cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התרבות הנאטופית
שאלת החקלאות
ברם, ניתן להבחין בְחזרה למסורת הנאטופית המוקדמת והצטמצמות לגבולות אזור הגרעין לקראת תום התקופה הנאטופית. נוהל הסרת הגולגולת החל להופיע בתקופה המדוברת, ויש חוקרים שרואים קשר בינו לבין מנהג אבות וטריטוריאליזם. נוהל זה נעשה שכיח בתקופה הנאוליתית שבאה ישירות אחרי השלב הנאטופי הסופי. הנאוליתים בארץ ישראל התפתחו מהנאטופים, ועם שיפור התנאים האקלימיים הם אימצו את החקלאות. אפשרי, אם כן, שמסורת חקלאית כלשהי שהתקיימה בנאטופית הסופית עברה לנאוליתים. נוסף לכך, אפשרי שהליקוט הרב של הדגניים הביא לביות בלתי־רצוני שלהם.
איסוף לקט מהאדמה מסוגל ללמד, לטענת כסלו, את העקרונות הבסיסיים של זריעה וחקלאות. את העודפים הנותרים מהליקוט ניתן היה לזרוע ולברוא בכך חקלאות פרימיטיבית. ידוע לנו כי הדגניים שימשו חלק חשוב בתזונה אלפי שנים לפני התקופה הנאטופית, וממצאי אבו הוריירה הוצעו כמעידים על טיפוח השיפון. אולם הדעות עדיין חלוקות בנושא, ויש צורך בממצא בוטני באיכות שימור טובה יותר ובכמות משמעותית יותר כדי להגיע לקביעה בשאלת החקלאות.
חוקרים אחדים כדוגמת היידן יוצאים ככלל נגד המודל האקלימי וגורסים כי הניידות של התקופה המאוחרת נובעת מניסיון ליצור עודפי פלורה. בלחץ הציד המוגבר בנאטופית לעומת קודמותיה, אך הלא משתנה בין התקופות הנאטופיות, רואה היידן עדות לכך שהשפעת הדריאס הצעיר הייתה משנית. את המעבר לחקלאות הוא מייחס למודל טכנולוגי–חברתי מתקדם שהתחדד בתקופה הנאטופית.
קבורה
מנהגי הקבורה בתרבות הנאטופית חדשניים ומאופיינים בגיוון רב ובהיעדר תקן אחיד. הקבורה הנאטופית אינה הראשונה בארץ ישראל, אך היא עוברת במורכבותה ומספריה את כל התרבויות שקדמו לה. הקבורות של התרבויות הקדם־נאטופיות נמנות בעשרות, בעוד שהנאטופית לבדה הניבה עד כה למעלה מ־400 קבורות. בתי־הקברות הנאטופיים אופייניים ליישובי בסיס בכרמל ובגליל דוגמת עינן, נחל אורן, מערת הנחל, מערת היונים, מערת כבארה ומערת שוקבא. בנטופית המאוחרת היו קיימים אתרי קבורה ייעודיים, כמערת רקפת ומערת חלזון תחתית. באתרים עינן ומערת הנחל לבדם נתגלו עד כה כמאה קבורות, לעיתים תוך הפרדה ברורה מאזור המגורים.
הקבורות הונחו בבורות מחוץ לבתים או במבנים שיצאו משימוש. עומק הבורות נע בין רדוד לעמוק, ולעיתים אבנים דיפּנו אותם, בעיקר באזור הגולגולת. הקבר נסתם בחומר המצוי באתר: עפר, אבני גוויל, תוצרי לוואי של התעשייה הנאטופית, כלים הרוסים ועצם. צינורות אבן, מעין מכתשים שחוררו עד בסיסם, ומכתשים שחוררו לתוך גושי סלע העידו לעיתים על מיקומו של קבר. מסמני קברים אחרים היו מעגלי אבנים שנבנו סביב לקברים. הכיסוי באבנים נערך אולי כדי למנוע פגיעה בגופה מצד אוכלי נבלות, או כדי שלא תשתנה תנוחת הנקבר. ייתכן כי סימון הקבורה נעשה לטובת הוספה עתידית של גוויות לחלקה מסוימת. מוקדי אש רחבים נמצאו בסמוך למספר אזורי הקבורה ולהם אולי קשר טקסי לקברים.
קבורה קבוצתית בבתי הקברות שכיחה בתקופה המוקדמת, אבל קבורה מפוזרת של גוויות (ולעיתים של חלקי גוף שונים) נעשתה נפוצה יותר בנאטופית המאוחרת. הקבורות נחלקות לראשונית ומשנית, דהיינו קבורה של הגופה כפי שהיא, או איסוף העצמות לאחר הקבירה הראשונית וקבירתן המחודשת. קבורות משניות נעשות נפוצות בתקופה המאוחרת, אך אינן ייחודיות לה. בתקופה המאוחרת החל מנהג הסרת ראש הנקבר שהפך נפוץ בתקופה הנאוליתית. לעיתים נמצאו עד שש גופות בקבר אחד.
בקרב תנוחות הנקברים רווחות התנוחה המכווצת והמכווצת למחצה. בחלק מהאתרים אפשר להצביע על מעבר מתנוחה בלתי מכווצת או מכווצת למחצה מהתקופה המוקדמת לתנוחה המכווצת בתקופה המאוחרת, אך נבצר מאיתנו לקובע מגמה ברורה בנדון. כיוון הנחת קבורה שליט לא נחשף, ומצויות מספר וריאציות של כיוון הראש. אין מגמה בולטת באופן קיבוע הגוויות, היינו על הגב או על אחד הצדדים. חוסר אחידות זה תקף גם למיקום הידיים של הנקבר. ילדים ונשים מהווים כל אחד בין כ־25 לכ־30 אחוז מכלל הקבורות.
בקברים רבים נחשפו מיני חפצים נלווים. לעיתים מדובר בתכשיטים כתליונים ושרשראות עשויות דנטליום, טיפוסי תכשיטי עצם ויתר הפריטים שהוזכרו לעיל. נוסף לתכשיטים, נמצאו בקברים מנחות קבורה כצלמיות אדם ובעלי חיים, קרניים, פגיונות ואוכרה; פרט נוסף שנתגלה בשני קברים לפחות הוא כלב אשר נקבר יחד עם האדם. הקברים הנאטופיים לעיתים חדרו לשכבות יישוב קדומות יותר, לרוב מולאו בחומרי פסולת מהאתר ולעיתים היו רדודים מידי. אי לכך, קשה לייחס את כל החפצים המצויים בקברים דווקא לנקברים.
רכס הנדלר
רכס הנדלר או מתלול הנדלר (באנגלית: Handler Ridge) הוא רכס הרים נישא מעל סביבתו, שאורכו 10 קילומטרים, והוא מפריד בין קרחון קרול לבין קרחון טרפלגר בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 1,699 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1969. הרכס נקרא על שם דוקטור פיליפ הנדלר, באותה עת יו"ר מועצת המדע הלאומית של ארצות הברית ונשיא האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 66
טורה-רייכל קולקטיב
טורה-רייכל קולקטיב (באנגלית: The Touré-Raichel Collective) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי-מאלי. בראש ההרכב עומדים הזמר והגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה והזמר והפסנתרן הישראלי עידן רייכל.
היסטוריה
בשנת 2008, לאחר פגישה מקרית בטרמינל שדה תעופה בברלין, קשרו רייכל וטורה ידידות עם כוונה להופיע יחד. ההופעה יצאה לפועל בנובמבר 2010 בבית האופרה בתל אביב. למחרת, הם נכנסו לאולפן הקלטות בתל אביב. באולפן היו הבסיסט הישראלי יוסי פיין ומנגן הקלאבש המלאני סולימאן קיין. לדברי רייכל, הקבוצה "הקליטה תמהיל של מקצבים מאלניים מעורבבים במנגינות ישראליות - כולם מקוריים, אך מושפעים מאוד משתי התרבויות שלנו."
במרץ 2012 הוציא ההרכב את אלבום הבכורה שלו, The Tel Aviv Session. ממקביל לצאתו של האלבום, החל ההרכב בסיבוב הופעות באמריקה הצפונית.
בספטמבר 2014 הוציא ההרכב את אלבומו השני, The Paris Session. אלבום זה היה אמור להיות מקולט במאלי, אולם אי שקט פוליטי ודתי מנע את קיומו. במקום זאת, הקליטו את האלבום בפריז. שירים באלבום זה מושרים בצרפתית, במברה, סונגהיי ועברית.
גביע דייוויס 2015
גביע דייוויס 2015 הייתה התחרות ה-104 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
נבחרת שווייץ שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בסיבוב הראשון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת בריטניה לבין נבחרת בלגיה בגנט. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת בריטניה. בכך הם זכו בגביע בפעם העשירית ובפעם הראשונה מאז 1936.
העברות לקראת משחקי 2016
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 2015, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד רומניה והפסידה.
בעקבות הפסד זה הנבחרת נפגשה עם נבחרת סלובניה על הזכות להישאר בבית אירופה-1 וניצחה אותה.
תיאום מס
תיאום מס הוא נוהל של רשות המסים בישראל שתכליתו קביעת גובה אחוז מס הכנסה אותו ישלם שכיר שיש לו הכנסה ממספר עבודות. מטרת תיאום המס היא למנוע תשלום מס יתר לאורך שנת המס.
