cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהושע השל שור
החלוץ
'החלוץ' יצא בהפסקות ארוכות וסבל במהרה מאופיו הסמכותני של שור, שהתקשה להסתדר עם יתר הכותבים. אברהם קרוכמל נטש בטרם פרסום הגיליון החמישי ב-1860. אפילו ידידו גייגר, שפרסם שישה מאמרים מעל הבמה, הפסיק לתרום שנה לאחר מכן. למן הכרך השביעי שיצא ב-1865 (ארבע שנים אחרי קודמו) נעשה העיתון לביטאונו של יה"ש ותו לאו. הוא התייאש גם מיכולתו להניע שינוי כלשהו בסביבה הגליצאית הנחשלת, והתמקד בהצגת דעותיו הקיצוניות לשמן. עוד יותר מהרבנים המסורתיים שגינה כנבערים, תקף במספר טורים סאטיריים את שי"ר, פרנקל, צבי הירש חיות ו"הרבנים הממוצעים" הדומים להם, שהיו מודרניים אך עמדו על הצורך בהתנהלות שמרנית. טיעונים דומים הפנה כלפי המשכילים המתונים ברוסיה, כמו אליעזר צווייפל. הבוז שהפגין כלפי שי"ר הוביל לחילופי האשמות חריפים ביניהם בעיתונות בשנות ה-60. כמו כן הוסיף שור לפרסם רבות אודות ההשפעות הזורואסטריות שאיתר בהליכות היהדות והאופן בו התפתחו מצוות שונות לאורך ההיסטוריה. הבוטות שאפיינה את כתיבתו הובילה את רפאל קירכהיים לכנות את יה"ש בשם "וולטר איש גליציה." אפילו הרדיקליים באזורו נטשו אותו, והוא נותר מבודד לחלוטין.
בשנות ה-70 כתב רבות לעיתון 'עברי אנוכי'. שור, העיר שפייזהנדלר, תמך בבחירת מועמדים יהודים לרייכסראט והתקומם כנגד בני עדתו שלא עשו כמוהו. מסירותו לעברית ועיסוקו בפוליטיקה של עמו בחבל הארץ שיקפו תפישה בוסרית של לאומיות יהודית, שהחלה להתפתח באיטיות באזור. בכך היה שונה מאוד מהרפורמים בגרמניה, שחלק רבות מדעותיהם: מבחינה זו סימל את קו פרשת המים בין מזרח למערב, כשבכל אחד מובילה התפרקות המסורת הדתית הישנה לתוצאות אחרות, כמעט קוטביות. עם זאת, התנגד לפרץ סמולנסקין אותו ראה כרומנטי מדי, וגם לחיבת ציון. ב-1879 עוד הספיק לתקוף בחריפות את הארגון האורתודוקסי החדש 'מחזיקי הדת'.
שנות ה-80 סימנו את נטישת החזית הדתית על ידי המשכילים וקצה של תנועתם בכלל. גם אנשים שראו עצמם כתלמידי שור וקראו את 'החלוץ', דוגמת משה ליב ליליינבלום ויהודה לייב גורדון, נסחפו לפתרונות חילוניים לסוגיות היהודיות של זמנם. בארצות הברית, הייתה לו השפעה על הרב הרפורמי ברוך אריה פלזנטהל וחוג קטן שהתקבץ סביבו. יה"ש מת ב-1895.
Harbour of Tears
Harbour of Tears הוא אלבום קונספט של להקת קאמל. האלבום מספר על משפחה אירית שנאלצת להיפרד מהקרובים הצעירים כדי להגר לארצות הברית לעתיד טוב יותר. האלבום יצא ב-1996. זהו האלבום השנים-עשר שלהם. הגיטריסט וסולן הלהקה אנדרו לאטימר, למד על סבתו שהיגרה גם מאירלנד לארצות הברית בכך שראתה משפחות בוכות בכך שנפרדות מצעיריהן מכאן שם האלבום, "נמל של דמעות".
אולמוס רוברה
אולמוס רוברה (שם מדעי:Ulmus rubra) הוא עץ מסוג אולמוס הגדל בצפון אמריקה.
שימוש כצמח מרפא
אבקה הנעשית מהקליפה הפנימית של העץ משמשת ברפואה הטבעית, בעיקר לבעיות שונות של מערכת העיכול, אך גם לבעיות אחרות כמו במערכת הנשימה וכן לטיפולים חיצוניים. החומרים הפעילים העיקריים הם: מוצילג, טאנינים, פיטוסטרולים, קלציום אוקסלט, בטא-קרוטן, ברזל, מגנזיום, אשלגן, סלניום, ויטמין B1, ויטמין B2, ויטמין B3, ו-ויטמין C. מרכיב בצמח ששמו מוצילג יכול לעכב ספיגת תרופות אחרות, ולכן ממליצים לא לעשות בצמח שימוש בטווח של שעתיים מלקיחת תרופה.
נייט ארק
נייט ארק היא רביעיית אתנו ג'אז שהוקמה על ידי הנגן העוד ארא דינקג'יאן בשנת 1986.
היסטוריה
נגן העוד ארא דינקיג'יאן הוא אמריקאי ממוצא ארמני. אביו, יליד ארמניה, היה זמר מקצועי וכבר בגיל חמש דינקיג'יאן החל להופיע עימו. לאחר שסיים לימויד מוזיקה באוניברסיטת קונטיקט החל דינקיג'יאן להופיע בחתונות ארמניות ופגש את אמן כלי ההקשה הארמני, ארטו טונשבויאשיאן, שהגיע באותה עת לארצות הברית.
השניים החליטו להקליט כמה שירים של טונשבויאשיאן באולפן ביתי, ובאופן מקרי הגיעה ההקלטה לידי חברת RCA רקורדס, שיצרה איתם קשר והציעה להפיק להם אלבום מוזיקה, הם הביאו במהירות נגנים נוספים והקליטו את אלבום הבכורה שלהם "Picture". מתוכו התפרסמה היצירה "השיבה הביתה", ששימשה כפתיח של סדרת הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית". שירו של יואב יצחק "זה הזמן לסלוח", הוא גרסה לשיר הנושא מאלבום זה.
בשנת 1998 הופיעה הלהקה בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל.
הלהקה הוציא לאור בסך הכל 5 אלבומים והתפרקה בשנת 2000.
בנובמבר 2010 נערך מופע איחוד של הלהקה בפסטיבל העוד בירושלים.
אבין סור
אבין סור (באנגלית: Abin Sur) הוא דמות בדיונית של גיבור-על חייזרי שמופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן של חברת DC קומיקס. הוא הופיע לראשונה בחוברת Showcase #22 מאוקטובר 1959 ונוצר בידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין.
אבין סור היה חבר בחיל הפקחים הירוקים והוא ידוע כקודמו של הגרין לנטרן מתור הכסף, האל ג'ורדן. טבעת הכוח שלו בחרה בג'ורדן לאחר שאבין סור גסס מפצעיו, באירועים שסופרו מחדש בגרין לנטרן: שחר הברקת משנת 1989. בהמשכיות שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים, הוא מתגלה כגיסו של סינסטרו ודודה של הפקחית הירוקה סוראניק נאטו. את דמותו בסרט הלייב אקשן גרין לנטרן מגלם השחקן טמוארה מוריסון.
ראשית חייו
אבין סור היה פרופסור להיסטוריה מכוכב הלכת אונגרה, שהתמנה כגרין לנטרן של סקטור 2814 (כדור הארץ) בשנות ה-60 של המאה ה-19 וגויס בידי פקח ירוק בשם סטארקאור. הוא הגיע מספר פעמים לכדור הארץ - בתקופת המערב הישן של אמריקה, אבין סור מצוות לאבי אבותיו של ג'ורדן בקרב נגד נבל-על בשם טרייטור, שהיה אחראי למותו של סטארקאור. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא צוות לגיבורי העל סטארמן ובולטמן במלחמתם נגד מיסטר מיינד. בהרפתקה אחרונה יותר, טבעת הכוח שלו מנוטרלת על ידי יריב, ולאחר שהוא מוצא את גופותיהם מחוסרות ההכרה של אלן סקוט וג'יי גאריק (הגרין לנטרן והפלאש של תור הזהב), הוא שואל את טבעת הכוח של סקוט, שפועלת לפי כוחות שונים וחסינה בפני הצבע הצהוב. בנוסף, הוא מבקר בכדור הארץ בתקופה שבין תור הזהב והכסף, שבה הוא נפגש עם הצייד ממאדים.
בשעה שהוא מפטרל, הוא מותקף ונרדף בידי רובוט חייזרי בשם ליג'יון אשר נמצא בדרכו לכוכב הלכת אואה. הוא נפצע אנושות וחלליתו יוצאת מכלל פעולה, מה שמוביל להתרסקותו בכדור הארץ. עקב חומרת פציעותיו, אבין סור היה מודע לכך שחייו עומדים בפני קיצם, והוא שלח את טבעת הכוח שלו לחפש מועמד מתאים להחליפו כגרין לנטרן. המועמד הראשון היה קלארק קנט, אך הוא לא נבחר בגלל מוצאו החייזרי. המועמדים הבאים היו האל ג'ורדן וגאי גרדנר. הטבעת בחרה בג'ורדן - שהיה קרוב יותר למקום ההתרסקות - כמועמד המתאים ביותר לשמש כמחליף מיד לפני מותו של אבין סור.
בין החיים למוות
בתקופת שעת אפס: משבר בזמן, אבין סור נמשך לזמן ההווה ועזר לקבוצת גיבורי העל "דארקסטארס" תחת מנהיגותו הזמנית של הגרין לנטרן מתור הארד ג'ון סטוארט בטרם חזר לזמנו.
