cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודריגו דוטרטה
כנשיא
כלכלת הפיליפינים צמחה עד 2019. מגפת הקורונה בפיליפינים השפיעה על בריאות התושבים וכלכלת המדינה.
ביטויים ופרשיות
בספטמבר 2016, עקב השוואות שעשו מבקריו בינו לבין קנצלר גרמניה לשעבר, אדולף היטלר, אמר דוטרטה כי היה שמח לחסל 3 מיליון צרכני סמים, כשם שעשה היטלר ליהודים. פרסום התגובה של דוטרטה (ללא ההשוואות הקודמות) גרר גינויים רבים בעולם. לאחר מכן התנצל דוטרטה על אמירתו ואמר שלא הייתה לו שום כוונה להשוות עצמו להיטלר, אלא שעקב ההשוואה רצה להשיב למבקריו.
דוטרטה הודה בעבר בשימוש באלימות. במקרה אחד אמר שהשליך ממטוס אדם שנחשד בסמים. במקרה אחר, אמר שכנער דקר אדם כי "הסתכל עליו באופן שלא מצא חן בעיניו". הוא סיפר גם שכראש עיר נהג להסתובב עם אופנוע ברחובות והרג חשודים בשביל להוות דוגמה למשטרה המקומית לגישתו.
GenBank
GenBank (בעברית: בנק הגנים) הוא מסד הנתונים עבור רצפים האוסף בגישה חופשית של כל רצפי הנוקלאוטידים הזמינים לציבור והחלבונים המתורגמים מהם. GenBank הוקם ומתוחזק על ידי המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (NCBI; חלק המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית) כחלק משיתוף הפעולה הבינלאומי ביצירת מסדי נתונים עבור רצפים (INSDC).
GenBank ושותפיו מקבלים ממעבדות ברחבי העולם רצפים של יותר מ-100,000 אורגניזמים שונים. מסד הנתונים החל לפעול בשנת 1982 על ידי וולטר גוד והמעבדה הלאומית לוס אלמוס. GenBank הפך למסד נתונים חשוב למחקר בתחומים ביולוגיים וצמח בשנים האחרונות בקצב אקספוננציאלי על ידי הכפלה בערך כל 18 חודשים.
ציפורה כגן
ציפורה כגן (17 ביוני 1931 – 31 בדצמבר 2021) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, שהתמחותה הייתה עיון בכתבי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. חוקר הספרות אבנר הולצמן כתב כי "תכונת היסוד המאפיינת את עבודתה – חיפוש הרציפות בין עולם המסורת היהודית וספרותו ובין התרבות היהודית המודרנית – ניזונה מחוויית חייה כמי ש'הציצה ונפגעה' ועם זאת הוסיפה לשמור על קשר אורגני חם עם צור מחצבתה."
GenBank
מהדורה 247.0, שיצאה בדצמבר 2021, הכילה למעלה מ-15 טריליון בסיסי נוקלאוטידים ביותר מ-2 מיליארד רצפים. GenBank נבנה על ידי הגשות ישירות ממעבדות בודדות, כמו גם מהגשות בכמות גדולה ממרכזי ריצוף DNA בקנה מידה גדול.
ציפורה כגן
ביוגרפיה
כגן נולדה כציפורה מנדל למשפחה חרדית בתל אביב, עזבה את הדת בנעוריה ופנתה להוראה. בתחילת שנות החמישים נישאה למשורר אליעזר כגן. בשנות השישים פנתה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. תחילה התמחתה בתחום האגדה, המדרש והספרות העממית, וכתבה עבודת גמר לתואר השני על גלגולי מוטיבים בסיפורים על נשים באגדת חז"ל ובסיפור העממי של עדות ישראל.
GenBank
הוספה למאגר
ניתן להגיש ל-GenBank רק רצפים מקוריים. הגשות ישירות מתבצעות ל-GenBank באמצעות BankIt שהוא טופס אינטרנטי, או תוכנת ההגשה העומדת בפני עצמה - Sequin. עם קבלת רצף חדש, צוות GenBank בוחן את מקוריות הנתונים, מקצה מספר גישה לרצף ומבצע בדיקות הבטחת איכות. לאחר מכן, ההגשות משוחררות למסד הנתונים הציבורי, כאשר הערכים ניתנים לאחזור על ידי Entrez או להורדה באמצעות FTP. הגשות בכמות גדולה של נתוני תג רצף מפורש (EST), אתר מתויג ברצף (STS), רצף סקר גנום (GSS) וריצוף גנום בתפוקה גבוהה - (HTGS) מוגשות לרוב על ידי מרכזי ריצוף בקנה מידה גדול. קבוצת ההגשות הישירות של GenBank מעבדת גם רצפי גנום מיקרוביאליים מלאים.
היסטוריה
וולטר גוד מקבוצת הביולוגיה והביופיזיקה התאורטית המעבדה הלאומית לוס אלמוס (LANL) ושותפים הקימו את מסד הנתונים של רצפי לוס אלמוס ב-1979, שהגיע לשיאו ב-1982 עם הקמת ה-GenBank הציבורי. המימון ניתן על ידי המכונים הלאומיים לבריאות, הקרן הלאומית למדע, משרד האנרגיה ומשרד ההגנה. LANL שיתפה פעולה ב-GenBank עם חברות נוספות ועד סוף 1983 אוחסנו בה יותר מ-2,000 רצפים. באמצע שנות ה-80, חברת הביואינפורמטיקה Intelligenetics באוניברסיטת סטנפורד ניהלה את פרויקט GenBank בשיתוף עם LANL. כאחד מפרויקטי הביואינפורמטיקה המוקדמים ביותר באינטרנט, פרויקט GenBank הקים את קבוצות החדשות BIOSCI/Bionet לקידום תקשורת בגישה חופשית בין מדענים ביולוגיים. במהלך 1989 עד 1992 פרויקט GenBank עבר אל המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי.
ציפורה כגן
ביוגרפיה
כגן הייתה מראשוני המורים באוניברסיטת חיפה, בה לימדה מ-1970 בחוג לספרות עברית והשוואתית, והתקדמה עד דרגת פרופסור מן המניין. מ-1989 עד 2002 נמנתה עם עורכי כתב העת של החוג, "דפים למחקר בספרות". ב-1999 פרשה לגמלאות.
GenBank
צמיחה
מסד הנתונים של GenBank כולל מערכי נתונים נוספים שנבנים באופן מכני מאוסף הנתונים ברצף הראשי, ולכן אינם נכללים בספירה זו.
ציפורה כגן
ביוגרפיה
כגן נפטרה ב-31 בדצמבר 2021 בגיל 90.
GenBank
זיהויים לא מושלמים
מאמר שפורסם ב-Journal of Clinical Microbiology העריך את תוצאות רצף הגנים של 16S rRNA שנותחו עם GenBank בשילוב עם מאגרי מידע ציבוריים אחרים זמינים בחינם, בעלי ביקורת איכות ומבוססי אינטרנט, כגון EzTaxon -e BIBI התוצאות הראו כי ניתוחים שבוצעו באמצעות GenBank בשילוב עם EzTaxon-e (kappa = 0.79) היו מובחנים יותר מאשר שימוש ב- GenBank (kappa = 0.66) או מאגרי מידע אחרים בלבד.
GenBank, בהיותו מסד נתונים ציבורי, עשוי להכיל רצפים שיוחסו בצורה מוטעית למין מסוים מכיוון שהזיהוי הראשוני של האורגניזם היה שגוי. מאמר שפורסם ביולי 2020 בכתב העת "Genome" הראה כי 75% מהרצפים של הציטוכרום C אוקסידאז תת-מקטע 1 המיטוכונדריאלי, בטעות יוחסו לדג Nemipterus mesoprion. טעות זאת נבעה משימוש מתמשך ברצפים פרטניים שמלכתחילה זוהו לא נכון. המחברים מספקים המלצות כיצד להימנע מהפצה נוספת של רצפים פומביים עם שמות מדעיים שגויים.
אהבה אילמת
הסרט צולם בחוות סוסים במושב עולש והוא כולל קטעים רבים של סקס, וכן אונס ואוננות. מבקרי הקולנוע כינו אותו כפורנוגרפי וטענו כי סצנות המין שובצו לסרט כדי להגדיל את הפצתו.
תקציר העלילה
גיא (שרגא הרפז) מגיע לעבוד בחוות סוסים המנוהלת על ידי בני (אשר צרפתי). בני נמצא ביחסים מתוחים עם אשתו מיקי (מירי אלוני) והם אינם מקיימים יחסי מין זמן ממושך. בחווה עובדת גם בחורה חרשת אילמת בשם יונינה (אביבה גר) שבני פרש עליה את חסותו ומשוחח איתה בשפת הסימנים.
לגיא יש ניסיון בטיפול בסוסים ובהדרכת רכיבה. לחווה מגיעות מספר בחורות להדרכת רכיבה והן מתרשמות מהגבר המקרין גבריות. גילדה (לאשה רוזנברג) נמשכת אליו והם מקיימים יחסי מין בשדה ועל גבי סוס.
גם מיקי המתוסכלת נמשכת לגיא והם מקיימים יחסים כשבני לא נמצא. יונינה עדה לכל הפעילות של גיא ונמשכת אליו אבל אינה מדברת. גיא מחבב אותה, מנסה ללמוד את שפת הסימנים וכופה את עצמו עליה.
גיא הוא רוכב מעולה ומנצח במרוץ סוסים שנערך בכפר ערבי סמוך. בני מגלה את היחסים בין גיא למיקי ויונינה ומתפתח ביניהם מאבק אלים שמסתיים כאשר יונינה זועקת (את שמו של גיא) בפעם הראשונה בחייה.
