cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה או מלך האריות 1.5 (באנגלית: The Lion King 1½) הוא סרט אנימציה שיצא בשנת 2004, ומהווה פריקוול לסרטי "מלך האריות" (אם כי הדמויות צופים בו בסדר הכרונולוגי). הסרט מתאר את עלילת הסרט "מלך האריות" (מ-1994) מנקודת המבט של טימון ופומבה.
יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
ביוגרפיה
בשנת 1795 נשלח הגנרל הרוסי אנדריי בודברג על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, כדי למצוא כלה לנכדה קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. הייתה לו רשימה ענקית של מועמדים, אבל במהלך הנסיעה שלו הוא חלה ונאלץ להישאר בקובורג, שם הביא הברון שטוקהאמר לתשומת לבו את בנותיו של הדוכס פרנץ. יקטרינה הסכימה לרעיון וב-12 באוגוסט 1795 נסעה יוליאנה עם אמה ואחיותיה הגדולות סופיה ואנטוינטה לרוסיה, שם היא נבחרה לכלה עבור קונסטנטין.
ב-26 בפברואר 1796 התחתנה יוליאנה בת ה-14 בלבד עם קונסטנטין, וקיבלה את השם אנה, אולם הנישואין לא היו מוצלחים והוא אף התנהג אליה באלימות. בשנת 1799 עזבה יוליאנה את רוסיה ושבה אל משפחתה לצורך טיפול רפואי, ולאחר מכן סירבה לשוב אל בעלה, אולם לאחר לחץ כבד שבה לרוסיה. בשנת 1801 שוב ברחה יוליאנה מרוסיה, ולא חזרה אליה שוב. לאחר בריחתה ניסתה יוליאנה להתגרש מבעלה, אולם הנישואין בוטלו רק בשנת 1820.
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה
הסרט מלווה בהערות והסברים של טימון ופומבה על הסרט.
יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
ביוגרפיה
במהלך השנים קיימה יוליאנה מערכות יחסים עם כמה גברים, ואף נולדו לה שני ילדים בלתי חוקיים; אדוארד פון לוונפלס שנולד לה מז'ול גבריאל אמיל דה סיניו, ולואיז הילדה אגנס ד'וברט, שנולדה מרודולף אברהם דה שיפרלי, מנתח שווייצרי.
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה
עלילת הסרט
הסרט מראה את טימון ופומבה (שנראים רק בצלליות שחורות) יושבים בקולנוע ורואים את הסרט "מלך האריות" אך כשטימון רוצה לראות את הצד שלהם בסרט, פומבה מציע לו לראות את הסרט המלא, בו הם גיבורי העלילה:
בסרט טימון נראה כסוריקטה לא יוצלח שבעצתה של אמו עובר מעזרה כושלת בחפירת מנהרות לשמירה על מחנה הסוריקטות, אך בגלל רשלנות בשמירה, שלושה צבועים (שנזי, אד ובנזאי הצבועים מהסרט הראשון), מצליחים להתקרב למחנה ופוצעים את דודו של טימון, דוד מקס. בגלל אירוע זה טימון מחליט לעזוב את אמו ואת המחנה ולחפש חיים אחרים. בדרך הוא נפגש עם רפיקי, קוף דמוי-מנדריל זקן, ובעקבות עצתו ללכת "מעבר למה שהוא רואה", הוא מחליט ללכת לצוק התקווה. בדרך הוא נתקל בפומבה, חזיר יבלות מתבודד שמבקש להצטרף אליו.
מרגע זה העלילה מצטלבת עם עלילת הסרט הראשון כשטימון ופומבה מחפשים אחרי בית, אך כל מקום שהם מוצאים נהרס בעקבות אירועים מהסרט הראשון. ליד צוק התקווה פומבה משחרר גז וגורם לחיות ליפול ולהיחנק במקום בו נראה בסרט הראשון שהם השתחוו, ערימת החיות שצעדו בשיר של סימבה ונלה נופלות עקב מכתו של טימון, הם נעים לעבר בית הקברות לפילים ורואים את מופסה מכה את הצבועים שהתקרבו לסימבה, ואת צעדת הצבועים של סקאר ולבסוף הם נקלעים לדהרת הגנואים שבסופה נהרג מופסה, תוך כי הבריחה המגנואים הם נופלים לתוך נהר שבקצהו יש מפל מים ענק.
ברגע זה טימון מתייאש אך פומבה מראה לו שהם ירדו אל ג'ונגל גדול ומפואר והופכים אותו לביתם. לאחר זמן הם גם מוצאים את סימבה ומגדלים אותו, כפי שנראה בסרט הראשון ושם מראים שסימבה למד לחיות בלי דאגות ולהתחרות בידידיו באכילת חרקים ובהרגלים מכוערים שונים. כשנלה מגיעה בטעות וסימבה פוגש ומתאהב בה, טימון ופומבה ניסו ללא הצלחה להפריד ביניהם. לאחר חילוקי דעות ביניהם סימבה פורש אך מחליט לחזור לביתו. נלה מספרת על כך לטימון ופומבה. פומבה מחליט ללכת ולעזור לסימבה בקרב, אך טימון מעדיף להישאר בג'ונגל ופומבה חוזר בלעדיו. רפיקי מגיע ומדרבן את טימון לנוע חזרה וטימון ופומבה נפגשים באמצע הדרך במדבר.
בינתיים אמו של טימון ודוד מקס מחליטים לחפש את טימון ומגיעים לקראת הקרב על הצוק ונפגשים עם טימון ופומבה. כשהקרב מתחיל, טימון ופומבה בורחים מלהקת צבועים ששמעו אותם צוחקים עליהם ואמו של טימון ודוד מקס יוצרים מנהרה גדולה שתפיל את הצבועים. אך כשהמנהרה נתקעת טימון נאלץ לזנק קדימה וכמעט נתפס בידי הצבועה שנז'י, אך מצליח להפיל את המנהרה, רגע לפני שהצבועים טורפים את חבריו. הקרב נגמר כשסקאר נופל מהצוק בעימות מול סימבה.
לאחר מכן טימון מראה לאמו ולדוד מקס את ביתו החדש ואליו עוברת להקת הסוריקטות שמפסיקה לחיות מתחת לאדמה וטימון הופך לגיבור שלהם.
כשהסרט הקטן נגמר, מגיעה אמו של טימון ומחליטה להריץ את הסרט לאחור ואיתה מגיעים עוד מגיבורי הסרט וגיבורי דיסני נוספים, כולם כצלליות שחורות.
דמויות ודיבוב
בסרט מופיע גם סקאר במספר קטעים, אך ללא דיבור. במקומו, שלושת הצבועים המלווים את סקאר משמשים כנבלים הראשיים, בעודם מתעללים בשבט הסוריקטות של טימון.
משוב חיובי
משוב חיובי זה המצב שבו מערכת מגיבה על הגירוי באותו הכיוון של הגירוי. מנגד, משוב שלילי זה המצב שבו מערכת מגיבה בצורה נגדית להפרעה. מושגים אלה הפכו לנפוצים על ידי נורברט וינר בעקבות עבודתו בשנת 1948 על סיברנטיקה.
מבט כללי מערכת בשיווי משקל שבה קיים משוב חיובי על כל שינוי, נאמר עליה שהיא נמצאת במצב שיווי משקל לא יציב. לעומת זאת, מערכת בשיווי משקל שלילי יכולה להימצא במצב של שיווי משקל יציב.
התוצאה הסופית של משוב חיובי הוא הגברת (גירוי קטן יוצר שינוי גדול). המשוב החיובי יוביל את המערכת הרחק מנקודת המוצא של המערכת.
אבטודור סראטוב
אבטודור סראטוב (ברוסית: Баскетбольный Клуб Автодор Саратов) הוא מועדון כדורסל רוסי מקצועני מהעיר סראטוב. אבטודור היה אחד ממועדוני הכדורסל המוצלחים ביותר ברוסיה ומהבודדים שהיוו תחרות אמיתית לצסק"א במחצית השנייה של שנות ה-90. המועדון סיים תמיד באחד מחמשת המקומות הגבוהים בליגה לאורך כל שנות ה-90.
הקבוצה מתמודדת בליגת VTB.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1960 כקבוצת הכדורסל ספרטק. ב-1982 מונה ולדימיר רודיאונוב למאמן הקבוצה וכעבור זמן הוא הפך לבעלי הקבוצה והוביל שינוי שם הקבוצה לאבטודורוז'ניק ואבטודור סראטוב.
הקבוצה עלתה לליגת העל הרוסית בכדורסל ב-1992 והייתה לקבוצה הראשונה שהביסה את צסק"א מוסקבה בבית והיוותה לה יריב משמעותי ואף סיימה בעונות 1994 ו-1999 כסגנית האלופה ואלופת העונה הסדירה בשנים 1997–1998 אך כשלה בשלבי הפלייאוף נגד צסק"א.
במחצית השנייה של שנות ה-90, אבטודור היוותה יריבה כמעט יחידה לצסק"א מוסקבה במהלך העשור הראשון של הליגה הרוסית. פעמיים, המועדון היה על סף זכייה באליפות, לאחר שהפסיד בסדרות הגמר לצסק"א. הפעם היחידה שאבטודור החמיצה את ההזדמנות לזכות באליפות הייתה ב-1997, המאזן עמד על 2:2 בסדרת גמר הפלייאוף, במשחק החמישי שנערך בסראטוב, הקבוצה הפסידה למוסקבאים בבית. כך קרה גם ב-1998 וב-1999.