מס הכנסה
מס הכנסה הוא תשלום של אחוז מסוים מהכנסותיו של אדם למדינה. בישראל נהוג מס פרוגרסיבי, כלומר גובה המס שונה לכל חלק של המשכורת - דבר הנקרא "מדרגות מס". ככל שהמשכורת גבוהה יותר כך גם אחוז המס גבוה יותר, ובאופן זה בעלי הכנסות גבוהות ישלמו יותר מס, ובעלי הכנסות נמוכות ישלמו פחות. נכון לשנת 2018 מדרגת המס הראשונה היא משכורת מ-0 ש"ח ועד 6,240 ש"ח בחודש, עליה נגבה מס בשיעור של 10 אחוזים, כלומר ממשכורת של 6,240 ש"ח ייגבו 624 ש"ח מס הכנסה. מי שמרוויח משכורת גבוהה יותר, עד 8,950 ש"ח בחודש, ישלם מס הכנסה על החלק הנוסף בשיעור של 14 אחוזים, כלומר על חלק המשכורת מ-6,241 ש"ח ועד 8,950 ש"ח ישלם 14 אחוזים שהם 379 ש"ח. סך הכל אדם המרוויח 8,950 ש"ח בחודש, ישלם 624 ש"ח על מדרגת המס הראשונה ו- 379 ש"ח על מדרגת המס השנייה - סך הכל 1,003 ש"ח.
תיאום מס
גביית מס ההכנסה לעובדים שכירים היא באמצעות המעסיק. על המעסיק לפתוח עבור העובד תיק ניכויים במס הכנסה דרכו הוא מעביר את תשלום המס ישירות לרשות המיסים. כאשר יש לעובד משכורת ממעסיק יחיד, המעסיק יכול לחשב בקלות את גובה אחוז המס שעליו לנכות משכר העובד על פי מדרגות המס. כאשר יש לעובד משכורת ממעסיק נוסף, עליו להצהיר אצל מעסיק זה, בטופס 101, שזו משכורת נוספת, שממנה ינוכה מס הכנסה בשיעור המרבי (בשנת 2018 - 47%).
בדרך כלל אין הצדקה לשיעור מס גבוה זה. תיאום מס מאפשר לעובד להביא למעסיקו הנוסף אישור לניכוי מס בשיעור נמוך יותר, התואם את גובה הכנסתו השנתית האמיתית. דוגמה: אם שכרו הכולל של העובד, משני מקומות העבודה שלו, הוא 6,240 ש"ח בחודש - תקרת מדרגת המס הראשונה, הרי שללא תיאום מס ישלם על משכורתו השנייה מס בשיעור 47 אחוזים, ואילו לאחר תיאום מס ישלם עליה מס בשיעור 10 אחוזים בלבד. בנוסף לתיאום מדרגות המס, נדרשת לעיתים בתיאום המס התייחסות לחלוקת הקלות מס בין שני המעסיקים, למשל גובה הזיכוי שייתן כל מעסיק בגין מגורי העובד ביישוב המזכה בזיכוי לפי סעיף 11 לפקודת מס הכנסה, או התקרה לכל מעסיק להפרשה פטורה ממס לקרן פנסיה ולקרן השתלמות.
את תיאום המס ניתן לעשות במרבית המקרים באתר האינטרנט של רשות המיסים. במקרים אחרים יש לגשת למשרד פקיד השומה. לשם כך יש להצטייד במספר תיק הניכויים של כל אחד מהמעסיקים ובפרטים אישיים. את האישורים על תיאום מס, הנמסרים לעובד, עליו להעביר לכל אחד ממעסיקיו. באישור רשום כמה אחוזי מס צריך המעסיק לנכות משכרו של העובד, ולעיתים מצורפות הנחיות בעניין הקלות מס לעובד.
מכיוון שאדם המועסק בשתי עבודות רשום תחת אותו מספר תעודת זהות, קל לרשות המיסים להבחין שנכנס מס הכנסה משני מעסיקים שונים בו זמנית בלי שיש לאותו אדם תיאום מס. כך שניתן לזהות בקלות יחסית אדם שמצהיר על כל עבודה כאילו זו העבודה היחידה שלו.
תיאום דמי ביטוח לאומי
כמו מס הכנסה גם תשלומי ביטוח לאומי וביטוח בריאות הם מס פרוגרסיבי, הנגבים דרך הביטוח הלאומי. גם תשלומים אלו מצריכים לעיתים תיאום. בתשלומים לביטוח לאומי יש שתי מדרגות בלבד. נכון ל-2018, המדרגה הראשונה היא מ-0 ש"ח ועד 5,944 ש"ח. במדרגה זו משלם העובד 0.40 אחוזים לביטוח לאומי ו-3.10 אחוזים לביטוח בריאות, שהם 3.50 אחוזים סך הכל. על כל חלק מהשכר מעל 5,944 ש"ח ועד 43,370 ש"ח נדרש העובד לשלם 7.00 אחוזים לביטוח לאומי ו-5.00 אחוזים לביטוח בריאות, שהם סך הכל 12.00 אחוזים. כאשר עובד מועסק בשני מקומות עבודה ללא תיאום, מקום עבודתו השני מחויב לחשב את דמי הביטוח לפי המדרגה הגבוהה, גם אם השכר במקום העבודה הראשון אינו מצדיק זאת. בהתאם לכך יידרש לתאם את דמי ביטוח לאומי רק מי שעובד ביותר ממקום עבודה אחד ושכרו הכולל הוא מעל 43,370 ש"ח בחודש, או מי שעובד ביותר ממקום עבודה אחד ושכרו במקום עבודתו העיקרי נמוך מ-5,944 ש"ח.
דוגמה: עובד מועסק בשני מקומות עבודה. בעבודה הראשונה שכרו 4,000 ש"ח ברוטו לחודש, ובשני שכרו 1,000 ש"ח ברוטו לחודש. מקום העבודה הראשון ינכה ממנו דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות בשיעור של 3.5%. בלי תאום ביטוח לאומי מקום העבודה השני ינכה ממנו דמי ביטוח בשיעור 12%, אבל לאחר התיאום ינוכו דמי ביטוח בשיעור 3.5% בלבד.
בדמי ביטוח לאומי קיימת גם הפרשה של המעביד, וגם היא פרוגרסיבית לפי אותן מדרגות. ואולם המעביד אינו מושפע מתיאום דמי הביטוח.
עבודה רק בחלק מחודשי השנה
מצב נוסף שבו נדרש תיאום מס, פשוט יותר, הוא של עובד שלא עבד בחלק מחודשי השנה. במקרה זה נדרש תיאום מס משום שחישוב המס הוא שנתי, אך כברירת מחדל רשאי המעסיק לחשב מס רק על החודשים שבהם עבד העובד אצלו. תיאום מס למי שלא עבד מתחילת השנה ניתן לערוך על פי הצהרת העובד, אך במקרה של חוסר עבודה במהלך שנת המס נדרש אישור מפקיד השומה.
החזר מס
אדם שלא עשה תיאום מס כך שגבו ממנו במשך תקופה מס גבוה ממה שהיה אמור לשלם, רשאי להגיש תביעה להחזר כספי באמצעות מילוי דו"ח שנתי לפקיד השומה. בכל מקרה בו גבו מאדם מס לא מוצדק הוא רשאי לתבוע את הכסף עד 6 שנים אחורה. תיאום מס נעשה במהלך שנת המס, ומונע ניכוי מס עודף. אם לא נעשה תיאום מס במהלך שנת המס, ניתן להגיש עם תום שנת המס דין וחשבון שנתי לפקיד השומה, ולקבל החזר מס.
רכבת (פירושונים)
{{פירושונים| {{-}}
ראו גם
}}
תיאה אלטרס
ראשית חייה
אלטרס נולדה בזאגרב, קרואטיה ב-11 במרץ 1924. היא גדלה במשפחה קרואטית-יהודית עשירה, הוריה היו ז'יגה ואלמה פיהרמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכלאה אלטרס יחד עם אמה ואחותה ילקה, במחנה הריכוז ראב. לאחר כניעת איטליה ושחרור המחנה, הצטרפה אלטרס לפרטיזנים עם אמה ואחותה.
חינוך
לאחר המלחמה חזרה אלטרס לזאגרב ונהפכה לחברה במפלגה הקומוניסטית של קרואטיה. היא סיימה לימודי תיכון ולאחר מכן למדה בפקולטה לארכיטקטורה באוניברסיטת זאגרב, וסיימה את לימודיה ב-1953. לאחר מכן, עבדה כאדריכלית בזאגרב והשלימה את לימודיה האקדמיים בפריז, צרפת.
הישגים ופרסים
אלטרס חקרה את השרידים האדריכליים של בתי הכנסת לשעבר בהסן. בשנת 1989 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גיסן כהוקרה על מחקריה על יהדות העיר. בשנת 1995 היא זכתה בפרס הדוויג-בורגהיים-מדאיי על תרומתה. אלטרס זכתה גם במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. היא זכתה לתשומת לב עולמית בשל מחקריה ופרסומיה על גורל הקהילה היהודית ההרוסה בסן מ-1933 עד 1945. במהלך הקריירה שלה פרסמה מספר ספרים על יהדות האזור. נפטרה בגיסן ב-28 בספטמבר 2004.
