cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איש הכריות
השראה
המחזה "איש הכריות" נולד מניסיונו של מק'דונה לחבר מעשיות בעלות שמו כמו "הכיסא והילד זאב", "הברנש הנמוך והצפרדע המוזרה" ו"הכינור והמלאך השיכור", בתחילת קריירת הכתיבה שלו. הוא ניסה לשכתב מעשיות אותן זכר מילדותו ונוכח לדעת ש"יש בהן משהו אפל".
בשיחה עם מבקר הדרמה האירי פינטאן אוט'ול בכתב העת Bomb ב-1998, מק'דונה סיפר מחדש את גרסתו למעשית האחים גרים "כיפה אדומה", שבו גרונו של הזאב ממולא באבנים ונתפר בחוט ירוק, מה שמוביל למותו של הזאב. מק'דונה ציין: "אהבתי לכתוב את הסיפור בצורה מפחידה ככל שיכולתי", בציינו מקור השראה אפשרי שלו לסיפור "אנשי התפוחים הקטנים" במחזה "איש הכריות".
מוזיקה
הפסקול המקורי של הפקות לונדון וברודוויי של המחזה הולחן בידי פאדי קאנין (Paddy Cunneen).
הגרסה הראשונה
המחזה הוקרא לראשונה בגרסה המוקדמת שלו בתיאטרון פינבורו, לונדון, ב-1995, בעונה שכללה את המחזה Shopping and Fucking מאת מרק רבנהיל.
הצגת הבכורה
הצגת הבכורה העולמית של המחזה התקיימה ב-13 בנובמבר 2003, בתיאטרון המלכותי הלאומי, בבימויו של ג'ון קראולי. בהפקה המקורית כיכבו דייוויד טננט בתפקיד קטוריאן, ג'ים ברודבנט בתפקיד טופולסקי, נייג'ל לינדסי בתפקיד אריאל ואדם גודליי בתפקיד מייקל.
ניו יורק
הצגת הבכורה של המחזה בברודוויי נערכה ב-10 באפריל 2005, בתיאטרון בות'. ההצגה האחרונה הוצגה ב-18 בספטמבר 2005. בהצגה כיכבו בילי קרודופ בתפקיד קטוריאן, ג'ף גולדבלום בתפקיד טופולסקי, זליקו איבנק בתפקיד אריאל ומייקל סטולברג בתפקיד מייקל.
פריז
המחזה עלה בפריז ב-23 במרץ 2012 בתיאטרון אלף, בבימויו של רפאל ג'ולי. בהצגה כיכבו: סיימון קופין בתפקיד קטוריאן, תומאס אוהלנד (Öhlund) בתפקיד טופולסקי, פולין סיסקו (Cescau) בתפקיד אריאל, אנטואן פלוש (Pluche) בתפקיד מייקל, סולן (Solène) חימנז בתפקיד ילד/ילדה, פול לנורמן בתפקיד האב, סגולן קבליה בתפקיד האם.
איראן
המחזה הציג באיראן בין ה-24 במאי 2013 ל-18 ביולי 2013 בתיאטרון איראנשאהר, בבימוים של איידה קייקיי ומוחמד יאגהובי. בהצגה שיחקו אחמד מהרנפר בתפקיד קטוריאן, פאיאם דהקורדי בתפקיד טופולסקי, עלי שרבי בתפקיד מייקל, נאויד מוחמדזאדה בתפקיד אריאל.
סיאול
הצגת הבכורה של המחזה בסיאול הייתה ב-1 במאי 2007 במרכז האמנות LG, בבימויו של פארק ג'וניונג. בהצגה שיחקו צ'וי מינסיק בתפקיד קטוריאן, צ'וי ג'ונגו בתפקיד טופולסקי, יי דיון בתפקיד אריאל, יון זמון בתפקיד מייק.
הונג קונג
המחזה עלה לראשונה בהונג קונג ב-26 במרץ 2008 בתיאטרון הפרינג' של הונג קונג. הפקה מחודשת התקיימה ב-24 ביוני 2008 בסטודיו מקאולי, במרכז האמנויות ואן צ'אי, בבימויו של אריק נג. צוות השחקנים כלל את: פול שיהאן בתפקיד קטוריאן, מייקל פיצוטו בתפקיד מייקל, רובן מ. טאק בתפקיד טופולסקי, דאמיין בארנס בתפקיד אריאל. המחזה עלה ב-30 באפריל 2010 ב葵青劇院演藝廳, בבימויו של מייקל דובין, ג'וי לונג (梁祖堯)שיחק בתפקיד קטוריאן.
בריזביין, קווינסלנד, אוסטרליה
המחזה הציג בין ה-18 במרץ ל-4 באפריל 2009 בתיאטרון סו ברנר, מטרו ארטס. הבמאי היה מישל מיאלי (שזכה בפרס מטילדה לשנת 2009 לבמאי הטוב ביותר. צוות השחקנים כלל את: סטיבן רוק בתפקיד קטוריאן (שזכה על תפקידו בפרס מטילדה לשחקן הטוב ביותר), נורמן דויל בתפקיד טופולסקי, רוברט טווייטס (Thwaites) בתפקיד אריאל, כריס ורנון בתפקיד מייקל (שזכה על תפקידו בפרס מטילדה לשחקן המשנה הטוב ביותר).
שרון לב
שרון לב (נולדה בשנת 1974), היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת ישראל בריצת 200 מטר (1993), בריצת 400 מטר (1992, 1993 ו-1995) ובריצת 800 מטר (1999). הייתה שותפה לשיא ישראל בריצת שליחות 4x400 מטר.
איש הכריות
אנקרה, טורקיה
המחזה עלה בעונת 2011 בבימויו של ליהאם יאזאר וימשיך ויציג במשך עונת 2013 בתיאטרון טורקיש סטייט, אנקרה. צוות השחקנים כלל את: מוראט קידאמי בתפקיד קטוריאן, מסוט טוראן בתפקיד טופולסקי, טולגה טקין בתפקיד אריאל, אמיר ארסיל/בוגרה קוכטפ בתפקיד מייקל.
אנכסימנדרוס
אנכסימנדרוס (ביוונית: Άναξιμανδρος; 610 לפנה"ס - סביבות 546 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני. השתייך לאסכולה המילטית - מתוך זרם הפילוסופים הקדם-סוקרטיים, והיה חברו ותלמידו של תאלס ממילטוס, אביה של אסכולה זו.
אנכסימנדרוס שהיה אסטרונום, גאוגרף והיסטוריון (בעולם העתיק ההיסטוריה מתחילה בקוסמוגניה); היה הראשון שטען שכדור הארץ מרחף בחלל ללא כל עצם שמייצב אותו.
שרון לב
1991
בתחרות שנערה באתונה, יוון ביוני 1991 זכתה לב במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם פועה נייגר, איריס גלעד ואורית קולודני, בשיא ישראלי חדש של 3:40.71 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-12 שנים (3:46.2 דקות).
אנכסימנדרוס
בשנת 547 לפנה"ס הוציא את ספרו "על הטבע", בספר זה מביע את אנכסימנדרוס את השקפותיו לגבי ההיסטוריה של העולם מהופעתו מן הראשית הבלתי מוגבלת ועד לימיו. אנכסימנדרוס מנסה לתת תיאור מדעי ענייני להיווצרות העולם ולאופן פעולתו ולכן גם משתדל לנתק את עצמו מדרך הכתיבה השירית של המיתוס. הפילוסופיה שלו תגובתית - באה בתגובה לפילוסופיה המוכרת לו.
תלמידו המפורסם ביותר של אנכסימנדרוס היה אנכסימנס.
שרון לב
אלופת ישראל
בתחרות שנערכה בתל אביב ביוני 1992 קבעה לב בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 24.86 שניות, התוצאה החמישית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת ובריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 54.57 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של אורית קולודני (53.66 שניות) והשישית בכל הזמנים. באליפות ישראל שנערכה באותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 54.61 שניות.
איש הכריות
איש הכריות בתיאטרון המקצועי הישראלי
תיאטרון גשר, הצגת בכורה: 23 ביולי 2005 תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 14 בינואר 2017
שרון לב
1993
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1993 זכתה לב בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.40 שניות ובריצת 400 מטר בתוצאה של 55.42 שניות.
1995
בתחרות שנערכה בינואר 1995 קבעה לב בריצת 300 מטר שיא אישי חדש של 40.20 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת והשביעית בכל הזמנים. באליפות ישראל שנערכה בשנת 1995 זכתה לב במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 55.58 שניות.
1999
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1999 זכתה לב במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:08.70 דקות, התוצאה השביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת והשמינית בכל הזמנים.
2000
בתחרות שנערכה בטסנדרלו, בלגיה ביוני 2000 קבעה לב בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 2:07.30 דקות. בתחרות שנערכה בבאנסקה ביסטריצה, סלובקיה ביולי אותה שנה זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם אולגה דוגדקו, נועה בייטלר ואירנה לנסקי, בשיא ישראלי חדש של 3:39.91 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-9 שנים (3:40.71 דקות).
אנכסימנדרוס
עיקרי הפילוסופיה של אנכסימנדרוס
שני עיקרים לשיטתו של אנכסימנדרוס:
הקוסמוגניה בשיטת אנכסימנדרוס
לאנכסימנדרוס הייתה תאוריה על תולדות העולם, מהיווצרותו ועד חייו הוא. העולם נוצר על ידי "הפרשתו" או "היפרדותו" של מעין "זרע" של ניגודים (הקר, החם, היבש והלח) מתוך הבלתי מוגדר. הניגודים המופרשים הופכים לחומרים בעולם התופעות. אין הבחנה בין מצע ותכונה, ולכן אין שימוש בשם עצם אלא בשם תואר עם יידוע. גם החום והקור אינן תכונות נפרדות המנותקות מעצמים מסוימים. כך דיבר אנכסימנדרוס על ערוב ביניהם, בלא לדבר על תכונות.
