cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קריאה
היסטוריה
ככלל, ההיסטוריה, כמו הצורך בכתב לפחות בידי מעטים, החלו עם המהפכה החקלאית. הצורך בידיעת קרוא וכתוב בידי כל אדם פשוט נוצר בעקבות התפשטותן של דתות בעלות פולחן המחייב זאת ובעקבות המהפכה התעשייתית. במשך מרבית ההיסטוריה, מלאכת הכתיבה הייתה אומנות שרק מעטים אחזו בה, אם בחרט על לוחות חומר או אבן ואם בדיו על גבי פפירוסים, ומסרים כתובים נועדו אפוא רק לשליטים, שהחזיקו כתבנים בחצרותיהם, לצורך ניהול חשבונות גביית המסים, להעברת מסרים ורשומות לעתיד. הציבור הרחב שאב את הידע שלו מפה לאוזן, אם מאב לבן ואם בקהילות גדולות יותר, מפי זקני העדה או ממספרים נודדים.
בהמשך, הכתיבה והקריאה הפכה לנחלתם של הסוחרים והתפתחה גם שכבת מלומדים המקורבת לסוחרים ולקבוצה השלטת. בשכבה זו נולדו רעיונות דתיים מסובכים שדרשו הנצחה וניתוח בכתב ונוצר מחקר ותיעוד שיטתי שדרש הנצחה גם הוא.
הקריאה כאמצעי להעברת מידע וקניית ידע הייתה לנחלת הכלל רק לאחר המצאת הדפוס, וגם אז נפל מספר יודעי קרוא וכתוב ממספר הנבערים מדעת. כיום קריאה, לפחות בשפת האם, היא חלק בלתי נפרד מן החיים ומספר האנאלפביתים בעולם נמצא בירידה מתמדת. לאדם המודרני קשה לתאר לעצמו חיים ללא קריאה. מערכת החינוך מתבססת רבות על ספרי לימוד ולכן הקריאה היא כלי חיוני ללמידה ורכישת השכלה.
השימוש בקריאה בחיי יום-יום
בעת החדשה, הקריאה דרושה בכל תחומי החיים. היא דרושה לרכישת השכלה, לפרנסה, לטיפול עצמי (קניית מזון, קביעת תור אצל הרופא וכיוצא בזה), לחיי הדת ולתרבות הפנאי.
במשך שנים התבצע תהליך הקריאה מעל גבי נייר כתוב או מודפס בדיו: ספרים, כתבי-עת, עיתונים, עלונים, מחברות ומעטפות. בכתב יד, יש הכותבים גם בעיפרון, בעיקר כדי לאפשר מחיקה לשם תיקון. העיוורים משתמשים בכתב ברייל. בחדרי כיתה משתמשים בגיר על גבי לוח צבוע או בטוש מיוחד מחיק על גבי לוח פלסטי. בהרצאות מרבים להשתמש במצגות ובשקפים להצגת מידע כתוב וגרפי. בבתי האופרה בימינו משתמשים בכתוביות-על להצגת לברית האופרה לצופים המעוניינים בכך. כתוביות מלוות סרטי קולנוע וטלוויזיה גם כשהם בשפת המדינה, להקל על כבדי השמיעה ועל כלל הצופים. בשנים האחרונות מקובלת קריאה מעל צגי מחשבים, טלוויזיה וצגי טלפונים ניידים, המאפשרים כיום הן קבלה ושליחה של מסרים כתובים והן צפייה בחדשות וכדומה. החידוש האחרון, ספר אלקטרוני, נכנס לשימוש בזמן האחרון ממש ויש הצופים, שהוא עתיד להחליף את הספר המודפס. כיום מקובל לספק רצועות חדשות על גבי צגי טלוויזיה לממתינים במוסדות שונים, כגון סניפי דואר.
תהליך הקריאה משמש עוברי אורח, ברכב או ברגל, בכל דרך אפשרית - תמרורים, שילוט דרכים, שלטי רחובות, מסרים משתנים להדרכת הציבור על גבי שלטים אלקטרוניים או מסרים קבועים לזמן ממושך, וכן להעברת מסרים קצרים מעל שלטי פרסום חוצות, אם שלטים מודפסים ואם מסכים מתחלפים. כל המסרים האלה צריכים להיות בולטים, תמציתיים ומיידיים, כדי שהקורא יוכל לקלוט ולהבין אותם תוך כדי נסיעה על פניהם. עוד טכניקת פרסום היא בכרזות נגררות מאחורי מטוס קל, או בסיסמאות קצרצרות על גבי בלונים גדולים. מוסדות ממשלתיים ועירוניים מעבירים מסרים לציבור במודעות מפורטות מעל גבי לוחות מודעות שנועדו לדבר, וכך גם מודעות אבל, פרסומי מופעים וכדומה.
בתי מסחר מכריזים על טיבם בשלטים ועל מבצעי מכירות במודעות בולטות לעין. מידע הנוגע לשעות פתיחה מופיע על דלתות בנייני ציבור, בנקים וכדומה.
טכניקות שונות משמשות להעברת מסרים, ביניהן תבליט, חריתה או שיבוץ אבנים בצבעים שונים בקיר או בכביש. שיטה מקובלת להעברת מסרים חתרניים לציבור היא ריסוס כתובות גרפיטי על גבי קירות וגשרים.
לאריזות תרופות מצורפים עלונים בשפות שונות, שהמשתמש נדרש לעיין בהם לפני השימוש. למכשירי חשמל ולמוצרים להרכבה עצמית מצורפות חוברות הדרכה בשפות שונות ולכל מכונית חדשה מצורף ספר רכב להדרכת הנהג.
להקלת הקריאה יש להקפיד על ניגוד בין האותיות לרקע ועל תאורה מתאימה, על גודל הגופן ועל רווח נאות בין האותיות ובין שורה לשורה. במסמכים רשמיים, חוזי מכירה וכו' משתמשים לעיתים ב"אותיות קטנות", שהקוראים עלולים להתעלם מהן לפני החתימה.
קריאה היא בדרך כלל פעילות אישית, אם כי ניתן לקרוא בקול לאדם אחר, וקריאה בקול של אדם לעצמו היא סוג של תקשורת תוך-אישית. קריאה לילדים קטנים היא צורה מומלצת ללימוד שפה, לשיפור כושר ההתבטאות ולהבנה של טקסטים. קריאה לילדים מעשירה את דמיונם ומדרבנת אותם ללמוד ולפתח עם הזמן את יכולת הקריאה העצמית.
תחום הזיהוי החזותי של מילים עוסק בחקר הקריאה של מילים בודדות. כדי להשיב על השאלה כיצד נקרא טקסט, עוקבים אחר תנועות העיניים. מעקב כזה מלמד, שקריאה מתבצעת בסדרה של התקבעויות העיניים, שביניהן תנועות עיניים מהירות. נראה, שבני אדם אינם נוטים להתעכב על כל מילה בטקסט, אלא מתקבעים על מילים אחדות ונעזרים בהקשר למילוי המידע החסר. דבר זה אפשרי הודות לקיום סדירויות לשוניות מסוימות בשפות האנושיות.
ראשית הקריאה נעשית על פי רוב בהגייה בקול של מילים נפרדות בזו אחר זו. לפני הופעת טקסט נפרד בשלהי ימי הביניים, היכולת לקרוא קריאה שתוקה נחשבה ליוצאת דופן וראויה לציון. [http://www.stanford.edu/class/history34q/readings/Manguel/Silent_Readers.html ראו אלברטו מאנגל (1996), "תולדות הקריאה". ניו יורק: ויקינג. (2)] (באנגלית).
תהליך הקריאה
רוב האנשים רוכשים את היכולת לקרוא מילים כתובות ללא מאמץ רב. תהליך הקריאה של טקסט כתוב מתחיל בפיזיולוגיה של העין האנושית. היא יכולה לקלוט כמות מסוימת של טקסט, כשהיא משתמשת בתחום הראיה בזמן שהיא מתמקדת בטקסט. הצורות של האותיות והמילים הכתובות עוברות עיבוד בהיררכיה של תהליכי עיבוד חזותיים בלתי מודעים, עד שהן מזוהות כייצוגים תפיסתיים אשר מקבלים משמעות דרך חיבורים לזיכרונות קודמים. במסגרת תהליך זה זיכרון החישה מסוגל לשמור על דברים בתחום הראייה למשך כ-500 מילישניות. הזיכרון לטווח קצר מסוגל לשמור על חומר (בערך 4 דברים בבת אחת), אך לזמן ארוך יותר (כ-30 שניות). אם חוזרים שוב על החומר, או שהוא מקושר באופן משמעותי, הוא עובר לזיכרון לטווח ארוך, שמבחינה פוטנציאלית יכולתו בלתי מוגבלת, והחומר יוכל להישאר שם מ-10 דקות ועד לסוף חייו של האדם, כשהדבר תלוי בעומק העיבוד ובזיכרון מחדש לאחר זמן.
מעל לשכבות העיבוד הבלתי מודעות מתקיימת חוויות הקריאה. בשלב זה המודעות של הקורא מתמלאת בצורות, צבעים ולעיתים גם בדיבור פנימי אשר מקריא בקול שקט את המילים תוך כדי הקריאה. מדי פעם הקורא יכול לחוש בהתגבשות של עמדה פנימית בנוגע לתוכן או לקונספט הכללי של הטקסט.
