cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אזי לב-און
מחקריו
לב-און מתמקד בסוגיות שבממשק בין תקשורת חדשה ומשפט. הוא חוקר את הפעילות חסרת התקדים בעניין רומן זדורוב ברשתות החברתיות, בוחן מיהם מנהיגי הפעילות ומה תפיסותיהם במגוון סוגיות רלוונטיות, מה אופי הפעילות ואילו תכנים עולים בה, וכיצד הפעילות הציבורית נתפסת בעיני בעלי עניין. במסגרת זו הוא מתמקד בשיח הציבורי רחב ההיקף ברשתות החברתיות לגבי רצח תאיר ראדה ומשפטו של זדורוב. לב-און טוען כי הפרשה ייחודית בכך שכלל החומרים לגביה הועלו לאתר ייעודי, תומללו וקוטלגו. בנוסף, במשך למעלה מעשור, מתקיימת שיחה ערה לגבי הפרשה ברשתות החברתיות. לפי לב-און, מדובר במקרה שמשקף את יכולותיו של הציבור לתרום באמצעות הרשתות החברתיות להעלאת מודעות לגבי פרשיות משפטיות שנויות במחלוקת, ואף לעזור בגילוי מידע והצלבת מידעים לגבי הפרשה המשפטית עצמה. עם זאת, הפעילות ברשתות לעיתים מלווה בהשמצות והטרדות כלפי אנשים מהציבור שנחשדים במעורבות בפרשה על לא עוול בכפם, ובהמשך לכך מתפתחות שמועות ותאוריות קשר שגורמות לנזק של ממש.
נכון למרץ 2023 פרופ' לב-און פרסם מעל 100 מאמרים אקדמיים, מתוכם כ־70 בכתבי עת שפיטים.
צ'אבי
לאחר גוארדיולה
וילאנובה עזב את ברצלונה בקיץ 2013 בשל מאבקו במחלת הסרטן, והוא הוחלף על ידי המאמן הארגנטינאי טאטה מרטינו. בתחילת עונת 2013/2014 השלים צ'אבי את זכייתו השישית בסופר קאפ הספרדי, עת גברה ברצלונה על אתלטיקו מדריד. גם תחת מרטינו, המשיך צ'אבי להיות שחקן משמעותי בקישור הקבוצה, למרות גילו המתקדם. ב-16 בינואר 2014, במשחק גביע המלך מול חטאפה, ערך צ'אבי את הופעתו ה-700 במסגרות רשמיות במדי ברצלונה. באותה עונה הבקיע צ'אבי 3 שערי ליגה ובישל 2 נוספים בלבד ב-30 הופעות, וברצלונה סיימה את הליגה במקום ה-2, מתחת לאתלטיקו מדריד. בגביע המלך הגיעה ברצלונה לגמר, בו פגשה את ריאל מדריד. כשהמשחק היה בתוצאה 0–1 לטובת מדריד, הגביה צ'אבי קרן לראשו של מארק ברטרה, שהשווה את התוצאה, אך כעבור מספר דקות חזר היתרון למדריד והיא זכתה בגביע. בליגת האלופות כבש צ'אבי שער בודד, בבעיטת עונשין לרשתה של אייאקס אמסטרדם ב-26 בינואר 2013. ברצלונה הודחה מליגת האלופות בשלב רבע הגמר על ידי אתלטיקו מדריד - הייתה זו הפעם הראשונה מזה 7 שנים בה כושלת ברצלונה להגיע לחצי הגמר.
אזי לב-און
מחקריו
תחום המחקר העיקרי בו עוסק לב-און הוא בדיקת התרומה של האינטרנט והמדיה החברתית לציבורים שונים שנדרשים להתארגן על מנת להשפיע על מקבלי ההחלטות. למשל, במסגרת מחקרים אודות קהילות באינטרנט, לב-און חקר קהילות של המפונים מגוש קטיף ואת החשיבות שמייחסים להן המפונים למגוון צרכים, בהשוואה לכלי תקשורת אחרים. מחקרים נוספים שלו עסקו בנשים חרדיות אשר מסתייעות בפורומים סגורים, ובדקו האם הפורומים תורמים להעצמה נשית והאם כתוצאה מהפעילות בפורום משתנה היחס של הנשים לקהילות החרדיות בהן הן חיות.
מחאה ותנועות חברתיות ברשת
"מחאת האוהלים" בישראל בשנת 2011 מיקדה את תשומת הלב הציבורית ביכולת להניע מחאות באמצעות הרשתות החברתיות. במספר מחקרים שונים בדק לב-און את מקומן של הרשתות החברתיות במחאה לעומת כלי תקשורת מסורתיים, באמצעות ראיונות עם מנהיגי המחאה, אנשי תקשורת ועיתונאים. במחקר אחר בדק כיצד התקשורת המרכזית מיסגרה את הפעילות הציבורית ברשת.
צ'אבי
לאחר גוארדיולה
לקראת עונת 2014/2015 חלו מספר שינויים בברצלונה. מרטינו התפטר בסוף העונה הקודמת, ולואיס אנריקה, קפטן ברצלונה בעבר, מונה למאמן. קרלס פויול פרש ממשחק, וצ'אבי התמנה לתפקיד הקפטן במקומו. כמו כן, הצטרף איבן ראקיטיץ', הקשר הקרואטי לברצלונה. מכיוון שחשש שלא יוכל לתרום לקבוצה, שקל צ'אבי לעזוב את ברצלונה על מנת לשחק בליגת העל הקטרית, אך לואיס אנריקה הצליח לשכנעו להישאר עונת נוספת. אולם, המאמן אכן הפחית את כמות הדקות והמשחקים בהם השתתף צ'אבי. בליגה פתח צ'אבי ב-19 משחקים ונכנס כמחליף ב-12 נוספים, בהם הבקיע שני שערים, נגד חטאפה ואייבר, ובישל 8 שערים נוספים. הוא עזר לברצלונה לזכות בטרבל שני בהיסטוריית ברצלונה, הודות לניצחונות 1–3 על אתלטיק בילבאו בגמר גביע המלך ו-1–3 על יובנטוס בגמר ליגת האלופות, בשניהם נכנס כמחליף.
אזי לב-און
תקשורת חדשה בחירום
בשעת חירום גוברים הצרכים הפיזיים, הקוגניטיביים והחברתיים של אנשים שמוצאים את עצמם בסיטואציות של אי ודאות וחששות. מחקרים רבים ממקומות שונים בעולם מראים כי בשעת חירום, תקשורת חדשה (אינטרנט ומדיה חברתית) ממלאת במקרים רבים צרכים רבים יותר, ונתפסת כחשובה יותר, מאשר התקשורת המסורתית. תפקידיה וחשיבותה הנתפסת של התקשורת החדשה נחקרו במספר הקשרים למשל במלחמת לבנון השנייה, ובמבצע צוק איתן שמיד לאחריו נאספו נתונים לגבי השימושים והסיפוקים מסוגי מדיה שונים (ובכלל זאת מדיה חדשה), של אזרחים בחזית ובעורף. מן הממצאים עולה חשיבותה של התקשורת החדשה בעיני האזרחים, במיוחד למילוי הצרכים בעלי אופי המקומי. מחקר נוסף בדק את המסגור בתקשורת המרכזית של הפעילות האזרחית ברשתות החברתיות בזמן המבצע, ומצא כי הדגש היה על הרשתות החברתיות כמרחבי שיח ציבוריים, בדגש על הפצת שנאה ושמועות באמצעותן.
בעריכתו
ערך שלושה ספרים אקדמיים בנושאי מדיה חדשה בישראל וקהילות ברשת:
צ'אבי
קטר
בעונתו השנייה בקטר הציג צ'אבי יכולת משופרת והוא היה מעמודי התווך של הקבוצה. ב-26 הופעות בליגה כבש 10 פעמים, שני בקבוצתו רק לבגדד בונג'ח. בנוסף, בישל 16 שערים ובכך היה מלך הבישולים של הליגה הקטרית. צ'אבי סייע לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה, במרחק 2 נקודות בלבד מהאלופה לחוויאה. ב-29 באפריל 2017 זכה בתואר ראשון עם א-סד, לאחר שגברה על אל ג'איש בתוצאה 2 - 1 בגמר גביע כתר נסיך קטר. ב-19 במאי זכתה בגביע קטר הודות לניצחון 2 - 1 על א-ריאן במשחק הגמר. ב-9 בספטמבר בישל צ'אבי פעמיים במשחק הסופר קאפ הקטרי בו קבוצתו גברה על האלופה לחוויאה 4 - 2 וזכתה בתואר.
ב-2 במאי 2019 הודיע צ'אבי כי יפרוש בתום עונת 2018/19 ויפנה לקריירת אימון.
הנבחרות הצעירות
בצעירותו ייצג צ'אבי את מדינתו במדי הנבחרות הצעירות של ספרד, החל מהנבחרת עד גיל 17. ב-1999 השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער. לאחר שנבחרת ספרד עברה את שלב הבתים, ניצחה ספרד בשמינית הגמר את בתוצאה 2–3, כשצ'אבי כובש את אחד משלושת שערי נבחרתו. ספרד גברה על ברבע הגמר, ובחצי הגמר צ'אבי עזר לנבחרתו לנצח 1–3 את  עם שער שהבקיע בדקה ה-90. בגמר הביסה נבחרתו 0–4 את וזכתה בטורניר.
