cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארי אקווי
חיים בנחלה ולימודי רפואה
אקווי והולקומב חיו חיים שקטים בבית קטן בשטח לא מעובד מחוץ לעיירה הקטנה הדאלס. ב-21 ביולי 1893 אירע תרחיש שהיה לסנסציה מקומית ומשכה קהל רב של סוחרים ועוברים ושבים למרכז העיר. אקווי המרוגזת פסעה הלוך ושוב מול המשרד של הכומר אורסון די. טיילור, שהיה גם מפתח נדל"ן ומפקח החינוך המקומי. טיילור סירב לשלם להולקומב, שעבדה כמורה באקדמיה העירונית, את שכרה. למרות בקשות חוזרות, הוא המשיך למנוע ממנה תשלום. כשהגיח ממשרדו וניסה לברוח ממנה, אקווי, המתוסכלת מהתייחסותו המבזה כלפי חברתה, תפסה אותו והצליפה בו בשוט סוסים. המקומיים, אשר ראו בו פושע שמבצע על חשבונם הונאות נדל"ן, הריעו לה. אחר כך, עשו הגרלה כאשר הפרס הוא השוט שהשתמשה בו, ונתנו את הכסף לאקווי. זו הייתה הפעם הראשונה אך לא האחרונה שראו אותה פועלת נחרצות כדי להתנגד לאי-צדק.
בשנת 1897 עברו השתיים להתגורר בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שם אקווי למדה רפואה באוניברסיטת קליפורניה. אחר כך היא עברה לפורטלנד, אורגון – ללא בסי הולקומב – והשלימה את לימודיה באוניברסיטת אורגון במחלקה הרפואית ב-1903.
בעקבות 1906 סן פרנסיסקו רעידת אדמה והשריפה הגדולה בעקבותיה, אקווי הצטרפה לקבוצת רופאים ואחיות שבאו לספק טיפול רפואי לקורבנות האסון, וקיבלה על כך ציון לשבח מן צבא ארצות הברית. בינתיים, בפורטלנד, היא כבר פגשה את הארייט ספקרט והחלה איתה מערכת יחסים.
רפואה ואקטיביזם
מארי אקווי הייתה מבין הנשים הראשונות להיות לרופאה במדינת אורגון. היא פתחה מרפאה כללית בפורטלנד ב-1905, עם דגש על בעיות בריאות של נשים וילדים. היא נהייתה מוכרת בקהילה כרופאה לאחר התנדבותה בסן פרנסיסקו. האסון הגדול, בו נספו מאות אנשים והממשלה לא הצליחה לספק שירותי הצלה ובריאות, היה אירוע מרכזי בחיי אנשי התקופה, ואקווי הוכרה כמתנדבת אמיצה בשל פעולות ההצלה שהשתתפה בהן.
בשלב כלשהו בין 1905 ל-1915, אקווי החלה לבצע הפלות, שירות שסיפקה לנזקקות ללא התחשבות במעמד חברתי או מצב כלכלי. לעיתים קרובות הייתה גובה יותר מנשים עשירות עבור התהליך כדי לממן את שירותיה עבור העניות. למרות שהרשויות העירוניות ושל המדינה פעלו לעיתים קרובות למנוע ביצוע הפלות, אקווי מעולם לא נאלצה להתמודד עם השלכות משפטיות בנושא.
אקווי הייתה חברה פעילה בליגה למען אמצעי מניעה של פורטלנד, ועזרה בהפצת מידע על אמצעי מניעה כאשר פעילות זו הייתה בלתי חוקית. בעת ביקורה של מרגרט סנגר בפורטלנד ב-1916, הרשויות עצרו אותה, את אקווי, ועוד נשים וגברים אשר חילקו את החוברת של סנגר, "הגבלת המשפחה". השופט הרשיע אותם. כעונש, השופט קנס את רק את הגברים (ואז השעה את גזר הדין). אקווי המשיכה בפעילותה. במהלך מה שמכונה בהיסטוריה האמריקאית "העידן הפרוגרסיבי" (1895-1920), אורגון אימצה רפורמות אזרחיות ופוליטיות אשר הפכו למודל לאומה, כולל החלת תהליכי משאל עם, הדחת נבחרי ציבור, ובחירות ישירות לסנאט ארצות הברית. אקווי עבדה במספר קמפיינים למען זכות ההצבע לנשים, וחגגה עם ארגוני הנשים את הניצחון ב-1912, כאשר זכותן של נשים להצביע הוכר במדינת אורגון.
פוליטיקה רדיקלית
בשנת 1913 אקווי ביקרה במפעל במזרח פורטלנד שם העובדים פתחו בשביתה. עובדי מפעל האריזה היו בעיקר נשים, אשר מחו על תנאי העבודה הקשים, השעות הארוכות והלא עקביות, והשכר הזעות של מספר סנט לשעה בלבד. כאשר הצטרפו לשביתה ארגונים סוציאליסטים וחברי ארגון הפועלים העולמי IWW, המאבק הורחב לכלול נושאים כמו חופש הביטוי והזכות לשבות. גם אקווי הצטרפה למחאה, והייתה לאחת ממנהיגיה, בין היתר בשל מעמדה המקצועי כרופאה. כעבור מספר ימים של הפגנות, המשטרה הסתערה על השובתים. אחד השוטרים הכה את אקווי באלתו, לאחר שהביעה זעם על כך שאישה בהריון נגררה מהמקום על ידי המשטרה. השביתה הסתיימה ללא תנאים מספקים עבור הפועלות. השפעת האירוע על אקווי, ובמיוחד האלימות המשטרתית שראתה וחוותה, הייתה רדיקליזציה פוליטית, והיא החלה להשקיע את מאמציה בפעילות הזו במקום ברפורמות עבורן עבדה עד אז.
אקווי הייתה לדמות בעלת השפעה בפורטלנד במשבר האבטלה שפקד את פורטלנד בשנים 1913–1914. היא הייתה צועדת יחד עם הגברים המובטלים בדרישה לתנאי עבודה טובים יותר, וגם השתתפה בפעילויות של IWW למען חופש הביטוי ובתמיכה לחוטבי העצים שרצו להתאגד. היא הכריזה על עצמה כסוציאליסטית רדיקלית, אנרכיסטית, ובעלת ברית של IWW.
התנגדות למלחמת העולם הראשונה
בתקופה שהובילה להתערבות ארצות הברית במלחמה המתחוללת באירופה, אקווי פעלה בהתנגדות לקמפיינים שפרסמו את ההכנות הצבאיות ועודדו את תמיכת הציבור. היא ראתה בהתערבות הצבאית אמתלה למרדף אחר רווחים מצד הקפיטליסטים, והרפתקה אימפריאליסטית מצד הממשל. בשנים 1916–1919, פורטלנד נכנסה למצב של היפר-לאומיות, כאשר נערכו מצעדים ואירועים פטריוטיים וצבאיים תמידיים, ואקווי הפכה ל"אאוטסיידרית" פוליטית אפילו יותר מאשר בעבר. היא מחתה במצעד למען ההכנות למלחמה במרכז העיר כאשר היא מחזיקה בבאנר גדול עליו כתוב "התכוננו למות, הפועלים! ג'יי. פי. מורגן ושות'. רוצים הכנות למטרות רווח". היא הותקפה על ידי משתתפים במצעד, והמריבה הובילה למעצרה.
אקווי המשיכה למחות גם כשארצות הברית הצטרפה למלחמה ב-1917. בשלב זה, היא נחשבה לאיום לביטחון הלאומי והואשמה ואף הורשעה בהסתה. אקווי הגישה ערעורים, אך טיעוניה נדחו. ברגע האחרון, לפני שנכנסה לכלא, הנשיא וודרו וילסון חנן אותה חלקית, ומיגר את עונשה משלוש שנים לשנה ויום.
אקווי ריצתה את עונשה בכלא סן קוונטין אשר בצפון קליפורניה, החל ב-19 באוקטובר 1920, כאסירה מספר 34410. היא הייתה בת ארבעים ושמונה. היא חייתה במגורים משותפים עם עוד שלושים ואחת אסירות, אשר הורשעו בפשעים כגון רצח, שוד, וביצוע הפלות. אקווי הייתה האסירה הפוליטית היחידה ביניהן.
בריאותה של אקווי התדרדרה במהלך מאסרה, והיא סבלה מהתקפי שחפת, ממנה סבלה כילדה. היא שמרה על גישה חיובית ככל שיכלה, בעזרת ביקורים תכופים ומכתבים תומכים. היא ביקשה שחרור מוקדם בשל מצבה הבריאותי, אך ניכר כי התובע הכללי של ארצות הברית חסם את כל מאמציה. אקווי השתחררה מסן קוונטין ב-9 באוגוסט 1921 עם עונש מופחת בשל התנהגות טובה, לאחר שריצתה כעשרה חודשים.
חייה המאוחרים
לאחר המלחמה, הלך הרוח בארצות הברית פנה נגד רדיקליזם, איגודי עובדים, וקומוניסטים. כשאקווי שבה לחיי האזרחות, היא מצאה שהיא וחבריה מוגבלים מאוד במחאותיהם לעומת התקופה הקודמת. וכך היא חזרה להתמקד ברפואה.
אקווי ניהלה חיים שקטים בעקבות עזיבתה של פלין, ולאחר שמרי ברחה כדי להתחתן. מנהיגים מהתנועה הרדיקלית מנהיגי ותנועת הפועלים המשיכו להעריץ אותה על אומץ לבה ועל חמלתה אשר הפגינה כפעילה במשך שנים כה רבות, והרבו לבקר בביתה.
