cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאוריה
לאוריה היא עיר קטנה וקומונה בנפת פוטנצה שבמחוז בזיליקטה, על גבול מחוז קלבריה. בקומונה מתגוררים (נכון ל-2014) 13,040 תושבים. העיר שמרה על אופייה וסגנון ימי הביניים נשאר בולט בה.
קדושה
{{פירושונים|
לאוריה
האזכור הראשוני בכתב לעיר הוא מ-1079, אך מסמכים רבים הושמדו בטבח לאוריה שהתרחש ב-1806, וסביר להניח שהאזור הנמצא בסמוך לדרך הרומית המובילה בין קפואה לרג'יו די קלבריה, היה מיושב קודם לכן. במאה ה-12 הפכה העיר לפייף, דבר שהעניק לה חשיבות אזורית ומשך אליה סוחרים ובעלי מלאכה. בעל האדמות היה ריקרדו, נאמנו של מנפרד, מלך סיציליה, שמת יחד עמו בקרב בנוונטו בשנת 1266 בידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. ממלא מקומו של ריקרדו, רוג'רו, שימש כאדמירל בצבא אראגון תחת שלטון פרו השלישי, מלך אראגון ונודע כאחד הימאים המוכשרים ביותר של ימי הביניים וכמי שמעולם לא הפסיד בקרב.
קדושה
ראו גם
}}
לאוריה
שלטון הדוכסות המשיך ברצף במשך שש מאות השנים הבאות, עד לשנת 1806, אז ז'וזף בונפרטה ביטל את השיטה הפאודלית באזור.
סמל העיר הוא בסיליסק ליד צמח ער אציל, ושמתחתיו הכיתוב Noli Me Tangere (אל תיגע בי), כשמשמעות הדברים היא הדגשת ייחודיות המקום ושמירתו על אופיו העתיק.
פילוג הכנסייה הנוצרית
פילוג הכנסייה הנוצרית, המכונה גם פילוג מזרח-מערב או הפילוג הגדול (יוונית: Σχίσμα Λατίνων, "התפלגות הלטינים"; לטינית: Schisma Graecorum, "התפלגות היוונים") הוא התהליך בו נותקה האחדות הכנסייתית בין הנצרות הקתולית במערב לבין הנצרות האורתודוקסית במזרח, והתהוו שתי כנסיות נפרדות. הקרע היה תהליך ממושך שקשה להצביע על הנקודה המכריעה בו. האשמות כפירה הדדיות וניתוק יחסים אירעו עוד במאה התשיעית, בעוד שהניתוק הפורמלי המלא התחולל רק במאה ה-18.
רקע
לקרע הקתולי-אורתודוקסי שורשים עמוקים. עוד כשהחלה "הכנסייה הגדולה" של העת העתיקה להתגבש במאה השנייה מתוך הכיתות הנוצריות הקדומות המפוזרות, תוך הגדרת קבוצות שונות ככופרים, היה ריחוק מסוים בין אבות הכנסייה מסיבות של לשון וגאוגרפיה. טרטוליאנוס היה הראשון לכתוב חיבורים תאולוגיים משמעותיים בלטינית המערבית, לא ביוונית (או ארמית). אוגוסטינוס היה בעל השפעה אדירה על התהוות המחשבה הנוצרית במערב, בעוד שבערך בזמנו פעלו במזרח האבות הקפדוקיים גרגוריוס מנזיאנזוס, בסיליוס הגדול ואחיו גרגוריוס מניסה. למרות שהאחדות הכנסייתית סביב הים התיכון עמדה על מכונה ובישופים מכל האזורים השתתפו בוועידות האקומניות, כבר אז נבעו הבדלים במסורות, בדגשים התאולוגיים, במנהגים ובמוסדות. המזרח היה דובר-יוונית, והמערב דובר-לטינית; כל עוד הייתה היוונית שפת השכלה נחשבת בכל האימפריה לא היה בכך כדי להביא לפירוד דעות, אך ככל שמעמדה במערב נחלש במרוצת ימי הביניים לטובת הלטינית הלך והתעצם הריחוק עקב מיעוט תרגומים מהיצירות שנעשו קאנוניות בכל צד. בתקופת הרנסאנס הקרולינגי כבר התפתחו מסורות מקומיות חזקות, מבוססות ומרוחקות במערב. נוהגי היוונים והלטינים היו שונים באופן ניכר – נוסחי תפילה נבדלים, הקפדה על לחם קודש מחמץ בקרב היוונים ודווקא על כזה שלא החמיץ אצל הלטינים (נוהג שעורר האשמות בהתייהדות כלפי האחרונים), ובשלב מאוחר מאוד גם חיוב רווקות ופרישות על כמרים במערב בעוד שבמזרח הוסיף להיות מותר לגברים נשואים להיסמך לכמורה.
להבדלים אלה, שהתקבלו כגיוון טבעי בכנסייה המוקדמת, נוספו עניינים עקרוניים יותר. בראש ובראשונה הייתה סוגיית "ומן הבן". אוגוסטינוס קבע שחובה להסיק כי רוח הקודש בשילוש הקדוש נמשכת במקביל הן מן האב והן מן הבן, למרות שבהצהרת האמונה האקומנית מ-381 הופיעו רק המילים "מאמין ברוח הקודש הנמשכת מן האב". עקרון ההמשכה הכפולה עבר קנוניזציה והוחשב מאוד עקב המאבק נגד כופרים שונים, ובמאה השישית החלו בישופים במערב לתקן את הצהרת האמונה ולהוסיף לה את המילים "ומן הבן." הדבר עורר התרעמות במזרח ואף הגיע לפיצוץ ב-809, בו צידד האפיפיור דווקא בנוסח הישן. דוקטרינות אחרות שהופיעו והתקדשו בשני הצדדים הוסיפו מאוחר יותר למחלוקת ולפירוד: כפי שציינו מספר כותבים, כל צד היה משוכנע שמושגיו ואמונותיו נבעו כולן ממה שלימדו השליחים, והתעקש להחיל אותם על השני. רעיון הפורגטוריום שהתגבש במערב בסוף המאה ה-12 נחשב כעקרון יסוד והיעדרו אצל היוונים נתפס ככפירה וסילוף; תורת ההסיכאזם והבידול בין "תולדות" האלוהים שניתן להשיג בחושים לבין "מהותו" הנסתרת, שהתקבל במזרח רק במאה ה-14, זכתה למעמד מרכזי דומה. אפילו במאה ה-20, תאולוגים אורתודוקסים תלו את אי-קבלתה במערב בעיוות תורתם של אבות הכנסייה העתיקים והחלפתה בפילוסופיות כפרניות פגאניות.
חשוב מכל, היו הבדלים מוסדיים ניכרים. ארבעה מתוך חמישה כסים בפנטארכיה הקדומה היו במזרח, שם יכלו פטריארכים ובישופים רבים להצביע על המשכיות ישירה מן השליחים. על אף שייחסו כבוד רב לבישוף רומא כיורשו של פטרוס, בכיר השליחים, לא הייתה לכך כל משמעות מעשית. כאז כן היום, נדרשה הסכמה גורפת להחלטות כלל-כנסייתיות משום שלאיש מהפטריארכים לא הייתה סמכות מעל לאחרים. פטריארך קונסטנטינופול נחשב במיוחד בשל כך שישב בעיר הבירה, אך לא הייתה לו השפעה דתית רשמית בשל כך. כמו כן, הבישופים במזרח היו נתונים למרותו החילונית של קיסר ביזנטיון, שהיה בעל כח השפעה רב בענייני הדת והתערב במינויים לעיתים קרובות. לעומת זאת, האפיפיור במערב היה בעל מעמד בכורה לעומת כל הבישופים האחרים והמסורת המקומית הפכה אותו למנהיג יחיד. הביזנטיים לא התנגדו לשליטתו על הכנסייה בארצות שסרו למרותו, אך התקוממו בחריפות כשבישוף רומא שאף לקבל סמכות דומה גם אצלם.
מתיחויות ראשונות
ב-863 הדיח הקיסר הביזנטי את הפטריארך איגנטיוס מקונסטנטינופול, ומינה תחתיו את פוטיוס. איגנטיוס גייס לעזרתו את האפיפיור ניקולאוס הראשון, שהכריע לטובתו וקבע שהמינוי בטל. בתגובה, כינס פוטיוס סינוד מיוחד בו הודיע שניקולאוס עצמו מודח מתפקידו. במשך כמה שנים שררו לראשונה נתק ופילוג בין הצדדים. קרע ראשון אוחה ב-867 עם הדחתו של פוטיוס על ידי הקיסר. למרות שהיחסים שבו על כנם, האשמות הכפירה המרובות שהטיח הפטריארך בלטינים במגוון תחומים (הוא גינה את "ומן הבן" באופן גורף ולעג לאי-ידיעתם ביוונית) חידדו מאוד את ההבדלים בין המזרח למערב.
ב-1054 כתב האפיפיור לאו התשיעי לפטריארך קונסטנטינופול מיכאל קרולריוס שהוא הסמכות העליונה על כל הנוצרים, בהתבסס על "מתת קונסטנטינוס", חיבור פסאודואפיגרפי שהאפיפיור האמין שהוא אמיתי. הפטריארך זעם, נהג בבוז בשליח האפיפיור וסירב לקבל את הטענות. בתגובה נידה אותו הומברט, שליח האפיפיור. הפטריארך גמל לו בנידוי משלו. הנידוי מ-1054 מצוין לעיתים קרובות כנקודה בה התחולל רשמית הקרע בין המזרח למערב, אך למעשה היה ההליך בעל אופי אישי ולא ממסדי, וחסר השפעה של ממש. הנידויים היו בכל מקרה חסרי תוקף מחייב כבר מההתחלה בשל סיבות טכניות. עם זאת, הם הוסיפו למורשת הארוכה של חשדנות ועוינות בין הצדדים.