בחיים לאחר המוות, אבין סור עוזר בשנית לג'ורדן כשזה נכנס לממלכת המוות כדי להילחם בנקרון ולעצרו מלפלוש ליקום ולהשמידו. ג'ורדן מצליח לזמן את נשמותיהם של חברי החיל המתים להילחם באדון המוות למשך מספיק זמן כדי ששומרי היקום יהדפו את שומר היקום לשעבר קרונה ואת כוחותיו ויחתמו את השער לעולם המתים. לפני סגירתו של השער, אבין סור עוזר למחליפו להימלט, ואומר לו עד כמה הוא גאה בו. מאוחר יותר, אבין סור מקריב את נשמתו כדי לעזור ליצור מן הביצה להציל את בתו מהשד נרגל מהגיהנום.
נשמתו של אבין סור נותרת קרועה בין החיים שלאחר המוות לבין המציאות, והוא נשלח שוב לכדור הארץ בידי מאורעות מסתוריים. הוא עוזר לקייל ריינר לגלות את הנסיבות לכך, אך נקרע חזרה לעולם המוות כנגד רצונו. מתברר, כי חלק מישותו נותרה מעונה בגיהנום בשעה שהוא שימש כמלווה לג'ורדן במהלך תפקידו כהספקטר. בסופו של דבר, הוא השתחרר מעינויו ועזר לג'ורדן במספר הרפתקאות רוחניות ודילמות מטאפיזיות. לבסוף, אבין סור עובר גלגול מחודש ונולד כלאגזיה, בתם של חבריו הוותיקים רוק-אר ומוני-ג'א.
הנבואה
במהלך מלחמת חיל סינסטרו, מתגלה כי טרם מותו אבין סור גילה נבואה אודות המולטי-יקום, כוחותיו של הספקטרום הרגשי והלילה האפל ביותר. חוברת Green Lantern: Secret Origin שופכת אור על מסעו של אבין סור לדעת אודות הלילה האפל ביותר בחקירתו את חמש האינוורסיות של איסמאולט, שחזו את הנבואה - שכדור הארץ הוא מקום בריאתו של השחור, האנטיתזה לספקטרום הרגשי אשר לדברי הנבואה יכלה את האור ואת החיים כולם. עוד הוא מגלה שהנבואה חוזה את מותו, כאשר הטבעת מאכזבת אותו בשעתו הגדולה ביותר. הוא יוצא לכדור הארץ כדי להבין יותר על הנבואה ועל האפשרות למנוע את התרחשותה. במהלך מסעו, הוא מתחיל לאבד אמונה בכוח רצונו ולראשונה פחד מתחיל לאחוז בו. כוח רצונו החלש יוצר גם מבני אנרגיה חלשים, וכך אסירו אטרוסיטוס משתחרר לחופשי. הוא תוקף אותו, וגורם להתרסקותו על כדור הארץ, לפציעתו האנושה ולחיפושו אחר מחליף - האל ג'ורדן. דבר גילוי הנבואה בידיו אוזכרה בספר של אואה. אחד משומרי היקום האמין כי מדובר בשקר - סקאר, שהשמידה כל זכר לאזכורה של הנבואה. רק שניים משומרי היקום - גאנטת וסאיד - האמינו בחומרתה.
הלילה האפל ביותר
בסיפור הלילה האפל ביותר, הנבואה הופכת למציאות. טבעת כוח שחורה מגיעה לקברו של אבין סור ומקימה אותו לחיים. בנוסף, פלאשבק מעברו מגלה כי הייתה לו אחות בשם ארין סור, שבה התאהב סינסטרו טרם מותה בנסיבות מסתוריות. אינדיגו-1, מנהיגת שבט אינדיגו מציינת כי הכירה את אבין סור לפני מותו. הפקחים השחורים אבין וארין מגיעים זמן קצר לאחר מכן לקורוגר ומתעמתים מול סינסטרו וג'ורדן. הם מובסים בכוחותיהם המשותפים של ג'ורדן, סינסטרו, אינדיגו-1 וקרול פריס, שמאחדים את אורותיהם יחד. לפני מותו, אבין סור מודיע כי הוא מזהה את אינדיגו-1. בחוברת החמישית במיני סדרה, מתגלה כי שמו של אבין סור מוזכר בשבועתם של שבט אינדיגו.
חללית
השאלה אודות נחיצותו של אבין סור בחללית הועלתה, אולם התגלה כי מתוך פרנויה של הנבואה אודות מותו, הוא ניווט ברחבי היקום בחללית מלאה בכלי נשק מאחר שלא סמך על כוחה של הטבעת, משום שהנבואה ציינה כי הטבעת תאכזב אותו בשעה בה הוא יזדקק לה ביותר.
ההסבר שלפני המשבר
בסיפור "הפקח הירוק הראשון של כדור הארץ", ג'ורדן שאל את עצמו את אותה שאלה וביקש הסבר מהטבעת. הטבעת סיפרה כי אבין סור גילה זן של ישויות אנרגטיות טפילות שניזונו ממרכיב האיי של חיים תבונתיים האחראי לכושר ההמצאה, והם התקיפו ציוויליזציות שלמות ועיכבו את התפתחותן. אבין סור לכד אותן ועצר את מסע ההשמד שלהן, אך אחת מהן השתחררה ונשבעה לשחרר את אחיה. לצורך כך, היא איתרה את כוכב הלכת של אבין סור ויצרה אסון כדי לאלץ אותו להופיע. כיוון שאבין סור לא הסתיר את זהותו, הישות זיהתה אותו ועקבה אחריו לביתו. הוא שכח להטעין את טבעת הכוח שלו, ועובדה זו גרמה לישות להשתלט עליו.
כשגופו תחת שליטתה של הישות הטפילה, שרצתה לשחרר את אחיה הכלואים, אבין סור היתל בישות להאמין כי טבעת הכוח שלו חלשה עקב המסע הארוך. הישות החליטה לאפשר לאבין סור להגיע למחוז חפצם בעזרת חללית. לפני שעזב, אבין סור הצליח לקחת עמו את סוללת הכוח האישית שלו, שניתנת להסוואה. בתוך החללית, הוא חיכה שהם יגיעו לחגורת קרינה ירוקה, מה שאיפשר לו להטעין בחשאי את טבעת הכוח וללכוד את הישות. אולם, החללית נדדה לתוך חגורת הקרינה, ולאחר שהכוח בטבעת אזל, אבין סור איבד שליטה על החללית והתרסק בכדור הארץ.
לפי ג'ורדן, הסבר זה מבהיר מדוע הוא עוטה מעליו מסיכה ומדוע הוא נזהר בשעה שעף בתוך חגורת הקרינה.
ההסבר שלאחר המשבר
בחוברת Tales of the Green Lantern Corps Annual #2 משנת 1986, הכותב אלן מור השיב על הסוגיה בכך שהגיבור ביקר באיסמאולט, כוכב כלא לגזע עתיק של שדים - אימפריית הדמעות, שגורשו לפני עידנים בידי תושבי אואה. הוא היה במהלך משימת הצלה ולא חיכה להוראות משומרי היקום.
בזמן ששהה שם, אבין סור פגש בשד בשם קוּל מחמש האינורסיות, דמוי אנוש שנצלב למרגלות סמל חיל הפקחים הירוקים. משיח לא קדוש זה ניבא כי הגיבור ימות כשטבעת הכוח שלו תאבד מהאנרגיה שבה ברגע קריטי בשעה שילחם נגד יריב או שיוותר בלתי מוגן בריק החלל. מודאג מנבואה זו, אבין סור החל להשתמש בחללית למסעותיו.
דור לאחר מכן, אבין סור התנגש עם חלליתו בחגורת קרינה צהובה מסביב לכדור הארץ לאחר שנמלט מאויבו, הרובוט החייזרי ליג'יון. הצבע הצהוב ביטל את כוחה של הטבעת והשבית את החללית. אם הוא היה מסתמך עם טבעת הכוח שלו לבדה, הוא היה בוחן את המגנטוספירה של הכוכב בטרם נכנס לתחומו. וכך, בשעה שליג'יון פצע אותו אנושות, היה זה קול מחמש האינוורסיות אחראי למותו, שכן שתל לראשונה באבין סור את הספיקות לאי-ביטחונה של הטבעת.
גרין לנטרן: המקור הסודי
בקשת הסיפור Green Lantern: Secret Origins שבכרך הרביעי, גורלו של אבין סור שוכתב פעם נוספת כדי להכליל אלמנטים של פאראלקס, "הטומאה הצהובה". אבין סור משתמש בחללית מתוך פחד ממוות בטוח, הפעם כמלווה של הנבל אטרוסיטוס, אסיר נוסף של אימפריית הדמעות, לכדור הארץ בחיפושיו אחר האנרגיות השחורות שעליהם סופר בנבואת "הלילה האפל ביותר". אטרוסיטוס משתחרר מכלאו ואבין סור נאלץ לבחור אם לנחות נחיתת אונס בעיר קוסט סיטי או להסתכן בהתרסקות במדבר. הוא בוחר במדבר כאקט של הקרבה, ומזהיר את סינסטרו בטרם שולח את טבעת הכוח למצוא מחליף.
Rajaz
Rajaz הוא האלבום השלוש-עשר של להקת הרוק המתקדם, קאמל. באלבום בלטו השפעות של מדבריות ונוודים. השיר האחרון של האלבום הוקדש ללורנס איש ערב.
ולדימיר ליאחוב
ולדימיר אפנסייביץ' ליאחוב (ברוסית: Владимир Афанасьевич Ляхов; ) היה קוסמונאוט סובייטי ממוצא רוסי, שטס לחלל בשלוש משימות כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6 וסאליוט 7.
