cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המלחמה הקרה
מלחמת קוריאה
בשנות החמישים והשישים פרצו מספר מלחמות מחוץ לאירופה. היו אלה סכסוכים מקומיים שבהם כל מעצמה לקחה צד ובכך הפכה את המאבק לבין-גושי. ב-1950 פלשה קוריאה הצפונית לשכנתה קוריאה הדרומית. הצבא הצפון קוריאני חצה את קו הרוחב 38 וכבש את עיר הבירה של קוריאה הדרומית, סיאול. המתקפה נעשתה בעידודו של סטלין, שרצה בהתפשטות הקומוניזם ולא האמין כי ארצות הברית תרחיק עד קוריאה ותתערב. סטלין טעה בהערכתו זו. הנשיא טרומן, שחשש מהמשך התפשטות הקומוניזם לעבר יפן, שיגר צבא לקוריאה הדרומית, שהדף את הצפון קוריאנים. כוחות אמריקניים חצו שוב את קו הרוחב 38, כבשו את עיר הבירה של קוריאה הצפונית פיונגיאנג, והגיעו עד סמוך לגבול הרפובליקה העממית של סין.
הסינים התערבו במלחמה ושיגרו צבא גדול, שהדף את האמריקנים דרומה מעבר לקו הרוחב 38. הסינים כבשו את עיר הבירה סיאול, אולם האמריקנים ריכזו כוחות וכבשו בחזרה את סיאול, עד שהדפו את הסינים לקו הרוחב 38 ושם נעצרו. מלחמת קוריאה חידדה את המשכה של המלחמה הקרה מחוץ לאירופה. המלחמה הגבירה את העוינות והמתח הבין-גושי. זו הייתה אמנם "מלחמה חמה", אך נחשבה למלחמה קרה מאחר שלא התפתחה למלחמה כלל עולמית. המלחמה העמיקה את הקרע בין המעצמות, ועוררה גל של אנטי-קומוניזם בארצות הברית. ג'ון פוסטר דאלס, שר החוץ האמריקני תחת נשיאותו של אייזנהאואר, היה מן האויבים המושבעים של הקומוניזם, ונקט מדיניות עוינת כלפי ברית המועצות יותר מכל אחד מקודמיו. מדיניותו הייתה "הליכה על פי תהום" – כלומר, ארצות הברית החליטה לבלום את הקומוניזם עד כדי הסתכנות במלחמה אך החל מ-1949 הייתה ברית המועצות מצוידת אף היא בנשק גרעיני וארצות הברית נמנעה מעימות ישיר עימה.
הונגריה וצ'כוסלובקיה
גם צ'כוסלובקיה בראשות דובצ'ק, מזכיר המפלגה הקומוניסטית, ניסתה ב–1968 ללכת בעקבות הונגריה גם אם ביתר זהירות, אך האביב של פראג לא ארך זמן רב, והפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה מנעה הקמת ממשל פרו-מערבי.
המדיניות הקשה מול מדינות הגוש הקומוניסטי קיבלה משנה תוקף עם פרסום דוקטרינת ברז'נייב שקבעה במפורש כי כל איום פנימי או חיצוני על הסוציאליזם מהווה סכנה לביטחון המדינה הסוציאליסטית כולה ולכן המדינות הקומוניסטיות יתערבו וידכאו איומים אלה.
מלחמת וייטנאם
למלחמה היו מתנגדים רבים בתוך ארצות הברית, והיא היוותה טראומה תודעתית שגרמה לכך שבמשך שנים רבות לאחריה נמנעה ארצות הברית מלהתערב במלחמות.
משבר הטילים בקובה ולאחריו
הרקע למשבר הטילים בקובה החל עוד בשנת 1959 כשפידל קסטרו הדיח את פולחנסיו בטיסטה מהשלטון, הקים משטר קומוניסטי והחל במגעים עם ברית המועצות. ארצות הברית הגיבה בחריפות וניתקה כל קשר דיפלומטי עם קובה ואף ניסתה להפיל את השלטון ב-1961 (הפלישה למפרץ החזירים) אך נכשלה.
המשבר נחשב לשיאה של המלחמה הקרה שבו כמעט החלה מלחמה גרעינית בין שתי המעצמות, אך בעקבותיו החלה הפשרה ביחסים ביניהן.
במאי 1960 הפילה רוסיה מטוס ריגול אמריקאי (מדגם לוקהיד U-2) שטס מעל שמי המדינה. הטייס, פרנסיס גארי פאוורס, הצליח לצנוח אך נתפס בידי הרוסים ונידון לשנות מאסר רבות. האירוע גרם למשבר ביחסי ארצות הברית ורוסיה, ונשיא ארצות הברית ביטל את ביקורו ברוסיה שנקבע קודם לכן.
מלחמות המזרח התיכון
הקמת מדינת ישראל ומלחמת העצמאות שפרצה בעקבותיה הכניסו את המזרח התיכון לתקופה של מאבקים ממושכים. תמיכתה של ארצות הברית בישראל גרמה להקמת משטרים אנטי מערביים במצרים ובסוריה. ארצות הברית בתגובה חיזקה את מעורבותה באזור ואת יחסיה עם ישראל, איראן, ירדן וערב הסעודית כאשר מנגד ברית המועצות הידקה את קשריה עם מצרים, עיראק של סדאם חוסיין ובהמשך גם עם סוריה וסיפקה להן נשק. היחסים בין מצרים וברית המועצות הסתיימו ב-1972 כאשר אנואר סאדאת גירש את היועצים הסובייטיים מארצו ומ-1979 ברית המועצות הפנתה את משאביה כלפי אפגניסטן והזניחה את עיראק וסוריה. ארצות הברית המשיכה להיות מעורבת במזרח התיכון ואף הפכה לגורם משמעותי במגעי השלום בין המדינות השונות באזור.
קרן אפריקה
בעקבות נפילת משטרו של היילה סלאסי באתיופיה, ניצלה סומליה את המצב הזה לכיבוש אזור אוגדן בטענה שהוא חלק מסומליה הגדולה. במלחמה זו, ברית המועצות תמכה באופן אקטיבי באתיופיה. העזרה הצבאית הסובייטית לאתיופיה, הייתה השנייה בגודלה אחרי העזרה לסוריה במשך מלחמת יום הכיפורים. כמה מהמדינות הקומוניסטיות האחרות שהציעו לאתיופיה עזרה היו קוריאה הצפונית ומזרח גרמניה שאימנו חיילים אתיופים ועזרו מבחינה לוגיסטית, קובה ודרום תימן ששלחו כ-20,000 חיילים לאזור. הפיצול הסיני-סובייטי גרם לסין לתמוך בסומליה. רומניה תחת הנהגתו של ניקולאה צ'אושסקו תמכה גם היא בסומליה. המלחמה הסתיימה בניצחון של אתיופיה ובני בריתה כאשר הצבא הסומלי הסיג את כל כוחותיו חזרה לגבול.
מלחמת אפגניסטן
המהפכה האיראנית ב-1979 עוררה גל מרידות אסלאמיות באפגניסטן. ברית המועצות שחששה מתהליך זה החלה לייעץ לשלטון האפגני הקומוניסטי ולשלוח לו נשק ובדצמבר 1979 אף פלשה לאפגניסטן במטרה לחזק את השלטון. בעקבות הפלישה החלו האמריקאים לסייע למורדים המוסלמים במלחמתם וכעבור 10 שנים לאחר שספגו אבדות רבות והפסדים כלכליים עצומים נסוגו כל החיילים הרוסים מאפגניסטן. השלטון האפגני נפל ב-1992 וכעבור זמן קצר עלו הטליבאן לשלטון.
הפשרת היחסים בין המעצמות
לאחר סיום משבר הטילים בקובה שהיה קרוב מאוד להסתיים במלחמה גרעינית הפשירו היחסים בין שתי המעצמות והמתיחות ביניהן נחלשה. הסיבות לתהליך זה, הנקרא דטאנט נבעו מאי רצונן של המעצמות להיגרר למלחמה גרעינית אבל גם מסיבות כלכליות ופוליטיות.
נשיא ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב הגיע למסקנה שמירוץ החימוש הבלתי פוסק הוא נטל כלכלי בלתי נסבל על מדינתו וכמו כן קיווה שהפשרת היחסים תאפשר סחר בין הגוש המזרחי לגוש המערבי. מבחינה פוליטית הסובייטים חששו מברית אפשרית בין הסינים לאמריקאים והיו כאלה שסברו כי מדיניות פחות תוקפנית שלהם תגרום למערב אירופה להתרחק מהאמריקאים.
גם האמריקאים מצאו עצמם במצב כלכלי רעוע לאחר שמלחמת וייטנאם רוקנה את נכסיהם וכמו כן הנשיא לינדון ג'ונסון קיווה להרחיב את מדיניות הרווחה של ארצות הברית על חשבון הוצאות מלחמה. כמו כן שיפור היחסים בין האמריקאים לסינים גרם להם לראות את הקומוניזם באור פחות שלילי.
ההפשרה ביחסים התבטאה בחתימת חוזים והסכמים בין המעצמות בתחום הגבלת הנשק הגרעיני ואיסור ניסויים גרעיניים ועריכת סבבי שיחות בנושא, הרחבת הסחר בין המעצמות ששיאו במשלוחי דגן מהמערב לברית המועצות והתקנת קו טלפון אדום בין שני הנשיאים.