נתק וניסיונות התקרבות
בייחוד מימיו של גרגוריוס השביעי, נושא הנס של העליונות האפיפיורית, שאפה הכנסייה הריכוזית במערב להכפיף את הפטריארכים המזרחיים לשליטתה ולאמונותיה ללא פשרות, בעוד שאלו ראו בכך כניעה משפילה לאפיפיור. העוינות מצד הלטינים החריפה עקב טבח המוני שנערך בקתולים בקונסטנטינופול ב-1182. בעת מסע הצלב הרביעי ב-1204 נכבשה ונבזזה הבירה הביזנטית על ידי הצלבנים. האפיפיור מינה פטריארך בעיר מטעמו, וההיררכיה הכנסייתית בכל האימפריה הלטינית אוישה בידי קתולים. הפטריארך המקורי נמלט לבולגריה, שם הוכרו יורשיו על ידי כל העולם האורתודוקסי עד להשבתם לכס ב-1261, לאחר שהלטינים הובסו על ידי בית פלאילוגוס שהשיב את ביזנטיון לשליטה יוונית. תקופת השלטון הקתולי בביזנטיון חיזקה במזרח עוד יותר את העוינות כלפי האפיפיורות. ניסיון לאיחוד שנעשה בוועידת ליון השנייה ב-1274, שהקיסר הביזנטי רצה בו מסיבות פוליטיות, הוכשל עקב התנגדות עזה מהכמורה הזוטרה ופשוטי העם ובוטל רשמית מהצד המזרחי בוועידת בלכרנאי ב-1285.
במאות ה-16 וה-17 אימצה רומא מדיניות איחוד אחרת: במקום לנסות להתפשר עם המזרח ככלל, אותרו כנסיות מקומיות חלשות שניתן היה לשכנע את הבישופים שלהן להכיר בעליונות האפיפיור תוך שהם שומרים על המסורות המקומיות. הממסד האורתודוקסי החלש, שרובו היה תחת שלטון מוסלמי, לא יכל להתנגד להקמתן של הכנסיות ה"אוניאטיות" או לרדיפת מאמיניו בשטחים שעברו לשליטה קתולית, במטרה ללחוץ עליהם להסתפח לאוניאטים. העוינות מצדו כלפי רומא הגיעה לשיאים חדשים. למרות זאת, מגעים ותפילות משותפות הוסיפו להתקיים, ובישופים אורתודוקסיים הזמינו לעיתים ישועים להטיף אצלם. ב-1729 היו אלה דווקא הלטינים שהעניקו לפילוג משמעות גמורה וחלוטה, כשהקונגרגציה הקדושה להפצת האמונה בוותיקן אסרה על כל השתתפות בקודש (communicatio in sacris) עם "כופרים" ו"פלגנים". האורתודוקסים, שנלחצו על ידי הופעת בישופים אוניאטים, כינסו ב-1755 סינוד בקונסטנטינופול בו השתתפו הפטריארך המקומי קירילוס ועמיתיו מאלכסנדריה וירושלים. קירילוס הכריז בצו, שאמנם לא התקבל בקרב כל הכנסיות האורתודוקסיות, כי הטבילה של קתולים וכופרים אחרים חסרת כל תוקף ועליהם להיטבל מחדש אם ברצונם להצטרף לכנסייה המזרחית. אי-ההכרה נומקה בעיקרה דווקא מסיבות טכניות, שכן המערביים היזו מים בזרזוף במקום לטבול את מלוא הגוף, אך הדרישה לבצע מחדש את הטקס הבסיסי ביותר בנצרות הייתה בגדר ניתוק מלא גם מצד המזרחיים.
כבר בסוף המאה ה-19 החלו ניסיונות לגשר על הנתק בין שתי הכנסיות הגדולות, שהתנהלו בעיקר מן הצד הקתולי ונענו בדרך כלל בסירוב גורף מן האורתודוקסים. התנועה האקומנית לפיוס נוצרי צברה תנופה גדולה במאה ה-20, עם הצורך בהצגת חזית אחידה נגד החילוניות ובייחוד נגד הקומוניזם. ב-1965 ביטלו האפיפיור פאולוס השישי והפטריארך אתינגורס את הנידויים ההדדיים מ-1054. מחוות כמו השבת עצמותיהם של יוחנן כריסוסטומוס וגרגוריוס מנזיאנזוס לאיסטנבול והכרה בכך ש"ומן הבן" לא בהכרח מחייב את המזרח נערכו מצד המערב. למרות ההתקרבות היחסית, הצו מ-1755 לא בוטל מעולם רשמית (אף שהאפשרות להקל מאוד אושררה עוד ב-1888) ועל אורתודוקסים עדיין נאסר להשתתף בקודש עם קתולים. סעיף 844 בחוק הקנוני מתיר מאז 1983 לכמרים קתוליים לערוך טקסים מסוימים עבור אורתודוקסים, תוך הפעלת שיקול דעת, בהתבסס עוד על החלטות ועידת הוותיקן השנייה מ-1964 לגבי אקומניות.
אביחי פרל
אביחי (אבי) פרל (נולד ב-10 באפריל 1957) הוא המדען הראשי לשעבר של משרד החקלאות החל משנת 2012 עד לשנת 2019
ביוגרפיה
אביחי פרל נולד וגדל בחיפה. אמו הייתה מורה למדעים.
בעל תואר ראשון בביולוגיה ותואר שני בחקלאות מטעם האוניברסיטה העברית. כמו כן, בעל תואר שלישי ופוסט דוקטורט מטעם מכון ויצמן.
כיהן בתור סגן מנהל המכון למדעי הצמח וכמנהל המחלקה לפרחים במינהל המחקר החקלאי (מכון וולקני), במשרד החקלאות ופיתוח הכפר. כמו כן, הוא כיהן ומכהן בוועדות מגוונות, בהן ועדת יוג'ין קנדל, הוועדה לחסכון בידיים עובדות, ועדת ההיגוי לפרחים והוועדה הלאומית לביוטכנולוגיה.
במהלך שנות עבודתו במינהל המחקר החקלאי, פרסם פרל עשרות פרסומים מדעיים בנושאים מגוונים, בהם פיתוח מוצרים בענף הגפן, ביוטכנולוגיה בתפוחי אדמה, פיתוחים בעגבניות ותחומי הנדסה גנטית בענפים שונים. כמו כן, תחת שמו רשומים מספר זני גפן למאכל ופטנטים באשר לפיתוח מוצרים וטכנולוגיות. בעבודתו המדעית התמקד בפיתוח שיטות ביוטכנולוגיות לשיפור זנים של עגבניות, תאנים, אגסים, אלוורה, וגולת הכותרת: שורת זנים של ענבים ללא חרצנים.
על הישגיו אלה זכה בפרס מפעל חיים של מנהל המחקר החקלאי.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
מיגל סילבה
ז'ואאו מיגל מאקדו סילבה (בפורטוגזית: João Miguel Macedo Silva; נולד ב-7 באפריל 1995 בגימארייש שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בקבוצת בית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית.
קריירת מועדונים
סילבה גדל במחלקות הנוער של ויזלה ווויטוריה דה גימארייש. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ויטוריה דה גימארייש במסגרת ליגת העל הפורטוגלית, וערך 60 הופעות ליגה.
ב-6 ביולי 2020 חתם סילבה באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד קרמיוטיסה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 21 הופעות ליגה.
ב-29 ביוני 2021 חתם סילבה על חוזה לשלוש שנים במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן שימש כשוער משנה וערך 12 הופעות ליגה בלבד.
ב-28 בינואר 2023 חתם סילבה על חוזה הצטרפות לבית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית.
קריירה בינלאומית
סילבה היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 כשחקן ספסל.
הגה
הגה (או ברבים- הגהים/הגיים) הוא חלק של כלי תחבורה המשמש לקביעת כיוון ההתקדמות שלו. הוא חלק ממערכת הניווט וההיגוי בכל כלי הרכב היבשתיים המודרניים ורווח גם בכלי תעופה וכלי שיט. חלק זה של מערכת ההיגוי נשלט על ידי הנהג בעוד ששאר החלקים מגיבים לתנועות ההגה. הניווט יכול להיעשות בשתי דרכים: בעזרת רכיבים הידראולים (בהגה כוח) או על ידי מחשב (בעיקר במכונות חדישות). כדי למנוע גנבה של כלי הרכב, רוב ההגאים נעולים כאשר מפתח ההצתה מוצא החוצה מהמנעול.
בדרך כלל ההגאים למכוניות נוסעים עגולים, כאשר ההגה מחובר לעמוד ההיגוי על ידי מספר חישורים. בארצות שבהן נוסעים בצד שמאל של הכביש, ההגה נמצא בצד ימין של המכונית ולהפך.
ציוד ומכשור נוספים הקשורים להגה
ההגה משמש לא רק להיגוי. ברוב המכוניות נמצא בהגה כפתור שמפעיל את הצופר. בנוסף, כלי רכב מודרניים רבים כוללים הגה בעל כפתורים לבקרת שיוט (Cruise Control) ושליטה במערכת הקול של המכונית, זאת כדי להפחית את המקרים בהם הנהג מסיר את ידיו מההגה.
כיום ברוב הגאי המכוניות מאוחסנת כרית אוויר דחוסה במרכז ההגה אשר נפתחת בזמן התנגשות חזיתית. לכן כדי למנוע פציעה מפתיחת כרית האוויר אין לשבת קרוב מידי להגה אלא במרחק של לפחות 30 ס"מ בין ההגה לחזה הנהג.
