cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחנה
מחנה הוא כינוי ליישוב ארעי. ארעיותו של המחנה מתבטאת בעיקר באחת משתיים: ארעיות פיזית, קרי היישוב עצמו מתקיים לפרק זמן קצוב, או ארעיות של התושבים. בשל אופיים המוגבל בזמן של רוב המחנות, לרוב אין למצוא בהם מבני קבע אלא אוהלים או צריפים.
בעבר שימשו מחנות עמים נודדים, נוודים וצבאות במסעותיהם. המונח נזכר כבר בתנ"ך (למשל בראשית ל"ב 2). כיום ניתן למצוא מגוון רחב מאוד של שימושים במחנות: בפעילות נופש, בפעילות צבאית, כמקומות מגורים זמניים לאחר אסונות טבע, וכמקומות כליאה המוניים.
אלומה לב
אלומה נחמה לב (נולדה בט"ו באדר ב' ה'תשמ"ד בירושלים) היא מנחה קבוצות ומלמדת לימודי ימימה, כותבת ועורכת.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים בשם נחמה לב כבת רביעית מתוך תשעה אחים ואחיות (ביניהם יהודה לב) לאסתר ולרב צבי מרדכי לב. את השם אלומה הוסיפה לעצמה בגיל עשרים. כשהייתה בת שנה עברו הוריה ליישוב מחולה ואביה התמנה לרב המקומי.
למדה באולפנת כפר פינס. בשירות לאומי שירתה בחדר מיון בבית החולים שערי צדק (אצל ד"ר דוד אפלבום) ובהמשך כקומונרית בבני עקיבא ביישוב מחולה. לאחר מכן למדה במדרשת אביב ובמכון אורה. שנה אחר כך החלה בלימודי ארכיטקטורה באוניברסיטת אריאל.
בשנה הראשונה באוניברסיטה החלה ללמוד חשיבה הכרתית, שנמסרו מפי ימימה אביטל. ב-2009 כשהייתה בת 25 התחילה ללמד את השיטה ופתחה קבוצות לימוד בירושלים וברמת גן ובהמשך במקומות נוספים.
ערכה בעולם קטן (2010–2022) וכותבת בקרוב אליך מיום היווסדו (2013) טור אישי דו חודשי ובהמשך אחד לחודש. בשנים 2010-2015 הייתה עורכת תוכן של "הלל" - ירחון לנשים שהיה בהוצאה של עולם קטן. במשך שבע שנים (2014–2020) ניהלה את הפרסום של מכון בנין שלם.
ב־2017 הוציאה את הספר 'במלוא הדופק – רישומים של רווקות מאוחרת', בהוצאת ידיעות ספרים.
ערכה ספרים עבור הוצאת מעיינותייך ("דרך ארוכה וקצרה", "על כולנה" ו"הרבי שלי"), ואת הספרים "מה הקשר", ו"מחזקים את הקשר" מאת נעמי וולפסון.
סיפור יציאת מצרים
סיפור יציאת מצרים הוא מצווה, שלפיה חובה על כל אדם מישראל (גברים, ולפי רוב השיטות בפוסקים אף נשים) לספר בכל שנה בליל ט"ו בניסן (הוא ליל הסדר), את הסיפורים המופיעים במקרא בעניין יציאת מצרים וכן עשר המכות שקדמו ושגרמו לה. מצווה זו היא הבסיס והמניע המרכזי לכלל מנהגי ליל הסדר ובראשם לאמירת ההגדה של פסח.
מקור ומהות המצווה
המצווה מתבססת על הפסוק. המשנה קובעת על סמך פסוק זה
מצווה זו, שהופיעה במקרא, במשנה ובתלמוד, נפסקה אף על ידי מוני המצוות: הרמב"ם במצוות עשה קנז, וספר החינוך במצווה כא.
המצווה מתייחסת הן לתוכן והן לסגנון הסיפור. במישור התוכני, הסיפור צריך לכלול את השתעבדות בני ישראל במצרים, את נקמת האל במצרים ואת הישועה שנעשתה לישראל. לגבי הסגנון הספרותי, ככל שרמתו גבוהה יותר כך המצווה משובחת יותר. כך קיימת עדיפות לרמה אמנותית, לריבוי בפרטי המקרה, באריכות זמן הסיפור ובריבוי השומעים את הסיפור; כשהניסוח בחז"ל הוא "כל המאריך לספר ביציאת מצרים הרי זה משובח". יש שהותירו את אפשרויות הסיפור בידי האדם (רמב"ם, חמץ ומצה ז, ב ובספר המצוות עשה קנז), ויש שכללו במצוות הסיפור מגוון אמירות, כך ספר החינוך (כא) קובע שיש שהנהגות ליל הסדר והגדה של פסח כלולות בדיני המצווה.
זמן קיום המצווה
בניגוד למצוות זכירת יציאת מצרים, למצוות הסיפור יש תאריך ספציפי. כך המכילתא דרבי ישמעאל (פרשה יז) למדה מהפסוק שמצוות הסיפור וההגדה לבן צריכה להיות כאשר ניתן לומר "בעבור זה" ולהצביע על הסמלים של הגלות והגאולה, דהיינו כאשר מצה ומרור מונחים על השולחן, כלומר בליל הסדר. על פי קביעה זו הלכו אף שאר הפוסקים, והדגישו שמתחלת הלילה ישנה מצווה לספר.
אופן קיום המצווה
המשנה מפרטת מספר כללים מנחים לקיום המצוה לספר ביציאת מצרים, אותם מיושמים בליל הסדר ובהגדה של פסח, ובפרט בחלק "מגיד" המוקדש לסיפור יציאת מצרים:
מצוות זכירה
מצוות סיפור יציאת מצרים, שונה באופן מהותי ממצוות זכירת יציאת מצרים. אמנם היו ששילבו בין שתי המצוות. אך רוב הפוסקים הגדירו שמצוות זכירת יציאת מצרים נוהגת בכל יום, ולחלק מההגדרות תוקפה מדברי סופרים; לעומת מצוות סיפור יציאת מצרים הנוהגת פעם אחת בשנה, בליל הסדר, ותוקפה לכל הדעות הוא מהתורה.
הנימוקים למצוות סיפור יציאת מצרים
לפי התורה עצמה, ישנה מצווה להעביר את הסיפור מדור לדור, מכיוון שהוא מהווה את התשתית לחיוב החל על בני ישראל ללמוד את התורה ולשמור את המצוות.
לפי ספר החינוך, טעם המצווה הוא לזכור את הניסים שה' עשה לבני ישראל על מנת להוציא אותם ממצרים, ובכך לקבוע בליבם את האמונה בבריאת העולם ובמעורבות הבורא במתרחש בעולם ובהשגחתו. בדומה לכך, לפי הכוזרי, יציאת מצרים הוא האירוע המכונן את האמונה באל אחד, אל כל יכול המנהל את העולם, ומכאן החשיבות להעביר אותו מדור לדור.
לפי פרשנויות מודרניות, עיקר מטרת הסיפור הוא שבני ישראל יזכרו שהם היו פעם עבדים, ובכך יחזקו את תכונת החמלה, במיוחד כלפי הגר, הזר והחלש בחברה. "כי גרים הייתם בארץ מצרים" מוזכר מספר פעמים בתורה בתור נימוק המחזק את האיסור לצער את הגר.
אחרים מציעים שמטרת מצווה זו היא להדגיש דווקא את עניין החירות: לדעת פרופ', להדגיש את ההכרה בכך שבני ישראל לאורך ההיסטוריה היו לפעמים עבדים ולפעמים בני חורין, על מנת לחזק את הערך של חירות האדם ולחדד את הרגישות הרוחנית; ולדעת הרב זקס, על מנת לחזק את ערך החירות, כערך בסיסי ובאמת יסודית.
ליונל ווטסון
שמאל|ממוזער|250px|קברו של ליונל ווטסון ב[[מתחם בתי הקברות בחיפה|בית הקברות של הקהילה המשיחית בחיפה]] ג'ון ליונל אייריי ווטסון (John Lionel Airay Watson; 1901–1969) היה מהנדס העיר חיפה בשנים 1934–1951.
ביוגרפיה
ליונל נולד בניו זילנד לכומר פרוטסטנטי. למד הנדסה אזרחית באנגליה ושרת במספר מועצות מקומיות וכן בדרום אפריקה. בשנת 1934 הגיע ווטסון לארץ ישראל והשתקע בחיפה, ולאחר הקמת נמל מים עמוקים בעיר הועבר למחלקת ההנדסה בעיריית חיפה כדי לעמוד בראשה. בין השנים 1945-1944 כיהן כנשיא מועדון הרוטרי החיפאי.
בשנת 1948, עם תום המנדט הבריטי בארץ ישראל, לא עזב ווטסון את הארץ כשאר אנשי המינהל הבריטים אלא נשאר לשרת בעירייה. ווטסון כיהן בתפקידו עד לשנת 1951 עת מונה, בשנת 1952, למהנדס כבישים במע"צ ומאוחר יותר כמהנדס תברואה ראשי במשרד הבריאות.
ווטסון הטביע את חותמו על התכנון האורבני של חיפה, דגל בתפיסות ההנדסה והאדריכלות המודרניות והרבה ליישם את נושא השטחים הציבוריים הפתוחים במרחב העירוני. כמו כן הוא נטל חלק משמעותי בבחירת סמל העיר חיפה.
יהלומים לנצח (ספר)
כמו הספרים הקודמים בסדרה, גם יהלומים לנצח התקבל בבריטניה באהדה רבה. הוא עובד לקומיקס בעיתון דיילי אקספרס, וב-1977 עובד לסרט באותו השם, השביעי בסדרת הסרטים, והאחרון בו גילם שון קונרי את דמותו של ג'יימס בונד.
