cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בניו זילנד
מעמד בחוק
בשנת 1985, חברת הפרלמנט פרן ויילד התייעצה עם ארגוני זכויות הומוסקסואלים כדי לפתח את הצעת החוק לשינוי חוק העונשין בנושא הומוסקסואליות, אותה הציגה לפרלמנט ב-8 במרץ שקראה להסיר את סיווג העבירה הפלילית על קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בהסכמה מעל גיל 16. במהלך 14 חודשים הצעת החוק משכה התנגדות מאורגנת מחוץ לפרלמנט על ידי אזרחים דתיים וכללה עצומה שהוגשה נגד העברתה (שנדחתה על ידי הפרלמנט). בתוך הפרלמנט ניסיונות מרובים להעלות את גיל ההסכמה ל-18 עבור זוגות הומוסקסואלים נדחו. הצעת החוק עברה בקריאה סופית ב-9 ביולי 1986 עם רוב של 49 קולות בעד מול 44 מתנגדים. היא השיגה הסכמה מלכותית ב-11 ביולי 1986 ונכנסה לתוקף ב-8 באוגוסט באותה שנה.
אפליה על בסיס נטייה מינית (וזהות מגדרית במרומז) הוצאה מחוץ לחוק מספר שנים מאוחר יותר על ידי חקיקת חוק זכויות האדם 1993.
התנצלות
הומוסקסואלים שהורשעו ונכלאו בגין עבירות הומוסקסואליות לפני אוגוסט 1986 לא היו זכאים אוטומטית למחיקה של העבירות על פי חוק הרישום הפלילי משנת 2004 שכן החוק חל בדיעבד על עבירות נוכחיות ועבירות שבוטלו על ידי חקיקה באופן שווה. עם זאת, אנשים בעלי עבר פלילי נקי, יכלו לפנות לבית המשפט המחוזי בבקשה להתעלם מההרשעה. עם זאת, תהליך זה רק הסתיר את ההרשעות הללו ולא מחק אותן כליל.
ב-28 ביוני 2017 הציגה הממשלה הצעת חוק שתאפשר לגברים שהורשעו בעבירות הומוסקסואליות בעבר להגיש בקשה למחיקת הרשעותיהם מהרישומים הפליליים. ב-6 ביולי התקיימה הצעת החוק בקריאה ראשונה. שרת המשפטים איימי אדמס העלתה באותו היום בקשה להצהרת התנצלות שמית מאת הפרלמנט על ההרשעות,לה הסכים הפרלמנט פה אחד. הצעת החוק התקבלה בפרלמנט ב-3 באפריל 2018 וקיבלה הסכמה מלכותית ב-9 באפריל 2018, בעודה הפכה לחלק מחוק הרישום הפלילי (ביטול הרשעות בגין עבירות הומוסקסואליות היסטוריות, 2018),ונכנסה לתוקף ליום לחרת.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
חוק תיקון הרכוש (מערכות יחסים) משנת 2001 מעניק לזוגות, בין אם בני המין השני או מאותו המין, את אותן זכויות קניין כפי שקיימות מאז 1976 לזוגות נשואים בעת ניתוק מערכת יחסים בין הצדדים.
חוק האיחוד האזרחי משנת 2004 הכשיר את מוסד האיחודים האזרחיים לזוגות חד-מיניים ולזוגות הטרוסקסואלים. החוק דומה מאוד לחוק הנישואין משנת 1955, עם החלפת המונח "נישואים" במונח "איחוד אזרחי". שנה לאחר מכן התקבל חוק היחסים (הפניות סטטוטוריות) משנת 2005 כדי להסיר הוראות מפלות מרוב החקיקה.
נישואים חד-מיניים
הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים בניו זילנד נדחתה על ידי בית המשפט לערעורים בתיק קווילטר נגד היועץ המשפטי לממשלה בשנת 1994. עם זאת, בניגוד לאוסטרליה ולחלק גדול מארצות הברית, ניו זילנד סירבה לאסור מראש על הכרה בנישואים חד-מיניים בחוק למקרה שפרלמנט עתידי יחליט לאשר זאת בחוק נישואים מתוקן. בדצמבר 2005 הצעת חוק בנושא שהוגשה על ידי חבר פרלמנט נכשלה בקריאה ראשונה. ביולי 2012 הוצעה הצעת חוק של חברת הפרלמנט לואיזה וול ממפלגת הלייבור שקבעה הכרה בנישואים ללא התייחסות למגדר הזוגות. ההצעה, חוק התיקון לנישואים (הגדרה של נישואים) 2013 עברה בקריאה ראשונה ב-29 באוגוסט 2012, עם רוב של 80 קולות בעד מול 40 מתנגדים (ונמנע אחד). דיווחים ראשוניים הוכיחו תמיכה רחבה בנישואים חד-מיניים הן בתוך הפרלמנט (וראש הממשלה ג'ון קי בין היתר) והן בקרב הציבור הרחב כאשר סקרים שנערכו במאי 2012 הצביעו על רוב של 63% תמיכה באותה שנה. בדצמבר 2012 הופיעה המושלת הכללית של ניו זילנד לשעבר, קתרין טיזרד, בסרטון מסע פרסום מקוון שקרא להכשרה של נישואים חד-מיניים, לצד הזמרות הניו זילנדיות אניקה מואה, בו רונגה והולי סמית' , כמו גם השחיין האולימפי דניון לואדר. במרץ 2013 אגפי הנוער של כל שמונה המפלגות המיוצגות בפרלמנט הניו זילנדי הודיעו פה אחד על תמיכתם בהצעת החוק, כולל אגף הנוער של מפלגת ניו זילנד תחילה שחברי הפרלמנט שלה הצהירו שיצביעו נגדה. הצעת החוק עברה בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 77 בעד מול 44 נגד, הפכה לחוק דה יורה ב-19 באפריל 2013 ונכנסה לתוקף דה פקטו באוגוסט 2013. סקר שנערך בין מספטמבר-אוקטובר 2016 על ידי קרן "Varkey" מצא כי 74% מבני 18–21 תמכו בהכשרתם של נישואים חד-מיניים בחוק.
הורות ואימוץ
ב-21 במאי 2006 העלתה חברת הפרלמנט מטיריה טוראי את סוגיית האימוץ בקרב זוגות חד-מיניים, בטענה שחוק האימוץ של ניו זילנד משנת 1955 לא עונה על המורכבויות של החברה הניו זילנדית. טוראי טענה כי בעקבות ההכשרה של איחודים אזרחים בקרב זוגות חד-מיניים במיוחד, יש לאפשר להורים מאותו מין לאמץ באופן חוקי.
בעבר, לא הוצגו חסמים ספציפיים המונעים מלהט"ב לאמץ ילדים, פרט לכך שגברים לא היו רשאים לאמץ ילדות נקבות. חוק התיקון לנישואים (הגדרה של נישואים) משנת 2013 שנכנס לתוקף ב-19 באוגוסט 2013, התיר אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים נשואים, בעוד זוגות לא נשואים (הומוסקסואלים והטרוסקסואלים) וזוגות באיחוד אזרחי, הפכו לרשאים לאמץ ילדים במשותף מאז דצמבר 2015 בעקבות פסיקת בית המשפט העליון של ניו זילנד שקבעה שהאיסור הפר את חוק מגילת הזכויות של ניו זילנד משנת 1990 . הגיל המינימלי לאימוץ בניו זילנד הוא 20 שנים לילד קרוב (אימוץ חורג) ו-25 שנים או גיל הילד פלוס 20 שנים (הגדול מביניהם) לילד זר.
הגנה מפני אפליה
חוק זכויות האדם 1993 מפליל אפליה על רקע נטייה מינית, אשר לעיתים כלל התייחסות לעילות זהות מגדרית וביטוי מגדרי גם כן. בתחילה, החוק החריג באופן זמני את פעילות הממשלה עד 1999. עם זאת, בשנת 1998 הוגשה הצעה לתיקון החוק שהפך את הפטור לפרק זמן בלתי מוגבל שנזנח בעקבות חילופי ממשלה בשנת 1999. הממשלה החדשה החדשה העבירה תיקון נוסף להחלת החוק על פעילות ממשלתית, כדי ליצור יכולת חדשה לבתי המשפט "להכריז" על חקיקה שאינה מתיישבת עם החוק. סעיף 27(2) לחוק קובע באומרו:"'אין בסעיף 22 [הנוגע לענייני תעסוקה] כדי למנוע יחס שונה על בסיס מגדר, אמונה דתית או אתית, מוגבלות, גיל, דעה פוליטית או נטייה מינית כאשר התפקיד הוא של עבודה ביתית במשק בית פרטי'."בינואר 2006 עלו כותרות חדשות על ידי מדיניות בנק הזרע של ניו זילנד על סירוב תרומות מגברים הומוסקסואלים. במרץ 2006 תוקנה התקנה.
פשעי שנאה
סעיף 9 (1) (ח) לחוק העונשין 2002 הופך את זה לגורם מחמיר במתן גזר הדין אם העבירה הפלילית היוותה פשע שנאה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית או ביטוי מגדרי.
זהות מגדרית
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את מגדרם המשפטי בניו זילנד במסמכי זהות רשמיים. אדם רשאי לשנות את שמו ומינו החוקי אם יספק ראיות רפואיות לכך "שרכש מבנה גופני התואם את זהותו המגדרית". במקור, הכרה משפטית בשינוי מגדר הייתה זמינה רק עבור מי שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. עם זאת, ביוני 2008 קבע בית המשפט לענייני משפחה של ניו זילנד כי "לא תמיד קיים צורך בחיוב העברת ניתוחים מלאים להתאמה מגדרית" עבור הכרה משפטית בשינוי מגדר במסמכי זהות.
