cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקונסוליה הצרפתית בירושלים
תפקידי הקונסוליה
בתקופה מסויימת שימש הקונסול הצרפתי גם כקונסול בלגיה בירושלים.
גולדבלט
גולדבלט (Goldblat)הוא שם משפחה אשכנזי שפירושו "עלה זהב".
יחסי יפן–מלזיה
סחר ימי
ממלכת ריוקיו ניהלה יחסי סחר עם סולטנות מלאקה במאה ה-15. המסחר הימי שלה עם ממלכות בדרום-מזרח אסיה כלל מוצרים יפניים - כסף, חרבות, מניפות, כלי לכה, מסכי קיפול - ומוצרים סיניים - צמחי מרפא, מטבעות טבעות, קרמיקה מזוגגת, ברוקדות, טקסטיל - נסחרו בעבור עץ סאפאן דרום-אסייתי (Biancaea sappan), קרני קרנף, בדיל, סוכר, ברזל, ענבר אפור, שנהב הודי ולבונה ערבית. בסך הכל התקיימו 150 מסעות בין הממלכה לדרום-מזרח אסיה באוניות ריוקיואניות, אשר תועדו ברקידאי הואן, רשומה רשמית של מסמכים דיפלומטיים שנערכה על ידי הממלכה, כפי שהתרחשה בין 1424 ל-1630, כאשר 61 מהם נועדו לסיאם, 10 עבור מלאקה, 10 עבור ממלכת פטאני ו-8 עבור ג'אווה, בין היתר.
מלחמת העולם השנייה
במאה ה-20 ביססה יפן את עצמה כאימפריה, ופתחה במערכה ברחבי דרום-מזרח אסיה, כולל מלאיה שהייתה כבושה אז בידי הבריטים. בקרב מלאיה ב-8 בדצמבר 1941 הביס הצבא היפני הקיסרי את הצבא הבריטי וכוחות חבר העמים. הכיבוש היפני גרם לתנועה אנטי-יפנית חזקה במלאיה, המונעת מהכעס שלהם בשל הפלישה היפנית לסין, בתוך הקהילה הסינית, שהביאה להקמת הצבא האנטי-יפני של העמים המלאניים (MPAJA).
התנועה לא מצאה תמיכה מספקת של המלזים וההודים עמם פעל הצבא היפני הקיסרי בתעמולה של "Asia untuk Orang Asia" ("אסיה לאסייתים"), כשהיא מציגה את היפנים כמושיעי תושבי המקום מהשלטון הבריטי. האוכלוסייה המקומית מצאה השראה לעצמאות מעדותם ליכולתה של יפן הקיסרית לגרש את הקולוניאליסטים האירופיים בדרום מזרח אסיה. Kesatuan Melayu Muda (האיחוד המלאי הצעיר) עבד עם היפנים להפצת אידאולוגיות נגד האימפריאליסטים הבריטים. עם זאת, הרשויות היפניות לא אישרו בקשות לעצמאות מצד האוכלוסייה המקומית. התמיכה המשמעותית ביפנים התדרדרה והבריטים הצליחו להחזיר את מלאיה ואת סינגפור כמו גם את צפון בורנאו בסוף מלחמת העולם השנייה.
עם תבוסתה וכיבושה לאחר מכן בידי ארצות הברית, יפן ניסתה ליצור קשרים דיפלומטיים מחדש עם מדינות שכנותיה. אחרי העצמאות המלאית מהבריטים ב-31 באוגוסט 1957 כוננה מלזיה (אז בתור פדרציית מלאיה) יחסים דיפלומטיים עם יפן. השגרירות היפנית הוקמה בקואלה לומפור ב-9 בספטמבר 1957.
מדיניות הביטו מזרחה
"מדיניות הביטו מזרחה" הייתה מדיניות כלכלית עליה הכריז ראש הממשלה הרביעי והשביעי של מלזיה מאהאטיר מוחמד במהלך "הוועידה השנתית החמישית של MAJECA / JAMECA" בקואלה לומפור ב-8 בפברואר 1982. המדיניות נקבעה כהמשך למדיניות "קנה מבריטניה באחרונה" שהוכרזה גם על ידי ראש הממשלה באוקטובר 1981.
המדיניות ביקשה ללמוד מיפן ומדרום קוריאה, הנחשבות כמעצמות-על של המזרח, את מוסר העבודה, הפרקטיקות והמדיניות שסייעו לשתי המדינות להתקדם במגזרים תעשייתיים וכלכליים שונים לעיתים הרבה יותר ממקביליה המערביים. סטודנטים ועובדי מדינה נשלחו לקורסי לימוד במגזרים תעשייתיים, טכניים, מנהלים ומסחריים. הנתונים הרשמיים העריכו עד 15,000–16,000 אזרחים מלזים נהנו מהמדיניות מאז הקמתה בשנת 1982, והממשלה המלזית הנוכחית ניסתה לשנות את המדיניות כך שתכלול טכנולוגיה ירוקה וביוטכנולוגיה. מאז שחזר מהאטיר להיות ראש ממשלה בשנת 2019, הוא החיה את מדיניות "מבט למזרח" ומפציר בעוד מלזים ללמוד ביפן, ובמקביל הוא מברך על כל אוניברסיטאות יפניות בראשות אזרחים יפנים לפתוח את סניפיה במלזיה למלזים. סטודנטים שאינם יכולים להרשות לעצמם עלות מגורים ביפן.
סחר כלכלי
המסחר הכולל בין מלזיה ליפן בשנת 2011 הסתכם ב-145.3 מיליארד רינגיט מלזי כאשר 80 מיליארד רינגיט היוו את היצוא ממלזיה ליפן, בעוד שהיבוא מיפן הסתכם ב-655.3 מיליארד. יש כ-1,400 חברות יפניות הפועלות במלזיה, מה שמייצר יותר מ-11,000 מקומות עבודה.
יפן הגדילה את יבוא הגז הטבעי הנוזלי לכ-34%. לפני 2007 השיעור הדו-צדדי בין שתי המדינות היה בגירעון. בענף החלאל, אישור חלאל על ידי ממשלת מלזיה אפשר לחברות מלזיות בתעשיית המזון חלאל להתחרות היטב בשוק היפני. גם בניית פארק חלאל ביפן נלקחת בחשבון.
The Gutter Twins
The Gutter Twins (הגאטר טווינז) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית, שהוקמה על בסיס שיתוף פעולה מוזיקלי בין גרג דולי ומרק לאנגן. שירי הלהקה מתאפיינים בצליל אפל ולעיתים גותי, ומילים שמושפעות מהביוגרפיות המורכבות של שני המוזיקאים.
יחסי יפן–מלזיה
סחר כלכלי
בשנת 2016 ביקרו במלזיה כ-413,000 תיירים יפנים ואילו 394,000 תיירים מלזים ביקרו ביפן. עד 2017 פועלות במלזיה כ-1,500 חברות יפניות. כדי לעודד חברות יפניות נוספות להשקיע במלזיה, Sumitomo Mitsui Banking Corporation (SIMBC) חתמה על מזכר הבנות (MoU) עם הרשות לפיתוח השקעות מלזי (MIDA) ו-InvestKL. ב-5 במאי 2017, שתי המדינות סיכמו הסדר החלפת מטבע של עד 3 מיליארד דולר אמריקאי דרך בנק יפן (BOJ) ובנק נגארה מלזיה (BNM) כדי לתרום ליציבות בשוק הפיננסי ולחיזוק הקשר בין שתי המדינות.
ביקורים רשמיים
ממשלות יפן ומלזיה ביקרו זו בזו פעמים רבות. ביקורים בולטים כוללים את היאנג די-פרטואן אגונג ממלזיה שביקר ביפן בשנת 2005 ואילו בשנת 2006 ביקרו קיסר וקיסרית יפן במלזיה. יפן ומלזיה הן חברות בפסגה של מזרח אסיה, APEC, ASEAN + 3 וארגון הסחר העולמי.
The Gutter Twins
רקע
הקריירה המוזיקלית של גרג דולי ומארק לאנגן החלה בשנות ה-80, דולי כמנהיג האפגן ויגס ולאנגן כסולן סקרימינג טריז. שתי הלהקות היו חתומות בחברת סאב פופ, ופעלו מחוץ לסצנת הגראנג' המרכזית באותה תקופה שהייתה ממוקמת בסיאטל. השניים נפגשו כבר בשנת 1989, אך לא שיתפו פעולה עד לשנות ה-2000, לאחר ששתי הלהקות שלהם התפרקו. באותו הזמן לאנגן הקליט אלבומי סולו ושיתף פעולה עם אמנים רבים, ודולי הזמין אותו להקליט ולהופיע עם הטוויילייט סינגרז, להקתו החדשה. במקביל השתתף דולי באלבומי הסולו של לאנגן.
יחסי יפן–מלזיה
יחסי ביטחון
בספטמבר 2016, ממשלת יפן, באמצעות ראש ממשלתה שינזו אבה, העניקה סירות סיור בחינם למלזיה בעקבות הסכמים דומים עם הפיליפינים ווייטנאם. כלי השיט הצבאיים, ששימשו בעבר את משמר החופים ביפן, העבירו למלזיה כדי להתמודד עם פעילויות צבאיות סיניות במימי מלזיה. במאי 2017 יפן ביקשה למסור את מטוסי הסיור לוקהיד P-3 אוריון שלה למלזיה.
The Gutter Twins
רקע
בשנת 2003 התגבש הרעיון שהשניים יקימו פרויקט חדש. דולי מספר ששמע לראשונה על שיתוף הפעולה ביניהם כשנשאל על כך בריאיון עם עיתונאי איטלקי, לו סיפר לאנגן על הרעיון וקבע את שם הלהקה. ההקלטות לקראת אלבום חדש החלו בסוף אותה שנה.
