cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שושנה (צמח מקראי)
במקרא
במקרא מופיע גם "שושן" כמוטיב אדריכלי - בכותרת לפילסטר (ביכין ובועז), או כשפה לכלי (בים של שלמה) - שבזה קיים אזכור מקביל של שושן מול שושנה. השושנים מוזכרים גם בהקשר מוזיקלי, וייתכן שהיו שם של זמר או של כלי נגינה שצורתו אולי הייתה דומה לפרח השושן, או שהיו למעשה גומא הפפירוס (באשורית: שישנ), שעליו נכתבו אותם המזמורים. לדבריהם גם שאר אזכורי השושנה לקוחים מצמח זה, שכן הם באים לבטא יופי הניבט מגובהו ואשכול הגבעולים שבראשו, מה שמזכיר עמוד עם כותרת. אחרים מערערים על כך.
זיהויה
על פי האזכורים במקרא נראה כי בין מאפייני הצמח ניתן לציין אותו כצמח: יפה ואהוב, העומד בניגוד לעשבים רעים וקוצניים; גדל במקומות או בתקופות רוויות מים; צמח בר שבוית למטרות נוי או בגלל ריחם. מאפיינים אפשריים: צמח אדום וקוצני. קיימת גם אפשרות שהשם "שושן" או "שושנה" משמש למעשה בתנ"ך כינוי כללי לפרח יפה, ולאו דווקא מסוג מסוים, או לפרחים מקבוצה מסוימת. בדומה לכך יש בספרות חז"ל, וכך גם בערבית השם שושן מתייחס לכמה מיני פרחים יפים. אמנם ייתכן שבמקור הוא התייחס לפרח מסוים.
זיהוי השושנה אינו מוסכם על כל הדעות, וקיימות בזה שתי דעות עיקריות, ועוד כמה משנִיות:
שני הזיהויים העיקריים, הוורד והשושן הצחור, מופיעים במפרשי המשנה וההלכה כזיהוי ל"שושנת המלך" המשנאית.
שושנת העמקים
שושנת העמקים המוזכרת במקרא, בפסוק, אינה אותו הצמח המכונה כיום שושנת העמקים, אך זהותה המדויקת אינה ברורה. יש הסבורים שהיא שושנה מקראית רגילה, ויש הסבורים שהיא מין נפרד: חבצלת החוף (כך לדעת עמנואל לעף) או נרקיס, שכן השושנה המקראית - המזוהה עם השושן הצחור - אינה גדלה בעמקים.
אטימולוגיה
על פי פדניוס דיוסקורידס הצמח הוא sasa, ומפרחיו מופקת משחה בשם susinum. שמות אלו הם בעלי צליל זהה לשם המקראי "שושנה" יש המניחים כי השם שושן מקורו ככל הנראה בסשׁן המצרי (ssn) ובשׁוֹשֶׁן הקופטית המזוהה עם הלוטוס - בייחוד עם שושנת המים (ונופר) ומינים ממשפחת הנופריים. צמחי מים אלו היו גדלים על שפת הנילוס, והיו מקור השראה לאומנים שפסלו כותרות לעמודים ולפילסטרים. דגם הלוטוס היה נפוץ בתרבות מצרים העתיקה, ומשם התפשט לאומנות הארצישראלית ולאומנות הפיניקית כבר בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. לפי הדעות המזהות את השושנה עם צמחים אחרים, השם המצרי נדד אף הוא לארץ ישראל, ושם הוא יוחס לצמח אחר. הנחה אטימולוגית זו היא השערה מסתברת, אך אין לה תמיכה במסורת זיהוי קדומה.
בספרות התורנית
בספרות חז"ל קיימים מספר אזכורים של שושנה. במדרש רבה מוזכר, וכן , שמהם ניתן להניח כי אין הכוונה במילה שושנה אלא לכינוי כללי פרח יפה. דבר שגם עולה מתוך מתן שמות פרטיים למיני שושנים (ראו להלן). כיוון נוסף בזיהוי השושנים החז"ליים מזהה אותם עם האירוס.
המשנה מזכירה את, והמפרשים נחלקו בזיהויה, וכן גם החוקרים; לפי חלק מהם יש התאמה בינה לבין השושנה המקראית:
בתלמוד ירושלמי מופיעה גם "שושנת קרמל", וכן במדרש מוזכרת "שושנה אדומה", שככל הנראה באה להבדיל בינה לבין השושן הלבן, ועוד מינים פרטיים של שושנים פרטיים.
בספר הזוהר מופיעה השושנה כמי שיש לה חמישה עלים פנימיים וחמישה עלים חיצוניים, מה שמקרב את הזיהוי עם הוורד.
הרמב"ם מזכיר בחיבורו משנה תורה לרמב"ם את השושנה במקביל לוורד, ומדבריו נראה שאינם אותו המין.
בפיוט ובשירה
הופעותיה הרבות של השושנה במקרא, יחד עם מיקום האזכורים והקשרם, וכן עם היחס שנתנו לה חז"ל, הקנה לה מוטיב עם משמעות עמוקה ובעלת הוד, וכך היא מופיעה רבות בפיוטי התפילה ובשירת ימי הביניים היהודית ושאחריה. בין הפיוטים שבה הוזכרה נמנים שושנת יעקב הנאמר בפורים אחר קריאת המגילה, מי בן שיח הנאמר בעת החופה היהודית, ועוד.
ורהלין ג'יימיסון
ביוגרפיה
ג'יימיסון סיימה ב-1982 תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת וירג'יניה המערבית, אותו עשתה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר. היא החלה קורס טיס אך נשרה ממנו מסיבות בריאותיות.
ביוני 2000 מונתה מונתה למפקד טייסת המודיעין האווירי 32 בבסיס רמשטיין שבגרמניה. ביוני 2002 מונתה למפקדת מרכז המבצעיים האווירים של פיקוד אירופה. ביוני 2004 מונתה לעוזרת למפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית ובאפריל 2005 מונתה למפקדת מרכז המודיעין המשותף בפרל הארבור שבהוואי. בשנים 2007–2009 שירתה באגף המודיעין במטה חיל האוויר. באוקטובר 2009 מונתה לקצינת המודיעין, מעקב וסיור בפיקוד דרום. בנובמבר 2011 מונתה לסגנית מפקד כוח המשימה 435 המשותף לסוכנויות ארצות הברית שפעל באפגניסטן. בנובמבר 2012 מונתה לעוזרת לראש אגף מודיעין במטה חיל האוויר.
בדצמבר 2013 מונה לקצינת המודיעין של פיקוד הקרב של חיל האוויר, באפריל 2016 מונתה לסגנית מפקד האגף המשותף למודיעין, מעקב וסיור בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
בנובמבר 2016 קודמה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה לסגנית לענייני מודיעין, מעקב וסיור של ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית. היא כיהנה בתפקיד עד לשנת 2019 כאשר הוחלפה על ידי מרי או'בריאן. במרץ 2019 קיבלה אחריות גם לתחום מבצעי סייבר. היא פרשה משירות הקבע בינואר 2020.
ג'יימיסון בעלת תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמבר-רידל. היא בוגרת המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר ומכללת המטה של הכוחות המזוינים. בוגרת מכללת המלחמה של חיל האוויר, בוגרת מכללת המלחמה הלאומית. בוגרת קורס בכירים לביטחון לאומי ובינלאומי באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ותוכנית הבכירים לביטחון לאומי ובינלאומי באוניברסיטת הרווארד.
לובופודיה
לובופודיה (שם מדעי: Lobopodia, מיוונית עתיקה: λοβός (לובוס) בד, ποδός (פודוס) רגל) היא קבוצה המכילה מספר קבוצות של חסרי חוליות מפותחים שהתקיימו החל מהקמבריון ואולי שרדו עד היום (בהתאם לחלוקה). בעבר סברו שכל בני הקבוצה היו מינים ימיים שנכחדו והיו דמויי תולעים בעלי רגליים גוצות. הפרט בקבוצה מכונה לובופודיאן (Lobopodian).
היקף המושג לובופודיה משתנה ממחבר למחבר. ההגדרה המצמצמת ביותר שלו מתייחסת למערכת של טקסונים פנתרופודיים מהקמבריון שיש להם גפיים גמישות בלתי פרוקות, למשל Aysheaia, הלוצגניה (Hallucigenia) ו-Xenusion. הגדרה רחבה יותר של לובופודיה תכלול גם את המערכות הקיימות בימינו נושאי ציפורניים ודובוני מים. בהגדרה הרחבה ביותר הלובופודיה היא על-מערכה מונופילטית הכוללת את כל שלוש המערכות הפנתרופודיות.
המאובנים העתיקים ביותר והכמעט שלמים של לובופודיה מתוארכים לקמבריון תחתון. כמה מהם נתגלו בלאגרשטטן מהאורדוביק, הסילור והקרבון. חלקם בעלי חלקים קשים: טפרים, לוחיות שריון או קוצים המשתמרים בדרך כלל כמיקרו-מאובנים פחמניים או שהותמרו למינרלים בשכבות מהקמבריון.