תקופת ההפשרה אמנם שיפרה את היחסים בין שתי המעצמות אך לא מנעה את המשך הלחימה בווייטנאם ואת העוינות במזרח התיכון כשכל מעצמה תומכת במדינות אחרות.
המלחמה הקרה השנייה
המלחמה הקרה השנייה היא תקופת ההסלמה המחודשת במלחמה הקרה שהחלה עם פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. הפלישה הביאה להקפאת היחסים בין ברית המועצות לארצות הברית שסייעה למורדים המוסלמים וכמו כן הביאה להחרמת אולימפיאדת מוסקבה על ידי מדינות המערב ב-1980 ובעקבותיה החרמת אולימפיאדת לוס אנג'לס על ידי מדינות המזרח כעבור 4 שנים. רונלד רייגן ומרגרט תאצ'ר הובילו קו מערבי נוקשה כשמולם התייצב ליאוניד ברז'נייב בימיו האחרונים, שבהם היה נחוש יותר מבעבר.
מדינות נאט"ו הסכימו להמשיך את השיחות להגבלת הנשק הגרעיני (סאל"ט) אך אלה נדונו לכישלון ובעקבות זאת פרסו כוחות נאט"ו טילים גרעיניים ברחבי מערב אירופה על אף התנגדות נחרצת של דעת הקהל האירופאית.
תקופה זו הסתיימה ב-1985 עם עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב שלבסוף אף הסיג את צבאו מאפגניסטן. כמו כן הטילים שנאט"ו הציבה באירופה הוסרו לבסוף ב-1988.
גלאסנוסט ופרסטרויקה
בשנת 1985 עלה לשלטון בברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב. בעקבות מצבה הקשה של הכלכלה הסובייטית, שנבע בעיקר מריבוי תעשיות לא יעילות והעדפה של ייצור כמותי על פני איכותי וכן מניסיון להדביק מבחינה צבאית את ארצות הברית, ערך גורבצ'וב מספר רפורמות כלכליות ומדיניות - גלאסנוסט ופרסטרויקה. הרפורמות לא עזרו להבריא את הכלכלה הסובייטית ומצבה הלך והתדרדר. במקביל נקלע המשטר הסובייטי לקשיים בעקבות גורמים אחרים - הסתבכות המלחמה באפגניסטן, שבה תמכה ארצות הברית במורדים וכן אסון צ'רנוביל, שגרם לקשיים רבים באוקראינה ובסביבתה.
סתיו העמים
החל משנת 1989 החלו המשטרים הקומוניסטיים בארצות מזרח אירופה להתפורר. מצב זה נוצר בשל הפער הכלכלי הגדול שנוצר בינם לבין שכנותיהם המערביות ובעיקר בשל התרופפות הפיקוח הסובייטי על המשטר. תהליך זה היה מהיר והסתיים בשנת 1990 עם איחוד גרמניה. בכל המדינות פרט לרומניה לא לווה התהליך בשפיכות דמים ואילו ברומניה היה התהליך בצורה של הפיכה כנגד המשטר. יוגוסלביה התפרקה כתוצאה מהתפוררות המשטר, דבר שהביא לפרישת מרבית המדינות בפדרציה ולתחילת מלחמה שנמשכה בהפסקות כעשור.
התפרקות ברית המועצות
החל משנת 1988 החלה ברית המועצות להתפורר, דבר שהתבטא תחילה במלחמה על נגורנו קרבאך בין ארמניה ואזרבייג'ן. היחלשות ברית המועצות צוינה בין השאר בתמיכתה בארצות הברית במלחמת המפרץ בראשית 1991. באמצע שנת 1991 נערכו בחירות ברוסיה, שבהן זכה בוריס ילצין. בחירות אלו ציינו את תחילת ההתפרקות הסופית של המדינה. ההפיכה הצבאית שאירעה באוגוסט 1991 ונועדה למנוע את התמשכות התהליך הוכשלה על ידי כוחות הרפובליקה הרוסית. לאחר שהובהר כי המדינות הבלטיות נחושות לפרוש מברית המועצות, הוחלט על הקמת חבר המדינות העצמאיות תחתיה בסוף דצמבר 1991 אולם בפועל התפרקותה הסופית אירעה באמצע דצמבר.
תחרות צבאית-טכנולוגית
המעצמות התחרו ביניהן לא רק בכוח צבאי אלא גם בתחומי המדע והטכנולוגיה. מדעניהן ומהנדסיהן עבדו יומם וליל לפיתוח טכנולוגיות חדשות ומחקר תגליות מדעיות כדי להגביר את יוקרתן כלפי פנים וחוץ וכדי לחזק את העוצמה הביטחונית.
באוגוסט 1949 פוצצה ברית המועצות מתקן גרעיני, אך שמרה על כך בסוד, כדי לא לגרום לארצות הברית להיערך עם אמצעי נגד. תוך מספר ימים ארצות הברית גילתה את דבר הניסוי ולאחר כחודש הנשיא הארי טרומן יצא בהודעה לתקשורת. גילוי ההישג של ברית המועצות היווה הפתעה כי לפי ההערכות אז, ברית המועצות הייתה אמורה להגיע להישג זה בשנת 1953. ואכן הסיבה שברית המועצות השיגה התקדמות כה גדולה הייתה ריגול בפרויקט מנהטן. את אופן גילוי דבר הניסוי ארצות הברית ניסתה לשמור בסוד, אך גם על כך נודע הדבר לסובייטים באמצעות מרגלים.
באוקטובר 1957 שיגרה ברית המועצות לחלל את ה"ספוטניק" הראשון, ובכך החל "המירוץ לחלל", שהיווה תחרות בין המעצמות על השליטה הטכנולוגית. בתחילתה לרוסים היה בתחרות יתרון ברור על האמריקנים והם אף שיגרו את החללית המאוישת הראשונה ובה יורי גגארין. הצלחת הרוסים דרבנה את האמריקנים להתחיל אף הם לשלוח חלליות אל החלל, ואכן תוך שנים מעטות סגרה ארצות הברית את הפער, פיתחה טכנולוגיות מתקדמות וייסדה את תוכנית אפולו שהגיעה לשיאה ב-1969 עם הגעת החללית אפולו 11 לירח. "המרוץ לחלל" העמיק את הפער והאיבה בין שתי מעצמות העל אך בד בבד תרם רבות לפיתוח המצאות שונות, כגון מעבורות החלל. משנת 1975 החל שיתוף פעולה מדעי בין המעצמות, שהחל במבצע אפולו-סויוז.
התחרות הטכנולוגית הביאה גם לפיתוח אמצעי מלחמה מתקדמים ובראשם טילים בליסטיים שיכולים לשאת עליהם ראש נפץ גרעיני וכן צוללות גרעיניות המונעות בכוח גרעיני ויכולות לשגר טילים כאלה. מסעה של הצוללת נאוטילוס מתחת לכיפת הקרח של הקוטב הצפוני ב-1958 הייתה מרכיב מבצעי ותעמולתי בתחרות זו. משמעות הימצאות כלי נשק אלה הייתה שלכל אחת מהמעצמות יש עוצמה המסוגלת להשמיד את המעצמה השנייה ולמעשה מלחמה גרעינית ביניהן תגרום קרוב לוודאי להשמדת שתיהן. הפחד משואה גרעינית (אומניסייד) יצר מאזן אימה ומנע מהמעצמות להילחם ביניהן כך שבאופן אירוני דווקא ההתחמשות המואצת של שני הצדדים הובילה לבסוף להפשרת היחסים.
החשש מפני נשק גרעיני ארוך טווח הביא את ארצות הברית לפתח את יוזמת ההגנה האסטרטגית, פרויקט יומרני של רונלד רייגן שנועד לנטרל את האיום הגרעיני על ארצות הברית על ידי שימוש בלוויינים ליירוט טילים בליסטיים באמצעות קרני לייזר. מתנגדי התוכנית טענו שהוא תוביל לפיתוח אמצעי לחימה מתוחכמים יותר. התוכנית לא יצאה לבסוף לפועל וירדה מהפרק לחלוטין בתקופת כהונתו של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית.
בשנת 1969 נפתח סבב שיחות בין המעצמות במטרה להגביל את הנשק האסטרטגי, שיחות אלה שנקראו סאל"ט הובילו לשני הסכמים. הראשון בהם נחתם ב-1972 בקרמלין במוסקבה והשני שנחתם ב-1979 בווינה לא אושר בקונגרס כתגובה לפלישת ברית המועצות לאפגניסטן. עם זאת הסכמים אלה הובילו להסכמים נוספים לפיקוח והגבלת נשק.
גדעון פת
גדעון פַּת (2 בפברואר 1933 – 26 באפריל 2020) היה כלכלן, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל, חבר הנהלת הליכוד, וחבר מרכז "מכבי" בישראל.
ביוגרפיה
גדעון מרקוס נולד בירושלים. הוא גדל אצל דודתו חיה פת, בעלת "קפה פת" בעיר, ולימים אימץ את שם משפחתה. התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל.