יחסי יפן–מלזיה
נציגויות דיפלומטיות
יפן מחזיקה במלזיה שגרירות בקואלה לומפור, ו-3 קונסוליות בג'והור באהרו, קוטה קינבאלו ופננג. מאידך, מלזיה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו וקונסוליה כללית בפוקואוקה.
The Gutter Twins
Saturnalia
לאנגן ודולי הקליטו שיר אחד בשנת 2003, אך זנחו את ההקלטות לתקופה ארוכה בעקבות פרויקטים אחרים בהם היו מעורבים - דולי עם הטוויילייט סינגרז והלהקה האיטלקית Afterhours, ולנאגן כסולן קווינז אוף דה סטון אייג' ואמנים נוספים. השניים הופיעו לראשונה כ-The Gutter Twins בשנת 2005 במועדון ברומא. בשנת 2006 השתתף לאנגן בשני אלבומים של הטוויילייט סינגרז ואף הצטרף לסיבוב ההופעות שלה. באותו הזמן חזרו השניים לעבוד על הפרויקט המשותף ולהקליט שירים חדשים. הלהקה חתמה בלייבל איתו התחילו את דרכם, סאב פופ. בספטמבר 2007 הודיעו כי העבודה על האלבום הסתיימה, ו-Saturnalia יצא מספר חודשים לאחר מכן, במרץ 2008.
בספטמבר 2008 הוציא ההרכב מיני-אלבום בשם Adorata הכולל שמונה שירים, שישה מתוכם הם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים שונים. מרבית ההקלטות לאלבום נערכו בזמן העבודה על אלבום הבכורה של הלהקה.
The Gutter Twins יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית ובאירופה באוגוסט 2008, ובמסגרתו הופיעו בישראל.
קארוי הראשון, מלך הונגריה
קארוי הראשון, מלך הונגריה לבית אנז'ו (Anjou), נודע בפי העם כקארוי רוברט (Károly Róbert), בשל שמו בלידתו Caroberto (בהונגרית: Első Károly magyar király; באיטלקית: Carlo Roberto d'Angiò; 1288 נאפולי – 16 ביולי 1342, וישגראד) היה נסיך ממוצא איטלקי-צרפתי-גרמני ששלט כמלך הונגריה בשנים 1308 -1342. בלטינית תארו כמלך היה "קרולוס הראשון" - Carolus Primus rex Hungariae. נולד כאמור בשם קארוברטו, בן למשפחת מלכי נאפולי וסיציליה מבית אנז'ו. אביו היה קרלו מרטלו ד'אנג'ו ואמו קלמנציה לבית הבסבורג. עם מלכותו של קארוי הראשון התחיל בהונגריה שלטון שושלת אנז'ו שנמשך בין השנים 1308–1395.
רקע משפחתי
קארוי רוברט נולד בנאפולי בשנת 1288, היה בנו של קרלו מרטלו (1271-1295), (שנקרא לפי קרוב משפחה מרוחק שלו - קארל מרטל הקרולינגי המפורסם, המנצח מפואטייה) שקיבל בשנת 1290 את התואר של מלך הונגריה, אחרי מותו ללא צאצאים זכרים של דודו, לסלו הרביעי, מלך הונגריה. למרות תמיכת האפיפיור, קרלו מרטלו לא הצליח לממש את זכויותיו, כי ההונגרים העדיפו להכתיר כמלכם את אנדראש השלישי, מלך הונגריה ה"ונציאני", שהיה צאצא לענף שנחשב "לא חוקי" של בית ארפאד.
קארוברטו היה נכדם של קרלו השני, מלך נאפולי, וסיציליה מבית אנז'ו ושל מריה מהונגריה, מלכת נאפולי, אחת מבנותיו של אישטוואן החמישי, מלך הונגריה ואחות של לסלו הרביעי, מלך הונגריה המנוח. מתוקף שורשיו קרוברטו הפך גם הוא, בעקבות אביו, קרלו מרטלו, לטוען לכתר הונגריה. מצד אמו היה ממוצא גרמני: קלמנטיה מהבסבורג הייתה בתו של רודולף הראשון, מלך גרמניה, מייסד השושלת ההבסבורגית. אחרי מותו המוקדם של אביו בשנת 1295, מפאת גילו (בן 7) נשללו זכויותיו של קרלו רוברטו לרשת את כס נאפולי וסיציליה ודודו רוברטו החכם הוכרז ליורש העצר במקומו ולימים אכן הומלך בשנת 1309.
המאבק על כס מלכות הונגריה
באוגוסט 1300, בגיל 12, מצויד בכספים שנלוו מבנק פלורנטיני, קרלו רוברטו נסע לדלמטיה, אז בדרומה של ממלכת הונגריה, בתור טוען לגיטימי לכתר הונגריה נגד אנדראש השלישי. קרוברטו נהנה מתמיכתם האפיפיור בוניפציוס השמיני ושל בית הבסבורג. עם מחנהו נמנו כמה מהמשפחות הפאודליות ה"אוליגארכיות" ששלטו אז במדינה: בני שוביץ' ובאבוניץ' הקרואטים, האחים הרוזנים צ'סְנֶקי, אוּגרין צ'אק והבישוף של אסטרגום, גֶרְגֶיי ביצ'קיי. אחרי מות המלך אנדראש השלישי בינואר 1301 התחילה תקופה של אינטרגנום (1301-1308) שבה הונגריה הייתה ללא שלטון מרכזי ממש. קרלו רוברטו הוכתר ב-13 במאי 1301 בקתדרלה באסטרגום בנוכחות שליח של האפיפיור, הקרדינל ניקולו בוקאזיני, לימים אפיפיור תחת השם בנדיקטוס האחד עשר. אולם תמיכת האפיפיור בוניפציוס השמיני הבלתי אהוד באזור, היה בעוכריו. טוען שני לכתר, ואצלב, גם הוא קטין בן 12, בנו של ואצלב השני, מלך בוהמיה (ושל פולין) ונין של המלך בלה הרביעי, מלך הונגריה, הוכתר גם הוא כמלך ב-27 באוגוסט 1301 בסקשפהרוואר, תחת השם "לסלו החמישי". על ראש המועמד הצ'כי הבישוף של קאלוצ'ה הניח את "הכתר הקדוש" של אישטוואן ושל מלכי הונגריה.
קרלו רוברטו נסוג ואסף את נאמניו. בשנת 1303, כשאחד מתומכיו של ואצלב, מאתה צ'אק, עבר לצידו, הוא הטיל מצור על הבירה בּוּדָה. האפיפיור בוניפציוס הטיל חרם על מתנגדיו בבודה אבל הכמרים בעיר הכריזו כתגובה חרם נגדי על האפיפיור. בשנת 1304 בגלל הגעתו של תגבור צבאי צ'כי לבודה, חייליו של קרלו רוברטו הפסיקו את המצור ונסוגו. למרות זאת, המלך וצלב השני, מודאג, החליט בחודש אוגוסט להחזיר את בנו לצ'כיה ולהשאיר בבודה מושל בשם איוואן. כעבור שנה, ב-1305 עם מותו של מלך בוהמיה ופולין, וצלאב השני, וצלאב הצעיר ביקש מיד לרשת את אביו וויתר על כתר הונגריה לטובת אוטו השלישי, דוכס בוואריה. אוטו, נכד של בלה הרביעי, דרך אמו, אליזבת, הגיע בתורו להונגריה והוכתר כמלך תחת השם "בלה החמישי". בקיץ 1307 גם "בלה החמישי" סיים את הקריירה המלכותית שלו בהונגריה כשנפל בשבי לידי הוויווד של טרנסילבניה, לאסלו קאן. אחרי משא ומתן, הנסיך הבווארי הוסגר לידי אנשיו של קרלו רוברטו וויתר גם הוא על הכתר.
הודות לכשרונותיו הדיפלומטיים של הקרדינל ג'נטיליס, הנונציוס של האפיפיור החדש קלמנס החמישי, אספת המעמדות של הונגריה שהתכנסה בראקוש השתכנעה לבחור סופית בנער קרלו רוברטו כמלך הונגריה באוקטובר 1307. בעקבות זאת קוימו לאחר מכן עוד שני טקסי הכתרה - אחד ב-15 ביוני 1309 בבּוּדָה והשלישי ב-27 באוגוסט 1310 באתר המסורתי הרשמי להכתרת מלכי הונגריה, הקתדרלה בסקשפהרוואר. הפעם הונח על מצחו של קרלו רוברטו, כמקובל, הכתר של אישטוואן הקדוש.
ההתמודדות עם הפאודלים המקומיים
בתחילת מלכותו מצא קארוי רוברט, כפי שקראו לו ההונגרים, מדינה מפולגת, נתונה לחסדי משפחות פאודליות אזוריות - האוליגרכים (קרויים גם "ראשי מחוז" או "מלכים קטנים"), מצב שגבר בתום שלטונו של אנדראש השלישי, מלך הונגריה.
הרבה מזכויות המלך, מאחוזות וארמונות הכתר נמצאו בידיהן והאצולה הקטנה הייתה כולה בחסותן. בנוסף, האוליגרכים, חמישה-עשר במספר, ניהלו אף מדיניות חוץ משלהן דרך קשרי נישואים מסועפים עם משפחות אצולה זרות. עם החזקים שבפאודלים באותן שנים נמנו הרוזן הפלטיני מאתה צ'אק מטרנצ'ין, ששלט בהונגריה העילית (סלובקיה של היום), הנריק קסגי Köszegi, הבאן של סלאבוניה, פאבאו שוּבּיץ' פריבירסקי (1272- 1312), הבאן של קרואטיה, לאסלו קאן ( - 1315), הוויווד של טרנסילבניה, סטייפאן ואיוואן בבוניץ', אמאדה אבא, קופאס בורשה וכו'.