טקסונים מייצגים
מיקרודיקטיון (Microdictyon) ואוניכודיקטיון (Onychodictyon) הם סוגים בולטים דומים להלוציגניה, אבל עם לוחיות דמויות רשת במקום קוצים. החברים בסוג זה גם הם מאבות נושאי הציפורניים ודובוני המים.
לטקסונים נוספים כדוגמת Luolishania ו-Ovatiovermis cribratusshows יש איברים משוכללים דמויי מניפה שכנראה יצרו "סלים" לסינון מזון.
מורפולוגיה
מרבית מיני הלובופודיה היו באורך של כמה סנטימטרים, אם כי אורכם של דובוני מים נע בין 0.1 ל-1.5 מילימטרים. גופם מורכב מטבעות, אף על פי שלעיתים קשה להבחין בהן, משום המרווח הקצר ביניהן (0.2 מילימטרים) והיותן שטוחות. בחתך רוחב היו המינים ורגליהם מעגליים. צורת רגליהם, המכונות לובופודים (lobopods), היא באופן כללי חרוטית ההולכת ומוצרת מהגוף ועד הקצוות בעלות הטפרים. הרגליים הארוכות והחסונות ביותר הן באמצע הגוף, כאשר אלו הסמוכות לראש ולזנב יותר דקות. הטפרים מקומרים מעט. אורכם יחסי לאורך הרגל אליה הם צמודים. העיניים דומות לעיניים של פרוקי-רגליים מודרניים כפי שהודגם ב-Miraluolishania haikouensis.
המעיים של מיני הלובופודיה יוצאי דופן בכך שהם ישרים, אחידים לכל אורכם, ולעיתים נשמרים במאובנים בשלושה ממדים. בכמה מהמאובנים המעיים היו מלאים בבוץ. המעיים בנויים מצינור מרכזי לאורך כל גוף הלובופודיאן, שכמעט ואינו משתנה ברוחבו, לפחות לא באופן שיטתי. הוא עשוי להיות מוקף בסעיפים (diverticulae, שלוחות חלולות) חוזרים ונשנים סדרתית דמוי כליה. בכמה מהמאובנים השתמרו המעיים של הלובופודיאן בשלושה ממדים. השתמרות זו לא התרחשה בשל תהליך התאבנות בזרחות שבדרך כלל אחראי להשתמרות של מעיים בשלושה ממדים, מכיוון שתכולת הזרחה במעיים היא פחות מ-1%. המעיים מורכבים מקוורץ ומוסקוביט. רוחבם של המעיים של מינים השייכים לפריאפולידה משתנה לאורכם, והם רחבים ביותר במרכז הגוף. מיקומם בחלל הגוף מקובע באופן רופף כך שייתכן שהיו גמישים.
במינים הפרימיטיביים של הפריאפולידה ונושאי ציפורניים מודרניים יש שכבה של שרירים טבעתיים חיצוניים ושכבה פנימית של שרירים אורכיים. לנושאי ציפורניים יש שכבת ביניים שלישית של שרירים אלכסוניים שזורים בין שתי השכבות האחרות. אבל מערכת השרירים של מאובן לובופודיאן המכונה Tritonychus מדגימה תבנית הפוכה. השרירים החיצונים הם שרירים אורכיים והשכבה הפנימית בנויה משרירים טבעתיים.
מגוון
במהלך הקמבריון הפגינו מיני הלובופודיה רמה משמעותית של מגוון ביולוגי. לעומת זאת מהאורדוביק ומהסילור מוכרים רק מין אחד מכל תקופה, ועוד כמה מינים מהקרבון (מזון קריק). עובדה זו נובעת ממיעוט של לאגרשטטן יוצאי דופן במרבצים שאחרי הקמבריון.
פילוגנטיקה
לדעתו של הפלאונטולוג הבריטי גראהם באד (Graham Budd) מייצגת הלובופודיה שלב בסיסי שממנו צמחו המערכות נושאי ציפורניים ופרוקי-רגליים, כשהסוג Aysheaia מייצג את האב הקדמון, כשסוגים כדוגמת Kerygmachela ו-Pambdeleurion מייצגים שלב מעבר המוביל דרך מחלקת הדינוקרידידה למבנה הגוף של פרוקי-הרגליים.
באד רואה בתחילת השריון בלובופודיאנים משוריינים שנחשבו (בתחילה) כמקום חיבור לשרירים, כהתאמה לאפשר שליטה עדינה יותר בשרירים של הגפים הארוכות יותר הקיימות בקבוצה. להשקפתו של באד מייצגים לובופודיאנים משוריינים קלייד.
מחקרים מאוחרים יותר מראים שלשלוש המערכות הפנתרופודיות יש לובופודיאנים בקלייד שלהם. מכאן שלובופודיאנים הם פרפיליטיים, וכוללים את האב הקדמון המשותף של פרוקי-הרגליים, נושאי הציפורניים ודובוני המים.
כפר התימנים בשילוח
כפר התימנים, או בשם הנוסף כפר השילוח, היא שכונה יהודית בירושלים, בתוך שכונת בטן אלהווא אשר בסילואן, במקום אשר שימש את היהודים עולי תימן בירושלים בין סוף המאה ה-19 ועד למאורעות 1936–1939. בתחילת שנות האלפיים חודשו מגורי היהודים במקום.
היסטוריה
בשנת 1881 עלו במסגרת העלייה הראשונה עליית אעלה בתמר יהודים מתימן לירושלים. בבואם לעיר הם נתקלו בקשיים כי לא היה להם כולל שידאג לפרנסתם, וכיון ששאר היהודים בעיר פקפקו תחילה ביהדותם. חלקם הגדול חפץ להישאר בקרבת מקום לשרידי בית המקדש, וכך נאלצו להתגורר במערות פתוחות, אשר איתרו בצלע הר הזיתים.
ישראל דוב פרומקין, בעל עיתון החבצלת, הקים אגודה בשם "עזרת נידחים" אשר פעלה לטובת התימנים שגרו בצלע הר הזיתים, תוך שהיא נעזרת בברונית הירש ואחרים מחו"ל. בעזרת האגודה נתרמה אדמה בצלעו המערבי של הר הזיתים. האדמה הייתה ריקה לחלוטין ומרוחקת מבתי הערבים, שהיו מצפון לה. חלקת האדמה נתרמה על ידי אדם בשם בועז הבבלי ועליה נוסדה התיישבות יהודית של עולים מתימן שנקראה "כפר התימנים" או "כפר השילוח". מפאת בעיות רישום והתנהלות מול השלטון הטורקי, נוסד הקדש (וואקף) בשם "הקדש ע"ש מושון בנבנישתי", על ידי ילדיו של משה בנבנישתי, אשר ריכז לתוכו את האדמות שנתרמו על ידי בועז הבבלי.
בהנהגתו הרוחנית של הרב סעדיה מדמוני, הוקמו בתי היהודים בשלושה מבנים טוריים וכן נבנה בור מים גדול, לאחר מכן נקנתה חלקה סמוכה נוספת, עליה הוקמו מבנים נוספים. בנוסף ליחידות המגורים, כלל המקום מרפאה וחמישה בתי כנסת. בשנת 1917 הובא על ידי מוכתרי הכפר ממשפחת מליח, שופר לבית הכנסת "אוהל שלמה", אשר הוחזר למקומו רק בספטמבר 2022, לאחר כ-84 שנים ולקראת החגים של תשפ"ג.
בשיא פריחתו של הכפר מנה המקום כ-160 משפחות, אשר חלקן לא היו תימניות. יהודים אשכנזים מעטים שחיו בכפר השילוח, ושבמקור היו חסידים, נאלצו להתלבש כיהודים תימנים כדי שלא יותקפו בידי ערביי הכפרים השכנים.
בסופו של דבר, חלק הארי של התושבים עזבו בלחץ שלטון המנדט הבריטי. בני הכפר, בהנהגתו של הרב יוסף מדמוני, בנו של מייסד הכפר, חזרו לכפר למספר שנים, אך בעקבות הפרעות במהלך המרד הערבי הגדול, וחוסר רצונו של שלטון המנדט להגן על יהודי הכפר מפני הפורעים הערבים, שוב גורשו היהודים לצמיתות מן הכפר על ידי השלטון הבריטי בשנת 1938. למרות הבטחות (כתובות) של המושל הבריטי לאפשר את שובם של היהודים לכפר עם השבת השקט, לא הסכימו לכך שלטונות המנדט, והכפר נותר ריק מיהודים. בעקבות הפרעות וגירוש היהודים, נבזז רכושם על ידי הפורעים ובתיהם נהרסו כמעט לחלוטין. שלמה מדמוני, מתושבי הכפר, אף נרצח בדרכו לכפר אליו הלך בניסיון להציל ספר תורה. מאוחר יותר חולל ספר תורה שנותר במקום. כל זאת, למרות אין ספור פניות לשלטונות המנדט הבריטי, הן מכל הגופים בהנהגה הציונית, והן מצד התימנים, הספרדים והרבנות הראשית, בבקשה, כי יתנו להם לחזור או להציב כוח משמר במקום.
