cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדרבי של לוס אנג'לס (כדורסל)
קריפטו. קום ארנה
חדר ההלבשה של הקליפרס קטן יותר מזה של הלייקרס. המושבים של הארנה היו במקור בצבע סגול, המזוהה עם הלייקרס וזוהה בזמן הבנייה גם עם הלוס אנג'לס קינגס, קבוצת ה-NHL שחולקת גם היא את הסטייפלס סנטר עם הקבוצות. המושבים הוחלפו במושבים שחורים בשנת 2005. הקליפרס הם היחידים מבין ארבע הקבוצות שמשתמשות בסטייפלס (שלוש הקבוצות שהוזכרו לפני כן והלוס אנג'לס ספארקס) ללא כרזות תלויות להנצחת אליפויות או מספרים שהוצאו לגמלאות (הקבוצה בחרה להציב את כרזות אליפויות הבית שלה במתקן האימונים שלה).
הלייקרס והקליפרס מרבים לשחק במשחקים כפולים בקריפטו. קום ארנה, לאחר ששיחקו באותו יום כמעט 60 פעמים נכון ל-2012. נדרשת כניסה נפרדת לכל משחק, כאשר כל קבוצה משחקת מול יריבה שונה. בין המשחקים, המגרש מורכב מחדש עם הרצפה של הקבוצה הביתית, אשר נבדלים רק בשיטת הצבע שלהם. הקליפרס, שיש להם רק עדיפות שלישית מאחורי הלייקרס והקינגס לתכנון הזירה, בדרך כלל משחקים את משחק היום הפחות עדיף בליגה שבה שחקנים ומאמנים מוכרים יותר לשחק בלילה. מחוץ ללוס אנג'לס, הפעם האחרונה שבה שוחקו שני משחקים באותו אולם ובאותו יום הייתה ב-1972.
חוזה השכירות של הקליפרס בקריפטו. קום ארנה מסתיים ב-2024. ביולי 2020, הקבוצה קיבל את אישור העירייה לאינטואיט דום שלהם, שנמצא כבר בתהליכי בנייה. חוזה השכירות של הלייקרס בארנה הוארך עד 2041.
וולגוגרד (מחוז)
מחוז וולגוגרד (רוסית: Волгоградская область, בתעתיק: וולגוגרדסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הדרומי. המחוז גובל עם קזחסטן.
המחוז הוקם ב-10 בינואר 1934.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-34 אזורים. בשטח המחוז עוברות נהרות וולגה ודון.
דמוגרפיה
כ-77.8% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - וולגוגרד מתגוררים כמיליון תושבים.
הרוסים מהווים כ-90% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-1.4%, הקזחים כ-1.8% והארמנים כ-1.1%.
היסטוריה
התיישבות רוסית באזור ידוע מהמאה ה-16. במשך מאות ה-17-18 האזור היה בגבול הדרומי של רוסיה והוקמו מספר מבצרים להגנת הגבול מפני פלישות של הטטרים מאזור קרים וקובן.
במהלך מלחמת העולם השנייה באזור התרחש אחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה - קרב סטלינגרד.
כלכלה
בשטח המחוז קיימות שדות גז טבעי ונפט.
קיימים מפעלי תעשייה כבדה, במיוחד בערים הגדולות (וולגוגרד ווולז'סקי). על נהרות וולגה ודון הוקמו מספר תחנות כוח הידרו-אלקטריות. לצורכי שינוע מטענים וחקלאות נבנתה תעלת וולגה-דון.
יעקב אפשטיין (פסל בריטי)
יעקב אפשטיין (באנגלית: Jacob Epstein; 10 בנובמבר 1880 – 19 באוגוסט 1959) היה פסל יהודי בריטי יליד ארצות הברית.
קורות חייו
אפשטיין נולד בניו יורק להורים יהודים מהגרים מפולין ומרוסיה. למד פיסול בניו יורק ואחרי כן בפריז. בשנת 1905 הגיע ללונדון, השתקע ויצר את רוב עבודותיו. המאפיין את יצירותיו הוא, מה שמבקריו קראו, הדואליות בביצוע: מחד - עבודות בברונזה - כולל מאות פורטרטים - שהן בעלות אופי נטורליסטי (עם לא מעט השפעה מאוגוסט רודן), ומאידך - דמויות בעלות שמות סמליים שגולפו בגילוף ישיר מאבן (והוא היה הראשון באנגליה שעשה זאת). אלמנט נוסף בעבודתו שהשפיע על שדה האמנות באנגליה היה - החדרת השפעות לא-אירופאיות לפיסול, כגון האמנות המצרית והמסופוטמית, אלמנט שבזמנו עורר ביקורת רבה באנגליה, אך במשך הזמן התקבל כנתון רצוי, ועורר חיפושי השראה גם באמנויות לא-אירופיות אחרות. השיא, כנראה, היה בהשפעת האמנות המקסיקנית על הפסל הנרי מור.
עבודות אפשטיין הנושאות שמות סמליים, ובשני המדיומים בם עבד, מביעות את התייחסותו הפילוסופית לחיים, תוך גיוס מוטיבים דתיים הן מהיהדות (תנ"ך) והן מהברית החדשה. פסליו הגדולים, כגון "בראשית", "יום ולילה", "לזרוס", עוררו ביקורת חריפה, אך דיוקניו העשויים ארד הוכיחו את כישרונו הגדול, שאין חולקים עליו, בשטח זה. הפורטרטים שלו כללו את מרבית הדמויות המפורסמות של תקופתו, ומכל תחומי החיים: מהפוליטיקה (וינסטון צ'רצ'יל), מהספרות (ת"ס אליוט, ו-ג'וזף קונרד) מהמוזיקה (ואן-דירן) ומאישים הקרובים לישראל - חיים ויצמן (במכון ויצמן ברחובות) וברכה צפירה (אוסף פרטי). לאחר מותו אלמנתו תרמה רבים מפסלי-הגבס למוזיאון ישראל בירושלים, היכן שהוצגו בתערוכה ב-2002, ושניתנים לצפייה באתר המוזיאון, וכן למשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד (האוסף לא טופל, לא הוצג ולא קוטלג).
במלחמת העולם הראשונה התגייס אפשטיין לצבא הבריטי במסגרת גדוד הקלעים ה-38, שנמנה עם הגדודים העבריים שיועדו להישלח לחזית ארץ ישראל.
בשנת 1954 קיבל תואר אבירות. אפשטיין נפטר באוגוסט 1959 והובא לקבורה על ידי אלמנתו הלא יהודיה בבית קברות כללי. טקס הקבורה נערך ללא סממנים דתיים על ידי בישוף אנגליקני, לאחר שרב שנתבקש לערוך את הלוויה הסביר שאינו יכול לקיים קבורה יהודית מחוץ לבית קברות יהודי. האוטוביוגרפיה של אפשטיין, "יהי פיסול", תורגמה ויצאה לאור בהוצאת מוסד ביאליק.
סואומנלינה
סואומנלינה (פינית Suomenlinna - "מצודת פינלנד"; ובעבר Viapori; שוודית Sveaborg - "מצודת סוואה") היא מצודה היסטורית השוכנת על קבוצה של חמישה איים המחוברים זה לזה בגשרים או ברצועות אדמה, דרומית-מזרחית למרכזה של הלסינקי בירת פינלנד. השוודים החלו בבניית מצודה בצורת כוכב על אחד האיים בשנת 1748, וזאת כדי להגן על האזור מפני התפשטות האימפריה הרוסית. במקביל הוקמו ביצורים על חופיה של הלסינקי עצמה שמול המצודה, וזאת על מנת להבטיח שהאויב לא יוכל להשתלט על ראש גשר שישמש כבסיס לתקיפת המצודה. סואומנלינה נכנעה לצבא רוסיה ב-8 במאי 1808 במהלך המלחמה הפינית, והייתה לבסיס לכיבוש פינלנד בידי הרוסים ב-1809, שהובילה להקמת הדוכסות הגדולה של פינלנד. ב-1918, שנה לאחר עצמאות פינלנד קיבלה המצודה את שמה הנוכחי ממניעים פטריוטיים. המצודה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1991 והיא מהווה מוקד משיכה תיירותי ראשון במעלה בעיר.
השוודים
לאחר מלחמותיה עם רוסיה במחצית הראשונה של המאה ה-18, איבדה שוודיה את רוב מעוזיה לאורך גבולה המזרחי, והרוסים היו חופשיים לנוע כרצונם ברחבי הים הבלטי. ב-1747 החליטו השוודים להקים מצודה מול חופיה של הלסינקי. הקמת המצודה שהייתה מיזם הבנייה הגדול ביותר שנטלו השוודים על עצמם עד אותה תקופה, הופקדה בידיו של אוגוסטין ארנסוורט (Augustin Ehrensvärd), ורוב המימון בעשור הראשון לעבודות ההקמה הגיע מצרפת שהייתה בת בריתה של שוודיה באותה עת. עבודות הבנייה החלו ב-1748 על חמשת האיים - קוסטאנמייקה (Kustaanmiekka - האי המרכזי), פיקו מוסטאסארי (Pikku Mustasaari), איסו מוסטאסארי (Iso Mustasaari), לנסי מוסטסארי (Länsi-Mustasaari) וסוסיסארי (Susisaari). התכנון נעשה בהתאם לתפיסתו של המהנדס הצבאי הצרפתי וובאן. ארנסוורט עסק בהקמת המצודה עד מותו ב-1772, וחיילים מכל רחבי המדינה עשו במלאכה. המצודה נועדה לשרת הן את צבא היבשה והן את הצי השוודי והוקמה בה גם מספנה.
