cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעבד תבניות
מנועי תבניות משובצים
ניתוח מחרוזות משלים את המנגנון של עיבוד תבניות. דוגמה לכך היא הפקודה  (החלף) במעבד הטקסט sed, שמקורה בחיפוש והחלפה בעורך הטקסט ed. פקודות החלפה הן בצורה, כאשר   הוא ביטוי רגולרי, לניתוח מחרוזות,   היא תבנית פשוטה לפלט, בין אם זו מחרוזת טקסט, או מחרוזת פורמט המכילה את התווים   עבור "כל ההתאמה" או רצפי המילוט המיוחדים   עד   עבור תת-הביטוי ה-n-י. לדוגמה,  מחליף את כל המופעים של "cat" או "dog" ב-"cats" או "dogs":   הוא תת-הביטוי הראשון (והיחיד) ב-regexp, ו-   במחרוזת הפורמט מחליף אותו בפלט.
רכיבי מערכת
כל מערכות עיבוד התבניות מורכבות לפחות מהמרכיבים העיקריים הבאים:
מודל נתונים
זה עשוי להיות מסד נתונים יחסי, קובץ כגון XML, גיליון אלקטרוני או כל מקור אחר של נתונים בפורמט אחיד. חלק ממערכות עיבוד התבניות מוגבלות בסוגי הנתונים שניתן להשתמש בהן. אחרים מתוכננים לגמישות מרבית ומאפשרים סוגים רבים ושונים של נתונים.
תבנית מקור
תבניות מקור מצוינות באופן מסורתי:
מנוע תבניות
מנוע התבניות אחראי על:
בנוסף, מנועי תבניות מסוימים כוללים אפשרויות תצורה נוספות.
מסמכי פלט
אלה עשויים להיות מסמך שלם או מקטע של מסמך.
שימושים
עיבוד תבניות משמש בהקשרים שונים למטרות שונות. המטרה הספציפית מותנית בדרך כלל ביישום או במנוע התבניות שנמצאים בשימוש. עם זאת, הגמישות של מערכות עיבוד תבניות מאפשרת לעיתים קרובות שימושים לא קונבנציונליים למטרות שלא נועדו במקור על ידי המעצבים המקוריים.
מנוע תבניות
מנוע תבניות הוא סוג מסוים של מודול עיבוד תבניות המציג את כל התכונות העיקריות של שפת תכנות מודרנית. המונח מנוע תבניות התפתח כתיאור כללי של שפות תכנות שמטרתן העיקרית או הבלעדית הייתה לעבד תבניות ונתונים לפלט טקסט. השימוש במונח זה מיושם בעיקר בפיתוח אתרים באמצעות מערכת תבניות אינטרנט, והוא מיושם גם בהקשרים אחרים.
הפקת מסמכים
שלדי תוכנה ליצירת מסמכים משתמשים בדרך כלל בעיבוד תבניות כמודל המרכזי להפקת מסמכים.
יצירת קוד מקור
כלי הפקת קוד מקור תומכים ביצירה של קוד מקור כפלט על בסיס מודלי נתונים מופשטים (כגון בסיסי נתונים יחסיים) עבור אפליקציות ספציפיות.
שימושים בתוכנה
מנוע תבניות לרשת מעבד נתונים לכדי דף אינטרנט, או חלקים ממנו. זה נפוץ במערכות תבניות לרשת ובשלדי תוכנה לרשת, כגון אנגולר, וריאקט.
דוגמאות
XSLT הוא מודל לעיבוד תבניות שתוכנן על ידי W3C. הוא מיועד בעיקר להמרה על נתוני XML (למסמכי אינטרנט או פלט אחר).
שפות תכנות כגון Perl, פייתון, PHP, Ruby, סי שארפ, ג'אווה וגו תומכות בעיבוד תבניות באופן מובנה או באמצעות ספריות.
ASP ו-JavaServer Pages כוללים מעבדי תבניות שעוצבו ספציפית עבור רשת האינטרנט.
מסע הכזבים של ביל וטד
מסע הכזבים של ביל וטד (אנגלית: Bill & Ted's Bogus Journey) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1991, שהוא גם סרט ההמשך של "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" משנת 1989. בדומה לסרט הראשון, גם כאן קיאנו ריבס מגלם את טד ואלכס וינטר את ביל.
בעת העבודה על הסרט שמו היה "Bill & Ted Go To Hell" ("ביל וטד הולכים לעזאזל/לגיהנום").
עלילה
בסרט זה מופיעים ביל וטד בלהקת הבי מטאל בשם Wyld Stallyns ("סוסי הפרא"). הם נרצחים על ידי שני אנדרואידים מהעתיד שנראים כמוהם, נשלחים לגיהנום, ובסופו של דבר חוזרים מהמתים, יחד עם המוות (מגולם על ידי השחקן ויליאם סדלר) כדי לסדר את התסבוכת.
סוף הסרט נשען על סדרה של אירועים שבתחילה נראים כסותרים את פרדוקס הסבא, אך הם נפתרים כפרדוקסי פרהדסטינציה חופפים.
חברת הרכבות הקזחית
חברת הרכבות הקזחית, מילולית "מסילות הברזל הקזחיות" (בקזחית: Қазақстан Темір Жолы, או "АБ «Ұлттық компания "Қазақстан темір жолы"»", "החברה הלאומית "רכבות קזחסטן"") היא חברת הרכבות הלאומית של קזחסטן, המהווה חברה ממשלתית האחראית לתפעול וניהול התחבורה המסילתית במדינה. החברה עוסקת בשינוע נוסעים ומטען באמצעות רכבות ואחראית גם על הפעלת תחנות הנוסעים ותחנות טעינת משא וכן על תכנון ופיתוח תשתיות הרכבת. חברת הרכבות נוצרה לראשונה בשנת 1958 בברית המועצות, כחלק ממסילות הברזל הסובייטיות, בשנת 1997 הפכה לחברה לאומית.
ממשלת קזחסטן היא הבעלים של חברת הרכבות באמצעות חברת ההשקעות הממשלתית "סמרוק קזינה", חברה שמנהלת גם את רשות הדואר הקזחית, חברת התקשורת קזחטלקום, חברת הגז "קזמונאיגז", חברת "קזאטומפרום", חברת החשמל הלאומית KEGOC וחברת התעופה אייר אסטנה. חברת הרכבות היא אחת מהמעסיקות הגדולות במדינה, כאשר כאחוז מהאוכלוסייה מועסק בענף הרכבות. בתקופת ברית המועצות מסילות הברזל של קזחסטן הסובייטית היו מהגדולות במדינה עם אורך של כ-11,000 קילומטרים. החברה היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל אסטנה ומועדון הוקי באריס.
משרדי החברה באסטנה ממוקמים בגורד שחקים בגובה 174 מטרים עם 40 קומות והוא מהגבוהים בעיר. החברה מפעילה מפעלים לייצור קטרים, תאגיד שיפוץ קרונות, חברת אבטחה משלה וחטיבות לשינוע מטען ואנשים.
השלושרים
השלושרים הייתה להקת רוק שפעלה בישראל בשנים 1969–1970. היא הוקמה ביוזמתו של המפיק והזמר בני אמדורסקי, שצירף אליו את שלום חנוך ואת חברו של חנוך מקיבוץ משמרות חנן יובל. שם הלהקה הוא שילוב של "שלושה ששרים" ו"קלושרים" (Clochards, "נוודים" או "בטלנים" בצרפתית).
המוזיקה של השלושרים נחשבה חדשנית לתקופתה, באופן שבו שילבה בשיריה השפעות מוזיקת רוק בעיקר מהביטלס עם מילים בעברית. אלבומה היחיד שיצא ב-31 באוגוסט 1969 זכה להצלחה מסחרית נאה. בין המשתתפים בנגינה באלבום היו המוזיקאי דני סנדרסון בגיטרות, שמוליק ארוך בבס (אלי מגן ניגן על בס בהופעות), אהרל'ה קמינסקי בתופים ומישה סגל, שעיבד את כל שירי האלבום, בקלידים.
שלום חנוך הלחין את רוב שירי הלהקה, ביניהם: "מי מפחד מגברת לוין" (מילים: יהונתן גפן), שרבים סברו כי הדמות המרכזית בו - בעלת טור ביקורת בעיתון משפיע - מבוססת על דמותה של מבקרת התרבות הדה בושס, "לילי שלי" (מילים: יענקל'ה רוטבליט ושלום חנוך), "איפה נטשה ופייר" (מילים: יהונתן גפן), וכמו כן גם השירים "ציף ציף מעל הרציף" (לחן: דני ליטני) ו"לו הייתי פיראט" (לחן: יאיר רוזנבלום), שניהם נכתבו על ידי ירון לונדון.
את עטיפת האלבום הראשון ("השלושרים") צייר ועיצב הגרפיקאי והאמן דוד טרטקובר בצירוף תצלומים מאת הצלמת אלונה איינשטיין.
ב-1970 הקליטה הלהקה ארבעה שירים (שכנראה נועדו לאלבום השני של הלהקה), שמתוכם הפכו שלושה ללהיטים והם "היושבת בשורה הראשונה" (שלום חנוך), "זה לא יכול להיות" (יהונתן גפן/אלונה טוראל) והביצוע המקורי ל"פגישה לאין קץ" (נתן אלתרמן/נעמי שמר). לאחר הקלטת השירים הללו עזב שלום חנוך ללונדון, בניסיון לבנות לעצמו קריירת רוק בינלאומית, ובעקבות זאת נגנזו התוכניות לאלבום שני והלהקה התפרקה.