גיא עוזב את החווה אך יונינה רצה ומצטרפת אליו.
המרוץ (סרט)
המרוץ (באנגלית: Race) הוא סרט ביוגרפי משנת 2016 המבוסס על סיפורו של האצן האמריקאי ג'סי אוונס, שזכה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדת ברלין (1936), שהתקיימה בגרמניה הנאצית. הסרט בוים על ידי סטיבן הופקינס וקיבל את תמיכתה של משפחת אוונס וקרן ג'סי אוונס. שם הסרט בשפת המקור, "Race", הוא בעל משמעות כפולה - מרוץ וגזע.
עלילה
ג'סי אוונס (סטפן ג'יימס) הוא בחור אפרו-אמריקאי צעיר, שהחל ללמוד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם מתאמן בריצה וקפיצה למרחק תחת מאמן האתלטיקה לארי שניידר (ג'ייסון סודייקיס). תוך זמן קצר מרשים ביכולותיו האתלטיות בריצה ובקפיצה, אך לצד הצלחתו בתחום הספורט, נאלץ אוונס להיאבק עם חובותיו כמפרנס של משפחתו, של חברתו ושל בתו הקטנה. כמו כן, להתמודד עם גזענות רבה נגדו כהיותו כהה-עור מצד עמיתיו ללימודים.
במקביל, נשקלת רבות השאלה האם ארצות הברית תשתתף באולימפיאדה הקרובה בברלין 1936, לאור תורת הגזע הנאצית והדיווחים הרבים שמגיעים משם אודות התנהלות המשטר כנגד יהודים וכהי עור. אוורי ברנדג', בכיר בוועד האולימפי האמריקני משכנע את רוב חברי הוועד לאשר את השתתפות ארצות הברית במשחקים האולימפיים, בטענה כי אין לערבב פוליטיקיה וספורט. ובכך יוצר לאוונס מאבק מוסרי בסוגיה האם להשתתף במשחקים. בסופו של דבר, אוונס ומאמנו נוסעים לאולימפיאדה בברלין.
הצלמת הגרמנייה, לני ריפנשטאהל, בהוראת היטלר ובפיקוח של גבלס מצלמת לראשונה את המשחקים האולימפיים כחלק מניסיונה של גרמניה להראות לעולם את תורת הגזע שלהם, בעוד על אוונס עצמו מוטלת אחריות ולחץ רב לנצח את יריביו הגרמניים באולימפיאדה ולזכות במדליות הזהב בביתם בגרמניה.
טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן
טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן, באנגלית: The Nancy Grace Roman Space Telescope או The Roman Space Telescope, בראשי תיבות: RST, בקיצור Roman, נקרא בעבר WFIRST, ראשי תיבות באנגלית של The Wide Field Infrared Survey Telescope, בתרגום: "טלסקופ לסקירה בתת־אדום רחב־שדה") מתוכנן להיות טלסקופ חלל, שיתצפת על היקום בתחום התת־אדום של הספקטרום האלקטרומגנטי, במטרה לחקור את אופייה של האנרגיה האפלה ולאתר כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש. הטלסקופ מוגדר כממשיך דרכו של טלסקופ החלל האבל וכן כתוספת לטלסקופ החלל ג'יימס וב, אשר שוגר ב-25 בדצמבר 2021. ב־20 במאי 2020 הוכרז כי טלסקופ החלל ייקרא על שם האסטרונומית ננסי גרייס רומן, בזכות מעורבותה בהקמת מיזם טלסקופ החלל האבל.
הרעיון לפרויקט הועלה לראשונה בשנת 2010, כשתוכנן במקור עם מראה בקוטר 1.3 מטר. בשנת 2012 בוטל פרויקט לוויין ריגול בעל מראות בקוטר 2.4, שהתאימו בדיוק למשימה, ועל כן משרד הסיור הלאומי של ארצות הברית העביר לנאס"א את המראות ללא תשלום. ב־17 בפברואר 2016 הכריזה נאס"א באופן רשמי על תחילתו של הפרויקט. שיגור הטלסקופ צפוי להתרחש במחצית שנות ה־20 של המאה ה־21.
מצלמתו של הטלסקופ תספק שדה ראייה רחב פי 100 מזה של טלסקופ החלל האבל, דבר שיאפשר צפייה בחלקים נרחבים של היקום בו־זמנית. על מנת לייצר ניגודיות טובה, הטלסקופ יהיה מצויד בקורונגרף, שיסנן את אור הכוכבים באמצעות מערך מורכב של מסכות, מראות ועדשות.
ז'ביב נואה
ז'ביב נואה (גם שקדים וצימוקים מסוכרים בערבית: اللوز والزبيب) הוא מאכל מרוקאי שנהוג להכינו בראש השנה. ז'ביב נואה מורכב משקדים וצימוקים בתוספת סוכר, שעברו תהליך של טיגון בשמן.
תערובת השקדים והצימוקים (לאחר הטיגון) משולבת לרוב עם מנה של אורז לבן ומשמשת כמנה מתוקה שנהוג לאכול בראש השנה.
ארסלי גונזלס
ארסאלי אדית' גונזלס (בספרדית: Araceli Edith González נולדה ב-19 ביוני 1967) היא שחקנית, דוגמנית ומנחת טלוויזיה ארגנטינאית.
ביוגרפיה
ארסלי נולגה בבואנוס איירס בשכונה שנקראת בוילה לוגאנו כאשר הייתה ב 8 הוריה התגרשו והיא עברה לגור עם אמה ואחיה בהאדו, באזור המערבי של בואנוס איירס. בגיל 14 חזרה ארסלי לו לראמוס מג'יה
קריירת דוגמנות
אותה התחילה בשנת 1982 כאשר דודתה קישרה אותה למעצב דניאל דזיו ולכן ערכה מצעד במלון רזידנסיאל דה מאר דל פלאטה. בשנת 1985 היא נבחרה לפרסומת עבור 7up ולאחר הודעה במגזין Siete Días היא נודעה בשם: "הילדה שירדה מגן עדן". כבר בשנת 1986 היא הייתה ידועה בעולם הדוגמנות. לאחר מכן עזבה לאפריקה כדי לצלם סרטון למותג Dufour .בשנת 1987, פניה זוכות לפופולריות עצומה בבואנוס איירס לאחר קמפיין פרסומי של חברת הסטיילינג הספרדית,עם ג'ררדו באמון. עם הזמן היא גם נסעה לספרד על מנת להתפרסם במדינות שונות באירופה, באותה שנה חזרה לארגנטינה. ארסלי גם יצרה חברת בגים משלה ביחד עם אחיה הנקראת Caro Cuore כך היא השיגה חוזה עם יצרנית ההלבשה התחתונה
קריירת משחק
את קריירת המשחק החלה לראשונה בשנים 1991–1993 בקומדיינת הנוער הארגנטינאית La banda del Golden Rocket ("כנופיית הרוקט הזהב") שם שיחקה לצד אדריאן סואר. בשנת 1994 שיחקה בטלנובלה Nano ("ננו") בה גילמה את הדמות של קמילה לצד השחקן גוסטבו ברמודז וקיבלה את פרס מרטין פיירו הראשון, שניתן לשחקנית ההתגלות של שנת 1994.בשנת 1995 שיקה בטלנובלנה Sheik ("שייק) לצד השחקן גוסטבו ברמודז שבה גלמה את דמותה של אנה קאריזו / וירג'יניה אולגוין ב-1996 שיחקה בטלנובלה El Ultimo Verano ("הקיץ האחרון") לצד השחקנית אגוסטינה צ'רי בה גלמה את דמותה של אגוסטינה ב-1997 שיחקה בטלנובלה Carola Casini (קרולה קאסיני) בה גלמה את הדמות של קרולה ב-1999 השתתפה בסרט Alma mía (נשמה שלי) לצד השחקן פול אקרי בשנת 2000 שיקה בטלנובלה Primicias (פירות ראשוניים) לצד השחקן ארתורו פוייג בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה Provócame (הפיתוי) בתפקיד אנה לאורה לצד צאיין ורומינה יאן, בשנת 2002 שיחקה בטלנובלה 1000 millones (היורש) בתפקיד קרולינה ב-2005 שיחקה בטלנובלה Los Roldán (הרודלנים) באותה שנה שיחקה בטלנובלות Numeral 15 (ספרה 15) ו-Mujeres asesinas (נשים רוצחות) בה גלמה את דמותה של מרגריטה ארלין ב-2006 שבה לשחק בטלנובלה נשים רוצחות בתפקיד אירמה ושיחקה בטלנובלה עקרות בית נואשות בתפקיד גבריאלה. וב-2007 שיחקה שוב בתפקיד אורח וגילמה את דמותה של בלנקה ב-2010 שיחקה בטלנובלה Sutiles diferencias (הבדלים עדינים) לצד גבריאל גויטי ב-2012 שיחקה בטלנובלה El hombre de tu vida (איש של חייך) בתפקיד דאינה. ובאותה שנה שיחקה בטלנובלה אהבהה מתוקה בתפקיד טטיאנה. ב-2013 הופיעה בטלנובלה Novia a los 40 בתפקיד אלה בשנים 2014–2015 הופיעה בטלנובלה Guapas שיצר אדריאן סואר וגילמה את דמותה של אנדריאה לונה ב-2016 שיחקה בטלנובלה של אדריאן סואר עשירים לא מבקשים רשות בתפקיד חוליה לצד חואן דרסט אגוסטינה צ'רי וגונסלו הרדיה.
