cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן ערב
גיבור תרבות
התוכנית גיבור תרבות נולדה בתחנת הרדיו קול הקמפוס בנובמבר 2009, כתוכנית נלווית לאנציקלופדיה של הרעיונות אותה כתבו דוד גורביץ ודן ערב באותן שנים. במהלך 111 התוכניות ששודרו בתחנת רדיו סטודנטיאלית זו, עסקה התוכנית, אז בהגשת גורביץ' וערב, בגיבורי תרבות ובתופעות חברתיות שונות כשמדי תוכנית מתארח באולפן סופר או משורר. תוכניות מיוחדות הוקדשו למחאה החברתית של שנת 2011. תוכנית מיוחדת על מצב הפליטים בתל אביב שודרה מניידת השידור של התחנה שמוקמה בגינת לוינסקי. רוב רובן של התוכניות שודרו בשידור חי.
במאי 2017, עם תחילת שידורי כאן תרבות, חזרה "גיבור תרבות" אל גלי האתר ואל מרחבי הרשת. בראש השנה תשע"ט (ספטמבר 2018) בחר אתר mako את גיבור תרבות לפודקאסט הטוב בישראל.
פרויקט שוטטות
פרויקט שוטטות הוא מיזם פילוסופי-גאוגרפי; תיעוד וירטואלי של 20 ימי שוטטות פיזית ופילוסופית ב-20 רובעי פריז.
הפרויקט בוצע בקיץ 2014 ובקיץ 2015. תכליתו לבחון את המתח שבין הצורך בשליטה, בסדר, בחשיבה רציונלית ובהגיון תועלתני לבין התשוקה המשוטטת שעיקרה ערעור על הגיון תכליתי.
אתר האינטרנט של הפרויקט קושר בין הממד הפרקטי - השוטטות הפיזית, שבמסגרתה הוקדש יום מלא בכל אחד מרובעי פריז, לבין הממד התאורטי, בו מוצעת אנציקלופדיה קטנה של שוטטות, נדונות טכניקות של שוטטות, וכן מתואר פועלם של הוגים/משוטטים מפורסמים בפריז דוגמת גיום אפולינר, שארל בודלר, ולטר בנימין, גי דבור, ז'ורז' פרק, פול אוסטר, סופי קאל, מישל דה סרטו ואחרים. תיעוד השוטטות מבוסס על קטעי כתיבה, תצלומי סטילס, צילומי וידאו והקלטת תנועה באפליקציית GPS.
יורים ושרים
בשנת 2004 ערב ערך את "יורים ושרים", סדרה תיעודית-היסטורית בת ארבעה פרקים אודות תופעת ההלהקות הצבאיות בישראל. הסדרה בוימה על ידי ארז לאופר, הופקה על ידי עדן הפקות ושודרה בערוץ 2 - טלעד.
סדנת ספוט
סדנת ספוט פעלה במסגרת בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל, בין השנים 1999–2016. זו הייתה סדנת מצטיינים לימודית שהתמחתה ביוזמה ופעילות תקשורתית ופרסומית בתחום של תמורות חברתיות.
בראשיתה ספוט התמקדה בהפקת תשדירי פרסומת ללקוחות מסחריים (דוגמת דיזל, תנובה, ושטראוס). מאז המחזור החמישי (2004-2003), עסקה הסדנה בפעילות חברתית ביחד עם ארגונים חברתיים. במהלך השנים הסדנה הפיקה קמפיינים במגוון ערוצי מדיה ושיטות. הסדנה בוצעה בסיוע של גורמים שונים ממגזרי ההפקה, השיווק והחברה.
במסגרת הסדנה נוצרו קמפיינים עבור לקוחות שונים, ביניהם: תנו לחיות לחיות, אביב לניצולי שואה, איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, מחסום ווטש, רופאים לזכויות אדם, האגודה לזכויות האזרח בישראל, אדם טבע ודין ומגמה ירוקה. בנוסף לכך הוקמו במסגרת הסדנה פרויקטים עצמאיים להמשתרבוס (משטרת תרבות האוטובוסים) וסל"ק (סטודנטים למען קולנוע). מתוך הסדנה יצאו 251 בוגרים, שחלק גדול מהם מחזיק כיום בתפקידים בתעשיית התקשורת ובארגונים חברתיים שונים בישראל.
דן ערב הנחה את סדנת ספוט; ביחד איתו פעלו שקמה שרון, בוגרת הסדנה, ששימשה כפלנרית במספר משרדי פרסום וכיום היא מנהלת של מותג בינלאומי מחוץ לישראל; ערן שפירא, במאי ומרצה בבית הספר לתקשורת (עד 2005) ועמית משיח (עד 2010), כיום מנכ"ל מקאן תל אביב.
מחברת לוזיה
מחברת לוּזְיֶה היא רשימה של 913 ילדים שעלו ב-1945 מסוריה במסגרת מבצע האלף. את הרשימה הכין מנחם לוזיה מקיבוץ אפיקים שהיה פעיל במוסד לעלייה ב' והיה שותף בהעלאת אותם ילדים ארצה. המחברת היא מקור חשוב למחקר על העלייה הבלתי לגלית לפני קום המדינה.
רקע
במהלך שנות השלושים ושנות הארבעים סייעו פעילי עליה ליהודים תושבי סוריה להשיג אישורי עליה (סרטיפיקט) ולעלות, בזרם איטי, ארצה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התחזקו הרוחות הלאומניות בסוריה דבר שהביא לצמצום מתן אישורי העלייה. הועלה חשש לגורל יהודי מדינה זאת ולכן, ב-1945, הורתה הנהגת היישוב למוסד לעלייה ב' להאיץ את קצב הוצאת היהודים מסוריה גם בצורה לא חוקית. בשלב ראשון הוחלט על העלאה של הילדים וזאת במסגרת של מבצע שנקרא "מבצע האלף" שנתמך על ידי ארגון עליית הנוער. ראשי המבצע היו נפתלי גולומב, עקיבא פיינשטיין ויעקב אבידוב ובמהלכו הועברו ארצה, בדרך היבשה, כ-1300 ילדים שפוזרו ב-61 קיבוצים ו-21 מושבים בארץ.
ההיסטוריה של המחברת
אחד הפעילים במבצע היה מנחם לוזיה. מנחם נולד ב-1910 בדמשק, עלה ארצה ב-1931 והתיישב בקיבוץ אפיקים. מנחם היה זה שקלט את הילדים שהגיעו והקפיד לרשום את פרטיהם במחברת אישית. מתאריך 3 במאי 1945 עד 25 בדצמבר 1945 רשם במחברת 913 ילדים. מתוך דאגה לילדים המשיך מנחם לעקוב אחריהם ולרשום מידע על מעבר של ילדים בין יישובים. המחברת נשמרה ברשות בעליה עד לקראת פטירתו ב-1997 אז העביר אותה לילדיו. לאחר פטירתו הסכימו אלו לפרסם את תוכן המחברת והיסטוריונים העלו את הרשומות לאינטרנט.
מבנה הנתונים במחברת
המידע על הילדים כלל את הנתונים הבאים:
הערך ההיסטורי של המחברת
חשיפת המחברת לציבור עזרה לילדים שנרשמו בה למצוא ילדים נוספים שהגיעו איתם. כמו כן נחשף במחברת הקשר האישי של אנשים ידועים או קרובי משפחתם (למשל אימו של גבי אשכנזי, משפחתו של ישראל חסון, חה"כ יצחק גלנטי ועוד).
לורד פונטלרוי הקטן (סרט, 1936)
לורד פונטלרוי הקטן (באנגלית: Little Lord Fauntleroy) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1936 בהפקתו של דייוויד או סלזניק ובבימויו של ג'ון קרומוול, עם פרדי ברת'ולומיו, דולורס קוסטלו וצ'ארלס אוברי סמית' בתפקידים הראשיים.
התסריט מסבוסס על ספר הילדים רב המכר "לורד פונטלרוי הקטן" של פרנסס הודג'סון ברנט משנת 1886. הסרט נמצא כיום ברשות הציבור.
ב-1921 הופק סרט אילם עם מרי פיקפורד בתפקיד כפול של לורד פנטלרוי הקטן ואמו. ב-1980 הופקה גרסה עם אלק גינס, קוני בות' וריקי שרודר בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
ברוקלין, שנות ה-80 של המאה ה-19, סרדריק "סדי" ארול (פרדי ברת'ולומיו) הוא ילד בן 9 הגר עם אמו האלמנה המכונה "יקירונת" (Dearest). אביו של סדריק, שנפטר ממחלה קשה, היה בנו הצעיר של הרוזן מדורינקורט, אנגליה (צ'ארלס אוברי סמית'). שני בניו הבוגרים יותר של הרוזן מתו חשוכי ילדים, ולפיכך עתיד סדריק להיות יורשו של הרוזן ולקבל את התואר "לורד פונטלרוי".
בינתיים נהנה סדי מחברותם של החנווני מר סילס הובס (גאי קיבי) ומצחצח הנעלים דיק טיפטון (מיקי רוני) שהוא בן גילו.
רק כשהם מגיעים לאנגליה מתברר לצערו כי אמו תתגורר בנפרד מאמו היות שהרוזן שונא אמריקאים ואותה בפרט על שהתחתנה עם בנו האנגלי.