ליונל ווטסון
ביוגרפיה
ווטסון נשא לאישה את רבקה, שהייתה מזכירתו במשך 10 שנים.
יהלומים לנצח (ספר)
כהכנה לקראת כתיבת הספר, ערך פלמינג מחקר מקיף על עסקי הברחת היהלומים. לימים הוא השתמש במידע שאסף עבור ספר עיוני בשם "הברחת היהלומים".
ליונל ווטסון
ביוגרפיה
ליונל ווטסון נפטר בשנת 1969 ונקבר בבית הקברות של הקהילה המשיחית שבחיפה. על שמו אחד הרחובות הראשיים בשכונת רמת בגין בעיר, ו"קרן ווטסון" - קרן מלגות במועדון הרוטרי החיפאי.
יהלומים לנצח (ספר)
עלילה
M מטיל על ג'יימס בונד לחדור לכנופיה שמבריחה יהלומים מסיירה לאון לארצות הברית. לשם כך, בונד נוטל את זהותו של מבריח בשם פיטר פרנקס. הוא מצליח לחדור לקבוצה, ונפגש עם אחת מחברות הקבוצה, נערה מושכת ושונאת גברים בשם טיפאני קייס. בונד מגלה שמבריחי היהלומים פועלים בשירותה של כנופיה חסרת רחמים הידועה בכינוי "ספאנגלד מוב" (Spangled Mob). במטרה להגיע אל ראשי הכנופיה, בונד דורש את "שכרו" בעבור הברחת היהלומים. הוא מקבל הוראה להמר על מרוץ סוסים מכור מראש בסרטוגה, שם הוא פוגש את ידידו הוותיק פליקס לייטר איש ה-CIA. בעזרתו של לייטר, בונד דואג שההימור שלו יפסיד במירוץ, כך שהוא לא מקבל את הכסף שמגיע לו.
בונד שב ודורש את שכרו, ונאמר לו ללכת לקזינו בלאס וגאס שם הוא מקבל את הכסף במשחק בלאק ג'ק מכור מראש שבו הדילר היא טיפאני קייס. לאחר מכן, בונד לא מציית להוראות שניתנו לו. הוא נשאר בקזינו, ממשיך להמר וזוכה בסכומי כסף גדולים מנהיג הכנופיה, ג'ק ספאנג, זועם עליו ומורה ללכוד אותו. הוא מענה אותו בעיירת רפאים הסמוכה לקזינו, שמשמשת כמקום המפלט שלו. בונד נמלט מהשבי בעזרתה של טיפאני. ספאנג שולח את אחיו סרפימו לאותה רכבת של בונד במטרה להרוג אותו, אולם בונד מצליח להרוג אותו. בונד וטיפאני מתאהבים, ויחד הם חוזרים לניו יורק ומפליגים ללונדון. על סיפון הספינה, שניים מהבריונים של ספאנג מנסים להתנקש בהם, אולם בונד גובר עליהם.
זטואיצ'י
עלילת הסדרה וכן של הסרטים סובבת סביב מעסה עיוור ומומחה באמנויות לחימה בשם זטואיצ'י בזמן תקופת האדו ביפן אשר מרוויח את לחמו בעיקר מהימורים. זאטואיצ'י משתמש בחרב מסוג שיקומיצו אשר מוסווית בתוך מקל ההליכה שלו ובעזרתה הוא עוזר לחפים מפשע ומגן עליהם בעיקר מפני איומי כנופיות היאקוזה. זאטואיצ'י משתמש בסגנון לוחמה מיוחד שנקרא איאיידו, וכן מחזיק את החרב בצורה מהופכת - דבר שהופך את סגנון הלוחמה של זאטואיצ'י לייחודי עוד יותר.
סרטי הקולנוע
סדרת הסרטים של זטואיצ'י היא אחת מסדרות הסרטים שרצו הכי הרבה זמן ביפן - 25 סרטים שנעשו בין השנים 1962–1973, בנוסף לסרט משנת 1989 וסרט משנת 2003 בבימויו ובכיכובו של טקאשי קיטאנו. השחקן המזוהה ביותר עם הדמות הוא שינטארו קטסו ששיחק את זטואיצ'י בסדרת הטלוויזיה וברוב הסרטים במשך פרק זמן של לא פחות מ-15 שנים. בזכות שינטארו קטסו הפך זטואיצ'י למעין ג'יימס בונד של יפן.
סדרת הטלוויזיה
סדרת הטלוויזיה שודרה למשך ארבע עונות בין השנים 1974–1979 וכללה מאה פרקים. בפרק החותם את הסדרה, מאור עיניו של זטואיצ'י חוזר אליו אולם ידיו נותרו פגועות והוא אינו יכול להילחם יותר. בניגוד גמור לפרק זה, בסרט ששודר בשנת 1989 לאחר תום הסדרה, זטואיצ'י עדיין עיוור אך ידיו בריאות ושלמות.
שוכרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חרשה (יישוב)
חרשה היא התנחלות בעל צביון של יישוב קהילתי בגוש טלמונים, המשתייך למועצה אזורית מטה בנימין.
היסטוריה
בשנת 1997 הקימו תלמידים מישיבת מרכז הרב מאחז בגובה 770 מטר מעל פני הים, על הר במערב בנימין המשקיף על כל שפלת החוף. ממשלת אהוד ברק סירבה לסייע בפיתוח המקום, אולם אפרים סנה, בהיותו סגן שר הביטחון, אישר הקמת מקווה במקום. לאחר הקמת ממשלת שרון הראשונה סייע שר הביטחון בנימין בן אליעזר לפיתוח המקום, בהמלצת סגן הרמטכ"ל, משה יעלון, שראה במקום נקודה אסטרטגית וביקש לשמור שם על נוכחות יהודית, אזרחית או צבאית. ביישוב מתגוררות כיום כ-70 משפחות.
בחרשה נמצאת "ישיבה לצעירים חרשה" בראשות הרב אורי שטטנר.
ב-4 באפריל 2019 מסרה מחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים חוות דעת משפטית שנכתבה על ידי עו"ד כרמית יוליוס, ראש אשכול נדל"ן, בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, המכשירה את דרך הגישה למאחז. משמעותה של חוות דעת זו הייתה שניתן להסדיר את מעמדו החוקי, וניתן יהיה להגיש לו תב"ע.
בתחילת 2020 אושרה התב"ע הראשונה ביישוב ובתוכנית נכללות 258 יחידות דיור.
תיירות
בחרשה ממוקמת "תצפית גג הארץ" ממנה ניתן להשקיף על מישור החוף מהרצליה ועד אשדוד.
גאוגרפיה
חרשה ממוקמת במערב בנימין, בסמיכות להתנחלויות טלמון ונריה שבגוש טלמונים. חרשה יושבת על פסגת הר הנקרא 'הר חרשה', ובמורדותיו שוכן 'חורש ירון'. הוא צופה על השפלה ומישור החוף ממערב, ועל רמאללה ממזרח.
הפסגה של חרשה היא בגובה 767 מטרים.
מפרץ הונדורס
מפרץ הונדורס הוא חלק מהים הקריבי, השוכן לחופי בליז, גואטמלה והונדורס (שעל שמה נקרא המפרץ). המפרץ משתרע מדנגריגה, בליז עד כ-200 ק"מ דרומית, ללה סייבה שבהונדורס.
פנים המפרץ מגודר במערכת שוניות המחסום בבליז, חלק ממערכת שוניות גדולה יותר הנפרשת מחצי האי יוקטן ועד לאיי המפרץ בהונדורס.
המפרץ מורכב מאוד, ומכיל בתוכו לגונות, יערות מנגרובים, שפכי נהרות ושרטונים היוצרים מערכת אקולוגית מורכבת ומגוונת להפליא. כמות המים הנשפכת למפרץ מוערכת ב-1232 מטר מעוקב לשנייה.
סוזוקי איגניס
סוזוקי איגניס (באנגלית: Suzuki Ignis) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2000–2008 בתצורת סופרמיני, ואשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום בתצורת קרוסאובר קומפקטי.
תפיסת הסנטוריני
סנטוריני הייתה סירת דיג ששימשה להברחות נשק, ונתפסה ב-6 במאי 2001 על ידי שייטת 13. זו הייתה הספינה הראשונה שנתפסה בניסיון להבריח נשק לרצועת עזה. במאי 2002 הורשעו שלושה מאנשי הצוות של סנטוריני בניסיון להבריח נשק לרצועת עזה.
מבצע
את צוות הספינה הוביל קפטן דיב ויזה, אזרח לבנוני, וכלל שניים מקרוביו, חוסין ויזה ופאהדי עוואדאז. השלושה היו מבריחים מקצועיים; חבר צוות רביעי היה בנו של ויזה. הצוות נשכר על ידי החזית העממית של אחמד ג'יבריל לשחרור פלסטין והתבקש להבריח נשק לעזה. אנשי הצוות סירבו למבצע כמסוכן מדי, אך במקום זאת הסכימו להבריח את הנשק למקום סמוך לחוף סיני המצרי, שם פגשו אותם סוכני ה- PFLP-GC. הצוות עשה שלושה ניסיונות כושלים למפגשים עם הסוכנים בסיני, ונלכדו בניסיון הרביעי שלהם.
ב-6 במאי 2001, סנטוריני הפליגה מצפון ביירות, כשבכליה חביות שבהן הוסלק, על פי החשד, נשק ואמצעי לחימה. התוכנית שלהם הייתה להוריד את החביות מחוץ לחוף, המעוגנות במקום שנקבע מראש לאיסוף מאוחר יותר על ידי סוכנים בסיני. מטוס פיקוח הבחין בספינה החשודה, וצוות קומנדו של שייטת 13 עלה על הספינה בת 40 הטונות הסמוכה לראש הנקרה, סמוך לחוף גבול צפון ישראל עם לבנון.
