שהמטרה שלה הייתה לצבוע את כל הקנבס בצבע כחול, והוקמה לאחר מכן קבוצה נוספת שניסתה לצייר פוקימונים. מהר מאוד, אנשים התחילו להתאגד לקבוצות שונות וניסו להשתלט ולהראות נוכחות בקנבס. בקנבס היו משחקי מחשב, קבוצות ספורט, אידאולוגיות פוליטיות ואף דגלי מדינות.
על הקנבס הופיעו מספר יצירות אמנות, דגלי גאווה, תופעות אינטרנט ומחוות לאנשים שמתו או לארגונים. מהר מאוד, התחילו סכסוכים בתוך הקנבס. חברי דגל גרמניה נאבקו עם חברי דגל צרפת, חברי דגל הגאווה נאבקו עם חברי קהילה הומופובית מאתר הפורומים 4chan שניסו להרוס את דגלם, ובהמשך התחיל גם סכסוך בין חברי דגל ישראל לחברי דגל פלסטין. באותה עת, מעין "כתות" ניסו "לכבוש" ולשבש ציורים אחרים, כך הושמד למשל דגל הגאווה, פרצופה של המונה ליזה וציורים נוספים.
הניסוי החברתי הסתיים בפתאומיות ב-3 באפריל 2017. כ-90,000 משתמשים השתתפו בפרויקט לקראת סיומו במקביל, ומיליון משתתפים הניחו 16 מיליון פיקסלים.
2022
בתאריך 1 באפריל, הניסוי התחיל מחדש בsubreddit ב-r/place. בשנה זו משתמשי האתר ארגנו קבוצות ותוכניות מפורטות הכוללות רובוטים להשלמת היצירות אותם הם רצו לבצע. הקנבס הכפיל את עצמו בכל 24 שעות, כך שלאחר יממה נוצר קנבס נוסף מצדו הימני של המסך בגודל של מיליון (1000x1000) פיקסלים נוספים, והמשתמשים יכלו ליצור יצירות חדשות ואף להגדילן.
הניסוי נגמר לאחר שלושה ימים, ב-3 באפריל 2022 כאשר פלטת הצבעים לבחירה השתנתה וניתן היה לבחור בצבע הלבן בלבד - כתוצאה מכך הלוח נמחק באופן מהיר מאוד, זאת בשל משתמשים רבים אשר החלו להרוס יצירות אחרות במכוון ורובוטים שלא יכלו יותר לבחור את הצבע שהוגדר להם, וכתוצאה מכך במקום לשמור על היצירה - הם החלו למחוק אותה. היצירה הראשונה שנמחקה הייתה דגל צרפת שנצבע כולו בלבן במהרה.
2017
בעולם התקשורת התלהבו מהניסוי החברתי. עיתונאי בעיתון "הארץ" כתב: "(המתנדבים) הולידו עולם שלם של יוזמות, בריתות, מלחמות ויצירות". ב-Gizmodo נכתב: "הוכחה לכך שהאינטרנט יכול לשתף פעולה".
אנה קארנינה (סרט, 2017)
אנה קארנינה (ברוסית: Анна Каренина, ידוע גם בשמו המלא "אנה קרנינה. סיפורו של ורונסקי"; Анна Каренина. История Вронского ברוסית) הוא סרט קולנוע רוסי, עיבוד קולנועי בגרסה חדשה לספרו הקלאסי של לב טולסטוי,"אנה קארנינה", בבימויו של קארן שחנאזרוב ובכיכובם של מקסים מאטבייב ויליזבטה בויארסקאיה.
הסרט הופק על ידי אולפני הקולנוע מוספילם ושוחרר בגרסה מורחבת כסדרת טלוויזיה בת 8 פרקים שהפרק הראשון שודר בערוץ רוסיה-1 ב-17 באפריל 2017. הסדרה זכתה בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה על הפסקול. הקרנת סרט הקולנוע החלה ב-8 ביוני 2017.
עלילה
עלילת הסרט נפרשת לאורך שני קווי עלילה, המחוברים זה לזה בסיפור אחד. האירועים מתרחשים במחצית השנייה של המאה ה-19 ב (1872-1875) ובתחילת המאה ה-20 בסין בזמן מלחמת רוסיה-יפן (1904). הסיפור מתחיל שלושים שנה לאחר מותה הטרגי של אנה קרנינה, בשדות המלחמה הרוסית-יפנית, שלא תוארה ברומן של לב טולסטוי.