קיימים אביזרים לקונסולות משחקים מסוימות המעוצבים בצורת הגה ומיועדים בעיקר למשחקי מרוצים.
לעיתים מותקן על ההגה תפוח הגה המסייע בשליטה על ההיגוי.
קישורים חיצוניים
יעקב עציון, מן הפיוט אל המכונית - על מקור המילה הגה, באתר האקדמיה ללשון העברית
בסיס (טופולוגיה)
בטופולוגיה, בסיס ותת-בסיס הן דרכים חסכוניות לתיאור המבנה של מרחב טופולוגי. מן הקבוצות בבסיס אפשר לבנות את הקבוצות הפתוחות בדרך של איחוד, ומן הקבוצות בתת-בסיס אפשר לבנות את הקבוצות הפתוחות בעזרת פעולות האיחוד והחיתוך.
בסיס
בסיס של מרחב טופולוגי ( X,\tau ) הוא אוסף \mathcal{B} של קבוצות פתוחות, כך שכל קבוצה פתוחה מהווה איחוד של איברים מן הבסיס; במילים אחרות,. מנקודת המבט של הנקודות במרחב, אפשר לתאר בסיס כאוסף \mathcal{B} של קבוצות פתוחות, כך שלכל x\in X ולכל קבוצה פתוחה x\in U, קיימת קבוצה בבסיס, כך ש-.
ניתן לאפיין בסיס בצורה שקולה: אוסף \mathcal{B} של קבוצות במרחב X הוא בסיס (לטופולוגיה כלשהי) אם ורק אם X מכוסה על ידי האוסף (דהיינו ), ולכל שתי קבוצות ונקודה בחיתוך, קיימת קבוצה בבסיס , כך ש-. כאמור, הגדרה זו גוררת את ההגדרה הראשונה, ולהפך. יתרונה של הגדרה זו הוא שקל לבדוק שהיא אכן מתקיימת לאוסף נתון של קבוצות. לדוגמה, קל לראות כי אוסף הקטעים הפתוחים עם נקודות קצה רציונליות מהווה בסיס לטופולוגיה הסטנדרטית על הישר הממשי.
תת-בסיס
תת-בסיס של מרחב טופולוגי ( X,\tau ) הוא אוסף S של קבוצות פתוחות, כך שאוסף החיתוכים הסופיים של קבוצות מ-S הוא בסיס. כל אוסף המכסה את המרחב הוא תת-בסיס לאיזושהי טופולוגיה; במקרה כזה, הקבוצות הפתוחות בטופולוגיה הן איחודים של חיתוכים סופיים של קבוצות מ-S.
בסיס מקומי
בסיס מקומי: אוסף \mathcal{B} של קבוצות פתוחות במרחב טופולוגי הוא "בסיס מקומי" סביב הנקודה x, אם כל קבוצה פתוחה המכילה את x מכילה איבר של \mathcal{B} המכיל את x.
מוח הביניים
מוח הביניים או הדיאנצפלון (TA: Diencephalon) הוא חלק ממערכת העצבים הממוקם במוח הקדמי, יחד עם המוח הגדול.
שמו של מוח הביניים נגזר מהמיקום שלו. זאת משום שהוא נמצא בין ההמיספירות של המוח הגדול לבין המוח האמצעי.
מוח הביניים כולל שלושה חלקים עיקריים:
Team (שיר של לורד)
Team (בעברית: קְבוּצָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הניו זילנדית לורד, מתוך אלבום הבכורה שלה, Pure Heroine. השיר יצא לאור ב-13 בספטמבר 2013, על ידי חברת התקליטים יוניברסל NZ, לוה רקורדס וריפבליק רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-475 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי של "Team" היה בהשראת חלומה של לורד על "בני נוער בעולמם שלהם, עולם עם היררכיות ויזומות". הבמאי של הקליפ הסביר שלורד היא אחת ה"ילדות שיש להן מראה ייחודי שהתאים לקונספט העצוב של הקליפ". ב-4 בדצמבר 2013, הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo הרשמי של לורד ביוטיוב בשעה 10 בבוקר (NZDT).
טורקמנים בעיראק
הטורקמנים בעיראק הם הקבוצה האתנית השלישית בגודלה בעיראק אחרי הערבים והכורדים. הם מונים כשלושה מיליון תושבים, המתגוררים בטריטוריה הנקראת על-ידיהם "טורקמנלי" (Türkmeneli), אזור גאוגרפי המשתרע מצפון-מערב לדרום-מזרח עיראק ובמרכזו בירתם, כירכוכ. למרות הדמיון בין השמות, הטורקמנים בעיראק אינם מזדהים מבחינה לאומית עם הטורקמנים של טורקמניסטן, אלא רואים עצמם קרובים יותר לטורקים החיים ברפובליקה הטורקית, עמם הם גם חולקים קשרים תרבותיים ולשוניים שונים מסיבות היסטוריות אך גם פוליטיות, שכן בעשורים האחרונים נוהגת טורקיה בטורקמנים בעיראק כקבוצה הנמצאת תחת חסותה.
היסטוריה
מקורם ההיסטורי של הטורקמנים החיים בעיראק הוא משבטי אוע'וז והם צאצאיהם של עבדים צבאיים בני עמים טורקיים שונים שהיגרו ממרכז אסיה לאזור עיראק החל מהמאה השביעית לספירה, עבור בכיבוש עיראק בידי הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר (1534) וכלה בסוף שלטון האימפריה העות'מאנית באזור, בשנת 1918. במהלך שנות שלטונם של העות'מאנים, התרחש אחד מגלי ההגירה הגדולים ביותר של טורקמנים לעיראק וכתוצאה מכך רוב הטורקמנים החיים בעיראק כיום הם צאצאיהם של אותם בני עמים טורקיים שהובאו או היגרו לעיראק תחת השלטון העות'מאני.
במקורה, הגדירה המילה "טורקמני" (Turkmen או Turcoman) את אותם טורקים משבטי אוע'וז שקיבלו על עצמם את דת האסלאם והיגרו ממרכז אסיה אל המרחב העות'מאני. בעבר, שימשו מונחים אלה להגדרת קשרי היוחסין והקשרים הלשוניים המשותפים של אותם אלה המשתייכים במקור לשבטי אוע'וז. כיום, הטורקמנים בעיראק (כמו גם הטורקמנים בסוריה) אינם מזדהים עם העם הטורקמני בטורקמניסטן ועל כן, בהקשר המזרח תיכוני, משמש המונח "טורקמנים" לעיתים קרובות לציון דוברי הטורקית באזורים שבהם השפה השלטת היא ערבית.
דת
הטורקמנים בעיראק הם ברובם מוסלמים המשתייכים לזרם הסוני (60% - 70%), כמו כן, קיים גם מספר לא מבוטל של טורקמנים מהזרם השיעי. עם זאת, רובם של הטורקמנים בעיראק מגדירים עצמם כחילונים, בהתאם לתפיסה החילונית בנוגע לעיניי דת ומדינה שהתקיימה ברפובליקה של טורקיה לאחר המהפכה החילונית של מוסטפא כמאל אטאטורק בשנת 1923.
אוכלוסייה
בין הקבוצות האתניות השונות המרכיבות את אוכלוסיית עיראק מתקיימים מאבקים פוליטיים מתמשכים ולכן קיימות טענות שונות באשר למספרם המדויק של הטורקמנים בעיראק. כתוצאה מאותם מאבקים אתניים-עדתיים, מתקיים ניגוד אינטרסים בין המיעוט הטורקמני לבין קבוצות הרוב הערבי (בעיראק) והכורדי (בכורדיסטן העיראקית) שהוביל להטיות שונות ולמניפולציות בדיווח המספר המדויק של טורקמנים בעיראק ובחבל הכורדי ביחס לאוכלוסייה הכוללת. אחת הסיבות לכך היא שלקבוצות הרוב בעיראק ובחבל יש אינטרס להקטין את אוכלוסיית הטורקמנים מבחינה מספרית ובכך לנסות להחלישם מבחינה פוליטית, בעוד שעבור הטורקמנים המצב הפוך, כלומר שאיפתם היא להראות כי גודלה של האוכלוסייה הטורקמנית במדינה גדול יותר ממספריו האמיתיים במטרה להשיג יתרונות פוליטיים.
המפקד הראשון שלקח בחשבון את המבנה האתני של עיראק נערך בשנת 1957 ונחשב לאמין יחסית. לפי מפקד זה, אוכלוסיית עיראק מנתה 6.3 מיליון תושבים שמתוכם 567,000 טורקמנים, כלומר כ-9% מאוכלוסיית עיראק, זאת בעוד שהמפקדים הבאים, בשנים 1967, 1977, 1987 ו-1997 נחשבו כולם לא מהימנים בשל חשדות למניפולציה מצד המשטרים השונים בעיראק. למשל, במידע סטטיסטי שסיפקה הרשות העיראקית בשנת 1997, נכתב כי הטורקמנים העיראקים מהווים 2.72% מכלל אוכלוסיית עיראק שמנתה כ-22 מיליון תושבים (קרי פחות מ-600 אלף נפש), אולם מפקד אוכלוסין זה אפשר לאזרחיו להביע השתייכות רק לאחת משתי קבוצות אתניות – ערבים או כורדים. על פי נתוני משרד התכנון העיראקי אוכלוסיית עיראק מנתה בשנת 2013 כ־34.7 מיליון אזרחים מתוכם כ־3 מיליון הם טורקמנים (קרי כ־9% מאוכלוסיית עיראק).