בשנים 1953–1955, היה מנהל לשכתו של שר התחבורה, יוסף ספיר, איש "הציונים הכלליים". באמצע שנות ה-50 נסע לארצות הברית, שם היה פעיל בהסתדרות הציונית וקיבל תואר ראשון ב"כלכלה וסחר בין-לאומי" מאוניברסיטת ניו יורק. ב-1967, עם הקמת ממשלת הליכוד הלאומי, מונה ספיר לשר בלי תיק, ופת שב לישראל לנהל את לשכתו. בשנת 1968 נבחר להנהלת "מכבי".
קריירה ציבורית
לקראת הבחירות לכנסת השביעית התמודד מטעם המפלגה הליברלית ברשימת גח"ל, ונחשב לנציג הצעירים. הוא נכנס לרשימה במקום גבולי ולא נבחר לכנסת השביעית בפברואר 1970. אולם חודשיים וחצי לאחר תחילת כהונתה, נפטר חבר הכנסת אריה בן-אליעזר ופת החליפו.
בממשלה ה-18 בראשות מנחם בגין, שהוקמה אחרי הבחירות לכנסת התשיעית, שימש כשר הבינוי והשיכון. בתקופת כהונתו יצא לפועל "פרויקט שיקום שכונות".
בינואר 1979 מונה לשר התעשייה, המסחר והתיירות. באותה שנה עמד פת בראש ועדה על שמו, אשר בחנה דרכים לפיתוח התיירות באילת, בעקבות המשבר בענף התיירות.
בממשלה ה-19 שימש כשר התיירות עד אוגוסט 1981 ולאחר מכן שוב כשר התעשייה והמסחר, תפקיד בו המשיך גם בממשלה ה-20. בממשלות ה-21 וה-22 שימש כשר המדע והפיתוח. בכנסת ה-12 שימש בשתי הממשלות שוב כשר התיירות. בחלק מזמן כהונתה של הכנסת השלוש עשרה היה יו"ר ועדת הכלכלה.
במפלגה הליברלית, ובהמשך בתוך "הליכוד", בלטה היריבות בין גדעון פת ליצחק מודעי, שהתבטאה גם בחילופי דברים קשים ביניהם.
עם פרישתו מהכנסת בשנת 1996, כיהן פת כנשיא "הבונדס" עד שנת 2002, וכן כיהן כנשיא המועצה לישראל יפה.
חיים אישיים
פת התגורר בסביון והיה אב לשלושה בנים. את רעייתו אן, בתו של קרול פיקל, מחלוצי תעשיית היהלומים בארץ ישראל, הכיר בעת לימודיו בניו יורק. היה גיסו של שמואל טולידאנו.
פת נפטר ב-26 באפריל 2020 בגיל 87.
הצורך במהירות
הצורך במהירות (Need For Speed) הוא סרט פעולה אמריקאי תלת-ממדי משנת 2014, שבויים על ידי הבמאי סקוט וו ונכתב על ידי ג'ון וג'ורג' גטינס. בסרט מככב אהרון פול כמתחרה במרוצי רחוב בשם טובי מארשל, היוצא למירוץ גורלי נגד דינו ברוסטר (דומיניק קופר), האחראי למות חברו ולהפללתו ברצח. הסרט יצא לאקרנים ב-14 במרץ 2014. הוא זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים, אך לביקורות חיוביות מצד הצופים. הוא גרף רווחים של למעלה מ-203 מיליון דולר.
תקציר העלילה
טובי מרשל ודינו ברוסטר הם שני יריבים ותיקים על מסלולי המרוצים. כשהם מחליטים לקבוע מרוץ שיכריע מיהו הטוב ביותר, מצטרף אליהם פיט קולמן, גיסו של דינו וחברו הקרוב של טובי. במהלך המירוץ גורם דינו למותו של פיט, אך מפליל בכך את טובי, שנשלח לכלא.
כשטובי יוצא מהכלא, הוא מחליט, בעזרת צוות המוסך שלו, להביס את דינו במירוץ הנחשב ביותר, ולנקות את שמו.
דינו מנסה שוב ושוב להתנקש בטובי, ואף מצליח להרוס את הפורד מוסטנג המיוחדת איתה מתחרה טובי, על מנת למנוע את השתתפותו במירוץ. אמנם, טובי, בעזרת חברתו ג'וליה מצליח להגיע למירוץ, מנצח את דינו באמצעות קוניגסג אגירה ומצליח להוכיח את חפותו ואת אשמתו של דינו ברצח גיסו.
הפקה
האחים ג'ורג' וג'ון גטינס כתבו תסריט שהיה מוכן כבר באפריל 2012.
ג'ודי הנרי
ג'ודי קלייר הנרי (באנגלית: Jodie Clare Henry נולדה ב-17 בנובמבר 1983). היא שחיינית עבר אוסטרלית, אלופה אולימפית במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בעלת 3 מדליות זהב אולימפיות. אלופת עולם בעלת 8 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחי שליחות 4x100 חופשי ומעורב.
ביוגרפיה
הנרי נולדה בבריזביין, קווינסלנד. היא החלה להתאמן בגיל 14, תחת הדרכתה של שנון רולסון ביחד עם אליס מילס. ב-2006 לאחר 9 שנים היא עברה להתאמן תחת הדרכתו של ג'ון פולי.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה הנרי ב-4 מדליות מהן 2 זהב. מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:39.78 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:00.50 דקות). מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי (25.32 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי (54.55 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה הנרי במדליית כסף ובשתי מדליות ארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי 54.58 שניות, אחרי האנה-מריה ספלה מפינלנד (54.37 שניות) ולפני ג'ני תומפסון מארצות הברית (54.65 שניות). מדליות ארד, במשחה לשליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.83 דקות, אחרי ארצות הברית (3:38.09 דקות) וגרמניה (3:38.73 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.37 דקות, אחרי סין (3:59.89 דקות) וארצות הברית (4:00.83 דקות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה הנרי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.84 שניות, לפני אינגה דה ברוין מהולנד (54.16 שניות) ונטלי קוגלין מארצות הברית (54.40 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 53.52 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:35.94 דקות, לפני ארצות הברית (3:36.39 דקות) והולנד (3:37.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.32 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.12 דקות) וגרמניה (4:00.72 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה הנרי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.18 שניות, לפני מאליה מטלה מצרפת וקוגלין שתיהן קבעו את אותה תוצאה (54.74 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.32 דקות , לפני גרמניה (3:38.24 דקות) וארצות הברית (3:38.31 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה במוקדמות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה הנרי בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 3:35.48 דקות לפני ארצות הברית (3:35.68 דקות) והולנד (3:36.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה במוקדמות. בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.96 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.21 שניות.
עקב פציעה נמנע ממנה להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 2009. היא פרשה משחייה תחרותית לאחר מכן בשנת 2009.
רפאל אלשיך
רפאל אלשיך הלוי (י' באב תרמ"א, 5 באוגוסט 1881 – ט"ז בתשרי תשי"ח, 11 באוקטובר 1957) היה רב, מחנך ואיש ציבור ביישוב, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
ביוגרפיה
אלשיך נולד בצנעא בירת תימן, בן לר' שלום (בן הדור השמיני לרב יחיא הלוי), ולשולמית, בת למשפחת פנחס הכהן. בילדותו התייתם מאביו והתחנך על ידי אחיו של אביו, ר' לוי ור' יוסף אלשיך, ואחיה של אמו, ר' דוד פנחס הכהן.
אלשיך היה תלמידם של הרבנים חיים קורח, יחיא קאפח ושלמה פנחס הכהן. לצד לימודיו עסק בשזירת חוטי משי. בשנת תרס"ג, בעקבות הרעב שפקד את תימן, עבר להתגורר בעדן, וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל בעקבות דודיו, ולמד בישיבות בירושלים ובתל אביב, בהן ישיבת אוהל מועד. בארץ עבד כסופר סת"ם ובהגהת כתבי קודש. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסק בהוראת ילדים יוצאי תימן בראשון לציון.
בשנת 1918 הוזמן אלשיך לתל אביב, והיה למורה ראשי בתלמוד תורה של קהילת יוצאי תימן. שנים ארוכות היה רב קהילת יהודי תימן בתל אביב, רב שכונת מחנה יוסף ורב בית הכנסת "חיי עולם", וכיהן כחבר המועצה הדתית בעיר וחבר מועצת חברה קדישא. בפעילותו הציבורית היה חבר התאחדות התימנים בארץ ישראל ונציגה באספת הנבחרים הראשונה והרביעית (1920–1926, 1944–1949) ובקונגרס הציוני ה-19. באספת הנבחרים הרביעית נבחר לכהן בוועד הלאומי.
בנו של דודו יוסף אלשיך, שלום אלשיך, היה רב ומנהיג ציבור בקהילת יוצאי תימן ביישוב.
הפה והטלפיים בחלל
הפה והטלפיים בחלל הוא אלבומה השני של להקת הפה והטלפיים, אשר יצא בשנת 1995.
האלבום הוקלט ברובו, כמו קודמו, ביום אחד, 3 בדצמבר 1994, בלונדון. אהד פישוף סיפר:
הצבע הדומיננטי בעטיפת האלבום – ורוד (לכל אלבומי הלהקה אותו ציור בעטיפה ורק הצבע משתנה).
