cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסדרה
אסדרה (רגולציה) דינמית (Dynamic Regulation)
הדרך המיטבית להביא לפיתוחו של המשק בכלל או של שוק או מערכת ציבורית מסוימת, היא באמצעות עידוד וקידום החדשנות והיזמות. על מנת להשיג תוצאה זו, המערכת המאסדרת צריכה לדעת להגיב בזמן קצר לבקשות מאתגרות אסדרה, באופן שלא תבלום את היוזמות, אלא רק תתעל או תעצב אותן למצב עניינים חדש, דהיינו: "אסדרה (רגולציה) דינמית". סביר להניח שהקורא הממוצע לא נתקל עד כה בצירוף המילים הללו. הסיבה לכך היא שהמונח 'אסדרה דינמית' לקוח משדה הביולוגיה, הגנטיקה והביוכימיה. הוא משמש לתיאור תמציתי של אופני הפעולה של מנגנוני וויסות, בקרה והחלטה בגוף האדם, למשל, הדרכים שבהן חומר גנטי "עורך" את עצמו או כיצד האקסון "לומד". השם הושאל בשנים האחרונות על ידי עולם המשפט, המבקש לתת מענה ליוזמות וחדשנות. מאחר שחדשנות מטבעה פורצת היא את גבולות העבר, וגבולות אלה "מסומנים" בדרך כלל באמצעות מערכת חוקים ותקנות, הריי שמתעורר הצורך, כשחברה מעוניינת לעודד חדשנות, לבחון דרכים להגמשה של אותם "גבולות" ולעשות זאת במסגרות זמן רלוונטיות לקצב ההתפתחות של העולם הטכנולוגי, הפיננסי, העסקי ועוד. אגף מו"פ, ניסויים ויוזמות במשרד החינוך, הקים בשנת 2016 את היחידה לאסדרה דינמית, ככל הנראה הראשונה בין משרדי הממשלה. מהלך זה נעשה בעקבות מדיניות של טיוב אסדרה שהונחתה על ידי משרד רהא"מ בהשראת מסמך RIA מה OECD. מהותה של אסדרה זו היא דיאלוג אסטרטגי ומקצועי שמקיים המגזר הציבורי בשדה החינוך עם האליטה היזמית, במהלכו היזמים זוכים לתנאים אחדים שמאפשרים להם להמשיך ולפעול כ"קטר" לכל המערכת הציבורית. במקביל היזמים נדרשים לעמוד בתנאים מסוימים המבטיחים שה"קטר" יישאר מחובר לשאר ה"קרונות", ובכך תישמר הלכידות הבסיסית אך גם המשיכה קדימה, לעבר המודלים המחדשים שמייצרים עתודות חיוניות לחוסנה של המדינה כולה. בית המשפט הגבוה לצדק מצא כי המדיניות המיושמת על ידי משרד החינוך בכלל ועל ידי הוועדה להכרה בבתי ספר ייחודיים ומרחבי חינוך בפרט, באמצעות אסדרה דינמית היא סבירה, אחראית ואפקטיבית בניהול המתח הבלתי פתיר בין ערך חירות הפרט והאוטונומיה ההורית לבין ערך שוויון ההזדמנויות בחינוך. החלטת בג"ץ פסקה שמשרד החינוך מייטיב לשמור את האיזון בין אוטונומיית ההורים לשוויון ועוררה הד תקשורתי גדול.
אגאפטוס הראשון
אגאפטוס הראשון (בלטינית: Agapetus I; 489/490 – 22 באפריל 536) כיהן כאפיפיור משנת 535 ועד מותו. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.
חייו
אגאפטוס נולד ברומא שבממלכת האוסטרוגותים. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. אגאפטוס היה בנו של גורדיאנוס (Gordianus) - כומר אשר נרצח במהלך המהומות שאירעו בתקופת כהונתו של האפיפיור סימכוס. שמו של אביו יכול לרמז על קשר משפחתי לשני אפיפיורים אחרים: פליקס השלישי וגרגוריוס הראשון. גרגוריוס היה צאצא של פליקס, ואביו של גרגוריוס, אדם בשם גורדיאנוס, גם החזיק בתפקיד בכנסייה הרומית.
אגאפטוס פעל לצד קסיודורוס וייסד ברומא ספרייה כנסייתית של כתבי יד בשפות היוונית והלטינית, וכן פעל לצד קסיודורוס ותרגם את כתבי הפילוסופים היווניים ללטינית.
בשנת 535 נבחר לתפקיד האפיפיור. פעולתו הראשונה כאפיפיור היה שרפה פומבית של צו הנידוי שהוצא כנגד בוניפקיוס השני.
שליחותו של אגאפטוס נכשלה ויוסטיניאנוס פלש לאיטליה.
בקונסטנטינופול פרץ סכסוך בינו לבין קיסרית האימפריה הביזנטית תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית בעקבות השבתו לכהונה של אנתימוס הראשון, הגמון קונסטנטינופול אשר הודח על ידי אגאפטוס בשל דעותיו המונופיזיטיות.
בעת שהותו בקונסטנטינופול חלה אגאפטוס ומת ב-22 באפריל 536, אחרי כהונה של כעשרה חודשים. גופתו הובאה לרומא והוא נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
לימים הוכרז אגאפטוס כקדוש נוצרי הן בקרב הכנסייה הקתולית והן בקרב הכנסיות האורתודוקסיות. יום חגו הוא 22 בספטמבר בקרב הכנסייה הקתולית, ו-22 באפריל בכנסיות המזרחיות.
הבלעת תחומין
הבלעת תחומין (או הבלעת תחומים) היא עיקרון בדיני תחום שבת, ולפיו אם ישנה חפיפה כל שהיא בין שני תחומי שבת של אדם אחד, רואים את שני התחומים כתחום אחד והאדם רשאי להלך בכולו.
רקע
בשבת, כברירת מחדל לכל אדם ישנו תחום שבת אחד, שהוא מרחק של 2000 אמות (כ־1 ק"מ) סביב השטח המיושב בו האדם שוהה בשעת כניסת השבת. בנוסף לכל אדם ישנו תחום ד' אמות סביבו, לדוגמה במקרה ובו אדם יצא מתחום השבת שלו, יש לו תחום נוסף של ד' אמות בו מותר לו לנוע, וחל עליו איסור לצאת חוץ ממנו ולחזור לתחום השבת הראשוני.
מקור
במשנה נאמר:. פירוש המשנה הוא, שאדם שיצא מתחום השבת שלו לצורך פיקוח נפש, ולאחר שיצא התברר לו שאין עוד צורך בעזרה, חכמים נתנו לו תחום שבת חדש סביב המקום בו הוא עומד כעת. אם הוא עדיין לא יצא מתחום השבת הראשוני, הוא רשאי לחזור אליו.
בגמרא נחלקו האמוראים בפירוש המשנה:.
מחלוקת האמוראים
ישנם שני פירושים למחלוקת האמוראים. על פי הפירוש העיקרי, האמוראים נחלקו בעצם קיומה של הבלעת תחומין. לפי רב שימי בר חייא קיים מושג כזה, ובמקרה של חפיפה בין שני תחומי השבת, האדם רשאי לשוב לתחומי הראשוני, בעוד רבה חולק על קיום המושג, ולכן נאלץ לפרש את המשנה באופן שאינו קשור להבלעת תחומין.
לפי הפרשנות השנייה, שני האמוראים מודים בעצם קיום המושג 'הבלעת תחומין', והמחלוקת ביניהם היא שלפי רב שימי כאשר שני התחומים מתחברים יחד, אנו מחשיבים אותם לתחום אחד גדול על ידי סברת "הבלעת תחומין", ומכיוון שכך יכול האדם להסתובב בכל שטח התחומים בחופשיות. לעומת זאת רבה אינו מעניק להבלעת התחומים זה בזה משמעות כתחום רחב אחד, אך יש לחיבור התחומים השפעה מסוימת: באופן רגיל, כאשר אדם עוקר מביתו משבת במטרה לעבור למקום אחר מחוץ לאלפיים האמה כדי להציל נפשות, מתבטלת ה"שביתה" בביתו הישן, ושוב נחשב הדבר כאילו שובת הוא במקום אליו הוא מתעתד ללכת (גם אם אחר כך חזר בו). אך כאשר המקום השני ותחומיו נמצאים בתוך תחום השבת של ביתו, אין מתבטלת שביתתו הראשונה בכך שהוא חפץ לעקור וללכת להציל נפשות בתחום האחר, ועדיין יכול הוא ללכת אלפיים אמה לכל רוח.
נקודות הסכמה
במקרה פרטי אחד קיימת הסכמה בין רבה ורב שימי, והיא במערה שיש לה שני פתחים משני צדדיה, שאז, נמדדים אלפים האמה מכל פתח באופן נפרד, ומדין "הבלעת תחומין" אנו מחשיבים את שני התחומים לתחום אחד ארוך. רבה, מסביר את החילוק בין הבלעה כזו להבלעת תחומין רגילה שעליה הוא חלוק, בכך שכאשר שני התחומים באים מחמת שביתה אחת, ניתן להחשיב אותם כתחום אחד ארוך, אך לא כאשר שני התחומים באים מחמת שתי שביתות שונות.
דייוויס קליבלנד
דייוויס קליבלנד (באנגלית: Davis Cleveland, נולד ב-5 בפברואר 2002) הוא שחקן טלוויזיה וכוכב דיסני המוכר במיוחד על תפקידו בסדרה שייק.
קריירה
קליבלנד התחיל בפרסומות למקדונלד'ס, ומשם המשיך בתפקידו הראשון ב"האנה מונטנה לנצח" כילד במזח. לאחר מכן הצטרף לסדרה שני מלכים שם שיחק ילד בשם צ'ונסי. והמשיך לסדרה שייק בה הוא מגלם בתפקיד הראשי את פלין ג'ונס. קליבלנד השתתף גם בגוד לאק צ'ארלי בתפקידו מהסדרה שייק.
