cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנסיך אולג (צוללת)
היסטוריה
בתחילה תוכננה השלמת בנייתה ל-19 ביולי 2014, אך נדחתה בשבוע ובנייתה החלה ב-27 ביולי 2014. ב-17 בפברואר 2015 נערכה הצוללת הגרעינית לקראת ניסויים הידראוליים.
ב-14 בנובמבר 2016, נבדק גוף הצוללת לאטימות. ב-16 בנובמבר 2017 הודיע ראש החברה לבניית ספינות, אלכסיי רחמנוב, על בעיות במימון בניית הצוללת. בינואר 2018 פורסם כי מפעל קולומנסקי עיכב את אספקת הגנרטור מדגם 2-28DG בכמעט שנה. לבסוף, ב-16 ביולי 2020 הושקה הצוללת. ב-30 במאי 2021 נכנסה הצוללת הגרעינית לראשונה לניסויי ים במפעל המייצר.
ב-21 בדצמבר 2021 נקלטה לשירות מבצעי ב.
יונדאי i20 N
יונדאי i20 N (באנגלית: Hyundai i20 N) היא מכונית ספורט במרכב מיני, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי יונדאי N משנת 2020. היא הוצגה באוקטובר 2020.
היא מהווה כגרסת הספורט ליונדאי i20.
הווארד קריין
האוורד דייוויד קרין (באנגלית: Howard Krein; נולד ב-1966 או 1967) הוא רופא אף-אוזן-גרון ומנתח פלסטי יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
קריין נולד וגדל בצ'רי היל שבניו ג'רזי , אביו, סטנלי קריין היה איש שיווק ואימו, ברנדה פרן הייתה עוזרת רפואית במחלקת קרדיולוגיה בבית חולים בעיר קמדן, הוא הפך ללוחם כיבוי אש בהתנדבות כבר בגיל שש עשרה.
קריירה
קרין סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת רטגרס ותואר שני במדעי המוח. הוא, קיבל תואר דוקטור בביולוגיה בשנת 1996, מלבד זאת הוא עשה גם התמחות ברפואה דחופה וכירורגיה כללית ומאז הוא עובד בבית החולים האוניברסיטאי תומאס ג'פרסון ששוכן בפילדלפיה.
מאז 2011 שימש קרין כמנהל רפואה ראשי ב-StartUp Health, חברת טכנולוגיית רפואיות.
משנת 2017 עד 2019 היה אחד מהיועצים של ג'ו ביידן בתחומי מחלות סרטן, אביה של אשתו ואף קידם את יוזמתו של ביידן בפורום הכלכלי העולמי שהתקיים בדאבוס שבשווייץ, גם בקמפיין הבחירות של ביידן ב-2020 לקח קריין חלק וייעץ לו במגוון תחומים בנושאי בריאות, תפקידו על אף היותו לא רשמי גרר ביקורות רבות שטענו כי העסקתו מלווה בניגוד עניינים.
חיים אישיים
קריין התחתן עם אשלי ביידן, עובדת סוציאלית ובתם של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן והגברת הראשונה, ג'יל ביידן. הזוג התחתן ב-2012 בטקס שנערך בכנסייה קתולית וכלל רב וכומר, הזוג מתגורר בפילדלפיה.
לילית מנוקדת
אוכלוסיות הליליות המנוקדות עומדות בפני סכנת הכחדה, זאת למרות מאמצי השימור שלהן. מאמצים אלו גרמו למהומות רבות בקרב תעשיית כריתת העצים, ועקב כך היא ככל הנראה הינשוף והחיה המאוימת המוכרת ביותר באמריקה הצפונית.
מאפיינים גופניים וטקסונומיה
קיומה של הלילית המנוקדת דווח לראשונה בשנת 1860 על ידי המהגר ההונגרי "John Xántus de Vesey".היא שייכת לסוג לילית אותו היא חולקת עם 24 מינים חיים אחרים. שמה המדעי Occidentalis מגיע מהשפה הלטינית ומשמעותו "מערבי".
מופע הנוצות הרכות של הלילית המנוקדת יכול להיות בצבע ערמוני, חום כהה וחום-אפרפר. היא קיבלה את שמה מהנקודות הלבנות שמפוזרות באופן לא סדיר על נוצותיה, במיוחד על בטנה וחזה. פרצוף-השמע העגול והבהיר מוקף בטבעת בצבע חום כהה, ומפוספס בטבעות מעגליות בצבעי חום-ערמוני ואפור המקיפות את מרכז הפנים ועיניה; הלילית המנוקדת היא אחת מהינשופים המעטים שלהם עיניים שחורות ולא צהובות. מעטה נוצות יכול להקנות לראש מראה גדול יתר על המידה; לנקבות ראש כהה יותר. כמו לרוב הליליות וחלק מהינשופים, ללילית המנוקדת יש פסי נוצות לבנות-אפרפרות המתחיל מעל גבותיה ומתעקל אל מתחת עיניה, מה שיוצר צורת איקס מכופף. זנבה מפוספס, צבעו של המקור צהבהב, והיא חסרת ציציות אוזניים. הלילית המנוקדת דומה למין לילית אמריקנית (Strix varia), אך הראשונה קטנה ובעלת מראה כהה יותר, והאחרונה בעלת פסים וקווים על נוצותיה.
תפוצה, בית-גידול ואוכלוסייה
בית גידולה של הלילית המנוקדת נמצא ביערות ראשוניים ועתיקים, בהם העצים בני לפחות 150–200 שנה, לרוב כאלו הנמצאים אצל צלע-ההר או באזורים חופיים לחים (כמו אלו שצומחים בקניונים ובמערכת הפארקים רדווד); העץ העיקרי ביער יהיה לרוב האשוח למיניו או אשוח דאגלס למיניו, אבל היא יכולה להשתמש גם בעצי צפצפה, אלמון, אלון (בעיקר ליד עמקי-נהר גבוהי קירות). היא מעדיפה מקומות צפופים ואפלים, מה שתורם לעובדה כי יש לה מעטה נוצות עבה מאוד היכול להוביל למכת חום בימים חמים. היא קיימת אך ורק במערב אמריקה הצפונית. אוכלוסיות הלילית המנוקדת החיות בשטח זה אינן חופפות, ושונות בצבע נוצותיהן: הליליות המנוקדות השוכנות ליד חוף האוקיינוס השקט כהות יותר מאחיותיהן הנמצאות פנימה יותר במערב. טווח הגבהים בהם שוכנת הלילית המנוקדת מתחיל מגובה פני הים עד 1,200 מטרים מעליו בחלק הצפוני, ועד 2,700 מטרים בחלק הדרומי.
תת-מינים
אוכלוסיית הליליות המנוקדות מונה כ-15,000:
התנהגות
הלילית המנוקדת מעדיפה את חשכת הליל כשעות הפעילות שלה. במשך היום היא נחה בין ענפי העץ והצללים, קרוב לגזע כדי להסתוות עם קליפתו. למרות העדפתה את מקומות המסתור, הלילית המנוקדת אינה ביישנית והיא מין רגוע למדי. היא אף מרשה לבני-אדם להתקרב אליה. מעוף הלילית המנוקדת מאופיין בחבטות כנפיים "כבדות" ושיטתיות, אך עקב גודלן, לצופה מהצד הן ייראו קלילות. היא תושבת קבועה באזורה, אך ייתכנו מקרים, כמו חורפים קשים, בהם תנדוד. ליליות הסיירה נבאדה "נודדות" במורד המדרון בחורף. היא נהנית לשתות מנחלי יער ולהתרחץ בהם.
קריאתה השכיחה מכילה בין ארבע לחמש הברות – – רמות ובעלות מרווחים ביניהן, המזכירות נביחה של כלב (ראו קישורים חיצוניים, קובץ שמע מספר 1). הן הנקבות והן הזכרים משתמשים בקריאה זו כקריאה טריטוריאלית וכדי למצוא בני-זוג. בזמן מריבות על שטח מחיה, הלילית המנוקדת תפיק גרסה נרגשת ומשולהבת יותר של הקריאה. קריאות אחרות הן (ראו קישורים חיצוניים בתחתית הדף): סדרות של 7 עד 15 קריאות "Hoo", המשמשות במריבות טריטוריאליות ובין בני זוג: סדרות של 3 עד 7 "נביחות" רמות ומהירות, המופקות לרוב על ידי הנקבה בזמן מריבות טריטוריאליות; קריאות המיוחדות לתקופה הקודמת לקינון; נהימות, גניחות, אנקות ותקתוקים המשמשות בזמן איום; קריאה הנשמעת כ"co-weeep" אשר מופקת על ידי נקבה שרוצה לתקשר עם בן זוגה; שריקות וקריאות דמויות סירנה המשמשות לתקשור.
