cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרן הלאומית למדעי הרוח
אודות
הסוכנות הוקמה מכוח חוק National Foundation on the Arts and the Humanities Act ב-29 בספטמבר 1965. הקרן נותנת מענקים למגוון מוסדות אשר עוסקים בהנגשה ומחקר במדעי הרוח, כמו ספריות, מוזיאונים, ארכיונים, קולג'ים, אוניברסיטאות, תחנות טלוויזיה ציבוריות. כמו כן מעניקה הקרן מענקים ומלגות לחוקרים אינדיבידואלים. תקציבה בשנת 2020 עמד על 162.25 מיליון דולר.
נשיא הסוכנות נבחר ישירות על ידי נשיא ארצות הברית לתקופה של ארבע שנים, והבחירה עומדת להצבעה על ידי הסנאט. המועצה של הקרן מונה 26 חברים, אשר גם מתמנים על ידי הנשיא והסנאט, לכהונה של שש שנים.
הקרן מוציאה לאור מגזין בשם "Humanities Magazine". הקרן מעניקה מדי שנה את המדליה הלאומית למדעי הרוח ואת הזכות לשאת את הרצאת ג'פרסון.
חנן בר סלע
חנן בר סלע (נולד ב-1964) הוא מוזיקאי ישראלי, קלרניתן וסקסופוניסט המתרכז בתחום מוזיקת הנשמה היהודית. בעבר היה המנהל האמנותי של פסטיבל הכליזמרים בצפת.
פרס גראמי לתגלית השנה
פרס גראמי לתגלית השנה מוענק מאז שנת 1959. הפרס לא הוענק בשנת 1967. תיאור הפרס הרשמי הוא כדלקמן: "לאמן חדש שמוציא לאור במהלך שנת הזכאות את ההקלטה הראשונה המבססת את זהותו הציבורית של אותו אמן." זה לאו דווקא האלבום הראשון שהוציא אמן.
חנן בר סלע
בר סלע נולד בישראל בשנת 1964. החל ללמוד נגינה בגיל עשר. בנעוריו ניגן בתזמורת הנוער של עיריית נתניה. עם סיום לימודיו התיכוניים עבר ללמוד בישיבה הגבוהה בבית אל ובישיבת ההסדר בחיספין שברמת הגולן. שירת בצה"ל במסגרת ההסדר כלוחם בחטיבת גבעתי. לאחר שירותו הצבאי למד במדרשה הממלכתית למוזיקה בתל אביב בהתמחות בניצוח על תזמורות ומקהלות.
פרס גראמי לתגלית השנה
מתוך 54 הפרסים שהוענקו בקטגוריה מאז הקמתה, הוענק הפרס ל-26 זמרות, 18 צמדים או להקות, ו-11 זמרים. בין השנים 1997–2003, כל הזוכות היו נשים. כמו כן, משנת 1993 עד 2005, אף מנצח לא היה גבר. בשנת 2006 שבר ג'ון לג'נד את המגמה הזו, שהחלה אחרי זכייתו של מארק כהן בשנת 1992. רק חמישה אמנים זכו גם בתגלית השנה וגם באלבום השנה באותה השנה: בוב ניוהארט בשנת 1961, כריסטופר קרוס בשנת 1981, לורן היל בשנת 1999, נורה ג'ונס בשנת 2003, ובילי אייליש בשנת 2020. מתוכם, קרוס, ג'ונס ואייליש קיבלו שירים שזכו בהקלטת השנה ובשיר השנה באותה שנה. רק קרוס ואייליש זכו בכל ארבע הקטגוריות הכלליות בפרסי גראמי. רק שני אמנים הפסידו בפרס תגלית השנה וזכו באלבום השנה באותה השנה: וואן מיידר בשנת 1963 ואלאניס מוריסט בשנת 1996.
חנן בר סלע
בתחילת דרכו המקצועית שימש כמנצח תזמורות כלי נשיפה וכמנצח חבורות זמר ומקהלות ילדים ביישובים שונים ברחבי הארץ. בהופעותיו משלב חנן בר סלע, ביחד עם מוזיקת נשמה יהודית ממזרח אירופה, גם פיוטים ותפילות, מוזיקה צוענית וג'אז.
בר סלע השתתף באופן קבוע בפסטיבל הכליזמרים בצפת והחל משנת 1996 הוא משמש כמנהל האמנותי של הפסטיבל. בשנת 2004 יזם בר סלע מיזם אמנותי הנקרא "כיתות האמן הבינלאומיות - קלרינט וכליזמר בגליל" ומסר את ניהולו האמנותי לאמן הקלרניט הבינלאומי גיורא פיידמן. מיזם נוסף של בר סלע הוא מופע הנקרא "תיאטרון הגולם", על השפעתו הנמשכת במרוצת הדורות של הגולם מפראג. ואף הפיק בפראג מחזמר בשם "הגולם".
פרס גראמי לתגלית השנה
מבין כל הזוכים, רק אחת (אספרנסה ספולדינג) הייתה אמנית ג'אז ורק שלושה היו אמני קאנטרי. בשנת 1997 הפכה ליאן ריימס לאמנית הקאנטרי הראשונה שזכתה בפרס, וכן לאמנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס (בגיל 14). אחריה הייתה קארי אנדרווד בשנת 2007 ו-Zac Brown Band בשנת 2010. בנוסף, שנת 2017 הייתה הפעם הראשונה ששני אמני קאנטרי היו מועמדים בקטגוריה זו באותה השנה, בה היו מועמדות מרן מוריס וקלסי בלריני. בשנת 2020 הפכה רוסליה לאמנית הראשונה ששרה בשפה הספרדית שהייתה מועמדת בקטגוריה.
חנן בר סלע
בר סלע הפיק לקרן לב"י מספר מופעים שנקראו בשם "ערב מידות ומדים", ביניהם: מחווה לחזן הראשי לצה"ל בהיכל התרבות בתל אביב בליווי תזמורת צה"ל, מחווה למלחינה נורית הירש עם התזמורת הסימפונית ירושלים, מופע הצדעה לישראל של קהילת יהודי וינה בהשתתפות תזמורת הצבא האוסטרי, חגיגת יום הולדתו השישים של אהוד מנור ומופע הוקרה ליהורם גאון.
חנן בר סלע השתתף עם המוזיקאי שלמה גרוניך במופע שהדגש בו היה על מוזיקת נשמה יהודית, וכן הופיע יחד עם ג'ימי לויד, זמר ג'אז מולאטי יליד טרינידד החי ומופיע בישראל.
פרס גראמי לתגלית השנה
דייוויד קרוסבי וקרל פאלמר הם האמנים היחידים שהיו מועמדים פעמיים בפרס זה. פאלמר היה מועמד בשתי הפעמים כחבר בלהקות: אמרסון, לייק ופאלמר ואסיה, ואילו קרוסבי היה מועמד כחבר ב-הבירדס וזכה כחבר בלהקת קרוסבי, סטילס ונאש.
חנן בר סלע
לצד הופעותיו בארץ מופיע חנן בר סלע כסולן ראשי בקונצרטים למוזיקת נשמה יהודית ברחבי העולם.
פרס גראמי לתגלית השנה
שנת 1984 הייתה הפעם הראשונה שכל המועמדים לא היו אמריקאים (הזוכים מועדון תרבות, יורית'מיקס ומיוזיקל יות' מאנגליה, ביג קאנטרי היו מסקוטלנד ו-Men Without Hats היו מקנדה).
חנן בר סלע
בר סלע היה דובר עמותת עצת נפש העוסקת בטיפולי המרה. כמו כן אירח למעצר בית את מי שהיה יו"ר הארגון ומטפל מטעמו, ראובן ישראל וולצ'ר, במהלך משפט שהתנהל נגדו על מעשים מגונים בשני אנשים, ושהורשע בסופו.
פרס גראמי לתגלית השנה
תהליך בחירת הזוכה
חברי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה בוחרים את המועמדים לפרס תגלית השנה. רשימה של עשרים האמנים המובילים ניתנת לוועדת סקירת המועמדויות, קבוצה שנבחרה במיוחד של חברים אנונימיים, שבוחרת אז בחמשת האמנים המובילים שיועמדו לבחירה בטקס גראמי. שאר החברים מצביעים אז לזוכה מחמשת המועמדים. בשנת 2018 הוכרז כי מספר האמנים המועמדים יוגדל לשמונה.
חנן בר סלע
חיים אישיים
בר סלע מנהל אורח חיים דתי.
פרס גראמי לתגלית השנה
שינויים בחוקים
במהלך השנים, כללי הזכאות לקטגוריה זו השתנו מספר פעמים. בשנת 2010, היעדרותה של ליידי גאגא מקטגוריית תגלית השנה גרמה לאקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה לשנות את דרישות הזכאות לטקס הבא. היא לא הייתה זכאית למועמדות מכיוון שהלהיט שלה "Just Dance" היה מועמד בשנת 2008. הכלל החדש קבע כי ניתן להגיש את מועמדותו של כל אמן כל עוד אותו אמן לא הוציא בעבר אלבום שלם ולא זכה בגראמי. ביוני 2016, ארגון גראמי תיקן שוב את הכללים בקטגוריית תגלית השנה, כדי להסיר את מחסום האלבום "בהתחשב במגמות העכשוויות באופן שבו מוזיקה חדשה יוצאת לאור ואמנים מתפתחים מקודמים". כדי להיות זכאי למועמדות בקטגוריית תגלית השנה, האמן, הצמד או הלהקה צריכים:
ביוני 2020 הודיעה האקדמיה הלאומית לאומנויות ומדעי ההקלטה כי יותר אין הגבלה על מספר השירים המרבי שאמן יכול להוציא כדי להיכלל בקטגוריה, זאת לאחר שהמגבלה עמדה על כ-30 שירים או סינגלים.