צ'אבי ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד עד גיל 21 במשחק ידידות ב-17 בנובמבר 1998 מול. בהמשך שיחק צ'אבי עם הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה לנוער 2000. צ'אבי הבקיע שני שערים ועזר לה לעבור את שלב הבתים מהמקום הראשון. בנובמבר 1999 פגשה ספרד את בפלייאוף ההעפלה לטורניר הגמר. במשחק הראשון מולה כבש צ'אבי שער אחד, ספרד ניצחה 1–3, ובגומלין ניצחה ספרד 0–4 ועלתה לטורניר הגמר, שהחל ב-27 במאי. צ'אבי שיחק בכל משחקי הנבחרת בטורניר הגמר, שסיימה את שלב הבתים במקום השני ובשל כך הגיעה למשחק על המקום השלישי מול, אותו ניצחה 0–1.
בספטמבר אותה שנה שותף צ'אבי עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת סידני. צ'אבי שיחק בכל ששת משחקיה בטורניר. צ'אבי הבקיע שער במשחק הפתיחה של האולימפיאדה מול ונבחרתו ניצחה 0–3. נבחרתו עברה את שלב הבתים, גברה על נבחרות ו ברבע ובחצי הגמר בהתאמה. במשחק הגמר מול ב-30 בספטמבר 2000 הבקיע צ'אבי כבר בדקה הראשונה של המשחק. חברו לנבחרת ולקבוצה בברצלונה גברי הורחק בכרטיס אדום במחצית השנייה, והמשחק הסתיים בתיקו 2-2 הן בסוף 90 הדקות והן בסוף ההארכה. ספרד הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין 5-3, וצ'אבי ויתר שחקני הנבחרת זכו במדליית כסף.
לאחר האולימפיאדה המשיך צ'אבי לייצג את נבחרת ספרד עד גיל 21, במוקדמות לאליפות אירופה לנוער 2002. בשלב הבתים של המוקדמות הבקיע צ'אבי פעמיים, בניצחון 0–1 על ובתיקו 1-1 עם. ספרד סיימה במקום השני והגיעה למפגש פלייאוף העפלה עם בנובמבר 2001. ספרד, עם צ'אבי בהרכבה, הודחה על ידי פורטוגל בתוצאה מצטברת 2-2 בשל חוק שערי חוץ ולא העפילה לטורניר הגמר. בסך הכול ערך צ'אבי 25 הופעות במדי נבחרת ספרד הצעירה, בהן הבקיע 7 שערים.
תחילת הדרך בנבחרת הבוגרת
עוד לפני שתם חלקו של צ'אבי בנבחרות הצעירות של ספרד, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות מול ב-15 בנובמבר 2000, בו הפסידה ספרד 1–2. ב-1 בספטמבר 2001 שיחק צ'אבי במשחק רשמי לראשונה, כשפתח בהרכב ספרד בניצחונה 0–4 על במוקדמות מונדיאל 2002. בהמשך שיחק צ'אבי במשחק ידידות מול ב-13 בפברואר 2002, והוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002. צ'אבי לא שותף במשחק הראשון בשלב הבתים, אך נכנס כמחליף בשני, בו ניצחה ספרד 1–2 את, ופתח במשחק השלישי, בניצחון 2–3 על. בשמינית הגמר גברה ספרד על ללא השתתפות של צ'אבי, וברבע הגמר מול  נכנס צ'אבי כמחליף לקראת סוף 90 הדקות. המשחק הסתיים בתיקו מאופס הן בתום הזמן הרגיל והן בתום ההארכה, ובדו-קרב בעיטות העונשין הבקיע צ'אבי את בעיטתו, אך נבחרתו הפסידה 3–5 וסיימה את דרכה במונדיאל.
צ'אבי לקח חלק מצומצם במדי נבחרת ספרד במוקדמות יורו 2004. הוא פתח בשלושה משחקים ונכנס כמחליף בשניים נוספים בלבד, אם כי במקביל הוא השתתף ב-8 ממשחקי הידידות שערכה נבחרתו באותה תקופה. נבחרתו סיימה את שלב המוקדמות במקום השני, אחרי, והיא העפילה לטורניר הגמר. צ'אבי נכלל בסגל הסופי של הנבחרת ליורו 2004, אך לא שיחק דקה אחת בשלושת משחקי שלב הבתים, ונבחרתו הודחה כבר בשלב זה, אחרי שלא הצליחה לנצח את נבחרות יוון ו.
צ'אבי החל להשתתף באופן משמעותי יותר במשחקי הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 2006. ב-26 במרץ 2005 הבקיע צ'אבי את שער הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד, במשחק ידידות מול שהסתיים בניצחון 0–3 לספרד. צ'אבי פתח ברוב משחקי נבחרתו במהלך המוקדמות, וספרד סיימה במקום השני בביתה, אחרי. בפלייאוף ההעפלה למונדיאל מול פתח צ'אבי בשני המשחקים, ונבחרתו הביסה את יריבתה בתוצאה המצטברת 2–6. צ'אבי שותף בכל משחקי נבחרתו במונדיאל 2006, שנערך בגרמניה. ספרד ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים, כשצ'אבי פותח בשניים הראשונים ונכנס כמחליף בשלישי. בשמינית הגמר הפסידה ספרד ל בתוצאה 1–3 והודחה מהטורניר.
שיא ההצלחה
לאחר מכן עזר לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2010 תוך כדי שספרד מנצחת את כל 10 משחקיה בשלב המוקדמות עם 28 שערים לזכותה ו-5 בלבד לחובתה. במונדיאל, שנערך בדרום אפריקה, פתח צ'אבי בכל משחקיה של ספרד. הטורניר נפתח עם הפסד ספרד ל, אך נבחרתו התאוששה עם שני ניצחונות ועלתה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר מול, מסר צ'אבי בעזרת העקב לדויד וייה, ולאחר שבעיטתו הראשונה נבלמה על ידי שחקן הגנה, הבקיע את שער הניצחון לזכות ספרד. ברבע הגמר גברה ספרד על, ובחצי הגמר מול בישל צ'אבי בבעיטת קרן לראשו של קרלס פויול, שנגח את שער הניצחון והביא את ספרד לגמר. במשחק הגמר ניצחה ספרד את בהארכה משער של אנדרס אינייסטה, וצ'אבי שיחק את כל 120 הדקות של המשחק. בכך זכתה ספרד במונדיאל לראשונה בהיסטוריה שלה.
במוקדמות יורו 2012 הבקיע צ'אבי שני שערים, לרשתן של נבחרות ו, וגם הפעם הצליחה ספרד להעפיל לטורניר הגמר כשהיא מנצחת את כל משחקיה. במהלך המוקדמות חצה צ'אבי את קו 100 ההופעות במדי הנבחרת הספרדית, במשחק מול ב-25 במרץ 2011. צ'אבי שיחק בכל ששת משחקיה של נבחרת ספרד ביורו 2012, שנערך בפולין ואוקראינה. הוא עזר לה לנצח את נבחרות ו בשלב הבתים ולעלות לרבע הגמר. ברבע הגמר עברה ספרד את, ובחצי הגמר מול הוחלף צ'אבי דקות ספורות לסיום 90 הדקות, כשהתוצאה היא 0-0. המשחק הוכרע לטובת ספרד בדו-קרב בעיטות עונשין, וספרד פגשה בגמר את. נבחרת ספרד הביסה את איטליה 0–4 וזכתה בפעם השנייה ברציפות ביורו. צ'אבי בישל שניים מהשערים, האחד לג'ורדי אלבה והשני לפרננדו טורס. צ'אבי הפך לשחקן הראשון שמבשל בשני משחקי גמר של טורנירי יורו.
שלהי הקריירה
צ'אבי שיחק עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2013 שנערך במהלך חודש יוני. בשלב הבתים שותף צ'אבי בשני משחקים, אותם ניצחה נבחרתו, ובמשחק מול זכה למנוחה. חצי הגמר מול הגיע לדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו מאופס. צ'אבי, ששיחק במשך כל 120 הדקות במשחק, הבקיע את בעיטתו, ספרד ניצחה 6–7 ועלתה לגמר. במשחק הגמר הובסו צ'אבי וספרד על ידי בתוצאה 0–3.
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק פעיל, ב-28 במאי 2019 צ'אבי מונה למאמן א-סד.
ב-5 בנובמבר 2021 מונה למאמן ברצלונה, הקבוצה בה שיחק במשך 17 שנה. במשחקו הראשון כמאמן ברצלונה, ניצחה הקבוצה בביתה 1-0 את אספניול בדרבי הקטאלני. בקמפיין הראשון של צ'אבי כמאמן בליגת האלופות, נותר לו לאמן בשני המחזורים האחרונים שנותרו בשלב הבתים. לאחר שוויון 0–0 עם בנפיקה ליסבון בקאמפ נואו ב-23 בנובמבר, והפסד 3–0 לבאיירן מינכן ב-8 בדצמבר באליאנץ ארנה, הקבוצה סיימה במקום השלישי בבית מה ששלח אותה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית.
ב-15 בינואר 2023, זכה צ'אבי בתואר הראשון שלו כמאמן ברצלונה - הסופר קאפ הספרדי, לאחר ניצחון 1–3 על ריאל מדריד בגמר הטורניר. ב-15 במאי 2023 זכה עם ברצלונה בלה ליגה לראשונה מזה 4 שנים, אחרי ניצחון 4-2 על יריבתה המקומית אספניול.
סגנון משחק
צ'אבי שיחק לאורך הקריירה שלו בעמדות הקישור: בתחילת דרכו כקשר אחורי, במשך רוב הקריירה שלו כקשר מרכזי ולפרקים כקשר התקפי. לאורך הקריירה שלו השתמש צ'אבי, המתנשא לגובה 1.70 מטר בלבד, בטכניקה גבוהה עם הכדור וראיית משחק. צ'אבי התאפיין ביכולת מסירה הן למרחקים קצרים והן למרחקים ארוכים, וכן ביכולת לשלוט בקצב המשחק, להניע את הכדור למרחבים המתאימים על מנת לקדם את התקפת קבוצתו. יכולותיו הפיזיות של צ'אבי מוגבלות ביחס לשחקנים אחרים; הוא איננו מהיר, חזק או מנתר לגובה רב. צ'אבי חיפה על כך בעזרת חוכמת משחק ויצירתיות, כך שהוא התמקם באזורים המתאימים, ראה היכן חבריו לקבוצה נמצאים, שלח מסירות שפתחו שטחים, אפשרו לקבוצה להתקרב לשער ולהבקיע.
