cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דגנית שטרן-שוקן
תערוכות בהשתתפותה
ב-2009 השתתפה בתערוכה "מוזיאון הטבע" שנערכה במוזיאון פתח תקווה, באצירת רויטל בן-אשר פרץ. בעבודתה "נמלים" הציגה על קירות המוזיאון אינספור נמלים קטנטנות עשויות כסף, חלקן מזדחלות על פני עבודות אחרות בתערוכה. הפעולה מתבצעת ב"עבודת נמלים" נשית, ידנית וסיזיפית.
באוקטובר 2015 השתתפה בתערוכה "חומרי הזמן – תכשיט ישראלי 7" במוזיאון ארץ ישראל. היא השתתפה הן בחלק העכשווי והן בחלק ההיסטורי של התערוכה, שאצרה ד״ר איריס פישוף.
שטרן-שוקן הוזמנה להשתתף בתערוכה "שפת התכשיט" שנערכה ב-2019 במוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים, בחלק שהתייחס לצורפות בת זמננו. 45 צורפים ישראלים יצרו במיוחד לתערוכה תכשיטים בהשראת תכשיטים מאוסף הצורפות האסלאמי הנדיר של המוזיאון.
כף ורדה
כֵּף וֶרְדֶה (רשמית: הרפובליקה של קאבו ורדה; בפורטוגזית: República de Cabo Verde; נהגה: קָבּוּ וֶרדִי) היא רפובליקה המורכבת מקבוצת איים באוקיינוס האטלנטי, כ-500 קילומטרים מערבית לאפריקה. האיים יושבו לראשונה על ידי הפורטוגזים במאה ה-15. במרוצת השנים שימשו האיים כאחד המרכזים הגדולים לסחר בעבדים אפריקאים.
היסטוריה
כשספינה פורטוגזית תחת הנהגתו של אלביסה קדמוסטו הגיעה לאיי כף ורדה בשנת 1456 לערך, האיים לא היו מיושבים, אך הייתה בהם צמחייה עשירה. הם נקראו על שמו של חצי האי קאבו ורדה (בפורטוגזית הכף הירוק, Cap-Vert, שבסנגל), המהווה הנקודה המערבית ביותר ביבשת אפריקה, במרחק 644 ק"מ מזרחית לפראיה, בירת האיים. הפורטוגזים, בהנהגתו של הנסיך אנריקה הספן, סיפחו את האיים לממלכתם, ומשלחות פורטוגזיות נוספות ביקרו באיים. לאחר שש שנים, בשנת 1462, ייסדו באי סנטיאגו את "ריביירה גראנדה" (היום סידאדה וליה), המושבה האירופאית הראשונה באזור טרופי. בהמשך הביאו הפורטוגזים למושבה עבדים ממערב אפריקה. בשנת 1495 הועברו האיים באופן רשמי לשליטת פורטוגל.
בשנת 1581 הועברה השליטה על האיים לספרד, אך הם חזרו להיות מושבה פורטוגזית בשנת 1640.
עם גילוי אמריקה, נמצאו איי כף ורדה על נתיבי השיט בין אפריקה, אירופה ואמריקה, והמושבה שגשגה מעסקי סחר בעבדים במאה ה-16. השגשוג של ריביירה גרנדה הביא איתו פשיטות של פיראטים, דוגמת הפשיטות של סר פרנסיס דרייק בשנים 1582 ו-1585.
החל משנת 1747 האיים הוכו בבצורות רבות, אשר הביאו למותם מרעב של מעל 100,000 אנשים. הבצורות היו חמורות יותר מבעבר בגלל בירוא היערות ורעיית יתר. בעקבות ההרעה במצב הכלכלי, היגרו רבים מתושבי האיים, במיוחד לארצות הברית.
בנוסף לבצורות, האיים סבלו ממגפות ומהתפרצויות של הרי געש. הפסקת הסחר בעבדים במהלך המאה ה-19 תרמה להרעה במצב הכלכלי, בסוגרה מקור הכנסה חשוב של תושבי האיים. מקור זה הוחלף על ידי התגברות השיט באוקיינוס האטלנטי, והפיכת איי כף ורדה לתחנה ראשית בדרכי השיט. הירידה החדה בתנועת אוניות במהלך מלחמת העולם השנייה פגעה קשות בכלכלת האיים.
עד לשנת 1878 הייתה מותרת עבדות באיים.
בשנת 1938 עלה חשש שגרמניה תקבל גישה לאיים באופן שיסכן את השייט של בעלות הברית. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עלו בארצות הברית דיבורים על הרחבת דוקטרינת מונרו לכלול גם את כף ורדה, כדי להגן על השייט באוקיינוס האטלנטי, וסנאטור אמריקני אף הציע להשתלט על האיים. ביולי 1941 הצהירו נציגים פורטוגזים שקבלו הבטחה מארצות הברית שהיא לא תשתלט על כף ורדה ופורטוגל הבטיחה שתחזק את הגנת האיים מפני פלישה גרמנית. בפועל, המלחמה לא הגיעה אל כף ורדה והם שמרו על הנייטרליות הפורטוגזית עד סוף המלחמה.
בשנת 1951 שינתה פורטוגל את המעמד של כף ורדה ממושבה למחוז. למרות זאת, בשנת 1956 הקים אמילקר קברל תנועה לשחרור כף ורדה וגינאה ביסאו - המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וקאבו ורדה"(Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde, ובראשי תיבות PAIGC). בשנת 1961 החל מאבק מזוין, בעיקר בגינאה ביסאו. בשנת 1972 רוב השטח של גינאה ביסאו היה בשליטת התנועה, אך המרד לא התרחב לכף ורדה. גם לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל התעקש נשיא פורטוגל, אנטוניו דה שפינולה, על כך שכף ורדה תשאר בשליטת פורטוגל, בגלל חשיבותה האסטרטגית. המשא ומתן על הכרת פורטוגל בעצמאות גינאה ביסאו התעכב בגלל התעקשות המורדים על כך שמדינתם תכלול את כף ורדה בעוד פורטוגל מתעקשת על דיון נפרד על גורל איי כף ורדה. לבסוף הוסכם על הפרדה בין גינאה ביסאו וכף ורדה, אך הובטח שלתושבי כף ורדה תנתן הזכות להחליט על גורלם. ב-30 ביוני 1975 התקיימו בחירות כלליות וב-5 ביולי 1975 הוכרזה עצמאות האיים מפורטוגל בראשותו של ארישטידש פריירה. עצמאות האיים נקבעה כזמנית עד להחלטה האם להתאחד עם גיניאה ביסאו, איחוד שלא התרחש.
פוליטיקה
כף ורדה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1975. הממשל מבוסס על חוקה מ-1980 שעברה שינויים בשנים 1992, 1995 ו-1999. הבחירות נערכות לראשות הממשלה ולאסיפה הלאומית. משך הקדנציה של שניהם 5 שנים. בהתאם לתוצאות של הבחירות האחרונות באספה שכוללת 72 מקומות מיוצגות 3 מפלגות.
שלטון מקומי
כף ורדה מחולקת לשבעה עשר מחוזות (Districts או Concelhos).
כלכלה
בשנת 1942 תוארו האיים:
כף ורדה היא מדינה קטנה הסובלת ממחסור במשאבים ובמים. החקלאות מבוססת בעיקר על מי הגשמים. הכלכלה התפתחה מאז 1990, ומשתפת פעולה עם פורטוגל כמעט בכל תחומי הכלכלה. שיתוף פעולה זה כלל הצמדה של המטבע המקומי לאשקודו הפורטוגזי ומ-1999 לאירו האירופי.
רק ב-5 איים ניתן לפתח פעילות חקלאית משמעותית וכתוצאה מכך כ-90% מהמזון מגיעים מחוץ למדינה.
בין משאבי הטבע ניתן לציין מלח, קנה סוכר, חומר פוצולני, ואבן גיר.
תחבורה
האיים ממוקמים בצומת נתיבי תעופה וים באוקיינוס האטלנטי. בעיר מינדלו (על האי סאו ויסנטה) ממוקם נמל גדול. רציף חדש לעגינת אוניות נחנך בנמל בשנת 1962.
במדינה 3 שדות תעופה בינלאומיים: בסאל, פריאה ובואה ויסטה. בנוסף לכך, בכל אי מיושב נבנה שדה תעופה לתחבורה פנימית.
הדרוט
הדרוט היה מחוז בנגורנו קרבאך, היוצר את גבולה הדרומי. זהו אזור הררי מאוד והכפרים בו מצויים בעיקר לאורך שני עמקי הנהר ומפוזרים במורדות הרמות בקצה הדרומי. לאחר סיום מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה ועד לשנת 2020 הוא כלל בתוכה גם שטחים של אזרבייג'ן שנכבשו בזמן המלחמה.
שטח המחוז 1,877 קמ"ר ונכון ל-2005 התגוררו בו 12,000 תושבים.
חפירות של מערת אזוק (Azokh Cave) מלמדות כי בני אנוש יישבו את האזור לאורך עשרות אלפי שנים, והוא ניחן בהיסטוריה עשירה.
האזור מורכב מהחצי הדרום-מערבי של המחוז האזרי חוג'אבנד והחצי השני הוא של המחוז מרטוני. האזור נמצא תחת שליטה מוחלטת של הארמנים.
במסגרת מלחמת נגורנו קרבאך השנייה נכבש כל השטח של המחוז בידי אזרבייג'ן, ומאז טוענות שלטונות ארצאך לריבונות עליו מחדש.