תזונה
הציד נעשה בעיקר בשעות החשיכה, משקיעת החמה עד חצי שעה לפני זריחתה. בעת שיחור מזון יושבת הלילית במקום מוגבה (כמו ענף עץ או גדר) ומחכה לטרף שיצוץ כדי לצלול עליו מן העלטה. לעיתים רחוקות היא תרה אחר טרף תוך כדי מעוף. תזונתה של הלילית המנוקדת מורכבת כמעט כולה מיונקים קטנים (כ-90%), שהעיקריים בהם הם סנאים מעופפים (בעיקר באזורי הצפון) וחולדות סוחרות (בעיקר באזוריים הדרומיים), והשאר כולל ארנבים, עטלפים, עכברים, סנאי-כיס צפוניים (Thomomys talpoides), ארנבות וחפרפרות. תפריט הקיץ מגוון עם האוגר היערוני (Peromyscus) ומכרסמים מהמשפחה "Vole". בנוסף, היא אוכלת לפעמים עופות אחרים, זוחלים (כמו נחשים), וחסרי חוליות (כמו חיפושיות, צרצרים ועשים). בסך הכל ידועה הלילית המנוקדת כטורפת של 30 מיני יונקים ו-23 מיני ציפורים. היא נצפתה גם מסתובבת ליד אתרי מחנאות כדי ללקט שאריות מזון. אם לילית שאכלה לשובעה, שנחה במשך היום או שנתונה תחת לחץ גידול גוזלים מזהה טרף אפשרי, היא עשויה לצוד אותו ולהטמין אותו במקום מחבוא, כמו נקודת המפגש בין שורשי עץ שבולטים מן האדמה, כדי לחזור לאוכלו ביום שלמחרת. הצנפה דחוסה וגדולה, באורך כ-5.1 עד 7.6, ומכילה פריטים רבים כמו עצמות, גולגולות ושיניים, המוחזקים ביחד על ידי פרווה וריר.
רבייה
הלילית המנוקדת היא מונוגמיסטית למשך כל חייה, אך אם ייעלם בן הזוג הנוכחי, תבחר בבן זוג חדש. עונת הרבייה מתחילה בחודש מרץ ומסתיימת בספטמבר. היא מעדיפה לקנן במקומות חבויים ומבודדים (לרוב בטווח גבהים בין 12 ל-60 מטר), ראשיהם של עצים שבורים, סבך עבה של דבקון (הדבקון גדל כטפיל על העץ), בתוך גזעי עצים חלולים, בין סדקים ומערות הנמצאים בסלעים וצוקים, ובקינים ישנים של חיות אחרות כמו דורסים (הנץ הגדול לדוגמה) וסנאים, על ענף עץ גדול ורחב. זוג ליליות מנוקדות עשוי לחזור לאותו הקן שנה אחר שנה. קינים ישנים אינם עוברים שיפור ותחזוק לפני הטלת הביצים. גודל התטולה נע בין שתיים לארבע ביצים (אבל בממוצע יוטלו שתיים או שלוש) בהפרשים של שלושה עד ארבעה ימים (בין מרץ ומאי, בדרך כלל באפריל) הנקבה דוגרת במשך 28–32 ימים והזכר מביא לקן טרף ערוף ראש כדי לסעוד עם משפחתו. בשונה משאר הינשופים, ליליות אלה עלולות לא להגן על ביציהן וגוזליהן מפני טורפים, והן צופות מהצד בזמן שהקן מושמד. הגוזלים לבני-הפלומה מטופלים על ידי הנקבה במשך שני שבועות, אז היא מתחילה לצוד שוב. לפני צמיחת נוצות התעופה במלואן, בגיל חמישה שבועות הפרחונים מטפסים במאמץ מן הקן כדי לשבת על ענפים סמוכים. תכופות הם נופלים ומרפרפים עד הקרקע, אך מטפסים חזרה. כעבור שבוע בערך, בגיל 40–45 ימים, הפרחונים מסוגלים לעוף חלושות למרחקים קצרים. כעבור שלושה–ארבעה שבועות נוספים הם יכולים לצוד בכוחות עצמם, בעיקר חרקים. בגיל שנתיים–שלוש הם כשירים להתרבות. המשפחה נשארת קשורה בקשר רופף במהלך הקיץ לפני עזיבת הגוזלים את הקן בסתיו (למרחק רב, כ-100 עד 200 קילומטר מהקן), אך ליליות בוגרות נוטות להישאר קרוב לשטח הקינון המסורתי שלהן. הלילית המנוקדת אינה מין פורה. קצב רבייתה איטי מאד; מה גם שזמינות הטרף משפיעה על איכות הרבייה, דבר שגורם לחלק מהזוגות לא להתרבות כל שנה.
איומים
האיום העיקרי על קיומה של הלילית המנוקדת הוא כריתת העצים הנרחבת; שיעור הירידה באוכלוסייה של תת-המין "caurina" משוער בכ-3% בשטחו בשנה, בכ-7% במדינת וושינגטון בשנה, וכמעט ונכחד בקנדה; מצב האוכלוסייה של תת-המין "lucida" באריזונה מצביע על יציבות, אך בניו מקסיקו נוצר שיעור ירידה של כ-6% לשנה. תמותת הליליות המנוקדות הצעירות גבוהה מאוד, בעיקר בזמן התרחקותן מהקן, בערך 60 עד 95 אחוזים מהן מתות. לעומת זאת, שיעור תמותת הבוגרים נע בין 5 ל-20 אחוזים בשנה. אויביה הטבעיים הם אוח וירג'יניה, שטורף הן גוזלים והן בוגרים; העקב אדום-הזנב, שטורף ביצים וגוזלים; העורב השחור, שהורס את ביציהן; והרעב, שהורג הרבה מהליליות הצעירות.
לילית אמריקנית
בגלל מידותיה הגדולות יותר, לעיתים קרובות דוחקת הלילית האמריקנית (Strix varia) את הלילית המנוקדת ותופסת את מקומה. דבר זה מעודד את הידרדרות אוכלוסיית הליליות המנוקדות, שכבר היו בסכנת הכחדה מלכתחילה.
יתרה מזאת, מאגר הגנים של הלילית המנוקדת מתדלדל כתוצאה מרבייה בין מינית בינה לבין הלילית האמריקנית; בני-כלאיים אלו מסוגלים להתרבות, ומכונים "Sparred Owl", שילוב של המילה "Barred" מהשם האנגלי של לילית אמריקנית ושל המילה "Spotted" מהשם האנגלי של הלילית המנוקדת. לילית אמריקנית פלשה לראשונה אל שטחו של תת-המין הצפוני של הלילית המנוקדת בקולומביה הבריטית בשנת 1943. לקראת 1965, היא התפשטה אל תוך וושינגטון, בשנת 1974 לאורגון, ובשנת 1981 אל קליפורניה. תוך עשורים ספורים, שני המינים שהיו נפרדים במשך אלפי שנים הפכו שכנים.
שימור ויחסים עם האדם
נכון לשנת 2012, הלילית המנוקדת מוגדרת על פי IUCN כקרובה לאיום; בארצות הברית, הלילית המנוקדת נמנית כ"מאוימת" מבחינה פדרלית תחת "חוק המינים בסכנת הכחדה"; בקנדה, היא נמנית תחת "חוק המינים בסכנה".
במשך מאות שנים, תת-המין "לילית מנוקדת צפונית" שכן ביערות הראשוניים והעתיקים הנמצאים בצפון אמריקה, שרוב העצים בהם הם בני 140 ואף 1,000 שנים. אך העצים המחטניים ששימשו לה כבית, הפכו במאה ה-19 למקור ראשי לתעשיית כריתת העצים הגורפת מיליארדי דולרים. כתוצאה מכך, יערות נושנים אלו הידלדלו לכדי 10% מהכמות המקורית שלהם, וכפועל יוצא מכך, גם מספר הליליות המנוקדות. היא ככל הנראה הינשוף והחיה בסכנת הכחדה המפורסמים ביותר בצפון אמריקה, זאת בגלל הפיקוח עליה והתבססותה על שטחים גדולים של יערות ראשוניים ועתיקים, שעוררו מהומות אדירות ממדים בתעשיית כריתת העצים, והובילו למספר עצום של מחקרים עליה ובנושא. עקב מאמצי השימור והקפאת אלפי קילומטרים רבועים של שטחי כריתת עצים אפשריים, הלילית הפכה לשם נרדף לאיבוד הפרנסה ועליית מחירי העץ, ולשנואה בקרב העובדים הקשורים לתעשייה זו. סטיקרים נפוצים היו "אני אוהב ליליות מנוקדות... מטוגנות" ו"הצל חוטב עצים, אכול לילית מנוקדת".
בתרבות
הינשופים נמצאים במקום מרכזי במערכת האמונות והמיתוסים של ילידי אמריקה הדרומית, וכך גם הלילית המנוקדת. לדוגמה, בני ה"האידה" (Haida) שנמצאים בדרום-מזרח אלסקה וצפון קולומביה הבריטית גילפו את דמותה על עמודי הטוטם הטקסיים שלהם. היא ידועה בשמות נוספים כמו: "ינשוף הקניון" ו"ינשוף חום-עיניים".
וילי שטוף
תולדות חייו
וילי שטוף נולד בברלין ב-9 ביולי 1914. בהיותו בן שנה התייתם מאביו שנהרג במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1928 הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי של גרמניה (Kommunistischer Jugendverband Deutschlands, KJVD), ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ושירת כחבר זרוע הביון של המפלגה.
שירת בוורמאכט בין השנים 1935-1937. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא גויס שוב בשנת 1940, ובמהלך הלחימה קיבל את עיטור צלב הברזל (דרגה שנייה) והגיע לדרגת אונטר אופיצר (סמל). עם סיום המלחמה בשנת 1945 נפל שטוף בשבי הסובייטי.
בהיותו בשבי הסובייטי, התנדב לעזור לשוביו לזהות את חברי המפלגה הנאצית והאס אס שהיו בקרב השבויים הגרמנים. לאחר שחרורו התיישב בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה, ובשנת 1946 הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בשנים 1946–1950 מילא שטוף שורה של תפקידים במשרד התעשייה. בשנת 1950 נבחר לוועד המרכזי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ולפרלמנט של מזרח גרמניה.