בשנות ה-2000
בשנת 2004 שבו לאזור שבו היה ממוקם כפר השילוח התימני, משפחות יהודיות מטעם ההקדש של כפר התימנים לאחר שהקרקעות נקנו שוב. בספטמבר 2014, נכנסו תושבים יהודים ל-25 דירות בעיר דוד, נוסף על כ-25 משפחות שהיו בה קודם לכן; הדבר עורר התקהלויות מצד תושבי סילואן. כמה שבועות אחר כך, ב-19 באוקטובר 2014, נכנסו 9 משפחות יהודיות להתגורר ב"בית עובדיה" ו"בית פרומקין" בכפר התימנים בשילוח. עיקר ההתיישבות בוצעה על ידי עמותת עטרת כהנים.
בתחילת 2016, התגוררו בסילוואן - בעיר דוד ובכפר התימנים - למעלה מ-62 משפחות יהודיות. רוב המשפחות הן משפחות אברכים, שרואים את ערך לימוד התורה בראש סדר העדיפויות, וממנו הם יוצאים לעשייה במקום ולבנייה.
ביולי 2018, יזמו השר זאב אלקין והשרה מירי רגב את הקמתו של המרכז למורשת עולי תימן בשכונה, בתקציב של כ-4.5 מיליון שקל.
באוגוסט 2020, הוקמה מועצת הידידים של כפר השילוח ובראשה עומד עו"ד גדי בשארי, שהדליק כעשור קודם לכן, משואה ביום העצמאות בסימן "הערבות ההדדית". גדי בשארי הוא איש ציבור ויזם חברתי, אשר עומד בראש המיזם "מתוק בלב".
ב-30 באוגוסט 2021, ביום כ"ב באלול תשפ"א, התקיים אירוע תקיעת שופר ומעמד אמירת סליחות בבית הכנסת העתיק בכפר, 83 שנים לאחר גירוש יהודי תימן מביתם בכפר, ובהשראת ספרו של ישראל זרחי "רומן כפר השילוח", שבו מתוארת תקיעת השופר המרגשת והמיוחדת בבית הכנסת העתיק אהל שלמה. האירוע התקיים במעמד רבים מבני העדה התימנית ואישי צבור, שציינו את חשיבות חיבור היהודים לשורשים ולמסורת שהתקיימה במקום שנים רבות קודם לכן.
ב-2021, נמצאו מסמכים מקוריים המתארים את חיי הקהילה בכפר בשנות העשרים, על ידי צאצא למשפחה שהתגוררה בכפר השילוח. בנוסף, נמצאו מסמכים על המקום שנכתבו על ידי משה דוד גאון.
מרים וינברגר
ביוגרפיה
וינברגר נולדה וגדלה בירושלים. הוריה הם שורדי שואה. אביה פאול דוד וינברגר בוגר תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת סורבון, עסק בנדל"ן וחיבר 3 ספרים שעסקו בקשרים בין כלכלה ופוליטיקה. אימה חוה אוה וינברגר בוגרת סמינר למורים על שם ג. סליגסברג בירושלים ועסקה רוב שנותיה בהוראת מלאכת יד. כשהייתה בת 7 בערך עברה וינברגר להתגורר עם משפחתה בראשון לציון. למדה בבית הספר התיכון הגימנסיה הריאלית בראשון לציון במגמה המתמטית-פיזיקלית אותה סיימה בהצטיינות יתרה ואף יצאה ב-1972 לבריטניה במסגרת משלחת נוער שוחר מדע מטעם מכון ויצמן למדע.
שירתה בצה"ל בחיל הלוגיסטיקה. בשנת 1974 החלה וינברגר בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1984 החלה להתמחות בלימודי רפואה פנימית. היא עוסקת בפועל בתחום המחלות הזיהומיות מאז שנת 1985 וקיבלה את הסמכתה כמומחית למחלות פנימיות בשנת 1988. לאחר מכן החלה וינברגר את ההתמחות שלה במחלות זיהומיות בהמכונים הלאומיים לבריאות שבמדינת מרילנד בארצות הברית, מפני שבתקופה זו לא היה ניתן להתמחות בתחום מחלות זיהומיות במדינת ישראל. בשנת 1992 היא קיבלה את הסמכתה כמומחית למחלות זיהומיות. בשנת 2015 קיבלה תואר פרופסור חבר מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2019 מרים סיימה בהצלחה שתי תעודות נוספות של Talkmaster ותעודה נוספת של כתיבת חוות דעת רפואית משפטית . בשנת 2018 ועד 2022 הופיעה ברשימת הרופאים הכי טובים של מגזין פורבס ישראל.
קריירה בתחום הרפואה
בשנת 1991 היא שבה לישראל ועבדה בבית החולים הדסה עין כרם כרופאה יועצת מומחית למחלות זיהומיות.
בשנת 1995 עברה לפתח תקווה והחלה לעבוד במרכז רפואי רבין כיועצת בכירה למחלות זיהומיות. לאחר מספר שנים התמנתה לראש השירות לזיהומים באנשים עם מערכת חיסונית מוחלשת. בשנת 2005 החלה לנהל את היחידה למחלות זיהומיות במרכז הרפואי שמיר (אז אסף הרופא). בשנת 2010 ייסדה את מרפאת המטיילים במרכז הרפואי שמיר ועמדה בראשה. וינברגר פרשה מעבודתה במרכז הרפואי שמיר בסוף נובמבר 2022.
בשנים 2016 עד 2021 כיהנה כיו"ר האיגוד הישראלי למחלות זיהומיות, ובכך הפכה לאישה הראשונה שעמדה בראש האיגוד הזה. בשנות כהונתה קידמה את נושא הטיפול המושכל באנטיביוטיקה, לרבות כתיבת ניירות עמדה, ארגון כנסים וימי עיון והבאה להכרה ציבורית של חשיבות הנושא    . עם פרוץ מגפת הקורונה בתחילת 2020, מומחי האיגוד למחלות זיהומיות מילאו תפקידים קריטיים בייעוץ למשרד הבריאות במדיניות ההתמודדות עם הקורונה, לרבות ארגון מחלקות הקורונה בבתי החולים, עקרונות ההתמגנות והבידוד, תיקוף בדיקות המעבדה, מדיניות הטיפול התרופתי, מדיניות החיסונים והובלה בנושא חיסון הבוסטר שאומצה גלובלית. בזמן מגפת הקורנה וינברגר חיזקה את הקשר בין חברי האיגוד לשיתוף מידע ומחקר, הובילה קו של עידוד ההתחסנות וכן יזמה כינוסים וירטואליים עם מומחים מהארץ ומהעולם.
בנוסף, וינברגר נלחמה ונלחמת לשיפור צפיפות האשפוז בבתי החולים, שהיא רואה בה גורם מכריע להתפשטות זיהומים עם חיידקי-על עמידים ולשיפור בטיחות העבודה של הצוות הרפואי.
קריירה ומחקר בתחום המחלות הזיהומיות
וינברגר רכשה בהתמחותה במרכז הסרטן במכונים הלאומיים של ארצות הברית תחום התמחות שהיה ייחודי בזמנו – זיהומים בחולים מדוכאי חיסון, שהם קבוצת חולים חשופים במיוחד לזיהומים מסכני חיים. במשך שנים רבות הובילה תחום זה בישראל והנחילה את עקרונות הטיפול לדורות רבים של רופאים בעבודתה במרכזים הרפואיים השונים. מחקריה עסקו בזיהומים בחולים עם דיכוי היכולת לייצר תאי דם לבנים (אנמיה אפלסטית, חולי לאוקמיה וממאירויות המטולוגיות שונות) וכן בזיהומים פטריתיים חודרניים ומסכני חיים. מחקריה בישראל נתמכו בין השאר על ידי מענקי מחקר מטעם האגודה למלחמה בסרטן. המחקר שפרסם אותה בתחום זה היה אפיון הזיהומים בסדרה גדולה של חולים עם אנמיה אפלסטית, מחלה נדירה בה מח העצם מפסיק לייצר תאי דם, שבו הראתה לראשונה שהגורם המוביל בתמותה היה זיהומים פטרייתיים פולשניים ובראשן העובש אספרגילוס.
וינברגר היא גם חוקרת בתחום האפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות, בדגש על מחלות המועברות באוכל ומבעלי החיים ובנוסף שותפה לסגל האקדמי הקליני ברפואה פנימית בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
וינברגר כתבה והייתה שותפה לכתיבה של למעלה מ-90 מאמרים שהתפרסמו בכתבי עת בביקורת עמיתים. המחקר פורץ הדרך שלה התפרסם בשנת 2000, בנושא של נגיף מערב הנילוס. היא הייתה בין הראשונים שאפיינו את התחלואה מהנגיף וגורמי הסיכון לתמותה. וינברגר הראתה שתמותה עולה עם הגיל, ושמעל גיל 60 התמותה יכולה להגיע לשיעורים משמעותיים, מעל 17%.
וינברגר מתמקדת במחקרה בזיהומים נוזוקומיאליים ועמידות לאנטיביוטיקה. הזיהומים שהיא חקרה באופן מיוחד היו סלמונלה וקמפילובקטר.
בתחום מחלות המועברות באוכל חקרה בין היתר מגמות, סיכונים, אוכלוסיות בסיכון, השפעה עונתית, השפעת שינויי אקלים, אפידמיולוגיה מולקולרית ועוד. בתחום מחלות המועברות מבעלי חיים היא חקרה: מגמות, אפימדיולוגיה, גורמי סיכון, תוצאות ורפואת מטיילים.