ניתוחים להתאמה מגדרית בניו זילנד מתרחשים בעיקר בבתי חולים פרטיים או מעבר לים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 ניו זילנד כונתה כ-"מנהיגה עולמית" עבור ביצוע הניתוחים עם עלות נמוכה יחסית וגישה ציבורית נינוחה. עם זאת, בשנת 2014 המנתח המומחה היחיד שביצע את הניתוחים במדינה פרש לגמלאות ובכך, טרנסג'נדרים שהזדקקו לניתוחים מסוג זה נותרו במצב של חוסר אונים. לאורך השנים מספר מתוכם בחרו להצטרף לרשימת ההמתנה לניתוחי התאמה מגדרית במימון ציבורי שמוגבלים ל-4 בלבד כל שנתיים (שלושה ממין זכר לנקבה, ואחד ממין נקבה לזכר) או ביצעו אותם מחוץ לשטח המדינה. באוקטובר 2018 הודיעה הממשלה הניו זילנדית על כוונתה להגדיל את מספר הפעולות למימון ציבורי של הניתוחים. באותה תקופה היו כ-111 אנשים ברשימת ההמתנה, כלומר, חלקם עלולים להמתין בפועל עד 50 שנה עד שיגיעו לתורם. ועדת זכויות האדם של ניו זילנד ציינה בדו"ח שלה לשנת 2004 על מעמד זכויות האדם בניו זילנד בכך שאנשים טרנסג'נדרים וא-בינאריים מתמודדים עם אפליה במספר היבטים של חייהם, בעוד שהחוק הקיים אינו ברור לגבי המצב המשפטי של איסור אפליה על בסיס זהות מגדרית במדינה. נכון ליוני 2023, חוק זכויות האדם 1993 אינו אוסר במפורש על אפליה על רקע זהות מגדרית אף על פי שישנם מאמינים הקובעים כי העילה מוגנת על פי סעיפי חוקים שאוסרים על אפליה על רקע "מין" או "נטייה מינית". מספר בתי משפט במדינות אחרות קבעו לאורך השנים שטרנסג'נדרים מוגנים מאפליה על רקע קטגוריית "מין" ו-"מגדר" אך ישנה גם פסיקה בינלאומית בנושא שמעידה על כך שלא. ועדת המשפטנים הבינלאומית  והשירות הבינלאומי לזכויות אדם  יצרו בבשנת 2007 את מסמך "עקרונות יוגיאקרטה"  כדי להחיל את דיני זכויות האדם הבינלאומיים על העילות של זהות מגדרית ונטייה מינית. הראשון והחשוב ביותר, הוא שזכויות אדם זמינות לכלל בני האדם ללא קשר למה היא זהותם המגדרית, בעוד שמדינות צריכות לתקן את המעמד החקיקתי שלהן כדי "להבטיח את עקביות המדינה עם ההנאה האוניברסלית מכלל זכויות האדם" לאזרחים שלה. דו"ח זה הציג שאנשים טרנסג'נדרים היו "אחת הקבוצות המודרות ביותר" בניו זילנד נתון שהוביל את ועדת זכויות האדם לפרסם חקירה מקיפה בשם "להיות מי שאני" ב-2008 שתיארה מספר מהחששות המפורטים להלן. חששות אלו תוארו כחשובים במיוחד בהתחשב בכך שאפליה והדרה כלפי טרנסג'נדרים, אינטרסקסים ואנשים לא בינאריים מגדרית הוכחו לאורך השנים כמגבירות את הסיכון להיווצרותן של הפרעות נפשיות וביצוע התאבדויות.
ב-10 באוגוסט 2018, הוועדה הנבחרת של המינהל הממשלתי דנה בהצעת החוק רישום לידות, פטירות, נישואים ומערכות יחסים 2021, שהוצגה לראשונה ב-10 באוגוסט 2017 וכוללת רפורמה בחוקי ניו זילנד שנוגעים להכרה משפטית בשינויי מגדר. הוועדה המליצה לאפשר למבוגרים בעלי דיספוריה מגדרית לשנות את מגדר שלהם על ידי הגשת הצהרה סטטוטורית לפיה בכוונתם להמשיך ולהזדהות כאדם מהמגדר הנבחר שיצהירו ולהבין את ההשלכות של הבקשה, בעוד לא תידרש התערבות רפואית לשם כך. בני 16–17 יוכלו לבצע את הפעולה בהסכמת האפוטרופוס שלהם לצד אישור מאיש מקצוע בתחום הבריאות שמצהיר שהם מבינים את ההשלכות של בקשתם ושהשינוי המגדרי אותו יעברו יהיה לטובתם. הוועדה המליצה בנוסף לכלול סמני מגדר במסמכי זהות רשמיים של המונחים "אינטרסקס" עבור אינטרסקסים ו-"X" עבור אנשים שמזדהים בתור מגדר שלישי. ההמלצות עתידות להיכנס לתוקף ביולי 2023.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת באופן גלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד.
אינטרסקס
החוקים והמדיניות של ניו זילנד שאוסרים מום באיברי מין בנשים מתירים "נורמליזציה" של התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות בתינוקות וילדות אינטרסקסיות (בני אדם בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) עבור קביעת מינן. באוקטובר 2016, ועדת האו"ם לזכויות הילד פרסמה תצפיות על שיטות העבודה בנושא בניו זילנד כולל המלצות להבטיח כי "אף אחד לא יהיה נתון לטיפול רפואי או כירורגי מיותר במהלך הינקות או הילדות, מה שמבטיח את זכויות הילדים לשלמות הגוף, אוטונומיה והגדרה עצמית". כינוס של נציגים אינטרסקסים לשנת 2016 של ועדת זכויות האדם הניו זילנדית בנושא ניתוחים "מנרמלים" של איברי מין מצא כי קיים חוסר רצון פוליטי לטפל בנושא וחששות לגבי מתן שירות להורים ומשפחות, פיתוח אמצעי הגנה חקיקתיים וצורך לבדוק את הזכות לאוטונומיה גופנית כנגד חוק מגילת הזכויות של ניו זילנד משנת 1990.
במרץ 2017, נציגי ארגון התמיכה עבור אנשים אינטרסקסים "Intersex Trust Aotearoa New Zealand" השתתפו בכנס "הצהרת דרלינגטון" שנוסד על ידי ארגונים קהילתיים אינטרסקסים ואחרים. ההצהרה קראה לביצוע רפורמה משפטית, לרבות הפללה של התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות בתינוקות, חקיקת הגנה מפני אפליה על רקע מאפייני מין ועוד.
טיפול המרה
ביולי 2018 שר הבריאות דייוויד קלארק כינה את הפרקטיקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה כ-"מתועבות". באוגוסט 2018 הודיע שר המשפטים אנדרו ליטל שניתן לשקול איסור טיפולי המרה כחלק מרפורמה בחוק זכויות האדם משנת 1993. ועדת זכויות האדם, איגוד היועצים של ניו זילנד וכל ארגון רפואי ניו זילנדי דווחו כמי שתומכים בהפללת הפרקטיקה הפסאודו-מדעית. עצומה לחקיקת הפללה של ביצוע הפרקטיקות הושקה באמצע יולי ואספה כ-10,000 חתימות תוך שבוע. באמצע אוגוסט 2018 הוצגו בפני הפרלמנט הניו זילנדי שתי עצומות לאיסור ביצוע של טיפול המרה, עם סך כולל של כ-20,000 חתימות. הצעת חוק לאיסור טיפול המרה הוגשה לפרלמנט באוקטובר 2018 שמטילה 6–12 חודשי מאסר וקנס של 5,000 ל-10,000 דולר ניו זילנדי למורשעים.
בשנת 2019 בדקה הוועדה לבחירת שופטים עתירות לאסור על ביצוע של טיפול המרה בחוק. באותה תקופה, ראש הממשלה ג'סינדה ארדרן הביעה דאגה לגבי "ההשפעות שיכולות להיות לטיפול המרה על בני נוער פגיעים". בנובמבר 2019 לא הצליחה הוועדה לבחירת שופטים להמליץ על איסור וסיכמה בדבריה כי: "אנו מאמינים שצריך לעשות עבודה נוספת לפני שמתקבלת החלטה לאסור על כך. בפרט, יש לחשוב כיצד להגדיר טיפול המרה, מה האיסור ועל מי יחל וכיצד להבטיח כי זכויות הנוגעות לחופש הביטוי והדת יישמרו".
דיווחים בשנים האחרונות הראו שביצועי טיפול המרה הוגדרו כ-"נפוצים" בניו זילנד, שכללו בין היתר תרגולים של גירוש שדים, גמילה מסמים ואמצעים נוספים. בסקירה בולטת משנת 2016, שישה מומחים בהם הפסיכיאטר האמריקאי ג'יי מייקל ביילי הצהירו שישנן מעט ראיות מדעיות שתומכות ביעילותו של טיפול המרה. מחקרי מעבדה זמינים שמדדו את תגובות העוררות המינית של גברים שטענו ששינו את נטייתן החד-מינית שלהם באמצעות הפרקטיקות, עדיין הציגו תגובות עוררות מינית לגברים ולא לנשים, בעוד שאנשים שעשויים לטעון ששינו את נטייתם המינית באמצעות הפרקטיקות, לעיתים קרובות עקב לחץ חברתי או תחושת בושה, נטייתם המינית ההומוסקסואלית נשארה זהה.