הרוזן הוא אדם זקן, חמור סבר, מתייחס בתוקפנות לאנשיו ובעיקר סובל מכבי פרקים קשים המגבילים את הליכתו בגלל מחלת שיגדון.
סדריק כובש עד מהרה את ליבו של סבו ושל כל השאר. הרוזן מארח מסיבה מפוארת כדי להציג בגאווה את נכדו לחברה הבריטית, בעיקר אחותו ליידי קונסטנטיה לורידייל (קונסטנס קולי).
הכל משתבש כשמופיעה אשה אמריקאית בשם מינה טיפטון (הלן פלינט) שטוענת שהיא הייתה אשתו של בנו הבכור המנוח של הרוזן וכי מנישואיה נולד בן בשם טום (ג'קי סירל) שהוא בעצם היורש וזכאי לתור "לורד פונטלרוי". לחיזוק טענתה היא מציגה תעודת לידה (שהתבררה לבסוף כמזויפת). הרוזן מחליט שמעשיה של מינה הם גמול על אכזריותו כלפי אמו של סדי ומתנצל.
השערורייה הזאת מתפרסמת בכל העולם. בברוקלין רואה דיק את תמונתה של מינה בעיתון ומזהה בה את אשתו הראשונה של אחיו בן (אריק אלדן). טום למעשה הוא אחיינו של דיק ולא נכדו של הרוזן. הובס, דיק ובן מגיעים לאנגליה ומגלים לכולם את התרמית.
לבסוף חוגגים את יום הולדתו העשירי של סדי ומר הובס משנה את דעתו על האנגלים ומחליט להישאר באנגליה.
רוברט מינור
רוברט ברקלי מינור (באנגלית: Robert Minor; 15 ביולי 1884 – 26 בינואר 1952), היה קריקטוריסט פוליטי, עיתונאי רדיקלי, והחל בשנת 1920, חבר מוביל במפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
ראשית חייו
רוברט מינור, נולד ב־15 ביולי 1884 בסן אנטוניו, טקסס. מינור הגיע ממשפחה ותיקה ומוערכת. מצד אביו, הגנרל ג'ון מינור שימש כמנהל הקמפיין לנשיאות של תומאס ג'פרסון; אמו הייתה קשורה לגנרל סם יוסטון, נשיא הרפובליקה הראשונה של טקסס. אביו היה מורה ועורך דין, לימים נבחר כשופט, בזמן שסבו מצד אמו היה רופא.
למרות אבות המשפחה הבולטים, בוב מינור לא גדל עם כפית כסף בפיו - אלא הוא היה תוצר של מה שמכונה "המעמד הבינוני הקשה והנמוך" בסן אנטוניו. מינור לא הצליח להתחיל את בית הספר עד גיל 10 בגלל המצוקה הכספית הקשה של משפחתו, ועזב את בית הספר בגיל 14 כדי לעבוד בתפקיד נער שליח של וסטרן יוניון כדי לעזור לפרנס את משפחתו. מינור עזב את הבית שנתיים לאחר מכן, עבד בעבודות שונות ומגוונות.
בשנת 1904, בגיל עשרים, נשכר רוברט מינור כעוזר בעיתון "סן אנטוניו גזאט", שם פיתח את כישרונו האמנותי בזמנו הפנוי. מינור התגלה כקריקטוריסט פוליטי מיומן.
מינור עבר לסנט לואיס כדי למלא תפקיד כקריקטוריסט. עבודתו התחילה בצורה מאוד קונבנציונלית בעזרת עט ודיו, ועבר לשימוש בעפרון על נייר. מינור זכה להכרה כקריקטוריסט הראשי ב- Post-Dispatch ונחשב כאחד מהטובים במדינה.
בשנת 1911, רוברט מינור נשכר על ידי מגזין בניו-יורק והפך לקריקטוריסט בעל השכר הגבוה ביותר בארצות הברית. גם אביו היה בשלב קידום, בבחירות בשנת 1910 "מעורך דין לא מצליח לשופט מחוזי משפיע."
קריירה עיתונאית
בשנת 1907 הצטרף מינור למפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, ובתחילת 1912 התקדם לכיוון אוריינטציה אנרכיסטית ותמיכה במהפכנים.
מינור חסך כמה מאות דולרים שהרוויח בסנט לואיס והחליט לנסוע לפריז ללמוד בבית הספר לאמנות כדי לשפר את יצירתו. בצרפת הוא נרשם לשיעורים בבית הספר לאמנויות Ecole des Beaux, אך עזב לאחר זמן קצר. מינור בילה את שארית זמנו בפריז בלימוד אמנות בעצמו והשתתף בפעילות תנועת העבודה השמאלנית באמצעות המפלגה הסוציאליסטית של צרפת.
עם פרוץ פעולות האיבה באוגוסט, החל מינור ליצר סדרת קריקטורות אגרסיביות ופרובוקטיביות שתקפו את שני הצדדים של הסכסוך האירופי בעקבות האימפריאליזם שלהם. המגזין הניו-יורקי, ביקש ממנו להפחית את העוינות בקריקטורות שלו, אך הוא התנגד ועמד בפני הברירה של התפטרות או קבלת המדיניות הפחות ביקורתית של המגזין. לבסוף הוא עזב את המגזין, ולא ויתר על הביקורת האנטי אימפריאליסטית.
ב־1 ביוני 1915, מינור עבר לעיתון יומי של המפלגה הסוציאליסטית. מינור גם התחיל לתרום קריקטורות אגרסיביות נגד המלחמה לכתב העת החודשי של מקס איסטמן בניו יורק, "Masses". הציורים הקיצוניים של מינור בעיתון של איסטמן, יספקו מאוחר יותר עילה להעמדה לדין של מינור בגין הפרה לכאורה של חוק הריגול משנת 1917. כתב העת של איסטמן נסגר בעקבות התביעה המשפטית. מינור נשלח ככתב מלחמה של מגזין אחר, לצרפת ולאיטליה. חלק מההוצאות האירופיות של מינור כוסו על ידי סינדיקט עיתוני ליברלי בתמורה לשימוש בציורים שלו. הסינדיקט לא רצה להשתמש בחומר הרדיקלי שמינור ייצר עד אז.
בשנת 1916 נשלח מינור למקסיקו כדי לכסות את ההתערבות האמריקאית שם. כאשר "המלחמה המקסיקנית" הגיעה לסיומה הפתאומי, מינור נסע לקליפורניה. שם הוא היה מעורב במערכת ההגנה של אנשי האיגודים המקצועיים הקיצוניים טום מוני וורן בילינגס בתיקם המשפטי המתוקשר שהאשים אותם בפיגוע ב"יום היערכות" בסן פרנסיסקו ב -1916. מינור עבד במשרה מלאה במשך שנה וחצי כמנהל הפרסום של הליגה הבינלאומית להגנת עובדים, ארגון שהוקם במטרה לספק תמיכה משפטית ולבנות אהדה ציבורית למוני ובילינגס ולסנגוריהם המשותפים. מינור כתב מספר עלונים בשנת 1917 ו -1918 ושוחח עם מגוון רחב של קהלים על אנשי האיגודים המקצועיים הרדיקליים.
עיתון אחר " The Call" שלח את מינור שוב לאירופה ככתב מלחמה בשנת 1918, כאשר הוא המשיך לתרום חומר על התנועה המהפכנית האירופית למגזין "ליברטור".
במאי 1918 הגיע מינור לרוסיה הסובייטית, שם הוא נשאר עד נובמבר. כשהיה שם, הוא פגש את לנין וכתב דברי תעמולה נגד המלחמה להפצה לכוחות דוברי אנגלית שהיו מעורבים בקרבות. החוויה הסובייטית התגלתה כפרשת מים עבור מינור, וקירבה אותו לקומוניזם. בהמשך נסע לגרמניה, ולצרפת.
בעוד בפריז בשנת 1919, מינור נעצר והואשם בבגידה בגין ייעוץ לעובדי הרכבת הצרפתית לשבות נגד משלוח תחמושת לכוחות שהתערבו ברוסיה הסובייטית. מינור נשלח לגרמניה, שם היה כלוא בכלא הצבאי האמריקני בקובלנץ שבגרמניה במשך מספר שבועות, וזכה בסופו של דבר לשחרור, במידה רבה בגלל לחץ פוליטי שהפעילה משפחתו באמריקה.
קריירה פוליטית
עם שובו לאמריקה בשנת 1920 הצטרף מינור מיד למפלגה הקומוניסטית האמריקאית. לאחר מיזוג הזרמים הקומוניסטים בארצות הברית, נשלח מינור במאי 1921, בשם בדוי לרוסיה הסובייטית כנציג המפלגה החדשה המאוחדת לוועד המנהל של הארגון הקומוניסטי הבינלאומי. מינור היה גם ציר בקונגרס העולמי השלישי של הקומינטרן, שהתקיים במוסקבה ביוני 1921. כשהיה שם, פגש את לנין בפעם השנייה.
הוועידה של התנועה הקומוניסטית באמריקה, שהתקיימה באוגוסט 1922 על שפת אגם מישיגן פשטו הרשויות המקומיות בשיתוף עם לשכת החקירות של משרד המשפטים האמריקני, שהיה לו סוכן סמוי בוועידה. מינור היה מבוקש על ידי המשטרה, ונעצר, אך שוחרר זמן קצר לאחר מכן בערבות של 1,000 דולר. הוא מעולם לא הועמד לדין בגין הפרה לכאורה של החוק הפלילי במישיגן.