מחקר בתחום הסלמונלה
בשיתוף צוות מחקר מבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב והמעבדות המרכזיות של משרד הבריאות בירושלים, וינברגר הובילה מחקרים שהראו שכיחות גבוהה של התחלואה בגילאים הרכים, ובמיוחד בתינוקות בני שנתיים ופחות. כמו כן חקרה את הסיבוכים הזיהומיים מחוץ למעי של המחלה, כגון אלח דם, והראתה כי בקשישים עם אלח דם מסלמונלה, שעורי התמותה גבוהים ועלולים להגיע אף ל-30% ויותר.
מחקר אחר בתחום הסלמונלה בדק הבדלים משמעותיים בשיעורי החולים באזורים שונים בישראל. במסגרת מחקרה נמצא כי שיעורי התחלואה גבוהים בעיקר באזורים המאופיינים באוכלוסייה עירונית ונמוכים משמעותית באזור צפון ישראל המתאפיין באוכלוסייה כפרית.
ממחקריה עולים מספר הסברים אפשריים:
מחקרה בתחום הקמפילובקטר
במסגרת מחקריה בתחום מעלה וינברגר טענה שייתכן והחיידק מגיע ממזונות מן החי הנפוצים בישראל במיוחד בשר עוף ולעיתים בשר בקר. זאת בהסתמך על שיטות מולקולריות מתקדמות, ובראשן ריצוף של גן החיידקים ממקור הומני וממקור וטרינרי. מחקרה בתחום נתמך על ידי מענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע.
במחקריה הראתה וינברגר עליה חדה בזיהומי הקמפילובקטר בישראל החל מסוף שנות ה-90 של המאה הקודמת, עם שיעורי תחלואה מן הגבוהים בעולם. כמו כן הראתה את הנטל הגבוה של התחלואה על תינוקות בני פחות משנתיים שאצלם שיעורי התחלואה היו עד פי 26 מאשר אצל מבוגרים בגיל הוריהם.
בנוסף, במחקריה נמצא שזן מסוג קמפילובקטר ג'ג'וני הוא הגורם השכיח לתחלואה בישראל, והוא התגלה בשיעור גבוה כגורם תחלואה בקרב תינוקות עד גיל שנתיים. כמו כן, התגלה במחקריה, שלחיידק הקמפילובקטר יש שיעור גבוה של עמידות לאנטיביוטיקה. המשמעות היא שלא ניתן כמעט ולהשתמש בסוגי האנטיביוטיקות היעילות הקיימות הניתנות לנטילת כדורים דרך הפה. עוד נמצא מניתוח העונתיות של זיהומי הקמפילובקטר, ששיא התחלואה הוא בקיץ ובאופן משמעותי בקרב תינוקות עד גיל שנתיים. ממצא זה מעלה השערה כי ההדבקה של תינוקות עד גיל שנתיים היא מבני המשפחה המבוגרים יותר, אשר אצלם סימני המחלה קלים יותר, ולכן אינם מגיעים לבתי החולים.
שורש 85
שורש 85, או שְׁוֵוי בּוּ (בסינית: 水部, פין-יין: Shuǐ bù) הוא השורש השמונים-וחמישה של הכתב הסיני. פירושו "מים", והוא אחד מתוך 35 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 1,595 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה, והוא מהשורשים הנפוצים ביותר.
בפילוסופיית חמשת היסודות (או "חמשת השלבים") הסינית, 水, "שווי", מייצג את יסוד המים. בקוסמולוגיה הדאואיסטית, 水 (מים) הוא מרכיב ה"טבע" של דיאגרמת ה"באגואה" - 坎kǎn.
שנות ה-90 של המאה ה-3
שנות ה-90 של המאה ה-3 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-3, החלו ב־1 בינואר 290 והסתיימו ב־31 בדצמבר 299.
רבי שמעון בן אבישלום
רבי שמעון בן אבישלום (או בן אבשלום, או בן אבטולמוס) היה אמורא בבלי מבעלי האגדה שזמנו ומקומו אינם ידועים בבירור.
שמו וזהותו
מקובל להניח כי היה מאמוראי בבל, שכן הוא מוזכר רק בתלמוד הבבלי, ולא בתלמוד הירושלמי הארצישראלי. עיסוקו העיקרי היה ככל הנראה באגדה, שכן מימרותיו הן בעיקר בתחום זה. באחד מאזכוריו הוא מופיע בתלמוד כמי ששם אביו היה "אבשלום", אך יש מן הראשונים שכתבו שלא ייתכן לגרוס כן, שכן אין מזכירים שם של אדם רשע. במקום נוסף הוא מופיע כמי ששם אביו היה "אבטולמוס", אך יש מהראשונים שגרסו "אבשלום". אף במקור בתלמוד בו הוא מופיע כ"בן אבישלום", קיימות גרסאות של "בן אבשלום".
מדברי רבי יוסף שאול נתנזון משמע כי רצה לזהותו עם התנא שמעון אחי עזריה, שמוזכר כבנו של אבטילס, אך סיים בצריך עיון.
מדבריו
הוא מופיע בתלמוד הבבלי מספר פעמים בודדות; שתיים מהן באגדות התלמוד:
צלחתן סנפירי
מאפיינים
הדג משתמש בשפתיו הגדולות כדי לחטוף זואופלנקטון או סרטנונים וגם אצות הצפים במים. זהו דג חברותי שלעיתים יימצא בחבורות הניזונות באותו מקום.
אליפות ישראל באתלטיקה 1971
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה במכון וינגייט ב-9 ביולי וב-10 ביולי 1971.
נמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו
נמל התעופה התעופה הבין-לאומי ונוקובו (ברוסית: Международный аэропорт Внуково) הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם כ־28 ק"מ מדרום־מערב למרכז מוסקבה. נמל התעופה ונוקובו הוא אחד משלושת נמלי התעופה הראשיים של מוסקבה (לצד נמל התעופה שרמטייבו ונמל התעופה דומודדובו). בשנת 2010 עברו בוונוקובו 9.46 מיליון נוסעים, גידול של 22.5% לעומת שנת 2009. זהו נמל הרביעי בגודלו ברוסיה על פי מספר הנוסעים העוברים בו.
נמל התעופה ונוקובו נפתח לפעילות בתקופת מלחמת העולם השנייה כשדה צבאי, אולם הפך לשדה תעופה אזרחי לאחר המלחמה.
היסטוריה
נמל התעופה ונוקובו הוא הוותיק מבין נמלי התעופה הפעילים של מוסקבה. בנייתו אושרה על ידי ממשלת ברית המועצות לשעבר בשנת 1937, לאחר שגבר עומס התנועה בשדה התעופה חודינקה אשר היה סמוך יותר לעיר. ונוקובו נפתח לפעילות ב-1 ביולי 1941. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה במקום בסיס צבאי וטיסות אזרחיות החלו מוונוקובו רק לאחר תום המלחמה. ב-15 בספטמבר 1956 המריאה מן השדה טיסת הבכורה הסדירה במטוס טופולב Tu-104, לאירקוצק ולאומסק. אף מטוסי איליושין II-18 (ב-20 באפריל 1956) ו-טופולב Tu-114 (ב-24 באפריל 1961) ערכו את טיסות הבכורה הסדירות משדה זה. בשנת 1980 הורחב השדה לכבוד אולימפיאדת מוסקבה. בשנת 1993 עבר השדה לידי חברה מסחרית מוגבלת במניות.
בשלהי 2003 נפתחה בוונוקובו תוכנית בניין ופיתוח עסקי בקנה מידה נרחב, לאחר שמניות השליטה בחברה המפעילה את השדה הועברו מן הממשלה הרוסית לידי הממשל המקומי במוסקבה. כחלק מתוכנית הפיתוח העסקי של השדה הושלמה בשנת 2004 בניית טרמינל נוסעים B. לטרמינל זה מגיעות טיסות בינלאומיות, אולם בעתיד מתוכנן לעשות בו שימוש לטיסות פנים. הטרמינל, בשטח 80 אלף מטר רבוע, מאפשר תנועה של 4 מיליון נוסעים בשנה. בחודש אוגוסט 2005 החל לפעול קו הרכבת אארואקספרס המחבר בין נמל התעופה לתחנת הרכבת קייבסקי במרכז מוסקבה. בדצמבר 2010 נפתח טרמינל A החדש.
מיקום וקיבולת
מבין שלושה נמלי התעופה של מוסקבה ונוקובו נמצא בגובה הרב ביותר ולכן במקרים של ערפל הוא משמש לעיתים כנמל תעופה אלטרנטיבי. בשדה שני מסלולי טיסה מצטלבים, באורך 3,000 מטר ו-3,060 מטר. כל מסלול הוא ברוחב 60 מטר ובנוסף שולי בטיחות של 10 מטר בכל צד. קיבולת השדה היא 60 טיסות נכנסות ויוצאות בשעה. בשדה שני בתי נתיבות לטיסות סדירות (טרמינל A וטרמינל B), בית נתיבות לתעופה כללית (טיסות שכר ומטוסי עסקים), וטרמינל מטען. בשדה 60 מקומות חניה למטוסי נוסעים.