בתום הקריאה הקורא יכול לחזור ולהרהר בחוויה המודעת שלו מהעיון בטקסט שקרא. בשלב זה הקורא יכול להשתמש בתהליכים מטה-קוגניטביים כדי לבחון את רמת הבנתו את הטקסט ולחזור על חלקים המצריכים עיון נוסף על פי צורך. לחלופין, הקורא יכול גם להגיע לתובנה שהוא רק סרק את הטקסט בצורה טכנית בעוד שמחשבותיו נדדו ולא עיבדו את הכתוב.
יכולת הקריאה אינה תלויה ברמת המשכל של האדם. ישנם מקרים בהם אנשים בעלי פיגור שכלי קשה מצליחים לרכוש את מיומנות הקריאה במהירות.
שיעורי קריאה
שיעורי קריאה כוללים: קריאה לזכירה בעל פה (עד 100 מילים לדקה), קריאה ללמידה (100-200 מילים), קריאה להבנה (200-400 מילים), רפרוף (400-700 מילים), וסריקה (700 מילים). קריאה נורמלית מערבת שיעורים שונים, הכוללים קריאה רגילה, רפרוף וסריקה, שלכל אחד מהם יש מטרות ותוצאות שונות. קריאה להבנה היא תהליך הקריאה החשוב ביותר, מכיוון שהיא הנפוצה ביותר. סקירה ורפרוף מועילים לעיבוד כמויות גדולות יותר של טקסט ברמה נמוכה בהרבה של הבנה (מתחת ל-50%).
כריש רחב-סנפיר בורנאי
כריש רחב-סנפיר בורנאי (שם מדעי: Lamiopsis tephrodes) הוא מין של כריש טרופי ממשפחת הכרישיים, השייך לסוג למיופסיס. הוא תואר ב-1905 בידי החוקר האמריקאי הנרי ויד פאולר, אך נחשב לתת-מין של קרובו לסוג כריש רחב-סנפיר. ב-2010 הכריש סווג שוב כמין עצמאי.
כריש זה מגיע עד לאורך 145 סנטימטרים והוא בעל עור אפור בהיר ובטן לבנה. החוטם רחב וחורי הזימים מצויים סמוך לאחורי העיניים. סנפירי החזה גדולים ושטוחים והזנב קצר יחסית. הכריש מצוי על הקרקעית של החופים ומחפש סרטנים, דיונונים ודגי גרם שונים למאכל.
העורב (קומיקס)
העורב (באנגלית: The Crow) היא סדרת חוברות קומיקס גותית מבית אימג' קומיקס אשר פורסמה במקור על ידי חברת Caliber Press, ואשר נכתבו בידי המאייר ג'יימס או'בר כאמצעי להתמודד עם מות חברתו לחיים בתאונת דרכים על ידי נהג שיכור.
החוברת הראשונה פורסמה בשנת 1989 ונחלה הצלחה בתרבות השוליים אליה שווקה. מספר אולפני קולנוע ביקשו את הזכויות לעבד חוברת זו לסרט קולנוע, ובשנת 1994 יצא הסרט העורב לאקרנים, ואחריו הופקו שלושה המשכונים וכן סדרת טלוויזיה קצרת ימים. ניתן ביטוי להצלחה גם במכירות חוברות הקומיקס ועיבודים נוספים מאותו התחום לסיפור.
דמותו של העורב מדורגת במקום ה-37 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
תקציר עלילה
הקומקס מספר את סיפורו של אריק, אשר הוא וארוסתו שלי מותקפים בידי חבורת בריוני רחוב כאשר מכוניתם מתקלקלת. אריק נורה בראשו ונשאר משותק, ויכול רק להסתכל חסר אונים כששלי מוכית באכזריות, נאנסת ולבסוף מתה מפצעיה האנושים. אריק שורד ומובהל לבית החולים, אך כאשר המנתחים מנסים להציל את חייו, העורב מגיע אליו ומשכנעו לוותר על חייו, כי רק במותו יוכל העורב לעזור לו לבצע נקמה.
העורב מתפקד כמורה דרך וגורם מדרבן לאריק, נותן לו מידע שעוזר לו במסעו, אך גם מייסר אותו על העיסוק הכמעט אובססיבי במותה של שלי, היות שזה רגש סיפוק עצמי חסר טעם שמסיח את דעתו ממטרותיו.
דמות ראשית
הדמות הראשית, אריק דרייבן (למרות ששם המשפחה ניתן לו רק בסרט הראשון בסדרה וכי הוא אזכור מספרו של אדגר אלן פו, "העורב"), מעוצבת אחרי שתי השפעות מוזיקליות בחייו של או'בר. הראשון, הסולן הראשי של להקת ג'וי דיוויז'ן, איאן קרטיס, אשר מילות שיריו המלנכולים וביצועיו על הבמה והתקפי האפילפסיה שהיו פוקדים אותו לעיתים בזמן מופע היו מקור השראה למונולוג הפנימי של אריק כאשר נזכר במותה של שלי. השני, הסולן הראשי של להקת באוהאוס, פיטר מרפי, נתן השראה לנוכחותו המאיימת, איפורו המבעית ועצמות לחיו החדות. בנוסף, השמות של השוטר אלברכט וקפטן הוק הם אזכורים לחברי להקת ג'וי דיוויז'ן, ברנרד סאמנר (אלברכט) ופיטר הוק. השפעות אחרות על העורב משתרעים החל מהציורים הגותיים של שירת ארתור רמבו, וכלה באלבומיה המוקדמים של להקת הקיור, שניחנו בעגמומיות שאיננה מרפה. כל אפיונים אלה הועברו לסרט.
נובלות גרפיות
במקביל לצאת הסרט השני בסדרת "העורב: עיר המלאכים", חברת הקומיקס "Kitchen Sink" החלה בפרסומה של מיני-סדרה המבוססת על "העורב". עיבוד בן שלושה חלקים לסרט הקולנוע "עיר המלאכים" יצא ראשון, שלאחריו יצאה נובלה בשם "Dead Time" בידי מאט ווגנר ואלכס מאליב (סיפור ועטיפות הכרכים על ידי ג'יימס או'בר), "Flesh & Blood" בידי ג'יימס ואנס ואלכס מאליב (עטיפות על ידי או'בר), "Wild Justice" בידי ג'רי פרוסר וצ'ארלי אדלרד, ו-"Waking Nightmares" בידי כריסטופר גולדן ופיל הסטר. חוברת ספיישל (מס. 0) יצאה ב-1998, אשר בה נכתבו מספר סיפורים ואמנות מאת ג'יימס או'בר וכן סיפורים קצרים מהסדרות הקודמות שנכתבו. סדרה בשם "Demon in Desguise" שהוצעה ושמתרחשת בלואיזיאנה לא הופקה.
בין השנים 1998 – 2001, הוצאת הספרים "HarperCollins" פרסמה סדרת ספרים המבוססים על העורב:
בשנת 1999, חברת אימג' קומיקס הוציאה סדרת קומיקס חדשה על העורב, שבה שולבו סיפורי אריק דרייבן מרצועת הקומיקס המקורית, מהסרט ומסדרת הטלוויזיה, כמו גם חומר מקורי. סדרה זו רצה למשך 10 חוברות.
עוד באותה שנה, או'בר והעורך אד קריימר ביקשו מכמה כותבים, משוררים ואומנים מהספרות הבדיונית (הכוללים את ג'ין וולף, אלאן דין פוסטר, צ'ארלס דה-לינט, ג'ק דן, ג'יין יולן, הנרי רולינס ואיגי פופ) לתת פירוש משלהם לתופעה הגותית הזו. "The Crow: Shattered Lives & Broken Dreams" יצא בליל כל הקדושים, תחת הוצאת הספרים "Random House", ושנה לאחר מכן תחת פרסום מוגבל עותקים חתומים של "Donald M. Grant".
העורב (1994)
ב-11 במאי 1994 יצא סרט הקולנוע "העורב" (The Crow), בבימויו של אלכס פרויאס ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן. בסרט כיכבו ברנדון לי, ארני הדסון ורושל דייוויס.
עלילת הסרט מתבססת באדיקות אחר הנובלה שנכתבה בידי ג'יימס או'בר, כאשר רק סצנת מותם של אריק ושלי מוחלפת בדירתם, אשר ממוקמת בעליית הגג, וממנה מושלך אריק אל מותו. בגרסה זו מוטיב המוזיקה שולט, כמו כן הוויזואליות של הסרט משרה אווירה גותית, אפלה וחד גונית, ובשלבי ההפקה המוקדמים נשקל אף לצלם את הסרט בשחור-לבן.
הסרט הפך למפורסם עוד לפני צאתו, כשבמהלך אחת הסצינות נהרג ברנדון לי כתוצאה מירי אקדח שהכיל כדורים שהוצא מהם אבק השרפה על ידי צוות הפעלולים של הסרט. בכתוביות הסיום הוקדש הסרט ללי ולארוסתו אלייזה הטון, ששימשה אף עוזרת הפקה. בטקס פרסי ה-MTV זכה הסרט בפרס "שיר הסרט הטוב ביותר" עבור השיר Big Empty של הסטון טמפל פיילוטס והיה מועמד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר". ברנדון לי היה מועמד לפרס "השחקן הטוב ביותר" על תפקידו בסרט. הסרט זכה גם לפרס BMI למוזיקת הסרט הטובה ביותר.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות כהקיור, ניין אינץ' ניילז, רייג' אגיינסט דה מאשין, סטון טמפל פיילוטס ופנתרה.