משנת 1923 עד 1924 ישב מינור בוועד המנהל של "ידידי רוסיה הסובייטית", השותף האמריקני לארגון הסיוע הבינלאומי של פועלי קומינטרן. הוא גם נבחר באותן שנים לתפקידים שונים בארגוני העובדים והקומוניסטים בארצות הברית. מינור הפך לאחראי על הקשר עם מפלגות השחורים וארגוני העובדים שלהם, כולל עובדי החקלאות.
ב־6 במרץ 1930, מינור לקח חלק בהפגנות של מובטלים שנערכו ברחבי ארצות הברית בהנחיית המפלגה הקומוניסטית. הוא נעצר בהפגנה שנערכה בכיכר יוניון בעיר ניו יורק, עצרת שהסתיימה בהתפרעות צועדים ופעולות המשטרה. הוא נעצר יחד עם חבריו למפלגה הקומוניסטית ויליאם פוסטר, ישראל אמטר והארי פלטון. הארבעה נידונו לתקופת מאסר של שלוש שנות מאסר בפועל במדינת ניו יורק. לאחר שישב 6 חודשי מאסר בכלא, חלה מינור בתוספתן, מה שגרם להוצאתו באמבולנס לבית חולים פרטי לניתוח. מינור בילה את המשך המאסר בהחלמה.
בוב מינור התמודד לתפקיד פוליטי מספר פעמים. בשנת 1924 התמודד לקונגרס האמריקני באילינוי כמועמד מפלגת הפועלים. בשנת 1928 הוא התמודד דרך מפלגת הפועלים (הקומוניסטית) כסנטור אמריקני מניו יורק. הוא התמודד לקונגרס מניו יורק בשנת 1930 ושוב עשר שנים אחר כך. הוא התמודד גם לראשות עיריית ניו יורק בשנת 1933 ובשנת 1936 עמד בראש המפלגה הקומוניסטית כמועמד המפלגה למושל ניו יורק.
בקונגרס העולמי השביעי של הקומינטרן בשנת 1935 נבחר מינור לוועדה לבקרה הבינלאומית של הקומינטרן, שעסקה במשימות כוח אדם ובשאלות משמעת. הוא היה תומך בלתי נלאה בכל תפנית של מדיניות החוץ הסובייטית לאורך כל העשור של שנות השלושים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית ב-1936, רוברט מינור נסע לספרד וסייע בארגון גדוד אברהם לינקולן, יחידת מתנדבים בינלאומית שסייעה לממשלת החזית העממית הספרדית בקרב נגד הגנרל פרנסיסקו פרנקו והפאשיסטים שנתמכו על ידי הנאצים.
מוות ומורשת
רוברט מינור לקה בהתקף לב בשנת 1948 והיה מרותק למיטה בתקופת המקארתיזם כאשר חבריו למפלגה הקומוניסטית האמריקאית נעצרו ונכלאו. בשל בריאותו הלקויה, ממשלת ארצות הברית בחרה שלא להמשיך לפעול נגדו.
ההיסטוריון תיאודור דרייפר כתב עליו:
"מינור היה חדור בקיצוניות. היה קריקטוריסט מחונן מאד, שויתר על האמנות לטובת הפוליטיקה. הוא עשה את המחווה הזו אחרי שנים כאנרכיסט שבז והוקיע את הפוליטיקה. אבל הוא לא יכול היה להעביר את כישוריו מאמנות לפוליטיקה. הרישומים המעוררים הוחלפו בנאומים משעממים ובנאליים."
ארתור 3: מלחמת שני העולמות
ארתור 3: מלחמת שני העולמות (באנגלית: Arthur 3: The War of the Two Worlds) הוא הסרט השלישי והאחרון בסדרת הסרטים של לוק בסון ״ארתור והמינימונים״. זהו סרט המשך ל-"ארתור: נקמתו של מלתזאר".
תקציר העלילה
הסרט השלישי ממשיך ישירות את סופו של הסרט השני, לאחר שמלתזר הרשע לקח את מקומו של ארתור במסע חזרה אל תוך העולם של בני האדם ועכשיו הוא בגודל אנושי ומעל 2 מטר. הוא לוקח מארצ'יבלד מתכוון מלתזר להשתלט על העולם ולהקים צבא משלו. ארתור, סלניה ובטאמש בגודל מינימוני של 2 מילימטר צרכים למצוא תוכנית חדשה לעצור את מלתזר מלהשתלט על העולם. דארקוס, בנו של מלתזר, חוזר להשמיד את המינימונים ורוצה לחבור לאביו בהשתלטות על העולם, אבל בכמה מאמצים הוא עבר לצד של הטובים. ארתור חוזר להיות בן אדם. לאחר שנפרד מהמינימונים, כשמלתזאר תוקף את העיר והורס אותה בעזרת חייליו, הוא נעצר ונהפך להיות שוב קטן על ידי דבורה שבאטמש וסלניה רכבו עליה. בסצנת הסיום של הסרט דארקוס שר עם החיילים שיר סיום.
יום השם
יום השם הוא יום חג אישי הדומה ליום הולדת, הנחגג מדי שנה אצל נוצרים ברוב מדינות העולם. זהו היום בשנה שבו שמו הפרטי של אדם זהה או דומה לשמו של קדוש נוצרי או מבורך המצוין באותו יום בלוח חגי הקדושים הנוצרים. יום זה נחשב ליום שמח ונחגג על ידי האדם בחברת משפחתו וחבריו.
ציון יום השם נפוץ במיוחד בזרמי הכנסייה הקתולית, לותרניזם ונצרות אורתודוקסית. עבור נוצרים אדוקים, יום השם עשוי להיות חשוב ומשמעותי יותר מיום ההולדת.
בעלי שמות שאין להם שם מקביל בלוח חגי הקדושים הנוצרים חוגגים את יום השם ב-1 בנובמבר, שהוא "יום כל הקדושים". מנהג זה מבוסס על התפיסה לפיה רשימת הקדושים המוכרים רשמית על ידי הכנסייה הקתולית הם רק חלק קטן מכלל הקדושים הקיימים.
היסטוריה
מנהג חגיגת יום השם מתועד לפחות מימי הביניים באזורים רבים במערב אירופה ובמדינות סקנדינביה. הכנסייה עודדה את חגיגת ימי השם על פני חגיגת ימי הולדת, שנתפסו כמסורת פגאנית.
מקור המנהג בלוח חגי הקדושים הנוצרים, שבו מצוין בכל כל יום בשנה שמו של קדוש נוצרי או קדוש מעונה, אך במדינות שונות נוצרו גרסאות מקומיות של המנהג. לדוגמה, בשוודיה נוסף השם "קרל" לתאריך ה-28 בינואר, יום השנה למותו של קרל הגדול, ובעלי השם קרל חוגגים באותו יום. שם זה הוא נפוץ בשוודיה.
אופי החג
יום השם נחגג באופן דומה ליום הולדת, אך עם מספר הבדלים. לא מקובל לאפות עוגה מיוחדת ליום זה, ובדרך כלל יש בו מאפיינים דתיים ושרים בו מזמורי דת. בגני הילדים ובתי הספר, ילדים חוגגים יום זה בהבאת ממתקים ושוקולדים לחבריהם ולמורים. מבוגרים עורכים חגיגה בבית או בפאב, אליה רשאים להגיע כל מכריהם, ללא צורך בהזמנה. מקובל להביא מתנה קטנה או פרחים לחבר או לבן משפחה ביום שמם.
אם יום ההולדת ויום השם קרובים זה לזה, מקובל לערוך חגיגה אחת מאוחדת.
יום השם במדינות העולם
יום השם נחגג ברוב המדינות בעלות רוב נוצרי, בהן אוקראינה, איטליה, בולגריה, הונגריה, יוון, מקדוניה הצפונית, מקסיקו, סלובקיה, ספרד, פולין, פינלנד, פרו, צ'כיה, צרפת, קפריסין, קרואטיה, רומניה, רוסיה, שוודיה, וכן חלק ממדינות אמריקה הלטינית ומדינות הבלקן.
במספר מקומות בעולם נעלם המנהג בהדרגה, אף על פי שיש בהם רוב קתולי. תופעה זו נצפתה באירלנד, בדרום ומערב גרמניה, בדנמרק ובסלובניה.
מקדוניה הצפונית וארצות הבלקן
במקדוניה הצפונית נחגגים ימי השם עוד מהעת העתיקה, הן כחלק מהמועדים המקובלים במדינות הבלקן, והן כחלק מהתרבות והמסורת המקדונית. באופן מסורתי זו "חגיגה פתוחה" שכולם מוזמנים אליה, בבחינת "Кој дојде – Добредојде" (בתרגום חופשי ממקדונית: "מי שבא – ברוך הבא").
רוב תושבי מקדוניה הצפונית וארצות הבלקן חוגגים את יום השם לפי שמם הפרטי בתאריכים הקבועים בלוח שנה מיוחד היוצא לאור מטעם, המבוסס על הלוח היוליאני.