חיים אישיים
ארסלי הייתה נשואה לשחקן ראובן טרנטה ב - 1988 נולדה בתם הבכורה פלורנסיה הזוג התגרש ב-1991
בשנת 1997 נכנסה למערכת יחסים עם השחקן ויוצר הטלנובלות אדריאן סואר ב -1997 נולד בנם המשותף תומאס הם התגרשו ב-2002
ב-2007 החלה לךצאת עם השחקן פביאן מזיי הם התחתנו ב-2013
ב-2018 נפטרה אמה מזאהבת
Renegotiations: The Remixes
Renegotiations: The Remixes הוא המיני-אלבום הראשון של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-21 במרץ 2006 על ידי חברות התקליטים איי אנד אם רקורדס ו-וויל.איי.אם מיוזיק גרופ.
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Finance) היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית. הוועדה עוסקת בעניינים הנוגעים למיסוי ואמצעי הכנסה אחרים, כגון איגרות חוב, מכסים, גבייה, הפקדת כספים ציבוריים, חלוקת הכנסות כללית, תוכניות בריאות על פי חוק הביטוח הלאומי (בעיקר Medicare ו-Medicaid) ותוכניות בריאות אחרות הממומנות בידי קרן מס או קרן נאמנות ספציפית; ביטוח לאומי פדרלי; הסכמי סחר הדדיים; תעריפי מכסים וייבוא. ועדה זו נחשבת לאחת הוועדות המשפיעות ביותר בקונגרס.
היסטוריה
ועדת הכספים היא אחת הוועדות הוותיקות שהוקמו בסנאט. היא התכנסה לראשונה ב-11 בדצמבר 1815, כוועדה מיוחדת שנקראה "הוועדה למימון ומטבע לאומי אחיד". הוועדה הוקמה על מנת לשקם את כלכלת ארצות הברית שניזוקה ממלחמת 1812. ב-10 בדצמבר 1816 הגדיר הסנאט באופן רשמי את הוועדה כוועדה קבועה. במקור, תחום השיפוט של הוועדה היה קשור במכסים, מיסוי, בנקאות והנפקות מטבע. תחת סמכות זו, הוועדה מילאה תפקיד משפיע בנושאים המשמעותיים ביותר של התקופה; נושאי מכס רבים ומלחמת הבנקים. הוועדה השפיעה גם על ייסוד מחלקת הפנים בשנת 1849. בראשותו של ויליאם פיט פסנדן מילאה הוועדה תפקיד מכריע במהלך מלחמת האזרחים - ניכוס כל הכספים למאמץ המלחמתי וכן גיוס מספיק כספים למימון המלחמה באמצעות מכסים ומס הכנסה הראשון בתולדות המדינה. בנוסף על כך, הוועדה חוקקה את חוק המכרזים החוקיים בשנת 1862, שהיווה ההסתמכות הראשונה של המדינה על מטבע נייר.
בשנת 1865 הקים בית הנבחרים ועדת הקצאות להפגת הנטל מוועדת הדרכים והאמצעים. הסנאט הלך בעקבותיו באמצעות הקמת ועדת ההקצבות של הסנאט בשנת 1867.
למרות אובדן אחד מתפקידיה הוועדה המשיכה למלא תפקיד בולט בסוגיות המרכזיות של האומה. הוועדה עמדה במרכז הדיון בשאלות כלכליות במחצית השנייה של המאה ה-19. בתקופה זו עזרה הוועדה לחוקק את חוק רכישת כסף של שרמן. הוועדה המשיכה למלא תפקיד גם בדיון על מס ההכנסה. בסופו של דבר הדיונים הרבים הובילו לחקיקת התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913 אשר הסדיר את גביית המס.
באותה התקופה הוועדה איבדה את סמכות השיפוט בנושאי בנקאות ומטבעות לועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים. הוועדה אכן קיבלה סמכות שיפוט לגבי הטבות ותיקים כאשר העבירה בהצלחה את חוק ביטוח סיכוני מלחמה ב-1917. המעשה העביר את הפנסיה מתמורה לתגמולים והיוותה אחת התוכניות הפדרליות הראשונות בנוגע לביטוח חיים שנוצרו תחת הממשלה הפדרלית.
ועדת הכספים המשיכה למלא תפקיד חשוב יותר ויותר בנוגע לאוכלוסייה הוותיקה במדינה. הוועדה סייעה לייעל את הביורוקרטיה עבור אוכלוסייה זו. בשנת 1924 העבירה הוועדה אל "הצעת חוק בונוס" לוותיקי מלחמת העולם הראשונה שפיצתה את ותיקי המלחמה על שירותם. סדרות אלה של הגדלת ומתן הטבות טובות יותר לוותיקים הגיעו לקרשנדו בשנת 1944 עם העברת החוק להתאמה מחדש של המשרתים. הסנטור בנט "אלוף" קלארק, שכיהן כיו"ר ועדת המשנה לוותיקים, הבטיח הפלגה חלקה של הצעת החוק דרך הסנאט. הצעת החוק לא רק סיימה את הדרישות הרגילות של ותיקים חוזרים שנראו כמעט בכל מלחמה שאמריקה השתתפה בה, אלא גם סיפקה את ההטבות הנדיבות ביותר שקיבלו ותיקים אי פעם, כולל השתלמות, הלוואות וביטוח אבטלה.
הוועדה מילאה תפקיד חשוב גם במספר פעולות עיקריות שנוצרו בתקופת הניו דיל ובהן חקיקת חוק התאוששות התעשייה הלאומית. בנוסף על כך, אחת מפעולות הוועדה הבולטות הייתה חקיקת חוק הביטוח הלאומי.
בשנת 1981, החלטה של הסנאט חייבה את הדפסת ההיסטוריה של ועדת הכספים.
תחומי אחריות
בהתאם לתקנה XXV של הסנאט של ארצות הברית, כל החקיקה הכוללת הודעות, עצומות, תזכורות ונושאים אחרים הנוגעים לנושאים הבאים מופנית לוועדת הכספים בסנאט:
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל היא מפה טופוגרפית שהוכנה על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה לאתר ולתעד את כל המקומות שהוזכרו בביבליה, בספרים החיצוניים ובספרות חז"ל. המפה כוללת שטחים שנסקרו בכל שטח ארץ ישראל שממערב לירדן מאזור הגליל העליון ועד באר שבע. המפה יצאה במהדורתה הראשונה בשנת 1880.
הצורך ביצירת מפה חדשה
המפות שנוצרו לפניה היו ידועות לחוקרים, אבל חלקן היה מבוסס על השערות יוצרי המפות שלא ביקרו בכל אתר ואתר. למשל מפת ז'אקוטן מ-1799, שחלקה נעשה על פי מדידות של הצבא הצרפתי, ויתרה הושלם על בסיס מפות קודמות. בשנת 1870 החלה משלחת של הצבא הצרפתי למפות את ארץ ישראל אולם לא סיימה את עבודתה משום שנקראה על ידי נפוליאון השלישי בחזרה, ולכן הספיקה למפות רק את אזורי עכו עד מרום הגליל, הרי נצרת הר תבור וחיפה. הצורך במיפוי חדש הועלה לראשונה בירושלים. הקרן חקרה את ירושלים העתיקה וסביבותיה לצורך יצירת מפות מדויקות שיאפשרו התקנת מערכת ביוב ומערכת אספקת מים לתושבים. בעקבות כך החליטה הקרן לערוך סקר מדעי כולל של ארץ ישראל וליצור מפה טופוגרפית חדשה.
סקר ארץ-ישראל המערבית
סקר ארץ-ישראל המערבית (Survey of Western Palestine) נערך על ידי קבוצה של מודדים מ"שירות המדידות הבריטי" (Ordnance Survey) שסיפק שירותי מדידה לצרכים צבאיים ואזרחיים כאחד. אל מודדים אלה הצטרפו לתקופות מסוימות מומחים בתחום הגאוגרפיה, גאולוגיה, ביולוגיה ועוד.
הסקר החל בינואר 1872. בראש הסקר עמד בתחילה קפטן ר. אי סטיוארט (R.E. Stewart), הוא חלה מייד במלריה בעת הכנת קו הבסיס של המפה ליד רמלה. סטיוארט הוחלף זמנית על ידי טירוויט דרייק (C.F. Tyrwhiitt Drake), עד לבואו של לוטננט קלוד קונדר שמונה לתפקיד. בתקופה זו נסקר שטח של כ-500 מייל מרובע שהתרכז באזור ירושלים ושכם. קונדר הגיע לארץ ישראל ביוני 1872, ועמד בראש המשלחת עד חודש ספטמבר 1875. בעקבות התקפה על המשלחת בצפת שהתרחשה ב-10 ביולי 1875 על ידי תושביה הערבים, נפצעו כל חברי המשלחת. בעקבות הפגיעה הופסקה מיידית פעילות המשלחת עד להשלמת החקירה על ידי השלטונות העות'מאניים. לאחר סיום החקירה, עזב קונדר את הארץ ב-1 באוקטובר 1875. לוטננט הוריישו קיצ'נר שהצטרף למשלחת בשנת 1874 כעוזרו של קונדר, והיה איתו בעת ההתקפה, מונה לעמוד בראש המשלחת שחידשה את פעילותה לאחר שנת הפסקה, ועמד בראשה עד שנת 1877. עד לפציעתו של קונדר הספיקה המשלחת לסקור שטח של 4,700 מייל מרובעים, יתרת 1,300 מייל מרובעים שנסקרו, נעשו תחת ניהולו של קיצ'נר.