כף ורדה
גאוגרפיה
כף ורדה מהווה חלק של רצועת סאהל ומאופיינת בכמות גשם קטנה - כ-261 מ"מ בשנה. רוב הגשמים מתרחשים ביו אוגוסט לבין אוקטובר.
באיי כף ורדה יש הרים ועמקים ובים שוניות, ורק כ-10 איים מתוך ה-15 מיושבים. הנקודה הגבוהה באיים בגובה 2,829 מטרים היא פסגת הר הגעש הפעיל פיקו דו פוגו באי פוגו.
בשנת 1942 תוארו האיים:
באיים שוכנים כמה מינים אנדמיים של בעלי חיים: Alexander's Swift, Raso Lark ,Cape Verde Warbler ,Iago Sparrow ,Cape Verde Giant Gecko.
איים
מקובל לחלק את האיים לשתי קבוצות: שתי קבוצות האיים כוללות גם מספר איונים הסמוכים לאיים המרכזיים.
בטבלה הבאה מוצגים האיים המרכזיים אשר מרכיבים את שטחה של כף ורדה:
דמוגרפיה
האיים לא היו מיושבים עד גילויים על ידי הפורטוגזים בשנת 1456. בתקופה האימפריאליסטית הובאו לאיים בכפייה עבדים מאפריקה. בשנת 1942 דווח שאוכלוסיית האיים כוללת 165,000 בני אדם, מתוכם 7,000 פורטוגזים והשאר צאצאי עבדים מארץ הג'ונגל של גיניאה.
בעקבות שנים של שלטון אירופאי על צאצאי העבדים, רוב תושבי האיים מולאטים. מוצאם האתני של תושבי כף ורדה מתחלק בין מולאטים (71%), אפריקאיים (28%) ואירופאיים (1%).
רובם המוחלט של תושבי כף ורדה נוצרים קתולים (93%) ולצידם חי גם מיעוט פרוטסטנטי (7%). השפה הרשמית באיים היא פורטוגזית. כפורדיאנית (ידועה גם בשם "קריאולית-פורטוגזית") היא שפה נוספת השגורה בפי רוב תושבי המדינה.
כמיליון איש שמוצאם מכף ורדה מתגוררים מחוץ לאיים. כ-500 אלף מהם מתגוררים בארצות הברית, רובם באזור ניו אינגלנד.
ערים
ערים נוספות במדינה הן מינדלו (64,500 תושבים), סנטה מריה (13,500 תושבים), פדרה באדחו (8,700 תושבים) וסאו פליפה (8,200 תושבים).
ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית
ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Appropriations) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית, מהחשובות והמשפיעות ביותר בקונגרס. תחום השיפוט של הוועדה מתפרש על כל החקיקה הקשורה בהוצאת כספים על-פי שיקול דעת עצמי. תפקיד הוועדה מוגדר על ידי חוקת ארצות הברית, המחייבת "הקצבות בחוק" לפני הוצאת כספים כלשהם מתקציב המדינה הפדרלי, ולכן היא אחת הוועדות החזקות ביותר בסנאט. הוועדה התכנסה לראשונה ב-6 במרץ 1867, אז הסמכות להקציב כספים ניטלה מידי ועדת הכספים של הסנאט. יו"ר הוועדה הנוכחית היא הסנאטורית פטי מארי מוושינגטון, והחברה הבכירה (המוגדר "סגן יושב הראש") היא סוזן קולינס ממדינת מיין.
תהליך ההקצבות
התקציב הפדרלי מחולק לשתי קטגוריות עיקריות: הוצאות לפי שיקול דעת והוצאות חובה (Discretionary and mandatory spending). כל ועדת משנה של ועדת ההקצבות מפתחת טיוטה ל"הצעת חוק מקציבה" המכסה כל סוכנות ממשלתית הנמצאת בתחום שיפוטה על בסיס החלטת תקציב הקונגרס, אשר מנוסחת על ידי ועדת התקציב המקבילה. על כל ועדת משנה לדבוק במגבלות ההוצאות שנקבעו בהחלטת התקציב וההקצבות שנקבעו על ידי כלל חברי הוועדה, אם כי מליאת הסנאט רשאית להציע ויתור על מגבלות אלה אם 60 סנאטורים יצביעו יתמכו בזאת. הוועדה בודקת גם הצעות חוק משלימות הקשורות בהוצאות ממשלתיות.
כל הצעת חוק מקציבה חייבת לעבור בשני בתי הקונגרס — בבית התחתון, בית הנבחרים של ארצות הברית ובבית העליון, הסנאט. אחרי שעברה חובה עליה להיחתם בידי נשיא ארצות הברית לפני תחילת שנת הכספים הפדרלית, שראשיתה ב-1 באוקטובר. אם ההצעה לא נחתמת עד יעד זה, הוועדה מנסחת תקן מאריך להצעה כמקובל בשנים האחרונות, המאושר בידי הקונגרס ונחתם על ידי הנשיא כדי להפעיל את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית עד לאישור הצעות החוק הבודדות.
תחומי שיפוט
בהתאם לכלל 25 של הסנאט בארצות הברית, כל הצעות החקיקה, ההודעות, העתירות וכל הנושאים האחרים הנוגעים לנושאים הבאים מופנים אל ועדת ההקצבות של הסנאט:
כמו כן, סעיף 7 לפסקה התשיעית בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, המאציל סמכויות בכל הנוגע לשליטת הקונגרס בקופה הלאומית של ארצות הברית, קובע: סעיף זה הוא הבסיס לתהליך ההקצבות בקונגרס והמקור הבסיסי לכוח המוסדי של ועדת ההקצבות של הסנאט — ותקף כמו כן לתהליך ההקצבות בבית הנבחרים האמריקאי. הסעיף הנידון לעיל מחייב את הקונגרס של ארצות הברית לשלוט בהוצאות הממשלה ולהוות גורם של בדיקה ואיזון משמעותיים במערכת החוקתית האמריקאית.
פרונוס
חלוקה פנימית
את המינים בסוג זה נהוג לחלק למספר תת-סוגים, שהבולטים בהם הם הבאים:
שימושים
עצים ושיחים ממשפחת פרונוס תורבתו פעמים רבות באירופה ובאסיה, ונוצרו מבין זני הבר מספר רב של זנים מתורבתים, חלקם כבר לפני אלפי שנים. עקב כך, הסוג נפוץ ביבשות ואזורים רבים כגידול חקלאי, על אף שאינו גדל בהם בר.
על השם
פרונוס נקרא בשמו כבר במאמרו המפורסם של קארולוס ליניאוס "Hortus Cliffortianus" מ-1737, והופיע לאחר מכן ב-1753 בספר "Species Plantarum", כאשר מקור השם נשאב מהכינוי הלטיני לפרי השזיף. המילה פרונוס עצמה הגיעה ללטינית מהכינוי היווני של הפרי.
בעברית נקבע לעת עתה השם הלועזי Prunus כרשמי (תחת הניקוד פְּרוּנוּס), אף על פי שבאנגלית פרונוס הוא כינוי לשזיף (ומכאן המילים Prune ו-Plum), והמין שזיף הוא פרונוס מתת-סוג פרונוס מסוג פרונוס. האקדמיה ללשון העברית קבעה כך במאמרה "בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946".
בארץ
בארץ ישראל גדלים חמישה מינים מסוג זה:
פרנסיס קיירמה
פרנסיס קיירמה (באנגלית: Francis Kyeremeh; נולד ב-22 ביוני 1997) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בסרייבו.
קריירה
קיירמה התחיל את הקריירה שלו בברונג אהארו סטארס ממולדתו, ובקיץ חתם בקבוצת יגודינה מליגת העל הסרבית. ב-13 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–0 על OFK בלגרד, בו גם כבש את שער הבכורה שלו. במהלך העונה שיחק במקביל גם בקבוצת הנוער של המועדון, ובקבוצה הבוגרת ערך בסך הכל 23 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים.
בקיץ חתם קיירמה לשלוש שנים ברדניק סורדוליצה. ב-26 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–1 למטלאק גורניי מילנובאץ. ב-8 באפריל 2017 הורחק בהפסד 1–2 לפרטיזן בלגרד. בסך הכל שיחק קיירמה שלוש שנים במועדון, במהלכן ערך 90 הופעות בליגת העל הסרבית, וכבש ארבעה שערים.
ב-30 ביולי 2019 הגיע קיירמה לישראל ונבחן במדי הפועל תל אביב בהפסד 2–3 למ.ס. אשדוד בגביע הטוטו, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. למחרת חתם קיירמה לעונה אחת בהפועל תל אביב, עם אופציה לעונה נוספת. ב-23 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–3 להפועל באר שבע. את שער הבכורה שלו בליגת העל כבש ב-6 באוקטובר 2019, במשחק מול הפועל רעננה שהסתיים בתיקו 2–2. הוא שוחרר מהקבוצה בינואר 2020.
במרץ, חתם בז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית.
גלריית סמלי אסיה
גלריית סמלי מדינות אסיה:
פיליפו פיליפי
פיליפּוֹ פיליפּי (באיטלקית: Filippo Filippi; 13 בינואר 1830 - 24 ביוני 1887) היה מבקר מוזיקה איטלקי. הוא כתב לכתב-העת המוזיקלי במילאנו La perseveranza, היה ממעריצי ג'וזפה ורדי והרבה להתכתב עמו.