הרוסים
בפברואר 1808 התקיפו הרוסים את שוודיה ותוך זמן קצר הטילו מצור על המצודה שבה שהה חיל מצב שוודי בהיקף של 7,000 חיילים. אף שהכוח הרוסי היה קטן ביחס לכוח המתגונן, לאחר הפצצה קצרה של המצודה הושגה הפסקת אש שהובילה לכניעתה ולמסירתה לרוסים ב-8 במאי 1808. הכניעה המהירה והבלתי מוסברת זעזעה את שוודיה, והגנת פינלנד התערערה. באוגוסט 1808 הודיע הצאר אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה על סיפוחה של פינלנד לרוסיה, והסכם האמינה ב-1809 סיים את המהלך. הרוסים החזיקו חיל מצב גדול במצודה שמנה עד 13,000 איש. דבר זה היה בין הסיבות להפיכתה של הלסינקי לבירת פינלנד ב-1812 במקומה של טורקו. עוד בנו הרוסים קסרקטין גדול במקום, בית חולים וכנסייה, ואף הקימו חנויות, בית ספר ומבשלת בירה הפועלת עד היום. באוגוסט 1855 בעת מלחמת קרים, הפגיזו אוניות בריטיות וצרפתיות את סואומנלינה משך שתי יממות. למרות הנזק הרב שגרמה ההפגזה, לא ניסו התוקפים לנחות במצודה והיא לא נכבשה. ב-1906 פרץ במקום מרד, אשר היה אמור לבשר את המהפכה הרוסית, אך הוא דוכא עד מהרה. לפני מלחמת העולם הראשונה נבנתה המצודה מחדש במסגרת קו ההגנה הימי על סנקט פטרבורג, אך המלחמה לא הגיעה עד שעריה, ובאביב 1918, מסרו הבולשביקים את המצודה לפינלנד העצמאית.
הפינים
ב-12 במאי 1918 שונה שמה של המצודה באופן רשמי לסואומנלינה ודגל פינלנד הונף בה. ייעודו של המקום הוסב תחילה לבית כלא, וכ-8,500 עד 10,000 אסירים שהשתייכו ל"אדומים" שהפסידו במלחמת האזרחים הפינית הוחזקו בו. כ-1,000 עד 1,500 מהם מתו מקור ומרעב בטרם חוסל בית המאסר בשנת 1919, והמקום שב לשמש כמאחז צבאי. עם ירידת חשיבותה האסטרטגית של המצודה, היא הייתה לבסיס צבאי רגיל לחילות רגלים, ארטילריה, נ"מ ושימשה גם כמעגן צוללות. במהלך מלחמת העולם השנייה הושמדו חלק מהמבנים באתר בהפצצות אוויריות, ולאחריה החל השימוש הצבאי במקום לסגת מפני ערכו התיירותי. ב-1952 התקיימו באתר תחרויות השייט של אולימפיאדת הלסינקי וקו מעבורת סדיר החל מקשר בין סואומנלינה לעיר. ב-1973 חוסל הבסיס הצבאי באופן סופי, והמקום הועבר מידיו של משרד הביטחון הפיני לפיקוחו של משרד החינוך, אשר הקים רשות שהופקדה על ניהולו. סואומנלינה נחשבת לאתר התיירות החשוב ביותר בהלסינקי וכמעט חצי מיליון תיירים פוקדים אותה מדי שנה. במקום מתגוררים כ-900 איש ובמובן זה הוא מתפקד ככפר לכל דבר. בשנת 1991 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית וב-1998 חגגה את יובל ה-250 שלה. מצודת סואומנלינה נגישה באמצעות קווי מעבורת המחברים אותה להלסינקי משך כל השנה. עוד ממוקמים במקום מרינה שמאפשרת למבקרים להגיע אליו עם סירות פרטיות ובית מלון קטן.
מצמוץ קשבי
בפסיכולוגיה, מצמוץ קשבי (באנגלית: Attentional blink) היא תופעה של זיהוי המטרה הראשונה בלבד כאשר מתבקשים לאתר שתי מטרות עוקבות בתוך סדרת גירויים. לתקופת זמן מסוימת, לא מצליחים לזהות את המטרה השנייה. ניתן לבחון תופעה זו בעזרת פרדיגמת RSVP (תצוגה מהירה של גירויים; Rapid serial visual presentation).
המושג הוצע לראשונה ב-1992 על ידי ריימונד, שפירו וארנל, אף שהתופעה ידועה כנראה עוד מלפני כן.
אלמר באטרס
אלמר באטרס (באנגלית: Elmer Batters; 24 בנובמבר 1919 – 25 ביוני 1997) היה צלם אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בזכות צילומיו החלוציים בתחום הפטיש לכפות רגליים, לרגליים ולגרביים.
קריירת צילום ופרסום
אלמר באטרס היה צלם חלוצי של פטישיזם שהתמקד בעיקר בצילום נשים, עם דגש על גרביים, רגליים וכפות רגליים. עבודתו החלוצית החלה בשנות ה-50, והיא תרמה רבות להפיכת התחום של הפטיש לכפות רגליים למקובל ואף לאופנתי.
באטרס החל לפרסם את תצלומיו בעצמו. בשנת 1956 ייסד ופרסם את המגזין Man's Favorite Pastime שבו הציג את תצלומיו לראשונה. מאז סוף שנות ה-60 הוצגו עבודותיו במגזינים שונים כמו: Sheer Delight ,Black Silk Stockings ,Leg-O-Rama ,Nylon Doubletake ו-Tip Top. הוא היווה השראה לצלמי פטיש מפורסמים שזכו לשבחי הביקורות, כמו אד פוקס וג'וני ג'אן.
אחת הדוגמניות החביבות על באטרס הייתה אישה צעירה בשם קארושקה. מעט ידוע על חייה של הדוגמנית, עם זאת, היא הייתה אהובה ביותר על באטרס ועל מעריציו. באטרס כתב עליה פעם:.
לקראת סוף ימיו, באטרס "התגלה מחדש" על ידי המו"ל הגרמני בנדיקט טאשן שהוציא לאור שלושה ספרים על עבודותיו, ביניהם: "מקצות האצבעות ועד קצה הצינור" של אריק קרול ו-"הרגליים המרקדות לצלילי אלמר". טאשן למד והכיר את עבודתו של באטרס מהמגזין leg show, כאשר עורכת המגזין, דיאן הנסון הציגה את תצלומיו לדור הצעיר של הפטישיסטים בשנות ה-80 וה-90.
כיום, תצלומים מקוריים של באטרס נמכרים בקרב אספני אומנות פטיש במחירים של עד 1500 דולר.
קריירה צבאית
באטרס היה חייל בצי ארצות הברית, ולחם במלחמת העולם השנייה ב-USS Sunfish (SS-281) - אחת מספינות הקרב המוכרות. הקריירה הצבאית שלו מוזכרת בקצרה בספר "השמיים הבודדים" של טייס הניסוי ויליאם ברידג'מן.
גבי רוזנדורן
ב-27 באפריל 1980 בעת שהיה בקורס מאמנים איבד רוזנדורן את הכרתו וצנח אל הקרקע עקב אירוע לב. ניסיונות ההחייאה לא צלחו הוא הובהל לבית החולים לניאדו, אך שם נקבע מותו. רוזנדורן היה נשוי ואב לשני ילדים בת ובן.
נו באו צ'או
נוֹ בַּאוֹ צַ'אוּ (בווייטנאמית: Ngô Bảo Châu; נולד ב-28 ביוני 1972) הוא מתמטיקאי וייטנאמי-צרפתי, פרופסור באוניברסיטת שיקגו, חתן מדליית פילדס לשנת 2010.
את פרסומו קנה בהוכחת הלמה הבסיסית של תוכנית לנגלנדס הגאומטרית, הישג שהמגזין "טיים" הכתיר כאחת מעשר התגליות המדעיות החשובות ביותר ב-2009.
חייו
צ'או גדל בהאנוי, בן לאב פיזיקאי ואם רופאה. בגיל 13 השתתף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית וזכה במדליית זהב לאחר שהשיג 42 נקודות, מספר הנקודות המקסימלי. שנה לאחר מכן השתתף שוב באולימפיאדה וזכה במדליית זהב עם 40 נקודות מתוך 42.
לאחר התיכון עבר ב-1990 לצרפת ללמוד באקול נורמל סופרייר. הוא השלים דוקטורט במתמטיקה, ב-1997, באוניברסיטת פריז-סוד בהנחיית ז'ראר לומון. את ההביליטציה עשה באוניברסיטת פריז 13. ב-2004 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז-סוד. משנת 2006 הוא חבר במכון למחקר מתקדם. בתחילת 2010 נענה לפניית אוניברסיטת שיקגו לכהן כפרופסור במוסד, משרה אליה התמנה בספטמבר 2010.
ב-2004 זכה יחד עם לומון בפרס המחקר מטעם מכון קליי למתמטיקה. ב-2007 זכה בפרס מטעם מכון המחקר המתמטי Oberwolfach בגרמניה, המוענק מדי כשלוש שנים למתמטיקאי האירופאי הבולט מתחת לגיל 36. בשנת 2010 זכה במדליית פילדס.
ב-2012 זכה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי על תרומתו לחינוך הצרפתי והווייטנאמי. הוא נבחר לעמית באגודה האמריקאית למתמטיקה ועמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
שלמה אריאל
שלמה אריאל (נולד ב-27 בפברואר 1939) הוא פסיכולוג קליני מומחה ומדריך ישראלי, מומחה בטיפול אינטגרטיבי, טיפול רגיש-תרבות וטיפול במשחק, סופר, מלחין ונגן בלוז.