קיבולת הנוסעים המרבית של בתי הנתיבות היא 3,000 נוסעים בשעה. בשדה 4,000 עובדים. בתחום נמל התעופה ונוקובו נמצא מפעל של חברת המטוסים טופולב המשמש לשיפוץ ולהסבת מטוסים.
בקצהו הצפוני של נמל התעופה נמצא מתקן תחבורה של ממשלת רוסיה המשרת אישי ממשל ואת נשיא רוסיה באמצעות יחידת האוויר "רוסיה". שימושו זה של השדה גורם לסגירתו לעיתים כאשר ממריאים או נוחתים מטוסי הנשיא וממשלת רוסיה עם נוסעים רמי דרג.
דרכי הגישה
בנמל התעופה ונוקובו תחנת רכבת אירואקספרס לתחנת קייבסקה במרכז מוסקבה. מחיר הנסיעה ברכבת בכיוון אחד 320 רובל (נכון ליולי 2013). מוונוקובו יוצאים אף מספר קווי אוטובוס למוסקבה וכן מוניות שירות.
בשנת 2023 צפויה להיפתח בנמל התעופה תחנת המטרו איירפורט ונוקובו.
פטרה מורזה
פטרה מורזה (בגרמנית: Petra Morzé; נולדה ב-10 באוקטובר 1964) היא שחקנית אוסטרית.
ביוגרפיה
מורזה נולדה בקלגנפורט כפטרה קוגלניק.
היא למדה משחק באוניברסיטת גראץ למוזיקה ואומנויות הבמה (Universität für Musik und darstellende Kunst Graz), לאחר מכן הופיעה במספר תיאטראות באוסטריה.
היא שיחקה בסרט הרימו עוגן מסדרת סרטי אסקימו לימון בתפקיד דנה, הבחורה בה בנצי מתאהב.
ב-2004 גילמה אחות המעורבת בתאונת דרכים בסרט "Antares" שהיווה את הנציג האוסטרי לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-2007 שיחקה בסרט של הבמאי אולריך זיידל "Import/Export" שהיה מועמד לפרס דקל הזהב.
ב-2008 שיחקה בסרט הגרמני "Nordwand" העוסק באירוע אמיתי של ניסיונם של שני מטפסי מטפסים להגיע לפסגת הר האייגר.
ב-2009 גילמה את אמה של הרוזנת אנה פלוכל (Anna Plöchl) בסרט אודות בית לורן של רשת הטלוויזיה הגרמנית "ZDF"
ב-2010 הופיעה בסרט הטלוויזיה "Die Spätzünder" של ORF.
בנוסף היא שיחקה במגוון סדרות טלוויזיה.
יש לה בן ובת ממערכת יחסים עם השחקן סטפן מטוש.
טדי טאמגו
טדי טאמגו (בצרפתית: Teddy Tamgho; נולד ב-15 ביוני 1989) הוא אתלט צרפתי. הוא אלוף העולם (מוסקבה 2013), אלוף העולם באולם (דוחה 2010) ושיאן עולם באולם (2011–2021) בקפיצה משולשת (17.92 מטר). הוא בעל התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים בקפיצה משולשת (18.04 מטר).
בשנת 2014 הורשע טאמגו באימרוץ והושעה לשנה.
ביוגרפיה
טאמגו נולד בפריז.
אלוף עולם לנוער
טאמגו השיג את ניצחונו הראשון באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 בקפיצה משולשת כשקפץ למרחק של 17.33 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה הוא סיים במקום 11 בתוצאה של 16.79 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ למרחק של 17.11 מטר.
אלוף ושיאן עולם באולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחה, קטר במרץ 2010 זכה טאמגו במדליית זהב בשיא עולם חדש של 17.90 מטר. הוא זכה בתחרות ליגת היהלום בניו יורק ובמדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד אותה שנה בתוצאה של 17.45 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז במרץ 2011 זכה טאמגו במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 17.92 מטר.
השעיה בשל אימרוץ
ביולי 2014 הודיעה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כי טאמגו נמצא חיובי לאמרוץ ולכן הוא הושעה לשנה, מ-18 במרץ 2014 ועד ל-17 במרץ 2015.
קחוון ארצישראלי
קחוון ארצישראלי (או קחוון שחור מוצים; שם מדעי: Anthemis palaestina) הוא מין פרח ממשפחת המורכבים, הצומח באופן טבעי באזור הים התיכון. יש חוקרים המזהים את הצמח עם "ציץ השדה" המקראי, ודעת מיעוט מזהה אותו עם השושנה המקראית.
מורפולוגיה וביולוגיה
הצמח הוא צמח חד-שנתי. בעל גבעול זקוף ומסועף, בגובה 40–20 ס"מ. הפרח אסוף בסל, בדומה לשאר הפרחים מסוג הקחווניים. בצדו החיצוני יש פרחים לשוניים לבנים, ערוכים בדור אחד או שניים, ובאמצע הסל פרחים צינוריים  צהובים, פחוסים וסימטריים. התפרחת שטוחה וא-סימטרית, ומתקמרת מעט עם פתיחת פרחי המרכז. בסך הכל מורכבת התפרחת מעשרות עד מאות פרחים.
עונת הפריחה היא ממרץ ועד יוני.
בית הגידול של הצמח הוא בלבנט, קפריסין וכרתים.
במקרא
על פי חוקרי צמחי המקרא, הקחוון הארצישראלי מופיע במקרא כפרח הצומח בשולי הדרכים ובשטחים פתוחים. הצמח מזוהה עם "ציץ השדה" המוזכר בנ"ך בספר תהילים:, וכן על ידי הנביא ישעיהו: , והוא משמש בפסוקים אלו כמשל לחיי האדם, ומסמל דבר חולף שאינו בר-קיימא. משמעות אפשרית לצמח קיימת גם בפסוק , שגם בו הצמח מסמל דבר עובר וחולף.
יש המזהים את הצמח עם השושנה המקראית, המוזכרת פעמים רבות במקרא ומסמל יופי והדר, אך זו דעת מיעוט.
אליפות ברזיל בכדורגל 2010
אליפות ברזיל בכדורגל 2010  הייתה הפעם ה-54 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-8 במאי 2010 והסתיימו ב-5 בדצמבר 2010.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו ואסקו דה גאמה, גוארני, סיארה ואתלטיקו גויאניינסה.
המשחקים התקיימו בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו.
בסוף העונה ארבע קבוצות ירדו לליגת משנה.
פלומיננסה זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השלישית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו ויטוריה, גוארני, גויאס וגרמיו פרודנטה. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו קוריטיבה, פיגיירנסה, באהיה ואתלטיקו מיניירו.
שחקנים מצטיינים
ז'ונאס, שחקנה של גרמיו כבש 19 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
דריו קונקה, שחקנה של פלומיננסה זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
דריו קונקה, שחקנה של פלומיננסה זכה בפרס כדורגלן העונה של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
גנדיה
גנדיה (בספרדית: Gandía, בוולנסית: Gandia) היא עיר במחוז ולנסיה בקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד. העיר שוכנת על חוף הים התיכון בצדה המזרחי של ספרד, במרחק של כ-70 קילומטרים דרומית לוולנסיה, בירת המחוז והקהילה האוטונומית. בעיר מתגוררים 74,814 תושבים (נכון ל-2016).
היסטוריה
באזור גנדיה ובמערות סביבה נמצאו שרידים מהתקופה הרומית המצביעים על קיומה של התיישבות בתחילת השלטון הרומי באזור.
מקורה של ההתיישבות הנוכחית הוא בשלטון המוסלמי על חצי האי האיברי בסוף ימי הביניים. גנדיה נזכרת לראשונה במסמך מ-1249 שנכתב על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון, ובו נאמר שהמלך העביר את השליטה בעיירה לבנו פדרו (שהפך ברבות הימים לפדרו השלישי, מלך אראגון).
בהמשך השלטון בעיירה עבר בין אצילים שונים עד שבמאה ה-14 נוצר התואר "דוכס גנדיה". הדוכסים ביססו את כלכלת העיר על גידול קנה סוכר ופיתחו את העיר. העיר הפכה למרכז תרבותי אזורי ופעלו בה סופרים כמו ז'ואנוט מרטורל, שגם נולד בעיר. בסוף המאה ה-16 פרננדו השני, מלך אראגון, העביר את התואר לידי בית בורג'ה.
העיר שמרה על המעמד הגבוה שלה במשך המאה ה-16 והשנים הראשונות של המאה ה-17, אך ב-9 באפריל 1609 פליפה השלישי, מלך ספרד, הורה על גירושם מספרד של המוריסקוס, צאצאי מורים שהתנצרו. גירוש המוריסקוס, שהיו בעלי תפקידי מפתח בגידול הסוכר באזור העיר, גרם להידרדרות גדולה בכלכלתה של גנדיה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הדוכסים פסקו לשבת בגנדיה עצמה ועברו לשבת במדריד, בירת ספרד. באותה תקופה העיר החלה לשגשג מחדש תחת שלטונו של קרלוס השלישי. בהמשך העיר החלה לעבור הליך תיעוש.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, גנדיה הופצצה מספר פעמים על ידי חיל האוויר של איטליה הפשיסטית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 העיר החלה לגדול באופן משמעותי והיא סיפחה אליה מספר ערים קטנות שהיו צמודות אליה.