היסטוריה
פיליפי נולד בוויצ'נצה שם החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי פסנתר ועוגב. אחרי שקיבל תואר במשפטים בפדובה, החליט על שינוי כיוון ובחר בקריירה של ביקורת מוזיקה, החלטה שאליה הגיע בשל אהבתו למוזיקה של ורדי והצורך להגן עליה מפני הביקורת, שניתכה עליה מכיוונים מסוימים. בשנת 1859 עבד ב-Gazzetta musicale di Milano כעוזר לעורך, אך תוך זמן קצר היה לעורך, משרה שבה כיהן עד 1862, אז התמנה למבקר המוזיקה של "לה פרסבראנצה", משרה בה נשאר עד סוף חייו. הוא נסע לקהיר להצגת הבכורה של אאידה, ב-24 בדצמבר 1871, בניגוד לדעתו של ורדי, שראה בכך פרסומת בלתי מוצדקת.
יחסו של ורדי אל פיליפי היה חמים, אך הוא דחה כמה מהצעותיו של פיליפי לאמץ חלק מחידושי הסגנון של הגרמנים, בעיקר ריכרד וגנר, שעליו כתב פיליפי שתי סדרות מאמרים, ב-1870 וב-1876.
פיליפי כתב גם אוטוביוגרפיה וכמה עבודות מחקר מוזיקליות, בהן מחקרים ביצירות אלסנדרו סטראדלה ואדולפו פומיגאלי. בשנת 1876 הוציא לאור קובץ של כל המאמרים שכתב ל"לה פרסבראנצה", שהוכתר בשם Musica e musicisti: critiche, biografie ed escursioni.
פיליפו פיליפי עשה לו שם כמבקר מוזיקה בתקופתו, בעיקר משום שאצל סמכות אינטלקטואלית לביקורת המוזיקה, שהייתה עד אז במעמד של רפורטאז'ה.
גאוקורונה
גאוקורונה (באנגלית: Geocorona) היא השכבה החיצונית ביותר באטמוספירת כדור הארץ ומגיעה למרחק של 15.5 פעמים רדיוס כדור הארץ (כ-6400 ק"מ הרדיוס). הגאוקורונה נצפית בעיקר באמצעות האור האולטרה-סגול הקיצוני המגיע מהשמש.
הגאוקורונה נחקרה מהחלל החיצון על ידי הלוויין אסטריד ועל ידי גשושית החלל גלילאו, תוך שימוש בספקטרומטר אולטרה-סגול (UVS) במהלך טיסה קרובה לכדור הארץ.
ביטול תורה
ביהדות, ביטול תורה הוא הימנעות מתלמוד תורה ללא סיבה מוצדקת, חרף מצוות תלמוד תורה, עליה נאמר.
הצדקה לביטול תורה
יש תשובות שונות לשאלה מהי פעילות חיונית המהווה הצדקה להיבטל מתורה ומהי פעילות שאינה חיונית. יש המחמירים ומצמצמים בפעילות המותרת, ויש המרחיבים. לכל הדעות צרכים בסיסיים של אדם, כגון אכילה ושתייה, הן בגדר פעילות חיונית. יש הרואים בפעילות פוליטית להצלחת רשימות מתמודדים בבחירות לכנסת ישראל מטרה חשובה המצדיקה ביטול תורה מצד העוסקים בה, בשל ציפייה לתוצאות חיוביות ליהדות במדינת ישראל בעקבות הצלחת רשימת מתמודדים בבחירות.
ביטול תורה ולימודי חול
יש הרואים בלימודי חול (לימודים שאינם לימודי קודש) ביטול תורה, ויש אומרים כי לימודי החול הכרחיים להבנת התורה. הגר"א למשל, בהשראתו של רמב"ם, טען כי ידיעת כל החכמות מסייעת לתורה:. כך שלימודי החול יכולים להוות חלק ממצוות תלמוד התורה. אך לפי פרשנותו של רב יוסף קאפח על תפיסת הרמב"ם בעניין זה, לא קיים ביהדות כלל מושג "לימודי חול" מול "לימודי קודש", אלא "לימוד מועיל" מול "לימוד סרק"; כאשר "לימוד מועיל" אלה לימודי תורה ומדעי טבע ו"לימודי סרק" הם פחות או יותר הנקראים היום מקצועות הומניים.
ביטול תורה ותפילה
רוב החסידויות, למעט כמה בודדות, הדגישו את נושא הדבקות בה', והמאמצים הגדולים שצריכים להיות בתפילה. באופן טבעי, אריכות התפילה באה על חשבון לימוד התורה, דבר שנתפס אצל המתנגדים כביטול תורה. בקרב ישיבות ליטאיות רבות, נפוץ המנהג לקצר בחזרת הש"ץ בתפילת מנחה, בנימוק שהתפילה הארוכה גורמת לביטול תורה.
קואופרטיב נשים וטעמים
קואופרטיב נשים וטעמים הוא פרויקט ייחודי של נשים מאופקים המבשלות אוכל מזרחי. הפרויקט הוקם בשנת 2005 כיוזמה משותפת של עיריית אופקים עם שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, בהנחייתה של סמדר קפלינסקי מיוזמות ומקימות הפרויקט. תחילתו בקבוצת נשים מבשלות, והמשכו בקואופרטיב מצליח המוביל נשים לייזום עסקי בקנה מידה קטן, ללא סיכונים פיננסיים, כיחידות וכקבוצה. הפעילות בפרויקט זה חושפת נשים שגדלו וצמחו בתוך מסורות בישול אתניות מובהקות וניכסו לעצמן את אומנות הבישול והתרבות המשתקפת בה כמקור כוח וצמיחה. קואופרטיב "נשים וטעמים" צמח ופרש כנפיים בארץ ובעולם, במסגרות שונות.
ראשית הדרך – סדנת יזמות עסקית לנשים
בשנת 2004 נפתחה סדנה ליזמות עסקית לנשים במתנ"ס אופקים, כחלק מפרויקט משותף לסוכנות היהודית ולעיריית אופקים. הסדנה הוקמה ביוזמתה ובהנחייתה של סמדר קפלינסקי, תושבת רחובות, שעסקה במשך שנים רבות בתחום החינוך והסבה את פעילותה לתחום הנחיית מודלים להעצמה ופיתוח עסקי לנשים. סמדר שכנעה את אנשי הסוכנות היהודית לשתף פעולה, בהדגישה את חשיבות קידום יזמות נשים כחלק מהפיתוח הכלכלי האזורי, כשהרעיון היה למנף את הנשים כקבוצה. באמצעות אנשי הסוכנות היהודית ושותפות 2000 יצרה סמדר קשרים עם נציגי הקהילה היהודית בניו ג'רזי שאימצה אותם, ויחד עם המנהיגות היישובית באופקים החלה לגלגל את הרעיון. הם פרסמו מודעות שקוראות לנשים להצטרף למיזם, וכך התגבש גרעין ראשוני של 30 נשים שהביאו איתן משא של אוכל ומנהגי חג ייחודיים, סיפורי עדות וסיפורים משפחתיים. הפעילות אופיינה ביצירת דינמיקה קבוצתית, שהובילה את הנשים כפרטים וכקבוצה להגיע להכרה והבנה את האוצרות הגלומים בהתנהלות היום יומית שלהן, במנהגים ובמסורות שנשמרים עדיין במשפחותיהן, ובמורשת של ארצות המוצא מהן הגיעו. לנשות האזור היו שלל רעיונות למיזמים, החל במפעל לנעלי נשים וכלה בפיתוח ענף הצימרים, אך לבסוף הן נותרו עם הבישול. היוזמה יצאה לדרך עם הקמת דוכנים במתנ"ס של אופקים, ונמשכה בהכנת מאכלים עדתיים ביתיים ומקוריים לאירועים העירוניים.
מפסטיבל "דרום אדום" 2006, לניו ג'רזי
קבוצת הנשים התחברה לקהל הדרומי, והשתתפה בפסטיבל "דרום אדום" שמתקיים מדי שנה במבצר הטורקי שבפארק אופקים, כשהן מציגות את בישוליהן המגוונים. ההשתתפות בפסטיבל "דרום אדום" בשנת 2006 הביאה להן פרסום וקהל לקוחות נרחב מכל רחבי הארץ, והן המשיכו לבשל ולמכור את תוצרתן בשבועות שלאחר מכן, מה שאפשר להן לרכוש כרטיסי טיסה לניו ג'רזי כדי לארגן פסטיבל אתני לקהילה היהודית. הן טסו בהרכב של 25 נשים, שלרובן זו הייתה נסיעה ראשונה לחו"ל, והשתתפו במשך כשבועיים וחצי בפסטיבלי אוכל בכמה קהילות. מטרות הנסיעה היו לחשוף את היהדות האמריקאית למורשת העדתית המורכבת אותה הן מייצגות ולמאכלי עדות יהודיים מישראל, לפעול לקירוב לבבות בין ישראל ליהדות התפוצות, ליצור קשרים ולמכור מאכלים מתוצרת ידיהן. הנשים בישלו ימים ולילות כמויות אדירות של אוכל ליותר מ-3000 איש מבני הקהילה שארחו אותן, טעמו והתלהבו מהאוכל המגוון, שכלל קציצות, קוסקוס, ממולאים ושאר מיני מאכלים מזרחיים ביתיים.