תחת הנהגתו של המאמן ז'וזפ גוארדיולה הפך צ'אבי לפנים של סגנון המשחק שכונה "טיקי-טאקה". ברצלונה תחתיו, וכן נבחרת ספרד במקביל לה תחת ויסנטה דל בוסקה, התבססה על החזקת והנעת כדור, שימוש במסירות רבות בין שחקני הקבוצה והעברת מרכז הכובד במשחק לקישור. צ'אבי נמצא במרכז הסגנון הזה בזכות יכולותיו. הקבוצה הניעה את הכדור בסבלנות, חיפשה ויצרה פתחים בשורות ההגנה של היריבה. צ'אבי השתלב היטב לצד חברו לברצלונה ולנבחרת אנדרס אינייסטה, כשבברצלונה התווסף להם ליונל מסי הארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ המזויף, במרכז ההתקפה. משחקו של צ'אבי כלל החלפת מסירות רבות בינו לבין שניהם, ויחד הם הצליחו ליצור מצבי הבקעה רבים.
חיים אישיים
צ'אבי הוא בנם של חואקין הרננדס ומריה מרסה קראוס. לצ'אבי חמישה אחים ואחיות: אוסקר, אלכס, ארידנה, בני ודיאנלאורה. צ'אבי נודע כאדם צנוע ושקט, ולמרות העושר שהרוויח ממשחק, בחר לגור עם הוריו בטראסה עד גיל מאוחר.
ב-13 ביולי 2013 נישא לעיתונאית ואשת התקשורת הקטלאנית נוריה קוניירה. ב-2016 נולדה בתם הראשונה.
קריירת מועדונים
נכון ל-1 באפריל 2019.
סוזן מולר אוקין
סוזן מולר אוקין (באנגלית: Susan Moller Okin; 9 ביולי 1946 – 3 במרץ 2004) הייתה הוגת דעות וסופרת בעלת דעות פמיניסטיות.
ביוגרפיה
בספרה "צדק, מגדר והמשפחה" משנת 1989 מתחה ביקורת על תאוריות מודרניות של צדק הנעות מן הליברליזם של ג'ון רולס ורוברט נוזיק עד לקהילתנות של אלסדייר מקינטאייר ומייקל וולצר. לפי אוקין הוגים אלו כותבים מנקודת ראות זכרית המניחה באופן שגוי שמוסד המשפחה הוא צודק. היא מאמינה שהמשפחה מנציחה את אי השוויון המגדרי בכל החברה, במיוחד בשל כך שהילדים רוכשים את ערכיהם הבסיסיים בהקשר המיני (סקסיסטי) של המשפחה, ומקיימים עקרונות אלו כבוגרים. על-מנת שתאוריה של צדק תהא אכן מושלמת, מציעה אוקין שהיא תכלול התייחסות ישירה לאי השוויון המגדרי הקיים במסגרת מוסד המשפחה.
בשנת 1990 מונתה למישרת הפרופסור לאתיקה בחברה בקתדרה על שם מרתה סאטון וויקס באוניברסיטת סטנפורד.
ב-2004 מתה מסיבות טבעיות בביתה בלינקולן, מסצ'וסטס.
ריכרד וילשטאטר
ריכרד מרטין וילשטֶטר (גרמנית: Richard Martin Willstätter) (13 באוגוסט 1872 - 3 באוגוסט 1942) היה כימאי אורגני יהודי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1915 "על עבודתו בנושא הפיגמנטים הצמחיים", ביניהם כלורופיל. וילשטטר גם המציא את הכרומטוגרפיה על נייר, במקביל למיכאיל צבט.
קורות חיים
וילשטטר נולד בקארלסרוהה בבאדן, במשפחה יהודית. אביו היה סוחר בדים. תחילה התחנך שם, וכאשר משפחתו עברה, למד בבית הספר הטכני של נורמברג. בגיל 18 נרשם לאוניברסיטת מינכן ללימודי מדע, ושם נשאר במשך 15 השנים הבאות. הוא למד במחלקה לכימיה, תחילה כסטודנט של אדולף פון באייר, ולאחר קבלת תואר דוקטור, בשנת 1894, כחבר סגל. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא מבנה הקוקאין. וילשטטר המשיך בחקר המבנה של אלקלואידים אחרים, וסינתז כמה מהם. ב-1896 קיבל משרת מרצה, וב-1902 תפקיד פרופסור אקסטראורדינרוס (פרופסור ללא קתדרה).
ב-1905 עזב את מינכן והיה לפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך, שם עבד על הפיגמנט הצמחי כלורופיל, והצליח לקבוע את מבנהו. ב-1912 קיבל תפקיד פרופסור לכימיה באוניברסיטת ברלין, ומנהל מכון הקיסר וילהלם, שם חקר פיגמנטים של פרחים ופירות. תגליתו הראתה שכלורופיל מורכב מכלורופיל A ומכלורופיל B. בשנות מלחמת העולם הראשונה, עסק וילשטטר, בשיתוף פעולה ביחד עם חתני פרס נובל, פריץ הבר וג'יימס פרנק בלוחמה כימית. חלקו העיקרי היה בפיתוח מסכות יעילות אשר נועדו לכוחות הגרמניים. קבוצת המחקר שלו פיתחה מסנן בעל שלוש שכבות שסופג את הגזים הרעילים. 30 מיליון מסכות כאלה יוצרו בגרמניה ב-1917. על המצאה זו הוא קבל את פרס הכסף דרגה שנייה וילשטטר אף תיעד ביומנו את ניסוי השטח הראשון בו כיסו פריץ הבר ועוזריו ב 22 באפריל 1915 שטח של כחמישה קמ"ר בענני גז כלור, מעל החפירות הצרפתיות בסמוך לעיר איפּר. הכוחות הגרמניים, שלבשו את מסכות הגז, הצליחו להתקדם לתוך הענן ולהזיז את קו הגבול בכמה עשרות מטרים, תוך שהם חולפים על פני חיילים גוססים פצועים וחנוקים אשר קצף רירי צהוב בקע מפיותיהם.
ב-1916 חזר למינכן בתור ממשיכו של מורהו, באייר. במהלך שנות ה-20 חקר מנגנוני תגובה אנזימטיים, וסייע רבות לביסוס הטענה כי אנזימים הם חומרים כימיים, ולא יצורים חיים.
ב-1924 הגיעה הקריירה של וילשטטר ל"סוף טרגי, כאשר כמחווה נגד האנטישמיות הגוברת, הכריז על פרישתו." לפי הביוגרפיה שלו באתר קרן פרס נובל: "ביטויי אמון מצד הצוות, הסטודנטים והשר לא הצליחו לנער את המדען בן ה-53 מהחלטתו להתפטר. הוא חי מגמלת הפרישה שלו במינכן... הצעות מסחררות מבית ומחו"ל נדחו על ידו."
בשנת 1932 זכה במדליית דייווי, פרס בריטי יוקרתי. ב-1938 נמלט וילשטטר מאימת הגסטאפו והגיע לשווייץ. הוא בילה את שנותיו האחרונות במורואלטו ליד לוקרנו, בכתיבת האוטוביוגרפיה שלו ומת מהתקף לב ב-1942.
האוטוביוגרפיה, Aus meinem Leben, פורסמה בגרמנית רק ב-1949. היא תורגמה גם לאנגלית תחת השם "From My Life", בשנת 1965. (Richard Willstätter: Aus meinem Leben, edited by A. Stoll, Verlag Chemie, Weinheim, 1949; English edition: From My Life, Benjamin, New York, 1965).
סיווה
ארגון סיווה (באנגלית: SEWA - Self-Employed Women Association, ובנוסף מילה שפירושה "שירות" בכמה משפות הודו) הוא איגוד מקצועי הודי שנוסד בשנת 1972 על ידי  אלה בהאט (Ela Bhatt). זהו ארגון המאגד נשים עניות,  המתפרנסות כעובדות עצמאיות, או מעסקים קטנים שבבעלותן. נשים אלו לא הצליחו להשיג עבודה בשכר רגיל הכולל הטבות סוציאליות כמו עובדים בסקטור הפורמלי המאורגן.
94% מהנשים העובדות בהודו, שייכות לסקטור העובדים הבלתי פורמלי שאינו מאורגן. נשים אלו עוסקות במלאכות מסורתיות, כגון שזירת פרחים, קליעת סלים, מכירת ירקות ותכשיטים, סבלות המעמיסה סחורה על ראשיהן, גילגול סיגריות "בידי", איסוף אשפה ונייר למיחזור, עבודת בניין ועוד. בסקטור הבלתי פורמלי לא פועלות סוכנויות ממשלתיות ולא קיימים נהלים  המגדירים את מבנה השכר, שעות העבודה, תנאי העבודה, מנגנוני פרישה ושאר הטבות. נשים אלו אינן נחשבות לעובדות בכוח העבודה, הן אינן זוכות להכרה, כתוצאה מכך הן עניות מאוד ובבעלותן מעט מאוד נכסים, אם בכלל .
ארגון סיווה  מאגד כיום למעלה מ 1.7 מיליון חברות, 96% מהן נשים כפריות מהמעמד נמוך, מ-14 מדינות שונות בהודו, כאשר המרכז הוא באחמדבד שבמדינת גוג'ראט (Ahmedabad, Gujarat), שם נוסד הארגון.