בשנת 1950 אקווי נפלה ושברה את עצם האגן, ונאלצה לשהות במשך שנה בבית החולים, ואז הועברה למוסד סיעודי כדי להשתקם, אך לא הצליחה להירפא לגמרי. היא נפטרה בבית חולים במיניאפוליס ב-13 ביולי 1952, בגיל 80. מודעות אבל פורסמו בעיתונים ברחבי ארצות הברית. היא נקברה לצד הארייט ספקרט בבית הקברות וילהלם ממוריאל, באורגון.
אגודת היועצים והמטפלים במשפחה בישראל
אגודת היועצים והמטפלים במשפחה בישראל היא עמותה רשומה שהוקמה בשנת 2015 על ידי הרב מאיר שמעון עשור, במטרה לקדם "מאגר חברים" של אנשי מקצוע, העוסקים בתחומי הייעוץ והטיפול, בפרט ובמשפחה על מנת להנגיש את שרותיהם בקרב הציבור הדתי תורני. העמותה מנהלת מוקד טלפונים ארצי לכלל הציבור, לפניות לעזרה נפשית ראשונית (ער"ן) וכן ייעוץ נישואין ומשפחה ראשוני י.נ.ר ובעת הצורך הפניות לטיפול. העמותה מנהלת מרכזי ייעוץ טיפול בפרט ובמשפחה ברחבי הארץ.
מבנה האגודה
האגודה מתנהלת ומופעלת על ידי צוות עובדי העמותה, מנכלי"ת, מזכלי"ת, רכזת "אוגדן החברים" ורכזת מוקד מטיבת"א. באגודה עשרות מתנדבים ומתנדבות מדי שנה. האגודה מפעילה ארבע ועדות מקצועיות, שמטרתן לסייע, לפקח ולבקר את התנהלות האגודה. כל חברי הוועדות מבצעים את עבודתם בהתנדבות.
פעילות האגודה
האגודה מנהלת מאגר בשם "אגד מקצועי" הכולל יועצים ומטפלים שומרי תורה ומצוות, בתחום הפרט, הנישואין והמשפחה. החברים במאגר מעניקים שירותי ייעוץ וטיפול בכל הארץ. חלקם משמשים גם כצוות טיפולי במרכזי מטיבת"א בישראל. בנוסף, האגודה פועלת לקידום המטרות המשותפות של כלל החברים הנמצאים ב"אגד המקצועי" באגודה, לחיזוק וביסוס המעמד המקצועי ולהשגת הכרה והטבות עבורם.
מטיבת"א – מרכז טיפול וייעוץ במשפחה תורני ארצי
האגודה מפעילה את מטיבת"א, מרכז המסייע בייעוץ וטיפול לפרטים, זוגות, ומשפחות ומתאים באופיו לציבור הדתי-חרדי. המרכז פועל בפריסה ארצית ונגיש לכלל האוכלוסייה בישראל.
במטיבת"א מוענקים שרותי ייעוץ וטיפול בנושאים :
ייעוץ זוגי וטיפול משפחתי: הניתן לזוגות ומשפחות בשלבי חיים שונים. במסגרת התהליך נעשה אבחון, הגדרת הבעיה ואיתור דרכי התמודדות המתאימות לבני הזוג והמשפחה מתוך הבנה כי בעיות רבות יכולות להיפתר באמצעות שינוי היחסים ודפוסי יחסי הגומלין במשפחה.
סיוע וייעוץ רגשי/נפשי המרכז מסייע למתמודדים עם קשת רחבה של קשיים רגשיים ומצבי משבר כגון: התמודדות עם שינויים במעגלי החיים, דימוי עצמי, חרדות, דיכאון, טראומות, אובססיות, פוביות ועוד. הטיפולים נעשים באמצעות שימוש בכלים מקצועיים מגוונים וממוקדים בפתרון בעיות ספציפיות, במטרה להעניק טיפול מקצועי, קצר מועד ויעיל.
ייעוץ וטיפול בחיי אישות המרכז מתמחה במתן סיוע על ידי ייעוץ וטיפול תואם תרבות, בתחום חיי אישות. המרכז כולל מתן הדרכה והכנה לזוגות בראשית הנישואין, סיוע בהתמודדות עם קשיים פיזיים ורגשיים בשלבי החיים השונים. שירותי הייעוץ ניתנים על ידי מטפלים ויועצים, גינקולוגים, אורולוגים פסיכולוגים ועוד. כמו כן מקיים המרכז שיתופי פעולה עם מרכזים רפואיים המתמחים בטיפול רפואי בתחום.
פגיעות חמורות ואלימות במשפחה המרכז מעניק תמיכה, ייעוץ וטיפול על ידי מומחים הנותנים מענה מקצועי מקיף החל מסיוע בשעת חירום ועד לליווי הפרט/המשפחה בתהליך הטיפולי. מרכז הטיפול לנפגעים מותאם לאופיו וצביונו של המגזר הדתי- חרדי. מטפלי המרכז הם אנשי מקצוע מוסמכים, ובעלי תואר שני קליני שעברו הסמכה ייעודית לטיפול בנפגעים.
ייעוץ רגשי למטופלי פוריות המרכז מעניק תמיכה רגשית למטופלים המתמודדים עם בעיות בתחום הפוריות. הסיוע ניתן במתכונת פרטנית, זוגית, בהתאם לצורכי והעדפות הפונים. הטיפול מוענק על ידי יועצים ומטפלים שעברו הכשרה רפואית, הלכתית ומקצועית בתחום הפוריות ובמידת הצורך עם מרכזי פוריות ברחבי הארץ.
מוקד מטיבת"א מוקד מטיבת"א הוא מוקד טלפוני המאויש 24 שעות ביממה על ידי אנשי מקצוע וסטודנטים מתמחים המקבלים הכשרה והדרכה במתן סיוע בשעת משבר. המוקד מעניק ייעוץ ראשוני ובמידת הצורך מפנה למומחים להמשך טיפול מקצועי. סיוע במימון טיפול מרכז מטיבת"א מסייע באיתור מקורות מימון לפונים שאין באפשרותם לממן את מלוא עלות הטיפול. במקרים מסוימים קיימת אפשרות לקבל ייעוץ/טיפול בתשלום סמלי על ידי סטודנטים במרכזי לימוד מאושרים ומפוקחים, המקבלים הדרכה צמודה על ידי אנשי מקצוע המומחים בתחום.
בית הוראה "שלמות המשפחה"
העמותה מפעילה בית ההוראה ארצי המעניק מענה הלכתי בתחומי הייעוץ והטיפול בכלל, ובתחום אישות ומשפחה בפרט. המענה ניתן על ידי רבנים מורי הוראה ומורי צדק שעברו הכשרה מקצועית בתחום, ומעניקים מענה טלפוני או מענה בפורומים ברשת.
בנוסף, כחלק ממטרות האגודה, מתקיימות פעילויות מניעתיות בפריסה ארצית, לצורך צמצום קשיים והתמודדויות חברתיות ומשפחתיות בתחום המשפחה כגון: סדנאות לחיזוק והעצמת הקשר הזוגי, קבוצות הנחיית הורים, הדרכה לזוגות בשנה הראשונה לחיי הנישואין ובשנה הראשונה להיותם הורים ועוד. האגודה מקיימת שיתופי פעולה עם מוסדות וארגונים, פרטיים וציבוריים לקידום מטרה זו.
מלך הזירה (1995)
מלך הזירה (1995) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE). האירוע נערך ב-25 ביוני 1995, בקורסטייטס ספקטרום שבפילדלפיה, פנסילבניה. האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי מלך הזירה.
תשעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהוקלט לתוכנית Sunday Night Slam. בקרב המרכזי, אלוף העולם במשקל כבד של ה-WWF, דיזל ובם בם ביגלו ניצחו את סייקו סיד וטטנקה. עוד ברשימת הקרבות, ברט הארט ניצח את ג'רי לולר בקרב נשק את רגלי, ומייבל ניצח את סאביו ווגה כדי לזכות בטורניר מלך הזירה.
רקע
אירוע מלך הזירה של שנת 1995 היה הפעם התשיעית שארגון ה-WWF קיים את טורניר מלך הזירה והפעם השלישית שהוא קיים את הטורניר כחלק מאירוע מלך הזירה.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw.
העלילה המרכזית לקראת אירוע מלך הזירה היה טורניר מלך הזירה עצמו. באירוע In Your House 1, מייבל גבר על אדם בומב בקרב הראשון של הסיבוב הראשון. הקרב הבא בסיבוב הראשון התרחש ב-15 במאי בתוכנית Raw, שבו בוב הולי ניצח את מנטאר. רייזר רמון העפיל גם הוא לשלב רבע הגמר לאחר שניצח את ג'ייקוב בלו ב-20 במאי בתוכנית Superstars of Wrestling. שון מייקלס היה הבא בתור בדרכו לרבע הגמר, כאשר הוא ניצח את קינג קונג באנדי ב-22 במאי בתוכנית Raw. הקרב הבא של הסיבוב הראשון התקיים במסגרת התוכנית Superstars of Wrestling של ה-27 במאי, ובה קאמה ניצח את דיוק דרוסי. ב-29 במאי בתוכנית Raw, האלוף הבין יבשתי של ה-WWF, ג'ף ג'ארט, ביחד עם הרודי היו שותפים לקטע שבו ג'ארט הצהיר שהוא ינצח את אנדרטייקר ויעפיל לשלב הבא בטורניר, אך הפסיד לו באותו הערב. בניגוד לג'ארט, הרודי הצליח להעפיל לשלב הבא, כאשר הוא ניצח את דוינק הליצן ב-3 ביוני בתוכנית Superstars of Wrestling לאחר הסחת דעת מצידו של ג'ארט. בסיבוב הראשון האחרון, אואן הארט התמודד מול דייבי בוי סמית' ב-5 ביוני בתוכנית Raw (שהוקלטה במקור באירוע In Your House 1, שנערך ב-14 במאי). הקרב ביניהם הסתיים ללא הכרעה לאחר שמגבלת הזמן המוקצב פגה. משום כך, אף אחד מהם לא העפיל לשלב הבא, ובמקום זאת קרב בין יוקוזונה ללקס לוגר התקיים ב-12 ביוני בתוכנית Raw. בקרב זה, יוקוזונה העפיל לשלב הבא לאחר שניצח את לוגר כתוצאה מספירת חוץ. אף על פי שכל שמונת המקומות לשלב הבא נתפסו, רייזר רמון סבל מפציעה בצלעות, שאותה ספג במהלך קרב סולם נגד ג'ף ג'ארט, שהתקיים ב-9 ביוני באירוע לא טלוויזיוני. פציעה זו הותירה אותו מחוץ לטורניר. כתוצאה מכך, הכרטיס האחרון לשלב רבע הגמר נקבע רגעים ספורים לפני שהאירוע החל.