ג'ינשי
ג'ינשי (בסינית: 津市; בפין-יין: Jīnshì) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית צ'אנגדה בצפון מחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה העירונית מנתה 212,739 תושבים. הנפה העירונית משתרעת על פני 556.9 קמ"ר בצפון-מזרח הנציבות העירונית צ'אנגדה וגובלת ברובע דינגצ'נג מדרום ובנפות אנשיאנג, לי ולינלי ממזרח, מצפון וממערב בהתאמה. המרכז האדמיניסטרטיבי של הנפה שוכן בתת-הרובע שיאנגיאנגג'יה. ג'ינשי זכתה בתואר "עיר התברואה הלאומית" של סין.
מסה קריטית
מסה קריטית של חומר בקיע, היא כמות החומר המינימלית הנחוצה ליצירת תגובת שרשרת גרעינית. המסה הקריטית של חומר בקיע תלויה בתכונותיו הפיזיקליות, בצורה שלו, מידת הטוהר שלו, ובמיקומו - האם הוא מוקף בחומר הקולט נייטרונים (וכך מאט את תגובת השרשרת), או בחומר המחזיר אותם.
קומפוזיציה (מגזין)
מגזין קומפוזיציה היה ירחון ישראלי בנושא צילום, שיצא לאור מדי חודש כמגזין אלקטרוני בפורמט PDF, וקהל היעד שלו הם צלמים וחובבי צילום. העיתון יצא לאור לראשונה במאי 2009 והגיליון האחרון, מספר 27, יצא לאור באוגוסט 2013. קבוצת הפייסבוק של המגזין פעילה גם ב־2022, צלמים משתפים בה יצירות, וקבוצת רועי גליץ מפרסמת בה מפעם לפעם.
מסה קריטית
כאשר תגובת שרשרת במסה של חומר בקיע מקיימת את עצמה ללא אובדן כוח, חום או נייטרונים, המסה נקראת קריטית. במילים פשוטות, תגובת שרשרת אשר התרחשותה אפשרית נקראת קריטית (critical).
קומפוזיציה (מגזין)
מבנה המגזין
המגזין יצא פעם בחודש וכלל כ-160 עמודי צבע (בגיליונות האחרונים). למגזין היו כ-12,000 מנויים.
מסה קריטית
הצגה מתמטית של מסה קריטית תלויה בגורם הכפלת הנייטרון האפקטיבי \ k
קומפוזיציה (מגזין)
מבנה המגזין
המגזין הקיף את עולם הצילום ממספר זוויות: ראיונות עם צלמים מפורסמים, הצגת פורטפוליו של צלמים נודעים, טכניקות צילום שונות מתחומים שונים, סקירות ציוד, סקירות לוקיישן, סיפורי מסעות מצולמים ועוד. מבין רשימת הראיונות במגזין בולטות כתבות עם צלמים מוכרים. בכל גיליון ניתן למצוא מסע מצולם ליעד אחר בעולם בו הצלם מספר על החוויות ועל הצילומים באותו מקום. בין היעדים עליהם נכתב ניתן למצוא את הודו, אנטארקטיקה, סין, קנדה, דרום אפריקה, מונגוליה, טורקיה. במגזין מוצגות טכניקות צילום בתחומים מגוונים כגון תאורה מעשית, ארכיטקטורה, צילומי רחוב, צילומי מאקרו, צילומי בעלי חיים, צילום מזון ותחומים נוספים.
מסה קריטית
כאשר \ f מייצג את המספר הממוצע של נייטרונים המשוחררים בכל ביקוע ו-\ l מייצג את ממוצע הנייטרונים שעוזבים את מערכת השרשרת (על ידי קליטה בגרעינים לא בקיעים או על ידי יציאה פיזית מזירת הביקוע).
קומפוזיציה (מגזין)
כתבות בעבר
בין כתבות הפורטפוליו, המגזין סקר עד כה את עבודתם של צלמים נודעים, ולצידם את עבודתם של צלמים צעירים ומבטיחים. המגזין מציג תמונות ממסעות מצולמים, מבצע בחינות וסקירות ציוד צילום, וממליץ על אתרי צילום מיוחדים.
מסה קריטית
אם מתקיים \ k = 1 (מספר הנייטרונים הנפלטים שווה למספר הנייטרונים שעוזבים את המערכת), המסה נקראת קריטית.
קומפוזיציה (מגזין)
מערכת המגזין
המגזין יצא לאור בהוצאה של קבוצת רועי גליץ בע"מ המחזיקה, בין היתר, בבית הספר לצילום גליץ, פוטוטבע מסעות צילום בעולם ובמגזין קומפוזיציה. צוות המגזין:
מסה קריטית
לעומת זאת כאשר k \neq 1, המסה תקרא תת-קריטית או על קריטית, כדלקמן:
תגובת שרשרת אשר אפשרית ללא צורך בנייטרונים ששחרורם מעוכב, נקראת "קריטית זריזה" (prompt critical) (וכמו כן היא גם על-קריטית). מסות גדולות אף נקראות קריטיות על-זריזות. כאשר המסה קטנה מהקריטית הביקוע ידעך עם הזמן, והיא נקראת תת-קריטית (subcritical).
המסה הקריטית בכדור
הצורה שבה המסה הקריטית היא מינימלית היא כדור. ניתן להפחית את המסה הקריטית גם על ידי שימוש במחזיר נייטרונים. חשוב להבין בשל חתך הפעולה הנמוך ביותר של גרעין האטום, המהלך החופשי הממוצע של נייטרון בודד הוא ארוך מאוד, כך שנדרשת זירת ביקוע רחבה למדי כדי לאפשר לתגובת השרשרת להתרחש. זוהי אחת המוטיבציות מאחורי המושג של "מסה קריטית".
תכנון נשק
עד לרגע שבו נחוץ הפיצוץ, חייב להישמר נשק גרעיני במצב תת-קריטי. במקרה של פצצת אורניום, ניתן לקיים את הדבר על ידי אחזקת הדלק במספר חלקים נפרדים, שכל אחד מהם קטן מהגודל הקריטי. ליצירת הפיצוץ, מתערבבים תכולות מכלי האורניום במהירות. בליטל בוי, פצצת האטום הראשונה, הדבר הושג באמצעות ירי של צילינדר אורניום פתוח לתוך גליל אורניום קטן יותר (נשק מסוג "אקדח", או "שיטת התותח").
הפרדת תאים אינה משמשת לפצצות פלוטוניום. במקום זאת מוחזק הפלוטוניום ככדור חלול. הפיצוץ מושג על ידי מטען המקיף את הכדור החלול, המעלה את הצפיפות הכוללת ומקטין את נפח החריר כדי ליצור תנאים קריטיים לתגובה. זהו נשק מסוג קריסה כלפי פנים.
נמל הדרום
נמל הדרום הוא נמל ים מסחרי הנמצא מצפון לנמל אשדוד ובסמוך לתחנת הכוח אשכול. הנמל הוקם כחלק מתוכנית כוללת של משרד התחבורה, משרד האוצר, וחברת נמלי ישראל לתת מענה לצורכי המשק בתחום הסחר הימי, לגידול בממדי האניות ולחיזוק כלכלת ישראל התלויה בשעריה הימיים. הקמת הנמל החדש נעשה על ידי חברת נמלי ישראל המופקדת על פיתוח הנמלים. נמל הדרום מופעל על ידי חברת הפעלה בינלאומית TIL מהולנד, ומהווה נמל ימי נוסף לצד נמל אשדוד, הפועל בבעלות פרטית, לייבוא וייצוא של סחורות מדרום הארץ, ובכך מסייע לפתיחת ענף הנמלים לתחרות ולהתייעלות לרווחת הציבור, היצואנים והיבואנים, במסגרת הרפורמה בנמלים שהחלה בשנת 2005. נמל הדרום הוא הנמל הראשון בישראל שמוגדר חצי-אוטומטי.
בניית הנמל הסתיימה בסוף שנת 2021.
הנמל התחיל לפעול באופן חלקי באוגוסט 2021.
ב-24 בנובמבר 2022, עגנה לפריקה בנמל הדרום אוניית המכולות הגדולה ביותר שהגיעה לישראל עד אז - האונית, אשר נשאה על סיפונה כ-19 אלף TEU.
רקע
שלושת נמלי הים המסחריים של ישראל הופעלו במאוחד עד לשנת 2005 תחת גוף אחד – רשות הספנות והנמלים. מצב זה גרם לחוסר תחרות מוחלט בין הנמלים, בעטיו זכו לקוחות הנמלים לשירות ברמה נמוכה. המצב אפשר ריכוז של כוח רב בידי ועדי העובדים של הנמלים במקרה של רצון לשבות, ובכך לגרום להשבתת כלל הסחר הימי של ישראל בקלות. על מנת להגביר את התחרות וההתייעלות בענף, החליטה ממשלת ישראל, בשנת 2004, על שינוי מבני בענף הנמלים. עיקרו של השינוי היה הפרדת נמלי חיפה, אשדוד ואילת, שנוהלו עד אז במסגרת רשות הנמלים, והקמת שלוש חברות נמל ממשלתיות עצמאיות נפרדות, אשר יופרטו בעתיד. בנוסף, הוקמה חברת נמלי ישראל, חברה ממשלתית חדשה שתפקידה לנהל את נכסי המדינה במרחב הנמלים, לדאוג לפיתוחם ולהקצאת שטחים במרחב הנמלים לפעילות לוגיסטית ונמלית. בד בבד עם הקמת החברות החדשות הוחלט על הקמת רשות רגולטורית במשרד התחבורה שתהיה אחראית על תכנון ארוך טווח של ענף הנמלים ועל הסדרת הפעילות בו – רשות הספנות והנמלים. בשנת 2004 הושלם תהליך החקיקה, ובשנת2005 יצא לדרך שלב א' של הרפורמה: חברת הפיתוח וניהול הנכסים, חברות הנמל והרשות הרגולטורית החלו לפעול.
