cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספרות הילדים של לאה גולדברג
כתיבתה הלירית של גולדברג נתפסה במשך שנים כפשטנית, ככזאת המחזיקה בעמדה נאיבית לעומת כתיבתם של שאר חברי חבורת "יחדיו". עמדה נאיבית זו הייתה נדירה לתקופתה. חוקר הספרות אריאל הירשפלד טען שעמדה נאיבית זו קשורה בטראומה שחוותה במהלך ילדותה: בזמן מלחמת העולם הראשונה ברחה גולדברג עם משפחתה מקובנה לפנים רוסיה, ובחזרתם לקובנה נעצר אביה בחשד שהוא קומוניסט. במהלך מעצרו עונה, עד שחווה התמוטטות נפשית, שהרחיקה אותו ממשפחתו. מבחינת גולדברג הילדה, כותב הירשפלד, הייתה זו טראומה של ממש. איבוד דמות האב, והקפיצה המיידית מן הילדות לבגרות הן התוצאות הישירות של טראומה זו, כשלמעשה העמדה הנאיבית שנוקטת גולדברג בכתיבתה היא לטענת הירשפלד הגישור על הפער שנוצר. לדבריו, ״על רקע המשבר הזה ועל רקע הפתרון הפואטי־פסיכי שנבנה עליו, מובנת הנטייה הנאיבית של גולדברג, אבל בעיקר – מוחשת עד כמה היא כרוכה באבל, בהבלגה ובהגלדה״. מרחב הגישור הנאיבי כביכול בכתיבה של גולדברג הוא שעשה את כתיבה לילדים, לדברי הירשפלד, נגישה יותר – בעוד שלמעשה, מדובר במנגנון שאינו פשטני או נאיבי כלל, המייצר את תפיסת המציאות הפסיכו-פואטית, ואת הכּנות של גולדברג.
ייחודה של גולדברג בכתיבתה לילדים
כתיבתה של גולדברג לילדים הפכה נכס צאן ברזל והתבלטה מעל לכתיבתם של שאר חברי חבורת "יחדיו", עד ימינו. זאת בזכות גישתה לכתיבה עבור ילדים ונוער. חוקרת ספרות הילדים יעל דר מציינת שבתקופה שבה העמידה גולדברג את עיקר כתיבתה לילדים – מסוף שנות השלושים עד שנות החמישים של המאה העשרים – נכתבו ספרי הילדים בשפה שנועדה להוות את הבסיס לשפה ״הצברית״ החדשה שתתפתח בארץ ישראל. כתיבתה של גולדברג, לעומת כתיבתם של חברי ״יחדיו״ האחרים, הייתה פשוטה יותר וקלה יותר להבנה – כך שעד ימינו יכולים ילדים לקרוא בקלות ולהבין את סיפורה ואת שיריה. דר מציגה סיבה נוספת להפיכה של גולדברג לסופרת ילדים מוּכּרת ואהובה כל כך: לפי תפיסתה, גולדברג מציבה את עצמה בכתיבתה לילדים מהחוץ – היא אינה תובעת מקוראיה את החיבה שהיא מרעיפה עליהם. ניתן לראות זאת בדימוי שבחרה גולדברג לעצמה כ״דודה של שום איש״ (מתוך הספר ידידַי מרחוב ארנון), וכן בפירוש שמעניקה דר לשירה של גולדברג ״הירח הצהוב״ (מתוך מה עושות האיילות): היא מדמה את גולדברג לירח, מציבה אותה כצופה מהצד על הילדים; לא דמות האם החמה והמכילה, אלא דמות הצופה המעוניינת בטובתם. מתוך כך – נוצרה השפה האלמותית של ספרות הילדים שלה.
כתיבתה העיונית של לאה גולדברג על אודות ספרות הילדים
במהלך השנים פרסמה גולדברג מאמרים תאורטיים רבים בנוגע לספרות ילדים, שאותם חקרה לאה חובב וכינסה בספר בין סופר ילדים לקוראיו. חובב מחלקת את האזכורים של גולדברג לספרות הילדים על פי קטגוריות שונות של התייחסות – מאמרים פרגמטיים, מאמרי ביקורת פרקטית, אזכורים כלליים בתוך מאמריה התאורטיים האחרים, הערות והארות בתוך רשימות ויצירות לילדים שפרסמה וראיונות. מתוך קטגוריות אלו מנסה חובב לדלות קו אחיד שיאגד את ספרות הילדים של גולדברג מבחינה תאורטית פרגמטית, אך אין היא מצליחה לחלוטין. המאמרים בנוגע לספרות הילדים אצל גולדברג מאופיינים בפלואידיות מסוימת ובהכרעות שלאו דווקא מתקבלות. באחד ממאמריה, ״הבחינה הספרותית של ספרות הילדים״ שהוא גם המאמר הפרגמטי הגדול ביותר בנוגע לספרות ילדים שכתבה, טוענת גולדברג שספרות ילדים מוגדרת בהכרח כספרות המותאמת בתוכן ובסגנון להבנתם של ילדים "מגיל 5 עד 13 בערך". מצד שני, באותו מאמר היא מציגה את התהליך שבו ז'אנרים שלא יועדו במקור לילדים, "נכבשים" על ידיהם והופכים לתת-ז'אנר לגיטימי בספרות המיועדת עבורם. המשל, לדוגמה, הוא ז'אנר שעבר את התהליך הזה ממש: ז'אנר שבמקור לא נוצר עבור ילדים אך הקריאה שלהם בו כבשה אותו לצרכיהם ואפשרה נדידה שלו מספרות מבוגרים אל ספרות ילדים. היא גם משנה במהלך השנים את הגילים אליהם היא מתייחסת כגילי ילדים בספרות.
ספרות הילדים ככלי להשגת מטרות לאומיות
ההשפעה של הספרות הרוסית על גולדברג, זאת הנובעת בין היתר משנות ילדותה שלה ברוסיה ומתבטאת בין השאר באזכוריו הרבים של סופר הילדים הרוסי קוֹרנֵיי צ'וּקוֹבסקי בכתביה – כאילו מתפוגגת אל מול הפלואידיות שהיא עצמה מעניקה לספרות הילדים. הספרות מותאמת אמנם לילדים עצמם, אך אינה נענית לחוקים קבועים וחקוקים בסלע כפי שהיה נהוג ברוסיה בצעירותה, שם ועדות ספרותיות מקצועיות קבעו כללים לכתיבה של ספרות ילדים. גולדברג עשתה שימוש בכוחה של הספרות כדי לתווך לילדים את המציאות בה הם חיים. כך בספרה ידידי מרחוב ארנון ניתן לראות בסיפור השלישי את יונה, הילדה מהמעברה ואת אורי מרחוב ארנון מקיימים ביניהם קשר של גילויים המוביל בסופו של דבר להקלה בקשיי הקליטה של יונה, הגם שאין זו קליטה מוחלטת (היות שיונה נותרת היתומה מהמעברה, בעוד המציאות של ילדי השמנת נותרת ללא פגע). לעומת זאת, הקשר הנרקם ביניהם, הנמצא במוקד הסיפור, הוא האופטימיות הפרגמטית המאופיינת לילדים ומכינה אותם למציאות החיים החדשה הצפויה להירקם סביבם. יעל דר מציינת כי רוב כתביה של גולדברג לילדים נוגעים לילדים ולדמויות בהתיישבות העובדת. כך, למעשה, נרתמה גולדברג לקו הלאומי המקובל – שבו ה״צבר״, הילד שבקיבוץ, הוא היחיד שברשותו גישה אל הילדות המאושרת האמיתית, זאת אף על פי שגולדברג עצמה הייתה עירונית. ספרות כזאת יוצרת את התדמית הלאומית הרצויה של דורה. סיפורה דירה להשכיר, על פי פרשנות מסוימת, מציג פן דידקטי נוסף של ספרות הילדים בארץ, פן המנסה לעורר את התפיסה הלאומית הכוללנית של ארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה, כהכנה לקראת קליטתם של יהודי התפוצות. כך, למעשה, גולדברג מנסה לכונן ישראליות לאומית חדשה באמצעות שימוש במוטיב הקיבוצי הקיים והכנסה של מוטיבים חדשים נוספים המעודדים הכללה של לאומיות ישראלית חדשה.
היבטים פסיכולוגיים בספרות הילדים
מספרות הילדים של גולדברג עולים הכבוד וההערכה שהיא חשה כלפי ההיבטים הפסיכולוגיים של ספרות זו. עינת יקיר הציגה את הרטוריקה של גולדברג כרטוריקה של חוסר אל מילוי: גולדברג מבטאת את העצב הקיים בעולם גם בסיפוריה שלה, ומציגה גם את האפשרות לשיפור המצב. עם זאת, הרטוריקה חסרה. תמיד יש שמץ של עצב בסיפורים, כפי שניתן לראות מהציטוט "חזרתי הביתה ובליבי שמחה, שמחה רבה מאוד וצער מעט – רק טיפ־טיפה" (מתוך ניסים ונפלאות). הכבוד שלה אל הילדים, במקרה הזה, בא לידי ביטוי בהצגת העולם כפי שהיא תופסת את האמת שבו – הספרות אין מטרתה "לכבס" עבור הילדים את המציאות לכדי פיסות הניתנות לעיכול קל, אלא פיסות המסייעות להבנת המציאות האנושית שמסביבם.