עד שנת 1998 אבטודור נאלצה לארח את משחקיה באירופה, בעיר מוסקבה מאחר שמגרשה הביתי לא עמד בקריטריונים האירופאיים. הקבוצה התמודדה בטורנירי אירופה החל משנת 1993. ב-1999 הקבוצה התמודדה לראשונה ביורוליג ואז גם קיבלה את הזכות לארח את משחקיה בסראטוב, לאחר בנייתו של היכל ספורט חדש. לרוע המזל, הקבוצה לא הצליחה להעפיל משלב הבתים של הטורניר והתמודדה לאחר מכן ביורוקאפ. בעונת 2001/2002 סראטוב אף הביסה את צסק"א מוסקבה ברבע גמר פלייאוף הליגה והייתה לקבוצה הראשונה שהצליחה למנוע מצסק"א את האליפות הלאומית. באותה עונה זכתה אורל גרייט מפרם באליפות.
אבטודור חזרה לסראטוב, המשיכה להתקיים תחת שמה המוכר ובעונת 2009 אף סיימה ראשונה בסופרליגה הרוסית, תוך שהיא מבטיחה את המקום הראשון שמונה מחזורים לסיום. אולם הקבוצה סירבה לעלות לליגת העל הרוסית בכדורסל בשל חוסר מימון מספיק מצד הרשויות במחוז סראטוב והקבוצה נשארה בליגת המשנה. בהמשך, מחוסר מימון היא המשיכה להידרדר ובעונת 2011/12 סיימה במקום ה-6 בליגה השלישית של הכדורסל הרוסי.
בעונת 2013 חזרה לליגה הבכירה במדינה והיא מתמודדת מאז בליגת VTB. בעונת 2018/2019 העפילה לשלב שמינית גמר היורופקאפ, נגד ס. אוליבר וירצבורג הגרמנית.
יריבויות
כיוון שבשנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה אבטודור אחת משתי קבוצות הכדורסל הדומיננטיות בליגה הרוסית, ההתמודדויות שלה נגד צסק"א היו מתוחות מאוד והמפגשים ביניהן היוו למשחקים המתוחים ביותר בליגה הרוסית, עד עלייתה של חימקי מוסקבה. אבטודור אומנם זכתה באליפות הליגה הסדירה בשנים 1997–1998 אך נכשלה במשחקי הפלייאוף וסיימה כסגנית האלופה ועשתה זאת במשך ארבע פעמים בשנים 1994–1999. ב-1999 הייתה הקבוצה הרוסית השנייה להתמודד ביורוליג. בעונת 2001/2002 אבטודור התמודדה נגד צסק"א ברבע גמר הליגה והצליחה לגבור עליה ועד היום היא הקבוצה היחידה בהיסטוריה של הכדורסל ברוסיה שהצליחה למנוע מצסק"א העפלה לגמר הליגה.
מיקאסה
"מיקאסה" (ביפנית: 三笠) היא אוניית מערכה מסוג פרה-דרדנוט של הצי הקיסרי היפני לשעבר.
המיקאסה שרתה כאוניית הדגל של אדמירל היהאצ'ירו טוגו בקרב צושימה ב-1905, ונטלה חלק בקרבות ימיים נוספים במלחמת רוסיה–יפן. זוהי הפרה-דרדנוט היחידה בעולם ששרדה עד לימינו. האונייה, הנקראת על שם הר מיקאסה באי הונשו שביפן, היא כיום אוניית מוזיאון ועוגנת בנמל יוקוסוקה שלחוף מפרץ טוקיו.
רקע היסטורי
בעקבות מלחמת סין–יפן הראשונה (1894-1895) ומסירת חצי האי לייאודונג לידי סין בלחצה של רוסיה, החלה יפן מחזקת את כוחה הצבאי לקראת עימותים בעתיד. חלק חשוב בהגשמת מדיניות זו הייתה ההכרזה על תוכנית התחמשות ימית לעשר שנים, שבמרכזה בניית שש אוניות מערכה ושש סיירות משוריינות.
אחת מאותן אוניות-מערכה, "מיקאסה", הוזמנה ב-1898 ממספנת ויקרס הבריטית בבארו-אין-פרניס. בנייתה נמשכה שלוש שנים בעלות של 880,000 לירות שטרלינג (8.8 מיליון ין), וב-1902 נמסרה ליפנים.
באותה שנה חתמה יפן על ברית עם בריטניה, וכך הבטיחה את תמיכתה הדיפלומטית והאסטרטגית של המעצמה הימית החזקה בעולם. בריטניה הייתה שותפה לרצונה של יפן לבלום את ההתפשטות הרוסית במזרח הרחוק, במיוחד כדי להגן על האינטרסים שלה בסין ובהודו.
אוניית המערכה המתקדמת ביותר בשעתה
בזמן מסירתה הייתה "מיקאסה" אוניית המערכה המתקדמת ביותר בעולם מן הדגם שקדם לדרדנוט, ושילבה עוצמת אש וחוזק שריון חסרי תקדים. היא נבנתה על פי הגרסה האחרונה של אוניות המערכה הבריטיות מדגם "מג'סטיק" (Majestic class), אך הדחקה הוגדל מ-14,900 ל-15,400 טונות, מהירותה הוגברה מ-17 ל-18 קשרים, לחימושה נוספו שני תותחי 6 אינץ' ושריונה היה חזק יותר. אומנם עובי השריון נותר כמקודם, אך הפלדה ששימשה לבנייתו הייתה מתוצרת קרופ, החזקה ב-50% יותר משריון הפלדה של הארווי בו השתמשו באוניות מדגם "מג'סטיק".
שני זוגות תותחיה העיקריים, שהוצבו בצריחים משוריינים על קו האמצע של האונייה, איפשרו להגן באופן שווה על שאר האונייה עם לוחות הפלדה מתוצרת קרופ. הודות לעיצוב המבנה של "מיקאסה", היא יכלה לספוג מספר רב של פגיעות ישירות: האונייה ספגה כ-20 פגיעות במהלך קרב הים הצהוב ב-10 באוגוסט 1904, וכ-30 במהלך קרב צושימה, ולמרות זאת ניזוקה בצורה מוגבלת בלבד. עוצמת האש וטווח הירי של תותחיה נוצלו גם הם במלואם על ידי התותחנים היפניים המיומנים.
קרב צושימה ואחריו
"מיקאסה" הובילה את הצי היפני אל אחד מקרבות ההכרעה הימיים הנודעים בהיסטוריה. בקרב צושימה הושמד הצי הרוסי כמעט לגמרי. מתוך 38 אוניות רוסיות 21 טבעו, 7 נשבו ו-6 פורקו מנשקן, 4,545 קצינים ומלחים נהרגו ו-6,106 נפלו בשבי. היפנים, לעומת זאת, איבדו רק 116 איש ו-3 ספינות טורפדו.
ב-11 בספטמבר 1905, זמן קצר לאחר חתימת חוזה השלום עם רוסיה, טבעה "מיקאסה" בנמל ססבו, כתוצאה משריפה והתפוצצות באחד ממחסני התחמושת שלה, שקרעה חלק מן הגוף. בתאונה נהרגו 339 אנשי צוות ונפצעו כ-300 אחרים. האונייה שקעה לעומק של 11 מטרים, ומאמצים רבים הושקעו בחילוצה. לאחר ניסיונות חוזרים ונשנים הצליחו להציפה מחדש ולגרור אותה אל הבסיס הימי במאזורו לשם תיקונים.
"מיקאסה" נטלה חלק גם בהתערבותה של יפן במלחמת האזרחים ברוסיה. ב-16 בספטמבר 1921, כשהיא במשימת סיור, נקלעה לערפל כבד ועלתה על שרטון בתעלת אסקולד ליד החוף הרוסי. היא חולצה בסיוען של "פוג'י"," קסוגה" ו"יודו", ותוקנה בנמל ולדיבוסטוק הכבוש על ידי היפנים. לאחר שובה למאזורו, הסתיים שירותה המבצעי והיא הוחזקה כעתודה.
שימורה
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה "מיקאסה" פעמים אחדות מהפצצות חיל האוויר האמריקני. לאחר כניעת יפן החרים המפקד העליון של בנות הברית את האונייה והורה לפרק את תותחיה, כשהוא מותירה במצב עלוב ביותר. ממשלת ברית המועצות תבעה נמרצות להשמיד את האונייה לחלוטין, כתגמול להשפלתה של רוסיה על ידי היפנים במלחמת רוסיה–יפן. דרישות אלה נזנחו כאשר ביקר השגריר הסובייטי באונייה וראה את מצבה העגום.
ב-1958 התחדשו הקריאות לשימורה של האונייה. פעולות השימור, שנעשו בסיועה הכספי של ארצות הברית ובמעורבותו הישירה של אדמירל נימיץ, הושלמו ב-27 במאי 1961 בעלות של 180 מיליון ין. חלק ניכר מן החלקים והאבזרים החסרים פורקו מאוניית המערכה "אלמירנטה לאטורה" של הצי הצ'ילאני, שנגרטה ביפן באותו זמן.
העלון המחולק למבקרים ב"מיקאסה" מתאר אותה כ"אחת משלוש אוניות המלחמה ההיסטוריות החשובות בעולם", לצד אה"מ ויקטורי בפורטסמות', בריטניה, ואוניית הצי האמריקני "קונסטיטושן" בבוסטון, מסצ'וסטס.