כעשור לאחר סיום הרפורמה, לא הושגו מטרותיה במלואן: הכנסת תחרות והתייעלות בענף הנמלים. הקמת הנמלים החדשים הנדרשים בהתאמה לצורכי המשק, היוותה בנוסף פלטפורמה ליצירת תחרות אמיתית בענף.
נמלי הים הם השער המסחרי העיקרי של מדינת ישראל והם משנעים כ-98 אחוזים ממטעני סחר החוץ של ישראל. תנועת המכולות בסחר העולמי והישראלי צמחה בעשורים האחרונים בשיעור ניכר, ואוניות ענק חדישות נכנסו לשירות בקווי הסחר העולמיים. מערכת נמלים מודרנית חיונית למשק הישראלי ופיתוחה הוא יעד אסטרטגי.
הנמלים החדשים יהיו בבעלות ממשלת ישראל דרך חברת נמלי ישראל, ויופעלו על ידי חברות הפעלה בינלאומיות, אשר יתחרו בנמלים הקיימים. לחברות הספנות, ליצואנים וליבואנים תהיה האפשרות לבחור באיזה נמל לקבל את השירות.
תהליך ההקמה
חברת נמלי ישראל פרסמה את המכרזים לשלב המיון המוקדם להקמת נמל הדרום ונמל המפרץ בסוף שנת 2012 וביולי 2013 הודיעו ראש הממשלה, שר התחבורה ושר האוצר על היציאה למכרזי ההפעלה וקידום מכרזי ההקמה לשלב ההצעה הטכנית והכספית.
במכרזים לנמל הדרום התמודדו חברות בינלאומיות וחברות ישראלות בשיתוף פעולה.
ביוני 2014 הוכרזה הזוכה במכרז להקמת נמל הדרום – חברת Pan Mediterranean Engineering) PMEC) של חברת צ'יינה הרבור הסינית. הסכום שהציעה החברה עומד על 3.3 מיליארד שקל. ההשקעה הסינית בנמלים בים התיכון מהווה חלק מתוכנית חגורה אחת, דרך אחת. סין העדיפה להשקיע בנמל על פני הנמלים בלבנון, בסוריה או בטורקיה כיוון שישראל נחשבת שותפה יציבה יותר.
ב-28 באוקטובר 2014 הונחה אבן פינה לנמל הדרום במעמד שר התחבורה ישראל כץ וראש הממשלה בנימין נתניהו.
במאי 2015 נחתם החוזה להפעלת הנמל החדש על ידי חברת TIL (Terminal Investment Limited SA) ההולנדית ובמהלך שנת 2015 החלו העבודות להקמת הנמל החדש.
באוקטובר 2018 החברות שפיר הנדסה ואפקון זכו בחוזים בהיקף של 730 מיליון שקל לעבודות תשתית וסלילה, הקמת מבנים ועבודות חשמל בנמל.
במהלך העבודות להקמת הנמל נהרגו שני עובדים סינים, במרץ 2016 ובאוגוסט 2019.
ב-16 בפברואר 2020 אישרה הממשלה הקמת שתי חברות ממשלתיות לשירותי ים, חברת "תעבורה ימית חיפה" וחברת "תעבורה ימית אשדוד". החברה תעבורה ימית אשדוד תספק שירותי ים גם לנמל הדרום וגם לנמל אשדוד (מחלקת הים בנמל אשדוד נסגרה).
בפברואר 2021 הושלמה בניית שובר הגלים בנמל.
בפברואר 2022 נפרקה אוניית משא ראשונה בנמל.
על מנת לפתור פקק של כ-80 אוניות המחכות מחוץ לנמלי ישראל, באפריל 2022, אישרו שרי האוצר והתחבורה, להפעיל רציף 28 לפריקת מטען כללי על ידי חברת HCT (Hadarom Container Terminal), חברת בת של TIL.
שוברי הגלים והרציפים
נמל הדרום, כמו נמל אשדוד לידו, הוא אחד הנמלים עמוקי המים הבודדים בעולם שנבנו בים הפתוח, ובנייתו הייתה כרוכה בקשיים הנדסיים רבים. בנמל הדרום פועלים 2 רציפים תפעוליים. מספור הרציפים משותף עם נמל אשדוד.
נמל הדרום מוגן על ידי שובר הגלים הראשי, המשותף עם נמל אשדוד שאורכו 3,950 מטרים, אשר יוצא סמוך לקצה הדרומי של נמל אשדוד, חודר לים, ונמשך לכיוון צפון. ושובר גלים משני באורך 1,500 מטר.
המשרד לביטחון המדינה (ברית המועצות)
המשרד הסובייטי לביטחון המדינה (ברוסית: Министерство государственной безопасности СССР, בראשי תיבות: МГБ СССР) שהוקם במקור כקומיסריון עממי לביטחון המדינה (ברוסית: Народный комиссариат государственной безопасности СССР, נ.ק.ג.ב. בקיצור, НКГБ СССР) היה הגוף המרכזי של ממשלת ברית המועצות המופקד על נושא ביטחון המדינה בפברואר–יולי 1941 ובשנים 1943–1953. יחד עם משרד הפנים של ברית המועצות, משרד ביטחון המדינה היה משרד בעל תחום שיפוט לאומי ופעל בכל הרפובליקות הסובייטיות.
היסטוריה
לראשונה הוקם הקומיסריון העממי לביטחון המדינה ב-3 בפברואר 1941 על ידי פיצולו של הנ.ק.ו.ד. לשני קומיסריונים עממיים: הנ.ק.ג.ב., שלאחריותה הועברו יחידות המעורבות ישירות בנושאי ביטחון המדינה (מודיעין, סיכול איגול, אבטחת הממשלה ועוד) ונ.ק.ו.ד. שהמדינה לטפל בעניינים מבצעיים (פנימיים), יחידות אבטחה, משמר גבולות, יחידות ומחלקוץ משנה לאבטחת בתי הכלא והמחנות (GULIMZ), משטרה, יחידות הגנה אווירית מקומית, שירותי כיבוי אש, כמו גם מספר אחרים. ב-1 במרץ נערך שינוי מקביל בחוקת ברית המועצות. כמעט חודש לאחר תחילת החזית המזרחית במלחמה (20 ביולי 1941) הנ.ק.ג.ב. ונ.ק.ו.ד. שוב אוחדו כשהמנגנון של הנ.ק.ג.ב. אורגן מחדש בשם מנהל הראשי לביטחון המדינה של הנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות. הקומיסר העממי לביטחון המדינה של ברית המועצות בפברואר - יולי 1941 היה וסבולוד מרקולוב, לפניו ואחריו שימש כסגנו של קומיסר הפנים העממי, לברנטי בריה.
ב-4 במאי 1946 מונה ויקטור אבאקומוב, ראש סמרש, לשר לביטחון המדינה. עם הגעתו, הועברו מספר תפקידים ממשרד הפנים של ברית המועצות לתחום השיפוט של המשרד החדש. בשנים 1947–1952 הועברו כוחות הפנים, שירות המיליציה, משמרות הגבול ויחידות אחרות ממשרד הפנים למשרד לביטחון המדינה (המשרד לענייני פנים שמר על מחלקות אחזקת בתי הכלא, כיבוי אש, כוחות אבטחה ותקשורת ממשלתית).
מצד שני, תחום ביון החוץ הוסר מתחום השיפוט של המשרד. ב-30 במאי 1947 הוחלט להקים את ועדת המודיעין תחת מועצת השרים של ברית המועצות, בראשות ויאצ'סלב מולוטוב, שאיגדה את המודיעין הפוליטי והצבאי תחת גוף מאוחד לענייני ביון. בפברואר 1949, הוועדה הועברה לידי משרד החוץ של ברית המועצות, כאשר תחום סיכול ריגול במשימות הדיפלומטיות הוחזרה לסמכותו של המשרד לביטחון המדינה. בנובמבר 1951 כל תחומי הביון הוחזרן במלואן לידי המ.ג.ב.
ב-31 בדצמבר 1950 הוקמה מחלקת מטה של 19 איש המורכבת מהשר, סגניו וראשי המחלקות הראשיות.
ב-4 ביולי 1951 הודח השר אבאקומוב וב-12 ביולי נעצר במסגרת טיהורים בממשל. ב-9 באוגוסט מונה ס. איגנטייב לשר. בסתיו 1951 אירעו מעצרים המוניים של בכירי המשרד (כולל סגני השרים פיטוברנוב, סליבנובסקי וקורוליוב).
ב-2 בדצמבר 1951, במסגרת העברת תפקידי מודיעין מוועדת המידע של משרד החוץ של ברית המועצות למשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות, בהוראת המ.ג.ב. מספר 00796, הוקם המנהל הראשי הראשון (Первое главное управление, ПГУ) כסוכנות הביון הסובייטית.
ב-21 באוגוסט 1952 בוטלו דרגות הצבא של קציני המשרד ובמקומם הונהגו דרגות מיוחדות של ביטחון המדינה.