פינלנד
רוב תושבי פינלנד חוגגים את יום השם לפי שמם הפרטי בתאריכים הקבועים בלוח שנה מיוחד היוצא לאור מטעם משרד האלמנך באוניברסיטת הלסינקי. משרד האלמנך מעדכן את רשימות השמות מדי 5–10 שנים, מוסיף שמות חדשים שהפכו לפופולריים, ומסיר אחרים שלא נמצאים בשימוש.
לכנסייה האורתודוקסית בפינלנד יש לוח שנה נפרד ובו שמות התואמים את לוח חגי הקדושים האורתודוקסים.
רוסיה
הרוסים חוגגים את יום השם בהתאם ללוח שנה מיוחד המכיל רשימת שמות. יום זה נקרא לעיתים "יום המלאך". היום מתחיל בדרך כלל בתפילת הליטורגיה הקדושה, ולאחריה מסיבה.
חגיגות יום השם מוזכרות במקומות רבים בספרות הרוסית ובתיאטרון הרוסי. בין השאר האירוע מוזכר במערכה הראשונה של "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב, בה חוגגת אירינה את יום שמה; בספר יבגני אונייגין מאת אלכסנדר פושקין, בו טטיאנה חוגגת את יום שמה; ובספר "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי, בו האם והבת הצעירה של משפחת רוסטוב (נטליה ונטשה, בהתאמה) חוגגות את יום השם שלהן.
שוודיה
רוב תושבי שוודיה נהגו לחגוג את יום השם לפי שמם הפרטי בתאריכים שנקבעו בלוח שנה מיוחד שיצא לאור מטעם האקדמיה המלכותית השוודית למדעים, שתוקפו פג בשנת 1972 אך השימוש בו נמשך עד 1986. לאחר מכן פורסמו מספר גרסאות של רשימת השמות, עד שבשנת 2001 אומץ לוח שנה חדש מטעם האקדמיה השוודית על ידי רוב התושבים, והוא נמצא בשימוש נפוץ עד היום. בלוח זה יש שני שמות בכל יום, ובנוסף לשמות של קדושים נוצריים מופיעים בו גם שמות נפוצים ממשפחת המלוכה השוודית.
מרקו יאנקוביץ'
מרקו יאנקוביץ' (בסרבית: Марко Јанковић; נולד ב־9 ביולי 1995) הוא כדורגלן מונטנגרי, המשחק בעמדת הקשר בקרבאך.
קריירת מועדונים
יאנקוביץ' החל לשחק כדורגל בקבוצה הכדורגל לובצ'ן, ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. בקיץ הושאל לטלאופטיק, קבוצת הבת של פרטיזן.
בקיץ חתם יאנקוביץ' לארבע שנים באולימפיאקוס מליגת העל היוונית, במדיה שיחק בקבוצת הנוער ושיחק בכל משחקי הקבוצה במסגרת ליגת האלופות לנוער, אך לא רשם דקות משחק בקבוצה הבוגרת.
בקיץ הושאל יאנוקביץ' ל-OFK בלגרד. ב-31 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–3 נגד נובי פזאר.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל יאנקוביץ' למריבור מליגת העל הסלובנית, עם אופציה לרכישה בסיום העונה. ב-23 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 נגד דומז'לה.
ב-15 ביוני 2016 חזר לפרטיזן כשחקן מושאל עד לסיום העונה. ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 0-0 נגד זגלביה לובלין במסגרת סיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית. בסיום העונה זכה יאנקוביץ' עם הקבוצה בדאבל ובסיום העונה, חתם בקבוצה. ב-14 בספטמבר 2017 הבקיע יאנקוביץ' את שער הבכורה שלו באירופה, בתיקו 1-1 נגד יאנג בויז ברן, במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-31 בינואר 2019 חתם יאנקוביץ' לשלוש וחצי שנים בספאל מהסרייה א' בתמורת 1.8 מיליון אירו עבור מחצית מכרטיס השחקן שלו. ב-31 בינואר 2020 הושאל לקרוטונה מהסרייה ב' עד לסיום העונה.
ב-14 בפברואר 2021 חתם יאנקוביץ' בבית"ר ירושלים מליגת העל. ב-19 באפריל, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2-2 נגד בני יהודה תל אביב. ב-26 בינואר 2022 שוחרר מבית"ר עקב מצבה הכלכלי הרעוע.
כביש 712
כביש 712 הוא כביש עתידי אזורי שצפוי להחליף את כביש 60 במקטע בין מחסום מוקיבלה לעפולה לאחר מספור הכביש מחדש. הכביש יוצא מהמחסום, עובר בישובי הגלבוע, וצפוי להסתיים בצומת עוקף עפולה.
פיצול כביש 60
ב-2018 פורסם התוכנית של משרד התחבורה שבה חלקים מסוימים של כבישים ימוספרו מחדש. כביש 60 הוא אחד מהם, והקטע שבין מוקיבלה לעפולה צפוי למוספר לכביש החדש. הכביש יתן גישה לישובי הגלבוע דרך כביש 675 ועפולה.
מרקו יאנקוביץ'
קריירת מועדונים
ב-1 בפברואר 2022 חתם יאנקוביץ' בהפועל תל אביב לעונה וחצי.
ב-20 ביוני 2022 יאנקוביץ' חתם בקרבאך מליגת העל האזרית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק יאנקוביץ' בנבחרות הצעירות של מונטנגרו. ב-29 במאי 2016 ערך יאנקוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בהפסד 0–1 ל. ב-10 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 1–2 ל.
הדיוקן המשפחתי (מסנג'ר)
הדיוקן המשפחתי של מערכת השמש (באנגלית: Solar System Family Portrait) הוא פסיפס תמונות של כוכבי הלכת וירחים של מערכת השמש שצולמו על ידי הגשושית מסנג'ר במהלך נובמבר 2010, ממיקום מסלולו של כוכב חמה. זוהי תמונה משלימה לתמונת הדיוקן המשפחתי שצולמה על ידי הגשושית וויאג'ר 1 מהקצה החיצוני של מערכת השמש ב-14 בפברואר 1990.
פסיפס התמונות מורכב מ-34 פריימים בודדים שנרכשו באמצעות מצלמות מערכת ההדמיה הכפולה של מרקורי בגשושית, שכוונו לאזורים המקיפים כל כוכב לכת. הפסיפס מורכב משתי סדרות של תמונות - סדרת התמונות הראשונה צולמה ב-3 בנובמבר 2010, והשנייה ב-16 בנובמבר באותה שנה. במסגרת הצילום, יש שילוב של פילטרים ורזולוציות שונות, המאפשרות התמקדות סביב כוכבי הלכת
ניתן לראות בתמונה שישה כוכבי לכת. משמאל לימין: נוגה, כדור הארץ, צדק, מאדים, כוכב חמה ושבתאי. אורנוס ונפטון היו קטנים מכדי לראות בצורה חדה וברורה עקב המרחק אליהם אפילו בזמן חשיפה מרבי של עשר שניות (3.0 מיליארד ו-4.4 מיליארד קילומטרים בהתאמה). במהלך רצף הצילומים, נעשה מאמץ בתכנון כדי להימנע מהפניית המצלמה לכיוון השמש, עקב החום העז מהשמש במרחק בו הייתה הגשושית.
כמו כן ניתן לראות כמה ירחים בתמונה, ובינם הירח של כדור הארץ, וכל ארבעת הירחים הגליליאנים : קליסטו, גנימד, אירופה ואיו. בנוסף, חלק משביל החלב נראה בין נפטון למאדים.
מכיוון שהגשושית מסנג'ר לא נמצאת באותו מישור מסלול כמו כדור הארץ, המצלמות בחללית היו צריכות להצביע מחוץ למישור המילקה למעלה ומטה כדי לצלם את כל כוכבי הלכת. זה גרם לתצורת הפסיפס המעוקל התמונה.
אף על פי שהוא קרוב יותר לכדור הארץ, דיוקן משפחתי דומה של כדור הארץ, נוגה ומאדים צולם על ידי החללית Solar Orbiter ב-18 בנובמבר 2020.
רשות מחוקקת
רשות מחוקקת היא הרשות האחראית על חקיקת החוקים במדינה, ולעיתים מהווה רשות מבקרת על הרשות המבצעת. ברוב הדמוקרטיות הייצוגיות בעולם ישנן שלוש זרועות שלטוניות הנבדלות זו מזו. הרשות המחוקקת בדרך כלל מכונה בשם "פרלמנט" (parliament), או 'בית נבחרים'.
הרשות המחוקקת של מדינת ישראל היא הכנסת.
תפקיד
הרשות המחוקקת היא הגוף שתפקידו לקבוע את הנורמות של המדינה, לרוב בדרך של חוקים: חקיקת חוקים חדשים, וכן ביטול ותיקון חוקים קיימים. לרשויות מחוקקות שונות ברחבי העולם שמות שונים, וכן שיטות החקיקה ומבנה הרשות משתנה ממדינה למדינה.
בשיטה הפרלמנטרית, העם בוחר את נציגיו לרשות המחוקקת והיא הממנה את הרשות המבצעת או מאשרת את הרכבה. שיטה זו היא שיטת הבחירה הקיימת כיום במדינת ישראל. לעומת זאת, בשיטת בחירה ישירה, העם בוחר הן את חברי הרשות המחוקקת והן את ראש הרשות המבצעת, כך שהרשות המבצעת תלויה פחות ברשות המחוקקת.