אחד הספרים הבולטים לילדים מאת לאה גולדברג, מתוך התפיסה הפסיכולוגית של וידוע המציאות לילדים וכן כספר הקרוב ביותר לכאורה לחייה במציאות, הוא ידידי מרחוב ארנון. גולדברג חייתה עם אמה ברחוב ארנון מס' 15 בתל אביב, ובהקדמה לספר היא כותבת: "[ב]ספר זה יש הרבה מאד דברים שבאמת היו באמת. [...] גם ידידיי הקטנים מרחוב ארנון כולם היו במציאות. והיינו ידידים". היא מכניסה את הקוראים אל חייה ומעניקה להם את היכולת להכיר את הפרסונה הביוגרפית שלה בצורה שהיא אולי אינטימית יותר מכל שיר פרי עטה המופנה למבוגרים. רבים רואים בתיאורה את עצמה כ"דודה של שום איש" (בספר נסים ונפלאות) תיאור שבדיעבד מציג את חייה כרווקה ערירית. ניתן להניח שלא רק מתוך הערכה לכוחה של הספרות להכיר לילדים את המציאות סביבם, אלא גם מתוך הערכה עצומה וכבוד אדיר לילדים עצמם, היא נותנת להם את הגישה אל חייה האישיים כמעין מפתח להיכרות איתה.
אליפות איטליה בכדורגל 1907
אליפות איטליה בכדורגל 1907 הייתה העונה העשירית של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-13 בינואר 1907 והסתיימו ב-27 באפריל 1907.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
מילאן זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בתחרות השתתפו 6 קבוצות.
בשלב ראשון נקבעו מנצחי האזורים (בשיטת משחק בית ומשחק חוץ):
שדרות בן ציון
שדרות בן ציון הוא שמה של שדרה בעיר תל אביב הקרויה על שמו של ש. בן-ציון, שם העט של שמחה אלתר גוטמן, סופר ומתרגם עברי.
מבנה
השדרה נמשכת מכיכר הבימה, בפינת רחוב אחד העם ושדרות תרס"ט, עד כיכר מיכאל'ס בפינת רחוב המלך ג'ורג'. בהמשך ישיר לשדרות בן ציון מערבה לרחוב המלך ג'ורג' נמשך רחוב בוגרשוב עד הים. שדרות בן ציון הן הגבול הצפוני של רובע לב תל אביב.
לאחר היבחרו של רון חולדאי לראש עיריית תל אביב בשנת 1998, החלו בשיפוץ שדרות העיר ובהן שדרות בן ציון. השדרות התמלאו בעצים, פרחים, דשא וספסלים. סומנו שבילי אופניים ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב. עקב כך נגרמה עלייה במחירים ובביקוש לבתי מגורים ומשרדים לאורך השדרה.
שדרות בן ציון מתחילות ברחוב המלך ג'ורג' ומסתיימות ברחוב אחד העם. בין השאר הן תוחמות את רחוב מלצ'ט ורחוב ורבורג.
ניצחון הרצון
ניצחון הרצון  (בגרמנית: Triumph des Willens) הוא סרט שהופק בגרמניה הנאצית כסרט דוקומנטרי שהיווה חלק מהתעמולה הנאצית. הסרט הופק על ידי הבמאית הגרמנייה לני ריפנשטאהל והוא מתעד את המפלגה הנאצית בשנת 1934 עת שערכה קונגרס בנירנברג. הסרט מציג את המצעדים שנערכו במהלך הקונגרס לצלילי מוזיקה של ריכרד וגנר, וכן את הנאומים של מנהיגי המפלגה הנאצית - בעיקר נאומיו של אדולף היטלר. הסרט מומן על ידי היטלר, שהיה אחד המפיקים של הסרט. הנושא שבבסיס הסרט הוא עלייתה של גרמניה הנאצית ככוח עולמי, כאשר היטלר הוא המשיח והמושיע של גרמניה.
הסרט, שהופץ בשנת 1935, הפך לסמל לסרטי תעמולה בהיסטוריה של הקולנוע. הטכניקות בהן השתמשה ריפנשטאהל, כגון השימוש בעדשות שאיפשרו את עיוות הפרספקטיבה ובתצלומי אוויר, היו מקוריות וייחודיות ונחשבו פורצות דרך לזמנן. ריפנשטאהל זכתה במספר פרסים בגין הסרט (בגרמניה, כמובן, אך גם בארצות הברית, בצרפת ובשוודיה). הסרט השפיע על מספר רב של סרטים ועדיין משפיע על יוצרי סרטים.
עלילת הסרט
ניצחון הרצון היה סרט אשר, לדברי מפיקיו, נועד להיעשות על ידי נאצים, להיות עבור נאצים, ולתאר את הנאציזם. הסרט מתחיל במבוא - דברי ההסבר (דברי רקע) היחידים הנאמרים בסרט. על קיר אבן מופיע הכיתוב "ב-5 בספטמבר 1934 - 20 שנה לאחר פרוץ מלחמת העולם, 16 שנים לאחר תחילת סבלנו [חוזה ורסאי], 19 חודשים לאחר תחילת הרנסאנס הגרמני, אדולף היטלר טס לנירנברג לראות את שורות מאמיניו הנאמנים".
יום 1
הסרט מתחיל בתצלום של העננים מעל העיר נירנברג, ולאט לאט יורדת המצלמה דרך העננים ומראה את ההמונים המתכנסים מתחת. ניתן לראות את צל מטוסו של היטלר על הקרקע (הסצנה צולמה ממטוס אחר), וכן את הצועדים על הקרקע. ברקע מושמעת יצירה של ריכארד ואגנר - "אמני השירה מנירנברג" ("Die Meistersinger von Nürnberg") ובהמשך הופכת המנגינה ל"שיר הורסט וסל" ("Horst Wessel Lied") שהיה המנון המפלגה הנאצית. עם הגעת המטוס לנמל התעופה של נירנברג ניתן לראות את היטלר יוצא מהמטוס אל עבר הקהל המריע, ומשם נוסע אל תוך העיר.
יום 2
היום השני של הסרט מתחיל בתצלומים של אנשים העומדים ומחכים לפתיחת הקונגרס של המפלגה הנאצית, ובתמונות של ראשי המפלגה המגיעים לארנת לויטפולד. הסצנה הבאה היא סצנת הפתיחה בה מכריז רודולף הס על פתיחת הקונגרס. המצלמה מראה את ראשי המפלגה, והסרט מציג בהרחבה את נאומי הפתיחה של יוזף גבלס, אלפרד רוזנברג, הנס פרנק, פריץ טודט, רוברט ליי ויוליוס שטרייכר. הסצנה הבאה מתארת התכנסות של הרייכסארבייטסדינסט (כוחות העבודה) עושים תרגילי סדר בעודם נושאים אתי חפירה. היטלר נושא נאום על חשיבותה של העבודה ומודה לכוחות העבודה על עזרתם בבניינה של גרמניה. היום מסתיים בתהלוכת לפידים של האס אה.
יום 3
היום השלישי מתאר את עצרת הנוער ההיטלראי במגרש המסדרים. המצלמה עוקבת אחרי ראשי המפלגה המגיעים לעצרת, ובראשם היטלר ובאלדור פון שיראך, ראש הנוער ההיטלראי. היטלר נושא נאום לבני הנוער ומתאר להם כיצד הם צריכים להקשיח את עצמם לשם העלאת קורבנות למען המולדת. לאחר מכן נערכת תהלוכה של הוורמאכט הכוללת פרשים וכלי רכב משוריינים. בסוף היום השלישי נושא היטלר נאום לאור לפידים לחברי המפלגה הזוטרים, בטקס להנצחת שנה לעליית הנאצים לשלטון וההתמזגות של המדינה הגרמנית והמפלגה הנאצית לישות אחת.
יום 4
היום הרביעי הוא שיאו של הסרט. ביום זה היטלר, ולצדו היינריך הימלר מנהיג האס אס וויקטור לוצה מנהיג האס אה, עוברים על פני מסדר של 150,000 אנשי אס אה ואס אס ומניחים זר על אנדרטה לזכר החללים הגרמניים במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היטלר נושא נאום בו הוא מתאר את ליל הסכינים הארוכות שאירע חודש קודם לכן, לוצה מכריז על נאמנותו של האס אה להיטלר ולשלטונו, והיטלר סולח לאס אה על ניסיון ההפיכה כביכול שתכנן מנהיגם הקודם ארנסט רהם.
בסצנה הבאה היטלר סוקר יחידות נאציות, תוך שהוא מחזיק את "דגל הדם" - הדגל שנישא על ידי הנאצים בפוטש מרתף הבירה ומוכתם בדם הנאצים שנפלו חלל באותו היום; היטלר "מקדש" את דגלי היחידות על ידי נגיעה בהם עם דגל הדם. התהלוכה צועדת לפני "כנסיית הבתולה" של נירנברג, והיטלר נושא את נאום הסיכום של העצרת, ובסוף הנאום מצדיע הקהל להיטלר במועל יד. הסרט מסתיים בכך שהקהל שר את "שירו של הורסט וסל" והמצלמה מתמקדת בדגל צלב הקרס.
הפקת הסרט
הסרט הופק על פי הזמנתו של היטלר, אשר רצה לעשות סרט על קונגרס המפלגה בנירנברג. היטלר רצה שריפנשטאהל תפיק ותביים את הסרט בעקבות צפייה בסרטה "הלילה הכחול" משנת 1932 שממנו התרשם עמוקות. ריפנשטאהל טענה בראיונות מאוחרים שהיא לא רצתה להפיק את הסרט מאחר שלא ידעה כיצד מאורגנת המפלגה הנאצית ומה עליה להציג, בייחוד לאור העובדה שמעולם לא עשתה סרטים דוקומנטריים, אולם לפי עדויות אחרות היא הייתה נלהבת ליצור סרט אמנותי יותר שיצליח בקופות ויפאר את המפלגה הנאצית. היטלר שכנע אותה שרק היא תוכל להציג את המפלגה הנאצית בצורה אמנותית, שכן הוא רצה סרט שיעניין קהל שלא מתעניין בפוליטיקה.