ביוגרפיה
ולדימיר ליאחוב נולד בעיירה אנטרצית במחוז לוהנסק (אז בברית המועצות) למשפחה ממעמד הפועלים ממוצא רוסי. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. לאחר סיום בית הספר הוא התקבל לבית ספר לטייס, והחל משנת 1964 שירת בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1967 נכלל ליאחוב ביחידת הקוסמונאוטים. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר של צוותי משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1979 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 32 לצד ואלרי ריומין. במהלך טיסה זו שנמשכה 174 ימים הוא ביצע גם פעילות חוץ-רכבית, שלא הייתה מתוכננת מראש לצורך תיקון אנטנה.
בשנת 1983 נערכה הטיסה השנייה בחללית סויוז T-9. גם במהלך טיסה זו הוא פעמיים עשה פעילות חוץ-רכבית לצורך תיקונים.
ולדימיר ליאחוב היה בצוות קוסמונאוטים עד לשנת 1995 ואחר כך המשיך לעבוד במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
נפטר ב-19 באפריל 2018.
מתקפת הטרור בדרום ישראל (2011)
ב־18 באוגוסט 2011 אירעה סדרת פיגועי טרור על כביש מספר 12, בק"מ ה־26 מהעיר אילת ובסמוך לגבול ישראל–מצרים. מחבלים מצריים פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392) בכביש 12, ובהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים ובכך רצחו שמונה אזרחים ישראלים, ופצעו 38. בחילופי האש במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצריים וכן חייל צה"ל ולוחם ימ"מ.
ישראל הגיבה לפיגועים בחיסול מפקדי ועדות ההתנגדות העממית, אותן האשימה ישראל בתכנון הפיגוע, וכן בתקיפת מטרות של הארגון ברצועת עזה. הפלסטינים הגיבו בירי רקטות מסיבי לעבר יישובי הדרום שגרר חילופי אש שנמשכו מספר ימים.
רקע
בעקבות ההפיכה במצרים ב-2011, שבה הודח הנשיא חוסני מובארכ, הואצה מגמת התרופפות אחיזת השלטון המצרי בחצי האי סיני, שהפך בתחילת המאה ה-21 לבסיס פעולה של ארגוני טרור אסלאמי וקבוצות איסלמיסטיות קיצוניות הקשורות לפלסטינים ואל-קאעידה; וקבוצות בדואים המתנגדים לשלטון המצרי בסיני. כל אלה נתמכים גם על ידי משמרות המהפכה האסלאמית האיראניים. טרוריסטים מקבוצות אלה תקפו מספר פעמים את צינור הגז הטבעי שמספק גז לישראל ולירדן וגרמו להפסקת אספקת הגז. בעקבות אירועים אלה תגברה מצרים, בהסכמת ישראל, את כוחותיה בסיני בעוד כ-1,000 חיילים, נגמ"שים, שריוניות ואף טנקים.
בבוקר האירוע הגיעה התרעה לשב"כ מצד שירותי הביון של ירדן על פיגוע צפוי. התרעה זו הועברה לצה"ל, ובעקבותיה תוגבר אזור הגבול בכוחות צה"ל מגדוד הסיור של חטיבת גולני ובכוחות של הימ"מ. אנשי המודיעין של עוצבת אדום הצליחו, לאור ניתוח השטח, לצמצם את מרחב הפעולה הצפוי לרצועה בת 17 קילומטרים. בעוצבה היו שלוש הנחות יסוד מודיעיניות שהוכחו כשגויות והיו מהגורמים לכשל המבצעי. ההנחה הראשונה הייתה שמדובר בחוליה של פעילי חמאס שיצאו לחצי האי סיני מרצועת עזה; ההנחה השנייה הייתה שהמחבלים לא יפעלו בסמוך לכוחות צבא מצרים; ההנחה השלישית הייתה שהפיגוע יתרחש בלילה. לאור זאת, לא תוגברו הסיורים במהלך היום.
הפיגועים
מתקפת הטרור החלה בסביבות 12:00 בצהריים, כאשר חוליה בת שלושה מחבלים חמושים חדרה מסיני לישראל, ואנשיה התפרסו במרחק מאתיים מטרים זה מזה לאורך כביש 12, בסמוך למעבר נטפים. המחבלים ירו לעבר אוטובוס "אגד" בקו 392, שנסע מבאר שבע לאילת, ופצעו שבעה מנוסעיו, מרביתם חיילים. עוד 7 נוסעים לקו בהלם. חובשת צבאית שהייתה באוטובוס ונפצעה אף היא טיפלה בפצועים ואילתרה חוסם עורקים לאחד הפצועים קשה, מאוחר יותר קיבלה צל"ש על כך. נהג האוטובוס האיץ את הנסיעה על מנת להימלט מהמקום, בעוד חיילים שישבו באוטובוס השיבו אש לעבר היורים. האוטובוס המשיך בנסיעה עד למוצב צה"ל במעבר נטפים. לאחר מכן עבר במקום אוטובוס ריק מנוסעים. אחד המחבלים פוצץ עצמו בעזרת חגורת נפץ, הרג את הנהג, והאוטובוס נשרף כליל. לאחר מכן ירו מחבלים לעבר שתי מכוניות פרטיות של אזרחים ישראלים שעברו במקום, והרגו נוסע במכונית אחת וארבעה נוסעים במכונית השנייה. כוח מפלנ"ט גולני שהגיע למקום, דרס למוות את אחד המחבלים, ולאחר מכן ניהל חילופי אש עם המחבל הנותר, שבמהלכם נהרג סמ"ר, מפקד כיתה ב"גולני" אשר פיקד על הכוח, מאש כוחותינו. על לחימתו באירוע הוענק לנפתלי צל"ש אלוף הפיקוד. צוות של לוט"ר אילת וצוות של הימ"מ שהגיע למקום נלחם והרג מספר מחבלים שחדרו אל שטח ישראל. על גופות שלושה מהמחבלים התגלו חגורות נפץ.
בסביבות 13:50 התפוצצה פצצת מרגמה סמוך לאזרחים שעסקו בעבודות אחזקת הגדר הנבנית בגבול ישראל-מצרים, אך איש לא נפגע. כן נורה טיל נ"ט או נ"מ לעבר מסוק של צה"ל, אך המסוק לא נפגע. מצרים מסרה שכוחות מצריים הרגו שניים מהמחבלים ששהו בשטחה. לפי ההערכות, מחבלים נוספים נמלטו לסיני.
בסביבות השעה 19:00, נהרג לוחם ימ"מ, פסקל אברהמי, וחייל נפצע, מירי שמקורו בשטח המצרי. בחילופי האש בתקרית זו נהרגו גם קצין צבא מצרי ושני מאבטחים מאש צה"ל.
חיילים מצרים נוספים נהרגו בבוקר 19 באוגוסט סמוך לציר פילדלפי, כאשר מחבל מתאבד התפוצץ לידם.
תחקיר צה"ל והאחראים לפיגוע
ארגון הוועדות העממיות הכחיש כבר בשעות הראשונות לאחר הפיגוע שהוא אחראי לפעולה.
ב-21 בספטמבר פורסם כי על פי תחקיר צה"ל שהסתמך בין השאר על זיהוי ודאי של גופות המחבלים, שאת הפיגוע ביצעו אזרחים מצרים, בהם שוטר בשירות פעיל. על פי הפרסום התחקיר הראה שהמחבלים המצרים נשלחו ואומנו על ידי ועדות ההתנגדות העממית. בנוסף קבע התחקיר כי מרבית השוטרים המצרים נהרגו בשלב מאוחר מירי התגובה של חיילי צה"ל לירי הצלף המצרי שהרג את לוחם הימ"מ פסקל אברהמי. דווח כי שלטונות מצרים דחו את מסקנות הדו"ח.
ב-21 באוקטובר דווח בידיעות אחרונות כי תחקיר צה"ל שהוגש לרמטכ"ל קבע כי המחבלים היו "סינאווים" אנשי הג'יהאד העולמי מסיני, ולא פלסטינים מעזה, וכי דרכי פעולתם הפתיעו את צה"ל שציפה לפעולה על פי דפוסים של הטרור הפלסטיני.
תגובת כוחות הביטחון של ישראל
בעקבות המתקפה נחסמו כל הדרכים לאילת וממנה והופסקה הפעילות בנמל התעופה עובדה. מחסומים הוקמו בכניסה לעיר אילת. כוחות צה"ל המשיכו לבצע סריקות בשטח אחר מחבלים נוספים. שבעה מתוך 29 הפצועים שהגיעו ליוספטל הועברו בהמשך לבית החולים סורוקה בבאר שבע.
מספר שעות לאחר הפיגועים תקף חיל האוויר הישראלי ברפיח קבוצת מחבלים מוועדות ההתנגדות העממית. כ-6 מהם נהרגו, בהם אבו עוד אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וחאלד שעת', בכיר בארגון. בלילה וביום שלאחר מכן המשיך חיל האוויר בתקיפת מטרות רבות בעזה, ופגע במחבלים נוספים.
תגובות מדיניות
ראש הממשלה בנימין נתניהו קיים התייעצויות ביטחוניות עם הרמטכ"ל, בני גנץ והודיע כי "זוהי פגיעה בריבונות ישראל ונגיב בהתאם"; שר הביטחון אהוד ברק הגיב באומרו כי "יהיה תג מחיר על האירוע הזה. הוא משקף את היחלשות האחיזה המצרית בסיני ואת התרחבות פעילות גורמי הטרור". הוא הוסיף כי "מקור מעשי הטרור הוא בעזה ואנחנו נפעל נגדם במלוא הכוח".
ארגון הטרור חמאס הכחיש קשר לפיגוע, והורה לפנות את מטות מנגנוני הביטחון ברצועת עזה מחשש לתגובה ישראלית. מצרים הכחישה כי המחבלים יצאו משטחה.