משלוח
על פי צה"ל, המשלוח הכיל את כלי הנשק הבאים:
משפט
במאי 2002 הורשעו שלושה מבני הצוות של סנטוריני, על ידי בית משפט צבאי, בניסיון להבריח נשק לעזה. הסוגיות המשפטיות העיקריות היו האם כלי הנשק יועדו לעזה (עליה הייתה סמכות בית המשפט, כפי שהיא נכבשה אז על ידי ישראל), והאם הצוות ידע שעזה תהיה היעד הסופי של המשלוח. איש הצוות הרביעי, בנו של ויזה, זוכה כאשר בית המשפט קבע כי לא השתתף בשלושת הניסיונות הקודמים וכי לא הוכח שהוא יודע את יעד הספינה.
גאי פן דו בואה
גאי פן דו בואה, בצרפתית: Guy Pène du Bois (4 בינואר 1884 - 18 ביולי 1958) היה צייר, מבקר אמנות ומחנך אמריקאי בן המאה ה-20. נולד בארצות הברית למשפחה צרפתית, עבודתו תיארה את התרבות והחברה שסביבו: בתי קפה, תיאטראות ובשנות העשרים, דפים.
הכשרה אמנותית
פן דה בואה, החל את הכשרתו האמנותית בשנת 1899, כאשר נרשם לבית הספר לאמנות בניו יורק כדי ללמוד אצל הצייר ויליאם מריט צ'ייס. בשנת 1902 הוא נרשם לשיעור ציור עם רוברט אנרי, שתורתו מובילה את פן דו בואה להתמקד יותר בחיי היומיום ביצירות האמנות שלו. גאי פן דו בואה נסע לאירופה בשנת 1905 כדי ללמוד אצל תאופיל סטיינלן, אך חזר לארצות הברית עם מות אביו בשנה שלאחר מכן.
הוא היה חבר קרוב לאדוארד הופר והיה השושבין שלו בחתונתו עם ג'וזפין הופר. הם נשארו חברים לכל החיים.
איורים וביקורת אמנות
החל מ-1906, דו בואה עבד כמאייר וקריקטוריסט עבור ה"ניו יורק אמריקאי", והוא החל לכתוב ביקורת אמנות למגזין שנתיים לאחר מכן. הוא הפך לעורך של Arts and Decoration ב-1913 וגם כתב עבור הניו יורק פוסט ובמגזינים אחרים של אמנות.
ב-1940 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "אמנים אומרים את הדברים המטופשים".
בנו היה הסופר והמאייר הצרפתי-אמריקאי ויליאם פן דו בואה. בתו הייתה הציירת איבון פן דו בואה.
האמן האמריקני ג'רום מאיירס נזכר בחברות הקרובה שלו עם פן דו בואה באוטוביוגרפיה שלו משנת 1940 "אמן במנהטן": "גיא פן דו בואה היה זה זמן רב המבקר של מחשבותיי על האמנות והחיים. המגעים שלנו היו כל כך מהנים. לעיתים קרובות במעגל הבית המקסים שלו, על הקפה שלנו, היינו מבלים שעות יחד, מנתחים את תנאי האמנות, חיזוי קריירות של אמנים שונים שהיו אז באור הזרקורים, כמו גם של אחרים שאורם היה פחות זוהר. אני מצטער שלא עשיתי הערות מהשיחות שלנו, כי עבורי הן תמיד היו השראה. "גיא היה אז מבקר האמנות והצייר הידוע; ואפילו מאוחר יותר, כשהפך לצייר הנודע, הוא עדיין היה גם מבקר האמנות, טבע את האפוריזמים הקצרים שלו עם קורטוב של ציניות קוסמופוליטית, חוכמה קרירה והומור יבש."
עבודת אומנות
ציור קיר מאת שכותרתו "ג'ון ג'יי בביתו" הושלם בשנת 1938 והותקן במשרד הדואר של ארצות הברית בריי, ניו יורק.
עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1932.
אודסה (טקסס)
אודסה (באנגלית: Odessa) היא עיר בטקסס שבארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-123,000 תושבים.
מבחינה פוליטית, העיר מנוהלת על ידי מועצה בת שישה חברים הנבחרים על ידי כלל תושבי העיר.
מבחינה כלכלית, הנפט הוא מרכיב משמעותי בפעילות הכלכלית של העיר. מעסיקים משמעותיים נוספים הם החברות וולמארט והליברטון.
היסטוריה
ההתיישבות באזור נוסדה בשנת 1881 כתחנת מים ונקודת הובלת בקר ברכבת טקסס. סניף הדואר הראשון נפתח בשנת 1885. היישוב הוכרז כעיר בשנת 1927. בתקופה זו העיר חוותה צמיחה משמעותית בעקבות גילוי נפט בסביבתה. בשנת 1925 מנתה האוכלוסייה רק 750 איש. עד 1929 המספר עלה ל-5,000 נפש. בשנת 1950 כבר התגוררו בעיר כ-29,495 תושבים.
נבחרת צ'ילה בכדורגל
הישגה הטוב ביותר של נבחרת צ'ילה בגביע העולם בכדורגל היה במונדיאל 1962, כשצ'ילה אירחה את הטורניר, וסיימה במקום השלישי. במשחק על המקום השלישי ניצחה צ'ילה את יוגוסלביה בתוצאה 1:0.
בתאריך 4 ביולי 2015 זכתה צ'ילה בקופה אמריקה בפעם הראשונה בתולדותיה. צ'ילה זכתה בקופה אמריקה 2016 בפעם השנייה ברציפות.
שנים ראשונות
התאחדות הכדורגל של צ'ילה היא התאחדות הכדורגל השנייה שנוסדה ביבשת דרום אמריקה. היא נוסדה בוולפראיסו ב-19 ביוני 1895. צ'ילה היא אחת מארבע ההתאחדויות המייסדות של CONMEBOL, קונפדרציית הכדורגל של דרום אמריקה, יחד עם ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי. 4 הנבחרות התמודדו באליפות דרום אמריקה הראשונה, שמאוחר יותר נקראה קופה אמריקה, בשנת 1916. בשנת 1920 אירחה צ'ילה לראשונה את הטורניר. בשנת 1926 אירחה צ'ילה את הטורניר בפעם השנייה והשיגה את ניצחונה הראשון בטורניר אחרי 19 משחקים, 1-7 על בוליביה. במהלך המשחק הבקיעה צ'ילה את השער הראשון בתולדות הקופה אמריקה שהובקע מבעיטת קרן. צ'ילה סיימה את הטורניר במקום השלישי.
מונדיאל 1930
צ'ילה הוזמנה להשתתף בטורניר גמר גביע העולם הראשון, מונדיאל 1930. במשחקה הראשון בשלב הבתים הביסה צ'ילה את מקסיקו 0-3 ולאחר מכן ניצחה את צרפת 0-1. במשחק מכריע על העלייה לשלב הבא הפסידה צ'ילה לארגנטינה 3-1. צ'ילה פרשה ממוקדמות שני הטורנירים הבאים. בשנות הארבעים, אירחה צ'ילה את קופה אמריקה 1941 ואת קופה אמריקה 1945. בשניהם סיימה במקום השלישי.
מונדיאל 1950
צ'ילה הייתה אמורה להתמודד במוקדמות מונדיאל 1950, לראשונה בתולדותיה, אך לבסוף העפילה אוטומטית לטורניר הגמר בעקבות פרישתה של ארגנטינה. בטורניר הגמר הודחה בשלב הבתים לאחר שהפסידה לאנגליה ולספרד והביסה את ארצות הברית. צ'ילה השתתפה לראשונה במוקדמות מונדיאל 1954, אך הפסידה בכל משחקיה לפרגוואי וברזיל ולא העפילה לטורניר הגמר. שנה לאחר מכן, אירחה צ'ילה את קופה אמריקה 1955 והגיעה להישג השיא שלה, נכון לאותה תקופה, כאשר סיימה במקום השני אחרי ארגנטינה כאשר במשחק האחרון והמכריע הפסידה צ'ילה לארגנטינה 1-0. שנה אחר כך שיחזרה צ'ילה את ההישג כאשר סיימה במקום השני, לראשונה בטורניר שנערך מחוץ לצ'ילה, בקופה אמריקה 1956 שנערך באורוגוואי. למרות הישגים אלו, צ'ילה שוב לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1958 כאשר סיימה אחרונה בטורניר המוקדמות אחרי ארגנטינה ובוליביה.
מונדיאל 1962
צ'ילה נבחרה לארח את מונדיאל 1962 והפכה בכך למדינה הדרום אמריקנית השלישית המארחת את טורניר גמר גביע העולם, אחרי אורוגוואי וברזיל. במשחקה הראשון בטורניר בשלב הבתים נקלעה צ'ילה לפיגור מוקדם מול שווייץ כבר בדקה השישית, אך הפכה את התוצאה ל-1-3 מצמד של לאונל סאנצ'ס ושער נוסף של חיימה רמירז. במשחקה השני ניצחה צ'ילה את איטליה 0-2 במשחק אלים שזכה לכינוי הקרב על סנטיאגו משערים של רמירז וחורחה טורו ובכך הבטיחה את עלייתה לרבע הגמר. במשחק על המקום הראשון בבית הפסידה צ'ילה לגרמניה 2-0 והעפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הגמר ניצחה צ'ילה את ברית המועצות, אלופת אירופה, 1-2 משערים של סאנצ'ס ואלדיו רוחאס. בחצי הגמר הפסידה צ'ילה לאלופה שבדרך ברזיל 4-2. במשחק על המקום השלישי ניצחה צ'ילה את יוגוסלביה 0-1 משער של רוחאס ובכך זכתה להישג הגדול בתולדותיה, מקום שלישי בגביע העולם. לאונל סאנצ'ס סיים כמלך השערים בטורניר עם 4 שערים, בצוותא עם 5 שחקנים נוספים.