בשנת 1881 נערך סקר נוסף בעבר הירדן בחלק משטח הרי מואב. בראש הסקר עמד קונדר. בעקבות הסקר הודפסה בשנת 1889 מפה נוספת בקנה מידה של 1:70,000, ביחד עם תזכיר הסקר.
תהליך הסקר
המשלחת מנתה לכל אורך התקופה שלושה עד שישה מודדים, אליהם התלוו עובדים ועוזרים תושבי ארץ ישראל. בעת עריכת הסקר שכנו הסוקרים באוהלים ועברו ממקום למקום.
בתחילת הסקר מדדו בסיס לרשת הטריאנגולציה בסמוך לרמלה, לאחר מכן קשרו את הבסיס עם התחנה האסטרונומית של האדמירליות ביפו. בין השנים 1871–1872 סקרו את השטח שבין ירושלים ויפו, ובהמשך מדדו את רכס ההר שבין הרי ירושלים דרך השומרון ועד הרי נצרת והכרמל.
בשנת 1873 סקרו את אזור מישור החוף שבין חיפה לנתניה של היום, את מישור החוף הצפוני וחלק מהרי יהודה ומדבר יהודה. בשנת 1874 המשיכו לסקור באזור הרי יהודה ומדבר יהודה, את בקעת הירדן, המורדות המזרחיים של הרי יהודה והרי שומרון, את הרי חברון ואת דרום השרון. בשנת 1875 סקרו את שפלת יהודה, סביבות ים המלח ואת אזור הגליל התחתון. השלמת המשימה התעכבה לאחר שהמודדים חלו במלריה, ולאחר מכן הותקפו ליד צפת על ידי תושבים מקומיים. השלמת הסקר נעשתה בשנת 1877. בשנה זו השלימו את סקירת אזור הגליל, השפלה הדרומית באזור שבין תל חסי ועד באר שבע.
השלמת העבודה על המפה נעשתה במשרדי שירות המדידות באנגליה ושם נעשתה גם עבודת ההדפסה. את לוחות ההדפסה התקינו לפי שיטת פוטוצינקוגרפיה (Photozincography).
המפה
קו הבסיס של המפה שנקבע באזור רמלה היה באורך 6.76 ק"מ לערך. מכאן נמדדה רשת טריאנגולציה שנסגרה בבסיס-משנה באזור שבין ג'נין ועמק יזרעאל; אורכו של הבסיס הזה היה 7.25 ק"מ לערך. ההפרש באורכו של בסיס המשנה, בין חשבון הטריאנגולציה לבין אורכו המדוד, היה 79 אינץ' (שני מטר בקירוב). קנה המידה של המפה הוא אינץ' כנגד מיל. יחס של 1:63,360. המפה כוללת 25 גיליונות מתוכם גיליון אחד כפול. גודלו של כל גיליון הוא 45X55 ס"מ, ומכאן שכל גיליון כיסה שטח של 27.8X34.8 ק"מ, או 970 קמ"ר.
בנוסף נעשה גם איזון שראשיתו בים התיכון שהיה נקודת האפס וסופו בים כנרת. יש במפה "נקודות קבע" – נקודות שגובהן נקבע באמצעות האיזון, וכן "נקודות טריגו" שגובהן התקבל באופן טריגונומטרי בעת עריכת הטריאנגולציה וכן בעזרת ברומטר.
אזורי התבליט במפה (הרים וגבעות) מסומנים במפה בצבע חום בהיר, היישובים מסומנים בכתם אדום, גודל הכתם משמש לציון סכימאטי של גודל שטח היישוב, ללא כל פרוט של מבנהו. כל הנהרות והנחלים מסומנים בצבע תכלת, שטחי המטעים היערות והשמות סומנו בצבע שחור.
מיפוי שמות המקומות
בעת עריכת הסקר נלמדו כל שמות המקומות מהתושבים המקומיים. הסקר כולל 9,000 שמות, כל שם נכתב בכתב ערבי, בתעתיק אנגלי, ואם הייתה משמעות לשם, צוין גם תרגומו לאנגלית. כל שם עתיק לווה גם בהקשר השם לשפה העברית, והשמות אף נכתבו בעברית. אם השם היה חדש, ניתן גם מקור השם. כל השמות הובאו בכרך מיוחד לפי סדר אלפבית. ליד כל שם נרשמה המשבצת במפה שבה הוא מופיע.
חשיבות המפה
המפה מצטיינת במידה רבה של דיוק, והיא משמשת תעודה היסטורית חשובה לידיעת הארץ של שנות השבעים של המאה ה-19, אז החלה ההתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.
על פי עורכי אטלס ישראל
פרסומים
לאחר ההוצאה הראשונה בשנת 1880, יצאה המפה במספר מהדורות נוספות, מתוכן מספר מהדורות יצאו במלחמת העולם הראשונה לצרכים צבאיים ואסטרטגיים. יחד עם המפה הוציאה הקרן גם שלושה כרכים ובהם דין וחשבון על הסקר עם תיאור מפורט של כל יישוב, חורבה, אתר עתיקות, וכל עצם טופוגרפי שסומן במפות. שלושת הכרכים הכילו 1,315 עמודים. בנוסף פורסמו מחקרים בתחום הביולוגיה, גאולוגיה וכן מחקר טופוגרפי על ירושלים. הסדרה שהודפסה בעקבות הסקר כללה עשרה כרכים.
מישלין קלמי-רה
מישלין אן-מארי קלמי-רה (בצרפתית: Micheline Anne-Marie Calmy-Rey, נולדה ב-8 ביולי 1945) היא פוליטיקאית שווייצרית, סוציאל-דמוקרטית. בשנים 2003–2011 כיהנה כחברה במועצת הברית (הממשלה) של שווייץ וכשרת החוץ. הייתה נשיאת הקונפדרציה השווייצרית (למעשה יו"ר מועצת הברית - שהיא "ראשונה בין השווים" במועצה) בשנת 2007 ושוב ב-2011. בדצמבר 2011 התפטרה ממועצת הברית ובמקומה מונתה אוולין וידמאר שלומף.
רקע משפחתי ושנות לימודיה
מישלין קלמי-רה נולדה בשנת 1945 בסיון בקנטון ואלה כאחת משלוש בנותיה של משפחה פרנקופונית קתולית שמוצאה ביישוב שרמיניון. הוריה הם שארל רה ואדלין ,בת לבית פורנייה. למשפחה מסורת של פעילות קהילתית ופוליטית. אביה, שארל ריי, היה מורה ועובד חברת הרכבות, והיה חבר מועצת היישוב סן מוריס מטעם המפלגה הסוציאליסטית. אחותה, אליאן, היא חברה במועצת העיר לוזאן מטעם המפלגה הליברלית.
מישלין קלמי-רה למדה בבית הספר למסחר ביישוב סן מוריס בקנטון הולדתה, עברה בחינות בגרות במגמה מסחרית בעיר סיון, ואחר כך סיימה לימודים במדעים פוליטיים במכון ללימודים גבוהים בינלאומיים באוניברסיטת ז'נבה. יחד עם בעלה, אנדרה קלמי, חברה להפצת ספרים ניהלה עד שנת 1997.
הפעילות הפוליטית והדיפלומטית
בשנת 1979 קלמי-ריי הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית בסניף ז'נבה שבראשו עמדה בשנים 1986–1990 ו-1993–1997. החל משנת 1981 נבחרה במועצה הגדולה (הפרלמנט) של הקנטון ז'נבה והייתה יושבת הראש שלה בשנים 1992–1993. כחברה במועצת המדינה (הממשלה) של הקנטון ז'נבה בין השנים 1997–2002 הייתה שרת האוצר של הקנטון. במסגרת תפקיד זה עשתה רפורמות בארגון המשרד ופעלה להצלת הבנק הקנטונלי של ז'נבה.
בדצמבר 2002 ניצחה את רות לותי בסיבוב הבחירות השישי לתפקיד של נציגת המפלגה הסוציאליסטית מטעם הקנטון פריבור במועצת הברית של שווייץ. מאז כיהנה כשרת החוץ של שווייץ והחליפה את ז'וזף דייס בתפקיד. בתוקף תפקיד זה חתמה את ההסכמים הדו-צדיים בין שווייץ ובין האיחוד האירופי. כמו כן בדצמבר 2003 תמכה ביוזמת ז'נבה בנוגע לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
במשרד החוץ הקפידה מישלין קלמי-רה לקדם את מעמד הנשים ולהבטיח ייצוג שווה לנשים וגברים במשרות של נציגים דיפלומטיים של שווייץ. עלו מחאות נגדה כשעל רקע מדיניות זו דחתה מועמדותם של שישה גברים לתפקידים דיפלומטיים.
נמתחה בקורת על שרת החוץ מישלין קלמי-רה מפני שב 19 במרץ 2008 חבשה רעלה בפגישה עם נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד. הופעתה על ידו של הנשיא האירני הידוע כמכחיש שואה, באיומיו התכופים כלפי ישראל ובצידודו בהפיכת ארצו למעצמה גרעינית עוררה תגובות שליליות, כמו זו של נשיא הקונגרס היהודי העולמי, רון לאודר ושל חברת הפרלמנט ממפלגתה שלה, מריה רות-ברנסקוני שהתייחסה לדיכוי הנשים באירן.
מישלין קלמי -רה הסבירה כי כיבדה את כללי הפרוטוקול של המקום. בעת הביקור באיראן נכחה גם בטקס חתימת חוזה של אספקת כמות גדולה של גז טבעי מאיראן לחברה שווייצרית.