עונת 2010/2011 ביורוקאפ
עונת 2010/2011 ביורוקאפ הייתה העונה התשיעית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והשלישית שאורגנה על ידי יורוליג בסקטבול ופיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-29 בספטמבר 2010 ומשחק הגמר הסתיים ב-17 באפריל 2011. בתחרות השתתפו 40 קבוצות.
בפיינל פור של התחרות ניצחה אוניקס וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעקבות כך היא קיבלה זכות להשתתף בעונת 2010/2011 ביורוליג
מתכונת התחרות
בשלב הקדם הראשון 16 קבוצות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. בסוף שלב זה נקבעו 8 קבוצות שעלו לשלב הבתים. לשלב הבתים העפילו עוד 11 קבוצות (העפלה ישירה) ו-13 קבוצות שירדו מיורוליג. 32 קבוצות אורגנו ב-8 בתים. 16 קבוצות החזקות של הבתים שיחקו שלב בתים נוסף בו נקבעו 8 עולות. קבוצות אלו שיחקו בפלייאוף בשיטת משחק בית/משחק חוץ ובסופו של תהליך נקבעו 4 קבוצות שעלו לפיינל פור שנערך בויטוריה, ספרד.
ישראל בתחרות
לישראל היו שתי נציגות בתחרות:
סמליות צליל ביפן
בשפה היפנית יש כמות גדולה של מילים סמליות או מימטיות קוליות, הידועות בבלשנות כאידיאופונים. מילים כאלה נמצאות ביפנית הכתובה וגם המדוברת. מילים אלו, המכונות ביפן אונומטופיה (אף על פי שטכנית לא מדובר באונומטופיה במובן שהמילה הזו משמשת במערב), אינן רק מחקות צלילים אלא מכסות מגוון רחב הרבה יותר של משמעויות; מילים סמליות קוליות רבות ביפנית מיועדות לדברים שאינם משמיעים שום רעש במקור, כמו למשל המושג היפני 'しーんと, shīnto ', אידיאופוניה שמשמעותה 'בשקט'.
קטגוריות
ניתן לסווג את המילים הצליל-סמליות ביפנית לארבע קטגוריות עיקריות:
החלוקה הנ"ל לא תמיד עקבית: סמליות של צלילים עשויה להיקרא באופן כללי כאונומטופיה (אם כי הכוונה היא לצלילים חיקויים, פונומים); לעיתים אין הבחנה בין פונומים שמקורו בבעל חיים לבין כזה שמקורו בתופעה דוממת, שניהם מכונים giseigo; ולעיתים ניתן להתייחס גם לפנומים וגם לפסיכומים בשם gitaigo.
בדקדוק היפני, מילים צליל-סימבוליות מתפקדות בעיקר כתואר הפועל, אם כי הן יכולות לתפקד גם כפעלים (פעלים מילוליים) בצירוף פועל העזר suru (する, "לעשות"), לרוב בצורה הרציפה/מתקדמת shiteiru (している, "עושה"), וכשמות תואר (חלק דיבר - participle) עם הצורה המושלמת (perfective) של הפועל הזה shita (した, "עשה"). בדיוק כמו אידיאופונים בשפות רבות אחרות, הם מוצגים לעיתים קרובות על ידי משלים קטגורי ל-(と). ניתן להחיל את רוב המילים הסמליות הצליל רק על קומץ פעלים או תארים. בדוגמאות שלהלן, הפועל או שם התואר המסווגים ממוקמים בסוגריים מרובעים. * בניגוד לדוגמאות האחרות, דוקי דוקי היא מילה אונומטופאית המחקה את הצליל של שתי פעימות לב
סוגים אחרים
במילון הדקדוק היפני הבסיסי, סייצ'י מקינו ומיצ'יו צוצוי מצביעים על כמה סוגים אחרים של סמליות צליל ביפנית, המתייחסים לפונמות ומצבים פסיכולוגיים. למשל, צליל האף נותן רושם אישי ומכוון דובר יותר מהעיצורים הוילוניים  ו-  ; ניתן להבחין בניגוד הזה בקלות בזוגות של מילים נרדפות כגון node (ので) ו- kara (から) שהמשמעות של שתיהן היא ' בגלל', אבל הראשונה נתפסת כסובייקטיבית יותר. ניתן לתאם את הקשר הזה עם תופעות המכילות צלילי אף וילוניים: בעוד פנומים המכיל צלילי אף נותן תחושת מגע וחום, כזה המכיל צליל וילוני נוטה לייצג קשיות, חדות ופתאומיות.
באופן דומה, שמות תואר יפניים מסוג i המכילים את הפריקטיב בקבוצת shi נוטים לייצג מצבים רגשיים אנושיים, כגון במילים kanashii) 悲しい, "עצוב"), sabishii) 寂しい, "בודד"), ureshii) 嬉しい, "שמח"), ו-tanoshii) 楽しい, "מהנה"). מילים אלו גם קשורות לאותם פנומים ופסיכומים המכילים את אותם צלילים חיכוכיים, למשל しとしとと降る (shitoshito to furu "להוריד גשם/שלג רך") ו-しゅんとする (shun to suru "להיות מדוכדך").
השימוש בהכפלת עיצור יכול ליצור גרסה מודגשת או רגשית יותר של מילה, כמו בצמדי המילים הבאים: ぴたり / ぴったり (pitari / pittari "בחוזקה") やはり / やっぱり (yahari / yappari, "כמצופה"), 放し / っ放し, (hanashi / ppanashi "להשאיר (משהו) במצב מסוים") ורבים אחרים.
קראוזה
ראו גם
}}
מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי
מֻשיר (פילדמרשל) מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי (בערבית: محمد عبد الغني الجمسي; תעתיק מדויק: מחמד עבד אלע'ני אלגמסי; 9 בספטמבר 1921 – 7 ביוני 2003) היה מפקד בצבא המצרי, מהמפקדים הבכירים במלחמת יום הכיפורים שהיה במידה רבה אחראי לתכנונו של מבצע צליחת תעלת סואץ וכיבוש קו בר-לב, וראש הצוות המצרי במשא ומתן עם ישראל שהוביל להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש כרמטכ"ל צבא מצרים, ובין השנים 1974–1978 היה שר המלחמה.
קריירה מוקדמת
נולד בעיירה אל-כתאנון במחוז אל-מנופיה, כ-65 ק"מ מצפון לקהיר, למשפחת סוחרים מבוססת. ב-1936 סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד באקדמיה הצבאית המצרית אותה סיים ב-1939. הצטרף לחיל-הפרשים בצבא המצרי-בריטי שהפך לחיל השריון ושירת בו במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה עד 1944. ב-1948 וב-1949 יצא להשתלמויות בארצות הברית בנושא שריון.
ב-1951 קיבל תואר המקביל לתואר שני מהקולג' המצרי לפיקוד ומטה. מדריכו בקולג' היה אחמד איסמעיל עלי. בעת מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 היה גמאסי קצין מטה בגדוד סיור. ב-1956, במלחמת סיני, שימש כמפקד גדוד שריון אשר צלח את תעלת סואץ בגשר פירדאן אך קיבל פקודה לסגת לכיוון אסמאעיליה. ב-1957 נתמנה לראש מטה חיל השריון. ב-1960 יצא להשתלמות בנושא שריון בברית המועצות ועם שובו נתמנה למפקד בית הספר לשריון ואחר כך לראש ענף שריון במטה ההדרכה. ב-1965 השתלם במשך שנה וחצי באקדמיית נאצר. ב-1966 מונה על ידי איסמעיל עלי, שהיה ראש מטה כוחות היבשה, לראש אגף המבצעים של כוחות היבשה ולאחר מפלת הצבא המצרי במלחמת ששת הימים הפך לראש מטהו של איסמעיל עלי וסייע בשיקום כוחות היבשה. מסוף 1968 ועד תחילת 1969 שימש כראש אגף המבצעים של מפקדת כוחות חזית תעלת סואץ. לאחר מכן שימש כסגן ראש אגף המודיעין הצבאי. ב-1971 שימש כראש אגף ההדרכה. בינואר 1972 נתמנה לראש אגף המבצעים במטה הכללי ולאחר כחודש מונה גם כסגן הרמטכ"ל - תפקידים בהם נשא גם במלחמת יום הכיפורים.
שיחות הקילומטר ה-101
מיד לאחר הפסקת האש שהוכרזה ב-24 באוקטובר 1973, עמד אל-גמאסי בראש צוות המשא ומתן עם הישראלים בקילומטר ה-101 לייצוב הפסקת האש. שיחות אלו היו השיחות הישירות הרשמיות הראשונות בין ישראל ומצרים מאז הסכם שביתת הנשק ב-1949, והן הסתיימו בהצלחה בהסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. ראש צוות השיחות מהצד הישראלי היה העוזר המיוחד לרמטכ"ל הישראלי, האלוף במילואים אהרן יריב. בין יריב לבין אל-גמאסי התפתח קשר טוב שנודע כ"כימיה" מוצלחת, והדיונים בין שני הצדדים היו יעילים והתנהלו ברוח אוהדת. גם לאחר מסמך 6 הנקודות, לייצוב הפסקת האש, שנחתם בנובמבר 1973, המשיכו שני הקצינים וצוותיהם במשא ומתן להסכם הפרדת הכוחות. המשא ומתן נפסק לאחר התערבותו של מזכיר המדינה האמריקאי, הנרי קיסינג'ר, שקצב ההתקדמות המהיר ואי מעורבותה הישירה של ארצות הברית במשא ומתן לא היו לרוחו.