מטרות
המטרה העיקרית של סיווה היא לארגן נשים עובדות כדי להגיע למצב של תעסוקה מלאה. תעסוקה מלאה  היא תעסוקה שבאמצעותה נשים ישיגו ביטחון תעסוקתי, ביטחון בהכנסה שוטפת, ביטחון סוציאלי, טיפול רפואי, טיפול בילדים, מחסה ומקום מגורים. סיווה פועלת כדי להבטיח תעסוקה מלאה בכך שהיא מאפשרת לעובדות החברות בארגון רשת ביטחון סוציאלי המבטיחה טיפול רפואי, טיפול בילדים,  ביטוח, דיור, נגישות למים ראויים לשתייה ועוד. כמו כן היא מאפשרת להן לרכוש נכסים כמו אדמה, כלי עבודה, רישיונות עבודה, תעודות זהות, בקר, מנייה בקואופרטיבים ומלמדת את החברות מה ערכם של חסכונות.
האסטרטגיות שנוקט הארגון כדי להשיג מטרות אלו הן אסטרטגיות של  מאבק ופיתוח. המאבק הוא באילוצים ובמגבלות שמטילות על הנשים  החברה והכלכלה, והפיתוח  הוא של יכולות המסחר, כישורי המשא ומתן  של העובדות, ופיתוח אלטרנטיבות נוספות עבורן. לאורך השנים  הקפיד הארגון לקיים פעילויות על בסיס מאבק לא אלים,  נאמן לעקרונות ולפילוסופית אי-אלימות של מהאטמה גנדי, תוך דגש על קיום משא ומתן, וההכרה וההערכה בייחוד ההיסטורי, חברתי, אתני, דתי וכלכלי של הנשים.
היסטוריה והתפתחות
הארגון נוסד ב-1972 כאיגוד מקצועי  של נשים עובדות עצמאיות. הוא צמח מתוך איגוד עובדי הטקסטיל (Textile Labour Association, TLA), האיגוד ההודי הגדול והוותיק ביותר של עובדי טקסטיל שבעצמו נוסד ב 1920. הארגון צמח  בין היתר על רקע  אי קבלת קבוצת נשים שסיפקו שירותים לתעשיית הטקסטיל, כחלק מעובדי התעשייה המאוגדים. המאבק הראשון שהארגון  נטל על עצמו היה לקבל הכרה רשמית  כאיגוד עובדים. היות שלא היו קיימים יחסי עובד-מעביד בין העובדות העצמאיות למעסיק כלשהו, רשויות המדינה  לא הסכימו לרשום את ההתארגנות כאיגוד עובדים, אולם המאבק צלח וסיווה נרשם כאיגוד עובדים באפריל 1972. הארגון גדל ברציפות משנת 1972 הן במספר החברות והן  בהכללת עיסוקים שונים. ב-1977 הוענק פרס יוקרתי למזכירה הכללית ומייסדת הארגון, אלה בהאט, עובדה שהביאה לארגון הכרה בינלאומית, והשפיעה גם על תהליך הצמיחה של הארגון. ב-1981 פרץ משבר נוסף ביחסים בין סיווה לאיגוד  TLA, כאשר בזמן המהומות שהתרחשו התקיפו חברי קסטות גבוהות יותר  את חברי וחברות קאסטת Harijans ("הטמאים"). רבים מהמותקפים היו חברים בארגון סיווה ו- TLA. סיווה כארגון תמך בחברי קאסטת Harijans המותקפים, בעוד ארגון ה- TLV  שמר על שתיקה. בגלל  שונות זו בעמדות, התנתק  ארגון ה- TLA מסיווה. אחרי  הפירוד מ TLA צמחה סיווה וגדלה  אפילו מהר יותר והחלה לקדם יוזמות חדשות. בתחילת שנות השמונים הארגון החל להתרחב למדינות נוספות ולסקטורים אחרים. בסוף המאה ה-20 החלו העובדות לקבל זהות כעובדות, וכמה מדינות ברחבי הודו  החלו להכריז על שכר מינימום לעובדות אלו והחלו לבסס תוכניות שונות לרווחתן. עם הגידול במספר החברות, במקצועות שונים, ועם הקמת איגודים במדינות שונות, קיבל  הארגון הכרה כאיגוד מקצועי מרכזי,  למרות התנגדותם של איגודים מקצועיים מרכזיים אחרים,  התנגדותם שנבעה מהעובדה שסיווה מתמקד  רק בנשים שעובדות בסקטור הבלתי פורמלי/הלא מאורגן.
כיום (על פי דו"ח הארגון מ 2012), לאחר יותר מ-40 שנות פעילות, סיווה הרחיבה את פעילותה מהמרחב הכפרי של מדינת גוג'ראט  למרחב הגלובלי. נכון לשנת 2012 סיווה פעילה ב-14 מדינות (states) בהודו, ובשש מדינות נוספות בדרום אסיה, סרי-לנקה, נפאל, בהוטן, בנגלדש, פקיסטן ואפגניסטן. סיווה  יוזמת ומניעה תהליכים דומים גם במדינות אפריקניות כגון גאנה, מאלי ודרום אפריקה.
פעילות
אחד היעדים הראשונים של הארגון היה לארגן נשים עובדות עצמאיות כדי לשפר את מעמדן הכלכלי. כדי להשיג יעד זה באופן מעשי הייתה האסטרטגיה של הארגון לאורך השנים פעילות משותפת הן של התאגדות והן של הקמת קואופרטיבים. ב"סיווה" הבינו שיש לפעול בכמה תחומים בעת ובעונה אחת בו זמנית, ולכן פיתחו גישה משולבת הכוללת התאגדות של נשים עובדות עצמאיות, העמדת אשראי לרשות הנשים באמצעות הבנק שהארגון הקים (SEWA Bank), מחקר והכשרה בתחומים כגון בריאות, טיפול בילדים, הנחלת אוריינות ועוד. בתחילת הדרך, התנגד הממשל לרשום את סיווה כאיגוד מקצועי משום שלא הכירו בהן כעובדות. טענת הממשל הייתה שמכיוון שלא היה לנשים אלו חוזה עבודה עם מעסיקים, הן לא נאבקו נגד מעסיקים, ולכן אינן יכולות להקים ארגון שאחד מתפקידיו העיקריים הוא לתווך בין עובדים למעסיקים בסקטור הפורמלי.
10 חודשים של משא ומתן עיקש שכנעו את הממשל להכיר בכך שאפשר לייסד איגוד מקצועי גם למען מטרות חיוביות, ולמען שינוי ושיפור מציאות חיי החברות באיגוד. הארגון הצליח לכפות על מוסדות כגון ארגון העבודה הבינלאומי (ILO) להכיר בעבודות הבית כצורה לגיטימית של עבודה. הכרה כזו חשובה לעובדים העוסקים בסוג זה של פעילות כלכלית בכל רחבי העולם. היא יכולה לאפשר להם להיחשב כעובדים ולהוביל לחקיקה המגנה עליהם. כיום, הארגון מסונף לארגוני עובדים ופדרציות בינלאומיות כגון IUF, IFPAAW, AFL-CIO. בתחום הגלובלי סיווה הובילה דיונים מספר בנוגע לעובדי הסקטור הבלתי פורמלי, תוך יצירת במה בינלאומית שבה באו לידי ביטוי עמדות חשובות. ארגון העבודה הבינלאומי(ILOׂ) התחיל לדון במושג הסקטור הבלתי פורמלי לפני שלושה עשורים, ובסופו של דבר ניסח ב-1996 את אמנה 177 "אמנת עבודת הבית" ( C177-Home Work Convention, 1996 ). לסיווה היה גם תפקיד ראשי בהיווצרות רשת המחקר הבינלאומית (WIEGO) (Women in the Informal Economy Globalization and Organization) שאוספת ומנתחת נתונים על הסקטור הבלתי פורמלי ברחבי העולם. פעילות זו נתנה תנופה גדולה להתארגנות נשים עובדות בעולם, שהמשיכו במאבק בינלאומי בממשלות בארגון העבודה הבינלאומי, עד לניסוח ולחתימה ב-2011 על אמנה 189 "אמנת עובדי משק הבית" (C189- Domestic Workers Convention, 2011)
מבנה וחברות
הארגון רשום כאיגוד מקצועי על פי חוק האיגודים המקצועיים ההודי משנת 1926. הארגון מאפשר לכל אישה שהיא עובדת עצמאית ברחבי הודו להיות חברה בארגון, כאשר דמי החברות השנתיים הם 5 רופי. הארגון מנוהל באמצעות שתי רמות של נציגות נבחרת. כל קבוצה מקצועית בוחרת את הנציגות שלה על פי יחס של נציגה לכל 100 חברות. נציגות אלו מהוות את מועצת האיגוד המקצועי. נוסף על כך ובמקביל למועצת האיגוד, קיימות ועדות מקצועיות בכל איגוד ובהן 50-15 חברות. ועדות אלו נפגשות מדי חודש ודנות בבעיות הניצבות בפני כל איגוד, ובפתרונות האפשריים. כל שלוש שנים בוחרת מועצת האיגוד ועד מנהל הכולל קבוצה נבחרת של 25 מנהיגות מקצועיות. הן נפגשות פעם בחודש כדי לדון באסטרטגיה ולקבל החלטות המופנות הן כלפי הציבור והן כלפי הממשלה בנושאים הקשורים לעבודה כגון שכר, וגם בנוגע לבעיות חברתיות כגון אלכוהוליזם ואלימות במשפחה.
בארגון ארבעה סוגים של נשים עובדות עצמאיות:
מספר החברות בארגון עם הקמתו בשנת 1972 עמד על 1,070 נשים, בשנת 2008 היו חברות בארגון יותר מ-950,000 חברות, ובשנת 2012 על פי הדו"ח הרשמי של הארגון היו חברות בו יותר מ-1.7 מיליון נשים.