בשנת 1952 מונה לשר הפנים. באותן שנים משרד הפנים של מזרח גרמניה עסק בכל נושאי הביטחון, כולל הניהול של כל הכוחות המזוינים של המדינה (צבא, משטרה, משמר הגבול והמשטרה החשאית). בשנת 1955 בוצע רה-ארגון במשרד הפנים של מזרח גרמניה - הוא פוצל למשרד ההגנה (שהיה אחראי לנושאים צבאיים) ולמשרד הפנים (המטפל בנושאי ביטחון פנים). בעקבות זאת מונה וילי שטוף למפקד צבא מזרח גרמניה והועלה לדרגת גנרל אוברסט. בשנת 1956 התמנה לשר ההגנה הראשון מאז מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1960 התמנה לסגן ראש הממשלה (מועצת השרים) ועזב את הצבא. בשנת 1964 התמנה לראש ממשלת מזרח גרמניה, תפקיד שמילא עד שנת 1989 (עם הפסקה בשנים 1973–1976, שבמהלכן היה יושב ראש מועצת המדינה). וילי שטוף היה גם חבר בפוליטבירו המזרח-גרמני משנת 1950.
בשנת 1970 נשלח שטוף על ידי ולטר אולבריכט, המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי (בפועל - מנהיג מזרח גרמניה) לפגישות עם וילי ברנדט, קנצלר מערב גרמניה, בארפורט ובקאסל. פגישות אלה היוו את התחלתו של השיפור ביחסי שתי הגרמניות.
בשנת 1989, בעקבות מחאה ציבורית, הוא התפטר יחד עם שאר הפוליטבירו. באותה שנה הוא סולק ממפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ונעצר בעוון שחיתות, אך שוחרר ב-1990 בשל מצב בריאותו הרופף.
בשנת 1991, לאחר איחוד גרמניה, נעצר שטוף שנית והואשם באחריות להרג אזרחים שניסו לחצות את חומת ברלין. הוא שוחרר בשנת 1992 עקב בריאותו הרופפת.
בית הספר לשוטרים (ירושלים)
בית הספר לשוטרים הוא מבנה שנבנה על ידי ממשלת המנדט על מנת לשמש כבית ספר לשוטרים. המבנה שוכן בסמוך אל הר הצופים, בצמוד לשכונת מעלות דפנה, לבית הספר רנה קסין ולאתר ההנצחה הממלכתי גבעת התחמושת. כיום משמש המבנה את אונר"א.
תיאור המבנה
בית הספר הבריטי לשוטרים נבנה על ידי ממשלת המנדט בסגנון תעשייתי פונקציונלי, שתוכנן על ידי מחלקת עבודות ציבוריות של ממשלת המנדט בא"י. הבניין עוצב מבטון מצופה בטיח, כדי לחסוך בעלויות הבניה. בבניין חלונות "רצועה" הנמשכים לאורך המבנה ומדגישים את הקווים הישרים וצורת הקופסה האופקית, האופיינית למבני ממשל המנדט הבריטי. מבנה דומה שהוקם באותה תקופה בעיר הוא בית המדפיס הממשלתי; כן קיים דמיון צורני לתחנות המשטרה הבריטיות מאז הפזורות בארץ, הידועות בשם מצודות טגארט, כדוגמת משטרת לטרון.
חלקו הראשון של המבנה הוקם ב-1935, והוא היה אז הגדול ביותר בירושלים. בית הספר אכלס את המבנה החדש באפריל 1936. בסמוך לבית הספר לשוטרים הוקם מצבור תחמושת, באתר שנודע לימים כגבעת התחמושת.
מלחמת העצמאות
לאחר מלחמת העצמאות, בימי ירושלים המחולקת, היה בית הספר לשוטרים חלק ממתחם מבוצר שמרכזו היה בגבעת התחמושת, וכלל את מוצב גבעת המבתר והגבעה הצרפתית. בנוסף להיות בית הספר לשוטרים מוצב של הלגיון הערבי, חלקים מהמבנה שימשו כמשרדים ראשיים ומחסני מזון של אונר"א.
מלחמת ששת הימים
בית הספר לשוטרים היה חלק ממתחם מבוצר שכלל גם את גבעת התחמושת, שחוברה אליו באמצעות תעלת קשר הידועה בשם "התעלה הארוכה". המתחם הוקף בגדרות תיל סבוכות שהגנו מפני תקיפה ממערב, והפרידו בין תעלות הלחימה והבונקרים ובין הצד הישראלי של הגבול. על המתחם הגנה פלוגת חיל רגלים ירדנית מתוגברת מגדוד אל-חוסיין של הלגיון.
אור ליום שלישי, 6 ביוני 1967, בשתיים ועשרים אחר חצות, החל ריכוך ארטילרי ישראלי על יעדי התקיפה. חיילי הלגיון הערבי נטשו את המבנה מיד עם תחילת ההרעשה ונסוגו אל תוך מוצב גבעת התחמושת. הצנחנים הצליחו לחדור לתוך מבנה בית הספר לשוטרים הנטוש ללא קשיים מיוחדים.
בהמשך, קרב קשה מאוד ניטש על כיבוש גבעת התחמושת.
כריסטיאן פאנוצ'י
כריסטיאן פאנוצ'י (באיטלקית: Christian Panucci; נולד ב-12 באפריל 1973 בסאבונה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן בהווה. לזכותו של פאנוצ'י 57 הופעות בנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
פאנוצ'י החל את הקריירה שלו בגנואה בשנת 1990, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות. ביולי 1993 הוא עבר למילאן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הסרייה א' ובליגת האלופות. לאחר שלוש עונות במילאן הצטרף פאנוצ'י לריאל מדריד מהליגה הספרדית ב-1996, והפך לאיטלקי הראשון המשחק בקבוצה זו. בעונתו הראשונה בריאל הוא זכה עמה באליפות ספרד וב-1998 זכה בפעם השנייה בקריירה בליגת האלופות.
בשנת 1999 חזר פאנוצ'י לאיטליה והצטרף לאינטר מילאנו. לאחר מכן הוא עבר גם בקבוצות צ'לסי מהפרמייר ליג ומונקו מהליגה הצרפתית, אך בשתיהן לא הצליח להשתלב ומיעט לשחק.
זמן קצר לאחר פתיחת עונת, חתם פאנוצ'י ברומא. ברומא שיחק פאנוצ'י במשך שמונה שנים, והיה לשחקן מפתח ולאחד ממובילי הקבוצה. הוא סייע לקבוצה לזכות פעמיים בגביע האיטלקי - בשנים 2007 ו-2008, וכן לסיים פעמיים במקום השני בסרייה א' באותן שנים. הוא כבש 29 שערים ב-311 הופעות במדי רומא. לאחר סיום חוזהו במועדון, חתם פאנוצ'י ביולי 2009 בפארמה, אותה עזב כעבור שנה.
נבחרת
בנבחרת הלאומית של איטליה ערך פאנוצ'י את הופעת הבכורה שלו בשנת 1994, וכן השתתף באולימפיאדת אטלנטה. רק מ-2002 הוא הפך לשחקן קבוע בנבחרת, וזומן לטורנירי מונדיאל 2002 ויורו 2004. לאחר טורניר זה הוא לא זומן על ידי המאמן מרצ'לו ליפי לנבחרת במשך כשלוש שנים. הוא הוחזר לסגל על ידי רוברטו דונאדוני למשחקי מוקדמות יורו 2008 וכבש שער חשוב בניצחון על סקוטלנד שסייע לנבחרתו להעפיל ליורו. בטורניר עצמו, שערו מול רומניה הפך אותו למבקיע המבוגר בתולדות אליפות אירופה.
קריירת אימון
ב-24 ביולי 2012 מונה על ידי פאביו קאפלו לעוזר המאמן בנבחרת רוסיה. לאחר תקופות אימון קצרות ולא מוצלחות בקבוצות ליבורנו וטרנאנה מהסרייה ב', כאשר מהאחרונה פוטר עוד לפני תחילת העונה, מונה ב-19 ביולי 2017 לתפקיד מאמן נבחרת אלבניה. ב-23 במרץ 2019 פוטר מתפקידו לאחר הפסד ל.
מקסימה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מוזיאון מרד ורשה
מוזיאון מרד ורשה (בפולנית: Muzeum Powstania Warszawskiego) הוא מוזיאון הנמצא בוורשה, עיר הבירה של פולין, המוקדש למרד ורשה שהתרחש בשנת 1944. המוזיאון הוקם בשנת 1983, אך לא בוצעו בו עבודות בנייה במשך שנים רבות. ב-31 ביולי 2004 המוזיאון נפתח במלאת 60 שנה למרד.
המוזיאון נותן חסות למחקרים על תולדות ההתקוממות, ההיסטוריה ורכושה של המדינה הפולנית במחתרת. הוא אוסף ומתחזק מאות ממצאים, החל מכלי נשק ששימשו את המורדים ועד למכתבי אהבה. המטרות המוצהרות של המוזיאון כוללות יצירת ארכיב של מידע היסטורי על המרד, והקלטת הסיפורים והזיכרונות של המשתתפים בו. מנהל המוזיאון הוא יאן אולקדובסקי וסגנו הוא דריוש גאווין, היסטוריון מהאקדמיה הפולנית למדעים.
המוזיאון הוא ארגון חבר בפלטפורמת הזיכרון והמצפון האירופיים.