ביום מותו של סטלין, 5 במרץ 1953, בישיבה משותפת של הוועד המרכזי של המפלגה, מועצת השרים של ברית המועצות והנשיאות של הסובייט העליון של ברית המועצות, התקבלה החלטה לאחד את המשרד לביטחון המדינה ומשרד הפנים בהנהגת בריה. לאחר עשרה ימים אומצו פעולות החקיקה הרלוונטיות.
לאחר מכן, באביב 1954 הופרדו גופי ביטחון המדינה ממשרד הפנים של ברית המועצות הוקמה הוועדה לביטחון המדינה שתחת מועצת השרים.
משימות
על פי המילון האנציקלופדי הצבאי, בעריכת מרשל ברית המועצות סרגיי אכרומייב, המשרד הופקד על המשימה להגן על ביטחון המדינה הסובייטית מפני תככים של שירותי הביון של המדינות האימפריאליסטיות, כהגדרתו.
קלאודיה סאלאס
קלאודיה סאלאס (באנגלית: Claudia Salas; נולדה ב-23 ביולי 1994) היא שחקנית ספרדייה, אשר זכתה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה וקריירה
קלאודיה סאלאס נולדה ב-23 ביולי 1994, ולמדה אמנות דרמטית בבית הספר ארטה 4 במדריד. היא השתתפה בחידושים למחזות כדוגמת "חלום ליל קיץ" ו"חשיבותה של רצינות". היא החלה את הקריירה שלה כשחקנית בסדרת הטלוויזיה היומית "שש אחיות". בהמשך, השתתפה גם בסדרת הטלוויזיה "מרכז רפואי".
הגדרה רקורסיבית
הגדרה רקורסיבית או הגדרת נסיגה היא הגדרת מושג באופן שמצריך פניה אל אותה הגדרה, אבל בתנאים שונים. לרוב, כדי לא להיגרר לרקורסיה אינסופית, הגדרה רקורסיבית תכלול גם תנאי עצירה.
למשל, ההגדרה "יהודי הוא מי שאמו יהודיה" היא רקורסיבית, משום שכדי לקבוע האם אדם הוא יהודי, עלינו לדעת אם אימו יהודייה. ההגדרה מחליפה את השאלה 'האם אדם הוא יהודי?' בשאלה 'האם אימו יהודיה?', בשונה מהגדרה מעגלית המחליפה את השאלה באותה שאלה עצמה.
יש להבחין בין רקורסיביות של הגדרה, לבין רקורסיה שהיא בדרך-כלל פעולה המבוצעת על ידי הפניה עצמית.
במתמטיקה הגדרה רקורסיבית של מושג מתקבלת כהגדרה תקפה, אם אפשר להוכיח שהיא מספקת תשובה חד-משמעית בכל מקרה; ההוכחה היא בדרך כלל באינדוקציה או באינדוקציה טרנספיניטית. הגדרה כזו נקראת הגדרה אינדוקטיבית. דוגמאות:
מיגל אנחל אסטוריאס
מיגל אנחל אסטוריאס (בספרדית: Miguel Ángel Asturias; 19 באוקטובר 1899 – 9 ביוני 1974), סופר בשפה הספרדית, דיפלומט גואטמלי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1967.
ביוגרפיה
מיגל אנחל אסטוריאס נולד בגואטמלה סיטי, בירת גואטמלה. הוריו יצאו אל הכפר, במחוז באחה וראקרוס, כדי להימלט מרדיפות הדיקטטור אסטרדה קבררה. מיגל אנחל גדל בין האינדיאנים באווירה כפרית, וספג סיפורי מעשיות ואגדות. מאוחר יותר חזרה משפחת אסטוריאס לעיר הבירה, שם פנה ללימודים תיכוניים ולאחר מכן נרשם ללימודי משפטים.
בשנת 1920 השתתף מיגל אנחל, יחד עם יתר הסטודנטים, במהפכה שסילקה את משטר קבררה. כעבור שנה החל שלטון צבאי שגרם, ברדיפותיו אחר בעלי השקפות מתקדמות, לכך שאסטוריאס עזב את ארצו ונסע לפריז. בין השנים 1923–1933 התגורר אסטוריאס בפריז, תרגם לספרדית את אפופאית האינדיאנים ופרסם את "אגדות גואטמלה". הצלחת התרגום הצרפתי של הספר פתחה לו את השער אל חוגי האומנות. הוא הכיר את אנרי ברבוס, פבלו פיקאסו, ז'אן קוקטו וטריסטן צארה, ושמר על ידידות אמיצה עם הלטינו אמריקאים ססאר ואייחו, אלחו קרפנטייר וארטורו אוסלר פייטרי. הוא ניהל פעילות פוליטית ופובליציסטית ופרסם יותר מ-2,000 מאמרים בעיתוני גואטמלה, מקסיקו וארגנטינה.
בשנת 1933 חזר לגואטמלה וכתב סונטות ופואמות שפורסמו יחד באנטולוגיה שהופיעה בבואנוס איירס ובפריז. עם נפילת הדיקטטור אוביקו החל את מעורבותו בחייה הפוליטיים של ארצו. הוא נשלח לתפקידים דיפלומטיים בכירים לבואנוס אירס, לפריז ולאל סלוודור. בו זמנית החל לרכוש לעצמו שם של סופר בשפה הספרדית לאחר פרסום הרומנים "כבוד הנשיא" ו"אנשי תירס".
בשנת 1967 הוענק לו פרס נובל לספרות על "יצירתו הספרותית, מלאת החיים, מושרשת עמוק בצורת החיים ובמסורות המקומיים של אמריקה הלטינית".
את התקופה האחרונה בחייו בילה במדריד, שם נפטר. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
טד ליו
'''טד וו. ליו (באנגלית: Ted W. Lieu'''; נולד ב-29 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-36 של מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2015. בשנים 2015–2023 ייצג את מחוז הקונגרס ה-33. המחוז אותו מייצג ליו חולש על חלקים ממערב מחוז לוס אנג'לס, בהם בוורלי הילס, סנטה מוניקה, בל אייר וחצי האי פאלוס ורדס. ליו, קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית בדימוס, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כחבר בית המחוקקים של קליפורניה, תחילה באספה המדינתית (2010-2005) ולאחר מכן בסנאט (2014-2011).
ביוגרפיה
ליו נולד בטאיפיי, בירת טאיוואן. בגיל שלוש היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בקליבלנד שבאוהיו. בשנת 1987 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון סנט איגנסיוס. ב-1991 סיים לימודי תואר ראשון במדעי המחשב ובמדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד. בעודו סטודנט שם הצטרף לאחווה סיגמא אלפא מיו. לאחר מכן המשיך את לימודיו הגבוהים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם סיים ב-1994 בכבוד רב לימודי תואר שני במשפטים. כסטודנט למשפטים היה העורך הראשי של כתב העט המשפטי של בית הספר למשפטים של האוניברסיטה, "The Georgetown Law Journal".
ב-13 בספטמבר 2005 ניצח ליו בבחירות מיוחדות לאספה המדינתית של קליפורניה במחוז הבחירה ה-53, שנותר ללא איוש בעקבות מותו של נציג המחוז מייק גורדון. הוא נבחר מחדש לתקופות כהונה מלאות תחילה ב-2006 ולאחר מכן ב-2008. בשנת 2010 התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לתובע הכללי של קליפורניה, וסיים במקום הרביעי, כשבמקום הראשון נבחרה קמלה האריס, לימים סגנית נשיא ארצות הברית. ב-15 בפברואר 2011 נבחר בבחירות מיוחדות לסנאט של קליפורניה במחוז הבחירה ה-28, שהתקיימו בעקבות מותה של הסנאטורית ג'ני אורופזה.
בבחירות 2014 היה ליו מועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-33 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, במקומו של הנרי וקסמן אשר פרש מהקונגרס לאחר כ-40 שנות כהונה. החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בקליפורניה בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010 מיקמה חלקים מהעיר טורנס, שם שוכן ביתו של ליו, בתחומי מחוז הקונגרס ה-33. בבחירות המקדימות ביוני הגיע למקום השני, אך בבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית אילן קאר. וקסמן וליו הם שני האנשים היחידים שייצגו מחוז קונגרס זה מאז הקמתו בשנת 1974. עם השבעתו לקונגרס ה-114 נמנה בין שני חברי הקונגרס היחידים ממוצא טאיוואני, לצד גרייס מנג.
פיורד לאנגנס
פיורד לאנגנס (באנגלית: Langnes Fjord) הוא פיורד צר וארוך, בחוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הפיורד ממוקם בין חצי האי בריידנס, וחצי האי לאגנס, בגבעות וסטפולד.
אורכו של הפיורד 19 קילומטרים.
גילוי ומיפוי האזור
אזור גבעות וסטפולד, ובהן הפיורד, מופו באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936).
הקרטוגרפים הנורווגיים חשבו שמדובר במפרץ ובשריד של אגם שבעבר נשפך אליו.
ג'ון רוסקו (John Roscoe), אשר מיפה את האזור בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947, הבין כי המפרץ והאגם הצר והארוך מחוברים, והם למעשה פיורד.
הראשונים שהגיעו אל הפיורד היו אנשי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של פיליפ לו, בינואר 1955.
מקור השם
הקרטוגרפים הנורווגיים, כאמור, חשבו שמדובר באגם, וקראו לאגם "בריידווטנט" (בנורווגית: "Breidvatnet"), ולפיורד "לאנגספיורד" (בנורווגית: "" - הפיורד הארוך).