בעת כהונתה נאלצה להתמודד עם המשבר שפרץ בשנת 2008 ביחסים בין ארצה ובין הנשיא הלובי מועמר קדאפי, בעקבות מעצר אחד הבנים שלו, "חניבעל" אל קדאפי, בשווייץ. מישלין קלמי-רה הייתה מעורבת במאמצים להגיע להסכם שיאפשר שחרור בני הערובה השווייצרים שהוחזקו כתגמול על ידי המשטר הלובי.
נשיאה
ב-1 בינואר 2007 הייתה קלמי-רה לאישה השנייה שכיהנה (במשך שנת 2007) כיושבת-ראש מועצת הברית של שווייץ, אחרי רות דרייפוס, אחרי שהייתה סגן יו"ר המועצה. בתפקיד נשיא באה במקום מוריץ לויינברגר. בדצמבר 2010 נבחרה שנית לתפקיד זה, עם 106 קולות מתוך 189 (התוצאה הגרועה ביותר בתולדות ארצה) והחליפה כנשיאה את דוריס לויטהרד.
מישלין קלמי-רה נשואה (משנת 1966) לאנדרה קלמי, ויש לה שני ילדים ושלושה נכדים.
פאטמה מרניסי
פאטמה מרניסי (בערבית: فاطمة مرنيسي; 1940 – 30 בנובמבר 2015) הייתה סוציולוגית, סופרת, חוקרת ואינטלקטואלית פמיניסטית מרוקאית. מרניסי נחשבה לאחת הנשים החלוצות בהגנה על זכויות האישה הערבית ובמאבק למען השגת שוויון מגדרי.
ביוגרפיה
מרניסי נולדה בשנת 1940 למשפחה עשירה שבבעלותה קרקעות רבות, ונחשבים למומחי חקלאות. את ילדותה בילתה באחד ההרמונות בעיר פאס שבמרוקו. היא גדלה בסביבה אסלאמית סגורה, בעולם שכפה עליה הגבלות, בנה סביבה חומות וגדרות והפעיל בקרה קפדנית על נשים. בילדותה רשם אותה אביה לאחד מבית הספר הפרטיים הראשונים שהוקמו במטרה שילדי הלאומניים לא ילמדו בבתי הספר הקולוניאליים הצרפתיים. היא המשיכה את לימודיה בעיר רבאט בבית ספר צרפתי לבנות. ב-1957 זכתה במלגה ללימודים לאוניברסיטת הסורבון בפריז. שם למדה מדע המדינה. מאוחר יותר עברה ללמוד בארצות הברית, באוניברסיטת ברנדייס שם קיבלה את הדוקטורט שלה בסוציולוגיה. בשנים 1974–1981 עבדה באוניברסיטת מוחמד החמישי שברבאט, שם כיהנה כמרצה בפקולטה לספרות. היא לימדה מגוון נושאים כגון מתודולוגיות, סוציולוגיה של המשפחה ופסיכולוגיה. היא שימשה חברה במועצת אוניברסיטת האומות המאוחדות. כיהנה כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ברבע האחרון של המאה, אולי כמשקל נגד להתחזקות זרמים אסלאמיים פונדמנטליסטיים במדינות מוסלמיות שונות, הצטרפו גם כותבות פמיניסטיות חילוניות לעיסוק בטקסטים הקדומים במגמה לפרשם מחדש. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא ספרה של פאטמה מרניסי Mernissi 1994) Women and Islam: An Historical and Theological Enquiry). במקביל, התפתח בשנות התשעים של המאה ה-20 זרם המכונה פמיניזם אסלאמי המונהג בידי נשים מוסלמיות משכילות; אלו עוסקות בקריאה של המקורות הראשוניים במגמה לפרש מחדש פסוקים שפורשו בעבר כפוגעים בנשים, וכדי להדגיש פסוקים ואמירות התומכים בשוויון בין המינים (Badran 2002: 17-23).
הסופר פריד שאקר אמר שפאטמה מרניסי נחשבת לאישה פורצת דרך, ונחשבת לאחת החוקרות הייחודיות בזרם הפמיניזם האסלאמי. היא עסקה בנושא האישה ובמערכות היחסים שלה והשפעתה על נושאים וסוגיות חברתיות מרכזיות. במקביל לעבודתה המחקרית היא הנהיגה מאבק אזרחי למען שוויון זכויותיהן של נשים. היא הפגינה אומץ לב בעיסוקה בנושאים מעוררי מחלוקת וויכוח אינטלקטואלי, כמו מעמד האישה באסלאם, נושא מורכב עליו משתלטות מסורות, אמונות טפלות, מיתוסים ומנהגים סלפים הסותרים את ערכי הדת והוראותיו.
כסוציולוגית עשתה מרניסי עבודת שטח בעיקר במרוקו. בשנות השבעים המאוחרות והשמונים המוקדמות ערכה ראיונות על מנת למפות עמדות רווחות בנושא נשים ועבודה. היא ערכה מחקר סוציולוגי לאונסק"ו וארגון העבודה הבינלאומי, כמו גם לרשויות המרוקאיות.
מחקריה
ספריה של מרניסי תורגמו לאנגלית, ערבית ושפות אחרות. למרניסי הישגים ספרותיים ומחקריים משמעותיים בתחומי המחשבה, המגדר, מחקר מדעי והיסטורי. במחקריה ניסתה מרניסי לטפל בבעיה של הנשים בעולם הערבי המוסלמי בצורה רצינית ונועזת. כשהיא ניצבת ומתנגדת לרעלה, מביאה דעות, רעיונות, פרשנויות ומסקנות המבוססות על מקורות מסורתיים רבים. בספריה תיארה את דיכוי הנשים כבעיה סוציולוגית חברתית והתייחסה אליה כוירוס התוקף את הגברים בעולמנו, חודר למוחותיהם וגורם להם לראות באישה שאמורה להיות השותפה שלהם והשווה להם, שפחה. היא חקרה את קו המחשבה הגברי והיחס לנשות המאה ה-21, ניתחה את מצבן של הנשים לאורך ההיסטוריה המרוקאית במיוחד, כשהיא חושפת מנהגים שכפו על הנשים לחיות בצלו ותחת חסותו המדכאת של הגבר. בספריה ביקרה את העריצות הזכרית שקיבלה צורות שונות במשך הדורות.
בספרה "מעבר לרעלה - דינאמיקה של גברים ונשים בחברה המוסלמית" (Beyond the Veil: Male-Female Dynamics in a Muslim Society) שיצא בשנת 2011, התייחסה לנושא הרעלה מתוך החברה המרוקאית, האסלאמית, בעלת האופי המסורתי הסלפי המתחדש בפונדמנטליזם הדתי והתרבותי. היא בחנה את ההבדלים בין המושגים והתפיסות המערביות לאלו המוסלמיות המסורתיות אודות מיניות נשית, במטרה למשוך תשומת לב לשורשים התרבותיים של דיכוי הנשים בעולם המוסלמי. מרניסי טענה שהפילוסוף הערבי אבן רושד בזמנו ראה ברעלה צרה חברתית, שאינה מאפשרת לחברה להתקדם ולשבור את הקיפאון בו היא שרויה, כל עוד חצי מהחברה, היינו הנשים, אינן עושות דבר התורם להתקדמותן והתקדמות החברה שלהן. היא טענה שהרעלה ובידודן של הנשים נבע מרצון לשלוט באיום הפוטנציאלי לסדר החברתי הקיים. מרניסי מראה בספרה כי המסורת הכללית של הפרדה בין גברים לנשים הנהוגה במדינות ערב ובאסלאם מיושמת בצורה קפדנית יותר מכפי שהתכוונה ההלכה המקורית. לדוגמה, חקר הקוראן מראה כי בימי הנביא השתתפו נשים במרחב הציבורי הפוליטי ללא רעלות. השימוש ברעלה ייחד את נשות הנביא ונועד להבדילן משאר הנשים, אולם הפך במרוצת הזמן למנהג.
בספר טענה מרניסי שהחיים המיניים בעולם המוסלמי הם מתוחמים במובן הזה שהם מחולקים לשתי זירות: ציבורית ופרטית. הספרה הציבורית היא זו הגברית והרציונלית והקשורה לענייני ציבור, מדינה ואומה. החיים הפרטיים כוללים כל מה שקשור למין, הריון ולידה. כל חדירה של אישה לספרה הציבורית-גברית אמורה להיות מלווה בלבוש הולם (כמו כיסוי הראש) אחרת היא מסכנת את פרטיותה ואת הסדר הקיים בחיים הציבוריים. יתרה מזו, המבט, בחשיבה האסלאמית, מקבל התייחסות מיוחדת מאחר שהוא נחשב למקור הנאה לא פחות מהאיבר המיני, והתבוננות על אישה אחרת יכול להיתפס (באופן מטאפורי) כזנות. לכן, מבט על אישה יכול להוות פגיעה בכבודה. מכאן ביותה וכניעותה המינית, וריתוקה לבית שלא תפיץ את הפיתוי (אל-מרניסי, المرنيسي, 2007).
בספרה "ההרמון הפוליטי" (Le harem politique) שיצא לאור ב-1987. היא דנה במעמד הפוליטי של נשים במחשבה האסלאמית. היא העלתה נושאים ושאלות כמו: האם יש זכות לאישה לקבל תפקיד של מנהיגה? ואם חלק מהנשים עשויות לקבל תפקידי הנהגה בחברה האסלאמית כמו עאישה אשתו של הנביא מוחמד ואחרות? האם זו סטייה מהכללים? והיא מספקת גם תשובות. מרניסי קוראת לצורך לחדש ולעדכן את החברה הערבית המוסלמית על בסיס של המוסר האסלאמי, ומתריעה נגד הדאגה המופרזת לאישה מהמודרניות ומשילובה בפוליטיקה.