מייסדת הארגון
אלה בהאט (Ela Bhatt ) היא מארגנת ופעילה חברתית בדרכו ועל פי תפיסת עולמו החברתית והפילוסופית של מהאטמה גנדי. בהאט נולדה ב 7 בספטמבר 1933 באחמדבד שבמדינת גוג'ראט (Ahmedabad, Gujarat). לאביה היה משרד עורכי דין מצליח ואמה הייתה פעילה בתנועת נשים. ב-1954 סיימה את לימודי המשפטים. בהאט התחילה את הקריירה שלה בהוראת אנגלית למשך תקופה קצרה באוניברסיטה במומביי, אולם ב-1955, שנה לאחר סיום לימודיה, הצטרפה למחלקה המשפטית של איגוד עובדי הטקסטיל ההודי (TLA ) באחמדבד. ב-1968 התבקשה על ידי האיגוד לעמוד בראש אגף הנשים של האיגוד. בהקשר זה היא נסעה לישראל שם למדה במשך שלושה חודשים במכון האפרו-אסייתי ללימודי עבודה וקואופרטיביים בתל אביב. העובדה שאלפי נשים עובדות טקסטיל נאלצו לעבוד במקומות עבודה נוספים כדי להשלים את ההכנסה המשפחתית, אולם לא זכו להגנה על ידי חוקי המדינה שהגנו רק על אלו שעבדו בתעשייה ולא על הנשים שעבדו באופן עצמאי, השפיעה עליה מאוד. היא לקחה על עצמה לאגד נשים עצמאיות אלה תחת חסותו של האגף לנשים באיגוד עובדי הטקסטיל (TLA), וב 1972 הקימה את סיווה (SEWA) ושימשה כמזכירה הכללית של הארגון בין השנים 1996-1972 אלה זכתה בפרסים ובאותות רבים כגון דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת הרווארד ב-2001, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 2012, אות הכבוד האזרחי "פדמה סרי" ( Padma Shri) מטעם ממשלת הודו בשנת 1985 ועוד.
שחייה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
אולימפיאדת הלסינקי (1952) נערכה בהלסינקי, פינלנד. תחרויות השחייה נערכו בין ה-26 ביולי 1952 ל-2 באוגוסט 1952. 11 משחים נערכו במשחקים אלו (5 לנשים ו-6 לגברים), בהשתתפות 319 משתתפים (118 נשים ו-201 גברים) מ-48 מדינות.
נבחרת השחייה החזקה של יפן ונבחרת השחייה של גרמניה  חזרו להשתתף במשחקים האולימפיים, לאחר השעיה שנבעה מתוצאות מלחמת העולם השנייה.
נבחרת הנשים של הונגריה בשחייה זכתה ב-4 מדליות זהב מתוך 5 אפשריות וב-7 מדליות בסך הכל מתוך 13 אפשריות. שתי שחייניות יהודיות אווה סקיי ( הונגריה) ויודית תמש ( הונגריה) זכו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד, 7 שנים לאחר השואה.
הרברט קליין יהודי-גרמני זכה במדליית ארד.
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים היה חיל משלוח, בסדר גודל של דיוויזיה ששלחה עיראק להילחם לצד מדינות ערב כנגד מדינת ישראל במלחמת ששת הימים.
שחייה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
השחייניות הבולטות
קטלין סוקה ( הונגריה) זכתה בשתי מדליות זהב ואווה נובק ז'ראר ( הונגריה) זכתה ב-3 מדליות, מהן מדליית זהב אחת ושתי מדליות כסף.
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים
רקע
במאי 1967, גברה המתיחות בין מצרים לישראל ונראה היה כי מלחמה עלולה לפרוץ ביניהן. באותה העת עיראק הייתה שרויה במשבר כלכלי ובמתיחות מול האוכלוסייה הכורדית המתקוממת. למרות זאת שאפה לסייע למצרים אם תפרוץ מלחמה נגד ישראל ובכך לשמר את מעמדה בעולם הערבי. בסוף חודש מאי יזמו שלטונות עיראק מסע תעמולה מיליטנטי שבו קראו למלחמת קודש נגד ישראל ואיפשרו הפגנות המוניות להצטרפות עיראק למלחמה המתקרבת נגד ישראל. הצעת עיראק לסיוע צבאי לסוריה נענתה בחיוב וב-25 במאי נשלחה משלחת עיראקית לסוריה בראשות מפקד דיוויזיה 3 לתאום העברת כוח של חטיבה ממוכנת, גדוד שריון וגדוד קומנדו. סוכם שהכוח יוצב במרחב שיח מסכין-דרעא. בנוסף סוכם על סיוע של שתי טייסות האנטר שיפעלו משדה התעופה H-3 במערב עיראק. במקביל נשלחה למצרים משלחת שהציעה למצרים סיוע בהצבת כוח חי"ר, שריון ואוויר במצרים. גם הצעה זו התקבלה בברכה במצרים וב-31 במאי חתמה עיראק עם מצרים על הסכם הגנה. עוד באותו יום החלה העברה למצרים בהטסה, של גדוד חי"ר, שתוכנן להתמקם באל עריש. ב-2 ביוני החליטה עיראק לשלוח גם לירדן כוח גדול של שתי חטיבות חי"ר, חטיבת שריון, חטיבה ממוכנת וגדוד קומנדו.
שחייה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
השחיינים הבולטים
פורד קונו שזכה ב-3 מדליות מהן 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. ז'אן בואטו שזכה בשתי מדליות זהב וארד. קונו ויושינובו אויאקאווה, שזכה אף הוא במדליית זהב, נולדו וגדלו בהוואי.
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים
חיל המשלוח ומעורבותו בלחימה
כבר ב-4 ביוני, יום לפני פרוץ המלחמה, החלו חלקים מחטיבה ממוכנת 8 לנוע לכיוון רבת עמון. עם פרוץ המלחמה בבוקר ה-5 ביוני קיבלו כוחות חטיבה 8 פקודה לנוע לעבר בקעת הירדן. במהלך תנועה זו הותקפה החטיבה על ידי חיל האוויר הישראלי וחלקה הושמד. למרות זאת המשיכה בתנועה לכיוון החזית אך תנועתה צומצמה בעיקר לשעות החשיכה. בבוקר ה-6 ביוני, יומה השני של המלחמה קיבלו שני גדודים פקודה להתפרס באזור יריחו לקראת תנועה לכיוון רמאללה. בהמשך אותו היום כשכוחות צבא ירדן החלו נסוגים מזרחה הוכפף הכוח העיראקי לחטיבת השריון ה-60 של צבא ירדן ונערך לבלימה באזור נבי מוסא. בבוקר ה-7 ביוני קיבלו הכוחות העיראקים פקודת נסיגה לגדה המזרחית. במהלך המלחמה וגם לאחר שנסתיימה המשיכו העיראקים לשלוח לירדן כוחות אולם הכוחות התמקמו בירדן ולא הגיעו ללוחמה כנגד צה"ל.
עד לסוף המלחמה נמנעה עיראק מלשלוח כוחות לסוריה או לשלוח כוח משמעותי למצרים מעבר לכוח הסמלי שנשלח לפני המלחמה.
פעילות ישירה של חיל האוויר העיראקי במלחמה
במקביל לשילוח כוחות קרקעיים לירדן ומצרים, הוקצו שתי טייסות קרב של חיל האוויר העיראקי למלחמה כנגד ישראל. הטייסות לא נשלחו לשדות תעופה ערביים אלא פעלו משדות התעופה במערב עיראק. חיל האוויר העיראקי תקף ארבע פעמים מטרות בישראל:
לאחר ארבע תקיפות אלה, נמנע חיל האוויר העיראקי מתקוף שוב מטרות בישראל והסתפק בגיחות הגנת שמי מערב עיראק זאת למרות פניות דחופות של מצרים לסייע אווירית במאמץ המלחמתי נגד ישראל.
סיכום
עיראק שלחה לירדן כוח קרקעי גדול בעוצמה דיוויזיונית, וכוח קטן למצרים. הכוחות הקרקעיים העיראקיים לא השתתפו בקרבות כנגד צה"ל, וחלקם הגדול נשלח לאחר שנסתיימה המלחמה. לחיל המשלוח העיראקי לא הייתה השפעה משמעותית על מהלכי מלחמת ששת הימים.
חיל האוויר העיראקי תקף מספר פעמים את ישראל ישירות מבסיסיו במערב עיראק וגרם לאבדות ונזק לישראל.
בית הדין האירופי לזכויות אדם
בית הדין האירופי לזכויות אדם (בצרפתית: Cour européenne des droits de l’homme), הממוקם בשטרסבורג, הוא בית משפט של מועצת אירופה. בית הדין הוקם בעקבות האמנה האירופית לזכויות אדם במטרה להשגיח על יישומה על ידי המדינות אשר אשררו את האמנה ופירושה. בית הדין דן במקרים של אזרחים ממדינות החברות במועצת אירופה שמדינה הטוענים להפרה אחת או יותר מזכויות האדם המנויות באמנה או בפרוטוקולים האופציונליים שמדינתם היא צד בהם. בקשה יכולה להיות מוגשת על ידי יחיד, קבוצת אנשים או אחת או יותר מהמדינות. מלבד פסקי דין, בית המשפט יכול גם לתת חוות דעת מייעצות. האמנה התקבלה במסגרת מועצת אירופה, וכל 46 המדינות החברות בה מחויבות לה. רוסיה, הייתה חברה בבית הדין אך היא גורשה ממועצת אירופה ב-16 במרץ 2022 ואינה חברה בבית הדין.
נכון ל-2017, בית הדין מקבל בשנה כ-40,000 פניות ואלו נמצאות בעליה מתמדת.