ריפנשטאהל הסכימה בסופו של דבר לעשות סרט שנקרא "ניצחון האמונה" (Der Sieg des Glaubens) אולם היו לה רק ימים מעטים לצלמו. היטלר לא אהב את המוצר המוגמר, והסרט זכה להצלחה מועטה בבתי הקולנוע ואף הביך את ראשי המפלגה הנאצית מאחר שארנסט רהם, המנהיג הנאצי שהופיע במרבית סצנות הסרט, הוצא להורג זמן קצר לאחר הפצת הסרט.
טכניקות קולנועיות
בניגוד לסרט הקודם שצילמה עבור המפלגה הנאצית, הפעם ניתנו לריפנשטאהל תקציבים כמעט בלתי מוגבלים ועזרה רבה מראשי המפלגה שהתאימו את כנס המפלגה ללוח הזמנים של ריפנשטאהל. ריפנשטאהל השתמשה בצוות צילום עצום וכמעט חסר תקדים באותה עת, שכלל 172 אנשי צוות מהם 36 צלמים ו-30 מצלמות. אנשי הצוות התלבשו במדי האס אה על מנת שישתלבו בצילומים.
ריפנשטאהל השתמשה בטכניקות צילום חדשניות על מנת ליצור אשליות ולעזור להפוך את הסרט לסרט תעמולה ולא סרט תעודי. את העצרות צילמה על עמוד מאחורי בימות הנאומים על מנת לעורר אשליה שישנם הרבה יותר אנשים (אף שהיו מאות אלפי "ניצבים" חברי אס אה ואס אס בסרט) וכן אשליות של גודל. היא השתמשה בעדשות מיוחדות על מנת ליצור תמונות מעוותות, וכן חפרה בורות מתחת בימת הנאומים ובהם עמדו הצלמים על מנת להעצים את הנואמים וליצור אשליות של גובה ולהרשים את הצופים.
מאחר שהיו רק 200 ימים בין הצילומים לבכורה, נראה שריפנשטאהל עשתה לילות כימים על מנת להשלים את הפיכת 61 השעות המצולמות לסרט של שעתיים.
בין הטכניקות החדשניות והיצירתיות לזמנן, בהן השתמשה ריפנשטאהל:
תמות (התזות בבסיס הסרט)
הסרט ידוע לשמצה בהיותו סרט תעמולתי המשתמש באמצעים אמנותיים על מנת לעוות את מחשבותיו של הצופה ולנסות לגרום לו להעריץ את גיבורי הסרט. הסרט מתמקד בהיטלר, שגיבש את כוחו המוחלט בעקבות מותו של הנשיא פאול פון הינדנבורג וחיסולו של ארנסט רהם, ומציג אותו כדמות גדולה מהחיים בעלת אלמנטים משיחיים העומדת מעל בני התמותה. היה זה שיא חדש ב"פולחן הפיהרר" שהציג את אחדותה של המפלגה, המדינה והעם עם היטלר.
הצועדים המגיעים לעצרת נועדו להזכיר לצופים עולים לרגל למקום קדוש, ואין זה מקרי שהתהלוכה בסיום הסרט מתרחשת למול הכנסייה המרכזית של נירנברג. טקס "קידוש הדגלים" בא להזכיר לצופים טקסים כנסייתיים ולמעשה לעודד אותם להצטרף ל"פולחן" של המפלגה הנאצית.
סצנת הפתיחה המראה את מטוסו של היטלר מנסה לרמוז שהוא "משיח" היורד מהעננים או "אל גרמני" הבא לצוות על מאמיניו לצאת לקרב.
עוד אלמנט מרכזי בסרט הוא הפיוס בין היטלר לאס אה, סצנה שנועדה לעלות את המורל במפלגה לאחר ליל הסכינים הארוכות ולמנוע מצב של יצירת אופוזיציה פנימית להיטלר בתוך המפלגה.
תגובות לאחר הפצת הסרט
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-28 במרץ 1935 בתיאטרון ארמון אופא שבברלין. הסרט, שזכה לברכת המפלגה הנאצית, זכה להצלחה מרובה ובתוך חודשיים גרף בגרמניה 815,000 רייכסמרק. ריפנשטאהל זכתה, בפרס גרמניה כבמאית הטובה ביותר, אך גם במדליית זהב בביאנלה שבוונציה, ופרס נוסף בתערוכה העולמית של פריז (1937). הסרט לא הופץ כמעט מחוץ לגרמניה.
במדינות אחרות הצופים ראו מבעד לסרט את האמת התעמולתית שבבסיסו. ההיסטוריון הבריטי פול רותה קרא לסרט "מבחיל" ואילו הבמאי האמריקאי פרנק קפרה יצר מקטעים מהסרט את סרטו "מדוע אנו עפים" - המסביר באמצעות הסרט מדוע חשוב ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה על גרמניה הנאצית. הסרט הבריטי "גנרל אדולף משתלט" השתמש בסצנות מהסרט למנגינת "הליכת למבת'" על מנת להציג את השלטון הנאצי כשלטון רשע.
ריפנשטאהל זוהתה עם הסרט, ולאחר ניצחון בעלות הברית נעצרה לזמן קצר כאוהדת השלטון הנאצי. לאחר מכן היא נכנסה ל"רשימה השחורה" ואף אחד ממפיקי הסרטים לא רצה להעסיקה בשל דעותיה הפרו-נאציות.
מחלוקות בעקבות הסרט
לאחר תום מלחמת העולם סווג הסרט אף בגרמניה עצמה כתעמולה פרו-נאצית והוא אסור להצגה למעט בהקשר חינוכי. ריפנשטאהל ניסתה לטעון כי הסרט אינו מעלה אף טענה אנטישמית (תוך שהיא מתעלמת מהנאום של יוליוס שטרייכר האומר בסרט: "אנשים שאינם טהורים גזעית ייעלמו מן העולם"), אולם ישנן ראיות לכך שהסרט ניסה להסתיר במודע את האג'נדה האנטישמית והכוונה הגזענית של המשטר הנאצי - לאור בחירת הנאומים בסרט מתוך כל הנאומים שנישאו בקונגרס ובחירת קטעי הנאומים של ראשי המפלגה (תוך השמטת קטעים אחרים).
התנגדות הוורמאכט לסרט
הביקורת הבלתי חיובית היחידה שהועלתה כנגד הסרט, בגרמניה הנאצית, הייתה ביקורתם של ראשי הוורמאכט אשר סברו שהצבא לא מואדר דיו בסרט. היטלר ריצה את דרישותיהם בכך שנוספה סצנה לסרט המראה בתחילתו את הגנרלים של הצבא עומדים בתחילת העצרת, דבר שדיבר אל האגו של כל אחד ואחד מהם. למעט ביקורת זו, סרט התעמולה זכה להצלחה רבה בגרמניה, ואיש לא העז לטעון שמדובר בתעמולה גרידא או לבקר את מסרי הסרט.
השפעת הסרט על עולם הקולנוע
ההיסטוריון פיליפ גאבין סבור שהסרט השפיע על סרטים רבים מאז הפקתו, וישנם סרטים רבים המציגים סצנות דומות לסצנות מניצחון הרצון (לרוב הדבר נעשה במודע).
דוגמאות לכך הן השפעת הסרט על סרטיו של הבמאי ג'ורג' לוקאס ובהם מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה, וכן סרטי הבמאי פיטר ג'קסון והבמאי רידלי סקוט.
הסרט מוזכר ב"מופע הקולנוע של רוקי" כאשר העוזרת של ד"ר פרנק נ. פורטר אומרת לו "זה ניצחון הרצון שלך" במבטא גרמני כבד.
מפלגת העבודה (נורווגיה)
מפלגת העבודה הנורווגית או מפלגת הלייבור הנורווגית (בנורווגית: Arbeiderpartiet, A/Ap או Det norske Arbeiderparti) היא מפלגה פוליטית סוציאל-דמוקרטית נורווגית. המפלגה הייתה שותפה בקואליציה "הירוקה-אדומה" בממשלת נורווגיה - מיזוג של מפלגות שמאל-מרכז והמפלגה הירוקה של נורווגיה. זוהי המפלגה הגדולה בנורווגיה כיום ומנהיגה הוא יונס גר סטיורה, ראש ממשלת נורווגיה.
המפלגה שואפת למדינת רווחה שבה המיסים נמוכים ובמרוצת 20 השנים האחרונות ניהלה המפלגה מדיניות של כלכלה מעורבת. המפלגה רואה עצמה כמפלגה פרוגרסיבית במידת מה ואגף הנוער שלה הוא ליגת הצעירים העובדת (Arbeidaranes Ungdomsfylking, AUF).