ישנן רשויות מחוקקות המורכבות מבית מחוקקים אחד (כך בישראל, בה הכנסת היא בית המחוקקים היחיד), וישנן רשויות בנות שני בתי מחוקקים המכונים בית עליון ובית תחתון (כך בארצות הברית, בה חוק צריך לעבור את אישור בית הנבחרים (הבית התחתון) והסנאט (הבית העליון)). לעיתים כוללות רשויות מחוקקות שלושה ואפילו ארבעה בתי נבחרים, או שלושה גופים (כך הדבר בממלכה המאוחדת ובממלכות חבר העמים, בהם הפרלמנט הבריטי מורכב מבית תחתון - בית הנבחרים הבריטי, בית עליון - בית הלורדים ומהמונרך המאשר את החוקים).
לפי מחקר שנערך בשנת 2000, מתוך 177 מדינות ל-65 מהן (37%) יש שני בתי מחוקקים. ל-112 מדינות יש בית מחוקקים יחיד.
ברוב השיטות הפרלמנטריות הבית התחתון הוא החזק מבין שני בתי המחוקקים, אולם ישנן שיטות בהם לשני בתי הנבחרים מעמד שווה או מעמד דומה.
רשות מחוקקת יכולה להתקיים גם בדיקטטורות. במקרה זה מצויות סמכויות הרשות בידי אדם אחד (הדיקטטור, ולא בידי גוף נבחר).
גם במדינות דמוקרטיות מצויות סמכויות שונות של הרשות המחוקקת בידי גופים שאינם מהווים חלק מבית המחוקקים. חלק מסמכויות אלה מצויים בידי גופים השייכים לרשויות אחרות ובהם הרשות המבצעת והרשות השופטת, ולעיתים לשרי ממשלה ולגופי צבא ושיטור (השייכים לרשות המבצעת) וכן לגופים שיפוטיים (השייכים לרשות השופטת) יש סמכויות להתקין תקנות. בשטחי יהודה ושומרון אשר בשליטת ישראל, נתונות סמכויות החקיקה באפן חלקי בידי המושל הצבאי, והחוקים המתקבלים בכנסת טעונים אישור מצידו על מנת שיחולו בהם.
היו שיטות ממשל בהן לא היווה הפרלמנט חלק מהרשות המחוקקת. כך למשל באימפריה העות'מאנית, לא היה הפרלמנט, שהתכנס לעיתים רחוקות חלק מהרשות המחוקקת. כל סמכויות החקיקה היו נתונות בידי הסולטאן, והפרלמנט נחשב גוף מייעץ בלבד.
רמות ממשל
הרשות המחוקקת קיימת בכל רמות השלטון. במדינה פדרלית תתקיים רשות מחוקקת הן ברמה הפדרלית, והן ברמה המדינתית, ובהתאם יפעלו בתי מחוקקים מדינתיים לצד הרמה הפדרלית.
ברמת השלטון המקומי יכולות סמכויות החקיקה להיות בידי גוף מבצע (שר בממשלה או ראש עיר) או בידי אספה מחוקקת (כגון מועצת עיר).
טניה וינוקור
טניה וינוקור (נולדה ב-25 בפברואר 1982) היא כנרת וירטואוזית, רקדנית וזמרת בעלת קריירה בינלאומית.
נעוריה ותחילת דרכה
וינוקור נולדה בקישינב, מולדובה (חלק מברית המועצות לשעבר) ועלתה לארץ ב-22 במאי 1990. קטנה מאחיה ב-4 שנים, בת להורים מוזיקאים, אשר השפיעו עמוקות על בחירתה בקריירה אומנותית של מוזיקה וריקוד – אמא כנרת, כיום מנהלת הקונסרבטוריון בעיר רחובות, ואבא צ'לן ומכוון פסנתרים.
החלה ללמוד בלט קלאסי ברוסיה בגיל 3.5 ולימודי כינור בגיל 4. הופעתה הראשונה הייתה בגיל 4 בשירה ומאז לא ירדה מהבמה.
בשנת 1990 עלתה עם משפחתה לארץ לעיר רחובות, והמשיכה את לימודי הכינור בקונסרבטוריון פתח תקווה ואת לימודי הבלט ברחובות.
בין מעברי הדירות ובשל כך מעברי הבתי ספר הוצע לה לעשות מבחן להקפצת הכיתה וכך עברה ישר ללמוד בכיתה ד. באותה שנה הוסיפה לרשימת החוגים ריקודי ג'אז ובלט מודרני, הצטרפה לתזמורת הנוער, וכשנה לאחר מכן החלה את צעדיה הראשונים בריקוד הפלמנקו.
בגיל 17 סיימה את בית הספר התיכון ברחובות ומיד החלה לימודים לתואר במוזיקה באוניברסיטת תל אביב.
באמצע לימודי התואר בגיל 19, התקבלה באמצעות מלגה של "קרן עדי" ללימודי פלמנקו בסביליה שבספרד. במהלך הלימודים השתתפה בפרויקט המשלב מוזיקה קלאסית ופלמנקו.
לימודים והכשרה
1999-2001 - אקדמיה למוזיקה בוכמן מהטה, תל אביב.
2001 – זוכה מקום 3 בתחרות הפלמנקו ’קרן עדי’ ומקבלת מלגת לימודים של שנה בספרד.
2005-2008 - אקדמיה רובין למחול ירושלים. שם גם פעילה כרכזת תרבות של איגוד הסטודנטים של האקדמיה.
קריירה מקצועית
2002-2011 - מופיעה עם להקת "מיומנה" (20) בארץ ובטורים בחו"ל במופעים : מיומנה, "בחונטוס" עם דויד ברוזה, מופע עם אינפקטד משרום, אחינועם ניני.
2003 – מפיקה ערב ספרדי בנמל תל אביב בו מופיעה מדי שבוע עם צוות נגנים. מהר מאוד השמועה על הצלחת הערב מתפשטת ואומנים שונים פונים להשתתף בו. כך מתחילה את דרכה בהפקה כאשר מזמינה אומנים שונים להתארח מדי שבוע. הערב מחזיק שנתיים בהופעות חיות מדי שבוע, עד שהתחילה לעבוד על המופע הגדול שלימים הפך לסינקו5.
2006 – 12.12 מעלה לראשונה את המופע – סינקו5 (בשמו המקורי ’איטר’) במרכזו 5 דמויות נשיות ומבוסס על יקון חווה מהקבלה. במופע הבכורה עלו היצירות מקור של טניה – בו שילבה לראשונה את כל כישוריה האמנותיים- נגינה על כינור, ריקוד פלמנקו, תיפוף על קחון ושירה. דרך הפיוז'ן בין העולם הקלאסי, מקצבי הפלמנקו, גרוב לטיני, כוריאוגרפיה משולבת עם וידאו ארט, ריקוד הפלמנקו משולב בתנועה המודרנית, תפאורה, עיבודים מקוריים והאולם מלא.
כעבור 3 חודשים המופע הוזמן לעלות באולם צוותא בתל אביב וקיבל את שמו ’סינקו5’, הקאסט התרחב ל-5 נגנים ו-4 רקדנים בנוסף לטניה שניגנה שרה ורקדה. העיבודים שילבו כבר לא רק קלאסי ופלמנקו אלא גם את עולם הטנגו, המוזיקה האוריינטלית, לאטין ג'אז, וידאו ארט בשילוב הריקוד שקורה על הבמה ואורחים מכובדים ליאוניד פטשקה ודויד ברוזה. באותה שנה המופע עלה בפסטיבל "מחולוהט" במרכז סוזן דלל, פסטיבל על הים בהרצליה, ’סוף הקיץ’ תיאטרון ירושלים, נכנס למערכת החינוך להופעות בבתי ספר כמופע שהוגדר גם בתחום המוזיקה וגם בתחום המחול. בזמן שהמופע רץ שם הלהקה היה תיאטרון פלמנקו פיוז'ן. עם הזמן צמחה הלהקה וכונתה בשמה המקוצר – סינקו5 שממשיכה לפעול כיום בעקרון החשוב של שילוב בין סגנונות, תרבויות ואומנויות, והנגשתם לצופה הישראלי.
2007 – מצטלמת לפרסומת 'מוי כיף’
2008 - הצטרפה ללהקת "מטבוחה פרוג'קט" איתם הופיעה עד 2013.
– שיתוף פעולה עם תיאטרון היידישפיל.
– מוזמנת להופיע בפסטיבל הלדינו עם להקתו של באלדי אולייר ותזמורת רשות השידור.
באפריל 2013 השיקה את הפרויקט החדש שלה SHINE עם חומריים חדשים ומקוריים המשלבים מוזיקת עולם עם מקצבים שונים וסאונד חדשני.
וו אנאלי
וו אנאלי או קרס אנאלי הוא מוט מתכת חלק ומעוקל, לרוב עם כדור מתכת בקצה אחד וטבעת בקצה השני, המשמש להכנסה בפי הטבעת של האדם המשתמש בו או לחברו, למטרות ארוטיות.
קהילת יהודי סניקי
הקהילה היהודית בסניקי התקיימה בעיירה בנפת גוסטינין (Gostynin) שבמחוז ורשה בדרך שבין הערים ורשה לגומבין בפולין.
