cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
We R Who We R
We R Who We R הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, קשה, מהמיני-אלבום הראשון שלה, Cannibal. השיר יצא כסינגל המוביל של המיני-אלבום ב-22 באוקטובר 2010. הוא נכתב על ידי קשה, יעקב כשר, דוקטור לוק, בני בלנקו ואמו, והופק על ידי דוקטור לוק, בני בלנקו ואמו. בעקבות החדשות שבריונות והטרדות הובילו להתאבדויות בני נוער להט"בים, קשה כתבה את השיר בתקווה שהוא יהפוך להמנון גאה. השיר נועד לתת השראה לאנשים להיות עצמם, וכחגיגה של כל מי שנחשב מוזר או אקסצנטרי.
מבחינה מוזיקלית, השיר הוא שיר דאנס-פופ המשלב אלמנטים של אלקטרופופ. הוא משתמש בקצב מוטבע כגיבוי עם צלילים המתפרשים כמחיאות כפיים. השירה של קשה תוארה כסגנון דיבור-שירה המשתמש באוטו-טיון וב-Vocoder. השיר הושווה לסינגל הבכורה שלה "Tik Tok", מאחר שיש לו מבנה מוזיקלי דומה.
בפעם הראשונה שנכנס לבילבורד הוט 100, השיר הגיע למקום הראשון. השיר הוא השיר ה-17 שמגיע למקום הראשון בפעם הראשונה שנכנס למצעד. השיר הגיע גם למקום הראשון בממלכה המאוחדת, והגיע גם לראש המצעדים באוסטרליה למשך שלושה שבועות. השיר גם הגיע לחמשת המקומות הראשונים במצעד הקנדי, היפני והניו זילנד. השיר נהיה להיט הסולו החמישי ברציפות של קשה בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי הייפ ויליאמס וצולם במרכז לוס אנג'לס. הווידאו קליפ מוצג כמסיבה מחתרתית, ותואר כמציג צד אפל וסקסי יותר של קשה בהשוואה לסרטונים קודמים שלמה. קשה הופיעה עם השיר בפרס המוזיקה האמריקאית לשנת 2010 ובסיבוב ההופעות הראשון שלה, Get Sleazy Tour.
פולין בירי מאק
פולין גרסיה בירי מאק (באנגלית: Pauline Gracia Beery Mack; 19 בדצמבר 1891 – 22 באוקטובר 1974) הייתה כימאית, תזונאית, ממציאה ומנהלת מכללה. מחקריה העיקריים התמקדו בסידן, צפיפות העצם ותזונה. בין היתר, חקרה עבור NASA ובחנה את הקשר שבין אי-כבידה לצפיפות העצם אצל בני אדם. ממצאי המחקר היו פורצי דרך והובילו לדיאטה מיוחדת, בה משתמשים עד היום למניעה וטיפול בהפרעות בצפיפות עצם. ב-1950 ברי קיבלה את מדליית גארוון מהאגודה האמריקנית לכימיה על מחקריה בסידן, תזונה וצפיפות העצם וב-1970 הייתה האישה הראשונה לקבל את פרס "Silver Snoopy Award" על מצוינות מקצועית ועל מחקריה עבור NASA. בירי הייתה גם הדיקנית של הקולג' לאחזקת בית ומדע בקולג' לנשים בטקסס למשך עשר שנים.
תחילת הקריירה ולימודים
פולין גרסיה בירי נולדה בנורבורן, מיזורי, לג'ון פרי ודורה וודפורד ברי. בשנת 1913 סיימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת המדינה של מיזורי ועבדה כיושבת הראש של אגף המדעים בשלושה בתי ספר תיכונים במיזורי. בשנת 1919 סיימה תואר שני בכימיה באוניברסיטת קולומביה ובו זמנית עבדה כמורה לכימיה בתוכנית כלכלת בית באוניברסיטת קולומביה. בזמן הוראתה באוניברסיטה ראתה שלתלמידי המדעים בשנה הראשונה יש חסך משמעותי בהשכלה, בעיקר בהבנתם של תהליכים כימיים וכיצד הם משפיעים על חייהם ולכן יצרה מגזין בשם "Chemistry Leaflet" ב-1927.
We R Who We R
כתיבה והשראה
באמצע 2010, חלה עלייה פתאומית בשיעורי ההתאבדויות בקרב בני נוער הומוסקסואלים בארצות הברית. בספטמבר 2010, לפחות שישה מתבגרים נטלו את חייהם עקב גורמים הקשורים לבריונות והטרדות נגד להט"בים. לאחר שקראה על גל ההתאבדויות של בני נוער הומוסקסואלים, קשה קיבלה השראה לכתוב את "We R Who We R", יחד עם דוקטור לוק, בני בלנקו, אמו ויעקב כשר. השיר הופק על ידי דוקטור לוק, בני בלנקו ואמו. לאחר שהייתה מועמדת לפרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2011, קשה פירטה על ההשראה הראשונית של השיר. היא הצהירה שהיא מודאגת מהחברה של היום, וביקרה את העובדה שאנשים צריכים להסתיר את מי שהם ולהעמיד פנים שהם מישהו אחר ממי שהם. לגבי המוזיקה שלה היא אמרה שזה לא מתאים לכולם, וטענה שהיא לא מתאימה בחברה ולא כולם מבינים אותה או מה היא מייצגת.
פולין בירי מאק
תחילת הקריירה ולימודים
בשנת 1932 סיימה בירי את הדוקטורט שלה בפן סטייט. הוא התמקד בפיתוח שיטה למדידת החזקת סידן בעצמות של אורגניזמים חיים. בשנת 1941 מונתה דוקטור בירי לנהל את מכון "Ellen H. Richard" לאוכל, מקלט ובגדים באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. המכון הרחיב את מחקריה של דוקטור בירי על יישום הכימיה על מזון, חומרי ניקוי וטקסטילים.
We R Who We R
כתיבה והשראה
קשה אמרה שהיא רוצה שהשיר יהפוך להמנון גאה: "רציתי לעורר אנשים ... להיות הם עצמם. זו חגיגה של כל סוג של מוזרויות או אקסצנטריות." היא פירטה, "באמת הושפעתי מההתאבדויות שהתרחשו, לאחר שהייתי נתונה לשנאה ציבורית רבה. אין לי מושג איך הילדים האלו הרגישו. מה שאני עוברת זה כלום לעומת מה שהם היו צריכים לעבור. רק דעו שדברים משתפרים ואתם צריכים לחגוג את מי שאתם. כל דבר מוזר בך יפה והופך את החיים למעניינים. אני מקווה שהשיר באמת לוכד את הרגש הזה של לחגוג את מי שאתה ... פשוט הרגשתי שאנשים שונאים מפני שהם לא מבינים או שהם מקנאים, הכול בא ממקום מאוד שלילי ואני באמת מרגישה שאנשים לא צריכים לשים לב לזה."
פולין בירי מאק
מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה התחברה דוקטור בירי עם הצבא האמריקאי בכדי לקדם את מחקריה על סידן ועצמות. המחקר שלה בנושא זה כלל מכשיר אשר תכננה בעצמה הקרוי ”Radiographic Bone Densitometer” ונועד לנתח מינרלים בעצם על ידי שימוש בצילום רנטגן. זהו אחד מתוך שישה מכשירים שבירי תכננה לביצוע מחקרים בצפיפות העצם.
We R Who We R
קומפוזיציה
"We R Who We R" הוא שיר דאנס-פופ בעל מקצב שמשתמש בגיבוי כבד של סינתיסייזר; השיר משלב גם סגנונות של מוזיקת טכנו ואלקטרופופ. כאשר השיר מתחיל בגיבוי קולות חדורי סינתיסייזר המתפרשים כמחיאות כפיים, קשה פותחת את השיר בהכרזה: "חם ומסוכן אם אתה אחד מאיתנו, אז תתגלגל איתנו כי אנחנו גורמים להיפסטרים להתאהב". מבחינה ווקאלית, קשה משתמשת בסגנון הדיבור-שירה שלה לאורך כל השיר. בשיר יש שימוש של אוטו-טיון. מבחינה מוזיקלית, נאמר שהשיר עוקב אחר מבנה מוזיקלי הדומה לסינגל הבכורה שלה מ-2009, "Tik Tok".
פולין בירי מאק
ניהול הקולג' לנשים בטקסס
בשנת 1952 מונתה דוקטור בירי לדיקנית של "הקולג' לאחזקת בית ומדע בקולג' לנשים" במדינת טקסס (כיום "האוניברסיטה לנשים" בטקסס ). בתחילה הקולג' היה קטן והתמקד בעיקר באמנות, אך בירי הפכה אותו למכון מחקר נודע ומסובסד המצויד במעבדות למחקר. בשנת 1962, לאחר עשר שנים כדיקנית הקולג', התפטרה דוקטור בירי מעבודתה בכדי להתמקד במחקרים שערכה ומומנו בעיקר על ידי NASA.
We R Who We R
קומפוזיציה
לפי התווים שפורסמו ב-Musicnotes.com על ידי סוני מיוזיק פאבלישינג, לשיר יש חתימת זמן רגילה, עם קצב פעימות מתון של 120 פעימות לדקה. השיר כתוב במפתח דו מינור; המנעד הקולי של קשה משתרע בין התו של E♭4 לתו של E♭5. לשיר יש רצף בסיסי של, שמשמש כמהלך הרמוני של השיר.