בשנת 2009 קיבל תפקיד ראשי בשם "רובי גונדרסון" בקומדיית מצבים.
המסגד הכחול (ירוואן)
המסגד הכחול (בארמנית: Կապույտ մզկիթ (קפויט מזקיט); בפרסית: مسجد کبود (מסג'ד-י כובוד)) הוא מסגד שיעי מהמאה ה-18 במרכז ירוואן, ארמניה. במהלך התקופה הסובייטית, המסגד הפסיק את שירותיו כבית תפילה, ושיכן את מוזיאון ההיסטוריה של ירוואן. אחרי שזכתה ארמניה בעצמאותה, המסגד שופץ בתמיכת הממשלה האיראנית, ושוב התחיל לשמש כמסגד, בעיקר עבור האיראנים המתגוררים במדינה. הוא המסגד הפעיל היחיד בארמניה.
רקע
האזור של ירוואן היה תחת שליטתם של שליטים מוסלמים שונים מאז הפלישות של טימור במאה ה-14. מתחילת המאה ה-16, ובאופן מוחלט עם 1555 אמנת השלום של אמאסיה, ועד המאה ה-19, היה האזור לסירוגין פרובינציה של איראן (קודם תחת שליטת הספווידים, אז נאדיר שאה, כרים חאן זנד השושלת הקאג'ארית האיראנית), אז נפל המחוז תחת שליטת האימפריה הרוסית בעת מלחמת רוסיה - פרס וכתוצאה מהסכם טורקמנצ'אי של 1828.
תאריך בניית המסגד רשום במקורות שונים כשנים שונות, החל מאמצע המאה ה-18. על פי יומני המסע מהמאה ה-19 של ה.פ. ב. לינץ', המסגד הכחול הוזמן בתקופת שלטונו של השליט האיראני נאדיר שאה (1736-47) ונבנה על ידי חוסיין עלי חאן. ג'ורג' בורנוטיאן מצביע על חוסיין עלי חאן כפטרון של הבניין, אבל ממקם את תקופת שלטונו בשנים 1762-83. על פי ולדימיר M.מ ארטוריאן, הבנייה החלה בשנת 1760 והושלמה תחת חוסיין עלי חאן בין 1764-68.
בעידן הסובייטי
בשל המדיניות החילונית של הממשלה הסובייטית, שירותי דת במסגד הכחול פסקו בשנת 1931, והוא שימש כמוזיאון של העיר ירוואן.
ארמניה העצמאית
במחצית השנייה של שנות ה-1990 המסגד עבר שיקום כללי, שמומן על ידי איראן, ואשר הושלם בשנת 1999. על פי קצין שירות חוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית, בריידי קיסלינג,  השיקום היה "הכרחי מבחינה מבנית, אבל פחות חד-משמעי מבחינה אסתטית."
השיקום העלה חששות בקרב כמה בכירים ברפובליקה של אזרבייג'ן, מכיוון שהמסגד הוצג כאיראני, אשר באזרבייג'ן הוא נחשב כמשתייך למורשת של הקהילה האזרית שחייתה פעם בארמניה. התפילות האסלאמיות חודשו במסגד הכחול, שהוא המסגד הפעיל היחיד בארמניה. מוזיאון ההיסטוריה של ירוואן כעת שוכן בבניין שנבנה למטרה זו באתר אחר.
בעלות על המסגד ניתנה לאיראן בשנת 1995 על ידי רשויות ירוואן. בדצמבר 2015 ממשלת ארמניה קבעה שהתהליך משנת 1995 לא הושלם, והחליטה להעניק לאיראן בעלות של המסגד למשך 99 שנים.
אמיל ורהארן
אמיל אדולפוס גוסטבוס ורהארן (בפלמית: Emile Adolphus Gustavus Verhaeren; 21 במאי 1855 – 27 בנובמבר 1916) היה משורר ומסאי בלגי בשפה הצרפתית, פלמי במוצאו. נחשב אחד מנציגיו הבולטים של הסימבוליזם בשירה האירופית, מושפע בתחילת דרכו גם על ידי הנטורליזם. הליריקה שלו, בעלת מוזיקליות מיוחדת, מוקדשת, בין היתר, לפלנדריה, לעיר המודרנית על גלגוליה, לשאיפות ההרואיות של האדם לשינוי וכמו כן לאהבתו לאשתו, מארת. לדברי המבקר רמי דה גורמון:
שנות הילדות והלימודים
אמיל ורהארן נולד ב-21 במאי 1855 בכפר סינט-אמנדס (Sint Amands) על גדות נהר סכלדה, במחוז אנטוורפן, לא רחוק מדנדרמונדה, במשפחה פלמית מבוססת שבביתה שפת הדיבור העיקרית הייתה הצרפתית. אביו, גוסטב, איש בריסל במקורו, היה בעבר סוחר בדים והתגייס אחרי פרישתו מעסקים לעסקנות פוליטית קתולית, ואמו, אדלאיד, בת המקום, ניהלה חנות גלנטריה. הפטריוטים המקומיים הפלמים מציינים כי הסופר קיבל בלידתו גם שמות פלמים (גוסטבוס אדולפוס) וכי את השם הראשי, ממקור צרפתי, "אמיל" (Emile) כתבו כדרך הפלמים ללא סימן ההטעמה הראשית הצרפתי מעל האות E. מכל מקום בכפר (שאוכלוסייתו מנתה 3,400 תושבים), ובבית הספר תיקשר הילד בניב הברבנטי של השפה הפלמית השגור בפי המקומיים. לעומת זאת משסיים את בית הספר היסודי, בשנת 1866, הילד, שגדל בבית הוריו על ברכי הדת הקתולית, נשלח למכללת "לואי הקדוש" בבריסל (Institut Saint Louis), ומשם, כעבור שנתיים עבר בשנת 1868 לפנימיה הישועית "סנט ברב" (Sainte-Barbe) בעיר גנט בה קיבל חינוך צרפתי גרידא. בבית ספר זה הכיר את הסופר לעתיד, ז'ורז' רודנבך, איתו ישב אף על אותו ספסל. כתב באותן השנים את שיריו הראשונים כשהדוגמאות לחיקוי היו לו יצירות המשוררים הצרפתים למרטין, אלפרד דה מיסה ובמיוחד ויקטור הוגו. בסיום התיכון, אביו ודודו שהיה בעל בית חרושת לשמן לחצו אל אמיל שיעבור חניכות במלאכת דודו כדי שבעתיד יוכל לרשת את ניהול המפעל. אחרי שנה שלמה של חניכות הצליח הצעיר לשכנע את דודו ואת הוריו לשחרר אותו מטרחה זו ולתת לו להירשם ללימודי משפטים. בהמשך, החל משנת 1875 למד משפטים באוניברסיטה הקתולית של לוון, היוקרתית, בה עשה היכרות עם אנשי ספרות שהצטרפו בשנת 1881 לחוג שמסביב כתב העת "לה ז'ן בלז'יק" (La Jeune Belgique) שהוקם על ידי מקס ואלר. בשנת 1879 ורהארן פרסם את מאמרו הראשון בחוברות של סטודנטים. כתב בהתחלה שירים בעלי תוכן דתי והחליט בלבו להיעשות למשורר גדול - "ורגיליוס או לא כלום". מאוחר יותר תוכני שיריו התגוונו וכתב גם סאטירות תחת שמות עט כמו "פנטגרואל" או "רודולף".
תחילת פעילותו כסופר ומבקר אמנות
בתום לימודיו בשנים 1881–1884 עבד (בדומה לרודנבך) כמשפטן מתמחה במשרדו של עורך הדין לענייני פלילים והסופר הסוציאליסטי אדמון פיקאר (Edmond Picard), איש רחב אופקים (אם כי נגוע בנטיות אנטישמיות) שהיה גם מייסד כתב העת לאמנות "אר מודרן" (Art moderne, "אמנות מודרנית"). אך כעבור זמן קצר עבר ורהארן הצעיר לעסוק בספרות ובבקורת אמנות בלבד. את ההחלטה לנטוש את המשפטים ולהיות סופר החליט ורהארן תוך כדי השתתפות במפגשים השבועיים שפיקאר ארח בסלון הספרותי שלו בבריסל ושבו פגש סופרים ואומנים רבים מחוגי האוונגרד. ורהארן פרסם באותם ימים שירים ומאמרי בקורת אמנות בכתבי עת בלגים וזרים, ביניהם ה"אר מודרן" של פיקאר ו"לה ז'ן בלז'יק" ("בלגיה הצעירה") שמסביבו התגבשה קבוצת אקדמאים כמו מוריס מטרלינק וש. דה לרברג שדגלו בטיפוח המורשת הלאומית הפלמית. כמבקר אמנות תמך אמיל ורהארן באמנים צעירים כמו חברי קבוצת "העשרים" Le( Groupe des XX), בהם ג'יימס אנסור והצייר הנאו-אימפרסיוניסטי תיאו ון ריסלברגה (Théo van Rysselberghe). עם האחרון קשר קשר ידידות ארוך שנים שהתלווה גם בהתכתבות עשירה. אשת הצייר מתארת את ורהארן באחד ממכתביה כ"אישיות ייחודית, עם מזג כמו סערה שלא ניתן לעצרה, שאינה מוטרדת מהמוסכמות הבורגניות ושמתגרה או מציפה את כל אחד על ידי הישירות הבוטה שלו".