בשנת 1993 התאחדו "השלושרים", בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לבני אמדורסקי, אשר נפטר ממחלת הסרטן מספר חודשים לאחר מכן.
ימים נוראים
ימים נוראים או חגי תשרי הוא כינוי לחגים מסויימים ביהדות אשר יש להם לפי המסורת מוטיבים הקשורים לימי דין, מקובל לכנות כך את החגים ראש השנה יום הכיפורים ולעתים גם את הושענא רבה.
המושג יָמִים נוֹרָאִים מופיע במקורות שונים, החל מספרות ימי הביניים, בשלוש משמעויות קרובות, העוסקות כולן בקשר לראש השנה ויום הכיפורים בלוח העברי: כל התקופות הללו מסמלות שלבים בתהליך הולך וגובר של חשבון נפש, צדקה, תשובה ובקשת סליחה וכפרה.
משמעות הביטוי
המלה "נורא" משמעותה, בהקשר זה, מטיל אימה או מעורר יראת כבוד, והיא משקפת את מסורת ישראל לפיה דן בימים אלה בית דין של מעלה בגורלו של כל אדם.
המושג נורא מושאל מכמה פסוקים בתנ"ך בהם מופיע התואר "נורא" כתואר לאל: "כי ה' עליון נורא מלך גדול על כל הארץ" (תהילים מ"ז), "ומראהו כמראה מלאך האלוהים נורא מאוד" (שופטים י"ג). כמו כן יש לציין בהקשר זה את תיאורו של הנביא מלאכי על יום הדין באחרית הימים:
מקור המושג
המונח "ימים נוראים" נמצא לראשונה אצל המהרי"ל, ושם הוא מתייחס לראש והשנה וליום הכיפורים בלבד. בספר המנהגים שלו אנו מוצאים: "בכל שנה ושנה בסוף חדש אלול ימי סליחות של ימים הנוראים מתחילין ביום ראשון...", ומאידך הוא כותב "אם יחייהו השם יתברך עוד להתפלל ימי-הנוראים, אז היה רוצה לשנות הרבה מלות בתפילה".
תחולת המושג "ימים הנוראים"
המושג 'ימים נוראים' במשמעותו הרחבה כולל את האפשריות דלהלן:
כאמור, בחלק מהמקורות, המושג ימים נוראים כולל את ראש השנה ויום הכיפורים בלבד. כך למשל מתייחס לרוב המושג "תפילות הימים הנוראים" לתפילות ראש השנה ויום כיפור ולא לתוספות של עשרת ימי תשובה. בערוך השולחן, אורח חיים תקפ"א ד', כתוב שאין לאבל להתפלל בימים נוראים לפני העמוד ומהשוואה למשנה ברורה נראה שהכוונה אך ורק לימי ראש השנה ויום כיפור. "ספר המועדים" מצטט תרגום למאמר של הרמן כהן: "ראש השנה קשור ביום הכיפורים ... שני החגים הללו, הנקראים בשם "ימים נוראים" ... "
בעברית של ימינו, בציבורים רבים, נוצרה חפיפה בין המושג ימים נוראים למושג עשרת ימי תשובה. כך למשל, ב-100 מושגי יסוד של משרד החינוך, מוגדר המושג "ימים נוראים" באתר הרשמי של משרד החינוך כך: "ימים נוראים - בשם זה מכונים הימים שבין ראש השנה ליום הכיפורים (מא' תשרי עד י' בתשרי)."
מקורות אחרים כללו בימים הנוראים גם את ימי אמירת הסליחות מחודש אלול. אצל המגן אברהם הדבר כתוב בצורה מפורשת: "נראה דמיום ראשון של סליחות ואילך מיקרי ימים נוראים לכל...".
מאפייני הימים הנוראים
בתשובות הצמח צדק (ליובאוויטש) מופיע אזכורים שונים לכך שבימים נוראים היו רבים מגיעים לבתי הכנסת, ובתשובה אחת הוא מספר אף על דוחק שהיה בעזרת הנשים בימים הנוראים.
בהלכה מצוין שכשיש מניין מצומצם אסור לאדם להיעדר בימים נוראים או לחלופין עליו לשכור מישהו במקומו כדי שיהיה במקומו מניין.
יש המחלקים את המועדים המוזכרים בתורה ל"ימים נוראים" (ראש השנה ויום כיפור) בהם מעוררים את האמונה בבכייה ומרירות, ו"ימי שמחה" (שלוש הרגלים) בהם מעוררים את האמונה בשמחה וריקודים.
לימים הנוראים (במשמעות המצומצמת) יש מנגינות מיוחדות לתפילה, ובנוסח אשכנזי גם לקריאת התורה.
בית ספר תיכון קדמה
בית ספר תיכון קדמה הוא בית ספר תיכון על-אזורי הפועל כבית ספר אוטונומי, בשכונת הקטמונים בירושלים שהוקם ב-1994 על ידי עמותת ההורים של תנועת קדמה.
מטרת בית הספר הוא מתן הזדמנות לצעירים מרקע סוציואקונומי נמוך להשלים בגרות עיונית ולצמצם פערים לימודיים בשכונות מצוקה.
רקע
בשכונת גוננים ("הקטמונים") ממוקמים שני בתי ספר תיכוניים, "תיכון ע"ש דנמרק" בשכונת גונן ד' ו"תיכון גבעת גונן" בשכונת גונן ט', בהם הונהגה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 תוכנית האינטגרציה בחינוך. לטענת אנשי תנועת קדמה, תוכנית האינטגרציה בחינוך נכשלה מכיוון שהיא הביא לכך שהתלמידים החלשים נחלשים, והתלמידים החזקים מתחזקים. ב"תיכון דנמרק", שהוא תיכון מקיף בו מיושמת תוכנית לימודים מקצועית ועיונית, הופנו התלמידים החלשים למסלול המקצועי. ואילו ב"תיכון גבעת גונן", על פי נתונים שנחשפו בעיתון "כל העיר" במרץ 1994, רק 12 מתוך 70 ילדי גוננים שהחלו ללמוד במחזור הראשון בבית הספר סיימו את כיתה י"ב, ורק ארבעה מהם קיבלו תעודת בגרות. בבית הספר "גבעת גונן", שכולל יסודי ותיכון, יושמה "אינטגרציה הפוכה" בה ילדי השכונות המבוססות הגיעו ללמוד עם ילדי "שכונת המצוקה", והוחלט ש-60% מן הילדים יגיעו מהקטמונים, ו-40% יהיו מחוץ לשכונה.
הקמת בית הספר
בית הספר קדמה ירושלים הוקם בספטמבר 1994 ביוזמת עמותת קדמה. באותה עת הוקם גם בית הספר קדמה בשכונת התקווה בתל אביב, ושנה לאחר מכן הקימה העמותה גם בית ספר בקריית מלאכי, אך הוא נסגר תוך שנה, לאחר שמשרד החינוך הוציא לו צו סגירה מתוך היענות ללחצים של רשת "אורט", שחששה משבירת המונופול שלה על ילדי קריית מלאכי. בית הספר קדמה תל אביב נסגר עקב חילוקי דעות בין מקימיו לבין מחלקת החינוך של עיריית תל אביב ב-1999.
המעבר למבנה הקבע
ב-1997 עבר בית הספר למבנה הנוכחי בלב שכונת הקטמונים בו שתי קומות ושש כיתות לימוד, מבנה שחלקו משמש את בית ספר "אורט ספניאן".
בשנת 2004 דיווח "הארץ" כי בבית הספר כבר לומדים 150 תלמידים. במרץ 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך לשנת תשע"ד. נכון ל-2014 מאז הקמת קדמה 74% מבוגרי בית הספר הגיעו לבגרות מלאה וכ-30% מהם המשיכו למוסדות להשכלה גבוהה.
הרי נפתלי
הרי נַפְתָּלִי הם רכס הרים במזרח הגליל העליון.
גאוגרפיה
גבול הרכס ממזרח הוא כביש 90 המסמן את מערב עמק החולה, ממערב - ואדי דובה שבלבנון, מצפון – נהר הליטאני, ומדרום – נחל דישון. מזרחו של הרכס נמצא בתחומי מדינת ישראל ומהווה את החלק המערבי של אצבע הגליל, וחלקו המערבי מצוי בלבנון. אורכם של הרי נפתלי מצפון לדרום הוא כ־25 ק"מ, ורוחבם ממזרח למערב הוא כ־10 ק"מ. שטח הרי נפתלי הוא כ־210 קמ"ר. פסגת הרכס נמצאת צפונית למנרה, בהר שנאן, שגובהו 902 מטר מעל פני הים.
החלק המרכזי של הרי נפתלי מכונה רכס רמים. בדרום הרי נפתלי נמצאת בקעה פורייה – "בקעת קֶדֶשׁ", שבה מגדלים כרמים ועצי פרי נשירים. הבקעה היא תופעה גאולוגית ייחודית, ומשערים שנוצרה עקב התמוטטות של חללים תת-קרקעיים.