פולין בירי מאק
חיים אישיים
בדצמבר 1923 התחתנה פולין בירי עם הבוטנאי והאמן הגרפי וורן בריאן מאק והביאה איתו לעולם שני ילדים (אוסקר ואנה מאק). ברי התאלמנה בשנת 1952. בשנת 1974 נפטרה פולין גרסיה בדנטון טקסס בגיל 83 ונקברה באוניברסיטת פנסילבניה. היא הייתה ידועה בכך שלכל מקום שאליו הייתה מגיעה היא תמיד לבשה צעיף מפרוות חורפן ונעלי טניס לבנות.
עבודתה של דוקטור ברי ב-NASA
מחקרה של דוקטור בירי עבור NASA היווה את שיא הקריירה שלה כחוקרת. במחקרה חקרה דוקטור בירי את השפעת חוסר הכבידה על צפיפות העצם. היא חקרה גברים בריאים ששכבו במיטה למשך זמן וכך מדדה את האפקט של אי פעילות על מסת העצם. דוקטור בירי מדדה את המחסור של זרחן וסידן בעצם כתוצאה מחוסר פעילות בעזרת מכשירי רנטגן שתכננה בעצמה כולל הRadiographic Bone “Densitometer ”. בנוסף, היא חקרה באופן אישי כמה מהאסטרונאוטים מתוכניות אפולו וג'מיני. בשל היותה אישה, דוקטור בירי לא הורשתה לעלות על ספינות חיל הים ששימשו כדי להחזיר את קפסולות החלל כאשר הם נחתו בים. במקום זאת טכנאי זכר ביצע את המשימות לאחר הטיסה ותצלום הרנטגן שביצע הושווה לתצלומי הרנטגן שנלקחו על ידי דוקטור בירי לפני הטיסה. בעקבות תוצאות המחקר דוקטור בירי פיתחה דיאטות מיוחדות בשביל האסטרונאוטים במשימת אפולו וג'מיני המקטינות את הדמינרליזציה (מחסור במינרלים בגוף) בעצם. היא ערכה מחקר דומה בפרימטים בשביל תוכנית ביוסאטליט במרכז המחקר של NASA בקליפורניה. המחקר של דוקטור בירי על צפיפות העצם אצל אסטרונאוטים נותר רלוונטי עד היום.
We R Who We R
ביקורת
ג'וסלין ונה, מ-MTV News, נתנה ביקורת חיובית על השיר, וכתבה כי: "[קשה] מצאה נוסחה שמובילה את המצעד, משלבת ביטים קטלניים עם מילים על מסיבות סופר כיפיות ומכנסיים חמים". ונה העירה שאף על פי שהשיר לא היה פורץ דרך ולא התרחק מדי מהסינגלים הקודמים שלה, "Tik Tok" או "Take It Off", זה כמעט לא משנה כי: "זה עוד מנגינה מהנה מאוד על כמה מדהים לרקוד כל הלילה בהשראת הפריחה האחרונה של התאבדויות בקרב נוער הומוסקסואלי". ג'ייסון ליפשוץ, מהמגזין בילבורד, נתן לשיר ביקורת חיובית, תוך שהוא משבח את ההפקה של דוקטור לוק ואת הפזמון של השיר. ליפשוץ התייחס לדמיון של השיר ל-"Tik Tok", וכתב כי: "במקום לסטות מנוסחת ה-'TiK ToK', [השיר] 'We R Who We R', ... ממקסם בצורה חכמה את התכונות המושכות ביותר [של קשה]". בסיכום הביקורת, נכתב כי השיר הוא "הדגמה [של קשה] שעדיין משאיר קילומטראז' בצליל האלקטרופופ שלה כשהיא מתכוננת לעבר אלבומה הבא". ליאה גרינבלט, מאנטרטיינמנט ויקלי, אמרה כי השיר הוא "יצירה נלווית" ל-"Raise Your Glass" של פינק, תוך שהיא מציינת את הנושא הדומה של שני השירים, ואת הדמיון בין הוצאת שני השירים. נישטו אבה, מהמגזין ניו יורק, החמיא לאלמנטים של הפזמון והטראנס של השיר. אבבי כתב שהשיר מגלם "תחושה חלולה וחופשית מעצמך", והעיר שכמעט כל מוזיקת הדאנס האלקטרונית מטביעה רגשות "שהן כמעט רוחניות, התחושה הזו של להיות שקוע ומחוץ לגוף". מלינדה ניומן, מ-HitFix, אמרה כי השיר "טיפש להפליא, אבל יש לו את המרכיבים העיקריים כדי להיות להיט עולמי: קצב מתעקש ומילים חיוביות שמבטיחות להשעות את הזמן ולהשאיר אותנו 'צעירים לנצח', או יותר טוב, להחזיר אותנו בחזרה. לתקופה שבה הרגשנו כאילו אנחנו." ניומן התייחסה לעצמה כאחת המלעיזות הגדולות של הזמרת, אבל כתבה כי: "אני אוהבת את אחד מהשירים שלה - או לפחות מתפעלת בחוסר רצון מהקסמים המטומטמים שלו". בביקורת אלבום שכתבה על המיני-אלבום Cannibal, ניומן התייחסה לשיר כאל "המנון קבלה עצמית נהדר".
אלכס האוגוד, מהניו יורק טיימס, כתב כי בהאזנה הראשונה של השיר נראה כלהיט דאנס גנרי נוסף. עם זאת, האוגוד שיבח את השיר על הסאבטקסט הנסתר שלו שנועד להיות תגובה להתאבדויות של בני נוער להט"בים. האוגוד השווה את השיר לדמויות כמו טיילור סוויפט, פינק, קייטי פרי וליידי גאגא, שכולן "מייצגות גל חדש של נשים צעירות (ובעיקר סטרייטיות) שמספקות את הפסקול לדור של מעריצים הומואים שמשלימים עם זהותם בתקופה של מסרים תרבותיים סוערים ומבלבלים". סאל צ'ינקוומני, מ-Slant Magazine, אמר כי השיר "מדבק" ושיבח את הכנות שלה על השיר. סטיבן תומאס ארלוויין, מ-AllMusic, בחר ב-"We R Who We R" כנקודת השיא ב- Cannibal. דניאל ברוקמן, מהעיתון הפניקס , הרגיש שלשיר יש "חוזק המנוני מתרומם", ואילו בארי וולטרס, מהמגזין ספין , אמר שבשיר, "היא שולחת אווירת גאווה להומואים שסובלים מבריונות". וויל הרמס, מרולינג סטון, אמר כי השיר "מדהים". סטיבן היידן, מ-The A.V. Club, בביקורת על האלבום של Cannibal, כתב שהגישה שלה "בואו נהיה דפוקים" בשיר הייתה חיובית, ואמר כי קשה היא "גאונה מוחלטת". היידן סקר את השיר לצד העורכת ג'נבייב קוסקי בפרסום נפרד, והעניק לשיר ציוני B ו-D+, בהתאמה. היידן חזר על הערותיו מביקורת האלבום בביקורת שלו על השיר, אך הוסיף כי השיר דומה מבחינה קולית לסינגלים הקודמים שלה, "Tik Tok" ו-"Take It Off", והוסיף כי בשיר היא "נראית קצת יותר מודעת עצמית, מפצירה בכל אחד ואחד מאיתנו להתחיל 'לרקוד כאילו אנחנו מטומטמים'". בקצה ההפוך בספקטרום, קוסקי מתחה ביקורת על השיר, וביקרה את השירה שלה כשהקונצנזוס שלו הוא ש-"אני רוצה לתת לכל שיר של קשה 'F' באופן עקרוני, אבל מבחינה אובייקטיבית, אני יודעת שיש שירים הרבה יותר גרועים בחוץ, אז בואו נעשה ממוצע של F סובייקטיבי ו-C+ אובייקטיבי ל-D+."
פולין בירי מאק
פרסים והוקרה
בעקבות מחקרה פורץ הדרך של דוקטור בירי בסידן תזונה וצפיפות העצם שערכה במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1950 זכתה בירי במדליית גרוון-אולין מ"האגודה האמריקנית לכימיה" (the American Chemistry Society). בנוסף, דוקטור בירי הייתה האישה הראשונה לקבל את ה-“Silver Snoopy Award” על מצוינות מקצועית בעקבות מחקריה פורצי הדרך ב-NASA. זהו פרס שמוענק לעובדי NASA על הישגים יוצאים מהכלל.
We R Who We R
ביקורת
בפרסום נפרד מהניו יורק טיימס, דייוויד בראון מתח ביקורת על השימוש המופרז של השיר בשירה מעובדת, וכתב כי: "כפי שנשמע בסינגל הנוכחי שלה, 'We R Who We R', מהמיני-אלבום החדש שלה, 'Cannibal', לקשה יש קול דק, לעיתים קרובות במניפולציות מחשב, שמזכיר מופעי פופ מהגל החדש של שנות ה-80. לעיתים קרובות קשה יודעת מתי קול השירה שלה מסתיים ועיבוד של Vocoder מתחיל." המגזין רולינג סטון העניק לשיר שניים וחצי כוכבים מתוך חמישה, תוך התייחסות לשילוב בין הסגנון של קשה לנושאים של השיר כ-"התאמה מביכה". עם זאת, המגזין מיקם את השיר מאוחר יותר במקום ה-50 ברשימת 50 הסינגלים הטובים ביותר לשנת 2010.