הקמת הקואופרטיב בשנת 2007
עם החזרה לארץ המשיכו הנשים לעשות אירועים פרטיים וסדנאות, ביחד ולחוד, עד שהבינו שכדי להתפתח עדיף להן למנף את העסק כקבוצה. כל אחת מחברות הקבוצה רכשה מנייה של 1000 שקלים ובשנת 2007, לאחר תהליך הבשלה שארך כמעט שנתיים, הקימו 15 חברות את קואופרטיב "נשים וטעמים", כשבראשו עומדות חמש חברות הנהלה, ביניהן סמדר קפלינסקי ונאווה יפרח כמנכ"ליות משותפות, ורחל פרג' שמונתה ליו"ר הקואופרטיב. הקבוצה חתמה על חוזה עם המועצה האזורית רמת נגב להפעלת אתר אירועים, מסעדה, פאב וקיוסק בפארק גולדה הסמוך לקיבוץ רביבים. הנשים מספקות שירותי קייטרינג לגופים עסקיים ופרטיים כשהאירועים כוללים גם תלבושות מסורתיות, מוזיקה וסיפורים המאפיינים כל עדה ועדה. הן מוזמנות להשתתף בפסטיבלים ואירועים ברחבי הארץ והעולם ומביאות גאווה אדירה לאופקים ומרחבים, למשפחותיהן ולהן עצמן. "הן לא תהפוכנה למיליונריות, אבל בזכות ההתארגנות הזו הן יכולות להתפרנס בכבוד", אומרת קפלינסקי. הנשים עוברות תהליך של העצמה: עבודה עם אינטרנט, עבודה על חוזים והתנסות בקבלת החלטות; זהו תהליך המשנה את המציאות הרגשית והחברתית שהן חיות בה.
פתיחת מסעדת "נשים וטעמים" באתר "נווה מדבר"
שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב, סייע למבשלות להעביר את מרכז הכובד הכלכלי שלהן לאתר מרחצאות "נווה מדבר", בדרך לקיבוץ רביבים. הקואופרטיב שכר את המסעדה שממוקמת מעל לבריכות המים, ובשנת 2009 החלה לפעול מסעדת "נשים וטעמים", כשחלומה של נאווה יפרח היה לחזות בשגשוג ובהצלחת המקום. הנשים החלו לעבוד יומם ולילה להגשמת החזון, אך מכיוון שנתקלו בדרך בלא מעט אתגרים, הן החליטו להביא יועצת ארגונית במטרה להציע פתרונות ולייעל את העבודה. שעות העבודה הרבות השפיעו גם על המסגרת המשפחתית וחלק מהבעלים לא היו מרוצים מהשינוי שחל בסדרי העדיפויות של נשותיהם. מתוך כ-30 נשים שהחלו את הפרויקט נשארו 13 נשים בשלב הקמת המסעדה, בתמיכה מלאה של הבעלים.
מיזמות מקומית ליזמות ארצית ועולמית
לאור הצלחת קואופרטיב "נשים וטעמים" החליטה סמדר קפלינסקי למנף את ההצלחה גם במקומות נוספים בארץ ובעולם. בפרויקט "נשים מבשלות" חברות ומבשלות כיום כ-100 נשים מכל רחבי הארץ. במסגרת הפרויקט מתקיימים, ביחד עם שותפות 2000 והסוכנות היהודית, פסטיבלי אוכל עדתי בארצות הברית ובדרום אפריקה, בהם משתתפות נשים מאופקים, מרחבים, קריית מלאכי, חוף אשקלון, בית שמש, יישובי עדולם, פתח תקווה, חצור הגלילית ועוד. המפגש והשותפות עם הקהילה העצים מאוד את הנשים, שינה דפוסי חשיבה ופרופורציות והיווה קרש זינוק לרצון הבסיסי ללמוד, להשתלם, להתאמץ ולהתפתח. במסגרת פרויקט "נשים מבשלות" הוקמו בארץ, בין היתר, המיזמים הבאים: חלק מהנשים פתחו עסק משל עצמן והן מבשלות לקבוצות קטנות, עושות סדנאות בישול ומתפרנסות בכבוד. ליכולת הנתינה שלהן באמצעות הכנת מאכלים עדתיים ביתיים ומקוריים עוצמה מדהימה המקנה חוויה עזה של טעמים ריחות ותרבויות.
קידום יזמות נשים בנגב - חשיבות הפרויקט
ביוני 2011 התקיים כנס "נשים יוזמות בנגב", בו דנו בהשפעה של יזמות נשים על הכלכלה האזורית, בחשיבות קידום יזמות נשים כחלק מהפיתוח הכלכלי האזורי, וביכולת של המועצות האזוריות לתרום לתהליך ולקדם מערך אזורי ומקומי לתמיכה ביזמות נשים. למועצות האזוריות יש תפקיד משמעותי במציאת פתרונות מערכתיים לנשים בגלל המאפיינים הייחודיים של הנגב, כמו מרחק רב מהמרכז וכוח קנייה נמוך. הכנס היה פרי שיתוף פעולה יוצא דופן בין המחלקה לשירותים חברתיים של רמת הנגב, נציגי מועצות אזוריות ברחבי הנגב, הרשות לפיתוח הנגב, מט"י, יזמיות וגורמים נוספים. לקראת הכנס נערך על ידי מכון סמית סקר בנושא יזמות נשים. במהלך הסקר רואיינו 170 נשים בעלות עסקים, מתוך למעלה מ-400 עסקים קטנים בניהולן של נשים, הפועלים ב-8 מועצות בדרום הארץ. מטרת המחקר הייתה אפיון העסקים והצרכים הלא מסופקים של היזמיות הדרומיות, כשהכוונה הייתה הנחת תשתית לבחינת התרומה הכלכלית של יזמות נשים באזורים כפריים, ושכנוע מקבלי ההחלטות להשקיע בפיתוח כלים נוספים לעידוד יוזמות של נשים. זו הייתה הפעם הראשונה שסקר כזה נערך באזור הנגב. על פי ממצאי הסקר התגלה שיזמות עסקית לנשים היא פתרון סוציו-אקונומי מבורך לאזור שההיצע התעסוקתי בו מוגבל, והיא יכולה להוות מחולל כלכלי-התיישבותי. רוב בעלות העסקים היו בגילאי 40-54, נשואות ואימהות לילדים, וכמחציתן דיווחו על הכנסה מעל לממוצע. היזמיות העריכו שלנשים יזמיות יש צרכים שונים מאשר לגברים יזמים, בעיקר בעקבות הרצון והצורך לשלב עבודה וקריירה עם בית, ילדים ומשפחה. הסקר מצא גם כי 46% מהיזמיות סבורות כי לרשות המקומית יכולת ותפקיד משמעותי להעניק סיוע בשלבי ההקמה והפיתוח של עסקים קטנים. קואופרטיב "נשים וטעמים" הוא אחד הפרויקטים המצליחים של יזמות נשים בנגב. פרויקטים עסקיים אחרים של נשים הוקמו בתחומים נוספים, כמו: תיירות, מקצועות טיפוליים כגון רפואה אלטרנטיבית, טיפולי גוף ונפש, אימון אישי וכדומה, מקצועות חופשיים מתמחים כגון צילום, גרפיקה, אמנות, תרבות וספרות, וכן מוצרי נוי ומזכרות.
זכייה בפרס מצוינות לשנת 2008
פרויקט "נשים מבשלות" של שותפות 2000, בהנחיתה של סמדר קפלינסקי, נבחר מקרב ארבעים פרויקטים מכל רחבי הארץ כפרויקט מצטיין בכנס שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, שנערך ב-12 בנובמבר, בכפר המכבייה.
חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל
חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל (ידוע גם כחוק ירושלים), שנחקק בידי הכנסת התשיעית ב-30 ביולי 1980 (י"ז באב התש"ם), קובע כי ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל ומקום מושבם של הנשיא, הכנסת, הממשלה ובית המשפט העליון. חוק היסוד קובע גם חובת שמירה על המקומות הקדושים בעיר לכלל הדתות וקובע כי ירושלים תזכה לתקציב מיוחד שיקרא מענק הבירה שיועבר לפיתוח העיר, תשתיותיה, רווחת תושביה ושמירת צביון העיר.
היסטוריה
בשנת 2000 (התשס"א) נוספו לחוק 3 סעיפים שקבעו כי:
כן נקבע בתיקון כי "אין בהוראות חוק-יסוד זה כדי לגרוע מהוראות חוק יישום הסכם הביניים בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה (הגבלת פעילות), התשנ"ה-1994, או מהוראות כל דין".
לפי תיקון לחוק היסוד שאושר בינואר 2018, כל שינוי בשטח או מעמד הבירה יחייב רוב של 80 ח"כים, אולם את הסעיף עצמו ניתן לשנות ברוב של 61 חברי כנסת.
מבחינת מדיניות הפנים של ישראל
לחוק ירושלים הייתה בעיקר משמעות הצהרתית. מבחינת הדין הישראלי שורר סטטוס קוו במעמדה של מזרח ירושלים מאז יוני 1967 עת פרסמה הממשלה את צו סדרי השלטון והמשפט (מס' 1) המחיל את החוק הישראלי על מזרח העיר, בהתאם לסעיף 11ב לפקודת סדרי השלטון והמשפט, אותו חוקקה הכנסת יום קודם לכן. מוסדות המדינה המרכזיים כבר שכנו בירושלים כמתחייב מהחוקים שעוסקים בכל אחד מהם בנפרד. בעת שנחקק החוק לא הייתה ברורה עליונותם של חוקי היסוד על פני חוקים רגילים.
למען הסר ספק, ולאור העברת סמכויות בשטחים שונים של יהודה, שומרון וחבל עזה לרשות הפלסטינית בעקבות הסכמי אוסלו, נחקקו בשנת 2000 סעיפים 5–7 לחוק, שקובעים במפורש כי שטח העיר ירושלים הוא השטח שקבעה הממשלה ביוני 1967, כי אין אפשרות להעביר סמכויות של מדינת ישראל או של עיריית ירושלים לגורם זר, וכי שינוי שטח העיר או העברת סמכויות תתבצע רק באמצעות חוק יסוד שיתקבל ברוב של חברי הכנסת (61 ח"כים). בתיקון נוסף נקבע ששינוי כזה בשטח העיר יאושר ברוב של 80 מחברי הכנסת (אך סעיף זה ניתן לשינוי ברוב של 61 חברי כנסת).
