cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוג (נהר)
צמחייה ובעלי חיים
רחוק יותר במורד הנהר גדלים בחלקים מהאגן מגוון של מחטניים, עצים רחבי עלים ירוקי עד, עצים נשירים ושיחים. באזורים מיושבים יוותר החליפו מטעים, שדות ושדות מרעה את מרבית הצמחייה המקורית, אם כי שרידים של סוואנה של אלונים, צמחיית ערבה, ושלוליות עונתיות שורדים ברמה הגעשית המכונה "סלע השולחן" (Table Rock) צפונית למדפורד. יערות אלונים, סוואנות עשב, אורן הזפת ואשוח דאגלס משגשגים למרגלות ההרים היבשים יחסית מזרחית למדפורד. בשטחים למרגלות ההרים של עמק אילינוי גדלים אשוח דאגלס, מיני קטלב וקלוצדרוס מפושק. חלקים מאגן הניקוז של הנהר אילינוי כוללים צמחייה דלילה של אורן ג'פרי, אלונים ומיני ציאנותוס (Ceanothus) הגדלים בקרקע סרפנטינית. אזור קלאמת-סיסקיו בצפון קליפורניה ודרום-מערב אורגון כולל חלקים מהאגן הדרום-מערבי של אגן רוג והוא בין ארבעת היערות המחטניים הממוזגים המגוונים ביותר בעולם. הוא כולל כ-3,500 מינים צמחים שונים. אזור קלאמת-סיסקיו הוא בין שבעת האזורים שנקבעו על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע כבעלי חשיבות בוטנית גלובלית באמריקה הצפונית והוגש להכרה כאתר מורשת עולמית ושמורה ביוספרית.
נהר הרוג מכיל "בית גידול באיכות יוצאת מהכלל עבור סלמוניים והוא אחד ממדגי סלמון המעולים ביותר במערב. עם זאת, מרבית המינים מצויים פחות בשפע ממה שהיו בעבר". סלמוניים שוכנים בנהר הרוג דרומית לאגם לוסט קריק וכוללים אלתית כסופה, אלתית גמלונית של אביב וסתיו וטרוטת עין-הקשת של קיץ וחורף. דגי מים מתוקים מקוריים נוספים המצויים באגן הנהר כוללים טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii), צמד פסיפי, חדקן ירוק, חדקן לבן, דגים ממשפחת Catostomidae, המין Rhinichthys osculus ודגים מעל-משפחת Cottoidea. דגי מים שהובאו על ידי האדם כוללים את הסוג Richardsonius, בס גדול-לוע, בס קטן-לוע, Pomoxis שחור, כחול-זים (Lepomis macrochirus), שפמנונאים דוגמת Ameiurus nebulosus, אוקונוס צהוב (Perca flavescens), קרפיון, דג זהב, המין Alosa sapidissima, מין מהסוג Ptychocheilus, וכמה מינים של טרוטה. אלתית הכסף באגן הניקוז משתייכת ליחידת אבולוציה חשובה (Evolutionarily Significant Unit) ששרות המדגה הימי הלאומי של ארצות הברית הוסיף לרשימת המינים המאוימים ב-1997, ומצב שימור זה אושר מחדש ב-2005. ב-2005 רשמה מדינת אורגון את האלתית הגמלונית של האביב ברוג כמצויה בסיכון פוטנציאלי.
עצים ושיחים הגדלים בפשט הנהר לאורך נהר הרוג כוללים ערבות, אלנוס מאדים, אלנוס מעוין (Alnus rhombifolia), צפצפת בלזם מערבית (Populus trichocarpa) ומילה רחבת עלים (Fraxinus latifolia).
בין מיני בעלי החיים הנפוצים לאורך הנהר: דוב שחור אמריקני, לוטרה צפון-אמריקנית, אייל פרדי שחור-זנב, עיטם לבן-ראש, שלך, ברנטה קנדית, אנפה כחולה גדולה ואמודאי אמריקני.
סיורים רגליים
שביל רוג העליון (Upper Rogue River Trail) המוגדר כשביל נופש לאומי (National Recreation Trail) עוקב מקרוב אחרי הנהר במרחק של 64 קילומטרים ממקורותיו בפארק הלאומי קרייטר לייק ועד לגבול היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו ביישוב ההררי פרוספקט. נקודות בולטות לאורך השביל כוללות קניון נהר שנחצב דרך הפומיס שהושקע בהתפרצות הר מזאמה לפני כ-8,000 שנים, נקיק רוג (Rogue Gorge), שקירותיו לבה שחורה, וגשר טבעי, אתר שבו הנהר זורם דרך צינור לבה באורך 76 מטרים. בין פרוול בנד (Farewell Bend) והגשר הטבעי עובר השביל דרך המחוז ההיסטורי יוניון קריק (Union Creek Historic District), אתר שבו מבני נופש מתחילת המאה ה-20 ותחנת שומרי יער לשעבר הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
מסלולו של שביל רוג התחתון (Lower Rogue River Trail), המוגדר גם הוא כשביל נופש לאומי באורך 64 קילומטרים, מקביל לנהר מגרייב קריק ועד אילהה באזור הטבע הבראשיתי רוג (Wild Rogue Wilderness), 43 קילומטרים צפונית מערבית לגרנטס פאס. השטחים נטולי הכבישים שדרכם עובר השביל מנוהלים על ידי מנהלת היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו ומחוז מדפורד של לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית, ומשתרעים על 580 קילומטרים רבועים, כולל 150 קמ"ר של השטח הפתוח רוג הפראי. מטיילים המבצעים טרק עוברים את השביל בכמה ימים, בעוד שמטיילים ליום אחד מסתפקים בקטעים קצרים. בנוסף לנוף, ומפגש עם חיות הבר, כולל השביל מבט על האשדות והבקתות "frantic boaters" באילהה וחוות הנהר רוג והמוזיאון. המטיילים יכולים לקחת ספינת סילון מגולד ביץ' לחלק מהבקתות בין מאי לנובמבר. השביל מתחבר לשבילים צדדים קצרים רבים כמו גם ל"שביל הנהר אילינוי" (Illinois River Trail) בן ה-43 קילומטרים דרומית לאגנס. המטיילים יכולים גם לשלב בין הליכה רגלית לרפטינג לאורך הרוג.
דיג
דיג ספורטיבי בנהר הרוג תלוי מאוד במיקום. במקומות רבים הדיג טוב מגדות הנהר או משרטונות החצץ, וברוב הנהר אפשר לדוג מסירות. במעלה הנהר מעבר לאגם לוסט קריק, יש בערוץ הראשי, המכונה לעיתים המזלג הצפוני, מגוון דגי טרוטה. בין אגם לוסט קריק וגרנטס פאס זהו אזור מעולה לדיג אלתית גמלונית, אלתית הכסף וטרוטת עין-הקשת, חלקם מהמדגרה. קטע הנהר בין גרנטס פאס וגרייב קריק כולל להקות של טרוטת עין-הקשת בקיץ ובחורף ואלתית גמלונית, כמו גם מקומות טובים לדיג טרוטה. הקטע בין גרייב קריק לפוסטר בר (Foster Bar), שרובו למעט 24 הקילומטרים האחרונים סגור בפני ספינות הסילון, דייגים מטילים חכות על מנת ללכוד את תת-המין הנודד של טרוטת עין-הקשת (Oncorhynchus mykiss irideus), המכונה בארצות הברית ובקנדה "סטילהד" (steelhead, מילולית "ראש פלדה") של קיץ ושל חורף, ואלתית גמלונית ואלתית כסופה של אביב ושל סתיו. בסמוך לאגנס מרבית הדגים הנלכדים הם דגי סטילהד בלתי בוגרים המכונים "הפ-פאונדר" (half-pounders, מילולית "השוקלים חצי פאונד", כ-200 גרם), החוזרים מהאוקיינוס לנהר באוגוסט בלהקות גדולות. בחלק התחתון של הנהר יש אלתית גמלונית של אביב ושל סתיו, כמו גם אוקונוס, לינגקוד (Ophiodon elongatus) וסרטנים בסמוך לאוקיינוס.
פארקים
פארקים לאורך נהר הרוג, המתחיל בפינה הצפון-מערבית של הפארק הלאומי קרייטר לייק, כוללים את "נקודת התצפית הנופית המדינתית של פרוספקט" (Prospect State Scenic Viewpoint), אזור מיוער כקילומטר וחצי דרומית לעיירה פרוספקט ובו שביל טיולים המוביל למפלים ולנהר רוג. ב"אזור הנופש המדינתי על שם ג'וזף סטיוארט" (Joseph H. Stewart State Recreation Area) יש אתרי קמפינג הצופים על אגם לוסט קריק. ב"אתר הנופש המדינתי קייסי" (Casey State Recreation Site) מוצעים פעילויות דוגמת שיט, דיג ואתרי פיקניק לאורך הנהר רוג, 47 קילומטרים צפונית מזרחית למדפורד. "אתר הנופש המדינתי טוולה" (TouVelle State Recreation Site) הוא פארק הפתוח ביום לאורך הנהר בבסיס הרמה הגעשית המכונה "סלע השולחן" (Table Rock) וסמוך ל"אזור חיות הבר על שם דנמן" (Denman Wildlife Area), כ-14 קילומטרים צפונית למדפורד. "הפארק המדינתי עמק הרוג" (Valley of the Rogue State Park), 19 קילומטרים מזרחית לגרנטס פאס, הוקם סביב כ-5 קילומטרים של גדת הנהר.