מאז הקמתה בסוף המאה ה-19, המפלגה גדלה התמיכה בה בהתמדה עד שהפכה למפלגה הגדולה ביותר בנורווגיה החל מ-1927. בשנה זו הסתכסכה המפלגה עם תנועות נוספות סביב העובדה שהייתה חברה בקומינטרן בשנים 1919-1923. בשנים 1945-1961, הייתה למפלגה רוב מוחלט בפרלמנט הנורווגי, תקופה המכונה גם "מדינה המפלגה האחת". מאז 1935, היו רק 16 שנה שבה המפלגה לא תפסה את משרדו של ראש הממשלה. מפלגת העבודה, במהלך שנות ה-60 וה-70, נתקלה בתחרות עזה, בעיקר מצד המפלגה העממית הסוציאליסטית. עם זאת מסוף שנת 1970, המפלגה החלה לאבד מצביעים ממחנה הימין. במהלך שנות ה-80 החלה המפלגה לנטות ימינה, באמצעות מנהיגהּ דאז, גְרוֹ הארלם ברונדטלנד. בשנת 2001 השיגה המפלגה את התוצאות הגרועות ביותר שלה מאז 1924, מה שאילץ אותה להתחייב על הסכם שיתוף פעולה עם מפלגות אחרות כדי להקים ממשלת רוב (מהלך המכונה בשם הקואליציה האדומה-ירוקה).
היסטוריה
המפלגה נוסדה בשנת 1887 בארנדאל והיא רצה לראשונה בבחירות לפרלמנט הנורווגי ב-1894. היא נכנסה לפרלמנט בשנת 1904 לאחר בחירות 1903, וגדלה התמיכה בה בהתמדה עד שב-1927, הפכה למפלגה הגדולה ביותר במדינה.
מאז הקמת ה-Vort Arbeide (עיתון המפלגה) בשנת 1884, המפלגה הייתה למעסיק הגדול ביותר של עיתונאים ואמצעי תקשורת אחרים. מערכת העיתונות התרחבה והפכה בסופו של דבר ל-A-pressen. בחודש ינואר 1913 היו למפלגה 24 עיתונים, עוד שישה עיתונים נוסדו בשנת 1913. בשנת 1920 היו למפלגה 33 עיתונים והמפלגה השיקה את הוצאה לאור משלה, הוצאת Det Norske Arbeiderpartis forlag, שהפכה ל-Tiden Norsk Forlag. בנוסף לספרים וחוברות, הוצאת Det Norske Arbeiderpartis forlag פרסמה גם את מגזין Maidagen (שפורסם לרגל ה-1 במאי), ומגזין Arbeidets Jul (שפורסם בחג המולד).
המפלגה גדלה מתנועת שמאל אלטרנטיבית קיצונית למפלגה פוליטית באמצעות כמה תחומים: המפלגה התפצלה בשנת 1921 בעקבות החלטה שהתקבלה שנתיים קודם לכן להצטרף לקומינטרן, והוקמה מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית של נורווגיה. בשנת 1923 עזבה המפלגה את הקומינטרן, כאשר מיעוט ניכר מחבריה עזבו את המפלגה על מנת ליצור את המפלגה הקומוניסטית של נורווגיה. בשנת 1927, הסוציאל-דמוקרטים התאחדו עם מפלגת העבודה הנורווגית והקומוניסטים הצטרפו גם הם בעוד קומוניסטים אחרים ניסו במאמץ כושל לפלג את המפלגה תוך הקמת ה-Samlingsparti Arbeiderklassens - המפלגה המאוחדת של מעמד הפועלים.
נציג של המפלגה, כריסטופר הורנסרוד, הקים לראשונה ממשלה בשנת 1928, אך זו התקיימה שבועיים בלבד, לאחר שהצהרות קיצוניות הבריחו חלק משותפיה לקואליציה. בשנות ה-30 המוקדמות, מפלגת העבודה נטשה את מצעה המהפכני והחלה להתקבע על מצע רפורמיסטי. המפלגה חזרה לשלטון ב-1935 ונותרה המפלגה השלטת עד 1965 (למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר יצאה המפלגה לגלות בשנים 1940-1945 וחודש אחד ב-1963). במהלך מרבית עשרים השנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה, את המפלגה והמדינה הנהיג איינר גרהרדסן, הוא מכונה לעיתים קרובות "Landsfaderen" (אבי האומה), ונחשב בדרך כלל מאדריכליה העיקריים של השיקום של נורווגיה לאחר מלחמת העולם השנייה. תקופתו נחשבת לעיתים קרובות לתקופת "תור הזהב" של מפלגת העבודה הנורווגית.
קרטלס
קרטלס (שם מדעי: Cartelles) הוא סוג של קוף קדום ממשפחת קופי העכביש, אשר התקיים באמריקה הדרומית של הפליסטוקן כשהוא חי לפני 15 אלף שנה מזמננו, מעט לפני ההולוקן.
מפלגת העבודה (נורווגיה)
היסטוריה
המפלגה הייתה חברה בתנועת העבודה והסוציאליסטים הבינלאומית בשנים 1938 ו-1940.
מפלגת העבודה הייתה מפלגת השלטון במשך כמה תקופות, למשל בשנים 1971-1972, 1973-1981, 1986-1989, 1990-1997, 2000-2001 ומאז שנת 2005. לכן, המפלגה הייתה 24 שנים בשלטון במהלך 38 השנים האחרונות (עד 2009) ועיקר מאמציה התבטאו בהפיכת נורווגיה למדינת רווחה מודרנית.
קרטלס
תיאור
המאובנים של הסוג התגלו ב-1992 במערה "Toca da Boa Vista" שבבאהיה בצפון-מזרח ברזיל, לצידם של פרימטים נוספים כמו הפרוטופיתקוס והקאיפורה. הוא תואר למדע ב-2013 בידי החוקרים Halenar ו-Rosenberger כששמו ניתן להוקרת החוקר קאסטור קרטל (Cástor Cartelle), אשר חשף את מאובניו. הסוג הכיל מין יחיד: Cartelles coimbrafilhoi.
מפלגת העבודה (נורווגיה)
היסטוריה
בבחירות בשנת 2001 המפלגה הגיעה לנקודת השפל שלה כאשר השיגה רק 24.3% מקולות הבוחרים, אבל עדיין הייתה המפלגה הגדולה ביותר. בבחירות של 2005 המפלגה זכתה לתמיכה של 32.7% מקולות הבוחרים והייתה לשותפה מובילה בקואליציה האדומה-ירוקה שהורכבה ממפלגות מרכז-שמאל. מנהיג המפלגה ינס סטולטנברג הפך לראש הממשלה (לאחר שמפלגת העבודה חתמה על ההסכם הקואליציוני הראשון בתולדותיה). סטולטנברג כיהן כראש הממשלה בשנים 2000-2001 ובשנים 2005-2013.
בשנת 2011, המפלגה שינתה את שמה של מפלגת העבודה הנורווגית (Det Norske arbeiderparti) למפלגת הלייבור (Arbeiderpartiet). המפלגה טענה שהיה בלבול בקרב המצביעים בקלפיות בשל ההבדל בין השם הרשמי, "מפלגת העבודה הנורווגית", והשם הנפוץ "מפלגת העבודה". שינוי השם אמור לחסל כל בלבול פוטנציאלי.
קרטלס
תיאור
קוף זה הגיע למשקל של 24 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבקופי העולם החדש לצד הפרוטופיתקוס. מבנה השלד שלו מרמז שבניגוד לקרוביו דווקא התקיים רוב זמנו על הקרקע, אך עדיין ידע לטפס על עצים כדי להימלט מטורפים. מבנה השלד המאובן של הקוף דמה מעט לזה של קופי עכביש או המורוקי אך מחקרים על מבנה הגולגולת שלו מרמזת על קרבתו לקופי שאגן וייתכן שהיה אוכל עלים קולני כמוהו, אם כי כבד יותר.
מפלגת העבודה (נורווגיה)
היסטוריה
ב-22 ביולי 2011, אירעה מתקפת הטרור בנורווגיה שבה אנדרס ברינג בריוויק פתח באש לעבר מחנה הנוער של מפלגת הלייבור באוטויה, ורצח לפחות 68 בני אדם.
בבחירות לפרלמנט בספטמבר 2013 ירד כוחה של המפלגה ל-55 מושבים, ולמרות שנותרה המפלגה הגדולה בפרלמנט, איבדה את השלטון לקואליציה של גוש הימין-ליברלים בהנהגת ארנה סולברג.
טריי גאודי
טריי גאודי (באנגלית: Trey Gowdy; נולד ב-22 באוגוסט 1964) הוא עורך דין ופוליטיקאי. גאודי הוא חבר המפלגה הרפובליקנית וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הרביעי של קרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה
גאודי נולד בגרינוויל וגדל בספרטנבורג שבקרוליינה הדרומית. ב-1986 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ביילור וב-1989 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
שימש עוזר שופט בבית המשפט לערעורים של קרוליינה הדרומית, לאחר מכן עבד כעורך דין פרטי וב-1994 נבחר לתובע פדרלי. בשנת 2000 נבחר לפרקליט מדינה בבית המשפט עבור הסבב השביעי בקרוליינה הדרומית וכיהן בתפקיד במשך שש קדנציות.
ב-2010 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז הרביעי של קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא זכה לתמיכת תנועת מסיבת התה וניצח את חבר הקונגרס המכהן בוב אינגליס, ברוב של 70% בסיבוב השני. לאחר מכן ניצח גם בבחירות הכלליות ברוב של 63% ובינואר 2011 הושבע לחבר הקונגרס. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-2012, ב-2014 וב-2016. במאי 2014 נבחר ליושב ראש ועדת בית הנבחרים לחקירת אירועי מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי. בינואר 2018 הודיע שאין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
בבחירות לנשיאות ב-2016 הביע גאודי תמיכה במרקו רוביו.