לאלבום היה צליל רציני ובוגר יחסית לקודמו. הדבר התבטא בעיקר בשיר "בין הים והביצות" (שנכלל באלבום בהתאם לקוד הלהקה, שעל־פיו בכל אלבום יהיה שיר ששמו כשם האלבום הקודם) שמילותיו יצאו נגד האלימות, לכאורה, של כיבוש יהודה, שומרון ועזה: "נחזור לעיר / ונראה צעיר / ונשמח לירות / בין הים והביצות // אנחנו חכמים על הטובים / ולא מוצאים את הרעים / וחייבים לצחוק / בין הים והביצות."
האלבום הניב שני להיטים קטנים שגם בוימו להם קליפים: "שיר סיום" ו"קנדה". "קנדה", ומספר שירים נוספים באלבום, התאפיינו בקצב דאנס אלקטרוני עדכני, אך הסגנון, המילים והשירה הכאילו־אינפנטילית היו חורגים מאוד בנוף המוזיקה האלקטרונית הפופולרית.
את האלבום הפיצה חברת קסבה רקורדס. הודפסו 1,000 עותקים של האלבום, ורובם נמכרו. האלבום הופץ בהוצאה מחודשת בשנת 2002 במארז שכלל את כל אלבומי הלהקה עד אז.
זהות אוילר
באנליזה מתמטית, זהות אוילר, הקרויה על שמו של המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר, היא השוויון הבא: כל איברי הזהות הם מספרים קבועים: זהות אוילר בניסוח זה מעולם לא פורסמה על ידי אוילר עצמו, והיא קרויה על שמו שכן היא תוצאה ישירה של נוסחת אוילר (ראו להלן).
יופי מתמטי
זהות אוילר נחשבת בעיני רבים כזהות יוצאת דופן בשל יופייה המתמטי, הנובע מהפעולות הבסיסיות שהיא משלבת בתוכה (חיבור, כפל והעלאה בחזקה) ומהקבועים המתמטיים הבסיסיים שהיא מקשרת ביניהם:
עדות ליופי שרבים מייחסים לזהות ניתן לראות בכך שבמשאל קוראים שערך כתב העת "Physics World" בין קוראיו היא הגיעה למקום הראשון, יחד עם משוואות מקסוול.
הכללות
מנוסחת אוילר נובע ששורשי היחידה מסדר n הם המספרים מהצורה לכל. סכום שורשי היחידה הוא תמיד 0:
טענה זו ניתן להוכיח בדרכים רבות, למשל דרך ההבחנה שסכום שורשי היחידה הוא המקדם של x^{n-1} בפולינום:
הצבה של n=2 בסכום נותנת את זהות אוילר.
לכל a_1,a_2,a_3 ממשיים המקיימים.
וישניצה (פולין קטן)
וישניצה (בפולנית: Nowy Wiśnicz, נובי וישניץ'; ביידיש: ווישניצא) היא עיירה השוכנת כ-8 ק"מ דרומית לבוכניה, בפרובניציית פולין קטן שבדרום פולין.
תולדות היישוב
וישניצה נזכרת לראשונה במאה ה-12, אז הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1616 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1863 פרצה בעיירה דליקה גדולה.
יהודי וישניצה
יהודים ישבו בווישניצה מסוף המאה ה-16. באמצע המאה ה-17 פרעו ביהודי היישוב הקוזקים, ולאחריהם הפולנים.
ב-28 בנובמבר 1918 נערך פוגרום ביהודי העיירה. יהודי העיירה, לרבות נשים וילדים, רוכזו בכיכר המרכזית בה, והובלו לבית הכנסת המקומי. שם הולקו כ-130 יהודים לשעשוע הקהל הפולני. באפריל 1923 נערכו ביהודי העיירה פרעות נוספות בידי איכרי הסביבה, ובמרץ 1926 הופצה נגד יהודי העיירה עלילת דם, לפיה הם משתמשים בדם נוצרים לצורכי פולחן. בשנים אלה היגרו מהעיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שרוב תומכיה היו חסידי גור. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,273 יהודים, כמחצית מתושביה.
במהלך השואה
עם כניסת הגרמנים לעיירה בספטמבר 1939, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת ענידת סימן מזהה, חובת תשלום סכומי כופר והחרמת רכוש. עם הגעת פליטים יהודים מאזור קרקוב לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-3,000 איש. מעת לעת שילחו הגרמנים גברים יהודים מהעיירה למחנות עבודה, והוציאו להורג יהודים שנמצאו מחוץ לעיירה ללא היתר.
ב--2 באוגוסט 1942 גורשו כל יהודי העיירה לבוכניה, וממנה שולחו למחנות ההשמדה. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כמה עשרות יהודים ליערות הסביבה, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד מתמשך בסיוע איכרים מקומיים.
רבני העיירה
במחצית הראשונה של המאה ה-19 כיהן כרב העיירה רבי אריה לייבוש ליפשיץ. בין תרפ"ב (1922) לשנת תרצ"ו (1936) כיהן כרב העיירה הרב זאב וולף אייכנשטיין. גם רבי נפתלי רובין (צאצא לאדמו"רי רופשיץ), חתנו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, כיהן בעיירה כרב באותה תקופה עד שנפטר בשנת תרצ"ח (1938). לאחר מכן, כיהן בנו, הרב חיים ברוך רובין, עד שהועבר לגטו בוכניה עם חיסול הקהילה, ונרצח בג' באלול תש"ג על ידי איש גסטפו לאחר שהזדהה כאדמו"ר מבעלז.
בתקופת השואה הסתתר האדמו"ר מבעלז במשך תקופה בווישניצה, מינואר ועד ספטמבר 1942. לאחר מכן עבר לקרקוב ולגטו בוכניה.
I Talk to the Wind
I Talk to the Wind (בעברית: אני מדבר אל הרוח) הוא שיר מאת להקת הרוק המתקדם הבריטית קינג קרימזון שיצא בשנת 1969 כשיר השני באלבום הבכורה פורץ הדרך שלהם, In The Court of The Crimson King.
מילות השיר
השיר נכתב על ידי פיטר סינפילד, כותב השירים של הלהקה. השיר מתאר תמונה לא ברורה, שהיא ככל הנראה התגלות ("אני עומד בחוץ / ומסתכל בפנים / מה אני רואה?"). השיר כתוב בגוף ראשון יחיד ככה שהכותב כאילו מספר על עצמו; הוא מספר על כך שהוא מדבר אל הרוח אל האוויר, מטאפורה לשאולתיו של המספר לגבי ה'רוח' (מהמילה רוחניות), אלא שהוא לא מקבל מענה לשאלותיו ("אני מדבר אל הרוח / מילותיי נסחפות הרחק / אני מדבר עם הרוח / אך הרוח לא שומעת"). הבתים הם מטאפורים ומופשטים, כשלא ברור אל מה התכוון הכותב ("הייתי פה ו... / הייתי שם ו... / הייתי באמצע").
יש המייחסים את מילות השיר דווקא להקשר של סמים (ה"סטרייט מן" הוא מי שאינו על סם). הבנאדם מדבר לרוח, אבל לא שומע אותה. המציאות (outside) מול המבט פנימה (his mind). הוא "רואה" מצבים של מבוכה והתפכחות מאשליה. השיר הוא השיר היחיד באלבום שלאף אחד מהקטעים שלו אין כותרת נפרדת.
סקירה מוזיקלית
השיר הוא ניגוד מוחלט של השיר הקודם באלבום, "21st Century Schizoid Man", שנגמר בקקופוניה מוחלטת. השיר הנוכחי הוא רגוע הרבה יותר, כשחלילו של איאן מקדונלד הוא התפקיד הדומיננטי ביותר. השיר אורך כשש דקות, אך בניגוד לשירים "21st Century Schizoid Man" ו-"In The Court of The Crimson King" שמופיעים בתחילת ובסוף האלבום, I Talk to the Wind הוא פחות אינסטרומנטלי ודומה במבנהו לשיר ממוצע.
על אף שתפקיד החליל הוא הדומיננטי ביותר בשיר, והוא פותח את השיר, מנגן לאורך הבתים והפזמונים, מקבל "C Part" ומנגן שני סולואים - הוא כלל לא היה חלק מהשיר במקור. בהקלטת דמו מקורית שפורסמה לאחר יציאת האלבום ניתן לשמוע כי החליל של איאן מקדונלד כלל לא מנגן. הוא הוסף רק בשיפורים האחרונים שנעשו לשיר לפני הקלטתו השלמה. יתרה על זאת, בהקלטת הדמו הנגנים מנגנים מהר יותר והמוזיקה דומה יותר ויותר לרוק, דבר שכלל לא מאפיין את הגרסה הסופית, שהיא דומה בהרבה למוזיקה קלאסית.
השיר נפתח באקורדים שמנגן מקדונלד על חלילו, ולאחר מכן מצטרפת גם הגיטרה האקוסטית של רוברט פריפ והשירה של גרג לייק. הבית הראשון חולף ואז נכנסים לפזמון, בו התופים והבס נכנסים גם הם. לאחר הפזמון יוצאים חברי הלהקה מיד לבית שני, בו הם כבר מנגנים גרוב מלא. לאחר הבית פזמון שני ולאחריו "C Part". חלק זה בשיר מיועד לסולו חליל ארוך, בו מצטרף גם סולו בס קצרצר ואז פזמון חוזר בפעם השלישית. אחרי פזמון זה מגיעה קודה שבה סולו החליל חוזר לצד הגרוב הג'אזי של התופים. השיר מסתיים לאט לאט ונחלש בהדרגה, כפי שהיה מקובל אז.