כלכלה
עד המאה ה-19 כלכלת העיר התבססה בעיקר על ייצור משי וצימוקים. בסוף המאה ה-19 הכלכלה עברה להסתמך על כריית פחם, גידול תפוזים ודיג. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 הכלכלה מסתמכת גם על תיירות.
חינוך
בעיר נמצא קמפוס של האוניברסיטה הפוליטכנית של ולנסיה.
מוריס קוב דה מירוויל
מוריס קוב דה מירוויל (בצרפתית: Maurice Couve de Murville; 24 בינואר 1907 - 24 בדצמבר 1999) היה מדינאי צרפתי שכיהן במשך שנים רבות כשר החוץ של צרפת, וכן בין 1968 ל-1969 כראש ממשלת צרפת, בשלהי נשיאותו של שארל דה גול.
ביוגרפיה
קוב דה מירוויל נולד בעיר ריימס שבצרפת בשנת 1907. הוא הצטרף למשרד האוצר הצרפתי ב-1930 וב-1940 נשא בתפקיד בכיר במשרד האוצר של צרפת של וישי. במרץ 1943, לאחר נחיתות מבצע לפיד בצפון אפריקה, היה דה מירוויל לאחד הבכירים בווישי שהבינו כי ימיו של משטר וישי ספורים, וכי יש לפעול כנגדו. הוא יצא לאלג'יר דרך ספרד, והצטרף לאנשיו של הגנרל אנרי ז'ירו, שהיה המפקד הצבאי והאזרחי העליון מטעם בעלות הברית לאחר כיבוש מושבות צפון אפריקה. ב-7 ביוני 1943 מונה לחבר ב"וועד השחרור הלאומי" שהקימו ז'ירו ושארל דה גול. הייתה זו מעין ממשלה בגלות בה נשא קוב דה מירוויל בתפקיד שר האוצר. כמה חודשים לאחר מכן הודיע על נאמנותו לשארל דה גול ולצרפת החופשית. בפברואר 1945 מונה על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשה עמד דה גול, לשגריר באיטליה במעמד של שר.
לאחר המלחמה שימש כשגריר במספר ארצות. בין 1950 ל-1954 שימש כשגריר בקהיר. ב-1954 היה השגריר הצרפתי למוסדות נאט"ו, בין 1955 ל-1956 שימש כשגריר בוושינגטון ובין 1956 ל-1958 שימש כשגריר בבון. ב-1958 כאשר שב דה גול לשלטון, היה קוב דה מירוויל לשר החוץ הצרפתי, ושימש כתפקיד זה כעשר שנים. לאחר אירועי שנת 1968, שחייבו שידוד מערכות שלטוני מצד דה גול, שחשש לאבד את שלטונו, החליף לתקופה קצרה את מישל דברה כשר האוצר, ולאחר הבחירות, ב-10 ביולי 1968 החליף את ז'ורז' פומפידו בתפקיד ראש הממשלה. לאחר כשנה בתפקידו, ב-22 ביוני 1969 הוחלף בז'אק שבאן-דלמאס.
קוב דה מירוויל המשיך בקריירה פוליטית כחבר הפרלמנט והסנאט מטעם מפלגות גוליסטיות שונות עד שנת 1995. בשנת 1999 מת בפריז.
הבאר של מימיר
במיתולוגיה הנורדית, הבאר של מימיר (בנורדית עתיקה: Mímisbrunnr) היא באר הממוקמת מתחת לעץ העולם יגדראסיל ומקושרת עם דמותו של האל האסירי מימיר. הבאר של מימיר מוזכרת באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית. הבאר שוכנת מתחת לאחד משלושת שורשי עץ העולם שמגיע עד ליוטונהיים, היכן שעולם הבריאה הריק גינונגגאפ שכן בעבר. באדה הפרוזאית נכתב שמימי הבאר מכילים תבונה כה רבה עד שאודין הקריב את אחת מעיניו כדי לזכות במשקה יחיד ממנה.
האדה הפואטית
הבאר מוזכרת בפואמה הראשונה באדה הפואטית, ״נבואת הרואה״ (Völuspá), בה נביאה מספרת לאודין על אודות בריאת העולם וסיומו. בפואמה הנביאה אומרת לאודין שהיא יודעת שאודין הקריב את אחת מעיניו ושם אותה בבאר וכי מימיר שותה ממימי הבאר בכל בוקר.
במקום אחר בפואמה מתייחסת הנביאה לשמיעתו או קרנו של היימדאל - ישנם חילוקי דעות בנוגע לתרגום המילה hljóð מנורדית עתיקה:
החוקרת קרולין לרינגטון טוענת שהקטע מצביע על כך שגם היימדאל, כמו אודין, השאיר בבאר חלק מגופו (במקרה זה - את אוזנו).
אלפרדו טלברה
אלפרדו טלברה (בספרדית: Alfredo Talavera; נולד ב-18 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן מקסיקני, המשחק בעמדת השוער בחוארז.
קריירת מועדונים
טלברה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גוודלחרה, עם הצטרפותו לקבוצה הבוגרת הפך לשוער השני של המועדון. בזמן מונדיאל 2006, השוער הראשון של הקבוצה אוסוואלדו סאנצ'ס נעדר ממשחקי הקבוצה עקב היותו שחקן סגל הנבחרת וטלברה הפך לשוער הראשון של גוודלחרה באופן זמני.
בשנת, טלברה הושאל לטיגרס על מנת לצבור דקות משחק, אך טלברה נפצע זמן קצר לאחר שהצטרף לקבוצה ונעדר ממשחקי הקבוצה עד לסיום העונה.
בקיץ, טלברה חתם בדפורטיבו טולוקה כמחליף להרמן כריסטנטה שנפצע. בעונת אפרטורה 2009, הגיע עם טולוקה לחצי הגמר ובעונת ביוסנטאריו זכה עם הקבוצה באליפות. ב-15 בספטמבר 2013, טלברה הבקיע את שער הבכורה בקריירה שלו בקבוצה, אותו כבש בפנדל בתיקו 1-1 נגד פואבלה.
ב-2 ביולי 2020, טלברה חתם באוניברסידד נסיונל.
בקיץ הצטרף לחוארז.
קריירה בינלאומית
ב-27 בינואר 2011, טלברה זמן לראשונה לסגל נבחרת מקסיקו לקראת משחק הידידות נגד. ב-26 במרץ 2011, טלברה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד. טלברה זומן לסגל הנבחרת לקראת, גביע הזהב 2011 ושימש כשוער ראשון של הנבחרת במהלך הטורניר בו זכתה מקסיקו.
טלברה נכלל בסגל הנבחרת פעמיים לקראת גביע הזהב, גביע הקונפדרציות, קופה אמריקה וגביע העולם בכדורגל ופעם נוספת לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
BeyondTrust
ביונדטרסט (באנגלית: BeyondTrust) היא חברה אמריקאית המספקת שירותי ניהול זהויות, גישה מרוחקת ומערכות לניהול פגיעויות.
החברה מעסיקה כ-500 עובדים ומספקת תמיכה ללקוחות ברחבי העולם. משרדיה הראשיים נמצאים בעיר אטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית.
ביונדטרסט מורכבת מ-4 חברות שנרכשו במהלך השנים ומותגו תחת שם אחד.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2006 כנגזרת של חברת DesktopStandard לאחר שזו מכרה את רוב מוצריה לחברת מיקרוסופט, מלבד מערכת לניהול מדיניות אבטחה (Policy Maker Application Security) שעל בסיסה הוקמה החברה.
בשנת 2009, הודיעה חברת סימרק (Symark) על רכישת ביונדטרסט (BeyondTrust), תמורת כ-20 מיליון דולר.
בחודש דצמבר 2012, רכשה החברה את קבוצת בלאקבירד (Blackbird).
בחודש ספטמבר 2014, הודיעה חברת וריטאס קפיטל (Veritas Capital) על רכישת ביונדטרסט (BeyondTrust), תמורת כ-310 מיליון דולר.
בחודש אוקטובר 2018, נרכשה החברה על ידי חברת בומגר (Bomgar) ששינתה את שמה לביונדטרסט (BeyondTrust).
מוצרים
בומגר (באנגלית: Bomgar) היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק, שיתוף שולחן העבודה, שיחות ועידה באינטרנט והעברת קבצים בין מחשבים.
התוכנה תומכת במגוון מערכות הפעלה: Windows, לינוקס, Mac OS ומותאמת באופן מלא לעבודה עם מכשירים סלולרים מבוססי אנדרואיד ו-iOS.
בומגר נוסדה בשנת 2002 על ידי ג'ואל בומגר (Joel Bomgar) במטרה לספק שירותי תמיכה מרוחקים על מנת לחסוך את זמני הנסיעה הארוכים בדרך אל לקוחותיו.
בחודש יוני 2003, החל בשיווק תוכנת ExpertVNC המספקת שירות תמיכה מרוחק.
בחודש מאי 2004, הוחלף שמה של החברה לנטוורק סטרימינג (NetworkStreaming) שדגלה בפתרונות מחשוב מבוססי ענן.