בזירה הבינלאומית
מועצת הביטחון של האו"ם הגיבה לחקיקת חוק היסוד בהחלטה מספר 478, שהגדירה את חוק היסוד כחסר משמעות וחייב להתבטל. ההצעה עברה בתמיכתן של 14 מדינות חברות, בלא אף מתנגדת, בהימנעות של ארצות הברית, ובלא הטלת וטו מצד החברות הקבועות. בעקבות קבלת ההחלטה העבירו כל השגרירויות שהיו בירושלים את מקום מושבן מירושלים לתל אביב, מאחר שהחוק ששינה את מעמד העיר באופן חד-צדדי. האחרונות לעזוב היו השגרירויות של גואטמלה והרפובליקה הדומיניקנית בספטמבר 1980. סך הכל פעלו בירושלים בעבר שגרירויות ונציגויות של 18 מדינות שונות.
מאז החלת החוק כל מדינות העולם המחזיקות שגרירויות בישראל קבעו את מיקומן בתל אביב-יפו, ברמת גן, בהרצליה, במבשרת ציון או בראשון לציון. כמה מדינות, בהן: ארצות הברית, בריטניה, איטליה, בלגיה, יוון, ספרד, צרפת, שוודיה וטורקיה, החזיקו קונסוליות נמוכות דרג בירושלים, אולם הנציגויות האלה אינן מואמנות לנשיא המדינה ואינן כפופות לשגרירויות בתל אביב, ולחלקן ממוקמת במזרח ירושלים עוד מלפני 1967 (דוגמת הקונסוליות הבריטית, השוודית, הבלגית והספרדית הממוקמות בשכונת שייח' ג'ראח). ארצות הברית, לדוגמה, הגדירה את תחום האחריות של הקונסוליה האמריקאית בירושלים כטיפול בעניינים הקשורים בעיר ירושלים עצמה, בגדה המערבית וברצועת עזה.
ב-18 באוגוסט 2006 החליט נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס, להעביר את שגרירות מדינתו מירושלים לתל אביב, וזאת על-מנת: "לתקן טעות היסטורית שפגעה במעמדנו בעולם ובעיקר במעמדנו בעולם המוסלמי", כדבריו. בעקבותיו, ב-25 באוגוסט 2006, החליטה גם אל סלוודור, שהחזיקה את השגרירות האחרונה בירושלים, להעבירה לתל אביב עקב מה שהיא מגדירה "המצב הנוכחי במזרח התיכון" (כנראה המדובר בסמיכות ההחלטה למלחמת לבנון השנייה). בעקבות כך נותרה ירושלים ללא כל שגרירות בתחומה, עד מאי 2018. ב-24 במאי 2017, כתגובה להחלטת אונסק"ו השוללת את זכותה של ישראל על ירושלים, העביר הפרלמנט הצ'כי (ברוב של 112 תומכים מתוך 156 צירים) החלטה המכירה בירושלים כבירת ישראל, ומגנה את אונסק"ו על החלטותיו האנטי-ישראליות.
ב-1 במאי 2018 הועברה שגרירות גואטמלה בישראל לירושלים. ב-21 במאי 2018 הועברה שגרירות פרגוואי בישראל לירושלים. חודשים מעטים לאחר מכן, עם חילופי השלטון במדינה בספטמבר 2018, החליט נשיאה החדש של פרגוואי להשיב את השגרירות לתל אביב. בהמשך, פתחו קוסובו והונדורס שגרירויות בירושלים.
קמעונאות
קמעונאות או קִמְעוֹנוּת (באנגלית: Retail) היא מכירת מוצרים לצרכנים לצריכה פרטית (b2c), בדרך כלל בכמויות קטנות - זאת להבדיל מסיטונאות או סיטונות (באנגלית: Wholesale),שמהותה היא הפצה ומכירת מוצרים בכמות גדולה מהיצרן או היבואן לקמעונאי (b2b או b2b2c), לצורך מכירתם לצרכנים. ישנם גם פורמטים קמעונאיים המוכרים בסיטונאות או כמרקטפלייס.
את המילה טבע יהושע גורדון ב-1924. שורש המילה מהמילה "קמעא" בארמית שמשמעותה "קצת, לשיעורין".
הקמעונאות כוללת תחומים שונים, שהבולטים שבהם הם קמעונאות המזון (חנויות מכולת, צרכניות, חנויות נוחות, סופרמרקטים וכדומה), היגיינה, ניקיון וטיפוח הגוף (פארם), הלבשה והנעלה (אופנה), מוצרים לאחזקת הבית, מכשירי חשמל ביתיים ואלקטרוניקה, ריהוט, ציוד משרדי, צעצועים, ספרים ועוד.
הקמעונאות המסורתית מתרחשת בחנות או בדוכן (נקודות מכירה - pos). במאה ה-20 התפתחו ערוצים קמעונאיים נוספים, כגון קטלוגים קמעונאיים ישירים (d2c), שמהם הצרכן בוחר את המוצרים ומזמין אותם מהקמעונאי בטלפון או בדואר, ובמאה ה-21 התפתחה גם קמעונאות דיגיטלית (איקומרס) - באמצעות חנויות וירטואליות באתרי אינטרנט, או בפלטפורמות תוכן ורשתות חברתיות, המאפשרות לצרכן לבחור מוצרים ולהזמין אותם דרך רשת האינטרנט (און ליין).
המילה קמעונאי (באנגלית retailer) מציינת הן את האדם שעוסק בקמעונאות (כגון החנווני או המוכרות בחנות) והן את הארגון שמפעיל רשת של נקודות או אולמות מכירה קמעונאיות.
לצורך הניהול הקמעונאי התפתחו פתרונות מחשוב (ריטייל טק) הכוללים ניהול עמדות מכירה, ניהול "המשרד האחורי" (Back Office), ניהול המכירה בקו הקופה, ניהול המלאי, ניהול קשר עם הלקוחות ו"מועדון לקוחות", ניהול מבצעים וניהול קידום מכירות.
סוגי קמעונאות
ישנם שלושה סוגים עיקריים של קמעונאות:
סוגי חנויות
חלק מהחנויות פועלות נקודתית ומקומית (חנות בודדת), חלקן פועלות במסגרת רשת חנויות עירונית, אזורית או ארצית, חלקן תחת מרכז מסחרי, קניון או פאוור-סנטר, וחלקן פועלות כזכיינויות.
מחזור חיים
כמו מוצרים, גם חנויות קמעונאיות עוברות שלבי צמיחה ודעיכה שאפשר לתארם כמחזור חיים קמעונאי. כיום, סוגי הקמעונאות החדשים מגיעים לבגרות מהר יותר מאשר בעבר – לחנויות הכל-בו לקח 80 שנה להגיע לבגרות, בעוד ששיטת מחסני המכר הגיעה לבגרות תוך 10 שנים בלבד.
שירות
ישנן ארבע רמות שירות (או 'ערך מוסף') שחנות קמעונאית יכולה להציע. ככל שרמת השירות עולה כך גדלות ההוצאות של החנות.
קמעונאות שלא בחנות
4. שירותי קניות וקבוצות רכישה צרכניות – משרת חוגי לקוחות ייחודיים, קהילות, לקוחות מועדוני אשראי וכן עובדי ארגונים גדולים ואיגודים מקצועיים. החברים הזכאים יכולים לקנות מקמעונאים וספקים נבחרים, שנותנים להם הנחות על המוצרים או מוצרים בלעדיים. הרכישות מתבצעות במסגרות ייעודיות כגון אירועי מכירה וירידים, הזמנות דיגיטליות או באמצעות המעסיק.
ארגונים קמעונאיים
הולכות ומתרבות כיום החנויות הקמעונאיות המשתייכות לצורה כלשהי של קמעונאות תאגידית. ארגונים אלה נהנים מיתרון לגודל, כגון כוח קנייה מוגדל ועובדים מיומנים יותר.
סוגים עיקריים של ארגונים קמעונאיים:
רצה מצוירת
רצה מצוירת (שם מדעי: Graphipterus serrator) היא חיפושית ממשפחת הרצניתיים.
אורכה מגיע ל-25 מ"מ, היא שחורה עם 14–30 כתמים לבנים ועגולים על כנפי החפייה. פעילת יום, טורפת חרקים ובעיקר נמלים גדולות. אזור המחיה המועדף עליה הוא קרקעות חוליות.
אצנדל
אצנדל (שם מדעי: Scutigera coleoptrata) או נדל ארך רגליים הוא מין של נדל אפור צהבהב בעל 15 זוגות רגליים. מקורו מאזור הים התיכון, אך כיום נפוץ המין במקומות נוספים בעולם שם הוא חי בדרך כלל בבתים. הוא ניזון מחרקים שהוא צד.
תפוצה ומקום חיות
מוצאו של האצנדל הוא אזור הים התיכון, אולם הוא התפשט למקומות נוספים וכיום נפוץ באסיה, אירופה וצפון אמריקה.
מחוץ לבתים, מעדיפים האצנדלים לשכון במקומות לחים וקרים. הם נפוצים תחת אבנים, בין ערמות עצים ובחריצים קטנים בקרקע. בבתים הם עשויים להימצא כמעט בכל מקום במבנה: הם שוכנים במרתפים, חדרי אמבטיה ושירותים, שבהם כמות רבה של מים, אך עשוים להימצא גם במקומות יבשים בבתים כדוגמת משרדים, חדרי שינה ובמטבחים.
