cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמיית כיס צפונית
רבייה ומחזור חיים
ההריון של נמיית הכיס נמשך 21–25 ימים, והגורים נולדים לרוב בין סוף מאי לסוף אוגוסט בהתאם למיקום הגאוגרפי; בכל אחת מהאוכלוסיות, תוך כחודש בלבד מתרחשות כל הלידות. לקראת ההמלטה, הנקבה מלקקת את אזור הסינוס האורוגניטלי, ובסמוך ללידה מופרש ממנו נוזל דמוי ריר. הוולדות שעטופים בנוזל דמוי ג'לטין נופלים לרוב לאדמה, אך לעיתים מצליחים לאחוז מייד בקפל העור שמתהווה במקביל להמלטה ולהיכנס לתוך הכיס המדומה המקיף את הפטמות. הנקבה עשויה להמליט עד כ-17 צאצאים, אולם הממוצע הוא בין 5 ל-8. מאחר שיש לנמיית הכיס שמונה פטמות בלבד, כל וולד שייכשל לתפוס פטמה ימות תוך זמן קצר. בעת הלידה, הוולד הזעיר הוא באורך 5 מילימטר ובמשקל 18 מיליגרם.
הנקבה היא המטפלת הבלעדית בצאצאים. אין מידע רב אודות הטיפול האימהי, אך מחקרים מצביעים על כך שעם הגעת הצאצאים לגיל חודשיים, הנקבה עוזבת את האזורים הסלעיים לתוך יערות וגדות הנחלים, על מנת לאפשר להם לצאת לפרקים קצרים מהכיס ולהסתובב באזור שעשיר ברמשים. הנקבה גם עשויה להשאיר את הגורים במקלט מוגן בעודה תרה אחר מזון במהלך הלילה. לאחר הגמילה, הנקבה חוזרת עם הגורים לאזור הסלעי והמוגן יותר. הגורים נגמלים סופית בגיל 4 חודשים; הזכרים והנקבות הופכים לבוגרים בגיל 11 חודשים, אף שהזכרים מגיעים לגודלם המקסימלי כבר בגיל 7 חודשים.
מצב שימור
נמיית הכיס הצפונית מסווגת על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה חדה בשיעור של 50% בגודל האוכלוסייה, ובהתחשב בכך שהירידה צפויה להמשיך עקב מספר איומים.
האיומים על נמיית הכיס הצפונית הם רבים; במרבית הטווח הצפון-מזרחי, אוכלוסייתה צנחה באופן ניכר כתוצאה מהבאת קרפדת הקנים הרעילה ליבשת על ידי האדם שהפכה למין פולש. הנמייה הצפונית רגישה יותר ממינים אחרים לרעל הקרפדה (ייתכן שגם בגלל גודלה הקטן), ומאות פרטים מתו לאחר שהרגו או ניסו להרוג את הקרפדות הרעילות. באזורי השפלה ובחופים, הנמייה נעלמה כתוצאה מחקלאות ופיתוח עירוני. הנמייה הצפונית פגיעה למחלות המופצות על ידי חתולים, והיא מאוימת מטריפה על ידי חתולים וכלבים – אף שהללו לא אוהבים את בשרה. באזורים מסוימים, הפגיעוּת לטריפה על ידי דינגואים, שועלים וחתולים גוברת בעקבות שריפות בר עונתיות שמשמידות אזורי מקלט של הנמייה. הנמיות גם נהרגות לעיתים מפגיעת כלי רכב בעת חציית כבישים – במיוחד בעונת הרבייה שאז הם גומאים מרחקים.
נמיית הכיס הצפונית מצויה במספר אזורים מוגנים.
ח'מיס אבולעפיה
ח'מיס אבולעפיה (בערבית: خميس أبو العافية; 1959 – 27 בנובמבר 2020) היה איש עסקים, עיתונאי ופרשן מדיני ערבי-ישראלי, ומבעלי "מאפיית אבולעפיה".
ביוגרפיה
נולד ב-1959 וגדל בשכונת עג'מי שביפו. קיבל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת תל אביב. ב-1985 רואיין לכתבה אודותיו בשבועון "העולם הזה". בהמשך קיבל תואר במשפטים ממכללת רמת-גן ותעודה בלימודי תקשורת.
כעיתונאי, שימש אבולעפיה כתב לענייני ישראל בטלוויזיה המצרית, והגיש תוכנית רדיו ברדיו תל אביב כמו כן כתב טור במקומון "ידיעות תל אביב". היה חבר במועצת תאגיד השידור הציבורי.
ב-2013 השתתף בפרויקט מיוחד באתר "המקום הכי חם בגיהנום" שבו פרסם מילות פרידה לדולפינריום.
ב-27 בנובמבר 2020 הלך לעולמו לאחר שחלה בנגיף וירוס הקורונה. הותיר אחריו אישה ושני בנים.
מצודת זאב
מצודת זאב, או "בית ז'בוטינסקי", המכונה בקצרה "המצודה", הוא מגדל משרדים בסגנון ברוטליסטי השוכן ברחוב המלך ג'ורג' 38 בתל אביב. המבנה בן 16 קומות וגובהו 60 מטר. הוא קרוי על שמו של זאב ז'בוטינסקי, מכונן הציונות הרוויזיוניסטית.
היסטוריה
המצודה היא אחד המגדלים הוותיקים בתל אביב. המגדל הוקם במקום שבו עמד בשנות ה-30 צריף אשר שימש את אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, נוער תנועת בית"ר, ובסתר גם מקום מפגשם של לוחמי מחתרת האצ"ל. באותן שנים התארגן "הועד להקמת מצודת זאב" ותכנון הבניין החל בשנת 1936. הבניין הראשון שהוקם במקום בתכנונו של האדריכל הארי לוריא היה בן שלוש קומות והושלם ב-1948. בשנים בהן היה הבניין בן שלוש קומות, היו צעירי בית"ר מקיימים את פגישותיהם בחצר הפנימית היכן שהייתה כתובת גדולה על הקיר "קשת בית"ר לא נסוג אחור וחרב ראש בית"ר לא תשוב ריקם, אמן!".
בשנת 1963 החליטה תנועת החרות להרחיב את הבניין ונערכה תחרות אדריכלים סגורה לבחירת האדריכל, בתחרות זכו משה בן-חורין ובנו מרדכי. בשנת 1966 נסתיימה בנייתו של המגדל שנבנה מאחורי הבניין הקיים. מאז היה הבניין מוקד הפעילות של תנועת החרות וגופים נוספים הקשורים אליה, ובכללם מכון ז'בוטינסקי בישראל.
במהלך הבחירות לכנסת העשירית בעצרת המסכמת של המערך, התייחס הבדרן דודו טופז בנאומו למצודת זאב כמקומם של "הצ'חצ'חים", במה שנודע כנאום הצ'חצ'חים. בליל המהפך ב-1977 הגיע מנחם בגין לאולם השמחות "עצמאות" בקומה 2, שפעל עד שסופח ב-2015 למכון ז'בוטינסקי, ונשא נאום ניצחון דרמטי בפני פעילי המפלגה.
כיום מאכלסים את הבניין מנגנוני תנועת הליכוד ושוכרים שונים, ביניהם משרדי עורכי דין ובעלי מקצועות חופשיים.
דיירים
בקומות הבניין השונות פועלים גופים המשויכים רעיונית או היסטורית לתנועת הליכוד, בהם: חלק מהבניין מושכר לשוכרים מסחריים.
סימונה מיקולסקו
סימונה מיקולסקו (ברומנית: Simona Miculescu; נולדה ב-4 ביולי 1959) היא דיפלומטית רומנייה.
ביוגרפיה
היא שימשה אחראית מחלקת התקשורת ויחסי הציבור במשרד הפנים של רומניה ב-1993 ו-1999.
מ-1994 ועד 1998 הייתה מזכירת העיתונות של שגרירות רומניה בוושינגטון.
בשנים 1999 - 2000 עבדה בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
מ-2000 ועד 2004 הייתה היועצת למדיניות חוץ של נשיא רומניה יון איליאסקו במהלך כהונתו השנייה בתפקיד.
בשנת 2007 קיבלה פרס מטעם נשיא רומניה טראיאן בססקו.
ב-2008 מונתה לשגרירת רומניה באומות המאוחדות במקום מיכניה מוטוק, היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
פינקוושינג (להט"ב)
המונח פינקוושינג (באנגלית: Pinkwashing) הוא הלחם של שתי המילים "ורוד" (pink) ו"טיוח" (whitewashing), אשר בהקשר של זכויות להט"ב משמש לתיאור מגוון של אסטרטגיות שיווקיות ופוליטיות שמטרתן לקדם מוצרים, מדינות, אנשים או ישויות באמצעות הצגתם כגיי פרנדלי, על מנת להיתפש כמתקדמים, מודרניים וסובלניים.
את הביטוי טבעו במקור תומכי המאבק בסרטן השד כאמצעי לזהות חברות שטענו כי הן תומכות בחולי סרטן השד, בעוד שלמעשה הן מרוויחות ממחלתן.
הגירה
בשנת 2012 הואשם ג'ייסון קני, שר האזרחות וההגירה של קנדה, בפינקוושינג לאחר שהודעת דוא"ל שכותרתה "פליטים להט"בים מאיראן" נשלחה לאלפי קנדים. בהודעה נוספו הערות מאת ג'ון ביירד, שר החוץ, על עמדתה של קנדה נגד הרדיפה והיחס כלפי הומוסקסואלים ולסביות ברחבי העולם. קבוצת פעילים טענה כי זהו ניסיון אומלל להסית את תשומת הלב מהרצון הברור של הממשלה השמרנית לעודד מלחמה עם איראן.