ב-15 בפברואר 2007, החליפה החברה את שמה לבומגר (Bomgar) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה.
בחודש יוני 2016, רכשה חברת טומה בראבו (Thoma Bravo) את פעילותה של חברת בומגר תמורת סכום שלא פורסם.
בחודש אפריל 2018, נרכשה בומגר על ידי חברת פרנסיסקו פרטנרס (Francisco Partners).
מאפיינים
לתוכנת בומגר מספר מאפיינים:
שומרת הסוד
שומרת הסוד (באנגלית: The Secret Keeper) הוא רומן על רקע היסטורי שכתבה הסופרת קייט מורטון. זהו ספרה הרביעי של הסופרת והוא יצא לאור בשנת 2012. הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי דנה אלעזר-הלוי ויצא לאור בישראל בשנת 2014 על ידי הוצאת הספרים כנרת-זמורה-ביתן.
עלילה
סיפור המסגרת של הספר מתרחש בשנת 2011 ומספר את סיפורה של לורל, שחקנית מוכרת ואהובה, המתחקה אחר עברה המסתורי של אימה, דורותי ניקולסון. הספר פותח בתיאור אפיזודה משנת 1961 בה לורל בת ה-16 עדה שלא מרצונה לפשע נורא שהתרחש בביתה. במשך השנים שעברו מאז לא דובר כלל על האירוע שהתרחש. אך כעבור 50 שנה, כשאמה שוכבת על ערש דווי, לורל מרגישה צורך לברר מה בדיוק קרה באותו יום קיצי ונאה של שנת 1961 לפני שיהיה מאוחר מדי. לורל עוקבת אחרי רמזים שהיא מגלה בין חפציה של אימה ומנהלת מחקר מעמיק אודות עברה של אימה. בין פרקי המחקר משולבת העלילה המרכזית שהתרחשה בשנת 1941 בלונדון. בעלילה המרכזית, שמתרחשת בשנות מלחמת העולם השנייה, מככבת דורותי סמית'ם הצעירה שהגיעה מהעיר קובנטרי ללונדון כדי לממש את עצמה. דורותי שומרת על קשרי חברות עם ג'ימי מטקאף, אותו הכירה בחופשה משפחתית בבורנמות. זמן קצר לאחר שהגיעה ללונדון החלה דורותי לעבוד כבת לווייתה של ליידי גוונדולין קלדיקוט, הרווקה הזקנה והעשירה. במסגרת תפקידה התגוררה דורותי בביתה המפואר של ליידי גוונדולין ברחוב קמפדן גרוב בבית מספר 7. מול ביתה של ליידי גוונדולין, בבית מספר 25, התגוררו בני הזוג העשירים הנרי וויוויאן ג'נקינס. דורותי וויוויאן התנדבו ב"ארגון הנשים המתנדבות" וסייעו בכך למאמץ המלחמתי. דורותי העריצה את ויוויאן בסתר ליבה וייחלה נואשות להיות חברה קרובה שלה. דורותי ניסתה ליצור קשר עם ויוויאן, אך נחלה כישלון צורב. דורותי הפגועה תכננה תוכנית מסוימת כדי לנקום בויוויאן, אך בשלב ביצוע התוכנית משהו השתבש לגמרי ויצא משליטה. כתוצאה מכישלון התוכנית נאלצה דורותי לנוס על נפשה ולפתוח בחיים חדשים הרחק מלונדון.
גבעות ריינבולט
גבעות ריינבולט (באנגלית: Reinbolt Hills) היא קבוצה של גבעות סלעיות, בשוליו המזרחיים של מדף הקרח אמרי, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
אורך רכס הגבעות 8 קילומטרים.
הגבעות ממוקמות 15 קילומטרים ממזרח לאי גילוק.
גילוי הגבעות
הגבעות התגלו ומופו על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe) בשנת 1952, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1947–1946.
מקור השם
הגבעות נקראות על שמו של סגן פרד ל. רייבולט (Fred L. Reinbolt) מצי ארצות הברית, טייס משנה בטיסות הצילום במבצע קפיצה לגובה אשר במסגרתן צולם האזור.
נחש מים (סוג)
נחש מים (שם מדעי: Natrix) הוא סוג במשפחת הזעמניים. סוג זה מכיל ארבעה מינים שונים. השמות "נחשי דשא" ו"נחשי מים" מתייחסים לכל ארבעת המינים השונים של סוג זה, אך גם למינים שונים של סוגי נחשים אחרים.
כל סוגי נחשי המים מאופיינים בצבעים כהים, קשקשים קרניים, ונחיריים ועיניים המופנים כלפי מעלה. מבנה פניו מסייע לנחש המים לבלוט מעל לפני המים עם עיניו ונחיריו בלבד, בעוד שאר הגוף שקוע ומוסתר מתחת לפני המים. הנחש מיטיב לשחות, ומסוגל לשהות למשך זמן רב מתחת לפני המים.
טארין מנינג
טארין מנינג (באנגלית: Taryn Manning; נולדה ב-9 בנובמבר 1978) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. הופעותיה הראשונות בקולנוע היו בסרטים "את מטורפת, אתה חתיך" (2001) ו"קרוסרודס" לצד בריטני ספירס (2002), שהעלה אותה לכותרות. בהמשך הופיעה בסרטים "8 מייל" (2002) "הרדוף לבן" (2002), "הכי דומה לאהבה" (2005) ו"מלחמות הראפ" (2005), שזיכה אותה בתשואות המבקרים. מנינג שיחקה גם במספר סדרות טלוויזיה, בהן "ילדי האנרכיה" (2008–2010) ו"הוואי חמש-אפס" (2010–2019), וכן גילמה את דמותה של טיפאני "פינסטאקי" דוגט (אנ') בסדרה "כתום זה השחור החדש" (2013–2019) של נטפליקס.
בתחום המוזיקה, מנינג הייתה סולנית בצמד האלקטרוני "Boomkat" לצד אחיה. כמו כן היא הייתה אחת מבעלי מותג האופנה "Born Uniqorn".
אחות בית ספר
אחות בית ספר היא אחות המועסקת בבית ספר או במוסד חינוכי. תפקידה הוא לקדם בריאות בקרב תלמידי בית הספר, גישור בין תחום החינוך לבריאות, מתן עזרה ראשונה בעת הצורך, ומתן חיסונים. אחיות בית הספר בדרך כלל מתמחות בתחום של בריאות ציבורית.
טארין מנינג
ראשית חייה
מנינג נולדה בפולס צ'רץ', וירג'יניה לביל מנינג, מוזיקאי, ולשרין לואיז (וויט). הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים, ובעקבות כך היא ואחיה, קלין, גרו בילדותם עם אמם בטוסון, אריזונה. מנינג העבירה את ילדותה עם אחיה ועם אמא ששימשה כאם חד הורית כשהם גרים בקראוון בתנאים מחמירים. לדבריה, "אמי לא קנתה לעצמה זוג נעליים חדש או בגד חדש עד שעזבתי את הבית". בהמשך טענה כי "כשהייתי מבקשת ממנה דולר, הייתי מקבלת, פשוטו כמשמעו, דולר אחד".
אחות בית ספר
בישראל
בישראל על פי תקנון משרד הבריאות לכל בית ספר יש אחות קבועה המספקת תיאום בין בית הספר לבין שירותי הבריאות השונים המוענקים לתלמידים. בעבר בכל בית ספר היה באופן קבוע אחות אולם לאחר מהלך הפרטת שירותי אחיות בתי הספר הלך מספרן והצטמצם.
לפי הנחיות משרד החינוך, משרד אחות בית הספר צריך להות ממוקדם בחדר הכניסה במבנה בית הספר ולהכיל ציוד לרבות ארון תרופות, מרחב נעול לאחסון הרשומות הרפואיות ועוד.
טארין מנינג
ראשית חייה
למרות בעיותיה הכלכליות של משפחתה, אמא של מנינג רשמה אותה לסדנאות קראטה, מחול ומשחק. כשהייתה בת 12, העתיקה המשפחה את מגוריה לסן דייגו, קליפורניה, ושנתיים לאחר מכן התאבד אביה של מנינג. כמתבגרת, עבדה כמלצרית וכבריסטה כדי לעזור לפרנסת המשפחה.
1999—:2005 תחילת דרכה
מנינג החלה את קריירת המשחק שלה בסוף שנות ה-90, כשביצעה תפקידים מזעריים במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, שבהם "הפרקליטים", "Get Real", "Speedway Junky", "NYPD Blue" ו-"Popular". בנוסף ביצעה מספר הופעות אורח בסדרה "בוסטון פאבליק", שם גילמה תפקיד שנכתב במיוחד עבורה.
אחות בית ספר
רפורמות ושינויים
התקיימה מחלוקת בין משרד האוצר למשרד הבריאות אודות היקף תפקיד האחיות, בעוד משרד הבריאות סבר כי על האחיות למלא תפקיד נרחב ומשמעותי בחיי בית הספר והקהילה, במשרד האוצר סברו כי ניתן להסתפק בתפקיד בהיקף מצומצם לביצוע פעולות מוגדרות בלבד בבית הספר, כגון חיסונים.