בעת המלחמות על הכתר הם תמכו באחד או אחר מהטוענים למלכות. אחרי שניצח, קארוי רוברט ביקש להפחית את כוחם ולא נמנע לעשות זאת גם במקרי אלו מביניהם שתמכו בו מההתחלה, כמו משפחת שוביץ'.
מדיניות הפנים
בחלק מתקופת המלחמות נגד האוליגרכים העדיף המלך לשהות בשנים 1323-1315 בארמון בעיר טמשוואר שהפכה זמנית מכורח הנסיבות לבירת הונגריה. המלך התעמת קודם כל עם מאתה צ'אק והביס אותו תבוסה ראשונה בקרב רוז'נובצה ב-12 ביוני 1312. כעבור 3 שנים עם מותו של לאסלו קאן, מינה את נאמנו דוז'ה דברצן כוויווד של טרנסילבניה. בשנת 1317 ניצח שוב את מאתה צ'אק ובשנת 1319 הכריע גם את משפחת קסגי. בשנת 1321 נחל ניצחון גם על הבאן שוביץ' של קרואטיה ודלמטיה ולקח אותו בשבי. בשנה הבאה סילק מכסו גם את הבאן של סלאבוניה, איוואן בבבוניץ'.
החל משנת 1323 יכול היה קארוי רוברט לעבור לארגון מחדש של הממלכה. עשה שינויים במינהל ובצבא אותו צייד בחיל פרשים לפי "האופנה הצרפתית". עשה רפורמות בתחום המטבע והמסים שתרמו לעליית הכנסות הכתר. הצליח למשוך את תמיכת האצולה הקטנה שהייתה מותשת מהתנכלויות הפאודלים הגדולים. ממנה הקים מנהיגות חדשה שתעמוד לימינו. בין הדמויות החדשות שהקיפו אותו היו לאצְק, ה"אישפאן" (מנהיג) של הסקלרים (1328-1344), פאל נאד'מארטוני, "רוזן החצר" (1328-1349), אקוש מיקְצ', הבאן החדש של סלאבוניה (1325–1343), ודמטר נֶקצ'אֶי, שר הכספים (1315–1338)
מדיניות החוץ
מדיניות החוץ של קארוי רוברט התאפיינה במוביליות רבה של בריתות ועימותים. בשנים הראשונות המלך התבסס על קשריו המשפחתיים של אמו עם בית הבסבורג. אבל ב-13 בפברואר 1327 נפגש עם מלך בוהמיה וכרת ברית איתו נגד ההבסבורגים. זמן קצר לאחר מכן הברית הזאת התפרקה היות שהמלך ההונגרי בא לעזרת חמיו, המלך הפולני ולדילסב לוקייטיק נגד המלך הבוהמי יאן הראשון. קארוי נרתם בשנת 1331 לברית צבאית נגד הצ'כים עד לחתימת הסכם שלום ב-1332.
בשנת 1338 חזר קארוי רוברט לברית עם צ'כיה שקיבלה יתר תוקף עם חתימת הסכם עם המרגראף של מוראביה, קארל לבית לוקסמבורג בשנת 1333–1334 המלך נסע למולדתו, נאפולי, כדי לשאת ולתת עם דודו, רוברטו הראשון, על אירוסי בנו אֶנדרֶה, אז בן 7, עם הנכדה והיורשת של ממלכת נאפולי, ג'ובאנה, שהייתה בת 6. ברית משפחתית זו הייתה עשויה להחזיר את הזכויות על אדמת איטליה של הענף הבכור הקאפטינגי של שושלת אנז'ו-סיציליה.
בינתיים הסתמנה עוינות הולכת וגוברת עם השכנים הפרבוסלבים מדרום וממזרח - הסרבים והרומנים הוולאכים. בשנת 1319 הקים המלך מחדש את המחוז הנקרא ה"באנאט" של מאצ'בה על מנת להוות מחסום לנטיות ההתפשטות של הממלכה הסרבית. בשנת 1339 עלה בסופו של דבר בידי היריב, המלך הסרבי שטפאן אורוש הרביעי דושאן לכבוש את המחוז הזה. גם העימות עם הרומנים מוולאכיה ובראשם בסראב הראשון לא היה קל.
קארוי רוברט ניסה לסלק את הנסיך הרומני מהבאנאט של סברין. בשנת 1330 פלש קארוי רוברט פלש לתוך ולאכיה ואף כבש את בירתה קורטיה דה ארג'ש. אולם יריבו ניהל נגדו טקטיקת האדמה החרוכה והרעיב את צבאו. בעת הנסיגה מוולאכיה קארוי רוברט נחל במפתיע תבוסה צורבת בקרב הקרוי מאוחר יותר קרב פוסאדה. צבאו, פי שלושה יותר גדול מזה של הרומנים, נקלע לגיא צר מאוד בהרים ונטבח בו על ידי הלוחמים הרומנים. קרב זה הפך לאירוע מכונן בתולדות הנסיכות הרומנית של ולאכיה. בכל זאת, למרות המחיר הכבד, הצליח קארוי רוברט להשיג בסוף את מטרותיו בבאנאט של סברין ולהחזיר את ולאכיה תחת חסותו. במלחמותיו עלה בידו לחזק ואף להרחיב את שליטת הונגריה באזורי הספר - דלמטיה, קרואטיה ובוסניה ולהעלות את קרנה באירופה.
נישואיו וצאצאיו
קארוי רוברט היה נשוי ארבע פעמים. נשותיו היו: אישטוואן של סלאבוניה נשא לאשה את מרגרטה של בוואריה, ולזוג נולדו שני ילדים: לקארוי רוברט היה גם בן מחוץ לנישואים, מקשר עם בתו של האציל גיורקה צ'אק. בנו זה, קלמן, היה לימים בישוף של העיר גיור (גייר או ד'יֶיר) (1337-1375).
קישורים חיצוניים
Stephen Sisa ''Spirit of Hungary : A Panorama of Hungarian History and Culture, ''Rákoczy Fundation, 1983 ch.10 Hungarian Power under the Anjou Kings (אנדראה אמטוצ'י - רובטרו ד'אנג'יו וארץ הקודש הזירת היחסים המשפחתיים והקונפליקטואליים בין מלכי נאפולי והונגריה. בכתב העת "פנסיאמנטו אי קולטורה, מס. 7 ,בוגוטה, 2004, ע' 67–71). 1880 Magyar Tudományos Akademia Könvykiadó Budapest (גוסטב ונצל - היסטוריה בקורתית של תעשיית המכרות בהונגריה, הוצאת האקדמיה ההונגרית למדעים, בודפשט 1880)
בורשודנאדשד
בורשודנאדשד (בהונגרית: Borsodnádasd) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה דרומית לעיר אוזד.
קהילה יהודית
בעיר חיה קהילה יהודית והיה בה בית קברות יהודי שנהרס. תושבים יהודיים מהכפר נרצחו בשואה ומונצחים באנדרטה באוזד
גביע העולם בשחמט 2011
פטר סבידלר ניצח בגמר את אלכסנדר גרישצ'וק. פטר סבידלר, אלכסנדר גרישצ'וק ווסילי איוונצ'וק שזכה במקום השלישי העפילו לתחרות המועמדים 2013.
משתתפים
128 המשתתפים נבחרו במספר אופנים:
מבנה התחרות
בכל סיבוב שני השחקנים משחקים ביניהם שני משחקים רגילים כאשר כל אחד משחק משחק אחד בשחור ואחד בלבן. קיימת הגבלת הזמן של 90 דקות לכל אחד ולאחר המסע ה-40 תוספת של 15 דקות. כל מסע, מתחילת המשחק, מזכה בתוספת של 30 שניות. שני המשחקים האלו משוחקים באותו יום. אם בתום שני המשחקים התוצאה היא תיקו, למחרת מתקיימים משחקים מהירים עד להכרעה. המשחקים המהירים משוחקים לפי הסדר הבא:
המנצח בהתמודדות בכל סיבוב עולה לשלב הבא בתחרות והמפסיד מודח ממנה.
שלב הגמר ודו-קרב על המקום השלישי כלל 4 משחקים.
שלבי הגמר
במפגש על המקום השלישי ניצח וסילי איוונצ'וק.
המינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות הנפש
המינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות הנפש (באנגלית: The Substance Abuse and Mental Health Services Administration) הוא גוף במחלקת הבריאות ושירותי האנוש האמון על שיפור האיכות והזמינות של הטיפול והשירותים השיקומיים במטרה להפחית מחלות, מוות או נכויות וכן לשפר את העלות לחברה כתוצאה משימוש משימוש לרעה בסמים.
היסטוריה
מינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות נפש הוקם ב-1992 על ידי הקונגרס של ארצות הברית כחלק מארגון מחדש של מינהל האלכוהול, השימוש בסמים ובריאות הנפש (שהוקם בעצמו ב-1973).
הקונגרס הורה למינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות נפש למקד את פעילות בשירותי השימוש לרעה בסמים ובבריאות הנפש.
אוגוסט ריטר
גאורג דיטריך אוגוסט ריטר (11 בדצמבר 1826 - 26 בפברואר 1908) היה אסטרופיזיקאי גרמני ופרופסור למכניקה. הוא פיתח שיטה הנושאת את שמו (Ritter intersection method) לחישוב מאמצים במסבכים, ותרם תרומות יסודיות רבות להבנת הפיזיקה של כוכבים.