בכיר הפת"ח נביל שעת' גינה את חיסול המחבלים ברפיח וטען שישראל משתמשת בפיגוע כתירוץ לתוקפנות וענישה קולקטיבית כנגד הפלסטינים.
במועצת הביטחון של האו"ם הועלתה הצעה לניסוח הצהרה נשיאותית לגינוי מתקפת הטרור על אזרחי ישראל. ההצעה זכתה לתמיכת רוב חברות המועצה, אך לא אושרה עקב דרישת לבנון להוסיף להצהרה גינוי לפעולת התגובה של ישראל בעזה.
מצרים, שהמחבלים חדרו לישראל משטחה, האשימה את ישראל בהתרשלות בהגנה על הגבול, והודיעה על החזרת שגרירה מישראל עד לקבלת התנצלות מישראל ומסירת תוצאות החקירה בנוגע למותם של חמישה אנשי כוחות ביטחון מצרים במהלך מתקפת הטרור. שר הביטחון, אהוד ברק, הביע צער על מותם של השוטרים המצרים. תחקיר שהתפרסם כשבוע לאחר מתקפת הטרור הראה שחיילי צה"ל השתדלו להימנע מפגיעה בחיילים מצרים. עוד התברר, כי שלושה מהמחבלים היו אזרחים מצרים שחברו לארגוני טרור.
ההתלקחות ברצועת עזה וסביבתה
בתגובה לחיסול אנשי וועדות ההתנגדות העממית ברפיח על ידי צה"ל החלו ארגוני הטרור הפלסטינים בשיגור רקטות נרחב מרצועת עזה לישראל, שהיה החמור ביותר מאז תום מבצע עופרת יצוקה.
הירי החל בשעות הערב של 18 באוגוסט. תחילה נורו רקטות לכיוון אשקלון ובאר שבע, שלא גרמו נזק (חלקן יורטו על ידי מערכת "כיפת ברזל"). בתגובה התקיפו במהלך הלילה כלי טיס של חיל האוויר שבעה יעדים ברצועה. ב-19 באוגוסט נורו יותר מ-24 רקטות לעבר ישראל. אחת פגעה בחצר של ישיבה באשדוד ופצעה 10 אזרחים, ואחרת הרסה בית כנסת בעיר. בבוקר 20 באוגוסט פגעו כמה רקטות באשדוד ובאר שבע וגרמו לכמה פצועים, וירי הרקטות נמשך בהמשך היום נורו עוד עשרות רקטות שגרמו להרוג אחד ולפצועים רבים כשבירי הרקטות השתתפו ועדות ההתנגדות העממית, הג'יהאד האסלאמי והחמאס. ב-21 באוגוסט המשיך ירי הרקטות לעבר הערים בדרום ותושבת באר שבע ותושב אשקלון שנחבלו במהלך המנוסה מהירי נפטרו כעבור מספר ימים מפצעיהם. בעקבות שיחות שהתנהלו בקהיר הודיע החמאס על הסכם רגיעה שהוסכם בין כל הפלגים הפלסטינים לפיו יופסק הירי לעבר ישראל בלילה שבין 21 ל-22 באוגוסט, אם זו תנצור את נשקה. ב-22 באוגוסט הודיע דובר הזרוע הצבאית של ועדות ההתנגדות העממית על עצירה זמנית של ירי הרקטות למרות הצהרות אלו לא פסק ירי הרקטות, אך הוא התמעט באופן ניכר. בלילה שבין 23 ל-24 באוגוסט חיסל צה"ל פעיל ג'יהאד אסלאמי אשר היה מעורב בהברחות אמצעי לחימה ובתכנון פעילות צבאית בסיני. בעקבות כך חודשו הירי הנרחב אל עבר יישובי הדרום ותקיפות צה"ל ברצועת עזה בהם נפגעו כמה ממשגרי הטילים. בלילה שבין 25 ל-26 באוגוסט הודיע דובר הג'יהאד האיסלאמי על הצטרפות ארגונו לרגיעה, אך ירי של רקטות וטילים בודדים לעבר ישראל נמשך גם במהלך 26 באוגוסט ובימים שאחריו.
ערוץ החדשות הייעודי
הערוץ, שהיה אמור להיות משודר ללקוחות הכבלים והלוויין באפיק מספר 7, היה אמור להיות ערוץ חדשות ישראלי ולשדר תוכניות אקטואליה ומהדורות חדשות מהארץ ומהעולם במשך כל שעות היום. במכרז לערוץ נקבע כי הכנסות הערוץ יגיעו ממכירת תכנים ומפרסומות וחסויות.
רקע להקמת הערוץ
בשנת 1998 פרסם משרד התקשורת, באמצעות המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, את המכרז למיון מוקדם להקמת חמישה ערוצים ייעודיים שמימונם מפרסומות ומטרתם לפנות לפלחי אוכלוסייה מסוימים ולא לכלל האוכלוסייה כמו בערוצי הברודקאסט. ההחלטה כללה הקמה של ערוץ בערבית (הלא TV), ערוץ חדשות, ערוץ ברוסית (ערוץ 9), ערוץ מוזיקה (ערוץ 24) וערוץ המורשת (ערוץ 20).
בתחילת המאה ה-21 החל משרד התקשורת לפרסם את המכרזים לערוצים הייעודיים. כיום (2014) קמו ארבעה מתוך חמשת הערוצים הייעודיים. ערוץ החדשות לא החל לשדר כלל.
המכרז לערוץ החדשות
מטרת המכרז הייתה ליצור ערוץ חדשות בעל אופי ישראלי מקומי, כאשר 60% מהיקף השידורים בו יהיו חדשות ותוכניות על אירועים בישראל, ו-15% מהיקף השידורים בו יהיו תוכניות שעניינן אירועים מחוץ לישראל. במכרז נקבע כי הרישיון לערוץ החדשות יינתן ל-10 שנים, עם אפשרות הארכה ב-6 שנים נוספות. בשנה הראשונה יחויב הערוץ לשדר מינימום 8 שעות ביממה ובשנה השנייה מינימום של 12 שעות ביממה. עוד נקבע כי בכל תקופת הרישיון תהיה חובה לשדר בשעות 18:00-23:00. לפי תנאי המכרז, הערוץ היה אמור לשלם לחברות הכבלים והלוויין בגין שימוש באפיקי רשת הכבלים, דמי רישיון חד פעמיים של 100 אלף שקל למדינה ותגמולים לאוצר בהיקף של 5% מהמחזור אחרי שלוש שנים של הפעלת הרישיון.
הקבוצות המתמודדות
במכרז הביעו התעניינות מספר קבוצות וחברות. לבסוף נגשו שתי קבוצות למכרז: "חדשות ישראל" ו-"חדשות 24".
חדשות 24
עם פרסום המכרז לערוץ החדשות פרש יעקב אילון מחברת החדשות של ערוץ 2 במטרה להשתתף במכרז ולקחת חלק פעיל בערוץ החדשות ההולך וקם. אילון הצטרף לקבוצת "חדשות 24" בראשותו של ניסים משעל ויחד איתו הצטרפו לקבוצה מספר עיתונאים מובילים, בהם: יאיר שטרן, גאולה אבן ואמנון ברקאי. יעקב אילון וניסים משעל אף השקיעו מכספם בקבוצה והחזיקו כל אחד בעשרה אחוזים מאחוזי הקבוצה. משקיעים נוספים בקבוצה עם היווסדה היו: האחים עופר (כעשרים אחוזים), שי נשר (כעשרה אחוזים) וחברת דנקנר השקעות (חמישה אחוזים). משעל היה מנכ"ל הקבוצה ואילון נבחר להיות מנהל מחלקת החדשות שלה ומועמדה להגיש את המהדורה המרכזית בערוץ העתידי.
תוצאות המכרז
ב-17 באפריל בשנת 2001 הוכרז במסיבת עיתונאים בתל אביב בשעות הצהריים על הקבוצה הזוכה בהפעלת ערוץ החדשות. עו"ד דורית ענבר, שהייתה אז יושבת ראש המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין, הכריזה על זכייתה של קבוצת "חדשות 24" בראשותו של ניסים משעל בהפעלת ערוץ החדשות הייעודי. עם זכייתה של קבוצת "חדשות 24" במכרז העלו בקבוצת "חדשות ישראל" המפסידה טענות לגבי אופן ניהולו. נציג הקבוצה מסר כי ראשי הקבוצה יחליטו אם לגשת לבית המשפט כדי לערער על ההחלטה של ועדת המכרזים.
בינתיים הבטיחו בקבוצת "חדשות 24" המנצחת להעלות לשידור את הערוץ כבר בעוד חצי שנה מאז הזכייה, בסוף שנת 2001. יעקב אילון, שהיה ראש מחלקת החדשות בקבוצה, אמר כי הערוץ יפעל במתכונת דומה לערוץ החדשות CNN עם שידורים חיים ויומני חדשות לכל אורך היום ובמשך 24 שעות ביממה. אילנה דיין, שהייתה ראש מחלקת החדשות בקבוצת "חדשות ישראל", הצרה על החלטת ועדת המכרזים להעניק את הרישיון לקבוצת "חדשות 24", אך איחלה להם בהצלחה בהפעלת הערוץ.
עתירת "חדשות ישראל" למחוזי
ב-6 במאי באותה השנה החליטה קבוצת "חדשות ישראל" להגיש עתירה לבית המשפט המחוזי בתל אביב במטרה להוציא צו שיאסור על שר התקשורת להעניק את הרישיון להפעלת הערוץ לקבוצת "חדשות 24", ולהעביר את הזיכיון לידיה. בכתב העתירה טענו נציגי "חדשות ישראל" כי חוות דעתו של יועץ המועצה לשידורי כבלים ולווין, אלי ניסן, הייתה מוטה ולפיכך יש לפסול את בחירתה של "חדשות 24" כקבוצה הזוכה. בנוסף נכתב בעתירה כי בהחלטת המועצה נפלו טעויות מספריות וחשבונאיות, וכי הצעת "חדשות 24" לא עמדה בכללים הנדרשים.