בעקבות גילויו של רוסקו, שונה שם האתר.
רוסקו נתן לאתר את שמו הנוכחי.
קבוצת פסל
קבוצת פסל היא קבוצת גלקסיות קטנה שמשתרעת על קבוצת הכוכבים פסל וגולשת גם לקבוצות הסמוכות לווייתן ועוף החול. הגלקסיות החברות בקבוצה מתפרסות מגבול הקבוצה המקומית במרחק של כ-5.2 מיליון שנות אור ועד למרחק של כ-14.3 מיליון שנות אור ממערכת השמש. במרכז הקבוצה נמצאת הגלקסיה הספירלית הגדולה גלקסיית הפסל (NGC 253), במרחק של כ-11 מיליון שנות אור. זאת אחת מקבוצות הגלקסיות הקרובות ביותר לקבוצה המקומית, וכמותה, היא מהווה חלק מצביר-על הבתולה.
מעבר לקבוצת פסל
ברקע של קבוצת פסל נמצאות מספר גלקסיות שמרחקן לפחות כפול מהמרחק של שאר הגלקסיות בקבוצה, הבהירות שבהן הן NGC 24 ו-NGC 45, כך שלמרות שהן נראות קרובות לגלקסיות הקבוצה הן אינן שייכות אליה.
פריץ שלזינגר
קורות חיים
פריץ שלזינגר נולד בגרמניה ב-18 באפריל 1915. את הכשרתו במקצוע הצלמות, קיבל בגרמניה בהיותו צעיר, אך החליט לעבור לארץ ישראל על מנת להמשיך את מקצועו. תחילה, הוא התגורר בקיבוץ במטרה להגשים את יעדיו, אך לאחר זמן קצר, החליט לעבור ירושלים כדי לעבוד בתור אופטיקאי, מקצוע אותו רכש כנער בברלין.
שלזינגר היה הצלם האישי של נשיאי מדינת ישראל, צלם של סוכנות העיתונות הבין-לאומית, Associated Press וצילם עבור מוסדות שונים כמו הקרן הקיימת לישראל, הסוכנות היהודית, עיריית ירושלים ועוד.
ב-21 במרץ 1967, בגיל 52, שלזינגר מת ונקבר בהר המנוחות שבירושלים.
קארפול קריוקי
קארפול קריוקי (באנגלית: Carpool Karaoke) הוא קטע חוזר בתוכנית "מופע הלייט נייט עם ג'יימס קורדן", בו מזמין המנחה ג'יימס קורדן מוזיקאים מפורסמים לשיר איתו את שיריהם בזמן שהוא נוהג במכונית. המסלול עובר בדרך כלל בלוס אנג'לס, בתואנה שהנוסעים צריכים להגיע לעבודה ומעדיפים להשתמש בנתיב רב-תפוסה לנסיעה משותפת, או בתואנה שיש צורך בהכוונה של מקומיים בעיר חדשה, כמו לונדון (עם אדל), ליברפול (עם פול מקרטני), ניו יורק (עם מדונה) או לאס וגאס (עם סלין דיון). הקטע החל ב-2015 כחלק מתוכנית הלייט נייט של ג'יימס קורדן והפך בשנת 2017 לתוכנית טלוויזיה נפרדת.
בשנת 2016 הכריזו אפל מיוזיק ו-CBS שהם הגיעו להסכם לפיו גרסת תוכנית הטלוויזיה של הקטע תשודר באופן בלעדי על ידי אפל מיוזיק. בתחילה הוכרז כי בסדרה יהיה מנחה יחיד שיופיע בכל פרק. ב-9 בינואר 2017 דווח כי בכל פרק יופיע מנחה אחר.
הגרסה הישראלית של התוכנית מבית כאן 11 החלה במאי 2017, בהנחיית ניקי גולדשטיין ובהשתתפות אמנים שונים, כגון אייל גולן, צביקה פיק, עידן רייכל ושירי מימון. בינואר 2021 עלתה עונה שנייה שצולמה במהלך מגפת הקורונה בישראל בהנחיית אודי כגן. בעונה השנייה השתתפו בין היתר שרית חדד, חנן בן ארי ונטע ברזילי.
הרעיון לתוכנית
קורדן הסביר כי הקטע נעשה בהשראת מערכון בו השתתף עבור ספיישל הצדקה הבריטי "יום האף האדום 2011". בקטע, שנכתב ברוח תוכנית הטלוויזיה של קורדן "גווין וסטייסי", שר קורדן במכונית יחד עם ג'ורג' מייקל.
קורדן כלל קטע של קארפול קריוקי עם הזמר גארי בארלו מלהקת Take That בסרט התיעודי "כשקורדן פגש את בארלו" משנת 2014. את הסרט ביים בן וינסטון. קורדן הסביר ש"וינסטון ואני חשבנו תמיד שיש משהו מאוד משמח במישהו מאוד מאוד מפורסם שר את שיריו בסיטואציה רגילה. היה לנו רעיון פשוט: לוס אנג'לס, תנועה, מסלול הקארפול - אולי זה משהו שנוכל להוציא לפועל". בתחילה מוזיקאים לא התעניינו, אך כאשר קורדן הראה למריה קארי את הקליפ של ג'ורג' מייקל היא הסכימה להשתתף במופע כאורחת ראשונה.
בשנת 2020 התגלה כי קורדן לא תמיד נהג ברכב במהלך הצילומים, והמכונית נגררת לפעמים. קורדן הסביר כי היה צורך בגרירה בגלל בעיות בטיחות בקטעים שדורשים ריקודים או החלפת תחפושות. שיטה זו ננקטה בקטעים עם מייגן טריינור, מיגוס, קארדי בי, צ'אנס הראפר וג'סטין ביבר.
אורחים
הקטעים מתוכנית הלייט נייט הציגו אמנים כמו פול מקרטני, אדל, מיגוס, קרדי בי, מריה קארי, סלין דיון, ג'סטין ביבר, מדונה, ברונו מארס, בילי איליש, פו פייטרס, האחים ג'ונאס, ניק ג'ונאס, קולדפליי, ליידי גאגא, ג'ניפר לופז, קניה ווטס, בריטני ספירס, סטיבי וונדר, דמי לובאטו, אריאנה גרנדה, קייטי פרי, סלינה גומז, BTS, וואן דיירקשן, שון מנדס, הארי סטיילס, אד שירן, סיה, אלטון ג'ון, קארי אנדרווד ורד הוט צ'ילי פפרס, והם הפכו לפופולריים בערוץ היוטיוב של התוכנית. בינואר 2016 קטע מהתוכנית עם אדל צבר 42 מיליון צפיות ביוטיוב תוך חמישה ימים, מה שהפך אותו לסרטון הפופולרי ביותר שמקורו בתוכנית לייט מאז 2013. נכון לנובמבר 2020 צבר הקטע 227 מיליון צפיות.
ב-29 במרץ 2016 שידרה רשת CBS ספיישל עם אוסף של קטעי קארפול קריוקי בשעות צפיית השיא וכן קטע חדש עם ג'ניפר לופז. הספיישל זכה בפרס אמי לשנת 2016. הרד הוט צ'ילי פייפרס הופיעו בקטע מ-13 ביוני 2016. במהלך הצילומים הציל הזמר אנתוני קידיס את חייו של תינוק. מאוחר יותר אמר קידיס, "אישה יצאה מביתה, אוחזת בילד ואומרת 'התינוק שלי, התינוק שלי, התינוק שלי לא יכול לנשום!' כולנו רצנו מעבר לרחוב, האישה דחפה את התינוק לזרועותיי, התינוק לא נשם וחשבתי, 'אני אנסה לעשות החייאה קטנה לתינוק ממש מהר, לראות אם אוכל להשיג קצת אוויר לילד הזה.' ניסיתי לפתוח את הפה של התינוק, שהיה נעול. אז התחלתי לשפשף את הבטן, בועות יצאו מהפה, העיניים התגלגלו חזרה למקומן, האמבולנס הופיע ומסרתי את התינוק, שכבר נשם טוב, וחזרנו לקארפול קריוקי".
השפעה
ערוץ הטלוויזיה "ספייק TV" השיק תוכנית בהשראת הקטע, שהוקרן בבכורה ב-Apple TV ב-12 בינואר 2017. את התכנית, שנקראה Caraoke Showdown, הנחה קרייג רובינסון. הנוסעים ניסו לעמוד באתגרים שונים בסגנון קריוקי בזמן נסיעה ברכב.
הזמרת השוודית נאנה גרנוול הופיעה במלודיפסטיבלן בשנת 2020 עם שיר שכותרתו "קארפול קריוקי". מילות השיר מביעות את רצונה של הזמרת לשיר עם קורדן בתוכניתו.
התוכנית מבית Apple Music
בשנת 2016 הודיעה אפל מיוזיק כי תפיץ תוכנית טלוויזיה, המבוססת על הקטע של קורדן, ושמה Carpool Karaoke: The Series. הסדרה הוקרנה בבכורה ב-8 באוגוסט 2017, עם פרקים חדשים בכל יום רביעי, הזמינים למנויי Apple Music. היא חודשה לעונה שנייה בפברואר 2018 ולעונה שלישית ביולי 2019.
נור כיוף
נור כיוף (נולדה ב-24 באוגוסט 2001) היא כדורסלנית דרוזית-ישראלית המשחקת בקבוצת אליצור רמלה מליגת העל בכדורסל נשים. כיוף היא הדרוזית הראשונה ששיחקה אי פעם בנבחרת ישראל בכדורסל לנשים.