ארצות הברית
לדברי עומר ג' אנקארנסיון, פרופסור ללימודים פוליטיים במכללת בארד שבמדינת ניו יורק, ממשלו של ברק אובמה הואשם על ידי מספר מבקרים בפינקוושינג "כדי להסיח את דעת [הקהל] ממדיניויות אחרות, לא מוצהרות, כגון גירוש מיליוני מהגרים לא מתועדים ואי-העמדתם לדין של האחראים להפרות זכויות האדם במסגרת מלחמתו של בוש בטרור".
ישראל
שרה שולמן, סופרת ופרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, טוענת שמסע ההסברה של ממשלת ישראל מנצל את התפיסה של מדינת ישראל כגיי פרנדלי על מנת לקדם את התפיסה הציבורית כי מדינת ישראל היא "דמוקרטיה מודרנית", "מקום בטוח ומבטיח למשקיעים", ו"יעד תיירותי של שמש וחופים". באוגוסט 2011 דיווח הג'רוזלם פוסט כי משרד החוץ מקדם את ישראל הגאה (Gay Israel) כחלק ממאמציה נגד הסטריאוטיפים השליליים שיש לאמריקאים ולליברלים נגד ישראל. מבקרי ישראל כמו ג'סביר פואר, מרצה ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת ראטגרס, מציגים את ההבדל בין זכויות להט"ב בישראל לבין אלו שבשטחים הפלסטיניים הכבושים כדוגמה לפינקוושינג. תוך התייחסות ל-WorldPride, אירוע גאווה בינלאומי שנערך בשנת 2006 בירושלים, פואר כותבת: "בתוך המעגלים ההומו-לסביים הגלובליים, להיות גיי פרנדלי זה להיות מודרני, קוסמופוליטי, מפותח ... ובעיקר - דמוקרטי". ג'וזף מסעד, פרופסור לפוליטיקה ערבית מודרנית והיסטוריה אינטלקטואלית באוניברסיטת קולומביה, כתב כי ממשלת ישראל "מתעקשת לפרסם ולהגזים ב[קידומה את] זכויות הלהט"ב ... כדי להדוף גינוי בינלאומי על הפרותיה של זכויות העם הפלסטיני".
אחרים טוענים כי קיים כשל לוגי בטענות לפינקוושינג מצד מדינת ישראל, מאחר שמעולם לא עשתה שימוש ביחס שלה לקהילת הלהט"ב כדי להצדיק או לתרץ את הכיבוש הישראלי של פלסטין, ומציינים כי הסובלנות הכללית של מדינת ישראל כלפי אנשים וקבוצות להט"ביים, הן ברמה הממלכתית והן ברמת הפרט, היא עובדה המנוגדת ליחס המפלה, ולעיתים קרובות אף אלים, כלפי להט"ביים מצד קבוצות ערביות ומוסלמיות. עידו אהרוני, לשעבר ראש פרויקט "Brand Israel", הגיב לביקורת זו ואמר: "אנחנו לא מנסים להסתיר את הסכסוך אלא להרחיב את השיחה, אנחנו רוצים ליצור תחושה של רלוונטיות עם קהילות אחרות". הוא התייחס לשימוש במונח כ-"לא יותר מאנטישמיות עם פנים ורודים".
יאיר קדר, במאי קולנוע הומוסקסואל ישראלי ופעיל זכויות אדם, אמר כי מדינת ישראל ראויה לשבח על יחסה כלפי הקהילה הלהט"בית, והטוענים אחרת "משרתים בסופו של דבר הומופוביה הרבה יותר מאשר דיאלוג ושלום". הוא מתח ביקורת על קבוצות להט"ביות ישראליות על שלא יצאו נגד ההאשמות.
שיווק תאגידי
קמפיין לגיוס דעת הקהל בעד קו צינור קיסטון, אשר יוביל נפט קנדי דרך ארצות הברית, הואשם בפינקוושינג בכך שהקמפיין מנסה להרחיב את התמיכה בפרויקט בהתבסס על יחסה המתקדם של קנדה לקהילה הלהט"בית, בהשוואה למדינות אחרות המייצאות נפט.
באוסטרליה, הועלה חשש בנוגע למיסחור של זכויות להט"ב על ידי תאגידים גדולים.
פעילים אנטי-אסלאמיים
מספר תנועות חברתיות באירופה, לרבות ליגת ההגנה האנגלית, קיימו יחדיו הפגנות במקביל לחגיגות שבוע הגאווה בהלסינקי ובסטוקהולם ביולי ובאוגוסט 2012. בריאיון לרשת "רדיו שוודיה" טענה הסופרת והפעילה השוודית ליסה בייורוולד כי הליגה נגד השמצה ניצלה את אירועי הגאווה בבריטניה בכך שהסיטה את תשומת הלב מההומופוביה האיסלאמית וכי "Queers against Pinkwashing" (קבוצה שמחתה נגד הצעדה בסטוקהולם) מתנגדת לדון בהומופוביה האיסלאמית ומייחסת את כל הניסיונות לקיום דיונים כאלו כאל "פינקוושינג" וטקטיקה של "הפרד ומשול".
תנועת אינטרסקס
בחודש יוני 2016, OII Australia (ארגון האינטרסקס הבינלאומי באוסטרליה) הצביע על הסתירות בהצהרותיהם של נציגי ממשלת אוסטרליה, וטען כי למרות ההכרה בכבודם ובזכויותיהם של חברי הקהילה הלהטב"אית (להט"ב + אינטרסקס), עדיין נמשכים נהלים הפוגעים בקטינים אינטרסקסיים.
באוגוסט 2016, ארגון הזכויות למען אינטרסקסואלים Zwischengeschlecht תיאר פעולות לקידום שוויון או חקיקה אזרחית, ללא איסור על "פגיעה באיברי המין של אינטרסקסואלים", כסוג של פינקוושינג. הארגון הבליט הצהרות ממשלתיות מתחמקות בנושא שהועברו בעבר לגופי האומות המאוחדות, במקום לטפל בנהלים פוגעניים כלפי בתינוקות.
השוואות בין מדינות
סטפן לפבר מהמרכז לחקר הכלכלה והמדיניות (Center for Economic and Policy Research) ציין כיצד ממשל ברק אובמה, ובעקבותיו אמצעי התקשורת המרכזיים של ארצות הברית, מתחו ביקורת על רוסיה על כישלונה לספק חירויות אזרח בסיסיות לאוכלוסיית הלהט"ב שלה. הוא שציין שעם זאת, הממשל האמריקני איננו מגנה הפרות דומות של זכויות להט"ב על ידי מדינות בעלות בריתה של ארצות הברית, כמו הונדורס, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות, מצד אחד, כמו גם אי-הכרה בקידומן של זכויות הלהט"ב על ידי קובה. בניתוחו, לפבר טוען שמדובר בפינקוושינג - "הבלטה מכוונה של תמיכה בהומואים תוך התעלמות או הפחתה בערכן של סוגיות רלוונטיות אחרות של זכויות אדם". לורי פני, סופרת ופעילה פמיניסטית, עימתה את מי שביקרו את מדיניותה של רוסיה כלפי הלטה"ב במהלך אולימפיאדת סוצ'י אל מול שתיקתם על מקרים של גילויי הומופוביה במעברי הגבול של ארצותיהם. היא כתבה:
יעקב גולדברג
יעקב גולדברג (בפולנית: Jakub Goldberg; 3 בפברואר 1924 - 15 בנובמבר 2011) היה פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ועמית חוץ של שתי אקדמיות פולניות למדעים.
ביוגרפיה
אחרי המלחמה הוא שב ללודז', השלים לימודי בית ספר ולמד היסטוריה באוניברסיטת לודז', שבה היה אסיסטנט-מרצה, ושם כתב את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בערים חקלאיות בפולין. הוא הורה באוניברסיטת לודז', ושימש כמרצה להיסטוריה פולנית והיסטוריה כלכלית חברתית במשך 16 שנים.
יעקב גולדברג עלה לישראל בשנת 1967, ועבד בארכיון המרכזי של העם היהודי בירושלים בשנים 1967–1969. בשנת 1969 החל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים כמרצה, ופרש לגמלאות כפרופסור מן המניין בשנת 1993.
בשנת 1993 זכה יעקב גולדברג בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ורשה, והיה ליהודי הראשון שזכה בכך.
גולדברג היה חבר חוץ בשתי האקדמיות הפולניות: PAN (Polska academia nauk) ו-PAU (Polska academia umietnosci).
גולדברג היה נשוי לפרופ' אולגה גולדברג-מולקוביץ', לשעבר ראש החוג לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו
יעקב גולדברג עסק במחקריו בעיקר בתולדות יהודי פולין במאות 16 עד 18 ובמקצת בתולדות פולין עצמה בתקופה זו. הוא עוסק בהיסטוריה החברתית-כלכלית, ורואה את ההיסטוריה היהודית כחלק אינטגרלי של ההיסטוריה הפולנית ולהפך. הוא הסתמך בעיקר על חומר ארכיוני שמקורו בבתי דין ונוטריונים.