המשפט נמשך כשלושה חודשים בהם בחן שופט בית המשפט, ד"ר עודד מודריק, את טענות קבוצת "חדשות ישראל" שהפסידה במכרז ואת הליך קבלת ההחלטות במועצה לשידורי כבלים ולווין בעת הדיונים בוועדת המכרזים. פסק הדין בנושא הוגש בתחילת חודש אוגוסט באותה השנה.
דחיית עתירת "חדשות ישראל"
ב-5 באוגוסט דחה בית המשפט המחוזי את עתירתה של קבוצת "חדשות ישראל" ושימר את מעמדה של קבוצת "חדשות 24" כקבוצה הזוכה במכרז לערוץ החדשות הייעודי. בפסק הדין כתב השופט, ד"ר עודד מודריק, כי למעט הערות והסתייגויות בודדות נדחו, הלכה למעשה, כל טענות הקבוצה העותרת. עוד נפסק כי קבוצת "חדשות ישראל" תחויב לשלם הוצאות משפט ושכר טרחת עו"ד בסך 25 אלף ש"ח למשרד התקשורת ולמועצה לשידורי כבלים ולווין ו-25 אלף ש"ח נוספים לקבוצת "חדשות 24".
קבוצת "חדשות 24" שנשארה הזוכה במכרז לערוץ החדשות הבטיחה לאחר פסק הדין שערוץ החדשות יעלה לאוויר ברבעון הראשון של שנת 2002. בכך למעשה נדחתה העלייה לאוויר מסוף שנת 2001 לתחילת שנת 2002 והעתירה לבית המשפט המחוזי גררה עיכוב בזמנים של כארבעה חודשים בעליית הערוץ למרקע.
ערעור "חדשות ישראל" לעליון
יומיים לאחר שבית המשפט המחוזי הותיר את רישיון הפעלת הערוץ בידי "חדשות 24", הוציאה קבוצת "חדשות ישראל" הודעה כי היא מתכוונת להגיש ערעור לבית המשפט העליון בכוונה להפוך את החלטת המחוזי. ואכן כשבועיים לאחר מכן, הגישה הקבוצה ערעור לבית המשפט העליון.
קבלת ערעור "חדשות ישראל"
ב-18 בדצמבר, לאחר סחבת משפטית ארוכה ומתישה החליט בית המשפט העליון לקבל את ערעורה של קבוצת "חדשות ישראל" ובכך בעצם לפסול את רישיונה של "חדשות 24". שופטי העליון, המשנה לנשיא בית המשפט, שלמה לוין, השופט יצחק אנגלרד והשופטת אילה פרוקצ'יה, קבעו בהחלטתם כי נושא הפעלת הערוץ יחזור עתה לוועדת המכרזים של המועצה לשידורי כבלים ולוויין שזאת תבדוק האם "חדשות ישראל" עומדת בתנאי הסף ויכולה לזכות ברישיון.
בינתיים, חתמה קבוצת "חדשות ישראל", שהפכה לקבוצה הזוכה, חוזה עם ערוץ 10 החדש על הפקת מהדורות החדשות היומיות שלו. בתחילה העריכו כי את המהדורות תגיש אילנה דיין אולם היא דחתה את ההצעה לטובת השתלבות בתוכנית אקטואליה אחרת. במקביל נודע כי הערוץ פנה לרפי רשף בהצעה דומה אולם גם הוא דחה אותה. בסופו של דבר נבחר יעקב אילון להגיש את מהדורות החדשות של ערוץ 10. אילון חתם על העסקה עם ראשי ערוץ 10 ולא עם "חדשות ישראל" שזכתה ברישיון להפעיל את ערוץ החדשות לאחר התמודדות מול קבוצת "חדשות 24" שאילון היה מהעומדים בראשה.
פירוק קבוצת "חדשות 24"
עם פסק הדין של בית המשפט העליון החליטו בקבוצה לא להמשיך בהליכים משפטיים אם ועדת המכרזים תעניק לקבוצת "חדשות ישראל" את הרישיון. כשבועיים לאחר פסק הדין הודיע אודי אנג'ל, יו"ר הדירקטוריון של "חדשות 24", כי בישיבת דירקטוריון שנערכה הוחלט על התחלת תהליך פירוק הקבוצה לאור החלטת בית המשפט העליון.
במשך כל הזמן הזה דנו בוועדת המכרזים האם "חדשות ישראל" עומדת בתנאי הסף לקבלת הרישיון במקומה של "חדשות 24" שזה עתה התפרקה. עו"ד דורית ענבר, יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולווין דאז אמרה כי אם "חדשות ישראל" לא תזכה ברישיון, ישנה אפשרות שהמכרז ייגנז וערוץ החדשות הייעודי לא יעלה.
זכיית "חדשות ישראל" במכרז
ב-2 בינואר 2002 המועצה לשידורי כבלים ולווין קבעה באופן סופי כי קבוצת "חדשות ישראל" היא הקבוצה שתפעיל את ערוץ החדשות הייעודי. ההחלטה התקבלה במסגרת ישיבת המועצה כוועדת מכרזים ולאחר קבלת חוות דעת משפטית הקובעת כי "חדשות ישראל" עומדת בתנאי הסף הנדרשים במכרז שעניינם בין היתר החזקות זרות ובעלויות צולבת, שכן במכרז נקבע כי לפחות שני שלישים ממחזיקי השליטה בקבוצות המתמודדות על המכרז יהיו אזרחי ישראל ותושביה. החלטת המועצה הביאה לסיומה של הפרשה המשפטית המתישה, שנמשכה כבר שמונה חודשים, בנושא זהותה של הקבוצה שתפעיל את הערוץ.
"חדשות ישראל" שזה עתה נקבע שזכתה ברישיון להפעלת ערוץ החדשות פנתה למועצת שידורי הכבלים והלוויין במטרה להקל מעט בתנאי המכרז. בין ההקלות שביקשה הקבוצה הייתה הארכת הרישיון בחמש שנים, מעשר שנים ל-15 שנה, ואפשרות להשקיע בשנת הפעילות הראשונה מיליון דולר בהפקת חדשות במקום בסרטי תעודה - הקלות אלה נדחו על ידי מועצת הכבלים והלוויין. באמצע ספטמבר 2002, לאחר כמעט שנה מאז זכייתה של "חדשות ישראל" במכרז, הוענק לה הרישיון להפעלת ערוץ החדשות. בקבוצה הבטיחו להעלות את הערוץ למרקע באפריל 2003 עם השקעה של 110 מיליון שקל בשנה הראשונה.
אי-עליית הערוץ בזמן
למרות הבטחותיה של קבוצת "חדשות ישראל" לעלות לאוויר בתחילת שנת 2003 לא עלה הערוץ למרקע עקב יציאת וכניסת משקיעים חדשים לקבוצה. בין הנכנסים היה רון לאודר שרכש 12% מהערוץ מידיהם של חברת "פורמולה" (שהחזיקו בהתחלה ב-23% מהערוץ). משקיע נוסף שנכנס לקבוצה היה איש העסקים צבי חפץ שקנה ממשפחת רויכמן (שהחזיקה ב-23% מהערוץ) כ- 11.5 אחוזים ומחברת פורמולה גם כן 11.5 אחוזים.
בשלב זה הבעלות על הקבוצה הייתה נתונה בידי צבי חפץ (23%), רון לאודר (12%), משפחת רויכמן (11.5%), אולפני ג.ג (12.5%), איי, ג'י, בי, (12.5%), המייסדים (11%), מגישי החדשות בערוץ (8%), חברת פורמולה (0.5%) ומשקיעים נוספים. בסוף אותו החודש, מועד העלייה המתוכנן, לא עלה הערוץ לאוויר.
סכסוכים בין בעלי המניות
לאחר כניסת משקיעים חדשים ויציאתם של אלו שהשקיעו עד לאותו השלב, נגרמו סכסוכים בין המשקיעים החדשים לישנים. אולפני גלובוס גרופ שהחזיקו ב-12.5 אחוזים מהערוץ הביעו מורת רוח על כניסתו של רון לאודר לחברה. באולפנים טענו שעם הקמת הקבוצה הובטח להם כי כל הפקותיו של הערוץ ייעשו באולפנים בנווה אילן אשר בשליטתם, ואילו כעת עם כניסתו של רון לאודר, שמחזיק גם בשליטת אולפני הבירה ירושלים (JCS), יתחלקו ההפקות בין שני האולפנים. בנוסף, כל צד ממשקיעי החברה בחר להציג מועמד משלו להיות מנכ"ל החברה, לאחר שכל צד לא הסכים עם מועמד הצד השני.
לאט לאט גם החלו להתפורר ההסכמים שחתמו החברה וכאלה שהיו אמורים להיחתם. החוזה עם ערוץ 10 להפקת מהדורות החדשות שלו בוטל לאחר כחצי שנה, בחברה ניסו לספק חדשות גם לערוץ 9 הרוסי אך זה בסוף בחר בחברת החדשות של ערוץ 2 למפיקת החדשות שלו, גם ל-yes ניסו בחברה למכור תכנים אך הנושא לא הבשיל לידי הסכם.