לאחר פרישתו מבית הנבחרים, הצטרף משרד עורכי דין וכן החל להשתתף בתוכניות ברשת פוקס, בה הוא מגיש את התוכנית "Sunday Night in America with Trey Gowdy." גאודי נשוי ואב לשניים.
היחידה לקידום נוער
היחידה לקידום נוער היא גוף חינוכי- טיפולי הפועל ברשויות מקומיות בפיקוח משרד החינוך, מנהל חברה ונוער, תחום קידום נוער. המנדט הראשוני המצוי בידי היחידה הוא טיפול וחינוך בני נוער בגילאי 14–18 המאופיינים במצבי ניתוק ממערכות חינוך פורמליות ומערכות נורמטיביות אחרות. כמו כן מטפלת היחידה בבני נוער במצבי סיכון לניתוק ממערכות חינוך פורמליות, בעלי קשיי הסתגלות ותפקוד ברמות שונות.
השירות מתבסס על מספר עקרונות פדגוגים-טיפוליים אשר מהווים את תשתית הפעולה: "הנער כשלם"- תפיסת הנער/ה כאדם שלם בעל צרכים שונים והתכוונות היחידה למענה והתייחסות למכלול צורכי הנער/ה; "יישוג" (Reaching Out)- קשר עם בני נוער בסביבתם הטבעית וללא תנאים מקדימים; "תחנת מעבר"- שאיפת היחידה  היא להוות תחנת מעבר זמנית עבור הנערים לקראת שילוב מחדש במסגרות נורמטיביות; "חליפה אישית"- התאמת תוכנית אישית בהתאם למצבם, רצונם, יכולתם וצרכיהם של כל נער/ה.
סל השירותים של היחידה מגוון וכולל תוכניות פרטניות וקבוצתיות בתחומים שונים: תוכנית היל"ה- השלמת השכלה החל מ-8 שנות לימוד ועד תעודת בגרות מלאה; שירות טיפול, תמיכה וייעוץ אישי; חינוך חברתי- ערכי, לדוגמה: סמינרים להכרת הארץ, הכנה לצה"ל; תוכניות מניעה, הפחתה וטיפול בהתנהגויות סיכוניות. לדוגמה: שימוש בחומרים אסורים, התנהגות מינית, נהיגה בסיכון ועוד'.
סל השירותים והתוכניות השונות מנוהלות על ידי מנהל היחידה לקידום נוער הכפוף לרוב למערך החינוך ברשות ותפקידו להוביל צוות רב תחומי הכולל: מנהל השכלה- היל"ה, עובדי קידום נוער,  עובדי נוער עולה בסיכון, מורי היל"ה, מדריכים חברתיים, רכזי תוכניות, מורות חיילות, מד"נים ומתנדבים.
עקרונות הפעולה מחייבים את צוות היחידה בשיתופי פעולה עם גורמים שונים הקשורים לצורכי הנער וייצוג היחידה: בתי ספר ומוסדות חינוך, שירות פסיכולוגי, מחלקת רווחה, עמותת מהמגזר השלישי, מתנ"סים, צה"ל.
Tales of Dark
, שנקראת גם פשוט Tales of Dark, היא להקת דום-דת' מטאל גותי מסרביה המנגנת בסגנון הדומה ללהקות My Dying Bride ו-Draconian.
גריאזי
גריאזי (ברוסית: Гря́зи) היא עיירה והמרכז האדמיניסטרטיבי של האזור המנהלי גריאז'ינסקי שבמחוז ליפצק, רוסיה. העיירה ממוקמת על גדות נהר מאטיירה (היובל השמאלי של נהר וורונז'), כ-30 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ליפצק, המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז ליפצק. לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 אוכלוסיית העיירה מונה כ-46,807  איש.
היסטוריה
העיירה נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19, כיישוב סביב תחנת הרכבת גריאזי, שנפתחה ב-1868. היישוב קיבל מעמד של עיירה בשנת 1938.
מעמד מינהלי ועירוני
במסגרת החטיבות המנהליות, גריאזי משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של האזור המנהלי גריאז'ינסקי. כחטיבה אדמיניסטרטיבית, היא נכללת בתוך האזור המנהלי גריאז'ינסקי כעיירה גריאזי תחת סמכות השיפוט המחוזית. כחטיבה מוניציפלית, העיירה גריאזי היא תחת תחום השיפוט המחוזי של האזור העירוני של גריאז'ינסקי כ"התיישבות העירונית גריאז'י".
דורגלי
דורגלי (באיטלקית: Dorgali) היא עיר בנפת נואורו במחוז סרדיניה. העיר שוכנת בגובה של 400 מעל פני הים, כ-32 ק"מ מהעיר נואורו, בירת הנפה, בלב אזור ברבג'יה של נואורו ו-132 ק"מ מבירת האי קליארי.
העיר מהווה מרכז תיירות חשוב במרכז האי. סביבות העיר כוללות אתרים ארכאולוגיים כמו מצבות הענקים, אתרים גאולוגיים עם סלעי בזלת וסלעי יסוד, צמחיית יער מגוונת בהרים מסביב לעיר ואתרים לספורט הררי. חלק מהעיר הוא עיירת נופש לחוף הים בשם "קלה גונונה" (Cala Gonone) הנחשבת לאתר חופשה קיצי חשוב. בעיר שני מוזיאונים לארכאולוגיה ולאומנות הקדרות.
בעיר עצמה תעשיית מלאכת יד ותעשיות מזון: יינות, גבינות מעיזים ומכבשים ושמן זית - תעשיות אלה פותחות את שעריהם בפני ציבור התיירים המבקר במקום.
ניל פין
ניל מולן פין OBE (נולד ב-27 במאי 1958) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ניו זילנדי. הוא ידוע בעיקר בשל היותו חבר ראשי בלהקת "Split Enz" עם אחיו טים, הסולן והחבר המייסד של Crowded House, וחבר בסיבוב ההופעות של Fleetwood Mac. פין הצטרף ל-Split Enz ב-1977 לאחר עזיבתו של החבר המייסד פיל ג'אד והשפיע על מעבר הרחק משורשי הרוק האמנותי של הלהקה לכיוון הגל חדש וסאונד מוכוון פופ. בהדרגה התבלט ביצירותיו בתוך הלהקה, הוא כתב את רוב השירים המצליחים של הלהקה בשנות ה-80, כולל "One Step Ahead", "History Never Repeats", "I Got You, ו-"Message to My Girl".
לאחר התפרקות Split Enz ב-1984, פין עזר להקים את Crowded House עם המתופף האחרון של Split Enz פול הסטר ושימש כסולן הלהקה וככותב השירים הראשי שלה. Crowded House זכו להצלחה בינלאומית ב-1987 כשהוציאו את הסינגל "Don't Dream It's Over", שנכתב על ידי פין. לאחר שהלהקה התפרק ב-1996, פין ואחיו הוציאו שני אלבומים בשם Finn Brothers, לפני שעשו איחוד ב-Crowded House ב-2006. באפריל 2018, הצטרף ל- Fleetwood Mac לסיבוב ההופעות שלהם באותה שנה. פין גם הקליט כמה אלבומי סולו מצליחים, אסף מוזיקאים מגוונים לפרויקט "7 Worlds Collide" ותרם לכמה פסקולים של קולנוע וטלוויזיה.
אד אובריאן מרדיוהד הכתיר את פין כ"כותב השירים הגדולים ביותר של המוזיקה הפופולרית".
חיים מוקדמים
פין נולד הצעיר מבין ארבעה ילדים לדיק ומרי פין בטה אוומוטו, ניו זילנד. אמו, קתולית אדוקה שעברה לניו זילנד מאירלנד בגיל שנתיים, שמרה על השפעה דתית במשפחה. פין התבטא על הילדות הקטולית "זוהי קרקע פורייה נהדרת לשליפת מילים. [יש] הרבה דברים טובים שקורים שם, טקסים ודימויים טובים והרבה אשמה. זה שילוב חזק מאוד. אני חושב שאתה מבורך, באמת, שגדלת עם איזושהי דוגמה מוזרה כזו." אביו, בנו של איכר מוואיקאטו, שירת בצבא באיטליה והפך לרואה חשבון במהלך מלחמת העולם השנייה הוריו החדירו בפין הצעיר "הערצה מעוררת השראה למוזיקה" המשפחה עסקה לעיתים קרובות בשירה סביב הפסנתר המשפחתי. בנוסף למוזיקה, פין נהנה גם מספורט, במיוחד שחייה, רוגבי, טניס ורכיבה על אופניים.
כילד, פין היה מופיע לעיתים קרובות במפגשים משפחתיים עם אחיו הגדול טים. פין נזכר, "היינו שרים כל הלילה. זה היה חלק גדול מהחינוך שלנו...זה היה הרמז הראשון לפיתוי של הופעה חיה." הוא העריץ את אחיו ורצה לחקות את מעשיו, ולמד לנגן בגיטרה ופסנתר באותו זמן שטים עשה זאת. טים היה התפרסם בשאיפותיו המוזיקליות. שאיפות, וזכה בעשרה שילינג בתחרות הכישרונות השנתית שלו בבית הספר זמן קצר לאחר ההרשמה. כאשר טים עזב ללמוד ב- Sacred Heart College, פנימייה באוקלנד, ניל בן השמונה החל לנגן בגיטרה שאחיו הגדול השאיר מאחור. באופן טבעי, פין זכה לכינוי 'הנמלה' על ידי משפחתו בשל אופיו הנחוש והשאפתני.
פין למד בפנימיית הלב הקדוש באוקלנד ובמכללת טה אוומוטו. הוא החליט להיות מוזיקאי בגיל 12 ולאורך כל שנות הלימודים הופיע בבתי כלא ובבתי חולים, וכמו כן במפגשים ביתיים.