ביוגרפיה
אריאל פרסם ספרים ומאמרים רבים בתחומי מומחיותו. הגרסה העברית של ספרו "משחקי דמיון של ילדים – ביקור בארץ הפלאות" ראתה אור ב-2014. בנוסף, כתב ספרי ילדים, בהם הספרים "שירי משחק" ו"מילוני", וכן סיפורים ושירים להצגות תיאטרון.
אריאל הוא מלחין ונגן מפוחית בלוז. הוא הקים בין השאר את הלהקה הישראלית "דלתא 5" ("The Delta 5 Blues Band"), המבצעת חומרים מקוריים שלו בסגנונות בלוז, R&B, סול ו-Funk. כן הקים את הלהקה "Rag Mama Rag – a Country Blues Quartet". בנוסף, הוא מרצה ומנגן במפוחית במופע "בלוז" על תולדות הבלוז והמוזיקה השחורה, עם להקתו של רוי יאנג, בבתי ספר תיכוניים ברחבי ישראל.
פרסומים עיקריים
שירי משחק. תל אביב: מסדה, 1976
לאמלו בול
לאמלו לפרנס בול (באנגלית: LaMelo LaFrance Ball; נולד ב-22 באוגוסט 2001) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז. אחיהם הצעיר של הכדורסלנים לונזו וליאנג'לו בול.
נעורים וקריירת תיכונים
לאמלו נולד ללאוואר וטינה בול, שחקני ליגת תיכונים לשעבר. לאמלו התחיל לשחק כדורסל בגיל 4, עם אחיו הגדולים לונזו וליאנג'לו בול. כשגדלו האחים הם שיחקו בקבוצות שונות שאביהם אימן, כולל קבוצת "ביג בולרס" מאיגוד האתלטים החובבים.
לאחר מכן שיחק בקבוצת הכדורסל של "תיכון צ'ינו הילס" (Chino Hills High School) בעיר צ'ינו הילס הנמצאת בקליפורניה. בעונה הראשונה שלו ב"צ'ינו הילס", זכה לאמלו יחד עם קבוצתו באליפות המדינה של קליפורניה. בשנתו השנייה, בול עלה לכותרות והחל להתפרסם בעקבות קליעה של 92 נקודות נגד קבוצת "תיכון לוס אוסוס" (Los Osos High School) בפברואר 2017. במהלך קריירת התיכונים שלו שיתף פעולה עם שני אחיו, וכן עם אונייקה אוקונגוו.
בשנת 2017 הוציא נעל משלו בחברה של אביו – "Big Baller Brand" – הנקראת "מלו בול 1" (MB1). כמו כן, הוא השתתף בתוכנית ריאלטי על חיי היום-יום של משפחתו – "Ball in the Family".
קריירת כדורסל מקצועית
באוקטובר 2017 הוציא לאוואר את לאמלו מבית הספר, והוא החל ללמוד מהבית "כדי למנוע הסחות דעת". ב-11 בדצמבר החל לשחק עם אחיו ליאנג'לו בקבוצת פרינאו פרינאי מליגת העל הליטאית. בשמונת משחקיו בקבוצה תרם 6.5 נקודות ו-2.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
ב-1 במאי 2018 עזב את ליטא והצטרף לקבוצת "לוס אנגלס בולרס" מליגת ה-JBA.
ביוני 2019 חתם על חוזה בקבוצת אילווארה הוקס מליגת העל האוסטרלית. בדצמבר 2019 נפצע בכף רגלו, ועזב את הקבוצה על מנת להחלים ולהתכונן לקראת דראפט ה-NBA 2020. ב-12 משחקיו עם ההוקס קלע 17.0 נקודות, אסף 7.4 ריבאונדים ומסר 6.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בפברואר 2020 זכה בפרס "רוקי העונה" של הליגה האוסטרלית.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר בול בבחירה השלישית, על ידי שארלוט הורנטס. ב-9 בינואר 2021 הפך בול לשחקן הצעיר ביותר אי-פעם שרושם טריפל דאבל בליגת ה-NBA, כשעשה זאת בגיל 19 שנים ו-140 ימים מול אטלנטה הוקס, שיא זה נשבר על ידי ג'וש גידי כשנה לאחר מכן. ב-21 במרץ 2021 נפצע בפרק כף היד והקבוצה הודיעה שלא ישחק יותר בעונה זו, אך הוא התאושש מהפציעה מהר מהצפוי, ובתחילת מאי חזר לשחק.
ארמון השלום וההתפייסות
ארמון השלום וההתפייסות או הפירמידה של השלום וההסכמים הוא בניין משולש הבנוי בצורת פירמידה, השוכן באסטנה בירת קזחסטן, וגובהו הכולל הוא 77 מטר. המבנה נבנה בעלות של כ-58 מיליון דולר ונחנך בסוף שנת 2006. הבניין נמצא בסמוך אל משכן הנשיא של קזחסטן והוקם במיוחד לצורך כינוסים בינלאומיים ובעיקר לקונגרסים וכנסים של הידברות בין דתות בעולם.
המבנה
גובה המבנה הוא 62 מטר והוא ניצב על גבעה בגובה של 15 מטר. כל הבנייה היא מעל פני הקרקע. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי "פוסטר", יחד עם אדריכלים טורקים. ניתן להאיר את הבניין בצבעים שונים.
המבנה עשוי מחמש קומות המעוצבות בצורת משולשים. אורך הצלע של כל משולש היא 12 מטר, ובכל צד בפירמידה 25 משולשים. בשלוש הקומות התחתונות 21 משולשים בכל צד והן מחופות בגרניט חיוור. שתי הקומות העליונות עשויות מארבעה משולשים בכל צד והן מחופות בזכוכית צבעונית בשילוב מוטיב של יונים.
שלד הבניין עשוי מפלדה משולבת בבטון, והוא מסוגל לעמוד בהתרחבות והתכווצות חומר של עד 30 ס"מ עקב האקלים המקומי המתאפיין בטמפרטורות קיצוניות של 40- מעלות עד 40 מעלות.
הפירמידה נבנתה במיוחד כדי לארח פסטיבל דתות בינלאומי המתקיים כל שנתיים (בתחילה התקיים כל 4 שנים) הנקרא "קונגרס מנהיגי העולם והדתות המסורתיות". בתוך הפירמידה אולם אופרה שבו 1,500 מושבים. בנוסף מתקיימים במקום גם כנסים בינלאומיים נוספים הנועדים להדברות בין הדתות בעולם.
משטרת לוס אנג'לס
מחלקת המשטרה של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles Police Department ובקיצור LAPD) היא מחלקת המשטרה של העיר לוס אנג'לס בקליפורניה. מחלקת משטרה זו הוקמה ב-1853.
עם קרוב ל-9,900 שוטרים ויותר מ-3,000 מתנדבים, אחראית משטרת לוס אנג'לס על שטח של 473 קמ"ר, ובתחום זה חיים יותר מ-3.8 מיליון בני אדם. מחלקת המשטרה של לוס אנג'לס היא סוכנות אכיפת החוק החמישית בגודלה בארצות הברית, והשלישית בגודלה כגוף משטרתי עירוני לאחר NYPD (משטרת ניו יורק) ו-CPD (משטרת שיקגו).
ראשיתה של משטרת לוס אנג'לס ב-1853, עם הקמת גוף של סיירים מתנדבים שסייע לרשויות אכיפת החוק באזור. גוף זה וגופים אחרים שפעלו בעקבותיו הוכחו כבלתי יעילים, עד שב-1869 הוקם כוח משטרתי בשכר, שהחל מגרעין של שישה שוטרים, וב-1903 התרחב לכ-200.
היסטוריה
משטרת לוס אנג'לס נוסדה לראשונה ב-1853 כלוס אנג'לס ריינג'רס, כוח מתנדבים שסייעו לכוחות השיטור של המחוז. בחלוף השנים, הריינג'רס הפכו למשמר של העיר לוס אנג'לס ובתחילה הכוח לא היה יעיל במיוחד, ונודע ברמת האלימות שנקט. ב-1869, שישה קצינים הקימו כוח שיטור שפעל בכפיפות למרשל העיר, ויליאם וורן. עד שנת 1900, הכוח כלל 70 קצינים, אחד לכל 1,500 איש. בשנת 1903, הכוח גדל ל-200 והפך למחלקת השיטור של העירייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כוח האדם הידלדל בשל גיוסם של רבים מאנשי הכוח לצבא. למרות המאמצים לשמור על מספר שוטרים, המשטרה לא יכלה לעשות הרבה כדי לשלוט במהומות ההמוניות שפרצו ב-1943.
לקראת סוף שנות ה-70 הוקמה יחידת ה-SWAT הראשונה. בשנות ה-90 התרחשה שערוריית רמפרט.
בשנת 1997 התרחש בעיר הירי בצפון הוליווד שהיה שוד בנק שהסתבך. במהלך האירוע נפגעו אזרחים ושוטרים ועל בסיסיו אף צולם סרט.
ב-2009, מרבית מחלקות המשטרה עברו למבנה חדש, כשבמטה הישן נותרו מחלקות בודדות. ב-2010 נערך שינוי ארגוני נרחב בתוככי המשטרה, במסגרתו הוקמו מחלקות חדשות ומוזגו מחלקות קיימות.