העורב: עיר המלאכים (1996)
ב-30 באוגוסט 1996 יצא סרט הקולנוע "העורב: עיר המלאכים" (The Crow: City of Angels) בבימויו של טים פופ, בהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן ואשר נכתב על ידי דייוויד ס. גוייר. בסרט כיכבו וינסנט פרז, מיה קירשנר ואיגי פופ.
אורכו המקורי של הסרט הוא 112 דקות, אולם הוא קוצץ על ידי האולפנים לכדי 91 דקות.
בנוסף למוזיקה, שהפכה סממן חוזר לסדרת סרטים זו, מוטיב הוויזואליות קיבל תפנית חדשה, כאשר את החד-גוניות האפרורית שאפיינה את הסרט הראשון מחליפה חד-גוניות ירקרקה כמעט מחליאה, שלמען האמת רק מוסיפה לאופיה החולה של 'עיר המלאכים'.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות ואמנים כהול (בחידוש לשירם של פליטווד מק Gold Dust Woman), פי ג'יי הארווי, בוש, טריקי, קורן, דפטונס, איגי פופ, הת'ר נובה, וייט זומבי ופילטר, כמו גם בהשתתפותה של גרייס סליק.
העורב: גאולה (2000)
ב-23 בינואר 2000 יצא סרט הקולנוע "העורב: גאולה" (The Crow: Salvation) בבימויו של בהארט נלורי ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן, שנכתב על ידי צ'יפ ג'והנסן. בסרט כיכבו אריק מביוס, קירסטן דנסט, ג'ודי לין או'קיף ופרד וורד.
עלילת הסרט מביאה את סיפורו של אלכס קורביס, אשר מואשם על לא עוול בכפו ברצח חברתו ומוצא להורג בכסא חשמלי. הוא חוזר לחיים בכוונה להוציא את הצדק לאור, ומוצא כי האשמים האמיתיים הם חבורת שוטרים מושחתים בראשותו של פקד משטרה סדיסט. עזרה הפעם מגיעה בדמות אחותה של חברתו, לאחר שהוא מוכיח לה בעזרת כוחות העורב את חפותו. הסגנון החד-גוני שאפיין את שני הסרטים הקודמים איננו כאן, ומוחלף בוויזואליות עשירה בצבעים ואמיתית.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות ואמנים כהול (בחידוש לשירו של בוב דילן It's All Over Now, Baby Blue), טריקי, סטטיק-אקס (בגרסת כיסוי לשיר של מיניסטרי Burning Inside), רוב זומבי, פילטר, קיד רוק, דה קריסטל מת'וד ודאנזיג, כמו גם בהשתתפותה של ג'ולייט לואיס.
העורב: תפילה מרושעת (2005)
ב-3 ביוני 2005 יצא סרט הקולנוע "העורב: תפילה מרושעת" (The Crow: Wicked Prayer), בבימויו של לאנס מנגיה ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן. הסיפור עצמו מבוסס באופן חלקי על הנובלה פרי עטו של נורמן פרטרידג'. בסרט כיכבו אדוארד פרלונג, דייוויד בוריאנז, טארה ריד ודניס הופר.
העורב: מדרגות לגן עדן
הסדרה הציגה קו עלילה שבו אריק דרייבן נוקם את מות חברתו שלי (המגולמת על ידי סאבין קרסנטי) אך חייב להישאר בעולם החיים עד שישיב את האיזון בין הטוב והרע על כנו, וכי הריגתם של אלה אשר אשמים במותו אינה כה פשוטה אלא אף פוגעת במשימתו לכפרה. הסדרה שודרה ברשת Sci-Fi, ואף נשקל לעשות לה סרט שמסכם את קצוות העלילה שנותרו פתוחים.
אבו יוסף
יעקוב אבן אבראהים אל-אנצארי (735 - 798 לספירה), הידוע בשם אבו יוסף (בערבית: ابو يوسف) היה מתלמידיו הבולטים של האימאם אבו חניפה ובין תאבעו אל-תאבעין הבולטים. הוא הוביל את התפשטות האסכולה החנפית ברחבי העולם, הן באמצעות כתביו והן באמצעות משרות המפתח והתפקידים הבכירים במערכות הממשל והביורוקרטיה בהם החזיק במהלך חייו. שימש כשופט העליון תחת שלטונו של הארון א-ראשיד. כתב רבות בתחום מדעי המדינה בראי האסלאם.
קורות חייו
אבו יוסף חי בכופה ובגדאד, עיראק של היום, במהלך המאה ה-8. על פי מסורות שונות, הוא גדל בתנאים של עוני, אך ניחן בתשוקה עזה לידע. אמו התנגדה לשאיפות האקדמיות שלו, והתעקשה שירכוש מקצוע כדי שיוכל לתרום לפרנסת המשפחה. ישנן עדויות שגורסות כי הוא אכן מילא את משאלותיה של אימו, אך לצד זה לא זנח את לימודיו האקדמאים. כישוריו האינטלקטואלים, לצד נחישותו והתמדתו, הובילו את אימאם אבו חניפה להבחין בו, ולאמץ אותו כחניכו. כך הפך לתלמיד המצטיין שלו, ממשיך דרכו, מפיץ משנתו, וזה אשר היה יותר מכל אחראי על קידום האסכולה החנפית בעולם, אסכולה שעד היום הזה (2018) היא אסכולת ההלכה הגדולה בעולם האסלאמי.
אבו יוסף תואר כאישיות בעלת כישורי למידה יוצאי דופן, אשר לא חדל מעולם להעשיר את הידע שלו, ולהעמיק את הבנתו בעולם המשפטים וההלכה האסלאמית.
אבו יוסף חי בכופה עד למינויו כשופט, ולאחר מכן כשופט העליון בבגדאד, על ידי הארון א-ראשיד. הוא החזיק במשרתו כשופט העליון עד לפטירתו בשנת 798.
משנתו
משנתו של אבו יוסף נשענת ומתבססת ברובה על זאת של מורהו, אבו חניפה. כתביו ותפקידיו בתחום הפוליטיקה, אפשרו לו לקדם את האסכולה החנפית ברחבי העולם האסלאמי. אף על פי שרוב פסיקותיו נשענות על הגותו של מורו, היו מספר עניינים שבהם חלק אבו יוסף על אבו חניפה. אבו יוסף התבסס על החדית' יותר מאשר מורהו, מכיוון שבזמנו כבר היו יותר מסורות מאומתות. כמו כן, הוא מתח ביקורת על השימוש המופרז, לדעתו, של אבו חניפה בלוגיקה. עם זאת, הוא צידד בשימוש מבוקר בלוגיקה בתהליך פסיקת ההלכה.
משנתו של אבו יוסף בולטת בעומק אליו הוא הגיע בתחומי הכלכלה ומדע המדינה.
כתביו
עיקר כתיבתו של אבו יוסף היא אודות התחומים של ההלכה האסלאמית, משפטים ומדעי המדינה. בין חיבוריו הבולטים ביותר:
ורנים
ורנים או ורינים (בגרמנית: Warnen או Wariner), היו שבט גרמאני קטן שחי בצפון-מזרח גרמניה של ימינו, ליד הים הבלטי. על קיומו של השבט ידוע רק ממניין השבטים של תלמי בספרו "גאוגרפיה". תלמי ממקם שבט זה במקום המכונה "וירונוי" או "וירונום", קרוב למקום מושבם של הסואבים. ניתן להניח כי שבט קטן זה נטמע בסואבים במועד כלשהו אחרי כתיבת "גאוגרפיה" במאה השנייה לספירה.
עמדה ייאסוס, קיסר אתיופיה
עמדה ייאסוס (בגעז: ዓምደ ኢየሱስ, עָמְדַ אִיַסֻס; בעברית: "עמוד ישו") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. ייאסוס היה בנו הצעיר של הקיסר תקלה מריאם, הוא ירש את אחיו סארוו ייאסוס לאחר שזה מת לאחר שהודח בהפיכה צבאית בראשות בנו. ייאסוס הרג את אחיינו המורד וירש את כתר הקיסרות תחת השם "בדלה נן" בספטמבר 1433.
החוקר הבריטי ארנסט וואליס באדג', כתב כי הקיסר עמדה ייאסוס, שלט כשמונה חודשים, ולא השאיר אחריו בעיות. ההיסטוריה לא מספקת מידע על הפעולות שלו, "והרציפות המהירה של הקיסרים בילבלה אפילו את אל-מקריזי".
סודה סטריאו
סודה סטריאו (Soda Stereo) היא מלהקות הרוק החשובות והמשפיעות ביותר שיצאו מארגנטינה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הצלחתה והשפעתה בכל דרום אמריקה ניכרת עד היום.
הקריירה
סודה סטריאו הוקמה כשלישייה ב-1982 והתפרקה ב-1997 על ידי הזמר והגיטריסט גוסטבו סראטי, הבסיסט הקטור בוסיו והמתופף צ'ארלי אלברטי. בראשיתם הושפעו מאוד מסגנון ה"גל החדש" ולהקות כמו פוליס "ראשים מדברים" אך למעשה סגנונם התפתח והשתנה על מנת לא ליפול למלכודת השבלוניות.