בשנת 1904, במנצ'וריה, מתנהלת מלחמה. קרונות בית חולים שדה נסוגה יחד עם הצבא הקיסרי הרוסי. בבלבול ששורר הרופא הראשי והמטפל בבית החולים נעלמים. הקצין הבכיר סרגיי אלכסייביץ' קרנין צריך לקחת על עצמו את ניהול בית החולים. בכפר סיני נטוש למחצה בו ממוקם בית החולים לאחר הנסיגה, פועל קרנין ופוגש קצין פצוע ששמו אלכסיי קירילוביץ' ורונסקי. בלילה סרגיי מגיע למחלקתו של ורונסקי ומבקש לומר לו מדוע אמו, אנה קרנינה, שהוא הכיר לפני שלושים שנה, השליכה את עצמה מתחת לרכבת והאם היה אפשר לשנות משהו באותו ליל גורלי. ורונסקי הזקן מסכים בעל כורחו ומתריע, כי לכל אדם יש את האמת שלו, הוא מתחיל לספר לבנה הבוגר של אשתו האהובה את סיפור האהבה לאמו והעלילה מתחילה בצמוד לעלילת הרומן אנה קרנינה.
הפקה
צילומי הסרט החלו בינואר 2016 והושלמו ביוני אותה שנה. צילומי הפנים נערכו באולפני מוספילם במוסקבה בעוד צילומי החוץ נערכו בחצי האי קרים.
STS-63
נתוני משימה
השיגור בוצע ב-3 בפברואר 1995 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה ביצוע תמרונים בקרבת תחנת החלל מיר כהכנה לביצוע עגינה שהייתה מתוכננת להתבצע במשימה STS-71. בנוסף לכך תוכננו ניסויים עם מערכת SPACEHAB-3 ושחרור לוויין Spartan-204 למסלול.
ביום שני של המשימה המעברות התקרבה לתחנת החלל מיר. היה מתוכנן להתקרב לכ-10 מ'. אמנם התגלו בעיות במנועי המעבורת. לאחר בדיקות וסיכומים בין רוסים לאמריקאים הוחלט על המשך הפעולות. בסופו של דבר המעבורת התקרבה לתחנת החלל למרחק של כ-11 מ'. לאחר מכך היא התרחקה למרחק של 122 מ' כמתוכנן.
ביום שני של המשימה שוחרר לוויין SPARTAN-204. הוא הוחזר לתא המטען של המעבורת לקראת סיום המשימה תוך ביצוע פעילות חוץ רכבית שנמשכה 4 שעות ו-38 דקות.
לייב גרפונקל
לייב גרפונקל (וגם ליאון; ידוע בכינויו "דער לייב"; בליטאית: Levas Garfunkelis; 25 במרץ 1896, קובנה, ליטא הרוסית – 7 בספטמבר 1976, ירושלים, ישראל) היה עורך דין, מנהיג ציוני ועסקן ציבור בליטא. ממייסדי היומון היידי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי') ועורכו הראשון, מזכיר הוועד הפועל של ה"נאציונאל-ראט" ('המועצה הלאומית') של יהודי ליטא ואחר-כך סגן נשיאה, חבר בסיימאס הליטאי, ציר בקונגרסים ציוניים, מראשי צעירי ציון, ממייסדי העיתון היידי "דאס ווארט" ('המילה'), ויו"ר מרכז קרן היסוד בליטא. ב-1941 נכלא בגטו קובנה שם כיהן כממלא מקומו של יו"ר האלטסטנראט אלחנן אלקס. עם חיסול הגטו ב-1944, הועבר לדכאו. עם שחרורו לאחר המלחמה עבר לאיטליה שם כיהן כיו"ר ארגון הפליטים היהודים. ב-1948 עלה ארצה. שימש כרשם האגודות השיתופיות הראשון בישראל ועשה רבות להנצחת השואה.