מרניסי הדגישה את התפקידים האסטרטגיים הבולטים שמילאו נשותיו של הנביא מוחמד ונשים אחרות בשנים הראשונות לאסלאם, כמו כן את הזכות לקניין רוחני ושוויון שהוענקו לנשים בתקופה זו. היא בחנה את השורשים ההיסטוריים בין דת האסלאם לדיכוי החברתי של נשים והדיכוי של הדמוקרטיה במדינות מוסלמיות. היא אומרת: "אני סבורה כי השימוש בחג'אב היה דרך לשליטה מינית, כדי להגן על שכבה של נשים חופשיות על חשבון שכבה נוספת; שפחות". ספרה צונזר, אך דבר זה לא מנע ממנה לפעול בכל המרץ למען האישה והשגת זכויותיה.
ספרה האוטוביוגרפי "חלומות נשות ההרמון" (Dream of trespass Tales of harem girlhood) יצא לאור בחמש עשרה מדינות אירופאיות והתקבל באהדה ובהצלחה במיוחד בספרד ובאיטליה. מרניסי התחילה בזיכרונותיה על ילדותה אותה בילתה באחד ההרמונות, באחת הערים המרוקאיות העתיקות. בסקרנות ובמרדנות של ילדה קטנה הזמינה את הקוראים לצלול לעולמן המוגן של נשים. היא הציגה מודלים שונים של אותן נשים: החל מהאדוקות השמרניות הדבקות במנהגים, וכלה בתומכות בנשים והקוראות לשחרורן. הספר משלב באמנות את סוגת הרומן וסוגת האוטוביוגרפיה. הוא כתוב בסגנון מרתק, מושך ושובה לב השאול מצורת המעשייה, בו מרניסי תיארה את ילדותה בחברה הערבית, הפטריארכאלית, דתית אסלאמית. היא שילבה מציאות ודמיון שיוצרים פנטזיה ייחודית הטומנת בחובה קומדיה וטרגדיה בכפיפה אחת. הספר מתאר את הביוגרפיה של הסופרת, אך משקף את חיי המשפחה המרוקאית בכלל בכל הקשור למותר ולאסור לנשים. מרניסי הדגישה את חשיבות שחרורה של האישה הערבית מעטיית הרעלה, היא הבליטה את זכותן של נשים לנוע ממקום למקום בחופשיות ללא שמירה או קבלת רשות מאף אחד. היא קראה לנשים לצאת ללמוד ודורשת ביטול ריבוי נשים. היא הבליטה את החשיבות במתן זכויות שוות לגברים ונשים דרך סיפורי "אלף לילה ולילה" בהם מצליחה שהרזאד בחוכמתה ובינתה להציל את עצמה ונשים רבות מהחרב של המלך שהריאר. גם באחד הסיפורים מרניסי תיארה הנסיכה "בדור" אשת הנסיך "קמר אל זמאן" שהתחפשה לבעלה וכך ניצלה ממוות מבלי שאף אחד ירגיש, ואלה הוכחות על יכולותיה של האישה ועל הצורך לתת לה זכויות שוות. מרניסי הזכירה גם את הזמרת "אסמהאן" כסמל לאישה הפתוחה והמשוחררת שאוהבת לשיר, לרקוד ולבלות במועדוני לילה כשהיא מאופרת ולבושה במיטב הבגדים, יושבת עם גברים, ויוצאת נגד מנהגי החברה האסלאמית. מרניסי הדגישה שנשים רבות חיקו את אסמהאן דבר שגרם להן סיפוק רב והנאה. והבינו שכל מה שמביא להן אושר וסיפוק נאסר עליהן. היא ציינה שהדעה השוררת בחברה היא שניידות האישה תגרום לגברים לרדוף את הנשים ולחפש אותן, דבר שיפגע בעבודתם ויביא לחרפת רעב ומצוקה חברתית כלכלית. מרניסי טענה כנגד דעה זו שהאישה הוכנעה לכללי התרבות הפטריארכאלית שהגבר תכנן אותם בקפידה, כך שישמשו את מטרותיו ומדיניותו. הגברים הם אלה שקבעו הגבולות בין המותר והאסור, כאשר האיסורים חלים רק על נשים ובו בזמן לגברים הכל מותר. מרניסי הופיעה כחוקרת שאינה חוששת לחטט בטאבואים ולחשוף האמת המסתתרת מאחוריהם. היא העמידה באור הזרקורים כל מה שעד אז נשמר בצל ובאפלה. מרניסי ניסתה לתקן את המנטאליות המוטעית ולתרום ביצירת עולם טוב יותר.
בספרה היא דנה בתופעת העבדות שהייתה רווחת במרוקו, ומציינת שהאסלאם שחרר את העבדים והתייחס לתופעה כנוגדת ערכי האנושות.
היא מעלה את סיפורם של יהודי מרוקו שברחו מהאינקוויזיציה שקיפחה אותם. ומצאו במרוקו ארץ פורייה שיכולים לחיות בה. במרוקו התקבלו באהדה רבה ובחמלה, אפשרו להם לבנות שכונות שנחשבו מהיוקרתיות במיוחד, גם בנו בתי כנסת וקיימו הטקסים הדתיים. לכן עזיבתם של יהודי מרוקו והגירתם לישראל עוררה צער, מאחר שסיבתה אינה ידועה למרוקאיים.
מיניותן וגופן של נשים בתפיסה האסלאמית נתפסים כ"מסוכנים". תפיסת מיניות הנשים באסלאם, טוענת מרניסי, דומה לזו אצל פרויד; בשתי התפיסות על הגבר להיזהר ממה שמוחבא בפנימיות המזוכיסטית ופרועה מינית של האישה. כדי להוכיח הסתכלות זו מצטטת מרניסי את הקוראן והחאדית'ים ואת הפרשנויות של האסלאמים הקלאסיים. מרניסי טענה שהפרשנויות הנפוצות הן גבריות ושוללות כל הסתכלות חיובית למיניות הנשים. אחת הדוגמאות המעניינות שמרניסי הביאה עולה מהתרבות והפולקלור המרוקאי שבו מסופר על שדה בשם "עאישה קנדישה" המתוארת כמפחידה ושופעת תשוקות ולה יש שדיים גדולים ושפתיים מלאות, הידועה בתקיפת גברים בלילות כאשר היא מאלצת אותם לשכב איתה, כתוצאה מכך היא חודרת לגופם ולא עוזבת אותו לנצח. דמות זו מגלמת את סיוטו של כל גבר מדמות אישה פעילה מינית, כאשר ההנחה הטמונה בכך שגברים לא מסוגלים לספק את תשוקותיהן של נשים, כתוצאה מכך הם ממשטרים מיניות זו, כדי שלא תתרחש אנרכיה מינית.
מרניסי ביקרה את מצב האישה במזרח, והכירה בהישגים של האישה במערב, אך היא טוענת שהנשים במערב שבויות תאוות הגברים ורצונותיהם, עד כדי כך שהאישה מכפיפה את עצמה, כדי לספק את תשוקותיו ורצונותיו ומשנה את צורתה ומסכנת את בריאותה כדי לרצותו. זו הפעם הראשונה שהיא מותחת ביקורת נוקבת על מצב האישה המערבית.
וצדק לכל
וצדק לכל (באנגלית: ...And Justice for All) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה משפטית משנת 1979, בבימויו של נורמן ג'ואיסון, עם אל פצ'ינו וג'ון פורסיית' בתפקידים הראשיים.
אל פצ'ינו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
ולרי קרטין ובארי לוינסון היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
שם הסרט נלקח מהמשפט האחרון ב"שבועת האמונים האמריקאית".
תקציר העלילה
ארתור קירקלנד (אל פצ'ינו) הוא עורך דין פלילי בניו יורק, גרוש עם שני ילדים. הוא קשור מאוד לסבו סאם (לי סטרסברג) שתמך בו בלימודיו לאחר שהוריו נטשו אותו בגיל צעיר וכעת נמצא בבית אבות. ארתור הוא לפעמים בוטה במשפטיו ואף ישב בכלא על בזיון בית המשפט.
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
הטרפדות מסדרת קומסומולץ (פרויקט K-123) היו סדרת כלי שיט קטנים ומהירים מתוצרת ברית המועצות, שהיו חמושות בצינורות טורפדו ובמקלעים, ולהן צוות של שנים עשר איש. טרפדות מסוג זה היו בשירות ב ובצי הסיני ונמכרו גם לחיל הים המצרי והסורי.
חיל הים הישראלי נפגש בטרפדות מהדגם הזה במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
וצדק לכל
תקציר העלילה
שותפו של ארתור, ג'יי פורטר (ג'פרי טמבור) שחרר אב מתעלל שרצח אחר כך את שני ילדיו והוא אכול רגשות אשמה ומאבד את שפיות דעתו לזמן מה. ארתור מלווה אותו באמבולנס לאשפוז ומבקש מעו"ד אחר שייצג את הלקוח הטרנסג'נדר שלו ראלף ג'פרי (רוברט כריסטיאן), אך זה מאחר שראלף נשלח לכלא ותולה את עצמו.