אלבומם הראשון "Soda Stereo" יצא בשנת 1982 והצליח בארגנטינה הודות למוזיקה שהייתה שילוב של רגאיי, פופ וגל חדש, ולמילים הלא שגרתיות. באותה תקופה הם הואשמו בשטחיות אך אלבומם השני "Nada Personal" ביסס את מעמדן ופופולריותן על ידי להיטים כמו "Nada Personal" ו"Cuando Pase El Temblor" שנכנסו ללקסיקון המוזיקה בארגנטינה ופתחו להן את הדלתות לשאר אמריקה הלטינית. תהליך זה התחזק בעקבות יציאת אלבומם השלישי "Signos" שיצא ב-1986 ושרמת הפקתו נחשבת לפריצת דרך במוזיקה הדרום אמריקאית לאותה תקופה מה שגרם לעיתונות להתחיל להתייחס אליהם ברצינות. מיד לאחר "Signos" הלהקה יצאה לסיבוב הופעות ראשון בדרום אמריקה שהוביל לאלבום שהוקלט בהופעה חיה ונקרא "Ruido Blanco" (רעש לבן).
ב-1988 הלהקה הקליטה בניו יורק את אלבומם החמישי "Doble Vida" שהופק על ידי הגיטריסט של דייוויד בואי, קרלוס אלומר (Carlos Alomar). ההפקה הייתה עשירה בצלילים חדשים וגרמה ללהקה להישמע שונה מבעבר. המיני-אלבום "Languis" יצא מיד לאחר מכן וזכה להצלחה מסחרית. שנת 1990 סומנה כשנה שהלהקה הגיעה בה לשיאים חדשים בעקבות הוצאת האלבום "Cancion Animal" למרות השינוי בסגנון הלהקה הגיעה באותה תקופה לשיא הפופולריות שלה גם הודות לתרומתו של המפיק המוזיקלי דניאל מלרו שזכה לכינוי "הצלע הרביעית של סודה סטריאו".
בשנת 1991 הלהקה הופיעה ברחובות בואנוס איירס בקונצרט פתוח בפני 250,000 איש וערכה את המיני-אלבום "Rex Mix" שהכיל שירים שהוקלטו בהופעות חיות וכן מספר שירים חדשים.
בתחילת 1992 הוציאו גוסטבו סראטי ודניאל מלרו אלבום משותף שנקרא "Colores Santos" ששילב ניסיונות בפופ וסינטיסייזר. בשנת 1993 יצא האלבום השנוי במחלוקת "Dynamo" שמוגדר על ידי חלק מהמעריצים כאלבום הטוב ביותר של הלהקה - לעומת חלק שטוענים את ההפך; רוב הציבור התעלם מהאלבום, והוא היה הכישלון המסחרי הגדול ביותר בתולדות הלהקה.
בעקבות הכישלון החלו להופיע שמועות (שהתבררו כלא נכונות) על פירוק, שהתחזקו בעקבות פרויקטים אישיים שהוציאו חברי הלהקה כמו "Amor Amarillo" שהוציא גוסטבו סראטי. ברם, ב-1995 הייתה הלהקה שוב בדרכים וכן הוציאו את האלבום הרגוע ביותר שלהם עד כה בסגנון MTV Unplugged שנקרא "Comfort Y Musica Para Volar" (שולבו בו גם רצועות שלא הוקלטו אנפלאגד). חילוקי דעות אישיים בין חברי הלהקה העיבו על הרמוניה היצירתית וההרכב שכבר היה קיים 15 שנה יצא בהצהרה משותפת על פירוק בסוף שנת 1997.
סיבוב פרידה אחרון נערך במקסיקו, ונצואלה, צ'ילה ולבסוף בארגנטינה. ב-20 בספטמבר 1997 "סודה סטריאו" הופיעו בפעם האחרונה מול 65,000 איש באצטדיון "ריבר פלייט" בבואנוס איירס בהופעה שגם הוקלטה לאלבום כפול, שניקרא "El Ultimo Concierto A y B". לאחר ארבע שנים בתרדמת, גוסטבו סראטי מת מדום נשימה כתוצאה מנזק במוח בבוקר ב-4 בספטמבר 2014 בשעה תשע בבוקר בזמן שהוא נותר על תמיכת חיים בClinica ALCLA בבואנוס איירס, ארגנטינה. מייד לאחר מותו, הרופא של גוסטבו סראטי אמר לתקשורת "גוסטבו מת בכבוד ללא כל כאב, ללא כל פצע". גופתו נקברה בבית הקברות La Chacarita בבואנוס איירס.
יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים
יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים (באנגלית: The Princess Diaries 2: Royal Engagement) הוא סרט המשך ללהיט שובר הקופות "יומני הנסיכה" מבית היוצר של דיסני. הסרט בוים על ידי גארי מרשל ונכתב על ידי שונדה ריימס. בסרט מככבות: ג'ולי אנדרוז ואן האת'וויי. הסרט יצא בארצות הברית ב-11 באוגוסט 2004.
תקציר העלילה
הסרט ממשיך את עלילת הסרט הקודם. לאחר סיום לימודיה בקולג', מיה (אן האת'וויי) עוברת להתגורר עם סבתה בארמון בממלכה הבדיונית ג'נוביה. מיה חוגגת את יום הולדתה ה-21, וצפויה לרשת את המלוכה בעוד כמה חודשים, אך עליה להינשא קודם. מיה מתארסת לאנדרו ג'קובי, דוכס מאנגליה, והם צפויים להתחתן בקרוב.
העלילה מסתבכת כשרוזן מרושע, בשם הרוזן מרבי, מנסה להמליך את אחיינו, לורד דברו, במקום מיה. מיה ולורד דברו נפגשים בנשף יום הולדתה ה-21, ורוקדים. לורד דברו אינו מציג בפניה את זהותו האמיתית. במהלך הסרט השניים מתאהבים, אך מיה לא רוצה להנשא לו כדי להיות מלכה. היא פונה לממשלה ומבקשת לשנות את החוק על מנת לאפשר לה להפוך להיות מלכה ללא נישואין. הממשלה מאשרת לה את הבקשה.
קאוס בוראליס
תכונות
קאוס בוראליס הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K1 III, עם מסה של כ-2.6 מסות שמש ורדיוס של כ-11 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-4,775 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 37 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 50 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. בשל קרבתו למערכת השמש נכלל הכוכב בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. קאוס בוראליס נמצא במרחק זוויתי של פחות משתי מעלות ממישור המילקה ולכן הוא מוסתר לעיתים על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכבי הלכת כוכב חמה, נוגה ומאדים. ב-6 באפריל 1972 נעשה שימוש באירוע הסתרה על ידי הירח על מנת למדוד במדויק את קוטרו הזוויתי של הכוכב. אירוע ההסתרה האחרון על ידי כוכב לכת אירע ב-19 בנובמבר 1984 כאשר נוגה עבר על פני הכוכב והאירוע הקודם לו היה ב-5 בדצמבר 1865 כאשר כוכב חמה הסתיר אותו. לא צפויים אירועי הסתרה נוספים על ידי כוכב לכת במאה ה-21.
סיימונס טאון
סיימונס טאון (באנגלית: Simon's Town או Simonstown; באפריקאנס: Simonstad) היא עיירה לחופו המערבי של מפרץ פולס בדרום אפריקה, בצדו המזרחי של כף התקווה הטובה, בתחום השיפוט של העיר קייפטאון. בסמוך לעיר שוכנים מפקדת הצי הדרום-אפריקאי ובסיס ההדרכה שלו. נכון לשנת 2011, התגוררו בסיימונס טאון כ-6,500 תושבים.
היסטוריה
סיימונס טאון נוסדה ב-1680, ונקראה על שם סימון ואן דר סטיל, המפקד ההולנדי של מושבת הכף באותה העת, ומי שב-1691 יהפוך למושל הראשון שלה. עם זאת, רק ב-1741 החלה העיירה להתפתח, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית בחרה בה כמרכזה בדרום אפריקה בעונת החורף.
לאחר שהבריטים השתלטו על המושבה בראשית המאה ה-19, הם הקימו, ב-1813, בסיס של הצי המלכותי הבריטי בסיימונס טאון. ב-1957 עבר הבסיס לידי הצי הדרום-אפריקאי.
ב-1832 הוכרז הנמל של סיימונס טאון כנמל חופשי.
ב-1985 התמקמה בחוף בולדרס שבפאתיה הדרומיים של סיימונס טאון להקה של פינגווינים שחורי-רגל. על אף קרבתו של החוף לבתי העיירה, התבססו הפינגווינים במקום, והמושבה שהקימו הפכה למוקד משיכה לתיירים. במקום הוקמו תשתיות המאפשרות למבקרים לצפות בפינגווינים מקרוב.
זאב פריאל
זאב פריאל (פרידלנדר) (20 במרץ 1907 – 16 ביוני 1991) היה מנצח ישראלי.
חייו
נולד בברלין בירת גרמניה בשם וולפגנג פרידלנדר. אביו, ד"ר משה פרידלנדר, היה דוקטור לפילוסופיה שחקר שפות שמיות ונהרג כחייל בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה. בילדותו היה חבר בתנועות הנוער של בר-כוכבא ובבלאו וייס. למד פסנתר, תאוריה וניצוח באקדמיה למוסיקה בברלין. לאחר סיום לימודיו באקדמיה ב-1931 נסע לרומא, שם השתלם בניצוח אצל ברנרדינו מולינרי. כמנצח צעיר עבד בתיאטרון העירוני של המבורג ואף ניצח בברלין ובוורשה. במרץ 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פוטר מעבודתו. כחודש לאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב.