טארין מנינג
1999—:2005 תחילת דרכה
הופעותיה הקולנועיות הראשונות היו בדרמה הרומנטית "את מטורפת... אתה חתיך" ובסרט "קרוסרודס", בו גילמה את אחת משתי חברותיה הטובות של דמותה של בריטני ספירס. כמו כן שיחקה בסרט "8 מייל" כאקסית של בי-ראביט, ג'נין, ובסרטו של פיטר קוסמנינסקי "הרדוף לבן". לצד זאת גילמה תפקידי משנה בסרטים "13 בר מזל" ו"Debating Robert Lee". ביצעה הופעות קצרות בסרט המלודרמה על מלחמת האזרחים האמריקנית מאת אנתוני מינגלה, "קולד מאונטן" (2003) ובקומדיה הרומנטית "הכי דומה לאהבה" (2005).
מנינג הופיעה על שער המגזין "FHM" ביולי 2003, וכן דורגה על ידי המגזין "Stuff" במקום ה-33 ברשימת "103 הנשים הסקסיות ביותר" בשנת 2003, ועל ידי המגזין "מקסים" במקום ה-59 ברשימת "100 הלוהטות" בשנים 2003 ו-2008.
2005—הווה
ב-2005 התרחשה פריצתה הקולנועית כשגילמה את דמותה של נולה, זונה בממפיס, טנסי, בסרט "מלחמות הראפ". על תפקיד זה קיבלה מועמדות מטעם אגודת מבקרי הקולנוע של וושינגטון בתואר "פריצת השנה". במאי הסרט, קרייג ברואר, טען שכשראה תמונה של מנינג, החליט כי השחקנית שתגלם את דמותה של נולה תיראה בדיוק כמוה. לדבריו, היה מופתע ושבע רצון כשבהמשך הדוגמנית ממנה שאב השראה למראה הדמות היא לבסוף השחקנית שגילמה אותה.
בהמשך דרכה שיחקה בסרטים "Unbeatable Harold" ו-"When the Nines Roll Over". בנוסף שיחקה בקומדיה השחורה "כפר המוזרים", לצד סקוט ספידמן ווס בנטלי. השיר של ההרכב המוזיקלי שלה Boomkat, "It's Not My Fault", היה חלק מפסקול הסרט. בשנת 2007 גילמה את אייבי צ'יטי בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים של רשת פוקס, "Drive", דרמה על מספר אנשים המתחרים במירוץ דרכים לא חוקי. ב"אחרי הסקס", גילמה בתפקיד משנה את אלאנה. שיחקה תפקידים ראשיים בסרטי האימה "Cult" ו-"Banshee". בסרט האחרון ביצעה את הפעלולים המופיעים בו בעצמה. לדבריה, "נפצעתי יום אחד במהלך אחת מסצנות המרדף, בעת שמכונית אחרת התרסקה על מכוניתי".
מנינג הופיעה בקומדיה הרומנטית "ג'ק וג'יל", וכן גילמה את דמותה של ריטה צ'רי בארבעה מפרקי הסדרה "ילדי האנרכיה". אחד מכוכבות הסדרה, קייטי סגל, כינתה את הופעתה בסדרה "פנטסטית". בתחילה גילמה הופעות אורח בלבד בסדרה ובהמשך הצטרפה לצוות הקבוע של שחקניה בשל הופעתה המוצלחת. בהמשך שנת 2008 הופיעה בוידאו קליפ של באצ' ווקר לשיר "The Weight Of Her" ובקליפ של will.i.am לשיר "Yes We Can". כיכבה לצד ביל פולמן בסרט הדרמה הסוריאליסטי "Your Name Here", בו גילמה את ניקי, דמות המבוססת על ויקטוריה פרינסיפל. הסרט מבוסס באופן כללי על חיי סופר המדע הבדיוני פיליפ ק. דיק.
ב-2009 גילמה את דמותה של רוז אטרופוס בסרט הדרמה המוזיקלית "העידן המושלם לרוקנרול", שקיבל ביקורות חיוביות רבות מצד המבקרים והקהל. באותה שנה שיחקה לצד רון פרלמן בשני סרטים, "קבר השד" ו"The Job". כמו כן הופיעה בסרט האימה "תאוריית הרצח", שעוסק בקבוצת סטודנטים בקולג', המוצאים עצמם נרדפים על ידי רוצח סדיסט.
בהמשך השנה הופיעה מנינג כקרוליין בישוף בסרט "Five Good Years". בפברואר 2010 לוהקה לחידוש הסדרה "הוואי חמש-אפס", בתור אחותו הקטנה של הדמות הראשית, סטיב מקגראת'.
בשנת 2012 שיחקה לצד דומיניק מונאהן בסדרת הרשת העל טבעית "The Unknown", שעלתה ב-13 ביולי באותה שנה.
בשנת 2013 החלה לגלם את דמותה של טיפאני "פינסטאקי" דוגט בסדרת המקור של רשת נטפליקס "כתום זה השחור החדש". במאי 2019 עלתה העונה השביעית והאחרונה בהשתתפותה.
2003—2001: תחילת דרכה בעולם הפופ, Boomkat
ב-2003 מנינג ואחיה קלין הקימו את הלהקה "Boomkat". בתחילת חתמו השניים על חוזה עם חברת התקליטים הגדולה של מפיק "אמריקן איידול", רנדי ג'קסון, אך העסקה נפלה. בהמשך חתמו על חוזה עם החברה "DreamWorks Records", שייצגה אותם בשנים 2002–2004. בשנת 2002 ביצעה מנינג את השיר "I'll Take You There"" לצד טוויט במספר פרסומות של חברת גאפ, שבוימו על ידי פטר לינדברג. אלבום הבכורה של הלהקה, "Boomkatalog.One", יצא ב-18 במרץ 2003. אחד מלהיטיו "The Wreckoning", דורג במקום הראשון ברשימת "מוזיקת הריקודים החמה". באותה שנה דורגה הלהקה במקום החמישי ברשימת "אומני השנה של מוזיקת הריקודים" של מגזין בילבורד. חלק משירי האלבום הופיעו בסרטים "ילדות רעות", "קרוסרודס", "חתיכה של הפתעה", "8 מייל" ו"הג'וב האיטלקי".
לאחר הפסקה זמנית, בראיון שהעניקה מנינג למגזין "Nylon" באוקטובר 2005, הצהירה שהלהקה תשוב לפעילות בסופו של דבר, ושהיא כותבת שירים לאלבום הבא שייצא לאור כשתמצא ללהקה חברת תקליטים חדשה. ב-8 באפריל 2008, לאחר ארבע שנות הפסקה, הוציאה הלהקה את הסינגל "Runaway". בתחילת יוני של אותה שנה, אלבומה השני של הלהקה, "A Million Trillion Stars", נעשה זמין לקנייה באינטרנט.
באוקטובר 2008 ביצעה הלהקה מספר הופעות בלוס אנג'לס, בין היתר בפסטיבל "נוהו" בצפון העיר ובמועדון "Viper Room". בדצמבר הקליטה מנינג גרסת כיסוי לשירו של טום פטי "Christmas All Over Again", שפורסמה בדף המייספייס שלה. ב-3 במרץ 2009 הוציאה הלהקה את הסינגל "Run Boy", לצד וידאו קליפ אלקטרוני לשיר. הסינגל הושק באתר "People.com". האלבום יצא לחנויות באופן רשמי ב-10 על ידי חברת התקליטים העצמאית "ליטל ונילה". באותה שנה השתתפה מנינג בשירם של להקת האינדי "Dreamers" "Lonely World", וכן הופיעה בווידאו קליפ לשירם "The Dreamers", בו מגלמת מנהלת זירה בקרקס. ב-28 הודיעה כי להקתה עובדת על אלבום סטודיו שלישי.
2009—היום: קריירת סולו
בספטמבר 2009 מנינג הצהירה שהתחילה לעבוד על אלבום סולו. בראיון שהעניקה לאדם ברנרד תיארה את האלבום, "מוזיקת ריקודים, צבעוני, ראוותני, אם תרצה. גרסה קצת יותר קודרת של Boomkat, משהו ניסיוני, דומה ל"פורטיסהד"".
מנינג ביצעה את סינגל הבכורה שלה, "So Talented", באחד מפרקי הסדרה "מלרוז פלייס". השיר נכתב יחד עם המפיק ליני. ב-3 בספטמבר פורסם כי שני סינגלים מהאלבום הושלמו.
"Turn It Up" יצא כסינגל הרשמי הראשון, והקליפ שלו פורסם ב-People.com ב-4 במאי 2011. ב-22 באוקטובר השיר הגיע למקום ה-21 ברשימת "מוזיקת הריקודים החמה" של מגזין בילבורד.
הסינגל הבא, "Send Me Your Love", יצא לאינטרנט ב-21 באוגוסט 2012. האלבום "Freedom City" יצא בספטמבר 2012.
ב-12 בינואר 2015 יצא הסינגל המשותף שלה עם ביינון, "All The Way".
ב-14 באוגוסט 2020, היא הוציאה את הסינגל "Time Wasted" לסטרימינג דיגיטלי
פעילות נוספת
מנינג היא בעלת חברת התקליטים של להקתה, "ליטל ונילה".