פחות מחודשיים לאחר תום המלחמה, ב-13 בדצמבר, מונה כרמטכ"ל צבא מצרים. בפברואר 1974 חתם עם דוד אלעזר על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. באותו חודש אף הוענקה לו הדרגה פריק (הגבוהה בדרגות צבא מצרים). בסוף דצמבר 1974, לאחר מותו של אחמד איסמעיל עלי, התמנה לשר המלחמה במקומו.
לאחר הפרישה
ב-6 באוקטובר 1978, מספר שבועות לאחר החתימה על הסכמי קמפ דייוויד, פוטר על ידי נשיא מצרים, אנואר סאדאת, וסיים את שירותו הצבאי. נראה שפיטורין אלו באו על רקע חששו של סאדאת להתנגדותו של גמאסי לקו האסטרטגי של סאדאת שהוביל את מצרים להסכם שלום עם ישראל.
לאחר פרישתו מהשירות הציבורי ב-1981, הרבה גמאסי בנסיעות למדינות ערב הן כמרצה והן כיועץ צבאי למדינות שונות. עם לקוחותיו בתחום הייעוץ הצבאי נמנה גם סדאם חוסיין, נשיא עיראק. בשנותיו האחרונות סבל מבריאות לקויה.
ב-1994 יצא לאור ספרו "October War: Memoirs of Field Marshal El-Gamasy of Egypt", הסוקר את מלחמת יום הכיפורים מנקודת מבטו.
העיתונאית תמר גולן, שהייתה מעורבת בתהליך שקדם לשיחות השלום בין ישראל ומצרים, סיפרה בראיון כי היה לה רומן עם גמאסי בשנים שלאחר פיטוריו. לטענתה, שירותי הביטחון של ישראל ומצרים ידעו על יחסיהם הקרובים, אך לא מנעו את פגישותיהם.
שמו של גמאסי מופיע באחד הציטוטים המפורסמים מהסרט הקומי-סאטירי "גבעת חלפון אינה עונה", כאשר ויקטור חסון (שייקה לוי) עולה בטעות על ג'יפ שעליו חיילים מאובקים וכהי עור. הוא סוקר את פניהם ושואל בחיבה ובהערכה: "גולני, אה?" והם מהנהנים בראשיהם ועונים: "גמאסי".
אוניברסיטת קווינסלנד
אוניברסיטת קווינסלנד אוסטרליה ממוקמת בבריזביין שבאוסטרליה ובסביבתה. באוניברסיטה שלושה קמפוסים עיקריים: קמפוס סנט לוסיה, בו לומדים רובם הגדול של הסטודנטים, קמפוס גאטון , מרכז האוניברסיטה לחקלאות ומדעי הווטרינריה, וקמפוס הרסטון , המאכלס את מתקני הבריאות הקליניים של בית הספר. אתרים אחרים באוניברסיטת קווינסלנד - כולל תחנות מחקר ימיות, בתי חולים להוראה ומכרה תת-קרקעי - נמצאים סביב קווינסלנד.
באוניברסיטה שש חטיבות אקדמיות עיקריות: עסקים, כלכלה ומשפטים, הנדסה, אדריכלות וטכנולוגיית מידע, מדעי הבריאות והתנהגות, מדעי הרוח והחברה, רפואה ומדעים ביו-רפואיים, ומדע. מתקני המחקר של האוניברסיטה כוללים את המכון לביולוגיה מולקולרית, מכון המוח של קווינסלנד והמכון האוסטרלי להנדסת ביוטכנולוגיה וננוטכנולוגיה. לאוניברסיטה תוכנית אסטרטגית לתקופה של ארבע שנים 2018 - 2021.
קשרים בינלאומיים
אוניברסיטת קווינסלנד נחשבת אחת המובילות בעולם בתחומי המחקר וההוראה והיא מבין מייסדיה של "קבוצת השמונה", גוף המאגד את שמונה האוניברסיטאות הטובות באוסטרליה, שמטרתו קידום ההשכלה האקדמית ביבשת והיא שותפה בחברה הפרטית "אסטרונומי אוסטרליה" שהיא מוסד ללא כוונת רווח שחבריה כוללים אוניברסיטאות אוסטרליות וארגוני מחקר עם יכולת מחקר משמעותית באסטרונומיה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, חברה בארגון EdX וחברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט. האוניברסיטה חברה בארגון אוניברסיטאות אוסטרליה, חברה באיגוד מוסדות דרום מזרח אסיה להשכלה גבוהה שהוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1956 בבנגקוק, חברה ברשת אוניברסיטאות אוסטרליה אפריקה (באנגלית: Australia Africa Universities Network, בראשי תיבות: AAUN) המחברת בין חוקרים אנשי אקדמיה וסטודנטים משתי היבשות כדי להתמודד עם אתגרים משותפים וחברה בשותפות המשולבת מהאקדמיה והתעשייה, הנקרא UIDP (ראשי תיבות מאנגלית: University Industry Demonstration Partnership). הארגון הוא עמותה המורכבת מחברות מובילות חדשנות ואוניברסיטאות מחקר מוערכות מכל העולם הפועלים יחדיו להגדלת היתרונות משיתופי פעולה בין שני המגזרים. האוניברסיטה שייכת לקבוצה הלא רשמית בעלת הכינוי "אוניברסיטאות אבן החול'.
קרב כיוס (201 לפנה"ס)
קרב כיוס (ביוונית: Ναυμαχία της Χίου) הוא קרב ימי שנערך בשנת 201 לפנה"ס בין אוניותיו של פיליפוס החמישי מלך מוקדון לבין צי הברית של פרגמון, רודוס וביזנטיון. כִיוֹס הוא אי בחוף איוניה (מערב אסיה הקטנה), והקרב התחולל במצר המפריד בינו ליבשת.
רקע היסטורי
עם מותו של תלמי הרביעי מלך מצרים (204 לפנה"ס) ובעוד רומא עסוקה במלחמתה נגד חניבעל, החל פיליפוס בהגשמת תוכניות השתלטותו על הים האגאי ועל נחלות מצרים באסיה הקטנה. הוא בנה צי מלחמתי גדול, פשט על הערים היווניות לאורך הנתיב לים השחור, ואף נפל עליו החשד כי הוא האחראי לניסיון להעלות באש את הצי הרודי. במעשיו עורר עליו אויבים רבים מקרב היוונים, ובמיוחד את רודוס, שסחרה נפגע מפעולותיו וחששה כי גם גורלה לא יאחר לבוא. היא הכריזה עליו מלחמה בסוף שנת 202 לפנה"ס וכרתה ברית נגדו עם אטאלוס מלך פרגמון. ב-201 לפנה"ס סיפח פיליפוס את האיים הקיקלאדיים, העביר את צבאו אל אסיה הקטנה והחל במסע כיבושים באיוניה. לאחר שכבש את האי סאמוס וצירף לציו את אוניות תלמי שעגנו במקום, המשיך אל כיוס והטיל עליה מצור מן היבשה. צי הברית של פרגמון, רודוס וביזנטיון נזעק לסלק את הפולש, והטיל הסגר ימי על אוניות המקדונים העוגנות בנמל כיוס ובמבואותיו.
כשנוכח פיליפוס כי המצור על כיוס אינו יעיל ואויביו מטילים הסגר על הנמל, החליט לצאת את המקום במפתיע ולשוב אל בסיסו שבסאמוס. הוא סבר כי הם לא מצפים לצעד מעין זה ועל כן אינם ערוכים למלחמת ים, אלא ששיקוליו הוכחו כמוטעים.
מניין הכוחות והרכבם
הצי של פיליפוס מנה 53 אוניות ספונות, מספר לא ידוע של אוניות בלתי-ספונות (המיוליות וטריאמיוליות), ו-150 למבוי ופריסטיס. החלק האחר של ציו, אותן אוניות שלא הספיק להכשירן ללחימה, נותר בנמל סאמוס. צי הברית מנה 65 אוניות ספונות, תשע טריאמיוליות ושלוש תלת-חתריות.
מהלך הקרב
אטאלוס והרודים, שעמדו על המשמר זה מדרום ואלה מצפון לנמל כיוס, הבחינו בפיליפוס היוצא בראש טור אוניותיו אל עבר הים הפתוח, ומיד עלו לאוניות והסתערו לעברו.
אוניות השייטת של אטאלוס חתרו במלוא כוחן לעבר האגף הימני (המוביל) המקדוני, שהספיק בינתיים להתקרב אל פתח המצר. פיליפוס, שראה את צי האויב שועט לעברו, אותת לאוניותיו לפנות ולעבור מטור עורפי לשורה חזיתית, והוא עצמו ירד מאוניית הדגל ופרש בלווית כמה ספינות קלות אל האיים במרכז המצר, ממתין לתוצאות הקרב.
אותה שעה נמצאו עדיין הרודים מרחק רב מהצי של פיליפוס, אך בחתירה מהירה הצליחו להשיג את זנב הטור המקדוני. תֶאופִילִיסְקוֹס, הנָאוּאַרְכוֹס הרודי, והאוניות הרודיות הקדומניות תקפו תחילה את ספינות האויב בירכתיהן ושברו את משוטיהן האחוריים. שאר האוניות המקדוניות באגף השמאלי (האחורי) חגו לאחור ונחלצו לעזרת אחיותיהן הנתונות במצוקה. כשהגיעו למקום יתר אוניות הרודים, נערכו שני הצדדים חרטום-אל-חרטום ונלחמו אלה באלה.