בפרלמנט הנוער ה-9 של ניו זילנד, חבר הפרלמנט שנאל לאל קרא לאיסור על ביצוע טיפול המרה בחוק בניו זילנד. בשנת 2019 לאל הקים את הקבוצה "Conversion Therapy Action Group" כדי לפעול למען הפללתם של טיפולי המרה בחוק והצעת תמיכה בקורבנות. לאל פעל יחד עם המפלגה הירוקה של אאוטארו ניו זילנד כדי להעביר עצומה של 150,000 חתימות בנושא.
בסוף יולי 2021 שר המשפטים קריס פאפוי הציג הצעת החוק לאיסור על ביצוע של טיפולי המרה בניו זילנד. הצעת החוק יוצרת שתי עבירות פליליות חדשות למקרים החמורים ביותר של פגיעה או כאשר ישנו סיכון מוגבר לפגיעה בעודה קובעת עונש מאסר של חמש שנים על מי שיבצעו את הפרקטיקה הפסאודו-מדעית. ב-6 באוגוסט 2021 הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה בתמיכת כלל המפלגות בפרלמנט הניו זילנדי פרט למפלגה הלאומית של ניו זילנד מטעם האופוזיציה, שקראה להוספת הוראות שמגנות על הורים מפני העמדות לדין. אגף הצעירים של המפלגה לא הסכים עם עמדת נציגי המפלגה ותמך בחקיקה. הוועדה הנבחרת לשימוע בהגשות ציבוריות בנושא הצעת חוק קיבלה למעלה מ-100,000 הגשות בעקבות הקמפיין המקוון של לאל, מספר ששבר את שיא מספר ההגשות לוועדה בנושא מסוים עד לאותה העת. בתחילת פברואר 2022 המפלגה הלאומית נטשה את עמדת ההצבעה הקודמת על הצעת החוק בקריאתה הראשונה בעוד המנהיג החדש של המפלגה, כריסטופר לוקסון, אפשר לחברי הוועדה מטעמה להצביע על פי מצפונם. הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ואחרונה ב-15 בפברואר 2022 והפכה לחוק.
תרומת דם
עם הקמת שירות הדם של ניו זילנד בשנת 1998, תקופת הדחייה עבור תרומת דם מאת גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) עמדה על 10 שנים, אך הצטמצמה ל-5 שנים בשנת 2009 בעקבות סקירה עצמאית של קריטריונים לתרומת דם בשנים 2007–2008 שלא מצאה שום הבדל משמעותי בסיכון של תרומות דם מאת "MSM" לתקופת דחייה של 5 שנים לעומת 10 שנים.
בשנת 2014, שירות הדם צימצם את תקופת הדחייה מ-5 שנים לשנה אחת בעקבות המלצת רשות הבטיחות של ניו זילנד לתרופות ומכשירים רפואיים. ההמלצה נבעה בעיקר ממידע חדש על אי-העברת HIV באוסטרליה שכבר הייתה לה מדיניות של תקופת דחייה של שנה בקרב תרומות דם מאת "MSM". תקופת הדחייה של שנה בניו זילנד החלה ב-15 בדצמבר 2014. ב-14 בדצמבר 2020 שירות הדם הפחית את התקופה ל-3 חודשים. תקופת דחייה זו מוגדרת בדומה לתקופת דחייה של 3 חודשים עבור מספר קטגוריות התנהגותיות אחרות הנושאות סבירות גבוהה יותר להידבקות ב-HIV לא מזוהה, כגון אנשים העוסקים בעבודת מין ואנשים שהתגוררו במדינה בה יש סיכון גבוה (של 1% או יותר) לשכיחות HIV.
תנאי מחיה
ניו זילנד מכונה לעיתים קרובות כאחת המדינות בעלות תנאי מחיה הטובים ביותר עבור להט"ב בעולם, וכוללת סצנת להט"ב רחבה בעיקר בעיר הבירה ולינגטון. באוקלנד ישנם ברים הומוסקסואלים, מסעדות, מועדונים, פסטיבלים ומקומות נוספים הפונים לחברי הקהילה המקומית. מחוץ לאוקלנד ישנן סצנות להט"ב גלויות אם כי קטנות יותר בטאורנגה, כרייסטצ'רץ', דנידין והמילטון.אירועי גאווה נערכו לראשונה ברחבי המדינה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. מצעד הגיבורים, שנערך בין השנים 1992–2001 היה אירוע גאווה שבו השתתפו למעלה מ-100,000 איש מדי שנה ובשיאו משף למעלה מ-200,000 צועדים בשנים 1999 ו-2001. זכויות אזרחי להט"ב ניו זילנדים החלו להשתפר משמעותית מאז קיימו של המצעד, ובשנת 1999 הודיעה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ני שיפלי שתיקח חלק במהלכו. מנהיגת האופוזיציה וראש הממשלה בין השנים 1999–2008 הלן קלארק השתתפה במצעד מספר פעמים בעבר ומתחה ביקורת על חברי הממשלה על שלא השתתפו בקיומו במשך שנים קודם לכן. מצעד הגיבורים חזר להתקיים בשנת 2013 תחת הכותרת פסטיבל הגאווה של אוקלנד לראשונה מזה 12 שנים. במהלכו, הוצג מצעד לאורך פונסונבי רואד (באור יום ולא בשעות הלילה) וכן מסיבת סיום גדולה בפארק ויקטוריה. אירוע גאווה בולט נוסף ברחבי ניו זילנד הוא פסטיבל Big Gay Out שהוא אירוע משפחתי שמתקיים מדי שנה באוקלנד בפארק קויל בפרוור המוגרים של פוינט שבלייר  מאז שנת 2000. מספר המשתתפים בציונו עלה בהתמדה בשנים האחרונות וכלל את השתתפותם של ראש ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן, מנהיגי אופוזיציה ופוליטיקאים רבים אחרים ממפלגות מרכז-שמאל ומרכז-ימין כאחד. בשיאו משך כ-15,000 משתתפים בשנים 2013, 2014 ו-2021.
פוליטיקה
מספר פוליטיקאים שמוגדרים כלהט"ב כיהנו בפרלמנט של ניו זילנד לאורך השנים. הראשון שנבחר היה כריס קרטר שהפך לחבר הפרלמנט ההומוסקסואל הגלוי הראשון אשר "יצא מהארון" זמן קצר לאחר הבחירות הכלליות של 1993 . עם זאת, קרטר איבד את כסאו בפרלמנט בבחירות 1996  אך זכה בו שוב בבחירות 1999  והפך לשר הקבינט הגלוי הראשון של ניו זילנד בשנת 2002. קרטר התאחד באיחוד אזרחי עם בן זוגו הוותיק מזה 33 שנים ב-10 בפברואר 2007, בטקס האיחוד האזרחי הראשון של שר בקבינט או חבר פרלמנט מאז שנחקקה ההכרה באיחודים אזרחיים בניו זילנד בדצמבר 2004. טים ברנט  היה חבר הפרלמנט השני שנבחר כהומוסקסואל גלוי בבחירות הכלליות של 1996. בשנת 1997 ברנט וקרטר הקימו את "Rainbow Labour" כתא של מפלגת הלייבור עבור ייצוג מצביעי להט"ב במפלגה. מרילין וורינג מטעם המפלגה הלאומית מוגדרת כחברת הפרלמנט הלסבית הראשונה שנבחרה בגלוי בשנת 1975 אם כי לא באופן רשמי. מריאן סטריט הייתה חברת הפרלמנט הלסבית הגלויה השנייה שנבחרה בבחירות 2005  בעודה כיהנה עד 2014 בין היתר כשרת התאגיד לפיצוי תאונות ושרת השיכון בין 2007–2008. בין 1995-1993 כיהנה בנוסף כיושבת ראש מפלגת הלייבור. כריס פינלייסון הפך לחבר הפרלמנט ההומוסקסואל הגלוי הראשון מטעם המפלגה הלאומית שנבחר לפרלמנט בבחירות 2005 וכיהן בו כחבר עד שנת 2019. במהלך כהונתו פינלייסון היה השר למשא ומתן על אמנת וייטנגי בין 2008–2017, השר לאומנויות, תרבות ומורשת בין 2008–2014 וכיהן כתובע הכללי של ניו זילנד בין 2008–2017. חבר הפרלמנט דארן היוג'ס התפטר מתפקידו בפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור ב-2011 לאחר שעבר להתגורר בממלכה המאוחדת מאז שנבחר לראשונה בגיל 24 וכיהן בין השנים 2002–2011. חברת הפרלמנט קלודט האויטי כיהנה בין השנים 2013 ל-2014 מטעם המפלגה הלאומית. חבר הפרלמנט פול פוסטר-בל שכיהן כחבר בין השנים 2013–2017, הצהיר על היותו הומוסקסואל ב-2016. קווין הייג כיהן כחבר פרלמנט ממפלגת הירוקים בין השנים 2016-2008.
צ'ארלס שאובל הצטרף לגרנט רוברטסון  כחבר פרלמנט הומוסקסואל גלוי מטעם מפלגת הלייבור בין השנים 2013-2006. רוברטסון כיהן כסגן מנהיג מפלגת הלייבור בין 2013-2011, כשר האוצר, הספורט והפנאי מאז 2017 והשר האחראי על וועדת רעידות האדמה מאז 2019. לאחר הבחירות הכלליות בניו זילנד 2020, 10% מחברי הפרלמנט הניו זילנדי הזדהו בגלוי כחלק מקהילת הלהט"ב, נתון שהכתיר את ניו זילנד כמדינה בעלת השיעור הגבוה ביותר של נציגי פרלמנט "מחוץ לארון" ברחבי העולם עד לאותה העת.