מבנה
משטרת לוס אנג'לס מפוקחת על ידי מועצת נציבי המשטרה של לוס אנג'לס (Los Angeles Board of Police Commissioners), ואחראית גם לניהול מבצעים. מפקד המשטרה אומנם מדווח למועצה, אך שאר מחלקות המשטרה מדווחות למפקד המשטרה בלבד. מרכז פארקר, ששימש כמטה המשטרה בעבר, נקרא על שם ויליאם פארקר, מפקד משטרת לוס אנג'לס לשעבר. המטה הנוכחי שוכן ברחוב 1, 100 מערב, דרומית לבניין עיריית לוס אנג'לס, והוא נפתח רשמית באוקטובר 2009.
משרד המפקד
משרד מפקד המשטרה (The Office of the Chief of Police) הוא הגוף הניהולי של המשטרה שהעומד בראשו הוא מפקד המשטרה. המשרד מורכב ממשרד דובר המשטרה, חטיבת ייעוץ משטרתי, החטיבה לניהול סיכונים, חטיבת המחקר והתכנון, חטיבת הפיקוח, לשכת התקנים המקצועיים – הכוללת גם את החטיבה לענייני פנים, חטיבת המבצעים המיוחדים, חטיבת כוח החקירה, החטיבה לניתוח ותגובה קריטית שהוקמה ב-2006 וכוללת יחידות מיוחדות וחטיבות בילוש למניעת פשיעה.
משרד המבצעים (Office of Operations)
משרד המבצעים של משטרת לוס אנג'לס מעסיק כ-10,000 קצינים.
משרד המבצעים המיוחדים (Office of Special Operations)
המשרד הוקם ב-2010 ובראשו עומד עוזר מפקד המשטרה. המשרד כולל חטיבת רכוש, חטיבת הכלא ואחרים.
לשכת הבילוש (Detective Bureau)
לשכת הבילוש של משרד המבצעים המיוחדים מורכבת מהחטיבות הבאות:
לשכת המבצעים המיוחדים והלוחמה בטרור (Counter-Terrorism and Special Operations Bureau)
הלשכה אחראית לאספקת משאבים טקטיים למשטרת לוס אנג'לס ותמיכה במבצעים ופעילויות שטח. היחידה עוסקת במקרים של איום טרור בקנה מידה גדול. הלשכה הוקמה ב-2010 ממיזוגן של לשכת המודיעין המשטרתי והלוחמה בטרור עם הלשכה למבצעים מיוחדים. הלשכה כוללת את החטיבות הבאות:
חוקי אקסטרים
"חוקי אקסטרים" (באנגלית: Extreme Rules) הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ומשודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network. השם של האירוע נוצר מקרבות שנערכו והיו מוגדרים כקרבות הארדקור, קרבות אלה אפיינו בעיקר את ארגון העבר Extreme Championship Wrestling (בקיצור: ECW) שהיה ידוע כאחד שכל קרב שנערך בו היה תחת חוקי אקסטרים. האירוע הראשון נערך לראשונה ב-7 ביוני 2009 באולם ניו אורלינס ארנה ובכל אופן נדמה היה שהאירועים המייסדים והקודמים שלו היו בשנת 2005 ובשנת 2006 תחת השם "לילה חד פעמי", ששימש כאירועי איחוד של אגדות ECW לדורותיהן. בשנת 2007, ה-WWE קידמו את המופע כאחד מאירועי "השלם וצפה" שלהם ובו זמנית שימרו את הרעיון שעמד מאחורי קרבות "חוקי אקסטרים". בשנת 2009 ה-WWE שינו את השם של האירוע "לילה חד פעמי" שאחרון קיומו היה שנה קודם לכן, לשם "חוקי אקסטרים". שינוי שם זה הוגדר כהמשך של סדרת אירועי "לילה חד פעמי". בשנת 2010 האירוע הוזז מחודש יוני לסוף חודש אפריל/תחילת חודש מאי כתחליף לאירוע באקלאש (בעברית: רתיעה) כאירוע הראשון שנערך אחרי אירוע המרכזי בשנה של הארגון, רסלמניה. בשנת 2013 האירוע היה מתוכנן לאמצע חודש מאי כתחליף של האירוע "מעבר לקצה", שהוזז לחודש אוקטובר, אך בעצם הופסקה פעילותו של אירוע זה ותחליפו היה אירוע "שדה קרב".
לאחר שהארגון החזיר את הרחבת המתאבקים והעברתם בין התוכניות Raw וסמאקדאון בשנת 2016, האירוע חזר שנה לאחר מכן למתכונתו הישנה לחודש יוני כאירוע הבלעדי של התוכנית Raw. בשנת 2018 פורסם שהאירוע יהיה אירוע המשותף לשני המותגים ויתרחש בחודש יולי.
ג'יימס הארווי מקדונלד
ג'יימס הארווי מקדונלד (באנגלית: James Edward Hervey MacDonald; 1873 – 1932) היה אמן אנגלי-קנדי ואחד מקבוצת השבעה שיזמה את תנועת האמנות הלאומית הקנדית הראשונה. הוא היה אביו של המאייר תורו מקדונלד.
שנים מוקדמות
מקדונלד נולד ב-12 במאי 1873 בדרהאם, אנגליה, לאם אנגלית, מרגרט, ולאב קנדי, ויליאם מקדונלד. בשנת 1887 בגיל 14 היגר עם משפחתו להמילטון, אונטריו. באותה שנה החל את הכשרתו הראשונה כאמן בבית הספר לאמנות במילטון, שם למד אצל ג'ון אירלנד וארתור המינג. בשנת 1889 הם עברו לטורונטו, שם למד אמנות מסחרית והיה פעיל בליגת הסטודנטים לאמנות בטורונטו. הוא המשיך את הכשרתו בבית הספר לאמנות ועיצוב במרכז אונטריו.
בשנת 1895, מקדונלד נכנס לתפקיד כמעצב מסחרי בחברת Grip Ltd, חברת אומנות מסחרית חשובה, שם פיתח את כישורי העיצוב שלו. מקדונלד עבד כמעצב בחברת גריפ בע"מ עד שנת 1903, אז עבר לסטודיו קרלטון בלונדון בין השנים 1903 ל-1907, וחזר לגריפ בע"מ בשנת 1907.
בשנים הבאות הוא עודד את עמיתיו - כולל האמן טום תומסון - לפתח את כישוריהם כציירים.
בשנת 1899 התחתן מקדונלד עם ג'ואן לאוויס, וכעבור שנתיים נולד להם בן, ת'ורו.
קריירה מוקדמת
בשנת 1911 התפטר מקדונלד מתפקידו כמעצב בחברת גריפ בע"מ ועבר עם אשתו וילדו לתורנהיל, אונטריו, כדי להמשיך בקריירה כאמן נוף. כדי להשלים את הכנסתו, עבד מדי פעם כמעצב עצמאי עד 1921. לאחר שפיתח סגנון משלו כצייר, הוא ארגן תערוכה של עבודתו במועדון האמנויות בטורונטו בנובמבר 1911.
האמן העמית לורן האריס התרשם כל כך מעבודתו של מקדונלד, עד ששאל אם יוכלו לעבוד יחד. האריס עודד את מקדונלד להמשיך לצייר ולהציג את עבודותיו במידת האפשר. בשנה שלאחר מכן הם ארגנו את התערוכה המשותפת הראשונה שלהם. בשנת 1912, מקדונלד זכה להכרה רחבה בזכות תרומתו לתערוכה בחברת האמנים באונטריו.
בינואר 1913 נסעו מקדונלד והאריס לגלריית האמנות אולברייט, בבאפלו, ניו יורק, שם הם השתתפו בתערוכת האמנות הסקנדינבית וראו ציורי נוף פוסט-אימפרסיוניסטים ואקספרסיוניסטים.
שני האמנים הרגישו כי הציירים הקנדים יכולים לאמץ את הגישה הסקנדנבית לשממה כדי ליצור וראציה קנדית ייחודית של אמנות נוף. מאוחר יותר באותה שנה, אמנים מסחריים שבסיסם בטורונטו החלו לגלות עניין בפוטנציאל הביטוי הקנדי המקורי. אמנים אלה החלו להתכנס סביב מקדונלד והאריס. באביב 1913 כתב מקדונלד לאלכסנדר יאנג ג'קסון והזמין אותו להגיע לטורונטו.
במרץ 1916 הציג מקדונלד את "הגן הסבוך" באגודת האמנים אוטווה. אף על פי שמבקרי האמנות לעגו לו, היה זה ציור פוסט-אימפרסיוניסטי קונבנציונלי למדי של חמניות - ציור שמזכיר את הטיפול של וינסנט ואן גוך בנושא כמעט ארבעים שנה לפני כן, אך בו מקדונלד הסתמך על רישומי חמניות שעשה בגן שלו בת'ורנהיל, אונטריו.
בסתיו 1918, מקדונלד, האריס ואמנים אחרים שהתעניינו בגישתם החדשה לציור נסעו למחוז אלגומה מצפון לאגם סופריור.
הקבוצה נסעה בקרון רכבת ששימש אותם כסטודיו נייד. מקדונלד חזר לאלגומה עם עמיתיו בשנים הבאות. נסיעות אלה הניבו כמה מציוריו המוערכים ביותר, כולל פנטזיית הערפל, נהר החול, אלגומה (1920) והארץ החגיגית (1921).
קבוצת השבעה
בשנת 1920 מקדונלד הקים את קבוצת השבעה, שהקדישה את עצמה לקידום אמנות קנדית שפותחה באמצעות מגע ישיר עם הנוף הקנדי. החברים המייסדים האחרים היו פרדריק וארלי, אלכסנדר יאנג ג'קסון, לורן האריס, פרנק ג'ונסטון, ארתור ליסמר ופרנקלין קרמייקל. מקדונלד עבד עם ליסמר, וארלי, ג'ונסטון וקרמייקל בחברת העיצוב Grip Ltd. בטורונטו. יחד הם יזמו את תנועת האמנות הלאומית הגדולה הראשונה בקנדה, והפיקו ציורים בהשראת הנוף הקנדי.