STS-63
נתוני משימה
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי ב-11 בפברואר 1995
לייב גרפונקל
ביוגרפיה
לייב גרפונקל נולד ב-25 במרץ 1896 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום ליטא), בן לצבי-הירש גרפונקל, מוסמך ישיבת וולוז'ין. התחנך ב"חדר", שם התוודע לשפה העברית, ואחר כך בגימנסיה הרוסית בעיר. למד משפטים באוניברסיטאות של פטרבורג, קייב וקובנה.
נמנה עם מייסדיו של היומון היידי הציוני "די אידישע שטימע" בקובנה ב-1919, והיה עורכו הראשון. ב-1920 נבחר לוועד הפועל של "המועצה הלאומית" (ביידיש: 'הנאציונאל-ראט' – המוסד העליון שניהל את האוטונומיה היהודית בליטא), בו כיהן עד לפיזורו בסוף 1924, תחילה כמזכיר הוועד הפועל ולאחר מכן כסגן נשיא המועצה. היה עורך ביטאון המועצה: "ידיעות פון אידישן נאציאנאל-ראט אין ליטע" והשתתף בניסוח ההצעה לסעיפי האוטונומיה היהודית בחוקה הליטאית. באוקטובר 1922 נבחר מטעם הסיעה היהודית לחבר הסיימאס הראשון והמשיך בתפקיד זה גם בסיימאס השני והשלישי עד לפיזורו הלכה למעשה בסוף 1926 (בעקבות הפיכה צבאית שבראשה עמד אנטאנס סמטונה).
ב-1924 נבחר כחבר מועצת עיריית קובנה מטעם הסיעה היהודית, ב-1925 הצטרף להנהלה של איגוד הבנקים העממיים (ה"פאלקסבאנק") היהודיים בליטא (כיהן כיושב ראש מועצת איגוד הבנקים העממיים), שימש כיו"ר מרכז קרן היסוד בליטא, היה מראשי תנועת "צעירי ציון", יו"ר התנועה הציונית הסוציאליסטית (צ"ס), נציג תנועתו בקונגרסים הציוניים וממייסדיו של "דאָס וואָרט" ('המילה'), ביטאון צ"ס בליטא. כמו כן, כיהן כחבר בוועד הארצי לעזרת הפליטים היהודיים מפולין עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין. בשל מסירותו הרבה לטיפול בבעיות קהילתו היהודית היה ידוע בכינויו "דער לייב" – "האריה [של יהדות ליטא]". ב-1940, תחת הכיבוש הסובייטי, נאסר על ידי השלטונות החדשים באשמת פעילות ציונית, ביחד עם מנהיגים ועסקני ציבור בולטים אחרים (ביניהם ד"ר ראובן רובינשטיין, הירש לוין, יעקב גולדברג, דוד איציקוביץ והמורה יהושע (איקא) גרינברג), וישב בכלא עד לפלישת גרמניה הנאצית לליטא ב-1941. צחוק הגורל הוא שעם כניסת הקלגסים הנאצים לקובנה, פרצו האסירים את גדרות הכלא וגרפונקל שוחרר... אך רק לתקופה קצרה שכן חיש מהר נכלא בגטו קובנה. שם שימש כממלא מקומו של יו"ר האלטסטנראט בגטו אלחנן אלקס, ולעיתים עמד בניסיונות קשים במגעיו עם הנאצים ואף עונה. בקיץ 1944, סמוך לחיסולו הסופי של הגטו, הועבר למחנה קאופרינג ליד דכאו שם היה כלוא עד לשיחרורו.
עם תבוסת גרמניה הנאצית הביאוהו חיילי הבריגדה היהודית לאיטליה, שם (ברומא) כיהן כיו"ר ארגון הפליטים היהודים. בסוף 1946 התאחד עם אשתו ובנו היחיד צבי גרפונקל ובפסח 1948, ערב הכרזת המדינה, עלה ארצה, לחיפה.
עם קום המדינה התמנה לרשם האגודות השיתופיות הראשון של מדינת ישראל (צבר ניסיון בתחום זה עוד מימי שבתו בליטא שם היה פעיל בקואופרציה לאשראי וכיהן כיו"ר מועצת איגוד הבנקים העממיים), תפקיד בו שימש עד צאתו לגמלאות ב-1962. נטל חלק פעיל בניסוח חוק האגודות השיתופיות ובארגון ממוסד של תחום הקואופרציה בארץ ואף כתב בנושא.