תערוכות
המוזיאון מציג את כל תחומי מרד ורשה. בכל קומה ישנן תערוכות הכוללות צילומים, אודיו, וידאו, תצוגות אינטראקטיביות, ממצאים, דוחות כתובים ועדויות על אופן החיים במהלך הכיבוש הגרמני של ורשה, ההתקוממות ואחריה. יש תצוגות המוקדשות לכל מחוז בוורשה. ישנם עלונים וחוברות מידע הכוללות 63 עמודים הכוללים לוח שנה החל מה-1 באוגוסט 1994 עד ה-2 באוקטובר באותה שנה המציגים את האירועים החשובים שהתרחשו במהלך המרד.
כימרות קצרות חוטם
כימרות קצרות חוטם (שם מדעי: Chimaeridae) היא משפחת דגי סחוס מסדרת הכימראים החיים במי האוקיינוס. הם הפרימיטיביים ביותר מבין דגי הסחוס וגם הקטנים שבהם.
מאפיינים
הכימרות ממשפחה נבדלות בחוטם קצר ומעוגל יותר מקרוביהם, אך דומיות להם באורח החיים. זנבן הארוך מהווה את מרבית אורכן ומסתיים בקצה דק, חוטם גדול, עיניים גדולות המותאמות לחשכה ועל סנפיר הגב שלהם ישנם קוצים עם ארס. אורכם 38–150 סנטימטר.
הכימרות חיות בימים ממוזגים וטרופיים. רובם חיים עד עומק 200 מטר אך כמה מינים, ביניהם הכימרה, יכולים לצלול מתחת ל-1,500 מטר. הם ניזונים מדגים ומחסרי חוליות ימיים.
ארנסט פון קרבר
ארנסט פון קרבר (בגרמנית: Ernest von Koerber; 6 בנובמבר 1850 - 5 במרץ 1919) היה ראש ממשלת ציסלייטניה, החלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו הונגרית.
חייו
נולד בטרנטו, אז בתחומי האימפריה האוסטרית (וכיום באיטליה). הצטרף לשירות הציבורי ב-1875 והצטיין בתפקידים שמילא בצעירותו, בעיקר במינהל הרכבות. בסוף נובמבר 1897 מונה לשר המסחר, תפקיד בו שימש עד מרץ 1898 ושוב מאוקטובר עד דצמבר 1899. בסוף ינואר 1900 מונה לתפקיד ראש הממשלה בידי הקיסר פרנץ יוזף, תפקיד בו שימש עד שנת 1904. ממשלתו עסקה בעיקר במחלוקות בין הגרמנים לצ'כים שחיו בתחומי האימפריה. פרש מן החיים הפוליטיים ב-1904, אך נעתר לשמש בתפקיד ראש הממשלה גם מספר חודשים בימי מלחמת העולם הראשונה לאחר הירצחו של קודמו, קרל פון שטירגק. הוא מונה לתפקיד בסוף אוקטובר 1916 והתפטר בסוף דצמבר אותה שנה, לאחר מותו של הקיסר פרנץ יוזף ועקב חילוקי דעות עם יורשו, קרל.
נפגש פעמים רבות עם בנימין זאב הרצל, בהם 11 פעמים בין פברואר ליולי 1900. הוא התייעץ עם הרצל בנושאים פוליטיים רבים והרצל אף סייע לו בניסוח חוק הבחירות האוסטרי. פון קרבר תמך בציונות.
נפטר בעיירה באדן ב-1919.
דלתא גליל תעשיות
דלתא גליל תעשיות בע"מ, המוכרת במותג ההלבשה התחתונה Delta, היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור ובשיווק של הלבשה תחתונה, גרביים, חולצות ובדים, בגדי ספורט, הלבשת פנאי (leisurewear) והלבשת ילדים ותינוקות. ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובורסת נאסד"ק בניו יורק. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 125.
דלתא גליל מעצבת ומפתחת את מוצריה בעיקר בישראל ובארצות הברית, וייצור המוצרים נעשה בקבלנות משנה ובמפעליה של הקבוצה במזרח התיכון ובמזרח הרחוק. החברה משווקת את מוצריה בשלוש דרכים: ייצור עבור מותגים בינלאומיים (Private Label), ייצור ושיווק במסגרת הסכמי זיכיונות להם קיבלה החברה רישיון ושיווק בישראל תחת המותג "דלתא".
היסטוריה
דלתא גליל נוסדה בשנת 1975 על ידי התעשיין ואיש עסקים דב לאוטמן, בשיתוף עם אליעזר פלג, בכרמיאל. כבר מיומה הראשון בנתה דלתא עצמה כחברה ליצוא. בהמשך הקימה רשת מתפרות בגליל.
בשנת 1982 הנפיקה החברה את מניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית. בשנת 1999 הנפיקה החברה את מניותיה גם בבורסת נאסד"ק בניו יורק.
במהלך שנות התשעים הקימה "דלתא" מפעלים בירדן ובמצרים, עם 2,000 עובדים בשני מפעלים במצרים ו-1,600 עובדים במפעל בירדן.
בשנת 2007 מכר דב לאוטמן את השליטה בדלתא לאייזיק דבח תמורת 25 מיליון דולר.
במרץ 2021 הנפיקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב את הפעילות בישראל כחברה בת נפרדת, דלתא ישראל מותגים.
ספר מקבים ג'
ספר מקבים ג' הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר אירועים שונים מימי תלמי הרביעי, מלך מצרים (222–205 לפנה"ס): ניסיון חילול בית המקדש, התנכלות ליהודי מצרים והצלתם על ידי אלוהים. הספר נכתב כנראה במאה ה-1 לפנה"ס וגם בו מסופר על מסירות דתית של יהודים בזמן השלטון היווני. מפני שהספר אינו עוסק בתקופת החשמונאים, סוברים ששמו ניתן לו באופן שרירותי רק מכיוון שהוא מופיע בספרות החיצונית לאחר ספר מקבים ב' ולפני ספר מקבים ד'.
תוכן הספר
ספר מקבים ג' כולל בתוכו שני סיפורים נפרדים מימי תלמי הרביעי. הראשון (עד פרק ב, פסוק כד) מתרחש בארץ ישראל והשני במצרים.
הסיפור הראשון מתאר את קרב רפיח, הצלתו של המלך בידי יהודי מומר, בשם דוסיתיאוס בן דרימילוס, וביקור המלך תלמי הרביעי בירושלים, שבמהלכו הוא מנסה לחלל את המקדש, לאחר שהיהודים לא התירו לו להיכנס לשם; הביקור מסתיים בריב ורוגז.
הסיפור השני הוא על גזרותיו של תלמי הרביעי על יהודי מצרים. הסיפור הקודם על ניסיונו של המלך לחלל את המקדש מוצג כרקע להתנכלויותיו ליהודי מצרים; המלך מתחיל במסע רדיפות נגד היהודים, מכיוון שנמנע ממנו להיכנס אל פנים המקדש. בגזרותיו, המלך תובע מהיהודים להצטרף לפולחן דיוניסוס. חלק מהיהודים נענה לתביעה זו, וחלק מסרב בתוקף. המלך מתכנן להוציא להורג המוני יהודים בכיכר מרוצי הסוסים שבסכדיה (מחוז ליד אלכסנדריה) על ידי שימוש בחמש מאות פילי מלחמה שסוממו ביין ולבונה, עליהם נחבשו "כלים נוראיים". על פי הספר, נדחה ביצוע הטבח פעמיים, ובפעם השלישית מסוכלת באופן סופי כוונתו של המלך, כאשר שני מלאכים יורדים מהשמיים ברגע האחרון ומונעים מהפילים לרמוס את היהודים, ואז מחליט גם המלך לחונם.
תארוך הספר
לדעת החוקרים לא ברור מתי נכתב הספר, מכיוון שהוא לא מתאר מציאות המוכרת לנו מכתבים אחרים, ולכן חלק מהחוקרים מעריכים שהספר נכתב במאה ה-1 לפני הספירה. חלק מהחוקרים טוענים שהספר אינו היסטוריוגרפי, אלא היסטורי, העושה שימוש בעובדות ומאורעות, אך לא מחויב לאמיתות כל דבריו. הספר נכתב במקור ביוונית ומזכיר בסגנונו את ספר מקבים ב'. החלקים היחידים שמזכירים כתיבה עברית הן התפילות המובאות בפשטות אופיינית, ולא בהגזמות הלניסטיות. תחילת הספר לקוחה ממקור הלניסטי, אך בהמשך האמת ההיסטורית מיטשטשת, ואפילו התעודות המובאות בספר מזויפות (פרק ג, יב–ל; פרק ז, א–ט). מחבר הספר הוא יהודי אדוק, המתפלל לאלוהיו ומטיף גם לאחרים לעשות כמוהו. המרת הדת אינה אופציה, והאמונה הרווחת היא שאלוהים יציל את עמו מיד רודפיהם.
לדעת מנחם שטרן, ספר מקבים ג' נכתב במצרים בסוף תקופת שלטון יוון או בתחילת ימי השלטון הרומי, והוא מתאר את רדיפת היהודים תחת שלטון בית תלמי. הספר נכתב על ידי מחבר יהודי ומבטא את עמדתם של "חוגים יהודים בגולה המצרית", שאמצו את השפה היוונית ובמידה מסוימת גם את תרבותם – אך לא היו מוכנים לוותר על אמונתם ואורח חייהם הדתי.