ביוגרפיה
נור נולדה וגדלה במשפחה דרוזית מעוספיה, בעלת גישה אוהדת לספורט שתמכה ותומכת בה לכל אורך הדרך. אביה סמיח הוא מזה שנים רבות מנהל מועדון הספורט והכדורסל של עוספיה. כבר בגיל 9 היא שיחקה בליגת הילדות, ובגיל 12 עברה למועדון עמק יזרעאל ושיחקה במשך כשנתיים בקבוצות הילדות והנערות. לאחר שנתיים נוספות, בשנת 2016 עברה לקבוצת מכבי חיפה, שם שיחקה בשנה הראשונה בקבוצות נערות ב' ו-א' ובשנה השנייה, בגיל 16, שיחקה בקבוצת הנשים בליגה הלאומית.
בעונת 2019-20 היא עלתה עם הקבוצה לליגת העל, אך מיד לאחר העלייה חתמה על חוזה עם קבוצת א.ס. רמת השרון. כיוף היא שחקנית הכדורסל הדרוזית הראשונה שמשחקת בליגת העל.
נבחרת ישראל
ב-9 פברואר 2023, עלתה כיוף לראשונה על הפרקט במדי נבחרת ישראל במשחק הניצחון על נבחרת שוודיה, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה, וקלעה את נקודותיה הראשונות בנבחרת ישראל.
נבחרת ישראל 3x3
במאי 2023 החלה לשחק בנבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3.
הלמוט האלר
הלמוט האלר (בגרמנית: Helmut Haller; 21 ביולי 1939 - 11 באוקטובר 2012 באאוגסבורג שבגרמניה) היה כדורגלן גרמני ששיחק באאוגסבורג, בבולוניה, ביובנטוס ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
האלר החל את הקריירה שלו בBC אאוגסבורג כנער, ועלה לבוגרים בשנת 1957. בשנת 1962 עבר האלר לשחק בבולוניה האיטלקית ששילמה עבורו 750 אלף מארק גרמני. בבולוניה האלר שיחק שש עונות, בהן הבקיע 48 שערים ב-180 הופעות. בעונת 1963/64 זכה האלר עם בולוניה באליפות הסרייה א', בזכות הפרש שערים טוב יותר משל הסגנית אינטר מילאנו. הצלחתו של האלר בבולוניה גררה התעניינות ממועדונים גדולים יותר, ובשנת 1968 חתם האלר ביובנטוס. במועדון זה האלר העביר את התקופה הטובה ביותר בקריירת המועדונים שלו. בעונת 1970/81 הגיע האלר עם יובנטוס לגמר גביע ערי הירידים, שם הפסידה הקבוצה ללידס יונייטד בצמד מפגשים בגין שערי חוץ. בעונת 1971/72 האלר ויובנטוס זכו באליפות הסרייה א' בפער של נקודה אחת מהסגנית מילאן והשלישית טורינו. בעונת 1972/73 שוב זכה האלר עם יובנטוס באליפות, בפער של נקודה אחת ממילאן, אבל הפסיד עם הקבוצה בגמר הגביע האיטלקי למילאן, ובגמר גביע אירופה לאלופות לאייאקס אמסטרדם בתוצאה 1-0. בגמר זה נכנס האלר כמחליף בדקה ה-49 במקומו של רוברטו בטגה. בתום עונת 1972/73 עזב האלר את יובנטוס לאחר שצבר 116 הופעות והבקיע 21 שערים, וחזר לקבוצת נעוריו אאוגסבורג, שהפכה להיות קבוצה מאוחדת של BC אאוגסבורג ו-TSV שוואבן. בעונה הראשונה של האלר בבכורה המחודשת, זכה האלר באליפות הליגה המחוזית הדרומית, אך הקבוצה לא עלתה מאחר שטניס בורוסיה ברלין ששיחקה בליגה מחוזית אחרת צברה נקודה אחת יותר. בתום עונת 1978/79 פרש האלר ממשחק פעיל, ועסק לתקופות מסוימות באימון קבוצות חובבים, ואף העביר תקופה באימון אאוגסבורג.
קריירה בינלאומית
האלר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1958. בשנת 1962 השתתף האלר עם הנבחרת במונדיאל 1962, שם הודחה הנבחרת ברבע הגמר מול נבחרת יוגוסלביה. האלר השתתף גם במונדיאל 1966, שם הבקיע צמדים בשלב הבתים מול נבחרת שווייץ וברבע הגמר מול נבחרת אורוגוואי. האלר כבש את השער הראשון בחצי הגמר מול נבחרת ברית המועצות, בו ניצחה גרמניה המערבית בתוצאה 2-1. במשחק הגמר הבקיע האלר את שער היתרון הזמני לנבחרת גרמניה המערבית מול נבחרת אנגליה, בדרך לתיקו 2-2 בתום 90 דקות. בהארכה האנגלים ניצחו 4-2 וזכו במונדיאל. האלר סיים את מונדיאל 1966 כסגן מלך השערים עם שש הבקעות, כשרק אאוסביו הבקיע יותר, תשעה שערים. האלר השתתף גם במונדיאל 1970 אך שיחק רק במשחק שלב הבתים מול נבחרת מרוקו, והוחלף במחצית על ידי יורגן גרבובסקי. האלר לא שיחק יותר באותו מונדיאל בגין פציעה, ולאחר מונדיאל זה פרש מהנבחרת, לאחר שהבקיע 13 שערים ב-33 הופעות.
חיים אישיים
האלר סבל בשנת 2006 התקף לב חריף, אך החלים ממנו. בהמשך סבל מדמנציה וממחלת פרקינסון. האלר נפטר באוקטובר 2012, כאשר היה נשוי בפעם השלישית, לאישה הצעירה ממנו ב-43 שנים, והותיר שני בנים ובת.
האלר היה דודו של הכדורגלן כריסטיאן הוכשטטר, שהעביר קריירה ארוכה בבורוסיה מנשנגלדבך ושיחק גם בנבחרת גרמניה המערבית.
תארים
עם בולוניה:
עם יובנטוס:
עם אאוגסבורג:
לוליטה (ספר)
לוליטה (באנגלית: Lolita) הוא ספרו הידוע ביותר של הסופר הרוסי ולדימיר נבוקוב, שכתב באנגלית בעת שגר בארצות הברית. הספר שיצא לאור ב־1955 הוא מן היצירות האהובות והמוערכות ביותר בספרות העולמית, בשל סגנונו הווירטואוזי של נבוקוב ותעוזתו הרבה של הנושא הקשה שבו עוסק הספר – אהבתו הפדופילית של גבר מבוגר לילדה בת 12. הספר הוא מעין רומן בלשי במהופך - מתחילתו ידוע לנו כי המספר יושב במעצר לקראת משפט בעוון רצח, ועל הקורא לנסות ולגלות את זהותו של הנרצח. נבוקוב טוען כי "לוליטה אינו מלמד לקח כלשהו" משום שסיפורת בשבילו היא "עונג אסתטי" בלבד.
זהו הספר הנמכר ביותר בשפה הרוסית, עם יותר מ-50 מיליון עותקים שנמכרו.
עלילה
"לוליטה" או "וידויו של זכר לבן מאולמן" - זכרונותיו של הומברט הומברט, חשוד ברצח שנפטר מקריש דם בליבו ימים ספורים לפני תחילת משפטו. הומברט, בעל פאראפיליה ליחסי מין עם קטינות, הוא פדופיל בסוף שנות השלושים שלו המהגר מאירופה לארצות הברית ושוכר חדר בביתן של שרלוט הייז ובתה בת ה-12, דולורס (המכונה "לוליטה"), אשר בה הוא מאוהב.
שרלוט מתאהבת בו, וכאשר לוליטה שוהה במחנה קיץ שרלוט מעמידה אותו בפני אולטימטום - לבוא עמה בקשר רומנטי או לעזוב את החדר המושכר. הומברט, החרד לאבד את אהובתו הקטינה, נענה להצעה וכעבור זמן קצר נישא לשרלוט. אחרי זמן לא רב מגלה שרלוט את יומנו הסודי של הומברט, בו מתוארת אהבתו ללוליטה. נסערת מהגילוי, שרלוט יוצאת מהבית בחופזה ונהרגת בתאונת דרכים.
הומברט נוסע לאסוף את לוליטה ממחנה הקיץ, תוך שהוא מסתיר ממנה את הידיעה שאמה נהרגה. בלילה הראשון לשהותם בדרכים הוא מנסה להרדים אותה בעזרת כדור שינה ולבצע בה מעשים מגונים בזמן היותה שקועה בשינה ולא מודעת למתרחש סביבה, אך השפעת הכדור חלשה מדי והוא לא מצליח לבצע את זממו. עם זאת, בבוקרו של אותו הלילה, לוליטה בעצמה יוזמת עמו פעילות מינית אף על פי שהיא עצמה אינה מכירה את הנושא לעומקו. יחסיהם אינם מתנהלים על מי מנוחות, לוליטה נתונה למצבי רוח ומקניטה אותו, אך חוזרת לחיקו בכל פעם. "אתם מבינים," הוא כותב, "לא היה לה מקום אחר שאליו יכולה הייתה ללכת". מכאן, הומברט נוטל את הילדה למסע ארוך ברחבי ארצות הברית, כשהם חיים כזוג ומקיימים יחסי מין.