חייו
אוגוסט ריטר למד בשנים 1843–1846 בהנובר, ולאחר מכן המשיך את לימודיו בשנים 1850–1853 באוניברסיטת גטינגן, שם הגיש את עבודת הדוקטורט שלו שכותרתה "על עקרון האילוץ המינימלי", בהנחייתו של קרל פרידריך גאוס. ב-1856 הוא הפך למורה במכון הפוליטכני של הנובר. באוקטובר 1870, ריטר היה לראשון להחזיק בקתדרה למכניקה והנדסת מכונות ב-RWTH אוניברסיטת אאכן. הוא נשאר באאכן עד לפרישתו ב-1899. ב-1903 הוא חזר לעיר מולדתו לונבורג, שם הוא נפטר ב-1908. הוא הוריש את כתביו לספרייה של RWTH אאכן.
מחליפו של ריטר באוניברסיטת אאכן היה ארנולד זומרפלד.
תרומות לתאוריה של מבנה כוכבים
חשיבות עבודתו של אוגוסט ריטר לחקר האסטרופיזיקה של כוכבים תוארה על ידי סוברהמניאן צ'נדראסקאר אשר כתב כי "כי כמעט כל היסודות לתאוריה המתמטית של מבנה כוכבים הונחו על ידו". התפקיד שמילא ריטר בהקשר הכולל של הפיזיקה של מבנה כוכבים מתואר גם בספר The Life of Stars, The Controversial Inception and Emergence of the Theory of Stellar Structure.
תרומות אחרות
ריטר חיבר ספרים על מכניקה אנליטית והנדסת מכונות, כשעל תרומותיו לחקר המכניקה של מבנים הנדסיים הוענקו לו כהוקרה מספר אותות. הוא חקר את חוקי הולכת החום בתווך חומרי, תוך שהוא מתבסס על התאוריה של יוליוס מאייר.
בתחום ההידראוליקה ומכניקת הזורמים, ריטר ידוע גם בשל שני מאמרים שפרסם בשנים 1892 ו-1895. בראשון שבהם הוא תיאר פתרון אנליטי לגל שנוצר כאשר סכר מים נפרץ, אשר מאוחר יותר שימש כאבן יסוד בהערכת בטיחות של סכרים, ואילו בשני מבין המאמרים הוא עסק בתופעת הזנק ההידראולי. הפתרון של ריטר ל-"גל הסכר הנפרץ" (dam break wave) מניח גוף מים המונח בערוץ המעוצב בצורה של מנסרה מלבנית, כאשר לפתע השער האנכי של הסכר נפרץ בבת אחת (באופן מיידי). על בסיס הנחות אלו תיאר ריטר את צורת הגל המתקבל.
בית הדר
הבניין הוא אחת הדוגמאות הטובות למבנה משרדים בסגנון הבינלאומי בישראל והוא מוגדר כמבנה לשימור כחלק מהעיר הלבנה של תל אביב. המבנה מאופיין בצורות קובייתיות פשוטות בנות ארבע קומות (באגפי המבנה) וחזית עגולה בגובה חמש קומות הפונה אל צומת הרחובות. כמו כן בולטים בו חלונות הסרט האופקיים אשר אפיינו את הסגנון הבינלאומי. בתוואי רחוב הרכבת עברה עד 1970 מסילת הרכבת מיפו לירושלים, ובסמוך לבית הדר ניצב בית המכס ששכן לצד המסילה.
היסטוריה
היוזמה להקמת בית הדר הייתה של איגוד העוסקים בענף ההדרים. תחרות לתכנון אדריכלי של הבניין הסתיימה ב-1934 והקמתו הסתיימה ב-1936. התוכנית הייתה שהבניין ירכז את משרדי העוסקים בענף ההדרים ומכאן שמו של הבניין, שנקרא בתחילה "בית ההדר". הבניין היה אמור לכלול בית דפוס במרתף, קומת חנויות, משרדים וקומה עליונה עם מקום למוסדות הפרדסנות ומקום לאספות. אולם האספות נבנה בשתי הקומות העליונות של המבנה ואף כלל יציע. בשנים הראשונות אכלסה סוכנות למכירת מכוניות פורד את קומת החנויות.
בימי הבריטים
שלטונות המנדט הבריטי השתמשו בבית הדר כמפקדה בתקופות שבהן הטילו עוצר על תל אביב. בתחילת 1946 הוקף הבניין בגדר תיל.
ב-26 בפברואר 1947 תקפו את בית הדר ביריות אנשי לח"י. במרץ 1947 הותקף הבניין שוב ביריות.
באותה שנה תכנן גם האצ"ל לתקוף מפקדה זו, לאחר העלתם לגרדום של אחדים מחברי האצ"ל. לאור לקחי פיצוץ מלון המלך דוד, כשנה קודם לכן, תכננו חברי האצ"ל לחפור מנהרה ולהגיע אל הבניין מתחתיו. לצורך כך שכר מארק קהאן, אחד מפעילי האצ"ל, מחסן בבניין סמוך, במסווה של סוחר תפוחי אדמה הזקוק למחסן. תוך כדי חפירת המנהרה פשטו ב-18 ביוני 1947 אנשי "ההגנה" על המקום והרסו אותו, כחלק מאירועי הסזון הקטן, במהלך המבצע נהרג חבר "הגנה" ממוקש ממולכד שהניח האצ"ל. לאחר מכן פרסמו כרוז שאמר כי גילוי והריסת המנהרה באו "להגן על חירותו הפנימית של היישוב היהודי מפני תעלולי חבורות של פורשים". אנשי "ההגנה" הדגישו שהדבר נעשה ללא שיתוף פעולה עם שלטונות המנדט.
בעקבות המבצע, והקריאות שיצאו כנגדו, פרסם נתן אלתרמן שיר בשם "לא אלחם באחי" (בספר הטור השביעי קיבל השיר את השם "הנימוק הפסול") ובו הוא יוצא נגד הקריאה "לא אלחם באחי":
בנובמבר 1947 החזירו שלטונות המנדט את הבניין לבעליו.
לאחר הקמת המדינה
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נבנתה בבניין קומה נוספת. האגפים הוגבהו לארבע קומות והחזית המעוגלת לחמש קומות חלק ניכר מן הבניין אוכלס במשרדים וגופים ממשלתיים שונים ובמשך שנים היה הבניין מזוהה עם משרדי "פקיד השומה תל אביב 5" ששכנו בו עד לשנת 2006. כן פעל בו המכון לפריון העבודה והייצור.
בסוף שנת 1963 נפתחה בקומת הקרקע סוכנות קפריש, לשיווק מכונית הנוסעים היפנית שהורכבה בארץ קונטסה 900.
בית הדר המשיך לשמש גם בתחילת המאה ה-21 כמבנה משרדים, אך חזיתו מוזנחת ומפויחת מאוד. המבנה, שהיה בעבר לבן ונקי מפגיעות בחזית כגון מזגנים וצינורות, הוכרז כמבנה לשימור אך טרם פורסמה תוכנית לשימורו.
עיריית תל אביב הציבה שתי לוחיות זיכרון בקשר לפרשת בית הדר. ליד הבניין יש לוחית זיכרון של ההגנה המעלה את זכרו של לוחם ההגנה זאב ורבר שנהרג בניסיון להיכנס למנהרה. מנגד נמצאת לוחית זיכרון של אצ"ל ברחוב השפלה מספר 1 שממרתפו נחפרה המנהרה לעבר בית הדר.
סולימאן אסקרי ביי
נעוריו
סולימאן נולד ב-1884 בעיר פריזרן (שהייתה חלק מוילאייט קוסובו של האימפריה העות'מאנית וכיום בתחומי קוסובו) לווהאבי פאשה (Vehbi Pasha) ששירת כגרל בצבא העות'מאני ושירת בפריזרן בתקופה בה נולד סולימאן. בבגרותו הצטרף ל"אקדמיה העות'מאנית הצבאית" ברובע פנגלטי (Pangaltı) שבאיסטנבול וסיים אותה ב-1902. משם המשיך את הכשרתו הצבאית ב"קולג' הצבאי העות'מאני" אותו סיים ב-1905 כקצין בדרגת מומטז יוזבאשי (בטורקית: Mümtaz Yüzbaşı - דרגה מקבילה לקפטן כבוד).
טרום מלחמת העולם הראשונה
ב-1905, עם סיום הכשרתו כקצין, הוצב סולימאן לשירות בארמייה השלישית של הצבא העות'מאני (שמפקדתה ישבה בסלוניקי) ונשלח לעיר ביטולה (כיום במקדוניה הצפונית). ב-1908 הצטרף למועצת האיחוד והקידמה והיה שותף למהפכת הטורקים הצעירים בכך שסייע במסירת נשק לאיש המורדים עטיף קאמצ'יל שהתנקש בגנרל שאמסי פאשה  שהיה מפקד האזורי (מטעם הסולטאן עבדול חמיד השני) לדיכוי המרד.
ב-1909 הועלה סולימאן לדרגת קולאגאסי (בטורקית: Kolağası - דרגה מקבילה לקפטן בכיר או מייג'ור זוטר) ונשלח למסופוטמיה שם מונה למפקד הז'נדרמריה במחוז בגדאד.
ב-1911 נשלח לבנגאזי שבלוב כדי להשתתף במלחמה האיטלקית–עות'מאנית וזאת לאחר פלישת איטליה לצפון אפריקה.
מלחמת העולם הראשונה
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הועלה סולימאן לדרגת בינבאשי (בטורקית: Binbashi - דרגה מקבילה ללוטננט קולונל) והוצב לפקד על אזור בצרה ושאט אל ערב במסופוטמיה תחת פיקודו של קולונל סובחי ביי.
לאור סדרי העדיפויות של הפיקוד הטורקי והצפי שלא צפויה מתקפה במסופוטמיה צומצמו הכוחות הטורקים בזירה זו וגם הכוחות שנשארו רוכזו ברובם סביב בגדאד. בידי סולימאן נותרה דיוויזיה אחת (הדיוויזיה ה-38) אותה פיצל בין בצרה ושאט אל ערב.