מכאן ואילך נחלקה המערכה לשני קרבות נפרדים ומרוחקים זה מזה: אגף ימין (הקדמי) של פיליפוס, בפיקוד הנאוארכוס דֶמוֹקרָאטֵס, נלחם בשייטת של אטאלוס, בעוד אגף שמאל (האחורי, שנחלץ לעזרת האוניות המאספות) נלחם בשייטת הרודית.
הלחימה באגף הימני
פוליביוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-2 לפנה"ס, שהוא המקור העיקרי לידיעותינו על הקרב, אינו מתאר בפרטים את הלחימה באגף הימני, אלא מונה ארבעה מקרים הראויים לציון מיוחד בשל נדירותם. מקורותיו היו רודיים, ועל כן נעדר יחס הולם בין דבריו המפורטים על לחימת הרודים לבין תיאורו הכללי את לחימת אוניות אטאלוס ופיליפוס.
פוליביוס מספר, כי המאבק בין הצדדים היה בתחילה שקול, משום שיתרון פיליפוס במספר הלמבוי שלו היווה משקל נגד לעדיפות אטאלוס באוניות ספונות. השימוש בספינות קלות בקרב ימי, אותו הנהיג פיליפוס, היה בגדר חידוש בלוחמה הימית של אותה תקופה. אוניות המלחמה הסטנדרטיות באותה עת היו ארבע וחמש-חתריות, ספינות מלחמה כבדות ומגושמות-תנועה, שעיקר כוחן בלוחמת סיפונים. האוניות היו חמושות באיל ניגוח, אך מטרת ההתנגחות הייתה להיאחז באוניית היריב ולהעביר את ההכרעה לחיילים הרבים שעל הסיפונים, אשר נלחמו בקרב פנים-אל-פנים כביבשה. התפקיד שהועיד פיליפוס למאה וחמישים הלמבוי והפריסטיס שלו, היה לסכל את פעולתן של אוניות האויב. הספינות קלות התמרון והתנועה נעו בזריזות הנה והנה, פירקו את מערך האויב, חיבלו במשוטי אוניותיו כדי לשתק את תנועתן, או הפריעו להן לתמרן כדי לתקוף.
אוניותיו של פיליפוס באגף הימני הוסיפו להתקדם תוך כדי לחימה לעבר פתח המצר, בהתאם לתוכניתו המקורית, אך לאחר זמן-מה גברה ידו של אטאלוס.
הלחימה באגף השמאלי
תיאורו של פוליביוס את הלחימה באגף השמאלי מזמן לנו תיאור מפורט ויחיד במינו של תמרון הדייקפלוס. תנועת תקיפה זו נחשבה ליעילה ביותר בלוחמה הימית באותה תקופה, ובוצעה על ידי אוניות מהירות תנועה ותמרון, הערוכות בשורה חזיתית. מטרת האוניות התוקפות הייתה לפרוץ (diekplein) בעד שורת אוניות האויב, לשבור את משוטיהן תוך כדי ההבקעה ועל ידי כך לשתק את תנועתן. לאחר מכן לחוג לאחור, ולהנחית מהלומות ניגוח קטלניות על האוניות הפגועות וחסרות היכולת לנוע. הצי הרודי, שנמנה עם הטובים שבציי המלחמה בעת העתיקה, הצטיין בתמרוני ניגוח ולא בלוחמת סיפונים, ובקרב אל מול השייטת המקדונית השתמש כדרכו בטקטיקת הדייקפלוס. וכך מספר פוליביוס:
פוליביוס מוסיף ומספר, כי את החלק המזהיר ביותר בקרב עם האגף השמאלי נטלו שלוש חמש-חתריות רודיות. אחת מהן ניגחה אוניית אויב, אלא שמעוצמת הניגוח או שמא כתוצאה מתמרון לקוי נעקר איל הניגוח ונשאר תקוע באונייה המקדונית. האונייה שנוגחה טבעה מיד על אנשיה. מים החלו להציף את האונייה התוקפת דרך הפרצה הפעורה בחרטומה והיא כותרה על ידי אוניות האויב. תאופיליסקוס, הנאוארכוס הרודי, חש לעזרתה עם שלוש חמש-חתריות, אך לא יכול היה להציל את האונייה, כי התמלאה מים. הוא ניגח שתיים מאוניות האויב וגבר על החיילים שעל סיפוניהן, אך הוקף גם הוא על ידי למבוי ואוניות נוספות. תאופיליסקוס נלחם בגבורה, נפצע שלוש פעמים, ולמרות שאיבד את מרבית אנשיו הצליח להציל את האונייה.
אחרית הקרב
אוניות אטאלוס גברו על האגף הימני המקדוני, והוא עצמו הגיע אל האיים שלידם עמדה אוניית פיליפוס. כשראה כי אחת מהחמש-חתריות שלו נוגחה על ידי אוניית אויב מחוץ לזירת הקרב והיא עומדת להתמלא מים, נחלץ לעזרתה עם שתי ארבע-חתריות נוספות. אוניית האויב נמלטה אל עבר החוף, ואטאלוס שט בעקבותיה במלוא המרץ כדי ללכוד אותה. פיליפוס, שהבחין כי מלך פרגמון מופרד מרחק רב מציו, מיהר לחסום את דרכו חזרה עם ארבע חמש-חתריות, שלוש טריאמיוליות והלמבוי ששטו עמו. אטאלוס נטש את אונייתו ומילט את נפשו לחוף. אך כדי לעכב בעד רודפיו, חיבל תחבולה מחוכמת: הוא פקד על אנשיו להציג לעין כל על סיפון אונייתו את חפצי המלכות שהיו עמו - גביעים, גלימות ארגמן וכלים אחרים. רודפיו, שלא עמדו בפיתוי, הניחו לו והוא הצליח לברוח עם אנשיו אל אריתראי.
פיליפוס, שידו בקרב באגף הימני הייתה על התחתונה, גרר את האונייה המלכותית אל זירת הלחימה כדי לעודד את אנשיו. כשראה דיוניסודורוס, הנאוארכוס של אטאלוס, את האונייה המלכותית נגררת על ידי האויבים, לא היה ספק בלבו כי אטאלוס נהרג. הוא אותת לספינותיו לנתק מגע ושט אל הנמל שביבשת.
תוך כדי כך הובסו המקדונים גם באגף השמאלי. הם נטשו את זירת המערכה, בהעמידם פנים כאילו הם חשים לעזרת אוניותיהם שלהם. לפני שעזבו השמידו הרודים במהלומות ניגוח כמה מאוניות האויב ואת האחרות גררו כמלקוח שלל ושבו אל כיוס.
תוצאות הקרב
אבדותיו של פיליפוס היו עצומות, באוניות ובאנשים כאחד, אך הוא טען לניצחון משני טעמים: ראשית כי הבריח את אטאלוס לחוף ולכד את אונייתו, ושנית כי עגן לכאורה לאחר הקרב בין שברי האוניות, ליד כף אָרגֶנוֹן. כדי לתת תוקף מחודש לטענתו לניצחון, שב פיליפוס למחרת היום ואסף את שברי האוניות ואת גופות המתים שניתן היה לזהותם. מעניין, כי גם הרודים ודיוניסודורוס לא היו בטוחים בניצחונם, או שמא ביקשו להוכיח לפיליפוס ידו של מי הייתה על העליונה בקרב, שכן לאחר שחלף עוד יום התייצבו מחדש נגד שרידי ציו. אלא שפיליפוס לא נענה לאתגר, והם שבו לכיוס.
סרט עלילתי
סרט עלילתי או סרט בדיוני הוא סרט שמתאר סיפור, אירוע או סיפורת בדיוניים או באופן בדיוני. בסרטים כאלו, הצגת עלילות ודמויות אמינים עשויה לעזור ולשכנע את קהל הצופים שהסיפור העלילתי המתרחש לנגד עיניהם הוא אמיתי. תאורה ותנועת מצלמה, כמו גם אלמנטים קולנועיים אחרים, הפכו לחשובים יותר ויותר בסרטים האלה. עבודה רבה ומפורטת מושקעת בכתיבת תסריטים לסרט עלילתיים, שכן לעיתים רחוקות מתאפשר בשלב הצילומים לסטות מהתסריטים שנקבעו מראש, אחרת תאבד תחושת הריאליזם. שחקנים חייבים לשחק בצורה אמינה, כדי לשכנע את הקהל שלדמויות בסרט יש חיים אמיתיים.
ככל הנראה, הסרט העלילתי הראשון שנעשה אי פעם היה " L'Arroseur arrosé" ("הגנן המושקה") של האחים לומייר, אשר הוקרן לראשונה בבית-קפה ב-28 בדצמבר 1895. שנה לאחר מכן, בשנת 1896, אליס גי בלאשה ביימה את הסרט העלילתי "La fee aux choux" ("פיית הכרוב"). עם זאת, הסרט המפורסם ביותר, מבין הסרטים העלילתיים המוקדמים, הוא סרטו של ז'ורז' מלייס משנת 1902 "מסע אל הירח". רוב הסרטים הקודמים לזה היו תמונות נעות של התרחשויות יומיומיות, כגון "רכבת נכנסת לתחנה" של האחים לומייר. מלייס היה אחד מבמאי הקולנוע הראשונים שקידמו את הטכנולוגיה הקולנועית, ובכך סלל את הדרך לקולנוע העלילתי. מאז הוצגו לראשונה בשלהי המאה ה-19, הסרטים העלילתיים התקדמו כל כך, עד כדי כך שסוגות קולנועיות, כגון קומדיה או מערבון, היו, וימשיכו להיות, דרך נוספת לסווג את הסרטים הללו.