1977–1984: Split Enz
בשנת 1976, פין הקים את להקת After Hours, עם מארק האו, ג'וף צ'ון ואלן בראון. זמן לא רב לאחר הופעת הבכורה של הלהקה, אחיו של פין, טים, הזמין אותו להצטרף ל- Split Enz בלונדון, במקום הזמר והיוצר המקורי פיל ג'אד. עד 1980, הוא השתתף בתפקידי סולן וכתב את הלהיט הבינלאומי הראשון שלהם, "I Got You". פין תרם משמעותית לאלבומים המאוחרים של הלהקה, ואף לקח לזמן קצר את המנהיגות בימיה האחרונים של הלהקה כשטים עזב ב-1984.
1985–1996: Crowded House
לאחר התפרקותה של Split Enz ב-1984, פין הקים להקה חדשה בשם The Mullanes (Mallane הוא גם שמו האמצעי וגם שם הנעורים של אמו) עם המתופף של Split Enz - פול הסטר, הגיטריסט קרייג הופר (מה- Reels ), והבסיסט ניק סימור (אחיו הצעיר של מנהיג להקת Hunters & Collectors - מארק סימור ) שפין פגש בסיבוב ההופעות האחרון של Split Enz. הופר עזב רגע לפני שהקליטו את אלבומם הראשון, אז שונה שם הלהקה ל- Crowded House, בהשראת הבית השכור שחלקו בזמן ההקלטות בלוס אנג'לס.
להקת Crowded House המשיכה ונהנתה משבחים עולמיים, במיוחד, עם שני הלהיטים הגדולים שלה "Don't Dream It's Over" (1987: מספר 2 בארצות הברית; בקנדה וניו זילנד מס' 1) ו-"Weather With You" (1992: בריטניה מס' 7). גם ניל וגם אחיו טים מונו כקציני מסדר האימפריה הבריטית (OBE) עבור תרותם למוזיקה בטקס יום ההולדת של המלכה ב-1993. לאחר שהוציאה ארבעה אלבומים - Crowded House, Temple of Low Men, Woodface ו- Together Alone, התפרקה ב-1996 וזמן קצר לאחר מכן הוציאה את אלבום הלהיטים הגדולים ביותר שלהם, Recurring Dream.
1997–2006: עבודת סולו
לאחר התפרקות מבית Crowded, פין פתח בקריירת סולו. האלבום Afterglow יצא ב-1999, שהכיל הקלטות Crowded House שטרם פורסמו. פין הופיע כחלק מסדרת ה-BBC Four's Songwriters' Circle ב-1999, והסביר ש"Don't Dream It's Over" ו-"Better Be Home Soon" שניהם נכתבו במהירות, עם כל המרכיבים של כל שיר - כמו מילים ופסוקים - שצצו לו בו-זמנית. פין שר גם את שורות הפתיחה של השיר "The Drugs Don't Work" של The Verve לאקורדי הפתיחה של השיר האחרון. פין כתב שיר נושא להשתתפותם של ה-All Blacks בגביע העולם ברוגבי 1999, "Can You Hear Us?", שהגיע לראש המצעדים של ניו זילנד באוקטובר.
פין הקליט ארבעה אלבומי סולו, Try Whistling This (1998), One Nil (2001), Dizzy Heights (2014) ו- Out of Silence (2017). One Nil שוחרר בארצות הברית ובקנדה בגרסת רמיקס עם שני רצועות חדשות, רצועה אחת נמחקה וסודרה מחדש, ושמה שונה ל- One All (2002). ניל וטים פין גם שיתפו פעולה באלבום Finn של Finn Brothers, שיצא ב-1995.
בשנת 2001, פין הוציא אלבום די וי די ( 7 Worlds Collide ) המורכב משירים שהוקלטו בתיאטרון סנט ג'יימס באוקלנד עם כמה אמנים נוספים. פין גם היה מעורב מאוד ביצירת פסקול 2001 לסרט הקולנוע Rain. Everyone Is Here, אלבומה השני של Finn Brothers, יצא ב-2004.
2006–הווה: איחוד Crowded House, שיתופי פעולה משפחתיים ו-Fleetwood Mac
ב-23 באוקטובר 2011, פין הופיע עם ריאן אדמס וג'ניס איאן בעונה השנייה של סדרת BBC Four בפרק הרביעי,"Songwriters' Circle". הלילה גרם למחלוקת, שהסתיימה בחילופי דברים מביכים בין המבצעים, כאשר לכאורה היה ביניהם בלבול לגבי מי אמור להופיע ולהצטרף זה לשירים של זה.
במהלך פברואר ומרץ 2013, פין ופול קלי ביצעו את סבב ההופעות המשותפות שלהם Goin' Your Way באוסטרליה. אחת מההופעות שלהם בבית האופרה של סידני הוקלטה לאלבום החי, Goin' Your Way (8 בנובמבר 2013). הוא הונפק כדיסק כפול, שהגיע לשיאו במקום ה-5 במצעד האלבומים של ARIA. הוא הונפק גם כ-DVD, שהגיע לשיא במקום הראשון במצעד ARIA Music DVD.
אלבום הסולו של פין, Dizzy Heights, יצא באוסטרליה וניו זילנד ב-7 בפברואר 2014 דרך Kobalt Label Services. גם בניו ואשתו מנגנים באלבום. Dizzy Heights הוא אלבום הסולו השלישי שלו. ב-15 באפריל 2018, Fleetwood Mac הודיעה כי פין הצטרף ללהקה יחד עם הגיטריסט הראשי של Heartbreakers, מייק קמפבל. גם פין וגם קמפבל הופיעו עם הלהקה בסיבוב ההופעות An Evening with Fleetwood Mac מאוקטובר 2018 עד נובמבר 2019.
באוגוסט 2018, פין הוציא את האלבום Lightsleeper כשיתוף פעולה עם בנו ליאם.
עבודת צדקה
בשנת 1986 הופיע פין עם The Rock Party, פרויקט צדקה שיזם הקמפיין הלאומי נגד התעללות בסמים (NCADA) שכלל מוזיקאים אוסטרליים רבים כמו Reg Mombassa מ- Mental As Anything, טים פין וניק סימור ופול הסטר מ-Crowded House. מסיבת הרוק הוציאה סינגל בגודל 12 אינץ' בשם "Everything To Live For".
בדצמבר 2008, כמה מחברי ההרכב 7 Worlds Collide התכנסו מחדש באוקלנד, ניו זילנד כדי להקליט את The Sun Came Out, אלבום צדקה עבור Oxfam.
במרץ 2009, ניל פין, עם בנו ליאם, הצטרף לטים פין על הבמה בקונצרט הצדקה Sound Relief של מלבורן במגרש הקריקט של מלבורן, לתמיכה בשריפות השיחים הוויקטוריאניות ב-2009. ליאם פין ניגן בתופים בביצוע לשיר "Weather With You" של להקת Crowded House.
קולנוע וטלוויזיה
פין תרם מוזיקת סולו לפסקולים שונים של סרטים וטלוויזיה, כולל Rain, Boston Legal, Boston Public, The Waiting Game, Antz ו- Sports Night. בשנת 2012 הקליט פין את השיר Song of the Lonely Mountain, שהופיע בכתוביות הסיום של העיבוד הקולנועי של פיטר ג'קסון ההוביט: מסע בלתי צפוי.
לפין היה תפקיד קמיע בסדרת הרדיו Flight of the Conchords של ה-BBC.
בשנת 2023, פין סיפק קמיע קולי לסדרת הטלוויזיה האוסטרלית לילדים Bluey בעונה השלישית.
חיים אישיים
פין התחתן עם שרון דאון ג'ונסון בפברואר 1982. לפין ולאשתו שני בנים, ליאם פין ואלרואי פין. שני הבנים מוזיקאים.
דיסקוגרפיה סולו
דיסקוגרפיה זו מתייחסת למהדורות סולו של ניל פין בלבד. ראה דיסקוגרפיה של Split Enz, דיסקוגרפיה Crowded House והדיסקוגרפיה The Finn Brothers ליצירות קשורות אחרות.
Countdown - פרסי המוזיקה האוסטרלית
Countdown הייתה סדרת טלוויזיה אוסטרלית של מוזיקת פופ בשדרן הלאומי ABC-TV מ-1974 עד 1987, היא העניקה פרסי מוזיקה מ-1979 עד 1987, בתחילה בשיתוף עם המגזין TV Week. פרסי שבוע הטלוויזי /הספירה לאחור היו שילוב של פרסים שהצביעו פופולריים והצבעות עמיתים.
פרסי Helpmann
ה-Helpmann Awards הוא מופע פרסים החוגג בידור חי ואומנויות הבמה באוסטרליה, המוענקת על ידי קבוצת התעשייה Live Performance Australia מאז 2001. (2020 ו-2021 בוטלו עקב מגפת COVID-19).
RIANZ פרסי המוזיקה של ניו זילנד
פרסי המוזיקה של ניו זילנד מוענקים מדי שנה על ידי RIANZ בניו זילנד.
קונרד ביין
קונרד ביין סטאפורד (באנגלית: Conrad Bain, 4 בפברואר 1923 – 14 בינואר 2013) היה שחקן קנדי-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו כפיליפ דראמונד בסיטקום על טעם ועל ריח, בסדרת הטלוויזיה הנסיך המדליק מבל אייר, וכן ד"ר ארתור הרמון במוד. לביין אח תאום בשם בונר ביין.