מיד עם הגיעו לארץ חבר למוזיקאים נוספים, וב-16 במאי 1933 ארגן קונצרט סימפוני ראשון בניצוחו. פריאל היה ממיסדי "החברה הפילהרמונית הארצישראלית", שהוקמה באוקטובר 1933 ובראשה עמד מאיר דיזנגוף. החברה קיימה את הקונצרט הראשון שלה בניצוחו של פריאל ב-30 בדצמבר 1933.
בינואר 1934 ניצח על סדרת הקונצרטים של החברה הפילהרמונית בהשתתפות הכנר ברוניסלב הוברמן. סדרה מוצלחת זו הייתה אחד הגורמים ששכנעו את הוברמן להתערב בפיתוח המוזיקה בישראל ודחפו אותו להקים את התזמורת הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית).
בשנים 1937–1958 שימש כמנצח אורח בתזמורת הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית).
ניצח באופרה העממית הארצישראלית ובאופרה הישראלית.
ב-1934 נשא את הדסה שרמן, מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל ולימים יושבת-ראש התאחדות הבוגרים והחניכים של הגימנסיה העברית "הרצליה".
נפטר בתל אביב ביוני 1991. נקבר בבית העלמין ירקון.
הר סמיית' (פיג'י)
הר סמיית' (באנגלית: Mount Smythe) הוא הר באי ויטי לוו שבפיג'י.
אלקטרוזאורוס
אלקטרוזאורוס (שם מדעי: Alectrosaurus; מילולית: "לטאה בודדת") הוא סוג של דינוזאור טורף מקבוצת התרופודים שהיה קרוב לטירנוזאוריים וחי בסוף תקופת הקרטיקון. הוא היה טורף דו-רגלי שחי ברחבי מדבר גובי שבמונגוליה הפנימית (בתחומי סין של ימינו). מאובניו התגלו לראשונה ב-1933 ותוארו על ידי הפלאונטולוג צ'ארלס ו. גילמור.
מאפיינים
אורכו של האלקטרוזאורוס הגיע לחמישה מטרים, גובהו לשני מטרים ושקלו עד 600 ק"ג, קטן בהרבה מרוב הטירנוזאורים. הוא היה בעל עצמות ירכיים גבוהות וחזקות שנועדו לריצה מהירה, ולסתות חזקות.
תחילה חשבו שמדובר בפרטים קטנים של גורגוזאורוס, אלברטוזאורוס או אף טרבוזאורוס, אך ניתוחים מהזמן האחרון הציעו שהיה קרוב קדום יותר של בני משפחת הטירנוזאוריים, מעל-משפחת טירנוזאורים, בדומה לאפלצ'יוזאורוס.
בתרבות
האלקטרוזאורוס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור.
סאתימה בי בנג'מין
ביאטריס "סאתימה בי" בנג'מין (17 באוקטובר 1936 - 20 באוגוסט 2013) הייתה זמרת ומלחינה דרום אפריקאית ופעילת זכויות אדם.
ראשית חייה
נולדה בשם ביאטריס ברטה בנג'מין בקלרמונט בקייפטאון שבדרום אפריקה. אביה, אדוארד בנימין, היה מהאי סנט הלנה שנמצא מול חופי מערב אפריקה, ואמה, אוולין הנרי, היא בעלת שורשים ממאוריציוס ומהפיליפינים. ביצועיה הראשונים כזמרת היו כשהייתה מתבגרת, היא ביצעה מוזיקה עממית בהפסקות של תחרויות כישרונות בקולנוע המקומי (ביוסקופ). בשנות החמישים היא שרה במועדוני לילה שונים, באירועי ריקוד קהילתיים ובאירועים חברתיים, בהופעות עם פסנתרנים ידועים בקייפטאון, בהם טוני שילדר והנרי פבואר. היא בנתה את הרפרטואר שלה בצפייה בסרטים בריטיים ואמריקאים ותמלול שירים משירים ששמעה ברדיו, שם גילתה את נט קינג קול, בילי הולידיי, דוריס דיי, אלה פיצג'רלד ועוד. מוזיקאים אלה היו בעלי השפעה על סגנון השירה שלה, בעיקר בתחומים של ניסוח רהוט ודיקציה מדויקת.
בגיל 21 הצטרפה לסיבוב ההופעות של ארתור קלוגמן, "ג'אז צבעוני ורב גוני", בדרום אפריקה. כאשר ההפקה נכשלה, היא מצאה עצמה תקועה במוזמביק, שם פגשה את הסקסופוניסט הדרום אפריקאי קיפי מוקצי. ב-1959 היא חזרה לסצנת הג'אז המשגשגת של קייפטאון, שם פגשה את הפסנתרן "דולר ברנד" (שנקרא מאוחר יותר בשם עבדאללה איברהים), שאיתו התחתנה ב-1965. באותה שנה היא הקליטה את מה שהיה אמור להיות הג'אז הראשון בהיסטוריה של דרום אפריקה. בשם "שירים שלי בשבילך", בליווי הלהקה של איברהים.
הטבח בשארפוויל והמעבר לאירופה
בעקבות טבח שארפוויל בדרום אפריקה בשנת 1960, עזבו בנג'מין ואברהים את דרום אפריקה לאירופה. בני הזוג, יחד עם שלישיית הבסיסטים של אברהים - ג'וני גרצה והמתופף מחאיה נצ'וקו, התיישבו בציריך שבשווייץ, ועבדו ברחבי גרמניה ובסקנדינביה. הם נהגו לעיתים להיפגש ולעבוד עם זמרי ג'אז אמריקנים, בהם דון ביאס, דקסטר גורדון, קני דרו, בן ובסטר, באד פאואל, ג'ון קולטריין ותלוניוס מונק. עם זאת, האמן שהיה בעל ההשפעה הגדולה ביותר על חייה של בנג'מין, היה הדוכס אלינגטון.
הדוכס אלינגטון
בנג'מין פגשה את דיוק אלינגטון כשהיה בציריך ב-1963. הוא שמר על מרחק במהלך רוב הופעות הלהקה שלו, אבל פעם אחת, לאחר שהסתיימה הופעתו, בנג'מין עמדה על כך שדוכס ישמע את הלהקה של בעלה במועדון "אפריקנה", שם הלהקה של איברהים הופיעה. הדוכס התעקש ועמד על כך שבנג'מין תשיר לו. בעקבות מפגש זה הזמין אלינגטון את בני הזוג לטוס לפריז ולהקליט אלבומים נפרדים לקאברים של פרנק סינטרה, שאלינגטון היה המפיץ שלהם. תקליטו של אברהים, שהדוכס אלינגטון קרא לו "שלישיית דולר ברנד", שוחרר בשנה שלאחר מכן ועזר לו להתקדם באירופה ובארצות הברית. ההקלטה של בנג'מין לא פורסמה ואבדה, עד שב-1996 פורסמה על ידי אניה רקורדס, בשם "בוקר בפריז".
היא שמרה על הקשר המוזיקלי שלה עם אלינגטון. ב-1965 היא הופיעה עם להקתו בארצות הברית בפסטיבל הג'אז של ניופורט (כשהיא שרה את הבלדה "אליפות" של אלינגטון), ובשלב מסוים הוא אף ביקש ממנה להצטרף ללהקתו לצמיתות. אך בשל נישואיה לאברהים באותה השנה, היא דחתה את ההצעה.
דרום אפריקה, אמריקה, ואלבום הבכורה שלה
במהלך שנות השישים עברו בנג'מין ואיברהים מספר פעמים בין אירופה לניו יורק, משום שאיברהים עבד כדי לבסס את הקריירה שלו. בנג'מין בילתה את רוב התקופה כמנהלת וסוכנת של בעלה בזמן שגידלה את בנם, צקווה. שנת 1976 הייתה נקודת מפנה לבנג'מין. היא ואיברהים חזרו לדרום אפריקה שם היא ילדה את בתה, צידי (כיום אמנית ההיפ-הופ המחתרתית ז'אן גריי) והקליטה את "African Songbird", אלבום של יצירות מקוריות, עבור חברת ההקלטות הדרום אפריקאית "Gallo Records". זמן קצר לאחר הלידה של צדי, בשנת 1977, המשפחה עברה לניו יורק, למלון צ'לסי המפורסם.
בשנת 1979 השיקה בנג'מין את האלבום שלה, "ekapa rpm" כדי לייצר, לפרסם ולהפיץ את המוזיקה של איברהים ושלה. בין השנים 1979 ל-2002, היא הוציאה שמונה אלבומים משלה: "Sathima Sings Ellington", "Dedications", "Memories and Dreams", "Windsong", "Lovelight", "Southern Touch", "Cape Town Love" ו-"Musical Echoes". תקליטים אלו זכו לשבחים שהיו מהותיים בשבילה. האלבום "Dedications" אף היה מועמד לפרס גראמי בשנת 1982. משתפי הפעולה של בנג'מין באלבומים אלה כללו את הסקסופוניסט קרלוס וורד, פסנתרנים כמו סטיבן סקוט, קני בארון, לארי וויליס ואוניג אלן גאמבס, הבסיסט באסטר ויליאמס והמתופפים בילי היגינס ובן ריילי. ברוב המקרים, השתמשה בנג'מין במוזיקאים אמריקנים להקלטותיה בארצות הברית ובמוזיקאים מדרום אפריקה בהקלטות בקייפטאון. בהקלטת "Musical Echoes" בשנת 2002, הופיע הפסנתרן האמריקאי סטיבן סקוט עם שני מוזיקאים דרום אפריקאים, הבסיסט בסיל משה והמתופף לולו גונטסנה.