אזורי מחיה
רוב הטורקמנים בעיראק חיים באזור המשתרע מצפון-מערב עיראק ועד לאזורי הגבול המזרחי במרכז המדינה. הערים המרכזיות בשטח זה הן כירכוכ, מוסול, ארביל ותלעפר, לצד עיירות וכפרים קטנים יותר. אזור זה מכונה על-ידי הטורקמנים בעיראק "טורקמנלי" (מילולית: "ארץ הטורקמנים") וכירכוכ היא עיר בירתם. האזור כולל את בארות הנפט של כירכוכ שבהן מופק הנפט העשיר ואיכותי ביותר בעיראק ומכאן גם החשיבות הכלכלית הגדולה שטומן השטח עבורם. נוסף על כך, חלקים רבים באזור זה הם שטחים חקלאיים פוריים ובאותן הקרקעות נמצאים גם מרבצי גופרית, אורניום וזרחן.
שפה
הדיאלקט הדבור בפי הטורקמנים בעיראק נמנה עם השפות הטורקיות של אוע'וז והוא מכונה "טורקמנית עיראקית". באופן טבעי, הניב הטורקמני העיראקי הושפע היסטורית מהטורקית העות'מאנית שהייתה שפת הממשל הרשמית באזור עיראק במהלך שלטון האימפריה העות'מאנית (1534 – 1919), ולכן יש קווי דמיון בין השפות. עם זאת, לניב הטורקמני העיראקי יש מאפיינים ייחודיים מבחינה תחבירית. השפה הכתובה של הטורקמנים בעיראק מבוססת על הטורקית המודרנית הנהוגה באיסטנבול תוך שימוש באלפבית הלטיני, כנהוג בטורקיה. בשנת 1930 הוכרה השפה כשפת מיעוט אך בשנת 1972 אסרה ממשלת עיראק את השימוש בשפה הטורקמנית העיראקית בתקשורת ובבתי הספר הטורקמנים.
רדיפה
בעשור השלישי של המאה העשרים החל מעמדם של הטורקמנים בעיראק להפגע ורבים מהם, שהיו בתקופה העות'מאנית אנשי מפתח במנהל ובעולם העסקי הידרדרו לעמדות נחותות יותר. הסיבות לכך היו בראש ובראשונה מפלתה של האימפריה העות'מאנית והעברת ניהול ענייני המדינה העיראקית החדשה והשליטה בה לידי הבריטים. בהמשך, אף הורע מצבם של הטורקמנים בעיראק כאשר נמנעו מתמיכה במלך עיראק החדש, פייסל בן חוסיין, שמונה על-ידי הבריטים ולצד זאת ביטאו הזדהות עם האידאולוגיה החילונית החדשה שקנתה לה אחיזה ברפובליקה הטורקית בהובלת מוסטפא כמאל אטאטורק.
על אף ההכרה בהם בחוקה העיראקית משנת 1925, הטורקמנים בעיראק סבלו מרמות שונות של דיכוי ורדיפה פוליטיים שהגיעו לעיתים עד מעשי טרור וטיהור אתניתוך שזכויותיהם התרבותיות נפגעו בהדרגה וחלקם נשלחו לגלות. בין הקבוצות האתניות השונות באזור, הטורקמנים בעיראק נתפסו כשריד מימי האימפריה העות'מאנית שנאמנותו מוטלת בספק ושלו קשרים עם הרפובליקה הטורקית החדשה. כל אלה הובילו לכך שהטורקמנים בעיראק היו קורבנות של מספר מעשי טבח. בתקופת שלטונה של מפלגת הבעת', האפליה נגד הטורקמנים העיראקים גברה. מדיניות השיערוב מצד המדינה והכורדיפיקציה מצד הכוחות הכורדיים דחקה את הטורקמנים בעיראק אל מחוץ לשטחי מולדתם החופפים במידה רבה לשטחים שבהם חיים הכורדים, עובדה שעוררה מתיחות רבה בין הצדדים.
כך, למשל, ב־4 במאי 1924, עימות שפרץ בין חייל אשורי לבין בעל חנות טורקמני הוביל להריגתם של כ-200 טורקמנים על-ידי חיילים עיראקים ממוצא אשורי. העימות החל בעקבות סירובם של הטורקמנים שחיו בכירכוכ להכיר בפייסל הראשון כמלך עיראק, צעד הצהרתי שהוביל למתחים בין הטורקמנים לבין הקבוצות האתניות השונות שראו בטורקמנים קבוצה המאיימת על יציבותה של עיראק. מתחים אלה החריפו במהרה עד לכדי תקרית אלימה שבעקבותי נהרגו ונפצעו מאות טורקמנים.
אירוע אחר התרחש ב־14 ביולי 1959 בשעה שבע וחצי בערב והיה יריית הפתיחה למערכה שארכה שלושה ימים ובה נרצחו, הוכו ונשדדו טורקמנים רבים בכירכוכ על-ידי אזרחים וחיילים כורדים מהצבא העיראקי. תחילה ניתנה הוראה על עוצר שמאוחר יותר התגלה כי חל רק על הטורקמנים ובעקבות כך פרצו מהומות בין הכורדים לטורקמנים בעיר. עסקים בבעלות טורקמנית נבזזו ו-20 טורקמנים נהרגו, ביניהם מספר דמויות בולטות, כדוגמת הקולונל בדימוס עטא היירוללה, ג'אהית פהרדין, וקאסם נפטצ'י. המהומות נמשכו עד 17 ביולי 1959. ממשלת עיראק התייחסה לאירוע כאל טבח וקבעה כי בין 31 ל־71 טורקמנים נהרגו במהלכו, 130 נפצעו ו-120 בתים של טורקמנים נהרסו על-ידי חיילים כורדים. אחרי הטבח בכירכוכ החלה הגירה רחבת היקף של טורקמנים לבגדאד שנבעה מחשש ופחד מהתרחשותו של אירוע דומה נוסף, זאת לצד בעיות של חוסר יצבות ואבטלה.
האירועים הקשים בכירכוכ הובילו גם לשינוי דמוגרפי ול"החלפת" הטורקמנים שחיו בעיר בכורדים וערבים שהובאו לאזור מבחוץ. מרבית הערבים בדרום עיראק לא היו מודעים לקיומם של הטורקמנים ברחבי עיראק וקראו לטורקמנים "כראד", כלומר, כורדים. ב-28 ביולי 1959 קיים ראש ממשלת עיראק, עבד אל-כרים קאסם, מסיבת עיתונאים ובה גינה את הטבח. הוא הראה לעיתונאים תמונות שצולמו במהלך המאורעות נגד הטורקמנים. 260 איש, כולל דאוד אל-ג'נאבי שהיה האחראי העיקרי לטבח נעצרו. מספר מנהיגים כורדים שנשפטו בבית הדין הצבאי נידונו למוות ואחרים שוחררו על עף שלקחו חלק בטבח. אלה שנידונו למוות לא הוצאו לבסוף להורג. לאור מצב עניינים זה, הטורקמנים הקימו ארגונים חשאיים וניסו לנקום את דמם של הטורקמנים שנרצחו. ההיסטוריון נורי טאלאבאני כתב כי הטבח בכירכוכ ומעשי טבח נוספים, זרעו פירוד ועוינות בין הכורדים לבין הטורקמנים בכירכוכ שאותם ניתן לזהות עד היום.
פוליטיקה
עיקר הייצוג הפוליטי של הטורקמנים בפרלמנט העיראקי נעשה באמצעות מפלגת "החזית הטורקמנית העיראקית", תנועה פוליטית הפועלת לשמירה על זכויותיו של המיעוט הטורקמני בעיראק, פועלת להגברת ההכרה בהם, מקדמת את האינטרסים השונים של הקבוצה ומנהלת את המחלוקת אל מול הכורדים בנוגע למעמדה העתידי של צפון עיראק וחבל כורדיסטן. נכון להיום, מחזיקה התנועה שלושה מושבים בפרלמנט העיראקי. התנועה נוסדה ב-5 באפריל 1995 כקואליציה של מספר מפלגות טורקמניות ונשיאה הוא ארשד סאלחי. חלק מן המימון לפעילות המפלגה מועבר מממשלת טורקיה, התומכת בפעילותה באופן פומבי.
דוד פולונסקי
דוד פולונסקי (נולד ב-1973) הוא מאייר ישראלי, יליד ברית המועצות.
ביוגרפיה
נולד בקייב, ברית המועצות (כיום אוקראינה), בשנת 1973. בשנת 1981 עלה לישראל וגדל בחיפה. בנעוריו למד רישום אצל מורה בגבעתיים, הציירת ופרופסור לאמנות באקדמיה לאמנות של סנט פטרבורג, רחל קוגן. בין השנים 2004–2008 למד עיצוב ואיור ב"בצלאל". איוריו של פולונסקי עשויים בטכניקות שונות. רבות מהן משלבות רישום ידני עם עיבוד מחשב. בין איוריו לספרי ילדים ידועים "על עלה ועל אלונה" (עם עובד, 2002), "לילה בלי ירח" (עם עובד, 2006), סדרת "התנ"ך בחרוזים", "פרח נתתי לנורית" (דביר, כנרת זמורה-ביתן, 2005) ו-“טִינְקֶרְטַנְק" (כתר, 2012). בנוסף פולנסקי היה פעיל במסגרת קבוצת הקומיקס "אקטוס טרגיקוס". כאנימטור ומעצב יצר אנימציה לתוכניות טלוויזיה כגון "החרצופים" (2000, טלעד), "קיפודים" (2010, ערוץ 10), החומר שממנו עשויה האהבה" (2006, ערוץ 8) ועוד. יצר איורים וניהל אמנותית את סרטי האנימציה "ואלס עם באשיר" (2008), עליו זכה ב"פרס אופיר", ו"כנס העתידנים" (2012).
איוריו של פולונסקי שולבו בסרט "המתנחלים" של הבמאי שמעון דותן שיצא לאקרנים ב-2016.