בנוסף לטורניר מלך הזירה, התנהלו שני פיודים מרכזיים לקראת האירוע. הפיוד המרכזי כלל את אלוף העולם במשקל כבד של ה-WWF, דיזל, בם בם ביגלו, סייקו סיד וטטנקה. הפיוד החל ברסלמניה 11 והמשיך עד לאירוע In Your House 1, שבו דיזל התמודד מול סיד על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. דיזל היה אמור לנצח את סיד לאחר שביצע עליו את מהלך הפאוורבומב, אך טטנקה הפריע, תקף את דיזל וגרם לפסילת הקרב. כתוצאה מהפסילה, דיזל שמר על התואר. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, טד דיביאסי (המנג'ר של סיד ומנהיג קבוצת המיליון דולר קורפוריישן) הציע שדיזל, ביחד עם ביגלו יתמודדו מול קבוצתו של דיביאסי (סיד וטטנקה). בקרב המרכזי, ביגלו היה אמור להתמודד מול ארווין אר שייסטר, כך שדיביאסי עמד בפינת הזירה של שייסטר, בעוד שביגלו הכריז שדיזל יעמוד לצידו דיזל רדף אחר דיביאסי ברגעיו הראשונים של הקרב, שבסופו ביגלו ניצח. דיביאסי חזר לזירה לאחר הקרב ביחד עם סיד וטטנקה. ב-22 במאי בתוכנית Raw, שון מייקלס חזר לאחר פציעה שסבל ממנה הודות לסיד ב-3 באפריל בתוכנית Raw. מייקלס גבר על קינג קונג באנדי, שנוהל על ידי דיביאסי באותה התקופה. לאחר הקרב ביניהם, ביגלו ודיזל הגיעו כדי לברך את מייקלס על ניצחונו. במהלך פיוד זה, דיזל סבל מפציעה במרפק, אך בכל זאת התחרה באירוע מלך הזירה. כדי להסביר את הפציעה, קטע וידאו הוצג ב-29 במאי בתוכנית Raw, ובו סיד ביצע עליו את מהלכי הצ'וקסלאם והפאוורבומב באירוע In Your House 1. בשל פציעתו של דיזל, העלילה לא נבנתה יתר על המידה עד לקיום האירוע עצמו.
הפיוד האחר לקראת האירוע היה בין ג'רי לולר לברט הארט, שבעצם החל שנתיים קודם לכן במלך הזירה של שנת 1993. באירוע הקודם, In Your House 1, לולר ניצח את הארט לאחר הפרעה מצד האקושי והמנג'ר שלו שינג'ה. ב-22 במאי בתוכנית Raw, הארט התעמת עם לולר בשולחן השדרנים ואף דרש קרב מולו. לולר נענה בחיוב והוסיף לו התניה שבה המפסיד יהיה מחויב לנשק את רגלו של המנצח. כדי להתכונן לכך, לולר העביר את השבועות הבאים, כשהוא התהלך יחף באורווה ואף לא שטף את רגלו עד שלאחר שהוא ינצח את הארט. ב-10 ביוני בתוכנית Superstars, לולר גבר על אלדו מונטויה ולאחר מכן הכריח אותו לנשק את רגלו.
תוצאה לאורך זמן
לאחר זכייתו בטורניר, מייבל קיבל קידום לתפקיד המתאבק הראשי של הארגון, כאשר הוא התמודד מול דיזל על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF באירוע סאמרסלאם. בקרב זה מייבל הפסיד. הוא המשיך את הפיוד שלו עם דיזל גם לאחר האירוע, ובנוסף המשיך ופתח בפיודים אחרים כמו הפיוד שלו עם אנדרטייקר עוד מטורניר מלך הזירה, ובפיוד זריז עם יוקוזונה, שעימו הוא ניהל שותפות במהלך הפיוד נגד דיזל.
לאחר שהושפל בידי ברט הארט, ג'רי לולר ניסה לגייס עזרה מרופא השיניים האישי שלו, ד"ר אייזק יאנקם, שהפסיד להארט כתוצאה מפסילה באירוע סאמרסלאם. הפיוד בין השניים הגיע לסיומו לאחר שהארט ניצח את יאנקם בקרב כלוב ב-16 באוקטובר בתוכנית Raw. באותו הקרב, לולר נכלא בכלוב מעל הזירה כדי למנוע התערבות מצידו.
משום שהאירוע התקיים בפילדלפיה, המון פרצופים מוכרים מהארנה של ECW נכחו. במהלך קרב גמר טורניר מלך הזירה בין מייבל לסאביו ווגה, אותם אוהדים החלו בקריאות "ECW" כמחאה על המתרחש בזירה. תמיכה זו מצד האוהדים בארגון ההיאבקות ECW זכתה לתשומת ליבו של וינס מקמהן, כשלאחר מכן הוא ניהל מספר עלילות פלישה של ECW לארגונו בשיתוף פעולה מצידו של מייסד ECW, פול היימן בשנים 1996 ו-1997.
טורניר מלך הזירה
הטורניר התקיים בין ה-14 במאי ל-25 ביוני 1995.
1 אואן הארט ודייבי בוי סמית' נאבקו ביניהם במסגרת קרב העפלה לטורניר מלך הזירה אשר הסתיים בתיקו ב-5 ביוני 1995 בתוכנית Raw. יוקוזונה ניצח את לוגר בשבוע לאחר מכן כדי לזכות בכרטיס האחרון בטורניר. 2 סאביו ווגה ניצח את ארווין אר שייסטר בקרב אשר קדם לאירוע, ומילא את מקומו של רייזר רמון עקב פציעה שספג ב-9 ביוני במהלך קרב סולם נגד ג'ף ג'ארט. רמון צלח את הסיבוב הראשון של הטורניר ב-16 במאי, כשניצח את ג'ייקוב בלו.
מחוז סרגוסה
סרגוסה הוא מחוז הממוקם בצפון ספרד, במרכז האוטונומיה של אראגון בירתו היא סרגוסה שהיא גם בירתה של האוטונומיה. ערים נוספות במחוז: קלטיוד, בורג'ה, לה אלמוניה דה דונה גודינה, איג'ה דה לוס קבאלרוס וטראזונה.
שטחו של מחוז סרגוסה הוא 17,274 קמ"ר, המחוז הרביעי בגודל שטחו בספרד (אחרי המחוזות באדחוז, קאסרס וסיודאד ריאל).
האוכלוסייה בסרגוסה (נכון לשנת 2018) מנתה 954,811 תושבים, 72% מכלל האוכלוסייה באוטונומית אראגון. כאשר 75% מתושבי סרגוסה גרים בעיר הבירה. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 51/קמ"ר. כמו כן בשטחו 292 עיריות ויותר ממחציתן כפרים המכילים פחות מ־300 איש.
השפה המדוברת ביותר בסרגוסה היא ספרדית, אף על פי שבשטח המחוז ישנם תתי-מחוזות כגון בבאג'ו אראגון קאספ ששפתה המרכזית היא קטלאנית.
בימי הבניים הייתה בסרגוסה קהילה יהודית ענפה ומשוררים יהודים רבים קבעו בה את מושבם. ביניהם; אבן עזרא, שמואל הנגיד ומשה אבן ג'קיטלה. חג פורים סרגוסה נחגג זכר לנס שאירע ליהודים.
גאוגרפיה
מחוז סרגוסה גובל במחוזות: נאוורה (Navarre), לה-ריוחה (La Rioja), סוריה (Soria), גוודלחרה (Guadalajara), טרואל (Teruel), טרהגונה (Tarragona) וליידה (leida). הצד הדרום מערבי של המחוז נמצא באזור סיסטמה איבריקו (Sistema Ibérico) ההררי וכולל את הנקודה הגבוהה ביותר שלו, מונקאיו (Moncayo), ואילו הקצה הצפוני מגיע למרגלות הרי הפרה-פירנאים. נהר האברו חוצה את הפרובינציה ממערב למזרח.