קריירה מאוחרת
בשנת 2000, אספן יד שנייה דני בשם לרס רסמוסן שהעריץ ג'אז דרום אפריקאי פרסם אוסף של מאמרים ודיסקוגרפיה של המוזיקה של בנג'מין (Embracing Jazz (Copenhagen, 2000. הוא מכיל שני דיסקים קומפקטיים של המוזיקה של בנג'מין: "Cape Town Love" ו-"Embracing Jazz" אשר כוללים גם תמונות.
באוקטובר 2004 העניק לה נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי, את פרס "איקאמנגה סילבר" על "תרומה גדולה כאמנית ג'אז" ועל תרומתה "למאבק נגד האפרטהייד". במרץ 2005 הוענקה לה תעודת הוקרה על עבודתה כזמרת מבצעת, מוזיקאית, מלחינה ופעילה במאבק למען זכויות האדם בדרום אפריקה מטעם קבוצת האומנות "Pen and Brush". כמו כן במרץ 2006, היא הופיעה בגיליון של "JazzTimes".
אלבומה "SongSpirit", יצא ב-17 באוקטובר 2006 לרגל יום ההולדת ה-70 שלה. זה הוא אלבום אוסף, הכולל שירים מאלבומיה המוקדמים, וכן דואט מ-1973 שלא פורסם בעבר עם עבדאללה איברהים.
בשנת 2007, היא החלה להוציא מחדש את האלבומים שלה להורדה. "Cape Town Love" יצא ב-19 ביוני, והוא האלבום הראשון שהחל את התהליך, בעוד "A Morning in Paris" יצא באוקטובר 2007 לציון יום הולדתה ה-71. הוא יצא להורדה ב-16 באוקטובר, ומהדורת הדיסקים יצאה ב-22 בינואר 2008.
בדצמבר 2008 הופיעה בתיאטרון אפולו בסגירת הקונצרט Bricktop, בהנחיית במאי הסרט ג'ורדן ווקר-פרלמן. היא שרה את השיר "Someone to Watch Over Me".
בשנת 2010, יצא על סיפור חייה הסרט התיעודי "Sathima's Windsong", בניהולו של הסופר והפרופסור דניאל יון.
בשנת 2011 הוציאה אוניברסיטת "Duke" דיוקנאות מוזיקליים: "נשים דרום אפריקאיות שחושבות בג'אז", נכתב על ידי בנג'מין וקרול מולר, שהיה אתנומוזיקולוג דרום אפריקני במשך עשרים שנה.
הר פרס
הר פרס (בערבית: تل الفرس, תל אלפרס או תל פארס) הוא הר געש רדום במרכז רמת הגולן, כחמישה וחצי קילומטרים מזרחית דרומית ממושב קשת. צה"ל הנציח את רב-סרן יוחנן זוהר שנפל בתל פרס ב-26 ביוני 1970, וקראו על שמו - תל זוהר. בראש ההר נמצא מוצב צבאי.
ההר ממוקם בתוך שמורת הר פרס. בסקר הארכאולוגי של ישראל נמצאו על גבי ההר חרסים מהתקופות הברונזה התיכונה, הברונזה המאוחרת, הברזל, הרומית הקדומה, הרומית המאוחרת והביזנטית.
תצפיות מההר
מראש התל תצפית אל נחל רוקד ואל תילי הגעש של הגולן ושל החורן. מכאן נראה הר הדרוזים וא-סווידא - בירתו, העיר אירביד בגלעד ובארץ ישראל עד הר הכרמל והר עיבל בשומרון. בצפון ניכר הר החרמון.
תיאורו של לורנס אוליפנט על התצפית מההר מובא בספרו של נחום סוקולוב "ארץ חמדה" :
גאוגרפיה
הר פרס גבוה בכ-200 מטרים מסביבתו. בשלוחה של הר פרס, הנמשכת לצפון מערב, נראה לוע געש שני, מוארך. שיאה של שלוחה זו הוא 863 מטר, והדרך לפסגה עוברת באוכף בינה לבין הר פרס הגבוה. הר פרס הוא החוליה הראשונה בשרשרת תילי הגעש הנמשכת עד צפון הגולן.
מספטמבר 1974 פועלות בהר מחצבות של קיבוץ מרום גולן לחציבה ולגריסה של סקוריה. התוצרת משמשת לבידוד חום לבנייה מתועשת, לבלוקים, כתשתית למבנים, כחומר מצע לכבישים ולגינות נוי. חלק גדול מההר הוסר בחציבה ותוצאותיה נראית בבירור.
בקרבת ההר עתידה חברת אנלייט להקים את פרויקט "רוח בראשית", שכולל 40 טורבינות רוח לייצור חשמל. זאת, במסגרת החלטת ממשלה להגדיל את שיעור החשמל הירוק שמיוצר בישראל.
גאולוגיה
הר פרס מצוי בקצה הדרומי-מזרחי של קו התלים הישראלי. קוטרו של הר פרס הוא 1,100 מטר, גובהו 929 מטרים והא מתנשא לגובה של כ-180 מטר מעל פני הסביבה. ההר הוא חרוט אפר ממורכז-לוע היחיד בגולן.
ניכרים בו שלבים אחדים של פעילות:
ג'ובאני דאנדולו
ג'ובאני דאנדולו (באיטלקית: Giovanni Dandolo; נפטר ב-2 בנובמבר 1289) היה הדוכס ה-48 של ונציה. ג'ובאני דאנדולו כיהן כדוג'ה מה-31 במרץ 1280 ועד פטירתו.
קורות חיים
משפחת דאנדולו הייתה משפחת אצולה ונציאנית עשירה ורבת השפעה. ג'ובני דאנדולו הוא אחד מארבעה דוג'ים שמקורם במשפחה זו (יחד עם סבו הגדול אנריקו דאנדולו, וכן פרנצ'סקו דאנדולו ואנדראה דאנדולו). כמו כן שתים מנשות המשפחה היו נשואות לדוג'ים: ג'ובאנה דאנדולו הייתה רעייתו של פאסקואל מאליפיירו, וזיליה דאנדולו הייתה נשואה ללורנצו פריולי.
ג'ובאני דאנדולו היה מעורב בפוליטיקה המקומית, וכן כיהן כפודסטה של בולוניה ופדובה, וכמפקד הצי הוונציאני.
ההחלטה על בחירתו של ג'ובאני דאנדולו לדוג'ה התקבלה בעת שפיקד על הצי הוונציאני בקרבות באיסטריה ובטרייסט. מלחמות אלה נמשכו במהלך כהונתו של דאנדולו כדוג'ה.
דאנדולו הצליח להגיע להסכם שלום עם אנקונה (הסכם רוונה), וללחום בכרתים שמרדה בשליטת וונציה. בראש המורדים עמד אלקסיוס קאלרגיס היווני, אשר קיבל תמיכה מקיסר האימפריה הביזנטית מיכאל השמיני.
בשל המלחמות הרבות במזרח הים התיכון נאלצה רפובליקת ונציה לדון ולהגיע להסכמי שלום במערב, ונחתם הסכם אורוויטו עם שארל הראשון והסכם שלום נוסף עם פיליפ השלישי, מלך צרפת.
במהלך כהונתו של דאנדולו היחסים בין ונציה לאפיפיור היו רעועים - ונציה סירבה להצטרף למדינת האפיפיור ולצאת למלחמה כנגד סיציליה - החלטה שהביא לכך שהאפיפיור מרטינוס הרביעי החליט להחרים את העיר כולה. החלטה זו בוטלה על ידי יורשו של מרטינוס, האפיפיור הונוריוס הרביעי בשנת 1285.
בשנת 1827 מרדה איסטריה כנגד השליטה הוונציאנית, וזמן קצר לאחר מכן מרדה גם פריולי. בעקבות התערבות קיסר האימפריה הרומית הקדושה רודולף הראשון, נאלצה ונציה להגיע להסכם שלום.
דאנדולו נקבר בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו. קיברו של דאנדולו לא נשתמר עד ימינו, אולם מצבה בכנסייה מציינת את זכרו.
הטבעת הדוקטים
בתקופת כהונתו של דאנדולו, בשנת 1284 הוטבע מטבע הדוקאט הוונציאני הראשון. במטבע הדוקאט נעשה שימוש עד נפילתה של לה סרניסימה. החל משנת 1284 נקבע יחס הזהב במטבע ומשקלו - 3.56 גרמים, 24 קרט כאשר במטבע 0.997 גרמים של עופרת).
במהרה הפך המטבע למטבע מקובל בכל המדינות עימהן ונציה סחרה.
מקור שמו של המטבע בכתובת אשר נכתבה על גבו של המטבע: Sit tibi Christe datus quem tu regis iste ducatus.