בשנת 2017, 70 שנה אחרי שיצא לאור הספר יומנה של אנה פרנק, עיבד פולנסקי יחד עם ארי פולמן את היומן לרומן גרפי: "אנה פרנק: היומן הגרפי".
בתחילת 2020 הועלתה בתיאטרון הקאמרי הצגת הבכורה של המחזה של חנוך לוין, "מתאבל ללא קץ", בבימויו של ארי פולמן, עם תפאורה שיצר פולונסקי, בצבעי שחור, לבן ואפור.
בשנת 2021 יצא לאקרנים הסרט אגדת חורבן, המתאר את השתלשלות האירועים שהובילו לחורבן בית המקדש השני ואת הקיטוב בחברה היהודית של אותם הימים. הסרט כולל 1,500 איורים שאוירו במגוון סגנונות אומנותיים, אותם יצר פולונסקי יחד עם מיכאל פאוסט. על עבודה זו זכו השניים בפרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר לשנת 2021.
מתגורר ויוצר בתל אביב-יפו.
איירלס
איירלס (Airless - "ללא אוויר") היא שיטה להתזת נוזל, על פי רוב צבע, ללא שימוש באוויר דחוס.
משאבה ייעודית יונקת את הצבע ודוחסת אותו ללחץ של 240 BAR דרך צינור לחץ אל תוך אקדח התזה. שחרור הצבע דרך נחיר התזה קטן בעל צורה מיוחדת (דיזה) המורכב בקצה האקדח, מלחץ גבוה זה ללחץ האטמוספירי, גורם לצבע להתפרק לרסס דק בצורת מניפה. את הנחיר מחליפים לפי סוג וצמיגות החומר המותז ולפי מידת רוחב המניפה הרצויה.
להתזה באיירלס יתרונות רבים, כגון:
שימושים
מערכות איירלס משמשות ליישום חומרים מגוונים בענפי הבנייה והתעשייה השונים. כך למשל בתעשיות המתכת, העץ, בענפי הבנייה ולסימון כבישים מתיזים צבעים, לאיטום גגות מתיזים זפת קר, ובתעשיית המזון מתיזים בעזרתן חלבוני ביצים ושוקולד לציפוי מאפים.
סכנות
מערכות איירלס פועלות בלחצים גבוהים. זרם דק של חומר עלול לחדור לגוף אף דרך כפפה ולגרום להרעלה פנימית ולנמק.
קישורים חיצוניים
שרטוטי חתך של משאבות איירלס באתר wagner
Spray painting
דרגן שקוטה
דרגן שקוטה (בסרבית: Драган Шакота; נולד ב-16 ביולי 1952, בלגרד) הוא מאמן כדורסל סרבי, שעבד בעיקר בסרביה ויוון.
דרגן שקוטה שיחק בקבוצת IMT מבלגרד. הוא שיחק בה במשך 11 עונות וזכה איתה באליפות לידת משנה היוגוסלבית בעונת 1982/83.
לאחר סיום הקריירה כשחקן, הוא המשיך בקבוצתו כמאמן. בעונת 1987/88 הם הגיעו לרבע הגמר של גביע ספורטה בו הפסידו ללימוז' שבהמשך זכתה בגביע.
בעונת 1988/89 שקוטה אימן את מועדון הכדורסל זאדאר והגיע איתו לחצי הגמר של גביע קוראץ'. בהמשך הוא אימן ציבונה זאגרב במשך עונה בודדת.
בעונת 1990/91 דרגן שקוטה אימן בפאוק סלוניקי ואיתה ניצח בגביע ספורטה, גביע היווני וזכה במקום שני בליגת העל היוונית בכדורסל. לאחר מספר עונות בקבוצות אחרות ביוון, בעונת 1994/95 שקוטה חזר לפאוק וזכה איתה בגביע היווני. הוא הביא לקבוצה את פרדראג סטויאקוביץ' שאז היה בן 17 בלבד.
בעונת 2001/02 שקוטה הגיע לא.א.ק. אתונה וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה היוונית.
בעונת 2003/04 שקוטה החליף את סלובודן סובוטיץ' כמאמן אולימפיאקוס אך למרות שיפורים בביצועי הקבוצה היא לא זכתה באף תואר.
בשנת 2005 שוקטה חזר לסרביה והחל לאמן הכוכב האדום. הוא שיתף בקבוצה מספר שחקנים סרבים ששיחקו תחתיו ביוון (מילן גורוביץ', פרו אנטיץ', מירוסילב רייצ'ביץ' ואיגור מילושביץ'). בשנת 2006 הוא זכה בגביע הסרבי.
בעונת 2014/15 הוא חזר לא.א.ק. אתונה. בעונת 2018 הוא זכה עם הקבוצה בליגת האלופות בכדורסל ובגביע היווני.
פי
פִי (אות גדולה: Φ, אות קטנה: φ או ϕ) היא האות העשרים ואחת באלפבית היווני.
שם האות ושימושים
ביוונית מודרנית מבוטאת האות "פי" (נהגה ב"פ" רפה) ומשמשת לציון צליל פ רפה /f/ (למשל "צָפוֹן"). ביוונית עתיקה שימשה האות לציין צליל פּ מנושפת /pʰ/. אות זו חדרה גם לאלפבית הקירילי ומשמשת בו כצליל "F" (פ|פ"א רפה).
בספרות יווניות לאות ערך של המספר 500.
שימושי האות φ ו-Φ
האות הגדולה Φ מסמלת את:
סימנים דומים
קיימים מספר סימנים דומים לפי.
עיגול שנחצה על ידי קו אנכי:
עיגול שנחצה על ידי לוכסן:
בית יגאל אלון
בית יגאל אלון או מוזיאון אדם בגליל הוא מוזיאון ומרכז חינוכי השוכן בקיבוץ גינוסר לחוף הכנרת. המוסד נפתח ב-1987 על שמו של יגאל אלון, שהיה חבר הקיבוץ ונקבר בו, ומשמש מוזיאון לתולדות הגליל ומרכז לפעילויות חינוכיות וחברתיות לנוער, חיילים וסטודנטים. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הגישה החינוכית
יגאל אלון כותב על החינוך:
המוזיאון מפעיל ואינו פסיבי. המבקר, נדרש להיות מעורב, לחשוב, לנקוט עמדה, להכריע. הפעילות החינוכית נשענת על התצוגה המוזיאלית ועל סדנאות העוסקות בשאלות ערכיות באמצעות דיון במנהיגות ובחברה הישראלית.
המוזיאון מציג את הנושאים כחוויה, אשר מעניקה פרספקטיבה היסטורית מנקודת מוצא ערכית, הנושאים המוצגים הם בסיס לשיחה.
המרכז החינוכי ע"ש יגאל אלון הוא לב-ליבו של המוזיאון. חשיבותו של הזיכרון ההיסטורי כמקור סמכות והשראה בעיצוב פני החברה מודגש בחדרי התצוגה. במוזיאון מוצגים קטעים מתוך הוויית הזיכרון הקולקטיבי של העם היהודי, מתקופת המשנה והתלמוד, ראשית מימוש הרעיון הציוני ועד היום.
מרכזיות האדם, אחריותו למעשיו ולחברה, לסביבה בה הוא חי, המניעים מתוכם פועל, ההתלבטויות, הקשיים, בחירתו בצומתי הכרעה, כל אלה מוצגים מנקודת מוצא ערכית. המבקר נחשף למעשיהם ושיקוליהם של מנהיגים ואנשים מהשורה, מפקדים וחיילים, צעירים ומבוגרים, בתקופות וזמנים שונים. כל אלה יחד הם לב ליבה של התפיסה החינוכית במוזיאון.
התצוגה
המוזיאון שוכן בבניין שתוכנן על ידי האדריכל חנן הברון, והוא מציג את ההתיישבות בגליל באמצעות ארבע תערוכות קבע:
בית יגאל אלון מארגן פעילויות רבות לבני נוער ומפגשי אמנים, בדגש על שיתוף פעולה בין שכנים יהודים וערבים בגליל. פעילויות אלו נקראות בשם "מפגש האביב", והן הולידו חלק ניכר מעבודות האמנות והפסיפס המעטרות את המוזיאון ואת הגן סביבו.
ליד המוזיאון שוכנת חורשת הפלמ"ח המוכרת כאתר מורשת. זוהי חורשת אקליפטוסים שניטעה בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי פיק"א. בחורשה זו התכנסה לראשונה בשנת 1941 פלוגה א' של הפלמ"ח שיגאל אלון היה מפקדה, לאימונים. בחורשה זו קיים אלון את מפגשיו השנתיים עם נכבדים ערבים.
הסירה מגינוסר
הסירה מגינוסר מוצגת באולם תצוגה מיוחד במוזיאון. זוהי סירת עץ שנתגלתה באקראי בשנת 1986 בין קיבוץ גינוסר למגדל, כאשר מי הכנרת היו בשפל. אופייה של הסירה ובדיקה באמצעות תיארוך פחמן-14 איפשרו לתארכה לתקופה שבין שנת 50 לפנה"ס ועד שנת 70 לספירה.
מוטי דניאל
מוטי דניאל (נולד ב-24 ביולי 1963) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
קריירה
דניאל גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון ושם החל את הקריירה המקצוענית שלו. בהמשך למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, יחד עם מנחם אטלס וגלעד שמחוני. בשנת 1987 הצטרף למכבי תל אביב וזכה עימה בשמונה אליפויות וארבעה גביעים. במכבי שימש בעיקר כשחקן השישי, אך היה בעל חשיבות של שחקן חמישייה.
