cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת הביטחון הרוסית
מערכת הביטחון הרוסית הוא הכינוי למכלול הארגונים העוסקים בהגנה על ביטחונה של רוסיה, כלומר על הגנת תושביה מפני אויבים מבחוץ ומבית. לכל אחד מהגורמים במערכת הביטחון סמכויות משלו, אך לעיתים נדרשת הכרעה בשאלה מי הגורם שיתמודד עם איום ביטחוני מסוים. בין הגורמים השונים מתקיימים אינטראקציה ושיתוף פעולה, לשם מימושן של מטרות משותפות. על רקע שאלת ההכרעה ישנה יריבות נסתרת בין ארגוני הביטחון השונים, בייחוד בין משרד הפנים של רוסיה ושירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
כוחות הביטחון
הארגונים הנכללים במערכת הביטחון הם:
פיקוח פרלמנטרי
הפיקוח הפרלמנטרי על מערכת הביטחון מבוצע על ידי ועדות הדומה:
מערכת הביטחון כפופה לביקורת מטעם המועצה לביטחון לאומי באמצעות הוועדה הבין-גופית לביטחון צבאי שבראשה עומד הרמטכ"ל הרוסי והוועדה הבין-גופית לביטחון הציבור, שאותה מנהל שר הפנים של רוסיה.
גופים נוספים
בנוסף לגופים הנ"ל, פועלים גם גופי ביטחון נוספים, כדוגמת:
בבון דובי
בבון דובי (שם מדעי: Papio ursinus) או בבון הכף הוא מין של בבון החי בדרומה של אפריקה בסוונות וערבות עשב או ביצות.
מאפיינים
הם חיים בעיקר על הקרקע בסביבות שונות ומרובות: יערות, סוואנות, ביצות ורמות ואפילו במדבר קלהרי או ברמות דראקנסברג. הם ישנים בלילות בעיקר על צוקים בהם ישנם מאות בבונים.
המבנה החברתי שלהם מורכב מזכרים תקיפים ומבוגרים, נקבות רבות וצאצאים צעירים. בראש הזכרים עומד זכר דומיננטי המקיים קואליציית זכרים המרתיעה יריבים ומעמדה נשאר קבוע בדרך כלל עד שקורה משהו למנהיג או שמגיע יריב חזק יותר. הנקבות כנועות כלפי הזכרים ונקבה חצופה עלולה להינשך על ידם. המריבות ביניהם עלולות להסתיים לעיתים בפציעות חמורות מהניבים אך הם נדירות מאוד.
הבבונים הם אוכלי כל הניזונים מטווח רחב של מזון מפירות ופטריות שונים ועד זרעים עשבים וחרקים וכן נבלות וביצים. הריגה של חולייתן גדול היא מקרה נדיר אם כי לעיתים הם טורפים צבאים צעירים ובמקרה אחד אפילו תינוק אנושי. עם זאת בדרך כלל הם בורחים כשמתקרב אליהם בן אדם. כמה בבונים חיים בקרבה לחופי הר השולחן וניזונים ממאכלים שהשפל מביא עמו מהים.
הם נטרפים על ידי נמרים, אריות, צבועים ותנינים והקטנים גם על ידי ברדלסים, פיתונים או עופות דורסים כמו עיט לוחם. בעת סכנה הם קופצים אל העצים או מתגייסים לתקוף את היריב אם הוא קטן מספיק, דבר היכול להניס נמרים ואפילו אריות רעבים.
סליי אנד דה פמילי סטון
הלהקה התקיימה, בהרכבים שונים, בין 1966 ל-1983 והונהגה על ידי סליי סטון (שם במה של סילבסטר סטוארט), שהיה כותב שירים, מלחין, מפיק ומעבד מוזיקלי וניגן על מספר כלי נגינה ובהם גיטרה חשמלית, גיטרה בס, אורגן חשמלי, פסנתר, מפוחית ועוד. יחד עמו היו בלהקה אחדים מבני משפחתו, כגון אחיו, הפסנתרן והזמר פרדי סטון ואחותו רוז סטון  שהייתה זמרת ונגנית פסנתר חשמלי; וחברים שחורים ולבנים, גברים ונשים, בשילוב חסר תקדים במוזיקה האמריקאית. בין החברים נמנו לארי גראהם בבס, סינתיה רובינסון בחצוצרה, ג'רי מרטיני  בסקסופון, גרג אריקו  בתופים ועוד. בכך שברה הלהקה את מחסום ההפרדה הגזעית וקראה עליה תיגר.
המוזיקה
המוזיקה של הלהקה הייתה פורצת דרך, הקלטותיה צעדו במקביל במצעדי הרית'ם אנד בלוז והרוק של מגזין רולינג סטון ורבים מהם הגיעו לעשירייה הראשונה בין 1966 ל-1970. התכנים של שירי הלהקה שילבו בין מוזיקה "כיפית" וטקסטים מחאתיים בעלי כותרות הרומזות למחאה אנטי-גזענית, ביטויי מין בוטים וביטויים המרמזים על צריכת סמים כ-"Don't Call Me Nigger", "Whitey", "Sex Machine", "I Want to Take You Higher" ו- "You Can Make It If You Try". במיוחד השפיעה הלהקה על עיצוב הרוק הפסיכדלי והפ'אנק. בספר For the Record: Sly and the Family Stone: An Oral History טוען מבקר המוזיקה ג'ואל סלבין ש"ישנם שני סוגים של מוזיקה שחורה, המוזיקה השחורה שלפני סליי סטון וזו שאחריה". הלהקה הופיעה בהופעה מרכזית בפסטיבל וודסטוק, 1969.
הסוף
הלהקה הגיעה לשיא בפסטיבל האי וייט 1970 אך נתגלעו בה חיכוכים על רקע צריכה מופרזת של סמים ובעיות אגו בין החברים. סליי סטון החליף חברים בלהקה באופן תכוף והיא החלה להתדרדר במצעדי הפזמונים. ב-1975 כבר לא נותר איש מהצוות המקורי פרט לסליי סטון, אשר המשיך להופיע ולהקליט תחת שם הלהקה עד 1983. ב-1987 נאסר סטון בעוון שימוש בקוקאין.
ההשפעה
המוזיקה של סליי אנד דה פמילי סטון השפיעה על מוזיקאים מסוגות שונות כג'אז (הרבי הנקוק ומיילס דייוויס), רוק ופופ (ג'פרסון איירפליין, מייקל ג'קסון, סטיבי וונדר, פרינס, רד הוט צ'ילי פפרז ורבים אחרים) ועוד והיפ הופ (למשל ד"ר דרה, שחידש שירים שלהם).
הלהקה נכנסה ל"היכל התהילה של הרוקנרול" ב-1993, אלבומה !Stand מ-1969 הגיע למקום ה-118 מבין 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. מופע הוקרה ללהקה התקיים במסגרת הענת פרסי גראמי ב-2008.
פייסל עד-דוויש
פייסל בן סולטאן בן אלחאמידי אלדוויש (ערבית: فيصل بن سلطان .الدويش; 1880 – 3 באוקטובר 1931) הוא האמיר של שבט המוטאיר ואחד המנהיגים הבולטים של תנועת אל-אח'ואן, והאמיר של העיירה אל-ארטוויה. הוא קיבל את השיח'דום אחרי אביו, הסולטאן אל-דוויש, והתיישב בעיירה אל-ארטוויה בשנת 1915 והשתתף בקרבות מכריעים רבים בהקמת ממלכת ערב הסעודית.. באותו זמן הוא לחם לצדו של עבדול עזיז בן סעוד מאז 1907, החל בקרב על טרמינל רואדאת מוחנה, אסיד, ג'הרה, ניסייה, ברד ואגר בצפון על הגבולות עם עיראק וכווית. הוא השתתף בשליטה בחיג'אז, שם הוביל את כוחות האחים שצררו על מדינה לפני שנפלה לידי בית סעוד ב-1925. לאחר סיפוח החיג'אז, אד-דוויש וחבריו החליטו; מנהיגי תנועת האחים, להשלמת הפלישות לעיראק, שגרמו למשבר דיפלומטי בין ממלכת החיג'אז ונג'ד לשכנותיה עקב קיומם של הסכמי גבול שנחתמו במוחמרה ובאוקאיר עם עיראק וכווית בחסות בריטית. עם זאת, הדבר הניא את האחים שקראו תיגר על אבן סעוד וגרם לו למבוכה פוליטית, שכן הם ראו בכיבושיהם ג'יהאד וניצחון לאסלאם. העניין הסתיים במרד שלהם נגד אבן סעוד, ואל-דוויש התנגש עם בית סעוד בקרבות רואדאת אל-סבלה, אום רדמה ונקיר ב-1929, עד שנאלץ להיכנע לכוחות הבריטים ב-1930, אשר מסר אותו לעבדולעזיז בן סעוד, אז הוא כלא אותו עד מותו ב-3 באוקטובר 1931 לספירה בכלא ריאד.