גרפונקל כתב את הספר המרכזי על חורבן יהדות קובנה: קובנה היהודית בחורבנה. יד ושם. ירושלים: יד ושם, 1959. כאחד מניצולי השואה חש חובה להנציח את פרק ליטא היהודית בסדרה "יהדות ליטא", והיה עורך ראשי של הכרך הרביעי על תקופת השואה שהופיע לאחר מותו. כמו כן היה חבר פעיל במועצת יד ושם.
נפטר בירושלים ב-7 בספטמבר 1976, בגיל 80. נקבר בהר המנוחות.
בנו צבי גרפונקל הוא פרופסור אמריטוס במכון למדעי כדור הארץ שבאוניברסיטה העברית.
פרסומיו
לאחר מותו:
מחנה בר-לב
מחנה בר לב (ע"ש רב-אלוף חיים בר-לב) הידוע גם בשם מחנה קסטינה או מז"י היא מפקדת זרוע היבשה של צבא הגנה לישראל. מחנה בר לב ממוקם ביציאה הדרומית של קריית מלאכי, בשטח באר טוביה.
במחנה שוכנות מפקדותיהם של ארבעה מחילות זרוע היבשה: קצין חי"ר וצנחנים ראשי (מקחצ״ר), קצין שריון ראשי (מקשנ״ר), קצין הנדסה ראשי (מקהנ״ר) וקצין תותחנים ראשי (מקתמ״ר).
כמו כן, במחנה שוכן רמת״ג (רשימה מקובצת תגבורת) האחראי על שיבוץ החיילים ליחידות זרוע היבשה ואט״ל.
בבסיס שכנה מפקדת גייסות השריון מאז 1954. ב-1983 הוקמה בבסיס מפקדת חילות השדה וכחלק מכך הועברו אליו השלישויות של שאר החילות שהוכפפו לה (תותחנים, הנדסה וחי"ר). בבסיס שוכנת גם יחידת מצ"ח יואב.
בעבר שכן במחנה גם מטה הפרקליטות הצבאית במחוז הדרום.
אלן דו מרקולינו
פבריס-אלן דו מרקולינו (בצרפתית: Fabrice-Alan Do Marcolino; נולד ב-19 במרץ 2002 בליברוויל שבגבון) הוא כדורגלן גבונזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קווילי-רואן מליגת המשנה הצרפתית, בהשאלה מסטאד רן, ובנבחרת גבון.
קריירת מועדונים
דו מרקולינו גדל במחלקות הנוער של לאוואל וסטאד רן. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של סטאד רן. ב-29 באפריל 2022 חתם על חוזה מקצועני ראשון בסטאד רן. ב-1 בפברואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על שטרסבורג במסגרת המחזור ה-21 בליגת העל הצרפתית לעונת 2022/2023. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה בעונה זו.
ב-17 ביולי 2023 הושאל דו מרקולינו לקווילי-רואן מליגת המשנה הצרפתית למשך עונת. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לאמיין במסגרת המחזור הראשון בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-4 ביוני 2022 ערך דו מרקולינו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון, בניצחון 0–1 על נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. ב-20 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–3 על נבחרת ניז'ר במשחק ידידות.
חיים אישיים
דו מרקולינו הוא בנו של כדורגלן נבחרת גבון בעבר פבריס דו מרקולינו.
אגוסטין אלברס (חלוץ)
אגוסטין אלברס מרטינז (בספרדית: Agustín Álvarez Martínez; נולד ב-19 במאי 2001) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בססואולו ובנבחרת אורוגוואי.
קריירה
אלברס גדל באקדמיית הנוער של פניארול, ובמדי קבוצת הנוער כבש 113 שערים ב-170 משחקים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-13 בספטמבר 2020, וב-19 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו. בעונת 2021 בגביע סודאמריקנה קבוצתו הגיעה לחצי הגמר והוא סיים כמלך השערים של הטורניר, עם 10 שערים ב-14 משחקים. הוא סיים גם כמלך השערים של הקבוצה בליגה, והקבוצה זכתה באליפות.
ב-17 ביוני 2022 חתם בססואולו על חוזה לחמש עונות.
קריירת נבחרות
אלברס שיחק בנבחרות הצעירות של אורוגוואי, וב-29 באוגוסט 2021 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית ב-5 בספטמבר 2021, בניצחון 4–2 על, במשחק שבו כבש את אחד משערי נבחרתו.