ב-6 בנובמבר 1914 החלה המערכה במסופוטמיה עם פלישת הצבא הבריטי לשאט אל ערב וכיבוש האזור מול התנגדות טורקית מצומצמת. מספר ימים לאלחר מכן כבשו הבריטים את בצרה לאחר קרב בצרה. קרבות אלו אילצו את סולימאן והדיוויזיה של לסגת לפנים הארץ.
לאחר כיבוש בצרה המשיכו הכוחות הבריטים להתקדם צפון מערבה ובתחילת דצמבר התחולל קרב אל-קורנה לכיבוש העיירה אל-קורנה. העיירה הייותה יעד אסטרטגי, מבחינת הבריטים, מכיוון היא ממוקמת על מפגש נהרות החידקל והפרת. בקרב זה נשבה מפקד הכוחות העות'מאנים באזור קולונל סובחי ביי.
במקומו מונה נוראדין איברהים פאשה.
משפחתו
סולימאן נישא לפאדים האנים (Fadime Hanım) שהייתה בת למשפחה אריסטוקרטית שמקורה בעיר פלובדיב. לזוג נולדו 2 בנות (פטמה ו-דילק (Dilek)).
יחסי הודו–רואנדה
יחסי הודו–רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת רואנדה. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי.
ביקורים מדיניים
במהלך ביקורו של סגן נשיא הודו, מוחמד חמיד אנסרי בפברואר 2017, חתמו שתי המדינות על הסכמים לפיתוח מרכז יזמות בקיגאלי, פתיחת טיסות של רואנדאייר להודו, ופטור מויזה לדרכונים דיפלומטיים רשמיים.
לירה ישראלית
רקע
עם הקמת המדינה, ירשה מדינת ישראל את מערכת המטבע המנדטורית, שכללה את הלירה הארץ ישראלית או בשם המנדטורי הרשמי: "פונט פלשׂתינאי (א"י)", שנחלקה ל-1,000 מיל. הלירה הארץ ישראלית הייתה שוות-ערך וצמודה ללירה שטרלינג הבריטית. בפברואר 1948, לקראת סיום המנדט, הודיעה ממשלת בריטניה על הוצאת הלירה הארץ ישראלית מגוש השטרלינג.
לקראת הקמת המדינה הוחלט כי בנק אנגלו-פלשתינה של הסוכנות היהודית ינפיק את שטרות המדינה, במקום "מועצת המטבע" של המנדט. מספר קשיים עלו, ראשית לא הוחלט על שם המדינה עדיין, וכדי להדפיס שטרות באיכות גבוהה היה צורך במדפיס זר. כדי להדפיסם על ידי חברת "American Bank Note Company" האמריקנית, היה לכאורה צורך באישור מחלקת המדינה. לבסוף, כדי להימנע מכך, הוחלט שלא לכתוב את שם המדינה, והמילים: "מטבע חוקית לתשלום כל סכום שהוא", הוטבעו בנפרד לאחר הדפסת השטרות. עיצוב השטרות התבסס על גלופות סטנדרטיות, שהיו ברשות המדפיסים ובהן נעשה שימוש גם בשטרות של סין. השטרות החדשים הגיעו למדינת ישראל החדשה ביולי 1948. ב-17 באוגוסט 1948 נחקק החוק שהכריז על השטרות החדשים כהילך חוקי ("פקודת שטרי בנק, תש"ח-1948"), והם נכנסו לשימוש. החלפת שטרי הכסף המנדטוריים של "מועצת המטבע" המנדטורית בשטרות החדשים של "בנק אנגלו-פלשתינה" ארכה עד אוקטובר 1948.
תולדות הלירה הישראלית
ב-1951 ירש "בנק לאומי לישראל בע"מ", חברה ישראלית, את נכסיו והתחייבויותיו של בנק אנגלו-פלשתינה הלונדוני. הונפקה סדרה שטרות חדשה, שעיצובם היה דומה לשטרות הקודמים, אלא שהמטבע הנקוב היה "לירה ישראלית" (והמנפיק בנק לאומי). החלפת השטרות נעשתה ביוני 1952, במהלך הצנע, ולוותה במלווה חובה של 10% שהוטל על המזומנים וחשבונות עובר ושב. שמו של ה"מיל" (החלק האלף של הלירה) הוסב ל"פרוטה". סדרה זו שימשה במשך שלוש שנים.
עם הקמת בנק ישראל, ב-1 בדצמבר 1954, הוטלה עליו מלאכת ניהול המערכת המוניטרית הישראלית, ונקבעה בחוק אחריותו הבלעדית להנפקת המטבע המקומי. ב-1955 הופצו השטרות הראשונים של הלירה הישראלית שהונפקו על ידי בנק ישראל. ביטול ההצמדה ללירה שטרלינג חל ב-1 בינואר 1954, עוד לפני הקמת בנק ישראל. שער הלירה הישראלית פחת עקב כך באופן חד מ-0.357 לירות לדולר אמריקני בספטמבר 1949 (על-פי שער החליפין של הלירה שטרלינג), ל-1.80 לירות לדולר אמריקני (השער שנקבע עם ביטול ההצמדה). תושבים ישראלים, שקיבלו משכורת סדירה או פנסיה מממשלת בריטניה, התבקשו לבחור עם סיום המנדט הבריטי את מטבע התשלומים העדיף עליהם. אלה שהביעו אמון במטבע הישראלי, גילו כי החל מ-1954 הם מקבלים שכר נמוך בהרבה מחבריהם שבחרו במטבע הבריטי.
הסדרה הראשונה של השטרות שהנפיק בנק ישראל בשנת 1955 כללה דימויים של נופי הארץ (דוגמת נוף הנגב ונוף עמק יזרעאל). ב-1959 הוחלפה סדרת הנופים בסדרת דימויי טיפוסי עובדים, (דוגמת החיילת והדייג). החל מ-1969 הוכנסה בהדרגה למחזור סדרת דימויי האישים (איינשטיין, ביאליק, ויצמן והרצל) ולראשונה הונפק שטר של מאה ל"י (עד אז היה שטר בן חמישים ל"י הגדול ביותר). בשנות השבעים, בעקבות איחוד ירושלים, הודפסו על גבי השטרות דימויי שערי ירושלים, וכן הודפסו שטרות עם דימויי אישים נוספים (לראשונה אישה - הנריטה סאלד ושטר של חמש מאות ל"י עם דיוקנו של בן-גוריון).
עקב הפיחות בערך הלירה הישראלית, הפכו מטבעות בני פחות מ-10 פרוטות לבלתי-שימושיים, ולכן הוחלט בשנת 1960 לשנות את חלוקת הלירה מ-1000 פרוטות ל-100 אגורות. את שמה של היחידה החדשה קבעה האקדמיה ללשון העברית והוא שאול מן התנ"ך, על-פי הביטוי "אגורת כסף" המופיע ב.
ב-1962 החליטה הממשלה בהמלצת שר האוצר לוי אשכול לבצע פיחות משמעותי בערך הלירה הישראלית, עד ל-3 לירות לדולר אמריקני.
במהלך שנות ה-60 עלו שוב ושוב טענות בדבר שמו הלועזי של המטבע הישראלי (מקור הלירה ביחידת המשקל ליברה). נטען כי מן הראוי שלמטבע הרשמי יהיה שם עברי, ואף הוצע השם "שקל". ב-4 ביוני 1969 קיבלה הכנסת חוק שקובע כי שמו של המטבע הישראלי הוא "שקל", אולם לא הייתה לחוק משמעות מעשית, כיוון שנקבע בו כי שינוי השם בפועל ייעשה על-פי החלטת שר האוצר במועד שייראה לו מתאים.
בנובמבר 1977 המליץ נגיד בנק ישראל, ארנון גפני, ליישם את החוק מ-1969, ולהנפיק מטבע חדש שייקרא "שקל". במאי 1978 אישרו ראש הממשלה, מנחם בגין, ושר האוצר, שמחה ארליך, את המלצת הנגיד. ב-22 בפברואר 1980 הוכרז על השקל כמטבע החדש של מדינת ישראל, וערכו נקבע ל-10 לירות. החלפת כל המטבעות והשטרות שבמחזור נמשכה כמה חודשים.
נחושתן-נמלים גלילי
עתידו של המין
בשנת 2009, על פי בקשת אגודת חובבי הפרפרים בישראל, הוכרז נחושתן-הנמלים הגלילי, ביחד עם עוד 13 פרפרים, כפרפר מוגן בישראל על ידי השר להגנת הסביבה גדעון עזרא. בשנת 2012 נראה בשני אתרים בלבד. באחד מהם, סמוך לחדרה, שם יש כוונה להקים שכונת מגורים. חברת שיכון ובינוי, שיזמה את הקמת השכונה, הסכימה להקצות חלק מהשטח שהיה מיועד לבנייה, למטרת שימור המין.
מעקב ממוקד אחרי המינים המוגנים הללו מראה שרבים מהם נמצאים בסכנת הכחדה חמורה. במקרים רבים הסכנה הזאת נובעת מפגיעה בצמחים המשמשים לפרפרים פונדקאות. נקבת הפרפר מאתרת את הפונדקאי באמצעות תאי חישה לריח המצויים במחושיה או ברגליים הקדמיות שלה.
יחסי איסלנד–הולנד
יחסי איסלנד–הולנד הם היחסים הדיפלומטיים בין איסלנד להולנד.