לפי השקפתו הקוסמולוגית השמש הירח והכוכבים הם האש המקיפה את העולם והנראית מבעד לנקבים בגלגלי האוויר האפל שבין גלגלי האש לבינינו. שיקוליו בתיאור הפרופורציות של היקום הם גאומטריים טהורים. אנכסימנדרוס האמין כי הארץ בנויה בצורת גליל שגובהו פי 3 מקוטר הבסיס והעולם הנושב האויקומונה נמצא בחלקה העליון כמו טען כי "מקומה במרכז ואין היא מוחזקת על ידי דבר אלא נחה משום מרחקה השווה מן הכל" בכך היה הראשון ששיער נכונה כי כדור הארץ מרחף בחלל. עם זאת הוא סבר כי הארץ אינה נעה "משום שאין לה סיבה לנוע".
אנכסימנדרוס היה הראשון ששיער שגרמי השמיים נמצאים במרחקים שונים מהארץ בתוך מעין חישורים או גלגלים וסובבים בתוכם במעגלים מושלמים. לפני כן היה מקובל לחשוב שהכוכבים השמש והירח משובצים בתוך מעין פרוכת של כיפת השמים. ביוון רווחו אגדות שמי שיגיע לקצה השמיים ויקרע את הפרוכת יגלה עולמות חדשים ומסתוריים. בניגוד לכך המודל שפיתח אנכסימנדרוס יכול להחשב כמודל מדעי גם אם שגוי ושימש בסיס למודל הגיאוצנטרי של תלמי שהיה המודל המקובל במערב במשך מאות שנים עד קופרניקוס.
בדבריו יש חידוש בהבחנה בין מהות ותופעה, בכך שהארכי אינו זהה עם אחת מהתופעות הנראות לעין. לארבעת היסודות ולניגודים ביניהם יש בסיס מיתי מובהק, אולם במיתולוגיה הניגודים יוחסו לאלים. כאן יש לראשונה הסבר לתהליך העומד מאחורי השיטה. לא ברור מדבריו כיצד לשיטתו נוצרו הדברים מן הארכי, ומה היחס בינה לבין הדברים לאחר התהוותם. הארכי מסביר יותר את הקוסמוגניה אך לא את הקוסמולוגיה.
הפרגמנט של דברי אנכסימנדרוס
"אלה שמהם התהוות הדברים, אליהם גם כיליונם לפי החיוב; שהרי נותנים הם דין וגמול אלה לאלה בשל אי-צדקתם לפי סדר הזמן".
השימוש במושגים צדק (dike) וזמן (chronos), מצביעים על יסוד מיתי בתפיסתו. השימוש במושגים דין וגמול מצביע כנראה על ייחוס למוירה. בדברי אנכסימנדרוס ניתן למצוא בפעם הראשונה חוק אימפרסונלי (כלומר, לא פרסונלי).
השערת הקוף הימי
אנכסימנדרוס גילה מאובנים ימיים בקרבת החוף, דבר שהוביל אותו להשערה שהחיים החלו בים ורק מאוחר יותר עלו ליבשה. יתרה מכך: הוא שיער כי היצורים שקדמו לאדם שכנו בתוך מעטפת של שלד קוצני שהגנה עליהם, והם הגיחו מתוכה בעקבות התייבשות האקלים.
לפי אנכסימנדרוס, בשלב המעבר שכנו בני האדם בתוך פיותיהם של דגים גדולים, שהגנו עליהם מפני תנאי האקלים המשתנים. השערה זו נודעה מאוחר יותר כהשערת הקוף הימי.
ייתכן שתאוריות אלו נראות לנו כיום משונות במקצת, אך יש הרואים באנכסימנדרוס את הראשון שהעלה את היפותזת השתנות המינים כמודל להתפתחות החיים בכדור הארץ, ולפיכך הוא נחשב בעיני רבים לאבי תורת האבולוציה.
הישגים נוספים
על פי סטראבון, אגתמרוס וכן ארטוסתנס, אנכסימנדרוס היה הראשון שפרסם מפה של העולם (ומילטוס במרכזו). המפה כללה את שלוש היבשות הידועות בעולם היווני אירופה אסיה ויבשת לוב (אפריקה). על פי הסודא השתתף בבנייתו של שעון שמש בספרטה המבוסס על שעון השמש הבבלי בעל הגנומון שהיה ידוע ליוונים. חידושו של אנכסימנדרוס היה באפשרות למדוד באמצעות שעון זה את נקודות השוויון וההיפוך השנתיים.
ניר (חברה)
ניר בע"מ היא חברה בת של בנק הפועלים. החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי הסתדרות הפועלים החקלאיים וחברת העובדים כחברה הסתדרותית כדי לפעול לפיתוח המשק החקלאי.
החברה פעלה בתחומים הבאים:
בשנת 1964 נכנס בנק הפועלים כשותף בחברה וב-1975 הפכה לחברה-בת שלו. בניהול בנק הפועלים מכרה החברה את חלקה במפעלים שהשתתפה בהקמתם והתמקדה בעסקי אשראי.
קישורים חיצוניים
.
אנכסימנס
תולדות חייו
אנכסימנס חי בעיר מילטוס, עיר נמל בחופה המערבי של אסיה הקטנה (כיום טורקיה). העיר הייתה ממוקמת במיקום אסטרטגי, בנקודת החיבור בין מזרח למערב, ונהנתה מעצמאות יחסית תחת השלטון הפרסי. כתוצאה מכך קיימה העיר קשרי מסחר ענפים, שהפכוה לעיר משגשגת מבחינה כלכלית, ולצומת בה עברו בני עמים רבים, יוונים וזרים. אקלים כלכלי וחברתי זה, אשר יצר הפריה הדדית של דעות ותרבויות, הוא אחד ההסברים המקובלים במחקר תולדות הפילוסופיה לכך שדווקא במילטוס צמחה לראשונה המחשבה הפילוסופית.
אנכסימנס הוא השלישי באסכולת הפילוסופים המילטיים (שמקורם בעיר מילטוס), וקדמו לו תאלס ואנכסימנדרוס, אשר אנכסימנס היה ככל הנראה תלמידו. לפי ספרו של ההיסטוריון היווני דיוגנס לארטיוס, "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים",  אנכסימנס היה בנו של אוריסטראטוס, ובנוסף להיותו תלמידו של אנכסימנדרוס ייתכן והיה גם תלמידו של הפילוסוף פרמינדס.
נראה כי בחייו פרסם ספר "בסגנון יוני פשוט וחסכוני", אך הספר לא שרד, ועיקר הידוע לנו על משנתו הפילוסופית מקורו בציטוטים מאוחרים יותר של דבריו, מתוך כתבי תאופראסטוס ואריסטו.
שאלת מקור החומר (archi)
כמו קודמיו בני האסכולה המילטית, גם אנכסימנס טען כי קיים יסוד חומרי אחד, ה"ארכי" (archai) שממנו עשויים הדברים כולם. תפיסה זו מכונה "השקפה מוניסטית" (מלשון מונו – אחד). אולם בניגוד לתאלס, אשר ראה במים את היסוד הראשוני של כל הדברים, ובניגוד לאנכסימדרוס, שקרא את שמו של אותו יסוד "א-פרון" (אין-סופי או בלתי מוגדר, שגם הוא בעצמו חומר), אנכסימנס זיהה את אותה "ארכי" כאוויר. לטענתו, כל הדברים בעולם הם אוויר בדרגות שונות של דחיסות וקלישות. האוויר, לפי אנכסימנס, כולל הן את הרוח הנושבת והן את הנשימה של הגוף החי (אותה כינה 'פנומה'). נראה כי על פי תפיסתו, האוויר בלתי נראה, בשונה מהתייחסות לאוויר כלחות או ערפל נראה ומוחשי, שהייתה מקובלת על ידי הומרוס.
שאלת השינוי - כיצד הופך האוויר לשאר התופעות?