מנהיגות מקומית
מנהיגות מקומית - משנים את המשוואה (הפועלת תחת המותג מקומי) היא מפלגה ישראלית שממקדת את פעילותה בתמיכה בשלטון המקומי.
הקמה
מפלגת מנהיגות מקומית נרשמה בפברואר 2018 כמפלגה רשמית ויצאה לדרך הציבורית במאי 2018 וזאת לאחר שנה של פעילות. עם היציאה לדרך הציבורית היו למפלגה נציגים ב-8 רשויות שונות. המפלגה הוקמה על ידי הפעילים החברתיים עדו שטסל וטל אלוביץ' ומטרותיה הן:
ערכי הליבה של המפלגה כוללים התייחסות לפלורליזם במרחב המקומי, צדק חברתי, חינוך שוויני, תכנון עירוני מתקדם, מלחמה בשחיתות המקומית וכיוצא בזה.
התמודדות בבחירות
הבחירות המקומיות הראשונות בהן לקחה המפלגה חלק היו בחירות 2018. המפלגה התמודדה ברשימות עצמאיות בתל אביב-יפו ("מקומי בתל אביב" שהורכבה ממועמדים בשנות ה-20 לחייהם), בנתניה ("מקומי בנתניה", המייצגת בעיקר ישראלים יוצאי אתיופיה), בחיפה בראשות בועז גור ("מקומי בחיפה") וביקנעם עילית בראשות אילנה פינטו ("מקומי ביקנעם"), שהייתה היחידה מבין ארבע הרשימות העצמאיות שזכתה במושב במועצה. מקומי הריצה רשימות משותפות בטירת כרמל ("כוח 1-מקומי" בראשות אפרת דוד ששון שאף התמודדה לראשות העיר, רשימה שקיבלה 3 מושבים לעומת מושב אחד לכוח 1 בבחירות 2013), בראש העין ("מרצ-מקומי" בראשות עומר שכטר שזכתה ב-3 מושבים) וברעננה, שם התאחדה רשימת מקומי עם רשימת "לב" בראשות ראש העיר המכהן איתן גינזבורג ונציגת מקומי ענבר הוכברג הוצבה במקום הרביעי ברשימה אך לא נבחרה בתחילה למועצה (נכנסה בהמשך בעקבות בחירתו של גינזבורג לכנסת). בנוסף חברים במפלגה עדי שטרנברג ראש רשימת "רמלה שלנו" שהפסיד במירוץ לראשות העיר רמלה כשסיעתו זוכה ב-3 מנדטים ורותם ידלין שנבחרה לראשות מועצה אזורית גזר.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2018 קיימה המפלגה קשר עם מספר מתמודדים נוספים אולם הללו לא המשיכו בפעילות המשותפת. ביבנה עם מאיר שטרית שהתמודד בראש סיעת "מקומי יבנה", בקריית טבעון עם עידו גרינבלום שהתמודד בראש סיעת "תנופה לטבעון" ועם טל אוחנה מירוחם שנבחרה לראשות המועצה בראש סיעת "ירוחם אחת".
מעורבות המפלגה בבחירות המקומיות התבטאה בכך שהמפלגה לקחה חלק בהליכי המיתוג, האסטרטגיה והמימון של הקמפיינים של הרשימות המתמודדות מתוך מטרה לייצר רשת של נבחרים בשלטון המקומי תוך שימוש בפלטפורמה המיועדת לשלטון המקומי בלבד.
מייק קרטר
מייקל (מייק) קרטר (באנגלית: Michael (Mike) Carter נולד ב-20 ביולי 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
ביוגרפיה
נולד בלוס אנג'לס למשפחה קתולית. בצעירותו איבד אחת מכליותיו. בשנת 1977 הצטרף לקבוצת הכדורסל של דרורי קולג', שם למד חינוך גופני. שנה לאחר מכן זכה איתה באליפות טורניר ה- (NAIA (National Association of Intercollegiate Athletics. במהלך העונה כולה קטף 8.2 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובמהלך הטורניר קלע 14.2 נקודות בממוצע למשחק. לאחר תקופת הקולג' יצא לשחק מחוץ לגבולות ארצות הברית ושיחק בארגנטינה, בפיליפינים ובספורטינג קלאב מהעיר ליסבון, עימה זכה באליפות פורטוגל.