מארק ברנאוס
מארק ברנאוס קאנו (בקטלאנית: Marc Bernaus Cano, נולד ב-2 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר אנדורי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. למרות היותו אנדורי, במשך כל הקריירה שלו שיחק בקבוצות ספרדיות.
קריירה
ברנאוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון אך לא זכה לשחק עבור קבוצת הבוגרים. במהלך תקופתו בברצלונה, קרע את הרצועה הצולבת, דבר שגמר לו את הקריירה המקצועית. ברנאוס שיחק גם בטולדו, טראסה, ז'ימנסטיק, לאס פאלמס, חטאפה, אלצ'ה, פולידפורטיבו אחידו, ז'ירונה ויאגוסטרה ב'.
ברנאוס שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד, אך כאשר הגיע לגיל הבוגרים העדיף לייצג את אנדורה מולדתו. ב-13 באוקטובר 2004 הבקיע את שער הניצחון של נבחרתו נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, שהיה גם הניצחון הראשון של נבחרתו במסגרת כלשהי.
פורטיסימו קפיטל
פורטיסימו קפיטל היא קרן השקעות פרטיות ישראלית, שנוסדה בשנת 2004 ולה השקעות בחברות רבות בישראל, בעיקר חברות תעשייה וטכנולוגיה. מייסד הקרן ומנהלה הוא יובל כהן.
עם החברות שבהן מושקעת הקרן נמנות סלע מעבדות תוכנה, ג'יגה ספייסס, מלח הארץ, סוגת, סודהסטרים, אפימילק, סלופארק טכנולוגיות, טחינת אל ארז ועוד.
עם חברות שבהן הקרן השקיעה בעבר ומכרה את חלקה נמנות אמבלייז (נמכרה ב-2013) פניציה, קארדו סיסטמס ועוד.
עם חברות שבהן הקרן השקיעה והובילה להנפקה ראשונה לציבור נמנות קורנית דיגיטל (הונפקה באפריל 2015 בבורסת נאסד"ק), טלרד (הונפקה ביוני 2017 בבורסה לניירות ערך בתל אביב).
גיוסי הון
בשנת 2004 גייסה פורטיסימו קפיטל קרן ראשונה בסך 80 מיליון דולר.
בשנת 2008 גייסה פורטיסימו קפיטל קרן שנייה בסך 110 מיליון דולר.
בספטמבר 2012 השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן שלישית בסך 265 מיליון דולר.
באפריל 2015 השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן רביעית בסך 470 מיליון דולר.
בפברואר 2020 השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן חמישית בסך 650 מיליון דולר.
סקנד פאסט
סקנד פאסט (באנגלית: Second Facet; מילולית: הדופן השנייה או הפן השני) הוא מצוק תלול שאינו מכוסה קרח, בחוף סקוט, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
כיבוש טוגולנד
כיבוש טוגולנד (כיום טוגו וחלק מגאנה), אחת משתי המושבות הגרמניות במערב אפריקה (השנייה הייתה קמרון), היה מבצע צבאי שנערך בשבועות הראשונים למלחמת העולם הראשונה. במבצע נטלו חלק צבאות קולוניאליים של בריטניה וצרפת. מגיני המושבה היו מגויסים מקומיים בעלי רקע ואימון צבאי למחצה, שכמו אצל מקביליהם ממדינות ההסכמה, מפקדיהם היו ממוצא אירופי. צבאות מדינות ההסכמה כבשו את טוגולנד באוגוסט 1914 תוך פחות משלושה שבועות, לרוב תוך שנתקלו בהתנגדות קלה.
סקנד פאסט
המצוק נמצא ממערב למצוק פרסט פאסט (מילולית: הדופן הראשונה).
כיבוש טוגולנד
רקע
טוגולנד הייתה מושבה גרמנית משנת 1884, ובשלושים השנים של שליטה גרמנית היא שגשגה למדי. אוכלוסייתה מנתה כמיליון בני שבט ההאוסה וכ-300 עד 400 אירופים. עם פרוץ מלחמת העולם, מצבה של טוגולנד היה חסר תקווה מבחינה אסטרטגית: המושבה הייתה מוקפת במושבות של מדינות ההסכמה, כמו דהומיי הצרפתית (כיום בנין), לה היה לטוגולנד גבול ארוך ממזרח, או וולטה עילית הצרפתית (כיום בורקינה פאסו) בצפון, שתיהן מושבות של צרפת, וממערב גבלה בחוף הזהב, שהייתה מושבה בריטית.
סקנד פאסט
המצוק מהווה את הגדה הצפונית של קרחון דבנהאם (יחד עם מצוק פרסט פאסט).
כיבוש טוגולנד
רקע
למדינות ההסכמה היה יתרון ימי מכריע גם במפרץ גינאה, שנשק למושבה מדרום. לפיכך, טוגולנד הייתה המושבה הראשונה באפריקה, וגם הקלה ביותר, להשתלטותן של מדינות ההסכמה. עוד הקלה על השתלטותן של מדינות ההסכמה העובדה שבמושבה לא היו כלל כוחות צבא, אלא משטרה (416 איש), מיליציה (152 איש) ומשמר גבול (125 איש), סה"כ 693 במספר, כמעט כולם אסקרי - לובשי מדים אפריקנים בפיקוד אירופי, חלקם בעלי הניעה (מוטיבציה) ורוח קרב ירודים.
סקנד פאסט
גילוי ומיפוי המצוק
המצוק התגלה ומופה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913 בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
השם הוא תיאורי - ומתאר את היותו אחד משני המצוקים המהווים את הגדה הצפונית של הקרחון.
כיבוש טוגולנד
רקע
בנוסף, כמאתיים גרמנים היו בעלי רקע צבאי כחיילי מילואים, ובהחל הקרבות, גויסו אפריקנים נוספים לצד הגרמני. נשקם של הגרמנים כלל ארבע מכונות ירייה ורובים, כמעט כולם מיושנים. לבריטים היה בחוף הזהב רגימנט (כשני גדודים) של חיילים אפריקנים שגויסו במקום, בפיקוד בריטי, עם סיוע ארטילריה קלה. לרגימנט זה נוספו עוד כ-1,500 מגויסים מכוחות עזר בעלי אימון צבאי-למחצה. בנוסף, יכול היה הצי הבריטי לסייע באש, כל עוד החזית הייתה קרובה לחוף, ובתובלה. לצרפתים, מצידם, היו כ-3,500 חיילים במושבותיהם, וכמה מאות מהם השתתפו בפלישה, יחד עם כאלף סבלים.
תחילת ההשתלטות על המושבה
בנסיגתם הרסו את גשרי מסילת הברזל שעל הנהרות סיו (Sio) ולילי (Lili) מאחוריהם, כדי להקשות על התוקפים. הריסת הגשרים, יחד עם קשיי הדרך, ובה ביצות ולגונות בחלקה הסמוך לחוף, הקשו על התקדמות הבריטים. לעומת גורמים מעכבים אלה, הפולשים קיבלו סיוע, שהתברר בהמשך כבעל משמעות רבה, בכך שכוחות קטנים נוספים, בני כמה מאות לוחמים כ"א, חדרו את גבול טוגולנד מכיוונים נוספים, הן מטריטוריות שבשליטה צרפתית והן מחוף הזהב. כך כבשו כוחות שיצאו מחוף הזהב את ינדי (Yendi) ואת סנסאן מנגו (Sanssane Mangu) בצפון-מערב ואת קטי-קרצ'י (Kete Krachi) במערב. חדירות דומות יצאו גם מכיוון דהומיי. ב-16 באוגוסט 1914 עדיין דיווחו הגרמנים שבטוגו היו רק "קרבות בלתי חשובים מצד חיילי המשמר כנגד הצבאות הצרפתים".
קרב אגבלובהואה
לאחר מספר ימי נסיגה הגרמנים היפנו פניהם אל האויב. תחילה, ב-15 לחודש, שלחו הגרמנים שתי רכבות ובהן כ-200 חיילים בניסיון לפשוט על הכוחות הפולשים. הבריטים ארבו לרכבות. הרכבת הראשונה נתקלה בגל אבנים והורדה מן המסילה באקוני (Ekuni), כעשרה ק"מ מדרום לאגבלובהואה (Agbeluvhoe, כיום אגבלובה (Agbelouve)), הנמצאת כ-50 ק"מ פנימה מן החוף. הרכבת השנייה עצרה לכשהבחינה בגורלה של הראשונה. הבריטים שבמארב הסתערו ותקפו את החיילים שברכבות עם כידונים.
כתוצאה, חלק מן החיילים האפריקנים שבשרות הגרמנים נמלטו אל בין השיחים שלצידי המסילה, ונפטרו מנשקם וממדיהם. חלק אחר מאותם חיילים נסוג לאגבלובהואה, והותקפו שם בידי הבריטים. בקרב נהרגו רבים מן הנסוגים, כולל מפקד הכוחות הגרמניים בטוגולנד, קפטן גאורג פהלר (Pfähler), אשר היה אחד מתוך ששת הגרמנים האירופים שנהרגו, בעוד 16 אחרים נשבו. הבריטים איבדו עד שלב זה של הקרבות שבעה הרוגים ו-38 פצועים שמתוכם 30 היו סבלים.