סרטים רבים מבוססים על התרחשויות אמיתיות, אך הם עדיין נחשבים כסרטים "עלילתיים" ולא "תיעודיים". הסיבה לכך היא שסרטים המבוססים על התרחשויות אמיתיות אינם נוצרים מחומר גלם של ההתרחשויות האמיתיות, אלא הם שיחזורים, המבוצעים על ידי שחקנים בשכר, המגלמים דמויות, לעיתים קרובות יותר באופן דרמטי יותר, ובכך מספרים מחדש את שהתרחש (למשל: "21" של רוברט לוקטיק).
בניגוד לספרות עלילתית, המבוססת בדרך כלל על דמויות, מצבים ואירועים שהם בדיוניים, דמיוניים או היפותטיים לחלוטין, הקולנוע תמיד מציג רפרנט אמיתי, המכונה "pro-filmic", שכולל את כל מה שקיים ומתרחש מול המצלמה.
מאז הופעתו של "הסגנון ההוליוודי הקלאסי" של תחילת המאה ה-20, שבמסגרתו תסריטים הופקו לסרטים על בסיס הפופולריות של הז'אנר, הכוכבים, המפיקים והבמאים המעורבים בפרויקט, הנרטיב, בדרך כלל בצורת סרט באורך מלא, שמר על דומיננטיות בקולנוע המסחרי והפך לשם נרדף עממי ל-"קולנוע". הריאליזם הוא אחד המרכיבים המרכזיים, בסגנון הפופולרי המכונה "הוליוודי קלאסי". המרכיב המרכזי ביצירת קולנוע ריאליסטי טמון בשימוש בעריכה המשכית.
טורקס
טורקס (Torx) הוא ראש מברג שצורתו הקסגרמה (כוכב בעל שישה קודקודים) המכונה בעברית, ובשפות אחרות, אף בשם "מברג כוכב". טורקס הוא סימן מסחר של קאמקר (Camcar), המהווה חלק מתאגיד טקסטרון (Textron) אחד התאגידים הגדולים בעולם. שמו הגנרי של ראש מברג טורקס הוא "מִבְלט הנעה פנימי הקסלובולרי" (באנגלית: hexalobular internal driving feature) ומספר התקן שלו בארגון התקינה הבינלאומי הוא ISO 10664. הפטנט על ראשי מברג טורקס פקע בשנות ה-90 של המאה ה-20. לטורקס קיים חתך משופר בשם "טורקס פלוס".
הודות לעיצובם, בורגי טורקס עמידים יותר להחלקת ראש המברג מאשר ראשי מברג פיליפס או ראשי מברג רגיל. בעוד שראשי בורגי פיליפס עוצבו במיוחד כדי לגרום להחלקה של ראש המברג, למניעת הידוק-יתר, ראש מברג מסוג טורקס עוצבו כדי למנוע את החלקת ראש המברג. הרקע לפיתוחו של ראש מברג טורקס הוא מברגות מומנט משוכללות יותר לשימוש במפעלים תעשייתיים. במקום להתבסס על החלקת ראש המברג למניעת הידוק-יתר, ובכך להסתכן בבליה של ראש הבורג או המברג, במברגת מומנט עם ראש טורקס ניתן להדק ברגים באותה מידת הידוק באופן עקבי. לטענת היצרן, צירוף זה מאריך את חיי ראש המברג פי עשרה, או יותר.
ניתן למצוא בורגי טורקס בשימוש נרחב במכוניות, אופנועים, בלמי אופניים, כוננים קשיחים, מערכות מחשב וכלי בית אלקטרוניים. בתחילה בורגי טורקס היו בשימוש בעיקר במקומות שבהם היה צורך למנוע פירוק החלק על ידי הצרכן, זאת כיוון שראשי מברג מסוג טורקס היו נדירים וקשה היה לרוכשם בשוק החופשי. ככל שראשי מברג מסוג טורקס נעשו זמינים יותר, פותחו גרסאות נוספות לראש טורקס, למניעת פתיחת הבורג על ידי המשתמש. לאחרונה גדל השימוש בראשי טורקס אף בתעשיית הבנייה.
נאופלאטוניזם
נאופלטוניזם הוא מונח מודרני לאסכולה פילוסופית דתית ומיסטית שהתגבשה במאה ה-3 לספירה. המונח הוטבע על ידי תומאס טיילור בתרגומו לשש האנאדות של פלוטינוס. הסיבה שהוגים אלה נקראו נאופלטונים, למרות שהם כינו את עצמם אפלטוניים, היא המחשבה לפיה הפילוסופיה של הוגים אלה שונה באופן מהותי מהפילוסופיה של אפלטון.
הנאופלטוניות יצרה סינתזה בין מגוון אסכולות פילוסופיות, בהן האסכולה הפיתגוראית, האסכולה הסטואית והפילוסופיה של אפלטון. כמו כן, היא קלטה לתוכה אמונות, פולחנים ומנהגים מהפוליתאיזם היווני והמזרחי, כולל אלכימיה ומאגיה.
פלוטינוס נחשב כאביו של הנאופלטוניזם משום שהיה הראשון שניסח בצורה בהירה ונרחבת תורה זו. קדמו לו הפילוסופים מאסכולות הביניים שהכינו את הקרקע לעליית האסכולה הנאופלטונית. מבין האסכולות הנאופלוטיניות המאוחרות, הבולטת ביותר הייתה האסכולה האתונאית שהייתה למעשה האקדמיה האפלטונית שהפכה לפלוטינית. בניגוד לאסכולה האלכסנדרונית, שחלק מאנשיה קיבלו על עצמם את הנצרות, אסכולה זו נשארה אחד מהמבצרים האחרונים של הפוליתאיזם עד לסופה.
המטאפיזיקה הנאו-אפלטונית
המטאפיזיקה הנאופלטונית מבוססת על שלוש ישויות (היפוסטזות): ה'אחד העליון', השכל והנפש. כל ישות נגזרת מהישויות הקודמות לה. עם זאת, הקשר בין הישויות אינו קשר זמני של סיבה ותוצאה אלא קשר של תלות: פרט ל'אחד', שקיומו לא תלוי באף ישות, הקיום של כל ישות תלוי בישות גבוהה ממנה.
ה'אחד' הוא הסיבה הראשונית לכל מה שנמצא ביקום. לפי פלוטינוס, ה'אחד' מתחייב מהאקסיומה הפרה-סוקרטית, לפיה דברים מורכבים נגזרים מדברים פשוטים יותר. מכאן שהמקור לתופעות מורכבות שונה מהתופעות עצמן (אחרת היה מורכב כמותן). אמנם ייתכן, כי המקור לתופעות הנקלטות בחושים יהיה מורכב ברמה כלשהי, אך שוב, לפי האקסיומה הפרה סוקרטית, קיים מקור פשוט יותר שממנו הוא נגזר. אם נחזור אחורה בשרשרת הגזירות, נגיע לסיבה הראשונית, דהיינו ל'אחד', שהיא שיא הפשטות.
הישות הראשונה שנגזרת מה'אחד' היא האינטלקט. ישות זו מזוהה עם עולם האידאות האפלטוני, אשר בו קיימות כל הצורות שמהן נגזרות הישויות בעולם הנתפס על ידי החושים. לפי פלוטינוס, התפקיד של האינטלקט הוא להבחין בין הצורות, אשר קיימות באופן לא מובחן ב'אחד'.
מתוך האינטלקט נובעות הנשמות, שהן ייצוגים של הצורות הקיימות באינטלקט. הנשמות שואפות לחזור לאחד דרך האינטלקט. עם זאת תהליך הנביעה לא נפסק בנשמות, אלא ממשיך לחומר שהוא חסר צורה. בשלב זה מסתיים תהליך הנביעה שהתחיל ב'אחד', באופן דומה לאור שהולך ומתמעט ככל שאנחנו מתרחקים מן המקור.
פלוטינוס מזהה את החומר עם הרוע. עם זאת, כדי לשמור על המסגרת המוניסטית הוא מסביר את החומר כאי-טוב. כלומר, קיומו של הרוע מותנה בקיומו של הטוב.
נאופלטוניזם נוצרי
למרות המגמות האנטי־נוצריות של נאופלטוניסטים רבים, דוגמת פורפיריוס, מקרוביוס וסימאכוס, הייתה לפילוסופיה הנאופלטונית השפעה רבה על הוגי הדעות הנוצריים בימי הביניים.
ג'יימס רייצ'לס
ג'יימס רייצ'לס (באנגלית: James Rachels; 30 במאי 1941 – 5 בספטמבר 2003) היה פילוסוף אמריקאי אשר התמחה באתיקה. עסק בהמתת חסד, זכויות בעלי חיים וצמחונות. בשלב מאוחר יותר תפס עצמו כתועלתן.
רייצ'לס נולד בשנת 1941 בקולומבוס ג'ורג'יה. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת מרסר (1962) ודוקטורט מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (1967) בהנחיית וו. ד. פאלק וא. מ. אדמס. רייצ'לס לימד באוניברסיטת ריצ'מונד, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מיאמי, אוניברסיטת דיוק ואוניברסיטת אלבמה בברמינגהאם.
בעבודתיו העדיף לזנוח את העיסוק במטא-אתיקה לטובת דיון בבעיות מוסריות קונקרטיות. במאמר Active and Passive Euthanasia ("המתת חסד פסיבית ואקטיבית") (פורסם ב-1975) טען שלהבחנה החוקית בין הריגה לבין להניח לחולה למות אין בסיס רציונלי. רעיונות אלו הורחבו ב-The End of Life (פורסם ב-1986). בחיבור Created from Animals (פורסם ב-1990) טען רייצ'לס שלהשקפת העולם הדארווינאית ישנן השלכות על הדרך שבה אנחנו נוהגים בבעלי חיים.