טוקלאו, ניואה ואיי קוק
אף על פי שישנה הכרה בנישואים חד-מיניים בניו זילנד מאז 2013, ההכרה לא חלה על שטחי טוקלאו, ניואה או איי קוק שמוגדרות כמושבות של המדינה תחת ההגנה של צבא ניו זילנד כחלק מהיותן טריטוריות ומדינות חסות שמרכיבות את ממלכת ניו זילנד, בשל בתי המחוקקים הנפרדים ביניהן. נכון ליוני 2023, פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עדיין מוגדרת כעבירה פלילית בניואה ועלולה לשאת עונש מאסר עד 10 שנים למורשעים דה יורה על רקע סעיפי חוק העונשין שעברו בירושה מתקופת הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית ברחבי המושבות ונשארו במקומם, אף על פי שהחוק דווח לאורך השנים כלא נאכף בפועל.  טוקלאו ואיי קוק ביטלו את סעיפי ההפללה הקולוניאליים בחוקי העונשין בשטחן נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בשנים 2003 ו-2023 בהתאמה.
גומרוס
גומרוס (717–774) הוא קדוש נוצרי הידוע גם בשם גומר (בצרפתית: Gommaire ; באנגלית: Gommer). הוא לא ידע לקרוא ולכתוב ולא קיבל חינוך פורמלי. גומרוס שירת בחצרו של פפין הגוץ, ואחר כך שירת בצבאו של הלה בלומברדיה, סקסוניה וחבל אקיטן. הוא נחשב למקימה של העיר ליר בבלגיה של ימינו.
רבי יצחק (תנא)
רבי יצחק היה תנא בבלי בן הדור הרביעי. מגדולי העיר "נהר פקוד", יחד עם רבי נתן.
הוא מוזכר בברייתות בלבד ובתלמוד, חלוק עם רבי יאשיה רבי יונתן, ורבי אלעזר בן שמוע, חנניה בן אחי רבי יהושע ורבי יהודה הנשיא.
Girls Want Girls
Girls Want Girls (בעברית: בנות רוצות בנות) הוא סינגל של הראפר הקנדי דרייק, בהשתתפות הראפר האמריקאי ליל בייבי, מתוך אלבום האולפן השישי של דרייק, Certified Lover Boy. השיר יצא לאור לרדיו הקצבי העכשווי ב-28 בספטמבר 2021, על ידי חברות התקליטים OVO סאונד וריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, מצעד הסינגלים האוסטרלי ומצעד הבילבורד הוט 100. לצד "Wants and Needs", שיתוף פעולה של דרייק וליל בייבי גם כן, זהו שירו המצליח ביותר של ליל בייבי במצעד הבילבורד.
רקע והרכב
"Girls Want Girls" הוא שיר R&B וטראפ מלודי, המכיל אינטרפולציות מתוך השיר "Time Flies" של דרייק. הוא הופק על ידי אוז ואמבזה וכולל קולות של ליל בייבי. זהו שיתוף הפעולה החמישי בין דרייק וליל בייבי, לאחר "Yes Indeed", "Never Recover", "Wants and Needs" והרמיקס ל-"Life Is Good" של פיוצ'ר עם דה-בייבי. בשיר, דרייק מדבר על כך שהוא נמשך ללסביות, ועל הניסיון לפתות אישה לסבית בטענה שהוא "לסבית" גם, כשהוא שר "Say that you a lesbian, girl, me too" ("תגידי שאת לסבית, ילדה, גם אני"). אלים חראג' מהגרדיאן כתב שהשיר "או על בילוי לילי לאסוף נשים עם חברה לסבית, או על כך שדרייק יכול 'להפוך' לאישה מוזרה".
ביקורת
בשונה משאר שירי Certified Lover Boy, השיר קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי המוזיקה, שביקרו את מילותיו של השיר ותיארו אותן כמבלבלות ופטישיסטיות, אם כי מבקרים אחדים שיבחו אותו וטענו שהוא קליט. נמתחה ביקורת גם כנגד מילותיו של דרייק על כך שהוא "לסבית" בעצמו. מגזין וראייטי כלל את השיר ברשימת השירים הגרועים ביותר לשנת 2021.
הצלחה מסחרית
"Girls Want Girls" נכנס למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, וזכה ל-57.4 מיליון השמעות בסטרימינג ו-1.5 מיליון קהל באיירפליי ומכר 3,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. השיר, לצד "Wants and Needs", שיתוף פעולה נוסף של דרייק וליל בייבי, הוא שירו המצליח ביותר של ליל בייבי במצעד זה. בשבוע השני של השיר במצעד, הוא ירד שמונה מקומות למקום העשירי. בבריטניה ואוסטרליה הגיע השיר למקום השני, ובמצעד הבילבורד גלובל 200 הגיע למקום השלישי.
יגאל קמחי
יגאל קמחי (17 בינואר 1915 – 30 בספטמבר 1993) היה סופר עברי, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה
יגאל קמחי, בנו היחיד של הסופר דב קמחי ואשתו רינה, נולד בירושלים. לאחר סיום לימודיו יצא ללונדון ולמד שם עיתונאות. ידיעת האנגלית שלו הביאה אותו לכהן כמתרגם בכיר במזכירות הראשית של ממשלת המנדט הבריטי. הוא שימש בתפקידו זה בין השנים 1942-1936.
בשנת 1942 התגייס יגאל קמחי לצבא הבריטי ושירת בחיל האוויר במזרח התיכון ואחר כך גם באיטליה. לימים פרסם סיפורים קצרים ראשונים, מהווי היהודים הארצישראלים בצבא הבריטי. בגמר מלחמת העולם השנייה התגייס קמחי לארגון ההגנה, ועם פרוץ מלחמת העצמאות שירת בצה"ל.
בדצמבר 1948 מונה למזכירו הפרטי של הנשיא הראשון, חיים ויצמן, ושוחרר מצה"ל. הוא כיהן בתפקיד עד מאי 1951, אז מונה לסגן מנהל של לשכת נשיא המדינה. מיד לאחר פטירתו של ויצמן פרסם ספר זכרונות על חוויותיו עם הנשיא שחלקים ממנו פורסמו בעיתונות. כשפרש מהשירות הציבורי עבר יגאל קמחי לעסקים פרטיים.
קמחי החל לפרסם סיפורים קצרים, ארצישראלים, כבר בסוף שנות השלושים, וחבר לקבוצת הסופרים הצעירים, ילידי הארץ ברובם, שלימים כונו "דור הפלמ"ח". בשנת 1944 הוציא את ספרו הראשון, "אוהלים", בו כינס את סיפוריו המוקדמים. כסופר לא התבלט קמחי בין סופרי דור הפלמ"ח. אבל הוא התפרסם כמתרגם מאנגלית של כמה מהספרים החשובים של התקופה.
ההמנון ההומרי לדמטר
ההמנון ההומרי לדמטר (ביוונית: ὕμνος εἰς Δημήτραν) הוא אחד מבין קובץ 33 ההמנונים ההומריים המיוחסים להומרוס. ההמנון מתוארך בין המאה ה-7 למאה ה-6 לפנה"ס. ההמנון השתמר ביוונית ותורגם למספר שפות. ניתן לחלק את קובץ ההמנונים ל-2 קבוצות עיקריות: המנונים ארוכים - ישנם 4 כאלה - והמנונים קצרים. ההמנון לדמטר נמנה בין ההמנונים הארוכים, הוא מספר 2 בקובץ ואורכו 495 שורות.
סיפור העלילה
ההמנון מתחיל בחטיפתה של פרספונה. פרספונה, בתו של זאוס ודמטר, נקראת גם קורה (Kore, כלומר "ילדה" או "נערה"). בזמן שהיא קטפה פרחים יפים עם הבנות של אוקיינוס, פרספונה הושיטה ידה לקטוף פרח, כדור הארץ נבקע והאדס הופיע במרכבת הזהב שלו ונשא אותה משם בדמעות. פרספונה צעקה וקראה לזאוס, אך הוא התעלם מקריאותיה מכיוון שהוא רצה שהאדס, אחיו והדוד שלה, יישא אותה לאישה ומלכת השאול.
לאחר שנודעה לה האמת, הצער של דמטר הוגבר וכעס גדול עלה בלבה נגד זאוס, משום שהוא אישר את חטיפת בתה. היא נמנעה מהאלים באולימפוס, הסוותה את מראה היפה, ונדדה בין בני תמותה.
דמטר הגיעה לאלאוסיס (באנגלית Eleusis ), התאבלה, וישבה בצל ליד המעיין. היא נראתה כמו אישה זקנה מאוד שעשויה להיות עוזרת בית או מטפלת של ילדים. ארבע הבנות של קלאוס או סלאוס, מלך אלאוסיס, ומאטנריה אשתו, ראו אותה שם כשהם הגיעו לשאוב מים וחקרו אותה. דמטר ענתה שהיא תאמר להם את האמת, אך במקום זאת המציאה לעצמה זהות אנושית. השם שלה הוא Doso, והיא הובאה מכרתים על ידי פירטים, שמהם היא ברחה כשהם עגנו. היא לא ידעה להיכן היא תגיע במסעותיה, אבל היא קיוותה שהעלמות יעזרו לה למצוא עבודה כעוזרת בית או כאחות. קלידיקה, היפה ביותר מבנות קלאוס, הציעה שהאישה הזקנה תישאר ליד המעיין עד שהם יחזרו הביתה לשאול את אימם, אם הם יכולים לחזור ולקחת אותה.