ורהארן חקר באותן השנים בהתלהבות את יצירות האומנים מהרנסאנס הפלמי. הרעיונות שמשכו אותו באותה תקופה באו לידי ביטוי בקובץ השירים הראשון "הפלמיות" (Les Flamandes) שהוציא לאור בשנת 1883. אלו היו שירים ראיליסטים-נטורליסטים, לעיתים פרובוקטיביים שנכתבו על פלנדריה ותושביה בהשראת תמונות של יאקוב יורדנס, דוד טנירס הבן ויאן סטן. הייתה בהם גם השפעת המשוררים מאסכולת הפארנאס הצרפתית. הם התקבלו בהתלהבות בחוגי האוונגרד אבל עוררו שערורייה בסביבה השמרנית קתולית של חבל הולדתו. המשורר קמיל למונייה דחה בתוקף את בקורות המקטרגים. הוריו של אמיל ורהארן ניסו בעזרת כומר הכפר לקנות את רוב העותקים ולהשמיד אותם.
גבור תרבות, דמות חיקוי למשוררים ואמנים
ב-24 באוגוסט 1891 נשא המשורר לאשה את מארת (מרתה) מאסן (Marthe Massin), ידידת אחותו, ציירת כשרונית מליאז' שנודעה על ידי אקווארלים שלה ושאותה הכיר שנתיים קודם לכן. בני הזוג התיישבו בבריסל. ורהארן ביטא את אושרו ואת אהבתו כלפיה בקובצי שירים כמו (שעות האור) ("Les Heures claires") 1896, (שעות אחרי הצהרים) "Les Heures d'après-midi (שעות הערב),"Les Heures du soir". בשנות ה-90 של המאה ה-19 התעניין ורהארן בבעיות החברה ובתאוריות האנרכיסטיות והסוציאליסטיות וניסה לשחזר בשיריו את אווירת העיר הגדולה וגם את ההפך ממנה, את החיים בכפר. תאר את השינויים האופייניים לעידן המודרני כמו נהירת האיכרים אל העיר ותהליך תיעוש, וכו' בקובצי שירים כמו "Les Campagnes hallucinées (הכפרים ההזויים), Les Villes tentaculaires (ערי - התמנון), "כפרי האשליות" (Les villages illusoires), ובמחזה שלו "השחר" (Les Aubes). לפואמות שלו הייתה תהודה רבה ויצירותיו תורגמו לעשרים שפות וזכו לפרשנויות בכל העולם. הרבה אמנים ואנשי רוח כמו ז'ורז' סרה, פול סיניאק, אוגוסט רודן, אדגר דגא, אוגוסט ורמילן, אנרי ון דה ולדה, מוריס מטרלינק, סטפאן מלארמה, אנדרה ז'יד, ריכרד דהמל, ריינר מריה רילקה, גוסטן זריאן ושטפן צווייג הפכו למעריציו, התכתבו איתו, בקשו את קרבתו ותרגמו אותו. עם אחד מעמיתיו ב"ז'ן בלז'יק" ,הסופר ז'ורז' אקהאוד, הקים כתב עת חדש לספרות בעל אוריינטציה רדיקלית - "לה קוק רוז'" (Le Coq Rouge - התרנגול האדום). גישתו בנושאי אמנות השפיעה באותה תקופה על הרבה אמנים פוטוריסטים. פרסם בהמשך קובצי שירה נוספים כמו (1899) Les Visages de la See (פניו של החיים), (Les Petites Legendes (1900 (האגדות הקטנות), הקבצים (Les Forces tumultueuses (19o1) ו-(La multiple splendeur (1906 חדורי האמונה בניצחון האדם, בתועלת תגליות הטכניקה והמדע, וגם (Les Tendresses premieres (1904 (אהבות ראשונות) -שירים שהוקדשו לשנות הילדות המאושרות בכפר הולדתו. השירים שנאספו בספר "פלנדריה כולה" (Toute la Flandre) הם מנחה ספרותית למולדת הפלמית ולבניה.
ורהארן הפך עם השנים לסמל התרבות הבלגית. היה לבן בית של ארמון המלוכה - ידיד אישי של המלך אלברט הראשון ושל המלכה אליזבטה מבית בוואריה. יצר קשר טוב גם עם מנהיג הסוציאל-דמוקרטים הבלגים, אמיל ונדרוולדה, והתלהב מהקמת "בית העם" והאוניברסיטה העממית שקמו בבריסל כדי להפיץ ידע בקרב מחוסרי האמצעים. הוא עצמו התנדב להרצות במוסדות אלה. החל משנת 1898 התיישב המשורר בצרפת, ביישוב סן-קלו (Saint Cloud) הנמצא בשערי פריז, נהג לבלות בו כששה חדשים בשנה מן הסתיו עד האביב. בשאר השנה נסוג היה אל ביתו הקטן עם גן בכפר הבלגי, המבודד יחסית, הקרוי קאיו-קי ביק (Le Caillou-qui-bique), על יד רואזן במחוז "אנו" (Hainaut). ורהארן הגיע לשם לראשונה בשנת 1899 בביקור אצל אלמנתו של רודנבך. מאז חזר לשם מדי שנה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אמנם המשורר עשה גם סיורים רבים ברחבי אירופה, להרצאות וערבי שירה.
מלחמת העולם הראשונה - העידן החדש שאיכזב
נלהב כפי שהיה מרעיונות פציפיסטים ואופטימי לגבי המאה החדשה שהתחילה, הוכה בתדהמה כשפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 וכשבלגיה, למרות הנייטרליות שלה, נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים. באותם ימים, הסופר, שנמצא אז בשיא תהילתו, שהה דווקא בגרמניה. נאלץ לחפש מקלט באנגליה ובגלות כתב שירים פציפיסטים והוקיע את טירוף המלחמה בקבצים: "בלגיה המדממת" (La Belgique sanglante), "בין אפר לאפר" (Parmi les cendres) ו"הכנפיים האדומות של המלחמה" (Les Ailes rouges de la guerre). הסכסוך והכיבוש דיכאו את תקוותיו בעתיד טוב יותר. ורהארן נזעם נוכח ההפצצות הגרמניות על ארצו וכפר הולדתו ונוכח הצתת אוניברסיטת לוון והתאכזב במיוחד מתמיכת הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים במלחמה ומההצהרה שנחתמה על ידי 93 אקדמאי צמרת גרמנים, ביניהם אנשים שהכיר מקרוב, כמו ריכרד דהמל ומקס ריינהרט, שהזדהו עם הקייזר ועם צבאו. לא נמנע אז לכתוב תעמולה אנטי-גרמנית (כתב על "גרמניה האסייתית" ועל "גרמניה הבלתי ניתנת לתירבות") ועירבב בפולמוסיו אף טענות נגד השפעת "היהודים הגרמנים" וה"גרמנים-אמריקאים" על מדיניות ההתפשטות של גרמניה. פריצת המלחמה גרמה לניתוק בין ורהארן ומעריציו בגרמניה ואוסטריה, כולל עם שטפן צווייג. צווייג לא שמר לו טינה על התבטאויותיו האנטישמיות והמשיך לטפח את מורשתו של ורהארן בספרים, מאמרים וזכרונות גם אחרי המלחמה.
סופו הפתאומי
ב-27 בנובמבר 1916 אחרי אחת ההרצאות בעיר רואן, שבה חנך תערוכת אמנות במטרת התרמה לטובת נכי המלחמה הבלגים, נהרג פתאום ורהארן בתחנת הרכבת כשנפל (אומרים שנדחף על ידי המונים שהצטופפו) מתחת לגלגלי רכבת שיצאה לדרך. מאיאקובסקי רשם אז ביומנו:"השמיים נפלו על ורהארן". חברו של ורהארן, הצייר תיאו ון ריסלברגה והסופר הצרפתי אנדרה ז'יד הביאו לאשתו, מארת, את הבשורה המרה.
בין אנשי הרוח שהעריצו את ורהארן והתיידדו איתו היה הסופר האוסטרי יהודי שטפן צווייג שכתב עליו, בין השאר:
שמו של ורהארן הוזכר בין המועמדים לפרס נובל. בשנת 1911 חברו, הסופר הבלגי מוריס מטרלינק זכה לבסוף בכבוד זה.
הפסל האמריקאי ממוצא בלגי קרולוס ורהארן (1908-1956) היה אחיין של המשורר.
יצירותיו
א. מעל 30 קובצי השירים. העיקריים בהם: במסות אמנות: ג. מחזות בשירה
המחזות המיוחדים של ורהארן שערבבו שירה ופרוזה, תורגמו בזמנם לכמה שפות ועוררו עניין אצל כמה מהבמאים החשובים מאז - כולל מקס ריינהארדט, ווסבולוד מיירהולד, אורליאן לינייה-פו ואצל שחקנים כמו אידה רובינשטיין ואדואר דה מקס.
ורהארן והמוזיקה
על מילות שיריו או בהשראת יצירותיו הלחינו מלחינים כמו:
לקריאה נוספת
J Sci Med Lille. 1966 Dec;84(12):533-54.
קישורים חיצוניים
Editions Complexe, Bruxelles 1998 (פול גורסקס - סוף מאה וסימבוליזם בבלגיה:יצירות פואטיות, הוצאת קומפלקס, בריסל, 1998) -Doutrepont, Georges Les débuts littéraires d'Emile Verhaeren é Louvain Aux Cahiers de L'Amitié de France et de Flandre ,1919
Don't Forget About Us
"Don't Forget About Us" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שהשוו את אותו לשירה "We Belong Together", אם כי כמה ממבקרי המוזיקה ראו בין שני השירים חוסר יצירתיות מצד קארי, אף על פי שחלק אחר טען כי דווקא קארי מצאה את הנוסחה הידידותית לרדיו. השיר הפך לשיר ה-17 של קארי שמגיע למקום הראשון בארצות הברית מה שהפך אותה לאמן הסולו עם הכי הרבה שירים שהגיעו למקום הראשון במדינה, ביחד עם אלביס פרסלי. בזירה הבינלאומית, הגיע "Don't Forget About Us" למקום ה-12 במצעד הסינגלים האוסטרלי ובמצעד הסינגלים הניו זילנדי ולמקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי. באירופה זכה השיר להצלחה מתונה, כאשר הגיע למקום ה-38 בלבד במצעד האירופאי.