מונדיאל 1966
צ'ילה הצליחה להעפיל לראשונה בתולדותיה מטורניר המוקדמות למונדיאל 1966 לאחר שסיימה את הבית המוקדם במקום הראשון יחד עם אקוודור ולפני קולומביה. בעקבות השוויון בין שתי הנבחרות נקבע משחק מכריע על ההעפלה למונדיאל בין צ'ילה לאקוודור שנערך במקום נייטרלי, פרו, ובו ניצחה צ'ילה 1-2. בטורניר הגמר אכזבה צ'ילה כשהפסידה לאיטליה, שגמלה לה על ההפסד במונדיאל הקודם, סיימה בתיקו עם צפון קוריאה, והפסידה לברית המועצות, שאף היא גמלה לה על ההדחה בטורניר הקודם. צ'ילה סיימה במקום האחרון בבית ולא העפילה לרבע הגמר.
מונדיאל 1974
צ'ילה העפילה למונדיאל 1974 ושוב הודחה בשלב הבתים, כאשר פעם נוספת היא לא מנצחת אף אחד ממשחקיה בטורניר. צ'ילה הפסידה למארחת והאלופה שבדרך, מערב גרמניה 1-0 ולאחר מכן סיימה בתיקו 1-1 עם מזרח גרמניה ובתיקו 0-0 עם אוסטרליה. צ'ילה סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשלב הבא. בקופה אמריקה 1979 סיימה צ'ילה בפעם השלישית במקום השני. בטורניר, שנערך בשיטת משחקי בית וחוץ, התמודדה צ'ילה בגמר מול פרגוואי. לאחר שהובסה 3-0 בפרגוואי, ניצחה צ'ילה במשחק הגומלין בביתה 0-1 ונערך משחק מכריע על האליפות בבואנוס איירס, ארגנטינה, אותו הייתה חייבת לנצח על מנת לזכות בטורניר. המשחק הסתיים בתיקו 0-0 אחרי הארכה ובעקבותיו זכתה פרגוואי בטורניר.
מונדיאל 1982
מונדיאל 1982 היה הגרוע בתולדות צ'ילה לאחר שהפסידה בכל משחקיה לאוסטריה, מערב גרמניה ואלג'יריה. בקופה אמריקה 1987 הגיעה צ'ילה למשחק הגמר, אך הפסידה לאורוגוואי 1-0 ובכך סיימה במקום השני בפעם הרביעית בתולדותיה.
השעיה ממונדיאל 1990 ומונדיאל 1994
ב-3 בספטמבר 1989, במהלך מוקדמות מונדיאל 1990, שיחקה נבחרת צ'ילה נגד ברזיל באצטדיון המרקנה במשחק מכריע, שבו הפסד של צ'ילה היה מחסל את סיכויה להעפיל לטורניר. בדקה ה-67 של המשחק, בעת שברזיל הובילה 1:0, נפל שוער נבחרת צ'ילה רוברטו "קונדור" רוז'אס לכר הדשא, לאחר שכביכול נפצע במצחו מזיקוק שנזרק לעברו מהקהל, שגרם לאזור רחבת השער להיות מלאה בעשן. אחרי שרוז'אס פונה מהמגרש, סירבו שחקני נבחרת צ'ילה ומאמנם לחזור להמשיך את המשחק, בטענה שלא בטוח לשחק בתנאים אלה. בסופו של דבר, לא חזרו הקבוצות להמשיך את המשחק.
לאחר שצפו בווידאו של המשחק, הבחינו אנשי פיפ"א שהזיקוק כלל לא נגע ברוז'אס, שלמעשה ביים פציעה, והעניקו על כך ניצחון טכני 2:0 לברזיל. כעונש הורחקה צ'ילה מהטורניר, וממוקדמות מונדיאל 1994, ורוז'אס הורחק ממגרשי הכדורגל לעד (השוער קיבל חנינה בשנת 2001).
מונדיאל 1998
צ'ילה שבה להשתתף במוקדמות גביע העולם בכדורגל לקראת מונדיאל 1998, שאליו העפילה. צ'ילה סיימה את משחקה הראשון בבית בתיקו 2-2 עם איטליה כאשר מרסלו סאלאס מבקיע צמד לצ'ילה ואיטליה משווה 6 דקות לסיום. לאחר מכן סיימה בתיקו 1-1 עם אוסטריה, כאשר שוב סאלאס מבקיע לצ'ילה והאוסטרים משווים שתי דקות בתוך תוספת הזמן. במשחקה האחרון בבית סיימה צ'ילה בתיקו 1-1 עם קמרון והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית לאחר שסיימה את כל משחקיה בתיקו. זו הייתה הפעם הראשונה מאז מונדיאל 1962 שבה צ'ילה עוברת את שלב הבתים. בשמינית הגמר הפסידה צ'ילה ל 4:1, והודחה מהטורניר.
מונדיאל 2010
צ'ילה העפילה למונדיאל 2010 ופתחה את משחקיה בשלב הבתים בניצחון 0-1 על הונדורס. היה זה הניצחון הראשון של צ'ילה במונדיאל מאז 1962 ולאחר 13 משחקים רצופים ללא ניצחון במסגרת המונדיאל. במשחקה השני ניצחה צ'ילה את שווייץ 0-1 ובמשחקה האחרון בשלב הבתים הפסידה לספרד, אלופת אירופה והאלופה שבדרך, 2-1. במשחק המקביל בבית סיימה שווייץ בתיקו 0-0 עם הונדורס (כאשר ניצחון בהפרש שני שערים היה מעלה את שווייץ לשמינית הגמר) ובכך העפילה צ'ילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית. בשמינית הגמר שוב הפסידה צ'ילה לברזיל, בפעם השנייה ברציפות, 3-0.
מונדיאל 2014
צ'ילה העפילה למונדיאל 2014 בפעם השנייה ברציפות. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1966 בה צ'ילה מעפילה לשני טורנירי גמר ברציפות. צ'ילה שובצה לבית קשה עם ספרד, אלופת העולם ואלופת אירופה, הולנד, סגנית אלופת העולם ואוסטרליה. במשחקה הראשון ניצחה צ'ילה 1-3 את אוסטרליה. בהמשך הפתיעה צ'ילה את ספרד 0-2 ובכך הבטיחה את העפלתה לשמינית הגמר. במשחקה האחרון בבית הפסידה צ'ילה להולנד 2-0 ובכך העפילה מהמקום השני בבית. בשלב שמינית הגמר הודחה צ'ילה בפעם השלישית ברציפות על ידי ברזיל לאחר שהמשחק ביניהן הסתיים בתיקו 1-1 וברזיל המארחת ניצחה 2-3 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
קופה אמריקה 2015
צ'ילה אירחה את קופה אמריקה 2015 בפעם השביעית בתולדותיה. היא סיימה ראשונה בשלב הבתים אחרי ניצחון 0-2 על אקוודור, תיקו 3-3 עם מקסיקו וניצחון 0-5 על בוליביה. ברבע הגמר ניצחה צ'ילה את אורוגוואי 0-1 ובחצי הגמר ניצחה את פרו 1-2. במשחק הגמר התמודדה צ'ילה מול ארגנטינה, המועמדת לזכייה. המשחק הסתיים בתיקו 0-0 וצ'ילה ניצחה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים 1-4 וזכתה בקופה אמריקה לראשונה בתולדותיה. אדוארדו ורגאס היה מלך השערים בטורניר עם 4 שערים. ארתורו וידאל כבש 3 שערים וצ'ארלס ארנגיס כבש שני שערים. מאוריסיו איסלה, גארי מדל ואלכסיס סאנצ'ס הבקיעו שער אחד כ"א. קלאודיו בראבו נבחר לשוער המצטיין בטורניר ולנבחרת הטורניר. גארי מדל, מרסלו דיאז, ארתורו וידאל ואדוארדו ורגאס נבחרו אף הם לנבחרת הטורניר.
קופה אמריקה 2016
את קופה אמריקה 2016, הטורניר המיוחד לציון 100 שנים לקופה אמריקה שנערך בארצות הברית, פתחה צ'ילה בהפסד לארגנטינה 2-1 במשחק ששיחזר את הגמר הקודם. בהמשך ניצחה צ'ילה את בוליביה 1-2 ואת פנמה 2-4 והעפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הגמר השוותה צ'ילה את ניצחון השיא בתולדותיה כאשר הביסה את מקסיקו 0-7, כאשר אדוארדו ורגאס כובש רביעייה, אדסון פוץ' כובש צמד ואלכסיס סאנצ'ס כובש שער נוסף. בחצי הגמר ניצחה צ'ילה את קולומביה 0-2 משערים מוקדמים של צ'ארלס ארנגיס וחוסה פדרו פואנסלידה. במשחק הגמר שוב פגשה צ'ילה את ארגנטינה ובדומה למשחק הגמר הקודם ביניהן שוב ארגנטינה הייתה המועמדת לנצח ושוב המשחק הסתיים בתיקו 0-0 וצ'ילה ניצחה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים 2-4. בכך זכתה צ'ילה בקופה אמריקה בפעם השנייה ברציפות. אדוארדו ורגאס סיים כמלך השערים בטורניר עם 6 שערים. אלכסיס סאנצ'ז כבש 3 שערים. ארתורו וידאל, אדסון פוץ' וחוזה פדרו פוונזלידה הבקיעו שני שערים כל אחד. 7 שחקני צ'ילה נבחרו לנבחרת הטורניר ובכללם קלאודיו בראבו, שנבחר לשוער המצטיין בפעם השנייה ברציפות, המגינים מאוריסיו איסלה, גארי מדל וז'אן בוסז'ור, הקשרים ארתורו וידאל וצ'ארלס ארנגיס והחלוצים אדוארדו ורגאס ואלכסיס סאנצ'ז.