בכל קיץ החל משנת 1924, מקדונלד נסע לרוקי הקנדיים כדי לצייר את הנופים ההרריים ששלטו ביצירתו המאוחרת. בשלב זה הוא התנכר מעט לשאר חברי קבוצת השבעה, מכיוון שרבים מהחברים הצעירים החלו לצייר בצורה מופשטת יותר.
שנים מאוחרות
משנת 1928 ועד מותו כיהן מקדונלד כמנהל מכללת אונטריו לאמנות, והוא צייר בתדירות פחותה ובהצלחה עקבית פחות.
מקדונלד לקה בשבץ מוחי בשנת 1931, והעביר את הקיץ שלאחר מכן בהחלמה בברבדוס.
הוא נפטר בטורונטו ב-26 בנובמבר 1932 בגיל 59. הוא נקבר בבית העלמין פרוספקט בטורונטו.
מרכוס פלדמן
קורות חיים
מרכוס פלדמן נולד בפרת', אוסטרליה לסימון ואידה פלדמן. אביו היה מהנדס ובזכותו החל מרכוס להתעניין במתמטיקה. הוא נשוי ויש לו שלושה ילדים.
בשנת 1959 החל ללמוד באוניברסיטת מערב אוסטרליה לקראת תואר בוגר במתמטיקה וסטטיסטיקה וסיים את לימודיו בשנת 1964. ב-1966 קיבל תואר מוסמך במתמטיקה מטעם אוניברסיטת מונש. לאחר מכן המשיך בלימודיו לקראת דוקטורט בביולוגיה מתמטית באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
בשנת 1969, לאחר לימודי הדוקטורט, פלדמן חזר לאוסטרליה והתחיל ללמד באוניברסיטת לה טרוב אשר במלבורן. לאחר שנתיים חזר לקליפורניה על מנת להצטרף לסגל הביולוגיה באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1973, יחד עם ל.ל. קאואלי- ספורזה, פלדמן יצר את התאוריה הכמותית של האבולוציה התרבותית ויזם תוכנית מחקר שעוסקת בלמידה תרבותית (Cultural learning) ובאבולוציה ההדדית בין הגן לתרבות (Gene–culture co-evolution). התאוריה והמחקר התבססו על השילוב בין מתמטיקה שימושית לבין יצירת מודלים על מנת לחקור את תופעות האבולוציה. יישום תאוריה זאת מתבטא במחקרו על אי השוויון בין יחס המינים בסין. למחקרו בנושא זה ישנן השלכות חשובות לניהול החברתי, אשר הובילו את הממשלה הסינית לניסיונות להפחתת וצמצום תרבות העדפת הזכרים במדינה.
בנוסף, פלדמן הוכיח כי הדפוס הרחב של הווריאציה הגנומית נגרם בעיקר בזכות רצף ההגירה של בני האדם במשך מעל ל-60,000 שנה מאז שבני האדם המודרניים עזבו את אפריקה. ממצאו כי 10 אחוז מהווריאציה הגנומית הוא בין היבשות תרם רבות לדיון על משמעות הגזע.
יתר על כן, פלדמן וקולגות נוספים יצרו את מודל "התהוות גומחות אקולוגיות" (Niche construction) שהוא הכללה של תורת האבולוציה שמדגישה את האינטראקציה בין האבולוציה של האורגניזם לבין הדינמיקה הסביבתית. הוא מדגים זאת בעזרת מודל שמסביר כי לפנוטיפים יש תפקיד פעיל וחשוב יותר באבולוציה מאשר שסברו בעבר. עובדה זאת השפיעה רבות על מחקרים נוספים בנושא האקולוגיה האבולוציונית.
תחומי המחקר הנוספים שבהם עוסק פלדמן כוללים בין היתר את האבולוציה של המערכות הגנטיות המורכבות שיכולות לעבור ברירה טבעית ושחלוף (רקומבינציה), באבולוציה של הלמידה כממשק בין שיטות מודרניות ליצירת בינה מלאכותית לבין מודלים של תהליכים ביולוגיים ובהם תקשורת. בנוסף, פלדמן חוקר את ההתפתחות של האדם המודרני בעזרת מודלים לדינמיקה של רב צורתיות (פולימורפיזם) מולקולרית, עם דגש על הגרסאות השונות של ה-DNA.
ממצאיו של פלדמן עוררו את ההתפתחות של תחומים חדשים במדעי הרוח ובמדעי החיים. הוא שופך אור על מספר רב של שאלות מפתח בנושא האבולוציה, אשר כוללות בין היתר את ההתפתחות של התרבות. פלדמן ערך מחקרים דמוגרפים רבים על מגמות חשובות לעתיד האנושות.
פארק גוספורד
פארק גוספורד (באנגלית: Gosford Park) הוא סרט משנת 2001, אשר ביים רוברט אלטמן, וכתב ג'וליאן פלוז לפי רעיון של אלטמן ובוב בלבן. אנסמבל רב-משתתפים של שחקנים מהשורה הראשונה לוהקו לתפקידים בסרט, שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר. הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור הבימוי. בנוסף היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר", "הבמאי הטוב ביותר" והתלבושות. מגי סמית' והלן מירן היו מועמדות בקטגוריית שחקנית המשנה.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1932 באנגליה, קבוצה של אנשי אצולה בריטים ואורחים אמריקאים מתאספת לסוף שבוע של ציד באחוזה כפרית בשם "פארק גוספורד" (הסרט צולם בוורת'הם פארק). במהלך סוף השבוע נרצח בעל האחוזה, סר ויליאם מקורדל, והבלש משטרה המקומי מנסה לגלות מי הרוצח. הסרט מנווט בין עולמם של האדונים, בעלי האחוזה ואורחיהם, ובין המשרתים.
הסרט עוקב אחרי מספר רב של דמויות וקוי עלילה, שחלקם עוסק ביחסים המורכבים בין הדמויות השייכות למעמדות השונים בחברה הבריטית. משולב בו סיפור בלשי בנוסח אגאתה כריסטי, וסיפורי דרמה בנוסח סדרת הטלוויזיה "אדונים ומשרתים".
סיפור הסרט הוא בדיוני לחלוטין אך אחת הדמויות, אייבור נובלו, מבוססת על זמר ידוע מאותה תקופה, ומגלם אותו ג'רמי נורתהם.
אגודת קישפלודי
אגודת קישפלודי (בהונגרית: Kisfaludy Társaság) נוסדה בשנת 1836 בפשט על ידי ידידים וסופרים של קארוי קישפלודי, במטרה לפרסם את כל יצירותיו של המשורר ולהקים אנדרטה לזכרו. לאחר מותו של קישפלודי הפכה האגודה לסמן חשוב בפיתוח הטעם הספרותי וקידום הספרות היפה ההונגרית. במהלך המאה ה-19 מפגשי קריאה חודשיים היו אחד האירועים החשובים ביותר בחיי הספרות. החברה פורקה בשנת 1952 וחדלה להתקיים.
תולדות האגודה
הסופרים הגדולים ואנשי הספרות של המחצית הראשונה של המאה ה-19 הקימו את האגודה, ותכליתה לא התמצאה רק בפרסום יצירותיו של קארוי קישפלודי והקמת פסל/אנדרטה לזכרו, אלא חבריה עשו רבות לפיתוח והפצת הספרות ההונגרית בכלל. חברי האגודה "גילו" את שירתו של יאנוש אראן, ואז יאנוש אראן בעצמו הפך לחבר באגודה והוא בעצמו סלל את הדרך ליצירתו של הסופר ומחזאי אימרה מדאץ', טרגדיית האדם (בהונגרית: Az ember tragédiája) הוא מחזה טרגי-היסטורי. ההצגה נחשבת עד היום לפסגת הספרות ההונגרית ולאחת היצירות המשפיעות ביותר בה. מכרזי האגודה עודדו והעניקו השראה לא רק ליצירות ספרותיות אלא גם לעבודות תאוריה ספרותיות. הם התנגדו לכך שהחשיבה הספרותית תושפע מהפוליטיקה. חברי האגודה העלו נושאים ספרותיים מודרניים כבר בשנות ה-40 של המאה ה-19, כמו הפרשנות המודרנית של הדרמה והשוני וההבדלים בינה לבין הרומן, הפולקלור בספרות, או המגמה העממית-לאומית, והיישום הספרותי המודע של המוטיבים, הסגנונות והגישות של ז'אנרים פולקלוריסטיים מסורתיים, שירה עממית וכדומה. עד מהרה השיקה האגודה גם מגזינים וסדרות ספרים.
כתבי העת של אגודת קישפלודי פורסמו בין השנים 1840–1846, ולאחר מכן שוב בין 1860 לבין 1940. לדוגמה, יצאו כמה יצירות תאורטיות של אריסטו, הורטיוס, ניקולא בואלו, אלכסנדר פופ. בשנת 1846 נפתחה סדרת הספרים של האגודה בשם "הספרייה ההלנית" ובה הופיעו סיפורי איזופוס, יצירותיהם של פיתגורס וסופרים קלאסיים אחרים. סדרות ספרים הושקו גם תחת הכותרות של "הספרייה הלאומית" ו"ספריית הרומנים הזרים".