לאורך הרכס נובעים מספר מעיינות, בעיקר בחלקו הצפוני.
צמחיית הרכס
טילים שנורו על ידי חזבאללה במלחמת לבנון השנייה פגעו קשות ביער הרי נפתלי. לאחר המלחמה נכרתו עצים רבים שנשרפו, ובמקומם ניטע מגוון של עצי חורש טבעי ומיני מחטניים שונים, ביניהם ארזים רבים.
יישובי ואתרי הרי נפתלי
בחלק הישראלי של הרי נפתלי נמצאים היישובים: מנרה, משגב עם, רמות נפתלי, יפתח, מלכיה, מרגליות, דישון ואביבים.
בעבר שכנה בהר נפתלי העיר המקראית קדש בגליל, ששימשה, בין השאר, כעיר מקלט. כיום מזוהה קדש בגליל בתל קדש. אתר קדום נוסף הוא מצודת הונין, מצודה צלבנית שחלקים ממנה נשתמרו במצב מעולה. אתרים נוספים נמצאים לאורך הדרך ביניהם מצודת כ"ח.
מהמזרח ניתן לצפות אל עבר עמק החולה, רמת הגולן והחרמון. לאור הרכס הוקמו נקודות תצפית, כמו מצפה רן.
בהרי נפתלי מסלולי טיול רבים, ובמזרח הרכס עובר שביל ישראל.
במורדות המזרחיים נמצא אתר ארכאולוגי תל רועים מערב.
דרך נוף הרי נפתלי
לאורך הרי נפתלי עובר "דרך נוף הרי נפתלי" באורך 13 ק"מ שממנה תצפיות לעבר קריית שמונה ועמק החולה. הדרך עבירה לכל סוגי הרכב ובחלקים ארוכים היא מכוסה באספלט. במקומות מסוכנים הותקן מעקה בטיחות. הדרך מתחילה בכביש 9977 מעט מזרחית לפניה לכפר גלעדי ומתחברת לכביש 886 כ־2 ק"מ מצפון לקיבוץ יפתח. לאורך הדרך מספר אתרים:
איתן אורבך
איתן אורבך (נולד ב-12 בינואר 1977) הוא שחיין עבר אולימפי ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. השתתף בשתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וסידני 2000), בשתי אליפויות עולם (פרת' 1998 ופוקואוקה 2001) ובשמונה אליפויות אירופה (1995–2002) במדי נבחרת ישראל. בין תאריו סגן אלוף אירופה (סביליה 1997), בעל 2 מדליות ארד מאליפות אירופה, אלוף אירופה לנוער (פרדוביצ'ה 1994) ואלוף (1997) ושיאן המכביה.
אורבך היה השחיין הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אולימפי אישי (סידני 2000) והראשון שזכה במדליית כסף באליפות אירופה, במשחה ל-100 מטר גב. הוא הראשון שזכה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער, במשחה ל-200 מטר גב. כיום עוסק באימון ובהדרכה בשחייה, בעסקים, ביחסי ציבור ובדוגמנות.
ביוגרפיה
אורבך נולד, גדל והתחנך בחיפה. החל כילד להתאמן בקבוצת מכבי חיפה ולהתחרות בתחרויות הבין-אגודתיות בישראל, בהמשך עבר לאגודת מכבי קריית ביאליק.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפרדוביצ'ה, צ'כיה באוגוסט 1994 זכה אורבך במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:04.41 דקות, שיפור לשיא בן השנה ו-3 חודשים של עידו מירון (2:05.00 דקות) ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון שזכה במפעל זה במדליה בכלל ובמדליית זהב בפרט ובמקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.68 שניות.
שיא הקריירה באולימפיאדת סידני
באולימפיאדת סידני, 2000, סיים אורבך במקום השמיני והעפלה ראשונה של שחיין ישראלי לגמר אולימפי במשחה אישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.74 שניות. בשלב חצי הגמר קבע שיא ישראלי חדש של 55.31 שניות. בנוסף הוא סיים במקום ה-14 במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש 3:22.06 דקות (אורבך קבע בזינוק שליחים תוצאה של 49.68 שניות) ובמקום ה-17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות. כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 56.12 שניות.
זהו ההישג השני בטיבו של שחיין ישראלי באולימפיאדה לאחר שיעקב טומרקין סיים שביעי במשחה ל-200 מטר גב באולימפיאדת לונדון (2012).
אליפויות עולם
בגמר אליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיים אורבך במקום השביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.97 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 55.62 שניות ועלה מהמקום החמישי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 סיים אורבך במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.33 שניות ביחד עם שחיין נוסף, לאחר מספר שעות נערכה ביניהם תחרות, swimoff, שבה שחה בתוצאה של 56.61 שניות, סיים שני ודורג במקום ה-17 הכללי ולא עלה לשלב הבא בתחרות. בנוסף, הוא סיים במקום ה-26 במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 26.56 שניות.
אליפויות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 קבע אורבך במשחה ל-100 מטר גב תוצאה של 58.57 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.87 דקות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכה אורבך במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 55.88 שניות, אחרי הספרדי אלוף העולם מרטין לופז זוברו (55.71 שניות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 55.96 שניות ועלה ראשון לגמר. הייתה זו המדליה הראשונה ששחיין ישראלי השיג במפעל זה. סיים במקום ה-14 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.39 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אלכסייב, ערן גרומי וברוק, בתוצאה של 3:43.64 דקות, התוצאה שקבע בסגנון הגב הייתה 56.41 שניות. ובמקום השביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם ברוק, אורן אזרד וגרומי, בתוצאה של 3:23.10 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד, אנגליה בדצמבר 1998 זכה אורבך במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 53.64 שניות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 53.77 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 זכה אורבך במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.87 שניות, אחרי סטיב תלוק מגרמניה (55.16 שניות) וגרודאן קוזול מקרואטיה (55.84 שניות). בנוסף, הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב תוצאה של 26.62 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים אורבך במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.94 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 55.64 שניות, שתי מאיות השני איטי מהשיא הישראלי שלו, ועלה מהמקום הראשון. בנוסף, הוא סיים במקום ה-19 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.85 שניות ובמקום השמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם טל שטריקר יואב מאירי ויואב ברוק. התוצאה שקבע בסגנון הגב הייתה 56.06 שניות.
על אף הישגיו נחשב אורבך על ידי מאמנו לאוניד קאופמן ואחרים בעולם השחייה, כמי שניחן בכישרון ובפוטנציאל רב אך לא מימש אותו במלואו. לאורך השנים הלין מאמנו קאופמן פעמים רבות, על כך שחניכו אינו מתאמן מספיק ועל כך שראשו מצוי יותר מדי בעיסוקיו שמחוץ לבריכה.
אורבך פרש משחייה מקצועית בשנת 2002.
מחוץ לספורט
עוד בזמן שכסק בשחייה מקצועית החל אורבך לעסוק בדוגמנות. בין היתר שימש פרזנטור של חברת פוקס, לצד יעל בר זוהר, עד שנת 2004. כמו כן, דיגמן עבור "ספיד סטיקס" ו"מגה ספורט".
בשנת 2006 הוא השתתף בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" שם רקד עם הרקדנית דורית מילמן. ב-2007 שימש מנחה טלוויזיה בערוץ החיים הטובים.
באביב 2007 הצטרף אורבך לקבוצת יזמים שהקימו בר שכונתי שנקרא "הברגמן". תהליך זה האיץ את קידומו של איתן לעולם העסקי שאליו נכנס לראשונה כשהקים בית ספר לשחייה, בו הוא משמש מאז כבעלים, כמאמן וכמדריך שחייה אישי. בשנת 2008 אף פתח משרד יחסי הציבור יחד עם הילה אסולין ונקרא ״הילה אסולין ואיתן אורבך תקשורת, תדמית ויח"צ״.
בקיץ 2011 השתתף בתוכנית המציאות "הדור הבא 24/7" ששודרה בערוץ 10, יחד עם שלושה מחבריו הרווקים, כאשר 14 בנות רווקות נלחמות על לבו.
חיים אישיים
בשנת 2016 התחתן עם בת זוגו ריטה קסלמן.
אהרון עבודי
אהרון עבודי (נולד ב-1938) הוא מייסד חברת "עבודי" ומחלוצי פרסום החוצות בישראל
ביוגרפיה
עבודי נולד ב-1938 בבגדאד שבעיראק. בשנת 1951 עלה לישראל והתגורר במעברת סקיה (כיום אור יהודה). כנער עסק במכירת שלגונים וסברס. ב-1956 התגייס לגדוד 13 של חטיבת גולני. לאחר סיום שירותו הצבאי החל לעבוד בתחום ציור השלטים. כעבור שלושה חודשים, עוד בהיותו מתלמד, החליט לפתוח עסק עצמאי.
במהלך עבודתו פיתח שיטות לקיצור זמן ציור השלטים. בשנת 1968 הציב שלטי חוצות (כפרסום מתחלף), בצמתים מרכזיים בארץ. בין השאר פיתח את אפשרויות הפרסום במגרשי הכדורגל, בחופי הרחצה ועל גגות בתים מרכזיים בארץ. ב-1988 הקים מול צומת ארלוזורוב בתל אביב את השלט המואר הגדול ביותר בעולם (600 מ"ר), ונכנס לספר השיאים של גינס (מהדורת 1990). בשנת 1992 ייסד בית ספר לפרסום של חברת "עבודי", בתל אביב בשם "עבודי קריאייטיב".
