cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יליאן אנדרסון
קריירה
בעת צילומי הסדרה אנדרסון פגשה את בעלה הראשון, קלייד קלוץ, שהיה המנהל האמנותי של "תיקים באפלה". ב-1997 שיחקה בדרמה הקומית "מונית לשיקגו" לצד ג'ון קיוזאק וג'וליאן מור. ב-1999 היא נתנה את קולה לסרט יפני בשם "הנסיכה מונונוקי" של הבמאי הייאו מיאזאקי לדמות מורו. אנדרסון ידועה כמעריצת עבודותיו של הייאו מיאזאקי. ב-2000 אנדרסון שיחקה בעיבוד קולנועי לספרה של אדית וורטון בשם "בית האשליות" עליו קיבלה שבחים רבים וזכתה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר. היא השתתפה בעבודתה של איב אנסלר במופע "מונולוגים מהווגינה". מנובמבר 2002 ועד 9 בפברואר 2003 הופיעה אנדרסון לראשונה על במות הווסט אנד בהצגה What The Night is For בלונדון. ב-2004 שיחקה בהצגה What The Night Is For בתיאטרון רויאל קורט.
ב-2005 הופיעה בתפקיד ליידי דדלוק בסדרה "בית קדרות" ברשת האנגלית BBC המבוססת על ספרו של צ'ארלס דיקנס בעל אותו השם. גם על משחקה זה זכתה בפרסים ובמועמדויות, ביניהם פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. היא כיכבה בסרט אירי בשם The Mighty Celt וזכתה בפרס IFTA. סרט נוסף בו הופיעה היה A Cock and Bull Story, המבוסס על ספר בשם "טריסטרם שנדי". ב-2006 הופיעה בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד" וב-2007 ייצא סרטה Straighthead. ב-2008 חזרה אנדרסון לגלם את דיינה סקאלי בסרט ההמשך של "תיקים באפלה". ב-2009 חזרה לבמות הווסט אנד בהצגה "בית הבובות" של המחזאי הנריק איבסן, בתפקיד נורה - תפקיד עליו קיבלה אנדרסון מועמדויות ושבחים רבים. בשנת 2011 שיחקה בסרט "ג'וני אינגליש חוזר".
ב-2017 כיכבה אנדרסון לצידו של יו בונוויל בסרטה התקופתי של גורינדר צ'אדה Viceroy's House, בו היא גילמה את ליידי אדווינה מאונטבאטן. באותה שנה, היא החלה לגלם את מדיה בעיבוד טלוויזוני לספרו של ניל גיימן - "אלים אמריקאים", וכן השתתפה בעיבוד קולנועי לספרה של אגאתה כריסטי, "בית המזימות". ב-2018 שיחקה בסרט "המרגל שזרק אותי" ובסרט "עצם בלתי מזוהה".
אנדרסון מככבת בשלוש העונות של הסדרה הבריטית "חינוך מיני" (Sex Education) שהופקה עבור נטפליקס ושוחררה לאוויר בינואר 2019.
משנת 2020 אנדרסון מגלמת את ראש ממשלת בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר בעונה הרביעית של סדרת הדרמה זוכת הפרסים "הכתר" של נטפליקס. על תפקידה בסדרה זו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
חיים פרטיים
ב-1994 נישאה אנדרסון למנהל האמנותי של "תיקים באפלה", קלייד קלוץ, בטקס בודהיסטי ליד החור השבעה-עשר במגרש הגולף בהוואי. ב-25 בספטמבר 1994 ילדה אנדרסון את בתה הבכורה. אנדרסון התגרשה מקלוץ ב-1997.
בדצמבר 2004 אנדרסון נישאה בשנית לעיתונאי ומפיק הסרטים העצמאיים ג'וליאן אוזאן. ב-21 באפריל 2006 הודיעה אנדרסון על פרידתם. מ-2006 ועד ל-2012 הייתה במערכת יחסים עם איש העסקים מארק גריפיט, עמו הביאה לעולם שני בנים.
ביולי 2012 התראיינה לעיתון "סאנדיי טיימס" וסיפרה כי ניהלה בעבר מספר מערכות יחסים עם נשים.
אקטיביזם
אנדרסון היא אקטיביסטית ומרבה לתמוך בארגוני הומוניטריים ופעילויות רבות למען מטרות חברתיות וגלובאליות. אחיה של ג'יליאן נפטר ב-2011 בהיותו בן 30, הוא סבל ממחלת הנוירופיברומטוזיס. אנדרסון היא דוברת של רשת הנוירופיברומטוזיס לקידום מחקר וגיוס תרומות עבור המחלה. אנדרסון היא גם מייסדת של ארגון פילנתרופי לקידום חינוך של נוער בדרום-אפריקה (SAYes).
אנדרסון מזדהה כפמיניסטית.
לעזוב את נוורלנד
לעזוב את נוורלנד (באנגלית: Leaving Neverland) הוא סרט תיעודי משנת 2019 בבימוי והפקה של הבמאי הבריטי דן ריד. הסרט מתמקד בשני גברים, וייד רובסון וג'יימס סייפצ'אק, שטוענים שהזמר מייקל ג'קסון התעלל בהם מינית כילדים בשנים 1988-1997. השניים בעצמם העידו לטובת מייקל ג'קסון בשנת 1993 ו-2005 ומסרו כי ג'קסון מעולם לא התעלל בהם, והעלו את טענותיהם לראשונה רק לאחר מותו של ג'קסון, לאחר למעלה מ20 שנה לאחר שלכאורה התרחשו. הסרט מגולל באופן חד צדדי את גרסת המתלוננים בלבד בצורת מונולוג ללא הצגת ראיות אובייקטיביות לתמיכה בטענותיהם או את גרסת הצד שכנגד. הסרט פורסם לאחר שתביעתם של רובסון וסייפצ'אק נגד עזבונו של ג'קסון, על סך כמיליארד וחצי דולר, נדחתה בבית המשפט. הסרט עורר סערה ודיון ציבורי על היחס שיש לתת למייקל ג'קסון ואומנותו על רקע עדויות אלה.
הסרט הוא הפקה משותפת של ערוץ 4 הבריטי ורשת HBO האמריקאית. הוא הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים של סאנדנס, ב-25 בינואר 2019, ושודר בשני חלקים במרץ באותה שנה. בישראל שודר הסרט ב-yes דוקו וב-STINGTV.
תקציר הסרט
במהלך חייו של מייקל ג'קסון, הוא התמודד עם שתי תלונות בגין הטרדה מינית, ב-1993 וב-2003, משתיהן זוכה מאשמה פלילית על ידי הרשויות. רובסון, רקדן צעיר וסייפצ'אק, שכיכב עם ג'קסון בפרסומת לפפסי, העידו לטובת ג'קסון בשני המקרים הנ"ל ומסרו כי ג'קסון מעולם לא פגע בהם, לא נגע בהם ולא ביצע כל מעשה בלתי הולם.
רק לאחר מותו של ג'קסון, בשנת 2013 הגיש רובסון תביעה כספית נגד עזבונו של ג'קסון בטענה כי ג'קסון התעלל בו מינית במשך כ7 שנים החל משנת 1988, בין הגילאים 7–14, בסתירה לעדויותיו הקודמות לטובת ג'קסון. שנה לאחר מכן, גם ג'יימס סייפצ'ק הגיש תביעה כספית בטענה כי ג'קסון התעלל מינית בו במשך ארבע שנים, במהלך שנות ה-90, מגיל 10, גם כן בסתירה לעדותו לטובת ג'קסון בעבר. סייפצ'ק החליט להגיש את התביעה לאחר שראה ריאיון עם רובסון בו הצהיר כי ג'קסון התעלל בו מינית. כאמור, שניהם העידו בעבר על הגנת ג'קסון ומסרו גרסה סותרת לחלוטין מגרסתם בתביעה ובסרט. בשנת 2015 תביעותיהם של השניים נגד עזבונו של ג'קסון נדחו על ידי בית המשפט והשניים התאחדו להפקת הסרט.
הפקה
הסרט התיעודי הופק על ידי ערוץ 4 הבריטי, לאחר שדן ריד מצא מספיק חומר כדי להפיק סרט בן ארבע שעות.
דן ריד (יוצר הסרט) בחר שלא להגיב על מעשיו או על המניעים של ג'קסון, ולהשאיר את הסרט התיעודי "נייטרלי". הוא הרגיש שהאורך של ארבע השעות היה הכרחי כדי להציג את הסיפור "באופן שמבין אותו במלואו על כל המורכבות שלו".
בפברואר 2018, ריד ועוזרת המפיקה, מרגריט גאודין, טסו להוואי כדי לראיין את רובסון. רובסון הסכים לספר את הסיפור שלו כרונולוגית ולא להשמיט פרטים. המצלמה התקלקלה זמן קצר לאחר תחילת הצילומים, אבל נמצא פתרון, והצילומים נמשכו עד הלילה והמשיכו גם במהלך היום השני. ריד נסע ללוס אנג'לס באותו שבוע כדי לצלם את סיפורו של סבטצ'וק ביומיים. לאחר הצילומים, ריד חזר ללונדון והחל לאמת את הסיפורים.
בנובמבר 2018 ריד ראיין את משפחותיהם. הוא החליט שהצלם שצילם בלשים ותובעים לשעבר ממקרה של 1993 ומשפט 2005 היה מיותר לסרט.
שחרור הסרט
הסרט הופיעה בפסטיבל הסרטים של סאנדנס 2019 ב-25 בינואר 2019. בטלוויזיה הסרט חולק לשני חלקים. בארצות הברית שודר הסרט בתאריכים 3-4 במרץ ב-HBO, ובבריטניה בתאריכים 6-7 במרץ בערוץ 4.