בשונה מתאלס ואנכסימנדרוס, החידוש בדבריו של אנכסימנס היה בהסברו לא רק מהו אותו יסוד בסיסי ממנו מורכב כלל העולם, אלא בניסיון לנסח את הדרך בה הופך אותו יסוד בראשיתי לשאר החומרים, כלומר בניסיון לייצר הסבר מאחורי התופעה. אנכסימנס זיהה את מצבי הצבירה השונים של האוויר (אף שלא התייחס אליהם בשם זה) ומהם גזר כי היסוד המקורי (ה"ארכי") הוא האוויר – כאשר שינויים בדחיסותו וקלישותו הם שיוצרים את כלל החומרים בטבע:
"אנכסימנס... אומר גם הוא שהטבע המונח ביסוד הוא אחד ובלתי מוגבל, אך לא בלתי מוגדר כפי שאמר ההוא (אנכסימנדרוס), אלא מוגדר, ואומר שהוא האוויר; והוא נבדל באשר למהותו על ידי קלישות ודחיסות. בהידללו הוא נעשה אש, ובהידחסו רוח, אחר כך ענן, ועוד יותר – מים, אחר כך אדמה, אחר כך אבנים, והשאר מהללו. גם הוא עושה את התנועה הנצחית, ובגללה מתרחש השינוי."                                                            תאופראסטוס, אצל סימפליקיוס, פיזיקה 24:26
קביעה זו יש בה מעין נסיגה לאחור מהישגו של מורהו, אנכסימנדרוס. הלה הצליח להגיע לרמה גבוהה יותר של הפשטה מתאלס, לאחר שקבע כי ה"ארכי" הוא חומר שאינו חלק מהיסודות הבסיסיים המוכרים של העולם העתיק (אוויר, מים, אש ואדמה). מכאן שחזרתו של אנכסימנס לאוויר כ"ארכי" היא ביטול של הישג מחשבתי זה. עם זאת, במשנתו של אנכסימנס יש חידוש, משום שהוא מבסס לראשונה את ההבדל בין העצם עצמו לבין תכונותיו; האוויר הוא העצם, ולו תכונות שונות, והשוני בין תכונות אלו הוא המנגנון להיווצרותם של כלל הדברים. זאת ועוד, זיהויו של אנכסימנס הן את הנפש כאוויר והן את כל הדברים בעולם כאוויר מאפשרת לתפוס את האדם כחלק אינהרנטי מהעולם, שהרי שניהם עשויים מאותו החומר. כלומר, אצל אנקסימנס לא קיימת הפרדה בין האדם לטבע:
"כשם שנשמתנו היא אוויר והיא המלכדת את גופנו, כך הרוח והאוויר הם הכוללים את העולם ומלואו."
שאלת היווצרות העולם והכוכבים
אנקסימנס התייחס גם לשאלת היווצרותם של הגופים השמימיים, וקבע כי:
"העולם שטוח, ונישא על גבי האוויר, וכך גם שאר גרמי השמיים כמו השמש והירח."
ציטוט מתוך כתבי היפולוטוס
הוא אף קבע שגרמי השמיים נוצרו מאדים שמקורם בארץ, שעברו תהליך של דילול עד שהפכו לאש ונתהוו לצורתם הנוכחית.
מורשת ומחוות
אחד המכתשים על פני הירח נקרא אנכסימנס
גריגור נאצ'וביץ'
קורות חייו
גריגור נאצ'וביץ' נולד בסבישטוב. הוא למד בבית הספר למסחר בווינה ובהמשך רכש השכלה אקדמית בכלכלה פוליטית בפריז. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) התלווה למטה הכללי של צבא האימפריה הרוסית. לאחר עצמאות בולגריה נמנה עם חברי המפלגה השמרנית. הוא כיהן כשר האוצר הראשון של בולגריה בממשלתו של טודור בורמוב. בין 1879–1880 כיהן כשר החוץ של נסיכות בולגריה, ב-1882 כיהן כשר הפנים של הנסיכות, בין השנים 1886–1887, 1894–1896 כיהן שוב כשר החוץ של הנסיכות ובהמשך בין פברואר ליולי 1896 כיהן כשר המסחר והחקלאות. בתווך בין 1885–1886 כיהן כציר דיפלומטי לממלכת רומניה. בין 1899–1900 כיהן כשר המסחר והחקלאות. בין 1903–1906 כיהן כנציג דיפלומטי של בולגריה לאימפריה העות'מאנית.
ב-30 ביוני 1896 ביקר בבולגריה בנימין זאב הרצל בדרכו חזרה מקונסטנטינופול לווינה לאחר שניסה ללא הצלחה להתקבל לשיחה אצל הסולטאן עבדול חמיד השני. בנוסף לאירועים הקהילתיים בקרב יהדות סופיה ובהם מפגש עם ראשי הקהילה, נועד הרצל בערבו של אותו היום לפגישה רשמית עם השר נאצ'וביץ'. ביומנו מתאר הרצל את מהלך הפגישה ככזו שבה שטח את טענות הקהילה היהודית בסופיה על כוונת הממשלה להפקיע את אדמת בית הכנסת. עוד אמר הרצל ש-500 שנים עמד בית הכנסת על תילו, ומסתבר שהבולגרים פחות סבלניים מהטורקים. לדברי הרצל השר נאצ'וביץ' הבטיח לטפל בסוגיה ולהסדיר אותה בצורה הראויה.
גריגור נאצ'וביץ' הלך לעולמו ב-4 בינואר 1920.
פקונדו קמפאסו
פקונדו קמפאסו (בספרדית: Facundo Campazzo; נולד ב-23 במרץ 1991) הוא כדורסלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת הרכז בריאל מדריד ובנבחרת ארגנטינה. גובהו 1.78 מטרים.
קריירת משחק
קמפאסו נולד בקורדובה. הוא החל לשחק בליגה הארגנטינאית בשנת 2008, במועדון פניארול דה מאר דל פלאטה. בשנת 2010 נבחר לתגלית העונה של הליגה, וגם היה ה-MVP של הגביע הארגנטינאי בכדורסל. ב-2012 וב-2014 נבחר לחמישיית העונה של הליגה, וגם ל-MVP של סדרות הגמר. במהלך שש העונות בהן שיחק בפניארול, זכה עמה ארבע פעמים באליפות ארגנטינה (2010, 2011, 2012 ו-2014) ופעם אחת בגביע (2010), וכן זכה פעם אחת בליגת האמריקות של פיב"א (2010).
בעונת הצטרף קמפאסו לריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא זכה עם הקבוצה בשלושת התארים האפשריים: אליפות ספרד, גביע המלך ואליפות היורוליג. בסיום העונה הושאל למורסיה, בה שיחק בעונת 2015/16.
לקראת עונת עזב קמפאסו את מדריד וחתם בדנוור נאגטס מליגת ה-NBA. ב-30 ביוני 2022 שוחרר מהקבוצה והפך לשחקן חופשי.
נבחרת ארגנטינה
קמפאסו חבר בסגל נבחרת ארגנטינה בכדורסל מאז 2012. באותה שנה זכה עמה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה שנערכה ברסיסטנסיה, וכן השתתף באולימפיאדת לונדון (2012), בה סיימה נבחרת ארגנטינה במקום הרביעי. בשנת 2013 זכה במדליית ארד באליפות אמריקה שנערכה בקראקס, וגם נבחר לחמישיית הטורניר. בשנת 2014 זכה במדליית זהב במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ובמדליית כסף באליפות דרום אמריקה שנערכה באי מרגריטה, וכן השתתף בגביע העולם בספרד, בו דורגה ארגנטינה במקום ה-11. בשנת 2015 זכה במדליית כסף באליפות אמריקה שנערכה במקסיקו סיטי, וב-2016 שיחק במדי הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
פרמנידס
פָּרְמֶנִידֶס (ביוונית Παρμενίδης), פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, חי ופעל בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס. נולד בעיר אליאה בדרום איטליה, ובה פעל. מייסד האסכולה האלאטית, שפותחה מאוחר יותר על ידי תלמידיו מליסוס וזנון מאליאה. אם נסתמך על דברי אפלטון, לפיהם פרמנידס ביקר באתונה בגיל 65, כאשר סוקרטס היה אדם צעיר – כלומר בסביבות 450 לפנה"ס – הרי שפרמנידס נולד בסביבות 515 לפנה"ס. דמותו של פרמנידס מופיעה בדיאלוג האפלטוני הנושא את שמו.
משנתו הפילוסופית
משנתו הפילוסופית מובעת בשירו "על הטבע", ממנו שרדו קרוב ל-150 שורות מתוך 3000. השיר מורכב משלושה חלקים: "הקדמה", "דרך האמת" (ממנו שרדו רוב השורות), ו"דרך ההיראות" (ממנו לא שרד כמעט דבר). בהקדמה פרמנידס מספר על מסע במרכבה לשמים, בו הוא זוכה להתגלות מפי האלה דיקה, אשר חושפת אותו לאמת למען יביא אותה לשאר בני־האדם.
על־פי התפיסה שמציג פרמנידס המציאות היא אחת, נצחית, בלתי נעה ובלתי משתנה. הוא מבסס את טענתו על הנחה שישנם שני נתיבים אפשריים של חקירה: הדרך האחת נוגעת ל"מה שישנו, ואינו יכול שלא להיות", הדרך השנייה נוגעת ל"מה שאינו, ואינו יכול להיות". על מה שאינו, טוען פרמנידס, לא ניתן לדבר או לחשוב באופן בעל משמעות. לפיכך, כל נימוק שמסתמך על פנייה ל"אינו" הוא נימוק פסול. כתוצאה מכך, מה שישנו לא יכול היה להתהוות או להיווצר, שכן עליו להיווצר ממה שאינו. כמו כן מה שישנו לא יכול להיעלם, כלומר להפוך למשהו שאינו. לכן מה שישנו חייב להיות נצחי, ואינו נתון לשינוי. תנועה כמו כן אינה אפשרית, שכן היש יכול לנוע רק למקום שהוא לא נמצא בו, כלומר לאין.
מה שנתפס בעינינו כשינוי ותנועה, אם כן, אינו אלא אשליה. ברעיונות אלו היה בין הראשונים שהדגישו את ההבחנה החדה בין המציאות או הממשות כפי שהיא באמת (המוסברת בחלקו השני של השיר, "דרך האמת"), לבין התופעות כפי שהן נתפסות באמצעות החושים (ומוסברות בחלקו השלישי של השיר, "דרך ההיראות/הסברה"). פרמנידס קבע כי ידיעה אמיתית של הממשות נתפסת באמצעות השכל בלבד, מבלי שימוש בחושים. הממשות חייבת להיות דבר מה קבוע ובלתי משתנה, דבר מה הווה. התופעות שאנו תופסים בחושים הן כולן מתהוות, כלומר נמצאות תמיד בתהליכי שינוי ותנועה. לכן לא יכולה לחול ידיעה על התופעות. כתביו הם הבסיס לתפיסת האטרנליזם: עבר, הווה ועתיד קיימים באופן שווה ואין זמן.