בעונת 1982/1983 עבר לשחק בקבוצת הפועל חולון בהדרכתו של המאמן אריה מליניאק. כזר יחיד בקבוצה שיחק לצידם של עופר יעקובי, ניב בוגין, מוטי דניאל, ישראל אלימלך ואבי מאור, והקבוצה סיימה במקום הרביעי לאחר הפסד בסדרת חצי גמר הפלייאוף למכבי תל אביב. במהלך עונה זו קלע 19.4 נקודות בממוצע למשחק. קרטר שיחק עונה נוספת בחולון והפעם במעמד מתאזרח, לאור נישואיו לישראלית (ממנה התגרש מאוחר יותר). בעונת 1984/1985 שיחק קרטר בהפועל קריית גת.
קרטר נודע כשחקן עם יד רכה וקליעה מצוינת מכל הטווחים, שחקן אמוציונלי שידע להלהיב את הקהל והיה אהוד במיוחד על קהל האוהדים של חולון, שכינה אותו בחיבה "משוגע". בעונותיו בישראל קלע 2433 נקודות.
לאחר פרישתו ממשחק
לאחר פרישתו ממשחק חזר לארצות הברית, התיישב בלאס וגאס והחל לעבוד בבית קזינו השייך לבית מלון. כמו כן החל לאמן קבוצות כדורסל של בתי ספר ולקיים מחנות אימון לשחקני כדורסל.
קרטר שנשוי פעם שנייה לישראלית אחרת, שימש בשנת 2013 כעוזרו של המאמן בראד גרינברג בנבחרת הכדורסל של ארצות הברית למכבייה, ואימן במסגרתה גם את שני ילדיו, בן קרטר וטים קרטר (האחרון לא השתתף לבסוף במשחקים בשל פציעה). בנו, בן קרטר, הצטרף בשנת 2018 להפועל ירושלים ובשנת 2020 זומן לראשונה לנבחרת ישראל.
High Q
High Q היא חברה להכשרה ללימודי המבחן הפסיכומטרי, מבחני בגרות ושפות, שנוסדה בישראל ב-1983 על ידי אנקורי (50%) שם לוי (25%),  ושותף שלישי (25%). באפריל 2017, החברה נרכשה, יחד עם מכללת INT ומיזגה את השתיים, על ידי חברת "Global University Systems", הפועלת גם בבריטניה, אירלנד, קנדה וסינגפור.
נכון לתחילת 2017, מפעילה החברה כ-30 סניפים ומעסיקה כ-200 עובדים.
רכישת החברה
באפריל 2017 הודיעה החברה כי הגיעה לסוף דרכה ולא תשלם את התחייבויותיה הכספיות והמשכורות לעובדיה למרץ, ובעקבות זאת הוצא צו פירוק זמני לרשת. במסגרת פירוקה היא הוצעה למכירה, וחברת "Global University Systems" הציעה לקנותה ב-3.3 מיליון שקל. הצעת הרכש אושרה על ידי בית המשפט המחוזי, והחברה עברה לבעלות החברה המציעה. כיום החברה מלמדת 48,000 סטודנטים ברחבי העולם. במסגרת העסקה, הרוכשת התחייבה להמשיך להעסיק כ-90% מעובדי החברה.
הגדרת הגבול לפי קושי
הגדרת הגבול המקורית ניתנה לראשונה כהגדרה רשמית על ידי ברנרד בולצאנו בשנת 1817, ונוסחה באופן סופי על ידי קארל ויירשטראס. הוא נתן ניסוח ריגורוזי לתפיסה הבלתי פורמלית שהביטוי התלוי f(x) מתקרב לערך L כאשר המשתנה x מתקרב לערך c אם ניתן לקרב כרצוננו את f(x) ל-L על ידי לקיחת x קרוב מספיק ל-c.
הסבר אינטואיטיבי
במילים אחרות, נאמר שהגבול של פונקציה f(x), שווה ל־L, כאשר x שואף ל־a, אם נוכל להביא את f(x) קרוב ל־L ככל שנרצה, אם ניקח x קרוב מספיק ל־a שאינו שווה ממש ל־a.