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
תכנון ומבנה
סדרת הטרפדות, שסימולה היה פרויקט 123, תוכננה ב-1939 על בסיס סדרת הטרפדות הקודמת, G-5. הטרפדות בסדרת קומסומלץ נבנו מסגסוגת אלומיניום מסדרת 2XXX. הגוף חולק על ידי מחיצות אטימה לחמישה מדורים נפרדים, וצינור שהיה בנוי לכל אורך הספינה שימש כשדרית. היציבות בהפלגה שופרה על ידי התקנת סנפירי צד, בתחתית גוף האונייה וצינורות הטורפדו הועברו מחלקה האחורי של הספינה לשני צידי הספינה. הספינות הונעו על ידי שני מנועים שהניעו שני מדחפים מקבילים בירכתיים, כשאורך ציר המדחף הימני היה 10 מטרים ואורך ציר המדחף השמאלי היה 12.2 מטר.
וצדק לכל
תקציר העלילה
ארתור מעיד לפני וועדה לחקירת שחיתות בבתי המשפט ומתחבר לחברת הוועדה גייל פאקר (כריסטין לאטי).
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
תכנון ומבנה
הספינות הראשונות היו חמושות בשני צינורות טורפדו בקוטר 533 מ"מ, מקלע DShK בקוטר 12.7 מ"מ וב-4 פצצות עומק. ב-1942 הושק דגם משופר שהיה חמוש בארבע מקלעים כחימוש נגד מטוסים. בנובמבר 1943 קיבל הצי ספינות עם שיפורים נוספים, שסומלה 123bis. בסך הכל נבנו 31 ספינות בסימול זה, שהשדרוג העיקרי שלהם היה בהתקנת שני מנועי מטוסים חזקים, יותר מתוצרת פאקארד 4M-2500, עם דחף של 1,200 כוח סוס כל אחד, שהתקבלו בברית המועצות במסגרת תוכנית השאל-החכר.
לאחר מלחמת העולם השנייה שודרגו הספינות פעמיים נוספות. יוצרו 205 ספינות חדשות, 50 מדגם M-123Bis ו-155 מדגם 123K, עם מנועי דיזל מתוצרת ברית המועצות. אלו היו ספינות הטורפדו האחרונות שנבנו בה.
וצדק לכל
תקציר העלילה
ארתור מקבל צילומים מהלקוח שלו קרל טרברס (דומיניק קיינסה) ובו צילומי זימה של השופט פלמינג עם נשים. השופט מודה בפניו שהוא אשם אך ארתור חייב להגן עליו.
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
היסטוריה מבצעית
הטרפדות מסדרת קומסומלץ' נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה ומילאו תפקיד חשוב בלוחמה ב וב. כאמור, הספינות נמכרו גם למדינות נוספות.
וצדק לכל
תקציר העלילה
השופט במשפט הוא פרנסיס רייפורד (ג'ק וורדן) ידיד של ארתור, ותיק ממלחמת קוריאה שנוהג ללכת כל הזמן עם אקדח טעון, אוכל על אדן החלון בקומה גבוהה ולוקח את ארתור לטיסה במסוק שלו שנאלץ לנחות באגם בגלל חוסר דלק.
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
עימותים עם ישראל
כאמור, טרפדות מסוג זה פעלו בשירות חילות הים של סוריה ושל מצרים. במהלך העימותים בין מדינות אלה לישראל היו מספר היתקלויות בין ספינות מסוג זה ליחידות של חיל הים הישראלי. בלילה הראשון של מלחמת ששת הימים, 5 – 6 ביוני 1967, חלפו שלוש טרפדות של הצי הסורי קרוב מאוד לאח"י נגה (ק-22), בעת שהמתינה לסירות שייטת 13 שנשלחו לפעולה בנמל בניאס. המפקדים הסורים חשבו את אח"י "נגה" לספינת משמר נגד צוללות מדגם צרפתי של הצי הסורי. המפגש, שהיה בעדיפות סורית מלאה, הסתיים ללא פתיחה באש.
הטרפדות היו מצוידות במקור במכ"ם מסוג "זרניצה" (קוד דיווח נאט"ו "סקין הד""). בשל הביצועים הנחותים של המכ"ם התקינו המצרים מכ"ם דקה (Decca), מתוצרת בריטית. כחלק מההכנות של חיל הים המצרי למלחמת יום הכיפורים הותקנו בכלי השיט מטולי רקטות מסוגים שונים. על שתי הטרפדות שנמצאו בצפון מפרץ סואץ הותקן מטול רקטות בעל 8 קנים בקוטר 85 מ"מ לכל קנה במקום המקלע הדו-קני 14.5 מ"מ בחרטום. כך הוקנתה להם יכולת של ירי מהים לעבר יעדים בחוף.
וצדק לכל
תקציר העלילה
ארתור תוקף בתחילה את התובע פרנק באוארס (קרייג טי. נלסון) אך לפתע מתחיל לדבר על תפקידו של עורך הדין לדאוג שיהיה צדק לכל. הוא מפנה אצבע מאשימה אל השופט פלמינג ואומר שהוא אשם. מתחוללת מהומה שנפסקת כשהשופט רייפורד יורה באקדחו.
בילאל בן חמודה
בילאל בן חמודה (בערבית: بلال بن حمودة, בתעתיק: בלאל בן חמודה; 23 באוגוסט 1997 – 10 ביוני 2022) היה כדורגלן אלג'יראי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
וצדק לכל
תקציר העלילה
ארתור נמלט החוצה ויודע שמה שעשה יכול לעלות לו בקריירה אך הוא שלם עם עצמו.
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
עימותים עם ישראל
במלחמת יום הכיפורים, בלילה הראשון (6 – 7 באוקטובר 1973) התגלתה טרפדת K-123 לכוח שייטת ספינות הטילים שיצא לתקוף את לטקיה, בסוריה. מפקד הטרפדת הסורית, שהיה במשימת סיור, הצליח להתריע על התקרבות הספינות הישראליות ואיפשר לספינות טילים סוריות לצאת מהנמל בניסיון לבצע מארב טילים. ספינות הטילים הישראליות אח"י מזנק ואחי" רשף פתחו אש מתותחי 76 מ"מ ופגעו בטרפדת, שהושמדה לבסוף בתותחי אח"י חנית. הקרב כולו הסתיים בהטבעת ארבע ספינות מלחמה סוריות, בנוסף לטרפדת - 3 ספינות טילים ומקשת אחת. לחיל הים הישראלי לא היו אבדות.
בילאל בן חמודה
קריירת מועדונים
בן חמודה נולד בחג'וט שבאלג'יריה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו ב-USMM חג'וט  המקומית במסגרת ליגת המשנה האלג'יראית. הוא ערך עשר הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בחודש יולי 2016 חתם בן חמודה ב-USM אלג'יר מליגת העל האלג'יראית. ב-28 באוקטובר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על CR בלוזדאד במסגרת הליגה. הוא ערך 94 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים במשך חמש עונות במדי המועדון, עד למותו. בעונת זכה עם USM אלג'יר באליפות אלג'יריה.
קריירה בינלאומית
בן חמודה היה קפטן נבחרת אלג'יריה עד גיל 23.
הטרפדות מסדרת קומסומולץ
עימותים עם ישראל
שתי טרפדות מצריות היו מוצבות דרך קבע בנמל עדביה, בצפון מפרץ סואץ, והיוו איום על פעילות ישראלית באזור. בסוף מלחמת יום הכיפורים, ב-24 באוקטובר 1973, השתלט כוח שריון ישראלי על העיר והנמל נמלטו שתי הטרפדות לים והסגירו עצמן לספינות דבורים של חיל הים שהעבירו אותן בגרירה ליחידה 838, יחידת חיל הים שבסיסה היה בראס סודר. בדרך לבסיס טבעה אחת מהטרפדות. השנייה נמצאת כיום במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
הנצחה
הטרפדת ככלי שיט קטן המפגין עצמה נמצאת באנדרטאות זיכרון למלחמת העולם בערים השונות ברוסיה. וגם במוזיאון ההעפלה וחיל הים.
בילאל בן חמודה
קריירה בינלאומית
בחודש יוני 2021 זומן בן חמודה לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה A, למשחק נגד נבחרת ליבריה, שנגמר בניצחון 1–5 של נבחרת אלג'יריה A. ב-22 באוגוסט 2021 הוא נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה A למחנה האימונים בקטר שנערך לקראת טורניר הגביע הערבי. הוא הבקיע שער במשחק הידידות נגד נבחרת בורונדי. עם זאת, הוא לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר. ב-9 ביוני 2022, יום לפני מותו, הבקיע שער בניצחון 0–3 של נבחרת אלג'יריה A על נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות.
מותו
ב-10 ביוני 2022, בגיל 24, נהרג בן חמודה בתאונת דרכים.
הרוזנת
הרוזנת (באנגלית: The Countess) הוא סרט דרמה היסטורית צרפתי-גרמני שנכתב ובוים על ידי ז'ולי דלפי שגם שיחקה בתפקיד הראשי.
הסרט יצא ב-2009 ומתבסס על חייה של ארז'בט באטורי.
עלילה
באטורי נולדת ב-1560 לבית באטורי, בית אצולה הונגרי, מגיל צעיר הוריה חינכו אותה לקבל נוקשות ואכזריות. כנערה היא נכנסת להריון מאיכר צעיר איתו היא מנהלת מערכת יחסים והיא נאלצת לראות אותו מוצא להורג אל מול עיניה. לאחר הלידה אמה של ארז'בט לוקחת את התינוק על מנת להבטיח שהיא לא תראה אותו יותר.
ארז'בט נישאת לרוזן פרנץ נדאסדי ונולדים להם שלושה ילדים, אחרי שנדאסדי חוזר ממלחמות עות'מאנית-הונגרית הוא נכנע למחלה שנדבק בה בחוץ לארץ ומת ממנה.