שלילת הרישיון מ"חדשות ישראל"
בעקבות אי עלייתו של הערוץ בזמן החלו במועצה לשידורי כבלים ולווין לאיים על "חדשות ישראל" בשלילת הרישיון אך מתחת לפני השטח הניחו הכל שבמועצה לא יינקטו בצעדים קיצוניים שכן במכרז לערוץ הושקעו מאמצים רבים ובמועצה לא רצו באמת שערוץ החדשות ייסגר. ביוני 2003 קיבל ארכה נוספת ואחרונה של 8 חודשים לעלייה לאוויר. בינתיים, האיום על "חדשות ישראל" הגיע ממקום אחר כאשר בסוף אפריל 2003 הגישו אולפני גלובוס גרופ בקשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב לפירוק קבוצת "חדשות ישראל". בבקשת הפירוק נטען כי "חדשות ישראל נוהלה במרמה, באופן רשלני ובזבזני ותוך הפרת חובות האמונים של נושאי המשרה שבה".
בית המשפט דחה את בקשתה של אולפני גלובוס גרופ, אך חייב את "חדשות ישראל" לא לסכם עם צד אחר על אספקת שירותי אולפנים וכך בעצם להשאיר את כל הפקות הערוץ באולפני גלובוס גרופ. באותו השלב החליטה מועצת הכבלים והלוויין בסוף חודש מאי לאשר עליית הערוץ בתוך שמונה חודשים, בסוף שנת 2003. המועצה התנתה את הארכה במספר תנאים: הצגת הנהלה פעילה בתוך חודשיים, השקעת 34 מיליון שקל מכספי בעלי המניות בתוך 45 ימים, הצגת הסכמים עם אולפנים ומבנים והתחלת שידורי ניסיון בתוך חצי שנה.
חברת "חדשות ישראל" לא עמדה בתנאים ולא החלה את שידוריה גם לאחר אמצע שנת 2004. ביוני 2004 רכש יורם גלובוס את השליטה בערוץ; כאשר הגדיל את החזקותיו בקבוצה ל-55%. לבסוף, לאחר כארבע שנים מאז הצגת המכרז, נשלל רישיונה של "חדשות ישראל" לשידור ערוץ החדשות הייעודי. אחרי סחבת משפטית ארוכה בה קבוצת "חדשות 24" זכתה במכרז אך "חדשות ישראל" עתרה לבית המשפט המחוזי וזה דחה את עתירתה וכתוצאה מדחיית העתירה ערערה "חדשות ישראל" לבית המשפט העליון וזה קיבל את ערעורה ופסל את זכייתה של "חדשות 24", ולאחר סכסוכים בלתי נפסקים בין ראשי המניות בחברת "חדשות ישראל", נסתם הגולל על ערוץ החדשות הייעודי.
מדינת ישראל נשארה בין המדינות המערביות היחידות שבהן לא פועל ערוץ חדשות רשמי בשפה הרשמית של המדינה. בישראל פועל ערוץ חדשות אחד בלבד, i24News, אך הוא משדר רק באנגלית, ערבית וצרפתית ומיועד במקור לתושבי חו"ל.
ניסיונות להחזרת הערוץ
בשנת 2009, לאחר מבצע עופרת יצוקה, החליטה מועצת הכבלים והלוויין יחד עם יו"ר המועצה, ניצן חן, לבחון אפשרות נוספת להוציא מכרז לערוץ חדשות ייעודי. המועצה פנתה למשרד רואי החשבון יורם אברמזון על מנת לבדוק את ההיתכנות הכלכלית לערוץ חדשות שכזה. במועצה נימקו את מניעי ההחלטה בפנייתן של כמה קבוצות שהביעו עניין בהפעלת ערוץ כזה. כמו כן אמרו שם שלאחר מבצע עופרת יצוקה והמשבר הכלכלי העולמי שהתרחש באותה השנה הוכח כי יש צורך ציבורי בערוץ שישדר חדשות במשך 24 שעות ביממה. יו"ר המועצה, ניצן חן, אמר כי "ערוץ ייעודי לשידור חדשות חיוני מאוד לכלל אזרחי המדינה, ויוכל לספק מענה מיידי לסיקור אירועי חדשות 24 שעות ביממה. המלחמה האחרונה בעזה והמשבר הכלכלי בעולם הוכיחו את נחיצותו של ערוץ חדשות במתכונת CNN. הוא יקיף מגוון רחב של תחומים וייתן ביטוי לנושאים העומדים על סדר היום הציבורי בתחומי החיים השונים הן בישראל והן בעולם". כשנה לאחר ההודעה, בינואר 2010 מונה גלעד עדין, כיועץ למועצת הכבלים והלוויין לבדיקת ההיתכנות להקמת הערוץ ולקראת המשך השנה הודיע יו"ר מועצת הכבלים הולוויין, ניצן חן, כי את מסקנותיו בנושא יגיש לקראת תחילת שנת 2011. קדמה להודעתו של ניצן פגישות בינו לבין ראשי HOT ו-yes בנוגע להקמת ערוץ החדשות שכללו דיון בסוג המודל בו יפעל הערוץ.
החזרה של רעיון ההקמה של ערוץ חדשות בישראל לא הגיע רק מכיוון מועצת הכבלים והלוויין. גם הרשות השנייה הודיעה כי תאפשר בעת המעבר לשיטת הרישיונות בטלוויזיה הישראלית בשנת 2013 הקמת ערוצי ברודקאסט אשר נוטים לתחום כיסוי מסוים (כמו ערוץ חדשות, ערוץ ספורט וכדומה).
זוג סדור
זוג סדור הוא זוג של שני עצמים מתמטיים, עם חשיבות לסדרם. סימונו של הזוג הסדור: ⟨a,b⟩ כאשר a הוא האיבר הראשון בזוג הסדור ו-b הוא האיבר השני.
כמו כן, זוג סדור הוא איבר של מכפלה קרטזית. זוהי קבוצה בת שני איברים (שנסמנם לצורך הדוגמה a,b), כאשר יש חשיבות לסדר הופעתם והם אינם חייבים להיות שונים, כלומר יש איבר "ראשון" ו"שני" והם יכולים להיות זהים, בניגוד לקבוצה רגילה בה אין לסדר חשיבות ואין משמעות להופעת איבר פעמיים.
כאשר הזוג הסדור משמש לציון נקודה במישור, האיבר הראשון (השמאלי) בזוג נקרא גם אבסציסה (Abscissa) והשני (הימני) נקרא גם אוֹרְדִינָּטָה (Ordinate).
זוג סדור נכתב בתוך סוגריים, כאשר פסיק מפריד בין האיבר הראשון לאיבר השני: (a,b).
שני זוגות סדורים שווים אם ורק אם האיבר הראשון שלהם זהה וגם האיבר השני שלהם זהה. כלומר (a,b)=(c,d) אם ורק אם a=c וגם b=d. בכתיבה פורמלית:
זאת לעומת הקבוצות הבסיסיות (על פי תורת הקבוצות), שבהן הסדר אינו חשוב, וכך {a,b} = {b,a}. ובכתיבה פורמלית:
זוג סדור כקבוצה
בשנת 1921 המתמטיקאי היהודי-פולני קזימיר קורטובסקי מצא דרך להגדיר זוג סדור כקבוצה שאם יוחלף בה סדר האיברים, היא כבר לא תהווה את אותה הקבוצה, למרות שבדרך כלל סדר האיברים בקבוצה בסיסית אינו חשוב. הנה נוסחתה:
נוסחה זו משמשת בצורה נרחבת בתורת הקבוצות כדי להוכיח הרבה מאוד משפטים מחושבים הנוצרים בהיסק ממנו.
הגדרה זו נסמכת על כך שמספר האיברים בקבוצה תמיד חשוב לצורך זיהויה או השוואתה עם קבוצה אחרת, ושתי קבוצות המכילות מספר איברים שונה, בהכרח אינן זהות זו לזו.
הקבוצה הסדורה, המוגדרת בנוסחתו של קורטובסקי, מכילה שני איברים, כמו הזוג הסדור, אלא ששני אברי הקבוצה הסדורה הם בעצמם קבוצות, נקרא להם איבר-קבוצה-א' ואיבר-קבוצה ב'. איבר-קבוצה-א' מכיל רק את "איבר המוצא" a - האיבר הראשון של הזוג הסדור (a,b), ואילו איבר-קבוצה-ב' מכיל בעצמו שני איברים: את איבר המוצא a ואיבר היעד b, כלומר את האיבר הראשון של הזוג הסדור ואת האיבר השני שלו.
לקבוצה המוגדרת על פי נוסחת קורטובסקי, אין זהות עם זוג סדור בסדר מהופך מהמקור (b,a), כי עכשיו b תופיע הן באיבר-קבוצה-א' והן באיבר-קבוצה-ב' בעוד a הפעם תופיע רק באיבר-קבוצה-ב'. ואם איבר a אינו זהה לאיבר b, הקבוצה שהוגדרה על פי (a,b) לא תהיה זהה לקבוצה שהוגדרה על ידי (b,a).
n-יה סדורה - סדר מספרים קבוע
הכללה של זוג סדור למקרה הכללי של מספר כלשהו של רכיבים נקרא n-יה סדורה (הנהגית בעברית במלעיל: "אֶנְיָה סדורה", על דרך שלישיה, רביעיה, חמישיה... שימו לב שהאות n היא האות האנגלית הקטנה N, ולא האות העברית ח).
קישורים חיצוניים
Пара (математика)
תמי בן-עמי
תמי בן-עמי (1955 - 22 ביולי 1995) הייתה דוגמנית ישראלית בולטת בשנות ה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
נולדה בשם תמי בן חמו למיכל וליצחק וגדלה ברמלה. היו לה עוד ארבע אחיות.
החלה לדגמן החל מ-1972 וזכתה במקום השני בתחרות "נסיכת ישראל", מטעם מגזין "את".
בשנת 1973 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל השלישות.