בין גרנטס פאס לאזור הנופש הלגייט מנהל מחוז ג'וזפין שני פארקים לאורך הנהר, טום פירס (Tom Pearce) ושרודר (Schroeder). אזור הנופש הלגייט (Hellgate, מילולית "שער הגיהנום") מתחיל משפך הנהר אפלגייט לנהר רוג, כ-11 קילומטרים מערבית לגרנטס פאס ואורכו 43 קילומטרים. בקטע זה של נהר הרוג, יש אשדות בדרגה ראשונה ושנייה, והוא כולל 11 נקודות השקה לסירות, ארבעה פארקים וקמפינגים המנוהלים על ידי מחוז ג'וזפין. הוא מסתיים בגרייב קריק, הנקודה בה מתחיל השטח הפתוח "הרוג הפראי". בפארק אינדיאן מרי (Indian Mary Park, מילולית "מרי האינדיאנית"), השייך למערכת הפארקים של מחוז ג'וזפין יש אתרי אוהלים, יורטים, ומקומות לקרוונים על שטח של 250 דונם לאורך כביש מרלין-גליס בנקודת היישוב מרלין (Merlin). שלושת הפארקים האחרים של מחוז ג'וזפין באזור הנופש הלגייט הם וייטהורס (Whitehorse, מילולית "סוס לבן"), מעבר לשפך הנהר אפלגייט, גריפין (Griffin), מעט במורד הנהר מוויטהורס ואלמדה (Almeda), במורד הנהר מאינדיאן מרי.
אולפני ההנפשה מלניצה
אולפני ההנפשה מלניצה (ברוסית: Студия анимационного кино «Мельница», "מלניצה" משמעותו "טחנת רוח" ומכאן גם סמל האולפנים) הוא אחד מאולפני האנימציה הגדולים ברוסיה. זהו גם אולפן האנימציה המצליח ביותר ברוסיה. דויטשה ולה כינה את האולפן "וולט דיסני של סנקט פטרבורג". לצד פרויקטי האנימציה שלה, מלניצה עוסקת גם ביצירת אפקטים מיוחדים דיגיטליים הן לפרויקטים של אנימציה והן לסרטי פעולה.
היסטוריה
האולפן יונק את שורשיו ממספר פרויקטים להנפשה מסוף שנות התשעים, כולל פרסומות טלוויזיה, הסרט הקצר Die Hard מאת קונסטנטין ברונזיט (שזכה בגרנד פרי של פסטיבל הסרטים לאנימציה הבינלאומי Annecy, משנת 1998), וסדרת האנימציה "הצלת גלובלית של דובים" ו"טכנולוגיה", שנוצרו עבור מפיצי הסרטים של פוסיידון בע"מ.
בשנת 1999 הוקמה מלניצה רשמית ביוזמתו של סרגיי סליאנוב מחברת CTB Films ולמנהלה מונה אלכסנדר בויארסקי. חברת CTB Films שומרת על נתח של 50% ממניות האולפן. הפרויקט הראשון של האולפנים היה "הרפתקאות בארץ עוץ" (Приключения в Изумрудном Городе) עבור חברת סרטי NTV (ברוסית: НТВ-кино), סדרת אנימציה בת ארבעה חלקים שיצאה בשנת 2000.
בשנת 2001 הוציאה מלניצה את הפרויקט הראשון שלה בהנפשת תלת-מימד: הסרט הקצר "בוקר טוב" (С добрым утром) מאת דניס צ'רנוב. בשנת 2002 מלניצה הוציאה שני סרטים קצרים של האנימטור והבמאי קונסטנטין ברונזיט: "היה הייתה זקנה" עבור Scholastic Entertainment וסרט התלת-מימד "האל" (שזכה במספר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים).
בשנת 2000 החל מלניצה לעבוד על סרט אנימציה עלילתי באורך מלא בשם 'קרליק נוס' (Карлик Нос) בבימויו של איליה מקסימוב, המבוסס על סיפור האגדה של וילהלם האוף. הסרט הוקרן בבכורה ב-20 במרץ 2003, והפך, לפי הדיווחים, לאחד מסרטי האנימציה העלילתיים הרוסיים הראשונים שיצאו לבתי הקולנוע מזה 40 שנה.
ב-23 בדצמבר 2004 שוחרר הסרט העלילתי "אליושה פופוביץ' וטוגרין זמיי" (Алёша Попович и Тугарин Змей) בבימויו של קונסטנטין ברונזיט. הסרט הושלם בתקציב של 4 מיליון דולר והרוויח כ־1.7 מיליון דולר בקופות. הסרט סימן את תחילת זיכיון "שלושת הבוגאטירים" של מלניצה.
בינואר 2005, במהלך הפסטיבל הרוסי הפתוח העשירי לסרטי אנימציה בסוזדאל, הסרט הקצר החדש של קונסטנטין ברונזיט הוקרן בבכורה, הוא נקרא "חתול ושועל" (Кот и Лиса). העבודה עליו הסתיימה בנובמבר 2004. סרטו של ברונזיט, המבוסס על סיפור לאומי רוסי, היה חלק מהפרויקט הענק בחסות הממשלה על ידי אולפן 'פיילוט' ממוסקבה בשם "גורה סמוצבטוב" (Гора самоцветов). הפרויקט, בסופו של דבר, יכלול 52 סרטים בני 13 דקות המבוססים על סיפורי אגדות מכל הלאומים ברוסיה.
ב-15 במרץ 2006, יצא הסרט השני בסדרת "שלושת הבוגאטירים", שנקרא 'דובריניה ניקיטיץ' וזמיי גוריניץ' (בבימוי: איליה מקסימוב). אחריו יצא לאקרנים שובר הקופות המונפש "הנסיך ולדימיר", ששוחרר ב־22 בפברואר 2006.
לונטיק, סדרת אנימציה שהושקה בשנת 2007, אספה בסך הכל למעלה מ-2 מיליארד צפיות ביוטיוב, שם שודרה.
הסרט השלישי בסדרת הבוגאטירים, 'איליה מורומץ והזמיר השודד' (Илья Муромец и Соловей Разбойник), יצא לאקרנים ב-7 ביולי 2007, כשהוא מכניס 10 מיליון דולר לעומת תקציב של 2 מיליון דולר בלבד ובכך קבע שיא לתעשיית האנימציה המקומית ברוסיה, לאחר מכן הופק סרט ההמשך שלושת בוגאטירים בחופים מרוחקים שהרוויח 26 מיליון דולר בשנת 2012 והרוויח 31.5 מיליון דולר. שחרורו של הסרט המצודה בשנת 2015 הוביל למחלוקת מסוימת בפולין, שכן הוא מתאר קרב מהמאה ה-17 בין צבאות רוסיה לפולין.
הסרט הקצר של האולפנים "Lavatory - Lovestory" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט האנימציה הקצר הטוב ביותר, ולאחר מכן היה מועמד לפרס הסרט "אנחנו לא יכולים לחיות בלי החלל" באותה קטגוריה בטקס פרסי אוסקר ה-88 בשנת 2016.
Nada
Nada (בעברית: כלום) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה ה-11, El Dorado. השיר יצא לאור ב-3 בנובמבר 2018, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-181 במצעד שבצרפת, וה-46 במצעד שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה. את השיר פרסמה בערוצה לפני כל השירים האחרים מן האלבום. השיר הוא השני באלבום, והוא בלדה עצובה, בספרדית המספרת בתוכה סיפור.
בין השורות של השיר ניתן לראות ששאקירה מדברת על דברים שהיא צריכה כמו: "אני מתגעגעת לקול שלך, אני צריכה אוויר, אני צריכה שמש", ומפה ניתן להבין שהשיר מדבר על מערכת יחסים שלא צלחה כאשר היא התפרקה ולאחר מכן שאקירה מתגעגעת למה שהיה קודם, מה שלא יכול לחזור על עצמו.
ביקורת
בסמוך לצאתו של השיר כסינגל ולצאתו של הווידאו קליפ הרשמי שלו, סקרה אותו סוזט פרננדז ממגזין הבילבורד, תוך שכינתה אותו כ-"שיר בסגנון הפופ רוק". בנוסף לכך, היא הוסיפה כי מדובר בשיר בו יש "אישה המספרת סיפור על כך שהנשמה שלה מרגישה ריקה. כמו כן, אותה האישה עצמה, חווה בדידות קשה וניתן לראות זאת בקליפ השיר עצמו".
בנוסף לכך, זכה השיר לסיקור מטעם מגזין הרולינג סטון, אשר טענו כי הוא קשור לשיריה הקודמים של שאקירה, "Poem to a Horse" ו-"Empire".
וידאו קליפ
לשיר הועלה אודיו לערוץ ה-Vevo של הזמרת ב-18 במאי 2017. ביממה הראשונה של האודיו ביוטיוב, מונה הצפיות שלו עמד על כ-1.5 מיליון צפיות, ונכון ליולי 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-12 מיליון צפיות. קליפ השיר יצא בערב של ה-3 בנובמבר 2018. בקליפ ניתן לראות את שאקירה, כשהיא נמצאת בספינה לבדה.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-35 מיליון צפיות. כמו כן, צבר השיר למעלה מ-27 מיליון השמעות בספוטיפיי.
ררוס
ררוס (נורווגית Røros ) היא עיר במחוז טרנדלג (בעבר בסר טרנדלג) במרכז נורווגיה. העיר קרויה על שמה של החווה שעל אדמותיה היא הוקמה, ומשמעות שמה "פי (נהר) ראה" (Røa). החווה קמה במחצית הראשונה של המאה ה-16 וררוס הייתה לעיר ב-1 בינואר 1838. בשנת 2004 התגוררו בעיר 5,632 תושבים, ובשל שטחה המוניציפלי הגדול (1,956 קמ"ר), צפיפות האוכלוסייה בה היא 3 תושבים לקמ"ר בלבד. בשנת 1980 הוכרזה ררוס כאתר מורשת עולמית בזכות כשמונים בתי עץ מסורתיים הניצבים בה.