היפרתימזיה
היפרתימזיה (באנגלית: Hyperthymesia) היא תופעה נדירה הגורמת לאנשים הלוקים בה לזכור לפרטי פרטים, לטווח הקרוב והרחוק, אירועים שחוו בחיי היום יום. תופעה זו מופיעה לרוב בגיל ההתבגרות. ישנו הבדל רחב בין אנשים הלוקים בהיפרתימזיה לאנשים בעלי זיכרון פנומנלי או צורות אחרות שונות של זיכרון יוצא דופן המתבטא בכך שאנשים הלוקים בהיפרתימזיה נוטים לזכור פרטים אישיים כגון מספרים ומסמכים אישיים ממאורעות חשובים בחייהם.
מוטי דניאל
קריירה
בעונת 2002, בן 39, שיחק דניאל במכבי אשדוד מהליגה הלאומית עונה אחת, לאחריה פרש מכדורסל מקצועני. סך הכול קלע 5,165 נקודות במסגרת הליגה הסדירה הראשונה.
היפרתימזיה
אבחון
את תופעת ההיפרתימזיה ניתן לאבחן באמצעות מספר בדיקות:
מוטי דניאל
קריירה
דניאל שיחק בעמדת הפורוורד, היה בעל קליעה טובה מכל טווח ונודע כבעל רוח לחימה. קלע לאורך השנים 1213 נקודות ב-162 משחקים במדי נבחרת ישראל.
היפרתימזיה
תסמינים
מצב ההיפרתימזיה אינו תמיד מביא ברכה ללוקים בו, להפך, יש כאלו הסובלים ממנו. ישנם אנשים המסתדרים עם זיכרונם הטוב- הוא עוזר להם בחיי השגרה, אך אצל אחרים תופעת ההיפרתימזיה מהווה עול. תופעה זו באה לידי ביטוי כשכל מאורע חשוב בחייהם נחקק בזיכרונם ויש באפשרותם לזכור לפרטי פרטים את אשר התרחש. הם עשויים להיזכר באירוע או בתאריך מסוים מספר פעמים ביום ואין להם שליטה על כך.
מוטי דניאל
קריירה
בעבר שיחק בליגות הנמוכות בקבוצת הכדורסל "אליצור חולון" וגם בליגת המכללות עם המרכז האקדמי למשפט ועסקים.
היפרתימזיה
קשיים
בכל רגע אנו מוקפים בגירויים חזותיים וקוליים שאותם איננו זוכרים דקות או שעות לאחר מכן. עבור רובנו פעולת הזיכרון של חלק לא משמעותי בחיינו, היא קשה ולעיתים גם בלתי אפשרית. בהשוואה לכך, הלוקים בהיפרתימזיה יכולים לזכור פרטים שלכאורה אינם מעוררים עניין או רגש והם למעשה חסרי משמעות. לזיכרון מיוחד זה קיים גם מחיר. אנשים שניחנו ביכולות זיכרון אלו מתארים את אותו יתרון כמערים קשיים רבים, למשל במערכות יחסים. הלוקים בהיפרתימזיה זוכרים כל פרט, שיחה, אירוע שקרה לטוב ולרע, לכן כמעט בלתי אפשרי לנהל ויכוח זוגי שגרתי עם אדם שזוכר הכל. בנוסף, אנשים אלו מתארים כי עודף הזיכרון של הדברים הפחות חיוניים לחיי היום יום מעיק עליהם והופך למעמסה, מה שגורם למצב של לחץ ואי-שקט.
מוטי דניאל
קריירה
מהווה חלק מקבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב הקרויה על שמו של המאמן רלף קליין.
היפרתימזיה
קשיים פסיכולוגיים
התבצע ניסוי על מטופלת שלוקה בהיפרתימזיה. הוצע כי קידוד ראשוני של אירועים על ידי אנשים כאלה כולל עיבוד סמנטי, ולכן רמזים סמנטיים משמשים לאחזור. זה בולט במיוחד במקרה של המטופלת, היא מתארת כיצד זיכרון אחד מעורר גורם אחר, אשר בהמשך מעורר גורם נוסף וכיצד היא חסרת אונים לעצור אותו. הנחקרת העידה: "זה כמו מסך מפוצל, אני אדבר עם מישהו ואראה משהו אחר". תאוריה זו משמשת להסבר למה ליתר- היפרתימזיה יש תחושה של "ידיעה" (זיכרון סמנטי) ו"זכירה" (זיכרון אפיזודי) במהלך הזיכרון.
מוטי דניאל
קריירה
ב-2005 מונה לתפקיד מנהל מקצועי בהפועל ירושלים וכחלק מתפקידו היה אמור לבחור את המאמן, אך כיוון שההנהלה לא קיבלה את בחירתו בעודד קטש, יחסי העבודה שלו עם הקבוצה התערערו ולאחר זמן קצר הפסיק את עבודתו בתפקיד.
היפרתימזיה
קשיים ביולוגיים
מחקר ה-MRI שנערך על מטופלת מספק טיעון הגיוני על הבסיס הנוירולוגי של זיכרון מעולה. האונה הטמפורלית נמצאה מוגדלת. ההיפוקמפוס, הנמצא באונה הטמפורלית המדיאלית, מעורב בקידוד הזיכרון ההצהרתי (זיכרון לעובדות ואירועים), בעוד שהקליפה הזמנית מעורבת באחסון זיכרון כזה. הגרעין המזוהם קשור בעיקר לזיכרון פרוצדורלי, ובמיוחד להיווצרות הרגל הזיכרון, ולכן הוא קשור באופן מהותי להפרעה אובססיבית-כפייתית. במחקר שיערו כי מעגל פרוסטוסטריאלי לא תקין יכול להיות אחראי על הגירעונות לתפקוד המבצעי שנצפה בהיפרתמזיה. מעגל זה ממלא תפקיד מכריע בהפרעות נוירו-התפתחותיות. היכולות ההיפרתמזיות של המטופלת עשויות לנבוע מהפרעות נוירו- התפתחותיות שאינן טיפוסיות. מדענים צריכים כעת לברר אם וכיצד אזורים אלה במוח מחוברים ליצירת מודל נוירולוגי.
מוטי דניאל
קריירה
דניאל שימש בעונת כמנהל המקצועי בקבוצת אליצור יבנה מהליגה הלאומית.
ביולי 2011 מונה למנכ"ל הפועל חולון ונשא בתפקיד למשך שתי עונות.
כיום משמש כמנהל נבחרת ישראל בכדורסל.
חיים אישיים
נשוי לשירי דניאל ואב לשישה ילדים, בהם הכדורסלן שון דניאל. אביו היה הכדורסלן משה דניאל.
תותח 18 ליטראות
תותח 18 ליטראות (באנגלית: QF 18 pounder Gun, תותח מהיר ירי 18 ליטראות) היה תותח השדה הסטנדרטי בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בתקופת המלחמה הפך התותח לעמוד השדרה של הארטילריה הבריטית ויוצר במספרים גדולים (כ-10,500). כמו כן, השתמשו בו חילות חבר העמים הבריטי בכל זירות הלוחמה והחיילים הבריטים ברוסיה ב-1919. בתחילה הוא נגרר על ידי סוסים ובשנות ה-30 עבר לגרירה ממוכנת.
גרסתו הראשונה הוצגה ב-1904 וייצור גרסאותיו השונות נמשך עד 1942. בין שתי מלחמות העולם הוא היווה את הבסיס לתותח החדש בן ה-25 ליטראות שירש את מקומו כתותח העיקרי של בריטניה בסוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
בקסטריט בויז
בקסטריט בויז (באנגלית: Backstreet Boys) היא להקת בנים אמריקנית. הלהקה הוקמה על ידי לו פרלמן בפלורידה בשנת 1993, נחשבת ללהקת הבנים המצליחה ביותר בהיסטוריה ולאחת הלהקות המצליחות ביותר בכל הזמנים - עם מכירות של מעל 140 מיליון אלבומים בכל העולם, מתוכם כ-42 מיליון אלבומים בארצות הברית. הלהקה קיבלה כוכב בשדרות הוליווד ב-2013.
היסטוריה
היזם האמריקני לו פרלמן, שהשכיר מטוסי סילון ללהקת ניו קידז און דה בלוק, התרשם מהצלחתה משנות ה-80 והחליט להקים להקת בנים חדשה. באודישנים שנערכו בעיר אורלנדו שבפלורידה בשנים 1992 ו-1993, נבחרו ניק קרטר, האווי דורו, אלכסנדר מקלין, בריאן ליטרל ובן דודו קווין ריצ'רדסון, המבוגר בהם בן 21. הופעתם הראשונה נערכה ב-8 במאי 1993 בפארק עולם המים שבאורלנדו. לאחר מספר הופעות מינה פרלמן את ג'וני רייט למנהל הלהקה. חוזה ההקלטות הראשון של הלהקה נחתם בחברת התקליטים העצמאית ג'ייב (Jive) בפברואר 1994, בעקבות הופעה בעיר קליבלנד שבאוהיו.
ביוני 1994 הקליטה הלהקה סינגל ראשון בשם "We've Got It Goin' On", שנכתב והופק על ידי דניס פופ. הסינגל זכה להצלחה רבה בגרמניה ובאירופה, ולהצלחה מוגבלת בארצות הברית.
באוגוסט 1997 חזרה הלהקה לאורלנדו והוציאה את האלבום "Backstreet's back", שרוב שיריו הצליחו מאוד בארצות הברית. בין להיטי האלבום היו השירים Everybody (Backstreet's Back)"" ו-"All I Have To Give". האלבום הגיע לתואר פלטינה 14 פעמים בארצות הברית, כלומר, מכר שם 14 מיליון עותקים. ברחבי העולם מכר כ-28 מיליון עותקים.