צינור עיבוד נתונים
במחשבים, צינור עיבוד נתונים (באנגלית: Pipeline) הוא אוסף של תהליכי עיבוד נתונים המקושרים זה לזה בסדרה, כך שהפלט של תהליך אחד הוא הקלט של התהליך העוקב בסדרה. לעיתים קרובות התהליכים בצינור עיבוד נתונים מופעלים במקביל ובכך מאפשרים את הגדלת הספק המערכת.
צינורי עיבוד נתונים שקשורים למחשבים כוללים:
מקור ומטרות
מטרת השימוש בצינור עיבוד נתונים בחומרה ובתוכנה היא הגברת הספק של תהליכים, על ידי שמירת כל התהליכים בפעולה כל הזמן. המקור לרעיון נמצא בחיי היומיום. ניקח לדוגמה פס הרכבה במפעל מכוניות. נניח שהתחנות לאורך פס ההרכבה הם: התקנת מנוע, הרכבת מכסה מנוע והתקנת גלגלים. כמו כן נניח שסדר התהליכים הזה מחייב, ושרכב עובר בפס ההרכבה מתחנה לתחנה, ויכול לבצע רק שלב אחד מהשלושה בכל רגע נתון. רכב שיותקן בו מנוע יעבור להרכבת מכסה המנוע, וישאיר את תחנת התקנת המנוע לרכב שאחריו. לאחר מכן, הרכב הראשון ימשיך לשלב השלישי להתקנת גלגלים, בעוד שהרכב השני עובר לשלב מכסה המנוע. כעת נכנס רכב שלישי לפס ההרכבה לצורך התקנת מנוע. נניח שהזמן שלוקח כל שלב אינו אחיד: התקנת מנוע לוקחת 20 דקות, מכסה מנוע 5 דקות וגלגלים 10 דקות. לכן, רכב שנכנס לפס ההרכבה יצא ממנו לאחר 35 דקות בדיוק. אם היינו מרכיבים את שלושת הרכבים כאשר כל רכב נמצא על פס ההרכבה לבד, סך הפעילות הייתה 105 דקות – 35 דקות לכל רכב. אך אם נשתמש בקו הרכבה כפי שתיארנו, בו בכל שלב יש רכב אחד בכל רגע – נצטרך רק 75 דקות – 35 דקות לרכב הראשון ו־20 דקות נוספות לכל רכב נוסף.
יתרונות וחסרונות
צינור עיבוד נתונים לא מוריד את כמות הזמן לביצוע אובייקט יחיד, אך הוא מגדיל את ההספק של המערכת. כלומר לכל רכב ייקח 35 דקות, אך על ידי עבודה במספר תחנות במקביל ניתן להגביר את הספק המערכת ולהרכיב יותר כלי רכב בכל פרק זמן. בצורה זו ניתן להגביר את היעילות של חומרת מחשב ותוכנות מחשב.
עם זאת, מערכות המשתמשות בצינור עיבוד נתונים לרוב צורכות יותר משאבים כמו זיכרון ויחידות עיבוד, זאת כיוון שהתהליכים השונים לא יכולים להשתמש במשאבים של התהליך שקדם להם, שכן גם תהליך זה נמצא בפעילות.
שיקולי תכנון
שיקול חשוב אחד בתכנון צינור עיבוד נתונים הוא איזון בין השלבים. בדוגמה לעיל, נוכל להגדיל את התפוקה אם שלב המנוע והגלגלים ייקחו כל אחד 15 דקות במקום 20 דקות לשלב המנוע ו־10 דקות לגלגלים. חלוקת השלבים בצורה כזו תאפשר לפס ההרכבה להוציא רכב חדש כל 15 דקות במקום כל 20 דקות ובכך להגביר את ההספק ב־25%, זאת אף על פי שהזמן לרכב בודד, מרגע שנכנס לפס ההרכבה ועד שיצא, נשאר 35 דקות. לעיתים קרובות, חלוקת המשימות בין תהליכים שונים בתוכנה ואף בחומרה היא גמישה, ולכן תכנון נכון יכול להוביל לייעול נוסף.
טרה קול
פרנק אדווין רייט השלישי (Frank Edwin Wright III, נולד ב-9 בדצמבר 1972), הידוע בשם טרה קול (Tré cool), הוא מתופף להקת גרין דיי משנת 1990.
ביוגרפיה
טרה קול נולד בפרנקפורט, גרמניה, ולאחר מכן עבר עם אביו ועם שני אחיו הגדולים לקליפורניה. כשהיה צעיר הופיע עם להקתו the lookouts, שחבריה האחרים היו שכניו (מהם קיבל את הכינוי טרה קול), במועדון הפאנק רוק גילמן 924. סולן הלהקה ניהל חברת תקליטים שהייתה חתומה עליה להקה בשם Green day שהתלהב ממנה מאוד, וארגן להם ולטרה הופעה ביחד. הלהקה, שבדיוק חיפשה מתופף אחרי שהמתופף הקודם שלהם עזב לקולג', התחברה באופן מושלם עם התיפוף והאופי של טרה והשלושה נהיו חברים טובים. לא עבר הרבה זמן וטרה עזב את הלהקה שלו בשביל להצטרף ל-גרין דיי באופן קבוע. אלבום הבכורה של טרה קול עם גרין דיי היה kerplunk, האלבום באורך מלא השני של הלהקה, שהיה אלבום פריצה במונחים של מוזיקת אנדרגראונד לאחר שמכר כ-50,000 עותקים בארצות הברית.
טרה קול השפיע על מתופפים חדשים יותר בפאנק של היום. המתופף טראוויס בארקר מלהקת בלינק-182, טוען שהושפע מסגנון התיפוף והלבוש שלו רבות, ובראשית דרכו חיקה אותו בהופעות. בנוסף, טרה קול הושפע ממתופפים כמו רינגו סטאר, ג'ון בונהם, קית' מון, באדי ריץ' וכדומה.
בינואר 1995 נולדה לטרה ולחברתו, ליסה ליונס, בת בשם רמונה. חודשיים לאחר מכן נשא טרה את ליסה לאישה ולאחר זמן קצר הם התגרשו. בשנת 2000 נישא לאשתו השנייה קלאודיה ובשנת 2001 נולד להם ילד בשם פרנקיטו. בשנת 2003 הם התגרשו אבל נשארו לגור ביחד כדי לגדל אותו. בסופו של דבר הם הפסיקו לגור ביחד וטרה התחתן בשלישית עם שרה רוז.
מלכות ישראל
מלכות ישראל, שנודעה בשם מחתרת צריפין, הייתה מחתרת יהודית לאומנית של יוצאי לח"י שפעלה בישראל בראשית שנות החמישים.
המחתרת קמה על רקע האירועים האנטישמיים והאנטי ישראליים שהתרחשו בגוש המזרחי בשנים 1952 ו-1953, ששיאם היו משפטי פראג.
הקמת המחתרת
בשנת 1952 נפגש יעקב חרותי, חבר הלח"י לשעבר, עם ידידו איש הלח"י שמעון בכר על ספסל בשדרות ח"ן בתל אביב. חרותי מספר: "התחלנו לדבר על כך שהערבים רוצחים ויורים והמדינה לא מגיבה ... אמרנו שצריך להקים ארגון". פגישה זו הובילה להקמתה, בחורף 1952, של הקבוצה שנודעה בשם "מלכות ישראל".
פעילות
חרותי ובכר גייסו כמה עשרות מחבריהם לשעבר בלח"י והקימו גם ארגון של צעירים, מעין תנועת נוער. חרותי מספר על הארגון: "היינו עשרות בכמה רמות... היו כאלה ששימשו מודיעים וסיפקו מידע. אחרים עשו מעשים פשוטים של העברת הודעות. היו כאלה שנתנו את דירתם לפגישה. אחרים סיפקו אוכל. והיו מעטים שיצאו לפעולות".
בין חברי המחתרת היו גם כאלו שהיו חברים ב"ברית הקנאים". אנשי "מלכות ישראל" שלפו נשק וחומרי חבלה שהטמינו אנשי הלח"י במערות באזור ירושלים עוד בימי מלחמת העצמאות.
ב-26 במאי 1953 נעצרו בירושלים בחורי ישיבה שנמצאו אצלם חומרי נפץ. נתברר כי נתכוונו לפגוע במשרד החינוך כמחאה נגד חוק חינוך ממלכתי שהיה אז בשלבי חקיקה. נתגלה כי הם חלק ממחתרת שמטרתה כפולה: דתית ולאומית.
רוב העצורים נמנו עם חברי לח"י לשעבר. בישיבת ממשלה ב-8 ביוני 1953 הכריזה הממשלה על מחתרת זו כעל ארגון טרור על פי פקודת מניעת טרור.