גאוגרפיה ואקלים
ררוס שוכנת על רמה בגובה של 628 מטר מעל פני הים. בתחומה המוניציפלי שוכנים מספר גופי מים בשטח כולל של 198 קמ"ר, והאגם הנודע בשטחה הוא אגם אהושונד ששטחו כ-46 קמ"ר ואורך קו החוף המקיף אותו הוא 102.98 ק"מ. אגם נוסף הוא אגם רוגן שברורו נמצא בשטח שוודיה. העיר עצמה נמצאת סמוך למקום מפגשם של הנהרות ראה וגלומה. האקלים בררוס יבשתי וכמות המשקעים השנתית מגיעה ל-500 מ"מ בממוצע. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא −11.2°C וזו של חודש יולי היא 11.4°C.
היסטוריה
החל במחצית הראשונה של המאה ה-16 שכנה חווה חקלאית גדולה על אדמות העיר. בררוס עצמה התגוררו כחמישים איש בלבד, ובאזור כולו מעט יותר מאלף. כמאה שנים לאחר מכן, ב-1644, התגלו מרבצי נחושת באזור, ובשנה שלאחר מכן הוקם בררוס תנור ההיתוך הראשון. הגילוי הביא להגירת תושבים אל ררוס מכל רחבי סקנדינביה, ובמקום התפתח יישוב אשר נחשב לאחד משני מקורות הנחושת החשובים ביותר בנורווגיה. בארבעים מכרות הנחושת באזור, נכרו, במשך שנות פעולתם, מ-1644 עד 1977, כ-110,000 ממ"ע של נחושת וכ-525,000 ממ"ע של סולפיד ברזל. במכרות נכרו מינרלים נוספים, ובהם כרום, עופרת, קובלט, אבץ וסרפנטין. כתוצאה מהכרייה שינה האזור את מראהו מיער צפוף לאזור פתוח.
ב-1650 הוקמה בעיר הכנסייה הראשונה ששכנה במבנה עץ. ב-1678 וב-1679 העלה הצבא השוודי את ררוס באש, אך העיר הוקמה מחדש תוך שהיא שומרת על תוואי הרחובות המקורי. רוב הבתים העתיקים הניצבים בררוס כיום הם מהמאה ה-18 ומהמאה ה-19.
ררוס נכבשה על ידי השוודים ב-1718 במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. בין 1780 ל-1784 נבנתה בעיר כנסיית אבן המכונה "ברגסטאדנס סיאיר" (Bergstadens Ziir). הכנסייה שיכולה להכיל 2,000 איש, היא אחת הכנסיות הגדולות במדינה.
ב-1977 נסגר המכרה האחרון בסביבות העיר, וחברת הכרייה (Røros Kobberverk) פשטה את רגלה. המכרות ורכושה של החברה הופקדו בידיו של מוזיאון ררוס שהוקם לשם כך. המבנה העיקרי של המוזיאון שוכן במבנה תנור ההיתוך המשוחזר בלב העיר. ררוס הוכרזה כאתר מורשת עולמית שלוש שנים לאחר מכן.
העיר כיום
כיום נסמכת כלכלת העיר על מתן שירותים לסביבתה, על חקלאות ועל תיירות. כמיליון תיירים פוקדים את העיר מדי שנה, ובסביבתה רווחת פעילות נופש כמו שיט בקיאק ודיג בקיץ וסקי בחורף. בכל חודש פברואר נערך בעיר שוק הנמשך חמישה ימים שמושך עשרות אלפי מבקרים (Rørosmartnan). סמוך לעיר שוכן שדה תעופה קטן, ומסילת הרכבת "ררוסבאנן" (Rørosbanen) מחברת אותה אל טרונדהיים בצפון ואל האמר בדרום.
בתי העץ בררוס
ררוס השתמרה ללא שינוי במשך מאות שנים, וכבר ב-1923 חוקקו חוקים שעסקו בשימור העיר ואתריה. מראות העיר המשתקפים בתמונות שצולמו בה בשנות ה-60 של המאה ה-19 זהים למראותיה כיום. בתי העץ בעיר משקפים את סגנון האדריכלות הכפרית הנורווגית מלפני 200 שנים ויותר. עיסוקם של התושבים בכרייה כמו גם בחקלאות, זוכה להמחשה בבתים אליהם צמודות חוות קטנות. הבתים הוקמו על חלקות קטנות בהתאם לתכנון התעשייתי העירוני בנורווגיה ובדנמרק שרווח במאות ה-16 וה-17, ובהתאם לתנאי הטופוגרפיה.
ענת גטניו
ענת גטניו (נולדה ב-1956) היא אוצרת, מרצה וחוקרת בתחומי האמנות, העיצוב והתרבות הישראלית. גטניו היא אוצרת עצמאית בגלריות ובמוזיאונים.
ביוגרפיה
נולדה בחיפה להוריה קלרה לבית רוט וליאון מרקוביץ, ניצולי שואה מסלובקיה ומפולין. ההורים הכירו על אניית מעפילים במסלול בריחה והעפלה דרך טורקיה, משם הגיעו ברכבת המנדטורית לארץ ישראל, ונכלאו במחנה המעפילים עתלית. האם שבה לפראג להשלמת לימודי רפואה והייתה רופאת ילדים בחיפה. האב היה מנהל חשבונות.
סיימה את בית הספר הריאלי בחיפה בשנה בה פרצה מלחמת יום הכיפורים. שרתה בצבא בין השנים 1975–1977 כקצינת ח"ן, תנאי שרות וחינוך בדרגת סגן.
למדה תואר ראשון בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בגבעת-רם בירושלים (1982). תואר שני בתולדות האמנות בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' מוטי עומר (1997). בשנים 13–2010 חזרה לאוניברסיטה העברית ללימודים לקראת תואר דוקטור בתוכנית מחקר בלימודי תרבות.
חינוך והוראה
כסטודנטית לאמנות בירושלים עבדה באגף הנוער במוזיאון ישראל, ומיד עם תום הלימודים חזרה לחיפה ועבדה במוזיאון מאנה כץ בשנים 1986-1981כמרכזת אדמיניסטרטיבית וכעוזרת לאוצרת. ב-1984 הקימה את מגמת האמנות בחטיבה העליונה של בי"ס כרמל-זבולון בקיבוץ יגור, וריכזה אותה עד שנת 1998. במקביל לימדה במכללת עמק יזרעאל והתחילה להרצות במרכז האקדמי ויצו חיפה.
בין השנים 1986–1989 הדריכה טיולים במסגרת "החברה הגיאוגרפית" למצרים ולאיטליה בדגש על אמנות.
בשנים 1993–1995 הייתה שותפה לכתיבת תוכנית לימודים באמנות לחטיבה העליונה במשרד החינוך ובין השנים 1991–1994 שימשה מדריכה ארצית להוראת אמנות בחטיבה העליונה מטעם האגף לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
הגלריה במרכז האקדמי ויצו חיפה
בין השנים 1998–2007 יזמה וריכזה פרויקט אוצרות בין-מחלקתי ייחודי מסוגו, בו נעשה תהליך עומק של מחקר, אוצרות, כתיבה ועיצוב תערוכות. חלל התצוגה תוכנן ועוצב על ידי סטודנטים לאדריכלות ולכל תערוכה עוצב קטלוג בידי סטודנטים לתקשורת חזותית בהנחייתו המקצועית של המעצב חיים שטייר. במהלך השנים הורחב הפרויקט לשיתופי פעולה נוספים עם מחלקות העיצוב או עם יוצרים נוספים. בתערוכות אלה השתתפו אמנים ומעצבים וותיקים וצעירים, ביניהם: מיכאל סגן-כהן, ציבי גבע, מאיר פיצ'חדזה, עידית לבבי-גבאי, רוני סומק, חן שיש, אלכס קרמר, רעות פרסטר, יצחק גולומבק, טליה טוקטלי, אסתי קנובל, הילה בן ארי ואחרים.
החל משנת 2007 ועד לסגירת הגלריה ב-2020, אצרה את מירב התערוכות בגלריה של המרכז האקדמי ויצו חיפה. בתערוכות עלו תכנים הנוגעים לאמנות ישראלית עכשווית וניתן ייצוג לנעשה בשדה העיצוב הישראלי. התערוכות המגוונות חשפו את הסטודנטים מן המחלקות השונות למתרחש בעולם האמנות והעיצוב הישראליים על בסיס קבוע, והיו פתוחות לקהל הרחב.
אוצרות עצמאית
החל משנת 1998 פועלת גם כאוצרת עצמאית בגלריות ובמוזיאונים ברחבי הארץ. כבר מתחילת דרכה כאוצרת הלך והתפתח מכנה משותף לחלק ניכר מן התערוכות: עיסוק בשאלות של זהות וזיכרון במרחב הפרטי ובמרחב החברתי, מן ההיבט הביוגרפי-אישי ומן ההיבט הקולקטיבי. תערוכות מובילות בהקשר זה היו: "מונח ברקמות העור" (גלריית מרכז ההנצחה בטבעון ופורום המוזיאונים, 2002),שעסקה בדימויים של אלם והיעדר ביצירתם של אמנים בני הדור השני לשואה; "הבתים שבבית גרים בדירות" (מוזיאון פתח-תקוה לאמנות, 2008),שעסקה בשאלות זהות באמנות העכשווית על רקע חוויות הגירה במשפחה ושילבה בין אמנות פלסטית וקולנוע; "אוצרות זוכרת" (מוזיאון פתח-תקוה לאמנות, 2011), תערוכת זיכרון לאמן מאיר פרנקו אשר הציגה אג'נדה אוצרותית העוסקת בייצוג זיכרון במסגרת התערוכה "אוצרים בע"מ" (באוצרותה של רויטל בן אשר פרץ).