שום הפיל
שום הפיל (שם מדעי: Allium ampeloprasum var. ampeloprasum) הוא זן של שום גבוה, צמח רב שנתי השייך לסוג שום (Allium), ממשפחת הנרקיסיים. יש לו גבעול גבוה ומוצק עם תפרחת ועלים רחבים ושטוחים. הטעם מתון יותר משום רגיל, והרבה יותר טעים לאנשים מסוימים מאשר שום כאשר משתמשים בו גולמי כמו בסלטים. יש המבלבלים אותו עם “שום סולו” (המכונה "אק-קאלי" בהודו והוא בעל פקעת של שן בודדת).
הוא נחשב למאכל "גורמה" ובממוצע, מחירו לקילוגרם נע סביבות פי 8 משום רגיל.
גידול ושימושים
הפקעת הבוגרת מפורקת לשיניים גדולות (כל שן גדולה פי כמה משן שום רגילה) עם קליפות דקיקות, המשמשות למטרות קולינריות או להשרשה לצורך גידול חוזר. כמו כן, שן קטנה בהרבה עם קליפה קשה צומחות בחלק החיצוני של הפקעת. גננים רבים מתעלמים לעיתים קרובות מאלה, אך אם הם ניטעים, הם מייצרים צמח שאינו פורח בשנתו הראשונה, שיש לו שן בודדת מוצקה, המהווה פקעת של שן אחת. בשנה השנייה שלהם, שן יחידה זו, כמו פקעת רגילה, מתחלקת לשיניים נפרדות רבות (בדרך כלל 8). אמנם זה עשוי לקחת שנה נוספת, אך רצוי לשתול את הפקעוניות הקטנות הללו (ניתן לייצר כמה מכל פקעת) ולהגדיל את התוצר, אף שקציר זה יתממש לאחר שנה נוספת, עד להבשלתו.
בניגוד לשומיים אחרים, לא חייבים לקצור את שום הפיל או לחלק אותו מדי שנה, אלא ניתן להתעלם ממנו ולהשאירו באדמה ללא סיכון רב להירקב. הצמח, אם יישאר לבדו, יתפשט לגוש עם ראשים פורחים רבים (גבעול ופרח אחד מכל שן, ברגע שהפקעת מתחלקת). אלה נותרים לעיתים קרובות בגינות פרחים כצמח נוי או כדי להרתיע מזיקים מסוימים. ברגע שהפקעות צפופות יתר על המידה, ייתכן שהצמח לא יגדל יפה, הצמיחה תיעצר, וכן עלול להתפתח ריקבון בפקעת. בדרך כלל לא מייצרים את שום הפיל לגידול חוזר מהזרעים.
כמו שום רגיל, ניתן לצלות את שום הפיל על הגריל או לאפות אותו בתנור, ואז להשתמש בו כממרח עם חמאה על טוסט. שום פיל טרי מכיל בעיקר לחות ומקציף כמו תפוחי אדמה רותחים, אם על הכיריים או בכלי זכוכית בתנור. ייבוש במרתף למספר חודשים מפחית את תכולת הלחות ומביא טעם מלא יותר.
תכונות
לאחר כתישתו וביצוע אנליזה באמצעות מקור יונים מסוג DART, הוכח כי שום הפיל מייצר הן אליצין, שנמצא בשום רגיל, והן תחמוצת S-propanethial-S, שנמצא בבצל ובכרישה, אך נעדר בשום. עובדה זו עולה בקנה אחד עם הסיווג של שום פיל כקרוב משפחה קרוב יותר לכרישה מאשר לשום.
גידול
ניתן לשתול שום פיל בשתי תקופות שונות בשנה: באביב ובסתיו. באזורים חמים יותר, ניתן לגדל אותו במהלך החורף לקציר מאוחר באביב.
בבון ירוק
בבון ירוק או בבון גינאה (שם מדעי: Papio papio) הוא מין של קוף בעל זנב מהסוג בבון החי במערב אפריקה
סבינה והגברים
סבינה והגברים הוא סרט ישראלי משנת 1966 בבימויו של פיטר פריישטאט ובהפקת של מרגוט קלאוזנר. קלאוזנר יזמה את צילום הסרט לאחר שקראה סיפור קצר בשם "הרמונה של הגב' סבינה" מאת אלכסנדר צ'רסקי שהתפרסם בעיתון מעריב. קלאוזנר גייסה כסף להפקה ואת צוות השחקנים המרשים, אך הסרט נחל כישלון מסחרי.
בבון ירוק
מאפיינים
הבבון חי במערב אפריקה ביערות בגינאה, סנגל, גמביה, דרום מאורטניה ומערב מאלי. הוא חי ביערות לחים וגם יבשים ולעיתים בסוואנות וערבות עשב שיחיות.
סבינה והגברים
עלילה
סבינה, נערה הגרה ביפו, מארחת בביתה מספר עולים גברים: אלי – פועל ניקיון בעירייה, ג'וני – מדריך רכיבה שעלה מאנגליה ומוסא שעלה ממרוקו.
בבון ירוק
מאפיינים
משקלו 13–26 ק"ג. הוא בעל שיער אדמדם ומעט חום וכן רעמה חומה-זהובה עם פנים כהות בעלי חוטם מוארך. הוא חי על הקרקע וישן על העצים בלילה. הבבונים חיים בלהקות היכולות להכיל עד 200 פרטים ובראשם בבון זכר דומיננטי, סביבו זכרים חזקים וכן נקבות עם צאצאים. המלחמות הפנימיות ביניהם עלולים להסתיים בפצעים חמורים בגלל ניביהם הארוכים.
הבבונים הם אוכלי כל וניזונים מפירות, ירקות, עשבים, זרעים, פטריות, חרקים, ביצים חולייתנים קטנים ולמעשה כל מה שהם משיגים בשטח.
מצב השימור של בבונים אלה מוגדר קרוב לסיכון עקב צמצום היערות בהם חיה אוכלוסייתם הקטנה.
אסוד
אסוד היה חיל משמר ויחידה צבאית של חיילים ממוצא אלאני. שם השבט המונגולי הוא צורת הרבים של אָס, שמם של האלאנים בערבית.
לאחר הפלישה המונגולית לרוס (רוס של קייב) נכנעו רבים מהאלאנים לאימפריה המונגולית. חלק מהם המשיך להתנגד לאורדת הזהב. לוחמים רבים הועברו מצפון הקווקז למונגוליה. הועלתה גם השערה כי הם עזרו לאדוניהם החדשים במלחמתם כנגד הצ'רקסים וכי הם השתתפו בפלישה המונגולית לאירופה. תחת שלטונו של מונגקה חאן הם נלחמו כנגד שושלת סונג הסינית וממלכת ננז'או ביונאן (1258-1259). המשמר הקיסרי האלאני היה מחולק לשני יחידות שהמפקדה שלהם הייתה בחרחורין.
לאחר הכתרתו של קובלאי חאן, השתתפו האלאנים במערכה כנגד אריק בוקה, אחיהם של מונגקה חאן וקובלאי חאן והטוען לכתר המונגולי, ומאוחר יותר השתתפו במערכה כנגד קאידו תחת שושלת יואן. הם סבלו אבדות כבדות מההתנגדות של סונג כאשר שרתו תחת הנהגתם של באיאן מבארין ואג'ו.
בסביבות 1271 ארגן אותם קובלאי חאן כ"משמר ג'אסין" ("משמר אלאני") יחד עם חלק מהקיפצ'קים. המשמר האלאני הגיע לשיאו בתקופת שלטונו של הקיסר הסיני ג'יאטו חאן. הם נותרו בעלי השפעה במונגוליה עד למאה ה-15, כאשר האוירטים כבשו את מונגוליה.
כיום חיה קבוצה קטנה של שבט האסוד במונגוליה הפנימית.
נתן קלר
נתן קֶלֶר (נולד ב-1982) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, מכהן כפרופסור מן המנין למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן וחבר האקדמיה הצעירה הישראלית. תחומי המחקר שלו הם קומבינטוריקה הסתברותית, וקריפטוגרפיה.
קורות חיים
קלר נולד בעיר פרם, אז בברית המועצות ועלה לארץ עם משפחתו ב-1991. הוא למד לתואר ראשון ושני במתמטיקה בטכניון במקביל ללימודיו בתיכון הדתי "יבנה" שבחיפה. את התואר השלישי למד באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופ' גיל קלעי. לפני שהצטרף לאוניברסיטת בר-אילן היה קלר עמית פוסט-דוקטורט במכון ויצמן למדע. כיום הוא עומד בראש התכנית האקדמית במתמטיקה לנוער באוניברסיטת בר-אילן, ובראש תוכנית המצטיינים לתואר שני באותה מחלקה.
לקראת סיום התואר השני, עבר קלר לישיבת מרכז הרב שם למד שש שנים אצל הרב אברהם שפירא. לאחר מכן במקביל להמשך התקדמותו האקדמית, למד גם בכולל ארץ חמדה, והשלים את לימודי הסמיכה לרבנות. כיום הוא משמש כראש תוכנית לימודי הלכה לאקדמאים בקהילת הרב יגאל שפרן בירושלים.
נשוי לחיה ואב לאחד עשר ילדים. תושב ירושלים.