על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בטקס פרסי ה-AMA ובמחצית של משחקי חג ההודיה. הוא נכלל ברשימת השירים של סיבובי ההופעות "The Adventures of Mimi", ו-"Angels Advocate Tour". הקליפ הנלווה שיצא עבורו, מתאר את קארי מתרפקת על זיכרונות העבר שלה עם בן זוגה לשעבר. הוא הועמד לשני פרסי גראמי בטקס שנערך בפברואר 2007.
רקע והקלטה
לאחר הצלחת האלבום The Emancipation of Mimi והביקורות החיוביות שקיבל, בניגוד לזה שלפניו, קארי דורבנה להקליט את האלבום הבא שלה. בעקבות כך היא נפגשה עם הזמר והמפיק ג'רמיין דופרי על מנת לכתוב שירים חדשים והשניים כתבו את השיר הזה. הוא נכתב כך שיזכיר את הסגנון של השירים ב-The Emancipation of Mimi על מנת לשחזר את הצלחת האלבום. השיר אף תוכנן להיות סינגל מתוך אותו האלבום. לאחר מכן השניים השמיעו לאל. איי ריד, המנכ"ל של חברת התקליטים של קארי, גרסה לא גמורה של השיר. ריד היה מרוצה מאוד מהשיר, ובעקבות כך הוא הציע הצעה במסגרתה תצא גרסה מחודשת ל-The Emancipation of Mimi, בה ייכלל שיר זה ומספר שירים נוספים. קארי אהבה את העובדה שהמעריצים שלה לא יצטרכו לחכות למוזיקה חדשה במשך הרבה זמן ולכן החליטה לקבל את הרעיון של ריד. בריאיון ל-MTV סיפרה על השיר ועל ההוצאה המחודשת ואמרה:
לאחר שסיימה את הקלטות השיר, ב-13 באוקטובר 2005 הודיעה קארי על יציאתו ועל יציאת הגרסה המחודשת של האלבום באתר הרשמי שלה. בנוסף, היא חשפה שיהיו עוד 3 שירים חדשים בגרסה המחודשת. בסופו של דבר, הופץ השיר כסינגל החמישי מהאלבום וכסינגל הראשון מהמהדורה המחודשת אשר שמה היה, Ultra Platinum Edition.
הצלחה מסחרית
השיר הופץ כסינגל החמישי מהאלבום באופן כללי וכסינגל הראשון מהמדורה המחודשת. לאחר 11 שבועות מיציאתו הוא הגיע למקום הראשון בארצות הברית ושהה במקום הראשון שני שבועות לא רצופים. הוא הפך לשירה ה-17 שהגיע למקום הראשון במדינה ובכך היא הפכה לאמן הסולו שהצליח להגיע להישג זה הכי הרבה פעמים לצד אלביס פרסלי וגם שברה שיא נוסף כאשר הפכה לאמן הנשי שעשה זאת הכי הרבה פעמים ולאמן השני אחרי הביטלס שהגיע להישג זה הכי הרבה פעמים. השיר שהה סך הכל 18 שבועות ב-40 העליונים בארצות הברית. בנוסף להצלחתו במצעד האמריקאי הראשי הוא גם זכה להצלחה במספר מצעדים נוספים במדינה ביניהם מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, שם הגיע למקום הראשון גם כן. נכון להיום מכירות השיר עומדות על מיליון עותקים מה שזכה אותו למעמד פלטינה במדינה. על כך, הוענק לו תואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
באירופה זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-38 בלבד במצעד האירופאי. באוסטרליה השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-12 ונשאר שם במשך שבועיים אך יצא מהמצעד לאחר 11 שבועות. בפינלנד הגיע למקום הראשון ובכך הפך לשיר השני שלה במדינה לעשות זאת ולראשון שלה מאז שנת 1994. באיטליה זכה להצלחה בהתחלה כאשר הגיע למקום ה-11 במדינה אך לאחר שבוע בלבד הוא יצא מהמצעד לגמרי. בוולוניה ופלנדריה הגיע למקום הראשון ולמקום השני (בהתאמה), אם כי לאחר שבוע השיר יצא מ-50 העליונים. בהולנד השיר הגיע למקום הרביעי לאחר שבועיים בלבד אם כי שבוע לאחר שהגיע למקום הזה השיר נפל למקום ה-32. בניו זילנד השיר הגיע למקום ה-12 אך יצא מהמצעד לאחר ארבעה שבועות בלבד. בשווייץ הצליח גם להיכנס לעשרים העליונים כאשר נכנס למקום ה-19 אך יצא מהמצעד לאחר 5 שבועות בלבד. בבריטניה השיר הגיע למקום ה-11 לאחר שבעה שבועות.
הופעות חיות
בשנת 2006 ביצעה אותו בסיבוב ההופעות שלה "The Adventures of Mimi" ובהמשך ביצעה אותו גם בשאר סיבובי ההופעות שלה מלבד כמה הופעות בסיבוב ההופעות "Angels Advocate Tour" כאשר טענה כי "שכחה לבצע אותו".
הרכב
"Don't Forget About Us" הוא שיר בעל קצב בינוני, אשר נמשך 3 דקות ו-54 שניות. הוא מושפע ממוזיקת פופ ו-R&B אך מכיל גם השפעות של מוזיקת דאון טמפו מז'אנרים שונים. השיר נכתב על ידי קארי עצמה, ג'רמיין דופרי, בראיין-מייקל קוקס וג'ונטה אוסטין והופק על ידי השלושה הראשונים. כאשר הפקת השיר הושפעה מזו של השיר "We Belong Together". השיר נקבע בזמן משותף והוא בקצב של 72 ביטים לדקה. "Don't Forget About Us" נכתב בסולם סול מינור כאשר קולה של קארי משתרע החל מהתו D3 ועד לתו F6. מבחינה לירית השיר מתאר את העוצמה של אהבה ראשונה ובה קארי פונה לבן זוגה לשעבר בבקשה שלא ישכח ממערכת היחסים שלהם. קארי נמענה מלספק יותר מדי אינפורמציה על התוכן הלירי של השיר על מנת לתת למעריצים לתת לו פרשנות משלהם:
מבקרים ציינו כי לטענתם השיר מדבר על הניסיון להרפות מבן זוג לשעבר ולהוקיר את הזיכרונות שלה איתו מכיוון שאהבה שלה אליו עדיין חזקה. בנוסף לטענתם קארי מאשימה את בן זוגה בסיום מערכת היחסים.
רקע
הקליפ צולם בלוס אנג'לס ובוים על ידי פול האנטר אשר גם ביים קליפ נוסף שלה. קארי אמרה כי היא רצתה לעבוד לצד האנטר ושמחה על ההזמנות. בריאיון ל-MTV דיברה בהרחבה על העבודה עם האנטר: "כל כך שמחתי לעבוד איתו שוב מאז הפעם האחרונה כי רציתי לחיות מחדש את הרגע ההוא שצילמנו את הקליפ. אמנם הקליפ הוא סתם קליפ יפה עם רגש אבל זה היה מעולה לעבוד שוב עם פול". קארי אמרה כי הקליפ הוא אחד הקליפים האהובים עליה בשל הנוף המרהיב שלו והאלמנטים של הטבע שנמצאים בו. הקליפ כולל שני צירי זמן שמוצגים במקביל. הראשון הוא בהווה ובו נראית קארי בוכה, והשני הוא בעבר ובו קארי מעלה זיכרונות מהעבר שלה ושל בן זוגה (אותו מגלם הדוגמן כריסטיאן מונזון). בעקבות הקליפ היו שמועות על מערכת יחסים בין קארי לדוגמן המגלם את בן זוגה בו אך קארי הכחישה טענות אלו. קארי הבהירה כי היא הגיעה אליו דרך פרסומת של דולצ'ה וגבאנה וכי הם לא הכירו קודם לכן וגם לא פיתחו מערכת יחסים במהלך צילומי הקליפ. הקליפ מכיל גם מספר רמזים נסתרים אשר ייועדו לפרשנות של המעריצים. הקליפ שודר בבכורה בערוץ MTV ב-1 בנובמבר 2005 ולאחר מכן שודר בערוצי מוזיקה נוספים. קארי אמרה כי מרילין מונרו הייתה אחד מההשפעות ליצירת הקליפ כאשר אחד מהסצנות בו היא חיקוי של סצנה מתוך סרט שמונרו שיחקה בו. בריאיון ל-MTV הרחיבה קארי על הסצנה כאשר אמרה:
תקציר
הקליפ מתאר שני צירי זמן במקביל כאשר הראשון הוא בהווה ובו מראים את קארי בוכה על מערכת היחסים שנגמרה ובציר הזמן השני נראים קארי ובן זוגה בעבר כמה שנראה כזיכרונות שקארי מעלה ממערכת היחסים שלהם. הקליפ נפתח בסצנה בה קארי שוכבת על הספה בביתה. לאחר מכן היא קמה מהספה ומתחילה לערער במחשבותיה על מערכת היחסים שהייתה לה. לאחר מכן הסצנה מתחלפת ומראים את קארי ובן זוגה לשעבר משחקים במגרש כדורגל. לאחר מכן הקליפ חוזר להווה ובהווה מראים את קארי יושבת ובוכה. לאחר מכן הוא חוזר לעבר ושוב מראה את הסצנה במגרש הכדורגל. בהווה קארי הולכת לבריכה בביתה ולאחר מכן היא נצמדת לשפת הבריכה שהיא מעלה רגל למעלה, כמחווה לסרט של מונרו. לאחר מכן הוא שוב חוזר לעבר ובה נראים קארי ובן זוגה באותה הבריכה. בסצנות הסיום נראים קארי ובן זוגה יושבים יחד במכונית אך בהווה קארי יושבת באותה מכונית לבד שהיא עטופה במעיל אותו לבש בן זוגה באותה הסצנה.