גטניו נוטה לאוצרות רב-תחומית, כזאת שמשלבת בין תחומים שונים: אמנות פלסטית על מגוון המדיומים שלה, עיצוב וקראפט על כל תחומיהם, קולנוע ועוד, ומעמידה את טשטוש הגבולות בין התחומים כעקרון אוצרותי.
הגישה הרב-תחומית באוצרות קיבלה ביטוי נרחב בתערוכות במוזיאון ארץ ישראל, אשר שילבו בין אמנות לאומנות (Craft), ושמו דגש על מרכזיות הקונספט בתחומי עיצוב שונים אשר הוצגו זה לצד זה בתערוכות.
בשנת 2013 אצרה את הביאנלה השביעית לקרמיקה ישראלית "חומר זוכר – זיכרון תרבות ביצירה הקרמית בישראל"  , אשר בדקה היבטים שונים של זיכרון תרבותי בשדה זה.
בשנת 2017 אצרה את התערוכה רבת ההיקף "מצבי קיצון – נייר ישראלי"  , אשר התמקדה בנייר כחומר ונעה בין אמנות לעיצוב על כל גווניו.
גטניו כתבה מאמרים לאמנים שונים וכן כתבה וערכה קטלוגים רבים לתערוכות שאצרה.
אנגלה פויגט
אנגלה שמלפלד-פויגט (בגרמנית: Angela Schmalfeld-Voigt; 18 במאי 1951 – 11 באפריל 2013) הייתה אתלטית מזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מונטריאול 1976), שיאנית עולם ו-5 פעמים אלופת מזרח גרמניה (1973, 1975, 1976, 1978 ו-1979) בקפיצה לרוחק. נוסף לכך, היא דורגה במקום רביעי בעולם בקרב חמש (1973).
ביוגרפיה
פויגט נולדה בוופרלינגן, סקסוניה-אנהלט.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 סיימה פויגט במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.56 מטר.
שיאנית עולם ואלופה אולימפית
בתחרות אתלטיקה שנערכה באולם בינואר 1976 קבעה פויגט בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.76 מטר.
שימוש בסמים
שנים מאוחר יותר, הוכח כי רופאי נבחרת האתלטיקה המזרח גרמנית עסקו באמרוץ שיטתי של האתלטיות המזרח גרמניות והביאו אותן לשימוש בסטרואידים. גילויים אלו הטילו צל כבד וחשדות משמעותיים לגבי תקפות השגי האתלטיות המזרח גרמניות.
ג'רמי פופ
ג'רמי פופ (באנגלית: Jeremy Pope; נולד ב-9 ביולי 1992) הוא זמר ושחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. הוא היה לאיש השישי בתולדות פרסי הטוני שהיה מועמד בשתי קטגוריות להופעות נפרדות באותה שנה, כשקיבל מועמדות ל"ילד מקהלה" ו"לא גאה מדי" בשנת 2019, האחרון גם זיכה אותו במועמדות לפרס גראמי לאלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותר.
בשנת 2020 כיכב פופ במיני-סדרה של נטפליקס, "הוליווד", שזיכתה אותו במועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה או בסרט.
ביוגרפיה
פופ נולד באורלנדו, פלורידה. הוא למד בבית הספר התיכון טימבר קריק (אנ') ולאחר מכן החל ללמוד אמנויות הבמה באקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה (אנ') בניו יורק.
קריירה
בשנת 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי בתור פארוס ג'ונתן יאנג במחזה "ילד מקהלה", ובעקבותיו הגיע תפקידו במחזמר "לא גאה מדי", בדמותו של אדי קנדריקס. בשנת 2019, הוא הפך לשחקן השישי בתולדות פרס הטוני שהיה מועמד בשתי קטגוריות להופעות נפרדות באותה שנה. על האחרון הוא גם קיבל מועמדות לפרס גראמי לאלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותר.
בשנת 2021 הצטרף לצוות השחקנים הראשי בעונה השלישית והאחרונה של סדרת טלוויזיה נוספת של מרפי "פוזה" ברשת FX Networks, בתור כריסטופר, החבר של בלנקה (מקיילה ג'יי רודריגז).
בשנת 2022, חזר פופ לתיאטרון, כשכיכב בתור הצייר ז'אן מישל בסקיאט לצד פול בטאני בתור אמן הפופ-ארט אנדי וורהול במחזה "The Collaboration", המחזה רץ מפברואר עד אפריל בתיאטרון יאנג ויק (אנ') בלונדון וב-20 בדצמבר עלה המחזה בבכורה בתיאטרון ברודוויי. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "גאוות יחידה" עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.
חיים אישיים
פופ הוא הומוסקסואל מוצהר.
בורונדי
הרפובליקה של בורונדי (בקירונדי: Republika y'u Burundi; בצרפתית: République du Burundi) היא מדינה ללא מוצא לים השוכנת ביבשת אפריקה. היא גובלת ברואנדה בצפון, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב ובטנזניה בדרום ובמזרח. לפעמים היא מקוטלגת גם כחלק ממרכז אפריקה. בירתה של בורונדי היא העיר גיטגה במרכז המדינה, שהחליפה את הבירה הקודמת בוג'ומבורה, עיר הראשה במדינה. רוב גבולה הדרומי-מערבי גובל באגם טנגניקה.
אוכלוסיית בורונדי מונה כ-12.8 מיליון נפש. ההרכב האתני במדינה דומה לזה שברואנדה השכנה, ומורכב מרוב של בני הוטו ומיעוט של בני טוטסי.
בורונדי קיבלה את עצמאותה מידי האימפריה הבלגית ב-1962. מאז קבלת העצמאות סבלה מאי-יציבות שלטונית והפיכות חוזרות. המתח אתני בין ההוטו לטוטסי הוביל למלחמות אזרחים ולטיהור אתני.
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות, ונכון ל-2022 היא המדינה הענייה ביותר בעולם
היסטוריה
בורונדי הייתה ממלכה עצמאית מאז המאה ה-16. שורשיה של הממלכה הבורונדית הם בעבר הרחוק. על פי האגדה, נטארה רושאטסה, מייסד השושלת המקורית, עבר לבורונדי מרואנדה השכנה במאה ה-17, אך מקורות אמינים יותר סוברים שנטארה היגר מבוהא שבדרום-מזרח, והקים את יסודות ממלכתו באזור נקומה. מוסד המלוכה במדינה היה אחד הקשרים האחרונים של המדינה עם עברה, עד להפלתו ב-1966.
ב-1898 היא הפכה למושבה גרמנית, יחד עם רואנדה. בשנת 1916 עברה בורונדי לשלטון בלגיה לאחר שהבלגים כבשו את האזור מידי הגרמנים כחלק ממלחמת העולם הראשונה. כך הייתה חלק מהמנדט רואנדה-אורונדי הבלגי בשנת 1923, תחת פיקוחו של חבר הלאומים, ולאחר מכן טריטוריית חסות של האו"ם תחת שלטון בלגי מנהלתי אחרי מלחמת העולם השנייה.
מאז קבלת העצמאות ב-1962 ועד הבחירות ב-1993 נשלטה בורונדי בידי שרשרת רודנים צבאיים, כולם בני מיעוט הטוטסי. לאורך כל השנים האלו אירעו מהומות אתניות נרחבות, כולל האירועים בשנות 1964, 1972 (רצח העם בבורונדי) וסוף שנות השמונים. בבחירות הדמוקרטיות הראשונות, בשנת 1993, ניצחה החזית למען הדמוקרטיה בבורונדי (FRODEBU), בהנהגת ברוב ההוטו, ומנהיג המפלגה מלכיור נדאדיה היה לנשיא ההוטו הראשון של המדינה. ברם, הוא נרצח חודשים אחדים לאחר מכן על ידי קבוצת קצינים השייכת לשבט הטוטסי, ובעקבות הרצח פרצה מלחמת האזרחים בבורונדי שנמשכה עד שנת 2005.
פוליטיקה
בורונדי מוגדרת לפי החוקה כדמוקרטיה נשיאותית, עם מערכת רב-מפלגתית. נשיא בורונדי הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת. כיום יש 21 מפלגות רשומות במדינה. החוקה נכתבה במרץ 1992, והיא תוקנה בשנת 1998.
הפרלמנט במדינה הוא דו-ביתי. בחירות לשני הבתים נערכת מדי חמש שנים.
שני בתי הפרלמנט הם אלו שבוחרים אחת לחמש שנים את הנשיא אשר ממנה את ממשלתו. הנשיא יכול למנות גם 14 סנאטורים לממשלה. לפחות שני שלישים מנציגי הפרלמנט צריכים לאשרר את הממשלה על מנת שזו תוכל לתפקד.
השלטון בבורונדי מבוקר רבות על ידי ארגונים כגון Human Rights Watch ואמנסטי אינטרנשיונל על פגיעותיו בזכויות האדם. ביקורת נוספת היא כתוצאה מהאיסור על הומוסקסואליות שהתקבל במרץ 2009- איסור שיכול להביא לשנתיים עד שלוש שנות מאסר וקנס של עשרות אלפי פרנקים.