הופעה מסחרית
בארצות הברית, השיר "We R Who We R" הופיע לראשונה במקום הראשון בבילבורד הוט 100, לאחר שנמכרו למעלה מ-280,000 עותקים דיגיטליים. השיר היה השיר ה-17 בתולדות המצעד שהגיע למקום הראשון, ונהיה להיט עשרת הגדולים החמישי ברציפות של קשה בארצות הברית, ולמקום הראשון שלה. באותו שבוע, השיר דורג במקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד. במצעד 40 שירי המיינסטרים, השיר עלה ב-124% בהשמעות, בהשוואה לשבוע הקודם, וזינק מ-36 ל-23 במצעד של אותו שבוע. בשבוע שלאחר מכן, השיר ירד מהמקום הראשון למקום החמישי, לאחר שנמכרו עוד 220,000 עותקים. לאחר שהיה נוכח במצעד למשך חמישה שבועות, השיר הגיע למיליון הורדות בתשלום, השיר הנמכר ביותר שהגיע למיליון הורדות מאז "Love the Way You Lie" של ריהאנה ואמינם, שעשו זאת מוקדם יותר ב-2010. במהלך השבוע התשיעי של השיר במצעד, נמכרו עוד 319,000 עותקים; בשבוע שלאחר מכן הוא נמכרו עוד 411,000 עותקים, ואפילו עבר את רף שני מיליון ההורדות בתשלום. עם ההישג הזה, השיר הפך לאחד מעשרה שירים בלבד שיותר מ-300,000 עותקים נמכרו בשבוע בודד יותר מפעם אחת. במצעד 40 שירי המיינסטרים ומצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד, השיר הגיע לשיאו במקום ה-27 וה-2, בהתאמה. בינואר 2014, נמכרו כבר למעלה מ-4 מיליון עותקים בארצות הברית, השיר השני שלה שהגיע לרמה זו. במרץ 2016, נמכרו כבר למעלה מ-4.1 מיליון עותקים בארצות הברית. מאז, נכון לדצמבר 2018, השיר קיבל גם אישור 5× פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), תוך מכירה של 5 מיליון יחידות בארצות הברית.
בקנדה הוט 100, השיר הופיע לראשונה והגיע לשיא במקום השני, עם מכירות של 21,000 הורדות דיגיטליות. באוסטרליה, השיר הופיע לראשונה במקום הראשון בטבלה ב-17 בנובמבר 2010. השיר נשאר בראש המצעדים למשך שבועיים, לפני שירד למקום השני. בשבוע שלאחר מכן, הסינגל חזר למקום הראשון והחזיק בו למשך שבוע אחד (בסך הכול 3 שבועות בראש המצעד). מאז, הוא קיבל אישור פלטינה מרובעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי, תוך מכירה של 280,000 יחידות באוסטרליה. בניו זילנד, בשבוע הראשון של השיר למצעד, השיר הגיע למקום הרביעי. השיר קיבל מאז אישור פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי, תוך מכירה של 15,000 יחידות בניו זילנד. בשוודיה, השיר הופיע לראשונה במצעד במקום ה-22, ולא הצליח לעלות מעבר. מאז, השיר זכה לאישור זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות השוודי, תוך מכירה של 10,000 יחידות בשוודיה. בממלכה המאוחדת, השיר נכנס למצעד הסינגלים הבריטי ב-8 בינואר 2011 למקום ה-95, וירד מהמצעד בשבוע שלאחר מכן. לאחר יציאה מחודשת של השיר, ב-23 בינואר 2011, השיר נכנס שוב למצעד, אבל הפעם לראש המצעד, תוך למעלה מ-90,000 עותקים שנמכרו, ונהיה לסולו הראשון של קשה שהגיע לראש המצעד בבריטניה, ולשני בסך הכול. נכון לדצמבר 2011, נמכרו למעלה מ-326,000 עותקים בבריטניה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי הייפ ויליאמס וצולם במרכז לוס אנג'לס. צילום הסרטון כלל סגירה חלקית של מנהרת הרחוב 2 וחלק ממרכז העיר לוס אנג'לס, על פני תקופה של 48 שעות. קשה הסבירה את הרעיון מאחורי הווידאו קליפ, כמו כן את החוויה במהלך ריאיון עיתונאי ל-MTV News, באמרה שהווידאו קליפ שונה מהווידאו קליפים האחרים שלה, וציינה שהוא הולך להראות צד סקסי יותר של עצמה.
הווידאו קליפ של "We R Who We R" מוצג כמסיבה מחתרתית. הווידאו קליפ מתחיל באורות מהבהבים עתידניים. קשה, כששיערה אסוף בקוקו, נראית לובשת איפור אפור ושחור, שרשראות, גרביים קרועים ובגד גוף נוצץ מחלק אחד עשוי שברי זכוכית, עוברת במנהרת הרחוב 2, יחד עם חוגגים אחרים. הסצנה כוללת מופעי דראג ופיצוצים ברקע. כאשר מכוניות מתרחקות, הווידאו קליפ עובר למיקום חדש במסיבה אחרת. באמצע המסיבה, קשה מחליפה תלבושות לחלק העליון בדגל ארצות הברית ומכנסיים ורודים. כשמופיע ההוק של השיר, נראית קשה עומדת על קצה הבניין. המוזיקה נעצרת וקשה קופצת לאחור מגג הבניין. היא נתפסת על ידי החוגגים מתחתיה והמוזיקה מתחדשת. בסצנות הסיום נראה קשה רוקדת בין חוגגים אחרים על הגג ומחייכת תוך כדי שהיא שרה "We R Who We R". בביקורת על הווידאו קליפ, ג'וסלין ונה, מ-MTV News, ציינה שהווידאו קליפ שונה לחלוטין מהווידאו קליפים הקודמים של קשה, שבהם הומור נכח בדרך כלל. בנוסף, היא כתבה שהווידאו קליפ מציג צד "אפל וסקסי" יותר של הזמרת. טאנר סטרנסקי, מאנטרטיינמנט ויקלי, נתן ביקורת חיוביות על הווידאו קליפ. סטרנסקי ציין שהווידאו לא עוקב אחר אותו מסר שיש בהשראה הלירית של השיר, ואמר כי: "זה לא כל כך מעורר הערכה עצמית באותה מידה שהוא משרה רק השראה רגילה, זבל, [קשה] מבורכת. מילת הקוד: מסיבה!". הווידאו קליפ יצא בערוץ היוטיוב של קשה ב-2 בדצמבר 2010. נכון ליוני 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-112 מיליון פעמים.
הופעות חיות
קשה שרה לראשונה בהופעה חיה את השיר כהופעת אורח בעונה השנייה של The X Factor ב-14 בנובמבר 2010. לפני ההופעה נוצרה מחלוקת קלה כאשר רקדני הרקע של קשה נראו עונדים סרטי זרוע אדומים שסופקו במקום. קשה חששה שסרטי הזרוע יכולים להיחשב בטעות כסמל צלב קרס, ולכן סרטי הזרוע הוסרו. ההופעה החיה הראשונה של קשה עם השיר באמריקה הצפונית היה ב-21 בנובמבר 2010, במהלך פרס המוזיקה האמריקאית לשנת 2010. ההופעה, שבה לבשה חליפת גוף ממראה וז'קט עור בצבע שחור, כללה גם חלק מהסינגל הקודם של קשה, "Take It Off". רקדני הרקע שלה הקיפו את הבמה לאורך כל ההופעה. קונפטי נפל מהתקרה במהלך הגמר מלא הסינת'ים של השיר וכשההופעה הסתיימה, קשה ניגנה על גיטרה. לאחר מכן, היא סובבה את הגיטרה, וחשפה את המילה "שנאה" בכתב שחור עם חתך דרכו. לאחר מכן, היא ריסקה את הגיטרה לחתיכות, וסיימה את ההופעה. בשנת 2011, יצאה קשה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, Get Sleazy Tour, שם ביצעה את השיר "We R Who We R" לצד גרסת כיסוי לשיר "" של ביסטי בויז, בתור חלק מההדרן של סיבוב ההופעות. בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לשנת 2013, קשה ביצעה קטע של השיר, לצד השיר "C'Mon".
השפעה תרבותית
ב-2010, "We R Who We R" זכה לתמיכה רחבה מהקהילה הגאה. העיתונאי ומייסד It Gets Better, דן סאבאג', הצהיר כי היא ואמני מוזיקה אחרים שכתבו שירים המופנים לקהילה הגאה היו חיוניים בסיוע למעריצים להשלים עם הנטייה המינית והזהות מגדרית שלהם, באומרו: "השירים האלו מנוגדים למסר שנאה שאולי עמית, בן משפחה, פוליטיקאי או בריון אומרים, אני מתוסכל מפוליטיקאים הומוסקסואלים שמזלזלים או מערערים את חשיבותם של כוכבי פופ, הם חלק עצום מהמאבק הזה". הזמרים ג'וש ארדמן ובן קלוט החלו לפרסם גרסאות כיסוי של שירים שונים ביוטיוב, ולאחר מכן הוסיפו לוגו לסרטונים שלהם שכותרתו המקורית הייתה "Legalize Gay". מאוחר יותר הם נתקלו בשיר של קשה ובכך הם שינו את הלוגו שלהם ל"Legalize Gay 'Cause We Are Who We Are". הצמד שינה את הלוגו כדי לייצג את השיר וקבע כי: "המילים כמובן דיברו אלינו, מה שהאמנים האלו עושים אומר עולם ומלואו לקהילה הגאה". באוקטובר 2011, התחברה קשה לקמפיין לזכויות האדם ועיצבה חולצת טריקו יוניסקס רקומה בהדפס זברה סגול - שנועדה לייצג "רוח" בדגל הגאווה, יחד עם הכיתוב "We R Who We R". החולצה יצאה ביום היציאה מהארון הבין-לאומי באותו שנה.
קרדיטים
הקרדיטים לקוחים מתוך הקריטים שנכתבו ב-Cannibal.
סאל (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אגירופוביה
אגירופוביה (באנגלית: agyrophobia או dromophobia היא פוביה ספציפית מחציית כבישים או דרכים, בהם עלולים לחלוף כלי רכב.