הספר מופיע בכתב היד A (קודקס אלכסנדרינוס ) של תרגום השבעים ובוֶנֶטוס (Venetus, מהמאה ה-8). הוא אינו נכלל בתרגום הוולגטה ללטינית.
קמפנגו
קמפנגו (שם מדעי: Bagrus meridionalis) הוא מין של שפמנון גדול משפחת הבגרידיים, המצוי בסכנת הכחדה חמורה והוא אנדמי לימת מלאווי ואגם מלובל שלצידה וכן לעיתים מגיע לנהר שיר.
תיאור
דג זה הוא מהגדולים שבדגי ימת מלאווי והוא מגיע לאורך ממוצע של 42 ס"מ, אם כי נמצאו פרטים באורך של 1 ואפילו 1.5 מטר. הוא דומה מאוד לבאיאד וייתכן שמגיע למשקל דומה. דג זה שחור בבגרותו והצעירים לבנים עד כתמים חומים עליהם. דגים אלה הם פעילי לילה, כאשר במשך היום הם נחים במערות.
זהו דג טורף הניזון בעיקר ממיני אמנוניים קטנים יותר, אותם הוא מחפש בעיקר על קרקעית האגם עם הבינים הגדולות שלו. בעונת הרבייה הזכר חופר קן רדוד בקרקעית חולית, לרוב בקרבת סלעים, שם הנקבה מטילה כמה אלפי ביצים. הצעירים ניזונים עם בקיעתם בעיקר מביציות לא מופרות של אמם וכן מחסרי חוליות שאביהם מספק להם. שני ההורים מטפלים יחדיו בצעירים ומגוננים עליהם ממגוון טורפים, הכוללים בעיקר אמנונים גדולים. השפמנון מנוקה לעיתים בתחנות ניקוי בידי האמנון Pseudotropheus crabro, אף שהוא עלול לטרוף את צעיריו. הוא עצמו נטפל בידי השפמנון Bathyclarias nyasensis וכן מספר אמנונים מטילים ביצים בקרבתו, כדי להשתמש בהגנתו לצעיריהם. הצעירים שלו מתבגרים ועוזבים את הוריהם כשהם מגיעים לאורך של 12 ס"מ בקירוב.
הדג מצוי בטבע בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג יתר לבשרו המשובח.
חסידות צאנז
רבי חיים היה תלמיד מובהק של רבי נפתלי צבי מרופשיץ. את חצרו פתח לאחר פטירת רבי אשר ישעיה מרופשיץ, חתנו של רבי נפתלי צבי.
לאחר פטירתו (כ"ה בניסן תרל"ו, אפריל 1876) הקימו בניו חצרות עם שמות חדשים וחסידי אביהם התפצלו ביניהם, חלק הלכו לבנו הבכור, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. בנו הרביעי, רבי אהרן, נשאר לכהן כרב ואדמו"ר בצאנז אך כונה 'רב הקרייז' כלומר רב האזור ('הגלילות'), תואר שהיה לו כבר בחיי אביו. גם בדורות שלאחריהם חלו התפלגויות בתוך החצרות של השושלת ועשרות חצרות שונות הוקמו מהשושלת, והתקיימו עד השואה.
חצרות חסידיות בשושלת צאנז
אדמו"רי השושלת כיהנו כרבנים ואדמו"רים בעשרות עיירות בגליציה ובמזרח-אירופה. רוב אדמו"רי ורבני השושלת נרצחו בשואה. החסידויות המרכזיות כיום בשושלת הן חסידות באבוב וחסידות צאנז-קלויזנבורג. בנוסף מכהנים אדמו"רים משושלות, צאנז גריבוב, צאנז ז'מיגראד, סטראפקוב, טשאקאווא, גורליץ, טשכויב, קשאנוב וברדיוב.
מלבד חצרות אלו, ישנן עוד חצרות שאדמו"ריהן היו חסידי צאנז, והם ממשיכים את דרכה של צאנז, בהן חסידות סאטמר וחסידות פשעווארסק.
שושלת צאנז
רבי אהרן, בנו של ה"דברי חיים", נולד בתקפ"ו בעיר רודניק שבגליציה. נישא לחנה עלקא בת הגביר ר' יעקב מדוקלה, נכד הרב יחזקאל לנדא (הנודע ביהודה). היה תלמיד של אביו ושל רבי צבי הירש מרימנוב ועוד. בשנת תרי"ז, בחיי אביו, נבחר לרב של צאנז ובהמשך גם לרב הגליל ובו כארבעים עיירות. בתרל"ו החרים אדם שסירב לפסק דין שהוציא בית הדין ובעקבות כך ישב שישה שבועות בבית האסורים. דברי תורתו עסקו רבות בחטא אדם הראשון ובעקידת יצחק. העלה באש את כתביו לפני פטירתו. מקצת מדברי תורתו נמצא בספר מגד ארץ לרבי אהרן הלברשטאם (נכד אחיו רבי דוד מקשאנוב). תולדותיו ומכתבים שלו נדפסו בספר קדושת אהרן. נפטר בא' באב תרס"ג.
בן נוסף של רבי אהרן, רבי שלום, היה חתנו של רבי מאיר מדז'יקוב. כיהן כרב בפיקלו (הסמוכה לצאנז) וכראב"ד בצאנז. לאחר פטירתו מילא את מקומו ברבנות כראב"ד צאנז חתנו רבי ברוך קנר (נינו של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם) שעד אז כיהן כרב ואדמו"ר מטשכויב.
צאצאים נוספים של רבי חיים שכיהנו בצאנז היו:
חסידות צאנז לאחר השואה בארצות הברית
רבי נפתלי, בנו של רבי ברוך הרב האחרון בגריבוב, נולד שביעי של פסח תרפ"ד בעיר צאנז עוד זכה להסתופף בצל זקינו רבי ליבוש צאנזער. עם פרוץ המלחמה הנוראה, אלול תרצ"ט נתגלגל עד ארץ סביר בראסלאנד שם למד בחברותא עם רבי שלום בראנדער הראש ישיבה מבעלזא. רבי נפתלי הי' מהיחידים שם שלא נתגעלו במאכלות אסורות, ולמרות היותו עדיין בחור צעיר לימים, עמד שם בכל הנסיונות, עד שנחלשה מאד כח הראיה שלו, והרבה ליפול לתוך הבוץ והשלג, דבר שהיה מסוכן ביותר. כאשר קראו להרופא שיגיד חוות דעתו היאך יוכל לחזור לאיתנו ולראייתו כמקדם, יעץ הרופא שאין לו מנוס אלא לאכול בכל יום שתי כפות של שומן, ובאם לא עלול הוא לאבד את ראייתו לגמרי, אך רבי נפתלי שלא רצה לאכול השומן הנעשה מטריפות מיאן לקיים את דברי הרופא, למרות כל ההפצרות שציוה עליו הרב מלאנצהט מפני ההכרח ופיקו"נ. רק לבסוף כאשר מצאו יהודי שהי' לו שומן כשר, אף שלא היה בטיבו ואיכותו כמו הטריפה, אז נתרצה רבי נפתלי לאכול, ובזה הציל את ראייתו. וגם עלה בידו במסי"נ להיות מן היחידים בגילו שלא חילל את השבת כל ימי היותו בסיביר.
ניצל מהשואה והיגר לארצות הברית שם החל לכהן באדמו"רות בצווי הריי"צ מליובאוויטש. רבי נפתלי התגורר בבורו פארק, הקים מכון לחקר ייחוס, והיה נחשב לזקן אדמור"י בית צאנז. היה מקרוב לרבי יואל מסאטמר. ביקר בישראל לרגל חתונת נכדתו עם נכד האדמו"ר מויז'ניץ מרכז, והעדה החרדית ערכה לו קבלת פנים.
חצרו כונתה "חסידות צאנז גריבוב". בשנותיו האחרונות החלו לכנותו בשם "האדמו"ר מצאנז" או "האדמו"ר מצאנז ארה"ב", ללא תוספת השם "גריבוב".
חסידות קרית צאנז - קלויזנבורג לאחר השואה הקים רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם בן הרב מרודניק את קריית צאנז בנתניה. למרות זאת הוא כונה בדרך כלל "הרבי מקלויזנבורג", על שם מקום מושבו לפני השואה. כיום מקובל לכנות את חצרו של בנו בישראל, רבי צבי אלימלך הלברשטאם, בשם קרית צאנז בלבד, והוא מכונה "הרבי מקרית צאנז".
Addicted to You (שיר של שאקירה)
Addicted to You (בעברית: מכורה אליך) הוא סינגל של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Sale el Sol. הסינגל יצא כסינגל החמישי והאחרון מהאלבום תחת חסותם של אפיק רקורדס, ב-13 במרץ 2012. הסינגל נכתב על ידי שאקירה, אל קאטה, ג'ון היל ולואיס פרננדו אוצ'ואה, והוא שיר שמושפע מסגנון המרנגה. הסינגל גם מצייר השפעות בולטות ממוזיקה של רגאטון, ומתאר במילים שלו את התאהבותה של שאקירה בבחור. למרות השם שלו שכתוב בשפה האנגלית, רוב הסינגל מורכב מהשפה הספרדית.
עם יציאתו, המבקרים אהבו את הסינגל, ושיבחו את פעימותיו והקצב שלו. הסינגל הגיע למקום הראשון במקסיקו, שם מאוחר יותר קיבל את תואר ה"פלטינה" על ידי האיגוד המקסיקני (AMPROFON). הסינגל הצליח במצעדים של מדינות כגון: פולין, ספרד וצרפת. בארצות הברית, הסינגל הגיע למקום ה-9 במצעד השירים הלטיניים, והגיע בנוסף למקום ה-3 במצעד השירים הטרופיים.