במהלך שנות פעילותו בנה מבנה ארגוני בשם "קבלני משנה בחממה", בו העסיק עובדים במפעלו כקבלני משנה. על פעילותו העסקית בתחום זה הוזמן להרצות בחוג למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
חברת עבודי הונפקה לבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 1993, עם מחזור מכירות של 10 מיליון דולר. ב-1998, עם הופעתה של הטלוויזיה המסחרית שהקטינה את הביקוש לשלטי חוצות, ולאחר מספר שנים של הפסדים, מכר עבודי את החברה ל"מקסימדיה". ב-2001 מכר את חברת ההדפסה שלו "פרינטק", וב-2003 הועבר בית הספר לפרסום לתפעולו של נאור הרמן; בית הספר נסגר ב-2013.
בשנת 2012 הוציא עבודי לאור אוטוביוגרפיה בשם "עבודי – הספר".
לימוז' (כדורסל)
סרקול סאן-פייר דה לימוז' (בצרפתית: Cercle Saint-Pierre de Limoges), היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לימוז', המתמודדת בפרו A.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1929. והגיעה לשיאה בשנות ה-80 ושנות ה-90, כשהייתה לקבוצה הראשונה מצרפת הזוכה בתואר ליגה האירופית של פיב"א עם המאמן הסרבי בוז'ידאר מליקוביץ', בשנת 1993, עם ניצחון בגמר מול קבוצת בנטון טרוויזו 55-59.
בעונת 1990/91, אימן את הקבוצה המאמן הרוסי הבכיר אלכסנדר גומלסקי והגיע עימה עד לגמר הפלייאוף הצרפתי.
בעונת 1999/00 השלימה הקבוצה זכייה בשלושה תארים. אליפות צרפת, גביע צרפתי וגביע קוראץ'.
תקופת השפל
בתחילת עונת 2004/05 שוב הורדה הקבוצה, והפעם עד לליגה השלישית (N1) עקב בעיות כלכליות קשות. בסיום עונת 2009/10 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה ובמקביל הגיעה עד לחצי גמר הגביע. ובסיום עונת 2010/11, סיימה במקום ה-16 וירדה חזרה לליגה השנייה. במקביל הקבוצה הגיעה עד לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת אלאן שאלון. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. במקביל הגיעה שוב לגמר הגביע ושוב הפסידה לקבוצת אלאן שאלון. בתחילת עונת 2012/13, החתימה הקבוצה את שחקן העבר היווני פנאיוטיס יאנאקיס כמאמן ראשי. בהמשך העונה זכתה הקבוצה בסופרקאפ הצרפתי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלאן שאלון. בעונת 2013/14, עם המאמן ז'אן מארק דופרא, זכתה הקבוצה באליפות העשירית שלה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 0-3 מול קבוצת שטרסבורג IG.
צבעים
בשנים 1929-1992 שיחקה הקבוצה בצבעים: ירוק ולבן. ובשנים 1992-2004 שיחקה בצבעים: צהוב ושחור. ומאז 2004 בצבעים ירוק ולבן.
ערוץ דיסני (ישראל)
ערוץ דיסני (באנגלית: Disney Channel) הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בבעלות חברת וולט דיסני האמריקאית, אשר החל לפעול ב-9 בספטמבר 2009. בערוץ דיסני משודרים סדרות וסרטים מקוריים מטעם חברת דיסני האמריקאית שקהל היעד שלהם על פי רוב הוא ילדים ובני נוער.
הערוץ היה ידוע בעבר בשם "פוקס קידס" ולאחר מכן "ג'טיקס" וכיום הוא נקרא "ערוץ דיסני".
הערוץ משודר בערוץ 82 ב-HOT ובאפיק 89 ב-yes (ב-HDTV) וב-סלקום tv.
היסטוריה
ערוץ פוקס קידס שודר בישראל החל משנת 1999 ועד שנת 2005 ונהג לשדר סדרות מצוירות ששודרו בטלוויזיה החינוכית  וערוץ הילדים כגון "פיטר פן" ו"הדרדסים", וסדרות מצוירות חדשות כמו "עולמו של בובי", "החיים עם לואי", "כיתה 402". סדרות מקוריות ("פאוור ריינג'רס", "תיכון סוויט ואלי", "ביטלבורגס", "גור ואוח"), וסדרות אנימה ("דיג'ימון", "דורימון",        "שינזו"). באמצע שנת 2005 שונה כאמור גם בארץ שמו של הערוץ ל"ערוץ ג'טיקס". בשנת 2009 התחלף השם "ערוץ ג'טיקס" לערוץ דיסני. הערוץ משדר סרטים ותוכניות מתורגמות מהערוץ המקביל בארצות הברית, וכן תכנים מקומיים. ב-2010 יצר הערוץ בשיתוף עם yes את הסדרה "יוני והמחוננים" - סדרת המקור הראשונה שיצר הערוץ עם גורם חיצוני.
ב-18 ביולי 2011 עלה ב-yes הערוץ "דיסני ג'וניור". ערוץ זה כולל סדרות לגיל הרך, כגון "נדב ידי זהב", "מועדון החברים של מיקי מאוס", "צומת ג'ונגל", "חבורת איינשטיין", "לילו וסטיץ'" ו"מלך האריות: טימון ופומבה". הערוץ משודר באפיק 84 ועלה במטרה לפנות את שעות הבוקר והצהריים בערוץ דיסני לתוכניות ילדים. בנובמבר 2013 עלה הערוץ ב-HOT באפיק 79.
החל מ-1 באוקטובר 2017 הערוץ עלה יחד עם ערוץ "דיסני ג'וניור'" לפלטפורמת סלקום tv.
ב-2017 עלתה קטגוריה של דיסני XD בשירות HOT VOD Young ובינואר 2018 עלה הערוץ ב-HOT באפיק 72.
החזית העממית
החזית העממית הוא שם המתייחס לרוב לאיחוד של מפלגות שמאל וגופים שמאליים חוץ-פרלמנטריים, לרוב במסגרת מאבק. {{פירושונים|
פירושים אחרים
}}
כ"ט בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ"ט בטבת היא ברוב השנים פרשת בא. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
פסיק
פסיק (",") הוא סימן פיסוק. הוא דומה במראהו לגרש או למרכאה יחידה בגופנים רבים, אך בשונה מהם הוא נכתב בתחתית השורה.
המילה "פסיק" באנגלית, comma, מקורה בפועל היווני kopein, "לחתוך", המעיד כי הפסיק משמש לציין הפסקה בשטף הדיבור. זהו אכן תפקידו בפיסוק האנגלי ובפיסוק העברי החדש, אך לא בפיסוק הגרמני, שעליו התבסס הפיסוק העברי עד לשנים האחרונות.
הפסיק בגרמנית
בגרמנית אין הפסיק משמש לציון הפסקה בשטף הדיבור, אלא בתפקיד הדקדוקי של מבדיל בין פסוקיות של משפטים. כלומר, בגרמנית יבוא פסיק סביב כל משפט משועבד:
Ich weiß nicht, was er gemeint hat, aber ich weiß, dass er ein bisschen Ruhe will.
("אינני יודע, מה הוא התכוון, אך אני יודע, שהוא רוצה קצת שקט.")
הפסיק באנגלית
באנגלית משמש הפסיק לציון הפסקה בשטף הדיבור. אין הפסיק בא סביב כל משפט משועבד, אלא רק בין משפטים המשמשים בהסגר. ראו למשל את המשפט הבא:
("הסרט ששודר באחד באוקטובר היה להצלחה גדולה.")
לעומת:
The film, which was cast on the 1st of October, was a great success.
("הסרט, ששודר באחד באוקטובר, היה להצלחה גדולה.")
במשפט הראשון מציין המשפט המשועבד ("ששודר באחד באוקטובר") על איזה סרט מדובר - כלומר, "רק אותו הסרט המסוים ששודר בתאריך הזה היה להצלחה גדולה". במשפט השני הסרט כבר ידוע, והמשפט המשועבד רק נותן מידע נוסף עליו ("הסרט הנ"ל זכה להצלחה גדולה. דרך אגב, הוא שודר בתאריך הזה").
הפסיק בעברית
עד השנים האחרונות היה הפיסוק העברי מבוסס על הפיסוק הגרמני, והפסיק שימש לתחימת פסוקיות של משפטים. בשנת 1994 שינתה האקדמיה ללשון העברית את כללי הפיסוק והכתיבה וקבעה את הפיסוק האנגלי כבסיס לפיסוק העברי הנוכחי. לפי "כללי הפיסוק החדשים" של האקדמיה, אין הכרח להפריד משפטים משועבדים בפסיקים. כך, פסקה שתחת כללי הפיסוק הישנים הייתה נראית כך:
יוצא דופן בהקשר זה הוא הכלל לגבי הבחנה בין משפט זיקה מגדיר, או משפט לוואי מצמצם ("הסרט ששודר באחד באוקטובר"), לעומת משפט זיקה מפרט ("הסרט, ששודר באחד באוקטובר"), שנועד למנוע כפל משמעות. עם זאת, ההבחנה היא יותר בגדר המלצה מאשר הנחיה.