הקרב על נהר חרא
לאחר כישלון הפשיטה, בה נהרג מפקדם, הגרמנים המשיכו לסגת, וחדלו מניסיונות תקיפה. בהמשך הם נעצרו והתחפרו על גדתו הצפונית של הנהר חרא (Khra או Chra), סמוך לכפר גבוה מעט מסביבתו, בעל אותו שם, כ-100 ק"מ מצפון ללומה. מקום זה נבחר בהיותו המכשול הטבעי האחרון לפני קמינה, וכיוון שבו עברו הדרך ומסילת הברזל צפונה, עד שהגרמנים פוצצו את הגשרים מעל הנהר, כאמור.
כך, דרכי התחבורה היו חסומות אמנם מדרום, אך המשיכו לשרת את הגרמנים מצפון לנהר. ואכן, הכוח הגרמני, כ-40 אירופים וכ-400 אסקרי, תוגבר באמצעות קו הרכבת מצפון בעוד כ-20 חיילים גרמנים ובכמאה אפריקנים וכעת היה גודלו כ-60 חיילים גרמנים וכ-500 אסקרי. בנוסף לפיצוץ הגשרים, הגרמנים מיקשו את המבואות לנהר ולכפר ונעזרו להגנת מעוזם גם בשלוש מכונות ירייה. סיירים בריטים גילו את הגרמנים המחופרים בגדתו הצפונית של הנהר ב-21 בחודש.
ביום המחרת נערך קרב ההגנה המשמעותי היחיד בעת כיבוש טוגולנד. הבריטים הנחיתו התקפה אחת באור יום. כוח אחד תקף ממערב, חלקו העסיק את חפירות הגרמנים בחזיתו וחלקו האחר ניסה לאגפם ממערב. כוח אחר, שכלל גם את הצרפתים, פעל בצורה דומה ממזרח. התוקפים, שהתקשו לשמור על קשר בין יחידות המשנה שלהם בסבך השיחים, וחוו לראשונה אש מקלעים, נהדפו עד דמדומי הערב.
ההתקפות נהדפו תוך אבדות כבדות לבריטים: 23 הרוגים ו-52 פצועים מתוך כ-500 חיילים. כמו כן, נהרגו 12 חיילים סנגלים מכוח צרפתי בן כ-150 חיילים שהצטרף לתוקפים ב-17 בחודש. לגרמנים היו 13 אבדות. לאחר שנהדפו התקפות הבריטים, פקדו הגרמנים על התקפת-נגד, אלא שחייליהם האפריקנים סרבו. אף על פי שהגרמנים עמדו בהצלחה אל מול ההתקפות, הרי כיוון שגם הצרפתים התקדמו ממזרח, מצ'טי (Cheti) לכיוון קמינה, והבריטים, כאמור, ממערב, מכוון קטי-קרצ'י, הגרמנים יכלו למצוא עצמם מאוגפים, והם העדיפו לסגת. ביום המחרת מצאו הבריטים המתקדמים את החפירות הגרמניות ריקות.
סיום ההשתלטות
הגרמנים הנסוגים הרסו את תחנת האלחוט בקמינה בלילה שבין 24 ל-25 בחודש, כאשר ממש עד להריסתה התחנה שימשה בתפקידה. עם תפיסת תחנת האלחוט ההרוסה בקמינה, ועם כניעת פון דרינג, בראש כ-200 מן המגינים, נסתיים מסע המלחמה ב-27 בחודש. חלק מן המגויסים האפריקנים שבשרות הגרמנים נמלטו. בידי כוחות מדינות ההסכמה נפלו שלוש מכונות ירייה, כאלף רובים וכ-320,000 כדורים. הייתה זו המושבה הגרמנית הראשונה שנפלה בידי מדינות ההסכמה (כיבוש סמואה הגרמנית אירע מספר ימים אחרי כן).
אחרית דבר
חלקה המזרחי של טוגולנד, שכלל את רובה של המושבה, נמסר לשליטה צרפתית ואחר כך למנדט צרפתי מטעם חבר הלאומים, ונקרא בשם טוגו. החלק המערבי נמסר לשליטה בריטית תחת השם טוגולנד הבריטית וב-1956 צורף למושבה הבריטית חוף הזהב ליצירת גאנה.
קישורים חיצוניים
The Story of the Great War Volume III (see Chapter XI, on Togoland)
The First World War in Africa by Strachan Hew on Google Books
A Companion to World War I by David Killingway pg. 115-116
מורגן פרייר
מורגן ג'יימס פרייר (באנגלית: Morgan James Ferrier; נולד ב-15 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת החלוץ באל-אורובה.
קריירה
פרייר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ארסנל, בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של ווטפורד ושנה לאחר מכן הצטרף לנוטינגהאם פורסט. בשנת, פרייר הושאל לקטרינג טאון מליגת הכדורגל הדרומית לשלושה חודשים.
בהמשך הקריירה, פרייר שיחק בעיקר בקבוצות מהליגות הנמוכות באנגליה ביניהן: קריי וונדררס, בישופ'ס סטורטפורד, האמל המפסטאד טאון, בורהם ווד ודאגנהאם אנד רדברידג'.
ב-21 בפברואר 2021, פרייר חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל.
ב־2 ביולי 2021, פרייר חתם ל-3 שנים בעירוני קריית שמונה מליגת העל.
בקיץ חתם בנאקהון ראצ'סימה מליגת העל התאילנדית.
במרץ זומן לסגל נבחרת גיאנה לקראת המשחק נגד  בסוף החודש.
באבא
"באבא" (מערבית: بابا, אבא) הוא כינוי למקובל מיסטיקן, הנתפש אצל מאמיניו כבעל מופת ולפעמים בעל רוח הקודש. אלו המכונים באבא עוסקים במתן ברכות וקמעות למאמיניהם, ייעוץ בנושאי שלום בית, רפואה, כלכלת בית ודומיהם.
מקור תופעת הבאבות בתרבות הערצת קדושים ומשפחותיהם אצל יהודי צפון אפריקה, והכינוי נפוץ בעיקר אצלם. תופעה דומה הייתה במזרח אירופה אצל בעלי השם.
מקור השם
בדתות רבות משתמשים בשם אבהות כדי לתאר מנהיגים. דוגמה ניתן לראות אצל מנהיגים רוחניים בהודו מהדת ההינדית שמשתמשים בשם באבא. את הכינוי הצמידו אנשי המערב שהגיעו להודו.
מקור השם ביהדות הוא אצל יהודי צפון אפריקה וככל הנראה ברב ישראל אבוחצירא המוכר בכינוי הבאבא סאלי, שפירושו "האבא המתפלל" (סאלי או צאלי פירושו מתפלל). על שם זה נקראו כל הבאבות רק "באבא" שפירושו לבד "אבא" גם ללא השלמת המשפט.
היסטוריה
לאחר פטירתו התפשטה תופעת ה"באבות", המייחסים לעצמם כוחות על-טבעיים. את מקומו תפס בנו רבי ברוך אבוחצירא (הבאבא ברוך) שלמרות הרשעתו ומאסרו על לקיחת שוחד, כשהודיע בפומבי על חזרתו בתשובה המוני מאמיני אביו תפסו אותו כיורשו. חצר נוספת הקים בבאר שבע רבי אלעזר אבוחצירא (בנו של הבאבא מאיר ונכדו של הבאבא סאלי) שטען שהוא היורש האמיתי, מאוחר יותר נרצח בידי מאמין. גם רבי דוד אבוחצירא (אח של רבי אלעזר) הקים חצר בנהריה. מקובל נוסף שהקים חצר הוא רבי יאשיהו פינטו נינו של הבאבא סאלי באשדוד ובניו יורק.
ביקורת
פניה לבאבא נחשבת לפעמים על פי ההלכה כעבודה זרה כאשר מנסים להיעזר בכוחות מאגיים ומסטיים באופן מלאכותי, ולהעניק, לפעמים באופן שקרי לדבר מסוים עוצמה גדולה ויכולת על-טבעית.
תעשיית הבאבות מגלגלת יותר ממיליארד שקל בשנה, אולם כיוון שהתשלום מתבצע בדרך כלל ללא דיווח לרשויות המס אין מידע מדויק לגבי היקף המחזור השנתי, עם זאת, על פי החוק הקיים תשלום עבור ברכה - פטור ממס. על החוק הקיים התרעם מבקר המדינה בדו"ח לשנת 2014. בכמה מקרים חויבו באבות ובני משפחותיהם לשלם מס על התשלום שניתן להם.
חיים שדמי
חיים שדמי (נולד ב-11 בספטמבר 1974) הוא פעיל שמאל, סופר, עיתונאי, מרצה, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד ב-11 בספטמבר בבני ברק, דור חמישי בארץ. הוא נקרא על שם סבו מצד אביו, חיים שדמי שליח הסוכנות היהודית לארץ ישראל. סבו מצד אמו, מיכאל שיפמן היה מחנך, הקים בתי ספר, הוא לימד תלמוד, דרמה וחקלאות. במשך השנים כתב בין היתר בעיתונים "העיר", "זמן ישראל", "TheMarker", כתב בריאות ב"הארץ" וכתב ב"גלובס". הוא כתב וביים מספר סרטים, סרט הביכורים שלו נקרא "יש לי קבוצה להציל". בנוסף, שדמי מרצה במכללת ספיר.