רמיקסים
לשיר יצא רמיקס בשם "Mr. Dupri Mix" אותו הפיק דופרי עצמו והוא מכיל את השתתפותם של הראפרים ג'ואלז סנטנה, קרייזי בון ולייזי בון. הרמיקס היה זמין להורדה באייטונס ביחד עם מספר רמיקסים נוספים שנעשו לשיר עם אמנים כמו טוני מורן, רלפי רוסריאו ווגם וורן ריג, אשר נעשו בהמשך זמינים גם בחנויות דיגיטליות נוספות. בינואר 2007 הופץ רמיקס נוסף לשיר בשם "Desert Storm Remix" שהופק על ידי די ג'יי קלו בשיתוף הראפרים פביולוס וסטיילס פי אך השיר נכלל באלבומו של די ג'יי קלו עצמו. לשיר יצא קליפ אשר הועלה לדף המייספייס של קלו ובו נראים השלושה מקליטים יחד את השיר.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם המבקרים אם כי הרבה ציינו לשלילה את הדמיון שלו לשיר "We Belong Together". ביל לאמב מ-About.com נתן לו ציון של 4 מתוך 5 כוכבים אף על פי שציין לשלילה את הדמיון של השיר לשירים אחרים של הזמרת אך החמיא ליכולות הווקאליות של הזמרת, הן בשימוש בקולות הגבוהים והן בשימוש בקולות הנמוכים. בנוסף לאב ציון של לחיוב את העובדה כי השיר היה בוגר יותר משירים אחרים של הזמרת. בהשוואה ל-"We Belong Together" לאמב אמר כי השיר פחות טוב מ-"We Belong Together" אך אמר כי השיר יותר טוב מהשיר "Shake It Off" שיצא גם הוא כסינגל מהאלבום. מייקל פאולטה מבילבורד ציין גם הוא לשלילה את הדמיון של השיר ל-"We Belong Together" כאשר ציין כי הקצב, התוכן הלירי, המנגינה והחותם הקולי של השיר היו דומים זה לזה. הוא אמנם ציין שהשיר בפניי עצמו הוא טוב אך הדמיון שלו ל-"We Belong Together" פגע ביצירתיות שלה. אנדרה מאייר מ-CBS תיאר את השיר כטוב יותר מרוב השירים שהוציאה הזמרת באותה העת. מבקרי הניו יורקר ומיוזיק וויק נתנו ביקורת חיובית לשיר וכינו אותו כ"יפיפה" ו"נעים". טוד מרטנס מלוס אנג'לס טיימס דווקא השווה את השיר לשיר "Bye Bye" של הזמרת משנת 2008 כאשר השווה בין נגינות הפסנתר בין שני השירים. השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי בקטגוריות "שיר ה-R&B של השנה" ו"הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר R&B".
להיט
אטימולוגיה
המילה "להיט" מבוססת על שילוב המילה האנגלית "Hit" עם המילה העברית "להט" (תרגום שומר משמעות וצליל). היא הומצאה ב-1960 על ידי שדרני הרדיו משה חובב ורבקה מיכאלי, ואומצה על ידי האקדמיה ללשון העברית במקום תחדישה המקורי "כפתור". לפני כן הרבו להשתמש במילה שְלָאגֶר (מילה שאולה מגרמנית: Schlager). מאז חדר הביטוי ללשון העברית נעשה בו שימוש גם בתחומים אחרים, בעיקר מסחריים; כך למשל אומרים על מוצר הזוכה לפופולריות כי הוא "להיט".
פופולריות
המדד המדויק לפופולריות אינו מוחלט, אך מקובל לראות שיר כלהיט על פי הצלחתו במספר קריטריונים: שיר או נעימה יכולים להיות להיט בקרב קבוצות אוכלוסייה מסוימות – על פי חלוקה של גיל, ארץ מוצא, או אזור גאוגרפי. וכן בהקשר לסוג מסוים של פעילות, כמו ריקודי עם.
להיט בעולם המוזיקה
בתעשיית המוזיקה מייחסים חשיבות רבה ללהיט, בהיותו מקור הכנסה מובהק. כותבים, מלחינים ומעבדים מוזיקליים אשר יודעים לקלוע לטעמו של ציבור רחב יותר - מבוקשים ומתוגמלים בהתאם. גם זמרים אשר יש להם את הכישורים המתאימים לבצע להיטים, יזכו בקידום הקריירה שלהם. בדרך כלל תהילתו של זמר נמדדת בכמות הלהיטים שהוא יכול לנפק.
מנגד, היות הלהיט פופולרי בקרב המונים, יכול במקרים מסוימים ליצור לו תדמית שלילית. כך למשל יוצרים או חובבי מוזיקה הרואים עצמם אניני טעם מוזיקלי, יכולים לראות בלהיט יצירה בלתי אומנותית המיועדת להמונים. גם חובבים אדוקים של ז'אנר מוזיקלי מסוים, יכולים לראות בלהיט מז'אנר אחר - סוג של מוזיקה זולה וממוסחרת.
להיט קיץ
להיט קיץ הוא מונח מתעשיית הבידור, המתייחס לשיר שמפורסם במהלך הקיץ, מגיע לשיא הפופולריות שלו במהלכו ודועך אחריו. שיר פופ יכול לצבור פופולריות בין לאומית במהלך חופשת הקיץ ועל ידי כך להפוך ללהיט הקיץ המובהק בארצות רבות.
זמר של להיט אחד
זמר של להיט אחד, או להקה של להיט אחד, הוא כינוי לתופעה בעולם המוזיקה המסחרית, בה שיר אחד של זמר או להקה הפך ללהיט, בעוד שאר השירים שביצעו אינם מוכרים. בישראל עונים להגדרה זו רבים מהזמרים ומהלהקות שנבחרו לייצג את המדינה באירוויזיון.
יחסי הממלכה המאוחדת–סיישל
סקירה כללית
בשנת 1756 תפסו הצרפתים את האיים וכינו אותם על שם שר האוצר הצרפתי, ז'אן מורו דה סשל.
הבריטים נאבקו עם הצרפתים על השליטה בסיישל בין השנים 1794 ו-1811 עד שלבסוף האיים עברו אליהם בשנת 1814. סיישל הפכה למושבה של הכתר הבריטי. רק בשנת 1976 ניתנה עצמאות לאיים שנשארו חלק מחבר העמים הבריטי, ומיד לאחר קבלת העצמאות כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
דבק
דבק הוא חומר, סינתטי או טבעי, שמשתמשים בו במטרה לחבר או לאחות עצמים שונים.
ישנם מקורות רבים וסוגים שונים של דבקים, החל מ"דבק נגרים"' הניתן להכנה בקלות מקמח ומים, בו מספק הגלוטן שבחיטה את החומר המחבר, ועד לדבק מגע תעשייתי. דבקים נבדלים בחוזקם, בחומרים שאותם הם מסוגלים להדביק ובאופן השימוש בהם.
היסטוריה
הדבקים הקדומים ביותר הופקו מהצומח והתבססו על שרף של צמחים שונים. סוג קדום אחר של דבק הוכן משיירים של בעלי חיים, כגון דבק מעיבוד של פרסות באפלו, שהיה בשימוש על ידי האינדיאנים באמריקה הצפונית. באירופה של ימי הביניים נעשה שימוש בחלבוני ביצה להדבקת עלי זהב לקישוט תעודות קלף.
השימוש הראשון בדבקים היה בדרום אפריקה לפני 70,000 שנה, שם התגלו פלחי אבן שהוחדרו לניצביהם של גרזנים אשר היו מרוחים בדבק תרכובת העשוי מצמח אלת המסטיק ואוכרה אדומה (תחמוצת ברזל טבעית). על ידי הוספת וערבוב אוכרה אדומה עם צמח אלת המסטיק, ניתן היה לחזק יותר את תרכובת הדבק ולהגביר את עמידותו להתפרקות בעת מגע עם מים.
מבצע צלבן
מבצע צלבן (Operation Crusader), שנערך בין 18 בנובמבר ל-30 בדצמבר 1941, היה שם הקוד שניתן למתקפה שערכה הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי נגד כוחות הציר בלוב בפיקודו של ארווין רומל, במסגרת המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. לאחר מספר כישלונות בשלבים הראשונים של המתקפה, הצליחו כוחות הארמייה השמינית בסופו של דבר לשחרר את נמל טוברוק מן המצור הממושך שהטילו עליו כוחות הציר, ולאלץ את האחרונים לסגת מבליטת קירנאיקה. מבצע צלבן היה הניצחון הראשון של כוחות היבשה הבריטיים על הצבא הגרמני, אף על פי שהיקף הכוחות הגרמניים שנטלו בו חלק היה מצומצם יחסית, והכישלון המשמעותי הראשון של הוורמאכט במהלך המלחמה.