ראוי לשים לב כי הפרדת פסוקיות בהתאם לפיסוק הגרמני אינה סותרת את ההנחיות החדשות של האקדמיה ללשון, אולם היא סותרת את רוחן ואת ההנחיה "...שלא להרבות בפסיקים יתר על המידה". בסופו של דבר, הבחירה האם להפריד משפט משועבד (בפסיק או בזוג פסיקים) תלויה "בסגנונו של הכותב" וברצונו להדגיש חלקים מסוימים בתוך המשפט.
הפרדה בזוג פסיקים
לרוב, מומלץ להימנע מלהפריד פסוקית בזוג פסיקים, אלא אם היא ארוכה במיוחד. לעומת זאת, הסגר ותמורה יופרדו תמיד בשני פסיקים (פרט להסגר קצר במיוחד, שלא יופרד בפסיקים כלל). לחלופין, ניתן להפריד הסגר או תמורה בקו מפריד.
כללים נוספים
שימוש בפסיק ייעשה במשפט בעל חלקים מאוחים, להפרדת ביטוי מוסגר, תמורה, משפט ייחוד, משפט איחוי ומשפט מורכב. בפסוקית זיקה לעיתים ייעשה שימוש בפסיק ולעיתים לא.
באופן דומה, "ישבנו בבית וצפינו בטלוויזיה" ולא "ישבנו בבית, וצפינו בטלוויזיה".
שימושים נוספים
בכתיבת מספרים גדולים נהוג להשתמש בפסיקים להקל על קריאת המספר. פסיק יבוא לאחר כל שלוש ספרות החל מספרת המאות. לדוגמה המספר שני מיליון ארבע-מאות חמישים ושניים אלף שלוש-מאות ושלוש ייכתב בצורה 2,452,303 שקלה יותר לקריאה מהצורה 2452303. במדינות אירופאיות מסוימות מתהפכים תפקידי הנקודה והפסיק בכתיבת מספרים, כך שהנקודה משמשת להקלת הקריאה של מספרים גדולים והפסיק משמש לציון שבר עשרוני.
בתרבות
בשיר ׳מרוב אהבה׳ יוסי בנאי מספר אודות אהבה של כל מיני זוגות:
בשיר ׳מכתב לרבי׳ דן אלמגור כתב את סימני הפיסוק במילים:
קרב דורבנות הזהב
קרב דורבנות הזהב (בהולנדית: Guldensporenslag; בצרפתית: Bataille des éperons d'or) היה קרב שבו גברו הפלמים על צבא האבירים של פיליפ הרביעי, מלך צרפת ב-11 ביולי 1302 ליד העיר קורטרייק שבפלנדריה. יום זה נחשב ליום חגם הלאומי של הפלמים בבלגיה.
רקע
הרקע לקרב זה היה ניסיונה של צרפת להשתלט מחדש על רוזנות פלנדריה, שהייתה חלק של ממלכת צרפת אחרי שסופחה לנחלותיו של הכתר הצרפתי ב-1297 - צעד שנתקל בהתנגדות מצד הפלמים. ב- 1300 פיליפ הרביעי מינה את ז'אק דה שאטיון למושל פלנדריה ולקח כבן ערובה את גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה. מאורע זה גרם לתסיסה בקרב האזרחים הפלמים של ערי פלנדריה, וב- 18 במאי 1302, לאחר שגורשו מבתיהם על ידי החיילים הצרפתים, רצחו אזרחיה הפלמים של העיר ברוז' כל צרפתי שנקרה על דרכם.
מערך הכוחות
פיליפ הרביעי, מלך צרפת, שלא יכול היה לעבור בשתיקה על מאורעות אלה, שלח לפלנדריה כוחות צבא בהנהגת רובר השני, רוזן ארטואה. הכוחות הפלמים הורכבו משתי קבוצות. הקבוצה הראשונה מנתה כ-3,000 איש שהשתייכו לחיל המשמר של העיר ברוז'. קבוצה זו הונהגה על ידי נכדו של רוזן פלנדריה ועל ידי פיטר דה קוניק, שהיה ממנהיגי המורדים מברוז'. הקבוצה השנייה, שמנתה כ-2,500 איש, הורכבה מאנשי הפרברים של ברוז' ומאנשי ערי החוף של פלנדריה. קבוצה זו הונהגה על ידי גי דה נאמור, בנו של רוזן פלנדריה. שתי הקבוצות נפגשו ליד העיר קורטרייק. כ-2,500 איש נוספים הגיעו מן העיר גנט, וכ-1,000 אחרים - מן העיר איפר.
אנשי חיל המשמר הפלמי שהיו מאומנים היטב, צוידו בחניתות ארוכות, אך חיל המשלוח הצרפתי כלל כ-2,500 פרשים ובהם אנשי אצולה ואבירים רבים. פרשים אלה נתמכו על ידי 1,000 קשתים, 1,000 נושאי רומח וכ- 3,000 אנשי חיל רגלים.
מהלך הקרב
אחרי יומיים שבהם ניסו הפלמים לכבוש את קורטרייק, שני הצדדים נפגשו בשדה הפתוח שליד העיר ב-11 ביולי 1302. השטח, שהיה מלא תעלות ופלגי מים הקשה על חיל האבירים הצרפתי לתקוף את שורות הפלמים. חיל הרגלים הצרפתי פתח במתקפה וכמעט שעלה בידו לנחול ניצחון. אך המפקד הצרפתי רובר השני, רוזן ארטואה, פקד על חיל הרגלים לסגת כדי לאפשר לחיל האבירים לנחול ניצחון ולזכות בתהילה.
התוצאה הייתה שהאבירים הצרפתים, שנתקלו באנשי חיל הרגלים שלהם, הפכו לטרף קל לאנשי חיל המשמר הפלמים שהיו מצוידים בחניתות. הצרפתים, שהבינו כי הפסידו בקרב, החלו במנוסה כאשר הפלמים דולקים אחריהם. אנשי חיל המשמר הפלמים נמנעו מלקחת שבויים והרגו את כל האבירים הצרפתים שנפלו בידיהם. בקרב זה נהרגו כאלף אבירים ובהם רובר השני, רוזן ארטואה וז'אק דה שאטיון, מושל פלנדריה.
מספרם הגדול של דורבנות הזהב שנלקחו מן האבירים הצרפתים שנפלו בקרב, העניק לקרב זה את הכינוי "קרב דורבנות הזהב". דורבנות אלה, שנתלו מאוחר יותר על תקרת כנסיית נוטרדאם בקורטרייק כדי לציין ניצחון זה, נלקחו בחזרה על ידי הצרפתים שמונים שנה לאחר מכן, כאשר הפלמים חתמו על שלום טורנה עם פיליפ השני, דוכס בורגונדיה אחרי שמרדו בו ב- 1382.
תוצאות היסטוריות
קרב זה היווה ציון דרך לעצמאותם המדינית של הפלמים בפלנדריה, שבאה על ביטויה בהקמת בלגיה העצמאית ב-1830. ב-1838 הסופר הפלמי הנדריק קונסיאנס פרסם את הרומן "האריה מפלנדריה" שנכתב ברוח קרב זה.
העובדה שצבא אנשי הערים של פלנדריה היה מסוגל לנחול ניצחון על חיל האבירים של צרפת, גרמה לזעזוע עמוק בקרב מנהיגיה הצבאיים של אירופה. קרב דורבנות הזהב היה בין הגורמים שהביאו לקיצה את המחשבה בדבר עליונותו של חיל האבירים וגרם לשידוד מערכות בטקטיקה ובאסטרטגיה צבאית.
קינשאסה
קינשאסה (בצרפתית: Kinshasa) היא עיר הבירה והגדולה בעריה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הנמצאת במרכז אפריקה. אוכלוסייתה מונה כ-14,970,460 איש (נכון לשנת 2021), והיא העיר השנייה בגודלה באפריקה שמדרום לסהרה, והשלישית בגודלה ביבשת כולה אחרי לאגוס וקהיר. היא קיבלת את שמה הנוכחי בשנת 1966 ועד אז נקראה ליאופולדוויל (Leopoldville).
רקע
קינשאסה שוכנת במערב המדינה, לאורך הגדה הדרומית של נהר קונגו, כ-500 קילומטר מחופי האוקיינוס האטלנטי, ישירות מול העיר ברזוויל – בירת המדינה השכנה: הרפובליקה של קונגו. קינשאסה וברזוויל הן שתי ערי הבירה היחידות בעולם הצופות ישירות אחת על השנייה בקרבה כה רבה. קינשאסה משמשת כעיר נמל, אך היא מנותקת מן האוקיינוס האטלנטי בשל האשדות הרבים בנהר.
קינשאסה היא עיר בעלת ניגודים חדים, אזורי מגורים ומסחר יוקרתיים מתקיימים לצד שכונות עוני. העיר היא מרכז אדמיניסטרטיבי, תקשורתי ומסחרי. התעשיות הגדולות בעיר הן עיבוד מזון ומשקאות, עיבוד עורות, בנייה, תיקון ספינות וייצור כימיקלים, שמני מינרלים, טקסטיל ובטון.