סקירה כללית
איסלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם הולנד ב-9 בינואר 1946. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו. הולנד חשובה מאוד כשותפת סחר של איסלנד. זהו נתיב המסחר העיקרי ליצוא איסלנדי. בשנת 2018, יותר מ-30% מכלל היצוא האיסלנדי עבר דרך הולנד. רוב הפרחים והירקות המיובאים לאיסלנד מקורם במגדלים וחברות הולנדיות או באמצעותן. קיימים עוד קשרים עסקיים רבים נוספים בין שתי המדינות ולמשל החברה הגדולה ביותר בבורסה האיסלנדית, Marel, היא גם איסלנדית וגם הולנדית ורשומה גם בבורסת אמסטרדם.
ונוס (לוויין)
ונוס (נכתב כ-VENμS, ראשי תיבות של Vegetation and Environment on a New Micro Satellite) הוא מיזם לפיתוח והפעלת לוויין לחישה מרחוק בעל שתי משימות מחקר. זהו שיתוף פעולה ישראלי-צרפתי. השותפות הראשיות למיזם הן סוכנות החלל הישראלית (ISA) וסוכנות החלל הצרפתית (CNES). ללוויין שתי משימות ראשיות: משימת צילום עם מטע"ד מצלמה מולטי-ספקטראלית, ומשימה טכנולוגית לחקר ביצועי מנוע יוני מסוג HALL המפותח בישראל, בשילוב עם בקרת לוויין אוטונומית. הפרויקט ממומן על ידי ממשלת ישראל באמצעות משרד המדע והטכנולוגיה ומשרד המסחר והתעשייה, ובמימון עצמי של רפאל והתעשייה האווירית. מסת הלוויין, כ-270 קילוגרם, אופיינית למיזמי חלל ישראליים המשלבים יכולות מורכבות וביצועים ברמה גבוהה באמצעות פלטפורמות קומפקטיות וקלות משקל המוזילות את השיגור לחלל. הלוויין שוגר ב-2 באוגוסט 2017.
משימות הלוויין
ללוויין שתי משימות: משימה מדעית ומשימה טכנולוגית. בשלב המשימה הראשון (VM1), בגובה 720 קילומטר, למשימה המדעית יש עדיפות. לאחר שנתיים וחצי, המשימה הטכנולוגית מקבלת עדיפות בשאר שלבי המשימה.
המשימה המדעית
הלוויין יכיל מצלמה רב-צבעית (מולטי-ספקטרלית) מתוצרת אל-אופ (הנקראת VSSC). בשנתיים הראשונות הלוויין יהיה במסלול מסלול מסונכרן שמש (SSO), בעל עקבה קרקעית קבועה, כלומר יעבור בדיוק מעל אותה נקודה כל יומיים ויצלם באותה זווית שמש. הלוויין ישמש לאיסוף נתוני חוזי של פני כדור הארץ בתחום הרב-צבעי לצורך מחקר מדעי. הלוויין יחקור תעוקת צמחייה (מצב ההשקיה בשדות) וזיהום בימים ואגמים.
המשימה הטכנולוגית
במטע"ד ה-IHET נמצאים שני מנועים יונים-חשמליים המשתמשים באפקט הול. המנוע מסוגל לתת דחף של 15mN בהספק אנודי של 300W, בתקיפה סגולית (Isp) של 1,300 שניות.
חברות מפתחות
הלוויין מפותח על בסיס מרכב גנרי ללוויינים שפותח במפעל מבת של התעשייה האווירית. המנוע היוני מפותח ברפאל. מצלמת הלוויין פותחה בחברת אל-אופ. בתוכנית מעורבת גם האקדמיה הישראלית, באמצעות הטכניון והמכון לחקר המדבר בשדה בוקר, השייך לאוניברסיטת בן-גוריון, וכן מעורב בה גם המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק. מדעני מוסדות אלה משתתפים באפיון מערכות הלוויין והגדרתן וכן בביצוע של משימות התוכנית.
פלטפורמת הלוויין
פלטפורמת הלוויין מבוססת על פלטפורמת לוויין טכסאר. כיוון שמערכת ההנעה היונית היא מטע"ד, ללוויין יש מערכת הנעה נוספת של הידרזין, המיועדת להכנסה למסלול ולשמירה על ביצועי המשימה המדעית.
מצלמת הלוויין
מצלמת הלוויין פותחה על ידי חברת אל-אופ על בסיס מצלמת MSRS שפותחה במסגרת פרויקט הלווין דוד. המצלמה מיועדת לצלם את כדור הארץ בשנים עשר אורכי גל שונים. הרזולוציה של המצלמה אמורה להיות בשיעור של כ-5 מטרים וברוחב מפתח המטע"ד על הקרקע (swath) של 27 קילומטר. יחס המשקל והביצועים של מצלמה מולטי ספקטרלית זו נחשב לטוב בעולם. בגובה הנמוך, הרזולוציה של המצלמה אמורה להיות 2.7 מטר.
שיגור
ונוס שוגר בהצלחה ב-2 באוגוסט 2017, 1:58:33 UTC. הלוויין שוגר על משגר וגה יחד עם הלוויין אופטסאט 3000, שנבנה בתעשייה האווירית לישראל ונמכר לאיטליה. הלוויין שוחרר בהצלחה מהמשגר לאחר שעה ו-37 דקות מהשיגור.
תמונות ראשונות של הלוויין, ובינן אזור ירושלים, העיר מרסי בצרפת, יערות פרו ושדות בפיניקס פורסמו במהלך בדיקות הלווין במסלולו.
השלב הראשון של המשימה המדעית של הלווין נמשך עד אוקטובר 2020. לאחר מכן החל הלווין בתמרון שינוי המסלול כחלק מהמשימה הטכנולוגית. בחודש דצמבר 2020, הוסט הלוויין ממסלולו על ידי מפעיליו, כדי להימנע מהתנגשות אפשרית בלוויין האמריקאי טרה.
תיק הרבנים
תיק הרבנים (או פרשת הרבנים) הוא כינויה של פרשה בה כ-1,500 אנשי כוחות הביטחון תוארו כרבנים על ידי הכשרתם במכללות ללימודי יהדות. המכללות פעלו בין השנים 1998–2003. לימודים אלו הקנו תעודה של "יורה יורה" או תעודה של "השכלה תורנית גבוהה", ועל פי תעודות אלו ניתנו הטבות שכר לשוטרים ואנשי צבא. בין השנים 2000–2008, הוציאה מדינת ישראל כ-250 מיליון ש"ח על תוספת שכר למשרתים אלה, והן ממשיכות להינתן גם לאחר חשיפת הפרשה לאנשי כוחות הביטחון שהוחלט שהסתמכו בתום לב על ההכרה בלימודיהם. זאת, לטענת פרקליטות המדינה, בלא שהתממשו בפועל כל התנאים הנדרשים לקבלת התעודות.
ראש צוות החקירה במח"ש, החוקר אלכס אור, הביע את דעתו, כי "מבחינת מספר החשודים, זו אולי החקירה הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל". בסופה הוגש בנובמבר 2008 כתב אישום רחב היקף, נגד בכירים ברבנות. בפרשה מעורבים מספר רבנים ואישים מפורסמים.
לימודים תורניים כבסיס לתוספת שכר
מדינת ישראל מכירה באפשרות העובדים בשירותה לקבל תוספות שכר בגין לימודים אקדמיים. במסגרת זו הכיר משרד החינוך בלימודים קודמים של בוגרי ישיבות המועסקים כמורים למקצועות היהדות (תורה שבעל-פה או מחשבת ישראל), כבסיס לקבלת תוספת לשכר המורה. משרד החינוך, בתיאום עם הרבנות הראשית, קבע בשנת 1978, כי מי שלמד "בישיבה גבוהה, כולל או ישיבת הסדר, המוכרים על ידי הרבנות הראשית, לפחות 4 שנים לאחר גיל 18 או לאחר תעודת בגרות, ולפחות 35 שעות בשבוע בכל שנה", וצבר 30 נקודות זכות, יהא זכאי לדרגת שכר של מורה בעל תואר B.A. נקבע, כי שנת לימודים כזו תזכה ב-3 נקודות זכות. בנוסף, מי שלמד כאמור (בישיבה גבוהה, לפחות 4 שנים ולפחות 35 ש"ש) וצבר 55 נקודות זכות, שבכללן גם נקודות בעד לימודי סמיכה לרבנות, יהא זכאי לדרגת שכר של מורה בעל תואר M.A. תעודת סמיכה לרבנות מקנה 15 נקודות זכות. נקבע, כי ההגדרה של תעודת זו היא "שרשום בה 'יורה יורה', שנבדקה על ידי הרבנות הראשית לישראל ונמצא כי ניתנה על ידי מסמיך מוכר על ידי הרבנות הראשית לישראל".
בשנת 1993 רענן משרד החינוך את ההוראות הללו. לפי ההוראות החדשות גם תעודת השכלה תורנית גבוהה מקנה 15 נקודות זכות. נקבע, כי ההגדרה של תעודת זו היא "המונפקת על ידי הרבנות הראשית לישראל, באופן שהוסכם בין הרבנות הראשית לישראל ובין משרד החינוך והתרבות (לימודים בישיבה, סמיכה של 2 רבנים ו-3 בחינות)".
הקמת מכללות לשוטרים
לקראת סוף שנת 1997 החלה יוזמה משותפת של הרבנות המשטרתית, הרבנות הראשית ובית המדרש יחוה דעת (בניהולו של הרב דוד יוסף), לפתיחת מסלול ללימודים תורניים גבוהים לאנשי כוחות הביטחון, לקראת קבלת תעודת השכלה תורנית גבוהה, המוענקת על ידי הרבנות הראשית לישראל ומקבילה לתואר ראשון. היוזמה לפתיחת המסלול באה על רקע המגמה שרווחה בשנות ה-90, אז עודדו גופי הביטחון את אנשיהם לצאת ולרכוש השכלה, אשר תיטיב את שכרם. מסלול הלימודים עמד על שנתיים וחצי, בהיקף של כ-10 שעות שבועיות, כאשר הלימודים התנהלו בשעות אחר הצהריים והערב. הרב אליהו בקשי דורון, הרב הראשי הספרדי לישראל באותה עת, אף נטל חלק בכתיבת תוכנית הלימודים האמורה, יחד עם הרב דוד יוסף.