כאשר הנערות חזרו הביתה ואמרו לאמם על Doso, היא אמרה להם לחזור במהירות אליה ולשכור את שירותיה בכל מחיר. כי בנה היחיד יקר לה מאוד והוא זקוק לטיפול. אז הם הביאו את האלה לביתם, מתאבלת, עם ראשה מצועף ולבושה גלימה כהה. האלה עמדה בסף הדלת וראשה הגיע עד לקורות, והיא מילאה את הפתח בזוהר אלוהי. מאטנריה ביקשה מהאורחת שלה לשבת. דמטר סרבה לשבת על הספה המפוארת המוצעת וחיכתה עד שהמשרת Iambe הביא כיסא וזרק צמר מעליו. רק אז דמטר התיישבה, החזיקה צעיפה על פנייה, שקטה ורצינית, לא טעמה מזון או משקה וניסתה להתגבר על געגועיה לבתה. Iambe, לעומת זאת, עם בדיחות והלצות גרם לדמטר לחייך ולצחוק. דמטר סרבה לשתות את היין האדום אשר מאטנריה הציעה לה והורתה לה לערבב אוכל, מים ונענע. דמטר לקחה את המשקה ושתתה ממנו. שתיית משקה זה היה חלק חשוב בטקס של אלאוסיס ובמיסטריות של דמטר, זכר לצערה ולגעגועיה של האלה.
מאטנריה הבטיחה פרסים גדולים לדמטר אם היא תטפל בילד שלה דמופון (באנגלית Demophon), ותגדל אותו. דמטר לקחה את הילד לחיקה, והבטיחה שהוא לא ייפגע מקסמים מרושעים. היא הזינה אותו באמברוזיה, נשמה מתיקות עליו, והוא גדל כמו אל. בלילה, היא הסתירה אותו באש, ללא ידיעת הוריו, שהיו מופתעים עד כמה הילד שלהם גדל ופרח. דמטר הייתה הופכת את דמופון לבן-אלמוות, אם מאטנריה הטיפשית לא הייתה מרגלת אחריה וצועקת בפחד למראה האישה הזרה הקוברת את בנה בתוך האש הלוהטת.
דמטר זעמה על הטיפשות של מאטנריה, שעל ידי התערבותה הרסה את תוכניותיה לעשות את הילד בן אלמוות. עם זאת, דמטר עדיין איפשרה ל-Demophon לפרוח כבן תמותה ולהעניק לו כבוד נצחי, משום שהוא ישן בזרועותיה. אז דמטר הכריזה, "זֹאת אָנֹכִי הִיא – דֵּמֵטֶר, רַבַּת הַתְּהִלָּה, אֲשֶׁר שֶׁפַע נֹעַם וְיֶּשַע אָבִיא לָאֵלִים וּלְאַנְשֵׁי בְנֵי-הַמָּוְתָה.", ונתנה הוראותיה לעתיד של אלאוסיס. היא השליכה את זקנותה והפכה את גודלה והופעתה. יופי ריחני וזוהר אלוהי חגו סביבה, ושיערה הזהוב גלש על כתפיה. הבית היה מוצף בזוהרה כאילו הייתה מכת ברק. היא נעלמה, ומאטנריה נתקפה תדהמה ופחד.
לפני היעלמותה, דמטר הורתה שהאנשים של אלאוסיס ייבנו עבורה מקדש גדול ומזבח מתחת לעיירה על הגבעה המתנשאת מעל באר ה-Kallichoron, היא הבטיחה ללמד אותם את טקסיה, כך שעל ידי ביצועם בחרדת קודש הם עלולים לרצות לבה. המלך קלאוס דאג לכך שרצונה של דמטר הושג.
דמטר, עדיין בגעגועים לבתה, גרמה לבני תמותה שנה הרסנית ביותר ללא קציר. בארץ לא נבט נבט בודד. לו הייתה ממשיכה בדרך זו, היא לא רק הייתה הורסת את המין האנושי כולו עם רעב אכזרי היא גם הייתה שוללת מן האלים האולימפיים את היוקרה המפוארת שלהם ממתנות וקורבנות. לבסוף, זאוס שם לב. הוא שלח את איריס לדמטר למקדשה אשר באלאוסיס עם פקודה שעליה להצטרף לחברת האלים. דמטר סרבה לציית. אז זאוס שלח את כל האלים האלמותיים, שהתקרבו לדמטר בזה אחר זה, אשר הציעו לה מתנות או כבוד לבחירתה. דמטר התעקשה שהיא לעולם לא תדרוך באולימפוס עד שעיניה ייראו את בתה שוב.
כך זאוס נאלץ לשלוח את הרמס להאדס ולהסביר את כל מה שדמטר אמרה ועשתה; הרמס מסר פקודה שעל פרספונה לשוב עמו מהשאול כדי שאמה תראה אותה ותחדול מזעמה. האדס חייך חיוך עגום ומייד ציית לזאוס. הוא הורה לפרספונה לשוב עם לב אוהב לאמה; אך הוא אמר לה שהוא היה בעל ראוי לה, מאחר שהיה אחיו של אביה זאוס וכי בזמן שהיא תהייה איתו היא תשלוט כמלכתו. מי שלא מרצה את כוחה של דמטר בביצוע טקסים קדושים והקרבת קורבנות יימצא עצמו בעונש נצחי.
פרספונה השמחה קפצה במהירות. אבל האדס נתן בחשאי לאשתו את פרי הרימון לאכול כדי להבטיח את קיומם של דבריו אליה כבעלה; היא לא צריכה להישאר כל השנה מעל האדמה עם אמה דמטר אלא תשלוט איתו מתחת לאדמה בחלק מהזמן.
לאחר מכן הוא רתם את סוסיו האלמותיים למרכבת הזהב שלו, שפרספונה כבר עליה. הרמס לקח את המושכות, ובתוך זמן קצר הם נעצרו בחזיתו של המקדש שבו חיכתה דמטר.
למראה בתה, דמטר מיהרה לצאת מבית המקדש עם תשוקה רבה, ופרספונה זינקה למטה מהמרכבה ורצה לפגוש את אמה, וזרקה את זרועותיה סביב צווארה. מייד דמטר חשה בגידה ושאלה את פרספונה אם אכלה אוכל בשאול. אם היא לא אכלה, היא תחייה עם אביה זאוס ואמה דמטר, אבל אם היא אכלה משהו, היא תחיה שליש מן השנה בשאול ושני שלישים האחרים בעולם העליון. עם האביב המתפתח היא תעלה בנפלאות שוב מהאזור הקודר מתחת. דמטר שאלה באיזה טריק האדס רימה אותה.
פרספונה אמרה שהיא תספר את האמת. לפי גרסתה (סותר את התיאור של סוד ההונאה של האדס אשר סופר), כשהיא קפצה בחדשות שיבתה, האדס שם במהירות לתוך פיה את פרי הרימון ואילץ אותה לאכול אותו בכוח, נגד רצונה. אז פרספונה תיארה בכאב איך האדס נשא אותה משם, למרות צעקותיה.
צערם ההדדי הורגע על ידי אהבתם וחיבוקם הרך. הקטה הגיעה והשתתפה בשמחתם. מאותו זמן היא הפכה לאחד מהעובדים של פרספונה.
זאוס שלח את ריאה להוביל את דמטר בחזרה לאלים עם ההודעה הבאה, הוא הבטיח להעניק לדמטר כבוד בקרב בני האלמוות לבחירתה, והוא הסכים שבתו תחייה שליש מן השנה מתחת ושני שלישים האחרים מעל, עם אמה והאלים האחרים. ריאה מיהרה במהירות במורד ומסרה את הצהרותיו של זאוס ועודדה את דמטר להענות להם, בראשונה על ידי שחזור פוריות האדמה עבור בני התמותה. דמטר צייתה. היא באורח פלא גרמה לפירות לצוץ מאדמה שהייתה בעבר עקרה, וכל הארץ פרחה בפרחים.
אז הלכה דמטר למנהיגי העם של אלאוסיס והראתה להם כיצד לבצע את טקסיה הקדושים ולימדה אותם את התעלומות הקדושות שלה, שלאף אחד לא מותר בכל דרך לפגוע, להטיל ספק, או לחשוף. לאחר שהובהרו הדברים האלה, דמטר ופרספונה חזרו לאולימפוס. שתי האלות שלחו לבני התמותה האהובים שלהם את פלוטוס, אל של שפע חקלאי, שגשוג, ועושר (לא להתבלבל עם פלוטו).
ריו גראנדה דו נורטה
ריו גראנדה דו נורטה (בפורטוגזית: Rio Grande do Norte) היא מדינה בצפון-מזרח ברזיל, על חוף האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה
יש משערים שהאירופאי הראשון שהגיע לאזור היה הספרדי אלונסו דה אוחדה כבר בשנת 1499.
במאה ה-16, בין 1535 ו-1598, עברו במקום שודדי ים צרפתים בחיפוש אחר עץ הברזיל. בשנת 1598 בנו הפורטוגזים באזור את מבצר רייס מגוס ושנה לאחר מכן ייסדו את העיר נאטאל. עיקר פרנסת התושבים היה על גידול בקר וקנה סוכר. בשנת 1633 היה שטחה של ריו גראנדה דו נורטה שדה קרב במאבק בין ההולנדים והפורטוגזים על השליטה במקום. לאחר תקופת רגיעה מסוימת תחת שלטון הולנדי, ירדו מחירי הסוכר בבורסת אמסטרדם והמצוקה הכלכלית שנבעה מכך גרמה לפורטוגזים להתמרד נגד השלטון ההולנדי, במה שכונה הטבח של קונאו ואורוקאו. בשנת 1654 גורשו ההולנדים סופית מהאזור.