חברת "Kew Media Group" מכרה את הסרט התיעודי לערוצים ב-130 מדינות. בניו זילנד, הפרק הראשון נצפה על ידי 716,000 צופים, מה שהפך אותו לאחד המשדרים הנצפים ביותר (שאינם שידור ספורט או שידור חדשותי) בהיסטוריה של המדינה.
ממלא מקום ראש הממשלה (ישראל)
בישראל התואר ממלא מקום ראש הממשלה, להבדיל מן התארים "סגן ראש ממשלה" ו"משנה לראש הממשלה", הוא היחיד שלו משמעות סטטוטורית ולא רק סמלית, והוא שני רק לראש הממשלה בחשיבותו בתפקידי הממשלה. תפקידו של ממלא המקום הוא להחליף את ראש הממשלה בנסיבות בהן לא יוכל למלא את תפקידו כגון פטירה, מחלה או היעדרות מהארץ. בממשלת חילופים ראש הממשלה החלופי ישמש בהכרח כממלא מקום ראש הממשלה.
בחוק
התפקיד מוגדר על פי חוק יסוד: הממשלה (1968, 1992 ו-2001) כדלקמן:
בנוסף, נקבע בחוק הממשלה כי ממלא מקום ראש הממשלה, אם מונה, יהיה חבר מתוקף תפקידו בקבינט המדיני-ביטחוני.
הממשלה אינה חייבת לכלול ממלא מקום, כל עוד ראש הממשלה מסוגל למלא תפקידו. במקרה שבו נבצר מראש הממשלה למלא את תפקידו זמנית ואף אחד מהשרים אינו מחזיק בתואר ממלא מקום ראש הממשלה, תבחר הממשלה ממלא מקום.
מאז 1984, מקובל שתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ניתן לאחד השרים עם כינונה של ממשלה חדשה. אם חפץ ראש הממשלה להעביר את תפקיד ממלא המקום משר אחד למשנהו, הוא נזקק לאישור הממשלה והכנסת. עם זאת, רשאי ראש הממשלה, על דעת עצמו, לפטר את ממלא המקום הנוכחי מתפקידו כשר ואז זה יחדל גם לכהן כממלא מקום. בהיעדר ממלא מקום, אם ייבצר מראש הממשלה למלא את תפקידו באופן זמני, תקבע הממשלה ממלא מקום.
בממשלת חילופים ראש הממשלה החלופי הוא ממלא מקום ראש הממשלה.
היסטוריה
בראשית ימי המדינה, נקבע ממלא מקום ראש הממשלה לפני כל היעדרות של ראש הממשלה, לתקופת ההיעדרות בלבד. בשנת 1950 מילא את התפקיד אליעזר קפלן ובשנים 1951–1953, משה שרת. כממלא מקום בהיעדרו של שרת, כיהן לוי אשכול, שהמשיך למלא את מקומו של בן-גוריון בעת חופשותיו בשנים שלאחר מכן, כולל בתקופות שהמתח בין אשכול ובן-גוריון גאה. בספטמבר 1962 מילא את מקומו של ראש הממשלה, השר משה חיים שפירא. כממלא מקומו של לוי אשכול בהיעדרו שימש אבא אבן בשנים 1964-1965 ופנחס ספיר בשנים 1966-1968. כממלא מקומה של גולדה מאיר בהיעדרה, שימש יגאל אלון.
הפעם הראשונה שבה מונה ממלא מקום ראש הממשלה, באופן קבוע ללא קשר להיעדרות ראש הממשלה, הייתה ב-1984, כאשר שמעון פרס מינה את יצחק שמיר לממלא מקומו, במסגרת הסכם ה"רוטציה" של ממשלת האחדות הלאומית ב-13 בספטמבר 1984, שבו החליפו ביניהם פרס ושמיר את התפקידים האלו לאחר שנתיים. לאחר מכן, התפקיד שב ועלה רק ב-2003, מששרון מינה את אהוד אולמרט לממלא מקומו, תפקיד שהביא את אולמרט לבסוף לכדי נטילה בפועל של סמכויות ראש הממשלה. ב-2006 מונתה ציפי לבני לממלאת מקומו של ראש הממשלה אהוד אולמרט. בממשלות ה-32, ה-33 וה-34 לא מונה ממלא מקום לראש הממשלה בנימין נתניהו, ושרים שונים מילאו את מקומו בהיעדרו.
כממלא מקום ראש הממשלה של אריאל שרון, נטל אהוד אולמרט את סמכויותיו של שרון אוטומטית מכוח החוק, ב-4 בינואר 2006, לאחר שזה האחרון הוכרז כ"נבצר זמנית", אך עמד בראש ממשלה שהייתה ממילא ממשלת מעבר ו-83 יום לפני הבחירות לכנסת השבע עשרה שהתקיימו ב-28 במרץ. משחלפו 100 הימים הרצופים לנבצרותו הזמנית של ראש הממשלה שרון, ימים לאחר שהתקיימו הבחירות, לא הפך אולמרט להיות ראש ממשלה בפועל באופן אוטומטי מכוח החוק, אלא הממשלה הצביעה למנותו לתפקיד זה. בנוסף, הוא היה גם חבר סיעתו של שרון, מה שאפשר לממשלה למנותו לתפקיד זה ב-14 באפריל 2006, רק ימים אחדים לפני שהרכיב את ממשלתו שלו ב-4 במאי 2006 והפך לראש ממשלת ישראל.
בשנת 2020 נחקק תיקון נרחב לחוק יסוד הממשלה ובו נקבע מודל ממשלת החילופים ובו נקבע כי ראש ממשלת ישראל החלופי הוא ממלא מקום ראש הממשלה. תיקון זה היווה את התשתית החוקתית שאיפשרה את הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש בה מונה בני גנץ לתפקיד ראש הממשלה החלופי.
חלב אתונות
חלב אתונות (או חלב ג'ני) הוא חלב הניתן על ידי אתון, נקבת חמור הבית, Equus asinus. החלב שימש מאז ימי-קדם למטרות קוסמטיות, כמו גם כמזון לתינוקות.
היסטוריה
השימוש בחלב אתון על ידי בני אדם למטרות תזונה וקוסמטיקה היה פופולרי מאז ימי מצרים העתיקה.
היפוקרטס (370 - 460 לפני הספירה), "אבי הרפואה המערבית", היה הראשון שכתב על הסגולות הרפואיות של חלב אתון.
בתקופה הרומית הוכר חלב אתון כתרופה עממית נפוצה. פליניוס הזקן (23 - 79 לספירה) בעבודתו האנציקלופדית, Naturalis Historia, כתב בהרחבה על היתרונות הבריאותיים של חלב זה, אך רק בתקופת הרנסאנס נבדקו לראשונה אספקטים מדעיים בנוגע לחלב אתון.
בתקופה מאוחרת יותר ציין ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון (1707–1788), חוקר טבע צרפתי, את היתרונות של חלב אתון בספרו Histoire naturelle.
פולין בונפרטה (1780–1825), האחות של נפוליאון, דיווחה גם היא כי השתמשה בחלב אתון לטובת בריאות העור שלה.
במאה ה-19, ד"ר פארוט מבית החולים des Enfants Assistès בצרפת, הפיץ את הנוהג של הבאת תינוקות חסרי-אם היישר לפטמת האתון על מנת שיינקו ממנה (Bullettin de l'Académie de médicine, 1882).
לאחר מכן, עד המאה ה-20, נמכר חלב אתון למטרות שונות. באיטליה, בלגיה, גרמניה ושווייץ מפיקים חלב אתון בחוות גידול.
רפי קרסו
רפי (רפאל) קָרָסוֹ, (נולד ב-2 בינואר 1945) הוא רופא מומחה לנוירולוגיה ולטיפול בכאב, ממייסדי רפואת הטיפול בכאב כרוני ובעיכוב תהליכי הזדקנות (אנטי-אייג'ינג) וכן מהפעילים הראשונים למען שילוב (אינטגרציה) בין הרפואה הממסדית לרפואה המשלימה בישראל. פרופסור אורח בחוג לנוירולוגיה ונוירוכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ת"א. הקים וכיהן כמנהל המחלקה הנוירולוגית, מרפאת הכאב והמרפאה לרפואה משלימה במרכז הרפואי הלל-יפה, וכיהן כפרופסור חבר נלווה למדעי המוח ומערכת העצבים במחלקה לפסיכולוגיה וכסגן-מנהל הקתדרה לאלצהיימר באוניברסיטת בר-אילן.משמש כפרופסור בחוג המשולב באוניברסיטת בר-אילן ומנהל מדעי (אקדמי) במכללה לרפואה משלימה במכללת וינגייט (MediWin). קרסו נחשב אושיית תקשורת כרופא מומחה מייעץ בנושאי בריאות ורפואה. ובעל תוכנית שבועית מדי יום שישי ב-13:00 ב-103FM. בנוסף לקריירה הרפואית הוא סופר, פסל, צלם ומבקר מסעדות.
חלב אתונות
הפקה
המין האסיני של חמורים נחשב למין פוליסטרי עונתי, אך לקו הרוחב בו ממוקמת חוות הגידול יכולה להיות השפעה ניכרת על מחזור ההתרבות של האתונות. הריון ממוצע של נקבה לרוב נמשך כ-12 חודשים.