עבודתו
קלר מתמחה בקומבינטוריקה הסתברותית, באנליזת פורייה דיסקרטית ובשימושיהן לתורת הבחירה החברתית ולתחומים נוספים. בקריפטוגרפיה הוא עוסק בבנייה וניתוח של מערכות הצפנה סימטרית, ובין תרומותיו לתחום, יחד עם חוקרים נוספים, נמנות תקיפות ה- dissection וה-rectangle, ושבירת מערכות הצפנה שונות ביניהן ה-Keeloq וצפנים ממשפחת A5 ששימשו להצפנת התקשורת הסלולרית בתקן ה-GSM.
פרסים
קלר זכה במלגת אלון מטעם הות"ת בשנת 2013, בפרס קריל מטעם קרן וולף בשנת 2014, במענק ERC מטעם האיחוד האירופי ב-2017, בפרס ארדש בשנת 2020 ובפרס רקטור אוניברסיטת בר-אילן לחדשנות מדעית ביוני 2021.
נג'פיגד
כמו יישובים רבים באירופה גם בנג'פיגד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,797 ובשנת 2021 רק 1,689 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מאז המאה ה-14, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1301.
אלכס גרסיה
אלכס גרסיה (נולד ב-4 במרץ 1980 באורלנדיה, ברזיל) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בנבחרת ברזיל. גובהו 1.93 מטר. משחק בעמדת הקלע.
גרסיה שיחק במהלך הקריירה שלו בשתי קבוצות NBA, סן אנטוניו ספרס (2003-2004) וניו אורלינס הורנטס. הממוצע שלו ב-NBA עומד על 4.7 נקודות ו-1.8 אסיסטים.
ב-2 באוגוסט 2008 שוחרר ממכבי תל אביב, לאחר מכן החל לשחק בקבוצת "פינהירוס", אותה עזב לאחר זמן מה. לאחר מכן החל לשחק בקבוצה הברזילאית יוניברסו.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם (Kungliga Filharmoniska Orkestern) היא תזמורת שנוסדה בשנת 1902 כ"אגודה הקונצרטנטית של סטוקהולם". בשמה זה פעלה התזמורת עד לשנת 1957, ומאז ועד 1992 בשם "התזמורת הפילהרמונית של סטוקהולם". מאז 1992 היא נושאת את שמה הנוכחי. התזמורת הייתה להרכב קבוע בשנת 1914. מאז 1926 מקום מושבה הקבוע הוא באולם הקונצרטים של סטוקהולם.
פריזר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מחוזות וושינגטון
במדינת וושינגטון שבארצות הברית ישנם 39 מחוזות.
הגדול שבמחוזות וושינגטון הוא מחוז אוקאנוגאן (13,644 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סן חואן (453 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז קינג (כ-1,931,249 תושבים). עיר הבירה, אולימפיה, נמצאת במחוז ת'רסטון.
Suddenly I See
"Suddenly I See" ("פתאום אני רואה") הוא שיר של הזמרת והמשוררת הסקוטית קיי.טי. טאנסטול מתוך אלבום הבכורה שלה, Eye to the Telescope (2004). השיר נוצר בהשראת הזמרת והמשוררת הניו יורקית פטי סמית', שעטיפת אלבומה Horses שימשה השראה גם לעטיפת האלבום Eye to the Telescope של טאנסטול. השיר יצא לאור ב-29 באוגוסט 2005 כסינגל השלישי מהאלבום בבריטניה. בארצות הברית, הוא שוחרר כסינגל השני של האלבום ב-27 בפברואר 2006.
"Suddenly I See" הגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי והפך לסינגל של טאנסטול שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד. הסינגל הגיע למקום ה-21 בארצות הברית ולמקום ה-6 במצעד הסינגלים של ARIA. השיר זיכה את טאנסטול בפרס אייבור נובלו בשנת 2006 בקטגוריית השיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ומילית.
מילים
השיר עוסק בכוח נשי, בהשראת המוזיקאית והמשוררת האמריקאית פטי סמית'. כפי שמתואר בשיר, טאנסטול קיבלה השראה להתחלת הקריירה שלה במוזיקה באמצעות התבוננות בתמונה בשחור-לבן של אישה. טאנסטול מעריצה ומעריכה את האישה על הישגיה וכוחהּ המתבטאים לדעתה בתמונה, והם מביאים אותה להבנת המטרה שלה בחייה, ולהבנת "מי היא רוצה להיות". טאנסטול סיפרה בראיון שהשיר מדבר "על הצילום של רוברט מייפלת'ורפ של פטי סמית' על העטיפה של Horses". בהתייחס לשימוש מאוחר יותר בשיר בסרט השטן לובשת פראדה, טאנסטול אמרה: "לא הבנתי שהמילים יכולות להתאים בצורה מושלמת לסרט בנות, ולהתפרש כאילו אני שרה על הרצון שלי להיות דוגמנית".
וידאו קליפ
ישנם שלושה קליפים שונים לשיר: אחד לבריטניה, אחד לארצות הברית ואחד מונפש.
הגרסה הבריטית היא סרטון הופעה פשוט שבו טאנסטול ולהקתה מנגנים מול גרסה אחרת שלהם עצמם.
הגרסה האמריקאית, בבימויו של פטריק דאות'רס, מציגה את טאנסטול במצבים שונים הקשורים לקרקס ברומניה. הסרטון צולם בבוקרשט, והופק על ידי "Black Dog Films". גרסה זו שודרה לזמן קצר בארצות הברית ולכאורה הוחלפה בגרסה המונפשת.
הגרסה המונפשת, בבימוים של צוות הבמאים לורה קלי וניקולס ברוקס, מציגה את טאנסטול מסתובבת בעולם פנטזי מונפש, כשהיא עוסקת בפעילויות כמו הליכה על גיטרות ענק, רכיבה ברכבות מיניאטוריות, וריחוף לחלל.
לזר איזידור
הרב איזידור היה נכדו של רבי צבי הירש קצנלנבוגן ששימש אב"ד באלזס עילית. בתפקידו היווה חלק מהשתלבות הקהילה היהודית בחברה האזרחית הצרפתית, בתרגום התנ"ך שלו לצרפתית ובמהלך שהוביל עם אדולף כרמייה לביטול שבועת היהודים. ציטוט המיוחס לו (בתרגום חופשי):.
התנגד באופן פעיל ליהדות הרפורמית וכן פעל נגד הימנעות מנישואין בין־עדתיים של יהודי צרפת עם יהודי אלג'יריה.
עם פטירתו החליף אותו כרב הראשי של צרפת, הרב צדוק כהן, שקודם לכן התמנה במקומו כרבה של פריז, אחרי ששימש זמן מה כסגנו.
<gallery mode="nolines"; gallery widths=350px ;gallery heights=250px> Installation of Lazare Isidor.jpg|טקס ההכתרה של לזר איזידור כרבה הראשי של צרפת, תחריט עץ </Gallery>
קוניגסג
קוניגסג היא חברה שוודית לייצור מכוניות ספורט. החברה נוסדה בשנת 1994 כיוזמה פרטית על ידי כריסטיאן פון קוניגסג. החברה מתמחה ביצור מכוניות-על בעלות ביצועים גבוהים. מאז 2010, מכונית הדגל של החברה היא קוניגסג אגירה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1994 בשוודיה על ידי כריסטיאן פון קוניגסג, מתוך כוונה לייצר מכונית על ברמה עולמית. שנים רבות של פיתוח הובילו לאבטיפוס ראשון של רכב ספורט המאפשר נסיעה חוקית בכביש הציבורי.
חברת קוניגסג רכב היא חברה פרטית ומחזיקים בה כ-90 בעלי מניות. כריסטיאן פון קוניגסג הוא מנכ"ל ובעל המניות המרכזי.
בשנת 2006 החל הייצור של דגם CCX, אשר משתמש במנוע שיוצר במיוחד עבורו. CCX הוא רכב חוקי לנסיעה בכביש הציבורי ברוב מדינות העולם.
קוניגסג גם מעורבת בפיתוח "טכנולוגיה ירוקה" - מכוניות הנוסעות על דלק ביולוגי או מכוניות חשמליות ובכלל זה פיתוח דגם בשם CCXR שכינויו "כוח הצמחים".
ב-5 בנובמבר 2017 שברה קוניגסג אגירה מדגם RS את שיא המהירות העולמי, כשגמאה כביש באורך 17 ק"מ בנבדה במהירות של, תוך שהיא שוברת את שיא המהירות של ההנסי ונום GT, שעמד על 435 קמ"ש. בכך הפכה הקוניגסג אגירה למכונית המהירה ביותר בעולם.
הניסיון לרכוש את חברת סאאב
ב-11 ביוני 2009 דווח כי קוניגסג וקבוצת משקיעים חתמו על מכתב כוונות עם סאאב לקנות את סאאב מידי ג'נרל מוטורס. ג'נרל מוטורס אישרה ב-16 ביוני כי הם בחרו בקוניגסג כקונים של סאאב, ונקבע תאריך לחתימת העסקה ב-30 בספטמבר 2009. בסופו של דבר הודיעה קוניגסג על ביטול העסקה.