אליפות וימבלדון 1991
אליפות וימבלדון 1991 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
כריש רחב-סנפיר
כריש רחב-סנפיר (שם מדעי: Lamiopsis temminckii) הוא מין של כריש טרופי ממשפחת הכרישיים, השוכן בצפון האוקיינוס ההודי ומצוי בסכנת הכחדה בטבע. זהו אחד משני המינים בסוג למיופסיס לצד כריש רחב-סנפיר בורנאי.
אליפות וימבלדון 1991
הפרסים
סך הפרסים באליפות היה £4,010,970.
נקודה צפה
נקודה צפה (floating-point) היא שיטה לייצוג מספרים ממשיים, המאזנת, תוך התחשבות במקום המוגבל המוקצב לרישום המספר, בין הצורך לרשום טווח רחב של מספרים לצורך לרשום מספרים בדיוק רב. השיטה יעילה גם לרישום מספרים גדולים מאוד או קטנים מאוד.
אליפות וימבלדון 1991
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
נקודה צפה
השם "נקודה צפה" מציין את העובדה שבשיטת ייצוג זו, מספר הספרות משמאל לנקודה העשרונית ומימין לה גמיש, בהתאם למספר המיוצג (להבדיל מייצוג בשיטת נקודה קבועה, שבו מספר הספרות של המספר המיוצג קבוע).
כריש רחב-סנפיר
כריש זה בעל דו-צורתיות זוויגית והנקבות גדולות הרבה מהזכרים. האורך הממוצע שלהם הוא 130 סנטימטרים בעוד פרטים גדולים הגיעו לאורך של 208 סנטימטרים ומשקל של 52.4 קילוגרם. הזכרים קטנים יותר והגיעו רק עד 160 סנטימטרים. לכריש סנפירי חזה רחבים ושטוחים וזנב קצר. הנקבה משריצה בין 2 ל-4 צאצאים חיים, לאחר 8 חודשי היריון.
אליפות וימבלדון 1991
תחרות הגברים
במשחק הגמר מיכאל שטיך מגרמניה נפגש עם בוריס בקר, גם הוא מגרמניה, וניצח אותו ב-3 מערכות.
נקודה צפה
שיטת הנקודה הצפה היא שיטה מקובלת לייצוג מספרים במחשב, והיא מאפשרת לרשום בזיכרון בגודל נתון (למשל 64 ביטים) מספרים הרבה יותר גדולים מאשר שניתן לרשום בגודל זיכרון זה בנקודה קבועה, וזאת במחיר ויתור על רמת הדיוק של המספר (ויתור שאינו קריטי כאשר מדובר במספרים גדולים מאוד - הוויתור הוא על הספרות הפחות משמעותיות של המספר).
אליפות וימבלדון 1991
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
כריש רחב-סנפיר
הכריש מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר למטרות מרק סנפירים הנחשב למעדן במדינות רבות באסיה וכן הוא מסתבך ברשתות דייגים, לעיתים במשך עונת הרבייה.
נקודה צפה
דוגמה: מהירות האור היא 299,792,458 מטר לשנייה. ניתן לרשום ערך זה גם בקירוב כ-2.99×108. בצורת הרישום הראשונה נזקקנו ל-9 ספרות, ואילו בצורת הרישום השנייה נזקקנו רק ל-4 ספרות (ניתן להתעלם מהמספר 10, כי ידוע שאנו בשיטה העשרונית), כלומר חסכנו זיכרון במחיר של הקטנת הדיוק.
אליפות וימבלדון 1991
תחרות הנשים
במשחק הגמר שטפי גראף מגרמניה נפגשה עם גבריאלה סבטיני מארגנטינה וניצחה אותה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
נקודה צפה
ייצוג בנקודה צפה
מספר רציונלי מיוצג בשיטת הנקודה הצפה על ידי מכפלת מספר שלם או שבר, הנקרא מנטיסה בבסיס בחזקת מעריך.
אליפות וימבלדון 1991
תחרות זוגות גברים
במשחק הגמר ג'ון פיצג'רלד מארצות הברית ואנדרס יאריד משוודיה נפגשו עם פטריק גלברייט וטוד ויטסקן מארצות הברית וניצחו אותם ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחות תחרות 1990 השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. 16 זוגות קיבלו דירוג:
נקודה צפה
ייצוג בנקודה צפה
המספר a מיוצג כ-undefineda=m b^e כאשר:
אליפות וימבלדון 1991
תחרות זוגות נשים
במשחק הגמר לריסה סבצ'נקו (ניילנד) ונטליה זברבה מברית המועצות נפגשו עם ג'יג'י פרנאנדס מארצות הברית ויאנה נובוטנה מצ'כוסלובקיה וניצחו אותן ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
נקודה צפה
ייצוג בנקודה צפה
לפי תקן ה-IEEE קיימים ערכים מיוחדים כגון אינסוף ו-NaN (לא מספר - Not a Number). לא בכל המחשבים מיוצגים ערכים אלו באותה צורה בינארית. לרוב, גם האפס מיוצג כערך מיוחד, מכיוון שהוא המספר היחיד בעל אקספוננט 0, ולכן אין הכרח לאפשר ערך 0 בייצוג המנטיסה. לעיתים קיימים שני ערכים: 0+ ו-0-.
אליפות וימבלדון 1991
תחרות זוגות מעורבים
במשחק הגמר ג'ון פיצג'רלד ואליזבת סמיילי מאוסטרליה שיחקו נגד ג'ים פיו מארצות הברית ונטליה זברבה מברית המועצות וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל בווימבלדון
עמוס מנסדורף בסיבוב הראשון שיחק נגד וולי מסור מאוסטרליה והפסיד ב-5 מערכות.
נקודה צפה
ייצוג בנקודה צפה
אופן ייצוג מסוים בנקודה צפה מורכב, אם כן, מבסיס שלם, מאופנים לייצוג המנטיסה והמעריך ומאוסף ערכים מיוחדים.
אליפות וימבלדון 1991
ישראל בווימבלדון
גלעד בלום היה נציג ישראלי נוסף שהשתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא שיחק נגד גי פורז' מצרפת שדורג במקום ה-7 והפסיד ב-5 מערכות. גלעד בלום השתתף גם בתחרות זוגות גברים לצד פיטר דוהאן מאוסטרליה. הם הפסידו בסיבוב הראשון לזוג לוק ג'נסן ולורי וורדר בשתי מערכות.
נקודה צפה
ייצוג בנקודה צפה
דוגמאות:
יצוג ערך בנקודה צפה מתאים לכתיב מדעי והנדסי מקורב של מספרים גדולים מאוד וקטנים מאוד. האקספוננט מייצג את סדר הגודל של הערך, והמנטיסה מייצגת את הספרות המשמעותיות שלו. למשל, מהירות האור היא 299,792,458 מטר לשנייה, ערך זה ניתן לרשום גם בקירוב כ-2.99×108, כלומר סדר הגודל הוא 108 מטרים לשנייה ויש כ־2.99 יחידות מסדר גודל זה.
פעולות על מספרים בשיטת הנקודה הצפה
כפל - כל אחד מהפרמטרים יעודכנו בהתאם לתנאים הבאים:
תכונות הכפל:
חיבור - כל אחד מהפרמטרים יעודכנו בהתאם לתנאים הבאים:
תכונות החיבור:
אי-דיוק ושגיאות עיגול
אחת הבעיות המרכזיות של שיטת הנקודה הצפה היא אי-דיוק, כיוון שבבסיס 2 לא ניתן לסמן במדויק שבר שהמחלק שלו מורכב מגורמים נוספים. למשל, ניתן לייצג בבסיס 2 רבע במדויק, אבל המספר 0.1 לא יכול להיות מיוצג באופן מדויק לפי בסיס 2 (בעיה זו קיימת גם בייצוג בשיטת הנקודה הקבועה בבסיס 2). המספרים שלא ניתנים לייצוג מדויק מיוצגים בעזרת עיגול. למשל, בשפות תכנות שמשתמשות בשיטה זאת (כגון שפת C), 0.1 + 0.2 = 0.30000000000000004 (במקום 0.3).
בניגוד לשיטת הנקודה הקבועה, שבה שגיאת העיגול הגדולה ביותר קבועה, בשיטת הנקודה הצפה שגיאת העיגול גדלה ככל שהמעריך גדל. ערכה של שגיאת העיגול הוא המנטיסה הקטנה ביותר שניתנת לייצוג כפול הבסיס בחזקת המעריך. כדי להקטין ככל האפשר את שגיאת העיגול יש להקטין את המעריך לקטן ביותר האפשרי. ייצוג בנקודה צפה בעזרת המעריך הקטן ביותר האפשרי באופן הייצוג המסוים נקרא מנורמל. בדרך כלל אופן הייצוג של המנטיסה מאפשר רק ייצוג מנורמל.
מידת אי-הדיוק עלולה לגדול ככל שמבוצעות פעולות נוספות על המספר.
ספיגה
תוצאת פעולה בין מספר גדול מאוד ומספר קטן מאוד יכולה להיות שונה מהמספר הגדול מאוד בפחות מרמת אי-הדיוק. למשל, ייתכן שבאופן ייצוג מסוים 1099 = 1 + 1099. במקרה כזה, המספר הגדול "סופג" את המספר הקטן לתוכו.