ייצור של חלב אתונות שונה מאוד מזה של חלב בעלי חיים אחרים שהוא קונבנציונלי יותר, במיוחד מבחינת אספקת החלב שהיא הרבה יותר מוגבלת אצל אתונות. יש לכך מספר סיבות: לבלוטת החלב של האתונות יש קיבולת נמוכה יחסית (2.5 ליטר מקסימום) ויש להשאיר חלק מתוצרת החלב של האם לעיר הנולד, ומאחר והחליבה עשויה להתבצע שעתיים או שלוש לאחר הפרדת האם מהעיר הנולד. לאחר ההמלטה יש לחלוב את האתונות כ-20–90 דקות, שלוש פעמים ביום. נקבה ממוצעת נותנת בין 0.5 ל 1.3 ליטר חלב ביום למשך 6–7 חודשים. השונות בייצור חלב האתונות נובעת מהדרך בה מתנהלת החליבה אך מגורמים שונים נוספים, כמו למשל התנובה של הפרטים, תזונה, גנטיקה, ניהול רבייה ועוד.
רפי קרסו
ביוגרפיה
רפי קרסו נולד בתל אביב בשנת 1945 בשם ראלף, לאב ממוצא אנגלי שהיה במקצועו רואה חשבון ולאם ממוצא איטלקי ומשפחתו התגוררה בתל אביב. בשנת 1963 התגייס לצה"ל, ולאחר שירותו הצבאי החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת בולוניה באיטליה.
חלב אתונות
הפקה
באופן כללי, חוות אתונות (לרבייה) שמטרתה היא ייצור חלב היא לרוב חווה קטנה, עם כמה עשרות פרטים ורק במקרים נדירים ישנן חוות גדולות יותר.
רפי קרסו
קריירה ברפואה
לאחר שלוש שנות לימודי רפואה באיטליה, המשיך ללמוד באוניברסיטת תל אביב כשנפתחה הפקולטה לרפואה, ובשנת 1972 סיים לימודי רפואה בהצטיינות (MAGNA CUM LAUDE). בהמשך דרכו, עם סיום ההתמחות בנוירולוגיה בבית החולים איכילוב פיתח את תחום הטיפול בכאב. הוא שימש כמרצה לרפואת הכאב והנויורולוגיה של הכאב ותפקודי מוח והתנהגות במספר מוסדות אקדמיים ביניהם: בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המחלקה לפסיכולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן ובית הספר לרפואה של הטכניון.
חלב אתונות
הפקה
באירופה ובאופן ספציפי באמיליה-רומאניה שבאיטליה, יש רק חוות אתונות אחת גדולה מאוד ובה כ 800 פרטים.
רפי קרסו
קריירה ברפואה
קרסו הקים וניהל את המחלקה הנוירולוגית של בית החולים הלל יפה ובמקביל לימד סטודנטים לרפואה ורופאים נוירולוגים להתמחות בנוירולוגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון, וכן שימש כפרופסור מרצה בתחום מדעי המוח והעצבים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1987 הוענק לו תואר פרופ' חבר (נלווה) למדעי המוח ומערכת העצבים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וב-2001 הוענק לו התואר חבר הוראה בכיר נלווה (תואר מקביל לפרופסור חבר) בבית הספר לרפואה של הטכניון. הוא מונה לשמש כפרופסור אורח על ידי המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בוסטון, ארצות הברית.
קרסו הוא מחלוצי רפואת עיכוב תהליכי ההזדקנות (אנטי אייג'ינג) בישראל. הוא מומחה לעיכוב תהליכי הזדקנות מטעם האגודה האמריקאית לאנטי-אייג'ינג, בעל דיפלומה (Board Certified) מטעם ה- American Board of Anti-aging Medicine וחבר באקדמיה האמריקאית לעיכוב תהליכי ההזדקנות. הוא מומחה לטיפול בכאב מטעם המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית ובעל תעודת מומחה ברפואה לשיכוך כאב מטעם משרד הבריאות. הוא היה חבר בחברה הבינלאומית לכאב I.A.S.P, וחבר ועד מנהל בחברה הישראלית לכאב.
חלב אתונות
הרכב גולמי
מחקר שנעשה על ידי חוקרים מאוניברסיטת degli Studi del Molise באיטליה ופורסם בעיתון Animal Research דיווח כי תכולת הפרוטאין הממוצעת שבחלב היא 1.72 גרם ל-100 גרם של חלב, והוא מאופיין בקזאין (חלבון חלב) נמוך ובתכולה של פרוטאין מי חלב. נתונים אלו מראים שלחלב אתון יש תכונות הקרובות לחלב אם.
רפי קרסו
קריירה ברפואה
קרסו היה מהרופאים הראשונים שתמכו ופעלו לשילוב הרפואה המשלימה במערכת הבריאות הקונבנציונלית בישראל.כיהן כחבר דירקטוריון ב- International Council for Medical  Acupuncture and Related Techniques, וייסד ושימש כמזכיר של "החברה הרפואית הישראלית לאקופונקטורה". כמו כן, היה חבר בקרן הסינית למחקר מדעי האקופונקטורה, טאי-פה, טאיוואן ובמרכז לרפואה סינית, לוס אנג'לס, ארצות הברית. הוא פיתח שיטות אבחון בתחום ההיפנוזה הרפואית ושימש כמרצה ובוחן בקורסים להיפנוזה רפואית. הוא כיהן כיושב ראש האגודה הישראלית להיפנוזה קלינית ומחקרית והיה מיוזמי חוק ההיפנוזה בישראל, חוק שחוקק בזמן כהונתו כיו"ר.
חלב אתונות
הרכב גולמי
החלב מכיל גם כמות גבוהה פי 60 של ויטמין C מזה שבחלב פרה, כמו גם ויטמין A, D ו-E והוא מקור עשיר לסידן וזרחן.
רפי קרסו
קריירה ברפואה
תרומותיו של קרסו כרופא מומחה באו לידי ביטוי במעורבותו בהקמת מרפאת הכאב הרב תחומית הראשונה בישראל בשנת 1978 במחלקה הנוירולוגית בביה"ח איכילוב, וכן בהקמת היחידה לרפואה משלימה בבית החולים הלל יפה. הוא שימש כרופא ראשי במחלקת עצבים וכאחראי מרפאת כאבי ראש ונוירלגיות בבית החולים איכילוב וכיהן כמנהל המחלקה הנוירולוגית במרפאת הכאב בבית החולים הלל יפה במשך 21 שנים. עקב פעילותו הוקם המכון הנוירופסיכולוגי והמכון הנוירופיזיולוגי בהלל-יפה.
כיועץ רפואי עבור וועדות רפואיות של גופים ציבוריים ומוסדות רפואה תיפקד בין היתר כיועץ (רפרנט) של המדור לרישום תרופות באגף הרוקחות לגבי תרופות הקשורות למערכת העצבים, כיועץ (רפרנט) למדען הראשי, יועץ קצין רפואה ראשי בתחומי הנוירולוגיה והכאב, חבר ועדת הערר של הביטוח הלאומי וחבר ועדה בנושא רפואה משלימה של משרד הבריאות. לאורך הקריירה קרסו לקח חלק פעיל בעשרות ועידות, קונגרסים וכנסים בינלאומיים בנושאי רפואה, בהם הרצה, ניהל פאנלים, ובחלקם שימש כחבר בוועדה הרפואית המארגנת.
חלב אתונות
הרכב גולמי
בנוסף, חלב האתון מכיל אימונוגלובולין - פרוטאין המתפקד כנוגדן ומחזק את המערכת החיסונית, מה שהופך את החלב לאטרקטיבי עבור אנשים עם תפקוד חיסוני חלש, כמו למשל חולי סרטן שעוברים טיפולי כימותרפיה.
בילינסון
בילינסון (Beilinson, Belinson, Bellinson) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית וצרפת ומשמעותו "בנו של בלה".
רפי קרסו
ספרות מדעית ותרומה למחקר
עבודתו המחקרית של קרסו זכתה לפרסום ואוזכרה במאמרים רבים בכתבי עת בספרות המדעית הבינלאומית ובהסתמך על מחקריו הוא פרסם ספרים בתחומי התמחותו. תרומותיו המדעיות העיקריות עוסקות בתחום הנוירולוגיה והכאב, הפסיכוביולוגיה, רפואה משלימה ואינטגרטיבית, ועיכוב תהליכי הזדקנות. מ-1995 הוא שימש כסגן יו"ר המרכז ע"ש וילאם פרבר לחקר מחלת האלצהיימר של אוניברסיטת בר-אילן.
חלב אתונות
הרכב גולמי
למרות תכולת הלקטוז הגבוהה יחסית שיש בחלב אתון, אחוז השומן הממוצע נמוך יותר למטרה זו, וכאשר משתמשים בחלב זה לתזונה של תינוקות, לרוב מוסיפים לחלב האתון שמן צמחי (4 מ"ל 100 מ"ל 1 חלב) כדי להתאים לרמות שיש בחלב האם. יחס הקזאין לחלבון מי גבינה בחלב אתון היה נמוך בהשוואה לערך זה בחלב פרה.
רפי קרסו
ספרות מדעית ותרומה למחקר
הוא הנחה תלמידי מחקר למאסטר ודוקטורט, והחל משנת 2000 בחן עבודות דוקטורט בבחינות למומחיות של רופאים ופסיכולוגים לתארים מתקדמים בבית הספר לרפואה של הטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן.
חלב אתונות
הרכב גולמי
החנקן הלא-חלבוני (NPN) המהווה בממוצע 16% מכלל החנקן בחלב אתון, הוא הרבה יותר קרוב לערכים שדווחו בחלב אם (20%) אך גבוה יותר מזה שבחלב של מעלי גירה מבויתים (5%).
רפי קרסו
ספרות מדעית ותרומה למחקר
הוא פרסם עשרות מאמרים בתחום רפואת הכאב, פסיכוביולוגיה ומדעי היסוד של הרפואה, רפואת עיכוב תהליכי הזדקנות ורפואה סינית.