בתקשורת ובתרבות
בסרט מהיר ועצבני 5 מופיעים כלי רכב מתוצרת קוניגסג. ב-2014 הופיע הרכב בסרט "הצורך במהירות" והוצג כמהיר ביותר מבין כלי הרכב שהשתתפו בו.
אריק מחקה החיות
אריק אמיר (1922 - 12 באוגוסט 2008) שהיה מוכר בכינוי אריק מחקה החיות היה חקיין, מנחה ופסל ישראלי.
ביוגרפיה
התפרסם בישראל בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20 כמחקה קולות, במיוחד של בעלי חיים. נהג להופיע ולהנחות אירועים כגון נשף יום העצמאות, תחרות מר ישראל וכדומה.
ב-1959, עת היה בשיא הפופולריות שלו, שיתף פעולה עם הזמר בני ברמן בשיר "בפונדק קטן" שם חיקה קולות נץ, אופנוע וים.
ב-1964 הקליט קולות ואפקטים לסרט חור בלבנה. ב-1965 הקליט קולות ואפקטים לסרט מבצע קהיר של מנחם גולן.
בספר "איפה היינו ומה עשינו" מכונה אריק: "טוביה צפיר של הג'ונגל".
פיסל דמויות בעלי חיים מגרוטאות מתכת. ב-1967 הציג לראשונה מעבודותיו בתערוכה קבוצתית בתל אביב. בשנות השישים פתח גלריה בבית הקיץ שלו בקריית האמנים צפת, ובה מוצגים פסליו.
במקביל לקריירה הבימתית והאמנותית לימד רתכות בבית הספר מכס פיין בתל אביב.
נפטר ב-12 באוגוסט 2008. הותיר אחריו אישה, חיה, ושתי בנות.
קישורים חיצוניים
בארכיון האינטרנט
הדר רובינשטיין
הדר רובינשטיין-רבינוביץ' (נולדה ב-11 באפריל 1967) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה שהשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) במדי נבחרת ישראל. היא החזיקה בשיא הישראלי בשישה משחים בו זמנית, במשחי החופשי ובמשחי הפרפר. בעלת 3 מדליות זהב ומדליה אחת מכסף מהמכביה. נחשבת לאחת השחייניות הטובות ביותר של ישראל בכל הזמנים.
ביוגרפיה
הדר רובינשטיין נולדה בפתח תקווה וגדלה בקריית אונו הוא למדה בתיכון בן צבי בעיר מגוריה והתאמנה בקבוצת מכבי קריית אונו, בהדרכת אורי קליינמן.
1980
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1980 בהיותה רק בת 13 ו-4 חודשים, זכתה רובינשטיין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:27.90 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (2:27.99 דקות).
1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 זכתה רובינשטיין במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:05.01 דקות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:24.27 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, יחד עם בירקאן, רבקה פרידלנדר, ועופרה מוניוז בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון הפרפר.
המכביה ה-11
בתחרויות השחייה של מכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה רובינשטיין ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.67 דקות, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:23.37 דקות, ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי יחד עם בירקאן, מוניוז, ועדי בן יהודה בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 4:08.85 דקות. נוסף לכך, היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם האחיות מוניוז (תמי ועופרה) ובירקאן בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה רובינשטיין ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:04.83 דקות, לפני בירקאן שגם היא שיפרה את השיא הישראלי (1:04.98 דקות), ובכך הייתה לשחיינית הראשונה שירדה במשחה זה מתחת ל-1:05 דקות. שיא זה החזיק מעמד 9 שנים. במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:23.53 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:45.31 דקות. נוסף לכך, היא זכתה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.30 דקות, אחרי מוניוז (1:00.90 דקות) ופבי סקלירובסקי מהפועל תל אביב (1:01.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:34.08 דקות, אחרי בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:27.87 דקות ואיה קופילביץ מהפועל גש"ם (2:29.23 דקות).
1982
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכתה רובינשטיין ב-6 מדליות זהב תוך כדי קביעת 3 שיאים ישראלים. היא זכתה בתואר השחיינית המצטיינת של האליפות גם בזכות התוצאה האיכותית באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.38 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:09.62 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:31.37 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:14.12 דקות, שיפור לשיאה של מישל קובין (9:21:97 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.45 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.63 דקות.
1983
בתחרות שמונה האומות בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי 1983 השתתפה רובינשטיין ב-7 משחים זכתה ב-4 מדליות וקבעה 4 שיאים ישראלים. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:06.99 דקות, כשבמהלכו היא שיפרה במשחה ל-400 מטר חופשי את השיא הישראלי בתוצאה של 4:30.89 דקות. 3 מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:09.71 דקות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.93 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:22.00 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.76 דקות, שיפור לשיאה של מוניוז, במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 4:39.12 דקות, ביחד עם בירקאן, נוגה ויזל, ורותם גרטל ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.30 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בדרמשטאדט, גרמניה קבעה רובינשטיין במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:21.78 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה רובינשטיין ב-6 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.45 דקות, לפני מוניוז (1:01.73 דקות) ובירקאן (1:02.11 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.40 דקות, לפני אילה הדר (2:15.47 דקות) ודנה סער מהפועל גלבוע (2:15.74 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:31.68 דקות, לפני יפעת שור בת אגודתה (4:45.20 דקות) ודנה סער (4:45.35 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:31.30 דקות, לפני עירית גלוסקינוס (9:47.24 דקות) ויפעת שור (9:50.47 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.96 דקות, לפני רותם פורת מהפועל בני שמעון (1:09.26 דקות) וליאור בירקאן (1:09.49 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.13 דקות, לפני הדר קליינמן (2:29.70 דקות) וקרן סדן מהפועל עמק הירדן (2:31.75 דקות).
1984
בתחרות רב אומות בשחייה שנערכה בקיאסו, שווייץ ביוני 1984 קבעה רובינשטיין במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:28.33 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקארדיף, ספרד ביולי אותה שנה זכתה רובינשטיין בשתי מדליות זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:03.17 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:19.55 דקות, שהיווה את הקריטריון האולימפי.
אולימפיאדת לוס אנג'לס
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה רובינשטיין במקום ה-26 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.32 דקות, במקום ה-21 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:34.95 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.78 דקות.
1985
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1985 זכתה רובינשטיין ב-5 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.09 דקות, לפני עירית גלוסקינוס (1:01.32 דקות) וענת ישראל ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:02.47 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:13.22 דקות, לפני רותם פורת (2:16.04 דקות) ואיילת שלזינגר (2:17.44 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.52 דקות, לפני רותם פורת (4:45.37 דקות) וקרן סדן מהפועל עמק הירדן (4:48.47 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.35 דקות, לפני רותם פורת (1:08.67 דקות)) ואיריס קומן (1:10.06 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.40 דקות, לפני קרן סדן (2:30.05 דקות) ומורין פרידמן ממכבי תל אביב כפר המכביה (2:34.58 דקות).
מסקין
מסקין הוא שם משפחה.
ראובן פיין
ראובן פיין (באנגלית: Reuben Fine) (11 באוקטובר 1914 – 26 במרץ 1993) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב אמן. מהשחמטאים המובילים בעולם מאמצע שנות השלושים של המאה העשרים ועד תחילת שנות הארבעים. כמו כן היה סופר שחמט, פסיכולוג, ומחבר ספרי פסיכולוגיה. פיין זכה בחמש מדליות, מתוכן ארבע מזהב, בשלוש אולימפיאדות שחמט בהן השתתף. ניצח באליפות הפתוחה של ארצות הברית בכל שבע הפעמים בהן נרשם לתחרות, בשנים (1932, 1933, 1934, 1935, 1939, 1940, 1941). חיבר מספר ספרי שחמט שעדיין פופולריים היום. לאחר מלחמת העולם השנייה השלים את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה וחיבר ספרים רבים בתחום זה.
אמן בשנות העשרה
פיין נולד בניו-יורק למשפחה ענייה ממוצא יהודי-רוסי. הוא למד לשחק שחמט בגיל שמונה, והחל לשחק ברמה תחרותית במועדון המפורסם על שמו של פרנק מרשל בניו-יורק ששימש זירת אימונים לרבי אמנים רבים ובהם בובי פישר, שנים מאוחר יותר. בשלב זה של הקריירה השחמטאית שלו פיין שיחק משחקי בזק רבים, ובהדרגה הפך לאחד מטובי שחקני הבזק בעולם. בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים הוא היה ברמה שקולה לאלוף העולם אלכסנדר אלכין במשחקי בזק, אף על פי שפיין הודה שבפעמים המועטות ששיחק מול קודמו של אלכין, חוסה ראול קפבלנקה הובס באופן חסר רחמים.