תתי מחוזות – Comarcas
תתי מחוזות – בתוך מחוז סרגוסה
טבע
16% משטח הפרובינציה הם יערות, שטח היערות שלה הוא הראשון בגודלו באראגון והרביעי בגודלו בספרד כולה. נופיה של הפרובינציה מגוונים, ומורכבים מרכסי הרים, נקיקים ועמקים (באזור באחו-אראגון (Bajo Aragón) ובמקוויננזה (Mequinenza) ) עד למרגלות רכס הפרה-פירנאים, מישורים בסינקו-וילאס (Cinco Villas) או מישורים שעוברים דרך קאמפו דה בורחה (Campo de Borja) עד לאלמוניה דה דונה גודינה (Almunia de Doña Godina). במקוויננזה נמצא מפגש הנהרות סגרה, סינקה ואברו והוא גם מפגש בהנהרות הגדול ביותר באירופה. האזור הידוע בשם Aiguabarreig הוא מרחב עם עושר טבעי רב, ומגוון גדול של מערכות אקולוגיות, שנעות החל מערבות ים תכוניות ועד יערות עבותים על גדת הנהר. מאפיינים אלו הופכים את המרחב הזה לגן עדן ביולוגי.
בנוסף ניתן למצוא ב-Aiguabarreig חלקים בנהר ברוחב של מאות מטרים עם איי נהר רבים ויערות בצידי הנהר, ערוגות קנים, חופי חלוקי נחל ובריכות.
כמו כן זוהי נקודת מפגש בין צמחיית הערבות מהאזור הצחיח של מונגרוס (Monegros) והצמחייה הים תיכונית העולה מעמק האברו. בזכות מאפיינים אלו, מינים של בעלי חיים וצמחייה מתקיימים יחד.
צפורים הם הקבוצה הגדולה והמגוונת ביותר. ניתן למצוא זנים החל מארדיידות (זן צפורים שמקורו באנטארקטיקה) וכלה בסוגים שונים של עופות דורסים וציפורים האופייניות לאזוריים מדבריים. ניתן למצוא גם זוחלים, דו-חיים ויונקים. בעיקר עטלפים, צבאיים, צבי יערות, לוטרות ונוכחות הולכת וגוברת של עזי בר.
התקופה הפרה-היסטורית
המתיישבים השונים שאכלסו את האזור של הפרובינציה השאירו את חותמם עוד מהתקופה הפרה-היסטורית.
בקאספה (Caspe) נמצא גרזן יד מלפני 100,000 שנים. באזור מקוויננזה נמצאו פריטים ומבנים ש מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית ותקופת הברונזה. ניתן לראות תיעודים אלו בבקתות ריולס (Riols) מלפני כ-6,000 שנה ובנקרופוליס של מינה-וולפרה (Mina Vallfera) מלפני כ-3,500 שנה.
בעקבות חפירות שבוצעו בשנות ה-80 במקוויננזה נמצא סט של מספר העתקי קרמיקות חלקות, אבנים מגולפות באבני צור, כלים מגולפים וחפצי נוי (צמידים וחרוזי שרשרת). ניתן לראות פריטים אלו במחלקה הפרה-היסטורית של מוזיאון סרגוסה.
בנוסף ניתן למצוא במקוויננזה עדויות לתקופה הכלקוליתית ולתקופת הברונזה הכוללות מדגם חשוב של אמנות סלעים המפוזרת במקלטים, ובסלעים בסגנון סכמטי או מופשט אומנות שהוכרזה כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו בתוך אמנות הסלע הלבנטית.
עם זאת, אתר הדגל הארכאולוגי, במקוויננזה ובעמק אברו כולו הוא לוס קסטלטס, הוא גם האתר המייצג של תרבות הקמפוס דה אורנאס. האתר מורכב מעיירה עם חומה, חפיר, נקרופוליס ומקום שריפת גופות. הממצאים מתוארכים בין תקופת הברונזה הראשונה לראשית התרבות האיברית (בין 1500 ל-500 לפני הספירה).
העידן הרומי
עם הגעתם של הרומאים לספרד בערך בשנת 200 לפנה"ס, החלה הרומניזציה של השבטים הילידים ויצירת ערים רומיות חדשות כמו קולוניה יוליה ויקטריקס סלסה (ולילה דה עברו הנוכחית), קיסארוגוסטה, מוניציוני אוגוסטה ביביליס ולה מלנה (אזוארה) עד שנת 409 לספירה. כיום הפרובינציה היא ביתה של מורשת רומית חשובה שעדיין ניתן לבקר בה. כמו לוס באנאלס באונקאסטילו (Los Bañales in Uncastillo) או המאוזוליאום שללוסיו אמיליו לופו (Lucio Emilio Lupo) בפאברה (Fabara).
העידן המוסלמי
בתקופת השלטון המוסלמי (מהמאה ה-8 עד המאה ה-15 לספירה) שוחזרו ערים עתיקות והוקמו יישובים חדשים, עם טירות ומתחמים מבוצרים. דוגמת המתחם האסלאמי המבוצר בקאלאטיוד (Caltaiud). כמו כן אוכלוסיות חדשות של שבטים נודדים הגיעו מאפריקה כמו מיקנה אל-זיתון (מקוויננזה) או חווארה (פאברה).
ימי הבניים
במהלך ימי הביניים, בזמן שהאסלאם נסוג בעקבות הכיבוש הנוצרי החוזר, נוצרים התיישבו בשטחים חדשים. מנזרים ציסטרציאנים כמו וורואלה (Veruela) או פיאדרה (Piedra) צמחו, כמו גם טירות רבות ומבני הגנה. חלק מהטירות הללו כמו אונקאסטילו או מקוויננזה הם דוגמאות אותנטיות לעבודות הנדסיות שהורישו לכתר אראגון. כמו כן ראוי לציין את הישרדותה של ארכיטקטורת מודחאר במגדלי הפעמונים ובכיפת המסגדים. ארכיטקטורה זו הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2001.
תרבות
בסרגוסה קיים מגוון עשיר של חללי תצוגה ומוזיאונים שנועדו לשמר את המורשת התרבותית של הפרובינציה רבים מהם מציגים אוספים שונים מתקופות שונות בהיסטוריה.
יהדות סרגוסה
עדויות ראשונות להתיישבות יהודית של קיימות עוד משנת 839. במהלך תור הזהב של יהדות ספרד הפכה העיר סרגוסה לאחת הקהילות החשובות ביותר בספרד. בעקבות כך דמויות יהודיות רבות וחשובות כמו המשורר הצעיר שלמה אבן גברול, המשורר והפילוסוף רבי יהודה הלוי, המשורר והפרשן אברהם אבן עזרא והמשורר שמואל הנגיד (במאות ה-10 וה-11) באו לשבת בה.
פוגרומים
יהדות סרגוסה ידעה עליות ומורדות, עד למאה ה-15 הקהילה זכתה ליחס הגון מהשלטון ולחסות מלאה מצד המלך, ניתן לראות זאת בפוגרום של הארכיבישוף מאסיחה ב-1391 בעוד היהודים בסביבת סרגוסה סבלו מרדיפה יהודי סרגוסה נהנו מביטחון. עם זאת מראשית המאה ה-15 הקהילה סבלה מאפליה הולכת וגוברת ששיאה בגירוש ספרד בשנת 1492.
הנרי בון
ביוגרפיה ועבודה
הנרי בון נולד בטרורו, קורנוול. אביו היה יוצר ארונות וגלף בעל מיומנות בלתי רגילה. בשנת 1767 עברה משפחתו של בון לפלימות' בדבון. בשנת 1771 התמחה הנרי, עם ויליאם קוקוורת', מייסד עבודות החרסינה של פלימות' והיצרן הראשון של חרסינה עם דבק קשה באנגליה. ב-1772 עבר בון יחד עם מורו ורבו לעבודות חרסינה בבריסטול, שם שהה שש שנים, עבד בין השעות 6 בבוקר לשש אחר הצהריים ולמד ציור בלילה. קישוט החרסינה שלו הוא בעל ערך רב.
כאשר התמוטטו כלכלית מפעלי החרסינה בבריסטול בשנת 1778, נסע בון ללונדון עם גיני אחת משלו בכיסו, וחמש לירות שהושאלו מחבר. תחילה הוא מצא עבודה בשעוני חרסינה ומניפות, ולאחר מכן ביצירת דיוקנאות אמייל וצבעי מים. הוא הפך לחבר של ג'ון וולקוט, ובעצתו ערך סיורים מקצועיים בקורנוול.
ב־24 בינואר 1780 נישא לאליזבת ונדרמולן, צאצאית של צייר הקרב הנכבד אדם פרנס ואן דר מיולן. לבני הזוג נולדו שנים עשר ילדים, שעשרה מהם שרדו. באותה שנה הוא הציג את תמונתו הראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות, דיוקן אשתו, על אמייל גדול במיוחד לתקופה. לאחר מכן הוא התמסר כולו לציור אמייל, והמשיך לעיתים קרובות להציג באקדמיה, וצרב את רוב עבודותיו.
בשנת 1789 הציג את "מוזה וקופידון", ציור האמייל הגדול ביותר שאי פעם בוצע. בשנת 1800 מונה לצייר אמייל של הנסיך מוויילס. בשנת 1801 התמנה לעמית של האקדמיה המלכותית (ARA) וצייר אמייל לג'ורג' השלישי, והמשיך לקיים את המינוי בתקופת שלטונו של ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי. ב־15 באפריל 1811 נבחר לאקדמאי מלכותי (RA), וזמן קצר לאחר מכן ייצר אמייל גדול עוד יותר, על פי "בכחוס ואריאדנה" של טיציאן. יותר מ-4000 איש ראו את העבודה. התמונה נמכרה למר ג'בולס מכיכר קוונדיש תמורת 2,200 גינאות, שסכומן שולם.