פעילות חברתית ופוליטית
שדמי הוא פעיל שמאל מוכר. בנובמבר 2016 הצטרף למשמרות המחאה בכיכר גורן בפתח תקווה, בהפגנות על יד ביתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, בהן המפגינים טענו שמנדבליט מתעכב עם הגשת כתבי האישום נגד בנימין נתניהו.
שנתיים אל תוך ההפגנות הוקמה עמותת "חוזה חדש", המוכרת יותר בשם "קריים מיניסטר", שבה שדמי הוא חבר ועד, ובמסגרתה פעל רבות בביקורת ציבורית נגד המשך כהונת בנימין נתניהו.
עוכב מספר פעמים על ידי המשטרה במהלך ההפגנות ואף הורחק ל-15 ימים מכיכר רבין.
בנובמבר 2021 היה אחד הדוברים בכנס "עוצרים את אלימות המתנחלים" בכנסת, שם יצא כנגד מדיניות המדינה והצבא בגדה המערבית, והפקרת פעילים בשטח אל מול אלימות מתנחלים כנגדם וכנגד פלסטינים. בין היתר, אמר את המשפט "תנו לנו את הרשות להפעיל נשק, נעשה את העבודה עבור הפלסטינים", כתגובה לדבריו של עיסאווי פריג', שהפעילים משמשים כשכפ"ץ, בעוד לטענת שדמי הם לא זוכים להגנה כלל. במאמר שכתב בעיתון "הארץ" בנושא אמר "[...] הרי אם כולכם — מימין ומ"שמאל", מאנשי טוהר הגזע ומטהרני המחנה — נזעקתם מהמחשבה שפעילי שמאל יגנו על עצמם ועל הפלסטינים בנשק מפני התקפות של טרוריסטים יהודים, אם כולכם מסכימים שנשק בשימוש אזרחים הוא דבר מסוכן, מה זה אומר על הנשק שברשותם ועל מעלליהם? זה אומר שאסור היה לתת להם רובים. ואם כבר נתתם — קחו אותם מהם. או שתשתלטו עליהם. ככה פשוט. הנה נסגר מעגל הטיעונים שלי. אין דרך להבין מהמילים שלי אחרת.".
שבט משואות - צופי ירושלים
שבט משואות הוא שבט צופים דתיים הפועל בירושלים מאז שנת 1945, והוא שבט הצופים הדתיים הוותיק בישראל. צבעו הסמלי של השבט הוא ירוק (הצבע בו מסומנים הציוד של השבט, המבנים שנבנים במחנות קיץ, וחפצים שונים השייכים לשבט). השבט שוכן כיום בתפר בין השכונות קטמון ורסקו, בסמוך למנזר סן סימון.
יסוד שבט משואות
בשנת 1945, הקים עמנואל מנחם מידב, בוגר השבט החיפאי משוטטי בכרמל, את שבט משואות בירושלים בתור השבט השני של עדת הצופים הדתיים בישראל, שהפכה לחטיבה בתוך תנועת הצופים העבריים. תאריך ההקמה הרשמי נבחר לי״א באדר, התאריך בו התקיים הקרב על תל חי 25 שנה קודם לכן.
הפעילות השוטפת
כמו שאר שבטי עדת הצופים, מחנך שבט משואות לערכי הצופיות האוניברסליים, לצד אמונה בהלכה היהודית.
בתחילה פעל השבט במרכז העיר, בבניין של התיכון הדתי ׳מעלה׳ (חצר שמידט) ברחוב הלל, והחל משנת 1972 במבנה ייעודי ברחוב המלך ג׳ורג׳, סמוך לגן העצמאות. לאחר כ-50 שנות פעילות עבר למשכנו הנוכחי בסן סימון.
מיזמים חברתיים
לאורך השנים היו מדריכי ובוגרי השבט מעורבים בהקמה של מספר יוזמות חברתיות, ביניהן עמותת "שכן טוב" המחלקת סלי מזון שהחלה את דרכה במבנה השבט, המשמש עד היום נקודת איסוף וחלוקה עבור הפעילות. גם עמותת במעגלי צדק הוקמה על ידי בוגרי השבט.
בשנת 2019 זכה השבט במענק של הקרן לירושלים, על מנת להפעיל מיזם שיחשוף בני נוער במזרח העיר לחשיבותן של תנועות הנוער.
בשנת 2022 זכה השבט, יחד עם בני עקיבא ותיכון הרטמן, במענק של הקרן לירושלים לטובת מיזם "קשישי" של ליווי וביקור קשישים בודדים המתגוררים באזור השבט (גוננים וקטמונים) וחלוקת ארוחות לשבת מדי יום שישי.
הקמת שבטים חדשים
עם הקמת המדינה היה שבט משואות אחד מארבעה שבטי צופים בירושלים (יחד עם מצדה, מודיעין וקהילה). לאורך השנים פעלו בוגרי שבט משואות להרחיב את הנוכחות של הצופים הדתיים, ולקחו חלק פעיל בהקמת שבטים נוספים בירושלים ולאחר מכן מחוצה לה. בין היתר הוקמו בתוך ירושלים השבטים להבות (בשכונת תלפיות) אלון (בשכונת רמות אלון) ואלעד (בבית הכרם), כמו גם שבט דרור בעיר מודיעין, שבט שוב״ל ביישוב אפרת, שבט מידב בקבוצת יבנה , ושבט יהודה בכפר אדומים, שהיה לשבט הצופים הראשון שפעל כשבט שחציו דתי וחציו חילוני. בנוסף לשבטים שנאמרו, שבט משואות הקימו שבט חדש בשם "הראל" שהוא שבט בפת בשביל ילדים בסיכון
גדודי השבט
בהתאם להחלטת התנועת הצופים בישראל, לכל שכבת גיל ישנה דרגה אליה מתקדמים החניכים, וזהו שם ׳הגדוד׳ שלהם. כך למשל כיתות ד׳ מכונים ׳עוללים׳, כיתות ו׳ ׳נחשונים׳ ועוד. מאז שנות ה-40 נוהג השבט לתת לגדודים המגיעים לכיתה ו׳ שם קבוע וייחודי, שמלווה את שכבת הגיל הזו מאותה נקודת זמן והלאה. לעיתים קרובות מבטא השם משמעות מיוחדת לשבט, כגון הנצחת נופלי השבט.
נופלי השבט
לאורך השנים השבט איבד עשרות מבוגריו במלחמות ישראל, בשירותם הצבאי ובפעולות האיבה. חלק מבוגרי השבט הונצחו באופן פנימי בשבט, וחלקם הונצחו במיזמים פיזיים שונים בישראל וברחבי הארץ.
בשנת 2010 החליטה עיריית ירושלים לקרוא לרחוב בו פועל השבט ׳מבוא מידב׳ על שמו של עמנואל מנחם מידב, מייסד השבט, שנפל במלחמת העצמאות תוך הגנה על הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. דוגמא נוספת היא הנצחתו של הרצי הלוי, בוגר השבט, באמצעות מצבת זכרון לזכר חמישה בוגרי הצופים מירושלים שנהרגו במלחמת ששת הימים.
היישוב אבני איתן שברמת הגולן קרוי על שם חמישה נופלים של השבט מגדוד הגליל, בני אותו הגרעין: הבנות אילנה בולה, יונה סובר ותמר דרור שנהרגו בעת שהג׳יפ שלהן עלה על מוקש בשנת 1970, והבנים אבנר גבורין ויהודה אסף אריה שנפלו בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
גרעינים והקמת יישובים
לאורך השנים בוגרי שבט משואות לקחו חלק פעיל בגרעיני נח״ל והתיישבות, כולל בקיבוצים הדתיים שלוחות, לביא, מעלה גלבוע ובית רימון. בוגרי השבט היו גם חלק מהגרעין שייסד את היישוב אבני איתן ברמת הגולן, הקרוי על שם חמישה מבוגרי השבט בני אותה שכבה.
פעילות השבט כיום
שבט משואות מונה כיום כ-560 חניכים ומדריכים, מכיתות ג׳ עד י״ב, המגיעים ממגוון רחב של בתי ספר בירושלים. לצד פעולות קבועות בימי שלישי ושבת, השבט מקיים גם מספר אירועי שיא לאורך השנה, חלקם במסגרת שבטית (כמו טיול סוכות), חלקם יחד עם עדת הצופים הדתיים (כגון קורס הדרכה לבוגרי כיתות ט׳) וחלקם, כגון מחנה הקיץ, במסגרת הפעילות של הנהגת צופי ירושלים הכוללת את השבטים הדתיים לצד השבטים שאינם דתיים.
לאורך השנים השבט שילב בתוכו גדודי צמי״ד (צרכים מיוחדים) על מנת לתת מענה חינוכי לילדים עם מוגבלויות פיזיות וקוגנטיביות, וכיום פועלים בו שני גדודים במסגרת זו.
בוגרים בולטים
לאורך השנים בוגרי השבט בלטו בכל תחומי החיים בישראל, באקדמיה, בצבא, בחינוך, בעיתונות ועוד. בין בוגרי השבט נמנים:
יורי ביקוב
ביוגרפיה
יורי ביקוב נולד ב-15 באוגוסט 1981 בעיר נובומיצ'ורינסק, אזור ריאזאן. בתחילה הוא גר עם הוריו בקרוואן. אביו של ביקוב היה נהג במקצועו, אמו עבדה במפעל הבנייה הגדול בנובומיצ'ורינסק. בסביבות 1987 עזב אביו לטיומן ויורי לא ראה אותו שוב. עד גיל 12 בערך גר ביקוב עם אם אחת. מאוחר יותר, האם התחתנה בשנית, אביו החורג עבד כמפעיל מנוף בתחנת כוח.