חלב אתונות
הרכב גולמי
פרופיל חומצות האמינו של חלבוני חלב האתון מראה אחוז דומה מאוד של חומצות אמינו חיוניות (36.7 e 38.2 גרם חומצת אמינו / 100 גרם חלבון) מאשר בחלבוני חלב אם (40.7 גרם חומצת אמינו / 100 גרם חלבון), על פי Guo et al.
רפי קרסו
מספריו
בין ספריו ניתן למנות:
חלב אתונות
רכיבים פונקציונליים וביו-אקטיביים
בין החלבונים התפקודיים בחלב אתון, ישנן מולקולות הפעילות בהגנה אנטי-מיקרוביאלית, כמו למשל ליזוזימים ולקטופרין.
רפי קרסו
תקשורת
קרסו מנחה ומגיש תוכניות בענייני רפואה במגוון כלי תקשורת ארציים באופן רציף ומתמיד. הוא נחשב ל"רופא המפורסם בישראל"/ "פרופסור של המדינה" / "רופא הלאומי"/ "גורו רפואי"/ או "גורו הבריאות" בעיני הציבור הרחב והתקשורת. כמו כן, בעקבות פעילותו חל שינוי ביחס הציבור לרפואה המשלימה בישראל.
חלב אתונות
רכיבים פונקציונליים וביו-אקטיביים
תכולת הלקטופרין בחלב אתון היא ממוצעת, בערך באמצע בין הערכים הנמוכים שלו בחלב פרה והערכים הגבוהים יותר בחלב אם.
רפי קרסו
תקשורת
הקריירה בתקשורת כרופא מייעץ החלה בשנת 1983. הוא הוזמן להגיש תוכניות בריאות ורפואה ברשת ב', רדיו אמצע הדרך ורדיו ללא הפסקה. בהמשך התבקש להשתתף ולהנחות תוכניות טלוויזיה בערוצים ארציים. השילוב בין ידע רפואי רב ויכולת אנליזה מהירה ומדויקת מנגיש לציבור הרחב נושאים רפואיים מגוונים ומורכבים באופן ברור ונהיר.קרסו מנחה, מגיש, וכותב במגוון אמצעי תקשורת:
בנוסף להופעותיו בתקשורת כרופא מייעץ, הוא כיכב בתפקיד עצמו כשחקן בתוכניות פריים טיים ( "צומת מילר" ו"עכשיו מה", "אף פעם לא מאוחר"), וכן זכה לחיקוי דמותו ב"ארץ נהדרת".
חלב אתונות
רכיבים פונקציונליים וביו-אקטיביים
הלקטופרין מעכב את הצמיחה של חיידקים תלויי-ברזל במערכת העיכול וגורם לריסון של אורגניזמים מסוימים, כמו למשל קוליפרמים ושמרים, שדורשים ברזל. הליזוזום בחלב אתון קיים בכמות גדולה, ונע בין טווח של 1.0 מיליגרם/מיליליטר ל 4 מיליגרם/מילילטר, בהתאם לשיטת המדידה הנבחרת (כימית או מיקרוביולוגית). חומר זה קיים גם בבני אדם (0.12 מ"ג/מ"ל), אך קיים בכמויות זעירות בלבד בחלב פרה ובחלב עיזים.
הליזוזומים בחלב אתון יציבים ועמידים מאוד בפני חומצות ופרוטאיזים ועשויים למלא תפקיד משמעותי בתגובה החיסונית של המעי.
רפי קרסו
כאמן רב-תחומי
קרסו מוכר כפסל וצלם ויצירותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל וברחבי העולם ומוצגות במוזיאונים. כמו כן, כשרונותיו באים לידי ביטוי במשחק בתיאטרון, ביקורת מסעדות, כתיבה ומנטליזם.
חלב אתונות
רכיבים פונקציונליים וביו-אקטיביים
מהפרשת חלב האתון, שומני או לא, ניתן לקבוע גם גורמי גדילה והורמונים. הפרשות חלב האתון מכילות לפטין דמוי-אדם ברמות הקרובות לזה הנמצא בחלב-אם. (3.35-5.32 נג/מ"ל חלב). הפפטידים הביו-אקטיביים כמו למשל אינסולין, גרלין וטריאוטותירונין נמצאו גם בחלב אתון קפוא. מולקולות אלו, ומולקולות רבות אחרות שנמצאו בחלב אם, מקבלות תשומת לב הולכת וגדלה מנקודת מבט תזונתית, מאחר שהן ממלאות תפקיד פוטנציאלי הקשור ישירות בוויסות צריכת מזון, חילוף חומרים ומצבם הפיזי של תינוקות.
רפי קרסו
כאמן רב-תחומי
את לימודי הפיסול למד אצל עפרה צימבליסטה ודוד זנדלוביץ', ופיסול באבן למד בפיאטרה סנטה שבאיטליה. את לימודי הצילום למד במדרשה למורים לאמנות (כיום בית ברל). קרסו ייצג את ישראל בסימפוזיון אמנותי בבולגריה ופסלים רבים שלו נמצאים באשקלון, בכפר סבא (הפסל נגנב), בנתניה, במוזיאון הפתוח תפן, בכפר הנוער מנוף, במכון וינגייט ובבית החולים הלל יפה. שלושה מפסליו מוצגים במוזיאון בהולנד ובמוזיאון אתנוגרפי בבולגריה.
חלב אתונות
חלב היפואלרגני טבעי לתינוקות עם CMPA
השימוש בחלב אתון אצל תינוקות מתחת לגיל שישה חודשים לא מומלץ מאחר שהיו לכך בעבר הקשרים למקרי מוות בעריסה, הורדת החסינות של התינוק עקב זיהומים וירידה ביכולות של התינוק לקלוט קולוסטרום.
חלב אתון דומה לחלב אם מבחינת תכולות הלקטוז, החלבונים, המינרלים ותכולת חומצת האמינו השומנית אומגה 3 שבו.
רפי קרסו
כאמן רב-תחומי
מתערוכותיו:
חלב אתונות
חלב היפואלרגני טבעי לתינוקות עם CMPA
במונחים של אנרגיה, למרות תכולת הלקטוז הגבוהה בחלב אתון, ממוצע תכולת השומן הוא נמוך. בשימוש בתזונת תינוקות, לרוב מוסיפים לחלב אתון שמן ממקור צמחי (4 מ"ל/פר 100 מ"ל חלב) כדי לחקות את האנרגיה הגבוהה יותר שיש בחלב-אם. חלב אתון מכיל מרכיבים שמחזקים את מערכת החיסון, (במיוחד ליזוזומים ולקטופרין) שמסייעים בהגנה מפני מחלות וזיהומים אצל תינוקות. בנוסף לכך, הטעם והמראה של חלב אתון נמצא כאטרקטיבי בעיני ילדים.
רפי קרסו
פעילות נוספת
קרסו שימש כדירקטור חיצוני בחברת הראל, במשכן האומנויות, בחברת CMT, בקרן המחקרים של המרכז הרפואי ועוד.
חלב אתונות
חלב אתון מותסס
חלב אתון וסוסה יכול להיחשב כמצע מתאים לייצור משקאות פרוביוטיים.
רפי קרסו
חיים אישיים
קרסו נשוי למספרת הסיפורים והמתרגמת נימה קרסו ולהם ארבעה ילדים.
חלב אתונות
קומיס (משקה)
במונגוליה, שם הקומיס הוא המשקה הלאומי, יש אמירה שטוענת כי "קומיס מרפא 40 מחלות".
היסטוריה
זה היה גם המקרה של פופה סבינה (30 - 65), אשתו השנייה של הקיסר הרומי נירון קיסר, שמופיע בתיאורו של פליניוס הזקן של סגולות חלב אתון לעור:
המשורר הרומאי אוביוד (43 לפנה"ס - 18 לספירה) מרמז בשירו Medicamina Faciei Femineae על מסכות יופי שנעשו תוך שימוש בחלב אתון.
על פי הדיווחים, גם פולין בונפרטה (1780–1825), אחותו של נפוליאון, השתמשה בחלב אתון לטיפול בעור שלה.
חלב אתון בשימוש בתעשיית הקוסמטיקה
בשנים האחרונות ענף הקוסמטיקה מתמקד בעיקר במוצרים המיוצרים עם רכיבים טבעיים והוא מכוון לצריכה בת-קיימא. בגלל מקורו הטבעי, רכיבי חלב זה מתאימים בתחומים רבים לצורכי הקוסמטולוגיה. מחקר שנעשה לאחרונה על קרם המכיל חלב אתון הראה יתרונות שונים לעור. תוצאות אלו קשורות ליעילות של מרכיבים שונים בחלב אתון, כמו למשל: פרוטאינים, מינרלים, ויטמינים, חומצות שומן חיוניות, אנזימים ביו-אקטיביים וקו-אנזימים שמספקים לעור הזנה מאוזנת ולחות מספקת. תכולת ויטמין C גבוהה בו במיוחד (כמעט פי 4 מתכולתו בחלב פרה). חלב אתון מכיל יותר לקטופרין מחלב פרה ומגוון ניכר של ליזוזימים (1–4 מ"ג/מ"ל, עם תלות בשיטת המדידה הנבחרת (כימית או מיקרוביולוגית). מסיבות אלו יש לחלב הזה פוטנציאל, כאשר נעשה ממנו מוצר בתרכובות נכונות, להפחית בעיות עוריות שונות כמו למשל: אקזמה, אקנה, פסוריאזיס והרפס, ויש לו מאפיינים המרגיעים סימפטומים. חלק מהחוקרים העריכו ראשונית האם השימוש בקרם פנים המיוצר מחלב אתון השפיע על התפיסה של היבטים חושיים מסוימים. התוצאות הראו כי מטופלים בעלי עור יבש שטופלו בקרם זה העריכו אותו בשל ההיבטים התחושתיים הבאים: פיזור, מראה כללי, רכות, לחות ויעילות כללית. השיפוט הכללי הביא גם לתוצאות גבוהות במבדקים שנעשו לגבי קרם פנים המבוסס על חלב אתון.