מיקומי שיא
הסינגל לא נחל הצלחה גדולה במצעדים כמו קודמיו אך נכנס למקומות גבוהים במדינות כגון: פולין, מקסיקו, ספרד וצרפת.
אנטון גרף
אנטון גרף (גרמנית: Anton Graff; 18 בנובמבר 1736 – 22 ביוני 1813) היה צייר דיוקנאות שווייצרי בולט.
ביוגרפיה
גרף נולד בעיר וינטרתור שבקנטון ציריך, שווייץ, בנו של פועל. בעירו ובעיר אאוגסבורג למד את מלאכת הציור, והקדיש עצמו לאמנות ציור הדיוקנאות. בשנת 1766 התקבל כמורה וכצייר-החצר באקדמיה לאמנות בדרזדן, והתמיד במשרה זו עד למותו. כך ויתר למשל על משרות שפרנסתן טובה יותר, למשל בברלין.
גרף צייר את דיוקנותיהם של רבים מהאישים הבולטים של זמנו, ביניהם גוטהולד אפרים לסינג, משה מנדלסון, יוהאן גוטפריד הרדר, פרידריך שילר, היינריך פון קלייסט, כריסטיאן פליקס וייסה (סופר ופדגוג גרמני) ודניאל ניקולאוס חודוויצקי (צייר וגרפיקאי). מקובל להחשיב את הדיוקן של פרידריך הגדול כיצירת המופת שלו. כצייר פורה ובולט במיוחד, הותיר גרף כאלפיים יצירות.
בשנותיו האחרונות החל לעסוק גם בציורי נוף, שהשפיעו בין השאר על הציירים פיליפ אוטו רונגה וקספר דויד פרידריך.
נפטר בדרזדן בשנת 1813.
ככה זה בחיים
הסדרה תיארה את חייה של משפחת פינרטי, המתגוררת בסטטן איילנד שבניו יורק. סימן ההיכר הבולט של הסדרה היה שחלק מעלילת הפרק סופר תמיד על ידי הדמויות והוצג בפלשבקים. שיר הפתיחה של הסדרה בוצע על ידי הלהקה "Ween".
Major Lazer Essentials
Major Lazer Essentials הוא אלבום האוסף הראשון של ההרכב מוזיקלי האמריקאי מייג'ור לייזר. האלבום יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018 על ידי חברת התקליטים Mad Decent. מתוך האלבום יצאו שבעה סינגלים.
אוסיאולה מג'יק
אוסיאולה מג'יק (באנגלית: Osceola Magic) היא קבוצת כדורסל מהעיר קיסימי בפלורידה המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2008 בפנסילבניה תחת השם "איירי בייהוקס" (Erie BayHawks). בשנת 2014 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה עם קבוצת אורלנדו מג'יק. לקראת עונת 2017/2018 הועברה הקבוצה ללייקלנד ושונה שמה, וב2023 הקבוצה עברה לקיסימי.
2008-2017: איירי בייהוקס
הבייהוקס שיחקו בליגה מאז עונת 2008/09. ה"בייהוקס" נקראו על שם המפרץ בו שוכנת העיר אירי. השם "הוקס" (בעברית: נץ) מסמל את ההיסטוריה הימית של העיר – משלחות ימיות עשו שימוש בניצים על מנת לשלוח הודעות חשובות. בשנותיה הראשונות הייתה הקבוצה מסונפת לקליבלנד קאבלירס (2011-2008), פילדלפיה 76 (2009-2008) וטורונטו ראפטורס (2011-2009). בעונת 2011 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף עם הניו יורק ניקס. כבר בעונת הבכורה של הקבוצה בליגה הצליחה הקבוצה להגיע למשחקי הפלייאוף, אך לא עברה את הסיבוב הראשון. בשלוש העונות הבאות העפילה הקבוצה עוד פעמיים לפלייאוף, אך שוב לא עברה את הסיבוב הראשון. הקבוצה עלתה לכותרת בינואר 2012 כאשר ג'רמי לין נשלח לקבוצה על ידי ניו יורק ניקס, 3 ימים מאוחר יותר השיג לין טריפל דאבל כאשר קלע 28 נקודות, לקח 11 ריבאונדים ומסר 12 אסיסטים בניצחון 113-122 על מיין רד קלאוס. 3 ימים לאחר מכן הוחזר לין לניקס. בדצמבר 2012 העבירה הניקס את אמארה סטודמאייר לקבוצה בעקבות פציעה.
בשנת 2012 הציעה ניו יורק ניקס את משרת המאמן הראשי של הבייהוקס לשחקן העבר שלה פטריק יואינג, אך הוא סירב והעדיף לשמש כעוזר מאמן בליגת ה-NBA.
בשנת 2014 סיימה הניקס את ההתקשרות שלה עם הבייהוקס ובמקומם הגיעה הקבוצה לסיכום על שיתוף פעולה על אורלנדו מג'יק. בדצמבר 2016 רכשה קבוצת המג'יק את המועדון והודיעה על כוונתה להעביר את המועדון לפלורידה החל מעונת 2017/2018.
מוריסי
שנותיו הראשונות
מוריסי נולד בטראפורד, פרוור של מנצ'סטר שבאנגליה, למשפחת מהגרים אירים קתולים. אביו היה שוער בבית חולים, ואמו הייתה ספרנית. הוריו ואחותו הגדולה והיחידה היגרו לאנגליה בסמוך ללידתו. מוריסי גדל בעיירת הפועלים סטרטפורד, שאליה עבר עם משפחתו בהיותו בן עשר. את תקופת גיל ההתבגרות שלו תיאר לאחר מכן כתקופה שבה מצא עצמו פעמים רבות בודד ומדוכא. בהיותו נער החל לקחת תרופות נגד דיכאון. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, עבד זמן קצר במשרד ממשלתי האחראי על איסוף מיסים. במהלך שנות ה-70 עמד בראש מועדון המעריצים הבריטי של ה"ניו יורק דולס", להקה שאותה המשיך להעריץ גם בבגרותו.
ב-1978 הפך לזמן קצר לסולנה של להקת "The Nosebleeds" ("הנוזבלידס"), להקת פאנק רוק ממנצ'סטר שנוסדה ב-1976, ובה היה חבר גם בילי דאפי, לימים חבר להקת "The Cult" ("הקאלט"). לאחר פירוק הלהקה באותה שנה, הצטרף עם בילי דאפי ללהקת "Slaughter & the Dogs", שעימה הקליט מספר שירים.
בתחילת שנות ה-80 פרסם שני ספרים: "The New York Dolls" ("הניו יורק דולס") (1981), על הלהקה האהובה עליו, ו-"James Dean Is Not Dead" ("ג'יימס דין לא מת") (1983), על הקריירה קצרת-הימים של השחקן ג'יימס דין. ספר נוסף שכתב ב-1980, "Exit Smiling", שעסק בשחקני B-Movies, נדחה על ידי הוצאות הספרים, ופורסם רק ב-1998.
הסמית'ס
ב-1982 פגש מוריסי את הגיטריסט ג'וני מאר, והשניים החלו לכתוב שירים. בתקופה זו החל מוריסי להשתמש בשם משפחתו בלבד, ובו הוא נודע בציבור עד היום. בשיתוף עם המתופף מייק ג'ויס ונגן הבס אנדי רורק, הם הקימו את להקת "הסמית'ס" והוציאו מספר סינגלים לרדיו במהלך 1983, הראשון שבהם "Hand in Glove", במאי אותה שנה. ב-1984 יצא אלבומה הראשון של הלהקה, "The Smiths", והגיע למקום השני במצעד המכירות הבריטי. קולו הלירי והייחודי של מוריסי כסולן הלהקה משך את תשומת לבם של רבים. במיוחד בלט באלבום השיר "Suffer Little Children", שעוסק בסדרת רציחות מפורסמות שכונו "Moors Murders" בשנות ה-60 המוקדמות, בהן בני זוג אנסו ורצחו באכזריות מספר ילדים באזור מנצ'סטר. הרציחות השפיעו בזמנו על מוריסי, ובשיר טען שגם הוא היה יכול להיות אחד מאותם ילדים שנפלו קורבן לרציחות.
בין השנים 1985 ל-1987 הוציאה הלהקה מספר אלבומים מצליחים: "Meat Is Murder", "The Queen Is Dead", שנחשב לאלבומם הטוב ביותר וזכה להצלחה רבה. "הסמית'ס" נחשבים בעיני רבים לאחת הלהקות המשפיעות ביותר בתקופת הפוסט-פאנק של שנות ה-80. נטייתו המינית המעורפלת של מוריסי, יחד עם נטייתו לשחוט פרות קדושות בקומפוזיציות ליריות מתוחכמות, השתלבה עם כתיבת השירים המלודית של הגיטריסט ג'וני מאר, ותרמה למכירת תקליטים רבים. הלהקה זכתה להצלחה גדולה בבריטניה, באירלנד ובאוסטרליה, והפכה ללהקת פולחן בקרב סטודנטים בארצות הברית. הלהיטים "?How Soon Is Now" ו-"Panic" זכו להשמעות רבות ברדיו ברחבי העולם. בשיריהם יצאו מוריסי וחבריו כנגד גזענות, אלימות, אכילת בשר ועוד, ושרו על מוות, אהבה נכזבת והומוסקסואליות.