תחרות האמנים המשמעותית הראשונה בה פיין שיחק הייתה תחרות אמנים צעירים בשנת 1930; בתחרות ניצח ארתור דייק. פיין הפסיד בהפרש קטן בדו-קרב מול ארנולד דנקר. באליפות ניו-יורק בשנת 1931 הגיע פיין למקום השני עם 8/11 (ניצח: פרד ריינפלד). באותה שנה ניצח פיין באליפות מועדון מרשל עם 10.5/13, חצי נקודה לפני פרד ריינפלד. פיין ניצח בדו-קרב מול הרמן שטיינר 5.5-4.5 בשנת 1932; זה היה הראשון מבין שלושה דו-קרבות ששני השחקנים ינהלו ביניהם.
אלוף ארצות הברית
בגיל 17 זכה פיין בראשונה מבין 7 האליפויות הפתוחות של ארצות הברית. התחרות התקיימה במיניאפוליס בשנת 1932 ופיין, עם 9.5/11 הקדים במחצית הנקודה את שמואל רשבסקי. התחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף פיין הייתה בפסדנה, בשנת 1932, שם חלק מקום 7–10 עם 5/11 (המנצח: אלוף העולם אלכסנדר אלכין). בשנת 1932 זכה פיין שוב באליפות מועדון מרשל, עם 11.5/13, 2.5 נקודות לפני המקום השני. לאחר שסיים בהצטיינות את הקולג' בניו-יורק, ותוך כדי לימודים גם הוביל את הקולג' לאליפות הקולג'ים בשחמט בשנים 1931 ו-1932 החליט פיין לנסות את חיי השחמט המקצועני למשך מספר שנים.
כוכב אולימפי
בשנת 1933 ניצח פיין בתוצאה 8/10 בתחרות שמטרתה הייתה לקבוע את הרכב נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה. ניצחון זה הקנה לו את ההופעה הראשונה מבין שלוש בנבחרת הלאומית. שלוש הנבחרות בהן השתתף זכו במדליית זהב קבוצתיות. כמו כן זכה בשתי מדליות אישיות: אחת כסף בשנת 1933 והשנייה זהב, בשנת 1937.
הצלחות בצפון אמריקה
פיין ניצח פעם נוספת באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה בדטרויט בשנת 1933, עם 12/13, מחצית הנקודה לפני שמואל רשבסקי. בשנת 1933/34 ניצח באליפות ה-17 של מועדון מרשל עם 9.5/11 וניצח את ישראל הורוביץ בדו-קרב בשנת 1934 6-3. פיין חלק מקום 1–2 עם שמואל רשבסקי באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה בשיקגו בשנת 1934, עם 7.5/9. לאחר מכן חלק מקום 1–3 במקסיקו סיטי עם הרמן שטיינר וארתור דייק. בתחרות סירקוז 1934 חלק פיין מקום 3–4 (ניצח: שמואל רשבסקי). פיין ניצח פעם רביעית ברציפות באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה במילווקי בשנת 1935, כאשר בשלב המוקדם צבר 6.5/9 ובגמר 8/10. לאחר סדרת הצלחות אלו בצפון אמריקה ניסה פיין את כוחו בתחרות ראשונה לבודדים באירופה, בלודז' 1935, שם חלק מקום 2–3 עם 6/9 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). פיין ניצח בתחרות הייסטינגס בשנת 1935/36 עם 7.5/9, נקודה לפני סאלו פלור.
האליפות הסגורה של ארצות הברית
הגם שפיין היה פעיל והצליח היטב בתחרויות בארצות הברית, מעולם לא ניצח באליפות הסגורה של ארצות הברית, כאשר בדרך כלל הגיע למקום השני אחרי יריבו הגדול שמואל רשבסקי. כאשר פרנק מרשל ויתר מרצונו על תואר אלוף ארצות הברית בשנת 1936, תואר בו החזיק משנת 1909, התקיימה התחרות המודרנית הראשונה לאליפות ארצות הברית. פיין צבר 10.5/15 בתחרות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1936, וחלק מקום 3–4 (ניצח: שמואל רשבסקי). באליפות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1938, פיין הגיע למקום השני עם 12.5/16 (ניצח: שמואל רשבסקי). באליפות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1940, פיין הגיע למקום השני עם 12.5/16 (ניצח שמואל רשבסקי בפעם השלישית ברציפות). באליפות שהתקיימה בניו-יורק בשנת 1944, פיין הגיע למקום השני עם 14.5/17 (ניצח: ארנולד דנקר). בארבע הפעמים בהן שיחק צבר פיין 50/64, תוצאה מצוינת של 78.1%, אך מעולם לא ניצח.
הצלחות בינלאומיות
במהלך שנות השלושים התוצאות של פיין בזירה הבינלאומית היו טובות מאלו של רשבסקי. בסוף שנת 1937 פיין ניצח ברציפות סדרה של תחרויות בינלאומיות חזקות, והיה אחד מהשחקנים המצליחים ביותר בעולם. בשנת 1936 פיין ניצח בתחרות אוסלו עם 6.5/7, חצי נקודה לפני סאלו פלור. באותה שנה ניצח בתחרות זנדוורט עם 8.5/11, לפני מקס אויבה, סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ופאול קרס. פיין חלק מקום 3–5 בתחרות העילית שהתקיימה בנוטינגהאם בשנת 1936, מחצית הנקודה אחרי שני המנצחים בתחרות, מיכאל בוטביניק וחוסה ראול קפבלנקה. פיין ניצח את עמנואל לסקר, את ויליאם וינטר, את אלכסנדר אודונל, את יפים בוגוליובוב, ואת תיאודור טיילור.
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!10!!11!!12!!13!!14!!15!!תוצאה
בתחרות אמסטרדם של שנת 1936 חלק פיין מקום 1–2 עם מקס אויבה עם 5/7, מחצית הנקודה לפני אלכסנדר אלכין. בתחרות הייסטינגס 1936/37 הגיע פיין למקום השני עם 7.5/9 (ניצח: אלכסנדר אלכין).
שנת 1937 הייתה המוצלחת ביותר של פיין: הוא ניצח בתחרות לנינגרד עם 4/5, לפני גריגורי לבנפיש שזכה באליפות ברית המועצות באותה שנה. פיין ניצח בתחרות מוסקבה עם 5/7. שתי הצלחות אלו הפכו את פיין לאחד מהזרים היחידים שניצח בתחרות על האדמה הרוסית. פיין חלק מקום ראשון-שני בתחרות מרגייט עם 7.5/9, נקודה וחצי לפני אלכסנדר אלכין. בהמשך חלק פיין מקום 1–3 בתחרות אוסטנד עם פאול קרס והנרי גרוב, עם 6/9. בתחרות סטוקהולם ניצח פיין עם 8/9, 1.5 נקודות לפני גדעון סטולברג. באותה שנה ניצח פיין את גדעון סטולברג בדו-קרב שהתקיים בגוטבורג. בתחרות זמרינג/באדן הגיע פיין למקום השני עם 8/14, אחרי פאול קרס.
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!תוצאה
בתחרות קמרי הייתה לפיין תוצאה חלשה של 9/17 ומקום שמיני (ניצחו: שמואל רשבסקי, סאלו פלור וולדימיר פטרוב). בתחרות הייסטינגס 1937/38 חלק פיין מקום 4–5 עם 6/9 (ניצח: שמואל רשבסקי).
הופעה בתחרות AVRO
בשנת 1938 חלק פיין מקום ראשון עם פאול קרס בתחרות היוקרתית שהתקיימה בהולנד, עם 8.5/14. זו אחת מהתחרויות המפורסמות ביותר במאה ה-20, ויש הסוברים כי עד עצם היום הזה היא התחרות החזקה ביותר שהתקיימה מעולם. מארגני התחרות קיוו כי מנצח תחרות AVRO, תחרות בסיבוב כפול, יהיה המתמודד מול אלוף העולם אלכסנדר אלכין. פיין סיים לפני אלוף העולם לעתיד מיכאל בוטביניק, אלוף העולם המכהן אלכסנדר אלכין, אלופי העולם לשעבר מקס אויבה וחוסה ראול קפבלנקה ורבי האמנים שמואל רשבסקי וסאלו פלור. פיין ניצח בשני משחקיו מול אלכסנדר אלכין.
במשחק בו ניצח פיין את בוטביניק, כתב בוטביניק כי בעמדה הסופית אין לו אף מסע אפשרי והצריח ב-ו3 מאוים. זה שילוב של רעיון אסטרטגי יוצא מן הכלל של פיין בשילוב דקויות טקטיות. ניצחונותיו על רשבסקי, על מקס אויבה, ועל סאלו פלור - במשחק זה הפגין פיין טקטיקה עמוקה בהסתעפות לא רגילה של ההגנה הצרפתית.
the final position, "Black does not have a single move, and Rf3 is threatened. A combination of a splendid strategic idea with tactical subtleties
! מספר !! style="text-align:right" | שם !! !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! תוצאה
שנות המלחמה
משום שמלחמת העולם השנייה טרפדה כל סיכוי לדו-קרב על אליפות העולם, החל פיין בכתיבה שחמטאית. בשנת 1941 הוא כתב את "סיומי שחמט בסיסיים", אוסף של ניתוחי סיומים שגם היום, כשבעים שנה מאוחר יותר, עדיין נחשב לאחת מהיצירות הטובות ביותר בנושא זה. ספרו "הרעיונות מאחורי פתיחות בשחמט" לא מעודכן אך עדיין מועיל להבנת הרעיונות שמונחים ביסוד פתיחות רבות בשחמט.