ב-18 במאי 1999, הוציאה הלהקה אלבום שלישי, "Millennium", שמכר יותר ממיליון עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. האלבום הגיע למקומות הראשונים באירופה, קנדה, הונג קונג, אינדונזיה, הודו, מקסיקו ובמדינות נוספות רבות. הוא מכר כ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם ונחשב לאחד האלבומים המצליחים בהיסטוריה. האלבום זיכה את הבקסטריט בויז ל-5 מועמדויות לגראמי ונכנס למקום הראשון של רשימת Billboard 200. ארבעה סינגלים סך הכל יצאו מהאלבום הזה: "I want it that way", "Show me the meaning of being lonely", "The one", ו"Larger than life". האלבום הפך לאלבום הנמכר ביותר בשנת 1999 בארצות הברית. בנוסף, הוא מחזיק בשיא המספר הרב ביותר של משלוחים בשנה אחת, כ-11,000,000 משלוחים. מילניום נשאר במצעד בילבורד במשך 93 שבועות, ונכון לסוף דצמבר 2008, עומד כאלבום הרביעי הנמכר ביותר בארצות הברית של עידן סאונדסקאן.
בנובמבר 2000 יצא האלבום "Black And Blue" וזכה להצלחה בינלאומית. האלבום עצמו רשם את המכירות הבינלאומיות הטובות ביותר לאלבום בהיסטוריה על ידי מכירה של מעל 5 מיליון עותקים בשבוע הראשון לצאתו לשוק. בארצות הברית נמכרו 1,600,000 דיסקים בשבוע הראשון, שהפך את ה-"בקסטריט בויז" לאמנים הראשונים מאז הביטלס שהגיעו לכזאת כמות מכירות בשבוע הראשון ליציאת האלבום. הסינגלים שיצאו מהאלבום: "Shape of My Heart", "More than That", "The Call". סיבוב ההופעות לקידום האלבום גרף הצלחה מסחררת, כאשר נמכרו יותר מ-750,000 כרטיסים בצפון אמריקה בפחות משעה. בתוך הלהקה החלו להיווצר סדקים, לאחר שאיי. ג'יי. מקלין התאשפז באוגוסט 2001 במכון גמילה לטיפול בהתמכרותו לאלכוהול ובדיכאון שפקד אותו. הוא השתחרר מן המכון בחזרה לזרועות הלהקה התומכת.
ב-2004, חזרה הלהקה להופיע כדי לקדם את חזרתם לסצנת המוזיקה. בספטמבר אותה שנה, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות במזרח הרחוק. בעקבות הצלחתו, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף במקסיקו.
ב-23 ביוני 2006, בסופו של סיבוב ההופעות העולמי של הלהקה לאלבומם Never Gone, שאחריו היו אמורים להיכנס לאולפן על מנת להתחיל לעבוד על אלבומם השישי, הודיע קווין ריצ'רדסון שהוא פורש מהלהקה לאחר 13 שנות פעילות, משום שהוא רוצה להמשיך לתחומים אחרים, ולהקים משפחה. הוא איחל להם בהצלחה בהמשך דרכם, ולהמשיך לעשות מוזיקה טובה.
ב-30 באוקטובר 2007 יצא אלבום האולפן השישי של הלהקה, "Unbreakable". האלבום מכר כ-81,000 עותקים בשבוע הראשון בארצות הברית ונכנס למקום ה-7 במצעד האלבומים של בילבורד. ביפן האלבום כבר הגיע לתואר פלטינה עם מכירות של 250,000 עותקים. האלבום שהה חודש במקום הראשון ביפן. בשבוע ה-4 לצאתו מכר האלבום כ-500,000 עותקים.
ב-30 בספטמבר 2009 "This Is Us" הוא שם אלבום האולפן השביעי של הלהקה. מתוך האלבום יצא הסינגל "I Want It That Way".
במהלך הופעה בלונדון ב-29 באפריל 2012, הקבוצה הודיעה סופית כי קווין ריצ'רדסון חוזר ללהקה לאחר 6 שנים מאז עזיבתו, ומצטרף אליהם באופן קבוע. הם יחזרו במשותף ללונדון בחודש יולי 2012 כדי להקליט אלבום חדש. הקהל התרגש מהחדשות המשמחות וכך גם התקשורת.
ב-30 ביולי 2013 יצא האלבום "In a World Like This". ב-17 במאי 2018 יצא הסינגל הראשון של הלהקה מזה כ-5 שנים מאז האחרון, בשם "Don't Go Breaking My Heart". הסינגל, הוא השיר הראשון מתוך האלבום החדש "DNA' האלבום הראשון ב6 שנים של הלהקה, שיצא ב-25 בינואר ב-2019.
במאי 2014, פרסמה הלהקה כי תגיע להופיע בישראל ביולי של אותה שנה, בשל הביקוש הרב לכרטיסים נקבעו שלוש הופעות בשלושה ימים רצופים. בעקבות מבצע צוק איתן בוטלו ביולי ההופעות והן התקיימו לבסוף באמפי רעננה במאי 2015.
ב-22 באפריל 2018 הלהקה הופיעה בפעם שנייה בלייב פארק, ראשון לציון.
ב-4 בדצמבר 2020, יצא הסינגל "Matches", של הזמרת בריטני ספירס בשיתוף ההרכב בקסטריט בויז.
בטלוויזיה
הבקסטריט בויז הופיעו בתוכניות "סאטרדיי נייט לייב", "סברינה המכשפה הצעירה", "רחוב סומסום", כדמויות מצוירות בסדרת הילדים "ארתור", ועוד.
אסטור פיאצולה
אסטור פיאצולה (בספרדית-איטלקית: Ástor Pantaleón Piazzolla; 11 במרץ 1921 – 4 ביולי 1992) היה מוזיקאי ארגנטינאי, נחשב לאחד היוצרים המוערכים ביותר ומהדמויות המכוננות של מוזיקת הטנגו המודרנית. פיאצולה היה נגן בנדונאון מוכשר אך תרומתו העיקרית ביצירותיו ששינו את פני הטנגו המודרני.
ביוגרפיה
פיאצולה נולד בשנת 1921 במאר דל פלאטה שבארגנטינה, בן יחיד להורים ממשפחות מהגרים מאיטליה. בשנת 1925 עבר עם משפחתו לגריניץ' וילג' בניו יורק ושם עשה את רוב שנות ילדותו. בתקופת שהותו שם, רכש שליטה בארבע שפות: ספרדית, אנגלית צרפתית ואיטלקית. ב-1929 החל לנגן בבנדונאון ויצא לו שם של ילד פלא. בשנת 1930 עבר עם הוריו לשכונת איטליה הקטנה. ב-1934 פגש את קרלוס גרדל, דמות חשובה בתחום הטנגו הארגנטינאי, וזכה להופעה קצרה בסרטו של גרדל "El día que me quieras". בשנת 1936 חזר עם הוריו למאר דל פלאטה, שם משל עדיין בכיפה הטנגו המסורתי על כל פרטיו ודקדוקיו. ב-1938 עבר לבואנוס איירס וניגן במועדוני לילה עם הרכבים בינוניים. הפסנתרן ארתור רובינשטיין, שגר אותו זמן בבואנוס איירס, יעץ לו ללמוד אצל המלחין הארגנטינאי אלברטו חינסטרה. למשך זמן מה נטש פיאצולה את הטנגו, התעמק בפרטיטורות של סטרווינסקי, בארטוק, ראוול ואחרים והלחין בסגנון קלאסי מודרני.
בשנת 1943 החל ללמוד נגינה בפסנתר. באותה שנה נישא לאשתו הראשונה, דדה וולף, ולזוג נולדו שני ילדים.
בשנת 1946 הקים את תזמורת הטנגו Orquesta Típica. באותה שנה חיבר את El Desbande, יצירת הטנגו הראשונה שלו, והחל להלחין פסקולים לסרטים. בעידודו של חינסטרה הגיש פיאצולה בשנת 1953 את הסימפוניה "בואנוס איירס" שהלחין לתחרות קומפוזיציה, והיצירה זיכתה אותו במענק מממשלת צרפת ללימודים בצרפת. בשנת 1954 השאירו בני הזוג פיאצולה את ילדיהם בידי הוריו של פיאצולה, ועברו לפריז ללימודים של פיאצולה אצל המלחינה והמנצחת הצרפתייה נדיה בולאנז'ה. בתבונתה ובחדות ראייתה, הפכה בולאנז'ה את חייו על פיהם תוך יום אחד, כפי שמספר פיאצולה:
פיאצולה חזר לארגנטינה בשנת 1955, הקים את אוקטטו בואנוס איירס, התמקד בהלחנה ובנגינת טנגו, והמשיך בדרך זו כל חייו.
פיאצולה שילב בין הפולקלור הארגנטינאי לבין אלמנטים מודרניים, ובכך יצר זרם חדש שנקרא "TANGO NUEVO" - הטנגו החדש - שילוב חדשני של מוזיקת טנגו עממית עם ג'אז מודרני ומוזיקה קלאסית. גישה זו נתקלה תחילה בהתנגדות בארגנטינה השמרנית, אך התקבלה יפה באירופה ובצפון אמריקה, ובמשך הזמן אימצו אותה גם חוגים ליברליים בחברה הארגנטינאית, שחתרו לקידום שינויים פוליטיים במקביל להפיכה המוזיקלית.
בין יצירותיו הבולטות ניתן למצוא את "Libertango", "Oblivion", "Tango Ballet" ו-"Adios Nonino" שנכתבה לזכרו של אביו. כמו כן מוכרות "ארבע העונות" של פיאצולה בדומה ל"ארבע העונות" של ויואלדי וקונצ'רטו לבנדונאון ותזמורת סימפונית.