שתי השפות העיקריות בקינשאסה הן צרפתית (רשמית) ולינגאלה.
היסטוריה
קינשאסה נוסדה בשנת 1881 כתחנת מסחר, על ידי הנרי מורטון סטנלי, שהעניק לה את השם "ליאופולדוויל" על שם פטרונו מלך בלגיה – ליאופולד השני. סטנלי בחר את המקום בזכות קרבתו לנהר, דבר שאיפשר תעבורה ושיט אליו וממנו. בנוסף האזור היה נוח מכיוון שהיה רחב וקל להגן עליו (city of Kinshasa website). תחנת המסחר שגשגה, מאחר שהייתה הנמל הראשון הניתן לשיט בנהר קונגו מעל מפלי ליווינגסטון (סדרה של אשדות לאורך כ-350 ק"מ מתחת לליאופולדוויל המונעים גישה מהאוקיינוס).
בשנים 1884–1885 כונסה ועידת ברלין, ועידה שכונסה במטרה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי והמסחר ביבשת אפריקה במהלך תקופת האימפריאליזם החדש. ועידה זו החליטה על העברת שטח נרחב במרכז אפריקה לרשותו של לאופולד השני מלך הבלגים, שהפך אותה לרכושו הפרטי ונתן לה את השם "מדינת קונגו החופשית".
באותה מדינה "חופשית" הייתה האוכלוסייה המקומית נתונה להתעללות קשה מצד הלבנים במטעי גומי. בתקופה שבין 1885 ל-1908 נהרגו בין 5 ל-15 מיליון שחורים על ידי הבלגים (המספר המקובל הוא כ-10 מיליון). אירועים אלו נחשבים בעיני היסטוריונים לרצח עם.
עיר הבירה של המדינה, "ליאופולדוויל" (לימים "קינשאסה"), הייתה ללא מוצא לאוקיינוס, שכן בנהר היו הרבה אשדות שלא אפשרו שיט. לכן החליט ליאופולד השני על בניית מסילת רכבת- "מסילת הדמים", אשר בנייתה הושלמה בשנת 1898. אורכה של המסילה הוא כ-300 ק"מ, היא מתחילה ממפלי ליווינגסטון שליד קינשאסה ומסתיימת בחוף האוקיינוס האטלנטי. לשם בניית המסילה היה צורך לכרות עצים, ולשאת משאות כבדים לאורך 300 ק"מ. על מנת לעמוד בפרויקט שאפתני זה, קבע ממשלו של ליאופולד השני כי כל כפר ומשפחה יעמידו לרשותו את הגברים החזקים שלהם, אותם הוא ריכז בכפייה במחנות עבודה. על גבם של אנשים אלה העביר את המשאות הכבדים ובתמורה סיפק להם תנאי מחיה מינימליים. ההנחה הרווחת כיום היא, שבעקבות תנאי העבדות הקשים בזמן הקמת המסילה נהרגו כ-3 מיליון אנשים, על כל קילומטר מתו כעשרת אלפים איש, לכן היא נקראת כיום "מסילת הדמים".
חלוקת העיר
קינשאסה היא עיר, אך יש לה מעמד של מחוז פדרלי. הפרובינציה של קינשאסה בעלת שטח של 9,965 ק"מ, כאשר אזור זה גדול יותר מהעיר. קינשאסה מחולקת לארבעה מחוזות, ו-24 רשויות מוניציפליות.
קינשאסה מחולקת לשתי יחידות עיקריות: המודרנית (לשעבר האירופית) והמסורתית. החלק המודרני מתוכנן היטב ונחלק למספר רבעים בהתאם לתפקודם:
את החלק המסורתי מאפיין ריכוז של אוכלוסייה ענייה, בתיו בנויים בצפיפות ובצורה בלתי מתוכננת, הוא משתרע מדרום לרובע קינשאסה. שדרת "ה-30 ביוני" היא העורק הראשי של קינשאסה, היא מקשרת בין קינטמבו, ההתיישבות האירופאית הראשונה בעיר, לבין החלק המנהלי של העיר – מחוז העסקים הממוקם חמישה ק"מ מזרחה.
תחבורה
התשתית בקינשאסה זקוקה לעבודה רבה. מלבד מסילת הברזל, הבנויה לאורך קינשאסה עד לנהר קונגו, אשר מובילה מסחר רב לרחבי אפריקה, אין מסילות המקשרות לתוך המדינה, ודרכים המקשרות לשאר המדינה נדירות או נמצאות במצב רע. שדה התעופה N'Djili מקשר את העיר לערים מעטות.
כלכלה
קינשאסה היא מרכז הצרכנות החשוב ביותר במדינת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ולמעשה מהווה את מרכז הליבה של פעילות התעשייה והמסחר שלה. העיר משמשת כמטה של תאגידים ציבוריים גדולים ושל חברות תעשייה ומסחר בבעלות פרטית. תאגידים אלו שולטים למעשה על החיים הפיננסיים והמסחריים של קונגו, ובעיקר שמים ידם על משרדי רשויות ובנקים.
הענפים העיקריים של קינשאסה הם עיבוד מזון, וייצור טקסטיל, הלבשה, נעליים ושתייה, בדרך כלל עבור שוק מקומי. הבינוי וענפי השירותים השונים תרמו להתפתחות כלכלת העיר, אך המשבר הפוליטי, מאז נפילתו של מחוז זאיר, הדחתו מהשלטון של הדיקטאטור מובוטו ססה סקו ב-1997, ומלחמות האזרחים הנמשכות עד היום החליש את פעילותה הכלכלית של העיר. ההגירה המהירה של האוכלוסייה הבורחת מהמלחמות לכיוון של קינשאסה יצרה בעיות קשות באספקת העיר. קיים איום מתמיד במחסור של אוכל. המצב החריף עקב בעיות כלכליות של המדינה מאז סוף 1990 השווקים לא עמדו על הרגלים ורוכלים רבים נאלצו להיפטר מסחורות. קינשאסה הייתה ספקית ראשית לשאר חלקי המדינה בצריכת המזון, וכעת מצרכי המזון מגיעים מאזורים רחוקים יותר של קונגו או מיובאים.
אקלים
קינשאסה מסווגת כבעלת אקלים טרופי בעל שתי עונות: עונה גשומה ועונה יבשה. העונה הגשומה בקינשאסה היא ממושכת ומשתרעת מאוקטובר עד למאי. היא מאופיינת בסופות טורנדו גשומות שנמשכות מספר שעות, כאשר לאחרן השמיים מתבהרים והשמש מחממת. הטמפרטורות הגבוהות בעונה זו, ביחד עם הלחות, יוצרות אוויר כבד שלעיתים מחניק. לעומת זאת, העונה היבשה אשר בין החודשים יוני לספטמבר, מאופיינת בחוסר גשם, טמפרטורות קרירות יותר ושמים מעוננים. הטמפרטורות בקינשאסה נשארות יחסית קבועות לאורך כל השנה.
תרבות
קינשאסה היא מרכז תרבותי ואינטלקטואלי מרכזי במרכז אפריקה, עם קהילה משגשגת של מוזיקאים ואומנים. פעמים רבות מתייחסים לקינשאסה כבירתה של המוזיקה האפריקאית בשל המוזיקה הפופולרית שבה הנקראת "נדומבולו" (Ndombolo). Papa Wemba ו-Kofi Olomide הן שתי הלהקות (הקינשאסיות) הבולטות. אטרקציות בקינשאסה (ibid): • The Grand Marché - השוק הגדול • קברו של הנשיא לשעבר לורן קבילה (Laurent Kabila) • Académie des Beaux-Arts • אזור קינסוקה (Kinsuka) – לאוהבי אמנות אפריקאית • גן החיות • השוק של תחנת הרכבת • מרכז בובוטו • התזמורת הסימפונית של האמנות.
ספורט
אירוע תרבותי היסטורי רב משמעות בחיי העיר אירע ב-30 באוקטובר 1974, כאשר קינשאסה אירחה את קרב האיגרוף "rumble in the jungle": מוחמד עלי נגד ג'ורג' פורמן. באותו זמן לא איפשרה ארצות הברית לעלי להתחרות בתחומה, לאחר שסירב לגיוס לצבא ועקב עמדותיו. שליט זאיר (כיום "הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו") מובוטו ססה סקו, שהיה מעוניין לתת פרסום לארצו, הזמין את מוחמד עלי וג'ורג' פורמן לקיים את הקרב בקינשאסה. הקרב עצמו החל בשעה 4:00 לפנות בוקר, על מנת שהאמריקאים יוכלו לצפות בו בטלוויזיה בשעות הפריים טיים. אף על פי שההימורים היו באופן חד משמעי לטובת פורמן, עלה מוחמד עלי לזירה ולאחר מהלך טקטי מזהיר, ניצח והחזיר לעצמו את תואר אלוף העולם.
בטיחות ופשע
קינשאסה אינה נחשבת מקום בטוח. הזרים המטיילים והמתגוררים בקינשאסה מתבקשים באורח קבע לנהוג בזהירות ולשמור על מודעות ביטחון בכל עת. למרות חתימת הסכמי השלום באפריל 2003 בין קבוצות מורדים לבין השלטון בקונגו, אשר הביא לירידת הסכסוך ברחבי המדינה, נותרה קינשאסה בלתי יציבה.