את ה"יש" פרמנידס מציג כאובייקט חומרי בצורה כדורית. אולם תלמידו מליסוס הרחיב את תורתו של פרמנידס וטען כי היש חייב להיות בלתי מוגבל בחלל כשם שהוא בלתי מוגבל בזמן.
השפעת משנתו הפילוסופית
תפיסות אלו השפיעו מאוד על אפלטון ופותחו על ידיו מאוחר יותר. תורת האידאות של אפלטון משמרת את הרעיון כי הידיעה חלה על מה שהווה - אלו האידאות הנתפסות בשכל בלבד, בעוד שהסברה חלה על התופעות המתהוות שנתפסות בחושים. פרמנידס השפיע גם על הלוגיקה של אריסטו והלוגיקה בכלל עם ניסוחו הראשוני של עקרון השלישי הנמנע, עקרון המשמש בסיס רעיוני לתורת ההיגיון כולה. השפעתו של פרמנידס ניכרת גם בתורתו של שפינוזה, שקבע כי מה שישנו בהכרח אחד, בעוד שכל הריבוי בעולם אינו אלא אופנים שונים של האלוהים או הטבע היחיד.
הפועל קריית אונו
הפועל קריית אונו היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר קריית אונו, המתמודדת בליגה ב'. בשיאה שיחקה הקבוצה בליגת המשנה במשך תשע עונות.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1952 בשם "הפועל כפר אונו". לאחר שנתיים הקבוצה עברה איחוד ונקראה "הפועל בני ברק/קריית אונו" עד לסיום עונת 1956/1957, כשהעפילה לראשונה לליגה ב'. בסיום עונת 1962/1963 העפילה לראשונה לליגה א' (הליגה השנייה), בה שיחקה תשע עונות רצופות וירדה לליגה ב'. בסיום עונת 1976/1977 העפילה בחזרה לליגה א' שהפכה כבר לליגה השלישית ושיחקה בה עד עונת 1997/1998. הקבוצה ירדה וחזרה לאחר עונה אחת.
בעונת 1990/1991 הגיעה הקבוצה עד למעמד חצי גמר גביע המדינה והפסידה 2–4 לקבוצת הפועל פתח תקווה. לזכות קריית אונו כבשו מיקי סנדרוב ואבי בן עזרא.
לאורך השנים התחרתה הקבוצה עם היריבה המקומית, בית"ר קריית אונו, עד שזו התפרקה בשנת 2004, ותקציב העירייה אשר היה מופנה אליה, מגיע מאז לקבוצת הפועל קריית אונו, שהפכה לקבוצה היחידה בעיר.
בשנת 2007 הוזכרה הקבוצה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "מסודרים" כחלק מהעלילה. בסיום עונת 2014/2015 הייתה הקבוצה על סף עלייה לליגה א' כשהפסידה 0–2 למכבי יפו במשחקי המבחן.
מחלקת הנוער של המועדון הוקמה מחדש בשנת 1975, על ידי ישראל (ללה) שצ׳וצ׳ינסקי. ב-1976 הוקם במועדון בית הספר לכדורגל הראשון בישראל. ב-1989 הוביל המועדון, יחד עם ועדת הנוער בהתאחדות לכדורגל, באמצעות ישראל שצ׳וצ׳ינסקי (אז מנהל נבחרת הנוער) ואמנון רז (מאמן נבחרת הנערים), את שיטת המשחקים לרוחב המגרש לשנתונים הצעירים.
אנה קינגספורד
אנה קינגספורד (באנגלית: Anna Kingsford; 16 בספטמבר 1846 – 22 בפברואר 1888) הייתה רופאה אנגלייה, צמחונית, לוחמת נגד ניסויים בבעלי חיים, ופעילה למען זכויות נשים. קינגספורד הייתה אחת מהנשים הראשונות באנגליה שקיבלו תואר ברפואה, אחרי אליזבת גארט אנדרסון. בנוסף, הייתה הסטודנטית היחידה לרפואה באותו הזמן שסיימה את הלימודים מבלי לערוך ניסויים אפילו על בעל חיים אחד. היא למדה את התואר שלה בפריז וסיימה בשנת 1880, לאחר שש שנים של לימודים. עבודת התזה הסופית שלה, "L'Alimentation Végétale de l'Homme",הייתה על יתרונות הצמחונות ופורסמה באנגלית ב-1881 בשם: "The Perfect Way in Diet" (הדרך המושלמת בתזונה). באותה שנה, היא ייסדה את האגודה לשינוי בתזונה (Food Reform Society), ונסעה ברחבי בריטניה להרצות על צמחונות. בנוסף, הרצתה נגד ניסויים בבעלי חיים גם בפריז, ז'נבה ולוזאן. קינגספורד שימשה גם כסגנית יו"ר, ובשנת 1886 העידה על עצמה שהיא אינה צמחונית משום ש"במשך כל התקופה הזאת, צרכתי מוצרים מהחי כגון חמאה, גבינה, ביצים וחלב" (המושג 'צמחונות' הובן במקור כמושג המתאר למעשה תזונה טבעונית).
קינגספורד התעניינה בבודהיזם ובגנוסטיקה, והפכה פעילה באגודה התאוסופית באנגליה. בשנת 1883 הפכה לנשיאת הסניף בלונדון של האגודה התאוסופית. היא אמרה שקיבלה תובנות במצבים דמויי טראנס ובשנתה; אלה נאספו מתוך כתבי היד שלה ומקונטרסים על ידי מי ששיתף איתה פעולה לאורך כל החיים אדוארד מייטלנד. הדברים פורסמו לאחר מותה בספר "Clothed with the Sun" בשנת 1889. חייה היו רצופים במצבי חולי ובריאות והיא נפטרה מדלקת ריאות בגיל 41. כתיבתה של קינגספורד לא הייתה ידועה כמעט במשך 100 שנים גם לאחר שאדוארד מייטלנד פרסם את הביוגרפיה שלה בשנת The Life of Anna Kingsford 1896. עם זאת, הלן רפפורט (Helen Rappaport) כתבה ב-2001 כי חייה ועבודתה נלמדים כעת שוב.
ראשית חייה
בשנת 1867, בגיל 21, היא התחתנה עם בן דודה, אלג'רנון גודפרי קינגספורד. כשנה לאחר מכן, ילדה את בתה, עדית. בשנת 1872, על אף שבעלה היה כומר אנגליקני, היא המירה את דתה לקתולית רומית, דבר אשר לא הפריע לבעלה. בין השנים 1868 עד 1873, תרמה קינגספורד מאמרים למגזין "פני פוסט". 700 פאונד שקיבלה מדי שנה מאביה, אפשרו לה לקנות בשנת 1872 את כתב העת, The Lady's Own Paper ולהפוך לעורכת שלו. דבר זה קישר אותה עם כמה נשים בולטות באותה התקופה וביניהן הסופרת הפמיניסטית, והפעילה נגד ניסויים בבעלי חיים פרנסס פאוור קובי. מאמר שפורסם על ידי קובי בכתב העת The Lady's Own Paper בנוגע לביצוע ניסויים בבעלי חיים, הוא זה שהצית אצל קינגספורד את העניין בנושא.
לימודים
בשנת 1873, קינגספורד פגשה את הסופר אדוארד מייטלנד, אלמן, שחלק עמה את הדחייה לחומרנות. עם ברכתו של בעלה, השניים החלו לשתף פעולה. מייטלנד לווה אותה לפריז כאשר היא החליטה ללמוד רפואה. פריז הייתה באותו זמן מרכז של מהפכה בלימודי פיזיולוגיה, על רקע ניסויים בבעלי חיים, במיוחד על כלבים שרובם נערכו ללא הרדמה. קלוד ברנאר (1813-1878), שתואר כ"אבי הפיזיולוגיה", עבד שם, ואמר כי "פיזיולוג אינו אדם רגיל: הוא מדען, אחוז דיבוק על ידי הרעיון המדעי שבו הוא עוסק. הוא אינו שומע את הצעקות של בעלי החיים, אינו רואה את זרם הדם שלהם, הוא לא רואה דבר מלבד הרעיון שלו..".
וולטר גרייצר, פרופסור אמריטוס בביוכימיה בקינגס קולג' לונדון, כתב כי התנגדות משמעותית לניסויים בבעלי חיים הופיעה באנגליה הוויקטוריאנית, כחלק ממיאוס במחקר שנערך בצרפת. ברנאר ופיזיולוגים ידועים אחרים, כגון שארל רישה בצרפת ומייקל פוסטר באנגליה, ספגו ביקורת חריפה על עבודתם. המתנגדים לניסויים בבעלי חיים באנגליה הסתננו להרצאותיו של פרנסואה מז'נדי בפריז, מורו של ברנאר, אשר ניתח כלבים ללא הרדמה ולכאורה צעק עליהם בזמן עבודתו "Tais-toi, pauvre bête!" (שתוק, בעל חיים מסכן שכמותך). אשתו של ברנאר, מארי-פרנסואז ברנאר, התנגדה למחקר שלו, אף על פי שמחקרו מומן על ידי הנדוניה שלה. בסופו של דבר, היא התגרשה ממנו והקימה אגודה נגד ניסויים בבעלי חיים. זו הייתה האווירה בפקולטה לרפואה ובבתי החולים הלימודיים בפריז כאשר קינגספורד נאלצה לשאת עמה נטל נוסף של היותה אישה. אף על פי שנשים הורשו ללמוד רפואה בצרפת, רודסיל כתבה כי הן לא התקבלו בברכה. קינגספורד כתבה לבעלה בשנת 1874 כי הדברים אינם קלים עבורה בשל היותה אישה יחידה בין מאה גברים בלימודים. בנוסף, תיארה את היחס המתנכר שקיבלה מצד האחראי עליה, שאמר לה כי מבחינתו היא לא אישה אך גם לא גבר.