בתקופת השלטון הצבאי הדיקטטורי בארגנטינה, בין השנים 1976 ל-1983, חי פיאצולה באיטליה, אך הרבה לבקר בארגנטינה ולהקליט שם.
פיאצולה ביקר בישראל בשנת 1981 וביצע את הקונצ'רטו לבנדונאון שלו עם נגנים מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, כשליד הפסנתר שלמה גרוניך.
המוזיקה שלו
הטנגו החדש של פיאצולה שונה מן הטנגו המסורתי ביסודות הג'אז שהוא ממזג בו, בהרמוניות המורחבות, בדיסוננסים ובגיחותיו אל צורות קומפוזיציה מורחבות. פיאצולה הכניס לשימוש גם כלים חדשים, שלא היו מוכרים בביצועי הטנגו המסורתי, בהם חליל צד, סקסופון, גיטרה חשמלית, כלים אלקטרוניים ומערכת תופי ג'אז/רוק.
הנצחתו
ב-11 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו המאה, גוגל השיק עליו דודל.
שגיאה 451
שגיאה 451 (באנגלית: HTTP 451) היא שגיאה בפרוטוקול התקשורת HTTP המוצגת בדפדפן כאשר המשתמש מנסה לצפות בדף אינטרנט שאינו זמין מסיבות משפטיות, כמו דף אינטרנט שצונזר על ידי ממשלה. המספר 451 מתייחס לספר פרנהייט 451, שבו ספרים הוצאו מהחוק.
עם זאת, במידה ולא ניתן לחשוף כי הדף הוסר בעקבות סיבה משפטית, חלק מהאתרים יאלצו להציג את שגיאה 404 או שגיאה דומה. שיטה זו ננקטת על ידי ספק האינטרנט לעיתים כאשר ישנו צו מניעה או איסור פרסום.
קוד השגיאה אושר ב-18 בדצמבר 2015.
סויוז 3
סויוז 3 (ברוסית: Союз 3, "ברית 3") הייתה חללית הסויוז השלישית בתוכנית סויוז ששוגרה לחלל. החללית הייתה המשימה המאוישת הראשונה ששוגרה אחרי מותו של הקוסמונאוט ולדימיר קומארוב אשר נספה במשימת סויוז 1. את החללית אייש הקוסמונאוט גאורגי ברגובוי ומשימתו העיקרית הייתה לבצע תמרוני עגינה עם סויוז 2, ששוגרה יום קודם.
על פי התוכנית המקורית, סויוז 1 וסויוז 2 היו אמורות לבצע תמרוני עגינה ופעילות חוץ רכבית, אולם האסון גרם לשינויים במשימות.
הבקרה הקרקעית הצליחה להביא את שתי החלליות למרחק של 200 מטר אחת מהשנייה לפני שברגובוי קיבל את השליטה של החללית לסיום העגינה. ברגובוי הצליח לצמצם את המרחק למטר אחד, אולם שלושה ניסיונות לביצוע העגינה כשלו. לבסוף, כמעט כל הדלק שהוקצה לעגינה הסתיים כך שהמשימה בוטלה. האשמה נפלה על ברגובוי.
תאונת המטוס שבה נהרג יורי גגארין התרחשה במהלך אימון של ברגובוי לקראת משימה זו.
The Party's Over
The Party's Over (באנגלית: המסיבה נגמרה) הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית Talk Talk. הוא יצא לאור בשנת 1982 והופק על ידי קולין ת'רסטון, שעבד בעבר כטכנאי הקלטה בשביל דייוויד בואי אבל היה מוכר יותר תודות להפקתו של שני האלבומים הראשונים של דוראן דוראן.
האלבום מציג את סגנון הלהקה המקורי, הסינת'פופ, שהיה דומה לדוראן דוראן (שתי הלהקות חלקו את אותו מפיק באלבום זה). בהמשך, צליל הלהקה יהפוך ליותר ויותר אקספרימנטלי ויכלול יותר כלים אקוסטיים, עד שבאלבומים האחרונים הלהקה תמציא סגנון שייקרא מאוחר יותר פוסט רוק.
זהו האלבום היחיד של הלהקה עם סיימון ברנר, הקלידן המקורי של הלהקה, שבהמשך יוחלף באופן לא רשמי על ידי טים פריס-גרין.
אליהו קורן (קלע)
אליהו קורן (Eliyahu Koren, 15 בינואר 1918 - 27 באפריל 2014) היה אלוף ישראל בקליעה למטרה באקדח במשך שנים רבות, בעל השיא הישראלי בתחום זה, מאמן נבחרת ישראל בקליעה למטרה, מחבר הספר "הקליעה הספורטיבית באקדח" (הוצאת ש. סגל, 1968), שופט בינלאומי בקליעה למטרה ובשחיה ואחד ממייסדי קיבוץ מצובה שבגליל.
קורות חיים
קורן נולד בשם וַלטר קורן, בפרוסיה המזרחית שבגרמניה, בשנה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה, למשפחה יהודית מתבוללת, שחגגה למשל את חג המולד במקום את חנוכה. אביו, ארנולד קורן, היה מנהל בית חרושת גרמני גדול לבגדי גברים, ובמקביל מחזאי. האב שירת כחייל בצבא הקיסרות הגרמנית ונפצע בקרב טננברג, שהיה הקרב המכריע בניצחונה של גרמניה על האימפריה הרוסית באותה מלחמה. האם, ארנה לבית גרויגר, הייתה ציירת אופנה ועיצבה את התלבושות למחזותיו של האב, וכך השניים נפגשו. קורן היה הילד השלישי במשפחה ולפניו נולדו שתי אחיות.
קורן עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך נמל פיומה, שבאיטליה הפשיסטית, כיום רייקה שבקרואטיה, במסגרת "מכבי הצעיר" במרץ 1939. זה היה חלק מ"עליית הייקים" של 1932–1939. ספינתו הצליחה להוריד את מעפיליה בחסות החשיכה לחופי הרצליה.
אחרים מבני משפחתו ברחו מגרמניה הנאצית לארצות הברית. האב, שסמך על עברו בצבא גרמניה, שיגן עליו, נשאר והוא והאם וכל שאר בני המשפחה שלא ברחו, נרצחו על ידי הנאצים באושוויץ ב-1943.
קורן היה עם עלותו לארץ, מספר חודשים, נוטר, עבר הכשרה בכנרות ואחר כך בחניתה תחתית וב-9 בפברואר 1940 היה בין מקימי הקיבוץ החדש מצובה, ליד חניתה, בגליל המערבי. כעשרים צעירים אנשי "מכבי הצעיר", יוצאי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, עלו על הקרקע במסגרת "חומה ומגדל" וביניהם הוא וגם חוה, לימים אשתו ואם שני ילדיו.
נפטר ב-27 באפריל 2014 בגיל 96 ונקבר בקיבוצו. הותיר בן ובת, נכדים ונינים.
קליעה למטרה
קורן היה ספורטאי עוד מילדותו (שחיה). בקליעה למטרה הוא החל לעסוק רק מ-1954, בגיל 36, תחילה ברובה ואחר כך באקדח. בהנהגתו הגיעה קבוצת "הפועל מצובה" וקלעים ספציפיים מקרבה, גברים ונשים כאחת, למקומות מכובדים באליפויות הארץ בקליעה למטרה בכל סוגי כלי הנשק, לרבות אלישבע כרמי אלופת הארץ לנשים, ועוד. זכה באליפות הארץ לגברים בקליעה למטרה באקדח, לראשונה, בשנת 1960 ולאחר מכן החזיק בתואר זה במשך שנים רבות, כמעט ברציפות, עד לפרישתו. זכה במקומות ראשונים באליפויות "הפועל" ובמקומות מכובדים ב"מכביה" והיה גם שיאן ישראל בתחום זה. ב-1966 הגיע למקום ה-25 באליפות העולם בויסבאדן.
ב-1971 נשלח על ידי התאחדות הספורט הישראלית לקורס מאמנים בגרמניה, מתוך כוונה למנותו למאמן נבחרת ישראל בקליעה למטרה באולימפיאדת מינכן 1972. הוא סיים את הקורס בהצלחה, אבל בסופו של דבר הוחלט שמאמן הנבחרת קהת שור יישאר בתפקידו עד לאחר האולימפיאדה. שור היה לאחד מאחד עשר הספורטאים הישראלים, שנרצחו על ידי ספטמבר השחור (ארגון טרור) באותה אולימפיאדה. קורן ירש אותו בתפקיד מאמן נבחרת ישראל רק לאחר מכן ושימש כמאמן הנבחרת במשך עשר שנים (1972–1982).
סוס העץ מיכאל
"סוס העץ מיכאל" (1987) הוא ציור המשלב טכניקה מעורבת מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין.
תיאור
העבודה "סוס העץ מיכאל" היא ציור שיצר יגאל תומרקין בשנת 1987. המקור האיקונוגרפי הישיר לעבודה זו הוא שירו של המשורר הישראלי נתן זך - "המוות בא אל סוס העץ מיכאל" (1958). תומרקין כתב על הלוח השמאלי את שם הציור - "סוס העץ מיכאל", ועל הלוח השמאלי חרט את המילה "מיכאל". העבודה הוצגה בתערוכה הרטרוספקטיבית שנערכה לתומרקין במוזיאון תל אביב לאמנות (1992), ונמצאת כיום באוסף הפניקס חברה לביטוח.
בנוסף לסוסים ורוכביהם, משורטטים בעבודה טביעות יד, חצים וכן פיסות בד לבנות, עליהן כתב תומרקין את הטקסטים בגרמנית "לילה ורוח", "סוס עץ" ו"יוסף טל", המלחין הישראלי אשר הלחין בשנת 1975 יצירה מוזיקלית לפי שיר זה.