רקע היסטורי
הקמת בית הדין לזכויות אדם האירופי מתבסס על הכרזת האו"ם בעניין זכויות אדם. לאחר מלחמת העולם השנייה אירופה נותרה שסועה ופגועה בו בזמן אירופה נחצתה ב"מסך הברזל". במערב, נושא זכויות האדם הפך למשמעותי. האמנה האירופית לזכויות אדם הייתה אמורה להוות את אבן הדרך של חברה חדשה, אשר תכבד זכויות יסודיות. כתיבתה של האמנה ואשרורה היוו את אחת מהמשימות הראשונות של מועצת אירופה, אשר הוקמה ב-5 במאי 1949.
ב- 17 למרץ 1948 נחתם אמנת בריסל בו קיבלו המדינות החתומות את עקרונות הכרזת האו"ם. ב-5 במאי 1949 נחתמה האמנה למועצת אירופה. כבר בשנה זו, שרי משפטים, שופטים ומשפטנים החלו להניח את היסדות לאמנה. האמנה נכנסה לתוקף ב-3 בספטמבר 1953. הקידום המהיר של אמנה האירופאית נבע גם מההבנה של המנסחים, שלאמנת האו"ם ייקח שנים עד יהיו מנגנוני בקרה ואכיפה. עם החתימה על ההאמנה הוקם בית הדין האירופי לזכויות אדם ושל הוועדה לזכויות אדם. לפי האמנה, כל אזרח אירופי יכול לבקש סעד דרך בית דין זה, בהנחה שכל ההליכים החלופיים הפנים מדינתיים לא עזרו. מטרת בית הדין היא להגן על הזכויות האזרחיות והפוליטיות של כל אזרחי אירופה.
מ-1953 ועד 1998, פעלה שיטה דו-שלבית. ראשית, הוועדה לזכויות אדם קבעה האם בקשה מסוימת כשירה לשמיעתו של בית הדין, ולאחר מכן בית הדין שקל זאת פעם נוספת. הוועדה הייתה מורכבת מחברים אשר נבחרו על ידי ממשלותיהם לתקופה של שש שנים, אך הם לא ייצגו את מדינותיהם. השופטים בבית הדין פעלו במשרה חלקית. ב-1994, המועצה האירופית אישרה את פרוטוקול 11, ובכך שינתה את מבנה בית הדין לשיטה חד-שלבית לפיה פונים ישירות לבית הדין, בנוסף להחלפת השופטים לקבועים, בעלי משרה מלאה.
האמנה האירופית לזכויות אדם דורשת ממדינות חברות לתת לפסיקת בית הדין מעמד משפטי מחייב. בית הדין האירופי לזכויות אדם הוקם ב-1959 והפך לקבוע ב-1998, ןהוא הראשון מסוגו. ב-1 בנובמבר 1998 הפך בית המשפט למוסד הפוסק בנושא זכויות אדם, הנציבות האירופית לזכויות אדם, שנהגה לפסוק בנושא, בוטלה בפרוטוקול 11.
מבנה בית הדין האירופי לזכויות אדם
מעמדו של בית הדין הפך מארעי לקבוע, בעל שופטים במשרה מלאה ב-1 בנובמבר 1998, עם פירוקה של הוועדה אשר הוקמה מכוח האמנה. מאותו תאריך, אזרחים אירופיים יכלו לפנות ישירות לבית הדין. השופטים החדשים נבחרו על ידי העצרת הפרלמנטרית של מועצת אירופה.
כל המדינות החברות במועצת אירופה מחויבות לחתום ולאשרר את האמנה האירופית לזכויות אדם. בית הדין מורכב ממספר שופטים השווה למספר המדינות החברות, 46 כיום. כל שופט נבחר בשם מדינה חברה על ידי העצרת הפרלמנטרית של מועצת אירופה, אך למרות זאת, אין דרישה ללאום מסוים של שופט. השופטים אמורים להיות בוררים עצמאיים ולא נציגים של אף מדינה. השופטים נבחרים לתקופות של שש שנים, אך ניתן לבחור בהם מחדש לאחר תום תקופה זו.
בית הדין מחולק לחמש מחלקות, כאשר כל אחת מורכבת ממגוון מאוזן מבחינה מגדרית וגאוגרפית של שופטים. כל השופטים בבית הדין בוחרים בשופטים לתפקיד הנשיא וחמישה נשיאי מחלקות, כאשר שניים מתוכם הם גם סגני נשיאים של בית הדין כולו. כל כהונה נמשכת שלוש שנים. בכל מחלקה יש לשכה, אשר מורכבת מנשיא המחלקה ומשישה שופטים נוספים מתחלפים. בנוסף, ישנה לשכה מורחבת, המורכבת מ-17 חברים, שכוללים את הנשיא, שני סגני הנשיא, ונשיאי המחלקות, בנוסף לשופטים המתחלפים.
חברות בית הדין
סמכות השיפוט של בית המשפט הוכרה עד היום על ידי כל 46 המדינות החברות במועצת אירופה: הולנד, בלגיה, לוקסנבורג, דנמק, צרפת, שבדיה, ברטניה, אירלאנד, יוון, איטליה, איסלנד, טורקיה, גרמניה, אוסטריה, קפריסין, שוויץ, מלטה, פורטוגל, ספרד, ליכטנשטיין, סן מרינו, פינלנד, הונגריה, פולין, בולגריה, אסטוניה, ליטא, סלובניה, סלובקיה, צ'כיה, רומניה, אנדורה, לטביה, מולדובה, אלבניה, אוקרינה, מקדוניה הצפונית, קרואטיה, גאורגיה, ארמניה, אזרבייג'ן, בוסניה והרצגובינה, סרביה, מונקו ומונטנגרו.
מדינות שעזבו את בית הדין: רוסיה, הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים וסרביה ומונטנגרו.
רפורמות בבית הדין
הצטרפותן של מדינות חדשות לאמנה האירופית לזכויות אדם בעקבות נפילת חומת ברלין ב-1989 הביאה לעלייה חדה בבקשות שהוגשו לבית המשפט. יעילותו של בית המשפט עמדה בפני איום חמור בשל ההצטברות הגדולה של בקשות תלויות ועומדות. חלק מהתיקים יכלו להימשך שנים עד לקבלת ההחלטה ולכן נוצרה הצטברות עבודה רבה ומעמיסה. לדוגמה, בין ה-1 בנובמבר 2003 ל-29 פברואר 2004, בית הדין עסק ב-7,315 תיקים, כאשר 6,255 הוצהרו כלא קבילים.
המועצה האירופית הקימה וועדה שמטרתה לבדוק אפשרויות לייעולו של בית הדין. התוצאה הייתה תיקון לאמנת זכויות האדם האירופית, פרוטוקול 14. הפרוטוקול החדש דורש אשרור כללי של כל המדינות החברות במועצה האירופית על מנת להיכנס לתוקף, ומכניס מספר שינויים:
הליך הגשת התלונה
תלונות על הפרות של מדינות חברות מוגשות בשטרסבורג, ומוקצות לאחת המחלקות של בית הדין.כל תלונה נבחנת תחילה על ידי שופט, אשר רשאי להצביע על פסילתה של בקשה ללא הסברים נוספים. לאחר וועדה זו, התלונה נבחנת על ידי הלשכה של אותה המחלקה. תלונות אשר מעלות נושא בעל משקל משמעותי עשויות להיבחן על ידי הלשכה המורחבת של בית הדין. המדינות הן המשיבות, כאשר הן יכולות לתבוע גם מדינות אחרות על פעולותיהן.
פסיקה
הפסיקה של בית הדין מחייבת מבחינה את המדינות החברות במועצה האירופית, אלא אם כן תוכנה הוא חוות דעת מייעצת. ועדת השרים של המועצה האירופית אחראית לפקח על יישום החלטותיו של בית הדין, אולם אין אמצעים רשמיים להפעלת כוח נגד מדינה חברה במטרה לגרום ליישום ההחלטות. העונש החמור ביותר על אי-יישום החלטות בית הדין מהווה גירוש המדינה ממועצת אירופה ובכך הפיכתה למדינה מנודה בגבולות אירופה.
יחסי בית הדין האירופי לזכויות אדם עם רוסיה
יחסיה של רוסיה ובית הדין מתוחים. כאשר לפי פסיקתו של בית הדין, רוסיה לא הפרה את אמנת זכויות האדם האירופית רק ב-6 מקרים מתוך 228 שהגיעו לבית הדין. היחסים מתוחים עד כדי שב-2015, ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, חתם על חוק לפיו בית המשפט החוקתי של רוסיה רשאי להחליט האם לציית לפסיקתו של בית הדין האירופי לזכויות אדם.
יחסי בית הדין האירופי לזכויות אדם עם בריטניה
למרות הצהרותיה של תרזה מיי, ראש ממשלת בריטניה, כי תפעל על מנת להוציא את בריטניה מסמכותו של בית הדין האירופי לזכויות אדם, ככלל אין לברקסיט השפעה מיוחדת על יחסיה של בריטניה עם בית הדין האירופי לזכויות אדם ועם האמנה האירופית לזכויות אדם. באופן פורמלי, עזיבתה של בריטניה את האיחוד האירופי ישייך אותה לקבוצת ה-19 המדינות שאינן חברות באיחוד אך הן חברות במועצת אירופה, הגוף האחראי על בית הדין ועל האמנה. למרות זאת יש מתומכי הברקסיט המתנגדים לבית הדין והחלת סמכותו המשפטית בבריטניה, אך בפועל, לא די בעזיבת האיחוד האירופי על מנת להשיג זאת. תרזה מיי חזרה בה בהצהרתה כי לתקופת הפרלמנט הקרוב, בריטניה תישאר חתומה על האמנה האירופית לזכויות אדם.