זכויות היהודים בממלכת פולין במאות ה-16 עד ה-18
הספר יצא לאור על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. הוא מתבסס על חומר שלא היה ידוע קודם לכן, אשר נאסף על ידי גולדברג מארכיונים פולניים וגרמניים. החומר התפרסם ב-3 כרכים של כתבי זכויות לקהילות בממלכת פולין-ליטא, שאותם תרגם גולדברג, ההדיר וצרף מבואות וביאורים. הספר מוכיח שאחת הסיבות העיקריות להגירה היהודית לפולין הייתה שבפולין דווקא ניתנו ליהודים זכויות גדולות יותר מאשר ניתנו להם בארצות אחרות; וכי זו הסיבה שאוכלוסיית היהודים בפולין הייתה גדולה כל כך ביחס לארצות אחרות.
החברה היהודית בממלכת פולין-ליטא
הספר עוסק בהיסטוריה של יהודי פולין. הוא מתאר את המבנה המקצועי של עיסוקי היהודים בפולין, שרובם חכרו פונדקים ועבדו בבישולי בירה ומסחר במשקאות חריפים. הספר מתאר את מבנה הקהילה היהודית וארגונה, כאשר בראשה עמד "ועד ארבע הארצות". היהודים חיו בבידול מסוים מאוכלוסייה הלא יהודית, כי עקב ריבוים, זכויותיהם וארגונם הם יכלו לסדר את כל ענייניהם בתוך הקהילה היהודית. הספר השווה את היהודים לקבוצות זרות אחרות בפולין ומצא שהאוטונומיה היהודית הייתה גבוהה יותר והתבטאה לא רק בוועד הראשי, הוא "ועד ארבע הארצות" לכל יהודי הממלכה, אלא גם בוועדות אוטונומיות-אזוריות של היהודים. היהודים חיו בדרך כלל בקבוצות גדולות, ולא התפזרו בכפרים, מה שאיפשר להם להסדיר את ענייניהם באופן אוטונומי. הספר דן בבעיות של שלטון עצמי של היהודים. הוא מביא את ממצאי המפקד סטטיסטי-דמוגרפי הראשון בפולין, מן השנים 1791–1792, שבו מופיע גיל הנישואים. המחבר מצא שבניגוד לדעה הרווחת, גיל הנישואים הלך ועלה, ועבר את גיל 18 (בגלל קשיים כלכליים שהלכו וגדלו). הספר עוסק אף ביחסי יהודים-פולנים.
Stosunki agrarne w miastach ziemi Wieluńskiej (יחסים אגרריים בערים)
הספר, שנכתב בפולנית, עוסק באגרריזציה של הערים בפולין. רוב הערים הפכו לעיירות חקלאיות, והאוכלוסייה עסקה בעיקר בחקלאות. היהודים הם שעבדו ברוב הערים הללו במקצועות הנחשבים כעירוניים יותר, כגון מסחר ומלאכה. היהודים הם אלו שקבעו את האופי העירוני בערים החקלאיות.
הרמן (ספר)
הוא יצא לאור בשנת 1991 בהוצאת מסדה, סדרת קיפוד.
עלילה
הספר מסופר בגוף ראשון על ידי הילד יונתן. יונתן היה עד נסתר לשיחה בין אביו לבין חבר של אביו ששמו הרמן. הרמן עמד בפני פשיטת רגל, פנה אל האב בבקשת עזרה, וזה האחרון סירב לעזור לו. יונתן לא הבין את התנהגות אביו כלפי חברו הטוב, וכעס עליו. רגשותיו השליליים הועצמו כאשר התקבלה הודעה על כך שבליל השיחה הרמן קיבל התקף לב, והתאשפז בבית החולים.
יונתן ביקר את התנהגות אביו, התבייש במעשיו, ולאחר מספר ימים הם אף ניהלו שיחה שבה הסביר האב לבנו את סיבת התנהגותו כלפי חברו, והאיר את הדברים מנקודת מבטו. במפגש בארבע עיניים של הרמן עם יונתן הוא הבהיר לילד פרטים נוספים שהציגו ליונתן את המצב באור שונה.
אודי טאוב מראה בספרו כי גם למבוגרים וגם לצעירים יש מצוקות, הן שונות זו מזו, אבל לעיתים כרוכות זו בזו. הספר מדגים ששיח בין אנשים שבו כל צד מסביר ומאיר את הבעיות מהיבטים שונים הוא חשוב, ומצביע גם על החשיבות של עזרה לאחר.
CCC (אופניים)
קבוצת CCC (בפולנית: CCC Pro Team; מבוטא צה.צה.צה) היא לשעבר קבוצת אופני כביש פולנית ומקצוענית בדרג ה-UCI World Tour. הקבוצה ניצחה עם קאדל אוונס את טור דה פראנס 2011 ונסגרה לאחר 14 עונות, כשרישיון הוורלד טור שלה נקנה על ידי אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו הצרפתית.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 2007 על ידי אנדי ריס, איש עסקים משווייץ.
היא החלה את דרכה בתור קבוצת קונטיננטל אמריקאית ולא צברה הישגים בכירים. ב-2008 הקבוצה עלתה לדרג הפרו קונטיננטל. ב-2010 צירפה לשורותיה את קאדל אוונס, שניצח עבורה את לה פלש ואלון וקטע בג'ירו ד'איטליה. באותה שנה הקבוצה גם התחרתה לראשונה בטור דה פראנס. ב-2011 הקבוצה עלתה לדרג הוורלד טור, הגבוה ביותר לקבוצות והוזמנה אוטומטית לכל המרוצים הבכירים, הקבוצה גם התחזקה ברוכבים נוספים כגון גרג ואן אוורמאט. באותה שנה הקבוצה רשמה את אחד מההישגים הגדולים בתולודותיה, כאשר קאדל אוונס ניצח במדיה את הטור דה פראנס.
ב-2012 הקבוצה המשיכה להתחזק, כשהחתימה את אלוף העולם ב-2010 תור הוסהובד ואת פיליפ ז'ילבר, שזכה באליפות העולם ב-2012. באותה השנה הקבוצה ניצחה שני קטעים בג'ירו ד'איטליה עם טיילור פיני ומרקו פינוטי, ושלושה קטעים בוואלטה אספנייה עם פיליפ ז'ילבר וסטיב קמינגס.
ב-2014, הקבוצה זכתה במדליית זהב בנגד השעון לקבוצות. בנוסף לכך, ניצחה במרוץ אמסטל גולד עם פיליפ ז'ילבר. שנה לאחר מכן, הקבוצה שמרה על תוארה כאלופי העולם בנגד השעון לקבוצות.
ב-2017, הקבוצה רשמה את אחת מעונות הקלאסיקות המוצלחות בתולדותיה בזכות גרג ואן אוורמאט, שניצח את אומלופ הט ניוסבלד (ניצח את המרוץ גם ב-2016), E3 הרלבקה, גנט–וייפלחם ולבסוף גם מונומנט פריז–רובה.
באפריל 2018, מת הבעלים של הקבוצה, אנדי ריס. בעקבות כך, עתידה של הקבוצה היה לא ברור והיה חשש לסגירתה. אך ביולי 2018, הקבוצה הודיעה שקמעונאית הנעליים הפולנית, "CCC", תהפוך לספונסר הראשי של הקבוצה ובכך הקבוצה ניצלה. לפני המהלך, ל"CCC" הייתה קבוצה פולנית בדרג הפרו קונטיננטל, אחרי המהלך הפכה לקבוצת הפיתוח של הקבוצה הראשית.
מיפוי גאוס
בגאומטריה דיפרנציאלית, מיפוי גאוס (שנקרא על שם קרל פרידריך גאוס) ממפה משטח במרחב אוקלידי R3 לספירת היחידה S2. כלומר, בהינתן משטח X ב-R3, מיפוי גאוס הוא העתקה רציפה N: X → S2 כך ש-(N(p הוא וקטור יחידה הניצב ל-X ב- p, כלומר וקטור הנורמל ל-X ב-p.
גאוס כתב מאמר על הנושא ב-1825, אותו פרסם ב-1827.
הקשר לעקמומיות גאוס
גאוס, שבעבודתו על גאומטריה דיפרנציאלית שאב השראה רבה מאסטרונומיה תאורטית, הגדיר את עקמומיות גאוס בנקודה A כיחס בין שטח התמונה של סביבה שלה (התמונה על ספירת היחידה תחת מיפוי גאוס) לשטח המקורי של הסביבה שלה (שטח האזור המועתק):
כאן היא סביבה אינפיניטסימלית של הנקודה A. גאוס הוכיח שהגדרה זו שקולה להגדרה השנייה של עקמומיות משטח בנקודה, דהיינו כמכפלת שתי העקמומיות הראשיות (principle curvatures) שלו בנקודה. גאוס סיפק גם נוסחה אנליטית לחישוב עקמומיות גאוס, דרך הדטרמיננטות של התבנית היסודית הראשונה והשנייה. בניסוח פורמלי, עקמומיות גאוס שווה ליחס בין הדטרמיננטה של התבנית היסודית השנייה לדטרמיננטה של התבנית היסודית הראשונה:
.
השטח של התמונה של מיפוי גאוס נקרא על ידי גאוס העקמומיות הכוללת (Total Curvature) והוא שווה לאינטגרל המשטחי על עקמומיות גאוס.