פיין לא יכול היה להתחרות באירופה במהלך המלחמה, שכן אירופה הייתה חסומה על ידי הצי הגרמני. פיין התחרה במספר תחרויות רציניות שהתקיימו בארצות הברית, והמשיך להצליח, אך הפרסים הכספיים היו זעומים גם למנצחי התחרויות. פיין ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה של שנת 1939 שהתקיימה בניו-יורק עם 10.5/11, מחצית הנקודה לפני שמואל רשבסקי. פיין ניצח באותה שנה גם באליפות ה-23 של מועדון מרשל, עם 14/16. פיין ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה של שנת 1940 שהתקיימה בדאלאס עם תוצאה מושלמת של 8/8 בשלב הגמר, שלוש נקודות לפני המקום השני הרמן שטיינר. בשנת 1941 ניצח פיין באליפות מדינת ניו-יורק שהתקיימה בהמילטון, עם 8/10, נקודה לפני שמואל רשבסקי, ארנולד דנקר ויצחק קשדן. באותה שנה ניצח פיין באליפות מועדון מרשל עם 14/15, לפני פרנק מרשל. פיין ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה של שנת 1941 שהתקיימה בסט. לואיס עם תוצאה של 4/5 בשלב המוקדמות ו-8/9 בשלב הגמר.
לאחר המלחמה
כאשר מלחמת העולם השנייה הסתיימה בשנת 1945, פיין היה עסוק בכתיבת הדוקטורט בפסיכולוגיה. לאחר שהשלים את כתיבת הדוקטורט חזר לשחק שחמט תחרותי. פיין ניצח בתחרות ניו-יורק בשנת 1948 עם 8/9 והקדים את מיגל ניידורף, מקס אויבה והרמן פילניק. פיין סיים בתיקו דו-קרב עם מיגל ניידורף בתוצאה 4-4 בשנת 1949. בשנת 1950 זכה פיין בתואר רב אמן של פיד"ה, ברשימה המקורית של רבי האמנים. התחרות המשמעותית האחרונה בה השתתף הייתה תחרות לזכרו של מוריס ורטהיים בשנת 1951. בתחרות זו הגיע למקום הרביעי עם 7/11 (ניצח: שמואל רשבסקי).
אליפות העולם בשנת 1948
לאחר שאלוף העולם אלכסנדר אלכין מת בשנת 1946 פיד"ה ארגנה תחרות לקביעת האלוף החדש. כזוכה במקום ראשון משותף בתחרות AVRO פיין הוזמן להשתתף התחרות אך סירב, מסיבות לא ידועות אך ששימשו כר לספקולציות רבות. בשנת 1947 פיין שיחק דו-קרב שלישי מול הרמן שטיינר בלוס אנגלס וניצח 1–5. דו-קרב זה היה במסגרת אימוניו לקראת הופעה אפשרית בהתמודדות על אליפות העולם.
באופן פומבי הצהיר פיין כי איננו יכול להפסיק את עבודתו על הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה. המשא ומתן על קיום התחרות התארך מאוד, ולפרק זמן ארוך לא היה ברור אם האירוע יתקיים או לא. פיין כתב שאיננו מעוניין להשקיע חודשים רבים בהתכוננות לתחרות ולבסוף לראות שהתחרות מתבטלת. ישנה השערה שפיין סירב לשחק משום שחשד כי יהיה שיתוף פעולה בין שלושה הנציגים הסובייטיים שיבטיחו כי אחד מביניהם יזכה בתחרות. בגיליון אוגוסט 2004 של הביטאון Chess Life, סיפר רב-אמן לארי אבנס שפיין סיפר לו שלא היה מוכן לבזבז שלושה חודשים מחייו להתבונן כיצד הרוסים "זורקים" משחקים האחד לשני.
הנה מספר גרסאות שכתב פיין: בביטאון Chess Review מחודש נובמבר 1948 בעמוד 2, בספרו משנת 1958 "Lessons from My Games" בעמודים 151-152, בספרו משנת 1973 "Bobby Fischer’s Conquest of the World’s Chess Championship" בעמודים 4–5, בראיון מחודש אוקטובר בשנת 1984 לביטאון Chess Life בעמוד 25 אמר פיין, בביטאון Chess Life מחודש ספטמבר 1989 בעמוד 7 מובא קטע ממכתב של פיין.
תוצאות נגד שחמטאי הצמרת
לפיין הייתה קריירה קצרה יחסית בשחמט של הרמה העליונה, אך הישגיו נגד שחמטאי הצמרת מרשימים. פיין התמודד עם חמישה אלופי עולם:
בזירה הבינלאומית פיין התמודד עם טובי השחקנים של זמנו, ובדרך כלל הייתה ידו על העליונה, עם שלושה יוצאים מן הכלל. פיין התקשה מול פאול קרס +1 =8 -3, מילן וידמר +0 =2 -1 ויצחק בולסלבסקי +0 =1 -1. עם כל היתר התמודד בהצלחה: מיגל ניידורף +3 =5 -3, סבלי גריגורייביץ' טרטקובר +2 =4 -1, סאלו פלור +2 =7 -0, גריגורי לבנפיש +1 =0 -0, ג'ורג' אלן תומאס +2 =3 -0, אריך אליסקסיס +1 =2 -0, ויאצ'סלאב רגוזין +1 =1 -0, ולדימיר פטרוב +2 =1 -1, יפים בוגוליובוב +1 =1 -0, יאן פולטיס +2 =0 -0, שמואל לנדאו +4 =1 -0, ג'ורג' קולטנובסקי +2 =1 -0, איגור בונדרבסקי +1 =0 -0, גזה מארוצי +1 =0 -0, ויליאם וינטר +4 =0 -0, ארנסט גרינפלד +1 =0 -0, גדעון סטולברג +4 =5 -2, אנדור לילינטל +1 =0 -0, לאסלו סאבו +0 =1 -0, ולדאס מיקאנס +1 =1 -0, רודולף שפילמן +0 =1 -0, קונל יו אודונל אלכסנדר +1 =3 -0.
גם מול הדור החדש של האמנים האמריקאים שצצו בשנות הארבעים המאוחרות הוכיח פיין כי הוא יכול להצליח היטב. ארטור ביסגאייר +1 =1 -0, לארי אוונס +0 =2 -0, ג'ורג' קרמר +1 =1 -0 ורוברט ביירן +0 =1 -0.
בין עשרת הטובים בעולם במשך שמונה שנים
הגם שפיד"ה, האיגוד העולמי לשחמט, לא חישבה באופן פורמלי דירוגי שחמט של משחקים בינלאומיים עד שנת 1970, ניתן לחשב בדיעבד את ביצועי מד כושר של השחמטאים גם לפני תאריך זה. האתר chessmetrics.com מתמחה בדירוגים היסטוריים מדרג את פיין בין עשרת הטובים בעולם החל מחודש מרץ 1936 ועד אוקטובר 1942, ושוב בין ינואר 1949 ועד דצמבר 1950. בין שתי תקופות אלו היה פחות פעיל כשחקן, ולכן דירוגו ירד. בין אוקטובר 1940 למרץ 1941 דורג פיין במקום הראשון בעולם, והיה בין שלושת הראשונים מדצמבר 1938 ועד יוני 1942. דירוג השיא של פיין היה 2762 בחודש יולי 1941.
פסיכולוג
לאחר שפיין קיבל תואר דוקטורט מאוניברסיטת דרום קליפורניה, נטש את השחמט המקצועני על מנת להתרכז במקצועו החדש. פיין המשיך לשחק שחמט כל חייו, כולל מספר משחקים ידידותיים בשנת 1963 עם בובי פישר, אחד מהם נכלל בספרו הידוע של פישר "My Sixty Memorable Games". בשנת 1956 כתב מאמר בנושא "תצפיות פסיכואנליטיות על שחמט ועל אמני שחמט" עבור ביטאון פסיכולוגי. מאוחר יותר הרחיב פיין את המאמר לספר בשם "הפסיכולוגיה של שחקן השחמט" בו הוא מספק תובנות מתוך התאוריה של פרויד. פיין לא היה הראשון שבחן את הנפש והתייחסותה לשחמט, אלפרד בינה, ממציא מבחן IQ חקר את התפקוד השכלי של שחקני שחמט חזקים, ומצא שלעיתים קרובות יש להם כישורים שכליים מוגברים, למשל - זיכרון טוב מאוד. פיין המשיך ופרסם ספר על ההיסטוריה של הפסיכואנליזה (1979) ומספר ספרים אחרים בנושאי פסיכולוגיה. כמו הרבה פסיכואנליסטים של זמנו, האמין פיין שניתן לרפא הומוסקסואליות ודעותיו בנושא מצוטטות במאבקים משפטיים ביחס להומוסקסואליות, כולל בקרב המשפטי לגבי נישואים חד-מיניים שהתקיים בהוואי. פיין היה פרופסור אורח באוניברסיטה של אמסטרדם ופירנצה.