דבק
סוגי דבק הכנת דבק
ניתן לחלק דבקים לפי מנגנון ההתקשות שלהם:
מבצע צלבן
רקע
בספטמבר 1940 תקפה הארמייה העשירית של צבא איטליה את הכוחות הבריטיים החלשים שהחזיקו במצרים, חדרה לעומק כ-100 ק"מ לשטחה, ועצרה את התקדמותה באזור סידי ביראני. בסוף אותה שנה עבר הצבא הבריטי במצרים למתקפת נגד, שקיבלה את שם הקוד מבצע מצפן, והצליח להביס את הכוחות האיטלקיים, להדוף אותם משטח מצרים ולכבוש את בליטת קירנאיקה (החלק המזרחי של לוב), כולל נמלי טוברוק ובנגאזי. המצב התהפך שוב באפריל 1941, כאשר כוחות הציר בצפון אפריקה, לאחר שקיבלו תגבורת גרמנית בפיקוד גנרל ארווין רומל, פתחו במתקפה נגד הכוחות הבריטיים והשתלטו מחדש על בליטת קירנאיקה.
על אף ההצלחה הגרמנית המשיכו הבריטים להחזיק בנמל טוברוק, בעורפם של כוחות הציר שבגבול מצרים, והדפו את כל נסיונותיו של רומל לכבוש את הנמל החיוני. במאי וביוני 1941 הצליחו כוחות הציר בפיקודו של רומל להדוף שני ניסיונות של הכוחות הבריטיים במצרים לפרוץ דרך מערך ההגנה שלהם בגבול מצרים -לוב, ולחבור אל הכוח הנצור בטוברוק. ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, הפעיל לחץ כבד על גנרל קלוד אוקינלק, מפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון, לחדש בהקדם את המתקפה במטרה לסלק את כוחות הציר מבליטת קירנאיקה. אולם האחרון התנגד לפתוח במתקפה לפני שכוחותיו יתוגברו באופן ניכר, והצליח לשכנע את ראשי המטות הבריטיים לדחות את המתקפה המתוכננת עד לאמצע נובמבר. רומל ניצל את הרגיעה הזמנית בלחימה כדי לחזק את שורת העמדות המבוצרות בהן החזיקו כוחותיו על גבול מצרים - ממעבר חלפאיה, שעל כביש החוף, לסידי עומר בדרום - ולתגבר אותן בכוחות נוספים. עיקר הכוח של קורפוס אפריקה רוכז במחצית הדרך בין אזור הגבול לטוברוק, בכוננות לקראת מתקפה נוספת על הנמל המבוצר, שנועדה להתבצע לקראת סוף חודש נובמבר.
דבק
דבקים המתקשים בריאקציה כימית
שני חומרים מגיבים ויוצרים חומר עם תכונה שונה מהמרכיבים הראשוניים. תהליך ההקשיה היא בדרך כלל "פילמור" - התחברות של מולקולות ליצירת שרשראות ארוכות הדומות לחומרי הפלסטיק. החומרים המגיבים יכולים להיות מעורבים ביחד, כמו בדבק אפוקסי או שהם מגיבים עם לחות. דבק סיליקוני מגיב עם הלחות שבאוויר ודבק ציאנואקרילי (לדוגמה "סופר גלו" [Super Glue]) מגיב עם הלחות שעל המשטחים המודבקים.
דבקים המתקשים באור על-סגול
דבקים אלו מבוססים על חומרים שבהם המולקולות עוברות "פילמור" בעת החשיפה לתאורת על-סגול. ישנם דבקים שמספיק מרכיב העל-סגול שבקרינת השמש כדי להקשותם, וישנם דבקים שנדרש מקור אור מיוחד לכך.
מבצע צלבן
יחסי הכוחות
בחינת יחסי הכוחות בין הצדדים היריבים ערב פתיחת "מבצע צלבן" מעלה כי הצד הבריטי נהנה מעדיפות גדולה על כוחות הציר כמעט בכל התחומים. הארמייה השמינית כללה 5 דיוויזיות חי"ר, דיוויזיה משוריינת אחת ומספר בריגדות עצמאיות. מולה עמדו 3 דיוויזיות גרמניות (2 דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה ודיוויזיית אפריקה לתפקידים מיוחדים), ו-7 דיוויזיות איטלקיות (כולל דיוויזיית שריון ודיוויזיה ממונעת). לכל אחד משני הצדדים היו כ-120 אלף חיילים, אך הרמה המקצועית ואיכות הציוד של יחידות חיל הרגלים האיטלקיות, שהיוו את עיקר כוח החי"ר של רומל, היו נחותות בהרבה ביחס ליחידות המקבילות בצבא הבריטי, ולכן הן לא היו מסוגלות להתמודד מולן כשווים מול שווים (כפי שהוכח במהלך מבצע מצפן).
מספר הטנקים שעמדו לרשות הארמייה השמינית היה כמעט כפול ממספר הטנקים של קבוצת הפאנצר אפריקה, ובניגוד לדעה הרווחת, לא היה לטנקים הגרמניים יתרון איכותי משמעותי על יריביהם הבריטיים. לארמייה השמינית היו 738 טנקים (ו-200 טנקים נוספים בעתודה) ערב פתיחת המתקפה. 370 מתוכם היו טנקי שיוט מדגמים שונים (כולל טנקי קרוסיידר חדישים שעל שמם נקרא המבצע), 165 טנקים אמריקנים מדגם M3 סטיוארט (שנודעו בכינוי "האני") ו-203 טנקי רגלים מדגם מטילדה וולנטין, שרוכזו בשתי בריגדות טנקים עצמאיות. לרשות רומל עמדו כ-400 טנקים גרמניים - מתוכם 55–70 טנקים קלים מדגם פאנצר סימן 2, בעלי תותח 20 מ"מ, ששימשו בעיקר כרכב סיור משוריין - ועוד כ-150 טנקים איטלקיים מדגם M13/40, שהיו נחותים לחלוטין ביחס לכל סוגי הטנקים הבריטיים. הטנקים הגרמניים הבינוניים מדגם פאנצר סימן 3 ופאנצר סימן 4 צוידו אמנם בתותחים קצרי קנה בעלי קוטר גדול יותר (50 ו-75 מ"מ בהתאמה) מאשר יריביהם הבריטיים (שצוידו בתותחי 2 ליטראות, או 37 מ"מ) אך מהירות הלוע הנמוכה שלהם, גרמה לכך שעוצמת חדירת השריון והטווח היעיל שלהם, לא עלו בהרבה על תותחי הטנקים הבריטיים.
דבק
דבקים רגישי לחץ
בקבוצה זו, חומרים דביקים מצופים על משטח המיועד להדבקה. בחלק מהיישומים מדובר בהדבקה חד-פעמית שאינה מיועדת להפרדה. דוגמה לכך היא המעטפה המודרנית הניתנת לסגירה ללא צורך בהרטבה, כפי שנדרש במעטפות המוקדמות. דוגמה נוספת היא הסרט הדביק. ישנם יישומים שבהם הדבק מיועד לשימוש רב-פעמי, כמו בפתקיות דביקות הניתנות להסרה ולהחזרה.
דבקים תרמופלסטיים ("חמים")
חומרים אלו הם תרכובות פלסטיות הניתכות בחום הנוצר באקדח דבק חם. בעת התקררותם הם מתקשים וחוזרים למצבם הצבירה המקורי שלהם, וכך הם מדביקים את המשטח או החומר שעליו הונח הדבק החם.
שימוש בדבקים
ישנם מספר כללים לשימוש מיטבי המתייחסים לרוב הדבקים:
מבצע צלבן
התוכנית הבריטית
לפי תוכנית המבצע, שהוכנה על ידי מפקד הארמייה השמינית, גנרל אלן גורדון קנינגהם, במהלך חודש ספטמבר, נועדה המתקפה הבריטית להתבצע בשני שלבים עיקריים:
בשלב הראשון יאגף הקורפוס ה-30 (הדיוויזיה המשוריינת ה-7, הדיוויזיה הדרום-אפריקנית ה-1 בפיקודו של גנרל ג'ורג' ברינק ובריגדת המשמר הממונעת ה-22) מדרום את מערך ההגנה של הציר באזור הגבול, ויתפוס "עמדת קרב מרכזית" בעורפו ליד ג'אבר-צלאח. קנינגהם העריך, שמהלך זה יאלץ את רומל לתקוף את כוח השריון המרוכז של הדיוויזיה המשוריינת ה-7, שכללה כ-500 טנקים, בשטח שנבחר על ידי הבריטים, ושבקרב השריון שיתפתח כתוצאה מכך, יושמדו עיקר כוחותיו הניידים.
בשלב השני של המתקפה הבריטית, שהיה אמור להתחיל רק לאחר השגת הניצחון בקרב השריון, נועדו יחידות החי"ר של הארמייה ה-8 להיכנס לפעולה. הקורפוס ה-13, בפיקוד אלפרד ריד גודווין אוסטן, שכלל את הדיוויזיה ההודית ה-4, הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 ובריגדת הטנקים ה-1, נועד לאגף מדרום את מגנני הגבול של הציר, לתקוף אותם מהחזית ומעורף, ולאחר מכן להתקדם מערבה לאורך כביש החוף לכיוון טוברוק. במקביל נועד חיל המצב של טוברוק (הדיוויזיה ה-70, בריגדה פולנית ובריגדת הטנקים ה-32) לתקוף את כוחות הציר המכתרים את מתחם טוברוק, להבקיע דרכם ולנוע מזרחה במטרה לחבור אל כוחות הקורפוס ה-30, שיתקפו במקביל לכיוון צפון-מערב. לאחר שחרור טוברוק מהמצור והבסת כוחותיו העיקריים של רומל, תמשיך הארמייה השמינית במרדף מערבה אחרי שרידי כוחות הציר, במטרה לכבוש את כל בליטת קירנאיקה, ולאחר מכן גם את טריפוליטניה.