הגורם לפוביה
הפוביה עלולה להיווצר כתוצאה מחוויה שלילית כתאונת דרכים, ובמקרה כזה היא יכולה לשלב גם הפרעת פאניקה ואגורפוביה. אגירופוביה, ובעיקר פחד מחציית כבישים לבד, עלולה להיות השלכה של הפרעת דחק פוסט-טראומטית, כתגובה למצב שמזכיר את האירוע הטראומטי שהיה בעבר.
אגירופוביה עלולה גם להיגרם בשל התקף חרדה שעלולים לסבול ממנו אנשים הלוקים בתסמונת האדם הנוקשה, הסובלים מהתכווצויות שרירים בלתי נשלטות ומפחדים כי זה יקרה להם באמצע חציית כביש.
אגירופוביה עשויה להופיע אצל לוקים באוטיזם, במיוחד אצל ילדים, שכן חציית כביש כרוכה במיומנויות מורכבות, כמו למשל לשפוט מהירות של מכונית מתקרבת.
צ'וגה מיש
היסטוריה
האתר פרח באלף השישי והחמישי לפנה"ס, שטח ההתיישבות באתר היה בגודל של כ-170 דונם, והעיר הייתה המרכז הגדול ביותר באזור. המחקר הארכאולוגי מראה שהמורכבות הכלכלית והחברתית בעיר גדלה עם השנים, עד שהאתר ניטש זמנית בסביבות 4800 לפנה"ס.
האתר חזר להיות מיושב כיישוב קטן יותר, בשנת 4400 לפנה"ס, במועד זה צמחה בקרבתה העיר שושן, שהפכה לאתר ההתיישבות הגדול ביותר באזור. צ'וגה מיש הייתה עיר מרכזית אזורית בתקופת אורוכ המאוחרת (Uruk period, 4000–3100 לפנה"ס).
הקשר עם מסופוטמיה הפרהיסטורית
צ'וגה מיש שוכנת בגובה של 70 מטר על פני הים. מישור סוזיאנה בו שוכן האתר הוא המשכו הישיר של מישור מסופוטמיה, והתנאים הסביבתיים הם זהים. הממצאים הארכאולוגיים בצ'וגה מיש מספקים עדויות חשובות לקשר מוקדם בין ההתיישבות במישור סוזיאנה ומסופוטמיה. הממצאים מראים שהתקופה המוקדמת של ההתיישבות באזור נעשתה במקביל לתקופת עובייד הקדומה בדרום מסופוטמיה ולתרבות סאמרא במרכז מסופוטמיה.
המחקר הארכאולוגי
האתר התגלה בעקבות סקר ארכאולוגי שבוצע באזור בשנת 1961 על ידי הארכאולוג היהודי פנחס דלוגז. בעקבות הסקר החלה חפירה ארכאולוגית על ידי משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. מנהלי המשלחת היו דלוגז והלין קנטור. החפירה התקיימה בין השנים 1961–1978. בשנת 1975 מת דלוגז באתר עצמו, תוך כדי עבודתו, והחפירות נמשכו עד שנת 1978 בניהולה של קנטור. קנטור נפטרה בשנת 1993, בלי שהספיקה להשלים את הוצאת דוחות החפירה, ומשימה זאת הוטלה על עוזרה, עבאס עליזאדה (Abbas Alizadeh), שהשלים את הוצאת הדוחות הסופיים.
בשנת 1979 התרחשה המהפכה האירנית. מבנה המשלחת ששכן בכפר קלה-יה חליל (Qaleh-ye Khalil) נהרס, וממצאים ארכאולוגיים שנשארו שם, כמו גם תיעוד רב של החפירה, נהרס והושמד.
ויליאם מקגונגל
וויליאם טופז מקגונגל (באנגלית: William Topaz McGonagal; מרץ 1825 – 29 בספטמבר 1902) היה אורג, משורר ושחקן סקוטי. הוא זכה למוניטין בתור משורר גרוע במיוחד, אשר לא קיבל הכרה, או תשומת לב, עבור עבודתו.
הוא כתב כ-200 שירים, ביניהם הידועים לשמצה "אסון גשר טיי" ו"הלוויתן המפורסם מטיי", אשר נחשבים מבין הקטעים הגרועים ביותר בספרות האנגלית. מקגונגל נתפס בעיני רבים כמשורר הגרוע ביותר בהיסטוריה הבריטית. הפרסום של מקגונגל נובע מההשלכות ההומוריסטיות של השירה האיומה שלו, שנבעה מן המקצבים הלא מתאימים ואוצר המילים הדל שלו. עבודתו היא בלדות על אירועים וטרגדיות גדולים, והופץ בין האוכלוסייה המקומית בכרוזים.
הדמות מינרווה מקגונגל בספר "הארי פוטר" קרויה על שמו.
מבצר גאגרון
מבצר גאגרון (בהינדית: गागरौन दुर्ग) הוא מבצר עתיק, הנמצא כ-10 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר בדרום-מזרח מדינת ראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. המבצר הוא דוגמה למבצר שההגנה עליו מסתמכת על גבעה ומים. המבצר נבנה על ידי ביג'לדב במאה ה-12. מאוחר יותר, המבצר היה בבעלותם של ואכבר מהאימפריה המוגולית. המבצר בנוי על מפגש הנהרות אהו ו ומוקף במים משלושה צדדים וחפיר בצד הרביעי ומכאן זכה לשם ג'לאדורגה (जलदुर्ग, "מבצר מים").
היסטוריה
מבצר גאגרון נבנה במהלך המאה ה-12 על ידי המלך ביג'לדב והמצודה נשלטה על ידי ממלכת קינצ'י במשך 300 שנה. התאריך המדויק שבו נבנה המבצר אינו ידוע, אך היסטוריונים מעריכים כי המבצר נבנה מהמאה השביעית עד המאה הארבע עשרה.
המבצר נכבש גם על ידי ואכבר מהאימפריה המוגולית. אכבר הפך את מבצר זה למטה שלו ומאוחר יותר נתן אותו לפרתוויראג', וסאל של אכבר מ, כחלק מנחלתו.
כיום מתגוררים במבצר כ-300 תושבים.
תיאור
מבצר גאגרון משתרע על כל שטח רמה שהיא חלק מ והוא מוקף במים משלושה צדדים וחפיר מלא במים בצד הרביעי. המבצר בנוי על מפגש הנהרות אהו ו המבצר מוקף בשתי חומות בגובה בין 10 ל-15 מטרים עם מגדלים עגולים בגובה 25 מטרים. פסגת הגבעה מוגנת בצד הנהר על ידי צוק אנכי בגובה 93.6 מטרים, מה שמונע גישה למבצר מצד זה. הצוק שימש גם כמקום להוצאות להורג. למבצר שתי כניסות עיקריות. שער אחד מוביל לכיוון הנהר, בעוד השער השני מוביל לכיוון הדרך ההררית.
אדריכלות
אזור הארמון במבצר ממוקם בצפון-מערב המתחם הפנימי, וכולל בעיקר מבנים מהמאות ה-18 וה-19, כמו שיש מהאל או ההרמון ומרדנה מהאל, עם עיטורי העלים ופתחים מקושתים של מתקופתו של זלים סינג ג'אלה (המאה ה-19).
מבנים נוספים הם מקדש וישנו ההינדי הנקרא מדאן מוהאן (המאות ה-18–19), מקדש הנומאן ההינדי ומסגד מוסלמי, הדרגה (המאה ה-16). מבצר גאגרון כולל גם אנדרטאות, מאגרי מים ובארות וכן מבני אחסון ובתי מגורים.
תרבות
קבוצה של שישה מבצרים של ראג'סטאן: מבצר גאגרון, מבצר צ'יטורגר, מבצר קומבלגר, מבצר רנתמבור, מבצר אמבר ומבצר ג'איסלמר נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם מבצרי הגבעות בראג'סטאן במהלך הישיבה ה-37 של ועדת המורשת העולמית בפנום פן ביוני 2013. הם נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית כנכס תרבותי סדרתי ודוגמאות לאדריכלות הצבאית של הראג'פוטים.
ויין (איזר)
ויין (בצרפתית: Vienne) היא קומונה במחוז איזר בדרום מזרח צרפת. הקומונה ממוקמת במפגש נהר הרון והז'ר, 35 קילומטרים דרומית לליון.
על פי האגדה פונטיוס פילאטוס נקבר תחת פירמידה העומדת עד היום בקומונה, לאחר שהתאבד ונהר הטיבר סירב לקבל את גופתו בשל התנכלותו לישו. יש הטוענים שפונטיוס פילאטוס גם נולד בויין, ויש המייחסים את עיר הולדתו לליון הסמוכה.
ג.פ. "ביג בופר" ריצ'רדסון
ג'יילס פרי (ג.פ.) ריצ'רדסון (Jiles Perry "J. P." Richardson Jr.) שכונה "ביג בופר" (The Big Bopper);(24 באוקטובר 1930 – 3 בפברואר 1959) היה מוזיקאי, זמר, פזמונאי ותקליטן אמריקאי.
שיריו המוכרים ביותר היו "" ו-"", שהפך מאוחר יותר ב-1959 ללהיט בביצועו של ג'ורג' ג'ונס.
ב-3 בפברואר 1959, נהרג ריצ'רדסון בתאונת מטוס קל במדינת איווה יחד עם באדי הולי וריצ'י ואלנס. יום התאונה התפרסם מאוחר יותר בתור "היום שבו מתה המוזיקה".
ביוגרפיה
ב-1957 סיים את שירותו, חזר לרדיו ואימץ את הכינוי "The Big Bopper". במאי 1957 הוא שבר את שיא השידור הרציף כששידר במשך חמישה ימים, שעתיים ושמונה דקות ברציפות והשמיע 1,821 תקליטים.