גביע הקונפדרציות 2017
צ'ילה השתתפה לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 2017 כאלופת דרום אמריקה וסיימה במקום השני לאחר שהפסידה במשחק הגמר 1-0 לאלופת העולם גרמניה.
סגל הנבחרת
נתונים מעודכנים ל-21 בנובמבר 2022
שיאי שחקנים
נכון ל-21 ביוני 2023
להתבגר
"להתבגר" היא סדרה המיועדת לבני נוער פרי עטה של גלילה רון פדר-עמית.
הסדרה כוללת 22 ספרים שהופיעו בהוצאה לאור "מודן".
הספר הראשון בסדרה הנקרא "להיות אני" (סיפורה של נעמה) יצא לאור בשנת 2005, ובעקבותיו יצאו הספרים הבאים המבוססים על הדמויות המופיעות בסיפור של נעמה.
הספר האחרון בסדרה יצא בשנת 2019.
תקציר העלילה
בסדרה מופיעים מקרים שונים אותם חווים בני נוער, כל פעם מזווית ראייה של דמות אחרת. במשך העלילה הגיבור עובר תהליך, לומד על עצמו ומתגבר על הבעיות השונות שבהן הוא נתקל.
בספרים 1–8 מתוארת שנת הלימודים בחטיבה בכיתה ט', בספרים 9–18 מתוארת שנת הלימודים בתיכון בכיתה י' עם דמויות חדשות, והחל מספר 19 מתוארת שנת הלימודים בכיתה י' עם הדמויות משנת הלימודים הקודמת.
סדרת הטלוויזיה "להתבגר"
במאי 2015, החל בערוץ 10 שידורה של הסדרה "להתבגר" – שם הזהה לשם של סדרת הספרים, עליה היא מבוססת. יוצרת הסדרה והתסריטאית הראשית היא גלילה רון פדר-עמית, אך עם שינויים מהספרים המקוריים.
הסדרה עוסקת בחייהם של בני נוער בתיכון בתקופת גיל ההתבגרות: אורן פרץ, המורה של חוג הקולנוע בבית הספר והבמאי, מלהק ארבעה תלמידים מעניינים לתוכנית ריאלטי, בה הם מקבלים מצלמת וידאו ונדרשים לצלם "יומן וידאו" ולתעד את חייהם ואת הבעיות הסובבות אותם "24/7" (דהינו, מסביב לשעון). כל פרק מתמקד בדמות אחרת, שחושפת את עולמה הפרטי והפנימי ביותר והקשיים עימם היא מתמודדת.
י"ד באלול
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ד אלול היא לרוב פרשת כי תבא. אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז), אז פרשת בר המצווה היא פרשת כי תצא.
שעת השמד
שעת השמד הוא כינוי לתקופה שבה אסרו השלטונות על יהודים ללמוד תורה ולקיים את מצוות התורה, מתוך כוונה לגרום לעזיבת עם ישראל את הדת ואת האמונה באלוהי ישראל. ישנם הלכות ודינים מיוחדים שנתקנו לשעת השמד.
במקרים בהם ישנה סכנה לקיים מצוות מחמת שיקולים צדדיים, ישנו חיוב "לעבור ולא להיהרג" מלבד בשלוש עבירות חמורות, שבהן הדין יהרג ואל יעבור. לעומת זאת, בשעת השמד ישנו חיוב להקפיד על כל המצוות אפילו על הקלות שבהם, אף במחיר של הצלת חיים, מחשש שמצב זה עלול להתפתח ולהוביל להתבוללות מוחלטת.
ביאור המושג ומקורו
מקור דיני שעת השמד הוא מדברי התלמוד במסכת סנהדרין, לאחר שאמרו שם שאדם חייב למסור את עצמו למיתה רק כאשר אונסים אותו לעבור על אחת משלוש עבירות חמורות אבל בשאר עבירות יכול לעבור ולא להיהרג, אך כל זה הוא דווקא בזמנים רגילים, ובשעת השמד יש להקפיד גם על דבר קל:
ערקתא דמסאנא
מבואר בתלמוד שאפילו על דבר קל חייב למסור עצמו למיתה, אף שאינו מצווה וכך פירש רש"י: "ערקתא דמסאנא: שרוך הנעל, שאם דרך הנכרים לקשור כך ודרך ישראל בעניין אחר, כגון שיש צד יהדות בדבר ודרך ישראל להיות צנועים אפילו שנוי זה שאין כאן מצווה אלא מנהג בעלמא יקדש את השם".
לדעת ראשונים אחרים הכוונה היא על צבע השרוך, שדרך הגויים היה לשרוך עם שרוך בצבע שחור, ודרכם של היהודים היה בשרוך שצבעו לבן.
נר חנוכה ב'שעת השמד'
לעניין הדלקת נר חנוכה, אף שמעיקר הדין אמרו בתלמוד שיש להדליקו בפתח הבית באופן שכל עוברי האורח יראו את הנרות, אך "בשעת הסכנה מניחו על שלחנו ודיו". אף שבשעת השמד, יש למסור את הנפש אפילו על מצווה קלה, יש שכתבו על פי הראשונים שלא אמרו כן אלא במקום שנאנס לעבור בקום ועשה על אחת מהמצוות - כלומר, דרישה מפורשת לעבירה על אחת מהמצוות באופן אקטיבי, אבל במקום שהוא עובר ב'שב ואל תעשה' אינו מחויב למסור נפשו למיתה, אך אם רצה למסור נפשו אף על זה, הרשות בידו.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד'
להלן אירועים מפורסמים לאורך ההיסטוריה:
גזירות אנטיוכוס
בשנת 167 לפנה"ס גזר אנטיוכוס הרביעי שורה של גזירות כנגד שמירת המצוות. מבחינה הלכתית מכיוון שמטרתו הייתה לגרום לעזיבת התורה, אסור להישמע לגזירות אפילו במחיר מוות, ואכן יהודים רבים נרצחו עקב שמירת המצוות. בשלב מאוחר יותר פרץ מרד החשמונאים במטרה לאפשר את קיום המצוות.
הרומאים
להלן מספר התמודדויות של היהודים מול מצבי אונס מצד השלטון הרומאי: באמצע המאה השנייה לספירה, גזר השלטון הרומאי איסור על לימוד תורה קיום ברית מילה וציווה לחלל את השבת. מבחינה הלכתית זה "שעת השמד" ולכן היה אסור לחלל את השבת גם במחיר מוות. לאור המצב החמור ארגן רבי אלעזר בן שמוע הפגנה לילית מול מרכז השלטון הרומאי במהלכה הכריז "אי שמים! לא אחים אנחנו? לא בני אב אחד אנחנו? לא בני אם אחת אנחנו? מה השתננו מכל אומה ולשון שאתם גוזרים עלינו גזירות רעות." ההפגנה הועילה הרומאים ביטלו את גזירת השמד וחיי היהודים ניצלו.
בתקופת בית המקדש השני גזרו הרומאים איסור על הבאת ביכורים לבית המקדש ועל הבאת עצים למזבח, בכל הכניסות לירושלים הועמדו חיילים רומאים למנוע הכנסת הביכורים והעצים. היהודים עקפו את הגזירה בדרך פשוטה, את פירות הביכורים החביאו בתוך סל ואת העצים שרצו להביא חיברו לסולמות, לשומרים הסבירו שהם זקוקים לסולמות להוריד גוזלים משובך, וכך נכנסו לירושלים בשלום.
גזירות תתנ"ו
בשנת ד' אלפים תתנ"ו (1096) במהלך מסעי הצלב נאלצו קהילות רבות לבחור בין התנצרות למוות. מבחינה הלכתית אסור להתנצר כיון שזה עבודה זרה שהיא אחת מג' העבירות שדינם ייהרג ואל יעבור, ואכן קהילות שלמות נרצחו מכיוון שלא הסכימו להתנצר.
פולמוס נרחב התנהל בין פוסקי אותה תקופה בשאלה האם צריך להמית ילדים כדי למנוע את הטבלתם לנצרות בעל כורחם. הרב יום טוב מינאני (מחבר הפיוט "אמנם כן יצר סוכן" הנאמר בתפילה בליל יום כיפור) שחט 60 ילדים ובסוף גם את עצמו כדי שלא יוטבלו על כורחם לנצרות. בספר חסידים נפסק לאסור לעשות זאת, בספר גם מסופר על רב קהילה ששחט את הילדים כדי למנוע את התנצרותם בכפייה, וכעונש על כך נהרג במיתה משונה.
גירוש ספרד
בשנת 1492 חתם מלך ספרד על צו המאלץ את יהודי ספרד להתנצר או לגלות. ההלכה אוסרת להתנצר בשל העובדה שמדובר ב"שעת השמד", עבודה זרה שלגביה נאמר "ייהרג ואל יעבור", ובנוסף אין זה אונס גמור מפני שהתאפשר ליהודים לגלות לארץ אחרת ולהישאר ביהדותם. לעומת יהודים רבים (המכונים אנוסים) שהתנצרו בניגוד להלכה, בחרו רוב יהודי ספרד לגלות.
אנוסי משהד
בשנת 1839 נאלצו יהודי משהד לבחור בין התאסלמות למוות. הרמב"ם כותב בספרו איגרת השמד כי התאסלמות פחות חמורה מהתנצרות ואינה נחשבת לעבודה זרה, ובנוסף עקב העובדה שאחר ההתאסלמות אין כפייה מעשית ולכל ברור שהיהודים נשארים נאמנים לדתם, מותר להתאסלם כדי להישאר בחיים. לאור פסיקה זו יהודי משהד התאסלמו והמשיכו לקיים מצוות בסתר.