המתקפה הבריטית
"מבצע צלבן" החל בלילה שבין 17 ל-18 בנובמבר. כוחות הקורפוס המשוריין ה-30 חצו את גבול מצרים-לוב, ביצעו תנועת איגוף רחבה סביב מערך העמדות של הציר באזור הגבול, והתייצבו עמוק בעורפו באזור ג'בר צאלח בהתאם לתוכנית. גשם מקומי חזק שירד בלילה שקדם למתקפה הבריטית קירקע את מטוסי הציר, ומנע מהם להמריא משדות התעופה המאולתרים שלהם. בשל כך, לא היה לפיקוד הגרמני מושג לגבי היקף המתקפה. רומל היה כה מרוכז בהכנותיו לקראת המתקפה המתוכננת על טוברוק, עד שבשלושת הימים הראשונים של מבצע צלבן (עד 20 בנובמבר) הוא סירב להאמין שהבריטים פתחו במתקפה רחבת היקף נגד כוחותיו, על אף שקיבל דיווחים רבים מיחידות הסיור שלו על תנועת כוחות בריטיים חזקים באזורי העורף שלו, בטענה שמדובר בניסיונות הטעיה והסחה בריטיים.
העדר תגובה משמעותית מצד קורפוס אפריקה להתקדמות הקורפוס ה-30 הביך את פיקוד הארמייה ה-8, משום שנגד את ההנחות שעמדו בבסיס תוכנית המערכה שלו. יחידות הקורפוס המשיכו להתקדם בכיוון צפון-מערב בניסיון לאתר את כוחותיו העיקריים של רומל ולגרור אותם לקרב שריון. ב-19 בחודש השתלטה הבריגדה המשוריינת ה-7 על שדה התעופה בסידי-רזג, כ-15 ק"מ בלבד מטבעת הביצורים החיצונית סביב נמל טוברוק, ואילו הבריגדה המשוריינת ה-22, ללא סיוע חיל רגלים וארטילריה, ערכה התקפה כושלת על ביר אל גובי, שהוחזקה על ידי כוחות איטלקיים, וספגה במהלכה אבדות ניכרות. במקביל יחידות החלוץ של הבריגדה המשוריינת ה-4, באגף הימני של הקורפוס ה-30, הגיעו כמעט עד כביש החוף ממערב לבארדיה, במהלך מרדף שניהלו אחרי שריוניות הסיור הגרמניות. פעולה זו עוררה תגובה עזה מצד דיוויזיית הפאנצר ה-21, שצוות קרב חזק שלה נשלח דרומה ותקף את הבריגדה הבריטית. התפתח קרב שריון מבולבל, שהסתיים ללא הכרעה, אם כי דיווחים מוגזמים על אבדות הצד הגרמני גרמו לבריטים להאמין שניצחו בקרב והסבו אבדות כבדות לאויב. למעשה הגרמנים, ששדה הקרב נותר בידיהם, הצליחו לחלץ ולתקן את רוב הטנקים שנפגעו במהלך הקרב, ורק 3 טנקים שלהם הושמדו לחלוטין.
חוסר הוודאות ביחס למיקום הכוחות העיקריים של קורפוס אפריקה, גרם לקאנינגהם במהלך היום השני למבצע (ה-19 בנובמבר), לפצל את כוחות השריון של הקורפוס ה-30 לשלושה כוחות נפרדים, שנמצאו במרחק ניכר זה מזה, ולכן לא היו מסוגלים להעניק סיוע הדדי במקרה של התקפת נגד גרמנית (שלמרבית מזלם לא התממשה).
ב-20 בחודש השתפרה תמונת המצב בצד הבריטי במידה מסוימת. "קבוצת הסיוע" של הדיוויזיה המשוריינת ה-7 חברה עם הבריגדה המשוריינת ה-7 בסידי רזג. הבריטים הדפו שורת התקפות נגד של הדיוויזיה הקלה ה-90, אך לא הצליחו לעקור את הכוחות הגרמניים מהמתלול שמצפון לשדה התעופה. רומל נתן למפקד קורפוס אפריקה, קריוול, יד חופשית להפעיל את שתי דיוויזיות הפאנצר שלו כדי לנטרל את האיום הבריטי על עורפו, לפני שיפתח במתקפה המתוכננת על טוברוק. האחרון, שחשב בטעות שהשריון הבריטי נמצא באזור סידי עזיז, שלח לשם את כוחותיו, במטרה לכתר ולהשמיד את הכוחות הבריטיים, ודיוויזיות הפאנצר ה-15 וה-21 בזבזו את שעות הבוקר בתנועה הלוך ושוב לאורך "דרך קאפוצו", בניסיון שווא לאתר את כוחות השריון הבריטיים. רק בשעות הצהריים הבין קריוול, מגיחות סיור של הלופטוואפה, שהשריון הבריטי מרוכז באזור ג'אבר צאלח, ושלח את כוחותיו דרומה. אולם מכיוון שדיווזיית הפאנצר ה-21 נותרה ללא דלק, רק דיווזיית הפאנצר ה-15 יכלה להשתתף בהתקפה. בשעות אחר הצהריים תקפה הדיוויזיה את הבריגדה המשוריינת ה-4, הדפה אותה אל מעבר ל"דרך אל עבד", וגרמה לה אבדות ניכרות. הפיקוד הבריטי שלח את הבריגדה המשוריינת ה-22 לסייע לבריגדה המשוריינת ה-4, אך האחרונה הגיעה מאוחר מכדי להשפיע על תוצאות הקרב. שני הצדדים חשבו, שניצחו בקרב וגרמו לאויב אבדות כבדות, אך למעשה הקרב הסתיים שוב ללא הכרעה.
קרב סידי רזג
רק בשעות הערב של ה-20 בנובמבר הבין רומל לבסוף, שהפעולות הבריטיות במהלך הימים האחרונים היו חלק ממתקפה רבתי ולא רק סיור אלים כפי שחשב קודם. הוא חשש בעיקר מחבירה של הכוחות הבריטיים בסידי-רזג עם חיל המצב של טוברוק, ולכן הורה לשתי דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה לנוע למחרת עם שחר לסידי רזג במטרה להשמיד את הכוחות הבריטיים, שתפסו את שדה התעופה. במקביל הבין גם הפיקוד הבריטי, שאין טעם להמשיך להמתין להשמדת כוחות השריון הגרמניים, ולכן נתן הוראה לחיל המצב של טוברוק להיערך לפריצת טבעת הכיתור של הציר בגזרה הדרום-מזרחית שלה, כדי להתחבר לכוחות הקורפוס ה-30, ואילו הקורפוס ה-13 הצטווה לפתוח בתנועת האיגוף המתוכננת סביב מערך ההגנה של הציר באזור הגבול.
בשלושת הימים הבאים (21 עד 23 בנובמבר) התחוללו באזור סידי-רזג שורת קרבות שריון מבולבלים, בהם השתתפו מאות טנקים משני הצדדים. רומל ניצל את פיצול כוחות השריון של הדיוויזיה המשוריינת ה-7, כדי לתקוף כל אחת משלוש הבריגדות המשוריינות של הדיוויזיה בנפרד, באמצעות הכוחות המרוכזים של קורפוס אפריקה, וכך הצליח להשיג עדיפות מקומית מכרעת, אף על פי שלקורפוס ה-30 הייתה עדיפות של כמעט 2:1 בטנקים על קורפוס אפריקה. העליונות הטקטית של כוחות השריון הגרמניים, שיתוף הפעולה הבין-זרועי ההדוק במסגרת דיוויזיות הפאנצר והפעלה יעילה של תותחי הנ"ט (במיוחד תותחי ה-88 מ"מ) שגרמו אבדות כבדות לשריון הבריטי, אפשרו לרומל להנחיל תבוסה מוחצת לדיוויזיה המשוריינת ה-7. בליל 23 בנובמבר נותרו לדיוויזיה פחות ממאה טנקים כשירים לפעולה, אם כי חלק מהטנקים שנפגעו רק הוצאו זמנית מכלל פעולה. כוחות הציר השתלטו מחדש על שדה התעופה סידי רזג, השמידו כמעט לחלוטין את הבריגדה ה-5 של הדיוויזיה הדרום אפריקאית ה-1, ולקחו למעלה מ-2,000 שבויים. עם זאת, גם דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה ספגו אבדות כבדות במהלך הלחימה, ונותרו עם כ-90 טנקים כשירים לפעולה (מתוך כ-250 עימם פתחו את הקרב).
במקביל לקרב השריון שהתנהל בסידי רזג נכנסו לפעולה גם יחידות הרגלים של הארמייה השמינית. בבוקר ה-21 בחודש תקף חיל המצב של טוברוק את הגזרה הדרום-מזרחית של טבעת הכיתור, גרם אבדות כבדות לדיוויזיית "בולוניה" האיטלקית והצליח להתקדם כ-6 ק"מ לכיוון אד-דודה. התקפת נגד גרמנית ייצבה זמנית של המצב ובלמה את המשך התקדמות הבריטית. תבוסת כוחות הקורפוס ה-30 בסידי רזג, שהיו אמורים לחבור אל חיל המצב של טוברוק, גרמה להפסקה זמנית של המאמץ הבריטי לפרוץ את טבעת הכיתור.
ב-22 בנובמבר החל הקורפוס ה-13 בהתקפה על שורת העמדות המבוצרות של הציר בגבול מצרים-לוב. כוחות מהדיוויזיה ההודית ה-4 תקפו שני מתחמים מבוצרים באזור סידי עומר, ששימשו כעוגן הדרומי של מערך הביצורים, וכבשו אותם לאחר לחימה קשה. אולם אבדות כבדות שספגו טנקי הרגלים שסייעו להתקפה, גרמו לדחיית המשך המתקפה על מגנני הגבול. במקביל איגפה הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 את סידי עומר מדרום, והבריגדה ה-5 שלה תקפה את עמדות הציר באזור מבצר קאפוצו, ניתקה את כביש החוף, והשלימה את כיתור כוחות הציר באזור הגבול. שתי הבריגדות האחרות של הדיוויזיה התקדמו מערבה מדרום לכביש החוף לכיוון טוברוק. ב-23 בנובמבר נתקלה הבריגדה ה-6 במקרה במפקדת "קורפוס אפריקה" ליד ביר אל חליטה, שבתה את רוב סגל המטה שלו וניתקה את דרכי האספקה של הקורפוס שלחם באזור סידי רזג.