קינגספורד הוטרדה מהמראות ומהקולות של הניסויים בבעלי חיים אותם ראתה. היא כתבה ב-20 באוגוסט 1879 כי היא חווה את הגיהנום בפקולטה לרפואה בפריז.
מוות
אלן פרט, אחד מכותבי הביוגרפיה של קינגספורד, כתב כי קינגספורד נתפסה בגשם זלעפות בפריז בנובמבר 1886 בדרכה למעבדה של לואי פסטר, מהמתנגדים הבולטים לניסויים בבעלי חיים באותה התקופה. היא בילתה שעות בבגדים רטובים ופיתחה דלקת ריאות, אז נקראה שחפת ריאתית. קינגספורד נסעה לריביירה הצרפתית ולאיטליה, בחלק מהזמן עם מייטלנד ובחלק מהזמן עם בעלה, מקווה לשווא שאקלים שונה יעזור לה להחלים. ביולי 1887, היא השתכנה בבית שהיא ובעלה שכרו בקנזינגטון, שם חיכתה קינגספורד למותה.
היא מתה ב-22 בפברואר 1888, בגיל 41, ונקברה בבית הקברות של סנט איטאס, בכנסייה של בעלה שנבנתה במאה ה-11, באטצ'אם על יד נהר הסוורן. שמה, במותה נרשם כאנני קינגספורד. בעת נישואיה בסאסקס בשנת 1867, שמה היה אנני בונוס.
נרווה
חייו
בתחילת דרכו היה סנאטור, וכאשר דומיטיאנוס נרצח, הוא נבחר מקרב חברי הסנאט לכהן כקיסר. הראשון מחמשת הקיסרים הטובים.
מפעלו של נרווה היה בעיקר בתחומי המדינה, וגם תיקונים מתקופת דומיטיאנוס. הוא שחרר גולים ממשפטים שנערכו בתקופת דומיטיאנוס, ביטל את משפטי ביזיון המלכות, החזיר את הרכוש שנלקח על ידי דומיטיאנוס לתושבים, והקל את המיסים לרומאים ולאיטלקים.
נרווה בנה מחסני תבואה כדי להקל את חלוקתה לתושבים, ושיקם את מערכת הספקת המים.
בניסיון למנוע את העוני באימפריה, הטיל על הסנאט לקנות קרקעות עבור מגורי עניים.
מפעלו העיקרי של נרווה היה הקמת מוסד ה"אלימנטה" אשר תמך באיכרים ובילדים. המפעל פעל כך שאיכרים יקבלו הלוואות בריבית נמוכה. הריבית עברה לשלטונות המוניקיפיות אשר שילמו את כל הריבית, עם תוספת מכספם, להורי ילדים כדי שבידיהם יהיה מספיק כסף לטפל בילדיהם.
בתקופת שלטונו אימץ נרווה את טראיאנוס נציב גרמניה העילית וקבע בכך שהוא יהיה יורשו.
יחסו ליהודים
עם עליית נרווה לשלטון באה הקלה ביחסי היהודים עם האימפריה. הוא הקל את גביית המס היהודי ואסר על רדיפתם של אנשים בשל "אימוץ אורח החיים היהודי".
פילפ סנש
פילפ סנש, (במקור ליפוט שטרן, בהונגרית: Szenes Fülöp; טרקסנטמיקלוש, 3 במאי 1863 – בודפשט, 28 בנובמבר 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
ליפוט שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של לאזאר רודולף שטרן, יינן, ושל מריה ויינברגר. בין השנים 1897 לבין 1901 למד ב"בית הספר לציור מודלים" (כיום שמו האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) הוא היה תלמידם של הציירים ברטלאן סקיי ושל קארוי לוץ. הוא למד אמנות גם בבית הספר המאסטר של דיולה בנצור וכן במינכן, פריז ובמושבת האמנים של באיה מארה.
סנש צייר "תמונות חיים" ובעיקר דיוקנאות. בשנת 1905 ערך את תערוכת האוסף הראשונה שלו בסלון הלאומי. ב-1907 הציג חמישה עשר מציוריו בסלון פרטי בפריז. בתערוכת החורף של הסלון הלאומי בשנת 1909, הוענקה מדליית זהב לציורו "דיוקן אישה. לאחר נסיעת לימודים לפריז פתח סטודיו באיטליה, שם שהה 15 שנה. בחוץ לארץ וגם לאחר שובו, הוא נשאר בעיקר צייר דיוקנאות. ב-1917 הציג תערוכת אוסף נוספת בהיכל האמנות (בודפשט), וב-1927 שוב בסלון הלאומי. בשנות ה-30 הוא התגורר בנג'ווארד במשך תקופה ארוכה.
לאחר פרסום החוק היהודי הראשון בשנת 1938 הוא יכול היה להציג רק בפני קהל יהודי. בתערוכת האמנויות היפות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בשנת 1939, שאורגנה כבר לאחר החוק היהודי השני, שמו הוזכר כבר בין האמנים היהודים המציגים. הוא השתתף בתערוכות אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך גם בשנים 1940 ו-1943. ב-1944 גורשה למחנה ריכוז בתו היחידה אדל, שסעדה אותו במהלך מחלתו. האמן הקשיש מת, בגטו בודפשט ככל הנראה מרעב ב-28 בנובמבר 1944 או בתאריך סמוך לא ידוע.
הוא היה חסיד של מושבת האמנים של באיה מארה וצייר בסגנון הציור של "plein air" כלומר "אוויר פתוח" (משמע, לא בסטודיו לציור). באחד מספרי הזיכרונות הוא מוזכר כ"אמן בפורמט גדול לגמרי" שלאורך כל הדרך "התמיד בסגנונו של תחילת המאה. הוא היה אמן, אבל לא במובן של אומן. הוא חיפש שלמות".
טיבור בש
טיבור בש (Basch) (בהונגרית: Bass Tibor; בודפשט, 8 בנובמבר 1909 – בודפשט, 16 בדצמבר 1973) היה צלם עיתונות יהודי-הונגרי שהיה בעל תפקידים בכירים ביותר בתחום הצילום הונגרי וממייסדי "פדרציית אמני הצילם ההונגרי" (Magyar Fotóművészek Szövetsége).
ביוגרפיה
טיבור בש נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט בש (1876–1952) ושל מטילד שפיצר (1879–1953). משנת 1924 למד מכשירנות אופטיקה, ולאחר מכן היה חבר בארגוני שמאל שונים. ראשית, "אגודת האימון הגופני של הפועלים" (Munkás Testedző Egyesület). אחר כך בשנים 1931–1932, היה חבר ב"חוג העבודה" של לאיוש קשאק; בסביבות 1933 הצטרף ל"קבוצת מונטאז'". הוא צילם תמונות רבות של פועלים, שפורסמו בעיתונות השמאלנית ההונגרית, אך פורסמו גם מחוץ להונגריה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא נכלא בשל פעילותו בצילום חברתי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח בש תחילה למחנה מעצר, שם הצליח לצלם מספר סדרות של תמונות על חיי היומיום של המחנה. עם כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 גורש ונכלא בכמה מחנות ריכוז (פלוסנבירג, ולדלאגר, מחנה מילדורף) במשך כשנה עד ששוחרר על ידי צבא ארצות הברית.
ב-1945 הצטרף ל-MAFIRT (תאגיד הסרטים ההונגרי) ככתב וניהל את מדור הצילום. בשנת 1949 הפך לצלם עבור העיתון "היום ההונגרי" (Magyar Nap), בשנת 1950 עבור העיתון "עם חופשי" (Szabad Nép), וב-1954 עבור העיתון "האדמה החופשית" (Szabad Föld). בערך בזמן הזה עבד גם כצלם הפרוטוקול של מתיאש ראקושי - ראש ממשלת והמנהיג הכל יכול של הונגריה בשנים 1949–1956. הוא נעצר ב-1953 וישב שמונה חודשים בכלא ללא משפט. הוא הצטרף כחבר ל"משמר הפועלים" (Munkásőrség) מיום הקמתו ועד מותו, וביצירותיו הציג את חיי המשמר (משמר הפועלים היה ארגון חצי-צבאי שהוקם בהונגריה לאחר דיכוי המרד ההונגרי של 1956, בשליטה ישירה של המפלגה הקומוניסטית, כדי לתמוך במערכת הכוח הסוציאליסטית). בשנים 1957–1959 ערך את כתב העת "פוטו", ובין 1959 לבין 1971 היה ראש אגף ראשי בחברת סחר חוץ בשם תרבות (Kultura Külkerkesdelmi Vállalat). בשנת 1956, הוא היה אחד החברים המייסדים של פדרציית אמני הצילום ההונגרי.
הוא נהרג בתאונת דרכים ב-16 בדצמבר 1973. רעייתו הייתה אנה שטיינר, בתה של רוזה שטיינר, אותה נשא ב-24 בינואר 1937 בבודפשט.