במלחמת העולם השנייה שימש שטחה של ריו גראנדה דו נורטה את בעלות הברית כבסיס קדמי לתקיפות אוויריות בצפון אפריקה שהוחזק על ידי הגרמנים. בשנת 1964 הוכנה נקודת השיגור הראשונה לחלל בדרום אמריקה, בריו גראנדה דו נורטה.
כלכלה
כלכלת ריו גראנדה דו נורטה התבססה בעבר בעיקר על גידול קנה סוכר ובקר. בנוסף, האזור משמש לגידול פירות, בראש ובראשונה מלונים (מספקת 70% מהתצרוכת של ברזיל), מנגו וקשיו. עץ הקשיו הגדול בעולם נמצא בריו גראנדה דו נורטה. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, החל פיתוח מואץ של התיירות באזור, בבניית אתרי נופש לאורך החופים ובשימור מבנים היסטוריים.
דמוגרפיה
לפי IBGE, בשנת 2010 התגוררו בריו גראנדה דו נורטה כ-3,168,133 תושבים. מבחינה גזעית, 52.48% מהתושבים הם מגזע מעורב, 41.15% לבנים, 5.24% שחורים, 1.04% אסייתים, ו-0.08% ילידים.
פסטיבל המנגו הבין-לאומי
פסטיבל המנגו הבין-לאומי (בהינדי: अन्तर्राष्ट्रीय आम महोत्सव) הוא פסטיבל בנושא פרי המנגו, הנערך מאז שנת 1987 מדי שנה בתחילת חודש מרץ, בדלהי אשר בהודו.
המבקרים בפסטיבל, הנערך באצטדיון טאלקאטורה (Talkatora Stadium), יכולים לטעום ולהתרשם מיותר מ-550 זנים שונים של מנגו. בנוסף, שפים מפורסמים וידועים מכל רחבי הודו מציגים בפסטיבל מתכונים ומאכלים המבוססים על פרי המנגו.
בפסטיבל נערכות פעילויות שונות כגון: תחרות אכילת מנגואים, תחרות כתיבת סיסמאות לפרי המנגו, הדרכות והסברים על קילוף נכון של מנגו, חידונים ועוד. מנגואים ממינים ומגדלים שונים מחולקים לקטגוריות מגוונות ומדורגים על ידי צוות שופטים. תחרות נוספת נערכת למציאת פרי המנגו הגדול ביותר.
כמו כן, מוצגים בפסטיבל מוצרי מזון מבוססי מנגו כמו ריבות, מנגואים מוחמצים (מאכל פופולרי בהודו), מיצי מנגו, מנגואים מיובשים ומנגואים משומרים.
פסטיבלי מנגו נערכים במקומות נוספים בעולם: במיאמי שבארצות הברית, בסבו בפיליפינים ובנגריל שבג'מייקה.
לה (עיר)
לֵה (או לֵיי) (בכתב טיבטי: གླེ་) היא בירת טריטוריית האיחוד לדאק, בהודו, והעיר הגדולה ביותר בה. העיר ממוקמת בגובה של 3,500 מטר מעל פני הים, ונכון לשנת 2011 התגוררו בה כ-30,870 בני אדם, מרביתם טיבטים-בודהיסטים.
היסטוריה
העיר הוקמה בסביבות המאה ה-8 והיוותה במשך שנים רבות תחנת מעבר על דרך המסחר החשובה לאורך עמק האינדוס, בין טיבט במזרח וקשמיר במערב, וכן בין הודו וסין. במשך השנים ועד היום חיו בעיר זה לצד זה בסבלנות הדדית תושבים מדתות שונות, ובעיקר בודהיסטים טיבטים ומוסלמים.
מעל העיר מתנשא "ארמון לה" בן 9 הקומות ההרוס, שנבנה בסביבות שנת 1640, ובו התגוררה משפחת המלוכה של "ממלכת לדאק", שהתקיימה בעבר באזור. הארמון ננטש באמצע המאה ה-19, לאחר שהעיר נכבשה בידי כוחות קשמיריים ומשפחת המלוכה גלתה לעיר סטוק שבמערב נהר האינדוס. מראהו דומה לארמון הפוטאלה המפורסם בלהסה, בירת טיבט, ארמונו ההיסטורי של הדלאי למה. למרגלותיו נמצא הרובע העתיק של לה, המצוי כיום בסכנת הרס בשל האקלים הקשה והזנחה. בתקופת האימפריה המוגולית גברה ההשפעה המוסלמית באזור, בתגובה לניסיונות לכיבושים מצפון על ידי ממלכת טיבט, והיא סופחה מבחינה מנהלתית לקשמיר. כמו כן נבנה בה מסגד סוני, שקיים עד היום.
אקלים ותחבורה
האקלים בלה קיצוני. בחורף הקשה (מאוקטובר ועד מרץ) הטמפרטורה יכולה לרדת עד למינוס 18 מעלות צלזיוס, ובקיץ (ביולי-אוגוסט) היא נוסקת, ויכולה להגיע ללמעלה מ-30 מעלות. זאת אף על פי שיורדים בה רק כ-90 מילימטרים של משקעים בשנה. במרבית השנה הדרכים לעיר, מסרינגאר ומקרגיל שבקשמיר במערב וממנאלי מדרום, חסומות בגלל הצטברות השלגים ונפתחות רק לזמן קצוב בחודשי הקיץ. בעיר קיים גם שדה תעופה קטן.
דמוגרפיה
על פי נתוני 2001, כ-77% מתושבי לה הם בודהיסטים, 14% מוסלמים, 8% הינדים ו1% מדתות אחרות. העיר כוללת גם לא מקומיים רבים, כולל אנשי ממשל וסוחרים (בעיקר בחודשי הקיץ שבהן פתוחה לה לתיירות). סביב העיר ישנם כפרים רבים, ואוכלוסיית מחוז לה היא 117,000 בני אדם (2001).
יחסי גרמניה–טרינידד וטובגו
יחסי גרמניה–טרינידד וטובגו הם היחסים הבילטרליים בין גרמניה לטרינידד וטובגו.
סקירה כללית
גרמניה תומכת באינטגרציה אזורית בקהילה הקריבית CARICOM, שטרינידד וטובגו היא החברה החזקה בה ביותר במונחים כלכליים.
במגזר הכלכלי, גורם מרכזי הוא ההתקשרות ארוכת הטווח של חברות גרמניות, אשר ביצעו שם השקעות משמעותיות (עד כה בסך הכל למעלה מ-4 מיליארד אירו), במיוחד בבניית מפעלים גדולים במגזר הפטרוכימי. הסכם קידום והגנה על השקעות דו צדדי נכנס לתוקף בשנת 2010.
בשיתוף הפעולה לפיתוח, לטרינידד ולטובגו קשרים עקיפים לגרמניה באמצעות הסכמים גרמניים עם הקהילה הקריבית CARICOM, שיתוף פעולה המתמקד בעיקר בקידום אנרגיה מתחדשת והתאמה לשינויי האקלים. טרינידד וטובגו לא סווגו כמדינה מתפתחת מאז 2011; לפיכך הופסק שיתוף הפעולה הרשמי לפיתוח דו-צדדי.
שותפויות להשכלה גבוהה בין אוניברסיטת איי הודו המערבית (UWI) לאוניברסיטאות גרמניות, כולל אוניברסיטאות פלנסבורג, דרזדן, וולפנביטל וקיל, התקדמו היטב. מכון ההכשרה המקצועית הממלכתי MIC עובד עם לשכת מלאכה ומסחר אאכן על קורסים להכשרת מערכות כפולות בתחום הנדסת רכב.
Trip the Light Fantastic
Trip the Light Fantastic הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה סופי אליס-בקסטור. האלבום יצא לאור ב-21 במאי 2007 על ידי חברת התקליטים פסיניישן רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
יחסי גרמניה–טרינידד וטובגו
סקירה כללית
טובגו היא יעד פופולרי עבור תיירים גרמנים, המהווים את קבוצת המבקרים השלישית בגודלה, אחרי בריטים וקנדים. טיסות ישירות זמינות בין גרמניה לטובגו.
Trip the Light Fantastic
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי.
הצלחה
האלבום זכה להצלחה ברוסיה, כאשר הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים במדינה. כמו כן, איגוד תעשיית ההקלטות הרוסי העניק לאלבום את תואר הזהב.
טום אטקינס
טום אטקינס (באנגלית: Tom Atkins; נולד ב-13 בנובמבר 1935) הוא שחקן אמריקני.
ביוגרפיה
אטקינס נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, לדורותי אי. וויליאמס ולג'ורג' ס. אטקינס.
אטקינס החל את הקריירה שלו בשני סרטיו של ג'ון קרפנטר: "הערפל (1980)", בתור ניק קאסטל, וב"הבריחה מניו יורק" בתור רהם. בשנת 1982 כיכב אטקינס בתור ד"ר דניאל צ'אליס בסרט "ליל המסכות 3: עונת המכשפה", אשר בוים על ידי טומי לי וואלאס, והופק על ידי ג'ון קרפנטר.
בשנת 1986, אטקינס גילם את הבלש ריי קמרון בסרט האימה "ליל השרצים". שנה לאחר מכן, אטקינס הופיע בלהיט "נשק קטלני" בתור מייקל הונסקר. מלבד הופעות בסרטי קולנוע, אטקינס הופיע גם בטלוויזיה בתפקידי אורח במגוון סדרות, כגון: "מ.א.ש", "Baretta", "הארי או", "The Fall Guy", "זינה הנסיכה הלוחמת", "ווקר" ו"חוק וסדר".
בשנת 2009, הופיע אטקינס בסרט "בלאדי ולנטיין 3D", בתור השריף בורק.