כיום, עדיין משתמשים בחלב אתון בייצור סבונים וקרמים.
חלב אתון ליפוזידי (קפוא מיובש)
מוצר זה מיועד לשמירה על האיכות הביולוגית הגבוהה ביותר של חלב אתון, כך שהוא שומר על תכונותיו התזונתיות, התפקודיות והקוסמטיות. זה אפשרי מכיוון שבתהליך הייבוש וההקפאה החלב נשמר תחת ואקום בטמפרטורות נמוכות. במהלך תהליך זה המים מוסרים על ידי סובלימציה. התוצאה היא בערך עשרה אחוזים מהחומר המוצק מה שמכונה חלב אתון ליפוזידי (lyophilized) (או מיובש בהקפאה).המוצר הוא בצורת אבקה הקלה לשיחזור. יש לארוז את המוצר ללא חמצן. העמידות של המוצר גבוהה, הוא יכול אף להישמר לשנתיים.
לסיכום, הטיפול בליופיליזציה (ייבוש בהקפאה) של חלב אתון הראה שהצבע הטבעי, הטעמים, החומרים המזינים והחומרים הביואקטיביים בחלב אתון נשמרו טריים. במקום זאת, בשיטת הייבוש בריסוס, דרך נוספת לייבוש מוצרים, מחממים את החלב ואז ויטמינים וחומרים ביו-אקטיביים חשובים אחרים יכולים ללכת לאיבוד. בנוסף תהליך של ייבוש בהקפאה אינו דורש שימוש בחומרים משמרים כימיים וניתן לצרוך אותו בקלות ולחדש אותו בקלות. עם זאת, לשיטה זו יש עלויות גבוהות שנהוגות רק על ידי מספר מצומצם של חברות.
קל למצוא את המוצר הזה באיטליה, שם נמכר לראשונה באופן מסחרי, אך יכול להיות קשה למצוא אותו מחוץ לאירופה.
קרום דמוי לימפה תת-עכבישי
קרום תת-עכבישי דמוי-לימפה (באנגלית: Subarachnoidal LYmphatic-like Membrane; בראשי תיבות: SLYM) הוא מבנה אנטומי במוח שהוצע בשנת 2023 כשכבה הרביעית האפשרית של קרומי המוח.
שיינדל ויינשטיין
נולדה בלוצרן, שווייץ. אביה היה הסופר החרדי העברי-יידי דוד זריצקי. אמה הייתה ברטה לבית ארלנגר. בילדותה עלתה עם הוריה לישראל. היא מתגוררת בירושלים, נשואה ליצחק וינשטיין, ואם לשלושה עשר ילדים. אחיה הוא מומחה הכשרות הרב יוסף זריצקי.
קרום דמוי לימפה תת-עכבישי
ה-SLYM ממוקם בין החלל התת-עכבישי לבין הקרום העדין והוא מחלק את החלל התת-עכבישי לעליון ותחתון.
שיינדל ויינשטיין
בשנת 1969 ייסדה והחלה לערוך תחת השם "שו"ש" את המוסף "הבית שלנו" ב"המודיע", שבו כתב גם אביה. לאורך השנים התרחב המוסף. היא כותבת בו מאמרים וסיפורים. ביוני 2018 פרשה מעבודתה ב"המודיע" לאחר כיובל שנות עריכה.
קרום דמוי לימפה תת-עכבישי
מבנה
ה-SLYM נראה כשכבה דקה של תאים ומכיל תאי חיסון משלו. ה-SLYM עשוי לעכב מולקולות גדולות, כגון פפטידים וחלבונים, הדבר מראה שאולי הוא תומך במחסום דם-מוח. הקרום אינו חדיר לכל מולקולה הגדולה מ-3,000 דלטון.
גילוי
ה-SLYM פורסם במאמר באתר Science בינואר 2023, הגילוי נעשה על ידי קבוצת מחקר מאוניברסיטאות רוצ'סטר וקופנהגן. בפברואר 2023 פורסם שחוקרים מהמדינות גרמניה, פינלנד, שוויץ, דרום קוריאה וארצות הברית חולקים על הממצאים שהתגלו רק לאחרונה.
אילן שטולמן
אילן שטולמן (בפורטוגזית: Ilan Sztulman; נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן בעבר כקונסול כללי של ישראל בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות, כשגריר ישראל בארגנטינה וכקונסול הכללי בסאו פאולו שבברזיל.
ביוגרפיה
שטולמן נולד בסאו פאולו שבברזיל ב-1957 ועלה לישראל בגיל 18.
יש לו תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון במדעי הרוח ובמדעי החברה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה, דיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
בין 1990 ל-2001 הקים וניהל במשותף את חברת "שטולמן קסל צמצם בע"ם" לציוד צילום. בשנים שלאחר מכן כיהן בתפקידים בכירים מגוונים במשרד החוץ.
ב-2010 מונה לקונסול ישראל בסאו פאולו, עיר הולדתו, וכיהן בתפקיד עד 2013. ב-2014 מונה לכהן כמנהל מחלקת הדיפלומטיה הציבורית בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית.
באוגוסט 2016 מונה לשגריר ישראל בבואנוס איירס שבארגנטינה וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2019, אז הוחלף על ידי גלית רונן.
בינואר 2021 החל לכהן כקונסול הכללי הראשון של ישראל בדובאי, בקונסוליה שנפתחה בעקבות הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל שנחתם מספר חודשים קודם לכן. באוגוסט 2022 סיים את תפקידו.
שטולמן נשוי ואב לילדים. הוא דובר עברית, אנגלית, ספרדית, פורטוגזית, איטלקית וצרפתית.
אדגר אלווין פיין
אדגר אלווין פיין (באנגלית: Edgar Alwin Payne; 1 במרץ 1883 - 8 באפריל 1947) היה צייר נוף וצייר ציורי קיר אמריקאי.
ראשית חייו
פיין נולד ליד קסוויל, מחוז בארי, מיזורי, בלב האוזרק. קסוויל נמצאת בדרום מערב מיזורי, בסמוך לגבול עם ארקנסו.
הוא נסע הרבה בעולם, חצה את ארצות הברית, נסע למקסיקו, קנדה ואירופה, ואפילו בילה את הקיץ בהרי האלפים. אבל, כמו ג'ון מיור לפניו, ואנסל אדמס אחריו, הוא נמשך למערב האמריקני.
לפי מפקד ארצות הברית משנת 1900, הוא התגורר עם הוריו, שתי אחיותיו וחמשת אחיו בפררי גרוב, מחוז וושינגטון, ארקנסו. אביו היה יליד אלבמה הועסק כנגר. העיסוק של אדגר נרשם כ"נגר, חניך."
הוא נסע מהבית בכמה הזדמנויות, וכדי לממן נסיעות אלה צבע פיין בתים, שלטים, דיוקנאות, ציורי קיר ותפאורות תיאטרון מקומיות. הוא חצה את האוזרק, אחר כך נסע למערב התיכון, והתיישב בשיקגו. שם הוא נרשם ללמוד אמנות במכון האמנות בשיקגו. הוא נשאר רק שבועיים במכון, ומצא שהוא מובנה מדי. במקום זאת הוא העדיף ללמוד בעצמו, בהסתמך על תרגול ותחושת הכיוון שלו.
בהתחלה הוא נאבק, אך עד מהרה הציג קבוצת עבודות של ציורי נוף, ובנוסף קיבל עבודות לציורי קיר שהוסיפו להכנסתו.
הוא עשה לראשונה את דרכו לקליפורניה בשנת 1909, בגיל 26. הוא בילה מספר חודשים בציור בחוף לגונה, ואז פנה לסן פרנסיסקו. בסן פרנסיסקו פגש אמנים אחרים, בהם האמנית אלסי פאלמר (1884–1971). הוא שב לקליפורניה בפעם השנייה בשנת 1911. כשחזר לאילינוי באותו הסתיו, גילה שאלסי פאלמר עברה להיות אמנית מסחרי בשיקגו. הם נקשרו רומנטית. בבוקר יום חתונתם כשנה לאחר מכן, 9 בנובמבר 1912, הבחין אדגר כי האור "מושלם", ואלסי הסכימה לדחות את הטקס עד אחר הצהריים. האמנית בה גילתה הבנה לעניין.
כזוג הם התפרסמו היטב בחוגי האמנות של שיקגו. אלסי עזרה לאדגר בעבודות הקיר שלו, ועד מהרה הייתה לו תערוכה במכון האמנות בשיקגו. ניתן לטעון כי המאמץ המשותף הגדול שלהם היה בשנת 1914 עם הולדת בתם אוולין.