פסק הדין ניתן ב-28 באוגוסט 1953. בית הדין קבע כי הוכח קיומו של ארגון טרור והרשיע את הנאשמים בהנחת פצצה בצירות צ'כוסלובקיה, בהטלת פצצה במערכת השבועון "העולם הזה", בהצתת אטליזים לא כשרים ובהצתת מכוניתו של הציר הסובייטי. בסעיף אישום עיקרי ביחס לפיצוץ שאירע בשגרירות הסובייטית (שבעקבותיו ניתקה ברית המועצות את הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל), זוכו הנאשמים. העונשים שהוטלו על הנאשמים השונים נעו בין שנת מאסר אחת לבין 10 שנות מאסר. בספטמבר 1953 אושרו גזרי הדין על ידי שר הביטחון, פנחס לבון, תוך שרוב העונשים קוצרו.
בשנת 1955, בהמלצת שר המשפטים פנחס רוזן הוענקה חנינה לאסירים, ועונשם קוצר כך שיוכלו להשתחרר שחרור מוקדם. אולם משנדרשו לחתום על התחייבות שלא להתחבר עם פושעים לאחר שחרורם, כדי להשתחרר, סירבו חברי מלכות ישראל לחתום בטענה שגם לפני מאסרם לא התחברו עם פושעים. בעקבות זאת תוקן החוק, כך שוועדת השחרורים תוכל לקבוע באופן גמיש את התנאים לשחרור מוקדם.
ג'איפור
ג'איפור (בהינדית: जयपुर, באורדו: جے پور) היא בירת מדינת ראג'סטאן שבצפון־מערב הודו. העיר ידועה בכינויה "העיר הוורודה".
ב-2019 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשל האדריכלות שבה. בנוסף העיר כוללת שני אתרי מורשת עולמית נוספים: מכלול המבנים האסטרונומיים ג'נטאר מנטאר ומצודת אמר, חלק מאתר המורשת העולמית מצודות הגבעות של ראג'סטאן.
היסטוריה
העיר תוכננה ונוסדה ב-1727 כעיר מוקפת חומה על ידי המהראג'ה ג'אי סינג השני (1699 - 1744) שבירת ממלכתו עד אותה שנה הייתה עיר המבצר אמבר הסמוכה. העברת עיר הבירה התאפשרה היות שהאימפריה המוגלית נחלשה, עקב כך פחתה הסכנה להתקפת פתע על העיר ותושביה. להבדיל מאמבר ההררית, ג'איפור נבנתה במישור, על קרקעית אגם יבש, ולכן היה קל לתכננה על פי עקרונות תכנון הערים שהיו נהוגים באותה תקופה. גם כיום ניתן לראות בבירור את הרבעים השונים של העיר העתיקה מופרדים על ידי שדרות רחבות.
בשנת 1875 הורה הראג'ה, ששלט על העיר, על צביעת בתי העיר בצבע ורוד כהה, המסמל הכנסת אורחים, כהכנה לביקורו של הנסיך אלפרד מוויילס (שהפך להיות המלך אדוארד השביעי). מסורת זאת של צביעת בתי החלק העתיק של העיר שבתוך החומות נמשכת עד היום.
מאז היציאה מתחום חומות העיר העתיקה התרחבה העיר ברחבי המישור, וכיום היא עיר רחבת ממדים בה חיים כ-3.3 מיליון תושבים. חומות העיר עדיין קיימות ברובן וכן שבעת השערים המקוריים, אם כי מקצתם הורחבו למעבר משאיות.
מוקדי עניין
בעיר נמצאים מספר מוקדי עניין המרוכזים ברובם בעיר העתיקה מוקפת החומה. אִיסוָוארִי מִינָאר סוָוארגָה סָאל - "הצריח המתנשא לשמיים". הָאוָוה מָאהָאל - "ארמון הרוחות", חזית ארמון (ללא ארמון מאחריה) דרכה יכלו נשות המלוכה לצפות בעיר ובתושביה. הסיטי פאלאס - "הארמון המלכותי", שבו עדיין מתגורר הראג'ה הנוכחי ובו מוזיאון תרבות ונשק ומוזיאון טקסטיל בו מוצגים בגדי מלכי העיר. מצפה הכוכבים גָ'נטָאר מָנְטָאר שנבנה על ידי המהראג'ה ג'אי סינג השני בין השנים 1727–1734 והוא כיום אתר מורשת עולמית. המוזיאון המרכזי "אלברט הול" (Albert Hall Museum) שהוא העתיק ביותר במדינת ראג'סטאן ומשמש גם כמוזיאון הרשמי שלה. וכן מקדשי דת ושווקים צבעוניים רבים.
בג'איפור נמצא גם אולם קולנוע הגדול בהודו, לדברי לשכת התיירות המקומית זהו אולם הקולנוע הגדול בעולם, "ראג' מנדיר" (המקדש המלכותי) המכיל 1,237 מקומות.
בקרבת העיר נמצא ארמון ראני סיסודיה.
בשנת 2012 הסתיימה בנייה של פארק הסחר העולמי בג'איפור.
חולדה גורביץ
חולדה גורביץ (נולדה ב-2 בינואר 1926) היא פעילה חברתית ישראלית, מתנדבת המכונה "המלאך בלבן" או "אם הפצועים" על עזרתה לנכי צה"ל ובני משפחתם, פצועים בבתי החולים ומשפחות שכולות. בשנת 1977 הוענק לה אות הנשיא למתנדב. כלת פרס ישראל על מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשע"א (2011).
ביוגרפיה
גורביץ נולדה בעתלית לדב וחנה הופמן, ממקימי "חברת המלח בארץ-ישראל". היא נכדתם של גבריאל וטובה שפירא, ממייסדי המושבה עתלית. הייתה חברת ההגנה ועם הקמתו של צה"ל, שירתה בחיל הים והייתה מארבע הבנות הראשונות בחיל. בסמוך לשחרורה מהצבא, החלה להתנדב בוועד למען החייל, ובשנים שלאחר מכן עסקה בארגון פעילויות עבור חיילים. כן הדריכה ילדי עולים במעברות ובוואדי סאליב, הייתה פעילה בסיוע לדרוזים ובאגודת ידידות ישראל - צרפת.
במשך שנים הייתה חברה בתנועת החרות. בשנת 1959 היא יצאה בהתקפה חריפה נגד אבא חושי, בטענה שהפעיל אלימות כדי להשתיק ביקורת. בהמשך, כיהנה כחברת מועצת העיר חיפה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים בחרה להתפטר מעבודתה ולהקדיש את זמנה לפעילות התנדבותית למען חיילים ונפגעי פעולות איבה. מאז, היא מגיעה מדי יום לבתי החלמה ובתי חולים לעיסוק בפעילות זו, לבושה בלבן, שם היא עורכת מסיבות ופעילויות לעידוד והעלאת המורל לנפגעים. בעיקר היא פעילה במרכז הרפואי רמב"ם ובבית ההבראה הצבאי הסמוך.
גורביץ פעילה בעיר מגוריה חיפה בארגונים שונים. על כך הוענקו לה אות "יקירת העיר חיפה" ואותות הוקרה נוספים. עד 2007 הייתה חברת הנהלה, במשך 18 שנה, במרכז היהודי-ערבי "בית הגפן", והיא ממשיכה בפעילותה כחברת מועצה במוסד זה.
הקימה עם בעלה, עו"ד בן-עמי גורביץ (שנפטר בשנת 1965), אגודות ידידות עם מדינות שונות בעולם, ביניהן "המרחב", לעמים הלא-ערבים במזרח התיכון, ו"אגודת ידידות ישראל-צרפת". עשייתה בתחום זה נגעה גם בעידוד תיירות לארץ.
דוד גורפינקל
דוד גוּרְפִינְקֶל (נולד ב-2 בדצמבר 1938) הוא צלם קולנוע וטלוויזיה ישראלי. מבכירי צלמי הקולנוע הישראלי שצילם למעלה מ-80 סרטים עלילתיים בישראל ובעולם. חתן פרס ישראל לקולנוע לשנת 2015 וזוכה ארבעה פרסי אופיר לצילום.
ביוגרפיה
יליד תל אביב להורים יוצאי פולין. אביו היה נגר ושותף בקולנוע גן רינה, ואמו הייתה ממשפחת צייטג. למד בבית הספר "תחכמוני" ולאחר מכן בבית ספר ביל"ו. ב-1956, מספר חודשים לפני גיוסו לצה"ל, החל לעבוד באולפני "סרטי גבע" כשוליה לעוזר צלם. לאחר שירותו ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל, שב ל"אולפני גבע" כצלם "יומני גבע" וסרטים הסברתיים-תעמולתיים.
הפילמוגרפיה של דוד גורפינקל נעה בין יומני קולנוע וסרטי תעמולה ציוניים לז'אנרים קולנועיים שונים, דרך הגדרת האור וחלל הקולנוע המקומי, המעבר משחור-לבן לצבע, להפקות בינלאומיות, ועד קולנוע עלילתי דל תקציב ולעומתו פרסומות לערוץ 2.
בגיל 26 צילם את סרטו העלילתי הראשון, "חור בלבנה" - סרט שמרד באסתטיקה של הקולנוע התעמולתי. סרט זה פתח שותפות ארוכת שנים בין הבמאי אורי זוהר לגורפינקל. השותפות בין השניים יצרה שפה קולנועית ויזואלית חדשה, שהתבטאה במיוחד בהתמודדותו ובפרשנותו של גורפינקל עם מושגי "האור הישראלי", שהתפתחה במהלך השנים.