תכונה זו גורמת לכך שתכונות אריתמטיות מוכרות כגון חוק הקיבוץ וחוק הפילוג לא תקפות בייצוג בנקודה צפה. לכן, ישנה חשיבות לסדר הפעולות, ושני ביטויים זהים לכאורה יפיקו תוצאות שונות. למשל, 1- = 1 - (1099 - 1099) לעומת 0 = (1 - 1099) - 1099.
גלישה וחמיקה
פעולה על מספרים בנקודה צפה עלולים לגרום לגלישה (overflow) אם מעריך התוצאה גדול מהניתן לייצוג. במקרה כזה, התוצאה תהיה בדרך כלל אינסוף (חיובי או שלילי).
כאשר תוצאת פעולה על מספרים בנקודה צפה היא בעלת מעריך קטן מהניתן לייצוג נגרמת חמיקה (underflow). במקרה כזה, התוצאה תהיה סימון מיוחד למספר שונה מ-0 אבל קטן (אם חיובי) או גדול (אם שלילי) מכל מספר חיובי או שלילי אחר.
פעולה לא חוקית
כאשר מבוצעת פעולה לא חוקית, למשל שורש ריבועי של מספר שלילי, התוצאה תהיה NaN לפי תקן ה-IEEE.
נקודה צפה במחשב
בזכות האפשרות לייצוג מספרים באופן ספרתי, שיטת הנקודה הצפה היא שיטה מקובלת לייצוג מספרים במחשב (בנוסף לייצוג מספרים בנקודה קבועה). מרבית המחשבים המודרניים מממשים את תקן IEEE 754 לייצוג בנקודה צפה.
יתרונו העיקרי של ייצוג בנקודה צפה על-פני ייצוג בנקודה קבועה הוא היכולת לייצג טווח רחב הרבה יותר של מספרים (בגודל נתון של מילה), הנחוץ בחישובים במספרים גדולים מאוד, או קרובים מאוד לאפס. במחשב "גולם א", למשל, היה גודל מילה גדול במיוחד של 75 סיביות, והחומרה ביצעה חישובים בשיטת נקודה צפה, שבה סיבית אחת לסימן, 10 סיביות למעריך ו־64 סיביות למנטיסה. כך יכלו לייצג מספרים שגודלם עד 21024 × 263, לעומת ייצוג מספרים שגודלם עד 274 בלבד בייצוג בנקודה קבועה.
חישובים במחשבי-על נעשים בדרך כלל באריתמטיקה של נקודה צפה, ולכן מהירותם של מחשבי-על נמדדת ב-FLOPS (קיצור של FLoating point Operations Per Second).
בזיכרון המחשב נקודה צפה נשמרת בשיטת סדר בתים כאשר כל 8 ביטים צמודים נשמרים בכתובת מסוימת בסדר מסוים.
מדריך הסגנון של שיקגו
מדריך הסגנון של ההוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו (באנגלית: The Chicago Manual of Style, מכונה בקיצור Chicago או בראשי תיבות CMS) הוא מדריך כתיבה המספק כללי כתיבה וציטוט לכותבים באנגלית אמריקנית.
היסטוריה
המהדורה הראשונה של המדריך פורסמה בשנת 1906 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו. המדריך תפח מ־200 עמודים במהדורה הראשונה ל־984 עמודים במהדורה ה־15. עד 1969, הוא הפך למדריך המוביל כאשר מכר 150,000 עותקים של המהדורה ה־12. עם הוצאת המהדורה ה־13 ב־1982, שונה שמו באופן רשמי ל־The Chicago Manual of Style שהיה עד לאותו זמן השם הלא רשמי שלו.
המהדורה ה־15 של המדריך פורסמה בכריכה קשה ובמהדורה מקוונת אשר מאפשרת חיפוש באמצעות שאילתות. כמו כן, האתר כולל כלים לעורכים, סיכום של כללי הציטוט וחלק עם תשובות לשאלות שנשאלו על ידי הקוראים. הגישה לרוב חלקי האתר כרוכה בתשלום וניתן להרשם אליו לתקופה של שנה. המהדורה ה־17 יצאה בשנת 2017, והיא כוללת 1,146 עמודים.
היתרון של המדריך הוא בכך שהוא גמיש ומציע לכותבים לבחור בין מספר חלופות שונות. עם זאת הוא מאפשר לשמור על בהירות ועקביות. לדוגמה המהדורה החמש עשרה מאפשרת כתיבת ביבליוגרפיה בתוך הטקסט או בסופו; היא מספקת ביבליוגרפיה לפי מספר עמוד (כמו בסגנון MLA) או ביבליוגרפיה לפי שנת פרסום (כמו בסגנון APA); היא אפילו מספקת וריאציות שונות של הערות בסוף הטקסט עבור ביבליוגרפיה שלמה או עבור ביבליוגרפיה חלקית.
המדריך משמש בחלק מהוצאות הספרים במדעי החברה וברוב כתבי העת ההיסטוריים. כמו כן, הוא מהווה בסיס למדריכי סגנון כמו המדריך של האגודה האמריקנית לאנתרופולוגיה וארגון ההיסטוריונים האמריקאים.
בנייה
בנייה היא תהליך יצירתו, הקמתו או הרכבתו של מבנה מכל סוג שהוא. במובן הרחב יותר, ענף הבנייה היא השם הכולל של הענף העוסק בפיתוח מקרקעין ובתהליך השלם המתחיל ביוזמה כלכלית, תכנון אדריכלי והנדסי והוצאה לפועל של הבנייה.
כל תהליך בנייה, בין אם מדובר בבית מגורים, בניין משרדים, מבני ציבור או מבנים הנדסיים כגון גשרים וסכרים, הוא תהליך המורכב משלבים רבים, ודורש בעלי מקצוע רבים ושונים אשר צריכים לעבוד בתיאום ובשיתוף פעולה צמוד.
היסטוריה
סוגי הבנייה הבסיסיים ביותר בהיסטוריה הם בנייה באבן ובנייה בעץ, והופעתם הראשונה של מבנים של ממש החלה במסופוטמיה העתיקה. עם התפתחות התרבות האנושית השתכללו טכנולוגיות הבנייה ואיפשרו בנייה של מבנים גדולים, נוחים ויציבים יותר. לא ניתן להפריד בין ההתפתחות ההיסטורית של הבנייה לזו של תחום האדריכלות שכן מקצוע האדריכל החל כבנאות. למעשה, המילה הלועזית "ארכיטקט" נגזרת מן המילים היווניות "ארכי" - "ראשי" ו"טקטון" - "בנייה", כלומר - "בנאי ראשי" או "רב-בנאי". לאורך ההיסטוריה, פיתחה האדריכלות גישות תכנוניות חדשות ושפות עיצוביות חדשות התואמות את יכולות הבנייה של התקופה, אך תחום האדריכלות בהווה מתרכז בעיקר בתכנון של מבנים ולא בבנייתם כפי שהיה נהוג בעבר.
מפעלי בנייה גדולים ומרשימים היו כבר בעת העתיקה ובין המבנים שנבנו בתקופה זו ניתן למנות את הפירמידות במצרים ואת החומה הסינית. מבנים גדולים ומרשימים אלו מבוססים בסופו של דבר על טכנולוגיית הבנייה הפשוטה ביותר של בנייה בלבנים, אך מאמץ בנייתם היה כביר. קפיצות המדרגה הטכנולוגיות המשמעויות ביותר בתחום הבנייה בעת העתיקה היו בתקופת רומא העתיקה. אדריכלי רומא העתיקה אימצו שיטות בנייה יווניות ופיתחו טכנולוגיות בנייה חדשות אשר איפשרו טיפוסי בניין חדשים ושפה אדריכלית שהמשיכה להתפתח עד למאה ה-20. בין המצאותיהם החשובות היו הקשת והכיפה. הקשתות היו תחליף יעיל במיוחד לקורות עץ ואבן ואיפשרו בניית מִפתחים גדולים יותר העמידים לאורך זמן (להבדיל מקורות העץ שנשרפו או נרקבו לרוב). היכולת לקרות חללים גדולים על ידי כיפות יצוקות או קמרונות העשויים רצף של קשתות יצרו שפע של צורות אדריכליות חדשות.
טכנולוגיות הבנייה התפתחו מעט בימי הביניים בתחום הבנייה בלבנים והעיבוד של צורות אבן. הטכנולוגיות שהיו שכלולים איטיים של הטכנולוגיות הרומיות לא כללו פריצות-דרך משמעותיות. עם זאת הגיעה טכנולוגיית הבנייה בלבנים לשיאה באדריכלות הגותית, אשר סגנונה היטיב לשלב את שלד הבניין המורכב עם המערכת האדריכלית האסתטית והפונקציונלית. שכלולים טכנולוגיים כגון תמיכות דואות וקמרון צלעות הפכו לסימני ההיכר של הסגנון.
פריצת דרך טכנולוגית משמעותית ארעה בתקופת הרנסאנס באיטליה, עם פיתוחם של כלים הנדסיים חדשניים אשר המציאו אישים כגון לאונרדו דה וינצ'י ופיליפו ברונלסקי. ברונלסקי אף היטיב להמציא כלים חדשים והשתמש באופן חדשני בשרשראות ברזל כחלק מחומרי הבניין בבניית כיפת הסנטה מריה דל פיורה בפירנצה. שכלולם של כלי הבנייה כגון עגורנים וכלים מכניים נוספים האיץ החל מן המאה ה-16 את יכולות הבנייה.