כלכלה
בורונדי היא אחת המדינות העניות בעולם. המערכת המשפטית הענייה, חוסר הנגישות להשכלה, והתפשטות האיידס גורמות ל-80% מאוכלוסיית לחיות בעוני ולמחסור במזון ברחבי המדינה. כתוצאה מן העוני, בורונדי תלויה רבות בסיוע בינלאומי. בנוסף הבנק העולמי שם את בורונדי כאחת משלוש המדינות העניות בעולם ביחד עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
90% מהאוכלוסיה מתפרנסים מחקלאות מה שהופך את כלכלת המדינה תלוי במזג האוויר. הייצוא העיקרי של בורונדי הוא קפה ותה.
התוצר המקומי הגולמי (תמ״ג) לנפש בבורונדי עמד ב-2014 על כ-265$, מן הנמוכים בעולם.
גאוגרפיה
בורונדי היא אחת המדינות הקטנות באפריקה. היא גובלת עם רואנדה בצפון, טנזניה במזרח ובדרום והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב כאשר נהר רוזיזי ואגם טנגניקה מפרידים ביניהם.
בורונדי ממוקמת על בקע אלברטין, שהוא שלוחה מערבית של בקע מזרח-אפריקה. המדינה מתפרשת על שטח של 27,830 קמ"ר. הגובה הממוצע שלה הוא 1,707 מטרים. הפסגה הגבוהה ביותר היא הר הֶהָה (Heha, בגובה 2,685 מטר) השוכן מעט דרומית־מערבית לבוג'ומבורה.
בעקבות ריבוי האוכלוסייה נכרתו רוב היערות במדינה, מה שגרם לפגיעה קריטית בסביבת המחיה הטבעית של בעלי החיים. כיום נשארו בה רק כ־600 קמ"ר של שטחים מיוערים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית בורונדי מנתה ב-2016 כ-11.6 מיליון נפש, על-פי נתוני האו"ם. האוכלוסייה צעירה - מעל 45% הם בני 15 ומטה. שיעור הגידול באוכלוסייה גבוה (3.6% ב-2007, 3.3% בשנים 2010–2015) ותוחלת החיים נמוכה ביותר - כ-58 שנים לנשים ו-54.2 שנים לגברים, לפי הערכת האו"ם. האוכלוסייה מתגוררת ברובה הגדול (88% ב-2015) באזורים כפריים, אך שיעור האוכלוסייה העירונית במגמת עלייה; במדינה רק עיר גדולה אחת, הבירה לשעבר בוג'ומבורה. צפיפות האוכלוסין היא בין הגבוהות ביותר באפריקה - כ-449 נפש לקמ"ר.
מבחינה אתנית, ע"פ הערכת ספר העובדות העולמי של הCIA, כ-85% מן התושבים הם בני הוטו, כ-14% הם בני טוטסי, והאחוז הנותר הם בני טווה (Twa), עם פיגמי שישב באזור מימי קדם, לפני בואם של ההוטו והטוטסי. בנוסף חיים במדינה כמה אלפי תושבים ממוצא אירופי וממוצא הודי. ההרכב האתני דומה לזה שברואנדה השכנה.
קיימות טענות סותרות לגבי ההתפלגות הדתית של תושבי בורונדי, אך אין ספק שרוב התושבים (הערכות נעות בין שני שלישים ל-90 אחוזים) הם נוצרים, שרובם קתולים ומיעוטם פרוטסטנטים. חלק ניכר מן התושבים מחזיקים באמונות מקומיות שונות, לעיתים לצד האמונה הנוצרית. הממשלה העריכה ששיעור המוסלמים במדינה הוא כאחוז אחד בלבד, אך קבוצות מוסלמיות טוענות שהוא עומד על 8 עד 10 אחוזים והערכה זו תואמת להערכת ספר העובדות העולמי.
השפות הרשמיות הן קירונדי וצרפתית. סוואהילי מדוברת באזורים מסוימים.
Markdown
Markdown (או מרקדאון) היא שפת סימון ליצירת טקסט מעוצב באמצעות עורך טקסט. ג'ון גרובר וארון שוורץ יצרו את Markdown בשנת 2004. Markdown נמצאת בשימוש נרחב בבלוגים, תוכנות למסרים מיידיים, פורומים מקוונים, תוכנות שיתופיות, דפי תיעוד וקובצי README.
היסטוריה
Markdown נוצרה בהשראת מוסכמות קיימות מראש לסימון טקסט רגיל בדואר אלקטרוני ופוסטים בקבוצות דיון, כגון שפות הסימון הקודמות setext (בערך 1992), טקסטיל (בערך 2002) ו-reStructuredText (בערך 2002).
בשנת 2002 ארון שוורץ יצר atx והתייחס אליו כ"פורמט הטקסט המובנה האמיתי". שוורץ וגרובר עבדו יחדיו כדי ליצור את שפת Markdown בשנת 2004, במטרה לאפשר לאנשים "לכתוב באמצעות פורמט טקסט רגיל קל לקריאה וקל לכתיבה, עם אופציה פשוטה להמיר אותו ל-XHTML (או HTML)"
מטרת העיצוב העיקרית שלו הייתה שהשפה תהיה קריאה כפי שהיא, מבלי להיראות כאילו היא סומנה בתגים או הוראות עיצוב, בניגוד לטקסט המעוצב בשפות סימון "כבדות" יותר, כגון RTF, HTML, או אפילו ויקיטקסט, שלכל אחד מהם יש תגיות ברורות בשורה והוראות עיצוב שיכולות להקשות על הקריאה של הטקסט.
גדילה ופיצול
ההתנהגות של חלק מאלה חרגה מהטמעת הייחוס, שכן Markdown אופיינה רק במפרט לא פורמלי וכדי להמיר אותה ל-HTML היה צורך ביישום Perl.
יחד עם זאת, מספר אי בהירויות במפרט הבלתי פורמלי משכו תשומת לב. בעיות אלו דרבנו יצירת כלים כגון Babelmark להשוואת הפלט של יישומים שונים, ומאמץ של כמה מפתחים ושל מנתחי Markdown לסטנדרטיזציה. עם זאת, גרובר טען שסטנדרטיזציה מלאה תהיה טעות: "לאתרים (ולאנשים) שונים יש צרכים שונים. אף תחביר לא ישמח את כולם."
גרובר נמנע משימוש בסוגרים מסולסלים ב-Markdown כדי לשמור אותם באופן לא רשמי להרחבות ספציפיות ליישום.
גרסאות
אתרים כמו Bitbucket, Diaspora, GitHub, OpenStreetMap, Reddit, SourceForge, ו-Stack Exchange משתמשים בגרסאות של Markdown כדי להקל על דיון בין משתמשים.
Markdown ב-GitHub
GitHub השתמשה בגרסה משלה של Markdown כבר משנת 2009, והוסיפה תמיכה בעיצוב נוסף כגון טבלאות ותוכן בלוק, קינון בתוך רכיבי רשימה, כמו גם תכונות ספציפיות ל-GitHub כגון קישור אוטומטי של הפניות ל-commits, בעיות, שמות משתמש וכו'. בשנת 2017, GitHub שחררה מפרט רשמי של GitHub Flavored Markdown (GFM).
Markdown Extra
Markdown Extra היא שפת סימון קלת משקל המבוססת על Markdown המיושמת ב-PHP (במקור), Python ו-Ruby. שפה זו מוסיפה תכונות שאינן זמינות בתחביר Markdown רגיל. Markdown Extra נתמכת בחלק ממערכות ניהול התוכן כגון Drupal ו-TYPO3.
Markdown Extra הוסיפה את התכונות הבאות ל-Markdown:
יישומים
הטמעות של Markdown זמינות עבור יותר מתריסר שפות תכנות; בנוסף, יישומים, פלטפורמות ומסגרות רבות תומכות ב-Markdown. לדוגמה, תוספי Markdown קיימים עבור כל פלטפורמת בלוגים גדולה.
בעוד Markdown היא שפת סימון מינימלית ונקראת ונערכת עם עורך טקסט רגיל, ישנם עורכים מעוצבים במיוחד הצופים בתצוגה מקדימה של הקבצים עם סגנונות, הזמינים עבור כל הפלטפורמות העיקריות. עורכי קוד מקור רבים לשימוש כללי כוללים תוספים להדגשת תחביר עבור Markdown מובנים בהם או זמינים להורדה אופציונלית. עורכים שונים עשויים להציג חלון תצוגה מקדימה זה לצד זה או לעבד את הקוד ישירות בצורה של WYSIWYG.
חלק מהאפליקציות, השירותים והעורכים התומכים ב-Markdown כפורמט עריכה, כוללים:
דייוויד קרקאואר
דייוויד קרקאואר (באנגלית; David Krakauer; נולד ב-22 בספטמבר 1956) הוא קלרניתן יהודי אמריקאי, אחד מנגני הכליזמר הבולטים ביותר כיום. נוהג לשלב אלמנטים של מוזיקת כליזמר מסורתית עם סגנונות אוונגרדיים כגון רחבת ריקודים המקובלת במוזיקה הלטינית והאלקטרונית.