משנת 1976 ועד אמצע שנות ה-80 הייתה בת זוגו של הכדורסלן האמריקאי אולסי פרי.
בתחילת 1979 נתבקשה בן עמי להשתתף בסרט דיזנגוף 99,.
משנת 1980 נבחרה לדגמן את בגדי הים של "גוטקס", והייתה לדוגמנית הבית הראשונה של החברה.
בשנת 1992 השיקה בן-עמי קו מוצרי קוסמטיקה וקולקציית בגדים הנושאים את שמה.
בשנת 1994 חלתה בן-עמי בסרטן צוואר הרחם ונפטרה מהמחלה ב-22 ביולי 1995, והובאה למנוחות בבית העלמין גורדון החדש בראשון לציון.
לאחר מותה הוקם על שמה גן ציבורי בעיר הולדתה רמלה.
באפריל 2008 שודר בשידורי קשת הסרט התיעודי של הבמאי יוסי קורנויץ "המסלול הקצר, סיפורה של תמי בן עמי".
גלים קצרים
המונח "גלים קצרים", או "תדר גבוה" (בראשי תיבות: ת"ג), מקובל בדרך כלל כתיאור גלי רדיו בספקטרום התדרים בין 3 ל-30 מגה-הרץ. המקור למונח הוא שאורך הגל המשודר בתדרים אלו (10 - 100 מטר), היה קצר יותר מהגלים הבינוניים והארוכים (בערך בין 200 עד 2000 מטר) שהיו בשימוש בימים בהם נטבע המונח. סיבה נוספת לשם גלים קצרים היא שעד בערך מחצית המאה העשרים הערכים בסקאלה של רוב מקלטי הרדיו הביתיים היו כתובים במטרים של אורך הגל הנקלט ולא בתדירות הגל.
התפשטות גלים קצרים
גל המתפשט בצורת "גלי רקיע" מגיע אל שכבת היונוספירה (שכבה באטמוספירה), מוחזר ברובו אל כדור הארץ, ומכדור הארץ (בעיקר מהאוקיינוס) חזרה אל היונוספרה, וכך הלאה. דילוגים אלו מאפשרים לשידורים בגלים קצרים להגיע לאזורים רחוקים בכדור הארץ - עד לסדר גודל של כ-5000 ק"מ. תכונה זו מבדילה את הגלים הקצרים משידורים בתדרים גבוהים יותר, אשר מקובל לומר כי ניתן לשדרם עד לקו האופק. גובה היונוספרה משתנה לפי פרמטרים שונים וכתוצאה מכך משתנים גם טווחי ההתפשטות של הגלים הקצרים. לדוגמה, תדרים נמוכים מגיעים רחוק יותר בלילה, וגבוהים ביום. גם מצב קרינת השמש או עונות השנה משנות את אופי ההתפשטות.
עקב היכולת להתפשט למרחקים גדולים באמצעות גלי רקיע, תחום הגלים הקצרים נמצא בשימוש של תחנות רדיו המעוניינות לשדר מעבר לטווח הקליטה של שידורי הגלים הארוכים והגלים הבינוניים. שידורים אלו נקלטים במדינות רבות ובמקומות מרוחקים מתחנות השידור. השידורים המקובלים היום בתדרים גבוהים יותר ובאפנון FM מיועדים בדרך כלל לשידורי פנים קצרי טווח.
שימושי שידור בגל קצר
התקשורת בגלים קצרים מתנהלת בדרך כלל בשיטת האפנון AM, בנפיצות נמוכה יותר בשיטות אנלוגיות מיוחדות, כגון SSB ו-CW ולאחרונה בשיטה הדיגיטלית DRM.
צליפה
צליפה היא קליעה מדויקת לטווח רב, לרוב מעל ל-300 מטר ולעיתים אף ליותר מ-2,000 מטר, באמצעות כלי ירי המותאם במיוחד לכך (לרוב רובה צלפים עם כוונת טלסקופית), תוך התחשבות מיוחדת בתנאים סביבתיים המשפיעים על מעוף הקליע.
כישורי ומיומנויות הצלף
הצלף הוא לוחם חיל רגלים או כוחות מיוחדים, ובמהלך הכשרתו הוא לומד ומתאמן בכישורים ובמיומנויות הבאות:
הכישורים הנדרשים לצלף הן דיוק, יכולת קליעה מעולה, יציבות (על מנת להחזיק את הנשק יציב בעת הירי), משמעת עצמית, סבלנות, כושר גופני גבוה, יכולת מתמטית (על מנת לבצע התאמות בליסטיות וחישוב היסטים לפני הירי), קור רוח ושיקול דעת. ניסיון ובגרות מבצעית אף הם תורמים למקצועיותו ואיכותו של הצלף.
מקצועות הצליפה
ישנם מספר סוגי צלפים, בהתאם לייעוד ולתורת ההפעלה. ברוב צבאות העולם מבחינים בין צלפי חי"ר רגילים לצלפי יחידות עילית וצלפי קומנדו. צלפי יחידות השתלטות, משטרה ולוט"ר פועלים בדוקטרינה שונה מצלפי חי"ר עקב השוני במטרות שאליהן נועדו.
כיום צה"ל מפעיל צלפים בחיל הרגלים ובנוסף גם צלפים בכוחות המיוחדים (קומנדו, הנקראים צלפי לוט"ר). ובעברו הפעיל צלפים גם בחיל ההנדסה.
צלף ומאתר/צופה
צלפים כמעט תמיד עובדים בזוגות, ויש חלוקה של תפקידים: צלף ומאתר (באנגלית Spotter, נקרא בצה"ל גם "צופה" ו"בקר ירי"). תפקיד המאתר/צופה הוא חשוב מאוד וכולל מספר תפקידים:
מאתר/צופה הוא לרוב גם צלף בהכשרתו, שכן הוא נדרש להכיר את עבודת הצלף כדי לתת לו את הנתונים המתאימים בזמן הנכון. הצופה מצויד בדרך כלל במשקפת תואמת לכוונת של הצלף, וכן ברובה סער או אקדח להגנה עצמית. לעיתים הצופה חמוש ברובה קלעים (כגון SR-25 או רובה M14 או רוס"ר בתצורת קליעה) המאפשר לו להשלים את יכולותיו של הצלף, שבדרך כלל חמוש ברובה בריחי ארוך טווח (בצה"ל מדובר ברובי רמינגטון M24, ברק HTR 2000, בארט MRAD ומקמילן TAC-50, האחרון נמצא ביחידות המיוחדות).
בנוסף לקליעה מדויקת, הן הצופה והן הצלף משמשים גם כתצפיתנים שמעבירים מודיעין חזותי ומודיעין טקטי על תנועת האויב והמטרות.
לעיתים צלף ומאתר מחליפים ביניהם בתפקידים בעת משימה ממושכת, וזאת על-מנת שבעת ביצוע הירי הצלף יהיה רענן ולא שחוק פיזית.
צלף משטרה
היחידות המיוחדות של כוחות משטרה ויחידות השתלטות בכל העולם (כדוגמת הימ"מ של משטרת ישראל או יחידות ה-SWAT בארצות הברית) מעסיקות צלפים, בדרך כלל כצלפי לוט"ר, בייחוד בשביל לטפל במצב של בני ערובה או לנטרל חמושים מסוכנים מרחוק. אולם לעיתים נדירות מופעלים צלפים גם במקרים של מהומות והפרות סדר חמורות במיוחד, כמו למשל באירועי אוקטובר 2000 או העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018) שכללו גם טרור שבוצע בחסות המהומות האלימות.
בדרך כלל, צלפים של המשטרה מוכשרים ומתאמנים באופן שונה, מאחר שהתפקידים שלהם שונים מאוד. צלף משטרה מעורב בדרך כלל באירועים קצרים בסביבה אזרחית, שאינם תרחישי לחימה צבאיים קלאסיים, ודורשים ירי סלקטיבי מדויק מאוד. צלף משטרה צריך להיות מתואם מאוד עם שאר הכוחות בזירת האירוע, כדי למנוע ירי דו-צדדי ופגיעה באזרחים. כמו כן, צלף משטרה לא צריך להסוות את עצמו כמה ימים בשטח עוין או לחפש לעצמו מטרות. צלפי לוט"ר ומשטרה, שפועלים לרוב בשטח בנוי, מבצעים את הירי לרוב מעמדת ישיבה או עמידה, כאשר הרובה מיוצב על גבי חצובה או שולחן ירי.
צלפי המשטרה, שלרוב מוכשרים כצלפי לוט"ר, משתמשים בדרך כלל ברובי צלפים מדויקים יותר מרובי צלפים צבאיים, מאחר שמתאר הפעולה שלהם דורש דיוק מרבי. בעוד שרובה צלפים צבאי הוא בדרך כלל בעל דיוק שנע בין 1 ל-0.5 דקת קשת, דיוק של רובה צלפים משטרתי מודרני הוא כ-0.5 דקת קשת ומטה, ויכול להגיע אף ל-0.25 דקת קשת ברובים כמו הטנגו 51, ה-PGM Ultima Ratio והבלייזר R93 טקטי. דיוק זה מאפשר להם לפגוע בגזע המוח (של החמוש), מטרה מועדפת על צלפי משטרה בלחימה בסביבה אזרחית בגלל אפקט ההריגה והנטרול המהירים של פגיעה באיבר זה. נטרול מהיר משמעותו צמצום הסיכון לאוכלוסייה אזרחית שעלולה להימצא בזירת הלחימה.
בישראל, יחידות המשטרה שמפעילות צלפים הן הימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור) והימ"ס (יחידות המסתערבים של מג"ב). צלפי יחידות אלו הם בעלי מוניטין גבוה מאוד, בין השאר בזכות העובדה שהם משרתים בקבע שנים ארוכות ובעלי ניסיון רב ובגרות מבצעית. רובי הצלפים שלהן כוללים את ה-SR-25 Mk 11, הבארט REC10 (שניהם חצי-אוטומטיים) והבארט MRAD (רובה בריחי מודולרי).