בניהולו השמרני של פאל דיולאי (קלוז'-נאפוקה, 25 בינואר 1826 - בודפשט, 9 בנובמבר 1909 שהיה היסטוריון ספרותי, משורר, סופר, פרופסור באוניברסיטה, מבקר אמנות, ומשנת 1879 עד 1899 נשיא אגודת קישפלודי, חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים, חבר ומזכיר של הבית העליון של בית הנבחרים ההונגרי), האגודה עמדה על סף המאה ה-20 ובפני פתיחת כתב העת הספרותי ניוגט שקיבץ סביבו את מייצגי המגמה הספרותית ואת גישת הספרות ההונגרית המודרנית, וייצגה את הגישה האקדמית. מכאן ואילך האגודה הייתה רק אחד הקטבים של הגישה הספרותית ההונגרית. היא פורקה בשנת 1952.
יוסף נבון
יוסף ביי נבון (תרי"ח, 1858, ירושלים – כ"ג בניסן תרצ"ד, אפריל 1934, פריז) היה בנקאי, איש עסקים ואיש ציבור בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית, יוזם ובונה מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
קורות חיים
נולד בשנת 1858 (ה'תרי"ח) בירושלים, בן למשפחת נבון הספרדית שישבה בארץ מאז שעלה לירושלים הרב אפרים נבון בראשית המאה ה-18, ושבמשך דורות רבים הוציאה מתוכה רבנים, מנהיגים ושליחי ציבור.
אביו, הרב אליהו פנחס אפנדי נבון (בנו של ר' יהודה (מורנו) בן רפאל נבון) , היה בא כוחה של העדה היהודית במועצת המחוז של ירושלים, ואמו אסתר הייתה אחותו של חיים אמזלג (אמזלק), סגן הקונסול הבריטי ביפו.
בילדותו למד בתלמוד תורה של העדה הספרדית, ובגיל 13 שלח אותו אביו ללמוד בבית ספר תיכון במרסיי שבצרפת. בשובו עסק במסחר ובבנקאות, בשותפות עם הבנקאי השווייצרי יוהנס פרוטיגר (1836–1899). הוא נשא לאשה את גישע פרומקין שכינויה היה בוליסה, בתו של אלכסנדר-סנדר פרומקין (אביו של ישראל דב פרומקין, הבעלים והעורך של העיתון "חבצלת") זו הייתה החתונה הראשונה בין ספרדי ואשכנזיה ביישוב הישן. רכש משותפו פרוטיגר את בית מחניים "הראשון" (רחוב הנביאים 59 מאחור, בירושלים) והתגורר שם בין השנים 1885–1934, הבית נודע מאז כבית נבון ביי.
הרכבת הראשונה בישראל
בשנת 1881 החל לפעול להנחת מסילת הרכבת יפו–ירושלים. נבון ידע שהמכשול העיקרי הם השלטונות העות'מאניים. לפיכך נסע לאיסטנבול והתגורר שם ארבע שנים, כשהוא מפעיל קשרים ולחצים בחלונות הגבוהים. מאמציו נשאו פרי והוא קיבל זיכיון לבנייה והפעלת מסילת ברזל מיפו לירושלים ל-71 שנים, וכן רשות לבנות קווים נוספים מיפו לעזה ולשכם.
כשהזיכיון בידו חזר לירושלים והחל לחפש משקיעים, ללא הצלחה מרובה. לבסוף הצליח למצוא בפריז חברה צרפתית שקנתה מידו את הזיכיון תמורת מיליון פרנקים צרפתיים. בניית המסילה החלה ב-30 במרץ 1890 וביום חמישי, ה' בתשרי תרנ"ג, 26 בספטמבר 1892 הגיעה הרכבת הראשונה מיפו לירושלים. משך הנסיעה: שלוש שעות וחמישים דקות.
הרכבת נתקבלה בהתרגשות רבה. בעיתון "האור" של אליעזר בן-יהודה, פורסם שיר תהילה לרכבת המסתיים במילים הבאות:
על מפעלו הוענק לנבון עיטור מסדר המג'ידיה וכן תואר הכבוד "ביי" מטעם ממשלת טורקיה. כן קיבל גם אותות כבוד מממשלות בריטניה ופורטוגל. אולם כסף רב לא ראה נבון ביי ממפעל הרכבת; למעשה, הוא איבד בו הון רב, וכך גם במספר מפעלי פיתוח נוספים שניסה ליזום, שלאחריהם עזב את הארץ והתגורר שנים ארוכות בפריז.
בפריז יצר קשר עם תיאודור הרצל, שבאותה עת התפרסם בראשית חזון הציונות המדינית שלו, וניסה לעניינו בתוכניות מעשיות לפיתוח הארץ. ב-1908 היה מראשי המייסדים של הליגה העולמית למען השלום, ארגון שמרכזו היה בלונדון וסניפיו פזורים בערים הגדולות בעולם.
נבון נפטר בפריז ביום כ"ג בניסן תרצ"ד (1934). בודד וחסר כול.
ליוסף וגישע נבון היו שלוש בנות, ואחת מהן נישאה לרב אליעזר ירוחם (מורנו) אלישר. בת נוספת, רוזה, נישאה ליצחק שמעיה אלישר, וילדיהם היו אליהו אלישר - איש ציבור וחבר הכנסת, ומנשה אלישר - איש עסקים ועסקן ציבור. בן דודו של נבון מצד אביו היה משה אפרים נבון. אחותו ג'ויה נישאה לחיים קלמי, שאף ניהל את עסקיו במשך תקופה.
יוטיקה
יוטיקה (באנגלית: Utica) היא עיר הבירה של מחוז אוניידה במדינת ניו יורק שבארצות הברית. אוכלוסיית העיר היא 62,235 תושבים על פי מפקד האוכלוסין בארצות הברית של שנת 2010, עלייה של 2.6% ממפקד האוכלוסין של שנת 2000.
יוטיקה והעיר הסמוכה, רומא הם הערים העיקריות באזור המטרופולין יוטיקה-רומא.
היסטוריה
יוטיקה ממוקמת במקום הרדוד ביותר לאורך נהר מוהוק. לפני שהאירופאים הגיעו לאזור חיו שם שבטי האירוקוי האינדיאנים. שנת 1773 הייתה השנה שבה התיישבו לראשונה אירופאים ביוטיקה.
בשנת 1794 נסלל כביש אשר חיבר בין יוטיקה לאולבני והיה נקרא "סטייט רוד", בשנת 1797 הכביש הורחב והושלם ונקרא כמו בשמו כיום, כביש ג'נסי. ההתיישבות הקטנה הזו הפכה לאזור הובלה חשוב להעברת סחורות ולאנשים שעברו למערב מדינת ניו יורק והיו צריכים לעבור את האגמים הגדולים. בתחילת המאה ה-20 התרחש בעיר מקרה שבעקבותיו הוגש פסק הדין התקדימי לוכנר נגד מדינת ניו יורק.
בין שנות השלושים לשנות החמישים במאה ה-20 יוטיקה נודעה בארצות הברית ואפילו בעולם כ"עיר חטאים" עקב מידת השחיתות והשליטה הפוליטית של רופוס פ. אלפנטה.
גאוגרפיה ואוכלוסין
יוטיקה ממוקמת באזור נהר המוהוק במדינת ניו יורק. בהתאם ללשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, השטח הכולל של העיר הוא 43 קמ"ר אשר מתוכם 42 קמ"ר הם יבשה ו-0.78 קמ"ר מים.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, בעיר היו 62,235 תושבים. לפי המפקד של שנת 2000, צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,432.3 נפש לקמ"ר, היו 29,186 יחידות דיור בעיר בצפיפות ממוצעת של 689.2 יחידות דיור לקמ"ר. בשנת 2010 החלוקה האתנית בעיר הייתה: 69.0% לבנים, 15.3% אפרו-אמריקנים, 0.3% אינדיאנים, 7.4% אסיאתים, 0.1% פאסיפים, 3.9% מגזעים אחרים ו-4.0% משני גזעים או יותר.
דנטין
דֶּנְטִין או שִׁינָן, הוא רקמה מסוידת של הגוף, והוא מרכיב מרכזי בשיניים ביחד עם זגוגית השן (אמייל), מלט השן (צמנטום) ומוך השן. בדרך כלל מכוסה על ידי זגוגית השן באזור הכתר, על ידי צמנטום באזור השורש ומקיף את כלל מוך השן. מבחינת משקל, הדנטין מורכב 70% מהמינרל הידרוקסילאפטיט (חומר אנ-אורגני), 20% הוא חומר אורגני, ו- 10% הם מים. מראה הדנטין הוא צהוב, ומשפיע רבות על צבע השן עקב השקיפות של שכבת זגוגית השן. דנטין, שהוא יותר שביר מאמייל, דרוש לתמיכתו. דנטין מדורג בערך 3 בסולם מוס למדידת קשיות של מינרלים.
התפתחות
תהליך יצירת הדנטין (דנטינוג'נסיס) מתחיל לפני תהליך היווצרות האמייל, ומתבצע על ידי האודונטובלאסטים שמקורם במוך השן. לאחר התמיינות הפרה-דנטין לדנטין בוגר, גוף תאי האודונטובלאסטים נשארים בתוך מוך השן, לאורך שכבתו החיצונית. בניגוד לאמייל, יצירת הדנטין ממשיכה במהלך החיים ויכולה להתגבר בתגובה לגירויים (שחיקה, למשל).