בעבר נהגה הממשלה הקודמת להטיל עוצר עם אזהרה מינימלית. בעוד שמנהג זה שכך במידה רבה, מטיילים צריכים בכל זאת לוודא באופן מקומי את סטטוס העוצר. טיול בדאונטאון קינשאסה, וערים נוספות, לרוב בטוח בשעות היום. אזורי הפריפריה פחות בטוחים בשל היעדר הכשרה מתאימה/פיקוח של כוחות הביטחון, ואחוזים גבוהים של פשיעה. על מטיילים להימנע מהפרעות אזרחיות שעלולות להתרחש ללא אזהרה מוקדמת בכל האזורים, שכן יש להן פוטנציאל להפוך לאירוע אלים. מחוץ ובתוך קינשאסה יכולים להיות מחסומים צבאיים, במיוחד לאחר רדת החשכה. לעיתים קרובות מחפשים ברכבים כלי נשק, ולמטיילים נבדקות תעודות זהות. חיילים מחפשים שוחד באופן תדיר. אם נתקלים במצב שכזה, כדאי להישאר אדיבים ורגועים. בקינשאסה, תנאים כלכליים קשים ממשיכים לטפח פשע, במיוחד באזורים עירוניים. גנבות רכב, פריצות ושוד מזוין מתרחשים ברחבי המדינה.
Runemagick
Runemagick (בעברית: "קסם רונות", תעתיק: "רונמג'יק") היא להקת דת'-דום מטאל שוודית שהוקמה בשנת 1990. הלהקה הוקמה על ידי ניקלאס "טרור" רודולפסון תחת השם Desiderius, אשר הוחלף במהירות ל-Runemagic, ולבסוף ל-Runemagick. הם התחילו כלהקת דת' מטאל "טהור", אך מאוחר יותר הושפעו ושילבו אלמנטים מדום מטאל, השפעות שניתן לזהות מעט כבר באלבום הבכורה של הלהקה, The Supreme Force of Eternity. הלהקה התפרקה ב-2007 אך התאחדה ב-2017.
חברי הלהקה
סולן הלהקה, ניקלאס "טרור" רודולפסון, והבסיסטית, אמה רודולפסון, נשואים. הם גרים יחד עם משפחתם.
נשיא אזרבייג'ן
נשיא הרפובליקה של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Prezidenti) הוא ראש המדינה אזרבייג'ן, המפקד העליון של צבא אזרבייג'ן ומגן הריבונות האזרית ושלמותה הטריטוריאלית. הארמון הנשיאותי שוכן בבירה באקו. על פי החוקה, הנשיא נבחר לכהונה בת 5 שנים ואחראי, בין השאר, על מינוי השרים בממשלה.
מחוזות קליפורניה
במדינת קליפורניה שבארצות הברית ישנם 58 מחוזות.
27 ממחוזות קליפורניה הוקמו לראשונה ב-18 בפברואר 1850. 16 מחוזות נוספים הוקמו בהמשך ב-1860, וארבעה מחוזות נוספים הוקמו ב-1865. עשרה מחוזות נוספים בסוף המאה ה-19, ולבסוף, מחוז אימפריאל הוקם בשנת 1907.
הגדול שבמחוזות קליפורניה הוא סן ברנרדינו (52,070 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סן פרנסיסקו (122 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא לוס אנג'לס (כ-9,818,605 תושבים). עיר הבירה, סקרמנטו, נמצאת במחוז סקרמנטו.
רשימת המחוזות
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
יוהנה בורמן
יוהנה בורמן (בגרמנית: Juana Bormann; 10 בספטמבר 1893 – 13 בדצמבר 1945) הייתה פושעת מלחמה נאצית ילידת פרוסיה המזרחית, ששירתה כסוהרת במספר מחנות ריכוז החל מ-1938. ב-1945 הוצאה להורג במשפט בהמלין, סקסוניה התחתונה, בגין ביצוע פשעי מלחמה.
שירותה באס אס
ב-1938 הצטרפה בורמן לאס אס. מאוחר יותר, במהלך משפטה, היא נימקה את הצטרפותה בכך שרצתה "להרוויח יותר כסף". מקום השירות הראשון שלה היה במחנה הריכוז ליכטנבורג בסקסוניה תחת מפקדת האס אס גיין ברניגאו, יחד עם עוד 49 נשות אס אס.
ב-1939 התמנתה לפקח על צוות עבודה במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק ליד ברלין. בחודש מרץ 1942, נמנתה על קבוצה מצומצמת של נשים שנבחרו לשמור באושוויץ שבפולין. בורמן, שהייתה נמוכת קומה, נודעה באכזריותה בקרב אסירות המחנה, והייתה משחררת על האסירות את כלב הרועה הגרמני הגדול שלה ומשסה אותו בהן. היא כונתה בפיהן "ויזל" ו"האישה עם הכלבים". באוקטובר 1942 עברה בורמן לפקח באושוויץ-בירקנאו, יחד עם מריה מנדל, מרגו דרקסלר ואירמה גרזה. בהמשך עברה יוהנה לבודי, מחנה משנה סמוך, שם המשיכה בנוהגה להתעלל באסירים.
המשפט וההוצאה להורג
מאוחר יותר נכלאה בורמן, נחקרה על ידי הצבא, והועמדה לדין במשפט בלזן שנמשך מ-17 בספטמבר 1945 ועד ל-17 בנובמבר 1945. בית המשפט קיבל עדויות על מעשי רצח שביצעה באושוויץ ובברגן בלזן, ושלפעמים הייתה משסה באסירים באכזריות את כלבה הרועה הגרמני הגדול. בורמן הכחישה באופן סדרתי את העדויות נגדה, אך לבסוף נמצאה אשמה ונתלתה ב-13 בדצמבר 1945 (יחד עם עוד 12 פושעי מלחמה, בהם גרזה ווולקנרת'). התליין אלברט פיירפוינט, ששקל אותה לשם התאמת עמוד התלייה, תיאר מאוחר יותר:
איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה
איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (באנגלית: The Association of East Asian Research Universities, בראשי תיבות: AEARU) הוא ארגון אזורי, שנוסד בינואר 1996, על ידי תשע אוניברסיטאות באזור מזרח אסיה, והוא כיום ארגון של 19 אוניברסיטאות. מטרת הארגון להקים פורום לנשיאי אוניברסיטאות מובילות מוכוונות מחקר במזרח אסיה ולבצע חילופי רעיונות הדדיים בין האוניברסיטאות הגדולות בכל מדינה באזור. הציפיות הן שהאיחוד האזורי הזה, על בסיס רקע אקדמי ותרבותי משותף באוניברסיטאות החברות, יתרום לא רק להתפתחות ההשכלה הגבוהה והמחקר, אלא גם לפתיחת עידן חדש באזור מזרח אסיה בתחום התרבות, הכלכלה והחברה. חברי האיוגד מקימים כנסים וסדנאות בנושאים אקדמיים שונים. ארגון אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה כולל יו"ר, סגן יו"ר ודירקטוריון המורכב מחמישה נבחרים נוספים. הדירקטוריון מורכב מ -1 עד 2 חברים מכל אחד מחמשת האזורים של האיגוד. מזכירות איגוד האוניברסיטאות ממוקמת באותה אוניברסיטה כמו היו"ר כדי לבצע את ענייני הארגון ביעילות. היא מרכזת את הפעילויות השונות של הארגון ומפעילה ומנהלת את אתרי הארגון. פעילויות הארגון כוללות סדנאות, קייטנות סטודנטים, תחרויות פיזיות של סטודנטים, וסימפוזיונים בינלאומיים מסוגים שונים. פעילויות אלה מתקיימות לאורך כל השנה לקידום חילופי רעיונות ומידע הדדיים ופיתוח קשרים הדוקים בין האוניברסיטאות החברות. החברות בארגון מורכבת מנשיאי האוניברסיטאות המובילות בחמישה אזורים במזרח אסיה: יבשת סין, יפן, קוריאה, הונג קונג וטייוואן. מאז הקמתה בשנת 1996, בסך הכל 19 אוניברסיטאות מאזורים אלה הפכו לחברי הארגון. אספה כללית בה משתתפות כל האוניברסיטאות החברות, מתקיימת מדי שנה ובה מתקימים דיונים בנושאים בעלי עניין משותף. מקום המיפגש נעשה בסבב בין האוניברסיטאות והאוניברסיטה המקיימת את האירוע נושאת בעלויות ניהולו.
האיגוד חבר ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר. הרשת כוללת את הארגונים הבאים: U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בפרייבורג), קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די. סי.), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), ליגת C9 (סין), קבוצת השמונה (אוסטרליה, שבסיסה בקנברה), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, שבסיסה באוטווה. איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
רשימת האוניברסיטאות
האוניברסיטאות החברות באיגוד:
רומן פריסטר
רומן פְרִיסְטֶר (17 בינואר 1928 – 9 בפברואר 2015) היה סופר ועיתונאי פולני-ישראלי.