ב-1987 יצאו שני אלבומי אוסף של הלהקה, "Louder Than Bombs" ו-"The World Won't Listen", אחד בבריטניה ואחד בארצות הברית. בספטמבר אותה שנה יצא אלבום האולפן הרביעי והאחרון של הלהקה, "Strangeways, Here We Come". בתקופה זו הגיעו לשיאם חילוקי הדעות שהתגלעו בין חברי הלהקה, בעיקר בין מוריסי למאר, והלהקה התפרקה זמן קצר לפני יציאת האלבום.
1988–1997
מיד לאחר פירוקה של להקת "הסמית'ס" פתח מוריסי בקריירת סולו, שהניבה אף היא מספר אלבומים מצליחים. במרץ 1988, שישה חודשים בלבד לאחר יציאת האלבום האחרון של "הסמית'ס", הוציא מוריסי את אלבום הסולו הראשון שלו, "Viva Hate" ("תחי השנאה"). לצורך יצירת האלבום חבר מוריסי למפיק המוזיקלי סטיבן סטריט, שהפיק בעבר את אלבומי "הסמית'ס". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, ושני הסינגלים שיצאו מתוכו, "Suedehead" ו-"Everyday Is Like Sunday", הגיעו ל"עשרת הגדולים" במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנים 1991-1990 הוציא מוריסי חמישה סינגלים שלא מתוך אלבום, וכן הוציא אלבום אוסף של סינגלים ושירי בי-סייד. אלבום הסולו השני שלו, "Kill Uncle", יצא במרץ 1991, והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי. לאחר שהסתכסך עם סטפן סטריט, בחר מוריסי הפעם לעבוד עם המפיק המוזיקלי קלייב לאנגר. שני הסינגלים שיצאו מתוך האלבום, "Our Frank" ו-"Sing Your Life", זכו להצלחה בינונית ולא הצליחו להיכנס ל-"20 הגדולים" במצעד הבריטי.
ביולי 1992 יצא אלבומו השלישי, "Your Arsenal", שזכה להצלחה והגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי. האלבום הופק על ידי מיק רונסון, הגיטריסט לשעבר של דייוויד בואי, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר. הסינגל המצליח ביותר מתוך האלבום היה "We Hate It When Our Friends Become Successful", שהגיע למקום ה-17 במצעד הבריטי.
במרץ 1994 הוציא מוריסי את אלבומו הרביעי, "Vauxhall and I", שהפך לאלבום הסולו השני שלו שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. האלבום זכה להצלחה גם בארצות הברית, והגיע שם למקום ה-18 במצעד האלבומים. שנים לאחר צאת האלבום התבטא מוריסי כי בעיניו זהו אלבומו הטוב ביותר. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "The More You Ignore Me, the Closer I Get", הגיע למקום השמיני במצעד הבריטי. באותה שנה יצא כסינגל שלא מתוך אלבום דואט של מוריסי עם הזמרת הבריטית סוזי סו, סולנית להקת "סוזי והבנשיז". הסינגל, "Interlude", הגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים בבריטניה. באוגוסט 1995 יצא האלבום "Southpaw Grammar", שהצליח אף הוא והגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי. עם זאת, שני הסינגלים שיצאו מתוכו לא זכו להצלחה רבה. האלבום היה שונה באופיו מאלבומיו הקודמים של מוריסי. מבחינה מוזיקלית, נכללו בו שני שירים שאורכם עלה על 10 דקות, שיר עם סולו תופים באורך של שתיים וחצי דקות, וסימפול של סימפוניה של שוסטקוביץ'. חלק ממבקרי המוזיקה אהבו את ניסיונו של מוריסי להשתנות ולחדש, בעוד שאחרים התלהבו פחות.
ב-1996 הגיש מייק ג'ויס תביעה לבית המשפט נגד מוריסי ומאר, חבריו לשעבר ללהקת "הסמית'ס", בטענה שהם קיפחו אותו בחלוקת התמלוגים על ההקלטות וההופעות של "הסמית'ס". עד להגשת התביעה קיבלו מוריסי ומאר 40% כל אחד מהתמלוגים על ההקלטות וההופעות, בעוד ששני חברי הלהקה האחרים, ג'ויס ורורק, הסתפקו ב-10% כל אחד. בית המשפט קיבל את תביעתו של ג'ויס, פסק לו פיצויים של מעל מיליון לירות שטרלינג, וקבע שמעתה והלאה כל אחד מארבעת חברי הלהקה יקבל 25% מהתמלוגים העתידיים. מוריסי ערער על פסק הדין, אך ערעורו נדחה.
אלבום האולפן השישי של מוריסי, "Maladjusted", יצא באוגוסט 1997 בחברת תקליטים חדשה, "מרקורי רקורדס". האלבום הגיע למקום השמיני במצעד הבריטי, והסינגל הראשון מתוכו, "Alma Matters", הגיע למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי.
ההפסקה והקאמבק בשנת 2004
ביוני 2003 הכריזה חברת התקליטים "סנקצ'וארי רקורדס" על עסקה שנעשתה עם מוריסי, שבמסגרתה היא העניקה לו את לייבל הרגאיי לשעבר "אטאק רקורדס" ("Attack Records"), כפלטפורמה להקלטת חומרים חדשים ולהחתמת אמנים חדשים.
לאחר הפסקה של קרוב לשבע שנים, שבמהלכן לא הקליט ולא הוציא שירים חדשים, הוציא מוריסי ב-17 במאי 2004 את אלבום האולפן השביעי שלו, "You Are the Quarry". הגיטריסט אלן וייט, שניגן באלבום ואף היה אחראי לכתיבת חלק גדול משיריו, תיאר את האלבום כשילוב בין "Your Arsenal" ו-"Vauxhall and I". האלבום קיבל ביקורות מצוינות ממבקרי המוזיקה, וזכה להצלחה מסחרית רבה. הוא הגיע למקום השני במצעד הבריטי, הפך למצליח ביותר מכל אלבומיו של מוריסי עד היום, כולל אלבומיו עם הסמית'ס; מכר מעל מיליון עותקים והיה לאלבומו היחיד שהגיע למעמד של אלבום פלטינה. גם בארצות הברית היה זה אלבומו המצליח ביותר עד היום, שם הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים. ארבעת הסינגלים שיצאו מתוך האלבום זכו אף הם להצלחה רבה, והגיעו כולם ל"עשרת הגדולים" במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל הראשון מהאלבום, "Irish Blood, English Heart", הגיע למקום השלישי במצעד בשבוע הראשון לצאתו. זהו המקום הגבוה ביותר שבו דורג שיר של מוריסי במצעד הסינגלים בכל הקריירה שלו, הן כזמר סולו והן כסולן של הסמית'ס. עם יציאת הסינגל "I Have Forgiven Jesus" בדצמבר 2004, הפך מוריסי לאמן היחיד באותה שנה שהצליח להכניס ארבעה סינגלים שונים ל"עשרת הגדולים" של המצעד הבריטי. ב-22 במאי 2004, הופיע מוריסי לראשונה לאחר 10 שנים במנצ'סטר ארנה, בעיר הולדתו. ההופעה יצא אחר כך כ-DVD בשם: "מי שם את ה- M במנצ'סטר?".
אלבום האולפן השמיני של מוריסי נקרא "Ringleader of the Tormentors". האלבום, שהוקלט ברומא, יצא ב-3 באפריל 2006, והיה לאלבומו השלישי שהצליח להגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. בארצות הברית הגיע האלבום למקום ה-27. האלבום זכה להצלחה גם במספר מדינות באירופה, והגיע למקום הראשון בשוודיה. את האלבום הפיק טוני ויסקונטי, שעבד בעבר עם טי רקס ועם דייוויד בואי. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום, "You Have Killed Me", הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי, ושלושת הסינגלים שיצאו אחריו הגיעו כולם ל-"20 הגדולים" במצעד.
לאחר מספר ניסיונות שכשלו להביאו להופעה בישראל, הופיע מוריסי ב-29 ביולי 2008 בגני התערוכה בתל אביב, במופע שחתם את סיבוב ההופעות העולמי שלו. בהופעה נכחו כ-6,000 צופים.
"Years of Refusal", אלבום האולפן התשיעי של מוריסי, יצא ב-16 בפברואר 2009, לאחר מספר דחיות, שנבעו בין היתר ממותו הפתאומי של מפיק האלבום, ג'רי פין. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ולמקום ה-11 במצעד האמריקאי, וזכה לתשבחות רבות מצד מבקרי המוזיקה. הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "I'm Throwing My Arms Around Paris", שהגיע למקום ה-21 במצעד הבריטי. בעקבות האלבום יצא מוריסי לסיבוב הופעות עולמי נרחב, שנקרא "Tour of Refusal", במסגרתו הופיע ברחבי ארצות הברית וגם, לראשונה בקריירה שלו, ברוסיה.
ב-21 ביולי 2012 הופיע שנית בישראל, גם הפעם בביתן 1 בגני התערוכה בתל אביב.
ב-16 במרץ 2013 נאלץ מוריסי לבטל סיבוב הופעות שלם בצפון אמריקה, שכלל 20 הופעות, וזאת בשל בעיות בריאות. רופאיו המליצו לו לפרוש לצמיתות מהופעות חיות.