מבנה
שלא כמו אמייל, דנטין יכול לעבור תהליך דה-מינרליזציה (תהליך בו יש פירוק של המינרלים המרכיבים את הדנטין על ידי חומצות שונות) ולהיצבע לשם בדיקות היסטולוגיות. דנטין מורכב מתעלות מיקרוסקופיות. תעלות אלו מתחילות ממפגש שכבות האמייל והדנטין, עד לשכבה החיצונית של מוך השן. צפיפותן באזור המוך היא בין 59,000 עד 76,000 למ"מ מעוקב בעוד שקרוב לאמייל צפיפותן היא בערך כמחצית. התעלו מכילות זיזים אודונטובלאסטיים שהם הארכה של אודונטובלאסטים, ונוזל דנטלי שהוא תערובת של אלבומין, טרנספרין, טנסקין ופרוטאוגליקנים.
דנטין הוא חומר דמוי עצם, נקבובי ובצבע צהוב. הוא מורכב מ-70% חומר אנ-אורגני (בעיקר הידרוקסילאפטיט וגם סידן פוספט), 20% חומרים אורגנים (מתוכם 90% קולגן סוג 1 ו 10% מחלבונים דנטליים ספציפיים), ו10% מים (שנספחים לשטח הפנים של מינרלים). בגלל שהדנטין רך יותר מאמייל, הוא מתפרק יותר במהירות ועלול לפתח חורים אם לא מטופל, אך בגלל תכונותיו האלסטיות הוא מהווה תמיכה טובה לאמייל. גמישותו מונעת מהאמייל השביר להיבקע.
סוגים
ישנם שלושה סוגים של דנטין; ראשוני, שניוני ושלישוני. דנטין שניוני הוא שכבה של דנטין שנוצר לאחר שהשורש סיים להתפתח. דנטין שלישוני נוצר בתגובה לגירויים, כמו עששת.
דנטין ראשוני
דנטין ראשוני, הדנטין הכי עיקרי בשן, נמצא בין האמייל לחלל מוך השן. השכבה החיצונית, הקרובה ביותר לאמייל, ידועה בתור דנטין המעטפת. שכבה זו ייחודית ביחס לשאר הדנטין הראשוני. דנטין המעטפת נוצר על ידי אודונטובלסטים ממוינים חדשים והיא יוצרת שכבה ברוחב של 150 מיקרומטרים בערך. בניגוד לדנטין ראשוני, דנטין המעטפת לא עובר זירחון, מכיל פחות סיבי קולגן ועובר פחות מינרליזציה. מתחתיו נמצאת שכבה פנימית יותר שהיא השכבה העיקרית של הדנטין הראשוני, והיא עוברת יותר תהליכי מינרליזציה. שכבה זו מופרשת לאחר דנטין המעטפת, על ידי האודונטובלסטים, לפני סיום התפתחות השורש. דנטין חדש שהופרש, עוד לא עבר מינרליזציה ונקרא קדם-דנטין. ניתן לזהותו בקלות על ידי צביעת המטוקסילין-אאוזין מפני שעוצמת צביעתו קטנה יותר מאשר דנטין. קדם-דנטין בדרך כלל ברוחב של 10–47 מיקרומטרים ונמצא באזור הכי פנימי של הדנטין. הוא מכיל קולגן, גליקופרוטאינים ופרוטאוגליקנים.
דנטין שניוני
דנטין שניוני נוצר לאחר סיום התפתחות השורש, בדרך כלל לאחר שהשן בקעה ומתפקדת. הוא גדל בקצב איטי הרבה יותר מאשר דנטין ראשוני. יש לו מבנה דומה לדנטין ראשוני, למרות שהוא לא תמיד נמצא באופן שווה סביב חלל מוך השן. גדילת שכבה זו היא שגורמת עם הגיל להקטנת חלל המוך. מצב זה ידוע מבחינה קלינית כנסיגת המוך. לכן היווצרות חורים בשיניים במטופלים צעירים, מהווה סיכון לחשיפת חלל המוך. במקרה כזה, ניתן להציע טיפולים שונים כמו חיפוי המוך. תהליך זה בדרך כלל נלווה בכתר מפלדת אל חלד כדי לשפר את יעילותו.
דנטין שלישוני - פתולוגי
דנטין שלישוני הוא דנטין שנוצר בתגובה לגירויים חיצוניים כמו חורים. הוא מחולק לשניים - תגובתי (ראקטיבי), בו הוא נוצר מאודונטובלסט קיים, או מתקן (רפראטיבי), בו הוא נוצר מתא דמוי אודונטובלס חדש שסיים התמיינות עקב מוות של תא האודונטובלס המקורי. דנטין שלישוני נוצר מאודונטובלס שקיבל גירוי ישיר, לכן מבנהו יושפע מחוזק ומשך הגירוי. למשל במקרה של נגע של עששת, יש נזק נרחב לדנטין ולמוך השן, עקב המטבוליטים והרעלנים המופרשים מהחיידקים. לכן דנטין שלישוני שוקע מהר, עם פיזור דליל ולא אחיד של תעלות. אך אם הגירוי פחות אקטיבי, הוא נצבר בצורה איטית יותר עם דפוס תעלות רגיל יותר.
דנטין בבעלי חיים
שנהב של פילים עשוי מדנטין מוצק. חטי פילים נוצרים עם שכבה דקה של אמייל, שבמהרה נשחקת ומשאירה את הדנטין חשוף. בבני אדם, דנטין חשוף גורם לרגישות בשיניים.
בגלל שדנטין רך יותר מאמייל, הוא נשחק מהר יותר מאמייל. שיניים במספר יונקים מנצלות עובדה זו, בעיקר עשבוניים כמו סוסים וצבאים. בעשבוניים משטחי הנגיסה של השיניים מורכבים מאמייל ודנטין לסירוגין. הבדלים בשחיקה גורמים לקצות שיניים חדות שמסייעים בלעיסת חלקי צמחים קשים.
חומר דומה לדנטין יוצר את החומר הקשה שבונה את השיניים הקטנות של הכרישים.
כלכלת קונטיקט
התוצר המדינתי הגולמי של מדינת קונטיקט בשנת 2003 היה 172 מיליארד דולר אמריקאי.
מיסוי במדינה
עד שנת 1991 לא היה בקונטיקט מס הכנסה - עובדה שעודדה בעלי הכנסה גבוהה לעבור מניו יורק לקונטיקט, אולם בשל מיסי הרכוש הגבוהים עברה מרבית האוכלוסייה העמידה ממרכזי הערים אל הפרוורים, ובמרכזי הערים נותרה האוכלוסייה הענייה.
עסקי הביטוח בקונטיקט
קונטיקט מהווה מרכז לתעשיית הביטוח והבנקאות. משרדיהם הראשיים של חברות ביטוח רבות ממוקמות בהרטפורד.
ייצור במדינה
מוצרי החקלאות המיוצרים במדינה כוללים ביצים, חלב ומוצריו, בקר ומוצרי טבק. המוצרים התעשייתיים המיוצרים במדינה כוללים כלי תחבורה (ובייחוד הליקופטרים וחלקי כלי טיס), צוללות גרעיניות וכן מוצרי חשמל, תרופות ומוצרים כימיים.
ראשית ההתיישבות
בדומה לרוב מדינות ארצות הברית אשר היו במקורן מושבות בריטיות, עיקר כלכלתה של המושבה לאחר הקמתה הייתה מבוססת על החקלאות ועל מסחר בין הכפרים החקלאיים. עיקר המוצרים שנסחרו היו מוצרי מזון חקלאיים, עץ לבנייה וכן עפרות ברזל. בשל השקפתם הדתית של תושבי ניו אינגלנד הם האמינו בחריצות ובתעשייה ועל כן החלה במהרה להתפתח תעשייה זעירה במושבה, והתרבות שהתפתחה במושבה עודדה מחשבה יצירתית. ראייה לעידוד זה ניתן לראות בהקמת אוניברסיטת ייל. פיתוחו של אלי ויטני - פס הייצור, בסוף המאה ה-18 הפך את קונטיקט למרכז תעשייתי עיקרי בין המושבות, שהיו למדינות הראשונות של ארצות הברית.
ייצור כלי נשק
בין השנים 1800–1860 הוקמו במדינה מפעלים רבים המייצרים נשק והמדינה זכתה לכינוי "מחסן הנשק של הדמוקרטיה". בעיר מידלטאון ייוצרו את מרבית האקדחים שהיו בשימוש ממשלת ארצות הברית במהלך מלחמת 1812: בשנת 1810 הוקם בעיר מפעל האקדחים הראשון במדינה על ידי אוליבר בידוול, והמפעל זכה בחוזה ממשלתי לייצור אקדחים. מפעל נוסף הוקם מאוחר יותר באותה שנה על ידי הקולונל סימיון נורת', וזכה בחוזה נוסף של הממשלה לייצור כ-10,000 אקדחים בשנה - ייצור שנמשך עד מלחמת האזרחים האמריקנית.
מפעל נוסף הוקם בעיר בשנת 1810 על ידי הקולונל נתן סטאר הבן, אשר ייצר בתחילה 5,000 חרבות בשנה עבור הצבא, ומאוחר יותר רובים. ובשנת 1812 הקימו האחים ג'ונסון בעיר מפעל נוסף לייצור רובים.
לאחר 1825 הואט ייצור הרובים בעיר - אולם קצב הייצור חודש במהלך מלחמת האזרחים, בה ייצרה חברת "Savage Revolving Fire Arm Company" אקדחים רבים עבור הממשלה בין השנים 1859–1866, וחברת "Sage Ammunition Works" ייצרה תחמושת בין השנים 1864–1867.