תיאור המין
לאצנדל בוגר יש בממוצע 15 זוגות רגליים עדינות וארוכות וגוף קשה. אלו מאפשרים לו לטפס במהירות מפתיעה על קירות ותקרות ולנוע במהירות על קרקע. לאצנדל בוגר 18 פרקי גוף. צבע גופו אפור צהבהב. על גבו שלושה פסים כהים שנמתחים לכל אורך גופו; גם על הרגליים מצויים פסים כהים.
כפעולת הגנה מסוגל האצנדל לשחרר באופן רפלקטיבי רגל תפוסה, וזאת במטרה להסיח את דעתו של התוקף. הרגל מתנתקת בנקודה מיוחדת בין קטעים מסוימים ברגל, בעקבות תגובה מהמרכז העצבי של פרק הגוף הנושא את הרגל. גם לאחר ניתוקן של מספר רגליים הוא מסוגל לנוע במהירות. הוא עובר התנשלויות בהמשך, שבהן מתחדשות הרגליים החסרות.
תזונה
האצנדלים ניזונים מפשפשים, טרמיטים, תיקנים, דגיגי כסף הסוכר, עכבישים וחרקי בית אחרים. הם הורגים את טרפם באמצעות הזרקה של ארס ואז אוכלים את הטרף המת.
האצנדל והאדם
בניגוד לקרוביו הטרופיים שנעדרים רגליים ארוכות אך הגדולים ממנו בהרבה, האצנדל יכול לחיות את מלוא חייו בתוך מבנה. האצנדלים נחשבים ליצורים מועילים למשקי בית, שכן הם ניזונים ממזיקים ביתיים. ואולם מעטים הם הרואים אותם כרצויים בביתם, זאת מפאת המראה המאיים שלהם, ומהירותם המבהילה. הם אינם גורמים נזק למזון, לריהוט ולבני אדם.
אצנדל מסוגל לנשוך אדם, אולם הדבר קורה לעתים נדירות. לרוב, כאשר אדם מנסה להחזיק את האצנדל על ידו. נשיכתם אינה מסוכנת, אך עלולה להיות מעט לא נעימה. ארסו של האצנדל חלש מכדי לגרום נזק לאדם או לחיות מחמד כגון כלבים וחתולים.
רבי יוסי הכהן
רבי יוסֵי הכהן היה תנא שחי בשלהי המאה הראשונה לספירה, בן הדור השני של התנאים ותלמידו של רבן יוחנן בן זכאי.
בענייני הלכה נמסרו דבריו במשנה רק פעם אחת (אולי משום חסידותו, ראו להלן), בתלמוד הבבלי נאמר עליו כי עסק במעשה מרכבה יחד עם רבי יהושע, וכי רבו, רבן יוחנן בן זכאי, שיבחו על כוחו בחכמת הנסתר
במשנה נאמר על אודותיו כי רבו ובני דורו כינוהו "חסיד". (בהתאם לכך יש שזיהו אותו עם רבי יוסי "קטנותא" שעליו נאמר במשנה שמשעה שמת פסקו חסידים). יש התולים בחסידותו את היעדרם של דברי הלכה משמו, שכן דרכם של חסידים הייתה לא להתבלט בתורתם. בתלמוד הבבלי נאמר על אודותיו כי "לא נמצא כתב ידו בידי גוי מעולם" משום הזהירות בהלכות שבת.
מלבד זאת נזכר שמו בדברי חז"ל במספר הקשרים נוספים; בפרשנות המקראות - הוא מוזכר במקום אחד כמפרש פסוקים מוקשים בפני רבן גמליאל, בענייני מוסר - הוא מוזכר במקום אחר, בו הוא נשאל על ידי רבו, רבן יוחנן בן זכאי, "איזוהי דרך ישרה שידבק בה האדם?" ועל כך הוא משיב "שכן טוב", ועל השאלה ההפוכה; "איזוהי דרך רעה שיתרחק ממנה האדם?" הוא משיב בהתאם: "שכן רע". וכן בניחום אבלים, כשמת בנו של רבן יוחנן בן זכאי.
אלה טומניאן
אלה טומניאן (בארמנית: Ալլա Թումանյան; נולדה ב-17 במרץ 1950) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע ארמנית.
ביוגרפיה
אלה טומניאן נולדה ב-1950 בירוואן. ב-1971 היא סיימה את לימודיה במכון הממלכתי לתיאטרון ואמנות, בחוג למשחק. בין השנים 1971–1990 היא עבדה בתיאטרון האקדמי הממלכתי סונדוקיאן של ירוואן, ובשנים 1990–1991 בתיאטרון "מטרו".
קוקאי (סומו)
קוקאי פוטושי (ביפנית: 黒海 太, בגאורגית: მერაბ ლევან ცაგურია, מֶרַב לבַן צַגוּריה; נולד ב-10 במרץ 1981, בסוחומי, שבגאורגיה) הוא מתאבק סומו לשעבר ממוצא גאורגי. הישגיו בקריירה הם 248-189-0. בשנת 2003 הוא היה הגאורגי הראשון שהגיע לדרגת סאקטורי (השני היה טוטינוטין צויוסי בשנת 2008). הדרגה הגבוהה ביותר לה הגיע היא קומוסובי (מספטמבר 2006). הוא הפסיק להופיע בתחרויות בשנת 2012.
המפלגה האנטי-מאסונית
המפלגה האנטי-מסונית (נגד הבונים החופשיים), הקרויה גם "התנועה האנטי מאסונית", הייתה מפלגה אמריקאית. המפלגה הוקמה מתוך התנגדות לבונים החופשים, ובהמשך, מתוך שאיפה להפוך למפלגה גדולה, נקטה עמדות בנושאים נוספים.
לאחר שהופיע ככוח פוליטי בסוף 1820, מרבית חברי המפלגה הצטרפו למפלגה הוויגית בשנות ה-30 של המאה התשע עשרה, והמפלגה נעלמה לאחר 1838.
היסטוריה
ההיסטוריה של המפלגה האנטי-מאסונית מתחילה ב"פרשת מורגן" שהתרחשה בבטביה, ניו יורק. נטען, כי בונים חופשיים מהלשכה המקומית הרגו אדם בשם מורגן שכעס על הלשכה ואיים לפרסם את כל "סודות הבנייה החופשית". מורגן נעלם מהעיירה ונטען על ידי גורמים עוינים לבנייה החופשית, כי חברי הלשכה הטביעו אותו בנהר הניאגרה. לא נמצא שום סימן למורגן.
מורגן טען, כי הפך לחבר הבונים החופשיים בעת ששהה בקנדה ונראה שהוא לקח חלק במשך זמן קצר בלשכה ברוצ'סטר. לאחר מכן ניסה מורגן ללא הצלחה לסייע בהקמה או בביקור בלשכות בבטביה, אך נדחה מהשתתפות בפעילות הבונים החופשיים של בטביה על ידי חברים שלא היו בטוחים בדמותו של מורגן ופקפקו בנאמנותו לבנייה החופשית. זועם על הדחייה, מורגן הודיע, כי הוא עומד לפרסם חשיפה שכותרתה Illustrations of Masonry, ובה ביקורת על הבונים החופשיים ואף מתוארים שם טקסי התואר הסודי שלהם בפירוט.
בספטמבר 1826 נעצר מורגן בטענות קלושות, כי לא החזיר הלוואה וכי גנב חולצה ועניבה במטרה למנוע את פרסום ספרו על ידי השארתו בכלא. האדם שהתכוון לפרסם את ספרו של מורגן שילם את ערבותו והוא שוחרר ממעצר. זמן קצר לאחר מכן נעלם מורגן.
הרוב האמינו בגרסה, שהבונים החופשיים הרגו את מורגן בכך שהטביעו אותו בנהר הניאגרה. בין אם ברח או נרצח, היעלמותו של מורגן הביאה רבים להאמין כי תמיכה בבונים החופשים עומדת בסתירה לאזרחות טובה.
הרקע להקמת המפלגה
הרעיון שקבוצת בונים חופשיים הרגה מישהו שדיבר נגדם חלחלה בתודעת האנשים. בתקופה זו עם התנועה מערבה של המתיישבים והמהפכה התעשייתית, אנשים רבים החלו להביע חוסר אמון כלפי הממשל ובמוסדות ותיקים כמו מסדר הבונים החופשיים.
באותה תקופה התחוללה גם תחייה דתית, תקופה המכונה "ההתעוררות הגדולה השנייה", במיוחד באזור שנקרא "הרובע השרוף". כינוי זה מתייחס לאזורים המערביים והמרכזיים של מדינת ניו יורק בתחילת המאה ה-19, שם התחוללה תחייה דתית והיווצרות של תנועות דתיות חדשות, עד כדי כך שנראה כי הלהט הרוחני הצית את האזור.
המפלגה הוקמה באפסטייט ניו יורק בפברואר 1828. המפלגה התנגדה לבונים החופשיים, ואנשיה האמינו שמדובר בחברה חשאית מושחתת ואליטיסטית ששולטת בחלק גדול מהמדינה בניגוד לעקרונות הרפובליקניים. אנשים רבים ראו את ארגון הבונים החופשיים ואת חסידיו המעורבים בשלטון כמושחתים. ההתנגדות לבונים החופשיים אומצה גם על ידי כמה כנסיות פרוטסטנטיות אוונגליסטיות כגורם דתי, במיוחד ב"רובע השרוף" בצפון מדינת ניו יורק.
ועידות ובחירות
בתחילה הוגבלה המפלגה למערב ניו יורק ברובע השרוף. אך תוך זמן קצר היא התחילה להתפשט, פחות מהסיבות המקוריות שהתרחשו בבטביה עם פרשת מורגן, ויותר בגלל אנדרו ג'קסון, שהיה מועמד לנשיאות ארצות הברית.