כעת היא מהווה את היורשת היחידה של האחוזה של בעלה והיא מבקשת הכרה לכך ממתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והוא מסכים עקב החוב שיש לו לרוזנת. במהלך נשף היא מתאהבת באיסטאבן, בנו בן ה-21 של הרוזן גיורגי תורזו, לאחר לילה שהם מבלים ביחד איסטאבן נאלץ לסיים את הקשר עקב רצון אביו ולהתחתן עם בת של סוחר עשיר מדנמרק, ארז'בט בת ה-39 סבורה שהפרש הגילאים ביניהם הוא הגורם לכישלון הקשר.
בעקבות אירוע בו היא ניתזת בדם לאחר שהכתה את אחת המשרתות שלה היא מתחילה להאמין שרחצה בדם של בתולות יכולה לעזור להגיע למראה הנעורים יופי נצחי, לשם כך צוות הארמון מתחיל לרצוח באכזריות נערות צעירות.
לבסוף ארז'בט אחרי ייאוש שהיא חווה בחייה היא מתאבדת.
גריאון
במיתולוגיה היוונית, גֵריאון, בנם של קריסאור והנאיאדה קליראו ונכדה של מדוזה, היה ענק מטיל-אימה שחי באי אריתאיה, מקום מושבן של ההספרידות, במערב הים התיכון. במיתולוגיה של הדורות המאוחרים הועתק זיהוי המקום אל האי טרטרסוס.
גריאון ידוע בשל המטלה העשירית של הרקולס, שבה הרג זה את גריאון, את רועה הבקר שלו, אוריטיון, וכלבו אורתוס, ושדד את עדר הבקר שעליו שמרו.
ג'טסון פמה
ג'טסון פמה (בדזונגקה: རྗེ་བཙུན་པདྨ; נולדה ב-4 ביוני 1990) היא רעייתו של ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן. נושאת בתואר "מלכת הדרקון".
ביוגרפיה
פמה נולדה בטהימפהו ב-4 ביוני 1990. הן משפחת אביה והן משפחת אמה הן משפחות אצולה מהחזקות ביותר בבהוטן. היא צאצאית של מלך הדרקון אוגיין ואנגצ'וק. בין 1995–1998 למדה בבתי הספר של האצולה הבהוטנית ובין 1999–2008 למדה בבתי ספר בהודו. לאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת ריג'נט'ס בלונדון, שם סיימה תואר ביחסים בינלאומיים, עם פסיכולוגיה ותולדות האמנות כמקצועות משניים. מגיל צעיר התעניינה מאוד בכדורסל, ואף שימשה כקפטנית קבוצת הכדורסל של בית הספר שלה. היא המשיכה לשמור על התעניינות זו גם אחרי שהפכה למלכה.
פמה מלווה את בעלה בביקורים מלכותיים בבהוטן ומחוצה לה. היא ידועה בבהוטן בתמיכתה בשמירה על איכות הסביבה. כמו כן, היא מקדמת סיוע לילדים עם צרכים מיוחדים, והיא גם הפטרונית של ארגונים העוסקים בתרומת כליה. מאז 2016 היא נשיאת הצלב האדום בבהוטן.
משפחתה
לפמה וג'יגמה שני ילדים:
בוטובו הצפונית
מאפיין מיוחד של נפת בוטובו הצפונית הוא הדומיננטיות של אוכלוסייה צעירה בגיל העבודה ומספר קטן יחסית של תושבים שיצאו לפנסיה. בשטחה ישנם 21 גני ילדים, 12 בתי ספר, מספר ארגונים ציבוריים, כמו גם מספר רב של מוסדות תרבות, פנאי וספורט.
ב-26 בדצמבר 2002 נפתחה תחנת המטרו "בולבאר דמיטרייה דונסקוגו" בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה. זוהי תחנת המטרו הראשונה במוסקבה שנבנתה מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה.
שוליים (טיפוגרפיה)
בטיפוגרפיה השוליים הם החלק הריק שנהוג להשאיר בין גוף הטקסט לבין קצה גיליון הנייר.
הטקסט בדרך כלל מיושר לצד ימין או שמאל, ולצידו שוליים. דבר זה נועד להקל על מציאת תחילתה של שורה. שימוש נוסף של השוליים הנהוג אצל אנשים רבים הוא רישום הערות בכתב יד לצידו של הטקסט.
השוליים נועדו גם לצורכי אסתטיקה, ולכן שטחם גדל בפרופורציה לגודל הדף, למרות שהצרכים הפונקציונליים כמו מקום לרישום הערות לא גדלים בהתאם.
ברירת המחדל של שוליים במעבד התמלילים הנפוץ Microsoft Word, הייתה עד גרסת (Word 11.0 (Office 2003, אינץ' אחד (2.54 ס"מ) לשוליים העליונים והתחתונים, ו-1.25 אינץ' (3.17 ס"מ) לשוליים הימניים והשמאליים. החל משנת 2007 בגרסת (Word 12.0 (Office 2007, ברירת המחדל של כל שולי הדף עומדת על אינץ' אחד (2.54 ס"מ),
אזולז'ו
אָזוּלֵז'וּ (פורטוגזית) או אָזוּלֵחוֹ (ספרדית) (בכתיב המקורי בשתי השפות: azulejo) הוא אריח קרמיקה מצויר. מסורת יצורם הגיעה לחצי האי האיברי עם הכובשים המורים, אך אומצה שם והיצור המשיך והתפתח גם לאחר יציאת הכובשים, ואפילו התפשטה עד מושבות העבר של ספרד ופורטוגל. הם מהווים מורשת לאומית בפורטוגל, בה חלקם אף מתעדים אירועים היסטוריים, אך גם מהווים אלמנט אדריכלי לחיפוי בתים, להגנה מפני לחות וחום. הם נפוצים גם בספרד, בעיקר באזור אנדלוסיה.
היסטוריה
ב-1492, עם סיום הרקונקיסטה ויציאתם של המורים מחצי האי האיברי, נשמרו אומנם הדוגמאות הגיאומטריות, אך החל שילוב של מוטיבים נוצריים. מי שהוביל את השינוי היה יוצר איטלקי בשם ניקולו פיסנו, אשר התיישב בסביליה בשנת 1498. הוא החיל על האזולז'וס את שיטות עיצוב המיוליקה ויצר פנלים גדולים, עם תאורים פיגרטיביים או נרטיביים. בהשפעת הרנסאנס האיטלקי, האזולחוס הספרדיים צוירו בצבעים מרובים, וסביליה הפכה למרכז האומנותי שלהם. בשנת 1503, מנואל ה-1 ערך ביקור בסביליה והביא לפורטוגל את בשורת האריחים המצוירים. בהוראתו, הוזמנו אריחי אזולחוס מספרד, ששימשו לחיפוי קירות ולריצוף ב. עד אמצע המאה ה-16, רוב האזולז'וש בפורטוגל הגיע ביבוא מספרד ומיעוטם מפלנדריה. בספרד, הטכניקה המשיכה להתפתח, ובסוף המאה ה-16 אומנים ספרדים עיצבו סצינות מהמסורת הנוצרית שהתפרסו על פני אריחים רבים, ליצירת תמונה שלמה, בייחוד עבור קירות נרחבים בכנסיות ומנזרים. באותה תקופה החל גם בפורטוגל יצור קומפוזיציות על נושאים דתיים, אך רוב העבודות הפורטוגזיות התרכזו בחיקוי בדים עשירים לחיפוי מזבחות ובדוגמאות של פרחים וציפורים. עבודות מונומנטליות עבור ארמונות יוצרו באמסטרדם, בצבעי כחול לבן. צבעים אלה מקורם בקרמיקה הכחולה של דלפט, ואומצו בהתלהבות על ידי האצולה בפורטוגל. אומנים פורטוגזיים החלו לחקות מגמה זו והם הפכו למקור הבלעדי בפורטוגל אחרי האיסור על יבוא אריחי קרמיקה, שהטיל המלך פטר (פדרו) ה-2, בשנים 1687 עד 1698. שנים אלו היוו את תור הזהב של יצור האזולז'וש בפורטוגל, ויוצרו כמויות אדירות של אריחים, בעיקר כדי לספק את הדרישות של עשירי ברזיל, אשר הייתה אז מושבה פורטוגזית. האריחים של תקופה זו עוטרו במוטיבים בסגנון בארוק לאחר מכן בסגנון רוקוקו.
בשנת 1755, אחרי רעידת האדמה אשר החריבה חלק מליסבון, התקיים תהליך שיקום, בו היה צורך להחליט על החומרים המובילים. בגלל הזמן הדוחק וחסכון בתקציב, הייתה חזרה לאזולז'וש, שהיו זולים מאבן, ויוצרו כמויות גדולות מאד מהם. במקביל, גם הייתה גם חזרה לדוגמאות פשוטות, בהתאם לסגנון הנאו - קלאסי. הסגנון נקרא ' על שמו של המרקיז דה פומבל, אשר הוביל את השיקום. במאה ה-19, אמנות האזולז'וש עברה לתהליכי יצור מתועשים ובמאה ה-20 השתנה הסגנון בהשפעת זרמי האר נובו ואר דקו. לאריח האזולז'ו הייתה עדנה בעקבות הכנסת הסגנון המודרני. ניתן לראות את פירותיו של סגנון זה בתחנות המטרו של ליסבון, בהן האמנית עיטרה באזולז'וש 19 תחנות ב-25 שנה, וכל תחנה שונה מרעותה.