ב-3 בפברואר 1959 נהרג ריצ'רדסון בתאונת מטוס קל, לאחר שלא היה כלל אמור להיות בטיסה והחליף בה את ויילון ג'נינגס, שויתר למענו על מקומו במטוס. הותיר אישה, בת, ובן שנולד חודשיים אחרי מותו.
הפצצת חיל האוויר האיטלקי על בחריין
הפצצת חיל האוויר האיטלקי על בחריין (באיטלקית: Bombardamento di Manama) במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה חלק מהניסיון האיטלקי להפציץ מטרות בריטיות אפשריות ברחבי המזרח התיכון. המשימה, שהסבה נזק קל בלבד לבריטים, אילצה אותם לחלק את המשאבים המוגבלים במזרח התיכון לחזית שהיה נדמה שהייתה מוגנת עד ההפצצה.
רקע
ב-10 ביוני 1940 הכריזה איטליה הפשיסטית מלחמה על בעלות הברית ופלשה לצרפת עד שנחתמה שביתת נשק ב-25 ביוני, שלושה ימים אחרי שביתת הנשק עם גרמניה. שביתת הנשק הזו הותירה את בריטניה ואת חבר העמים לבד נגד איטליה במזרח התיכון.
בקיץ 1940, קיבל רודן איטליה בניטו מוסוליני תוכנית להריסת שדות נפט בבחריין במטרה לשבש את אספקת הנפט לצי הבריטי. את התוכנית הציע פאולו מוקי, טייס ניסוי וקפטן בחיל האוויר האיטלקי.
בחודשים יוני ויולי של 1940 הפציצו מטוסי חיל האוויר האיטלקי יעדים בגיברלטר, סואץ, פורט סודאן ובחריין וכן פיזרו חומרי תעמולה למען איטליה. ההפצצות האלו התאפיינו בשימוש יצירתי במשאבים מוגבלים כדי לענות על המטרות שהוצבו.
ההכנות להפצצה
באוקטובר 1940 הוחלט להעביר חמישה מפציצי סבויה-מרקטי SM.82 בפיקודו של אטור מוטי לרודוס. בפיקוד העליון האיטלקי תוכנן להפציץ יעדים בבחריין בדגש על מנאמה כשהרעיון היה להעביר מסר בנוגע ליכולות האוויריות של איטליה.
בטרם יצאו לדרך, ישבו אטור מוטי ועמיתיו במשך ארבעה ימים וגיבשו את נתיב הטיסה, כשהתוכנית הייתה שארבעה מטוסים יטוסו אחרי ההפצצה לאריתריאה שנשלטה על ידי האיטלקים. מטוס חמישי תוכנן לשמש כגיבוי וטס גם כן לאריתריאה במקרה שבו אחד המטוסים היה נאלץ לבצע נחיתת חירום בדרך.
המתקפה
לאחר ההמראה עברו המטוסים בשמי קפריסין, לבנון, סוריה, ירדן, עיראק וערב הסעודית. במשך כל הזמן שמרו המטוסים על דממת אלחוט כדי להימנע מחשיפה. בשעה 2:20 לפנות בוקר ב-19 באוקטובר איבד אחד המטוסים קשר עין עם המטוס המוביל של מוטי והטיל את הפצצות שלו במיקום שונה מהמתוכנן, כשיתר המטוסים ממשיכים לטוס לכיוון מנאמה.
תוצאות המתקפה
ההתקפה לא הצליחה לגרום לנזק משמעותי מלבד פגיעות קלות לבתי הזיקוק של בחריין ולדהראן, אך אילצה את הבריטים לחלק את המשאבים במזרח התיכון ולהפוך גם את בחריין שנחשבה עד אז לבלתי פגיעה למוגנת. חיל האוויר הבריטי העביר אחרי ההתקפה טייסת, כמה גדודים וסוללות נגד מטוסים לאזור בתי הזיקוק.
מרג' נעג'ה
מַרְג' נַ֫עְגֶ'ה (בערבית: مرج نعجة) הוא כפר ערבי בנפת יריחו בבקעת הירדן, המונה כ-828 נפשות, לפי מפקד האוכלוסין הכללי של 2017, ושטח של 4,872 דונם.
שם הכפר
"מַרְג'" פירושו מישור או אחו, ו"נַ֫עְגֶ'ה" פירושו כִּבְשָׂה, וביחד, בקירוב, "מישור הכבשים". השם ניתן בהשפעת גידול הכבשים והעיזים באזור זה.
היסטוריה
הכפר הוקם בערך בשנת 1956. תושבי הכפר מרג' נעג'ה הם פליטים ערבים מתוך תחומי הקו הירוק (ערבים שברחו ב-1948 מערערה ומאום אל-פחם).
גאוגרפיה
הכפר ממוקם בדרום בקעת הירדן ומצפון לעיר יריחו, במרחק של כ-15 קילומטרים צפונית לה. שטח הכפר גובל במזרח בכביש 90, בצפון ובמערב במדבר שומרון, ובדרום בכפר זובידאת. הכפר מרג' נעג'ה ממוקם בגובה של 271 מטר מתחת לגובה פני הים.
במרכז הכפר עובר כביש הבקעה – כביש 90 והוא מוגדר כשטח C, כאשר שאר הכפר הוא שטח A – כמו מספר כפרים ערביים אחרים באזור בקעת הירדן.
אוכלוסייה
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הקהילה היא:
אתרים דתיים
בכפר מרג' נעג'ה יש מסגד אחד שהוא מסגד מרג' נעג'ה.
כלכלה
הכלכלה בכפר מרג' נעג'ה תלויה בעיקר בחקלאות שהיא 80% מכוח העבודה. רוב החקלאות בכפר מרג' נעג'ה תלויה במעיינות ובבארות תת-קרקעיות.
חוות
באשר לבעלי חיים, סקר השטח הראה כי 40% מתושבי הכפר מרג' נעג'ה מגדלים בעלי חיים כמו פרות, כבשים ודבורים.
דוונדה וייז
דוונדה וייז (באנגלית: DeWanda Wise; נולדה ב-30 במאי 1984) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של נולה דרלינג בסדרה "לא יכולה בלי זה" של נטפליקס, המבוססת על סרט באותו שם.
ביוגרפיה
נולדה בשם דוונדה ג'קסון, בעיר ג'סופ שבמרילנד להורים ממוצא אפרו-אמריקאי וגדלה בערים נוספות במדינה ביניהם; בולטימור, וודלון ולורל.
כאשר למה ב"תיכון אתולטון" בעיירת קולומביה, רצתה להיות פסיכותרפיסטית אך לאחר שלקחה קורס בפסיכולוגיה החליטה שזה לא המקרה. וייז החלה לשחק במהלך שנתה השנייה בתיכון, כאשר במאי התיאטרון הציע לה תפקיד במחזה של בית הספר במקום ריתוק. בשנת 2006 סיימה את לימודיה בבית הספר טיש לאומנויות של אוניברסיטת ניו יורק עם תואר ראשון באמנות יפה, בדרמה ובלימודים עירוניים. במהלך תקופת הלימודים, עבדה כעוזרת מתמחה וכסדרנית סחורה ברשת המזון טריידר ג'ו.
קריירה
ווייז החלה את דרכה בהופעות קצרות בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר: כוונה פלילית", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "האישה הטובה" ו"אימפריית הפשע". את הופעת הבכורה שלה בסרט עשתה בסרט הדרמה "במערבולת" משנת 2007 בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר, ומאוחר יותר הופיעה בתפקידי משנה בסרט העצמאי "Steam" משנת 2007, ובסרטו של לי דניאלס "פרשס" (2009) שזכה בשני פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-82.
בשנת 2016 שיחקה את התפקיד הראשי בסרט הקומדיה הרומנטית העצמאי "How to Tell You're a Douchebag" שהוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס. בשנה שלאחר מכן, וייז קיבל תפקיד חוזר בעונה השנייה של סדרת הדרמה התקופתית "הבריחה מג'ורג'יה" שיצרה, כתבה והפיקה מישה גרין, ובנוסף, שיחקה בתפקיד ראשי במיני-סדרה של פוקס "יריית פתיחה". בשנת 2017 לוהקה ווייז לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הקומית המקורית של נטפליקס "לא יכולה בלי זה" המבוססת על סרט באותו שם משנת 1986 של ספייק לי. הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בשנת 2019. בשנת 2018 היא לוהקה לסרט גיבורי העל "קפטן מארוול", אך נאלצה לפרוש מהפרויקט בשל התחייבויות קודמות לסדרה.
בשנת 2019 כיכבה וייז לצד ג'ינה רודריגז ובריטני סנואו בסרט הקומדיה הרומנטית "לילה בניו יורק" של שירות הסטרימינג נטפליקס.
בשנת 2021 לוהקה וייז לאחת משלוש הדמויות המרכזיות בסדרת הטלוויזיה "שלוש נשים" של רשת שואוטיים המבוסס על ספרה באותו שם מאת הסופרת והעיתונאית ליסה טדאו.
ב-2022 הופיעה בסרט עולם היורה: עולם חדש בתור הטייסת קאילה ווטס.
חיים אישיים
מאז 2009 נשואה לשחקן אלאנו מילר, לאחר שלושה חודשים של זוגיות. הזוג מתגורר כיום בפסדינה, קליפורניה ווייז היא טבעונית.
ויליאם נייט קילינג
ויליאם נייט קילינג (באנגלית: William Knight Keeling; 1807 – 1886) היה אמן בריטי (ויקטוריאני), שאייר את הרומנים של וולטר סקוט ומחזותיו של ויליאם שייקספיר. חבר מייסד והנשיא השלישי של האקדמיה לאמנות של מנצ'סטר.