תולדות הקהילה
יהודים החלו להתיישב בכפר סניקי במחצית השנייה של המאה ה-19. בקהילה זו עסקו היהודים בעיקר במסחר ובמלאכה ובמיוחד במקצוע החייטות. מפעל לווילונות שהוקם על ידי יהודי המקום העסיק הרבה אנשים, יהודים מהקהילה וגם פולנים שהתגוררו בכפרים הסמוכים. עסק זה מכר את תוצרתו בפולין וגם במדינות אחרות. במקום היה קיים גם בית חרושת לייצור וזיקוק של סוכר שהוקם בשנת 1849.
בית הכנסת הקהילתי שירת את צורכי הקהילה אך למרות קיומו מעולם לא התגבשה בסניקי קהילה יהודית עצמאית ופעילה ויהודי המקום ככל הנראה ראו את עצמם מזוהים ושייכים לקהילה היהודית בגאבין. בקהילה היו 21 נציגים מיהודי המקום שנשלחו לקחת חלק בייצוג היהודי בקונגרס הציוני העולמי ה-20 בציריך בשנת 1937.
גורל יהודי הקהילה בשואה
עד לספטמבר 1939 היו בקהילת סניקי כ- 315 יהודים, שהיוו כחמישית מאוכלוסיית המקום. רובם עסקו במסחר ובמלאכה. כאשר החלה מלחמת העולם השנייה נכבשו היהודים במקום זה והיו קורבנות להתעללות הגרמנים. סופה של קהילת יהודי סניקי הגיע כאשר נלקחו יהודי הקהילה מגטו סניקי למחנה ההשמדה חלמנו.
ב-18 במרץ 1942 חוסל הגטו בסניקי. הרב יהושע משה אהרונוסון (1910–1994), שכתב יומן על קורותיו במהלך שואת יהודי אירופה, היה תקופה מסוימת רב הקהילה. הרב אהרונסון, ביחד עם קבוצה גדולה של גברים מסניקי ומהסביבה הקרובה, הועלה על רכבת בעיר גוסטינין והועבר למחנה קונין. מזיכרונותיו של אהרונסון, שהיה אחד הניצולים היחידים מגטו סניקי: (...) באותו היום כיתרו הגרמנים את הגטו במפתיע. האנשים הוצאו מבתיהם, הוכו באכזריות ורוכזו בכיכר, ושם החזיקו אותם הגרמנים במשך חצי יום. בתחילה הוכרחו היהודים להתעמל בניצוחם של הז'נדרמים. אחר-כך הם נצטוו לשבת, ונאמר להם שאם יעשו ולו תנועה קטנה ביותר או יוציאו מפיהם ולו מילה אחת, תיפתח עליהם אש. בסופו של דבר הובילו אותם הגרמנים למשאיות והסיעו אותם לכיוון גוסטינין. נראה ששם נעשתה סלקציה".
בקיץ 1942 כאשר חוסלו הגטאות בערים גומבין וגוסטינין, נלקחו היהודים שנותרו במקום למחנה ההשמדה חלמנו שם נרצחו. מצוואתו של אהרון נוסבוים שנכתבה במחנה ההשמדה חלמנו בטרם נרצח: "אלה היהודים האחרונים שעבדו בשביל הגסטאפו בחלמנו הנמצאת בין דבי לקולו. אלה הימים האחרונים של חיינו ולכן אנו נותנים אות אולי יש עדיין קרובים או מכרים של אנשים אלה. כך שתדעו שכל היהודים שגורשו מליצמאנשטאט (לודז') נהרגו באופן אכזרי מאוד, הם עונו ונשרפו. שלום, אם תינצלו אתם חייבים לנקום" (אהרון נוסבוים מסניקי ואחד-עשר יהודים מקהילות נוספות בסביבה).
פייפר ניבן
קימברלי בנסון (באנגלית: Kimberly Benson; נולדה ב-15 באפריל 1978) הידועה יותר בשם הבמה שלה, פייפר ניבן היא מתאבקת סקוטית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. היא מוכרת בעיקר בשל הופעותיה בארגוני ההיאבקות העצמאיים, שבהם הופיעה תחת שם הבמה וייפר.
קריירת היאבקות מקצועית
בנסון ערכה את קרב הבכורה שלה בגיל 18 במסגרת ארגון ההיאבקות הסקוטי Scottish Wrestling Alliance. לאחר מכן, היא עברה ליפן והתאבקה עבור ארגון ההיאבקות סטארדום. בשנת 2015, היא הפכה לאלופת הנשים הראשונה של Insane Championship Wrestling.
בשנת 2018, היא חזרה להתאבק עבור ארגון ההיאבקות World of Sport Wrestling, כשהתמודדה מול בי פריסטלי וקיי לי ריי בקרב משולש על אליפות הנשים של WOS, שבו ריי ניצחה.
NXT UK (2019–2021)
ב-27 במרץ בפרק של התוכנית NXT UK, ניבן ערכה את הבכורה שלה בארגון, כשהגיעה לזירה כדי להתעמת עם ריאה ריפלי לאחר הקרב שלה עם זאיה ברוקסייד, מה שהוביל לתחילתו של פיוד בין השתיים. ב-19 ביוני בפרק של התוכנית NXT UK, ניבן וריפלי השתתפו בקרב באטל רויא לאשר קבע את זהות המתאבקת אשר תתמודד על אליפות הנשים של NXT UK נגד טוני סטורם. בקרב הבאטל רויאל, ניבן הודחה על ידי זאיה ברוקסייד. ב-3 ביולי בפרק של התוכנית NXT UK, ניבן גברה על ריפלי. לאחר מכן, ניבן נקלעה לפיוד של ברוקסייד מול ג'יני וג'זי גייברט. השתיים הפסידו לג'יני וגייברט ב-17 ביולי בפרק של התוכנית NXT UK. שבוע לאחר מכן הן חברו לאלופת הנשים של NXT UK, טוני סטורם וביחד שלושתן הפסידו פעם נוספת, הפעם לג'יני, גייברט וקיי לי ריי. בחודש אוקטובר, ניבן נקלעה בעצמה לפיוד מהיר עם אותן ג'יני וגייברט. לאחר הקרב שלה מול איילה דאון ב-3 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT UK, ג'יני וגייברט תקפו אותה מאחורי הקלעים, כשבשבוע לאחר מכן, ניבן ניצחה את גייברט בקרב המרכזי של התוכנית, זאת הודות להסחת דעת מצד יריבתה לשעבר, ריאה ריפלי. באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool II, שנערך ב-12 בינואר 2020, ניבן כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לקיי לי ריי בקרב משולש אשר כלל בנוסף את טוני סטורם. ב-24 בספטמבר, ניבן כשלה פעם נוספת בניסיונה לזכות באליפות לאחר שהפסידה לקיי לי ריי. ב-15 באוקטובר, ניבן גברה על איילה דאון. ב-19 בנובמבר, ניתנה לניבן הזדמנות נוספת להתמודד על אליפות הנשים של NXT UK נגד האלופה, קיי לי ריי, הפעם במסגרת קרב ספירות בכל מקום, שגם בו הפסידה לאחר שהמתאבקת ג'יני הטיחה כיסא בגב שלה. ב-7 בינואר 2021, ניבן נחלה הפסד לג'יני לאחר שג'וסף קונרס הסיח את דעתה של ניבן במהלך הקרב. ב-11 במרץ, ניבן וג'ק סטארז ניצחו בקרב זוגות מעורב את ג'יני וג'וסף קונרס.
Raw (2021–היום)
ב-9 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, דודרופ הפסידה לאלכסה בליס. ב-27 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, דודרופ נענתה בחיוב לאתגר שהציבה שארלוט פלייר על אליפות הנשים של Raw, אך נחלה הפסד בקרב זה לאחר הסחת דעת מצד איווה מארי. ב-11 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, דודרופ גברה על נטליה בקרב הפותח של טורניר כתר המלכה הראשון בתולדות הארגון. שבוע לאחר מכן בתוכנית, דודרופ העפילה לשלב הגמר של הטורניר לאחר שניצחה בשלב חצי הגמר את שיינה בייזלר. באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-21 באוקטובר, דודרופ הפסידה בקרב גמר טורניר כתר המלכה לזלינה וגה. ארבעה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, דודרופ נחלה הפסד נוסף לאותה וגה. ב-13 וב-20 בדצמבר בפרק של התוכנית Raw, דודרופ הפסידה בקרבות יחידים לביאנקה בלאייר. ב-10 בינואר בפרק של התוכנית Raw, דודרופ ניצחה את ביאנקה בלאייר וליב מורגן בקרב משולש אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים באירוע הרויאל ראמבל. ב-7 בפברואר, ניבן גברה בקרב יחידים על ליב מורגן. ב-21 בפברואר וב-14 במרץ, היא הפסידה לביאנקה בלאייר בקרבות יחידים, בהתאמה. ב-30 במאי, היא נחלה הפסד נוסף, הפעם לאלכסה בליס.
חיים אישיים
ב-23 בספטמבר 2019 במסגרת יום הנראות הביסקסואלי, בנסון הודיעה שהיא ביסקסואלית. ב-22 בנובמבר של אותה השנה, היא התארסה. שבועיים לאחר מכן, בנסון הודיעה שהיא סובלת משיתוק על שם בל.
אבראהים עאדל
אבראהים עאדל עלי מוחמד חסן (בערבית: إبراهيم عادل محمد علي حسن, בתעתיק מדויק: אבראהים עאדל עלי מחמד חסן; נולד ב-23 באפריל 2001 בפורט סעיד שבמצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פירמידס מליגת העל המצרית ובנבחרת מצרים.