ה"אנטי-ג'קסוניים" נזקקו למטרה כדי לגייס לאנשים סביב העובדה שג'קסון היה חבר בולט בבונים החופשים ולעיתים קרובות דיבר על האחווה במסדר. כל זה נתן למפלגה הלאומית הרפובליקנית הכושלת את מה שהם צריכים.
בבחירות של 1828, המפלגה החדשה הוכיחה את כוחה באופן בלתי צפוי. אף על פי שהמועמד שלהם למושל ניו יורק, סולומון סאות'וויק, הובס, המפלגה הפכה למפלגת האופוזיציה העיקרית של הדמוקרטים של ג'קסון בניו יורק. בשנת 1829 היא הרחיבה את בסיס הנושאים שלה כשיצרה כמה חידושים שלא היו מוכרים אז בפוליטיקה האמריקאית.
חידוש אחד היה ביטאוני המפלגה, אחד מאותם עיתונים החל משנת 1829 היה "אלבני ג'ורנל", עיתון שתקף את מרטין ואן ביורן. בפסקה אחת במאמר נמצאו המילים "מסוכן", "דמגוג", "מושחת", "משפיל", "סוטה", "זונה", "הוללות" ו"קללות ". חידוש נוסף היה יצירת וועדה מינויים.
ועידת המינוי הראשונה בתולדות ארצות הברית התקיימה על ידי המפלגה האנטי מאסונית לבחירות לנשיאות 1832. המפלגה מינתה את ויליאם וירט שבעברו היה חבר מסדר הבונים החופשיים. למרות השתייכותו המפלגתית של וירט הוא הגן על הבונים החופשיים בוועידה בה היה מועמד. וירט הצהיר כי " הוא מצא שהבונים החופשים לא עוררו בו דחייה, ושלמיטב ניסיונו רבים מהבונים החופשיים היו "אנשים אינטליגנטים בעלי אופי מכובד" שמעולם לא העדיפו את הבנייה החופשית על פני "חובותיהם לאל ולארצם".
בסך הכל המפלגה זכתה להצלחה מועטה. הם בחרו מושל בפנסילבניה וכן מושל, סגן מושל ותפקידים נבחרים אחרים ברמה גבוהה בוורמונט. במדינות מסוימות הם אכן קיבלו חברים לבית המחוקקים המדינתיים, אם כי מעולם לא הספיקו לבצע שינויים אמיתיים. הם מעולם לא הצליחו להכניס חבר ממפלגתם לקונגרס ארצות הברית.
בשנת 1838, המפלגה האנטי מאסונית קיימה את הכינוס השלישי והאחרון שלה. בכינוס הם מינו את ויליאם הנרי הריסון, שלימים הועמד על ידי הוויגים, אותה מפלגה שאליה כבר נדדו רוב חברי המפלגה. כשזה קרה, המפלגה לא מינתה מועמד אחר והיא סיימה את חייה אחרי כ-10 שנים.
בשנת 1872 חלה התחדשות של המפלגה, הפעם היה זה על בסיס דתי שהיה המניע את המפלגה. הגלגול השני של המפלגה הסתיים בשנת 1888.
מורשת
ג'ונתן בלנצ'רד, המועמד לנשיאות 1884 בגלגול השני של המפלגה האנטי-מאסונית, היה מחויב עמוקות לתיאוריות הקונספירציה, בעיקר לטענה, כי אליטות הבונים החופשיים שלטו בסתר בממשלה. ככל שאנשים הפכו ניידים יותר מבחינה כלכלית במהלך המהפכה התעשייתית והחלו לנוע מערבה כאשר מדינות חדשות אוכלסו על ידי מתיישבים לבנים והוספו לאיחוד, צמיחתה של התנועה נגד הבונים החופשיים נגרמה על ידי התסיסה הפוליטית והחברתית שנבעה מהיחלשות קשרים משפחתיים וקהילתיים ותיקים. מאחר שהבונים החופשים הייתה אחת המוסדות הבודדים שנותרו יציבים בתקופת שינוי זו, היא הפכה למטרה טבעית עבור מפגינים. כתוצאה מכך, "פרשת מורגן" הפכה לזרז הגלוי ביותר שהפך תנועה עממית למפלגה פוליטית.
פוטוכימיה
פוטוכימיה (באנגלית: Photochemistry) היא ענף בכימיה, העוסק באופן שבו גלי אור נראים או בלתי נראים (כדוגמת קרינת על סגול או תת אדום) משפיעים על אטומים ותרכובות. בתהליכים פוטוכימיים, האור מספק את אנרגיית השפעול ליצירת התהליך הכימי.
תופעות פוטוכימיות בטבע
תופעות פוטוכימיות מופיעות בהקשרים רבים בעולם הפיזיקלי. דוגמאות נפוצות הן יצירת אוזון באטמוספירה ודהיית צבעים החשופים לשמש.
תופעות פוטוכימיות רבות מתרחשות בעולם החי, ועל כן תחומי מחקר רבים של הביוכימיה נשענים על הפוטוכימיה. תרכובות רבות משמשות כקולטני אור בעולם החי: כלורופיל בתהליך הפוטוסינתזה, פיטוכרום בתהליכי העברת אותות בצמחים, רודופסין בעיניהם של בעלי החיים המפותחים. הפוטוכימיה חוקרת את האופן בו מסוגלות תרכובות אלו לקלוט את האור ואת השינוי הנגרם בהן כתוצאה מכך.
שימושים
למחקרים בפוטוכימיה שימושים רבים בכימיה האנליטית. שיטות ומכשירים רבים המשמשים לזיהוי ולכימות חומרים מבוססים על אור ועל האינטראקציות שלו עם החומר. הספקטרוסקופיה, למשל, כוללת עשרות שיטות אנליטיות נפרדות, המבוססות על ספיגת קרינה אלקטרומגנטית.
שימושים הנדסיים בפוטוכימיה כוללים צילום על סרט צילום, והתקני אחסון נתונים, המשתמשים באור לכתיבה ולמחיקה. זיכרון EPROM, למשל, ניתן למחיקה בעזרת אור על סגול. תקליטורים מסוג CD-RW נמחקים בעזרת אינטראקציה פוטוכימית. תהליכים פוטוכימיים משמשים גם בייצור מעגלים משולבים ומעגלים מודפסים, עליהם מורכבים רכיבים אלקטרוניים. תהליכים אלו מכונים פוטוליתוגרפיה.
תהליכים פוטוכימיים
נהוג לחלק את התהליכים הפוטוכימיים לתהליכים המתבצעים בין אור למולקולה אחת, ולתהליכים בהם מעורבים שתי מולקולות. תהליכים פוטואלקטריים חד-מלקולריים כוללים את הפוטוליזה והאיזומריזציה. תהליכים דו-מולקולריים כוללים את הפוטומריזציה והעתקת אטומי מימן.
חוקי הפוטוכימיה
החוק הראשון של הפוטוכימיה, הנקרא חוק גרטהאוס-דרייפר, קובע כי רק אור שנבלע על ידי חומר יכול להביא לשינוי פוטוכימי. החוק נוסח על ידי תאודור גרטהאוס בשנת 1817, ובהמשך על ידי ג'ון ויליאם דרייפר בשנת 1842, בטרם הוכרה הפוטוכימיה כענף מדעי נפרד.
החוק השני של הפוטוכימיה, חוק שטארק-איינשטיין, קובע כי כל פוטון שנבלע משפיע על מולקולה אחת בלבד. החוק הנקרא על שם יוהנס שטארק ואלברט איינשטיין, אשר גילו אותו עצמאית ובמקביל.
קשרים לענפי כימיה אחרים
לפוטוכימיה קשר הדוק לכימיה פיזיקלית, החוקרת את הכוחות הפיזיקליים המשתתפים בקשרים הכימיים, וכן את החלקיקים התת-אטומיים המרכיבים את האטום.
לשק בלצרוביץ'
לשק בלצרוביץ' (בפולנית: Leszek Henryk Balcerowicz; 19 בינואר 1947) הוא כלכלן פולני שכיהן כנגיד הבנק המרכזי וכסגן ראש ממשלה בפולין. ממובילי המעבר מכלכלה קומוניסטית לכלכלה חופשית בפולין בשנות ה-90 של המאה ה-20. כיום מכהן בלצרוביץ' כפרופסור בקולג' אירופה.
ביוגרפיה
בשנת 1970 קיבל תואר ראשון בהצטיינות מבית הספר המרכזי לתכנון וסטטיסטיקה בוורשה. הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סט. ג'ון בניו יורק בשנת 1974 ודוקטורט מבית הספר לכלכלה בוורשה, בשנת 1975.
מספטמבר 1989 עד אוגוסט 1991 כיהן לראשונה כשר האוצר וסגן ראש ממשלת פולין. הוא שב לתפקיד ב-31 באוקטובר 1997 עד 8 ביוני 2000. בשנים 1995–2000 היה יושב ראש איחוד החופש, שהייתה אז מפלגת מרכז. ב-22 בדצמבר 2000 מונה לנגיד הבנק המרכזי של פולין, תפקיד בו כיהן עד שנת 2007.
MBCT
ממצאים מחקריים מצביעים על כך שבקרב אנשים שעברו שלוש אפיזודות דיכאוניות או יותר, ההשתתפות בתוכנית מפחיתה את הסיכויים להישנות הדיכאון באופן משמעותי.