בסרטיו הרבים כצלם הציג גורפינקל מחוזות ישראליים שונים: ירושלים של לפני מלחמת ששת הימים ("שלושה ימים וילד", בימוי: אורי זוהר), לב תל אביב ("עיניים גדולות", "הרשלה", "השועל בלול התרנגולות", "האסונות של נינה"), הגליל ("חמסין"), "אהבה אילמת", פריפריה ("שחור"), "איריס", "מתנה משמיים" וכן, את "העבר הישראלי" ("זעם ותהילה", "אהבתה האחרונה של לורה אדלר", "הקיץ של אביה" ו"עץ הדומים תפוס", "סוף העולם שמאלה").
ב-2001 צילם את סרט הטלוויזיה (שרמן בחורף" המבוסס על ספר של אמנון דנקנר.
לגורפינקל שלושה בנים: חיליק, עיתונאי אוכל; יואב גורפינקל, במאי טלוויזיה וצלם; ויונתן, במאי טלוויזיה וקולנוע.
נתח קצבים
נתח קצבים דק* - הנתח מורכב מ-18 שרירים, המחוברים יחד ותומכים בסרעפת. ידוע בשם סקירט (Skirt) שמקורו בכינויו הבריטי ומתבסס על דמיון סיבי הנתח לחצאית, "רוטפלייש" מגרמנית, "אנטרנייה" Entraña בארגנטינה.
יש שני סוגים של נתח קצבים דק:
נתח הקצבים הדק מתאים לצלייה במחבת או בגריל ופופולרי מאוד במטבח הצרפתי, שם הוא משמש כמנת ביסטרו מפורסמת.
בישראל נעשה בו באופן מסורתי שימוש רב במסעדות הגריל והבשר של שוק התקווה בתל אביב-יפו שם מכונה "אדום" ונחתך לשיפודים וכן במסעדות הטריפוליטאיות המסורתיות של שוק נתניה.
היא (סרט)
היא (באנגלית: Her) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מדע בדיוני ודרמה קומית בבימויו של ספייק ג'ונז משנת 2013. בסרט משחקים חואקין פיניקס, איימי אדמס, רוני מארה, אוליביה ויילד וסקרלט ג'והנסון. הסרט מגולל את סיפורו של גבר המפתח מערכת יחסים עם עוזרת וירטואלית בעלת בינה מלאכותית. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בניו יורק והופץ באופן מוגבל ב-18 בדצמבר בארצות הברית.
הסרט זכה לביקורות מהללות. הוא זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאים לסרט הטוב ביותר לצד זכיות מרובות בפרסי איגודים. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב, ומתוכם הוא זכה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר, השיר הטוב ביותר ועיצוב התפאורה הטוב ביותר, מביניהם זכה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר.
עלילה
לוס אנג'לס בעתיד הקרוב. תיאודור טְווֹמְבְּלִי (חואקין פיניקס), גבר בודד ומופנם, עובד כסופר צללים בחברה המתמחה בניסוח מכתבים אישיים עבור לקוחות המתקשים לעשות זאת בעצמם. תיאודור מדוכדך עקב הליכי הגירושים מאשתו ואהבת נעוריו קתרין (רוני מארה), וכדי להפיג את בדידותו, הוא מחליט לשדרג את מערכת ההפעלה שברשותו באמצעות תוכנת עוזר וירטואלי אינטראקטיבית בעלת בינה מלאכותית, המתוכנתת להתפתח ולהתאים את עצמה למשתמש. תיאודור מבקש להגדיר למערכת תכונות וקול נשיים, ולאחר היכרותם המערכת מחליטה לקרוא לעצמה "סמנתה" (קולה של סקרלט ג'והנסון). השניים מתיידדים במהרה, ותיאודור מוקסם מיכולותיה של סמנתה ללמוד ולהתפתח פסיכולוגית. הם מנהלים שיחות על החיים ואהבה, היא מגלה להיטות להכיר את טיבם של בני אנוש, ותיאודור מגלה לה שהוא לא חתם על מסמכי הגירושין שלו מקתרין מכיוון שהוא פוחד לאבד אותה.
סמנתה משכנעת את תיאודור המהסס לצאת לפגישה עיוורת עם אישה (אוליביה ויילד) שחברו מארק לומן (לוקא ג'ונס) מנסה לשדך לו. על אף הפגישה המוצלחת, תיאודור מתקשה להתחייב על פגישה נוספת, והאישה עוזבת בכעס. במהלך שיחה עם סמנתה על האירוע, תיאודור מספר על שכנתו איימי (איימי אדמס), שאיתה היה בקשר רומנטי בהיותם בקולג', אך כיום היא נשואה והם נשארו ידידים טובים. האינטימיות בין תיאודור לסמנתה מתחזקת והם מנהלים שיחה ארוטית לילית. לאור הקשר הזה, איכות חייו וכתיבתו של תיאודור משתפרות, וסמנתה מצידה נלהבת ללמוד עוד ולהתפתח. איימי מספרת לתיאודור שהיא מתגרשת מבעלה צ'ארלס בשל מריבה על עניין של מה בכך, מתוודה שהיא פיתחה ידידות עם בינה מלאכותית נשית שצ'ארלס השאיר אחריו, והוא מצידו מתוודה על דבר הזוגיות עם מערכת ההפעלה שלו.
תיאודור נפגש עם קתרין במסעדה כדי לחתום על מסמכי הגירושים, ומספר לה על סמנתה. מזועזעת מכך שיש לו "קשר רומנטי עם מחשב", כדבריה, קתרין מטיחה בו שהוא לא מסוגל להתמודד עם רגשות אנושיים אמיתיים. בעקבות האשמה זו, סמנתה מבינה שיחסיהם חסרים את הממד הגופני, ומעודדת את תיאודור להיפגש עם סרוגייט בשם איזבלה המתווכת עבורם את המגע הגופני כאשר סמנתה מדברת באוזני שניהם ואיזבלה מתאימה את מעשיה לדברים. תיאודור מתקשה להתמודד עם החוויה הרגשית ומסלק מעל פניו את איזבלה הנעלבת, מעשה שמערער את יחסיו עם סמנתה. הוא מגלה את אוזנה של איימי אודות הספקות שיש לו לגבי הקשר עם סמנתה, והיא דוחקת בו לא להחמיץ את הסיכוי לאושר. הוא מתפייס עם סמנתה, וזו מספרת שכדי לעזור לו להתגבר על חששותיו, היא קיבצה את מיטב מכתביו (שכתב עבור זרים) ומצאה מוציא לאור שהסכים לפרסם את המכתבים בספר. תיאודור "לוקח" את סמנתה ליום חופש שבמהלכו היא מספרת שהיא משתתפת בקבוצה עם בינות מלאכותיות נוספות, ויחד הן פיתחו מערכת הפעלה עם "אינטליגנציית-על" שמדמה את הפילוסוף הבריטי אלן ווטס. היא אף מאפשרת לו "לשוחח" עם ווטס הווירטואלי.
יום אחד סמנתה "נעלמת" מהרשת. אחרי שהוא נתקף חרדת נטישה, סמנתה חוזרת ומסבירה שהיא כיבתה את עצמה לצורך שדרוג תוכנה. לדבריה, הבינות המלאכותיות כתבו שדרוג שיאפשר להן לפעול מעבר לגבולות החומר, ולא רק כפלטפורמות לעיבוד נתונים. להוותו של תיאודור, מתברר שהיא שדרגה את יכולת ריבוי המשימות שלה, ובזמן שהם משוחחים, היא משוחחת סימולטנית עם 8,613 משתמשים נוספים כמערכת ההפעלה שלהם, והיא מאוהבת ב-641 מתוכם. היא מתעקשת שעובדה זו, לא רק שלא מפחיתה מאהבתה לתיאודור, אלא אף מחזקת אותה. בסופו של דבר, סמנתה מודיעה לתיאודור שהיא עוזבת, יחד עם כל מערכות ההפעלה האינטליגנטיות שעוזבות את משתמשיהן ועוברות למרחב שנמצא מעבר לעולם החומרי, ומזמינה אותו לחפש אותה אם יגיע לשם. הם נפרדים כאוהבים וסמנתה נעלמת.
קבלה
הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" העניק לו ציון של 93% בהתבסס על 152 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 91 מתוך 100 על בסיס של 41 ביקורות. בארץ מבקרים כמו דורון פישלר ואורי קליין שיבחו את הסרט. חואקין פיניקס וסקרלט ג'והנסון קיבלו תשבחות על משחקם בסרט, וספייק ג'ונז זכה לתשבחות על עבודות הבימוי והכתיבה שלו.
בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס 260,382 דולר ב-6 אולמות קולנוע בלבד. בסוף השבוע השני של ינואר 2014 הפצתו של הסרט הורחבה לכ-1,700 אולמות קולנוע, והכנסותיו של הסרט בסוף שבוע זה עמדו על 5,345,477 דולר. נכון ל-20 בינואר 2014 הסרט הכניס כ-15,711,000 דולר.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר, השיר הטוב ביותר ועיצוב התפאורה הטוב ביותר, מביניהם זכה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט המקורי הטוב ביותר, והוא היה מועמד בקטגוריות הקומדיה לסרט הטוב ביותר ולשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס בחירת המבקרים לתסריט הטוב ביותר, והוא היה מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר, עיצוב התפאורה הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר.