מחנות הריכוז הנאצים
במחנות הריכוז הנאצים לא הייתה כלל מטרה של המרת דת, אלא ראייה של היהודים כגזע ביולוגי ורצון להשמידם בלי קשר לאמונתם. התנאים במחנות היו קשים ביותר, ובין היתר נאלצו לחלל שבת באופן קבוע. למרות זאת יש עדויות רבות על יהודים שקיימו מצוות תוך סכנת מוות על אף שמבחינה הלכתית לא היו חייבים לעשות זאת. לעומת זאת נכפה על היודנראט לעיתים קרובות להעביר את יושבי הגטאות למוות; היו שהזהירו מלעשות זאת מאחר שמדובר בעבירה על אחת משלוש עברות החמורות, שפיכות דמים.
Zotye Z500
Zotye Z500, קרויה גם" Zotye Z560) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Zotye Auto (שם רשמי: "Zotye International Automobile Trading Co., Ltd", שם בסינית: "众泰汽车") אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום
"Zotye Z500"
,
גרסה חשמלית
דגם "Zotye Z500 EV" אשר מיוצר משנת 2014 מיוצר ב-3 גרסאות: מנוע חשמלי לטווח 200 ק"מ, 250 ק"מ, 330 ק"מ.
הספק המנועים החשמליים נע בין 72-95 קילו-ואט.
מחיר היחידה לדגמים החשמליים עמד על 199,900-229,000 רנמינבי (שנת 2014)
קרחון מקרו
קרחון מקרו או קרחון מק'קרו (באנגלית: McCraw Glacier) הוא קרחון ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון מערביים של הר האולימפוס וזורם צפונה, ממערב לרכס ג'ונסטון, ונשפך על קרחון הת'רטון.
הקרחון נמצא בגובה של 1,410 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת הגאולוגית של אוניברסיטת וייקאטו מניו זילנד, שחקרה את האזור בעונת מחקר 1979–1978 בראשות מייקל סלבי.
הקרחון נקרא על שם ג'ון ד. מקרו, דיקן הפקולטה למדעים באוניברסיטה, חבר במשלחת המחקר בעונת מחקר 1960–1959, לחקר העמקים היבשים מקמרדו.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–I, 1 map sheet, 23-p. text. ISBN 978-1-4113-2477-0
כל בחורה צריכה להתחתן
כל בחורה צריכה להינשא (באנגלית: Every Girl Should Be Married) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1948, בבימויו של קליפורד אודטס, עם קרי גרנט ובטסי דרייק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של אלינור הריס על בחורה שמשאת נפשה להתחתן כי "כל בחורה צריכה להתחתן".
קרי גרנט ובטסי דרייק הפכו לזוג במהלך הסרט ובטסי דרייק הפכה כעבור שנה לאשתו השלישית של גרנט.
תקציר העלילה
אנבל סימס (בטסי דרייק) עובדת כזבנית בחנות כלבו גדולה. היא יושבת בבית קפה עם חברתה ג'ודי (דיאנה לין) ומשתפת אותה ברצונה למצוא גבר מתאים ולהתחתן.
למקום נכנס גבר נאה (קרי גרנט) ואנבל "נדלקת" עליו. מאוחר יותר היא פוגשת אותו בחנות ומסתבר לה ששמו מדיסון בראון, הוא רופא ורווק. היא מגיעה לקליניקה שלו בטענה שהיא סובלת מנדודי שינה אך מסתבר לה שהוא רופא ילדים.
היא לומדת עליו הכל - המסעדה החביבה עליו, האוכל האהוב עליו ועוד. היא מגיעה למסעדת "פייר" כאילו במקרה ועושה רושם שהיא מחכה למישהו. כשמדיסון חוקר אותה היא אומרת שהיא מחכה ל"ארוס" שלה מר רוג'ר סנפורד (פרנשוט טון) שהוא גם בעל חנות הכלבו.
רוג'ר נגיע למסעדה במקרה ומשתף אתה פעולה. הם יוצאים ביחד אבל זה לא עושה רושם על מדיסון. למחרת עוקבת אנבל אחרי רוג'ר ומתנשקת אתו ברחוב. צלם פפרצ'י מצלם זאת וזה מתפרסם בעיתון והיא הופכת לידוענית.
רוג'ר מתאהב בה ולא רוצה לתבוע אותה אך היא רוצה את מדיסון והוא אדיש ומציע לה לחזור לעיירה שלה ולהתחתן עם הארוס שלה ג'ו.
לבסוף מתכנסים כולם בדירתה של אנבל ולמקום מופיע ג'ו (אדי אלברט) עם פרחים כדי להחזיר את אנבל לעיירה ולהתחתן אתה. רוג'ר נכנע ועוזב אבל מדיסון מזהה את ג'ו כשדרן רדיו המפורסם הארי פרוקטור והמזימה של אנבל מתגלה. ג'ו עוזב והם מתחבקים ובאותו זמן מגיע כומר שהוזמן כדי לשוחח על החתונה.
כוכב לכת ארצי
כוכב לכת ארצי (באנגלית: Terrestrial Planet), המכונה גם כוכב לכת סלעי, הוא כוכב לכת מאופיין בדחיסות, הרכב סלעי, ובניגוד לענק גזים יש לו קרקע מוצקה. כוכב הלכת הארצי מתאפיין בהיעדר מערכת טבעות פלנטריות ומספר מועט של ירחים (או ללא ירחים כלל).
במערכת השמש כוכבי הלכת הארציים נמצאים קרוב לשמש. ארבעת "כוכבי הלכת הפנימיים", שהם כוכב חמה, נוגה, כדור הארץ ומאדים, מוגדרים ככוכבי לכת ארציים וחלק מהאסטרואידים המצויים בחגורת האסטרואידים לדוגמה: 1 קרס מוגדרים כגופים ארציים.
נכון לנובמבר 2013, ידועים כמה מאות כוכבי לכת חוץ-שמשיים ארציים, ביניהם אפשר למנות את OGLE-2005-BLG-390Lb ו-55 בסרטן e.
היווצרות כוכבי לכת ארציים במערכת השמש
על פי "היפותזת הערפילית", ההיפותזה המקובלת היום בחקר מערכת השמש, ענן הגזים המכונה הערפילית הסולארית התחיל להתכווץ והחומר בתוך הערפילית התחיל להתרכז במקומות בעלי כוחות משיכה הולכים וגדלים. במרכז הערפילית התרכז רוב החומר שיצר בשלב מאוחר יותר את השמש, ובמקומות החיצוניים יותר נוצרו ענקי הגזים כמו צדק ושבתאי. חלק מאותו החומר היה אמור ליצור כוכב לכת גדול נוסף בין השמש לבין צדק, אך על פי התאוריה, הכבידה של השמש מצד אחד, ושל צדק מצד שני, לא אפשרו את התנאים לכך והחומר הזה חולק בין מספר כוכבי לכת קטנים יותר.
מאפיינים
כוכב לכת ארצי שונה במהותו מענק גזים. בעוד ענקי הגזים מורכבים בעיקרו ממימן ומהליום ולא מכילים קרקע מוצקה בוודאות מוחלטת, הרי כוכבי הלכת הארציים מורכבים בעיקר מסיליקט וסלע והם בעלי קרקע מוצקה ודאית.
ארבעת כוכבי הלכת הארציים בעלי הרכב גולמי יחסית דומה, הליבה המרכזית מתכתית, בעיקר מברזל עם מעטפת מסיליקט. כל הכוכבים הארציים בעלי אטמוספירה משנית שנוצרה כתוצאה מתהליכים וולקניים והתנגשות של שביטים - זאת בניגוד לענקי הגזים אשר מחזיקים עדיין באטמוספירה הראשונית שלהם שנוצרה עוד בתקופת הערפילית הסולארית.
ארבעת כוכבי הלכת בעלי מכתשים שנוצרו מפגיעת מטאורים, ולכולם פרט לאחד יש מאפיינים של תנועת לוחות טקטוניים ופעילות הרי געש.
* ביחס לכדור הארץ.
תלמוד תורה המסורה
תלמוד תורה 'אהבת תורה - המסורה' הוא תלמוד תורה עם מספר סניפים בירושלים. הוקם בשנת תשל"א, 1971. במשך תקופה ארוכה היה תלמוד-התורה הגדול ביותר בירושלים.
היסטוריה
תלמוד התורה הוקם בשנת 1971, ומקור שמו המסורה הוא רמיזה להעברה מדויקת של המסורת היהודית. במוסד התחנכו אלפי תלמידים בחינוך רגיל וחינוך מיוחד מגיל גן עד כיתה ח'. בתחילה שכן הת"ת ברחוב פולנסקי בירושלים, ולאחר מכן עבר לרחוב תחכמוני, מבנה שבעבר היה בו בית הספר תחכמוני (ירושלים) בשנות ה-90, לאחר שכמות התלמידים בתלמוד תורה גדלה, הורחב מבנה התלמוד-תורה ונבנו בו קומות נוספות.
בתלמוד תורה נלמדים לימודי קודש בשעות הבוקר, ובשעות אחר הצהריים לימודי חול. בבית הספר נערכו בעבר מבחני מיצ"ב אך אלו בוטלו וכיום לא נלמדים בו כל לימודי הליבה.
בית הכנסת "אוהל מרדכי" קיים במבנה הת"ת הישן למעלה ממאה שנה. בבית הכנסת נהג להתפלל החזן יוסלה רוזנבלט והוא נחשב לאחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר בירושלים. בשנת תשע"ו עיריית ירושלים החליטה להרוס את בית הכנסת. על שטח הת"ת התנהל שנים רבות משא ומתן לרכישת הקרקע הנמצאת במקום מרכזי בעיר בסמיכות לשכונת גאולה, אולם התגלה כי עו"ד תיאמו מכרז, והם הורשעו לאחר מכן בבית המשפט.