רב יוסף בר אבא
רב יוסף בר אבא היה אמורא שלמד תורה מפי רבי יוחנן ושמואל.
מוזכר בתלמוד מספר פעמים. אחת מהם אודות דין קיום שטרות שלא בפני בעל דין, בה הוא מסביר את טעמו של רבי יוחנן בראיה ממקום אחר בה רואים כי התורה הקפידה שלא לקיים שום דין משפטי גם כזה העוסק בראיות בלבד, כאשר בעל הדין אינו נמצא, מציווי התורה "והועד בבעליו", ציווי העוסק בדין אדם שבעל חיים שברשותו הזיק אדם אחר, שאסור להעיד על כך ולהופכו לשור מועד שלא בנוכחות בעליו.
הוא היה בדורו של רבה בר ירמיה, דיון משותף שלהם כאשר רבה בר ירמיה הגיע לעירו של רב יוסף בר אבא מובא בתלמוד.
כמו כן למד תורה מפי רב יהודה.
לבאנטה
איגוד הספורט לבאנטה (בספרדית: Levante Unión Deportiva) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר ולנסיה המשחק בליגת המשנה הספרדית. הקבוצה נוסדה בשנת 1909 ועורכת את משחקיה הביתיים באצטדיון סיוטאט דה ולנסיה, המכיל 26,354 מושבים.
השנים הראשונות
ב-9 בספטמבר 1909 נוסד המועדון כשנקרא "לבונטה יוניון דפורטיבו", על שמו של חצי האי המזרחי האיברי.
בתחילה משחקי הקבוצה נערכו בלה פלאטג'טה, לאחר מכן שוחקו בסמוך לנמל, והמועדון החל בהדרגה להיות קשור ואהוד בקרב מעמד הפועלים. בשנת 1919 הקבוצה שיחקה לראשונה נגד יריבתה העירונית ולנסיה והפסידה 0–1, משחק שנערך על מנת לחנוך את האצטדיון החדש באלגריוס. בשנת 1928, לבאנטה זכתה בגביע הראשון שלה כשזכתה באליפות ולנסיה.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד שיחקה לבאנטה בליגה הים תיכונית.
1963–הווה
בשנת 1963 ערך המועדון הופעת בכורה בלה ליגה כאשר סיימה הקבוצה עונה קודם לכן כאלופת הליגה השנייה כשהיא מנצחת 2–4 את דפורטיבו לה קורוניה. במהלך עונת הבכורה הראשונה בלה ליגה, הצליחה לנצח הקבוצה פעמיים בדרבי את ולנסיה וניצחון היסטורי של 1–5 על ברצלונה, אף על פי כן ירדה ליגה לאחר שהפסידה בפלייאוף למלאגה. לאחר מכן, שיחקה הקבוצה במשך שני עשורים בליגה השנייה והשלישית. בתחילת שנות השמונים, כוכב העל ההולנדי יוהאן קרויף שיחק חצי עונה במועדון וכבש שני שערים. בעונת 2003/2004 שוב זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה ושבה ללגה ליגה אך ירדה שוב לאחר עונה אחת. בעונת 2006/2007 חזרה ללה ליגה ושוב ניצחה את ולנסיה בדרבי היוקרתי.
בשנים שלאחר מכן, מצבה הכלכלי של לבאנטה הורע והקבוצה נקלעה לחובות והקבוצה ירדה לליגה השנייה בעונת 2008/2009. כאקט מחאה בתקופה זו, השחקנים מחו על היעדר התשלומים שלהם בשלב מסוים, וסירבו לרוץ למספר שניות לאחר שריקת הפתיחה במשחק נגד דפורטיבו לה קורוניה והצהירו גם שלא יופיעו במשחק שלאחר מכן. רק לאחר תרומות שהגיעו למועדון, שולמו משכורות לשחקנים.
ב-13 ביוני 2010 חזרה לאבנטה ללה ליגה לאחר ניצחון ביתי 3–1 מול קסטלון. בעונה שלאחר מכן, בחלק מהעונה הייתה הקבוצה במקום השלישי, רק לאחר ריאל מדריד וברצלונה עם הפסד אחד ב-12 משחקים, בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום ה-14.
ב-26 באוקטובר 2011, במהלך המחזור התשיעי בעונת 2011/2012 ניצחה הקבוצה 3–2 את ריאל סוסיאדד ועלתה לראשונה בתולדותיה למקום הראשון בלה ליגה. בסופו של דבר סיימה הקבוצה במקום השישי באותה העונה, מיקום אשר העניק לה כרטיס לגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. בגביע אופ"א הגיעה הקבוצה עד לשלב שמינית הגמר שם הודחה על ידי רובין קאזאן הרוסית לאחר הפסד 0-2.
בעונת 2015/2016 סיימה לבאנטה במקום האחרון בליגה ושבה ללה ליגה לאחר עונה אחת בלבד כאשר היא זוכה באליפות הליגה השנייה. בעונת 2017/2018 ניצחה הקבוצה 4–5 את ברצלונה כשכבר הובילה 1–5. היה זה הפסדה הראשון של ברצלונה באותה העונה, שהגיע רק בחודש מאי.
בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
יריבות
לבאנטה משחקת מול ולנסיה בדרבי שנקרא "דרבי ולנסיאנו", הידוע גם בשם "דרבי דל טוריה" או "דרבי ולנטינו". הדרבי שוחק 33 פעמים באופן תחרותי, ולנסיה ניצחה 19 פעמים, לעומת שבע פעמים בהן ניצחה לבאנטה.
סגל השחקנים
נכון ל-2 בספטמבר 2022
(בהשאלה מאסטון וילה)
(בהשאלה מויאריאל)
(קפטן)
(בהשאלה מראיו ואיקאנו)
קירק דאגלס
קירק דאגלס (באנגלית: Kirk Douglas; 9 בדצמבר 1916 – 5 בפברואר 2020) היה שחקן קולנוע, מפיק, במאי, פילנתרופ וסופר יהודי-אמריקאי עטור פרסים.
כשחקן וכפילנתרופ קיבל שלוש מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, אוסקר על מפעל חיים ומדליית החירות הנשיאותית. כסופר כתב עשרה רומנים וספרי זכרונות. הוא היה אחד הכוכבים האחרונים ששרדו מתור הזהב של תעשיית הקולנוע בהווליווד, והוא ממוקם במקום ה-17 ברשימת האישים המשפיעים ביותר על תעשיית הקולנוע בהוליווד. דאגלס דאג לאורך חייו לשמר את אורח חייו היהודי, והתגאה ביהדותו ואף היה תומך נלהב של מדינת ישראל עד לפטירתו בגיל 103.
תחילת החיים ולימודים
נולד בשם איסר דניאלוביץ' (יידיש: איסר דניאלאָוויטש) באמסטרדם, ניו יורק שבארצות הברית. הוא בנם של ברינה "ברטה" (1884–1958) והרשל "הארי" דניאלוביץ' (1884–1950). הוריו היו מהגרים יהודים מצ'אווסי מחוז מוגילב, באימפריה הרוסית, (כיום בבלארוס).
אחיו של אביו, שהיגר מוקדם יותר, השתמש בשם המשפחה דמסקי, אותו אימצה משפחתו של דאגלס בארצות הברית. דאגלס שינה את שמו לקירק דאגלס לקראת כניסתו לצי ארצות הברית, במלחמת העולם השנייה.
באוטוביוגרפיה שלו, שיצאה לאור ב-1988, מציין דאגלס את התלאות אשר חווה לצד שש אחיותיו והוריו בילדותו:
כשהתבגר, מכר דאגלס חטיפים לעובדים ועוברים ושבים, כדי להרוויח מספיק כסף כדי לקנות חלב ולחם ולעזור למשפחתו. מאוחר יותר היה מחלק עיתונים. במהלך נעוריו עבר דאגלס ב-40 משרות שונות לפני שהיה שחקן. לאחר שהופיע במספר מחזות בבית הספר התיכון באמסטרדם ניו יורק, הוא ידע שרצונו להיות שחקן מקצועי.
דאגלס לא יכול היה להרשות לעצמו את שכר הלימוד, לכן דיבר עם מנהל האוניברסיטה של סנט לורנס והציג בפניו את הופעותיו בתיכון. דאגלס התקבל וסיים את לימודיו בשנת 1939, הוא קיבל מלגה אותה החזיר בעבודה חלקית כגנן וכשרת.
כישרונות המשחק של דאגלס הובחנו באקדמיה האמריקאית לאומנויות בעיר ניו יורק ודאגלס זכה למלגה מיוחדת לבוא ללמוד. אחת מחברותיו לכיתה הייתה בטי ג'ואן (לימים נודעה בשם לורן באקול). חברה אחרת לכיתה וידידה של באקול הייתה השחקנית דיאנה דיל, לימים אשתו של דאגלס.
במהלך שהותו ביחד עם לורן באקול ודיאנה דיל, נודע להן כי לדאגלס אין כסף וכי בילה פעם אחת את הלילה בכלא משום שלא היה לו מקום לישון. הבנות דאגו לדאגלס למזון ולחימום בתקווה שיום אחד הוא ישתף אותן בחייו האישיים והבימתיים דבר אשר זכה לעשות רק עם דיאנה דיל.