העבודות הגדולות הבאות של בון היו סדרת דיוקנאות היסטוריים מתקופת אליזבת הראשונה, וסדרת דיוקנאות של משפחת ראסל. הסדרה האליזבתנית לא הוכיחה הצלחה כלכלית; הם הוצגו בביתו ברחוב ברנרס 15. בשנת 1831 ראייתו נכשלה, הוא עבר באותה לעיירה סומרס, וקיבל בחוסר רצון את הפנסיה של האקדמיה המלכותית.
הנרי בון נפטר ב־17 בדצמבר 1834.
משפחה
שניים מבניו, הנרי פירס בון ורוברט טרוויק בון, היו גם ציירי אמייל בולטים. בן נוסף, תומאס בון, היה ימאי שטבע ליד האי מאן, ואילו אחר, פיטר בון, היה סגן בגדוד 36, שנפצע בקרב טולוז. ונפטר זמן קצר לאחר שחזר לאנגליה.
מורשת
זמן מה לפני מותו, בון הציע למכירה את אוספיו שהוערכו ב-10,000 לירות שטרלינג תמורת 4,000 ליש"ט, אך ההצעה נדחתה, וב־22 באפריל 1836 הם נמכרו במכירה פומבית בכריסטי'ס, וכך התפזרו. מכירות גדולות אחרות של עבודותיו התקיימו בשנים 1846, 1850, 1854 ו-1856.
יחסי האיטי–הרפובליקה הדומיניקנית
במהלך ההיסטוריה התרחשו אירועים שגרמו לשונות האתנית והתרבותית בין תושבי האיטי לתושבי הרפובליקה הדומיניקנית. מאז שהאיטי קיבלה עצמאות ב-1 בינואר 1804 בשם האימפריה הראשונה של האיטי, השאיפה לשלוט בכל האי הייתה קיימת בקרב כל שליטיה, ובמשך 22 שנים בין 1822 ל-1844 היא כבשה את החלק המזרחי.
תחת השלטון האירופאי
האי היספניולה היה הראשון באמריקה שבו האירופאים הקימו יישוב קבע. ב-1493 הקים כריסטופר קולומבוס מושבה באי. בעת הגעתו לאי היו בו התיישבויות של בני טאינו, ילידים מקומיים בעלי קשר לילידים באמזונאס. הטאינו סבלו מירידה בגודל אוכלוסייתם בשל שעבוד לעבדות, תמותה גבוהה ממחלות שנשאו האירופאים ונישואי תערובת. אחרי שספרד אסרה על הפיכת הילידים באי לעבדים, החל במאה ה-16 ייבוא עבדים מאפריקה עד המאה ה-18. אפריקאים אלו נטמעו באוכלוסייה לצד הילידים והאירופאים.
האימפריה הספרדית שלטה בכל האי עד המאה ה-17, אז פיראטים צרפתים החלו להתבסס במערבו והתפתחו עימותים לעיתים תכופות. המחלוקת באי נפתרה ב-1697 עם חלוקתו. לצד הצרפתי, הובאה כמות עבדים גדולה פי עשרה לעומת הצד הצרפתי, מה שגרם לשונות בין האוכלוסיות. ב-1 בינואר 1804 קיבלה האיטי עצמאות מצרפת, וב-1 בדצמבר 1821 הוקמה גם הרפובליקה הדומיניקנית, אחרי יותר מ-300 שנות שלטון ספרדי.
הפלישה של האיטי ב-1805
אחרי מתן העצמאות להאיטי ב-1804 התרחש טבח באוכלוסייה הצרפתית והמולאטית שבמדינה בעיקר על ידי עבדים לשעבר. אחרי הטבח הגיעה לשליט האיטי, ז'אן-ז'אק דסאלין, שהכתיר עצמו מאוחר יותר לקיסר, ידיעה על כך שחיל המצב הצרפתי בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית תפס ילדים שחורים כדי למכור אותם לעבדות. עקב כך, הוא החליט לצאת למלחמה בראש צבא של 21 אלף חיילים. הוא הגיע לעיר, אך לא הצליח להטיל עליה מצור. במהלך הקרב נודע על ספינה צרפתית שמטרתה לתקוף את האיטי, ובדרכו חזרה להאיטי עבר צבאו בערים, הרג את מי שנקרה בדרכו וביצע מעשי זוועה בדומיניקנים. בנוסף, רבים נלקחו בשבי והוצעדו להאיטי, ובדרך עברו התעללות. כשהגיעו, חלקם נטבחו וחלקם נלקחו לעבדות. כמעט מחצית מתושבי הרפובליקה הדומיניקנית נהרגו בזוועות האלה
כיבוש על ידי האיטי: 1821–1844
ב-9 בנובמבר 1821 הסתיים השלטון הספרדי ברפובליקה הדומיניקנית והיא קיבלה עצמאות. לעצמאות קדם מרד בראשות חוזה נינייס דה קסיירס, המושל לשעבר.
קבוצה של קצינים דומיניקנים תמכו באיחוד עם האיטי שנשלטה אז על ידי ז'אן-פייר בויאר ונחשבה ליציבה. עם זאת, הם לא היו מודעים לכך שהאיטי הסכימה לשלם לצרפת בעבור השטח שאיבדה בהאיטי סכום של 150 מיליון פרנק (פי שניים מהסכום ששילמה ארצות הברית עבור לואיזיאנה הגדולה בהרבה ב-1803).
במהלך 22 שנות השלטון של האיטי ברפובליקה הדומיניקנית הונהג בה משטר צבאי הדוק. האיטי אכפה את השימוש בצרפתית ואסרה על ספרדית, והצבא החרים את כל אדמות ורכוש הכנסייה, והנהיג גיוס חובה. בתקופה זו נוצרו קונפליקטים תרבותיים בשפה, בגזע, בדת ובמסורת בין הדומיניקנים להאיטי, ורבים פיתחו טינה כלפי האיטי שדיכאה אותם.
כדי לגייס כספים לתשלום ה-150 מיליון פרנק לצרפת (שהורד בהמשך ל-60 מיליון), האיטי הטילה מיסים כבדים על הדומיניקנים. מאחר שהאיטי לא הייתה מסוגלת לקיים צבא כראוי, הוא מילא את צרכיו באמצעות החרמת מזון ורכוש באיומי רובים. בנוסף, הניסיונות לחלק מחדש את האדמות נתקלו בשיטת הבעלות הקהילתית שהייתה ברפובליקה הדומיניקנית עד אז. יש לציין שהשלטון של האיטי לא הצליח לאכוף את חוקיו בכפרים, וכי הוא הורגש בצורה החריפה ביותר בסנטו דומינגו, שם גם התגבשה הדרישה לעצמאות.
החוקה של האיטי אסרה על מי שאינם אזרחים להחזיק בקרקעות, אך לצד זאת אסרה על החרמת רכוש מאדם שהחזיק בו. האיטי, שקישרה בין הכנסייה הקתולית לבעלי העבדים הצרפתים שניצלו אותם לפני העצמאות, החרימה את כל רכוש הכנסייה, גירשה את אנשי הדת הזרים וניתקה את הקשר שלהם לוותיקן. כמו כן, האוניברסיטה של סנטו דומינגו נסגרה והמדינה סבלה מבריחת מוחות.
למרות שהכיבוש חיסל את העבדות, עדיין בוצעו מהלכים להפוך דומיניקנים לתושבים סוג ב': הגבלות תנועה, איסור על קבלת תפקיד ציבורי, עוצר לילה, איסור על תנועה בקבוצות, סגירה של האוניברסיטה ואיסור על הקמת ארגונים אזרחיים היו כולם מנת חלקם של הדומיניקנים, וגרמו ליצירת תנועות שדרשו היפרדות מהאיטי.
מלחמת העצמאות הדומיניקנית: 1844–1856
ב-27 בפברואר 1844, דומיניקנים בהובלת חואן פבלו דוארטה, פרנסיסקו דל רוזריו סנצ'ז ומטיאס רמון מלה פתחו במלחמת עצמאות נגד האיטי.
לאחר שהצליחו לסלק את הכוחות של האיטי מהמדינה, נדרשו הדומיניקנים להילחם נגד ניסיונות פלישה שנמשכו עד 1856. על אף הניסיונות, האיטי לא הצליחה להשיב את השליטה ברפובליקה הדומיניקנית.
טבח הפטרוזיליה: 1937
באוקטובר 1937 בטענה שהאיטי מארחת את מתנגדיו מבית, הורה רפאל טרוחיו, הדיקטטור ברפובליקה הדומיניקנית לתקוף את תושבי האיטי שגרו לאורך הגבול תוך רציחה של עשרות אלפים שניסו להימלט. הערכות ההרוגים נעות בין 17 ל-35 אלף נרצחים.
הטבח קיבל את שמו אחרי שנודע שהרוצחים אילצו את הנרצחים לומר את המילה "פטרוזיליה" לפני שנרצחו.
יחסים כלכליים ותרבותיים
נכון ל-2021, הכלכלה ברפובליקה הדומיניקנית גדולה פי עשרה מזו של האיטי. התמ"ג לנפש בהאיטי הוא 1,829 דולר, וברפובליקה הדומיניקנית הוא 7,653 דולר.
באמצע המאה ה-20, הכלכלות של שתי המדינות היו דומות בגודלן. מאז, כלכלת הרפובליקה הדומיניקנית המשיכה לצמוח, בעוד האיטי דשדשה, זאת עקב מאבקי כוחות פנימיים, גידול מהיר באוכלוסייה, פגיעה בסביבה וסנקציות כלכליות. כיום, האיטי היא המדינה הענייה ביותר בחצי הכדור המערבי.