מאנמוהאן סינג
ד"ר מאנמוהאן סינג (נולד ב-26 בספטמבר 1932) הוא פוליטיקאי הודי. כיהן בין מאי 2004 ומאי 2014 כראש הממשלה השלושה-עשר של הודו.
חייו
סינג נולד למשפחה חקלאית בכפר בפנג'אב, באזור שכיום בשטח פקיסטן. השכלתו ככלכלן כוללת שני תארים מאוניברסיטת פנג'אב, תואר ראשון מאוניברסיטת קיימברידג' ודוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד (ב-1962). לאחר מכן כיהן כנגיד הבנק המרכזי של הודו (בשתי קדנציות נפרדות), בתפקידים כלכליים באו"ם, בקרן המטבע הבינלאומית ובממשלת הודו. בין 1991 ל-1996 היה שר האוצר של הודו ובתפקיד זה הנהיג רפורמות משמעותיות בכלכלה ההודית ששיפרו את מעמדה הכלכלי של המדינה בצורה ניכרת. ב-22 במאי 2004 ניצח בבחירות ונכנס לתפקיד ראש הממשלה. ב-26 במאי 2014 הסתיימה כהונתו כראש ממשלה. האטה בצמיחה הכלכלית של הודו וטענות נוספות על שחיתות נגד פקידי מפלגת הקונגרס הקשו על הממשל בתקופת כהונתו השנייה של סינג, ובנוסף הובילו להידרדרות הפופולריות של המפלגה בקרב אוכלוסיית המצביעים. בתחילת 2014 הודיע ​​סינג כי לא יבקש קדנציה שלישית כראש ממשלה.
סינג, בן הדת הסיקית, היה ראש הממשלה הראשון בהודו שאינו בן דת ההינדו. נשוי לגורשרן קאור ולזוג שלוש בנות.
אתי בן-זקן
אתי (אסתר) בן-זקן - שטיינברג (נולדה ב-5 בדצמבר 1963) היא זמרת קונצרטים ואמנית-יוצרת ישראלית בתחומי המוזיקה, התיאטרון, הספרות והאמנות הפלסטית. זוכת פרס רוזנבלום לאמנים מצטיינים (2018).
פיינורד
פיינורד רוטרדם (בהולנדית: Feyenoord) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר רוטרדם, המשחק בליגת העל ההולנדית.
אתי בן-זקן
קורות חיים
אתי בן-זקן נולדה בחולון וגדלה בבת ים. היא למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון בבת ים ובתיכון "תלמה ילין". בשנים 86–1983 למדה זמרה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים, והמשיכה באימון אישי בזמרה בהנחיית הגב' לוצ'יה אהרון-וסילופולו. כמו כן למדה בימוי ואמנות-המופע בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. היא בעלת תואר ראשון (בהצטיינות) מהחוג ללימודים רב תחומיים באוניברסיטת חיפה, ותואר שני (כמצטיינת דיקן) מהחוג לספרות באוניברסיטת חיפה. במשך 11 שנים (2015-2004) לימדה באוניברסיטת חיפה, בחוג לתיאטרון.
פיינורד
יחד עם אייאקס ופ.ס.וו. איינדהובן, פיינורד שייכת לצמרת הכדורגל ההולנדי, והן שלוש מארבע קבוצות בהולנד (יחד עם אוטרכט) ששיחקו בכל עונותיה של הליגה הבכירה בהולנד מאז נוסדו. הקבוצה זכתה ב-16 אליפויות וב-13 גביעים.
פיינורד הוא מועדון רב-ספורט, הכולל ספורט קלאב פיינורד (קבוצת כדורגל חובבנית), פיינורד אקאדמי, פיינורד כדורסל, פיינורד פוטסל ופידורד כדוריד.
אתי בן-זקן
קורות חיים
מבחינת המנעד הקולי, בן-זקן היא מצו סופרן, אך מוגדרת בדרך כלל בהגדרה הרחבה "אמנית-קול". מאז 1989 היא מופיעה על במות מקצועיות בישראל ובחו"ל, בעיקר בביצוע יצירות בנות זמננו המולחנות לקולה על ידי מלחינים ישראלים. כמו כן היא מוּכּרת כמבצעת של שירי עם: היא החלה בביצוע שירי הלאדינו מהמסורת היהודית ספרדית של משפחתה, והמשיכה בביצוע של שירי עם בלמעלה מעשרים שפות, ובביצוע סיפורי עם מהקהילות האתניות השונות בישראל.
ב-1992 נישאה למלחין איתן שטיינברג, ושיתוף הפעולה ביניהם הוא מרכזי בפעילותה. בין השאר, שיתפה פעולה עם שטיינברג בביצוע יצירותיו הקונצרטנטיות, בביצוע פרויקטים של שירי-עם בעיבודיו, ובביצוע מופעי תיאטרון מוזיקה שהולחנו על ידי שטיינברג, ואשר נכתבו, עוצבו ובוימו על ידי בן-זקן.
פיינורד
השנים הראשונות
מועדון הכדורגל וילהלמינה הוקם ב-19 ביולי 1908. בין השנים 1908, 1910, 1911 ו-1912, עבר המועדון סדרה של שינויים בשמות וצבעי הקבוצה והפך למועדון הכדורגל Hillesluise בשנת 1909, ולאחר מכן ל-RVV Celeritas. עם עלייתו לאיגוד הכדורגל הלאומי בשנת 1912, שונה שמו של המועדון ל-SC Feijenoord (על שם המחוז העירוני בו הוקמה הקבוצה), והחליף שוב את המדים ואימץ את החולצות האדומות-לבנות, המכנסיים השחורים והגרביים השחורים שהם קיבלו, אותן הם לובשים עד היום.
אתי בן-זקן
קורות חיים
פעילותה של בן-זקן כאמנית-יוצרת כוללת יצירות תיאטרון, יצירות ספרותיות, מיצבי קול ועבודות פלסטיות. היא עוסקת גם במחקר, בעיקר בנושא ההיבטים הפרפורמטיביים של שירי-עם וסיפורי-עם, ובמעבר מהקשרם המסורתי במשפחה ובקהילה אל במות התיאטרון והקונצרטים. המחקר שלה נושא אופי של מחקר-מבוסס-יצירה, ועד כה הניב פרויקטים רבים, ביניהם שתי הצגות דו-לשוניות שיצרה עבור סטודנטים יהודים וערבים באוניברסיטת חיפה, בהשראת סיפורי-עם ושירי-עם מקהילותיהם.
אתי בן-זקן ואיתן שטיינברג מתגוררים בזכרון יעקב.
פיינורד
השנים הראשונות
לאחר 18 שנים מיום הקמת המועדון ושלוש שנים בלבד לאחר שהגיעה לליגה הבכירה ביותר של הכדורגל ההולנדי, זכה המועדון באליפות ראשונה בשנת 1924. הקבוצה זכתה לשורה של הצלחות במחצית השנייה של העשור, וזכתה באליפות השנייה בשנת 1928.
אתי בן-זקן
פעילות כמבצעת בתחום אמנות-קול
בשנת 2013 אתי בן-זקן ואיתן שטיינברג יסדו את אנסמבל "מודאליוס" – אנסמבל רב-סגנוני ובין-תרבותי של סולנים מתחומי המוזיקה הקלאסית והאתנית.
פיינורד
השנים הראשונות
פיינורד זכתה בגביע ההולנדי הראשון בשנת 1930 כשהבקיעה את השער היחיד בגמר, בדרבי מול אקסלסיור רוטרדם. חמש שנים לאחר הזכייה הראשונה שלהם בגביע, פייגנורד זכתה בפעם השנייה בשנת 1935, לאחר שגברה בגמר על HVV הלמונד.
אתי בן-זקן
פעילות כמבצעת בתחום אמנות-קול
בן-זקן הופיעה כסולנית לצד המנצחים אנדרס מוסטונן, וכטאנג קחיזדה, יניב דינור, עומר מאיר ולבר, אילן וולקוב, ברק טל, דורון סלומון, ריצ'רד פיטמן ופביאן פניסלו; תזמורות ואנסמבלים עימם הופיעה כסולנית כוללים את הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית של טביליסי (גאורגיה) התזמורת הפילהרמונית של אסטוניה, תזמורת kymi Sinfonietta (פינלנד), אנסמבל הורטוס מוזיקוס (אסטוניה), אנסמבל Boston Musica Viva (ארצות הברית), אנסמבל המאה ה-21, אנסמבל מוזיקה נובה, אנסמבל מיתר ואנסמבל סולני תל אביב; פסטיבלים בהם השתתפה כסולנית כוללים את פסטיבל Musiktriennale בגרמניה, "Autumn Tbilisi" בגאורגיה, הביאנלה למוזיקה בת-זמננו בתל אביב, חג המוזיקה הישראלית, פסטיבל אבו גוש למוזיקה ווקאלית, פסטיבל האביב הבינלאומי בראשון לציון, פסטיבל הרנסאנס ביחיעם, החג של החגים בחיפה, פסטיבל טאלין – תל אביב, פסטיבל פליציה בלומנטל בתל אביב, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, ופסטיבל קלאסיקאמרי באילת.
פיינורד
השנים הראשונות
פיינורד החלה למשוך אוהדים נוספים לאצטדיון שלהם בקרום זנדווג, ובשנת 1933 הם החליטו לבנות מתקן חדש. המועדון עבר לאצטדיון פיינורד (שכונה "דה קויפ" או "האמבטיה") בשנת 1937, כשהוא משחק את המשחק הראשון שם ב-27 במרץ אותה השנה מול בארשוט. במהלך תקופה זו, זכתה הקבוצה באליפות השלישית והרביעית שלהן ב-1936 וב-1938.