בתשובה לשאלה על צ'רנוחה בסרטיו שלו ציין: " ומה יכול אדם שאמו התעוררה לקחת כדי לגנוב כרוב משדה החווה הקולקטיבית בלילה, מכיוון שלא היה כלום?", גם מציין כי לאחר שהגיע לשדה פגש שם עוד 500 אנשים רעבים, שנדרשו גם הם לא להיתקל במשטרה. בריאיון ל -2013 אמר ביקוב כי בעיית חוסר הרווחה והמתח החברתי ברוסיה עדיין רלוונטית וציטט נתונים כי באותה תקופה שילמו לאמו 1,700 רובל בחודש עבור עבודה בבית החולים הקטן בנובומיצ'ורינסק, ותחנת הכוח המחוזית של ריאזאן, שם עבד אביו החורג עמד להיסגר.
ביקוב ציין כי במהלך שנות נעוריו הוא "ראה למשל כיצד אנשים מועברים ברכב לכלא" וידע שרבים בנובומיצ'ורינסק נכנסו לקבוצות עברייניות שונות בשל חוסר כסף. במשך זמן מה, עד סוף בית הספר, הוא עצמו ביצע הוראות קטנות של קבוצה אחת: "איפשהו, לשרוק משהו, להפוך את המכונית והיו בחורים גדולים ורציניים שהיו אחראים על עסקים. לא הגעתי לרמה זו. זה נעלם מהר מאוד". הוא ציין שעזב, מכיוון שאחרי שתי נסיעות למרתף עם ראשו בשקית הסוכר, הוא הבין שהוא חושש מעבודה כזו.
הוא אהב ספרות, כתב סיפורים ושירים לעיתון מקומי, למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בקבוצות מוזיקה, עבד כמעבד באולפן מקומי. הוא למד היטב בבית הספר, אך מכיתה ט' הוא "התחלק כמעט לשניים" בגלל אובדן עניין בלמידה והתמקד בתחביביו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר עבד יורי ביקוב כמעבד במשך שבועיים, ואז בשנתיים-שלוש הבאות, הוא היה מפעיל דיסקו ומהנדס במה במועדון תרבות, והוא גם השתתף בחוג תיאטרון. אז הוא ניסה להיכנס לשחק במוסדות חינוך שונים, אך לא עבר את התחרות. בהמשך ביקר בוריס נבזורוב בנובומיצ'ורינסק וצפה בהופעות מקומיות, שבזכותן הצליח ביקוב לרצות את האמן והבמאי הלאומי ולהירשם לקורס ב-GITIS. חצי שנה לאחר מכן עבר ל- VGIK, שם היה מקום פנוי, ולמד ב-VGIK במשך ארבע שנים.
בשנת 2005 סיים את לימודיו בפקולטה למשחק של VGIK (בסדנה של ו. גרמטיקוב). שיחק בתיאטראות: תיאטרון האמנות במוסקבה, "Et Cetera", תיאטרון הירח, תיאטרון הצבא הרוסי. באחרון, הוא מילא תפקיד מרכזי במחזה "נישואי בלוגין", אך עזב במהלך החזרה בגלל השכר הנמוך (3,000 רובל). הוא שיחק תפקידים קטנים בסרטים וסדרות טלוויזיה. במשך שש שנים היה ליצן במועדון הילדים הארמני "Yuza", שם גילם גם את תפקיד ג'ק ספארו עבור הילדים
בשנים 2005–2009 הוא ביים פרסומות וניסה לצלם סרטים קצרים. הוא הודה, שהסרטונים התבררו כגרועים מאוד, מכיוון ש"הקשבתי לכולם באתר הצילומים, במקום לקבל החלטות בעצמי". בשנת 2006, הוא צילם את הסרט "אושר" בן שש דקות, בשנת 2007 את הסרט "מחרוזת" בן חמש הדקות וב-2008 את הסרט "ערב" בן ארבע עשרה דקות.
בשנת 2009 הוא צילם את הסרט הקצר "המפקד", בו השתתף כתסריטאי, במאי, מלחין, מפיק ושחקן. הסרט זכה בפרס הראשי בתחרות "Kinotavr לסרט הקצר" בפסטיבל הסרטים של Kinotavr. הסרט צולם בתקציב 150 אלף רובל שצבר הבמאי, אשר סירב להשקיע בלימודיו במחלקת הבימוי של VGIK.
בשנת 2010, הוא צילם את הסרט הראשון באורך מלא, הסרט "לחיות". הסרט שהוגדר כדרמת פעולה פסיכולוגית זכה בפרסים בפסטיבל הבינלאומי "סטלקר" ובפסטיבלים מקומיים בסמולנסק ובבלאגובשצ'נסק.
הוא היה במאי הסדרה "הכפר", אך עזב ישירות מהסט, מכיוון שהוא לא רצה "לצלם חלטורה". המחלוקות האידאולוגיות של ביקוב עם מפיקי הסדרה שהוקדשו לאירועים שקדמו לטבח בכפר קושצ'בסאיה, כללו בכך שביוקוב ניסה לברר את הסיבות לחשש הגדול של אנשים לאירועים ואילו המפיקים ביקשו לשחרר מלודרמה רגשית. הסיבה האחרונה לעזיבה הייתה הרגע בו ביקוב פנה לאחד השחקנים במילים " אתה יודע מה? כאן זה כתוב ככה, אבל בואו נחשוב על זה, אולי הדמות היא באותו הרגע...", עליו ענה השחקן: "שמע, התרחק ממני. עכשיו אני צריך לספר את כל הזבל הזה במצלמה, אבל אפילו לא קראתי את זה." בשל נטישתו את הפרויקט נאלץ ביקוב לשלם פיצויים לחברת ההפקה Kinotelefilm סכום של 2,152,500 רובל, בהתאם לפסק הדין.
בשנת 2014 יצא הסרט הסוציו-דרמטי "השוטה". הסרט זכה במספר פרסים יוקרתיים, ביניהם פרס גורין על התסריט והדיפלומה הטובה ביותר של אגודת מבקרי הקולנוע ברוסיה ("לביטוי אמנותי בלתי מתפשר") בפסטיבל Kinotavr -2014. מתחילת 2017 הסרט היה אחד משני סרטים רוסים עם דירוג של יותר משמונה נקודות בפורטל הקולנוע KinoPoisk. הסרט זכה לתשבחות על ידי אחד משלושת מבקרי הקולנוע העיקריים של הניו יורק טיימס, סטיבן הולדן, שהציב אותו במקום הרביעי ברשימת חמשת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2015 על פי העיתון.
בשנת 2014 הוא הפך לבמאי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "השיטה" שיצאה שנה לאחר מכן. הוא הוזמן לצילומים בזכות קונסטנטין חבנסקי, שאהב את הסרט "המייג'ור". ביקוב מציין כי הוא צילם את בסדרה "על עקרונות הקומיקס" בצורתה הקלה והלך לפי הוראותיו של המפיק אלכסנדר צקלו שביקש להריץ תוכן בסגנון "HBO", שבשבילו בחן ביקוב את הסגנון הברוטלי-ריאליסטי המרהיב, עם מחקר מעמיק של הדמויות בסדרה. הסדרה קיבלה את פרס TEFI בקטגוריית הסדרה הטובה ועוד כמה פרסים. ביקוב סירב להשתתף בצילומי העונה השנייה של הסדרה בגלל חוסר החידוש בחוויה זו, כמו גם בגלל ההתמקדות בקולנוע איכותי במקום בימוי מסחרי ועשיית כסף.
בשנת 2016 הוא הקים את חברת הסרטים Koda כדי להפחית משמעותית את עלויות ניהול סרטי זכויות היוצרים שלו ולשפר את השליטה הכללית בתהליך הצילומים. ההנחה היא כי באולפנים יפיקו סרטים איכות לא מסחריים.
בשנת 2016 הוא סיים לצלם את הסדרה עמוסת הפעולה רדומים, המבוססת על תסריט של סרגיי מינאייב. ביקוב מציין שבתחילת הפרויקט דיברו על האפשרות להשתתף בסדרה כתסריטאי, אך אז הוא הפך לבמאי שכיר רגיל ללא זכות להשתתף בפוסט-פרודקשן, כולל עריכה. לפיכך, ביקוב הצביע על כך שהוא לא יכול לקחת "אחריות יצירתית" לסדרה, ומביע תמיהה כי שלב הפוסט-פרודקשן הופקד בידי המפיקה ילנה לאפינה, שלא השתתפה בעבר בשום פרויקט. ב-13 באוקטובר 2017, ביקוב הודיע על פרישתו מהקולנוע בהתבסס על צילומי הסדרה ואמר כי לאחר שצילם אותה "בגד בכל הדור המתקדם שרצה לשנות משהו במדינה הזו".
ברם, ב-2018 חזר לביים סרטים חברתיים והוא ביים את הסרט "המפעל" והסרט "השומר", שזכו אף הם לשבחים רבים.
בשנת 2020 החל לעבוד על סדרת טלוויזיה בשם אפס, אודות חוקר שהיה במאסר שמונה שנים בעוון עבירות שחיתות. עם שחרורו הוא מגלה חייו נחרבו: עמיתיו הפנו לו גב, אשתו התחתנה עם חברו הטוב ונראה שהקריירה שלו נגמרה. לפני שיצא את הכלא, חבר לתא לשעבר, שהיה בעבר איש עסקים מצליח, מציע לחוקר למצוא את האנשים שהרגו את בנו לפני עשרים שנה ולקבל סכום גדול עבור זה, שיאפשר לו להתחיל את החיים מאפס. החוקר יוצא למסע ארוך ומסוכן כדי לפתוח את סבך האירועים המורכב בהווה ובעבר וליצור תמונה חיה וברורה של ההיסטוריה המודרנית של רוסיה באמצעות הדוגמה של עיר פרובינציאלית אחת גדולה. הסדרה פותחה עבור שירות KinoPoisk HD.
הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי
הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי (חל"צ) הוא ארכיון כללי לתולדות עם ישראל השוכן בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם בירושלים (במבנים בהם שכנו בעבר מעונות "שיכוני האלף"). הארכיון שואף ליצור מסד מידע מרכזי של כל החומר הארכיוני הקיים לתולדות היהודים.
רעיון כינון הארכיון עלה כבר בשנות העשרים על ידי חברים בחברה הארצישראלית להיסטוריה ולאתונגרפיה, בראשות פרופ' בנציון דינור (אז דינבורג) ופרופ' יצחק בער. ד"ר יוסף מייזל ייסד את הארכיון בשנת 1938.
ב-1944 הצטרף הארכיון לחברה הארצישראלית להיסטוריה ולאתנוגרפיה (לימים החברה ההיסטורית הישראלית) ובשנת 1969 הפך לחברה עצמאית, בעקבות החלטת ממשלה.
יעדי הארכיון הם שימור המורשת ההיסטורית של העם היהודי, וכן הצלה, שיחזור ושימור של תיעוד היסטורי של העם היהודי על כל תפוצותיו, מימי הביניים ועד העת החדשה, וימינו.
הדירקטוריון
בדירקטוריון עמותת הארכיון יושבים נציגי ממשלת ישראל והספרייה הלאומית.
אוספי הארכיון
במשך השנים אספו עובדי הארכיון את ארכיוניהם של מאות קהילות יהודיות, ארגונים מקומיים ובינלאומיים יהודיים, וארכיונים אישיים של משפחות ואישים יהודיים מ-64 מדינות. כדי להשלים את החומרים שנמצאים לעיתים קרובות באופן מקוטע, מקיים הארכיון עבודות סקר שיטתיות גם בארכיונים לא יהודיים ברחבי העולם, במטרה לגלות ולרשום מקורות המתייחסים ליהודים. סקרים אלה חשפו עד כה מיליוני מסמכים, החל מן המאה ה-12 ועד ימינו.
כיום מוחזקים בארכיון קרוב ל-60,000,000 דפים של חומר מקורי למן המאה ה-14 ועד המאה ה-20. רשימות של המקורות האלה עומדות לרשות הצבור במשרדי הארכיון בירושלים. עד עתה הצליח הארכיון לערוך סקרים בלמעלה מ-500 ארכיונים שונים ב-43 מדינות שונות. מבחר מן החומר המתגלה בסקרים מצולם במיקרופילם ועומד לרשות החוקרים בארכיון בירושלים. עד כה צולמו קרוב ל-12,000,000 תאי מיקרופילם.
צירוף הארכיון לספריה הלאומית
בסוף ינואר 2013 חתמו חברי דירקטוריון הארכיון ואנשי הספרייה הלאומית על הסכם למיזוגו של הארכיון בספרייה.
Joom
Joom (בעברית: ג'ום) היא פלטפורמת מסחר אלקטרוני לטבית, הפועלת באמצעות אתר אינטרנט ואפליקציית מובייל דרכן מתבצעות מכירות של סחורות ממדינות אסיה ואירופה. החברה שבסיסה בריגה, לטביה, נוסדה בשנת 2016.
הפלטפורמה מיועדת בראש ובראשונה למכשירים ניידים שדרכם מתבצעות כ-83% מהעסקאות.
Joom היא בין אפליקציות הקניות הטובות ביותר באירופה וברוסיה. היא נמצאת במקום השני (אחרי AliExpress) מבין חברות האינטרנט המיוצגות ברוסיה המספקות סחורות מסין ובמקום רביעי (ב-App Store וב-Google Play בין האפליקציות לרכישת סחורות ברוסיה.
היסטוריה
אפליקציות Joom למערכות ההפעלה Android ו-iOS ואתר של החברה נוצרו ביוני 2016. ל-Joom יש משרדים בריגה (משרד המטה של החברה בלטביה), במוסקבה (רוסיה), בשנג'ן (סין), בפאלו אלטו (ארצות הברית), בלוקסמבורג, בהונג קונג (מרכז לוגיסטי גדול) ובסיאול.
ב-2017 Joom נכנסה לשוק האירופי ועכשיו החברה מקבלת 50% של נפח הסחורה הגולמי שלה משוק זה.
אסתר רובינשטיין
אסתר רובינשטיין (1883 – 1924, כ"ב בתשרי ה'תרפ"ה) הייתה רבנית, פעילת ציבור, יזמית ומנהיגה בווילנה בראשית המאה ה-20. יזמה את הקמת הגימנסיה העברית בווילנה, ופעלה למען השכלה לילדים ובמיוחד לילדות, שלא זכו להשכלה ראויה בימיה, ובנוסף לכך, עודדה את לימוד ודיבור השפה העברית.
Joom
היסטוריה
בתום שנת 2020 את אפליקציה Joom הורדה יותר מ-150 מיליון פעמים ברחבי אירופה.
אסתר רובינשטיין
ילדות
אסתר רובינשטיין נולדה בווילנה שבליטא בשנת 1883 לרב חיים ירמיהו פלנסברג (במקור: פלענסבערג) ואסתר איטה פלנסברג. אביה היה אדם גדול בתורה ובחכמה, מגדולי הדרשנים בדורו.
נישואיה
כשהייתה בת עשרים, נישאה לרב יצחק רובינשטיין, שהיה מבוגר ממנה בשלוש שנים, והלכה איתו לגניטשסק – מקום רבנותו הראשון של יצחק רובינשטיין, ונולד להם בן – יוסף אבן-אודם.
פעולותיה
בגלל מאורעות התקופה אסתר נדחפה לבימת החיים הציבוריים והתחילה לשאת נאומים בציבור. בתחילה, שומעיה היו מופתעים מנאומיה, אבל לאחר זמן קצר התרגלו לנאומיה עד כדי כך שהיו מופתעים כששקטה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה היא הבחינה שהחינוך היהודי מצוי במצוקה, והחלה לפעול לחיזוק מוסדות החינוך בקהילה והקמת מוסדות חדשים ומשופרים, במיוחד לחינוך הבנות. כך, היא יזמה את הקמת הגימנסיה העברית בווילנה, ורתמה את הד"ר יוסף אפשטיין להקמתה. היא הקימה בית ספר לבנות עניות, וביססה את בית הספר "יהודיה" שעמד בפני קריסה.
תחום נוסף שהיה חשוב עבורה היה השפה העברית. היא השתתפה בקביעות במפגשים של סניף "אגודת חובבי שפת עבר", וגם נבחרה להנהלת האגודה.
בנוסף לכך גם נאבקה לקידום שוויון לנשים ושיהיו להן זכויות בסיסיות, כמו זכות הבחירה. בתחילת שנת התר"ף, 1919, פרסמה בעיתון "המזרחי" (העיתון המרכזי של תנועת המזרחי) מאמר בכמה חלקים על זכויות הנשים. במאמר היא טוענת כי בשעה חשובה זו לתחיית העם היהודי, אסור לוותר על תרומת מחצית מהעם. היא מביאה מקורות להראות כי בתקופה העתיקה, כאשר בעולם לא היו לנשים כל זכויות, הרי שבעם ישראל התחשבו בדעתן והן אף נטלו חלק בפעילות ציבורית:"'אפשר לומר שאברהם אבינו ההוא הוא אשר זרק ראשונה בחללו של עולם את הסיסמה על דבר שווי זכיות הנשים. זו הסיסמה... מצאה לה את ביטויה הראשון באגדת חז'ל: מטבע של אברהם אבינו – זקן וזקנה מצד אחד, בחור ובתולה מצד אחד... מהשחרות והבחרות עד זקנה ושיבה, תמיד צריכה האשה לעמוד במדרגה אחת שווה עם האיש בן גילה'"
מותה
אסתר רובינשטיין נפטרה בשמיני עצרת (כ"ב תשרי) ה'תרפ"ה, 1924 בגיל 41. שנה לאחר מותה, נכתב הספר "ספר זיכרון לרבנית אסתר רובינשטיין" לזכרה.
משפחתה
אביה, חיים ירמיהו פלנסברג, היה רב, פילוסוף ומחבר ספרים נודע, וכתב את השו"ת "שאלות חיים", וספרי דרשות רבים. בן זוגה, הרב יצחק רובינשטיין, היה הרב הראשי של וילנה, וייסד רשת של בתי-ספר עבריים דתיים וישיבות בליטא ובפולין. בנה, יוסף אבן-אודם היה רופא בהרצליה מהיום שהפכה לעיר. בנוסף לכך היה גם חוקר ובלשן.
הנצחה
"ספר זיכרון לרבנית אסתר רובינשטיין" – קובץ מאמרים של חבריה ומקורביה של אסתר רובינשטיין שכתבו עליה לאחר מותה. הספר נערך על ידי שמואל ליב ציטרון בה'תרפ"ו (1925), שנה אחרי מותה של אסתר. בספר מזכירים חבריה של אסתר את צניעותה וענוונותה, את מנהיגותה הטבעית ופעולותיה בציבור, כגון הקמת הגימנסיה העברית בווילנה ובתי ספר רבים, ועידוד השכלה, במיוחד לילדות. בנוסף הם מזכירים את האהבה בינה לבין אביה ואת האבל הגדול לאחר מותה.