ילדות והשכלה
קרקאואר נולד במנהטן, ניו יורק למשפחה יהודית מתבוללת, דור שני של מהגרים מפולין. אביו ויליאם היה פסיכיאטר, ואמו, ברברה, הייתה מורה לכינור. הוא גדל במנהטן, ובגיל 10 החל ללמוד נגינה בקלרינט. בגיל 14 החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד אצל ליאון רוסיאנוף, ושם סיים את לימודיו לתואר שני. בהמשך למד במשך שנה בקונסרבטוריון בפריז. בשובו מפריז שימש כנגן הקלרינט הראשי בסימפונית ניו הייבן ובבלט של מרתה גרהאם, והשתתף כנגן גם באנסמבלים מוזיקליים חדשים אחדים בניו יורק. מתחילת שנות ה-90 לימד קרקאואר בשורה של בתי ספר, ביניהם בית הספר "בארד" (תולדות הג'אז), מכללת "ואסאר" ובית הספר מנהטן למוזיקה.
קריירה
למרות ההכשרה הקלאסית שקיבל פנה קרקאואר בסוף שנות ה-80 למוזיקה הכלייזמרית המקצועית, לאחר שכבר הופיע בחתונות כנגן חובב. ב-1989 הצטרף להרכב האמריקאי המצליח "דה קלזמטיקס", והופיע בשני אלבומים של ההרכב: "Rhythm and Jews" ו"Jews With Horns", ובאלבום הכלייזמר הראשון של יצחק פרלמן שהוציא ההרכב: "In the Fiddler's House". בשנת 1995 עזב את הקבוצה כדי להקים הרכב חדש, "כליזמר מאדנס!". בהמשך הוציא מספר אלבומים במשותף עם מוזיקאים שונים, בהם שילב סגנון נגינה שמתאים לריקודים, עם מקצבים לא מסורתיים ובהם ג'אז, רוק, פאנק, בלוז, היפ הופ ותיפוף אפריקאי.
בשנת 1997 הוציא את התקליט "מחוות כליזמר לסידני בשה", לרגל יובל המאה להולדת נגן הקלרינט הנערץ עליו. הופיע והקליט עם המלחין והסקסופוניסט ג'ון זורן, ואחדים מתקליטיו ראו אור בחברת התקליטים "צדיק" שייסד זורן. כמו כן ניגן עם רביעיית קרונוס, עמה הקליט את "חלומותיו ותפילותיו של יצחק העיוור", יצירתו של המלחין הארגנטינאי אוסוולדו גוליחוב. במוזיקה קלאסית קונבנציונלית ניגן ושיתף פעולה עם מבצעים כחמישיית ובר, רביעיית טוקיו, רביעיית לארק ושלישיית ארואיקה.
לאורך השנים ניגן בקונצרטים והופעות כליזמר רבים ברחבי העולם, כולל במזרח אירופה, שם זכתה מוזיקת הכלייזמר לעדנה מחודשת מסוף שנות ה-80, בייחוד לאחר נפילת חומת ברלין. בשנת 2001 ניגן בפסטיבל הפרומס בלונדון. מאז תחילת שנות ה-2000 הפך לאחד מסמלי תחיית מוזיקת הכליזמר. קרקאואר רואה חשיבות בתפקידו כ"משמר צורת אמנות מסורתית", אך בד בבד מבטאים ניסוייו המוזיקליים חוצי התרבות את רצונו "לא לשמר את המוזיקה הזו במוזיאון". הוא נמשך לכליזמר בהחלטה ספונטנית: "זה דרש מעט חוצפה, אך כשהתחלתי לנגן חשבתי: זה נשמע כאילו סבתא שלי מדברת. זה הרגיש כל כך קל, כל כך טבעי"!
פיג'ו קוואדרילט
פיג'ו קוואדרילט (בצרפתית: Peugeot Quadrilette) היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1921–1924.
דגמי "פיג'ו קוואדרילט" הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo".
הדגם הספורטיבי מסוג "Type 172 BS" שיוצר בשנת 1924, היה דגם פתוח לחלוטין שתוכנן ל-2 נוסעים (נוסע + נהג).
Russian World Studios
Russian World Studios (ברוסית: Всемирные русские студии; מילולית: "אולפני העולם הרוסי") הוא שמם של אולפני קולנוע וטלוויזיה רוסיים שנוסדו בשנת 1984 על ידי יורי סאפרונוב ואנדריי סמירנוב והוא כיום אחת מחברות ההפקה הגדולות ברוסיה.
בשנת 1992 החברה כבר הפיקה 400 סדרות וסרטי קולנוע והיא עובדת בשיתוף פעולה עם Sony Pictures Television International, Hallmark Entertainment, HBO Films, וחברת Beacon Pictures. האולפנים עוסקים בהפקה ובהפצת סרטים. לחברה אולפנים במוסקבה ובסנקט פטרבורג.
הפצה
מחלקת ההפצה של RWS הוקמה בשנת 2005 כדי להפיץ פרויקטים בכל הפלטפורמות התפעוליות והמתפתחות. קטלוג RWS כולל מוצרים מז'אנרים ופורמטים שונים כולל סדרות טלוויזיה, סרטים עלילתיים באורך מלא וסרטי טלוויזיה. בנוסף, ערוצים רוסיים ובינלאומיים רכשו זכויות להעלות חלק מהתכנים שלהם, כמו ערוץ הראשון (רוסיה), CTC (הפדרציה הרוסית), 1+1 (אוקראינה), פוקס לייף וערוץ 9 (ישראל).
מוזיאון גורדי השחקים
מוזיאון גורדי השחקים (באנגלית: Skyscraper Museum) הוא מוזיאון הממוקם בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
היסטוריה
מוזיאון גורדי השחקים, הממוקם באי מנהטן הוא המוזיאון היחיד בעולם המציג את התפתחותם ובנייתם של גורדי השחקים בעולם. המוזיאון נוסד בשנת 1997. בעת היווסדו היה ממוקם מול מרכז הסחר העולמי. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הופקע שטחו על מנת לשמש מרכז מידע בשל מצב החירום.
קארל הרומאדקה
קארל הרומאדקה (בצ'כית: Karel Hromádka; 23 באפריל 1887 - 16 ביולי 1956) היה שחמטאי צ'כי. הרומאדקה היה אלוף צ'כיה בשחמט פעמיים: בשנים 1913 ו-1921.
הרומאדקה השתתף באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם הגיע למקום הראשון בתחרות הניחומים עם 6.5/8, לאחר שבמוקדמות הגיע למקום השלישי בבית בו שיחק. כמו כן השתתף באולימפיאדת השח הראשונה שהתקיימה בלונדון בשנת 1927, בלוח השלישי השיג תוצאה של +4 =3 -5.
פתיחת השחמט 1. ד4 פו6 2. פו3 ג5 3. ד5 ד6 4. ג5 ה5 קרויה לעיתים על שמו - "ההגנה ההודית של הרומאדקה", או כבנוני צ'כית או כבנוני ישנה.
ההגנה ההודית של הרומאדקה
הופעות באולימפיאדות
קארל הרומאדקה השתתף באולימפיאדת שחמט בנבחרת צ'כוסלובקיה.
אופאקה
אופאקה (בבולגרית: Опака) היא עיר במחוז טרגובישטה שבבולגריה. היא נמצאת כ-70 קילומטרים מהעיר רוסה שגובלת ברומניה, וכ-250 קילומטרים מבירת בולגריה - סופיה. בעיר יש קיטון אוכלוסייה. העיר היא בירתה של נפת אופאקה.
גאוגרפיה
העיר שוכנת בגובה של 169 מטרים מעל פני הים. בתוך העיר עובר אחד מיובליו של נהר צ'רני לום, שבצפון מזרחה של העיר מתחבר אליו. העיר פופובו נמצאת כ-14 קילומטרים מאופאקה, שבה יש תחנת רכבת שמשרתת את תושבי האזור.
אן רו
אן רו סימפסון (באנגלית: Anne Roe Simpson; 20 באוגוסט 1904 – 28 ביוני 1991) הייתה פסיכואנליטיקאית וחוקרת אמריקאית.
ביוגרפיה
אן רו, שנהגה להשתמש בשם נעוריה "רו" כשם משפחה, קיבלה את תואר הדוקטור בשנת 1933 באוניברסיטת קולומביה. מ-1959 עבדה כמרצה וחוקרת באוניברסיטת הרווארד, וב-1967 עברה לאוניברסיטת אריזונה, שם לימדה בפקולטה לפסיכולוגיה עד פרישתה ב-1984.
במחקריה עסקה בפסיכולוגיה של אנשים בעלי אינטליגנציה גבוהה, אלכוהוליזם והשפעתו על יצירתיות, ויצירתיות במדע. כן פיתחה תאוריה לגבי התפתחות קריירה בהתאם למאפייני אישיות ומקצועות שונים. רו כתבה יותר ממאה מאמרים וספרים, הידוע בהם הוא ספרה "The Making of a Scientist", שפורסם ב-1952.
רו נישאה לג'ורג' גיילורד סימפסון, מדען במקצועו, שמת ב-1984. היו לה שלוש בנות חורגות.
רו מתה בגיל 87 בביתה בטוסון שבאריזונה.
התאוריה של רו
רו החלה להתעניין בתחום התפתחות הקריירה כאשר עסקה במחקר על אמנים וזיהוי גורמי אישיות מרכזיים הקשורים ביצירתיות אמנותית. בהמשך דרכה חקרה רו מאפיינים של מדענים דגולים, ותוצאות מחקרים אלו השפיעו רבות על השקפתה בנושא בחירת מקצוע. מממצאי מחקרה, רו הסיקה כי ההבדלים האישיותיים שבין מדענים שעסקו בתחום הפיזיקלי-ביולוגי לבין אלה שעסקו בתחום החברתי נבעו בעיקר בשל סוג האינטראקציות שלמדענים אלו היה עם אנשים ואובייקטים. מסקנה נוספת של רו הייתה שבחלקם, הבדלים אלו נובעים מפרקטיקות שונות של גידול ילדים.