רוברט קזינסקי
רוברט קזינסקי (באנגלית: Robert Kazinsky; 18 בנובמבר 1983) הוא שחקן ודוגמן יהודי-בריטי, המוכר בזכות תפקידיו בסדרות "איסטאנדרס", "דם אמיתי "ובסרט "פסיפיק רים".
ביוגרפיה
נולד בשם רוברט ג'ון אפלבי בעיירה הייוורדס הית' שבמערב סאסקס, דרום-מזרח אנגליה, בנם של פיליס ופול אפלביי. הוא יהודי ממוצא פולני ורוסי ואף דובר עברית. למד משחק ב"בית ספר ג'ולידפורד למשחק" שבמחוז סארי והשתמש בשמו האמצעי של סבו "קזינסקי" כשם הבמה שלו.
קזינסקי התגלה בשנת 2006 באופרת הסבון הבריטית "איסטאנדרס", על תפקידו בסדרה בתור הברמן שון סלייטר זכה להערכה רבה בבריטניה.
בשנת 2015 שיחק בקומדיה המצליחה "מרדף לוהט" בכיכובן של ריס וית'רספון וסופיה ורגרה.
אניטה טרוורסי
אניטה טרוורסי הייתה זמרת שווייצרית, הידועה בזכות השתתפותה באירוויזיון 1960 ובאירוויזיון 1964.
ביוגרפיה
טרוורסי נחשפה לעולם המוזיקה מאביה, והחלה לשיר יחד עם תזמורת בשנות ה-50. היא אף הייתה חברה בתזמורת של ערוץ הרדיו השווייצרי בשפה האיטלקית. בשנת 1956 השתתפה בקדם השווייצרי למהדורה הראשונה של תחרות הזמר של האירוויזיון, אירוויזיון 1956. היא ביצעה את השיר "Bandanelle Ticinese", והפסידה לליס אסיה עם השירים "Refrain" ו-"Das alte Karussell". אולם היא הייתה חלק ממצבת זמרות הליווי של אסיה. בשנת 1959 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת תקליטים איטלקייה. בהמשך הוציאה לאור מספר שירים עם אדריאנו צ'לנטנו. טרוורסי ייצגה את שווייץ במספר פסטיבלי זמר, דוגמת פסטיבל סופוט בפולין, פסטיבל ריו דה ז'ניירו בברזיל ופסטיבל אורפיאוס הזהב בבולגריה.
ב-29 בפברואר 1960 התקיים הקדם השווייצרי לאירוויזיון 1960, עם השיר "Cielo e terra". היא הגיעה למקום הראשון, ונבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון. ב-29 במרץ ביצעה את שירה על בימת התחרות. היא הגיעה למקום השמיני עם חמש נקודות. טרוורסי ניסתה להתמודד פעם נוספת בקדם השווייצרי ב-1961 עם "Finalmente" (איטלקית) וב-1963 עם "Komme mit mir", "Voglio vivere" ו-"La più bella canzone del mondo" (גרמנית ואיטלקית בהתאמה). ב-1964 זכתה בקדם עם השיר "I miei pensieri", ונבחר לייצג את שווייץ באירוויזיון 1964, שהתקיים ב-21 במרץ בקופנהגן. אולם הבלדה הזו לא מצאה חן בעיני השופטים, והוא דורג יחד עם שלושה שירים נוספים במקום האחרון עם אפס נקודות. בשנת 1968 הופיע בסופוט בפעם נוספת גם בתור נציגת שווייץ. היא ביצעה את השיר הפולני "Odra rzeka", והגיעה למקום השני אחרי הנציגה האיטלקייה. מאמצע שנות ה-60 זכו הקלטותיה של טרוורסי להצלחה מועטה. בתחילת שנות ה-70 פרשה מחייה הציבוריים.
טרוורסי נפטרה מסיבות לא ידועות בבלינצונה ב-25 בספטמבר 1991, בגיל 54.
אנג'לו בואנו
אנג'לו אנטוני בואנו ג'וניור (5 באוקטובר 1934 – 21 בספטמבר 2002) היה חוטף, אנס ורוצח סדרתי אמריקאי. יחד עם בן דודו קנת' ביאנקי ביצע מספר רציחות של נשים, צמד הרוצחים כונו "החונקים מהילסייד" (וגם "החונקים ממורד הגבעה").
ביוגרפיה
בואנו נולד ברוצ'סטר ניו יורק, דור ראשון למהגרים איטלקים-אמריקאים מסן בואנו איטליה. בתקופה שקדמה לרציחות, לבואנו כבר הייתה היסטוריית פשיעה רחבה שכללה התחמקות מתשלום מזונות, גנבת רכבים, תקיפה ואונס. בשנת 1975 בואנו חידש את הקשר שלו עם בן דודו, קנת' ביאנקי.
בואנו, שהעמיד פנים שהוא מצליח עם בנות המין השני, שכנע את ביאנקי לסרסר בשתי בחורות, אותן החזיק בדירתו כאסירות. בסוף שנת 1977, הצמד עבר מסרסרות בנשים לרצח נשים, ועד למעצרם בשנת 1979 ביצעו עשר רציחות. בואנו סיפר שכפה על נשים לכנותו בשם "סוס הרבעה איטלקי".
רציחות
ביאנקי ובואנו סיירו ברחבי לוס אנג'לס במכוניתו של בואנו והשתמשו בתגי משטרה מזויפים כדי להונות נשים שהם שוטרים סמויים. קורבנותיהם היו נשים וילדות בגילאי 12 עד 28 מאזורים שונים במדינה. הם הורו לקורבנותיהם להיכנס למכונית בטענה כי מדובר ברכב משטרתי מסווה, נסעו לביתו של בואנו ושם עינו ואנסו אותן. הקורבנות היו:
צמד הרוצחים נהג להתעלל מינית בנשים לפני שחנק אותן למוות. בנוסף לחניקה הם רצחו את הקורבנות גם בשיטות נוספות כגון זריקה קטלנית, שוק חשמלי והרעלה בפחמן חד-חמצני. בעודו מעורב ברציחות, ביאנקי ניסה להתקבל ליחידת המשטרה של לוס אנג'לס ואף הצטרף לשוטרים ותיקים בניידות בניסיון ללכוד את החונקים מן הגבעה.
לילה אחד, בעודם ניסו לתכנן ולבצע את רציחתם המשותפת ה-11 במספר, ביאנקי גילה לבואנו שהוא הצטרף לשוטרים בניידות המשטרה ושהם תחקרו אותו לגבי מקרי הרצח. בואנו נכנס לטירוף אדיר ואיים להרוג את ביאנקי אם זה האחרון לא יימלט מידית לבלינגהאם וושינגטון. ביאנקי פעל לפי איומו של בואנו במאי 1978.
משפטו
תיק החקירה נגד בואנו התבסס בעיקר על עדותו של ביאנקי. החוקרים מטעם פרקליטות מחוז לוס אנג'לס קבעו שביאנקי הוא עד לא אמין ואינו משתף פעולה ולכן שחררו את בואנו. השופט רונלד מ.ג'ורג' דחה את הבקשה לבטל את התיק נגדו והעביר את החקירה לצוות אחר.
משפטו של בואנו היה המשפט הארוך ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית לאדם בודד, הוא התחיל בנובמבר 1981 והסתיים כעבור שנתיים בנובמבר 1983. במהלך המשפט, ביאנקי העיד נגד בואנו במטרה לזכות בהמתקת דינו. בית המשפט הרשיע את בואנו בתשעה סעיפים של רצח. בית המשפט דן אותו למאסר עולם, והשופט במשפט טען כי עונש מוות היה הולם יותר בעבורו.
מאסר ומוות
בשנת 1986 בואנו נשא לאישה את כריסטין קיזוקה, אם לשלושה ועובדת במשרד התעסוקה של קליפורניה.
בואנו נמצא מת בתא המעצר שלו ב-21 בספטמבר 2002, הוא היה לבדו בתאו ומת מהתקף לב.
בשנת 2007, נכדו של בואנו, כריסטופר בואנו, התאבד מיד לאחר שירה בראשה של סבתו, מרי קסטיליו. קסטיליו הייתה נשואה בעבר לבואנו וילדה לו חמישה ילדים, ביניהם אביו של כריסטופר. כריסטופר בואנו לא ידע את זהותה האמיתית של סבתו עד לשנת 2005.
ליז צ'ייני
אליזבת' לין צ'ייני (באנגלית: Elizabeth Lynne Cheney; נולדה ב-28 ביולי 1966) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של מדינת ויומינג. בשנים 2019–2021 הייתה צ'ייני יו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים, התפקיד השלישי בהיררכיה של הסיעה הרפובליקנית, אך חבריה לסיעה הדיחו אותה מהתפקיד במאי 2021 לאחר שיצאה חוצץ נגד נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ. אביה הוא דיק צ'ייני, לשעבר סגן נשיא ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ביוגרפיה
צ'ייני נולדה במדיסון שבויסקונסין, והיא בתם הבכורה של דיק צ'ייני ולין צ'ייני. אביה כיהן כחבר הקונגרס, כמזכיר ההגנה וכסגן נשיא ארצות הברית, ואמה עמדה בראש הקרן הלאומית למדעי הרוח.
היא סיימה ב-1988 תואר ראשון בקולורדו קולג' וב-1996 תואר JD במשפטים באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1989–1993 עבדה בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ולאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ של סגן מזכיר המדינה לשעבר ריצ'רד ארמיטאג', במשרד עורכי דין White & Case, וכן במחלקת המדינה.