Joom
היסטוריה
בשנת 2021 Joom הצטרפה ליוזמה לאבטחת בטיחות המוצרים (Product Safety Pledge) — הסכם עם המדינות החברות באיחוד האירופי למניעת מכירת סחורות מסוכנות דרך אתרי אינטרנט.
שלדת רכב
שלדת רכב (באנגלית: Chassis, כינוי עממי: "שאסי") היא המבנה התומך של החלקים השונים המרכיבים מכונות לסוגיהן לרבות כלי רכב. השלדה מהווה מרכיב חיוני לכל אמצעי תחבורה.
השלדה מורכבת משלדת בסיס הנמצאת בגחון הרכב ואליה מתחברים מכלולי הרכב השונים כגון הגלגלים, המנוע ותיבת ההילוכים. על שלדה זו מותקנת שלדת המרכב, או שלדת גוף הרכב, שהיא מעין קונכייה מרכזית מפלדה העוטפת את תא הנוסעים. מבנה הפלדה הבסיסי של שלדת הבסיס מורכב משתי קורות אורך ומספר קורות רוחב.
על השלדה של אמצעי התחבורה חייב להיות חרוט מספר זיהוי ספציפי, אשר חייב לציית לחוקים מסוימים, כדי לזהות את המקור, היישום והמאפיינים של הרכב (בישראל: מספר שלדה).
המילה "שאסי" הגיעה מהשפה הצרפתית בה המילה "CHASSIS" היא תרגום לביטוי שלדת רכב.
שלדת רכב
השלדה (קרויה גם: "בסיס הרכב", "מסגרת השלד") היא מסגרת של אובייקט מלאכותי, התומך את כלוב הנוסעים. דוגמה לשלדה היא מסגרת רכב, החלק התחתון של רכב מנועי, שעליו מותקן גוף הרכב, ובנוסף מכלולים נוספים: מנוע, דיפרנציאל, המתלים, הילוכים, גלגלים ולעיתים אפילו מושב הנהג (סוגי משאיות וטרקטורים).
גוף תחתון אשר בדרך כלל אינו הכרחי ליושר המבנה, בנוי על השלדה כדי להשלים את מבנה הרכב.
בשל עומסים כבדים ושימוש קבוע בעבודה, מארז המכונית יהיה שונה עבור כלי רכב מסחריים.
מעבר לתפקיד השלד המרכזי יש לשלדה תפקיד בטיחותי חשוב בהגנה על תא הנוסעים במקרה תאונה או התהפכות – ספיגת המכה והאנרגיה והפחתת עוצמת המעיכה.
חבלה בשאסי כתוצאה מתאונה עלולה לעוות את המכונית ולהוציא את המכונית מהאיזון המקורי והמדויק שלה דבר העלול לגרום לפגיעה ביציבות ובהתנהגות בכביש, לשחיקת צמיגים לא אחידה ולבעיות נוספות.
בין החומרים מהם בנויה שלדת רכב נכללים פלדה, אלומיניום, יצקת, פלסטיק. בדגמי מכוניות מרוץ תוספות של: פחמן, ("Elektron alloy"), טיטניום.
צורות מסגרת שלדה
המסגרת, בהתאם לאופן ביצועה, יכולה להיות:
המדליה הלאומית למדעי הרוח
המדליה הלאומית למדעי הרוח (אנגלית: National Humanities Medal) היא מדליית הוקרה אמריקאית המוענקת החל משנת 1997 מדי שנה, למספר אנשים או קבוצות או ארגונים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן להפצת הידע במדעי הרוח בקרב הציבור האמריקאי.
שלדת רכב
צורות מסגרת שלדה
בניית המסגרת קובעת את מאפייניה, כגון:
המדליה הלאומית למדעי הרוח
המדליה מוענקת על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח של ארצות הברית. היא נוסדה בשנת 1988 כמדליית צ'ארלס פרנקל, ובשנת 1997 שונה שמה למדליה הלאומית למדעי הרוח. לזוכים מוענקת מדליית ארד, שעוצבה על ידי דייוויד מקולי, בעצמו אחד ממקבלי המדליה עוד ב-1995, בשמה הראשון עדיין.
עם הזוכים במדליה נמנים ברנרד לואיס, אלי ויזל, גרטרוד הימלפרב, ריצ'רד פייפס, מידג' דקטר, ג'ויס קרול אוטס, האל הולברוק, ג'ון אפדייק, טום וולף, קווינסי ג'ונס, טוני מוריסון, גאריסון קיילור, ג'ון רולס, סטיבן ספילברג, פיליפ רות, מוזיאון נורמן רוקוול, דניאל הארון, פואד עג'מי, אלטון ג'ון ועוד.
טום וג'רי: המהירים והשעירים
טום וג'רי: המהירים והשעירים (באנגלית: Tom and Jerry: The Fast and the Furry) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה ופעולה אשר מבוסס על דמויות האנימציה "טום וג'רי" שיצרו ויליאם האנה וג'וזף ברברה עבור MGM. הסרט מסמן את יום השנה ה-65 לדמויות יחד עם הסרט "טום וג'רי: זינוק למאדים". הסרט הופק על ידי "האחים וורנר הנפשה" ו-"Turner Entertainment", ובוים ונכתב על ידי ביל קופ. הסרט מספר על טום החתול וג'רי העכבר הנרשמים למירוץ מכוניות מסביב לעולם כדי לזכות בווילה יוקרתית לאחר שהרסו בית. אורך הסרט הוא כ-74 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית ואיטלקית).
הסרט הופץ לראשונה בערים נבחרות בארצות הברית על ידי חברת ההפצה "Kidtoon Films" בספטמבר 2005 ופעם נוספת ביוני 2006. הסרט הופץ על VHS (מה שהופך את הסרט לסרט האחרון שמופץ על פורמט זה) ועל DVD ב-11 באוקטובר 2005. ב-5 באפריל 2011 הסרט הופץ פעם נוספת ב-Blu-ray. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2005 ב-DVD.
שלדת רכב
דרגות חומרות פגיעה בשלדה
לפי הוראות משרד התחבורה הישראלי חייבים מכוני בדיקה לקטלג פגיעות שלדה לפי שלוש דרגות:
טום וג'רי: המהירים והשעירים
תקציר העלילה
בסרט, טום החתול וג'רי העכבר נזרקים לרחוב לאחר שבמרדף הרסני במיוחד הם הרסו את ביתם. בשביל לזכות בווילה יוקרתית, הם מחליטים להשתתף במירוץ המכוניות האגדי הנקרא "מרוץ על". במירוץ הם צריכים לחצות מדינות, נופים ואתרים מוכרים מכל רחבי העולם.
שלדת רכב
דרגות חומרות פגיעה בשלדה
לפי תקנה חדשה משנת 2014, כל כלי רכב שעבר תאונה שגרמה לנזק בטיחותי, יירשם ברשיון הרכב כהערה. נזק בטיחותי הוגדר בחוק "נזק שגרם לעיוות, הסטה, סדק או שבר מהותיים, באחד מעמודי המרכב או במסגרת גג המרכב, וכן באחת מקורות השלדה הקדמית או האחורית."
טום וג'רי: המהירים והשעירים
הדמויות והמדבבים
במאית הדיבוב בעברית הייתה מאיה בר שלום, ומפיקי הדיבוב בעברית היו עוזי פוקס ולבנת שעשוע.
שלדת רכב
דרגות חומרות פגיעה בשלדה
תמונות
טום וג'רי: המהירים והשעירים
הסרט בישראל
הסרט הופץ לראשונה בישראל בשנת 2005 ב-DVD. ב-DVD היו תוספות בונוס הכללו את הקדימון של הסרט "באטמן נגד דרקולה", וסרטון של יוצרי אנימציה ותיקים אשר מדברים על יצירת אפקטים קוליים בסרט מצויר.
שלדת רכב
קישורים חיצוניים
חיפוש רכב ישראלי לפי מספר שלדה
66 באנדרומדה
66 באנדרומדה הוא כוכב כפול בעל בהירות נראית של 6.16 שנמצא במרחק של כ-184 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים אנדרומדה. המערכת ממוקמת ליד הגבול הצפוני של קבוצת כוכבים עם פרסאוס.
מרכיבים של הכוכב דומים ובעלי סיווג ספקטרלי F. תוצאות המדידות מראות, שכוכב זה מתקרב למערכת השמש עם מהירות של 5 ק"מ בשנייה.
ממלכת הונגריה (1920–1946)
לאחר נפילת ממשלתו הקומוניסטית של בלה קון, ערכו ההונגרים בינואר 1920 בחירות לפרלמנט בן בית אחד, אשר הכריז על מיקלוש הורטי כעוצר. ביוני 1920 נחתם חוזה טריאנון אשר קבע את גבולותיה של הונגריה, תוך שהוא קורע שני שלישים משטחה, ושיעור דומה מאוכלוסייתה, לטובת שכנותיה רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה.
מדיניותה של הונגריה משלב זה ואילך התמקדה בניסיון לקבל בחזרה את השטחים שאבדו. תוך כדי כך נקלעה הונגריה לברית עם אדולף היטלר, אשר תמך בה בבוררויות בינלאומיות שהחזירו לה את מקצת השטח, בשנים 1938 ו-1940.