יותם
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אוגוסט פון וסרמן
אוגוסט פאול פון וסרמן (בגרמנית: August Paul von Wassermann, 21 בפברואר 1866 בבמברג - 16 במרץ 1925) היה רופא ומיקרוביולוג גרמני ממוצא יהודי, ידוע בין השאר בתרומתו לאבחון הסרולוגי של מחלת העגבת.
חייו
אוגוסט פון וסרמן נולד כבן השני של הבנקאי החצר הבווארית, אנג'לו פון וסרמן, הוא למד רפואה באוניברסיטאות ארלנגן ושטרסבורג בשנים 1889-1884. אחרי הסמכתו כרופא, החל משנת 1890 התחיל לעבוד עם רוברט קוך במכון למחלות זיהומיות בבית החולים "שאריטה" בברלין. התמנה שם כרופא בכיר ומאוחר יותר כיורש של לודוויג בריגר (1919-1849) כרופא ראשי של המחלקה הקלינית של המכון. בשנת 1906 הוטל עליו לנהל את המחלקה לטיפול נסיוני ולחקר הנסיוב.
וסרמן פיתח יחד עם אלברט נייסר וקארל ברוק מבחן פיקסציה של ה"משלים" ששימש לאבחון סרולוגי של העגבת, שנה בלבד אחרי שזוהה גורם המחלה. מבחן זה איפשר אבחונה המוקדם של העגבת, למרות התמונה הקלינית הבלתי ספציפית שלה, ובאופן זה סייע במניעת הפצתה. המבחן וסרמן גילה שמחלת "השיתוק הכללי המתקדם" הוא הפרעה מוחית שנגרמת על ידי העגבת שלא טופלה. מבחן וסרמן או בורדה-וסרמן נשאר זמן רב כלי יסודי לאבחון העגבת ומניעתו אך הוחלף עם הזמן בחלופות מודרניות יותר.
החל משנת 1913 ועד יום מותו וסרמן היה מנהל מכון הקייזר וילהלם לטיפול נסיוני בברלין-דאהלם. וסרמן היה נשוי לאליס פון טאוסיג, בתו של תאודור פון טאוסיג, ולזוג נולדו שני ילדים.
וסרמן היה הזוכה הראשון לפרס ארונסון בשנת 1921.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
קוני הדגארד (Hedegaard), פוליטיקאית דנית, הייתה נשיאת הכנס. התפקיד הועבר ללארס לקה ראסמוסן ראש ממשלת דנמרק באופן כמעט סמלי לקראת סיום הכנס.
הסכם קופנהגן נוסח על ידי ארצות הברית, סין, הודו, ברזיל ודרום אפריקה ב-18 בדצמבר. המסמך זיהה כי ההתמודדות עם שינוי האקלים היא אחד האתגרים הגדולים ביותר של ימינו וכי יש לנקוט פעולות כדי לשמור על עליית טמפרטורה מרבית של שתי מעלות צלזיוס. המסמך אינו מחייב מבחינה משפטית ואינו מכיל כל התחייבויות לצמצום פליטת פחמן דו-חמצני ועל כן מדינות רבות וארגונים לא-ממשלתיים התנגדו להסכם זה.
הרקע לוועידה
ועידת קופנהגן נערכה בשיאן של התרחשויות ציבוריות בנושאים סביבתיים ברחבי העולם, וכן המודעות הגוברת והולכת בקרב אוכלוסיית העולם בנוגע לצורך לכווץ את החור שנפער באוזון ולבלום את התחממות כדור הארץ.
ספרו רב המכר של אל גור, אמת מטרידה, וכן סרטו התיעודי שיצא לאקרנים ב-2006 והפך לאחד מסרטי התעודה הרווחיים בכל הזמנים סיקרו את ההתחממות העולמית ויצרו קונצנזוס בינלאומי בנושא. פרס נובל לשלום שהוענק לו ב-2007 ביטא זאת היטב.
כניסתו של ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, שלוותה במערכת בחירות סוערת ובססמאות "Yes We Can" ו-"Change" עוררו תקווה עולמית כי הגיע "סוף עידן בוש" ומדיניותה של ארצות הברית בתחומים רבים, ביניהם בתחום הסביבתי, תשתנה.
כל אלו ועוד יצרו ציפייה אדירה ומתח עולמי לקראת הוועידה, ולמעלה מחמשת אלפים עיתונאים מרחבי העולם הגיעו לסקר. את פתיחת הוועידה ליווה הסרט Please Save The World לו נרשמו למעלה ממיליון צפיות ברשת האינטרנט.
מסע פרסום רחב בשם הופנהגן שאורגן על ידי האו"ם וארגון הפרסום הבינלאומי במטרה לתמוך ב-COP15 (אמנת המסגרת של האו"ם בנוגע לשינויי האקלים). במסגרתו נפתח אתר האינטרנט https://web.archive.org/web/20090718030312/http://www.hopenhagen.org/ בו יכולים אזרחים מרחבי העולם לחתום על עצומה סביבתית
המשלחת הישראלית
משלחת רשמית מטעם ישראל, בראשות גלעד ארדן השר להגנת הסביבה, הגיעה לקופנהגן לצורך השתתפות בדיונים, המשלחת מנתה כ-30 חברים שרובם אנשי מקצוע מהמשרד להגנת הסביבה וכן אנשי גופים רלוונטיים נוספים. בהמשך הייתה אמורה להצטרף אליה משלחת ייצוגית גדולה בראשות ראש הממשלה בנימין נתניהו. ב-12 בדצמבר הודיעה לשכת ראש הממשלה כי לא ייצא לקופנהגן מכיוון שהשתתפותו בכנס לא מצדיקה את העלויות הגבוהות הכרוכות בנסיעה ובשהייה בדנמרק. ארגוני הסביבה טענו באירוניה כי על רקע המצב הסביבתי הרעוע בישראל, אין טעם שראש הממשלה יצא לייצג אותה בפני בעולם לבסוף הוחלט כי נשיא המדינה שמעון פרס ישתתף בכנס במקום נתניהו. בנאומו בפני משתתפי הכינוס התחייב פרס כי ישראל תפחית עד שנת 2020 את פליטת דו תחמוצת הפחמן שלה בכ-20% לעומת הגידול הצפוי, אך שר האוצר, יובל שטייניץ, הבהיר שאינו תומך ביעד שהציב פרס, וטען שהנשיא עמד על כך ש"הצגת יעד נמוך יותר פשוט לא באה בחשבון". לאחר הוועידה הפכה התחייבות בעל-פה זאת גם לעמדתה הרשמית של הממשלה, בעקבות מכתב התחייבות ששיגר השר להגנת הסביבה לאו"ם. בהמשך, הקימה הממשלה ועדת מנכ"לים בראשות מנכ"ל משרד האוצר, כדי שתציע דרכים ליישום ההתחייבות הזאת.
רשימת הפעולות המוצעות
במהלך הכנס הצהירו מספר מדינות על צעדים שהן מתכוונות לנקוט אם יושג הסכם במהלך הוועידה. בסופו של דבר לא הושג הסכם, וההצהרות יהוו בסיס לדיון ב-2010.
אקטיביזם בוועידה
מספר עצרות מחאה קטנות נערכו בשבוע הראשון לוועידה, וההתכנסות המשמעותית הראשונה הייתה תהלוכה המונית שקראה להשגת הסכמה בינלאומית בנושא האקלים ב-12 בדצמבר. על פי ההערכות, השתתפו בה בין 40,000 ל-100,000 איש. 968 מפגינים נעצרו, מתוכם 19 על נשיאת סכינים ולבישת מסכות במהלך ההפגנה.
באותה עת התכנסה בעיר ועידה אלטרנטיבית, Klimaforum09, בה השתתפו יותר מ-50,000 איש. בכנס ניתנה במה לפעילי איכות סביבה מרחבי העולם שארצותיהם נפגעו מההתחממות העולמית. בוועידה השתתפו מנהיגים מרחבי העולם, ביניהם וונדנה שיבה מייסד נבאדניה והסופרת החברתית נעמי קליין.
רימון יד
רימון יד הוא פצצה שנועדה להיזרק על ידי חייל. מקור השם הוא מהפרי רימון, מהגודל הכללי שלו ומהעובדה שגרעיניו הרבים מזכירים את הרסס המצוי ברימון. בזמנים עתיקים היו גרנדירים (רמנים) - חיילים המתמחים בתפעול ובזריקת רימונים. כיום, כל חייל קרבי מאומן בזריקת רימונים, עקב הפשטת השימוש בהם.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
אקטיביזם בוועידה
הארגון האנטי-צרכני "The Yes Men" פרסם הצהרה מזויפת בשם שר הסביבה הקנדי ג'ים פרנטייס בה הוא מתחייב להפחית את רמת הפליטה של גזי חממה מ-1990 עד ל-2020 ב-40%, פי 13 מההתחייבות האמיתית. ההצהרה פורסמה על ידי ה"וול סטריט ג 'ורנל" לפני שנחשפה כתרמית. ג'ים פרנטייס תיאר אותה כ"בלתי רצויה"
ארבעה פעילי גרינפיס התפרצו לארוחת ערב ב-18 בדצמבר בה השתתפו ראשי מדינות מרחבי העולם והניפו שלטים הם נכתב: "הפוליטיקאים מדברים, המנהיגים עושים". לפעולה נוצר הד עולמי, וביקורת רבה הוטחה במשטרת קופנהגן על כך שהארבעה הוחזקו כמעט חודש במעצר, בלי שהופנה כלפיהם אישום כלשהו.
בימיה האחרונים של הוועידה, נערכו הפגנות ספונטניות, רבות משתתפים ואלימות מאוד בכל רחבי דנמרק תחת הקריאה למנהיגי העולם להגיע להסכמות כל עוד הוועידה מכונסת.