סיבה נוספת לפער הכלכלי בין המדינות היא השפה. בעוד ספרדית מדוברת ברפובליקה הדומיניקנית, בהאיטי דוברים צרפתית. בנוסף, ברפובליקה הדומיניקנית קיים מגוון דמוגרפי גדול יותר: 73% מגזעים מעורבים, 16% לבנים ו-11% שחורים, בעוד בהאיטי 95% מהאוכלוסייה שחורה.
הגירה מהאיטי לרפובליקה הדומיניקנית
קיים בין המדינות שיתוף פעולה בתחומים רבים כמו בריאות, עסקים ותשתיות. רבים מהאיטי נוסעים לרפובליקה הדומיניקנית כדי לחפש עבודה ולשלוח כספים למשפחות שלהם. חלק מהעובדים, כמו גם דומיניקנים ממוצא האיטי דיווחו על אפליה נגדם מצד אוכלוסיית הרוב ברפובליקה הדומיניקנית. בשל כך, חלק מהתושבים בהאיטי נמנעים מלהגיע לרפובליקה הדומיניקנית כדי לחפש עבודה.
הגירה בין המדינות קיימת מאז שנות ה-20, כשפועלים מהאיטי קיבלו עידוד להגיע לעבודה בתעשיית הסוכר הדומיניקנית. עם המודרניזציה בשנות ה-60, נדרשו פחות עובדים ותעשיות אחרות החלו להעסיק את העובדים מהאיטי, שמקבלים שכר נמוך יותר ומקבלים הגנה משפטית מצומצמת. נשים מהאיטי עובדות פעמים רבות במשקי בית ואילו גברים באתרי בנייה, ולעיתים קרובות עוברת לרפובליקה הדומיניקנית משפחה שלמה.
מספר רב של עובדים מהאיטי המשיכו להתגורר ברפובליקה הדומיניקנית במשך כמה דורות, מה שיצר ויכוח ביחס לאזרחותם, וכמיליון אנשים ממוצא האיטי ברפובליקה הדומיניקנית הם חסרי אזרחות וגישתם לחינוך, לרפואה ולתעסוקה מוגבלת.
על אף שההגירה תורמת לשתי המדינות, היא יוצרת גם מתיחות. ההגירה הבלתי חוקית מהאיטי יוצרת עוינות בקרב האוכלוסייה כלפי תושבי האיטי, ומטשטשת את האזרחות. ההגירה משפיעה גם על התרבות של הרפובליקה הדומיניקנית.
רעידת האדמה בהאיטי
אחרי רעידת האדמה בהאיטי, רבים מתושבי האיטי חצו את הגבול כדי לקבל מקלט. הרפובליקה הדומיניקנית הייתה מהראשונות ששלחו צוותי סיוע להאיטי ושחילקו אשרות כניסה לצורך טיפול רפואי.
הפליטים קיבלו סיוע מכלל האוכלוסייה ברפובליקה הדומיניקנית, אם כי היחסים המשיכו להידרדר ככל שהם נשארו במדינה. הדבר הוביל לארגון הבינלאומי להגירה להציע 50 דולר וסיוע לכל מי שישוב להאיטי, ו-1,500 איש חזרו כך להאיטי.
קווין בריידי
ביוגרפיה
בריידי נולד בעיר ורמיליון שבדרום דקוטה הדרומית, אחד מחמשת ילדיהם של ויליאם פ. וננסי א. בריידי. אביו, עורך דין, נהרג ברפיד סיטי בשנת 1967 בירי בבית משפט, כאשר בריידי היה בן 12. ב-1973 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של רפיד סיטי. כמו כן, בריידי הוא בעל תואר ראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת דקוטה הדרומית בוורמיליון. בגיל 26 נבחר אל המועצה המשותפת של רפיד סיטי, וב-1982 עבר לטקסס כדי לעבוד במועצת המסחר של בומונט, ובהמשך עבר לוודלנדס. בריידי החל את נתיבתו המקצועית בפוליטיקה של ארצות הברית בשנת 1990 כאשר נבחר אל בית הנבחרים המדינתי של טקסס, שם ייצג את מחוז הבחירה ה-15. המחוז כלל חלקים מוודלנדס וממחוז מונטוגומרי, וחמש מחוזות נוספים ממערב ומצפון ליוסטון.
לקראת בחירות 1996 הודיע חבר הקונגרס הרפובליקני המכהן ג'ק פילדס על פרישתו. כתוצאה מכך, בריידי החליט להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של טקסס. בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית הגיע למקום השני עם 22% מהקולות מבין שישה מתמודדים. אולם, המועמדת שסיימה ראשונה, ד"ר ג'ין פונטנו, קיבלה רק 36% מהקולות, פחות מסף חמישים האחוזים. בסבב השני גבר עליה בריידי עם 53% מקולות הבוחרים. עם זאת, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בתיק "בוש נגד ורה" כי שלושה מחוזות קונגרס בטקסס מנוגדים לחוקה. לאחר קיום הדיונים, הגיע בית המשפט למסקנה כי אין זמן דיו לערוך בחירות מקדימות, ובמקום זאת אילץ את כל המועמדים (דמוקרטים ורפובליקנים כאחד) להירשם יחדיו בהצבעה לבחירות הכלליות בנובמבר שייערכו במתכונת של "פריימריז ג'ונגל". אם אף מועמד לא יגיע ל-50%, ב-10 בדצמבר יתקיים סיבוב שני מיוחד בין שני המועמדים שסיימו במקומות הראשונים ללא קשר לשיוכם המפלגתי. בבחירות בנובמבר הגיע בריידי למקום הראשון עם 41% מהקולות. בסיבוב השני, בדצמבר, שוב הגיע למקום הראשון הפעם עם 59% מקולות הבוחרים.
בינואר 1997 החל את כהונתו בבית הנבחרים האמריקאי. בשנת 2002, בריידי הצביע בעד ההרשאה לשימוש בכוח צבאי נגד עיראק, שהסמיכה את ממשלת ארצות הברית לפלוש לעיראק. עם זאת, בשנת 2008 נמנה בין 24 הרפובליקנים (ו-227 דמוקרטים) שהצביעו בעד המאמצים לפתוח בהליך הדחה נגד הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על שהטעה את האומה האמריקאית ביציאה למלחמת עיראק. הוא נודע כמי שהגה את "חוק השקיעה הפדרלי", שיחייב כל תוכנית לאומית שלא נכתבה במפורש בחוקת ארצות הברית להצדיק את קיומה בפני משלמי המיסים בתוך 12 שנה או שתעמוד בפני פירוק.
בשנת 2005 היה בריידי תומך נלהב בהסכם הסחר החופשי של ארצות הברית עם מדינות מרכז אמריקה (DR-CAFTA), ועבד בצוותא עם ממשל הנשיא בוש כדי להבטיח את אשרור ההסכם בקונגרס האמריקאי. בשנת 2011 הצביע בריידי בעד הסכם סחר עם קוריאה הדרומית, קולומביה ופנמה. עם זאת, בשנת 2017 הביע תמיכה בהצעתו של הנשיא דונלד טראמפ להחלת מס תזרים מזומנים על בסיס יעד (DBCFT) וטוען כי הטלת מכסים תציב את ארצות הברית לצד מדינות אחרות להן אותם מכסים וסכום של כטריליון דולר אמריקני יגוייס לתקציב המדינה הפדרלי.
בנובמבר 2015 נבחר בריידי ליושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים, מהחשובות ביותר בבית הנבחרים האמריקאי, תפקיד שמילא עד התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית בראשית 2019. כיו"ר ועדת הדרכים והאמצעים, בריידי התנגד להחלטה שביקשה תשואה בת עשר שנים מהנשיא טראמפ ומהעסקים השונים שבבעלותו. בריידי אמר כי ההחלטה היא התעללות שחגה סביב "מטרות פוליטיות ברורות". בפברואר 2016 מונה בידי יו"ר בית הנבחרים פול ראיין למנהיג כוח המשימה שלו לרפורמה במערך המיסוי. בבחירות 2020 נבחר לתקופת כהונתו ה-13 בבית הנבחרים.
באפריל 2021 הכריז בריידי על פרישתו מהחיים הפוליטיים, וכהונתו נחתמה בראשית ינואר 2023.
הולך בדרכו עקיבא
הולך בדרכו עקיבא הוא שיר ילדים חרדי, מהאלבום "יהודים הם בני מלכים". השירים באלבום נכתבו על ידי יהודית שיקמן והולחנו על ידי חיים בנט.
השיר מבוסס על סיפור חז"ל הידוע על התנא רבי עקיבא, שמקורו באבות דרבי נתן:
השיר מכיל בית ופזמון המתארים בקצרה את המעשה, כאשר הפזמון מדגיש את כח התורה כמים שבכוחם לחלחל אפילו באבן כך דברי התורה יכולים אף לחדור ללב אבן.
רפובליקת אררט
רפובליקת אררט (בכורדית: کۆماری ئارارات) הייתה רפובליקה כורדית דה פקטו שהתקיימה מאוקטובר 1927 ועד לספטמבר 1930 ונקראה על שם האזור בה התקיימה – אררט שבמזרח טורקיה.
ההכרזה על עצמאות המדינה התקיימה ב-28 באוקטובר 1927 במהלך מרד כורדי בשלטונות הטורקיים. לאחר לחץ טורקי, ממשלות הממלכה המאוחדת וצרפת הטילו מגבלות על רפובליקת אררט ועל מנהיגיה. בסופו של דבר, הרפבוליקה נכבשה על ידי טורקיה בספטמבר 1930.