קריירת מועדונים
עאדל גדל במחלקת הנוער של פירמידס. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המצרית.
קריירה בינלאומית
עאדל נכלל בסגל נבחרת מצרים לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2020.
ב-30 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים הבוגרת, בניצחון 2-0 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, אך לא שיחק בטורניר.
בנג'מין קרטר הט
בנג'מין קרטר הט (באנגלית: Benjamin Carter Hett או בקיצור: B.C. Hett; נולד: 1965) הוא היסטוריון ופרופסור אמריקאי במכללת האנטר.
ביוגרפיה
הכשרתו האקדמית של הט החלה באוניברסיטת אלברטה, שם קיבל את התואר הראשון במדע המדינה בשנת 1987. בשנת 1990 קיבל תואר Juris Doctor מאוניברסיטת טורונטו לאחר לימודי משפטים. לאחר מכן עבד במשך ארבע שנים כעורך דין, לפני שקיבל בשנת 1995 תואר שני בהיסטוריה אירופאית מודרנית.
הט סיים לימודי דוקטורט בשנת 2001 במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת הרווארד, במסגרתם ערך מחקר על תהליכים משפטיים בברלין בראשית המאה ה-20; על עבודתו הוענק לו פרס ע"ש הרולד ק' גרוס עבור עבודת הדוקטורט בהיסטוריה הטובה ביותר באוניברסיטת הרווארד לשנת 2002. עבודתו זכתה לשבחים מצד ההיסטוריון הגרמני באתר . מאז 2003 מלמד הט במכללת האנטר; בשנים 2003–2008 כמורה מן החוץ, בשנים 2008–2012 כפרופסור חבר ומאז אוגוסט 2012 כפרופסור מן המניין.
בשנת 2008 פרסם ספר ביוגרפי על הנס ליטן, בשם Crossing Hitler, עליו זכה ב להיסטוריה עכשווית.
בשנת 2014 התפרמה מונוגרפיה שכתב הט, בשם Burning the Reichstag: An Investigation into the Third Reich's Enduring Mystery (בעברית: שרפת הרייכסטאג: תחקיר אחר התעלומה המתמשכת של הרייך השלישי). מהדורה מורחבת בשפה הגרמנית ראתה אור לראשונה בשנת 2016, בשם ''Der Reichstagsbrand. Wiederaufnahme eines Verfahrens (בעברית: שרפת הרייכסטאג: משפט חוזר''). ספריו זכו לאהדה רבה. העיתונאי והסופר, למשל, כתב כי ראה בסקירתו המפורטת של הט הצגה משכנעת של ראיות וטיעונים כנגד התזה כי מרינוס ואן דר לובה היה המבצע היחיד של שרפת הרייכסטאג בשנת 1933. ההיסטוריון הבריטי ריצ'רד ג'. אוונס סבור כי המונוגרפיה של הט היא סקירה מקיפה ורחבה, הכתובה היטב. יחד עם זאת, הוא מותח ביקורת וטוען כי העבודה איננה כתובה כמחקר היסטורי מאוזן, אלא ככתב אישום חד-צדדי המופנה כנגד תזת המבצע היחיד.
איאן קרשו, היסטוריון בריטי, שנודע בביוגרפיות שחיבר על אדולף היטלר, אמר ל כי לאחר שקרא את ספרו של הט, היה מתאר בצורה אחרת את שרפת הרייכסטאג. הוא שיבח את מחקרו כל הט, וכינה אותו "חקירה מדוקדקת". ספרו של הט זכה בפרס ספרותי על שם על ידי החברה האירופית להיסטוריה מרכזית (CEHS) עבור הספר הטוב ביותר בשפה האנגלית על ההיסטוריה האירופית שיצא לאור בצפון אמריקה.
רווקה זקנה
רווקה זקנה (לעיתים, בייחוד בשפה ארכאית, בתולה זקנה) הוא כינוי לאישה שהגיעה לגיל מבוגר יחסית (בהתאם לתפיסות הרווחות בחברה נתונה) אך לא נישאה ולא העמידה צאצאים.
בספרות
מצבה החברתי של הרווקה הזקנה מוצא את ביטויו ביצירות ספרותיות רבות. כך כותב יורם טהרלב בשירו "נשים רוקדות":
בספרות היחס לרווקה הזקנה מהול לעיתים ברחמים. יחס כזה מאפיין בדרך כלל מי שנקלעו למצב הרווקות שלא מרצונן, ובמיוחד כאלה שאיבדו חבר או ארוס במלחמה אך שמרו לו אמונים במשך שנים. ברומן חלף עם הרוח, העוסק במלחמת האזרחים האמריקנית, ישנה התייחסות ל"מעמד ביניים" של נשים שהיו מאורסות לגברים שנהרגו במלחמה – שהן "wanted, if not wed" (רצויות, אבל לא נשואות).
לעיתים הרווקה הזקנה נתפסת כקורבן של הנסיבות. בסיפור הקצר של ויליאם פוקנר, "ורד לאמילי" מוצגת גיבורה שרצחה את אהוב ליבה כאשר הבינה שלא יישא אותה לאישה, אך סירבה להיפרד מגופתו. ברקע מתוארת מערכת היחסים המורכבת של אמילי עם אביה, שלדידו אף גבר לא היה ראוי לה ואשר גירש בתקיפות את מחזריה.
הגם שברוב המקרים כשמופיעה רווקה הזקנה בספרות היא דמות צדדית ולאו דווקא מרכז העלילה, הרי שלעיתים מופיעות בספרות דמויות של רווקות זקנות כגיבורות הסיפור. לעיתים דמות כזו חורגת מהסטראוטיפ הרגיל. דוגמה לרווקה זקנה כזו היא הבלשית גברת מארפל, גיבורת סדרת ספרים של אגאתה כריסטי.
בתרבות הפופולרית
הסדרה סקס והעיר הגדולה, המתארת את חייהן של ארבע חברות בניו יורק, הרבתה לעסוק בחיי הרווקות. ידוע במיוחד פרק 69 בעונה החמישית העוסק בחרדתה של הגיבורה שארלוט - לקראת יום הולדתה ה-36 - מכך שתהפוך לרווקה זקנה. ארבע החברות דנות ביחס החברתי השונה לנשים ולגברים שלא נישאו עד גיל מסוים.
בקולנוע הופיעה תדיר דמות של רווקה זקנה. השחקנית בטי דייוויס גילמה דמות כזו בכמה סרטים, ובהם רווקה זקנה (1939), ועתה, הנוסע (1942) ושרלוט המתוקה (1964). כך גם קתרין הפבורן במלכה אפריקאית (1951), עת קיץ (1955) ומוריד הגשם (1956).
כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן
כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (גרמנית: Christian III. von Pfalz-Zweibrücken; 7 בנובמבר 1674 - 3 בפברואר 1735), היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד בין השנים 1717–1735 ורוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1731–1735.
ביוגרפיה
בשנת 1697 התגייס כריסטיאן לצבא הצרפתי, ומונה למפקד הרגימנט האלזסי. בשנת 1699 מתה אמו קתרינה אגתה, רוזנת ראפולשטיין, וכריסטיאן ירש את רוזנות ראפולשטיין. בשנת 1702 הועלה כריסטיאן לדרגת מרשל דה קאמפ, ובשנת 1704 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. בשנת 1708 פיקד כריסטיאן על כוחותיו בהצלחה בקרב אודנארד, שהיה חלק ממלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1717 מת אביו כריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, וכריסטיאן ירש את רוזנות פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד. בשנת 1731 מת גוסטב, דוכס צווייבריקן, וכריסטיאן ירש את רוזנות פפאלץ-צווייבריקן. בתחילה התנגדו לכך קרובי משפחתו של גוסטב, אולם ב-24 בדצמבר 1733 אושר הדבר בהסכם שנחתם בינו לקרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ במנהיים.
משפחתו
ב-21 בספטמבר 1719 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתם של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן ופיליפינה הנרייטה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
בית הכנסת עולי הגרדום
בית הכנסת עולי הגרדום הוא בית כנסת בשכונת תל גיבורים בבני ברק.
בית הכנסת
בית הכנסת עולי הגרדום נוסד בשנת 1950 בצריף ששימש גן ילדים ברחוב דב גרונר (מאחורי בית הכנסת כיום). במאי 1955 הונח אבן פינה למבנה הנוכחי, בנוכחות הרב אריה לוין, ראש עיריית בני ברק, ראובן אהרונוביץ' ורב העיר בני ברק, הרב יעקב לנדא. את בית הכנסת ייסדו חברי תנועת החרות נתנאל גרובר ושלמה בירנברג.
ברוח שם השכונה ושמות הרחובות בשכונה הקרויים על שם גיבורי ישראל, גם בית הכנסת נקרא על שם עולי הגרדום. בין שלטי ההנצחה שבבית הכנסת תלויים שלטי הנצחה לקורבנות השואה, לחללי אצ"ל ולח"י ולחללי צה"ל.