במשך שנים התקיים במתחם התלמוד־תורה, אולם שמחות בשם "צהלה", ששימש את התלמידים כחדר אוכל בשעות הצהריים ובערבים את תושבי האזור.
תפקידים בת"ת
מנהל הת"ת הוא הרב משה טרנובסקי. בעבר כיהן הרב שמשון פוליקמן כמנהל וטרנובסקי כסגנו.
בשנת 1986 לאחר חילוקי דעות בנושא מעמדו של המוסד שנגעה לגובה התקציב ממשרד החינוך, פעלו רבנים ועסקנים ובהם הרב שמואל דויטש, (כיום יושב ראש ההנהלה הרוחנית), בגיבויו של הרב שך, והורים רבים הוציאו את בניהם מהתלמוד תורה. הרב פוליקמן נאלץ להתפטר וטרנובסקי התמנה למנהל. לאחר שהמקום נקלע לקשיים כלכליים מונה הרב אברהם רביץ למנהל, משרה שהחזיק בה בהתנדבות במשך שנת 1987, ולאחר ייצוב המוסד המשיך הרב טרנובסקי לנהלו.
מיכאל אשכול
מיכאל אשכול (13 בספטמבר 1924 – 27 בדצמבר 2022) היה פעיל ציוני ששימש כאיש חינוך, פעיל עלייה ומדריך קליטה. פועלו בין המחצית השנייה של שנות ה-60 לבין שלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 בתמיכה רחבה של מנהיגים, זקנים וכהנים מקרב ביתא ישראל, בהפצת הציונות, היהדות, העברית וארגון קהילתו תרמו רבות לשמירת זהותה, חיזוק קשריה עם יהדות התפוצות ומדינת ישראל, ולבסוף לעלייתה וקליטתה.
ילדותו, נערותו ולימודיו
נולד בשם אדמס בכפר הוג גבריאל, בנפת סקלט שבמחוז בגמדר שבאתיופיה. אביו צ'קולה אלמו, מצאצאי אזג' דינזו אברהם, כיהן לפני מלחמת אתיופיה-איטליה השנייה כמושל מקומי בנפה, ולאחריה היה לאיכר, ואמו סאואגניו שארו הייתה עקרת בית. כילד היה רועה צאן עד אשר נפתח בית ספר ממשלתי, בעל השקפה נוצרית-דתית, והיה לתלמיד בו ולמד געז, הברית הישנה והברית החדשה ואת ספר תהילים בעל פה. לאחר לימודיו אלו עבר אשכול לחיות אצל קרוב משפחתו מצד אביו בכפר ג'נדה והמשיך ללמוד במנזרים גלילה ומנדבה, שבהם נקלע, לא פעם, לעימותים על סירובו להתנצר.
מרפא, מורה ושומר
לאחר לימודיו במנזר הגיע אשכול לעיר דברה תבור ובה למד בבית ספר שהופעל על ידי מיסיונרים בריטים ממיסיון הכנסייה ליהודים, שרבים מתלמידיו היו יהודים. למדו בו אנגלית, מתמטיקה, מלאכת יד, דת ורפואה. בתום לימודיו עבר אשכול הכשרה מעשית ברפואה באזורים שונים במחוז בגמדר, לרבות בנפת צ'ילגה, וכשסירב לבקשת מנהל המיסיון ובית הספר, אריק פין, לערוך פרקטיקות נוצריות הגיעו לפשרה עמו והוא היה למורה בבית ספר שפתח תחת חסותם בכפר בקרא יאסוס. כמורה הזדהה אשכול עם תלמידיו היהודים ולא כפה עליהם להתנהג כנוצרים, סוגיה ששוב העמידה אותו מול מנהליו ששחררו אותו מתפקידו.
בוולקה ועדי וורבה
בראשית המחצית השנייה של שנות ה-60 עזב אשכול, יחד עם משפחתו, את אדיס אבבה ועבר אל הכפר וולקה, הסמוך לעיר גונדר. המעבר קירב בינו לבין הליקה כהנת, קס ברהן ברוך וכשקם ארגון קהילות בית ישראל שמטרתו הייתה עלייה לישראל, הפצת יהדות, ציונות ועברית נמנה בין מייסדיו. הרקע להקמת הארגון היו המחלוקות בין קס ברהן ליונה בוגלה, שליח הסוכנות היהודית, בעיקר בסוגיית חלוקת התקציב וההשקעות בכפרים השונים. חילוקי דעות אלו צצו לאחר קיצוצים שגרמו לסגירת בתי ספר ויוזמות אחרות, למעט אלו שבאזור אמבובר. במרוצות ראשית שנות השישים עם כניסת הוועד לפלאשים, שבוגלה היה לנציגו, ושהחליף את הסוכנות המצב נותר על כנו.
הארגון שנוסד קבע את מרכזו בכפר וולקה ובו הקימו פעיליו בית מלאכה לנשים ובית לימוד לילדים בהם הושרשו רעיונותיו, ועם הכנסת ספר התורה לבית הכנסת נכחו באספה זו נציג משגרירות ישראל, כהנים ומנהיגים מכפרים שונים. הפעילות אשר הוטלה על אשכול נעשתה בזמנו הפנוי ובשאר הזמן הועסק כשומר במרפאה שהוקמה בידי הוועד לפלאשים, שפוקחה בידי ד"ר דניאל פרידן. תפקידו בארגון היה ארגונם של ראשי הכפרים של הקהילה ולימוד עברית, וזה הביא למתנגדים שראו בכך התרסה כנגד המשטר האתיופי, ולהתחממות המחלוקת מול פעילי הוועד לפלאשים. לאור זאת קיבל הסמכה כשליחו הישיר של קס ברהן, שכלל בין היתר תעודות, מסמכים ומכתבים עם חותמתו שהורידו חלק מהחשד. חילוקי הדעות, וההתנגדויות, לא פסקו והחריפו ביתר שאת עם תוכנית חומרה שעליה הייתה אחראית הוועידה הנמשכת, הזרוע העולמית של הוועד לפלאשים.
לאחר כשנתיים בוולקה נדרש אשכול, יחד עם משפחתו, על ידי קס ברהן לפעול בקרב היהודים בנפת שירה שבתיגראי, שהוזנחו כליל על ידי הוועד לסיוע לפלאשים, וזאת על פי בקשתם. בראשית הדרך ועם הגיעו לאסמרה, שבאריתראה, התלבט לגבי המעבר ובמקביל התפרנס ממפעל נעליים מקומי בשם Tip-Top, התחבר לצעירי קהילתו שחיו בעיר, ליהודים יוצאי תימן, לישראלים מקומיים ולקונסוליה הישראלית בעיר. אלו הפצירו בו להמשיך בפועלו ולכך הסכים רק לאחר ביקור אישי והפצרה מהליקה כהנת, קשי, יצחק איאסו. השתקעותו בתגראי, בכפר עדי וורבה, הסמוך לעיירה אנדבגונה, והפעילות בה נעשתה בדומה לוולקה. הוקמו בית ספר, ארגון קהילה, בית כנסת וחנוכתם הייתה בברכת כהני וראשי הקהילה במקום. הפעילות שכללה הפצת ציונות ועברית בקרב יהודי המקום הביאה להתנגדות השלטונות, בדומה לוולקה, אך מושל המחוז, הנסיך מנגשה סיום, נתן את חסותו והגנתו וכך נמנעה הפסקתה.
כשליח של עובדיה חזי
בראשית 1971 הוזמן אשכול לישראל, כנציג ביתא ישראל שבתגראי, על ידי יוצאי תיגראי בישראל, והפעיל רס"ר עובדיה חזי, לעניין עליית קהילתם. בזמן שהותו, שארכה שלושה חודשים, עבר השתלמויות שונות ופגש בין היתר בפעיל חזי, ביושב ראש הוועד הציבורי לסיוע לפלשים, אריה טרטקובר, במנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, יהודה דומיניץ, בשר הביטחון משה דיין, ברב הראשי, הראשון לציון יצחק נסים, ורגע לפני חזרתו לאתיופיה הסכים להיות שליחו של חזי. חזרת אשכול לאתיופיה, בחג הפורים, נחוגה כחגיגה וכהתייעצות שבה נכחו מנהיגים מוולקה, בהם קס ברהן, ואשר קיבלוהו כשליחו של חזי. בשלהי אותה השנה, בזמן חג החנוכה, הגיע חזי לעדי וורבה, נפגש עם אשכול, עודד את אנשי המקום, ובשהותו חילק תשמישי קדושה וספרי קודש. אשכול וחזי המשיכו את הקשר במכתבים שבהם התבקש אשכול לשלוח חומרים, כתובים ואחרים, כדי לבסס את זהותה היהודית של הקהילה.
בתקופה זו פועלו של אשכול לא נתמך על ידי וועד הפלאשים והמחלוקת בין הארגון לבין בוגלה נמשכה. בשל כך נערכו פעולות שבהן יצאה עצומה להחליף את בוגלה כנציג הוועד ובביקורו של חזי נערך גישור שלא צלח. לבסוף מונה במקום בוגלה נציג שאינו מהקהילה, סא"ל יצחק פז, בעודו נותר כמפקח על החינוך, למרות השינויים הללו אשכול והארגון לא קיבלו שום תמיכה.