ברבור ענק
ברבור ענק (שם מדעי: Cygnus falconeri) הוא מין נכחד של ברבור אשר חי באמצע תקופת הפליסטוקן באיים סיציליה ומלטה שבים התיכון. ייתכן שברבור זה הגיע גם לתקופת ההולוקן. ברבור זה היה גדול הברבורים בעולם, תופעה שקרתה עקב ענקיות איים. הוא נחקר ב-1865 בידי החוקר ויליאם קיטצ'ן פארקר.
הברבור הענק מוערך שהגיע לאורך 190–210 ס"מ עם כנפיו הפרושות והוא דמה מעט לברבור מצוי - גדול האווזאים המודרניים, אשר נחשב לקרוב אליו ביותר. הברבור הנכחד אולי היה חסר יכולת תעופה עקב גודלו והוא חי לצידם של מיני פילים ננסיים מהמין פליאולוקסודון פלקונרי. הברבור היה גבוה מהם בהרבה, אם כי לא בטוח ששקל יותר מהם ובכל זאת היה יכול להתחרות איתם על מזון.
המאובנים של ברבור זה נמצאים כיום במערת אר דאלם שסמוכה לעיר בירזבוג'ה בדרום מלטה.
סוני מיוזיק לטין
רקע והיסטוריה
ב-1979 סיימה CBS רקורדס (כיום קולומביה רקורדס) את השותפות שלה עם קייטרוניקס לאחר 11 שנות הפצה. CBS הקימה חברה משלה למוזיקה לטינית ב-1980 בשם CBS דיסקוס (הידועה גם בשם דיסקוס CBS). בשנת 1988, נרכשה CBS רקורדס בידי סוני ושם החברה הלטינית שלה שונה לסוני דיסקוס ב-1991. בשנת 2003, סוני דיסקוס מותג מחדש כסוני נורטה בעקבות עזיבתו של מנכ"ל סוני דיסקוס לשעבר, אוסקר לורד. שנה לאחר מכן, ברטלסמן מיוזיק גרופ (BMG) התמזגה עם סוני מיוזיק ושמה שונה מסוני נורטה לסוני BMG נורטה. לאחר ש-BMG מכרה את נכסיה ב-2008, סוני BMG נורטה קיבלה את שמה הנוכחי סוני מיוזיק לטין ב-2009. אלכס גאלרדו הוא המנכ"ל הנוכחי של סוני מיוזיק לטין.
חברות הפצה של סוני מיוזיק לטין
להלן חברות ההפצה המקבילות של סוני מיוזיק לטין:
האמנים החתומים בסוני מיוזיק לטין
להלן חלק מהאמנים החתומים (או שהוחמתו בעבר) בסוני מיוזיק לטין:
איוון פרידמן
איוון פרידמן (Yvonne Friedman, נולדה ב-8 באוקטובר 1946) היא היסטוריונית העוסקת בתולדות ארץ ישראל בתקופת מסעי הצלב ובשנאת ישראל בימי הביניים. בנוסף היא מכהנת כיו"ר מועצת רשות העתיקות וכחברת סגל אוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
איוון פרידמן נולדה בשוודיה לרב זלמן אהרונסון וללוצי אהרונסון, וגדלה בנורווגיה, שם היה אביה הרב הראשי. ב-1959 עלתה המשפחה לישראל והתמקמה בקיבוץ עין הנצי"ב, שם למדה פרידמן בבית הספר המשותף בשדה אליהו. היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר התיכון העירוני ג' (צייטלין) בתל אביב.
את התארים האקדמיים בספרות והיסטוריה כללית למדה באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה את הדוקטורט בהדרכתו של פרופ' אברהם סולטמן, בנושא מהדורה מדעית לספרו של פטרוס ונרביליס "נגד עקשותם המושרשת של היהודים". במקביל למדה ולימדה באוניברסיטה העברית אצל פרופ' יהושע פראוור, שפתח לפניה את עולם הצלבנים ותולדותיהם.
מ-1971 לימדה באוניברסיטת בר-אילן היסטוריה של ימי הביניים ולימודי ארץ ישראל. היא הייתה ראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה (1989–1990) ולהיסטוריה כללית (2011–2013) ואחת מעורכי כתב העת קתדרה (2000–2008). מ-2014 היא חברה בוועדת לוי לקביעת שכר חברי הכנסת ושמשה פעמיים כשופטת לפרס ישראל (ב-2003 בהיסטוריה וב-2016 בגאוגרפיה, ארכאולוגיה ולימודי ארץ ישראל) וחברה בוועדת השמות הממלכתית. מ-2010 מכהנת כראש הקתדרה על שם לזרוס פיליפס להיסטוריה כללית באוניברסיטה בר-אילן.
מחקריה עוסקים ברובם במסעות הצלב וימי הביניים. הנושאים העיקריים בהם הם:
פרידמן נשואה, אם לשישה, בהם מנכ"ל משרד השיכון אביעד פרידמן, חברת הכנסת לשעבר תהלה פרידמן, וראש מדרשת הרובע הרבנית דנה סליי.
טטיאנה דה רונה
טטיאנה דה רונֶה (בצרפתית: Tatiana de Rosnay; נולדה ב-28 בספטמבר 1961) היא עיתונאית, סופרת ותסריטאית צרפתייה. מחברת רב-המכר "המפתח של שרה".
קורות חיים
נולדה בפרוור הפריזאי ניי-סיר-סן. אביה הוא ז'ואל דה רונֶה, מדען ממוצא צרפתי-רוסי. סבה היה הצייר גאטן דה רונֶה, וסבתו של אביה הייתה השחקנית הרוסייה נטליה רחווסקיה, שניהלה את התיאטרון ע"ש פושקין בלנינגרד בין השנים 1925–1949. אמה של דה רונה היא סטלה לבית ג'ב, אנגלייה, בתו של מזכ"ל האו"ם הראשון (והזמני) גלאדווין ג'ב ונינתו של המהנדס הבריטי הנודע איזמבארד קינגדום ברונל.
החל משנת 1992 פרסמה דה רונֶה עשרה ספרים בצרפתית ושלושה באנגלית. במקביל כתבה תסריטים לסדרת טלוויזיה צרפתית.
ב-2006 פרסמה את הרומן הפופולרי, על רקע היסטורי, "המפתח של שרה"; עלילת הרומן נטווית סביב אירועי מצוד ול ד'איב. הוא תורגם למספר שפות ונמכר במיליוני עותקים. בשנת 2009 עובד הספר לסרט הצרפתי "המפתח של שרה".
אתם זוכרים את השירים
אתם זוכרים את השירים הוא שיר שכתב יהונתן גפן, והלחין וביצע חנן יובל. השיר יצא לאור בשנת 1974.
רקע
השיר פורסם על ידי יהונתן גפן במדורו "הצד הרביעי של המטבע" במוסף סוף השבוע של העיתון מעריב ב-15 בפברואר 1974. השיר נכתב על רקע מלחמת יום הכיפורים והוקדש לילדי נהלל, מושב עובדים בו נולד גפן ואשר שבעה מבניו נפלו במלחמה. חנן יובל נחשף אל השיר ובעודו שוהה בסיני במסגרת צוות הווי ובידור, החליט להלחינו. במקור השיר כולל תשעה בתים (הבית העשירי זהה לבית הראשון), אך שלושה מהם אינם כלולים בגרסת חנן יובל.
תחילה, יובל ביצע את השיר בעיקר בהופעות מול חיילים, וכן בשידור מופע זמר על משחתת באילת. לדברי יובל, בשלב ראשון השיר אינו נחל הצלחה. לקראת סוף שנת 1974 הוציא יובל את אלבומו הראשון, שנשא את שמו. השיר הוקלט לכבוד האלבום, והופיע בגרסה נוספת גם באלבומו השלישי של יובל שיצא לאור בשנת 1977 ונשא את השם "אתם זוכרים את השירים".
יובל סיפר על השיר: "'זה שיר שמדבר על נוסטלגיה, שיר שמסכם את המלחמה ובכלל את ישראל במשפט פשוט לכאורה: 'הכל היה כל כך פשוט – לשיר, לחיות ולא למות'. אם ב-67 נולדו המון שירים של ישראליות זקופה ('אנחנו נעבור במצרי טיראן', 'נאצר מחכה לרבין'), שירים של אופוריה וגאווה, בשנת 73' לא הייתה סיבה לשמוח, הייתה התפכחות מתוך שבר עמוק וכאב'"בשנת 2008 ביצע פבלו רוזנברג חידוש לשיר במסגרת פרויקט עבודה עברית. באלבומם של יהודית ויעקב רביץ "יהוּדִית ויַעקֹב, שירים מהבית" משנת 2010 נכללת גרסת כיסוי נוספת לשיר.
אלכסנדר דה-קרו
אלכסנדר דה-קרו (בהולנדית: Alexander De Croo; נולד ב-3 בנובמבר 1975) הוא ראש ממשלת בלגיה.
ביוגרפיה
דה-קרו נולד בווילבורדה בחבל פלנדריה. אביו הוא הרמן דה-קרו, לשעבר שר בממשלה ויו"ר בית הנבחרים הבלגי וגם סבו היה מעורב בפוליטיקה המקומית הבלגית. למד מנהל עסקים בהאוניברסיטה החופשית של בריסל (VUB).
בתום לימודיו, עבד דה-קרו בבוסטון קונסלטינג גרופ ובשנת 2006 הקים את חברת Darts-ip. VJK V. החל להיות מעורב בפוליטיקה כשהצטרף למפלגה הליברלית הפלמית.