פריצת דרך
באביב שלאחר מכן הם לקחו את אוולין לראות את הסבא והסבתא מצד אמה בסן פרנסיסקו. הם השתתפו גם בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק. בשנה שלאחר מכן עשה אדגר את נסיעתו הראשונה בהרי סיירה נבדה. טיול זה היה רגע מכונן בחייו, ופיין חזר שוב ושוב לצייר את הסיירה. ציורים אלה נותרו כאחד מסימני ההיכר של יצירתו. הוא זכה בעבודה העיקרית הראשונה בשנת 1917. במטרה למשוך תיירות ביקשה הנהלת הרכבת האזורית, קווי טופיקה וסנטה פה שיצייר את נופי דרום-מערב, לאורך מסלולי הרכבות מאלבקרקי לקליפורניה. משימה זו לא רק הגדילה את המוניטין שלו כאמן, אלא גם חיברה אותו לתמיד למערב אמריקה. אף על פי שצייר באירופה, הוא זכור בעיקר בזכות עבודתו באזור המערב בשמורות הטבע נאוואחו, יוסמיטי, וחוף קליפורניה. באותה שנה, הוא ואלסי בילו ארבעה חודשים בציור, באזור שמשתרע מניו מקסיקו ועד הגרנד קניון, שהפך לאחד משני המקומות העיקריים שריתקו את פיין בעשרים השנים הבאות.
ויליאם סימסון, היה ראש מחלקת הפרסום של הרכבת, החל משנת 1892. הוא נהג לעשות סחר חליפין עם אמנים - הוא נתן להם כרטיסי נסיעות ברכבת, לצד לינה במלונות רכבת וארוחות במסעדות הרכבת, ולעיתים אף שילם להם כסף מזומן, זאת תמורת ציורים, תמונות, כלי חרס ותכשיטים. מאמץ זה נמשך עשרות שנים והפך את הרכבת של סנטה פה לאחד מהאספנים הגדולים ביותר של האמנות הדרומית-מערבית.
בסיום העבודה עם רכבת סנטה פה, הזוג חזר לסן פרנסיסקו. אדגר קיבל משימה ממלון הקונגרס בשיקגו לצייר ציור קיר. ציור הקיר אמור היה לכסות כמה קומות במסדרונות המלון. פיין שכר מחסן בגלנדייל בקליפורניה ושכר אמנים נוספים, כולל אלסי, כדי לסייע לו בהשלמת היצירה. בשנת 1918, אדגר ואלסי הקימו את ביתם ואת הסטודיו שלהם בלגונה ביץ'. הוא עזר בארגון האגודה לאמנות בחוף לגונה, והיה לנשיא הראשון שלה. את ארבע השנים הבאות בילו בציור במקומות כמו הרי הרוקי הקנדיים בקולומביה הבריטית ואלברטה בקנדה, ואז הציגו תערוכות באזור לוס אנג'לס. הנסיעות שלהם היו כרוכות בטיולים רגליים אל תוך אזורים נידחים, בחיפוש אחר מקומות של יופי טבעי ונדיר לצייר, לפעמים במשך שבועות.
אדגר הציג ברחבי קליפורניה, כולל מקומות חשובים כמו מועדון האמנות בקליפורניה (1918–1921), יריד מדינת קליפורניה (מדליית זהב 1918; מדליית כסף בשנת 1919), גלריות קאנל ושפין (1920), וגלריות סטנדהל (1921–1922).
אדגר ואשתו בילו חלק מקיץ 1921 במושבת האמנות בקליפורניה בכרמל-ליד-הים, שם הציג אדגר את עבודתו בתערוכה השנתית החמישית של מועדון האמנות והמלאכה המקומי.
לאחר שראה הצלחה בתקופה זו, הם יצאו ל"סיור ציור" של שנתיים באירופה בשנים 1922–1924. הם ציירו בבריטני, פריז, פרובאנס, שווייץ, ונציה. המקום החביב עליהם באירופה היו הרי האלפים, שם צייר את הפסגה הגדולה הלבנה של מון בלאן, שהסלון בפריז העניק לו ציון לשבח באביב 1923. כשחזרו לארצות הברית בסתיו 1924, הם התארחו לראשונה בשיקגו, אחר כך חזרו לחוף לגונה ומשם נסעו לניו יורק בשנת 1926. הם ציירו באריזונה, קליפורניה, בהרי הסיירה בקליפורניה, בקונטיקט, בניו מקסיקו, בניו יורק וביוטה. הם חזרו לאירופה כדי לצייר את נמלי בריטני, בשנת 1928. בקיץ שלאחר מכן ציירו את אגם לואיז, באלברטה.
חיים מאוחרים
לאחר המשבר הכלכלי בשנת 1929, והשפל הגדול שלאחר מכן, לא הגיעו עבודות באותה קלות, ולכן הם חזרו לדרום קליפורניה ורכשו בית סטודיו חדש בלוס אנג'לס בשנת 1932. במהלך תקופה זו, ביתם אוולין התחתנה, ואדגר ואלסי נפרדו באותה שנה. אדגר עבר להוליווד, לבית סטודיו קטן ברחוב סוארד. עם זאת, הוא היה מבלה חלק ניכר מזמנו בהרי סיירה נבדה בקליפורניה, כשהוא מצייר את הנושא האהוב עליו. האובססיה שלו להרי הסיירה תוביל אותו להפקת סרט תיעודי, "מסע סיירה". בשנת 1941 כתב את "קומפוזיציה של ציור בחוץ", ספר מקיף על צורות קומפוזיציה. הספר מסביר גם טכניקות לציור נוף, צבע, קצב ועריכה. הדפסת המהדורה השביעית של היצירה הושלמה בשנת 2005.
מוות ומורשת
לאחר פרידה של 14 שנה, אלסי חזרה לעזור לאדגר בשנת 1946, לאחר שנודע לו כי הוא חולה בסרטן. היא נשארה איתו עד שהוא נפטר, ב-8 באפריל 1947.
קיים פסל תבליט ארד של אדגר במוזיאון האמנות בלגונה ביץ', שנעשה על ידי אלסי בשנת 1952. היא המשיכה את עבודתו עד שבריאותה נפגעה וגרמה לה להפסיק בשנת 1959.
היא עברה לגור עם אוולין ובעלה בשנת 1969 במיניאפוליס. אלסי נפטרה ב-17 ביוני 1971. עבודתו של פיין השפיעה על ביל ריי, ג'ון דקרט ועל ציירים אחרים.
ג'ון טרבולטה
ביוגרפיה
טרבולטה נישא לשחקנית קלי פרסטון ב-1991. בנם הראשון, ג'ט, נפטר ב-2 בינואר 2009 בגיל 16 במהלך חופשת חג המולד באיי בהאמה, כתוצאה מפרכוסים שנגרמו ככל הנראה ממחלת קווסאקי. בשנת 2000 נולדה בתם אלה בלו, ובנובמבר 2010 נולד בן נוסף. קלי פרסטון נפטרה ב-12 ביולי 2020 אחרי מאבק שנמשך שנתיים במחלת סרטן השד.
טרבולטה חובב טיס, ובבעלותו מטוס בואינג 707. הוא ידוע גם כרקדן, כישרון שניכר בחלק מסרטיו.
קריירה
הוא החל בקריירת המשחק שלו בסדרת הנוער "קוטר חוזר הביתה" בשנים 1975–1979. הפכה אותו הסדרה לאליל נוער, והוא הקליט בעקבותיה שלושה אלבומי פופ, ואף זכה בתואר "זמר השנה" של המגזין "בילבורד".
הופעתו המוצלחת הראשונה בקולנוע הייתה בסרט האימה "קארי" של הבמאי בריאן דה פלמה, וכוכבו דרך לאחר ששיחק בתפקיד הראשי בסרט המוזיקלי "שיגעון המוזיקה", עליו אף קיבל מועמדות לפרס אוסקר, ובעקבותיו כיכב בסרט הקאלט המוזיקלי "גריז". למרות הצלחתו הגדולה בסוף שנות השבעים, בשנות ה-80 כבר נחשב טרבולטה לשחקן שתהילתו מאחוריו.
בסוף שנות ה-90 השתתף בעיקר בסרטי אקשן עתירי תקציב, ובשנת 2000 שיחק בסרט המדע הבדיוני "הקרב על כדור הארץ", שהיה כישלון קופתי גדול ונקטל בידי המבקרים. טרבולטה זכה בפרס ראזי (פטל הזהב) לשחקן הגרוע ביותר על תפקידו בסרט וזעם על התקשורת והמבקרים, משום שמפיקי הסרט איבדו את כספם וכמעט הגיעו לפשיטת רגל.
בשנת 2007 השתתף בסרט המוזיקלי "היירספריי" לצד מישל פייפר, אמנדה ביינס, ג'יימס מרסדן, קווין לטיפה וזאק אפרון.
בשנת 2008 דיבב בסרט האנימציה "בולט" לצידה של השחקנית מיילי סיירוס, עמה הקליט לסרט את השיר "I Thought I Lost You" אשר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2009 שיחק לצידו של דנזל וושינגטון בסרט "חטיפת הרכבת התחתית 123" ובסרט "מזל תאומים".
בשנת 2010 שיחק בסרט "מפריז באהבה" בהפקתו של לוק בסון.
בשנת 2014 שיחק לצד טיי שרידן, בסרט הקולנוע הזייפן.
בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה "חיים על מתח גבוה" לצידם של קייט בוסוורת', שרון סטון, גיל בלוז ואמילי אולרופ.
המשחקים הפרנקופוניים 1989
המשחקים הפרנקופוניים הראשונים נערכו בערים קזבלנקה ורבאט שבמרוקו מ-8 ביולי ועד 22 ביולי 1989.
אירוח המשחקים נמסר לידי מרוקו בשנת 1987. נטלו בהם חלק 1,500 משתתפים (900 ספורטאים ו-600 אמנים) מ-38 מדינות. הם נפתחו על ידי המלך חסן השני.
טקסי המשחקים נערכו באצטדיון מוחמד החמישי בקזבלנקה. תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה ברבאט.