התאוריה של רו - שהושפעה בעיקר מתאוריית האישיות של מרפי (1947), ותאוריית היררכיית הצרכים של אברהם מאסלו (1954) - מציעה שכל אינדיבידואל יורש נטייה להוציא אנרגיה נפשית בדרך מסוימת. פרדיספוזיציה זו של הוצאת אנרגיה נפשית במשולב עם חוויות ילדות שונות, מבנה את הסגנון הכללי של סיפוק הצרכים אותו מפתח הפרט - ולסגנון זה יש השלכות על התנהגות הקריירה. דהיינו, התאוריה טוענת כי מערכת היחסים שבין גורמים גנטיים וחוויות ילדות היא שמשפיעה על התנהגות המקצוע של הפרט. התאוריה של רו בנויה משתי רמות.
הרמה הראשונה - שכוללת טענות שקשות ביותר לבחינה אמפירית - טוענת כי הרקע הגנטי של הפרט קובע את היכולות והעניין הקשורים לבחירה תעסוקתית. הרקע הגנטי אף קובע עבור הפרט את אופן הוצאת האנרגיה הנפשית, שמעצבת את התפתחות יכולות הפרט. בנוסף, מתפתחים אצל הפרט צרכים; בחלקם אלו מעוצבים באמצעות מצבים של סיפוק או תסכול ובחלקם על ידי גורמים גנטיים. גורמים גנטיים והיררכיית הצרכים משתלבים בהשפעתם על בחירת מקצוע כחלק מהשפעתם על מכלול החיים. רמת המוטיבציה לקראת השגת מקצוע היא תוצר סידור ועוצמת מבנה הצרכים הייחודי של הפרט. הבדלים בהישגים מקצועיים בין שני אינדיבידואלים אשר להם השפעה גנטית דומה, עשויים לנבוע מהבדלים ברמות המוטיבציה; רמות שונות אלו הם תוצאה של חוויות ילדות שונות. התאוריה אף מציעה כי ישנה מידה מסוימת של אינטראקציה בין גורמים גנטיים וסביבתיים.
הרמה השנייה של התאוריה – שפתוחה יותר לבחינה אמפירית ביחס לרמה הראשונה - עוסקת באופן בו מתפתחות תבניות ועוצמת הצרכים הבסיסיים כתוצאה מהשפעת חוויות הילדות וכוללת 3 טענות מרכזיות:
רו תיארה מספר סגנונות גידול ילדים, שבהן ההורים מתקשרים באופן מסוים עם הילד. סוג ראשון של גידול נוטה להגנת יתר או תובענות יתר. הסוג השני נוטה להימנע מהילד או להזניח את הדרישות הפיזיות או לדחות את הילד באופן רגשי (אפקט משמעותי יותר). סגנון הורי שלישי מאופיין בקבלה; קבלה כבדרך אגב או קבלה אוהבת. לכל אחד מהסגנונות השפעה שונה על סיפוק צורכי הילד. ההורה המגונן יספק במהירות ובאופן מלא את הצרכים הפיזיולוגיים של הילד, אולם הוא ייענה פחות לצורכי אהבה והערכה. התוצאה של סיפוק הצרכים על ידי ההורים היא – קונפורמיות. ההורה המגונן יתר מלמד את הילד לשים דגש רב על המהירות בה מגיע סיפוק הצורך. כך שהילד לומד כי צרכים מסדר נמוך מסופקים לו במהרה, אולם צרכים גבוהים כמו תחושת שייכות, הערכה ואהבה מקושרים לתלות באחרים ולקונפורמיות. ההורים התובעניים מספקים את הצורך של הילד למידע והבנה רק תחת נסיבות מסוימות; רק כאשר הן תורמות להשקפתם על הישגי הילד. סביר להניח שאלו מסוג ההורים הדוחים, שמתעלמים ברמה מסוימת מהרווחה הפיזית של הילד לא יפגעו בילדם כפי שאכן פוגעים הורים שמונעים לחלוטין מילדם אהבה והערכה. רו ציינה כי הילד הדחוי יציג התפתחות מעוותת לו הוא ייחשף למקור השוואה; ללא מקור שכזה התפתחותו רק תעוכב. ההורים האוהבים/האגביים ימלאו את הצרכים של הילד ברוב הרמות, אולם הם יעשו זאת בדרכים שונות וברמות שונות. אישיות הילד הצומחת מדפוסים הוריים אלו היא כזו שמחפשת את סיפוק הצרכים בכל הרמות.
מערכת היחסים המתפתחת בין סגנונות ההורים, היררכיית הצרכים (המתפתחת כתוצאה מהסגנון), דפוסי התנהגות האדם הבוגר בכלל, ובחירת הקריירה בפרט – קובעת את הרמה בה הפרט מוכוון לקראת אנשים. לפי קלסיפיקציית העיסוקים שפיתחה רו – אלו שנוטים למקצועות שירותיים מכוונים לקראת אנשים, וסביר להניח שהם מגיעים מבתים שסיפקו סביבה אוהבת ומגוננת יתר, כאשר מדענים נוטים שלא להיות מכוונים לקראת אנשים והניבוי הוא שהם מגיעים מסביבה ביתית המאופיינת בדחייה והימנעות. אווירת הבית, אם כך, משפיעה על סוג הפעילות התעסוקתית, ואילו גורמים כמו מבנה גנטי ודפוס הוצאת האנרגיה הנפשית משפיעים על הרמה שהעובד משיג – באופן זה ניסתה רו להסביר הבדלים בין אינדיבידואלים בתחומי מקצוע וברמת העיסוק הנבחרת. גורמים כמו עוצמת הצרכים, המושפעים על ידי סביבה מוקדמת, עשויים להעלות את רמת המקצוע בשל עלייה במוטיבציה, אולם עלייה שכזו עדיין תהא תמיד בתוך גבולות הגורמים הגנטיים שמשפיעים על האינטליגנציה ובמשולב עם הרקע הסוציו אקונומי של הפרט.
למרות שלתאוריה של רו הייתה השפעה ישירה מעטה על מחקר התפתחות הקריירה, רו הייתה בין הראשונים שניסו לבנות מערך תאורטי מורכב ומלא שמסייע בהבנת גורמים הנמצאים בבסיס החלטות הקריירה. התאוריה עדיין ממשיכה להשפיע במידה זו או אחרת על תאוריות התפתחות קריירה – שכן, בתאוריות מודרניות רבות יש התייחסות לתפקיד החשוב של ההורים ולסיפוק הצרכים הפסיכולוגיים של הפרט.
קנגורו אילני עטוי-זהב
קנגורו אילני עטוי-זהב (שם מדעי: Dendrolagus pulcherrimus; מוכר גם בכינוי הפפואני וימאנג), הוא מין של כיסאי ססגוני ונדיר בסוג קנגורו אילני, האנדמי ליערות הגשם ברכסי ההרים של צפון גינאה החדשה. לצד קנגורו אילני וונדיוואי והטנקיל, הוא נחשב לאחד מקנגוריי העצים הנדירים בעולם, עם אוכלוסייה של מאות בודדות.
גילוי
בשנת 1988, ארגנו הזואולוגים האוסטרלים, לסטר סרי, וירי קולה ופאוול גרמן, משלחת לאזור החוף הצפוני של פפואה במטרה לחקור את המגוון הביולוגי באזור, שלא היה מוכר עדיין דיו לעולם המערבי. במהלך 5 השנים הבאות, ביקרה קבוצת הזואולוגים בכל פסגה הררית גבוהה באזור הצפוני במטרה לגלות מינים לא מוכרים. בשנת 1990, הגיעה לאוזנם שמועה מפי ציידים פפואנים מקומיים, על יצור בשם "וימאנג" החי ברכס הרי טוריצ'ילי אשר על פי התיאורים דמה לקנגורו אילני. הזואולוגים שהראו למקומיים ספר תמונות של מינים שהתגלו, שמעו מפיהם שהווימאנג דומה מאוד לקנגורו אילני גודפלו שתמונתו הופיעה בספר, אך נבדל ממנו בפניו לבנות. במהלך ראיונות עם ציידים ותושבים מקומיים, הסתבר שרק זקנים ספורים במספר כפרים צפו בפרטים חיים לפני מספר עשורים, והזואולוגים הגיעו למסקנה שהווימאנג הוכחד מהאזור לפני כ-60 שנה. עד אותה עת, היה ידוע על שני מיני קנגורו אילני החיים על הרכס: קנגורו אילני אפרורי, והטנקיל הכהה והנדיר שהתגלה שנה קודם לכן על ידי טים פלנרי.
כבר בעת גילויו, העריך טים פלנרי על פי עדויות המקומיים שקנגורו עטוי-זהב איבד 95% מהתפוצה ההיסטורית שלו, וכי מדובר באחד המינים הנדירים ביותר של קנגוריי העצים שעשוי לעמוד בפני הכחדה מוחלטת. פלנרי ששמע על מקומיים אשר מחזיקים וימאנגים כחיות מחמד, הציע לאסוף את הפרטים הללו בדחיפות ולהקים אוכלוסייה שבויה, אותה הגדיר כתקווה האחרונה להציל את מין זה מהכחדה מוחלטת.