המירוץ אל גדר הגבול
התנועה המהירה והמפתיעה של קורפוס אפריקה לאזור הגבול בשעות הבוקר של ה-24 בנובמבר גרמה בהלה המונית בדרגי התובלה של הכוחות הבריטיים, ויצרה איום על מצבורי האספקה המרכזיים של הארמייה השמינית והמפקדות של הקורפוסים ה-13 וה-30 שנמצאו בנתיב תנועתו. אולם תמונת המודיעין עליה נשענה תוכניתו של רומל הייתה מוטעית. רוב כוחות הקורפוס ה-13 כבר לא נמצאו באזור הגבול, והבריגדה ההודית ה-7 כבר התבצרה במשלטים שנכבשו מידי כוחות הציר באזור סידי עומר, כך שהמתקפה הגרמנית ניחתה במידה רבה בחלל ריק.
בנוסף לכך, מנהגו של רומל לפקד מלפנים על כוחותיו פעל הפעם לרעתו. הוא איבד קשר עם מפקדת קורפוס אפריקה ועם מפקדת קבוצת הפאנצר אפריקה, תעה בדרך מספר פעמים, והפקודות שהעביר לגיסותיו היו במקרים רבים בלתי מציאותיות לחלוטין. במשך 3 ימים (24 עד 26 בנובמבר) שוטטו כוחות קורפוס אפריקה ללא תכלית באזור הגבול. הם ספגו אבדות ניכרות במספר היתקלויות עם יחידות חי"ר וארטילריה של הארמייה השמינית, ומהתקפות כבדות של חיל האוויר המדברי, נותקו מדרגי האספקה שלהם, ולא היו מסוגלים לתקן ולהשמיש טנקים שנפגעו בקרבות. כתוצאה מכך נותרו לקורפוס רק כמה עשרות טנקים כשירים לפעולה, והוא נחלש מאוד. ב-26 בנובמבר נואש זיגפריד ואסטפל, קצין האג"מ של "קבוצת הפאנצר אפריקה", מנסיונותיו לחדש את הקשר עם רומל. הוא הורה לשתי דיוויזיות השריון של "קורפוס אפריקה" לחזור מיד לאזור טוברוק. רומל זעם על הפקודה, אך אישר אותה בדיעבד, ועד צהרי ה-27 בחודש חזרו כל כוחות הקורפוס מאזור בארדיה וחנו ממזרח לסידי-רזג.
הבריטים ניצלו היטב את היעדרותו של קורפוס אפריקה מזירת הקרב העיקרית. כוחות הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 כבשו מחדש את שדה התעופה בסידי-רזג ואת המתלול מצפון לו, גרמו אבדות כבדות לדיוויזיה הקלה ה-90, ובלילה שבין 26 ל-27 בנובמבר הצליחו לחבור עם חיל המצב של טוברוק באזור אד-דודה. הדיוויזיה המשוריינת ה-7 ניצלה את ההפוגה בלחימה לצורך התארגנות מחדש, קליטת תגבורות ותיקון טנקים פגועים, וחזרה להיות כוח לוחם ראוי לשמו. כתוצאה מכך, רומל חידש את הקרב באזור סידי רזג ב-27 בנובמבר בתנאים הרבה פחות נוחים לכוחותיו. מומחים צבאיים רבים מאמינים שאילו רומל היה משאיר את קורפוס אפריקה מרוכז באזור סידי רזג במקום לשלוח אותו לאזור הגבול, היה לו סיכוי טוב להביס שוב את הארמייה השמינית. הפיקוד הבריטי נהג להכניס את כוחותיו למערכה טיפין טיפין ולפזר אותם על פני המדבר, ורומל יכול היה לנצל טעות זו ולהשמיד אותם בזה אחר זה מעמדת הקרב המרכזית שלו בסידי רזג.
חילופי פיקוד בארמייה השמינית
דיווחים מדאיגים על האבדות הכבדות בטנקים שספג הקורפוס ה-30 במהלך הקרבות סביב סידי רזג, שנמסרו למפקד הארמייה השמינית, אלן קנינגהם, בשעות הבוקר של ה-23 בנובמבר, הדאיגו אותו מאוד וגרמו לו לשקול הפסקה זמנית של הפעולות ההתקפיות של כוחותיו, לפחות עד להשלמת האבדות באמצעות כוחות העתודה. האחרון חשש, שאם הארמייה השמינית תמשיך לאבד טנקים בקצב דומה (בחמשת הימים הראשונים של מבצע "צלבן" נפגעו 530 טנקים בריטיים מתוך כ-740 איתם פתחה הארמייה את המערכה) יושמד כל כוח השריון שלה, ואז כוחות חיל הרגלים יישארו חשופים להתקפת נגד של השריון הגרמני, ומצרים עצמה תישאר ללא הגנה. בפגישה שנערכה בשעות הצהריים, התנגד מפקד הקורפוס ה-13, גנרל גודוין-אוסטין, נמרצות להצעה לעצור את התקדמות כוחותיו לעבר טוברוק, בטענה שהקורפוס שלו כמעט לא נפגע עד כה וכוח הטנקים העומד לרשותו עדיין חזק. קנינגהם חש צורך להתייעץ עם הממונה עליו, קלוד אוקינלק, לפני שיקבל את החלטתו, וביקש מהאחרון להגיע בטיסה למפקדתו.
כאשר הגיע אוקינלק למפקדת הארמייה השמינית בשעות הערב, הוא הורה לקנינגהם להמשיך במתקפה בכל מחיר במטרה לשחרר את טוברוק מהמצור, למרות העובדה שמצבו של הקורפוס ה-30 הידרדר עוד יותר במהלך אותו יום. תנועתו המפתיעה של קורפוס אפריקה לאזור הגבול ב-24 בחודש, והאיום שהיא יצרה על העורף הבריטי, הגבירו עוד יותר את נטייתו של קנינגהם להשהות את המשך המתקפה ולהורות לכוחותיו לסגת חזרה לשטח מצרים. אולם אוקינלק, שנותר במפקדת הארמייה השמינית כדי לפקח על התקדמות המבצע, דחה אפשרות זו על הסף, והורה לקורפוס ה-13 להמשיך במאמץ לחבור לחיל המצב של טוברוק. אוקינלק חשש שהלך הרוח הדפנסיבי (שלא לומר התבוסתני) של קנינגהם מסכן את הצלחת מבצע "צלבן", ולכן החליט שאין מנוס מהחלפתו המיידית. מיד לאחר שובו לקהיר ב-26 בנובמבר, הוא שחרר אותו מתפקידו ומינה במקומו את ניל ריצ'י, סגן ראש המטה שלו בפיקוד המזרח התיכון. ריצי מעולם לא פיקד על יחידות צבאיות גדולות בשדה הקרב, וחסר את הניסיון וההכשרה הדרושים לתפקיד, אך אוקינלק סמך עליו שימשיך במתקפה עד להשגת מטרותיה מבלי להירתע מכשלונות מקומיים.
קרב סידי רזג השני (28 בנובמבר-1 בדצמבר)
בארבעת הימים הבאים ריכז רומל את מאמציו בהשמדת הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 ובחידוש טבעת הכיתור סביב טוברוק. הניו זילנדים הותקפו משלושה עברים על ידי דיוויזיות הפאנצר ה-15 וה-21, הדיוויזיה הקלה ה-90 ודיוויזיית השריון האיטלקית "אריאטה". הבריגדות הניו זילנדיות ה-4 וה-6 ספגו אבדות כבדות בסדרת התקפות שביצעו כוחות השריון של הציר, וחלק מהגדודים שלהן הושמדו לחלוטין. כל ניסיונות הדיוויזיה המשוריינת ה-7 לבוא לעזרת הניו זילנדים הלחוצים נבלמו בקלות על ידי כוחות מאסף קטנים יחסית של קורפוס אפריקה, ו"מסכים" של תותחי נ"ט גרמניים. עד 1 בדצמבר נדחקו שרידי הדיוויזיה הניו זילנדית לאזור מצומצם מזרחית לזעפרן, שהיה מכותר כמעט לחלוטין על ידי כוחות הציר. באותו לילה פרצו הניו זילנדים את טבעת הכיתור הגרמנית, נסוגו לכיוון דרום-מזרח לאורך דרך קאפוצו, וחברו לכוחות הקורפוס ה-30. על פניו, נראה היה שרומל זכה לניצחון גדול. כוחותיו כבשו מחדש את סידי רזג, בלחאמד וזעפרן, וחידשו את המצור על כוחות בעלות הברית במתחם טוברוק. אולם למעשה, האבדות שהסבו הניו זילנדיים לכוחותיו הניידים של רומל, היטו את הכף דווקא לרעתו של האחרון. לקורפוס אפריקה נותרו פחות מ-50 טנקים והרגימנטים הממונעים הגרמניים ספגו אבדות כבדות. בניגוד לארמייה השמינית, לרומל לא היה סיכוי לקבל תגבורות משמעותיות, כדי להשלים את אבדותיו, וכוחותיו סבלו ממחסור חמור בדלק. 17 אוניות שהובילו אליו אספקה ותגבורות מאיטליה הוטבעו במהלך חודש נובמבר על ידי כוחות אוויר וים בריטיים, שפעלו מבסיסם באי מלטה.