באוקטובר 2013 יצאה האוטוביוגרפיה של מוריסי בהוצאת פנגווין שנקראת בפשטות "מוריסי - אוטוביוגרפיה". האוטוביוגפיה בת 457 העמודים, שחשפה לראשונה ממנו מערכת יחסים הומוסקסואלית וגם הטרדה מינית בבית הספר בגיל 14, זכתה לביקורות מעורבות, אך הפכה לרב-מכר.
ב-15 ביולי 2014 יצא, לאחר הפסקה של כחמש שנים, האלבום העשירי של מוריסי, "World Peace is None of Your Business". באוגוסט 2015 הודיע כי יפרסם רומן ראשון, "List of the Lost", בהוצאת פנגווין.
באוגוסט 2016 חזר להופיע בישראל בפעם השלישית, ב-23 באוגוסט בהיכל התרבות בתל אביב וב-24 באוגוסט בתיאטרון קיסריה.
בנובמבר 2020, פוטר מוריסי מחברת התקליטים BMG. הוא ייחס את הפיטורים לרצונה של BMG לגוון את אמניה, ולדבריו, אף לשלוט בהם. "איני רוצה להיות חלק מחברה שמכתיבה למוזיקאים איך להתנהג, אבל לא דורשת מהם כישרון", כתב באתר הבית שלו.
השפעה
מוריסי נחשב כבר שנים רבות לאומן משפיע, השפעה שניכרה הן בקריירת הסולו שלו והן בשנותיו עם "הסמית'ס". ה-BBC כינה אותו "אחת הדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של הפופ הבריטי". מגזין המוזיקה הבריטי NME בחר ב-2002 בסמית'ס כלהקה הבריטית המשפיעה ביותר בכל הזמנים, לפני הביטלס, והגדיר את מוריסי כ"אחד האמנים המשפיעים ביותר של כל הזמנים". בעיתון הבריטי The Independent נכתב עליו: "רוב כוכבי הפופ צריכים למות לפני שהם זוכים לסטאטוס האייקוני שלו זכה מוריסי עוד בחייו". באוקטובר 2008 דורג מוריסי במקום ה-92 ברשימת "100 הזמרים הגדולים של כל הזמנים" שפרסם מגזין המוזיקה האמריקאי "רולינג סטון". הרשימה הורכבה על ידי פאנל של 179 מומחים בתחום.
חייו האישיים ועמדותיו
בשנות ה-90 המאוחרות עזב מוריסי את ביתו באנגליה ועבר לגור בלוס אנג'לס, שם יצר קשרים חזקים עם הקהילה ההיספנית הגדולה, שרבים מחבריה הפכו למעריציו. נראה כי שיריו של מוריסי על התבודדות וניכור תרגמו עצמם מרחובות מנצ'סטר לפרוורים של לוס אנג'לס, עובדה שמוריסי עצמו הביע את הפתעתו והכרת תודתו עם גילויה.
מאז שנת 2006 מתגורר מוריסי ברומא. באוקטובר 2014, בריאיון לעיתון ספרדי, חשף מוריסי כי הוא נאבק במחלת הסרטן ועובר טיפולים רבים בשל כך. בנוסף מוריסי הוא בן דודו של כדורגלן העבר האירי רובי קין ומאמן מכבי תל אביב בכדורגל.
עמדותיו כלפי תעשיית המוזיקה
מטרות נוספות לחיצי ביקורתו היו באנד אייד, מוזיקת ראפ, רגאיי (ביקורת שממנה חזר בו לאחר מכן, וציין כי בעצם גדל על סינגלים קלאסיים של לייבל הרגאיי הבריטי "טרוג'ן רקורדס" בשנות ה-70 המוקדמות), מוזיקת רייב וכוכבי נוער.
עמדותיו כלפי מנהיגים פוליטיים
לכל אורך הקריירה שלו הרבה מוריסי להתבטא בחריפות בנושאים פוליטיים וכלפי מנהיגים פוליטיים. חלק מאמירותיו והערותיו הציתו מחלוקות וגררו קולות מחאה. בין אלו שביקר רבות היו אוליבר קרומוול, משפחת המלוכה הבריטית, ראשי ממשלת בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר וטוני בלייר, ונשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' וו. בוש.
אלבומה של "הסמית'ס" מ-1986 נקרא "The Queen Is Dead" ("המלכה מתה"). בריאיון עיתונאי ב-1984 התייחס מוריסי למי שהייתה אז ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר: "היא רק בן אדם אחד. ניתן להשמיד אותה. זו התרופה היחידה למדינה הזאת נכון לעכשיו". באלבום הבכורה של מוריסי כסולן, "Viva Hate", נכלל שיר בשם "Margaret on the Guillotine" ("מרגרט על הגיליוטינה"), שבו מופיעים משפטים כגון: "לאנשים הטובים יש חלום נפלא: מרגרט על הגיליוטינה" ו"מתי תמותי? בבקשה תמותי, הפכי את החלום למציאות". בעקבות השיר, משטרת בריטניה ביצעה חיפוש בדירתו של מוריסי ופתחה נגדו בחקירה בחשד להסתה.
עם מותה של תאצ'ר ב-8 באפריל 2013, פרסם מוריסי באתר המעריצים שלו דברי ביקורת חריפים על דיווחי העיתונות והחשיבות הממלכתית המופרזים לדבריו, שהוענקו לתאצ'ר. מוריסי לא חס עליה אפילו במותה וכינה אותה "ברברית ללא אטום של אנושיות" ו"האויב שבתוכנו".
במהלך הופעה בדבלין ביוני 2004 עורר מוריסי מחלוקת, כשבישר לקהל על מותו של נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן, ומיד לאחר מכן ציין כי היה מעדיף שמי שכיהן כנשיא באותה עת, ג'ורג' וו. בוש, ימות במקום רייגן. באוקטובר אותה שנה יצא בהצהרה פוליטית לציבור המצביעים האמריקאי, להצביע נגד ג'ורג' וו. בוש לנשיאות ארצות הברית: "אני מפציר באנשים בכל ליבי להצביע נגד ג'ורג' בוש. ג'ון סטיוארט יכול היה להיות אידיאלי, אך ג'ון קרי הוא הבחירה ההגיונית והשפויה. אין צורך להגיד את זה שוב, אך בוש אחראי במו ידיו להפיכת ארצות הברית למדינה הנוירוטית והאובססיבית ביותר על כדור הארץ לגבי טרור. בשביל שאר העולם, ארצות הברית הפכה פתאום למקום לא נחמד לבקר בו בגלל רשויות ההגירה האמריקאיות – תחת פקודותיו של בוש – המרשות לעצמן להתנהג בימינו בצורה המזכירה את חיילי האס אס של היטלר. אנא מכם, החזירו את השפיות והאינטליגנציה לארצות הברית. אל תשכחו להצביע. הצביעו לג'ון קרי והיפטרו מג'ורג' בוש!".
יחסו לישראל
מוריסי הגיע מספר פעמים להופיע בישראל ואמר שאיננו סבור שצריך להעניש את העם בישראל או במדינות אחרות על מעשים שמבצעת הממשלה. בהופעתו בגני התערוכה בתל אביב ביולי 2012, התעטף מוריסי בדגל ישראל, שהוצג על הבמה גם על שני תופי הבס של המתופף. לקראת סיום ההופעה, פרש את הדגל במלואו ונפנף בו מול כמה מבאי האירוע ראו בכך הצהרה פוליטית מובהקת: "העובדה שבימים כאלה מוריסי מגיע ומופיע בישראל ולא מבטל את הופעתו לאור המצב הביטחוני אומרת הרבה", נטען. "ההתעטפות שלו בדגל ישראל היא הצהרה פוליטית ברורה". עם זאת, מוריסי מתעטף גם עם דגלי שאר המדינות שהוא מופיע בהן. כמו כן, באותו ביקור בישראל קיבל מוריסי את "מפתח העיר תל אביב" מידיו של ראש העיר, רון חולדאי.
אלבום הסולו ה-11 שלו, Low in High School, כולל שירים המתייחסים ישירות לישראל. השיר Israel למשל, טוען שמבקרי ישראל עושים זאת מקנאה. שיר נוסף באלבום המתייחס לישראל הוא the girl from tel-aviv who wouldn't kneel
האשמות בגזענות
מוריסי הואשם בגזענות מספר פעמים בשל ביטויים שהופיעו בחלק משיריו, דוגמת "Bengali in Platforms", "Asian Rut" ו-"National Front Disco". לכך התווסף ציטוט של מוריסי, שהופיע באחת מהביוגרפיות שנכתבו אודותיו, שבו אמר: "אני לא שונא פקיסטנים, אני פשוט מאוד לא מחבב אותם". ב-1992, במסגרת הופעת איחוד של להקת "מאדנס" בלונדון, עלה מוריסי להופיע כשהוא עטוף בדגל בריטניה ועל הבמה, כרקע להופעתו, בחר להציב תמונה של שני סקינהדס. בעקבות כך פרסם מגזין המוזיקה הבריטי NME כתבה ארוכה בה נטען כי הזמר הביא עצמו למצב שבו לא ניתן עוד להתעלם מההאשמות על חיבתו לתנועות הימין ולפשיזם ומאמירותיו הגזעניות.
מוריסי דחה את הטענות כלפיו, ואמר: "אם אני גזען, אז האפיפיור הוא אישה, והוא לא. אם כבר, אני עצמי אמור להיות בראש רשימת השנאה של התנועות הלאומניות". גם בסרט התיעודי שנעשה אודותיו ב-2002, "The Importance of Being Morrissey", הוא חזר והכחיש את היותו גזען, ואף טען שמילות השירים שלו לא הובנו כהלכה.