תור הזהב
פיינורד זכתה באליפות המקצועית הראשונה שלה ובאליפות הולנד השישית שלהם בשנת 1961. בעונה שלאחר מכן הם שיחקו את המשחק האירופי הראשון שלהם מול גטבורג. השוודים הפסידו 0–3 בגטבורג ו-8–2 ברוטרדם. פיינורד הודחה על ידי טוטנהאם הוטספר בסיבוב הבא. בשנת 1962, הגנה פיינורד בהצלחה על תואר אליפות הולנד והגיעה לגמר גביע האינטרטוטו 1961/62, שם הפסידה ליריבתה המקומית אייאקס בתוצאה 4–2.
אתי בן-זקן
פעילות כמבצעת בתחום אמנות-קול
בן-זקן הקליטה שבעה אלבומים כסולנית:
אתי בן-זקן מופיעה כסולנית-אורחת באלבומים רבים נוספים, בסרטי תעודה וביצירות וידאו-ארט.
פיינורד
תור הזהב
הישגו הגדול ביותר של המועדון הגיע עם הזכייה בגביע אירופה לאלופות (ליגת האלופות של ימינו) ב-1970, לאחר ניצחון במשחק הגמר 1–2 על סלטיק. היה זה המועדון ההולנדי הראשון אשר זכה בתואר זה, ובתואר אירופי בכלל, ובכך חנך רצף של ארבע זכיות הולנדיות רצופות בתואר (שלוש הבאות היו של אייאקס). בכך גם חנך המועדון את תור הזהב של הכדורגל ההולנדי בשנות השבעים.
אתי בן-זקן
פעילות כיוצרת בתחום אמנות-קול
יצירותיה המוזיקליות של אתי בן-זקן הן יצירות לקול ופסקול, על פי טקסטים מאת יוצרים עבריים (ביניהם ריקי דסקל, הדסה טל, רונית מטלון וש"י עגנון), טקסטים עממיים, וטקסטים מהתנ"ך והמדרש. אחדות מיצירותיה נוצרו כפסקול לתערוכות (למשל, לשתי תערוכות של האמנית אדוה דרורי) וליצירות וידאו-ארט (למשל, לסרט "שם" מאת אינגה פונר קוקוס). כמו כן יצרה יצירות קוליות קצרות במשותף עם אמנית הקול ענת פיק.
יצירות ספרותיות
בן-זקן כתבה עד כה שלושה ספרים:
פיינורד
תור הזהב
בשנת 1974, המועדון שינה את שמו מ-Feijenoord לפיינורד. תחת שמם החדש הם שיחקו בגביע אופ"א 1973/1974 והגיעו לגמר, לאחר ניצחון 4–3 בסיכום שני המשחקים על שטוטגרט בחצי הגמר. היריבה בגמר הייתה טוטנהאם הוטספר. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 2–2, ופיינורד ניצחה ברוטרדם 2–0, והפכה לקבוצה ההולנדית הראשונה שזוכה בגביע אופ"א. בהמשך אותו עשור, פיינורד זכתה רק בתואר אחד, אליפות הולנד בשנת 1974.
אתי בן-זקן
יצירות ספרותיות
כמו כן כתבה סיפורים, מאמרים, טקסטים לתיאטרון וליצירות מוזיקליות, וכן מאמרים אקדמיים אחדים בנושאי פולקלור.
פיינורד
תור הזהב
בשנת 1993 הבטיחה פיינורד אליפות נוספת, לאחר שניצחה את חרונינגן 5–0 במשחק הליגה האחרון. אחרי התואר הגיעו עוד שני גביעי הולנד בשנת 1994 וב-1995.
אתי בן-זקן
יצירות פלסטיות
בין העבודות הפלסטיות של בן-זקן ישנן יצירות "עצמאיות"' למשל סדרת יצירות הבד למיצב "סגולה להרחבת הלב", ולצדן יצירות שיצרה "בשירות" פעילותה בתחומים אחרים: מיניאטורות מצוירות מעשה ידיה (אקריליק על קרטון) מופיעות כציורי העטיפה של שני ספריה בספרית פועלים "קלף הקיסרית" ו"מה שכתוב למעלה"; כציורי העטיפה של תקליטור הבכורה שלה "הכלה מתירה צמותיה, החתן מתעלף", ושל התקליטור בהשתתפותה "Rava Deravin – מיצירות איתן שטיינברג"; עבודות פלסטיות שלה מלוות את כל מופעי התיאטרון שיצרה, ביניהן סדרת מסיכות גדולות ממדים לתיאטרון-המוזיקה "נסיכת חמשת הפנים"; קולאז' בדים (6X3.5 מטר) למופע תיאטרון-המוזיקה "סטאבט מאטר - תפילה אנושית"; קולאז' בדים (4X4 מ') להצגה "סיפורי בדים"; ועוד מגוון בובות, מסיכות, שטיחי-טלאים אביזרים ובובות.
פיינורד
תור הזהב
פיינורד הופיעה לראשונה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. היא סיימה במקום השלישי בשלב הבתים, אחרי מנצ'סטר יונייטד ויובנטוס.
שנות ה-2000
ב-25 באפריל 1999 הבטיחה פיינורד את אליפות הולנד ה-14 שלה. במהלך עונת 1999/2000 השתתפה פיינורד בפעם השנייה בליגת האלופות, אך שוב הודחה בשלב הבתים כשצ'לסי ולאציו מקדימות אותה. פיינורד שוב השתתפה בליגת האלופות בעונת 2001/2022, סיימה במקום השלישי והודחה לגביע אופ"א, שם הגיעה עד לגמר, שם פגשה את בורוסיה דורטמונד אותה ניצחה 1–3 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התברר שפיינורד נמצאת במצב פיננסי גרוע, בנוסף, הורחקה פיינורד מהמפעלים האירופים בעקבות התנהגות בלתי הולמת של אוהדיה לפני משחק ליגה אירופית נגד נאנסי. העונה הסתיימה באכזבה שכהיא מסיימת במקום השביעי, מה שגרם לפיינורד להעידר מהשתתפות במפעל אירופי לראשונה זה 16 שנים. 100 שנה לאחר הקמת המועדון, פיינורד הצליחה לזכות בגביע הולנדי נוסף לאחר שניצחה את רודה 2–0.
עונת 2016/2017 החלה בצורה מושלמת מבחינת הקבוצה, כאשר היא מנצחת את תשעת משחקיה הראשונים בליגה. איבוד הנקודות הראשון היה מול אייאקס ב-23 באוקטובר 2016. על אף דעיכה ביכולת הקבוצה לקראת סיום העונה, הקבוצה זכתה באליפות, הראשונה מזה 18 שנה וה-15 בתולדותיה לאחר ניצחון 3–1 על הראקלס אלמלו במחזור הסיום. כל שלושת השערים נכבשו על ידי קפטן הקבוצה, דירק קאוט, שחזר לקבוצה לפני תחילת העונה לאחר 11 שנה. פיינורד הייתה הקבוצה השנייה בתולדות הליגה ההולנדית שנשארה בראש הטבלה במשך כל שלבי העונה.
כאלופת הולנד, פיינורד העפילה ישירות לשלב הבתים בליגת האלופות בעונת 2017/2018. הם שיחקו בשלב המוקדם יחד עם מנצ'סטר סיטי, שחטאר דונצק ונאפולי. פיינורד הפסידה ב-5 המשחקים הראשונים, וניצחה את משחק הבית האחרון שלה נגד נאפולי בתוצאה 2-1 וסיימה אחרונה.
הקבוצה שיחקה בעונת 2021/2022 גם בליגה האזורית לאחר שסיימה עונה קודם לכן במקום החמישי. היא הוגרלה בשלב הבתים יחד עם סלביה פראג, אוניון ברלין ומכבי חיפה. פיינורד העפילה מהבית המוקדם והגיעה עד לגמר כשהיא גוברת בדרך על פרטיזן בלגרד, סלביה פראג ומרסיי. במשחק הגמר נכנעה פיינורד לרומא בתוצאה 1-0. בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.
אצטדיון
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון פיינורד, אחד מהאצטדיונים האירופאים הנחשבים. הוא מכיל 50,000 מושבים ומחזיק בשיא של אירוח 10 משחקי גמר של תחרויות אופ"א, כולל גמר גביע אופ"א 2002 שבו זכתה פיינורד. הוא ממוקם במחוז פיינורד בדרום רוטרדם.
יריבויות וקהל
לפיינורד ישנה יריבות ארוכת שנים עם אייאקס, המשחק בין הקבוצות נקרא "דה קלאסיקר" ("הקלאסי"). ההמנון של המועדון הוא "יד ביד".
סגל שחקנים
(קפטן)
(בהשאלה מדינמו מוסקבה)
(בהשאלה מאנדרלכט)
(בהשאלה מסביליה)
יהדות נאולוגית
נאולוגים (בהונגרית: neológ irányzat, "הפלג הנאולוגי") הוא הכינוי השגור לחברי אחד משני ארגוני הקהילות הגדולים ביהדות הונגריה. ציבור זה התאפיין בעיקר בשאיפה להשתלבות וטמיעה מיטבית בחברה ההונגרית הכללית, והכיל את האגף המודרניסטי והליברלי של יהודי הארץ, לרוב בני מעמד הביניים עירוניים. הרבנות הנאולוגית, שמעמדה בקרב הציבור היה חלש יחסית, הושפעה מהאסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, שגם היהדות הקונסרבטיבית רואה עצמה כממשיכת דרכה. המחלוקת בינם לאורתודוקסים האדוקים והשמרנים יותר התמסדה ב-1871, ושני הציבורים פנו להקים גופים ארציים נפרדים. הנאולוגים נותרו כסיעה עצמאית גם בשטחים שהועברו לאוסטריה, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה ורומניה ב-1920, ועודם המגזר הגדול ביותר בין יהודי הונגריה עצמה.