בשנת 1836 המציא סמואל קולט את האקדח הקרוי על שמו, והמיוצר באותה צורה עד ימינו. הממציא הורס סמית' ודניאל ווטסון המציאו את הרובה הראשון בעל הטעינה החוזרת בנורוויץ' בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19, ואלה יוצרו על ידי חברת ניו הייבן ארמס קומפני.
ב-1854 תכנן כריסטיאן שארפס את נשק אשר נטען מאחור (ולא מקנהו) - נשק אשר ייוצר על ידי חברת "Sharps Rifle Manufacturing" בעיר הרטפורד, והיווה משקל מכריע בניצחון כוחות הצפון בקרב גטיסברג.
ייצור שעונים
תחום נושא בו יכולת הייצור המדויקת של היצרנים של קונטיקט הביאה להיותם היצרנים העיקריים וכמעט הבלעדיים בתחום זה בצפון אמריקה, היה תחום ייצור השעונים. בית הייצור של אלי טרי ותלמידו סת' תומאס - החברת הייצור פורטסוויל, וכן חברת השעונים ניו אינגלנד, חברת השעונים אנסוניה, שעוני גילברט, שעוני אינגרהם, שעוני ניו היוון, שעוני וולץ', שעוני ססונס וחברת השעונים וולבורי (שבהמשך הפכה לחברת טיימקס - יצרנית השעונים העיקרית היחידה שעדיין פעילה בקונטיקט). ענף השעונים שגשג בקונטיקט במשך כמאה שנים, אולם בשל עלויות הייצור הזולות יותר במזרח הרחוק ירדה רווחיותו של הענף וקונטיקט הפסיקה להיות מרכז ייצור שעונים. בבריסטול ממוקם המוזיאון האמריקאי לשעונים.
ייצור חלקי מכונות
החל מהמאה ה-18 ועד ימינו קונטיקט היוותה ומהווה מרכז לייצור חלקי מכונות. בשנת 1818 תכנן סימון נורת' את מכונת הכרייה הראשונה של ארצות הברית. מכונה אחרת שהומצאה במדינה ונעשה בה שימוש הייתה מכונה לייצור גרזנים. יצרן המכונה, אלישע רוט (Elisha Root) נשכר בעקבות המצאתו בשנת 1849 על ידי חברת קולט במטרה שייצר קו ייצור עבור חלקי כלי נשק. מהנדס אחר של חברת קולט - ויליאם מייסון המציא 125 פטנטים רשומים הקשורים למכונות המייצרות חלקי כלי נשק. פרנסיס א. פראט ואמוס ויטני המציאו בשנת 1865 מכונות תוויה. חלקי כלי הרכב שיוצרו בקונטיקט בסוף המאה ה-19, הפכו את שם העיר "ברידג'פורט" הפך לשם דבר עולמי בתחום המכונאות הכבידה והמכונאות התעשייתית.
ייצור אופניים
תחום נוסף בו היוותה קונטיקט מרכז ייצור מרכזי היה תעשיית האופניים. אלברט פופ מהרטפורד ראה לראשונה אופניים בפילדלפיה בשנת 1876 והתלהב מהמצאה ועל כן פתח את חברת קולומביה אופניים וכן הוציא לאור עיתוני חובבי אופניים ושכנע רופאים לפרסם מאמרים בזכות החשיבות הבריאותית של רכיבה על אופניים.
ייצור רהיטים
עמק קונטיקט (אזורי ות'רספילד, מזרח וינדזור וקולצ'סטר) היו במאה ה-18 מרכז ייצור רהיטים. הרהיטים העיקריים שיוצרו באזור זה, והיו פופולריים ומבוקשים בכל ארצות הברית היו בסגנון המלכה אן, וכן בסגנון צ'יפנדייל.
ההמצאות במדינה
מאז הקמת מערכת רישום הפטנטים בארצות הברית בשנת 1790 ועד שנת 1930 נרשמו על ידי תושבי קונטיקט יותר פטנטים (בחישוב לנפש) מאשר בכל מדינה אחרת. במאה ה-18, כאשר בממוצע נרשמו בארצות הברית פטנט אחד לכל 3,000 נפשות, נרשמו בקונטיקט פטנט לכל 700 תושבים.
You Are Not Alone
You Are Not Alone (בעברית: את/ה לא לבד) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן התשיעי HIStory, של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא ב-15 באוגוסט 1995. השיר הצליח משמעותית וזכה לביקורות חיוביות. הוא מחזיק בשיא גינס, כסינגל הראשון שנכנס הישר למקום הראשון בבילבורד האמריקאי בשבוע הראשון ליציאת השיר. השיר היה מועמד לפרס הגראמי. בווידאו קליפ לשיר השתתפו ג'קסון ואשתו דאז, ליסה מארי פרסלי. הקטעים בהם ג'קסון שר על בימה של אולם מופעים ללא קהל צולמו בתיאטרון פנטג'ס בהוליווד.
גנבה ספרותית
בית משפט בלגי קבע בשנת 2007, כי אר. קלי השתמש בלחן השיר "If We Can Start All Over" להלחנת "You Are Not Alone". בית המשפט העביר את הזכויות לשיר מג'קסון למלחינים הבלגים. פסק הדין הוכר רק בבלגיה והשמעת השיר נאסרה במדינה.
מצעדים ודרוגים
השיר מכר 120 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו והוא מחזיק בשיא גינס כסינגל הראשון אי פעם הנכנס הישר למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי. בכך שבר את השיא הקודם שהיה שייך לסינגל הקודם של ג'קסון, Scream, שנכנס הישר למקום החמישי בבילבורד.
Year of the Gentleman
Year of the Gentleman הוא אלבום הסטודיו השלישי של זמר הפופ וה-R&B האמריקני, ני-יו, והוא יצא לאור בספטמבר 2008. ני-יו עבד עם מספר רב של מפיקים על האלבום, שיצא תחת חברת התקליטים דף ג'אם. האלבום זכה לביקורות חיוביות מרוב מבקרי המוזיקה, אשר החמיאו על האסתטיקה המוזיקלית בכתיבתו של ני-יו. לאלבום היו 7 מועמדויות לפרס גראמי, כולל קטגוריית "אלבום השנה". האלבום הפיק 4 סינגלים מצליחים מאוד, ביניהם הלהיטים הבינלאומיים Mad ו-Miss Independent.
Year of the Gentleman הגיע למעמד פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטה האמריקאית בארצות הברית, כשמכר מעל 250,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, ולבסוף מכר במדינה מעל 1,000,000 עותקים, והגיע למעמד פלטינה גם בבריטניה, כשמכר שם מעל 600,000 עותקים.
ראשון בבוקר
ראשון בבוקר הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרות הישראליות אנה זק, עדן בן זקן ונונו. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2022, על ידי חברות התקליטים שרית הפקות, הליקון ארומה מיוזיק, Itmodels ו-D-Music. את השיר כתבו שלוש הזמרות לצד רון ביטון, סתיו בגר ועיליי אשדות, והפיק בגר.
רקע והוצאה
בספטמבר 2022 נודע לראשונה כי שלוש הזמרות הקליטו שיר משותף. ב-9 בדצמבר, הכריזו השלוש באופן רשמי על צאתו של השיר וחשפו את עטיפתו. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר, בוקר יום ראשון, כקריצה לשמו של השיר, העוסק בתחושת ה הנפוצה בימי ראשון.
את השיר תיארו הזמרות כ"היסטוריה נשית חזקה וחד-פעמית". בן זקן סיפרה בראיון ל-ynet כי היא הייתה זו שיזמה את שיתוף הפעולה, באומרה: "החלטתי שאני רוצה להוציא שיר בשלישיית בנות. זה חזק וזה משהו שעוד לא קרה פה".
ביקורת
החיבור בין זק, בן זקן ונונו, שזכה לציפייה מצד מבקרי המוזיקה, ספג ביקורת שלילית. הללי שפנצר מאתר וואלה! NEWS טענה כי איחוד הזמרות, אותו תיארה כ"מפגן כוח של שלוש נסיכות פופ" ש"היה אמור להיות מושלם", אינו עומד בציפיות והן "הסתפקו הפעם בשיר עצלני שלא מחמיא לאף אחת מהן". דוד מאיר מועלם ממאקו ביקר את השיר באופן דומה, ואמר: "הבטיחו לנו שיתוף פעולה היסטורי. בפועל קיבלנו קמפיין תדמית לחברת היי טק וניסיון לא מוצלח של הזמרות להידמות לנשים 'רגילות' שיודעות, או לפחות זוכרות מה זה דיי ג'וב". עם זאת, במעריב התקבל השיר באופן חיובי ותואר כ"אחד הלהיטים שיחממו אותנו בחורף הקר".
הצלחה מסחרית
ביום צאתו, הצליח השיר לצבור 11,292 השמעות בספוטיפיי בישראל, נכנס למקום ה-36 במצעד היומי המקומי והיה לכניסה הגבוהה ביותר לאותו היום. הוא צבר במצטבר כ-54,015 השמעות בשבוע צאתו והגיע למקום ה-74 במצעד השבועי. שבוע לאחר מכן הגיע השיר אל המקום ה-14 במצעד היומי וצבר באותה יממה 17,877 השמעות. במצעד השבועי של מדיה פורסט, הגיע השיר היישר אל המקום הראשון, עם 221 השמעות בתחנות הרדיו באותו השבוע. במצעד העשירייה של כאן גימל נכנס השיר בשבוע הראשון שלו במצעד אל המקום התשיעי. שבוע לאחר מכן עלה השיר שישה מקומות אל המקום השלישי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-11 בדצמבר 2022, יחד עם הסינגל עצמו.