אדמונד הוסרל
אדמונד גוסטב אלברכט הוּסֶרְל (בגרמנית: Edmund Gustav Albrecht Husserl; 8 באפריל 1859 – 26 באפריל 1938) היה פילוסוף צ'כי־גרמני יהודי מומר. מייסד הפילוסופיה הפנומנולוגית.
ביוגרפיה
נולד בפּרוסְניץ, כיום פרוסטֵייוֹב, במחוז מוראביה שבצ'כיה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). תלמידם של פרנץ ברנטנו וקארל שטומף. יחד עם אחרים, השפיע על אדית שטיין (הקדושה טרזה בנדיקטה של הצלב), מרטין היידגר, ז'אן-פול סארטר ומוריס מרלו-פונטי. ב-1887 הוסרל התנצר והצטרף לכנסייה הלותרנית. הוא לימד פילוסופיה בתחילה כמורה פרטי משנת 1887, ואז באוניברסיטת גטינגן כפרופסור משנת 1901, ובאוניברסיטת פרייבורג משנת 1916 עד שפרש לגמלאות ב-1928. לאחר פרישתו המשיך להשתמש בספרייה בפרייבורג למחקריו וכתיבתו, זכות שנשללה ממנו בשנת 1933 יחד עם סילוקו מהאוניברסיטה, בשל מוצאו היהודי. הוא מת בפרייבורג ב-26 באפריל 1938.
ג'ון לוק - הטענה מראש מן ההגדרה לעומת טענה מן המציאות לאחר מעשה
תומכי החקר הניסויי האמפירי כמו ג'ון לוק הדגישו שהלוגיקה חוקרת את העולם כפי שהוא מוכרח להיות, ומגיעה למסקנתה בתהליך חשיבה הגיונית על פי מספר הנחות יסוד "טבעיות" בה כל הנחה מובנת לאדם מאליה. אך משום כך הלוגיקה אינה מסוגלת לתאר את המציאות כפי שהיא. לעומתה הפנומנולוגיה מאששת את נכונותן של טענות או שוללת טענות שבהן מתוארים קְּשָׁרִים בין תופעות שונות מן המציאות, בעולם הממשי הפיזי.
לדוגמה הלוגיקה תבדוק ותנתח טענה כמו "רווק הוא גבר לא נשוי", טענה אנליטית שהדרך לבחון אותה היא בניתוח לשוני, על פי המשמעות המילונית המוגדרת למושגים שבה. אם טענה זו נכונה, נכונותה היא באופן אפריורי מראש, עוד בטרם בדקנו את נכונותה במציאות, והיא אמת אף אם לעולם לא נבדוק בחושינו את המקרים שלה, ולא נראה לעולם לא רווק ולא גבר. היא נכונה בהגדרה. אבל הלוגיקה לא מסוגלת לבחון מקרים של מציאות, שאין נכונותם מחויבת מראש. היא לא מטפלת במקרים של טענה שאינה בהכרח אמת באופן אפריורי.
לעומת הלוגיקה, המדע הניסויי האמפירי עוסק בבדיקת נכונותה של טענה סינתטית - טענה שהדרך לאשש את אמיתותה ולבדוק את נכונותה היא רק במבחן המציאות, על ידי הרכבה (סינתזה) עם המציאות, זו שמחוץ למשמעות הלשונית, כמו בטענה "בירושלים יורד עכשיו גשם", או "רוב הרווקים גרים בדירות שכורות". נכונותה של טענה כזו היא קונטינגנטית - מקרית, תלויה בתוצאות הבדיקה, ולא נובעת מהגדרה. הטענה אינה נכונה מראש, ייתכן שכן וייתכן שלא, אך נדע זאת רק אחר כך, באופן אפוסטריורי שלאחר מעשה, על ידי בדיקת העולם הפיזי הממשי, או על ידי בדיקת המחשבות שכרגע האדם חושב, אם מדובר בטענה הכוללת מושגים מדומיינים.
עד סוף המאה ה-18 הייתה הבדלה מובחנת היטב, הבחנה דיכוטומית חדה, בין מדעים אנליטיים-אפריוריים כמו המתמטיקה והלוגיקה, לבין מדעים סינתטיים-אפוסטריוריים, כמו פיזיקה וביולוגיה (מאוחר יותר גם הפסיכולוגיה הצטרפה לאלו).
הוסרל - משל הכוכבים הבלתי נראים ביום: האני והפנומנולוגיה הטרסנדנטלית
הידע האפיסטמי - הוא הידע עליו אנו יודעים מתוך חקר הידיעה, האפיסטמולוגיה, הבדיקה מה ניתן לדעת וכיצד אנו יכולים לדעת אותו. אחד הנושאים המרכזיים בו עסקה האפיסטמולוגיה הוא חקר משמעות האני העצמי: מיהו באמת "אני", ומה אנו יכולים לדעת עליו.
הוסרל טען שעיקר הידע האפיסטמי ובתוכו גם הבנת ה"אני" יבואו לנו רק אם נצליח לבחון את הטענות הסינתטיות אפריוריות - הטענות שחייבים לבדוק אותן על פי המציאות, אך אנו מניחים אותם מראש, על פי חלק "יסודי" של המציאות שכבר נבחנה קודם לכן. לדעתו שכחנו לבחון טענות סינתטיות אפריוריות כמו את טענות המתמטיקה או את טענות הסיבתיות, כי שני סוגי הטענה האחרים, אלה של משחקי הגדרה שאינם קשורים במציאות, ואלה של בחינת המציאות בניסויים, "מסנוורים" אותנו עד שאיננו בוחנים את הטענה שהסקנו עליה כ"אפריורית" אף שהיא למעשה סינתטית. בדומה לכוכבים שאי אפשר לראותם באור השמש המסנוורת.
חיי היומיום המעשיים, הפרקטיקה של פרנסה ולימודים, מסתירים מאיתנו את האני האמיתי הטרנסנדנטלי, האמת שאינה תלויה בדבר, ואף שהיא נמצאת במציאות, היא אינה צריכה את בדיקת המציאות על מנת לאמת אותה, ולכן אנחנו מתעלמים ממנה. כדי לראות אותה עלינו "לכבות" את חיי היומיום, ואז נראה את האני הטרסנדנטלי במלוא הדרו.
תלמידיו
הוסרל השפיע מאוד על תלמידיו הרבים ובהם היידגר (שהצטרף למפלגה הנאצית, והתכחש כנראה אל הוסרל בסוף ימי הוסרל בגרמניה). היידגר סבר שהמדע והמטפיזיקה המערבית סנוורו אותנו מלראות את התובנות של הפילוסופיה הקדם-סוקרטית שנתגלו לפני טכנולוגיית הא-ב היווני. סוקרטס, אפלטון ואריסטו היו שמש חזקה מדי שסימאה את עינינו ובגללם איבדנו את החוכמה הפרה-סוקרטית. לוינס, דרידה ופורוש טוענים שגם היהדות סונוורה על ידי המטפיזיקה היוונית והמערבית. מרשל מקלוהן טוען שכל טכנולוגיה קיימת מעוורת אותנו מלראות את הטכנולוגיות שהיו לפניה ואחריה.
לימודים וחיבורים מוקדמים
הוסרל למד בתחילה מתמטיקה באוניברסיטאות לייפציג (1876) וברלין (1878), עם הפרופסורים קארל ויירשטראס ולאופולד קרונקר. ב-1881 נסע לווינה על מנת ללמוד אצל ליאו קניגסברגר, וקיבל את תואר הדוקטור שלו על עבודתו "תרומות לחשבון וריאציות".
רק ב-1884 החל להאזין להרצאותיו של פרנץ ברנטנו על פסיכולוגיה ופילוסופיה. ברנטנו הרשים אותו מאוד, והוא החליט להקדיש את חייו לפילוסופיה. הוסרל למד בתחילה איתו, ואז ב-1886 באוניברסיטת האלה עם קארל שטומף, תלמיד של ברנטנו. תחת השגחתו כתב את "על מושג המספר" (1887), חיבור שיהיה בסיס לחיבורו הגדול, "הפילוסופיה של האריתמטיקה" (1891).
בחיבורים ראשונים אלה ניסה לחבר בין המתמטיקה, הפסיכולוגיה והפילוסופיה כשמטרתו העיקרית היא לספק בסיס חזק למתמטיקה. הוא ניתח את התהליך הפסיכולוגי הנצרך על מנת להגיע למושג המספר, ואז ניסה לבנות תאוריה שיטתית על ניתוח זה. בניסיון זה השתמש במספר שיטות שלמד ממוריו. מוויירשטראס קיבל את הרעיון שאנו מגיעים למושג המספר על ידי ספירה של מספר מסוים של חפצים. מברנטנו ושטומפף לקח את ההבחנה בין הצגה "מתאימה" ו"לא מתאימה". הוסרל הסביר זאת כך: אם עומדים מול בית, יש את צורת ההצגה המתאימה של הבית. לעומת זאת אם מחפשים את הבית, ומקבלים הוראות כיצד להגיע אליו, אז הוראות אלה הן הצגות לא מתאימות. במילים אחרות, יש הצגה מתאימה של דבר רק אם הוא נמצא למעשה, והצגה לא מתאימה (או סימבולית, מילה שהוא משתמש בה גם כן), אם רק מסמלים את הדבר בצורות שונות.