לאחר פתיחת מכללת יחוה דעת, בשנת 1999, פתחה גם ישיבת "דרכי הוראה לרבנים" (בניהול הרב יוסף אליהו ובראשותו, ובהנהגת אביו הראשון לציון הרב מרדכי אליהו), מסלול לימודים כאמור, אשר לימים הצמיח סניפים ברחבי הארץ.
בהמשך, הוקמו מסגרות לימודיות נוספות ששמו לעצמן מטרה ללמד אנשי כוחות ביטחון ברחבי הארץ לקראת קבלת תעודת השכלה תורנית גבוהה, שתוכר כמקבילה לתואר ראשון ותזכה את בעליה בתוספות שכר: מכללת "חסדי יחיא" בבית שאן; מכללת "גן נר"; מכללת "אריאל" בחיפה; מכללת "קארו" בצפת; מכללות "קול יהודה" ו"בית מוריה" בבאר שבע ומכללת "מרכז נריה" בקריית מלאכי.
המכללות הללו גבו מן התלמידים שכר לימוד שנע בין 10,000 - 20,000 ש"ח לתלמיד.
לכל אורך אותה תקופה, הופעלו על הרב בקשי דורון לחצים כבדים מצד חברי מועצת הרבנות הראשית, להם היה אינטרס אישי בהמשך קיומו של מסלול אנשי כוחות הביטחון: הרב שאר ישוב כהן עמד בראש מוסד אריאל; הרב שמואל אליהו הוא אחיו של הרב יוסף אליהו ובנו של הרב מרדכי אליהו, ראש בית המדרש דרכי הוראה; והרב יהודה דרעי עמד בראש מוסדות קול יהודה בבאר שבע.
על פי תעודות עובדי הציבור שהגישו אנשי מחלקת השכר בגופי הביטחון, שילמה המשטרה הטבות שכר בסך של 159,540,496 ש"ח, וצה"ל שילם הטבות שכר בסך של למעלה מ-140,000,000 ש"ח.
בג"ץ סקעת
לקראת סוף שנת 1999 התקיימו ברבנות הראשית מספר ישיבות שדנו בשאלה האם להכיר במסלול הלימודים של יחוה דעת (הרב דוד יוסף) ודרכי הוראה (הרב יוסף אליהו). ישיבת מועצת הרבנות הראשית, שהתכנסה באוקטובר 1999, החליטה שלא לאשר את תוכנית הלימודים במסלול אנשי כוחות הביטחון, "עד לקביעת קריטריונים ברורים שיתקבלו על משרד החינוך והצבא". בצד זה, הוחלט לאפשר לקבוצה שכבר החלה בתוכנית במכללת יחוה דעת, ורק לה, להיבחן במבחני הרבנות הראשית.
הרב מרדכי אליהו, ראש בית המדרש דרכי הוראה, חש כי הופלה לרעה לעומת בית המדרש יחוה דעת. לאחר שכשלו ניסיונותיה של דרכי הוראה להסדיר את הנושא בתוך המערכת הרבנית, עלה מאבקה "מדרגה". ראש לשכתו של הרב מרדכי אליהו, פנה ליועץ המשפטי לממשלה והלין על כך שתלמידי המכללה מופלים לרעה לעומת תלמידי יחוה דעת, בכך שהרבנות הראשית מאפשרת רק לתלמידי יחוה דעת להיבחן ברבנות הראשית. הלחץ הגיע לשיאו בבוקר המבחן המיועד (ביום 24.10.99), אז הגיש אחד מתלמידי מכללת דרכי הוראה עתירה לבג"ץ בנידון, נגד הרבנות הראשית (בג"ץ 7530/99 מאיר סקעת נ' מנהל מחלקת הבחינות ברבנות הראשית). התלמיד ביקש, שייקבעו כללים ונהלים שווים ואחידים לכל הלומדים בתוכניות לקראת קבלת תואר השכלה תורנית גבוהה, שכן תלמידי יחוה דעת נבחנו ברבנות הראשית לקראת קבלת תעודת השכלה תורנית גבוהה, ואילו לתלמידי דרכי הוראה לא ניתנה הזדמנות כזו. צעד זה, היווה בעולם הרבני סוג של רעידת אדמה: מוסד של רב ראשי לשעבר תוקף את הרב הראשי הנוכחי בעילה, שהוא מפלה אותו לרעה. בכיר ברבנות הראשית הגדיר את המשמעות של אותו בג"ץ: "זה היה דבר שאין לו אח ורע, השמיים נפלו".
לנוכח המצב, אישר הרב בקשי דורון לבית המדרש יחוה דעת לבצע את הבחינות בבית המדרש עצמו, ולא ברבנות הראשית. לאחר מכן נחתם הסכם פשרה עם מכללת דרכי הוראה, בו חזרה בה הרבנות הראשית מהתנגדותה למסלול של דרכי הוראה ואישרה להעניק לתלמידי המכללה תעודות. הסדר הפשרה הוסתר בכספת אצל מנכ"ל הרבנות הראשית הרב אלי בן-דהן, ונחשף לאישים ספורים בלבד. בנוסף, לא הוגש הסכם הפשרה לבג"ץ, אך הוגשה הודעה על הגעה להסדר מחוץ לכותלי בית המשפט.
צה"ל מפסיק להכיר בלימודים לצורכי שכר
לנוכח הגידול הקיצוני בעלות השכר של משרתי הקבע בצבא (בלי קשר לפרשה הנוכחית), הוחלט לקראת שנת 2000 לשנות את המדיניות שנהגה עד אז ו"לעקר את העניין של לימודים רק לצורכי שכר" (ציטוט מדבריו של יהודה שגב), שבאו לעולם על מנת לעודד את אנשי הקבע להישאר בצבא. התקבלה החלטה מערכתית של צה"ל, להפסיק להכיר בכל הלימודים שאינם ישימים לתפקיד, במטרה לצמצם את הוצאות צה"ל על כוח אדם. במסגרת זו, הוחלט גם להפסיק להכיר בלימודים תורניים שאינם ישימים לתפקיד. במסגרת זו הוחלט בין היתר בכל הנוגע ללומדים לקראת סמיכה לרבנות כי אלו שטרם השלימו לימודיהם וטרם זכו בדרוג לא יזכו בו, למעט אלו העומדים לסיים לימודיהם עד ספטמבר 2001.
בעקבות החלטה זו, נקבע בצה"ל "דור מעבר". כלומר, מי שהחלו כבר את לימודיהם קודם 1 באוקטובר 1999, ימשיכו את הלימודים, ויכירו בהם לצורך העלאה בשכרם.
במשטרה המשיכו הלימודים כרגיל עד 2003, אז הפסיקה הפרקליטות את המשך הלימודים.
חשיפת הפרשה
הפרשה נחשפה בשנת 2002 באקראי, לאחר ששוטר משמר הגבול נחשד בעבירות אלימות במשפחה והועמד לדין משמעתי. בכיר במחלקת המשמעת של המטה הארצי, שעבר על תיקו האישי של השוטר, שם לב כי בתלוש המשכורת שלו נרשם כי הוא מקבל תוספת גמול בשל "תואר רב". הבכיר לא הבין איך יכול אדם חילוני להיות רב, והעביר מזכר בנושא לראש מחלקת חשיפה במח"ש, נצ"מ אבי ורצברגר, שהחל לחקור את הנושא. בבדיקה הסתבר שבמשטרה רשומים 580 אנשים שקיבלו תוספות מפני שקיבלו תואר רב, אך רובם חילונים.
לאחר הגשת כתב האישום בסוף 2008, הוחלט שלא להכיר בלימודיהם, לשלול את ההטבה ואף לדרוש מהם להחזיר את הכספים שקיבלו עד היום באופן רטרואקטיבי. בצד זה, הוחלט במשטרה ובצבא להעניק תוספת שכר מסוימת לאלה שלא נמצאו בעניינם ראיות למעורבות פסולה בפרשה זו ושהסתמכו בתום לב על ההכרה בלימודיהם. נקבע, כי תוענק להם תוספת שכר בסך של 30% מההפרש בין המשכורת שניתנה לפני הפחתת ההטבות לבין המשכורת ללא ההטבות.
לנוכח ההחלטה להפסיק את מתן הטבות השכר, הגישו שוטרים ואנשי קבע עתירות בנידון לבית המשפט העליון - כולן נדחו.
כתב האישום המרכזי
החקירות נמשכו למעלה מחמש שנים. לאחר מכן, בדצמבר 2008 הוגש כתב אישום רחב היקף, המונה 65 עמודים, נגד 9 בכירים ברבנות.
הנאשמים היו בעלי תפקידים במכללות השונות ללימודי יהדות, פרט לשניים: האחד פעל מול הרבנות הראשית להשגת תעודות עבור מרבית המכללות, והשני היה ראש "מחלקת בחינות והסמכה לדיינות ולרבנות" ברבנות הראשית לישראל.