בבית הכנסת 300 מקומות ישיבה לגברים ו-200 לנשים, על שטח של 225 מ"ר. כיום מראהו מוזנח, ובמשך השנים מספר המתפללים קטן מאוד. בית הכנסת הוא לעדות אשכנז ונוסח התפילה בו - נוסח ספרד. בתחילת שנות ה-2000, עם הגעתם של תושבים חרדים לשכונה, התמלא בית הכנסת במתפללים, נוסח התפילה בימי חול השתנה לנוסח התפילה הנהוג בישיבות אשכנזיות - נוסח אשכנז.
בקומה השנייה של בית הכנסת שוכן מוזיאון המקדש, המציג את דגמי בית המקדש, כלי המשכן תיבת נח, סוד האותיות שבחושן ועוד.
במשך שנים רבות כיהן כרב בית הכנסת רב השכונה ושכונת פרדס כץ השכנה, הרב משה בלוי, ובשלושים השנים האחרונות מכהן בתפקיד הרב יצחק חלמיש, מחבר הספרים "אוצר המזל" ו"החיים שלאחר המוות".
משפט ז'יראר
הוכחת המשפט
הרעיון המרכזי של ההוכחה הוא להסתכל בהשלמה של המשולש הספירי, כלומר להסתכל לא רק על קשתות המעגלים הגדולים שמהוות את צלעות המשולש, אלא על כל ההיקף שלהם, כמומחש באיור. ניתן לראות שכל שני מעגלים גדולים נפגשים בשתי נקודות אנטיפודיות, ולכן יוצרים זוג של "רצועות כדוריות", אותם נכנה סהרונים (lunes). סהרונים אלו חופפים בחלקם, כאשר אזורי החפיפה הם שני העותקים של המשולש הכדורי. מיישום עקרון ההכלה וההפרדה לצורך חישוב שטח ניתן לקבל איפוא ששטח הכדור 4\pi r^2 שווה לסכום שטחי שלושת זוגות הסהרונים פחות ארבע פעמים שטח המשולש הכדורי. הסיבה לכך היא שכל סהרון מכיל את שטח המשולש הכדורי, בעוד יש שני משולשים כדוריים בלבד, לכן ספרנו את השטח A של המשולש הכדורי 6 פעמים כאשר יש למנות אותו פעמיים בלבד, ומכאן מגיע המחוסר 4A. כיוון שזווית הפתיחה של כל סהרון היא אחת מהזוויות הקודקודיות של המשולש הכדורי, ניתן לקבל ששטח הסהרון פרופורציונלי לזווית הקודקודית שמתאימה לו ושווה במדויק ל-:. מהצבת כל הקשרים האלו נקבל:
ומצמצום ב-4 והעברת אגפים נקבל את התוצאה המבוקשת:
מ.ש.ל
וילה רופינלה
וילה רופינלה (באיטלקית: Villa Rufinella או La Rufinella) היא וילה מפוארת השוכנת בנקודה הגבוהה ביותר בעיר פרסקטי שליד רומא. הווילה הייתה שייכת למספר דמויות חשובות בהיסטוריה.
הווילה הוקמה ב-1578 על ידי אלסנדרו רופיני (Alessandro Ruffini), בישוף מלפי. ב-1773 עברה הוילה לרשות האפיפיור.
ב-1804 מכר האפיפיור פיוס השביעי את הוילה ללוסיאן בונפרטה, אחיו הצעיר של נפוליאון, שגלה מצרפת עקב חילוקי דעות בינו ובין הקיסר. בונפרטה עסק בארכאולוגיה ובחפירותיו בסביבות הוילה גילה בין היתר פסל שלם של טיבריוס. כן חפר בעיר העתיקה טוסקולום, שאתרה נמצא בסמוך.
ב-1820 עברה הוילה לרשותה של הנסיכה מריה אנה מסבויה, שהורישה אותה למריה כריסטינה, מלכת שתי הסיציליות, שחיה בה עד 1843. גם מריה כריסטינה ביצעה חפירות ארכאולוגיות באזור טוסקולום באמצעות משלחות בראשות לואיג'י ביונדי ולואיג'י קאנינה.
ב-1848 עברה הוילה לרשות ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, שמכר אותה למשפחת לנסלוטי (Lancellotti).
מאז שנת 1966 הוילה היא רכוש אגודה קתולית שהפכה אותה למלון ומרכז כנסים בשם וילה טוסקולנה (Villa Tuscolana; על שם העיר הרומית העתיקה הסמוכה טוסקולום).
אנדראס פפנדראו
אנדראס גאורגיוס פפנדראו (ביוונית: Ανδρέας Γεώργιος Παπανδρέου; 5 בפברואר 1919 – 23 ביוני 1996) היה כלכלן, מדינאי ופוליטיקאי יווני בולט בהיסטוריה של יוון. כיהן כראש ממשלת יוון בשתי קדנציות - הראשונה בין השנים 1981–1989, והשנייה בין השנים 1993–1996. פפנדראו היה מייסד התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית ומנהיגה במשך שנים רבות, וכיהן כראש ממשלת יוון הסוציאליסטי הראשון. הוא הוביל להצלחתה של מפלגתו במספר מערכות בחירות לפרלמנט ההלני. הוא היה פופולרי מאוד בקרב הציבור היווני, במיוחד בתחילת כהונתו. היה אחראי למספר רפורמות, בהן רפורמה בחוקי הנישואים, קבע בחוק את האמנציפציה לנשים ואף הוריד את גיל ההצבעה מ-21 ל-18.
ראשית חייו
לפני שלמד באוניברסיטה, למד פפנדראו בבית ספר פרטי בשם מכללת אתונה, מכללה שהייתה אז בית ספר פרטי מוביל ביוון. הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה בין השנים 1937–1938. בעת לימודיו באוניברסיטה הוא התנגד למשטר 4 באוגוסט של הגנרל יואניס מטאקסס. לאחר המעצר הוא גורש לארצות הברית ושם הוא הקדיש את חייו ללימודים גבוהים.
בשנת 1943 פפנדראו קיבל כבר אזרחות אמריקאית. הוא השלים לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת הרווארד. לאחר קבלת הדוקטורט שלו, פפנדראו הצטרף לצי ארצות הברית ושירת בו במלחמת העולם השנייה בין השאר בתפקיד של בודק מודלים לשיפוץ אוניות מלחמה. הוא חזר לעבוד באוניברסיטת הרווארד עם סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1946, ושימש כפרופסור ומרצה עד 1947. הוא הרצה במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, (שם הוא היה ראש הפקולטה לכלכלה).
קריירה פוליטית
פפנדראו חזר ליוון בשנת 1959. עד שנת 1963 הוא כיהן בכמה תפקידים כלכליים. בשנת 1963 הוא הצטרף לפוליטיקה בעקבות אביו וייסד סיעה שמאלנית בתוך המפלגה הליברלית של אביו, איחוד המרכז (EK). הוא נבחר לחבר בפרלמנט ההלני וכיהן כשר בממשלה בראשות אביו. עמדותיו השמאליות הביאו לפיצול בתוך המפלגה. ביולי 1965 ניצל המלך היווני הצעיר ניסיון התערבות של פפנדראו הבן במינוי שר הביטחון על מנת להדיח את אביו מראשות ממשלת יוון, בפרשה הקרויה "אפוסטסיה".
באפריל 1967 השתלטה חונטה צבאית על יוון, והחל משטר הקולונלים. בעקבות זאת נאסרו פפנדראו ואביו. אחרי לחץ כבד של אינטלקטואלים אמריקאים כמו ג'ון קנת גילברת, ידידו של אנדראס מימי לימודיהם בהרווארד, שוחרר הבן מהכלא, שמונה חודשים לאחר מאסרו, בתנאי שיצא מהמדינה לגלות. אביו של פפנדראו נפטר תחת מעצר בית בספטמבר 1968. פפנדראו יצא בפעם השנייה לגלות, עם אימו, אשתו וארבעת ילדיו, תחילה לשוודיה, שם לימד באוניברסיטת סטוקהולם. כמו כן הרצה פפנדראו באוניברסיטת יורק שבקנדה. פפנדראו פעל לשיחרור יוון משילטון הקולונלים, והירבה לסייר בעולם ולנאום ולפעול כנגד השלטון הצבאי בארצו. למרות הקריירה האקדמאית שלו בארצות הברית, הוא ראה ב-CIA את הגורם מאחורי ההפיכה הצבאית, וטען שיוון נמצאת תחת "כיבוש אמריקאי". מאמציו תרמו לסיום המשטר הצבאי ביוון ב-1974.
בבחירות הכלליות שנערכו ביוון ב-1981 זכתה מפלגתו של פפנדראו בניצחון סוחף בבחירות והוא נבחר לראשות ממשלת יוון.
ראש ממשלת יוון
בשנים הראשונות לכהונתו הוביל רפורמות רבות, ביניהן אמנציפציה לנשים. בערך בשנת 1984 החל מצבה הכלכלי של יוון להתדרדר ומדיניות הרווחה שהנהיג רק הגדילה את הגירעון התקציבי בכלכלת יוון. במקביל, שיעורי האבטלה והאינפלציה עלו במהירות והדבר התבטא במהומות רבות.
למרות כל זאת נבחר לכהונה שנייה בבחירות הכלליות בשנת 1985. במהלך הכהונה הזו נקשר שמו בפרשיות שחיתות שלטונית ובקשרי הון-שלטון. ובמקביל, המצב הכלכלי המשיך להתדרדר.