אלמנט חשוב אחר שהוסרל לקח מברנטנו הוא של התכוונות, והוא הרעיון שהמאפיין העיקרי של התודעה הוא שהיא תמיד מכוונת. ברנטנו ראה את ההתכוונות כמאפיין העיקרי של דברים מנטליים בניגוד לדברים פיזיים. לכל תופעה מנטלית, לכל אירוע פסיכולוגי, יש תוכן שמכוון כלפי דבר מסוים. לכל אמונה, רצון וכן הלאה קיים דבר כלשהו שהם עליו: הדבר בו מאמינים, הדבר אותו רוצים. ברנטנו השתמש בביטוי "חוסר קיום מכוון" על מנת לאפיין את האובייקטים של המחשבה במוח. לעומת זאת לתופעות פיזיות, אין כל מכוונות.
פיתוחים מאוחרים
כמה שנים לאחר פרסומו חיבורו הגדול, "מחקרים לוגיים" (1900-1901), הגיע הוסרל להחלטה שעל מנת לחקור את מבנה התודעה, יש להבדיל בין פעולה של התודעה (ה"נואסיס") לבין התופעה שכלפיה היא מכוונת (ה"נואמטה"). ידע ודאי לגבי מהות הדברים יהיה אפשרי רק על ידי "אפוכה" - שימה בסוגריים של ההנחה אודות קיומם האובייקטיבי של הדברים, והתעמקות בהם כתופעה. מושגים חדשים אלה הביאו לפרסום ה"רעיונות" ב-1913, שם הם הוזכרו לראשונה, ולתוכנית להוצאה שנייה של ה"חקירות הלוגיות".
מה"רעיונות" והלאה, הוסרל התמקד במבנים האידיאליים, המהותיים של התודעה. השאלה המטפיזית שפילוסופים רבים העמידו לגבי אמיתות קיומם של הדברים (כלומר, האם יש ביסוס אמיתי לתחושה שלנו של העולם) לא הייתה בעלת עניין רב להוסרל. הוסרל הציע, כי העולם של האובייקטים והכוונות (האופנים השונים שאנו מכווינים את עצמנו כלפי דברים) מומשג בדרך כלל ב"יחס טבעי", שמאופיין באמונה כי לחפצים עצמם יש תכונות מסוימות ושכאשר אנו רואים את החפצים אנו מבינים אותם. הוסרל הציע צורה חדשה להסתכל על דברים, פנומנולוגית, שבה בוחנים כיצד אנו, באופנים השונים שהכוונה שלנו מכוונת אליהם, "מרכיבים" אותם (בניגוד ל"יוצרים" אותם). בגישה הפנומנולוגית, האובייקט אינו דבר חיצוני שבעצמו מספק אינדיקטורים של מה הוא (כפי שמקובל במדעי הטבע), אלא הוא צביר של היבטים תפיסתיים ופונקציונליים שמקובצים יחד תחת הרעיון של אובייקט מטיפוס מסוים. התפיסה של חפצים כדברים אמיתיים מקובלת על ידי הפנומנולוגיה, אך היא מוגדרת כפעולה של התודעה שלי, (אחד מההיבטים הנואטיים שמהווים חלק מתפיסת האובייקט הוא התפיסה שלו כקיים "באמת"). כלומר, אין שום דבר במציאות ובממשיות של החפץ שמייחד את החפץ הזה באופן שבו אנו רואים אותו – אם כי אנו בדרך כלל מייחסים את ההבדלים בין החפצים להבדלים אמיתיים ביניהם, כגון צבע.
בחיבור "פילוסופיה כמדע חמור" (Philosophie als strenge Wissenschaft), אשר התפרסם בכתב עת בשנת 1911, מסביר הוסרל את גישתו הפנומנולוגית אל האובייקט. עבור הוסרל מהווה האובייקט סמן של מהות (אימננטיות) בתוך המציאות. הופעתו של האובייקט כ"תופעה" במרחבו של המתבונן נתפשת כ"חוויה" או אירוע אשר משמעותו המלאה מתגלה רק ברפלקציה. התגלותו של האובייקט במהותו היא מנותקת מן התפיסה הגופנית של המתבונן כיוון שלאובייקט "יש הוראה" המאפשרת את ההתכוונות כלפיו. הטבע בעיני הוסרל טמון בראיית מהותן של התופעות המתגלות. תופעות אלו הן כל כך יומיומיות עד שבעיניו של המתבונן נשכח כי אלו הן המהות האמיתית. הפנומנולוגיה כשיטה פילוסופית כוללת תעזור לצופה להבין את אותן מהויות. "אם התופעות בתורת כאלה אינן טבע", כתב הוסרל, "הרי יש להן מהות הניתנת לתפיסה בראייה בלתי אמצעית ולתפיסה תואמת" לשם פענוח התופעות עלינו להשתמש במשמעויות, במילים ובמושגים "המוכרחות להיות נפרעות במזומנים - כביכול בראיית מהויות".
בתקופה מאוחרת יותר החל הוסרל לעסוק בנושאים המסובכים של אינטרסובייקטיביות (ובמיוחד, כיצד התקשורת בין אנשים על חפץ מדברת על אותו חפץ אידיאלי), וניסה שיטות חדשות על מנת להסביר לקוראיו את החשיבות של הפנומנולוגיה למחקר מדעי (ובמיוחד לפסיכולוגיה). ה"משבר של המדעים האירופאיים" הוא החיבור הלא גמור של הוסרל שעוסק בצורה הישירה ביותר בסוגיות אלו.
כתוצאה מהחקיקה האנטי-יהודית של הנאצים באפריל 1933, נשללה מהוסרל הגישה לספרייה בפרייבורג. תלמיד לשעבר שלו, וחבר המפלגה הנאצית, מרטין היידגר, הודיע להוסרל כי הוא מסולק מהאוניברסיטה. היידגר הסיר את ההקדשה למורו מהחיבור הידוע ביותר שלו, "הוויה וזמן", כאשר הוא הודפס מחדש ב-1941.
ב-1939 כתבי היד של הוסרל, שהגיעו לכדי 40,000 דף, הופקדו בלוון ב"ארכיון הוסרל". רוב החומר הזה פורסם באוסף הידוע כ"הוסרליאנה".
פאוזי אל-אסמר
פאוזי אל-אסמר (מערבית: فوزي الأسمر, 1937 - 19 בספטמבר 2013) היה סופר, משורר ועיתונאי ערבי-ישראלי שהתגורר בארצות הברית.
ביוגרפיה
אל-אסמר נולד בחיפה למשפחה ערבית נוצרית וגדל בלוד. הוא עבר לתל אביב וניסה להשתלב בקרב חוגי הספרות היהודיים. הוא פרסם שירים שזכו להצלחה ברחוב הערבי ובעיתונות העברית. היה חבר מערכת העיתון אלפג'ר, ביטאון מפ"ם בערבית, וכן חבר מערכת במגזין "העולם הזה". הוא אף ניהל הוצאת ספרים פרטית קטנה של ספרים בערבית.
בשנת 1969 הוא נעצר בחשד שקיים קשרים עם ארגוני חבלה ונכלא במעצר מנהלי על פי תקנות ההגנה לשעת חירום. כמחאה על מעצרו של אל-אסמר, קיימה תנועת שי"ח כינוס משותף של סופרים יהודים וערבים המתנגדים למעצרים מנהליים, בבית סוקולוב בתל אביב. לאחר 15 חודשים שוחרר כאשר החשדות נגדו התבדו, אך תנועותיו הוגבלו ונאסר עליו לצאת את העיר לוד בה התגוררו הוריו.
ב-1975 פרסם ספר אוטוביוגרפי בעברית, שכותרתו הייתה 'להיות ערבי בישראל'. הוא תיאר בו את חיי היומיום של אזרח ערבי במדינת ישראל. הספר היה בין הספרים הראשונים שנכתבו על המצב הפוליטי בישראל על ידי ערבי-ישראלי.
בשנת 1986 יצא בלונדון ספרו Through the Hebrew Looking Glass: Arab Stereotypes in Children's Literature, בו הוא בוחן סיפורי ילדים ישראלים כמו חסמבה ודנידין ומאשים אותם בגזענות ודעות קדומות כלפי הערבים.
הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה בארצות הברית וקיבל דוקטורט ב-1981 מ-אוניברסיטת אקסטר בבריטניה. באותה שנה הפך לאזרח אמריקאי. שימש כעורך האחראי של העיתון הערבי "א-שרק אל-אווסט". כותב כיום בעבור היומון הסעודי אל-ריאד ועובד בעבור סוכנות החדשות של איחוד האמירויות בארצות הברית (UAE News Agency).
החל משנת 1996 הוא לימד באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די. סי.. סיפור חייו הומחז בידי סוהיל חדאד למחזה בשם "להיות ערבי בישראל", שהוצג בתיאטרונטו ב-2001.
נפטר ב-19 בספטמבר 2013.
רשת יוחננוף
'''מ. יוחננוף ובניו (1988) בע"מ היא רשת מרכולים ישראלית המוכרת במותג יוחננוף'''. הרשת הוקמה ב-1992 ונמצאה בבעלות פרטית של משפחת יוחננוף (מרדכי וארבעת ילדיו). בנובמבר 2019 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, כשהשליטה נותרה בידי משפחת יוחננוף. נכון ל-2023 לרשת 40 סניפים ברחבי ישראל.