ב-2002 מונתה צ'ייני לסגנית עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב. היא התפטרה מהתפקיד על מנת לסייע לאביה ולג'ורג' ווקר בוש בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. לאחר הבחירות חזרה למחלקת המדינה ומונתה לסגנית בכירה לעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב. במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, סייעה לפרד תומפסון, ולאחר מכן למיט רומני.
ב-2009 ייסדה יחד עם ויליאם קריסטול ודברה בורלינגיים (אחותו של טייס טיסה 77 של אמריקן איירליינס שנחטפה והתרסקה לפנטגון במהלך פיגועי 11 בספטמבר), את ארגון "Keep America Safe", שפעל למנוע מנשיא ארצות הברית ברק אובמה לסגור את מתקן המעצר בגואנטנמו.
ב-2012 החלה לעבוד כפרשנית ברשת פוקס ניוז והתפטרה לאחר כשנה וחצי, אחרי שב-2013 הכריזה על כוונתה להתמודד מול מייק אנזי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לסנאט. היא נשרה מהמרוץ לאחר שזכתה לשיעורי תמיכה נמוכים. במהלך הקמפיין הסתכסכה עם אחותה מרי, לאחר שהביעה עמדה נגד נישואים חד-מיניים, דבריה של צ'ייני זכו לביקורת פומבית בפייסבוק מצד מרי שהיא לסבית, ובת זוגה.
בבית הנבחרים האמריקאי
לאחר שסינתיה לומיס הודיעה בסתיו 2015 על פרישתה מהקונגרס לקראת בחירות 2016, הכריזה צ'ייני כי היא שוקלת להתמודד על המושב היחיד של ויומינג בבית הנבחרים. ב-1 בפברואר 2016 צ'ייני נכנסה באורח רשמי למירוץ אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. חיש מהר נחשבה למתמודדת המובילה, וסקר שהוזמן על ידי העיתון "Casper Star-Tribune" ו-רשת השידור PBS בוויומינג הצביעה על הובלתה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית – התחרות האמיתית במעוז הרפובליקני השמרן. היא נבחרה עם למעלה מ-66% מקולות הבוחרים. בבחירות אמצע הכהונה ב-2018 ובבחירות 2020 נבחרה מחדש.
צ'ייני הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2017. באותו חודש הושבע דונלד טראמפ לנשיאות, וניתוח שערך המכון FiveThirtyEight מצא כי צ'ייני תמכה בעמדתו של טראמפ ב-92.9% מההצבעות בבית הנבחרים. צ'ייני תמכה בחקיקה שתגדע את ההגנה על זאבים אפורים מכוח חוק המינים בסכנת הכחדה. ב-7 במרץ 2019 חברה צ'ייני ל-22 רפובליקנים אחרים בבית הנבחרים בהתנגדות ל-"HR183", החלטה אשר גינתה את "האנטישמיות כביטוי שנאה של חוסר סובלנות" ו"אפליה ויסודנות אנטי-מוסלמית". מבקרי ההחלטה נימקו את החשש שהיא כוללנית יתר על המידה, מכיוון שהיא נועדה בתחילה להתייחס לאמירותיה של חברת הקונגרס אילהאן עומאר, ושמה והערותיה הוסרו מהצעת החוק.
במאי 2019 אמרה צ'ייני כי פיטר סטראק, בכיר לשכת החקירות הפדרלית שהנהיג את חקירת הבולשת בדבר פרשת האימיילים של הילרי קלינטון, וסוכן FBI אחר ששלחו מסרונים אישיים בהם זלזלו בפוליטיקאים שונים (כולל טראמפ) נשמעים כאילו זממו "הפיכה" ועשויים להיות אשמים בבגידה. ביוני אותה שנה השוותה אלכסנדריה אוקסיו-קורטז את מרכזי המהגרים הבלתי-חוקיים בגבול ארצות הברית–מקסיקו ל"מחנות ריכוז". צ'ייני מתחה ביקורת חריפה על דבריה ואמרה כי הם מהווים "זלזול" בקורבנות השואה. בנאומה כיו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים מאוגוסט 2019, גרסה צ'ייני כי הליטיגציה המוצלחת (Crow Tribe et al v. Zinke) של שבטים ילידיים ופעילים סביבתניים להשיב את דובי הגריזלי בילוסטון רבתי לחוק המינים בסכנת הכחדה "לא התבססה על מדע או עובדות אלא על כוונתם של התובעים להשמיד את אורח חיינו המערבי". דבריה גררו גינויים מצד קהילות אינדיאניות ופעילי איכות הסביבה.
צ'ייני הוקיעה את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית, שהתאפשרה לאחר החלטתו של הנשיא טראמפ להסיג מהאזור את הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר היו חיץ בין טורקיה לטריטוריות שבשליטת כורדיסטן הסורית, באומרה: צ'ייני האשימה כי ההחלטה להסיג את הצבא האמריקאי מהאזור היא פועל יוצא של פעולות המפלגה הדמוקרטית והליך ההדחה שהנהיגו הדמוקרטים נגד טראמפ. יושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי כינתה את טענתה של צ'ייני בנוגע להשפעת הליך ההדחה על ההסלמה במזרח התיכון כ"הזוייה".
בכנס של הסיעה הרפובליקנית ביולי 2020, רפובליקנים אחדים (בהם ג'ים ג'ורדן מאוהיו ואנדי ביגס מאריזונה) תקפו את צ'ייני אחרי שהגנה על ד"ר אנתוני פאוצ'י בשיא מגפת הקורונה בארצות הברית, ועל כך שתמכה בעבר ביריבו העיקרי של חבר הקונגרס תומאס מאסי במהלך בחירות מקדימות. בקיץ 2020 הוסיפה לתמוך בתוכניות ממשלת ישראל לבצע את סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל. היא חתמה על מכתב שמוען לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, בו הובעה תמיכה ב"ברית הבלתי-מעורערת בין ארצות הברית וישראל". בספטמבר 2020 תבעה צ'ייני ממחלקת המשפטים של ארצות הברית לחקור קבוצות סביבתניות כגון מועדון סיירה ומועצת הגנת משאבי הטבע (Natural Resources Defense Council). החל מתקופתו כהונתו כחבר מועצת העיר דבלין שבקליפורניה, חבר הקונגרס אריק סוולוול היה למטרה עבור אישה סינית שבדיעבד נחשפה כמרגלת מטעם המשרד לביטחון המדינה של סין. היחסים הכלליים של סוולוול עם חשוד בריגול עבור הרפובליקה העממית של סין הוגדרו כבעייתיים, במיוחד בהתחשב בהיותו חבר ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית. צ'ייני חתמה על מכתב שדרש להדיח את סוולוול מוועדת המודיעין.
ב-16 באוגוסט 2022 הפסידה צ'ייני בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג המחוז הכללי של ויומינג בבית הנבחרים, לקראת בחירות אמצע הכהונה שיתקיימו בנובמבר 2022, ונוצחה בפער גדול מאוד של 37% על ידי הרייט הייגמן, שקיבלה את תמיכת דונלד טראמפ, ולבסוף נבחרה לבית הנבחרים במקומה של צ'ייני. בעקבות הפסדה, צ'ייני סיימה את כהונתה בבית הנבחרים בראשית ינואר 2023.
ההסתערות על הקפיטול והדחתה
בתגובה לנסיקת הקריאות של תומכי טראמפ במפלגה הרפובליקנית להדיח אותה מתפקיד יו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים, חיברה צ'ייני מאמר דעה אשר פורסם ב-5 במאי 2021 ב"וושינגטון פוסט" בכותרת במאמר דעה שבה על עמדותיה בדבר דבקות בעקרונות חוקת ארצות הברית, שמירה על החוק והגנה על "עקרונות היסוד אשר מחזקים ומבטיחים את החופש והתהליך הדמוקרטי שלנו". הסנאטורית ג'וני ארנסט מתחה ביקורת על מאמצי הרפוביקנים להדיח את צ'ייני מהנהגת המפלגה, והשוותה את המהלך לתרבות הביטול. לצדה של צ'ייני התייצבו אישים בכירים במפלגה הרפובליקנית, בהם מיץ' מקונל, ג'ורג' ווקר בוש ופול ראיין. ב-12 במאי צ'ייני הודחה באורח רשמי מתפקידה כיו"ר הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים, כשבניגוד לפעם קודמת תמך בהדחתה קווין מקארתי, מנהיג הרפובליקנים בקונגרס. הרפובליקנים שתמכו בהדחתה, טענו שההתקפות החוזרות ונשנות שלה על טראמפ אינן מועילות למפלגה אלא מהוות הפרעה, ופגיעה במטרה של המפלגה לזכות בחזרה ברוב בבית הנבחרים. עם זאת, הדחתה התקיימה בהצבעה קולית מאחורי דלתיים סגורים (במקום בהצבעה חשאית) ולפיכך לא ניתן לאמוד את שיעור התמיכה של הסיעה בהדחה. בסקר שערכה cbs כ-80% מהרפובליקנים תמכו בהדחת צ'ייני ו-20% התנגדו. במקומה נבחרה אליס סטפניק שנתמכה על ידי טראמפ.
חיים אישיים
צ'ייני נשואה לפיליפ פרי ששימש כיועץ המשפטי של המחלקה לביטחון המולדת ואם לחמישה ילדים.