קורות חייו וקריירה
קילינג נולד במנצ'סטר. הוא עשה חניכות כחרט עץ, ובשנות ה-30 של המאה ה-19 נסע ללונדון והפך לעוזרו של ויליאם בראדלי (1801–1857), אמן יליד מנצ'סטר שעבר ללונדון בשנת 1822 והתבסס כצייר פורטרטים.
קילינג חזר למנצ'סטר בשנת 1835, ועבד כצייר פורטרט ופיגורטיבי בצבעי שמן ובצבעי מים, וכמאסטר לציור. שנות ה-30 של המאה ה-19 הציג באופן פעיל במנצ'סטר, ליברפול ובמקומות אחרים. בשנת 1833 הוענק לציורו 'קן הציפורים' מדליית הכסף של מכון מנצ'סטר המלכותי. בשנת 1841 הוא נבחר לחבר באגודת הציירים החדשה לצבעי מים, שם הציג כ-60 עבודות.
בשנת 1859 הפך קילינג לחבר מייסד באקדמיה לאמנויות של מנצ'סטר, ונשיאה השלישי בין השנים 1865 עד 1877. הוא היה חבר במועדון הספרותי של מנצ'סטר.
בספרד
בשנות ה-50 של המאה ה-19, נסע לספרד. המסע הזה העניק לו רעיונות, נושאים ומוטיבים חדשים. פרטים עדינים ופלטה ברורה ובהירה, בהשראת הצבעים החמים של הדרום, הם מאפיינים מובהקים של ציוריו וצבעי המים. בשנת 1873 שיבח עיתון במנצ'סטר את אחד מצבעי המים שלו כ"יצירה מעולה, ספרדית לחלוטין".
הוא הושפע גם מיצירותיו של האמן הספרדי ברטולומה אסטבן מוריו (1617–1682). ניתן לזהות בקלות את ילדי הרחוב של מוריו בתיאורים של קילינג של ילדים עניים, בריטים וספרדים כאחד. 'הילד הספרדי' שלו שהוצג במנצ'סטר בשנת 1876, תואר כ"דוגמה טובה מאוד לשיטה הקפדנית והמדויקת בה נוקט האמן. הוא מצפוני לחלוטין בכל עבודתו המקצועית."
יצירתו
קילינג לא חתר לתהילה ונשאר ברקע החיים האמנותיים של תקופתו, אם כי אניני טעם רבים העריכו את יצירותיו. כמה מיצירותיו נמצאות באוסף מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון. בשנות ה-70 של המאה ה-19 רכש התעשיין והאספן מהעיר וולברהמפטון סידני קרטרייט מתערוכה במנצ'סטר, מספר רב של עבודותיו של קילינג. בשנת 1887 הם הוענקו לגלריה לאמנות וולברהמפטון, המחזיקה באוסף הגדול ביותר של ציוריו וצבעי המים של קילינג בבריטניה.
משפחתו
קילינג התחתן עם מרי אן דטמר (נולדה ב־1822) בסנט פנקראס 25 בינואר 1851. נולדו להם ארבעה ילדים: אדית (נולדה ב־1852), דלתון הרפר (נולדה ב־1853), סידני צ'ארלס (נולדה ב־1859), וגרטרוד אן 1862).
קילינג נפטר ב־21 בפברואר 1886 בביתו בברטון-אפון-אירוול, מנצ'סטר.
GN-108036
GN-108036 היא גלקסיה רחוקה שנתגלתה ואושרה על ידי טלסקופ סובארו ומצפה הכוכבים קק שבהוואי. המחקר שלה הושלם גם על ידי טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר. לאחר ההתגלתה, היא הוכרזה כגלקסיה הרחוקה ביותר במקום BDF-3299. בשנת 2012 התגלתה גלקסיה SXDF-NB1006-2 שהיא רחוקה עוד יותר.
הגלקסיה בעלת הסחה לאדום של 7.2 z, כלומר שלאור לקח 12.9 מיליארד שנים להגיע לכדור הארץ, הווה אומר שהיא נוצרה 750 מיליון שנה לאחר המפץ הגדול. גלקסיה זו מייצרת כוכבים בשיעור גבוה, של כ-100 מסות שמש בשנה.
פטריציה פאניקו
פטריציה פאניקו (אנגלית: Patrizia Panico; נולדה ב-8 בפברואר 1975) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל איטלקייה. פאניקו היא אחת הכדורגלניות האיטלקיות המעוטרות בכל הזמנים, כשבחיקה עשר אליפויות איטליה, חמישה גביעי מדינה, שמונה סופר-קאפ, זכייה אחת בפרס מלכת השערים של ליגת האלופות ו-14 זכיות בתואר מלכת השערים של הליגה. בנוסף, פאניקו היא מלכת ההופעות והשערים של הנבחרת, כשלזכותה 110 שערים ב-204 משחקים. בשנת 2015 נבחרה פאניקו לחברה בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי, והייתה לכדורגלנית השנייה שנכללה בו, אחרי קרולינה מוראצ'ה.
קריירה
פאניקו החלה את הקריירה הבוגרת שלה בגיל 18, כשהוחתמה על ידי לאציו מהסרייה א'. ב-8 באפריל 1996, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איטליה במשחק נגד פורטוגל, וכבר אחרי חמש דקות של משחק היא כבשה את שער הבכורה שלה. שנה לאחר מכן, היא עברה לקבוצת מודנה וזכתה להגשים את חלומה - לשחק באותה קבוצה עם קרולינה מוראצ'ה, שנחשבת על ידי רבים לשחקנית האיטלקית הטובה אי פעם. באותה עונה, הובילו השתיים את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה ובסופר קאפ האיטלקי.
בקיץ 2003, נקלעה לאציו לקשיים כלכליים ונאצלה לשחרר מספר שחקניות מהסגל. פאניקו, ששוחררה גם היא, החליטה לחתום במילאן. פאניקו שיחקה בקבוצה עונה אחת, ואז החליטה לעבור לטורינו, שם שיחקה בעבר. בשתי עונותיה בקבוצה, סיימה פאניקו כמלכת השערים של הסרייה א', אך לא הצליחה להוביל את הקבוצה לאליפות הליגה. ב-2006, היא החליטה לעבור לברדולינו ורונה - אחת מקבוצות הצמרת של הליגה. פאניקו שיחקה בקבוצה שלוש עונות, במהלכן היא זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעי מדינה, שני סופר קאפ ושלוש פעמים סיימה כמלכת שערי הליגה. בעונת 2007/08 היא השתתפה עם קבוצתה בגביע אופ"א, והובילה אותה לחצי הגמר, תוך כדי שהיא מסיימת כמלכת השערים של הטורניר (9 שערים ב-10 משחקים). עונה לאחר מכן, העפילה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות לגביע אופ"א, אך הפעם נעצרה ברבע הגמר על ידי ליון הצרפתית.
בקיץ 2009, השתתפה פאניקו עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. הייתה זו אליפות אירופה הרביעית בה השתתפה פאניקו, והיא הצליחה להוביל את איטליה עד לרבע הגמר, שם נעצרה על ידי האלופה שבדרך - גרמניה. באותו הקיץ היא עברה לקבוצת טורס, וזכתה עימה באליפות הליגה. ב-2010, היא עברה לשחק לתקופה קצרה בקבוצת סקיי בלו מארצות הברית, ולאחר מכן חזרה לטורס. בארבע עונותיה הבאות בקבוצה, היא זכתה בשלוש אליפויות נוספות, וסיימה בכל אחת מהעונות כמלכת השערים של הליגה. את שתי העונות האחרונות בקריירה שלה, העבירה פאניקו בוורונה ובפיורנטינה, ובסוף עונת 2015/16 פרשה ממשחק פעיל. שנה לאחר פרישתה, היא מונתה למאמנת נבחרת הנשים של איטליה עד גיל 16.
חיילי צעצוע
חיילי צעצוע (במקור: Toy Soldiers) הוא סרט פעולה אמריקני משנת 1991 אשר ביים דניאל פטרי ג'וניור ובכיכובם של שון אוסטין, ויל ויטון, קיית קוגן, אנדרו דיווף, דנהולם אליוט ולואיס גוסט ג'וניור.
העלילה סובבת סביב בית הספר התיכון רג'יס לבנים שנחטף על ידי חוליית מחבלים קולומביאניים. הרשויות נשארות חסרות אונים, אך מספר תלמידים מרדנים מחליטים לקחת את העניינים לידיים ומצליחים להעביר מידע על הנעשה בתוך כותלי בית הספר ובכך לשחררו.
עלילה
טרוריסט בשם לואיס קאלי (אנדרו דיווף) מנהיג כנופיה של שכירי חרב רצחניים ומשתלט על בית המשפט בברנקייה, קולומביה. הוא דורש שת שחרורו של אביו, ברון הסמים אנריקה קאלי, ונאמר לו על ידי השופט שאביו כבר הוסגר לארצות הברית והובל לשם למשפט. לואיס ואנשיו נמלטים מבית המשפט באמצעות מסוק, ובסיוע הלוגיסטי והצבאי של סגנו של לואיס, אמריקאי בשם ג'ק ת'ורפ (מייקל צ'מפיון), הם חוצים את הגבול לארצות הברית דרך מקסיקו.