ענפי ספורט
במשחקים נערכו תחרויות בארבעה ענפי ספורט:
משתתפות ומדליות
להלן פירוט המדינות ששלחו משלחות למשחקים והמדליות שבהן זכו:
המשלחות מהמדינות הבאות השתתפו במשחקים אך לא זכו במדליות כלשהן:
אוסמו טזוקה
אוסמו טזוקה (ביפנית: 手塚 治虫; 3 בנובמבר 1928 - 9 בפברואר 1989) היה אמן מאנגה, קריקטוריסט, אנימטור ומפיק סרטים יפני. התפוקה הפורייה שלו, הטכניקות אותן פיתח במהלך הקריירה, והז'אנרים החדשים אותם יצר הובילו לכך שהוא זכה לכינויים "אבי המאנגה", "הסנדק של המאנגה" ו"אל המאנגה". ביפן הוא נחשב בקרב רבים למקביל היפני לוולט דיסני, אשר ששימש לטזוקה מקור השראה במהלך הקריירה. טזוקה ידוע גם בעיקר כיוצר של הסדרות אסטרו בוי וקימבה האריה הלבן (אשר כנראה היווה השראה לסרט של אולפני דיסני "מלך האריות").
הסגנון היפני הייחודי של סרטי אנימציה בהם לדמויות יש עיניים גדולות (סגנון אשר מוכר מחוץ ליפן בשם "אנימה") הומצא על ידי טזוקה, אשר ביסס את הסגנון על סרטים מצוירים מהעולם המערבי כגון בטי בופ של מקס פליישר ומיקי מאוס של וולט דיסני. כאינדיקטור לפרודוקטיביות שלו, אוסף יצירות המאנגה השלם של אוסמו טזוקה מכיל כ-400 כרכים, עם למעלה מ-80,000 עמודים.
הוא הוכשר רשמית כרופא, אך הקדיש את חייו ליצירת כמות עצומה של סיפורי מאנגה, שרובן המכריע מעולם לא תורגמו מיפנית לאנגלית ולכן רובם אינם נגישים לקהל המערבי. הוא החל את הקריירה שלו בתור יוצר מאנגה בעת שהיה סטודנט באוניברסיטה.
טזוקה מת מסרטן הקיבה בשנת 1989 בגיל 60.
ב-1994, העיר טאקאראזוקה, בה גדל טזוקה, פתחה מוזיאון לזכרו. טזוקה זכה בפרסים רבים לאחר מותו.
גיא בר-עוז
גיא בר-עוז (נולד בישראל, 1967) הוא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה ומומחה לארכאוזואולוגיה. הוא ייסד את המעבדה לארכאוזואולוגיה במכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה, ועומד בראשה. מחקריו עוסקים בשחזור תרבויות וסביבות קדומות, לימוד השפעות האדם על סביבות עתיקות, תהליך ביות בעלי החיים וראשית החקלאות, תרבות ואוכל, ואכילת בשר ואבולוציה של האדם.
קריירה אקדמית
בר-עוז למד באוניברסיטת תל אביב, שם השלים בשנת 1994 תואר ראשון במדעי החיים ובשנת 1998 תואר ראשון בארכאולוגיה. התארים המתקדמים נעשו בהנחיית פרופ' תמר דיין במחלקה לזואולוגיה. במסגרת התואר השני בזואולוגיה ואקולוגיה (1996), התמחה בר-עוז בארכאוזואולוגיה ובמסגרתו עיבד ופרסם את מאסף שרידי בעלי החיים (עצמות, שיניים, קרניים) בן כ-16,000 שנה, מהאתר הכבארי-גאומטרי נווה דוד. עבודת הדוקטורט שלו שאושרה בשנת 2001, שינויים תרבותיים ואקולוגיים במישור החוף המרכזי בסוף תקופת הקרח האחרונה השוותה בין דגמי שימור העצמות והתנהגות הציד בארבעה אתרים אפיפלאוליתיים (11,500-20,000 שנים לפני זמננו). העבודה אפשרה, לראשונה באופן שיטתי, להשוות בין דגמי הציד של בני התרבות הנטופית למנהגי הציד הקדם-נטופיים באזור גאוגרפי דומה. כך הודגם כי הציד הנטופי התמקד בבעלי חיים קטנים (כארנבות וצבים) על חשבון הפרסתנים הבינוניים והגדולים (יחמור ושור הבר), ככל הנראה בשל צפיפות אוכלוסין גוברת והולכת. גרסה מעודכנת של הדוקטורט פורסמה כספר בהוצאת Brill : "Epipalaeolithic Subsistence Strategies in the Levant: A Zooarchaeological Perspective".
לאחר סיום הדוקטורט זכה בר-עוז במלגת רוטשילד ויצא להשתלמות בתר-דוקטורט במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד, שם החל בקשר ארוך השנים עם הפרהיסטוריה של הקווקז. לאחר שנה בהרווארד זכה בר-עוז במלגת אלון ונקלט בסגל החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה, בשנת 2010 מונה כפרופסור-חבר בחוג. קורסים אותם מלמד בר-עוז כוללים: מבואות לארכיאוזואולוגיה וטפונומיה; ביות בעלי החיים (האדם וחיות אחרות - ההיסטוריה התרבותית של חיות הבית); האבולוציה של הציד האנושי; תרבויות הציד של האפיפלאולית; תרבות האוכל; החי בארצות המקרא; מטבח ודיאטה בישראל הקדומה. בחודש יוני 2014, מונה לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 2003 הקים בר-עוז את המעבדה לארכאוזואולוגיה במסגרת המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה, והוא עומד בראשה. המעבדה מהווה מרכז למחקר והוראה של מורשת יחסי-הגומלין בין האדם ועולם החי הקדום של ישראל. המעבדה מצוידת בעזרי מחקר חדישים הכוללים מיקרוסקופים, מצלמות, מכשירי מדידה, מתקנים לניקוי עצמות ארכאולוגיות ולהכנת שלדי בעלי חיים, וכן אוסף השוואתי מקיף של שלדי בעלי חיים מחיות הארץ. החוקרים ותלמידי המחקר במעבדה מתמחים בלימוד מכלולים ארכאוזואולוגיים ממגוון רחב של אתרים מן התקופות הפרהיסטוריות, המקראיות והקלאסיות מכל רחבי הארץ. בשנת 2022 פרופ' בר עוז היה חבר ועדה במלגת רוטשילד במדעי הרוח והחברה.
פרויקטים נבחרים
מחקריו של בר-עוז עוסקים בעיקר באינטראקציה בין בני אדם לסביבתם בכלל, ולעולם החי בפרט, החל מהתקופה הפלאוליתית וכלה בעת החדשה, בלבנט ובקווקז. פרויקטים נבחרים בשנים האחרונות כוללים:
פרנסואה טריפו
פרנסואה רולאן טריפו (בצרפתית: François Roland Truffaut; 6 בפברואר 1932 – 21 באוקטובר 1984) היה במאי, תסריטאי, מפיק, שחקן ומבקר קולנוע צרפתי שהשתייך לתנועת הגל החדש הצרפתי.
ביוגרפיה
פרנסואה טריפו נולד בפריז בפברואר 1932, מאב לא ידוע. לפי אחת הגרסאות, שאותה אימץ טריפו, אביו היה רופא שיניים יהודי בשם רולאן לוי, מהעיר באיון שבצרפת. כיוון שאמו, ז'נין דה-מונפרן, הייתה בת למשפחה נוצרית אדוקה, התינוק נשלח בסתר לאומנת. כעבור שנה נישאה אמו למאייר רולן טריפו, שהכיר בילד. לזוג נולד בן נוסף, שמת בגיל חודשיים. פרנסואה נמסר לטיפולה של סבתו בברטאן.
בהיותו בן עשר מתה סבתו של טריפו, והוא שב לבית הוריו. בגיל 12 חווה משבר כאשר נודע לו שטריפו הוא לא אביו הביולוגי, והפך לילד ממורמר ובלתי ממושמע. הוא החל לברוח מבית הספר לעיתים קרובות, לגנוב ולשקר ללא הרף. בבית הספר פגש טריפו את רובר לאשנה והשניים הפכו לחברים קרובים. הם פיתחו חיבה עזה לקולנוע, ונהגו להתגנב יחד לבתי הקולנוע ללא תשלום: "את מאתיים הסרטים הראשונים שלי ראיתי בגניבה, כשהברזתי מבית הספר או כשהתגנבתי לתוך האולם. כלומר, התענוג הזה עלה במחיר של כאבי בטן עזים, בחילות, חרדה ותחושת אשמה שרק העצימה את הריגוש שהעניק המסך..." סיפר טריפו.
עוד בגיל 7 ביקר טריפו לראשונה בבית הקולנוע, ברואו את הסרט "גן העדן האבוד" (בצרפתית: Paradis perdu) מאת אבל גאנס. הצפייה הותירה בו התרשמות עמוקה. בשנים הבאות טריפו אף החזיק בבעלותו פנקס, שבו רשם את חוויותיו מהסרטים שבהם צפה. בגיל 14, לאחר שניסה ללמוד בשלושה בתי ספר שונים, נשלח טריפו ללימודים מקצועיים בניגוד לרצונו, ולאחר מכן הפך אוטודידקט.