באתיופיה
פרוץ המהפכה האתיופית הביאה את ארגוני הפעילים, ההתאחדות, הארגון, האגודה לרווחת הפלאשים, הוועד הישראלי והאגודה האמריקאית לפעול לעלייה מידית של היהודים. הפעילות הראשונה הייתה ניסיון שצלח להבאת שבעה צעירים לעבוד בחברת כור ובמסווה של עובדים זרים לחברה צרפתית ולשם כך נשלח לאתיופיה מנכ"ל מנכור, מחלקת כוח האדם של כור, גבריאל סבג. הצלחת הפעולה הביאה אותם לארגן, בה לקח חלק אשכול, קבוצה גדולה יותר של עשרות צעירים. אולם בזמן ההכנות לכך באפריל 1975 היא הופסקה משום הדלפה לתקשורת בישראל ושהגיעה דרך המודיעין המצרי לשלטונות האתיופים שעצרו זאת. בעקבות זאת יזמו הפעילים פעולה אחרת בה ניסו להוציא צעירים דרך הגבול הקנייתי, אך הם נעצרו בידי משמר הגבול האתיופי, נשלחו למעצר ורק בהתערבות ישראלית שוחררו.
במקביל לפעילות העלייה במהלך 1976 מונה גרשון לוי כנציג וועד הפלאשים, אשר קיבל גם את הפיקוח על החינוך מידי בוגלה, ביקר בתגראי וזאת לאחר בקשות רבות. בתגראי נפגש עם הארגון המקומי ולאחר מכן החל הוועד לתמוך בארגון ובבית הספר שהקים אשכול במקום.
לאור ההתערבות הישראלית הועלה נושא העלייה באופן רשמי מול הממשלה האתיופית כחלק מעסקת יהודים תמורת נשק. המשא ומתן נוהל במספר מישורים ובהם המחוזי ונערך בין מושל גונדר, קולונל ילמה מנגיסטו, לבין נציג הקהילה קס ברהן ואשכול. רשימת העולים, שהייתה איחוד משפחות ליוצאי אתיופיה שבישראל, כללה 150 נפשות, אורגנה בידיו ובידי פעילים נוספים וחולקה לשלוש קבוצות. הקבוצה הראשונה כללה 62 איש, בראשם קס ברהן, עלתה באוגוסט 1977, השנייה בדצמבר, והאחרונה בוטלה לאור ניתוק היחסים הביטחוניים בין המדינות בעקבות חשיפתו של שר החוץ הישראלי, משה דיין, על אספקת הנשק לאתיופיה בזמן מלחמת אוגדן.
בסודאן
יציאתה של הקהילה, מתגראי, אל עבר סודאן וממנה לישראל, במסגרת מבצע אחים, הובילה אותו לאסוף את משפחתו, אשתו וילדיו, ולצעוד בשלהי 1979 במסלול שכלל התחמקות מהצבא האתיופי ומארגוני המורדים, לרבות היחאפה, ומנוחה בכפרי הקהילה. בכפרים אלו הפיץ את דבר העלייה, ומספר אנשים הצטרפו אליהם, בהמשך כשכבר לא היה ידוע התוואי שכרו מלווים שהובילו אותם לגבול. בסודאן עלו על משאית שלקחה אותם אל עבר העיירה ספואה ומשם נסעו אל גדריף והתמקמו לבסוף במחנה הפליטים ג'דידה. במחנה גויס על ידי זימנה ברהני כפעיל קומיטי והיה לאחראי על זיהוי, תחקור ורישום המועמדים לעלייה. בעקבות חילוקי דעות בינו לבין מועמדים על תורם, טענות על הטבות למקורבים, וחיפושו בידי שגרירות אתיופיה במדינה בהוראתו של מושל גונדר, מייג'ור תפרה מלקו, נלקח מהמחנה ועלה עם משפחתו ב-9 באוקטובר 1980.
בישראל
בישראל אשכול ומשפחתו שוכנו במרכז הקליטה 'שאול המלך', בבאר שבע, והוא שימש כמדריך מטעם הסוכנות היהודית לעולים. לאחר כשנתיים במרכז הקליטה עבר עם משפחתו אל העיר קריית גת, ועבד במדור לעולי באתיופיה במחלקה לקליטה עלייה בהסתדרות הפועל המזרחי במשך כחמש שנים.
משפחה
אשתו של אשכול הייתה מזל (מאזה אלמיו), בתו של קס אלמיו יעקב איאסו ואברש זלקה אבנת. נולדה ב-1940 בכפר עדי שוואה, בנציבות אריתריאה, שבמזרח אפריקה האיטלקית (היום בנפה הצפון-מערבית שבתיגראי). במהלך מלחמת העולם השנייה משפחתה עברה לאזור גונדר וזמן קצר אחר כך אימה נפטרה והיא אומצה בידי משפחת אחי אביה, אלקה נגוסה יעקב איאסו, שלימד אותה ושלח אותה לבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה. לאחר לימודיה קיבלה שיעורים בבית הספר למלאכת יד שהקימה ורד הראל אשתו של הרופא דן הראל, מנהלה הראשון של המרפאה שהקים הוועד לפלאשים. בני הזוג הכירו באמצעות שידוך, בעזרת אבבה ברהן, בהיות אשכול מורה ומזל תלמידה בבית הספר למלאכה ונולדו להם שישה ילדים, שאחת מהם נפטרה בינקותה. לעיתים כאשר אשכול נעדר לפעילות אחרות, מזל מילאה את מקומו כמורה לעברית.
בנוסף, אשכול היה אב לחמישה ילדים מנישואים קודמים.
נפטר ב-27 בדצמבר 2022.
ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד
הברון ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד (באנגלית: Josiah Clement Wedgwood, בעברית גם "יֹאשִׁיָּה ודג'ווד" או בקיצור "יֹאש"; 16 במרץ 1872 – 26 ביולי 1943) היה חבר פרלמנט אנגלי, אשר השקיע את כל מרצו בקידום העניין הציוני.
חייו
ודג'ווד נולד למשפחה אנגלית מיוחסת, שבין אבותיה היה ג'וזאיה ודג'ווד (סב סבו), פעיל חברתי בעצמו. בנו של ג'וזאיה ודג'ווד, ג'וזאיה ודג'ווד השני, כלומר אבי סבו, היה אף הוא חבר פרלמנט, דודו של צ'ארלס דרווין, ואביה של אשתו, אמה דרווין (ששם נעוריה היה כאמור ודג'ווד), בת דודו של דרווין בעצמה.
אף שלא היה משפטן, מונה בימי מלחמת הבורים לשופט על הבורים המנוצחים. אנקדוטה שעליה סיפר מאוחר יותר היא שהחליט להפיץ עיתון כדי לסייע לבורים בשיקומם, ומשראה שהם מזהים את העיתון עם הבריטים, ומחרימים אותו:
הוא נבחר לפרלמנט תחילה ב-1906 מטעם המפלגה הליברלית, אחר כך ב-1919 עבר לשורות מפלגת הלייבור. כל אותו הזמן לא היו לו מתחרים במחוז בחירתו, שבו הייתה שליטת משפחתו, בעלת בית החרושת הידוע לחרס, מוחלטת. דבר זה אפשר לו עצמאות רעיונית גמורה. הוא היה תומך נלהב של רפורמה בקרקעות שיחולקו להמון, אחר כך דרש שיכירו ברוסיה הקומוניסטית. הוא בלט בהתנגדות נחרצת לרעיון האוגניקה, והתנגדותו הובילה לכך שיוזמות לענישת ילודה של מפגרים לא התקבלו (בניגוד למה שקרה בארצות הברית בנושא זה), אבל מלחמתו הנלהבת ביותר הייתה למען הרעיון הציוני.
אהדתו לציונות לא ידעה גבולות, והוא הרחיק לכת כשקרא ליהודים להתקומם נגד מדינתו שלו. בזמן הרדיפות בגרמניה הציע שבריטניה תקבל יהודים ללא הגבלה, והיה מעורב באופן אישי בהברחתם של יהודים משטחי הכיבוש הנאציים והכנסתם לארץ ישראל באופן אי-לגלי בשיתוף גורמים רוויזיוניסטיים (עליית אף על פי). מסופר עליו שכשגסס ב-1943 היה שם מרד גטו ורשה על שפתיו.
אחת מאוניות המעפילים וחיל הים נקראה על שמו אח"י ודג'ווד, וכן מושב גן יאשיה בעמק חפר ורחובות בערי ישראל: במושבה הגרמנית בירושלים, בשכונת יד אליהו בתל אביב, במרכז הכרמל בחיפה ובמושב נורדיה שבשרון.
פרולקטינומה
פרולקטינומה (באנגלית: Prolactinoma) היא גידול שפיר, מפריש פרולקטין, שממוקם בבלוטת יותרת המוח. היא הסוג השכיח ביותר של גידולים שפירים ומפרישים של הבלוטה. תסמיני הפרולקטינומה משתנים בין גברים לבין נשים, ונגזרים ברובם מרמות פרולקטין גבוהות בדם. לעיתים, תסמינים נגרמים בגלל גדילה מקומית של הגידול ולחץ על מבנים סמוכים. כך למשל, לחץ על העצב הקרניאלי השלישי עלול להוביל לראייה כפולה (דיפלופיה ).
אטימולוגיה
המילה 'פרולקטינומה' היא הלחם של שלוש מילים:
תסמינים
עיקר התסמינים נובע מחשיפה לרמות פרולקטין גבוהות בדם - רמות שמעודדות ייצור חלב מוגבר בשדיים. לצד זאת, הפרשת חלב אינה מן ההכרח, וחולים רבים אינם סובלים ממנה. בקרב נשים, רמות פרולקטין גבוהות עלולות להוביל להפרעות בווסת (עד כדי אל-ווסת) ולירידה בחשק המיני, כמו גם לשיעור יתר ולהופעת פצעונים מסוג אקנה. בקרב גברים, הדבר עלול להתבטא בבעיות זקפה, ירידה בשיעור הגוף והפנים, וגינקומסטיה (הנצת שדיים).