החברה
הרשת הוקמה ב-1992. סניפה הראשון היה ברחובות והיא התרחבה בהמשך לקריית עקרון ולאשדוד. באוגוסט 2012 מכרה רשת מגה קמעונאות לרשת יוחננוף 3 סניפים תמורת עשרה מיליון ש"ח. בדצמבר 2015 מכרה רשת מגה קמעונאות עוד 9 מסניפי You לרשת יוחננוף תמורת 60 מיליון ש"ח. הרשת פתחה סניף גדול במודיעין בינואר 2016. בשנת 2017 בחנה הרשת הנפקה בבורסה - אך ההנפקה נדחתה בגלל חוסר רצון של המשפחה להיחשף פומבית. במהלך 2017–2019 פתחה הרשת עוד 8 סניפים, ובסה"כ לרשת קרוב ל-30 סניפים בפריסה ארצית.
החל משנת 2017 נותנת החברה חסות לשופטי הכדורגל והכדורסל בישראל ולוגו הרשת מתנוסס על חולצותיהם.
בשנת 2018 החלה המשפחה להקים פרויקטי נדל"ן.
הרשת מנוהלת על ידי איתן יוחננוף (בנו של מרדכי), והאחים גיורא, שרית ורחלי מעורבים גם הם בעסק המשפחתי בתפקידים שונים. בנובמבר 2019 הונפקה הרשת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1 במרץ 2021 פורסם כי יוחננוף תרכוש תמורת 45 מיליון שקלים את השליטה (50.1%) ברשת "זול סטוק". ההעסקה בוצעה באפריל 2021.
מיתרה
מיתרה (בפרסית: مهر، میترا או میثره) הוא אל חשוב במיתולוגיה הפרסית ובמיתולוגיה ההינדואית. האל מופיע בוודות כאחד האדיאטים - אל השמש ואל החברות, הנאמנות וההסכמים. בתרבות הפרסית, הפך מיתרה אל חשוב באמונה הזורואסטרית. ניתן לזהותו עם אל פרוטו-אינדו איראני, שגם שמו היה, כנראה, מית'רה.
בשתי התרבויות, הוא מיוחד בקשריו הקרובים עם האל ששולט על ה"אסורות" (ובאיראנית, "אהורות"), ומגן על ה"רטה" (באיראנית: "אשה"): ורונה בהודו ואהורה מאזדה באיראן.
האל ההלניסטי והרומי מיתרס, אותו עבדו גברים מדתות המסתורין מהמאה ה-1 לפנה"ס ועד למאה ה-5 לספירה, איחד בין המיתרה הפרסי לאלים פרסיים אחרים, בכת סינקרטית בשם "מיתראיזם".
אטימולוגיה ומקורות
למילה ההודו-איראנית "מיתרה" עשויות להיות שתי משמעויות:
הפירוש הכללי של "ברית" יכול להסביר את שתי האפשרויות. המשמעות השנייה בדרך כלל מודגשת במקורות ההודיים, והראשונה במקורות האיראניים.
הפעם הראשונה שמופיע השם מיתרה הוא בכתובת של הסכם, "קה" (1400 לפנה"ס), שנחתם בין החתים והחורים מממלכת מיתני באזור המצוי מדרום מזרח לימת ואן. הערבים להסכם חמישה אלים אינדו-איראניים: אינדרה, מיתרה, ורונה, ושני הפרשים: האשווינים או נסטיה. החורים כנראה הובלו בידי קאסטה לוחמת אריסטוקרטית, שעבדה לאלים אלה.
מיתרה בוודות
בשירי הוודות, מיתרה תמיד נמצא יחד עם ורונה, כך שהשניים מאוחדים כ"מיתראוורונה": ורונה הוא אל המקצב הקוסמי של הספירות העליונות, ואילו מיתרה מביא את האור בשחר, שהוסתר בידי ורונה. בפולחן הוודי המאוחר, קורבן לבן מובא למיתרה ושחור לוורונה.
ב"שטפת'ה ברהמנה", הזוג הזה מובחן כ"ייצוג והכוח", כשמיתרה הוא הכמורה וורונה הכוח המלכותי. כפי שהעיר ג'וזף קמפבל, "לשניהם אמורים להיות אלף עיניים. שניהם הם הכוח הפעיל של האור או הכוח השמשי שפועל באותו הזמן. שניהם מחדשים את העולם בדבריהם".
מיתרה בעולם האיראני
המהפכה של זרתוסטרה (זורואסטר), שמרה על האלים האיראניים, אך הגבילה אותם היררכיה מסובכת של "אלמותיים" ו"נערצים", שכעת היו תחת שליטתו של אהורה מאזדה או של אהרימן, מכיוון שכל היקום היה חלק מהטוב או הרע.
בחלקים המאוחרים של האווסטה, מיתרה נחשב לראש היצורים הנבראים. הוא מקבל את התואר "דיין הנשמות". כמגן של האמת ואויב הטעות, מיתרה קיבל מקום אמצעי בפנתיאון הזורואסטרי כגדול מבין ה"ייזטה", היצורים שנבראו בידי אהורה מזדה כדי לעזור בהרס כוחות הרוע והשלטון על העולם. הוא היה לנציגו של אהורה מזדה בארץ, ומטרתו הייתה לשמור על הצדיקים והישרים מפני כוחות הרוע של אחרים. לפיכך, הוא היה לאל של האמת והנאמנות, ובמעבר לעולם הפיזי – של האוויר והאור. כאויבם של החושך והרוחות הרעות, הוא הגן על הנשמות, וליווה אותם לגן עדן (גן עדן עצמו, במובן שלאחר המוות, הוא מושג פרסי במקורו). מכיוון שאור מלווה בחום, הוא היה גם האל של הצמחייה והגדילה; לטוב הוא גמל בעושר, והשמיד את הרע. מיתרה כונה הכול יכול, שלא ניתן לרמותו, שאינו טועה, המסתכל תמיד, ושאינו נח לעולם.
בתקופה ההלניסטית הוא זוהה כבנה של אנאחיטה, אלה עם מקבילות נרחבות לאלות-אמהות אחרות שאינן מוזכרות באווסטה המוקדמת. המקדש הגדול ביותר עם קשרים מיתריים הוא המקדש הסליוסידי בקנגבד שבמערב איראן (בערך 200 לפנה"ס), שמוקדש ל"אנאחיטה, האם הבתולה של האל מיתרס".
יום הולדתו של מיתרה נחוג בערבו של היום הקצר ביותר בשנה, הנקרא "שאב-א-ילדה" בפרסית, דבר המתאים לאל של אור (שהרי מיום זה והלאה הימים מתארכים).
כאל שהעניק ניצחון, מיתרה בלט בפולחן הרשמי של האימפריה הפרסית הראשונה, שם החודש השביעי והיום השש עשרה בכל חודש הוקדשו לו. מיתרה, ה"מלך הגדול", היה אל שהתאים במיוחד לשליט: שמות מלכותיים שכללו את שמו (לדוגמה, "מיתראדתס"), מופיעים בשושלות המלכותיות של פרתיה, ארמניה, ובאנטוליה בפונטוס וקפדוקיה.
הפולחן שלו התפשט בתחילה עם האימפריה הפרסית בכל אסיה הקטנה, ואז ברחבי האימפריה של אלכסנדר הגדול ויורשיו. במסופוטמיה, מיתרה זוהה בקלות עם האל שמש, האל של השמש והצדק.
מיתרה בעולם ההלניסטי-רומי
בתרבות ההלנסיטית, מיתרה זוהה עם אפולו-הליוס. במאה השנייה לפנה"ס, כנראה בפרגמון, פסלים הלניסטים עיצבו את דמותו של מיתרה/הליוס כאל המרכזי של דת סינקרטית חדשה, מיתראיזם איקוני. אף שכת חדשה זו מעולם לא הצליחה ביותר ביוון, היא אומצה בידי רומא במאה הראשונה לפנה"ס והתפשטה ברחבי האימפריה כדת רשמית, בעיקר בעמק הריין, ובאזורים שנכללים כיום בהונגריה וברומניה. בישראל נמצאו עדויות לפולחן מיתראס בקיסריה, אתר רמת רחל, ובירושלים.
טירידאטס הראשון, מלך ארמניה, קידם את התפתחות פולחנו של מיתרה שהיה לדידו גרסה בהשפעה רומית של הזורואסטריזם. טירידאטס בנה את "מקדש גארני", מקדש הבנוי בסגנון יווני-רומאי שהשתמר בשלמותו ומוקדש למיתרה.
הערות שוליים
Mitra (mitología) Митра Mitra (razločitev)
ניר דנאי
ביוגרפיה
ניר דנאי התאמן בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב.
1982
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכה דנאי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:19.34 דקות, אחרי יורם כוכבי אף הוא ממכבי תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 2:14.04 דקות (שיפור לשיא של אבי כרמל שעמד על 2:15.22 דקות) ויזהר שנהר (2:16.52 דקות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכה דנאי בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:13.29 דקות, לפני טל משקיף שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 2:13.54 דקות ודרור גרינברג מהפועל גלבוע (2:16.05 דקות), שיפור לשיא הישראלי של יורם כוכבי (2:14.04 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.40 דקות, 4 מאיות השנייה לאט יותר ממשקיף שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 בתוצאה של 1:02.36 דקות ולפני השיאן הישראלי, שנהר (1:02.98 דקות) שקבע בשלב המוקדמות את התוצאה המהירה בתחרות, 1:01.95 דקות, 3 מאיות השנייה איטי משיאו הישראלי. לאחר מכן, כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב קבע דנאי שיא ישראלי חדש לגילאי 18 בתוצאה של 1:02.22 דקות.