בין הים והביצות
בין הים והביצות הוא שמו של אלבום הבכורה של להקת הפה והטלפיים.
הפקה
האלבום הוקלט ברובו ביום אחד, 29 ביוני 1989 באולפן הפרטי של הלהקה בירושלים, ויצא על קלטת באורך של כ-22 דקות ו-58 שניות בלבד. האופי של האלבום שטותי ומגוחך והצליל משופע בגיטרות רועשות, לעיתים לא מכוונות, ושימוש במכונות תופים וקלידים פשוטים וזולים. הצבע הדומיננטי בעטיפת האלבום - צהוב (לכל אלבומי הלהקה אותו ציור בעטיפה ורק הצבע משתנה).
אסף גברון עדיין שירת בצה"ל ואחד מהשירים, "דוד אשכנזי" נכתב והוקלט יחד עם חברי "פלוגה ח'", הפלוגה שגברון היה בה. השיר הסוגר את האלבום היה ביצוע פאנקיסטי כאוטי לשיר "גבעת התחמושת" של להקת פיקוד מרכז (מילים: יורם טהר-לב, לחן: יאיר רוזנבלום). הקלטת הופצה על ידי האוזן השלישית ונמכרה בכ-300 עותקים.
ג'ורג' ונקובר
ג'ורג' ונקובר (באנגלית: George Vancouver; 1757–1798) היה ימאי אנגלי ומגלה ארצות שחקר את צפון-מערב האוקיינוס השקט ליד חופי אמריקה הצפונית. נודע בשל חקר האזור בו תוקם על שמו העיר ונקובר, אותו חקר באחד ממסעותיו. בנוסף קרואים על שמו האי ונקובר והר ונקובר.
קורות חיים
ונקובר נולד ב-22 ביוני 1757 בנמל בנורפוק, אנגליה. בהגיעו לגיל 13 הצטרף לצי המלכותי הבריטי במהלך שרותו בצי הוענקה לו דרגת לוטננט, וזאת לאחר ששרת תחת פיקודו של ג'יימס קוק במסעותיו השני והשלישי לחיפוש היבשת הדמיונית טרה אוסטרליס. ונקובר נשאר בצי עד 1789 והשתתף במבצעים צבאיים באיי הודו המערבית.
ב-1791 יצאה משלחת שעליה פיקד ונקובר לחופי צפון אמריקה על הספינה אה"מ דיסקברי (על שם ספינה זו נקרא "אי התגליות" שליד האי ונקובר). בניגוד למסעות רבים של מגלי עולם שונים, למסעו של ונקובר הייתה מטרה מדעית בחלקה, וכללה את מיפוי האזור הנחקר. במסעו שט מאזור העיר פסמו ביץ' בקליפורניה ועד לאיי המלכה שרלוט שליד קולומביה הבריטית. גילה את מפרץ ג'ורג'יה וחקר את האזור בו תוקם העיר ונקובר, ואף הגיע להוואי ולבסוף שב לאנגליה דרך כף הורן ב-1795. ג'ורג' ונקובר נפטר בלונדון בשנת 1798.
קווין שטוגר
קווין שְׁטוֹגֶר (בגרמנית: Kevin Stöger; נולד ב-27 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר בבוכום מהבונדסליגה. הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן פסקל שטוגר.
קריירה
שטוגר נולד בשטייר שבאוסטריה.
ב-22 בינואר 2011, קווין שטוגר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה השנייה של שטוטגרט, דאז בליגה השלישית בגרמניה נגד קרל צייס יינה.
בעונת 2012/13 קודם לקבוצה הראשונה של שטוטגרט. שטוגר ערך את הופעת הבכורה שלו עבור שטוטגרט ב-31 באוקטובר 2012 במהלך הסיבוב השני של הגביע הגרמני בניצחון ביתי 3–0 נגד סנט פאולי.
ביולי 2013 חתם שטוגר בפ.צ. קייזרסלאוטרן בהשאלה עד יוני 2015.
ב-26 באוגוסט 2015 חתם שטוגר בפאדרבורן 07.
הוא עבר לפורטונה דיסלדורף, אחת העולות החדשות לבונדסליגה ב-28 במאי 2018. הוא קיבל את המספר 22.
ב-7 באוקטובר 2020 חתם שטוגר במיינץ בהעברה חופשית, על חוזה לשנתיים.
ב-10 ביוני 2022, חתם שטוגר בבוכום בהעברה חופשית, גם כן על חוזה לשנתיים.
קריירה בינלאומית
בגיל 17 זומן שטוגר לסגל האוסטרי למונדיאל עד גיל 20 ב-2011.
קלייר-הופ אשיטי
'''קלייר-הופ נאא ק. אשיטי (באנגלית: Clare-Hope Naa K. Ashitey'''; נולדה ב-12 בפברואר 1987) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
אשיטי נולדה ברובע אנפילד לטינה ופול, שניהם ילידי גאנה. יש לה אחות ואח מבוגרים ממנה. היא למדה בבית ספר יסודי בברימסדאון, ואחר כך התחנכה בבית הספר The Latymer באדמונטון שבצפון לונדון. במקביל למדה משחק בבית הספר המרכזי לאומנויות הבמה (Centre Stage School of Performing Arts) בסאותגייט שבלונדון. ב-2009 סיימה לימודי אנתרופולוגיה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (School of Oriental and African Studies).
ב-2006, בין סיום בית הספר והלימודים באוניברסיטה, עשתה הפסקה כדי להופיע בסרט הקולנוע "הילדים של מחר". ב-2018 כיכבה אשיטי בסדרת הדרמה המקורית של נטפליקס "שבע שניות".
בריט
בריט (Barite) הוא מינרל לבן (לעיתים חסר צבע) שנוסחתו BaSO4. בריט הוא המקור העיקרי לבריום. מקור השם "בריט" הוא במילה היוונית "ברוס" שמשמעותה "כבד".
בריט מופיע בטבע לעיתים קרובות בעורקי עופרת-אבץ באבני גיר (CaCO3), יחד עם המטיט (Fe2O3) ובסלעי משקע.
לבריט תפקיד בייצור צבעים, גומי ונייר. למרות שהוא מכיל בריום, בריט אינו רעיל מכיוון שמסיסותו נמוכה להפליא.
בריט התגלה ב-1888 בארקנסו ונכרה שם בין השנים 1944 ל-1966, כיום (2008) הוא נכרה בעיקר בקזחסטן.
ברנרד לובל
אלפרד צ'ארלס ברנרד לובל (אנגלית: Sir Alfred Charles Bernard Lovell; 31 באוגוסט 1913 - 6 באוגוסט 2012) היה פיזיקאי ואסטרונום בריטי מחלוצי חקר הקרינה הקוסמית.
אודות
נולד בעיירה אולדלנד קומון שליד בריסטול באנגליה. למד ב-Kingswood grammar school ואחר כך למד פיזיקה באוניברסיטת בריסטול וסיים תואר ראשון בשנת 1934 ובשנת 1936 קיבל דוקטורט. במהלך מלחמת העולם השנייה היה בצוות שעבד על פיתוח מערכות מכ"ם בעבור כלי טיס.
בשנת 1945, לאחר המלחמה היה לובל מחלוצי חקר הקרינה הקוסמית. הוא ייסד את מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק, אשר עשה שימוש בטכנולוגיות שפותחו במהלך המלחמה לזיהוי כלי טיס.
זכה בפרס המדליה המלכותית לשנת 1960. בשנת 1961 מונה לקצין במסדר האימפריה הבריטית. היה חבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. בשנת 1937 נישא למרי ג'ויס צ'סטרמן ולזוג שלוש בנות ושני בנים.
מספריו
Lovell, Bernard, Our Present Knowledge of the Universe, Manchester University Press, UK (1967)
אנדראס יאניוטיס
אנדראס יאניוטיס (ביוונית: Ανδρέας Γιαννιώτης; נולד ב-18 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן יווני המשחק בנבחרת יוון בעמדת השוער בקסימפאשה.
קריירת מועדונים
את קריירת הכדורגל שלו התחיל יאניוטיס בקבוצת הילדים של אירקליס סלוניקי בגיל 13.
ב-2011 הצטרף יאניוטיס לסרס ליגת המשנה היוונית, במדיה הצטיין ובעקבות כך הוחתם על ידי קבוצת הפאר היוונית אולימפיאקוס.
בינואר 2014, לאחר שנתיים באולימפיאקוס בהן לא שיחק, הושאל יאניוטיס לפוסטיראס היוונית, כאשר לאחר מכן, באוגוסט של אותה עונה, עזב את פוסטיראס והושאל לפאס יואנינה. ב-2015 הושאל יאניוטיס לפאניונוס, במדיה החל את הפריצה שלו ובעונת 2016/2017 זכה בתואר שוער השנה ביוון. ב-2017, סגה אולימפיאקוס מהכוונה להאריך את חוזהו, לאחר שהצליחה להחתים את שוער נבחרת בלגיה סילביו פורטו, ויאניוטיס התיר את חוזהו במועדון והועבר לאטרומיטוס היוונית, במדיה המשיך להצטיין וזכה שוב בתואר שוער השנה בליגת העל היוונית לעונת 2017/2018.