Queen of Me
Queen of Me (בעברית: המלכה שלי) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין. האלבום ייצא לאור ב-3 בפברואר 2023, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, מה שהופך את זה לראשון שלה שלא יצא עם חברת התקליטים הקודמת שלה מזה 29 שנים, מרקורי נאשוויל.
זהו אלבומה הראשון של טוויין מאז Now (2017).
רקע והכרזה
טוויין הוציאה סרט תיעודי ששודר בנטפליקס, הנקרא Not Just a Girl, אשר תיעד את הקריירה שלה עד לאותה התקופה בה יצא, וכן תיעד חלק מההקלטות לאלבום האולפן השישי שלה. הרצועות שהושמעו בקדימון של הסרט התיעודי הן: "Inhale/Exhale Air" ו-"Queen of Me".
סינגלים
ב-28 באוקטובר 2022, יצא לאור הסינגל השיווקי "Last Day of Summer".
ב-5 בינואר 2023, יצא לאור הסינגל השני "".
סיבוב הופעות
טוויין הכריזה שעל מנת לקדם את אלבומה, היא תצא לסיבוב ההופעות הנקרא "Queen of Me Tour", שצפוי להתחיל ב-28 באפריל 2023 בספוקיין ויסתיים ב-14 בנובמבר 2023 בוונקובר, הכולל 76 תאריכים בסך הכול.
ויליאם ברימנר
ויליאם ברימנר (באנגלית: William Brymner; 14 בדצמבר 1855 – 18 ביוני 1925) היה צייר נוף ומחנך קנדי. בנוסף למילוי תפקיד מפתח בהתפתחות האימפרסיוניזם בקנדה, לימד ברימנר אמנים רבים שהפכו לדמויות מובילות באמנות המודרנית הקנדית.
שנים מוקדמות
יליד גרינוק, סקוטלנד, בנם של דגלאס ברימנר וז'אן תומסון, עבר עם משפחתו לקנדה בשנת 1857. בשנת 1864 עברה משפחתו למונטריאול. מאוחר יותר הם התגוררו באזור אוטווה, שם למד ברימנר בבית הספר באוטווה.
לאחר לימודי אדריכלות, נרשם ברימנר לאקדמיה ז'וליאן בפריז, צרפת, בשנת 1878. מוריו היו מפורסמים בתפיסה של נטורליזם.
באביב 1884 נסע ברימנר למפרץ רונסוויק, צפון יורקשייר, אנגליה, עם האמן הבריטי פרדריק ג'קסון (1859–1918) והאמן הסקוטי-קנדי ג'יימס קר-לוסון (1862–1939). שם השלים ברימנר את עבודותו הגדולה - "זר פרחים", 1884 ששימש מאוחר יותר ככרטיס כניסה שלו לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
בינואר 1885 שב ברימנר לפריז כדי לחדש את לימודיו באקדמיה ז'וליאן. במהלך תקופה זו הוא יצר ציורי נוף בהשראת בית הספר ברביזון - "גבול היער של פונטנבלו", 1885, שהוצג בסלון פריז.
בשובו לקנדה בשנת 1885 בילה ברימנר את הקיץ באזור סנט לורנס התחתון בקוויבק. שם יצר את ציוריו הראשונים המתארים את קוויבק הכפרית - נושא אליו היה חוזר לעיתים קרובות לאורך כל הקריירה.
חיים מאוחרים
בשנת 1886 הוא נסע למערב קנדה ברכבת החדשה אל האוקיינוס השקט, בתקווה לנצל את הנופים החדשים להשראה, כמו נופי הרי הרוקי. ברימנר בילה מספר שבועות בשמורת סיקסיקה ליד גליכן (אלברטה), שם היה עד לרעב החמור של אנשי סיקסיקה עקב כישלונה של הממשלה לספק מזון. חוויה זו הגיעה לשיאה באחד הציורים החזקים של ברימנר - "מתן מנות לאינדיאנים"
עם שובו ממערב קנדה החל ברימנר ללמד באגודת האמנות במונטריאול, שם ישהה שלושים שנה. רבים מחברי קבוצת ביבר הול למדו אצל ברימנר, שעודד אותם לחקור גישות מודרניות חדשות לציור.
ברימנר התמחה בסצינות אנושיות ונמנע מנושאים היסטוריים גדולים פרט לציוריו לרכבת הפסיפית הקנדית.
תלמידים
נורה קולייר, אמילי קואנן, קלרנס גאגנון, פרודנס היוארד, רנדולף יוטון, אדווין הולגייט, מייבל לוקרבי, ג'ון יאנג ג'ונסטון, מייבל מאי, הלן מק'ניקול, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, אלברט מיד פטיסון, רוברט פיילוט, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סת'.
I Wanna Be Where You Are
I Wanna Be Where You Are הוא הסינגל השלישי מהאלבום הבכורה Got to Be There, של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון. השיר יצא ב-1972, בהוצאת מוטאון. הוא נכתב על ידי ארתור רוס, אחיה הצעיר של דיאנה רוס ולאון ווייר.
גרסאות כיסוי
השיר זכה לגרסאות כיסוי ונדגם על ידי אמנים רבים בהם מרווין גיי בשירו "I Want You", וילי האטצ', ג'יסון וויבר, הפוג'יז, ג'ניפר לופז ב- "Gotta Be There", כריס בראון ב-"Yo (Excuse Me Miss)".
חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור
חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, התשס"ה-2005 הוא חוק שחוקקה הכנסת השש עשרה ומסדיר את סמכויותיהם של שוטרים, חיילים ומאבטחים לבצע פעולות שונות שתכליתן שמירה על ביטחון הציבור מפני פעילות חבלנית עוינת ומפני אלימות. החוק גם מסדיר את אופן הסמכתם של מאבטחים בישראל. החוק החליף את חוק סמכויות חיפוש בשעת חירום (הוראת שעה), שנחקק ב-1969, ושתוקפו הותנה בהכרזה על מצב חירום.
סמכויות
החוק מקנה לשוטרים, חיילים ומאבטחים סמכות חיפוש, ללא צורך בצו של שופט, על גופו של אדם, במטענו וברכבו, בעת כניסה לנמל, בניין או מקום מגודר, בעת כניסתו או הימצאותו של אדם בתחנת הסעה או בנקודת בדיקה בין ישראל לבין יהודה ושומרון וחבל עזה, או בעת כניסתו, הימצאותו או יציאתו מרכב ציבורי. החוק מקנה סמכות לשוטרים, חיילים ומאבטחים לחפש על גופו של אדם, אם יש להם חשד סביר שאותו אדם נושא עמו שלא כדין כלי נשק, או עומד לעשות שימוש שלא כדין בכלי נשק. במשך השנים נוספו בחוק סמכויות למניעת אלימות, כמפורט בהמשך ערך זה.
החוק קובע כי חיפוש על גופו של אדם הכרוך במגע גופני ייערך על ידי בן מינו, אלא אם כן דחיית החיפוש עלולה לסכן את שלום הציבור.
בנוסף לסמכות החיפוש, מקנה החוק לשוטרים, חיילים ומאבטחים, באותם מקומות שבהם יש להם סמכות חיפוש, גם את הסמכות לדרוש מאדם למסור להם את שמו ומענו, ולהציג להם תעודת זהות, וכן לתפוס חפץ העלול לפגוע בביטחון הציבור, אם נמצא במהלך החיפוש.
מי שסירב לדרישות החיפוש, ההזדהות או התפיסה, ניתן למנוע את כניסתו לאותו מקום, או להוציאו ממנו, גם תוך הפעלת כוח סביר. אם הסירוב הוא לחיפוש נשק, ניתן לבצע את החיפוש בכל זאת, תוך הפעלת כוח סביר.
סמכות נוספת, המוקנית לחיילים ולמאבטחים היא הסמכות לעכב אדם שיש להם חשד סביר לגביו שהוא נושא שלא כדין נשק, או עומד לעשות שימוש שלא כדין בנשק, וזאת עד לבואו של שוטר. לחיילים המאבטחים תחנות הסעה או נקודות בדיקה יש סמכות עיכוב נוספת, במקרה שבו יש להם חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירה העלולה לסכן את ביטחונו של אדם, את ביטחון הציבור או את ביטחון המדינה.
סמכויות למניעת מעשה אלימות
בעקבות מספר מקרי אלימות כלפי עובדים סוציאליים, תוקן בשנת 2012 החוק, ונוספו בו הוראות מיוחדות לגבי סמכויות מאבטחים במקומות המספקים שירותי רווחה.
לפי התיקון לחוק, נתונות למאבטח במקום המספק שירותי רווחה הסמכויות לדרוש מאדם להזדהות, למנוע ממנו כניסה למקום או להוציאו ממנו וכן לעכבו עד לבואו של שוטר, גם בנסיבות נוספות - כאשר אותו אדם ביצע מעשה אלימות בפניו או בפני אדם אחר הקורא לעזרה ומצביע עליו בפני המאבטח, וכן כאשר המאבטח נוכח כי אותו אדם עומד לבצע מעשה אלימות.