בארצות הברית, בית הספר רג'יס הוא פנימייה לבנים שתלמידיו הם הבנים של אנשים עשירים ובעלי השפעה, ומחציתם הגיעו לבית הספר לאחר שכבר הושעו מבתי ספר אחרים. הקבוצה הבעייתית ביותר מורכבת מבילי טפר (שון אסטין), ג'ואי טרוטה (ויל ויטון), הנק גיילס (טי אי ראסל), ג'ונתן ברדברי (קית' קוגן), ריקרדו מונטויה (ג'ורג' פרז) ופיל דוהניו (נול ג'ונסון). התלמידים נתונים למשמעת הקפדנית של הדיקן פרקר (לואיס גוסט ג'וניור), שמנהל עימותים קבועים מול בילי על היעדר המשמעת שלו.
אביו של פיל הוא השופט הפדרלי שמנהל את משפטו של אנריקה קאלי, ופיל נלקח על ידי סוכני האף בי איי ביחד עם כל משפחתו למקום מקלט לאחר שנודע להם על פעילותו של לואיס קאלי בקולומביה. לואיס, שאינו מודע לכך, משתלט על בית הספר, לוקח את כל התלמידים כבני ערובה, הורג את אחד מהמורים ואת שומר בית הספר וממלכד את בית הספר בחומרי נפץ. לאחר שהוא לא מוצא את פיל הוא מבין כי העובדה שהתלמידים הם בניהם של כמה מהאנשים החזקים ורבי ההשפעה בארצות הברית מאפשרת לו להשתמש בהם כקלף המיקוח החדש שלו ומאיים להרוג אותם ולפוצץ את כל בית הספר אם אביו לא ישוחרר מהכלא. השריף המקומי מנסה להיכנס לבית הספר כדי לנהל משא ומתן, אבל שכירי החרב מפוצצים את הניידת שלו עם מקלעים כבדים ועם טילים נגד טנקים. האף בי איי וכוחות הצבא נקראים לבית הספר, והם מציבים חיילים מסביב כדי למנוע התקרבות. לואיס משחרר את סגל בית הספר למעט המנהל רוברט גולד (דנהולם אליוט) ומנהל ספירות ראש קבועות בכל שעה כדי לעקוב אחר התלמידים ולשמור עליהם בשליטה.
בילי וחבריו בוחרים לסייע לכוחות הצבא מחוץ לבית הספר והם משתמשים בידע ובהכרה שלהם את בית הספר כדי לאסוף מידע טקטי על שכירי החרב. בפעולת הסחה מורכבת מצליח בילי לצאת על מחוץ לבית הספר ולמסור את המידע שלהם לכוחות הצבא אך החיילים מסרבים לתת לו לחזור בחזרה לבית הספר מחשש שייהרג. בילי מצליח לברוח מהם בעידודו של הדיקן פרקר, אותו הוא פוגש במפקדה של הצבא, ומספיק להצטרף לספירת הראשים הבאה, ובכך מונע את הוצאתם להורג של חמישה תלמידים כעונש על היעדרותו.
אביו של ג'ואי, המאפיונר אלברט טרוטה (ג'רי אורבך), מנצל את קשריו עם אנריקה קאלי כדי לשכנע את לואיס לשחרר את ג'ואי. ג'ואי, ששונא את אביו ובז לו על קריירת הפשע שלו, מסרב ללכת ולהשאיר את חבריו מאחור, והוא משתלט על אחד משכירי החרב ולוקח את נשקו ומנסה לירות על שכיר חרב אחר אך נהרג ביריות. לואיס טוען בפני הדיקן פרקר, שבא לקחת את הגופה, כי היה מדובר בתאונה, אבל אלברט טרוטה מחליט לנקום על מותו של ג'ואי ודואג לכך שאנריקה יירצח בבית הכלא.
בידיעה שעליהם להשתלט על בית הספר לפני שלואיס יידע על מותו של אביו, כוחות הצבא והאף בי איי מגבשים תוכנית פעולה להצלת התלמידים. בינתיים בילי וחבריו, האבלים על מותו של ג'ואי, מחליטים שוב לסייע לכוחות הצבא וביום הפריצה המיועד הם מצליחים לחדור למשרדו של גולד שהפך למפקדתו של לואיס ולחבל בנפצים של חומרי הנפץ ולאחר מכן להמם חלק משכירי החרב ובילי מבריח את כל התלמידים ואת המנהל למרתף סודי בתוך המטבח. כוחות הצבא מפתיעים את לואיס בפלישת פתע לבית הספר באמצעות מסוקים והורגים את שאר שכירי החרב. לואיס, מבין כי הוא בדרך לתבוסה, מוצא את בילי ולוקח אותו כבן ערובה למשרד, שם הוא מנסה לפוצץ את חומרי הנפץ. הדיקן פרקר מצליח להיכנס למשרד ביחד עם כוחות הצבא ואלה הורגים את קאלי. פרקר ובילי משלימים ביניהם והתלמידים משוחררים מבית הספר.
הפקה
הסרט התבסס על ספרו של ויליאם פ קנדי ועל התסריט היה אחראי דניאל פטרי ג'וניור ודייוויד קפ, מי שהיה אחראי בין היתר גם על התסריט בשובר הקופות "פארק היורה".
במנהטן, ניו יורק, קיים בית ספר פרטי אמיתי בשם רג'יס, אך כמובן שהוא אינו דומה בדבר לבית הספר הדמיוני המוצג בסרט עצמו. גם מיקומה של הפנימייה בסרט נשמר בסוד והוא אינו מוגדר מבחינה גיאגרפית. הצילומים נערכו בבית ספר הנמצא בשרלוטסוויל, שבוירג'יניה. צילומים נוספים נערכו בסן אנטוניו, טקסס וריצ'מונד.
פרסים ומועמדויות
על תפקידם בסרט היו מועמדים שון אסטין, ויל ויטון, קית' קוגן וג'ורג' פרז לפרס האנסמבל בטקס פרסי הקולנוע ה-13 לשחקנים צעירים. הם זכו בסופו של דבר במקום השלישי באותה שנה אחרי "נערי השכונה" שזכו בפרס ו"אל תגיד לאמא שהבייביסיטר מתה" שהגיע למקום השני.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 38% מתוך 13 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. רוב טענות המבקרים היו שהסרט רווי באלימות רבה שעלולה לגרום לנוער להאמין שבעזרתה ניתן לפתור בעיות.
היכל ההרמוניה העליונה
היכל ההרמוניה העליונה (בסינית: 太和殿; בפין-יין: Tài Hé Diàn) הוא האולם הגדול ביותר שבתוך "העיר האסורה", שבסין.
שם ההיכל
שמו של ההיכל בתחילה היה "Fengtian Dian" (奉天殿; "היכל הסגידה לשמיים"), ולאחר מכן הוחלף ל"Huangji Dian" (皇极殿; "היכל הציר הקיסרי"). שמו הנוכחי ניתן להיכל על ידי הקיסר שׂוֵ'אן-יֵה, הקיסר השלישי בשושלת צ'ינג.
בניית ההיכל
האולם המקורי, שהוקם בשנת 1406 על ידי שושלת מינג, נהרס שבע פעמים על ידי שריפות במהלך שושלת צ'ינג, ונבנה בפעם האחרונה בשנים 1695–1697. לאחר שחזור במאה ה-16, הצטמצמו מידות האולם מסביבות 95 על 48 מטרים, למידותיו הנוכחיות, 64 על 37 מטרים.
מבנה ההיכל
ששת העמודים הקרובים לכס המלכות שבתוך ההיכל מצופים בזהב, והמוטיב השולט בארכיטקטורה של המבנה הוא דרקון סיני. על כס המלכות עצמו ישנם חמישה דרקונים המתפתלים על גב הכיסא ועל משענות הידיים שלו. על הקיר מאחוריו יש תשעה דרקונים, משום שהמספרים 5 ו-9 מרמזים על הודו של הקיסר. הכס עצמו בנוי מעץ המכונה אלמוג אדום, והוא שימש את קיסרי שושלת צ'ינג.
בתקרה מעל הכס נמצא מונומנט של קיסון המעוטר בדרקון מפותל, אשר מפיו מוציא סט כדורי מתכת דמוי נברשת. הוא מכונה "Xuanyuan Mirror", על שם הקיסר הצהוב. הסינים האמינו כי כדורי המתכת יפלו על ראשו של המערער על הכס.
מיקום
האולם ממוקם בציר הגישה המרכזי של העיר האסורה, מאחורי שער ההרמוניה העליונה. ההיכל, שנבנה מעל שלושה מפלסי בסיס מאבן שיש, ומוקף במבערי קטורת מברונזה, הוא אחד ממבני העץ הגדולים ביותר בסין.
ההיכל הוא אחד משלושת ההיכלות המרכזיים של העיר האסורה החיצונית, יחד עם היכל ההרמוניה המרכזית והיכל שימור ההרמוניה.
היסטוריה
קיסרי שושלת מינג ושושלת צ'ינג ערכו בהיכל את טקסי ההכתרה והחתונה שלהם. ההיכל שימש את קיסרי שושלת מינג גם כזירת משפט, וקיסרי שושלת צ'ינג ערכו בו טקסי הסמכה סמליים (אינווסטיטורה).
קווין וייטלי
קווין וייטלי (באנגלית: Kevin Whately; נולד ב-6 בפברואר 1951) הוא שחקן אנגלי. וייטלי ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד רוברט "רובי" לואיס בסדרת הטלוויזיה "המפקח מורס" ובספין-אוף "לואיס". עוד הוא מוכר מהופעתו בדמות נוויל הופ בסדרה הקומית הבריטית "Auf Wiedersehen, Pet" ובתפקיד ד"ר ג'ק קרוויש בסדרת הדרמה "Peak Practice".