בבחירות 2010 מונה דה-קרו לסנאטור, ובסוף שנת 2012 מונה לסגן ראש הממשלה ושר הפנסיות. לאחר מכן מונה ליו"ר המפלגה. לאחר כשנתיים חדל לכהן כשר הפנסיה והחל לכהן כשר לשיתוף פעולה אזורי. בשנת 2018 כשהממשלה נפלה, מונה דה-קרו לשר האוצר.
במאי 2019 נערכו בחירות כלליות בבלגיה, כשבסופן העניק המלך פיליפ מנדט לשורה של פוליטיקאים שונים שניסו להקים ממשלה, אולם נכשלו, ובמקביל כיהנה ממשלה זמנית בראשותה של סופי וילמס. לאחר כמעט 500 יום של שיתוק פוליטי, ב-30 בספטמבר 2020 נחתם הסכם קואליציוני לפיו תוקם ממשלה המבוססת על שבע מפלגות – הסוציאליסטים הפלמים והפרנקופונים, הירוקים, הליברלים והנוצרים-דמוקרטים הפלמים. את ההסכם הובילו דה-קרו, ופול מגנט, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית של דוברי הצרפתית, אולם בסופו של דבר הוחלט שדה-קרו, נציג דוברי ההולנדית, יקבל את ראשות הממשלה מאחר ששארל מישל, שעמד בראש הממשלה הקבועה האחרונה, היה דובר צרפתית.
באוקטובר 2020 מונה דה-קרו באופן רשמי לתפקיד ראש הממשלה ה-53 של בלגיה.
נשוי ואב לשני ילדים.
משפט פונסלה-שטיינר
בגאומטריה, משפט פונסלה-שטיינר על בנייה בסרגל ומחוגה קובע כי כל הבניות שניתנות לביצוע באמצעות סרגל ומחוגה ניתנות לביצוע גם באמצעות סרגל בלבד, זאת כל עוד נתון מעגל אחד ומרכזו במישור הסרטוט. תוצאה זו היא הטובה ביותר האפשרית; אם מרכז המעגל אינו נתון הבניות אינן ניתנות עוד להתבצע באמצעות סרגל בלבד. בנוסף, אין זה הכרחי שהמעגל כולו יהיה נתון, קשת קטנה כלשהי מספיקה.
יחסי נמיביה–קובה
יחסי נמיביה–קובה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת נמיביה לבין הרפובליקה של קובה. בעת מלחמת העצמאות של נמיביה, קובה תמכה בארגון העממי של דרום מערב אפריקה (SWAPO), ואף סיפקה אימונים צבאיים לצבא השחרור העממי של נמיביה (PLAN), שהיה שלוחה של הארגון העממי של דרום מערב אפריקה. מאז הסיוע הצבאי הקובני לנמיביה, נמיביה שומרת על תמיכתה בקובה ברמה הבינלאומית, למשל במקרה החמישייה הקובנית.
משפט פונסלה-שטיינר
ז'אן-ויקטור פונסלה (Jean-Victor Poncelet; 1867-1788) שיער לראשונה תוצאה זו ב-1822, והיא הוכחה בידי יאקוב שטיינר ב-1833.
יחסי נמיביה–קובה
סיוע
מדיניות הסיוע הקובנית מתמקדת בעיקר בשליחת רופאים ואנשים סיוע אחרים, למטרות פיתוח במדינות אחרות, בפרט מדינות אפריקה. בשנת 1998 הוטסו לנמיביה חמישים וחמישה רופאים קובנים במסגרת תוכנית הסיוע לנמיביה. בשנת 2010, כ-2,000 סטודנטים נמיבים סיימו לימודים אקדמאיים בקובה.
ביקורים רמי דרג
ביוני 2008, יושב ראק האספה הלאומית של נמיביה, ת'יאו בן גוריירב, ביקר בקובה. באותה העת, סגן שר החוץ של קובה, רודריגס פארילה, ערך ביקור רשמי בנמיביה, בו נפגש עם הנשיא לשעבר, סם נוג'ומה ועם נשיא נמיביה הנוכחי, היפיקפוניה פוהאמבה.
תהילים קט"ז
תהילים קט"ז הוא המזמור המאה ושישה עשר בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כשני מזמורים, ה-114 וה-115). המזמור עוסק בתודה של אדם שהיה נתון בצרות גדולות. לאחר שניצל מפגעיו הקשים וממוות, הוא מודה לה' במעמד פומבי בבית ה'.
פסוק י"א מובא בדרשה של הרונימוס העוסקת בפרדוקס השקרן.
תוכנו של המזמור
המזמור מכיל תשע עשרה פסוקים ונחלק לשלושה חלקים.
א'-ד'
המשורר פותח בגילוי שהוא אוהב שה' שומע לו:"אָהַבְתִּי כִּי יִשְׁמַע ה' אֶת קוֹלִי תַּחֲנוּנָי כִּי הִטָּה אׇזְנוֹ לִי וּבְיָמַי אֶקְרָא"(א-ב), וכעת כשהוא בצרה, הוא מבקש שה' ישמע לו:"וּבְשֵׁם ה' אֶקְרָא אָנָּה ה' מַלְּטָה נַפְשִׁי"(ד).
ה'-י"א
בפסקה השנייה המשורר מתאר את ישועתו. בתחילה הוא מציין את רחמי ה' עליו:"חַנּוּן ה' וְצַדִּיק וֵאלֹהֵינוּ מְרַחֵם שֹׁמֵר פְּתָאיִם ה' דַּלֹּתִי וְלִי יְהוֹשִׁיעַ"(ה-ו), ואז הוא פונה לנפשו שיכולה לנוח "כִּי ה' גָּמַל עָלָיְכִי"(ז) ומתאר את ישועתו:"כִּי חִלַּצְתָּ נַפְשִׁי מִמָּוֶת אֶת עֵינִי מִן דִּמְעָה אֶת רַגְלִי מִדֶּחִי"(ח). ובסוף מציין שאף על פי שהיה חולה בשעתו ידע שהישועה לא תבוא מהאדם אלא מה':"הֶאֱמַנְתִּי כִּי אֲדַבֵּר אֲנִי עָנִיתִי מְאֹד אֲנִי אָמַרְתִּי בְחׇפְזִי כׇּל הָאָדָם כֹּזֵב"(י-יא).
יב-יט
לאחר הישועה המשורר רוצה לשלם נדר לה' כאות תודה:"נְדָרַי לַה' אֲשַׁלֵּם נֶגְדָה נָּא לְכׇל עַמּו... לְךָ אֶזְבַּח זֶבַח תּוֹדָה וּבְשֵׁם ה' אֶקְרָא"(יד-יז), ובטקס ישתתפו כל העם כולו. טקס התודה יתרחש במקדש שבירושלים:"בְּחַצְרוֹת בֵּית ה' בְּתוֹכֵכִי יְרוּשָׁלָ‍ִם הַלְלוּיָהּ"(יט)
המזמור בתרבות
מאחר שהפרק הוא חלק מתפילת הלל, הולחנו רבים מפסוקיו והפכו לשירים:
ישראל פרידמן (בויאן)
רבי ישראל פרידמן (כ"ד באלול תרל"ח, 22 בספטמבר 1878 - ל' באב תשי"א, 1 בספטמבר 1951) היה האדמו"ר מבויאן בלייפציג. בנו של האדמו"ר הראשון מבויאן, רבי יצחק פרידמן.
ביוגרפיה
נולד בסדיגורה למלכה בת רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ולרבי יצחק, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין. בשנת תרנ"ה נישא למרים, בת דודו רבי שלמה'ניו מסדיגורה. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט יחד עם אביו ואחיו לווינה. לאחר פטירת אביו בשנת תרע"ז החל לכהן באדמו"רות והקים את חצרו בלייפציג הגרמנית.
בשנת תרצ"ה ביקר בארץ ישראל ובשובו ללייפציג אמר שבדעתו לחזור חזרה לארץ ישראל. בשנת תרצ"ט נמלט מהנאצים לשווייץ ולאחר מספר חודשים עלה לארץ ישראל והתיישב ופתח בית מדרש ברחוב יבנה בתל אביב, כמו שאר אדמו"רי רוז'ין שעלו ארצה.
רבי ישראל היה חולה במשך כל שנות חייו ולא הרבה לצאת ולהסתובב בין החסידים, אך בכל שנות שהותו בארץ נסע בל"ג בעומר למירון להדליק את ההדלקה המסורתית שהייתה בחזקת משפחתו. נפטר בא' דר"ח אלול תשי"א (1951) ונטמן בבית הקברות העתיק בצפת.
השאיר שתי בנות, גיטל לאה אשת בן דודה רבי מרדכי שרגא בנו של רבי מנחם נחום מבויאן-צ'רנוביץ', בשנית אשת רבי ישעיה שפירא האדמו"ר החלוץ ובשלישית אשת רבי אברהם יעקב מדרוהוביץ' וחוה אשת קרובה רבי מרדכי שרגא השיל בנו של רבי יצחק מאיר השיל מקופיטשניץ, שתיהן נפטרו ללא ילדים.
על שמו בית הכנסת של חסידות בויאן בשכונת הגפן בביתר עילית, "נחלת ישראל".
מרד אררט
מרד אררט (בטורקית: Ağrı ayaklanmaları) היה מרד של כורדים תושבי מזרח טורקיה, שהתקיים בשנים 1927–1930. במסגרת המרד, המורדים הכורדים הקימו רפובליקה עצמאית בשם רפובליקת אררט, אשר הפסיקה להתקיים בסוף המרד.
מהלך המרד
רפובליקת אררט הוקמה באוקטובר 1927. הצבא הטורקי הגיב על הקמת הרפובליקה כשנתיים וחצי לאחר מכן, באביב 1930.