סוגי צלפים בצה"ל
כיום מקובל להבחין בצה"ל בין:
ציוד צליפה
הציוד העיקרי של הצלף הוא מערכת נשק צלפים וכולל רובה צלפים, כוונת טלסקופית, תחמושת צליפה, חצובה ולעיתים גם מכשירים לאמדן מרחק, אמדן מהירות רוח וציוד עזר נוסף לרובה. ציוד נוסף של הצלף כולל חליפת הסוואה, אמצעי תצפית ואמצעי הישרדות בשטח.
להלן פירוט קצר על כל אמצעי:
רובי צלפים
רובה צלפים הוא רובה מחורק-קנה (Rifle) שייעודו הוא קליעה מדויקת במטרות מרוחקות וקרובות כאחד. רובה הצלפים הוא נשקו הייעודי של הצלף - חייל או שוטר המאומן בקליעה מדויקת.
בגלל הדגש על דיוק רב בקליעה, רובי הצלפים מיוצרים באופן מיוחד ומורכבים בדרך כלל באופן ידני. כתוצאה מהדרישה לדיוק ויציבות רובה הצלפים בדרך כלל כבד ויקר יותר מרובים אחרים. רובה הצלפים בדרך כלל כולל קנה ארוך וכבד על מנת להגביר את היציבות והדיוק של הרובה, לעיתים נעשה שימוש גם ב"קנה צף" - קנה שמחובר לרובה רק בנקודה אחת וזאת על מנת להמעיט ככל האפשר את תנודות הקנה בעת הירי כתוצאה מרעידות ידי הצלף או מהרתע המופעל על הרובה. מנגנון הפעולה ברובי צלפים הוא בדרך כלל בריחי או חצי-אוטומטי. רובים שונים יכולים לשמש לקליעה מדויקת לטווחים בינוניים, אך רובי הצליפה הייעודיים הרבה יותר מדויקים מאשר רובי סער או רובים מן השורה שהוסבו באופן פשטני.
רובה הצלפים המדויק ביותר הוא טנגו 51 המשיג באופן עקבי מקבצים של 0.25 דקת קשת ומטה בטווחים של עד 800 מטר. הרובה המדויק ביותר לטווח הכי ארוך הוא כנראה CheyTac Intervention שמשיג מקבצים של למטה מדקת קשת אחת בטווחים של כ-.
אימוני הצלף
באימון צלפים ישנן שתי מיומנויות עיקריות שעל הצלף לפתח ולשמר. ראשית, על צלף להיות מסוגל לחשב ברמת דיוק גבוהה את המרחק מהמטרה ואת כיוון ומהירות הרוח, זאת על מנת שיוכל להתאים את הכוונת בהתאם. שנית, על הצלף להיות מסוגל לבצע את הירי כאשר הכוונת מונחת בדיוק על המטרה, תוך סחיטה זהירה של ההדק, וזאת מבלי להסיט את הקנה בזמן הירי. כשל באחת משתי מיומנויות אלו בזמן שמבוצע ירי לטווחים ארוכים יוביל להחטאה וודאית של המטרה.
אימון טוב הוא בעל חשיבות רבה עבור צלפים. אימונים טובים יכולים לפצות על ציוד לא טוב. המטרה הראשונית היא להכשיר את הצלף במיומנות הירי. למשל, בתוכניות אימון מסוימות יכול להידרש צלף לקלוע למעגל בגודל 30 ס"מ ממרחק של 300 מטר, ללא תלות בתנאי מזג אוויר או זווית ירי.
את הצלפים מכשירים במשך מספר חודשים בירי יומיומי, בטווחים שונים, בזוויות שונות, במזג אוויר שונה, ובמיוחד ברוחות. בנוסף לזאת, צלף חייב להיות מסוגל לפגוע במטרה שהוא רואה דרך הכוונת, ובמקביל לראות את אותה מטרה "מחוץ לכוונת" בעינו השנייה.
המרחק מהמטרה מדוד או מוערך בצורה מדויקת, במקרה של טווחים ארוכים סטיית הכדור מחושבת והכוונת מותאמת לכך.
על מנת לשמר את מיומנויות הירי והתאמת הכוונות שרכש, על צלף לבצע אימונים בתדירות גבוהה לצורך שמירה על כשירות.
תחילת השימוש בנשק החם
עוד מימיו הראשונים של הרובה, חיילים שאפו להגיע לרמת מיומנות גבוהה שתאפשר להם לפגוע באויב ממרחק רב, אך מגבלות טכנולוגיות היו המכשול העיקרי שעמד בפניהם. ידוע כי בתחילת המאה ה-16, בעת המצור על פירנצה, לאונרדו דה וינצ'י פגע באמצעות רובה מתוצרת עצמית, בחיילי אויב ממרחק של 300 יארד. ב-1527, בנוונוטו צ'ליני, אמן שהיה בין מגיני רומא של האפיפיור קלמנס השביעי, פגע ממרחק במפקד האויב הצר, שארל השלישי, דוכס בורבון.
במאה ה-18, הצליפה לא הייתה מפותחת מספיק משום דיוקם המועט של הרובים מאותה תקופה שהתבססו על קנה חלק קדח וכן היעדר שיטות עיבוד מתכת ועזרים לצלף שפותחו מאז. פיתוח משמעותי בתחום התרחש במאה ה-19 עם הופעת הרובה בעל הקנה המוסלל (Rifle), אשר השתמש במנגנון פיקה ליריית כדור (Cap) והיה בעל קנה מחורק בסלילים שהגבירו את דיוק הרובה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות, הבריטים הפעילו מחלקות רובאים (שהיו לבושים בירוק על מנת להקשות על איתורם) שנועדו לפגוע בקציני האויב - היה זה השימוש הראשון של רובאים בבגדי הסוואה, בתקופה שבה עוד היה נהוג להעמיד שורות רובאים בשדה הקרב. כמו כן, טקטיקה שהתפתחה בתקופה זו והופעלה כחלק מקרבות ימיים, הייתה הצבת קלעים על תרני ספינות שיפגעו בצוות הפיקוד של הספינה המותקפת - כך למשל קלע צרפתי הרג את הוריישו נלסון בעיצומו של קרב טרפלגר.
המאה התשע עשרה
במלחמת האזרחים האמריקנית שני הצדדים הלוחמים עשו שימוש בצלפים לפגיעה בקצינים, מפקדי צבא בכירים ומפעילי תותחים. בצבא הצפון התפרסם היירם ברדן - קלע וממציא (מהנדס בהכשרתו) שהקים שני גדודי קלעים, שכונו "קלעי ברדן" על שמו. במבצע גיוס ענק שברדן יזם, במסגרתו קציני גיוס סיירו בין ערים, כפרים וישובים קטנים ומרוחקים, וגייסו לגדודים את מיטב קלעי הצפון, לאחר שעברו בהצלחה מבחני ירי (מקבץ של ממרחק של, ללא כוונת טלסקופית). לוחמי הגדודים צוידו במיטב הרובים ארוכי הטווח והכוונות הטלסקופיות (שבתקופה זו לא היו שכיחות) שעמדו לרשות הצבא.
גדודי הקלעים פעלו לעיתים ככוח סיור שמנע מרחוק היתקלות בין הרובאים הפשוטים של הצפון בכוחות של צבא הדרום. פעילותם סייעה רבות ללחימה של צבא הצפון בקרבות שונים בהם לפעמים חיסול מפקדי האויב היה קריטי לניצחון הצפון.
מנגד, צלף של צבא הקונפדרציה פגע ממרחק של 730 מטר (באותו זמן, טווח בלתי ייאמן) בגנרל ג'ון סדג'וויק, שזלזל בכדורים שחלפו לידו והתעלם מחייליו שהזהירו אותו כי עליו לתפוס מחסה. היה זה המפקד הבכיר ביותר שנהרג בצבא הצפון.
במלחמת הבורים, הבורים, שהיו קלעים מעולים, חיפשו את הקצינים הבריטים, השתמשו בסלעים כמכוון ופגעו היטב בקצינים. בנוסף לכך, הבורים השתמשו בבגדים הדומים לצבע סביבתם, בעוד שהבריטים לבשו בגדים שהסגירו את מיקומם.
המאה העשרים
במלחמת העולם הראשונה, גרמניה, בה ענפי הקליעה היו מפותחים, הפעילה צלפים באופן נרחב. היסטוריונים בריטים העריכו כי בסוף שנת 1914, לאחר שגרמניה גייסה לצבאה קלעים והכניסה לשימוש רובים ספורטיביים, היו לרשותה 20 אלף רובים מצוידים בכוונות טלסקופיות. מאות קצינים בריטים נהרגו בטרם בריטניה החלה לגייס ולאמן צלפים מרחבי האימפריה הבריטית. בסופו של דבר, הצלפים של הצבא הבריטי, חלקם ציידים קנדים ואוסטרלים, הצליחו להרוג צלפים גרמנים רבים. שני המפורסמים שבהם, היו צלף אוג'יבווי מקנדה, שלזכותו 378 הריגות ודאיות וצלף אוסטרלי שלזכותו נזקפו 201 הריגות.
במלחמת העולם השנייה הופקו לקחי המלחמה הקודמת וכל הצבאות שילבו צלפים ביחידות הלוחמות, כבעלי תפקיד חיוני לכוח, כשל החובש והמקלען. במלחמה זו, בה הצליפה התקדמה מאוד, נעשה שימוש לראשונה בכוונת אופטית לראיית לילה המבוססת על תחום התת אדום.