ביוגרפיה
וייטלי נולד ב-Humshaugh קרוב להקסם בנורת'מברלנד. אמו מרי הייתה מורה, ואביו ריצ'רד היה מפקד בצי המלכותי הבריטי. סבתו מצד אמו, דוריס פיליפס, הייתה זמרת מקצועית, וסבא של סבא שלו ריצ'רד וייטלי, היה הארכיבישוף האנגליקני של דבלין.
הוא התחנך בבית הספר ברנרד קאסל ולמד משחק ב-"Central School of Speech and Drama". ב-2011 היה הפטרון של להקת התיאטרון בבית הספר "Full House Theatre Company". אחיו, פרנק, הוא מרצה לדרמה באוניברסיטת לונדון. בשנות השבעים של המאה העשרים לפני שפנה לקריירה מקצועית הופיע וייטלי כשחקן חובב בתיאטרון פיפל'ס בניוקאסל.
קריירה
בתיאטרון הופיע וייטלי במחזות אחדים בהם עיבוד בימתי של "Twelve Angry Men". בקולנוע שיחק בסרטים "שובו של חייל", "הפצוע האנגלי", "פרנואיד" ו"משהו לחלום עליו".
בטלוויזיה שיחק וייטלי בין השאר בפרקים בסדרות "Shoestring", "מלאכים", "ג'ולייט בראבו", "Strangers", "קורוניישן סטריט", "שאקלטון", "Auf Wiedersehen, Pet", "סמית' וג'ונס", "Look and Read", הסדרה הקומית "You Must Be The Husband", סדרה לילדים "B&B", הסדרה הרפואית "Peak Practice", העיבוד לרומן "Skallagrigg", סדרת הדרמה "The Broker's Man", סדרת המתח "Murder in Mind", "קומיק ריליף" ב-2003, "לואיס", "תחבולות חדשות", סרט הטלוויזיה "אני, גרושתי, והכלב", המיני-סדרה "הילדים" ובסרט "Silent Cry". הוא דיבב את הגרסה האנגלית של הסדרה לילדים "Hilltop Hospital". עוד היה הקריין בפרסומות עבור WaterAid.
ב-1985 הופיע וייטלי בעיבוד לספרה של אגאתה כריסטי "A Murder Is Announced", בתפקיד סמל בילוש פלטשר לצדו של ג'ון קאסל שגילם את המפקח קרדוק. תפקיד זה היה דומה לדמות שגילם בשנים הבאות והפכה להיות מזוהה איתו. הוא לוהק לתפקיד סמל בילוש לואיס בסדרה הבלשית "המפקח מורס" בכיכובו של ג'ון ת'או ששיחק בתפקיד הראשי. וייטלי כיכב לצדו של ת'או במשך 13 שנים ב-32 פרקים של הסדרה המצליחה, והוא הפך להיות מוכר בכל בית בבריטניה.
וייטלי גילם שוב את הדמות בסדרת ספין אוף בשם "לואיס", שבה לואיס חוזר לאוקספורד והפעם בדרגת מפקח. יחד עם שותפו, סמל בילוש ג'יימס האת'וויי בוגר קיימברידג' (בגילומו של לורנס פוקס), הוא פותר תעלומות רצח. במקביל הוא מנסה לשקם את חייו אחרי מותה הפתאומי של אשתו בתאונת פגע וברח.
בסוף 2012, אחרי צילומי העונה השביעית של הסדרה "לואיס", הודיעו וייטלי ולורנס פוקס שהם עושים הפסקה מהסדרה לפחות לשנה אחת. הסדרה נמשכה עד 2015 והסתיימה בעונה התשיעית.
ב-4 בנובמבר 2012 הופיע וייטלי בתוכנית דרמה של רדיו BBC3 בשם "The Torchbearers", על כמה אזרחים בריטיים שהיו נושאי הלפיד האולימפי. במרץ 2013 הופיע וייטלי במחזה "White Rabbit, Red Rabbit".
חיים אישיים
וייטלי אוהב מוזיקת רוק והוא מנגן בגיטרה. הוא ציין את פינק פלויד ודייר סטרייטס כלהקות שהוא אוהב במיוחד. הוא אוהד של מועדן הכדורגל ניוקאסל יונייטד ושל ברנלי, אבל אומר שהוא מעדיף עכשיו את משחק הרוגבי ליג על כדורגל.
באוגוסט 2014 היה וייטלי אחד ממאתיים החותמים על מכתב לעיתון הגרדיאן נגד העצמאות הסקוטית לקראת משאל העם על עצמאות סקוטלנד.
יעקב אמאדו
הרב יעקב אמאדו היה רב, מלמד ודרשן באזמיר במאה ה-19.
תולדותיו
היה מופקד על תלמודי התורה באזמיר יחד עם הרב יוסף פאלאג'י. היה גובה ומפקח על הצדקה למען שלושת ערי הקודש שניתנה באזמיר. היה ידוע כמי שמשיב תשובות נחרצות לאפיקורסין ולמומרים ערך את ספר עיני דוד של אביו. היה חברו של הרב חיים מאיר מזרחי מחבר ספר בן הרמה, שכותב עליו:. לאחר השריפה באזמיר, השתדל הרב יעקב בבניתו מחדש של בית הכנסת של ק"ק ׳גברת׳ לפני שנפנה לבנות מחדש את ביתו.
נפטר בשנת התרל"ה מחולי הטיפה ונקבר באזמיר.
ספרו
אמרי אמת (אזמיר תרמ"א) - דרושים שדרש . בספר 3 דרושים לנישואים - שניים לנישואי גיסיו ואחד לבן מגבירי אזמיר, הספדים - לרבי חיים אברהם גאגין (שדרש באחת העירות הסמוכות לאזמיר), למרן החבי"ף ולאשתו, לרבי יעקב אבואלעפיה, לגיסתו רבקה ועוד. בספר נדפסו חמישה דרושים של הרב שמואל יעקב אמאדו, שניים לנישואים ושלושה להספד. בסוף הספר ליקוטים מהמחבר על התנ"ך ודרשת הספד על המחבר מבנו.
קורי מיילכריסט
קורי רוברט מיילכריסט (באנגלית: Corey Robert Mylchreest; נולד במאי 1998) הוא שחקן אנגלי. בוגר האקדמיה המלכותית לאמנות דרמטית, הוא ידוע בתפקידו כמלך ג'ורג' בסדרת הדרמה של תקופת נטפליקס, ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט.
חיים מוקדמים וחינוך
מילכריסט נולדה במאי 1998, וגדל בליטונסטון, מזרח לונדון. הוא למד בבית הספר Forest, Walthamstow, והתקבל לתיאטרון הלאומי לנוער. הוא סיים תואר ראשון במשחק מהאקדמיה המלכותית לאמנות דרמטית (RADA) בשנת 2020.
קריירה
עם סיום לימודיו ב-RADA, מיילכריסט לוהק להפקות תיאטרון באוויר הפתוח של מחזות שייקספיר רומיאו ויוליה וחלום ליל קיץ בבימוי של אבי ווד.
בשנת 2022, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בפרק הבכורה של העיבוד של נטפליקס ל- סנדמן של ניל גיימן.
Gaga: Five Foot Two
Gaga: Five Foot Two (בעברית: גאגא: 1.55 מטר) הוא סרט תיעודי אודות הזמרת ליידי גאגא, אשר יצא ב-22 בספטמבר 2017 לנטפליקס. הסרט מתעד את הקלטות אלבומה "Joanne", ואת ההכנות למופע הסופרבול שלה. הסרט בוים על ידי כריס מוקרבל והוא נחשף לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ולאחר מכן הועלה לנטפליקס ואף קטעים ממנו הוקרנו במהלך ההופעות שלה באירופה בסיבוב ההופעות "Joanne World Tour".
מהלך הסרט
נטפליקס תיארו את הסרט כ"גישה לא מסוננת מאחורי הקלעים לשנה בחיי גאגא". הסרט למעשה מצלם את ההקלטות של אלבומה Joanne ובמקביל הסרט מציג את ההתמודדות של גאגא עם מפגש עם המעריצים, התמודדה עם מחלת הפיברומיאלגיה, ההתמודדות עם שברון לב וכו'. בנוסף הסרט מתמקד גם בהכנות למופע הסופרבול כאשר בתחילת 2017 זכתה גאגא להוביל את מופע המחצית של משחק הסופרבול שהתקיים באותה שנה. בסרט גאגא מתייחסת גם לסכסוך שהיה לה עם מדונה, לקבלת התפקיד הראשי בסרט "כוכב נולד, לחברתה הטובה שחלתה בסרטן וכו'.
כריזת הסרט
כריזת הסרט מבוססת על עבודותיו של האמן הגרמני פייר שמידט ובה רואים קשתות, מפלים ועין נוספת זורמים על גופה של גאגא. עבודותיו של שמידט באינסטגרם משכו את תשומת ליבו של במאי הסרט כריס מוקקרבל וכתוצאה מכך הצוות של גאגא פנה לשמידט במטרה לעזור להם לעצב את כרזית הסרט. למאמץ זה נתרמו גם נטפליקס עצמם ביחד עם ביחד עם צמד הצלמים ההולנדי אינז ו-וינודה אשר צילמו את הכריזה (אשר עבדו בעבר גם גאגא גם על עטיפת השיר "Applause").
ג'וש האולי
ג'ושוע דייוויד האולי (באנגלית: Joshua David Hawley; נולד ב-31 בדצמבר 1979) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי המכהן כנציגה של מיזורי בסנאט של ארצות הברית. קודם לכן כיהן כתובע הכללי ה-42 של מדינת מיזורי בשנים 2017–2019. ב-8 באוגוסט 2018 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט מטעם מיזורי, ובמהלך הבחירות אל הסנאט באותה השנה הביס את הסנאטורית המכהנת מטעם המפלגה הדמוקרטית, קלייר מקסקיל.