חיים פרטיים
ביין נולד בלת'ברידג', אלברטה, קנדה. שירת בצבא קנדה במהלך מלחמת העולם השנייה, ובסופה התאזרח בארצות הברית.
במהלך חייו התגורר בדירה בליברמור, קליפורניה.
ביין היה נשוי למוניקה סלואן משנת 1945 ועד מותה בשנת 2009. היו להם שלושה ילדים משותפים.
ביין מת ב-14 ינואר 2013 בביתו בליברמור, קליפורניה מסיבוכי שבץ מוחי, שלושה שבועות לפני יום הולדתו ה-90. גופתו נשרפה.
נוברה
נוברה (באיטלקית: Novara, במילאנזית: Nuàra) היא בירת נפת נוברה שבמחוז פיימונטה שבאיטליה. העיר שוכנת ממערב למילאנו והיא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במחוז לאחר טורינו. נוברה היא צומת דרכים חשובה לתחבורה המסחרית על הכביש בין מילאנו לבין טורינו ועל הכביש בין ג'נובה לבין שווייץ. נוברה שוכנת בין הנהרות אגוניה (Agogna) וטרדופיו (Terdoppio) שבצפון מזרח המחוז, 50 ק"מ ממילאנו ו-95 ק"מ מטורינו.
היסטוריה
נוברה נוסדה בעת העתיקה על ידי הרומאים. שמה לקוח מהמילה "נוב" (חדש) ו"אריה" (Aria), השם שתושבי גאליה קיסאלפינה נהגו לכנות את האזור הסובב את העיר.
נובאריה (Novaria) העתיקה, שקיימת מזמנם של הליגורים, הייתה מוניקיפיום ושכנה על הדרך מורקלאי (Vercellae, כיום ורצ'לי - Vercelli) לבין מדיולאנום (Mediolanum, כיום מילאנו). מיקומה של העיר על פרשת דרכים, כפי שהיא היום, החל כבר בתקופה הרומית. לאחר שהעיר הוחרבה ב-386, היא נבנתה מחדש על ידי תאודוסיוס הראשון. לאחר מכן נבזזה העיר על ידי רדגסיוס (Radagaisus), מלך הגותים ב-405 ועל ידי אטילה ההוני ב-452.
תחת שלטון הלומברדים נעשתה נוברה לדוכסות ותחת שלטונו של קרל השמן היא נעשתה לרוזנות. נוברה זכתה לזכויות של "עיר חופשית". ב-1110 נכבשה העיר על ידי היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונהרסה, אך ב-1167 היא הצטרפה לליגה הלומברדית. בסוף המאה ה-12 קיבלה נוברה את חסותה של מילאנו ונעשתה למעשה לנחלתו של בית ויסקונטי ומאוחר יותר של בית ספורצה. בקרב נוברה שהתקיים בשנת 1513, הניסו שכירי חרב, שווייצרים, שהגנו על נוברה עבור בית ספורצה, כוחות צרפתים שצרו על העיר. קרב זה שם קץ לכיבוש הצרפתי של איטליה במסגרת מלחמת ליגת קמברה.
ב-1706 נכבשה נוברה, שהובטחה זה מכבר לאמדאוס השמיני מסבויה על ידי פיליפו מריה ויסקונטי, על ידי כוחותיו של בית סבויה. על פי הסכם אוטרכט, נעשתה נוברה, יחד עם מילאנו, לחלק מנחלתו של בית הבסבורג. לאחר כיבושה ב-1734 הועברה נוברה בשנה שלאחר מכן לבית סבויה.
לאחר מסע המלחמה של נפוליאון לאיטליה הפכה נוברה לבירת מחוז אגוניה, אך הוחזרה לבית סבויה ב-1814. ב-1821 הייתה העיר לזירת התרחשותו של הקרב בו הביסו כוחות סדירים של ממלכת סרדיניה את חברי התנועה הליברלית של פיימונטה. בקרב גדול יותר שהתחולל בשנת 1849 הובס הצבא הסרדיני על ידי הצבא האוסטרי בפיקודו של הפילדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ. תבוסה זו הובילה להתפטרותו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ולכיבוש חלקי של העיר על ידי האוסטרים. את תבוסתה של ממלכת סרדיניה ניתן לראות כראשיתה של תנועת איחוד איטליה.
ב-1861 מנתה נוברה כ-25,000 תושבים. תהליך התיעוש של המאה ה-20 הביא לגידול באוכלוסיית העיר ל-102,000 ב-1981 ומספר זה לא השתנה באופן משמעותי עד היום.
נשיאה התשיעי של איטליה אוסקר לואיג'י סקאלפרו היה יליד נוברה.
המרכז ההיסטורי
המרכז ההיסטורי של נוברה הוא הגרעין העתיק של העיר. בעבר הייתה נוברה עיר מוקפת חומה. החומה נהרסה כדי לאפשר את ההתפתחות העירונית של העיר. מהחומה שרד רק הבריירה אלברטינה (Barriera Albertina), מכלול של שני בניינים בסגנון הנאו-קלאסיציזם שהיוו את שער הכניסה לעיר שדרכו עברה הדרך ממילאנו לטורינו. לאחר שנהרסו החומות, הן הוחלפו במה שקרוי הבאלוארדי (baluardi), שדרות רחבות שלארכן נטועים עצים המקיפות את המרכז ההיסטורי.
ציון הדרך המרשים ביותר בעיר היא הבזיליקה של סן גאודנציו (San Gaudenzio), שכיפתה מגיעה לגובה של 121 מטרים והיא תוכננה על ידי אלסנדרו אנטונלי (Alessandro Antonelli) ונבנתה ב-1888. מגדל הפעמונים שלה גם הוא מבנה מעורר עניין והוא תוכנן על ידי בנדטו אלפיירי (Benedetto Alfieri).
מרכז החיים הדתיים של נוברה היא הקתדרלה הבנויה בסגנון נאו קלאסי וגם היא תוכננה על ידי אנטונלי. הקתדרלה מתנשאת במקום בו עמד מקדש האל יופיטר בתקופה הרומית. ממול לקתדרלה ניצב הבניין העתיק ביותר שקיים היום בנוברה, בית הטבילה.
בסמוך לקתדרלה ניצב הברולטו (broletto), מקום ההתכנסות ההיסטורי של מועצת העיר, מרכז החיים הפוליטיים של העיר החופשית של נוברה. על חצר הברולטו משקיפים ארמון הפודסטה (Palazzo del Podestà), הארמון הקטן של משפחת פטריצ'י (Palazzetto dei Paratici), המוזיאון האזרחי והגלריה לאומנות מודרנית, ארמון מועצת העיר ובניין נוסף מהמאה ה-15. לא רחוק מכיכר הרפובליקה ניצבת ככר צ'זארה בטיסטי (Piazza Cesare Battisti), שמכונה בפי המקומיים "כיכר עשבי התיבול" (Piazza delle Erbe), שמהווה את הנקודה המרכזית ביותר של נוברה. בכיכר ג'יאקומו מטאוטי (Piazza Giacomo Matteotti) נימצא ארמון נטה-איזולה (Palazzo Natta-Isola), שהוא מקום מושבם של ממשל הנפה ושל משטרת נוברה. הבניין מאופיין במגדל שעון הבנוי עליו. מכיכר זו יוצא רחוב פרטלי רוסלי (via Fratelli Rosselli), שלצידו ניצב ארמון קרבינו (Palazzo Cabrino), שהוא בניין עיריית נוברה. כעיר שנבנתה בתקופה הרומית, בנויה רשת הרחובות של נוברה על בסיס קארדו ודקומנוס, שכיום מהווים בהתאמה את שדרת איטליה (Corso Italia) ואת שדרת קאבור (Corso Cavour). שתי השדרות הללו מצטלבות במה שקרוי "פינת השעות" (Angolo delle Ore).
הכיכר הגדולה ביותר בנוברה היא כיכר קדושי החירות (Piazza Martiri della Libertà), שבה ניצב פסלו הרכוב על סוס של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה. על הכיכר משקיפים מצודת ויסקונטי-ספורצה (Castello Visconteo-Sforzesco) שנבנה על ידי דוכסי מילאנו מבית ויסקונטי וספורצה, ובניין התיאטרון. המצודה, שבעבר הייתה גדולה יותר ממה ששרד ממנה עד היום, מוקפת בגנים הציבוריים הגדולים ביותר בנוברה.
קונסטנטין קנריס
קונסטנטין קנריס (ביוונית: Κωνσταντίνος Κανάρης 1795–1877) היה אדמירל, מדינאי ולוחם חופש יווני.
נולד באי פסארה שבים האגאי, והתייתם בגיל צעיר. כמו רבים מבני משפחתו החליט להיות יורד ים, והצטרף כנער סיפון לאניית המשא של דודו. הוא הפך למנהיג בתקופת מלחמת העצמאות, ולאחריה היה ראש ממשלת יוון מספר פעמים.
מלחמת העצמאות
קנריס זכה לפרסום במלחמת העצמאות של יוון (1821-1829). למרות שלא היה חבר בארגון המחתרתי פיליקי אטריה (Εταιρεία των Φιλικών - אגודת הידידים) שפעל לשחרור יוון מהשלטון העות'מאני. כאשר שמע על ההתקוממות שהוכרזה ב-1821, חזר לאי הולדתו והצטרף לשורות המהפכה. ספני האי פסארה, המנוסים במאבקים ימיים (בעיקר בפיראטים), הוכיחו עצמם כיעילים במיוחד במהלך המאבק בטורקים, וקונסטנטין קנריס התבלט במיוחד כרב-החובל של אחת מספינות המלחמה.