המשפט
שלב שמיעת ההוכחות החל באפריל 2010 והמשפט נמשך עד אפריל 2013. בשל הקפן החריג ויוצא הדופן של הראיות, התקיים המשפט בתדירות של שניים-שלושה דיונים בשבוע, שנמשכו ימים שלמים והסתיימו בשעות אחר הצהריים המאוחרות. התקיימו 126 ישיבות הוכחות, במסגרתן: העידו 221 עדי תביעה ו-23 עדי הגנה; הוגשו 493 מוצגי תביעה - חלקם ארגזים הכוללים קלסרים בני אלפי עמודים, ו- 186 מוצגי הגנה; נכתבו 15,340 עמודי פרוטוקול מטעם המאשימה וכ־1,150 כאלו מטעם ההגנה, ובנוסף כ-1,700 עמודי סיכומים בכתב מטעם המאשימה וכ-250 כאלו מטעם אחד הנאשמים.
תקציר
1. התנאים שהציבה המשטרה להכרה בלימודים תורניים כלימודים המזכים בהטבות שכר היו:
כן טענה המאשימה שהצבא דרש לימודים במשך חמש שנים בישיבה.
לעומתה טענה ההגנה, שהמשטרה והצבא לא דרשו משך לימודים מסוים. יתרה מזו, לדבריה דרשה המשטרה רק שהתלמיד יהיה "מוסמך לרבנות" על פי הקריטריונים של הרבנות.
בהכרעת הדין, קיבל השופט את טענת ההגנה, כי המשטרה והצבא דרשו רק את הגשתם של שני מסמכים: תעודת "יורה יורה" ואישור של הרבנות הראשית בדבר הסמכה לרבנות (הוא תעודת השכלה תורנית גבוהה). גם אם פירטה המשטרה (או הצבא) דרישה ללימודים במשך 4 שנים או למעבר של מבחנים ברבנות, הרי שעשתה כן רק כדי להבהיר כיצד ניתן לזכות באישור הרבנות הראשית.
2. בהוראות צה"ל לדור המעבר נכתב, שתלמידים "שהחלו לימודיהם קודם 1 באוקטובר 1999 ויסיימו הלימודים עד 1 באוקטובר 2001" יוכלו להמשיך בלימודים לצורך קבלת השכלה תורנית גבוהה. לטענת ההגנה, ההוספה בניסוח ההוראה של הצבא "ויסיימו הלימודים עד 1 באוקטובר 2001" משמעותה שלדור המעבר מספיקות שתי שנות לימוד על מנת לקבל תעודה. המאשימה סברה אין לראות בכך הוראה חדשה מכיוון שדבר זה לא צוין במפורש, ובהכרעת הדין קיבל השופט את טענת המאשימה.
3. בחודש סיון ה'תשנ"ט (7.6.99) התכנסה ועדת הבחינות וקבעה קריטריון חדש של לימודים במשך שנתיים בלבד (במקום חמש).
המאשימה טענה, כי החלטת ועדת הבחינות הייתה בגדר המלצה בלבד, אשר כדי להקנות לה תוקף מחייב, נדרש אישורה של מועצת הרבנות הראשית. ההגנה טענה, כי אותה החלטה של ועדת הבחינות הייתה בעלת תוקף מחייב. כן טענה ההגנה, כי נקבע, שהקריטריונים המקלים שנקבעו בעניינה של יחוה דעת, יחולו על כלל המכללות. מדוע אם אכן כך, הונפקו תעודות השכלה תורנית גבוהה בדבר לימודים במשך חמש שנים ולא שנתיים? לטענת ההגנה, הרב בקשי דורון הורה לשמור על הנוסח המקורי של התעודה, בשל כבודה של התעודה והעובדה שמדובר ב "תעודה לדורות, לתעודה הזאת יש היסטוריה ולתעודה הזאת יש עתיד, היא לא רק בהווה".
בהכרעת הדין, קיבל השופט את טענת המאשימה.
4. בתעודת ה"יורה יורה" שהונפקה לאנשי כוחות הביטחון, נכתבו שני סייגים, בשונה מתעודת "יורה יורה" רגילה. סייג אחד נכתב באותיות קטנות: "אין בתעודה זו משום מתן כושר לרבנות בפועל". סייג נוסף, שנכתב באותיות מודגשות: "בתנאי שיחזור על לימודיו תמידין כסדרן". בנוסף, להבדיל מתעודת היורה יורה של הרבנות הראשית, בה כונה המחזיק בה בתואר רב ונכתב "יורה יורה כדת של תורה", הרי שבתעודה שהונפקה לאנשי כוחות הביטחון לא כונה מחזיקה בתואר רב אלא "ה"ה", ונכתב רק "יורה יורה". באישורי לימודים לשב"ס (שירות בתי הסוהר) נכתב במפורש "שנתיים שהם שווה ערך של חמש שנות ישיבה".
לטענת ההגנה, סייגים אלה מבהירים, שמדובר בתעודה "לצורכי שכר" בלבד, שאינה יכולה לשמש להוראת הלכות בפועל או לכל תכלית אחרת. לטענת המאשימה, חרף קיומן של הסייגים, התעודה עודנה יוצרת מצג, שהמחזיק בה מוסמך להורות הלכות.
בהכרעת הדין, קיבל השופט את טענת המאשימה. לדברי השופט, אדם המתמצא בעולם הרבני או בא מעולמה של תורה יבחין בקלות בכך, שהתעודות שהונפקו לאנשי כוחות הביטחון לא נועדו להסמיכם לשמש כרבנים - בין אם בשל הסייגים שבתעודות ובין אם לנוכח הנושאים המסוימים בהם הוסמך בעל התעודה. אולם, לדבריו לא ניתן היה לצפות שגורמי השכר בגופי הביטחון יבינו את משמעות דקויות אלו.
טיעוניה המרכזיים של המאשימה
חלק מן המכללות הנפיקו אישורי לימודים בהם נכתב, כי התלמיד למד בהיקף של 35 שעות שבועיות, בעוד שבמקרים מסוימים, דובר בהיקף של 5–10 שעות שבועיות, או 12 שעות שבועיות. בנוסף, במקרים מסוימים, הגישו המכללות בשם התלמידים אישורים כוזבים או מזויפים בנוגע ללימודים קודמים של התלמידים, זאת על מנת לעמוד במכסת השנים הנדרשת לקבלת תעודת השכלה תורנית גבוהה. לגבי תעודות הסמיכה לרבנות (תעודת "יורה יורה") שהעניקו המכללות לתלמידיהן, נטען, כי במרביתן נכתב שהרבנים "מאשרים" את התעודה, זאת בניגוד לתעודת "יורה יורה" רגילה, בה כתוב, כי התלמיד "עמד" בבחינות בפני החותמים. בחלק מן התעודות נרשם, כי התלמיד עמד בבחינות בפני החתום על התעודה, אף שבדרך כלל הדבר כלל לא נעשה או שנעשה באופן שלא ניתן לכנותו "בחינה" - התלמידים לא נבחנו על ידי שני רבני עיר מוכרים אלא על ידי אחרים, ולעיתים לא נבחנו כלל.
בתעודות נכתב כי "התלמיד למד 5 שנים בישיבות גבוהות". לדברי המאשימה, זהו מצג כוזב, כי לא ניתן לראות את הלימודים במכללות כמקבילים ללימודים בישיבה גבוהה. גם לא ניתן להתייחס להשתתפותם של התלמידים בשיעורי תורה בבית כנסת, כשווי ערך ללימודים בישיבה גבוהה.
ל-120 תלמידי מכללת קארו שלמדו רק שנתיים, הונפקו תעודות על סמך התחייבות ללמוד בעתיד. במקרים אלה, לא מופיע בתעודות, שהתלמיד מתחייב ללמוד שנים נוספות אלא כתוב, בלשון עבר, כי התלמיד למד 5 שנים. לטענת המאשימה, היה צורך לציין פרט זה בתעודות.
בהצהרתה של הרבנות הראשית במסגרת הבג"ץ שהוגש נגדה, פורסם כי המסלול של אנשי כוחות הביטחון מוקפא עד שיקבעו קריטריונים חדשים למסלול אנשי כוחות הביטחון. בפועל לא פורסמו קריטריונים חדשים ביחס להענקת תעודות השכלה תורנית גבוהה לתלמידי מסלול אנשי כוחות הביטחון, ומועצת הרבנות הראשית לא קיבלה החלטות נוספות בהקשר זה. המאשימה טוענת, כי המשמעות של מצב דברים זה היא, כי הקריטריונים "הרגילים" למתן תעודת השכלה תורנית גבוהה - כפי שנקבעו בנוהלי הרבנות הראשית בעבר - מעולם לא הפסיקו לחול על מסלול אנשי כוחות הביטחון. דהיינו: לימודים במשך 5 שנים בישיבה גבוהה; תעודת "יורה יורה" ועמידה בשלוש בחינות.
על־אף שחלק מהעומדים לדין נכנסו לתפקיד בעיצומה של הפרשה, טענה המאשימה שהיה ביכולתם למנוע את המשכה. כהוכחה לכך, הציגה המאשימה את התייחסותו של הרב הראשי הצבאי לפרשה. עם כניסתו לתפקיד ביום באוקטובר 2010, סירב הרב הראשי הצבאי, הרב ישראל וייס, לאשר את לימודי ההשכלה התורנית הגבוהה של אנשי הקבע בצה"ל. בהודעתו בינואר 2006, מסר, כי המתינו על שולחנו "ערימות" של אישורים לחתימתו, והוסבר לו, כי "החתימה שלי היא תהליך בהסמכתם - כלומר חתימתי היא אישור לכך שאותם נגדים הם תלמידי חכמים שהוסמכו לרבנות. מכיוון שלא הכרתי את המוסדות בהם למדו וחזותם אינה העידה על דתיותם אמרתי לא יעלה על הדעת ואני לא חותם וכך היה ואני לא חתמתי". בעקבות זה, הוחלט בצבא להסתפק באישור המעיד על מעבר בחינה בהצלחה על ידי רבני הערים ובאישור נוסף של הרבנות הראשית לישראל - מחלקת הבחינות הארצית.