ויליאם ברודי
ויליאם ברודי (באנגלית: William Brodie; 22 בינואר 1815 – 30 באוקטובר 1881) היה פַּסָּל סקוטי שעבד באדינבורו.
ביוגרפיה
בערך ב-1853 הוא נסע לרומא, שם השתלם אצל הפסל לורנס מקדונלד, ובסיועו של האחרון עיצב את "קורינה, המוזה הלירית", יצירה שמפעלי קופלנד שיעתקו במיניאטורות ארבע שנים מאוחר יותר. ברודי נבחר לחבר באקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1857, וב-1859 כובד בדרגת עמית כבוד שלה. ב-1876 מונה למזכיר ה-RSA, תפקיד שמילא עד מותו.
ברודי הציג באקדמיה המלכותית, 1850–1881, ובאקדמיה המלכותית הסקוטית, 1847–1881; בתערוכה הגדולה של 1851 הציג את קבוצת "נל הקטנה והסבא שלה" (דמויות מספרו של דיקנס, "בית ממכר עתיקות").
ברודי נפטר בביתו באדינבורו ב-30 באוקטובר 1881. הוא נקבר עם אשתו ובתו בבית הקברות דין מתחת לאנדרטה פשוטה של גרניט שעליה כד, שלא כמו המונומנטים הגדולים. הכד נושא גילוף של זחל שנולד מחדש כפרפר, סמל יווני המצביע על אמונה בגלגול נשמות או בחיים לאחר המוות.
Love at First Sight
Love at First Sight (בעברית: אהבה ממבט ראשון) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג, מתוך אלבומה השמיני, Fever. השיר יצא לאור ב-10 ביוני 2002, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
מסיב אנדוור
מסיב אנדוור (באנגלית: Endeavour Massif) הוא מסיב רחב ידיים שפסגתו מישורית, ומכוסה שלג, ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
Love at First Sight
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השלישי במצעד המוזיקה האוסטרלי, והשני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קיילי מינוג, ריצ'רד סטאנרד, ג'וליאן גלאגר, אש האווס ומרטין הרינגטון והופק על ידי ריצ'רד סטאנרד וג'וליאן גלאגר. בדומה לשיר "Can't Get You Out of My Head", השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הנו-דיסקו.
מסיב אנדוור
המסיב ממוקם בין בקע פה טיו טיו לבין קרחון פריי.
Love at First Sight
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הכסף בבריטניה, על סך מכירות של 200,000 עותקים.
מסיב אנדוור
המסיב המהווה את החלק הדרומי של רכס קירקווד; מסיב רוברטסון מהווה את החלק הצפוני של רכס קירקווד.
Love at First Sight
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של קיילי מינוג ב-7 באפריל 2010. הקליפ בוים על ידי יוהאן רנק וצולם בדבלין שבאירלנד, במאי 2002. בקליפ ניתן לראות את מינוג, כשהיא רוקדת בחדר אפור, ומסביבה רקדני ליווי שונים.
מסיב אנדוור
בחלקו הדרומי של המסיב מצויים הר שולדר, הר בלגרייב, והר קריק.
Love at First Sight
וידאו קליפ
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-25 מיליון צפיות.
מסיב אנדוור
בקצהו המזרחי של המסיב מצויים מצוקי חוף גבוהים ותלולים, בצידו המערבי של המסיב, הוא משתפל למישור בירידה שאינה תלולה.
גילוי ומיפוי המסיב
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, בשנת 1957.
המסיב מופה בשנית בשנת 1999 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
מקור השם
באוקטובר 1957 ניתן השם "הר אנדוור" למסיב זה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
המסיב נקרא על שם אוניית הצי המלכותי הניו זילנדי אנדוור - שהייתה ספינת האספקה של משלחת הסקר הגאולוגי הניו זילנדי בשנת 1957.
במיפוי שנערך בשנת 1999 על ידי הסקר הגאולוגי, ניתן השם "הר אנדוור" להר סמוך; הממוקם 5.6 קילומטרים צפונית-מערבית להר קריק.
בעקבות התייצעות בין הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים לוועדה הגאוגרפית של ניו זילנד, שנערכה בשנת 1962, הוחלט על פשרה - והמסיב שהתגלה על ידי משלחת הסקר נקרא בשם "מסיב אנדוור" ואילו ההר שהתגלה על ידי הסקר הגאולוגי נקרא בשם "הר אנדוור".
התערבות אלוהית (סרט)
התערבות אלוהית (בערבית: يد إلهية) הוא סרטו השני של הבמאי הפלסטיני אליה סולימאן משנת 2002. הסרט הוא מעין קומדיה שחורה סוריאליסטית, בסגנון המזוהה עם סולימאן. סולימאן שב לגלם את בן דמותו ES שהופיעה בסרטו הקודם כרוניקה של היעלמות. הופעתו הושוותה ליצירתם של באסטר קיטון, ג'ים ג'ארמוש וז'אק טאטי.
תיאור
הסרט מורכב ברובו מסדרת סיקוונסים קצרים המחוברים זה לזה ללא קישור הכרחי ובסגנון מופשט. הסרט ידוע בשימוש מינימלי בדיאלוג, בקצב האיטי וברפטטיביות מצד דמויותיו.
עם זאת קיימת בסרט עלילה המתארת סיפור אהבה בין ES, פלסטיני-ישראלי המתגורר בנצרת שחברתו (מנאל חאדר) מתגוררת ברמאללה. האהבה בין השניים מתקשה להתממש בשל חוסר היכולת של השניים להיפגש, למעט במגרש מכוניות לצד מחסום צה"ל. אביו של ES, קורס בשל התמוטטות העסק ומתאשפז בבית חולים. בהתרוצצויות בין אביו הגוסס לאהבתו החולה, מנסה הבחור להחזיק את שניהם בחיים, ניסיון שנדון לכישלון. כל-זאת על רקע סיר הלחץ של החברה הישרלית, הניכור הפנים חברתי בנצרת תחת מצוקה כלכלית, ירושלים רווית המתחים והעימות המתמשך בשטחים.
בסיקוונס סוריאליסטי מפורסם בסרט, הופעתה של האהובה מסיחה את דעתם חיילים השומרים במחסום, ומבטה מצליח לכאורה למוטט את מגדל השמירה.
פסקול
רשימת השירים:
המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט
המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט (בראשי תיבות: DDPS ובגרמנית VBS) היא משרד ההגנה והספורט של שווייץ. היא אחת משבע המחלקות הפדרליות שראשיהן הם חברי מועצת הברית, הממשלה הפדרלית של המדינה.
המחלקה
המחלקה נוסדה בשנת 1848 בשם המחלקה הצבאית. ב-1979 השתנה שמה למחלקה הצבאית הפדרלית וב-1998 קיבלה את שמה הנוכחי. בשנת 2017 הועסקו במחלקה כ-12,000 עובדים והוצאותיה עמדו על כ-7 מיליארד פרנקים שווייצריים. ראש המחלקה (2019) היא ויולה אמהרד מהמפלגה הנוצרית דמוקרטית. היא ראש המחלקה ה-37 במספר והאשה הראשונה הממלאת תפקיד זה.
מטה המחלקה שוכן באגף המזרחי של הארמון הפדרלי בעיר ברן.
בני יהודה (מושבה)
הקמת המושבה
בשנת 1886 הוקמה "אגודת בית יהודה" שבה היו חברים בני היישוב הישן מצפת שמטרתם הייתה שינוי אורח חייהם, מהתבססות על כספי החלוקה לפרנסה מעבודת אדמה. הם התארגנו זמן קצר לאחר כישלון ההתיישבות הראשון בראש פינה, אספו כספים ובסיועו של לורנס אוליפנט רכשו חלקת אדמה בדרום הגולן. אולם מספר אנשים ערערו על הרכישה בפני השלטון עות'מאני בטענה לבעלות על הקרקע והרכישה בוטלה. בחורף תרמ"ח (1888) הצליחה האגודה לבסוף לרכוש מתושבי הכפר ביר א-שכום 3,500 דונם ולקבל אישור מהשלטונות להתיישב במקום. הם פנו לנציגו של אוליפנט, בעקבות הבטחה שיעזור להם בהקמת היישוב, אולם אוליפנט חלה בדלקת ריאות ונפטר בלונדון בדצמבר 1888. במקום אוליפנט פנו בבקשת סיוע לנדבנים יהודים בגולה.
בשנת 1891 עלו לבסוף על הקרקע באמצעות כספים שגייסו בעצמם. מוכתר הכפר היה חיים ברנשטיין - סוחר בדים בצפת, שנשא לאשה את פרומה – בת למשפחה חרדית גם היא מצפת. באחד משלבי הרחבת שטח היישוב, עמדו אנשי היישוב בתחרות מול רוכשים בהאיים אשר החזיקו בשטחים נוספים באזור. תושבי בני יהודה זכו בקדימות לרכישת 1390 הדונם, הסמוכים לגבול היישוב, מיידי הבעלים הערבי, ע"פ עיקרון משפטי בשם חוק המיצרין, לפיו קונה אשר אדמתו גובלת בחלקת השדה העומדת למכירה, זכאי לקדימות בקנייתה. חוק עות'מאני זה מקורו כבר בתלמוד (בר מצרא), ומשם אומץ. באותה תקופה הקימו אנשי היישוב הישן בארץ ישראל גם את המושבות ראש פינה, מוצא ופתח תקווה, אולם בני יהודה הייתה שונה מהן בכך שהייתה רחוקה הרבה יותר מערים קיימות. במהלך שנות קיומה קיבלה המושבה תמיכה מוגבלת מאוד מהברון רוטשילד, ומאוחר יותר גם מחברת יק"א, תנועת חובבי ציון הלונדונית (עד 1902), וחברת עזרה הגרמנית (החל מ-1902).