בסופו של דבר, מתיישבים השניים בניו אינגלנד, אך כשהומברט חש כי לוליטה מתרחקת ממנו, הוא יוצא עמה שוב למסע. זמן לא רב אחרי תחילת המסע, כאשר הומברט נופל למשכב, לוליטה נמלטת מחיקו ונעלמת. שנים אחרי כן, כאשר נואש מלמצוא אותה, מקבל הומברט מכתב מלוליטה. הוא מגיע זועם לבקרה, אך מגלה כי היא נשואה והרה ללדת וכי לבעלה אין קשר להימלטותה שנים לפני כן. לוליטה מספרת להומברט כי נמלטה עם מאהב מסתורי בשם קלייר קווילטי, המכונה "קיו", שאף הוא פדופיל כמותו. הומברט נוסע לחפש את קווילטי שלקח ממנו את אהובתו, מתעמת עמו ולבסוף הורג אותו. אחרי כתיבת זכרונותיו ופטירתו של הומברט, מתה גם לוליטה לאחר שילדה בת מתה בחג המולד של 1952. שני האירועים הללו אינם מופיעים בטקסט שכתב הומברט, אלא בהקדמה, אותה כתב כביכול חברו של עורך דינו של הומברט לאחר מותו.
סגנונו של הספר
"לוליטה" מסופר כמעט כולו, לבד מהקדמה קצרה, על ידי הומברט עצמו, הפונה ישירות אל הקורא, חבר המושבעים שלו, כדי שישמע את וידויו על חטאיו ופשעיו. ליתר דיוק, הוא מנצל את הקורא ואת אמתלת הווידוי, כדי לשוב ולהתהולל בזיכרון אהבתו ללוליטה ובמערכת היחסים יוצאת הדופן שלהם.
נבוקוב נוקט כאן צעד נועז במיוחד. הומברט הוא בעליל אדם בלתי שפוי, כוזב עד כלות, אגואיסטי, מתנשא, יומרני ועלוב, פדופיל חסר מצפון וכאמור, רוצח. אהבתו הגדולה ללוליטה, כפי שאף הוא מבין בסוף הספר, אינה אלא "חטא עקר ואנוכי". ובכל זאת, העובדה שהסיפור מסופר מפיו של הומברט, הופכת אותנו כמעט בהכרח שבויים בידיו, מזדהים בעל כורחנו עם תפישתו המעוותת את העולם. במילים אחרות, נבוקוב מציב אותנו במקום שבו הוא עצמו נמצא - מזדהים עם גיבור העלילה ותחושותיו, ומתעבים אותו בו זמנית על מעשיו. אנו מביטים דרך עיניו כגיבור המניע את העלילה, ובו זמנית גם כבובה חסרת אונים.
הומברט של נבוקוב הוא מומחה לכל דבר. הוא מבין בספרות ואמנות, שירה ותרבות, אנגלית וצרפתית. הוא מחווה דעה על כל דבר שעיניו רואות, אף כי תמיד מאותה נקודת מבט של זלזול חסר אונים. כיאה לדיכוטומיה הבסיסית באישיותו, הומברט מזלזל בכל דבר "אמריקני" המנוגד לאמונתו ודרך החיים שלו, אך בכל זאת מאוהב בלוליטה, שהיא ילדה אמריקנית עם שם אמריקני (דולורס הייז), וחווה את אמריקה באמצעות מסע אובססיבי לאורכה ולרוחבה.
הומברט אינו מסוגל לחוות רגש אמיתי למעט יחסיו עם הילדה. יחסיו עם אנשים אחרים שטחיים ועקרים. רומן הנעורים שכביכול הותיר בו את חותמו כך ש"קובע" לחשוק בילדות, הוא שקר בוטה, אלוזיה ספרותית מורכבת ל"אנבל לי" של אדגר אלן פו ולא יותר. "אנבל לי" שלו כוזבת כמו כל מערכות היחסים שלו עם בני אדם אחרים. עולם הרגש שלו בדוי. הוא מבחין בכל פגם חיצוני, אך עיוור לחלוטין לכל דבר המתרחש בפנים. הוא מהלל לאורך כל הספר את אהבתו הגדולה ללוליטה, והדבר אינו מונע ממנו לאנוס אותה לאורך שנים ולהחריב את תומתה ואת חייה. הומברט מרבה להשתעשע במשחקי מילים ולשון, חידות, אנגרמות, ציטוטים, אזכורים ואלוזיות, אך אינו מצליח להבחין בלוליטה שאינה מעוניינת בו וחומקת מתחת לאפו.
בקריאה שנייה של הספר, הופך הרומן למעשה תשבץ גדול, מעין משחק מילים ומטפורות רחב היקף, שהקורא, פטור מהעול שבמעקב אחרי העלילה, יכול להשתעשע בו לכל אורך הספר. הסימן לכך ניתן כבר באזכור ב"הקדמה" של הד"ר ג'ון ריי הבן ל"ויויאן דרקבלום" (שיכול אותיות של ולדימיר נבוקוב) והד"ר בלאנש שוורצמן (לבן/שחור בצרפתית ובגרמנית).
דמות ה"משחק" העיקרית בסיפור היא קלייר "קיו" קווילטי, האיש ש"שדד" את לוליטה מהומברט. בקריאה שנייה, אפשר להבין על נקלה כי קווילטי הוא כפילו הרוחני וצילו של הומברט (אם כי לוליטה עצמה מספרת להומברט שקווילטי הוא עצמו פדופיל). הוא נולד שנה אחריו, באושן סיטי (עיר הים), הרבה לנסוע ברחבי ארצות הברית וכמו הומברט, אף הוא חובב "נימפות קטינות" ידוע. "יש עונג במסתורין השקוף למחצה", אומר הומברט ומפזר לכל אורך הספר רמזים מעודנים יותר ופחות לקווילטי, ההופך בקריאה נוספת מדמות המופיעה רק בסופו לצילו המתמיד של הומברט.
אחד ההיבטים המרתקים ב"לוליטה" הוא השליטה של נבוקוב במכמני השפה האנגלית על כל רבדיה, משפת סלנג אמריקני טיפוסי של שנות החמישים בארצות הברית, ועד השפה הגבוהה והמורכבת של פרופסור לספרות חובב צרפתית. העושר אינו רק לשוני, הוא גם צלילי. הפתיחה המפורסמת של הספר היא: תרגום (שטיינהרט, ברוח נבוקוב):
משחק הלשון, תרתי משמע, הוא בצלילי השם לוליטה: תחילה ה-ל' ואחר כך הט'. זוהי אחת הדוגמאות הקלאסיות לשימוש במצלול בכתיבת פרוזה.
הוצאת הספר
נבוקוב החל לכתוב את "לוליטה" בשנת 1950 תחת הכותרת הזמנית "הממלכה שליד הים" (אלוזיה לשיר "אנבל לי" של אדגר אלן פו, המשחק תפקיד בספר). הוא השלים את העבודה בדצמבר 1953. אחרי שחמישה מו"לים בארצות הברית (ויקינג, סימון ושוסטר, ניו-דיירקשנס, פרר, סטראוס ודבלדיי) דחו את הרומן מפחד שייתבעו על הוצאת דברי תועבה (הרי שבספר תיאורים של יחסי מין בהשתתפות קטינה, ודבר זה עלול היה להתפרש כפורנוגרפיית ילדים), שלח נבוקוב את הספר לסוכנו באירופה, דוסיה ארגז. מוריס ז'ירודיה מ"אולימפיה פרס", הוצאה שהתמחתה בעיקר בספרות פורנוגרפית, הסכים לפרסם את הספר בעקבות פניית סוכנו של נבוקוב והספר פורסם בפריז ב-15 בספטמבר 1955, וזאת למרות העובדה שדמותה של לוליטה המקיימת יחסי מין עם הומברט היא קטינה.
מערכת היחסים בין נבוקוב למוציא לאור הייתה מעורערת מראשיתה. ז'ירודיה סירב לבקשתו של נבוקוב לעיין בהגהות העמודים ומיהר להוציא את הספר במועד לעונת התיירות, כך שהספר יצא זרוע ומהול שגיאות כתיב. במהלך השנתיים שחלפו אחר פרסומו, זכה "לוליטה" להכרה בינלאומית ותורגם לדנית ולשוודית, עם הצעות לתרגום לאיטלקית, גרמנית, הולנדית וצרפתית. המאמצים של נבוקוב למצוא מו"ל אמריקני נכשלו בשלב זה, בעיקר בגלל דרישות התמלוגים הגבוהות של ז'ירודיה.
לבסוף, החליטה הוצאת "ג. פ. פוטנאם" להסכים לתנאיו של ז'ירודיה והספר יצא לאור בארצות הברית ב-18 באוגוסט 1958, על בסיס תיקוניו של נבוקוב למהדורת אולימפיה וכן תוספות ושינויים נוספים שערך. הספר הפך ללהיט מיידי, למרות ואולי בגלל הסערה ה"מוסרית" סביבו ושהה שישה חודשים בראש רשימת רבי המכר בארצות הברית.
לוליטה בעברית
ב-1972 פרסם הזמר אבנר גדסי את השיר "לוליטה" מתוך אלבומו הראשון שיצא באותה שנה ונקרא על שמו. השיר נכתב בעקבות ספרו של נבוקוב ובשל תוכנו נפסל לשידור והותר להשמעה רק שנים לאחר מכן.