דגל אקוודור
דגל אקוודור (בספרדית: Bandera de Ecuador) הוא דגלה הלאומי של אקוודור. הוא מכיל שלושה פסים אופקיים: צהוב (כפול ברוחבו משאר הפסים), כחול ואדום אומץ רשמית ב-26 בספטמבר 1860. הדגל דומה לדגל ונצואלה ודגל קולומביה - שתי מדינות שהיו בעבר חלק מרפובליקת קולומביה הגדולה.
עיצוב הדגל מבוסס על הצעתו של פרנסיסקו דה מירנדה (Francisco de Miranda).
נגזרות של הדגל
ב-5 בדצמבר 1900 הועבר חוק "Registro Oficial No.1272" הקובע כי הנס האזרחי של אקוודור יהיה זהה לדגל המדינה, למעט לעניין רכיב סמל אקוודור אשר מופיע במרכז דגל המדינה ואשר לא יופיע בנס האזרחי.
דגל נפרד משמש את הבניינים המוניציפליים - כאשר על הנס האזרחי מופיעים 19 כוכבים לבנים על הפס הכחול. הכוכבים הלבנים מסמלים את מספר המחוזות של אקוודור בעד שנקבע דגל זה. כיום יש באקוודור 22 מחוזות, אולם הדגל המוניציפלי לא שונה.
היסטוריה
בין השנים 1810–1812 במהלך המרד נגד השלטון הספרדי במדינה, השתמשו המורדים בדגל אדום על רקע לבן.
בין השנים 1820–1822 השתמשו הכוחות המורדים בדגל המכיל חמישה פסים אופקיים ושלושה כוכבים. דגל זה משמש כיום את מחוז גייאס.
בין השנים 1822 - 1830 הייתה אקוודור חלק מרפובליקת קולומביה הגדולה והשתמשה בדגל רפובליקת קולומביה הגדולה תלת הצבעי.
בשנת 1830 פרשה אקוודור מהאיחוד, אולם המשיכה להשתמש בדגל קולומביה הגדולה עד שנת 1845.
במהלך המהפכה המרקסיסטית של 1845 שב הדגל הכחול לבן לשימוש לזמן קצר. עם קבלת אמנת קונצ'ה הפך הדגל לרשמי, ונוספו ארבעה כוכבים. שבעת כוכבי הדגל סימלו את שבעת מחוזות המדינה באותה עת.
משמעות הדגל
דה מירנדה עיצב את הדגל בהסתמך על מכתב שהוא קיבל מגתה בנוגע לצבעי היסוד. בהסתמך על מכתב זה סידר את צבעי הדגל. גתה תיאר עדשה המפצלת את האור לשלושה צבעי יסוד - ובהתאם סידר דה מירנדה את צבעי הדגל - צהוב, כחול ואדום. הצהוב מסמל את העושר החקלאי ואת אוצרות הטבע של המדינה, הכחול את האוקיינוס השקט ואת השמים, והאדום את הדם של הלוחמים שנפלו בהשגת עצמאותה של המדינה.
במרכז הדגל מופיעים האלמנטים הבאים:
טולדנו
טוֹלְדַנוֹ (קיים גם בגרסאות טולידנו, טולדאנו, או טוֹלִידַאנוֹ) הוא שם משפחה יהודי שניתן למשפחות שמוצאן מהעיר טולדו שבספרד.
גחליליות (סרט)
גחליליות הוא סרט דוקומנטרי ישראלי, בבימוי ועריכה של גילי מייזלר, שגם כתב את התסריט לסרט והוא אחד מגיבוריו.
עלילה
באתר הסרט נאמר כך על אודות הסרט: "הסרט גחליליות הוא סיפורו של גילי, ילד בן 12, צעיר בן 24 ומבוגר בן 44, שיוצא לחפש את אחיו, גיורא, שנשאר בן 19, במלחמת יום כיפור. זהו תיעוד אישי, אמיתי, מרגש ומטלטל על משבר נפשי ושכול, סמים והזיות, כוכב נופל וגחליליות, השוזר מציאות ודמיון, אהבה ותקווה, בירושלים, סיני, נפאל ומה שביניהם."
הסרט מציג שלושה מסעי חיפוש המתרחשים בשלוש תקופות, השלובות זו בזו בהקרנתו:
באתר הסרט נאמר עוד: "פעמיים בעבר, השתתף גילי מייזלר בחיפושים אחרי אחיו גיורא, נעדר מפורסם ממלחמת יום כיפור: חיפוש פיסי עם משפחתו בסיני ובישראל בזמן המלחמה, וכעבור עשר שנים במזרח הרחוק במסע אישי מתעתע. כעת הוא יוצא למסע השלישי כדי להיזכר, לסכם ולהירפא משני המסעות הטראומטיים הקודמים."
הפקת הסרט החלה בשנת 2003 והסתיימה ב-2009. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-16 ביולי 2009 בפסטיבל הקולנוע ירושלים. מאז השתתף הסרט במספר פסטיבלים בינלאומיים ברחבי העולם: בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקנדה שם זכה הסרט בפרס הצטיינות, בקטמנדו (נפאל), בריסל, ניו יורק, בפסטיבל הסרטים העצמאי בסינגפור, בפסטיבל היהודי בוושינגטון ועוד. הסרט הופק בשיתוף עם נגה תקשורת, שודר מספר פעמים בערוץ 8, בערוץ 10, והוקרן בכל הסינמטקים ברחבי ישראל, בקיבוצים ובמוסדות שונים, בין היתר בפני פסיכולוגים ומטפלים מתחום השכול והאובדן, ובימי עיון שדנו באחים שכולים. הסרט מומלץ לצפייה על ידי פרויקט סל תרבות ארצי, ומוקרן מדי פעם בבתי ספר תיכוניים בליווי מפגש ושיחה עם גילי מייזלר.
ביל טוילומה
ביל טוילומה (באנגלית: Bill Tuiloma; נולד ב-27 במרץ 1995) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בשארלוט בעמדת הקשר האחורי ולעיתים כבלם.
קריירת מועדונים
טוילומה נולד בניו זילנד להורים ממוצא סמואני. טוילומה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת בירקנהאד יונייטד מליגת העל הניו זילנדית וכבר בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
ביולי חתם טוילומה באולימפיק מרסיי, אחרי שגם לוס אנג'לס גלאקסי וקווינס פארק ריינג'רס הביעו עניין במשחקן. ב-7 בפברואר 2015 טוילומה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד סטאד רן.
ב-16 בספטמבר 2015 הושאל לשטרסבורג מהליגה השלישית עד לסיום העונה.
ב-25 ביולי 2017 חתם בפורטלנד טימברס מה-MLS במדיה שיחק כ-5 וחצי עונות.
קריירה בינלאומית
ב-15 באוקטובר 2013 ערך טוילומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד.
בבון צהוב
בַּבּוּן צָהוב (שם מדעי: Papio cynocephalus) הוא מין של קוף בעל זנב מהסוג בבון החי בדרומה של אפריקה.
במין זה שני תת-מינים:
בעבר סווג בבון קינדה (Papio kindae) לאותו מין אך הוא הועבר למין עצמאי.
תיאור
בבון זה בעל פרווה חומה-זהבהבה שנתנה לו את השם והוא בעל גוף רזה יותר מקרוביו ורעמה קטנה יחסית. אורכו 84 ס"מ בזכרים ו-60 ס"מ בנקבות ואורך הזנב כמעט כאורך הגוף. משקלם 12–25 ק"ג בממוצע. הלסת מעוגלת יותר משאר הבבונים, אם כי החוטם מוארך והפנים כהות. הם יודעים לזנק ולקפוץ בין העצים.
הבבונים חיים בלהקות ברחבי הסוואנה של מרכז אפריקה הדרומית מקניה וטנזניה עד זימבבואה, ובוצוואנה. הבבונים חיים על הקרקע, אם כי הם ישנים על עצים, וחיים בחבורות המונות עד 200 פרטים. הם אוכלי כל הניזונים בעיקר מעשב, פירות וחרקים אך גם מבשר של נבלות ושל חולייתנים קטנים שונים. במרכז הלהקות עומדת "קואליציית" זכרים דומיננטיים המגינים על הלהקה מטורפים כמו אריות ונמרים וכן מבבונים יריבים. הם נלחמים באכזריות ועלולים לפצוע קשה אחד את השני תוך כדי קרב.
התושבים המקומיים נוהגים להרוג בבונים הפולשים לשדותיהם וחלק צדים אותם למאכל, אך האוכלוסיות שלהם לא נפגעות מכך.
מוטו גוצי אלצ'ה
מוטו גוצי אלצ'ה (באיטלקית: Moto Guzzi Alce, קרוי גם: Moto Guzzi 500 Alce) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי Moto Guzzi אשר יוצר בין השנים 1921 – 1924 באיטליה.
דגם "מוטו גוצי אלצ'ה" היו בשימוש עיקרי של הצבא המלכותי האיטלקי, ובצבא איטליה.