ב-29 ביולי 2014 אישרה הכנסת תיקון נוסף, שבו נקבעו מקומות נוספים שבהם מאבטחים מוסמכים לנקוט בפעולות נגד פעולות אלימות ואף נגד איום ממשי לפעול באלימות: בתי חולים ומרפאות, מוסדות חינוך, פאבים ומועדונים, מקומות שבהם עורכים משחקי קלפים, ביליארד וכו', מגרשי ספורט, המוסד לביטוח לאומי. עד לתיקון זה למאבטח לא היו סמכויות עיכוב כלפי אדם הנוהג באלימות מעבר לסמכויות של אדם פרטי הקבועות בחוק סדר הדין פלילי (סמכויות אכיפה ומעצרים), התשנ"ו-1996.
תיקון מס' 5
בתיקון מס' 5 לחוק נקבע כי "היה לשוטר חשד סביר שאדם עומד לבצע עבירת אלימות נגד אחר, רשאי הוא לערוך חיפוש על גופו של האדם כדי לבדוק אם הוא נושא עמו שלא כדין נשק". בהוראת שעה שתוקפה עד סוף 2017 נקבע שמפקד מחוז במשטרת ישראל רשאי להכריז על מקום שקיים לגביו חשש ממשי שעלולה להתבצע בו פעילות חבלנית עוינת כמקום שבו רשאי שוטר לערוך חיפוש על גופו של אדם כדי לבדוק אם הוא נושא עמו שלא כדין נשק, אף אם לא קיים נגדו חשד סביר כאמור לעיל. הצעת חוק בעניין זה הוגשה לכנסת על ידי הממשלה ב-23 במאי 2011, אך עקב התפזרות הכנסת נפסק הדיון בהצעה. ב-19 באוקטובר 2015, בצל גל הטרור שפקד את המדינה, הובאה הצעת החוק להצבעה מחודשת במליאת הכנסת העשרים ביוזמתו של השר לביטחון פנים, גלעד ארדן. ההצעה אושרה ב-1 בפברואר 2016.
עוד בגלגולה הראשון גרמה הצעת החוק לסערה ציבורית ופוליטית. ראש תחום זכויות בפלילים באגודה לזכויות האזרח עו"ד לילה מרגלית יצאה נגד הצעת החוק שלטענתה "פותחת פתח עצום לחיפושים גופניים שרירותיים ומשפילים, ולאפליה על רקע מוצא, לאום ועוד. במדינה דמוקרטית, אזרחים שומרי חוק לא צריכים לחיות תחת חשש תמידי שיוטרדו על ידי שוטרים ללא כל הצדקה קונקרטית". עם אישורה של הצעת החוק בגלגולה השני במליאת הממשלה, ציין יוזם ההצעה המחודשת השר ארדן כי "היום, כשאנחנו רואים מה מחיר הדמים של חוסר הסמכויות, אני מקווה שהכנסת מבינה את חשיבות התיקון. לאור המצב הביטחוני הייחודי שאיתו מתמודדת מדינת ישראל נוצר צורך דחוף לתת למשטרה כלים להתמודד עם המצב".
ח"כ איציק שמולי מ"המחנה הציוני" הביע תמיכה בקידום המחודש של הצעת החוק וציין כי "אנחנו רגילים שבודקים אותנו בשדה תעופה ובכניסה לקניונים, מה שלאנשים בשווייץ ישמע אולי מוזר, כי המציאות הביטחונית בישראל היא שונה. אני חושב שלאור המציאות הביטחונית הנוכחית התיקון הזה מתבקש. יש לחוקק את החוק לתקופה מוגבלת, ושהחקיקה תפרט תוך כדי ההכנה בוועדה, מתי בדיוק עולה חשש או חשד". מנגד, הביעה יו"ר מפלגת מרצ ח"כ זהבה גלאון התנגדות עזה להצעת החוק וציינה כי "השר לביטחון פנים לקח הצעה שבית המשפט דחה פעם אחר פעם מחשש לתת לכל שוטר לפעול על פי שיקול דעתו ללא קריטריונים ברורים. השוטרים יבדקו אנשים רק על פי החזות. אנחנו השתגענו? הממשלה רוצה לתת מענה לצורך פסיכולוגי ופוגעת בצורה אנושה בזכויות אדם".
הסמכת מאבטחים
החוק קובע מהם תנאי הכשירות הדרושים כדי להיות מוסמך כמאבטח, וכן קובע את הליך ההסמכה. הסמכת המאבטחים היא בידי השר לביטחון הפנים, לאחר שכשירותו נבחנה בידי קצין מוסמך במשטרת ישראל, שדרגתו סגן ניצב ומעלה.
החוק קובע כי סמכויות המאבטח יהיו נתונות לו רק בעת מילוי תפקידו, כשהוא עונד תג זיהוי וכשהוא נושא את תעודת ההסמכה שלו.
ישיבת הרב קוק ביפו
ישיבת הרב קוק ביפו הייתה ישיבה גבוהה שהוקמה בשנת ה'תרס"ט (1909) ביפו, על ידי רבן של יפו והמושבות, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ונסגרה בשנת 1915 בעקבות מלחמת העולם הראשונה. קודם להקמתה תוכנן ששמה יהיה "אוצר חיים", אך לא ידוע על שימוש בשם זה לאחר הקמתה.
תוכנית הלימודים
תוכנית הלימודים בישיבה עוצבה על ידי הראי"ה קוק בשיתוף ר' שם טוב גפן, הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), ד"ר נחמן שלזינגר, ד"ר יעקב שלום ענגיל, הרב ד"ר בנימין מנשה לוין, הרב ד"ר משה זיידל ואנשים נוספים. תוכנית הלימודים כללה בין היתר לימוד פנימיות התורה, אמונה ומחשבת ישראל, מדעים ושפות זרות. לתלמידים המעוניינים בכך, ניתנה אפשרות ללמוד מלאכת־כפיים בבית המלאכה של תלמוד התורה 'שערי תורה', אשר שכן בסמוך לישיבה. כל זאת בנוסף לסדרי הלימוד הרגילים הנהוגים בישיבות – לימוד ש"ס ופוסקים בבקיאות ובעיון – בהכוונתו של הראי"ה, ועל פי דרכו המיוחדת.
פעילות הישיבה במהלך השנים
לאחר כשנתיים של פעולות הקמה, בשנת תרס"ט, נפתחה הישיבה, וכמה עשרות תלמידים למדו בה במשך השנים, עד לסגירתה בסביבות שנת תרע"ה, בשל מלחמת העולם הראשונה. ככל הנראה, ברוב שנות פעילותה שכנה הישיבה במתחם המוסד 'שערי תורה' בשכונת נווה־שלום. בין מגידי השיעורים בישיבה היו הראי"ה, ר' זלמן שך, ר' שם טוב גפן ועוד. בין התלמידים המפורסמים שלמדו ב'אוצר חיים' ניתן למנות את הרבנים יצחק לוי, ישראל פורת ויהושע קניאל, הלל פרלמן ("מר שושני"), המשורר יוסף צבי רימון, ועוד.
תמונת המזבח של גנט
תמונת המזבח של גנט (הקרויה גם הערצת השה המסתורי או שה האלוהים) הוא פוליפטיכון פלמי מוקדם מן המאה ה-15. הפוליפטיכון מורכב מתריסר לוחות, מהם שמונה תריסים התלויים כשתי כנפיים בצדי החלק המרכזי. תריסים אלה מצוירים משני צדדיהם, כך שהתמונה המתקבלת בעת פתיחתם ובעת סגירתם שונה בתכלית. להוציא את ימי ראשון וימי חג, אותן כנפיים היו סגורות ולעיתים מכוסות בד. היצירה הוזמנה מהוברט ואן אייק, אשר מעט מאוד ידוע על אודותיו. ככל הנראה, הוא היה האחראי על העיצוב הכללי, אך הלך לעולמו בשנת 1426. נראה שהיצירה הושלמה על ידי אחיו הצעיר והמוכר יותר יאן ואן אייק בין השנים 1430–1432. כיום לא ניתן להפריד באופן חד משמעי בין מלאכתם של שני האחים.
ג'האד חסן
ג'האד חסן הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כמפקד בסיס ההדרכה של משמר הגבול.
ביוגרפיה
חסן נולד וגדל בכפר הדרוזי סאג'ור. הוא שירת במגוון תפקידי פיקוד במשמר הגבול. שירת כלוחם וכמפקד לוחמים, מפקד פלוגת מג"ב בשכם וראש ענף סמלים בבסיס הדרכה של משמר הגבול. ב-2003 היה אחד ממדליקי המשואות בטקס הדלקת המשואות. בהמשך שירת כסגן מפקד מג"ב צפון וסגן מפקד מג"ב ירושלים. ב-2019 מונה למפקד מג"ב דרום. באפריל 2021 מונה למפקד מג"ב איו"ש, ובמאי 2023 למפקד בה"ד מג"ב.
חסן נשוי ואב לשניים. בוגר קורס מפקדי פלוגות וקורס פיקוד ומטה, ובעל תואר ראשון במנהל עסקים. אחיו עימאד חסן שירת אף הוא כקצין בכיר במג"ב.
קלמאן ז'אנקן
קלמאן ז'אנקן (בצרפתית: Clément Janequin; סביבות 1485 – 1558) היה מלחין צרפתי מתקופת הרנסאנס. הוא היה אחד המלחינים המפורסמים ביותר של שאנסונים פופולריים בכל תקופת הרנסאנס ויחד עם קלודין דה סרמיזי הטביע את חותמו הכביר על התפתחות השאנסון הפריזאי, בייחוד מן הסוג התוכניתי. ההיקף הרחב של פרסומו התאפשר הודות להתפתחות המוזיקה המודפסת, שחלה בו בזמן.