החיים במושבה
ב-1898 ניסו עשר משפחות לשוב למושבה. בין המשפחות הייתה גם משפחת ברנשטיין. בנם השני משה, נולד בסמוך ללידת חסן אבו שג'ר - בנו של המוכתר הערבי. היולדת נפטרה בלידתה, ופרומה ברנשטיין נטלה את התינוק והניקה אותו עם בנה. באותה שנה סבל האזור ממכת ארבה אשר כילתה את מרבית היבול. ארבע מהמשפחות נטשו תוך זמן קצר, וחמש משפחות נוספות, קבוצת רווקים וכן אבות מבעלי המשפחות שנשלחו חזרה לצפת, נותרו במקום עד 1913. אברהם משה לונץ מתאר את היישוב בתחילת המאה ה-20 כמונה 33 נפשות, ולהם רפת, 20 שוורים, 6 פרות, 16 כבשים ועיזים, 8 חמורים ו-3 סוסים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נשארו במושבה רק שלוש משפחות.
נטישת המושבה
בשנת 1908 נטשה משפחת פינשטיין ממייסדי היישוב את המקום, לאחר 13 שנים, בעקבות מותו של אחד מילדי המשפחה.
בשנת 1920 נשארה במושבה רק משפחת ברנשטיין. אבי המשפחה נהרג ב-1916 באחת הנסיעות שלו לדמשק, בנם משה נהרג ב-1917 במסחה בתאונת שדה, בן נוסף ושלוש בנות עזבו את המושבה, אך פרומה – אם המשפחה נשארה במושבה יחד עם שני בניה אברהם ושרגא.
במאורעות תר"פ, ב-5 באפריל 1920 פרץ לבית משפחת ברנשטיין, בן המוכתר, שכנם עלי חסן אבו שג'ר והרג ביריות את פרומא שהייתה המינקת שלו ואת בנה אברהם. בעקבות כך עזב הבן שנותר שרגא את בני יהודה, והמקום ננטש.
בשנת 1972 הוקם יישוב קהילתי כשני קילומטרים מזרחה ממקום המושבה ההיסטורית, ונקרא בשם בני יהודה המנציח את שמה.
יריד ההבלים (סרט, 1932)
יריד ההבלים (באנגלית: Vanity Fair) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1932 בבימויו של צ'סטר מ. פרנקלין, ובכיכובם של מירנה לוי, קונווי טיארל ואנתוני בושל. הסרט הוא עיבוד מודרני לרומן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. תקופת הרג'נסי שבספר, הוחלפה במאה העשרים בבריטניה. שלוש שנים אחר כך עובד הספר שוב לקולנוע לסרט בשם "בקי שארפ", שהיה הראשון שצולם בטכניקת הטכניקולור בשלושה פסים.
תקציר עלילה
צעירה שאפתנית וחסרת רחמים מקדמת את עצמה ומעמדה בחברה מתפקיד אומנת אל עבר החברה הגבוהה.
מידע נוסף
הסרט נחשב בטעות לסרט הראשון שבו כיכבה מירנה לוי. כבר ב-1928 כיכבה לוי בסרט "Turn Back the Hours", ב-1929 כיכבה בסרט "Hardboiled Rose", וב-1930 כיכבה בסרט "The Jazz Cinderella".
Paste
Paste הוא מגזין דיגיטלי חודשי למוזיקה ובידור, שבסיסו באטלנטה, ג'ורג'יה, עם אולפנים הממוקמים באטלנטה ובמנהטן, ובבעלות Paste Media Group. המגזין החל לפעול כאתר אינטרנט בשנת 1998. מ-2002 עד 2010 הפיצו עותקים מודפסים שלו, עד שהחליטו להפוך אותו לאתר אינטרנט בלבד.
המגזין נחשב לאחד ממגזיני המוזיקה הידועים ביותר בעולם המוזיקה.
היסטוריה
המגזין נוסד ביולי 2002 בהפצה של פעם ברבעון, והיה בבעלותם של ג'וש ג'קסון,  ניק פורדי,  וטים ריגן-פורטר.
ב-14 במאי 2009, עורכי Paste הכריזו על תוכנית להציל את המגזין, על ידי פנייה לקוראיו, למוזיקאים ולידוענים לתרומות.
בשנת 2009 הושק ב-Paste פיילוט טלוויזיה באורך שעה ששודר ב-Halogen TV בשם, Pop Goes the Culture.
אל-אחמדי
אל-אחמדי (בערבית: الأحمدي) היא עיר בכווית, שמשמשת כבירת המחוז אל-אחמדי.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-33 ק"מ מבירת כווית, כווית סיטי.
רזקנה
רֶזֶקנֶה (בלטבית: Rēzekne, ברוסית: Режица, בפולנית: Rzeżyca, בגרמנית: Rositten, ביידיש: רעזיצע/רעזיצא) היא עיר בלטביה בחבל לטגליה, שבלטביה המזרחית, 242 ק"מ מזרחית לריגה. אוכלוסיית העיר מונה: 34,900 (2010). העיר שוכנת במקום, שבו במאה ה-9 נוסד מבצר בעל שם זהה.
בהתאם לעדויות היסטוריות בשנת 1808 בעיר היו 754 תושבים, מהם 536 יהודים. כל התקופה עד למלחמת העולם השנייה רבע מתושבי העיר היו יהודים אך כולם למעט שלושה ניצולים נרצחו בשואה.
תנופת פיתוח העיר החלה כאשר דרך העיר עברה מסילת ברזל סנקט פטרבורג-וורשה ובהמשך מוסקבה-ריגה.
מועדון כדורגל העירוני SK בלזמה מייצג את העיר בליגה העליונה של המדינה.
יהודים
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 3,342 יהודים. הגרמנים נכנסו לעיר ביום 3 ביולי 1941. בשבועיים הראשונים נרצחו צעירים, מנהיגים ורבנים. מעשי הרצח בוצעו על ידי המשטרה המקומית בקבוצות קטנות ועד סתיו 1943 נרצחו כל היהודים בעיירה.
שיטת הרצח בקבוצות קטנות - בהיעדר כוח אדם גרמני למשימה והטלתה הבלעדית על משטרת העיר - גרמה להתנגדות הקרבנות ולא אפשרה הצעדה מסודרות אל בורות הירי. כדי להתגבר על הבעיה, השוטרים הלטבים נהגו בסיוע אזרחים מתנדבים להוציא את הקרבנות במפתיע לנטרל את התנגדותם על ידי שבירת הגולגולת וריסוק אברי המין במהלומות אלות. את גולגולות הילדים היו מרסקים על גלגלי המכונית. ואת גופות הילדים והפצועים היו מובילים לקברים שהוכנו מראש.
סמל משטרה בשם פטר פטרובסקי נדון לאחר המלחמה ל-25 שנות מאסר בגין חלקו בפעולות הרצח.
יחד עם זאת משפחה אחת בעיר בשם מטוסביץ הצילה תוך סיכון חיים יום יומי מצד השכנים שני יהודים. מעבר להכרה ביד ושם כחסידי אומות העולם, נשיא לטביה אולמנטיס העניק לבת המשפחה את העיטור הלטבי בן שלשת הכוכבים.
הניצול השלישי היה תינוק בין שנתיים וחצי אשר נמסר לאומנת הנוצרייה בכפר מחוץ לעיירה. הלחץ החברתי הגובר מצד שכניה על כך שהיא מגדלת יהודי הניע אותו לגלות לו את האמת אודות מוצאו וזהות הוריו ולעודד אותו בשנות החמישים לעזוב את ביתה.
לאחר המלחמה חזרו 300 יהודים אשר ברחו לתוך ברית המועצות ואף הקימו מחדש בית כנסת ומאפיית מצות.
בית הכנסת היחיד ששרד המכונה בית הכנסת הירוק, שופץ בסיוע שגרירות נורווגיה בלטביה והוא משמש כעת במוזיאון לתולדות הקהילה היהודית והשואה.
לורנס מקדונלד
לורנס מקדונלד (באנגלית: Lawrence Macdonald; 15 בפברואר 1799 – 4 במרץ 1878) היה פסל סקוטי.
ביוגרפיה
מקדונלד נולד ב-15 בפברואר 1799 בפינדו גאסק בפרתשייר, סקוטלנד למרגרט מוריסון ואלכסנדר מקדונלד. הוא היה חניך כסתת אבן אצל תומאס גיבסון, שבנה אז את הבית המלכותי של מוריי, מחוץ לפרת'. כשהגיע לאדינבורו פגש את האדריכל ג'יימס גילספי גרהם, שהיה פטרון נאמן. ב-26 בפברואר 1822 הוא נכנס לאקדמיה לאמנות, אדינבורו בפיקארדי פלייס.