לאחר טבח כיוס, שבו הרגו הטורקים עשרות אלפים יוונים בשנת 1822, הצליחו כוחות בפיקודו של קנריס להעלות אש בספינתו של האדמירל הטורקי קרה עלי פשה, בשעה שהטורקים חגגו, כפעולת תגמול. כ-2,000 טורקים נספו בשריפה, כולל האדמירל הטורקי. מאוחר יותר הוביל קנריס סדרה של התקפות מוצלחות נוספות נגד הצי הטורקי.
במסגרת הסכם שכרת הסולטאן הטורקי עם הצבא המצרי המתעצם של אבראהים פאשא, הובטחה לאחרון שליטה בכרתים, בתנאי שיעזור לטורקים נגד היוונים. איברהים פשה, בסיוע קצינים צרפתיים בדימוס מצבאו של נפוליאון, תקף סדרה של איים יווניים, ביניהם האי פסארה, אי הולדתו של קונסטנטין קנריס, שנהרס כמעט לחלוטין. אוכלוסיית האי שלא הצליחה לברוח נטבחה באכזריות, ובחלקה נלקחה לעבדות.
שליטתו של הצי המצרי-טורקי באיים היווניים נמשכה עד קרב נאווארינו המפורסם בשנת 1827, כאשר צי משותף של צרפת, בריטניה ורוסיה הצליח להשמיד את הצי העות'מאני, ולתת ליוונים "חסות".
עם סיום המלחמה והכרזת העצמאות היונית, מונה קנריס לאדמירל הצי היווני החדש.
קריירה כמדינאי
קנריס שימש כשר בתפקידים שונים בממשלת יוון, ומספר פעמים כראש ממשלה בתקופות שונות. ב-1862 היה אחד מן הבודדים מוותיקי מלחמת העצמאות שסייעו להפיכה השקטה, בה הודח המלך אוטו מיוון, והוחלף בנסיך וילהלם מדנמרק, אשר הוכתר ביוון כגאורגיוס הראשון, מלך היוונים. תחת וילהלם שימש קנריס כראש ממשלה בפעם הרביעית, החמישית והשישית (לתקופות של מספר חודשים בכל פעם). קנריס נחשב כגיבור לאומי ביוון, ומספר כלי שיט ופריגטות בצי היוני קרויים על שמו.
האדמירל הגרמני וילהלם קנריס, אשר התרשם מאוד מפסלו של קנריס, טען כי הוא מצאצאיו, או לפחות בעל קרבת דם לקונסטנטין קנריס. הבדיקה הגנאלוגית של הגרמנים ב-1938 העלתה שאין קשר בין השניים, וכי וילהלם קנריס מוצאו ממשפחה איטלקית. מאוחר יותר העלו היסטוריונים את הסברה כי ייתכן שהטענה הייתה נכונה, ואכן קיים קשר דם בין השניים, אך העובדות הוטו על ידי החוקרים הנאצים, שלא רצו להודות בקרבת דם בין אדמירל גרמני ליווני.
יאיר קלס
יאיר קְלֶס (נולד ב-12 בנובמבר 1940) הוא כנר ישראלי ופרופסור למוזיקה.
חייו
קלס נולד בארץ ישראל ולמד באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל ישראל עמידן ואנדרה גרטלר, ובהמשך באקדמיה למוזיקה ע"ש המלכה אליזבת בבריסל. הוא החל להופיע בגיל צעיר ועשה לו שם הן כסולן והן במוזיקה קאמרית. הרפרטואר שלו מקיף יצירות מתקופת הבארוק ועד ליצירות בנות זמננו, שנכתבו בשבילו.
קלס ניגן בקבוצת נגני הבארוק הישראלית והיה כנר ראשון ברביעיית המיתרים "סול-לה-רה", ברביעיית הפסנתר תל אביב ובטריו ניו ארט האמריקאי. הוא חבר בשלישיית מודוס הישראלית.
שנים רבות עמד קלס בראש מחלקת המיתרים באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין, שאותה ניהל בשנים 1989 עד 1993.
קלס יושב בחברי השופטים של כמה תחרויות בינלאומיות ומשתתף דרך קבע בקורסי קיץ ובפסטיבלי מוזיקה יוקרתיים, כגון פסטיבל זלצבורג ומכון בראבו! וכפרופסור אורח בכיתות אמן בארצות הברית, רוסיה, גרמניה, אירלנד, פינלנד, צרפת, אנגליה, איטליה, פולין, הולנד ואוסטרליה. מאז 1995 הוא מחלק את זמנו בין אירופה - כפרופסור באוניברסיטת גראץ באוסטריה - לבין ישראל.
טורון (סלנג אמריקאי)
טורון (באנגלית: Touron) הוא כינוי גנאי שנוצר מהלחם של המילים "תייר" (tourist) עם "טמבל" (moron), ומתאר אדם אשר בזמן חופשה מתנהג בצורה מטומטמת. המונח נחשב לסלנג של שומרי פארק בארצות הברית, המתאר כיצד חלק מהתיירים נוהגים כשהם נכנסים לפארק לאומי. הביטוי מצביע על התנהגות הנובעת מבורות, ונמצא בשימוש בתת-תרבויות שונות. הוא משמש גם לתיאור תיירים באופן כללי כשהם נמצאים מחוץ ל"אזור הנוחות" הרגיל שלהם.
אטימולוגיה
אזכורים מוקדמים: "טורון, שם עצם, תייר, לרוב מעצבן", הוגדר לראשונה בעיתון וושינגטון פוסט ב-20 בספטמבר 1987 במאמר בשם "תגיד מה?". בשנת 1991 נזכר הביטוי בהקשר של נהיגה פרועה של תיירים, הכוללת פניות פרסה פתאומיות מהנתיב השמאלי, וגורמת לריבוי של תאונות התנגשות, בעיתון "אורלנדו סנטינל", במאמר שכותרתו "קרפדת הדרך". שירות הגנים הלאומי בארצות הברית מקפיד להזהיר את אורחי הפארק מפני הסכנות מחיות הבר והסביבה הטבעית. ואולם, תמונות וסרטוני וידאו המציגים תיירים במצבים מסוכנים מועלים תכופות לאינטרנט ומדגימים את התנהגותם הפרועה. תיירים הנוהגים כ"טורונים" עשויים לנהוג ברכבם בצורה בלתי צפויה. תופעה שכיחה היא כלי רכב הנעצרים לפתע באמצע הכביש, ברגע שנצפה לראשונה צבי במרחב. הנהגים והנוסעים יוצאים מרכבם על מנת לצלם, ויוצרים אגב כך פקקי תנועה המשתרכים לאורך קילומטרים רבים. המונח משמש גם בהומור, כדי להזהיר מפני מפלס העצבנות הגואה עקב חשיפה מתמשכת לתיירים, אפילו בקרב תושבים מקומיים של אזורי תיירות.
קיימת טענה שכל אחד הוא "טורון" בהיותו מחוץ לביתו ורחוק מהסביבה המוכרת. עצם היותו מטייל במיקום זר יכול להפוך אותו לטורון. הסופרת קלסי טימרמן מאמינה כי: "טורון הוא בחלקו תייר נלהב ובחלקו האחר מטומטם בעל כוונות טובות. אתה בעצמך כנראה היית טורון בזמן זה או אחר". תיירים הופכים לטורוניים מתוך תגובה תמימה למקומות שמעולם לא היו בהם, ובשל סקרנותם הרבה.
סלייד
סלייד (באנגלית: SLADE) היא להקת רוק אנגלית, שהוקמה בוולברהמפטון בשנת 1966. הם זכו לפרסום רב בתקופת הגלאם רוק בתחילת שנות השבעים והיו להם 17 להיטים רצופים במצעד ומהם שישה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. על בסיס המכירות הם הוכרזו כלהקה הבריטית המצליחה ביותר של שנות השבעים. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה שלושה סינגלים של אותה הלהקה נכנסו למצעדים ישירות למקום הראשון; כל ששת הסינגלים שהגיעו למקום הראשון נכתבו על ידי נודי הולדר וג'ים ליאה. נכון לשנת 2006, סך המכירות בבריטניה עמד על 6,520,171 עותקים. הסינגל הנמכר ביותר שלהם, Merry Xmas Everybody, נמכר בלמעלה ממיליון עותקים ולפי הסרט התיעודי של ה-BBC בשם "It's Slade" משנת 1999, הלהקה מכרה למעלה מ-50 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
בשנת 1975 הלהקה יצאה לארצות הברית אך לא הצליחה מסחרית שם. בעקבות כך דעכה הפופולריות שלהם גם בבריטניה. בשנת 1980 שוב חזרו לתודעה כאשר החליפו את אוזי אוסבורן שפרש ברגע האחרון מפסטיבל הרוק רדינג. לדברי אנשי הלהקה, היה זה אחד משיאי הקריירה שלהם. ההרכב המקורי התפצל בשנת 1992, אך עבר איחוד בהמשכה כסלייד II. הלהקה ממשיכה, עם מספר שינויים בהרכבה, עד היום ושמה חזר להיות סלייד.
סלייד היוותה השראה למספר רב של אמנים כולל נירוונה, סמאשינג פמפקין, הראמונס, סקס פיסטולס, האנדרטונים, הראנאווייז, הקלאש, מוטלי קרו, פויזן, קיס, דף לפרד, אואזיס, קואייט ראיוט (שאף ביצעו שני שירים של סלייד) ובריטני פוקס.