בגיל 16 פתח מועדון קולנוע בשם "Cercle cinémane" (בצרפתית: חוג קולנוע). המועדון נפתח בכסף שקיבל בתמורה למכונת הכתיבה שגנב ממשרדו של אביו. כיוון שבמקביל למועדון הסרטים שלו, פעל מועדון אחר בהנהלת אנדרה באזאן, טריפו החליט לשכנע את באזאן לשנות את יום פעילות המועדון. כך הוא הכיר את באזאן וחוג האנשים שסביבו: כריס מרקר, אלכסנדר אסטרוק, אלן רנה ועוד. כאשר שקע טריפו בחובות, אמר לו אביו שישלם את חובותיו בתנאי שיסגור את המועדון וימצא עבודה. טריפו התכוון לסגור, אך מכיוון שהבטיח לקהל שלוש הקרנות נוספות, השהה את הסגירה עוד מספר שבועות. בתגובה, אביו מסר אותו למשטרה וטריפו הצעיר מצא את עצמו במרכז לנוער עבריין. אנדרה באזאן הוציא אותו משם ונתן לו עבודה במועדון הסרטים שלו. ב-1951 התגייס טריפו לצבא, שם נכנס לכלא הצבאי. רק ב-1953 הוציאו באזאן משם באמצעות קשריו. כשהשתחרר מהכלא הצבאי החל טריפו לכתוב בכתב העת החדש של אנדרה באזאן: "מחברות הקולנוע" (Cahiers du cinéma). "מחברות" הפך עם הזמן למגזין הקולנוע היוקרתי בעולם וטריפו למבקר החריף והבוטה ביותר שלו. בכותבו בעיתון טריפו גם לא חסך ביקורת על במאים שיצרו סרטים שלא היו לרוחו. ב-1954 פרסם טריפו מאמר בשם "Une Certaine Tendance du Cinéma Français" (בעברית: "מגמה מסוימת בקולנוע הצרפתי". במאמר תקף טריפו שמונה במאים צרפתים, שלדבריו סרטים עשויים מעלילה ומדמויות נלעגות. המאמר הכה גלים בעולם הקולנוע הצרפתי.
"מחברות הקולנוע" דגל במה שנקרא "פוליטיקת האוטר"; טענת הכותבים בו הייתה שלא רק הבמאי הוא האמן האחראי על היצירה הקולנועית, אלא גם שישנם במאים בעלי סגנון ייחודי להם שמשאירים חותם ברור ביצירותיהם ועליהם למעט בהתערבות מצד האולפנים. לפי הדוגלים בתיאוריה זו, גם התסריטאי היווה אחד הגורמים שהשאירו את חותמם במהלך יצירת הסרט. מידת הצלחתו של הסרט אינה תלויה בנושאו, אלא באופן שבו הבמאי מביא לידי ביטוי את התסריט. עם זאת, מבקרים אחדים תקפו את התיאוריה בחריפות. לטענתם, על יוצרי הסרט להתבסס על תבניות מוכנות ביוצרם את הסרט, לרבות מערבונים וקומדיות. חרף כך, פוליטיקת האוטר שלטה ביד רמה בעולם הקולנוע העולמי במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
טריפו היה אחד מהבמאים המפורסמים שדגל בתאוריית האוטר. בין גיבוריו היו רנואר, היצ'קוק, אולדריץ' ולוביטש. הוא לא החמיץ הזדמנות להלל את סרטיהם כשם שלא החמיץ הזדמנות לתקוף בחריפות את סרטיהם של במאים צרפתיים שלדעתו ייצגו קולנוע מיושן וחסר סגנון אישי. הוא תקף בעיקר את ה"קולנוע של איכות" הצרפתי של שנות ה-50; תווית האיכות של הקולנוע הצרפתי באותה תקופה התאפיינה בקולנוע נוסחתי שמתבסס על יצירות ספרות מפורסמות, שמצולם עם תפאורות, שחקנים מוכרים וכו'. במקביל לפעילות הביקורתית שלו, החל טריפו לביים סרטים קצרים.
ב-1955 הפיק טריפו את סרטו הראשון, בשם "Une visite" (ביקור). ב-1958, לאחר שהתחתן עם בתו של מפיץ ידוע, הקים בעזרתו הכספית את חברת ההפקה "סרטי הכרכרה" (השם הוא מחווה לסרט "כרכרת הזהב" של רנואר) והחל בצילומי סרטו הראשון באורך מלא - "400 המלקות", סרט אוטוביוגרפי-למחצה שמבוסס על חוויות הילדות של טריפו. בסרט גילם ז'אן-פייר לאו את דמותו של הנער המרדן אנטואן דואנל. הסרט נחל הצלחה יוצאת דופן וזכה בפרס לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן. טריפו צילם את הסרט באופן מהיר, ספונטני ומאולתר בגילומם של שחקנים לא מוכרים, מה שעמד בניגוד לסטנדרט הקולנוע המקובל אז והיווה מקור השראה לתנועת "הגל החדש" הצרפתי.
על אף שלא תכנן בתחילה להשתמש בדמותו של דואנל בסרטים נוספים, הצלחת סרטו הראשון "400 המלקות" גרמה לטריפו ליצור ארבעה סרטי המשך: "אנטואן וקולט" (1962), "נשיקות גנובות"  (1968), "תרגיל בנישואין" (1970) ו"אהבה במנוסה" (1979).
ב-1966 ביים טריפו את סרטו הראשון בצבע והיחיד בשפה האנגלית, "פרנהייט 451", כעיבוד לרומן המדע הבדיוני "פרנהייט 451" מאת ריי ברדבורי. הכתיבה באנגלית וההפקה הבין-לאומית הקשו על טריפו, שהיה רגיל להפקות מקומיות קטנות. הסרט נכשל קופתית וטריפו לא שב ליצור סרטים מחוץ לצרפת.
ב-1977 שיחק טריפו בסרטו של סטיבן ספילברג, מפגשים מהסוג השלישי.
טריפו חיבב את התרבות האמריקאית. משום כך, סרטו מ-1973, "לילה אמריקאי", עוסק בהפקת סרט אמריקאי "מיושן", ובמהלך הסרט הוא אף רומז שם של סרט מסוג זה - האזרח קיין. סרט זה היה מועמד לשני פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-47, אך לבסוף לא זכה.
סגנון קולנועי
טריפו הושפע רבות מסגנון הבימוי של רנואר. סגנון זה קרוי בשם "ריאליזם פיוטי", והוא מאופיין בצילום ארוך הכולל מעט עריכה, תוך תנועה מתמדת של המצלמה.
טריפו ניסה למרוד במסורת הקולנוע השמרנית והנוסחתית שרווחה בצרפת, וליצור סרטים פשוטים שעוסקים בחוויות היומיום של האדם הממוצע. הוא סירב לעבוד תחת שליטה של אולפנים וחברות הפקה, להעסיק שחקנים מקצועיים ומפורסמים, לציית לחוקי הכתיבה והצילום המקובלים ולהשתמש בתפאורה ובתאורה מלאכותית.
תנועות המצלמה הפתאומיות, השימוש בסינמסקופ שחור-לבן, השימוש בטכניקות עריכה וצילום דוקומנטריים, השימוש בפריז פריים וההומאז'ים הרבים לקולנוענים אחרים נתפסו בזמנו של טריפו כאלמנטים מרעננים וחדשניים.
השובבות הסגנונית של טריפו יצאה נגד הקונבנציות המיושנות ועזרה לפתוח את הדלתות לבמאים צעירים אחרים שהחלו לצלם את סרטיהם ברחובות, ולספר את סיפורם האישי בסרטים. בנוסף, מעבר לחדשנות, סרטיו של טריפו הציעו רגישות אדירה כלפי העולם. אהבתו לקולנוע, ספרים, נשים ובני אדם ככלל, משתקפת בכל סרטיו.
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים הוענק לאיים בשנת 1985 עם ההכרזה על מעמדם כטריטוריה בריטית שמעבר לים. בין השנים 1962-1985 היו האיים שטח חסות של איי פוקלנד, והשתמשו בסמל איי פוקלנד. לפני שנת 1962 היו האיים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה והשתמשו בסמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
הסמל הוא שלט אצולה המורכב ממגן שעליו אריה מוזהב זקוף המחזיק בידו לפיד - האריה מייצג את בריטניה והלפיד את גילוי האיים. הרקע של הסמל - מעוינים בכחול ולבן לקוח ממגן האבירים של ג'יימס קוק, מגלה האיים.
התומכים הם כלב ים ופינגווין - בעלי החיים הילידיים באיים. כלב הים עומד על האי, בעוד שהפינגווין עומד על הקרח.
בראש המגן מצוי אייל הצפון, המסמל את עדרי האיילים שהובאו לאיי ג'ורג'יה הדרומית על ידי ציידי לווייתנים נורווגים בתחילת המאה ה-20.
מתחת המגן מופיע מוטו האיים, בלטינית: LEO TERRAM PROPRIAM PROTEGAT - "יגן האריה על אדמתו".
בסמל נעשה שימוש בדגל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וכן בדגל נציב האיים.
פליום
פליום (לטינית: Pallium) הוא שמה של רצועה אותה עוטים האפיפיור והארכיבישופים. הפליום ניתן בדרך כלל לארכיבישוף מטרופוליטני וגם לפטריארך הלטיני של ירושלים ומסמל את סמכותו זו. לארכיבישוף זכות לעטות את הפליום בתחום הדיוקסיה שלו במועדים מיוחדים במהלך טקסי מיסה. לאפיפיור זכות לעטותו בכל עת. לעיתים מקבלים בישופים פליום כסימן לזכות מיוחדת, אך הפליום אינו מעצים את סמכותם או כוחם.
הפליום עשוי צמר לבן ורוחבו כחמישה סנטימטרים. הוא נכרך סביב הצוואר, החזה והכתפיים, ומשתלשלות ממנו שתי רצועות שרוחבן חמישה סנטימטרים ואורכן שלושים סנטימטרים, כשבקצותיהן פיסות עופרת קטנות מכוסות במשי שחור. על הפליום מצוירים שישה צלבים שחורים קטנים. הפליום נלבש על פני הצ'סובלה, אפוד הבישוף.