בנוסף מוטו גוצי אלצ'ה" היה בשימוש במספר גופי משטרה: ב"מיליציית הכבישים הלאומית" ("Milizia nazionale della strada" ) ב"משטרת אפריקה האיטלקית" ("Polizia dell'Africa italiana" ) וב"משטרת התנועה" ("Polizia stradale" ).
טריה לארסן
טֶריֶה רד-לארסן (נורווגית: Terje Rød-Larsen; נולד ב-22 בנובמבר 1947) הוא דיפלומט וסוציולוג נורווגי.
ביוגרפיה
בשנת 1989 עקר לארסן לקהיר, שבה הוצבה רעייתו מונה יול, עובדת משרד החוץ הנורווגי. הוא המשיך לעבוד עבור FAFO תוך שהארגון הולך והופך בעל אוריינטציות בינלאומיות במהלך שנות ה-80. לארסן ביצע מחקר סוציולוגי מקיף על תנאי המחיה ביהודה ושומרון, בעזה ובמזרח ירושלים. במהלך עבודתו יצר לארסן קשרים שהתבררו מאוחר יותר כמועילים ביותר במגעים החשאיים בין ישראל לאש"ף. אשתו פעלה לקיום מגעים בדרגים הבכירים ביותר עם שר החוץ הנורווגי יוהאן יורגן הולסט (Johan Jørgen Holst), אשר סייע להגיע להסכמי אוסלו בשנת 1993. באותה שנה החל לארסן להיות מועסק רשמית על ידי משרד החוץ הנורווגי כיועץ מיוחד לענייני המזרח התיכון.
בין השנים 1994–1996 כיהן לארסן כ"מתאם מיוחד בשטחים המוחזקים" עבור מזכ"ל האו"ם דאז בוטרוס בוטרוס ראלי.
בשנת 1996 הוא כיהן למשך זמן קצר כשר המינהל (Minister of Administration) בממשלתו של תורביורן יאגלנד (Thorbjørn Jagland), בטרם אולץ להתפטר עקב שערוריית מיסים.
בשנת 1999, כאשר רעייתו כיהנה כשגרירת נורווגיה בישראל, מונה טריה לארסן לנציגו האישי של מזכ"ל האו"ם קופי אנאן לאש"ף ולרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון וברצועת עזה. כמו כן הוא כיהן כמתאם המיוחד של האו"ם למשא ומתן לשלום במזרח התיכון. הוא עזב משרה זאת בשנת 2004 כדי לשמש כנשיא האקדמיה הבינלאומית לשלום, צוות חשיבה שבסיסו בעיר ניו יורק, וכמו כן מונה לנציג המיוחד של האו"ם ליישום החלטה 1559 של מועצת הביטחון, הקוראת להסגתה של סוריה מלבנון ולפירוק חזבאללה מנשקו.
בשנת 2002 נפתחה נגד לארסן חקירה בנורווגיה בחשד שקיבל, יחד עם אשתו מונה יול, בעת היותה השגרירה בישראל, שוחד כספי בסך 100,000 דולר מ"מרכז פרס לשלום", וזאת, לפי החשד, כעמלה תמורת סיועו להעברת סכומים בסך 1.361 מיליון דולר ממשרד החוץ הנורווגי למרכז פרס לשלום בין השנים 1997 ועד 2002.
בן-אור
בן-אור הוא שם משפחה יהודי ישראלי.
יירגן שטרופ
יירגן שטרוֹפ (בגרמנית: Jürgen Stroop, נולד יוזף שטרופ; 26 בספטמבר 1895 – 6 במרץ 1952) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי שפיקד על דיכוי מרד גטו ורשה.
ביוגרפיה
יוזף שטרופ נולד בדטמולד, גרמניה, לאב שוטר. שטרופ זכה רק להשכלה בסיסית, ובשאר הזמן עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבד למחייתו. כאשר היה בן 19, פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא מיהר להתנדב לכוחות הגרמניים. בצבא עצמו הגיע עד דרגת המש"ק של סגן-סמל סגל (מקביל פחות או יותר לסמל ראשון). עם סיום המלחמה חזר לעבודתו הקודמת במנהל המקרקעין.
באפריל 1943, לאחר פעולותיו המוצלחות נגד פרטיזנים בברית המועצות, מונה שטרופ על ידי היינריך הימלר למפקד האס אס והמשטרה במחוז ורשה והועלה לדרגת גרופנפיהרר.במהלך כהונתו כמפקד המחוז, פרץ בגטו מרד גטו ורשה.
על-פי דיווחו של שטרופ נלכדו בגטו בזמן המרד 50,065 יהודים; כ-14,000 מהם נורו במקום או גורשו לטרבלינקה וכ-5,000 נספו בשרפת הגטו. למרות שהמתמטיקה של שטרופ אינה ברורה, אפשר להניח כי כ-30,000 מכ-40,000 היהודים שהיו בגטו ערב המרד שולחו למחנות – מיעוטם לטרבלינקה ומרביתם למיידנק, פוניאטוב (Poniatow) וטרווניקי (Trawniki); עוד כ-10,000 יהודים נהרגו במהלך המרד בהוצאות המוניות להורג או בשרפות גדולות.
ב-16 במאי 1943 שלח שטרופ הודעה למפקדו פרידריך וילהלם קריגר, שכללה דו"ח מסכם על חיסול הגטו אשר נקרא: 'Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr' ('הרובע היהודי בוורשה איננו עוד').
לאחר מלחמת העולם השנייה
שטרופ הועמד לדין במסגרת משפטי דכאו. הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה, על הוצאתו להורג של שבוי מלחמה, ונידון למוות.
לאחר תום משפטו הוא הוסגר לפולין כדי לעמוד לדין על חיסול גטו ורשה ונידון למוות בבית המשפט המחוזי בוורשה, ב-23 ביולי 1951. הוא הוצא להורג במקום ביצוע פשעיו בוורשה ב-6 במרץ 1952.
בעת חקירתו של שטרופ בפולין, חלק עמו את תא המאסר אסיר פוליטי פולני בשם קאז'ימייז' מוצ'ארסקי. הוא ניהל שיחות ארוכות עם שטרופ, ולאחר שחרורו העלה אותן על הכתב בספרו "שיחות עם תליין", המנסה לחדור לנבכי נפשו של רוצח המונים.
סולפוניל-אוראה
סולפוניל-אוריאה (בלועזית: Sulfonylurea או Sulphonylurea) היא משפחה של תרופות להורדת רמות גלוקוז בדם שניתנות בעיקר לחולי סוכרת מסוג 2 שלהם יש עדיין הפרשת אינסולין כלשהי. אתר הפעולה של התרופות הוא בתאי β בלבלב - תאים המפרישים אינסולין.
תרופות ממשפחה זאת שווקו לראשונה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, והן למעשה היו מבין התרופות הפומיות הראשונות שניתנו לטיפול בסוכרת. מקובל לחלק אותן לפי זמן הופעתן בשוק, והן מסווגות לפי דור ראשון, דור שני ודור שלישי. קיימות גם תרופות שעדיין נמצאות בשלבי מחקר וייתכן והן יהיו דור רביעי של התרופות.
בישראל משווקות כיום שלוש תרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה:
מנגנון הפעולה
התרופה נקשרת לתעלת אשלגן תלוית ATP שעל ממברנת התא ביתא בלבלב. התרופה חוסמת את תעלות האשלגן מסוג ATP-sensitive K+ channels ומונעת את מעבר האשלגן דרכה. פעילות זאת גורמת לשינוי המתח החשמלי בתא, פתיחת תעלות סידן (תלויות מתח חשמלי) וכניסה של יוני סידן לתוך התא. העלייה בריכוז יוני הסידן מובילה לכך שהגרנולות בהן מאוחסן האינסולין נעות לכיוון קרום התא ומכאן זה מוביל לשחרור של אינסולין מהגרנולות, דרך קרום התא, ישירות אל מחזור הדם. מסיבה זאת סולפוניל-אוראה נקראות תרופות המגרות שחרור אינסולין.
תרופות ממשפחת סולפוניל-אוראה
בשיווק של התרופות הללו, נהוג לחלק אותן לשלושה דורות:
תרופות מדור ראשון
תרופות מדור ראשון אינן משווקות יותר מסיבה של תופעות לוואי קשות, כגון היפוגליקמיה (בעיקר בקשישים) ותגובות דמויות disulfiram.
תרופות מדור שני
תרופות מדור שני יצאו לראשונה בשנת 1984. ההבדלים בין התרופות מדור 2 הוא משך פעילותן. בעקרון, למרות שיש לכל התרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה זמן מחצית חיים קצר, זמן הפעילות שלהן הוא ארוך. במצבי מחלה כגון אי ספיקת כבד או אי ספיקת כליות, זמן מחצית החיים שלהן מתארך משמעותית ובכך גם השפעתן והיכולת שלהן לגרום לתופעות לוואי (ראו בהמשך).
תרופות מדור שלישי
Glimepiride (אמאריל, גלימפיריד-טבע)