אנטומיה ומראה
הפרווה של קנגורו עטוי-זהב עבה וצפופה, והיא בעלת מרקם משי רך. הפרווה של מין זה היא אולי אחת הססגוניות ביותר בקרב קנגוריי העצים, עם ניגודיות חדה ויוצאת דופן: הצלעות, הזרועות והירכיים בצבע אדום מהגוני או ארגמני, אשר עשוי להתכהות לערמון או אף לבורדו, בעוד שהבטן, המפשעה, החזה והגרון בצבע חום-צהבהב חיוור עד לבן. סימן ההיכר המפורסם ביותר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא גלימת הזהב המדהימה שלו אשר מקיפה את כל אזור העורף, הצוואר והכתפיים ומשתרעת עד למרכז הגב; לעיתים קרובות הגלימה עשויה להיות כתומה או צהובה בוהקת, בסתירה מוחלטת לפרווה האדומה-מהגונית שסביבה. את גלימת הזהב חוצה פס ערמוני-שוקולדי כהה המשתרע מהקודקוד והעורף עד לזנב; בנוסף, בפלג גופו האחורי והכהה של הקנגורו, ישנם שתי פסי זהב עבים הממוקמים משני צידיו של הפס הגבי הכהה ומשתרעים ממרכז הגב עד לבסיס הזנב. רצועה אדומה מהגונית מפרידה בדרך כלל במרכז הגב בין קצה גלימת הזהב לפסי הזהב האחוריים, אך הם עשויים להתחבר. שלא כמו הזרועות והירכיים הארגמנים והכהים, הרגליים וכפות הידיים בהירות בהרבה וצבען חום קפה או אדמוני דהוי.
החלק האחורי של ראש הקנגורו, מושפע עדיין מגלימת הזהב שמסתיימת בעורף וצבעו נע בין זהוב לכתמתם או צהבהב החיוור במעט מהגלימה; בחלק הקדמי לעומת זאת, הצבע הבהיר מקצין עוד יותר: הפנים מורכבות משכבה דלילה וקצרה של שערות צהובות ואדומות, אשר מקנות להן מראה חיוור של וורדרד-לבנבן. האף קירח משיער לחלוטין ובעל צבע וורוד בולט, וסביב העיניים השחרחרות יש טבעות קירחות וורודות. האוזניים הורודות מחופות בשיער לבן בוהק, והן מייצגות את החלק הבהיר ביותר בגופו של הקנגורו.
זנבו של קנגורו זה בצבע אדום-מהגוני כהה, עם חצאי טבעות צהובות בבסיסו ורצועות לבנות בקצהו שמספרן יחדיו נע בין 3 ל-8; דפוס הטבעות וצבע הזנב עשויים להשתנות מפרט לפרט ולשמש כסימן זיהוי: הדפוס הנפוץ הוא צבע אדום בחציו הראשון של הזנב ובקצהו, כאשר בחציו השני הוא בעל טבעות לבנות וצהובות; דפוסים אחרים הם זנב צהוב כולו עם טבעות אדומות או זנב שחציו אדום וחציו לבן עם טבעות אדומות. הכריות הספוגיות בכפות הידיים והרגליים בצבע ורוד, צהוב או לבן, והטפרים בצבע אדום-אפרפר דהוי.
תפוצה וביולוגיה
קנגורו אילני עטוי-זהב אנדמי לצפון האי גינאה החדשה. הוא מוגבל כיום לאזור מצומצם בגודל 250 קילומטרים רבועים במזרח הרי טוריצ'ילי הנמצאים בצד הפפואני של האי, ולהרי פוג'ה המבודדים בצד האינדונזי של האי. בעבר היה נפוץ לכל אורך רכס טוריצ'ילי, אך בתחילת המאה ה-20 הוא הוכחד ממרביתו כתוצאה מציד אינטנסיבי, ושרד בעיקר סביבות הפסגות הגבוהות במרכז הרכס. בין האוכלוסייה המבודדת בהרי פוג'ה לבין האוכלוסייה בהרי טוריצ'ילי מפרידים לפחות 400 קילומטר; אף על פי כן, משלחות ביולוגים לא מצאו כל עדות לקיומו בהרי באווני, הרי קיקלופים או הר מאנאווה אשר נמצאים בין טוריצ'ילי לפוג'ה; ההשערה היא שהטווח ההיסטורי של המין השתרע באופן רציף מטוריצ'ילי לפוג'ה דרך כל רכסי ההרים הנזכרים, והוא נכחד מהם מסיבה לא ידועה. שרידי מאובנים מצביעים על כך שהוא היה מצוי בתקופה הקדומה גם בחצי האי ראש-ציפור שבקצה המערבי של האי.
הביולוג ג'ארד דיאמונד שהיה המערבי הראשון שצפה במין זה, נתקל בפרט אחד בגובה של 1,500 מטר בהרי פוג'ה בשעת בוקר מוקדמת; אותו פרט, שהה על ענף נמוך בגובה 2 מטר, ודיאמונד ציין ביומניו שהוא התקרב אליו עד למרחק נגיעה מבלי שהלה הפגין חשש ממנו. מפגש כה קרוב בין האדם לקנגורו עצים בלתי אפשרי במקומות אחרים בגינאה החדשה, אולם הרי פוג'ה הם יוצאי דופן בהקשר זה: כתוצאה מכך שהם אינם מיושבים והילידים הפפואנים אינם נכנסים לתוכם, עולם החי שבהם חי ללא הפרעה במשך מאות שנים, ובעלי החיים שם אינם חוששים מפני האדם.
מצב שימור
קנגורו אילני עטוי-זהב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), בשל ירידה דרסטית בגודל האוכלוסייה, שמוערכת בלא פחות מ-90% במהלך המאה ה-20. הירידה נגרמה בעיקר מציד אינטנסיבי לבשר ולפרווה על ידי הילידים הפפואנים, וכן מצד אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות למטרות חקלאיות. הברית לשימור הטנקיל, אשר הוקמה בשנת 2001 במטרה להגן על הטנקיל הנדיר בהרי טוריצ'ילי, הרחיבה במהלך 2006 את פעילותה להגנה גם על הקנגורו האילני עטוי-הזהב. הברית הקימה תוכנית שימור קהילתית, שכללה העלאת המודעות בקרב המקומיים למצבו הגרוע של המין, ושילוב המקומיים בפעולות השימור. בעקבות מאמצי הברית, כ-30 כפרים הנמצאים סביבות אזור המחיה של הקנגורו האילני עטוי-הזהב, הסכימו להפסיק לחלוטין את הציד ולהתייחס אליו כיונק מוגן. כתוצאה מכך, לחץ הציד הפסיק לחלוטין, וישנן אינדיקציות לכך שהמין מתחיל להתאושש והאוכלוסייה מתייצבת בהדרגה. עם המגמה הזו תימשך, צופה ארגון השימור IUCN שניתן יהיה להוריד את רמת האיום על המין לסכנת הכחדה (EN). ארגון IUCN ממליץ להקים אזורים מוגנים רשמיים באזורי המחיה שלו בטוריצ'ילי ובפוג'ה, ולהרחיב את הפעילות של הברית לשימור הטנקיל.
האוכלוסייה העולמית של קנגורו אילני עטוי-זהב מוערכת בכ-500 פרטים בהרי טוריצ'ילי, בעוד שגודל האוכלוסייה בהרי פוג'ה אינו ידוע, אך סביר שהיא די קטנה. ישנם מספר פרטים החיים בשבייה במתקנים של הברית לשימור הטנקיל.
כתב חסות
כתב חסות (בגרמנית: Schutzbrief) הוא מסמך חתום על ידי באי כוח של מדינה מסוימת, מסמך שנועד להעניק את חסות המדינה לנושאו ובכך לספק לו הגנה, או להעניק את חסות המדינה למקום כלשהו ובכך להופכו לשטח אקס-טריטוריאלי, דבר המונע מהשלטון המקומי לפעול כלפי נושא כתב החסות, להתערב בפעילותו, להגביל את תנועתו או להיכנס למקום הימצאו או למקום עליו נפרשה חסות המדינה מעניקת החסות.
בימי הביניים
בשנת 1447 נתן פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאב המנזר של ברג מחוץ לעיר מגדבורג כתב חסות ומינה את שליט ברנבורג ואת הבישוף של הלברשטט להגן עליהם, להיות ערב להגנתו ולהגנה על זכויותיו (ראו גם זכויות מגדבורג).
בשנת 1496 זכה ג'ון קאבוט בכתב חסות מידי הנרי השביעי. בכתב החסות הוסמך קאבוט "להפליג, לכבוש, להחזיק באדמת כופרים ולהדיר אחרים מלעשות זאת".
בימי הביניים, כתבי חסות מלכותיים העניקו ליהודים שחיו באזור הרייך מעמד משפטי מיוחד. גם מאוחר יותר (במאה ה-18 על ידי הנסיך-בישוף של במברג ווירצבורג) הוצאו כתבי חסות ליהודים (בתשלום).
בראשית העת החדשה
ב עודד פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, הגירה של הוגנוטים ולונים וצרפתים לברנדנבורג-פרוסיה באמצעות צו פוטסדאם (Edict of Potsdam) מ-1685, וביסס את מעמדה התעשייתי והטכנולוגי של פרוסיה. הוא פטר את האצולה מתשלום מיסים ובתמורה לכך קיבל את הסכמתם לפירוק המדינות הגרמניות. הוא חיבר תעלות ונהרות והקל על השיט בתחומי ברנדנבורג והדוכסות של פרוסיה, מערכת שאותה המשיכו לפתח ארכיטקטים כגון גאורג שטינקה, ונמצאת בשימוש עד ימינו. כל זאת בבסיוע כתבי החסות שניתנו לאוכלוסיות האצולה שהעסיקו וביצעו שיפורים אלה.