מוריץ קפושי
מוריץ קפושי בשמו הקודם כהן (בגרמנית: Moritz Kaposi, בהונגרית: Kaposi Mór, קאפושוואר, 23 באוקטובר 1837 - 6 במרץ 1902) היה רופא עור יהודי-הונגרי, ממוצא אוסטרי שנודע בתאורן הראשון של כמה מחלות ותסמונות עוריות: סרקומת קפושי, אקזמה הרפטיקום וקסרודרמה פיגמנטוזום.
לפי הביוגרף שלו, י.ד. אוריאל, "בעת חייו הוכר מוריץ קפושי כאחד הרופאים הדגולים של האסכולה הווינאית לדרמטולוגיה, קלינאי עילאי ומורה מפורסם". היה בין הראשונים שביססו את היסודות המדעיים האנטומו-פתולוגיים של רפואת העור.
רקע משפחתי ושנות לימודיו
מוריץ או מור קפושי נולד בשנת 1837 בשם מוריץ כהן (Moritz Kohn) בקפושוואר, בדרום הונגריה, במשפחה יהודית ענייה. אביו נקרא סלומון כהן והאם - רוז'י (רוזה) לבית קראוס. מוריץ כהן למד בבית הספר היסודי ואחר כך עוד ארבע שנים בגימנסיה בעיר הולדתו. את לימודי התיכון עשה בגימנסיה גרמנית בעיר ברטיסלאבה, אז פוז'ון, כיום בירת סלובקיה. בשנים 1861-1855 למד רפואה באוניברסיטת וינה. בשנת 1861 סיים את התואר דוקטור ברפואה, בשנת 1862 היה לדוקטור בכירורגיה ובשנת 1866 קיבל את התואר מסטר במיילדות. בעבודת הגמר שלו "דרמטולוגיה ועגבת" (שפורסמה ב-1866), אותה כתב בהדרכתו של פרופ' פרדיננד פון הברה (1880-1816), הנחשב ל"אבי הדרמטולוגיה המודרנית", תרם קפושי תרומות חשובות בתחום.
הקריירה הרפואית
בשנים 1867-1862 עבד מוריץ כהן בכמה מחלקות של בית החולים הכללי (האוניברסיטאי) של וינה, כולל ביחידה לעגבת (סיפילולוגיה) בראשות פרופ' קרל לודוויג זיגמונד ובמחלקה לרפואת עור בניהולו של הברה. בפברואר 1869 הוא נשא את אחת מבנותיו של מורו, מרתה פון הברה, לאשה. בינתיים המיר את דתו לנצרות רומית-קתולית ובחתונה נרשמה דתו כבר כקתולית. ייתכן כי בעקבות נישואיו בשנת 1871 החליט גם לשנות את שם המשפחה היהודי כהן ל"קפושי", לפי יישוב הולדתו, קפושוואר. יש סבורים כי אחת הסיבות לשינוי שם המשפחה היה הרצון לשם משפחה ייחודי, בזמן שעוד חמישה עמיתים באוניברסיטה נקראו כהן. אחד מהם היה אף בעל שם זהה לחלוטין, Moritz Kohn ואחר נקרא Moritz Gohn.
בשנת 1866 התמנה לדוצנט פריבאט (מרצה) ובשנת 1875 היה לפרופסור באוניברסיטה שבה למד. ב-1880 ירש מחמיו את ראשות הקתדרה לרפואת עור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה. מתחריו היו גיסו, האנס פון הברה, והעמיתים, גם הם ממוצא יהודי, היינריך אושפיץ ופיליפ יוזף פיק, לימים ראש המחלקה לדרמטולוגיה בפראג ושותף להקמת האיגוד הגרמני לדרמטולוגיה בשנת 1889. הדרמטולוג הצרפתי ויליאם דיבריי, פרופסור בבורדו, העיר ברשעות ש"היו מספרים על קפושי שלקח את בתו של הברה, את ביתו, את הקתדרה שלו ואת לקוחותיו, ואת השאר השאיר לגיסו, האנס הברה". בשנת 1881 הפך קפושי לחבר מועצת המנהלים של בית החולים הכללי של וינה ומנהל הקליניקה למחלות עור של מוסד זה. בשנת 1889 זכה לתואר של יועץ מלכותי (Hofrat). יחד עם המנטור שלו, הברה, חיבר קפושי בשנת 1878 את הספר "Lehrbuch der Hautkrankheiten" (ספר לימוד למחלות עור). אולם חיבורו העיקרי היה "Pathologie und Therapie der Hautkrankheiten in Vorlesungen für praktische Ärzte und Studierende (הפתולוגיה וטיפולן של מחלות העור בהרצאות לרופאים ולסטודנטים), שתורגמה לשפות רבות.
בשנת 1892 אירח קפושי את הכנס הבינלאומי לדרמטולוגיה בווינה ושימש ליושב ראש הכנס. בשנת 1889 נבחר לסגן יושב ראש הכנס ושהתקיים בפריז ובשנת 1896 שימש כמזכיר כנס רופאי העור בלונדון. בהמשך שוב בכנס בפריז נבחר יחד עם ה'צינסון ליושב ראש לשם כבוד. בשנת 1900 הוצא לאור מוסף חגיגי של כתב העת "ארכיב פיר דרמטולוגי אונד סיפיליס" לכבוד מלאת 25 שנה למינויו של קפושי כפרופסור לדרמטולוגיה בווינה.
קפושי נפטר בווינה בשנת 1902. בגיל 64, בעקבות אירוע מוחי שני. לבני הזוג קפושי היו חמישה ילדים: שלושה בנים ושתי בנות.
גילוייו
קפושי תיאר לראשונה את הקסרודרמה פיגמנטוזום (xeroderma pigmentosum), הפרעה גנטית נדירה הידועה בימינו כנגרמת מליקוי בתיקון חיתוך נוקלאוטידים ("Ueber Xeroderma pigmentosum. Medizinische Jahrbücher, Wien, 1882: 619–633").
סרקומת קפושי
שמו נכנס להיסטוריה של הרפואה בשנת 1872 כשתאר לראשונה את הסרקומה הנושאת את שמו, סוג של סרטן עור שהוא גילה אצל חמישה גברים זקנים ושהוא קרא לו "סרקומה נפוצה אידיופאתית עם פיגמנטציה". מאה שנים מאוחר יותר, גילוי מחלה זו אצל צעירים בניו יורק, סן פרנסיסקו ובערים אחרות של חופי ארצות הברית, היה אחד הסימנים הראשונים להופעת מחלה נגיפית חדשה הידועה בשם איידס (תסמונת הכשל החיסוני הנרכש). סרקומת קפושי נגרמת על ידי נגיף KSHV -נגיף הרפטי שנתגלה בשנת 1993. על רקע מגפת האיידס. כיום סרקומת קפושי הוא סוג הסרטן הנפוץ ביותר בחלק מאפריקה התת-סהרית.
קפושי דיבר בצורה שוטפת הונגרית, גרמנית, צרפתית ואנגלית. השתלב היטב בחברה האוסטרית והיה מיודד עם אמנים רבים. אחד מהם, מטופלו, הצייר מקארט, צייר תמונה של אשתו, ואחר, הפסל קונדמן יצר פסל של אשה (שאשתו מרתה שימשה לו כמודל) המקשט את קברו של המדען.
מבחר כתבים
(ספר לימוד למחלות עור - בשני כרכים) (הפתולוגיה וטיפולן של מחלות העור בהרצאות לרופאים ולסטודנטים) (הפתולוגיה והטיפול של העגבת) (אטלס לימודי של מחלות העור)
קישורים חיצוניים
K. Holubar, S.Fatovic-Ferencic Moriz Kaposi 1837-1902: a historical reappraisal
גוסטב הגלונד
יוהאן אדווין בירגר גוסטב הגלונד (שם מלא בפינית: Johan Edvin Birger Gustav Hägglund; נולד 6 בספטמבר 1938) הוא גנרל פיני. לשעבר רמטכ"ל צבא פינלנד בין השנים 1994–2001, ויושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי בין השנים 2001–2004.
ביוגרפיה
נולד בוויבורג בשנת 1938. כיום עיר זו שייכת לרוסיה, אולם באותה תקופה היא הייתה שייכת לפינלנד. אביו הוא הגנרל המפורסם וולדמאר הגלונד. הוא התחנך בבית ספר לקצינים, הצטרף לצבא פינלנד, ובשנת 1978 נשלח במסגרת כוח החירום השני של האו"ם לפקח על הפסקת השלום בין ישראל למצרים בתום מלחמת יום כיפור. כמו כן היה קצין ביוניפי"ל בדרום לבנון.
בשנת 1994 מונה לרמטכ"ל, והמשיך לכהן בתפקיד זה תחת הנשיאים מרטי אהטיסארי וטריה הלונן. תקופת פיקודו התאפיינה במודרניזציה כללית, הוא הפך את הצבא הפיני לצבא קטן ומקצועי, ייבא לפינלנד כלי נשק חדישים, וקיצר את תקופת שירות החובה לשישה חודשים (לפניו היא ארכה שמונה חודשים). הוא פרש מתפקידו ב-2001, ועד 2004 כיהן כיושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי.
הגלונד פרסם שלושה ספרים בנושא צבא וביטחון. הראשון עוסק בצבא פינלנד, ואילו השני עוסק במעמדה של אירופה בעולם. הספר השלישי, הנקרא "אוטופיה של שלום", עורר סערה משום שבו טען הגלונד כי היהודים מפותחים יותר מבחינה שכלית מהערבים. הגלונד טוען שהסיבה לכך היא החשיפה הרבה של היהודים, בפרט החרדים, לספרים וללימוד בילדותם.