ביוגרפיה
פריסטר נולד בשנת 1928 בעיר ביילסקו (בייליץ) שבשלזיה, פולין כבן יחיד למשפחה אמידה. בזמן מלחמת העולם השנייה הצליחה המשפחה להימלט מהגטו על ידי התחזות לנוצרים, ועברה אחר כך לגור בקרקוב. אמו שדיברה גרמנית עבדה כמזכירה במועדון קצינים נאצים, ורומן שימש כנער-שליח עבורם. סבו וסבתו נלקחו לגטו קרקוב, אך פריסטר הצליח להבריח אותם החוצה במדי כמורה. מספר חודשים אחר כך נתפסו במזרח פולין ונרצחו. ב-1943 בעקבות הלשנה נחשפו פריסטר והוריו כיהודים. אמו נרצחה לנגד עיניו בכלא קרקוב. יחד עם אביו נשלח למחנה עבודה שם נפטר אביו מטיפוס. הוא נשלח אחר כך לאושוויץ ושרד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה שב לפולין ועסק בעיתונאות. ב-1957 עלה לישראל במסגרת עליית גומולקה, למד עברית באולפן שארגנה אגודת העיתונאים לעיתונאים עולים, והחל לעבוד בעיתון "על המשמר". בשנת 1965 החל לעבוד כעיתונאי ב"הארץ". בשנת 1968 מונה לסגן עורך "מוסף הארץ", אחר כך כעורך המוסף, עד שנת 1983. בשנת 1990 עזב את עיתון "הארץ" ושימש כיועץ של איל העיתונות רוברט מקסוול בפולין במשך כשנה, בעת שתכנן להוציא לאור עיתון במדינה{{הערה|{{חדשות|אליהו זהבי {קופנהגן), יגאל רביב|מקסוול רוצה לקנות גם את "פרבדה"|19900523|41}}}}.
בשנת 1959 כתב תסריט לסרט פולני בשם "הדב הלבן", שזכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים באדינבורו, ותסריט לסרט ישראלי בשם "שלוש פנים לחיים", שלא הופק לבסוף.
מ-1991 ועד 2007 ניהל את בית הספר לעיתונאות "כותרת", שנתמך על ידי קרן ברטלסמן הגרמנית. ב-2006 עבר בית הספר לחסות אוניברסיטת תל אביב.
פריסטר היה פעיל באגודת העיתונאים בתל אביב, וב-1983 נבחר לממלא מקום יושב ראש האגודה. בנוסף היה פעיל באיגוד הארצי של עיתונאי ישראל. בסוף שנות ה-80 היה חבר בוועדת העורכים כנציג עיתון "הארץ".
פריסטר כתב שבעה ספרים בעברית שחלקם תורגמו לפולנית ואנגלית. ושלושה ספרים בפולנית. בשנת 1987, עלה מחזה בתיאטרון הקאמרי המבוסס על פי ספרו "הזהות הגנובה". בנוסף כתב מספר תסריטים ותסכיתים. בין השאר, תסכית על התזמורת היהודית באושוויץ, ומחזה דוקומנטארי לטלוויזיה על משפט בייליס - "האשמה".
בשנות חייו האחרונות התגורר בוורשה, ושימש ככתב "הארץ" בפולין.
חיים אישיים
היה נשוי שלוש פעמים, מאשתו הראשונה מירה נולד לו בן.
היה נשוי לאלזביטה פריסטר, בעבר מנהלת המכון הפולני בישראל.
פרסים והוקרה
בשנת 1959, רק שנתיים לאחר שעלה לישראל, זכה בפרס על שם "עמוס לב" מטעם אגודת העיתונאים על תחקיר שכתב בעיתון "על המשמר".
בשנת 1973 זכה בפרס שרה רייכנשטיין לעיתונאות.
מברשת היידינגר
מברשת היידינגר הוא אפקט אופטי שמקורו בעין עצמה. תואר לראשונה על ידי הפיזיקאי האוסטרי וילהלם קרל ריטר פון היידינגר בשנת 1844.
אנשים רבים יכולים להבחין באור מקוטב. הדבר נראה כמו צורת עניבת פרפר אופקית צהבהבה מטושטשת עם קצוות "שעירים", ומכאן הכינוי מברשת. צורה זו נראית במבט על אור מקוטב - למשל צג LCD, שמיים בכיוון שניצב לכיוון השמש או מבט דרך משקפיים מקטבים על רקע בהיר.
כיוון הצורה אנכי לכיוון הקיטוב, כך שכאשר מתבוננים באור מקוטב אופקית, הצורה נראית אנכית. ראיית צורת המברשת נובעת מאזור פנימי בעין, המכונה הכתם הצהוב (בלטינית: מקולה לוטאה). ניתן להתאמן ולפתח את יכולת ההבחנה במברשת הצהובה וכך ללמוד להבחין באור מקוטב על ידי פיתוח הראייה מאזור הכתם הצהוב (ראייה מרכזית).
חסן השני, מלך מרוקו
מולאי חסן השני (בערבית: الْحسْنُ الثاني بْن مُحَمَّدُ بْن يوسف بْن الْحسْنِ بْن الشَّرِيفِ بْن عَلِيُّ الْعَلَوِيِّ, בברברית: ⵍⵃⴰⵙⴰⵏ ⵡⵉⵙ ⵙⵉⵏ; 9 ביולי 1929 – 23 ביולי 1999) היה מלך מרוקו בשנים 1961–1999, והמלך העשרים ואחד בשושלת העלווית המולכת במרוקו מאז אמצע המאה ה-17. הוא אביו של מלך מרוקו הנוכחי מוחמד השישי ובנו של מוחמד החמישי, מלך מרוקו העצמאית הראשון. שלטונו של חסן השני ראה תמיכה מרוקאית בגוש המערבי אשר כלל שימוש במשטר כוחני במטרה להכניע כל אופוזיציה אפשרית לשלטון המלוכני.
דרך מלחמת החולות הביסה מרוקו את שכנתה אלג'יריה במהלך מאבק מזוין, ומאוחר יותר כבשה צבאית את רוב שטחי סהרה המערבית במהלך מלחמת סהרה המערבית, אך לא הצליחה להשיג הכרה בינלאומית בשליטתה על השטח. רוב הפיתוח של הצבא נעשה על ידי חסן השני, שהיה המפקד העליון של הכוחות המזוינים. חסן השני נחשב לאחד השליטים המובילים באפריקה בתקופה שלאחר הקולוניאליזם האירופאי ביבשת.
חסן פעל במהלך שלטונו להשיג לגיטימציה שלטונית דרך מוסדות הדת ובו בזמן פיקח על כוחם. כמו כן פעל לחזק את מעמדה של ממלכתו ביחס לליגה הערבית והליגה המוסלמית. המשטר הכוחני שהנהיג הוביל לעיתים להתנגדות חריפה מצד פלגים אופוזיציונרים, מה שגרם לסדרת ניסיונות התנקשות בחייו אשר כולם נכשלו. לקראת סוף שלטונו שחרר חסן את חלק ממושכות השלטון במטרה להביא לסיום הדרגתי של המשטר האוטוקרטי ולהעלות את האהדה האזרחית כלפיו.
שנותיו הראשונות
חסן השני נולד ברבאט, מרוקו הצרפתית בשנת 1929. בנו של מוחמד החמישי, סולטאן מרוקו ורעייתו הראשונה, ללה עבלה בנת טאהר. לחסן השני היו חמש אחיות (ללה פאטמה א-זהרא, ללה עאישה, ללה אמינה, ללה מליכה וללה נזהה) ואח אחד (עבדאללה בן מוחמד). עוד מצעירותו הוא הוכתר בידי אביו בתור יורש העצר וקיבל הכנה לקראת מחויבויות השלטון אותו צפוי היה לרשת לאחר אביו.
חינוך מערבי
חסן קיבל חינוך מודרני בבית ספר תיכון ברבאט, שם למד לצד צעירים בני גילו שנבחרו ללמוד הודות לאמידות ביתם וליכולותיהם האישיות מכל האזורים במדינה. לימודיו כללו ערבית וספרות, אך גם תוכנית הלימודים הרגילה של בית ספר מודרני אשר הוחדרה ללימודים במרוקו בידי הרשויות הצרפתיות; בנוסף, הוא קיבל הכשרה אישית ששולמה מהאוצר המדיני על ידי המלך מוחמד החמישי. בין חבריו לספסל הלימודים ברבאט היה אל-מהדי בן ברכה (אשר מאוחר יותר הפך לאחד מיריביו הפוליטיים העיקריים). מאוחר יותר רכש השכלה מערבית כאשר עבר אל הרפובליקה הצרפתית השלישית. חסן סיים לימודי תואר שלישי במשפטים באוניברסיטת בורדו בצרפת. את החלק הראשון בלימודים אלו רכש חסן השני באימפריאל קולג', הממוקמת בלונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
בית המלוכה המרוקאי פעל מתחת לשולחן בהתרסה לשלטון צרפת של וישי שהיה בפועל משטר חסות בהשפעתה של גרמניה הנאצית ועל כן קיבל בחום את הכוחות ש"שחררו" את מרוקו במהלך מבצע לפיד בנובמבר 1942. חסן היה בן 13 בלבד בשנת 1943, אך זכה לפגוש את מנהיגי בעלות הברית במהלך ועידת קזבלנקה במסגרת מלחמת העולם השנייה, עת פגש בנשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת הממלכה המאוחדת, וינסטון צ'רצ'יל.