קריירת משחק
דאגלס ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" בשנת 1946, לצד ברברה סטנוויק. הוא התפתח במהרה לכוכב קופות מוביל לאורך שנות ה-50, בהיותו ידוע מסרטי דרמה, מערבונים וסרטי מלחמה. במהלך הקריירה שלו, הופיע ביותר מ-90 סרטי קולנוע. הפך לכוכב בינלאומי לאחר תפקידו בסרט "אלוף" משנת 1949, בו גילם מתאגרף חסר מצפון. דאגלס זכה לביקורות מצוינות ותפקיד זה אף הביא לו את המועמדות הראשונה לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. בתפקידו בסרט "סיפור בלשי" משנת 1951 זכה דאגלס בפרס גלובוס הזהב. דאגלס זכה למועמדותו השנייה לפרס אוסקר לאחר ששיחק בסרט "הרע והיפה" משנת 1952, לצד השחקנית לנה טרנר, ומועמדותו השלישית הגיעה לאחר שכיכב בסרט "תאווה לחיים" אשר יצא בשנת 1956, תפקיד זה גם העניק לו מועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב.
שנות ה-40
בשנת 1941 הצטרף דאגלס לחיל הים האמריקאי, זמן קצר לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. הוא שימש כקצין תקשורת בלוחמה נגד צוללות. הוא שוחרר בשנת 1944, עקב פציעות שנגרמו ממטען שהתפוצץ בשוגג.
לאחר המלחמה חזר לעיר ניו יורק ומצא עבודה כשדרן רדיו, שחקן תיאטרון ובפרסומות. הופעתו הראשונה על בימת התיאטרון הייתה כאשר גילם את ריצ'רד ווידמרק בהצגה "נשק ותדבר" בשנת 1943, תפקיד אשר הוביל אותו לתפקידים נוספים.
דאגלס תכנן להישאר שחקן במה, עד שחברתו לורן באקול, עזרה לו לקבל את תפקידו הקולנועי הראשון בכך שהמליצה עליו למפיק האל ואליס שחיפש באותו הזמן שחקן גברי עם כישרון רב. סרטו של ואליס, "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" 1946, היה להופעתו הראשונה בקולנוע. דאגלס שיחק לצידה של השחקנית ברברה סטנוויק, וגילם את דמותו של גבר צעיר וחסר ביטחון אשר עקוץ מקנאה, כשחייו נשלטים על ידי אשתו חסרת הרחמים. זו הפעם הראשונה והאחרונה בה דאגלס גילם דמות גברית חלשה. רבים מהמבקרים אמרו כי כבר עם הופעתו הראשונה בקולנוע הוא הציג יכולות של "שחקן קולנוע טבעי", משהו שלא תמיד קורה, אפילו עם השחקנים הטובים ביותר.
בשנת 1947, כיכב דאגלס בסרט "מהעבר", לצד השחקנים רוברט מיצ'ם וג'יין גריר. דאגלס ערך את הופעתו הראשונה בברודוויי בשנת 1949, בהצגה "שלוש אחיות" שהופקה על ידי קתרין קורנל. דמותו של דאגלס כבחור הקשוח של הקולנוע האמריקאי התייצבה ונוצרה בסרט "אלוף" משנת 1949, בו גילם את דמותו של מתאגרף אנוכי, תפקיד אשר הותיר רושם רב בעיני המבקרים והקהל, שהיה צמא להופעות נוספות של דאגלס על מסך הקולנוע. הסרט זכה לביקורות משבחות ואף היה מועמד ל-6 פרסי אוסקר, כשדאגלס זכה למועמדותו הראשונה לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
מאותו סרט ואילך החליט דאגלס שכדי להצליח בכוכבות הוא צריך להגביר את האינטנסיביות שלו, להתגבר על הביישנות הטבעית שלו ולבחור בתפקידים יותר דרמטיים גדולים וחזקים. מאוחר יותר הצהיר, "אני לא חושב שאני שחקן גדול ללא יהירות, ואני לא מעוניין להיות 'שחקן צנוע'". כבר בתחילת הקריירה ההוליוודית שלו הפגין את הדרך העצמאית שלו להצלחה, שבר את חוזי האולפנים הגדולים ששלטו אז בהוליווד, והקים חברת הפקות משלו כדי להשיג שליטה מוחלטת על היצירות והפרויקטים שלו.
שנות ה-50
שנות ה-50 וה-60 היו שנותיו של דאגלס בקולנוע. הוא היה הכוכב הגדול ביותר בהוליווד של אותה תקופה, ושיחק לצד כמה מהשחקניות המובילות.
בשנת 1951, שיחק במערבון הראשון שלו, "הפרש הגדול", שבו גילם קצין שלום. מהר מאוד התחבר לקטגוריית סרטי המערבונים, רכיבה על סוסים, שימוש בכלי נשק, מה שהוביל אותו להשתתף בסרטים רבים כאלו אשר מהווים אבן דרך בקריירה שלו. בשנת 1962 שיחק בסרט "הבודד הוא האמיץ" בו גילם דמותו של קאובוי המנסה לחיות לפי הקוד ודרך החיים שלו. הסרט שנכתב על ידי דלטון טרמבו וזכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים אך לא הצליח בקופות בעקבות שיווק כושל.
בשנת 1950, גילם דאגלס את ריק מרטים בסרט "איש צעיר עם חצוצרה", המבוסס על רומן באותו השם אשר נכתב על ידי דורותי בייקר בהשראת חייו של ביקס ביידרבק, נגן ג'אז מפורסם. הסרט, שניסה להיות ריאליסטי ככל הניתן, הוסיף להיות ריאליסטי מכיוון שדאגלס עצמו היה חבר קרוב של ביידרבק. בסרט שיחק דאגלס לצידה של השחקנית דוריס דיי, שגילמה צעירה המתאהבת בנגן ג'אז ולצידה של לורן באקול.
בשנת 1951 כיכב דאגלס ככתב עיתון בחיפושיו אחר סיפור בעולם הגדול, בסרט "הקרנבל הגדול", הסרט הזה היה לסרטו הראשון של הבמאי והמפיק בילי ויילדר. הסרט לא זכה לביקורות חיוביות מצד הקהל, אך למרות זאת זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל ונציה, ועיתונאים רבים מציבים אותו ברשימת 500 הסרטים המובילים בתולדות הקולנוע. וודי אלן מחשיב סרט זה כאחד מהאהובים עליו. ככוכב הסרט והגיבור הראשי זכה דאגלס לביקורת חיובית בזכות עוצמת המשחק שלו. רוג'ר איברט תיאר אותו כ"המיקוד והאנרגיה של דאגלס כמעט מפחידים. אין שום דבר מתואר בביצועיו. זה ממש כמו סכין מחודדת". עוד באותה השנה שיחק דאגלס בסרט בלשי נוסף אשר זכה ל-4 מועמדויות לאוסקר כולל אחת ללי גרנט בסרט הבכורה שלה.
בשנת 1952 כיכב דאגלס בסרט "הרע והיפה" בו גילם את דמותו של מפיק קשוח, אשר השתמש בשחקניו לצרכיו האישיים. תפקיד זה זיכה את דאגלס במועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בפעם השנייה.
ב-1953 שיחק בסרט "סיפור שלוש אהבות לצידה של פייר אנג'לי".
בשנת 1954, כיכב דאגלס בסרט "אודיסאה", אשר מבוסס על היצירה היוונית לצד השחקנים סילבנה מנגנו ואנתוני קווין.
בסרט "20,000 מיל מתחת לים" שיצא באותה השנה, דאגלס הראה כי בנוסף לדמויות רציניות, הוא מיומן גם בתפקידים הדורשים מגע קליל יותר ואף קומי. בעיבוד זה של הרומן של ז'ול ורן הוא גילם ספן שמח ובר מזל שהיה ההפך הגמור לקפטן שלו נמו שגולם על ידי ג'יימס מייסון. הסרט היה אחד הסרטים המצליחים ביותר של חברת וולט דיסני באותה התקופה. דאגלס שיחק תפקיד קומי דומה בסרט "איש המערב ללא כוכב" 1955, וב"בשביל אהבה או כסף".
בשנת 1955, הקים דאגלס את חברת ההפקות שלו "בריינה הפקות", על שם אמו. לשם כך הוא נאלץ להפר חוזים עם אולפני קולנוע רבים, בהם MGM. הסרט הראשון אותו הפיק וכיכב בו היה "הלוחם היהודי" שיצא באותה השנה. באמצעות "בריינה הפקות" זכה דאגלס לחופש מוחלט ביצירתו, דבר שהוביל אותו ליצור סרטים מצליחים כמו "שבילי התהילה" (1957), "הוויקינגים" (1958), "ספרטקוס" (1960), "שבעה ימים במאי" (1964) ועוד.
אמנם סרטו הראשון "שבילי התהילה" לא זכה להצלחה כל כך נרחבת בקופות, כיום הסרט נחשב לאחד מן הסרטים הגדולים ביותר העוסקים במלחמה. בסרט זה גילם דאגלס קצין צרפתי אשר מנסה להציל שלושה חיילים מלהתייצב מול כיתת יורים. הסרט הוא אחד הסרטים הראשונים של הבמאי המוערך סטנלי קובריק אשר זכה ליצור עם דאגלס מספר סרטים נוספים. הסרט נאסר לשידור בצרפת עד לשנת 1976. דאגלס סיפר כי עוד לפני תחילת הצילומים, כתב קובריק את התסריט מבלי ליידע את דאגלס, דבר אשר הוביל לוויכוח העיקרי הראשון שלהם.
דאגלס גילם אנשי צבא בסרטים רבים, בעלי ניואנסים משתנים, בהם "פרשת הסוד הגדול" (1957), "עיר ללא רחמים" (1961), "גיבורי טלמרק" (1965), "הטל צל ענק" (1966) ועוד. משחקו האייקוני וסגנונו היוו השראה לשחקנים רבים ברחבי העולם בין היתר לפרנק גורשין, ריצ' ליטל ודייוויד פראי.