הונגריה הצטרפה להיטלר במלחמתו בברית המועצות ביוני 1941. ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה שכן חששו כי ההונגרים מתכוונים להפר את הברית עמם, ולעבור לצידה של ברית המועצות. הכיבוש הביא עמו את השואה ליהדות הונגריה ומאות אלפים הושמדו במחנה ההשמדה אושוויץ. באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי, והעלו במקומו כשליט את פרנץ סלשי ומפלגתו הפשיסטית צלב החץ. בשלב זה הייתה מלחמתם של הגרמנים ובעלות בריתם אבודה. הסובייטים נמצאו על אדמת הונגריה, וצרו על בודפשט. כיבושה של הונגריה על ידי הסובייטים הושלם באפריל 1945, ובפברואר 1946 הוקמה הרפובליקה ההונגרית השנייה.
עלייתו של הורטי לשלטון
לאחר נפילתה של הרפובליקה הקומוניסטית בראשותו של בלה קון, וכיבושה של בודפשט על ידי הרומנים באוגוסט 1919, עלה לשלטון האדמירל מיקלוש הורטי מפקד הצי הקיסרי האוסטרו-הונגרי לשעבר, אשר הקים "צבא לבן" במזרח המדינה, שהיה מכוון כנגד צבאו האדום של קון. הורטי נכנס לבודפשט בנובמבר 1919 בראש צבאותיו.
בינואר 1920 הצביעו לראשונה כלל ההונגרים (לרבות הנשים) בבחירות חשאיות. ההצבעה לא הייתה חופשית לחלוטין, שכן השתתפות מפלגות השמאל בבחירות נאסרה על ידי הורטי. רוב ימני גדול נבחר לפרלמנט בן בית אחד. במרץ 1920 הכריז הבית על ביטול ה"פשרה" עם בית הבסבורג משנת 1867 אשר איחדה את אוסטריה והונגריה ל"ממלכה הדואלית", והשיב את המונרכיה על כנה, שכן מאז נובמבר 1919 הייתה הונגריה לרפובליקה. הוחלט כי לעת עתה תידחה בחירתו של מלך עד להשבת הסדר האזרחי על כנו. הורטי נבחר לעוצר לתקופת ביניים, שעתידה הייתה להמשך עשרים וארבע שנים. הורטי הוסמך למנות את ראש הממשלה ההונגרי, להטיל וטו על חקיקה, לכנס ולפזר את הפרלמנט ולפקד על כוחות הצבא.
חוזה טריאנון
ועידת השלום שהתכנסה בפריז בשנת 1919 על מנת להסדיר את גבולותיה של אירופה החדשה לאחר מלחמת העולם הראשונה הניבה מספר הסכמים, אשר נגעו למדינות המנוצחות - גרמניה, אוסטריה, בולגריה, טורקיה והונגריה. חתימת ההסכם עם הונגריה נדחתה עד ל-4 ביוני 1920, שכן לא ניתן היה לקיים משא ומתן יעיל עם הונגריה בתקופת הכאוס שיצרו משטריהם של מיהאי קארואי ובלה קון. ההסכם, שכונה "חוזה טריאנון" על שם מקום חתימתו, ארמון טריאנון בורסאי, היווה מכה קשה לשאיפות הלאומיות ההונגריות. הארץ איבדה שני שלישים משטחה ומאוכלוסייתה, שירדה לשמונה מיליון נפש מ-21 מיליון לפני המלחמה. כשליש מן ההונגרים האתנים, כשלושה מיליון בני אדם, מצאו עצמם נתינים של ארצות זרות - רומניה, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה. ההסכם הותיר את הונגריה כמעט הומוגנית באוכלוסייתה. ההונגרים היוו 90% מן האוכלוסייה בשטח הונגריה שלאחר טריאנון, הגרמנים כ-6%, והיתר היו סלובקים, קרואטים, רומנים, צוענים ויהודים (היהודים מנו כ־475,000 איש בשנת 1920).
על פי הוראות החוזה הפסידה הונגריה את השטחים הבאים:
הונגריה איבדה את המוצא לים, אשר היה בשליטתה באזור קרואטיה משנת 1102. כן איבדה את בוסניה שבה שלטה משנת 1878.
מבחינה כלכלית איבדה הונגריה 61.4% משטחי היערות, 88% מן העצים הראויים לעיבוד, 62.2% ממסילות הרכבת, 64.5% מהדרכים הסלולות, 83.1% מתפוקת הברזל שלה, 55.7% ממפעליה התעשייתיים, ו-67% ממוסדותיה הפיננסיים.
התנאים הצבאיים שהושתו על הונגריה היו דומים לאלו שהוטלו על גרמניה בחוזה ורסאי. הצבא ההונגרי הוגבל ל-35,000 חיילים, ונאסר גיוס החובה. כן הוטל התנאי כי לא תיסלל בהונגריה מסילת ברזל בעלת יותר מזוג פסים יחיד. הונגריה ויתרה על כל הטריטוריות בעולם שהיו שייכות למונרכיה האוסטרו-הונגרית, והתחייבה לשלם פיצויי מלחמה למדינות המנצחות.
שלוש המדינות שזכו בשטחים נרחבים מהונגריה, צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה, כרתו ביניהן ברית הגנה מפני הונגריה אשר נקראה "ההסכמה הקטנה". היה ברור כי הונגריה לא תשלים עם אובדן שני שלישים משטחה, ומדינות אלו הסכימו ביניהן על הגנה הדדית מפני תביעותיה הטריטוריאליות של הונגריה. בעלת ברית מפתיעה נמצאה להונגריה דווקא באיטליה, אשר טענה כי ביחס לקורבנות שהקריבה במלחמה ולמאמץ שהשקיעה, היו רווחיה הטריטוריאליים קטנים מן הנדרש. איטליה הסתבכה בסכסוך טריטוריאלי עם יוגוסלביה באשר לעיר הנמל פיומה אשר נתפסה על ידי לאומנים (ביניהם המשורר גבריאלה ד'אנונציו), וסופחה לשטח איטליה, כאשר על פי ההסכמים הייתה צריכה להיות בשטחה של יוגוסלביה. סכסוך זה, וסכסוכים אחרים הביאו לכך שאיטליה הפכה להיות לבת בריתה של הונגריה, ותמכה בדרישותיה הטריטוריאליות, אל מול "מדינות ההסכמה הקטנה" שנתמכו על ידי בריטניה וצרפת. לאחר השתלטותו של בניטו מוסוליני על איטליה, והשתלטותו של אדולף היטלר על גרמניה, הפכו יחסים אלה לבעלי חשיבות רבה בעיצוב מטרותיו ודמותו של המשטר בהונגריה.
העוצרות המוקדמת – ממשלות בתלן
הורטי מינה את פאל טלקי כראש ממשלתו ביולי 1920. ממשלתו של טלקי הייתה ממשלה ימנית, ואף חוקקה את החקיקה האנטי-יהודית הראשונה בהונגריה - חוק ה"נומרוס קלאוזוס" שהגביל את מספרם של "הגורמים הבלתי מהימנים מבחינה פוליטית" (היהודים, במשתמע) במוסדות ההשכלה הגבוהה. ממשלה זו החלה לפעול לקראת רפורמה אגררית, וחילקה 3,850 קמ"ר מן האחוזות הגדולות לחקלאים הקטנים.
ממשלתו של טלקי הזדעזעה כאשר ערך הקיסר קרל הראשון לבית הבסבורג (שכמלך הונגריה נקרא קארוי הרביעי) ניסיונות כושלים לתפוס את השלטון, במרץ 1921. ניסיון זה הביא לוויכוח בין השמרנים אשר תמכו בהחזרת בית הבסבורג, ובין הרדיקלים הימנים אשר תמכו בבחירת מלך הונגרי חדש. הדבר פילג את ממשלתו של טלקי, והוא נאלץ להתפטר. את מקומו תפס הרוזן אישטוואן בתלן, שהיה מתומכיו העיקריים של הורטי בעת מלחמת האזרחים שקדמה לעלייתו לשלטון. בתלן ייסד מפלגה חדשה בשם "מפלגת האחדות" והורטי מינה אותו לראש הממשלה. לאחר כישלון ניסיונו השני לתפוס את השלטון בהונגריה, מת קארל הרביעי באוקטובר 1921.
בתלן שלט בפוליטיקה ההונגרית במשך עשור שלם, בשנים 1921 עד 1931. הוא שינה את חוק הבחירות כך שיתאים למטרותיו, סיפק משרות לאנשיו, ו"הסדיר" את תוצאות הבחירות באזורים הכפריים. משטרו היה שמרני, והוא סיפק להונגריה תקופה של שגשוג, שקט ורגיעה לאחר מוראות מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים. בתלן עצר את הרדיקלים הימנים ממסע הטרור שלהם כנגד היהודים והשמאלנים בכך שסיפק להם משרות. ב-1921 ערך הסכם עם הסוציאל-דמוקרטים והאיגודים המקצועיים ואיפשר את פעולתם ושחרור אסירים פוליטיים, בתמורה להגבלות מסוימות על התעמולה שהפיצו, על החופש לשביתה פוליטית, והימנעותם מלפעול בקרב החקלאים. הסכמה זו הביאה לכך שמגוון של דעות היה מיוצג בפרלמנט, והונגריה התקרבה לדמוקרטיה, אם כי פעילות המפלגה הקומוניסטית עדיין נאסרה. ב-1922 הביא בתלן להצטרפותה של הונגריה לחבר הלאומים וחתם על ברית ידידות עם איטליה בשנת 1927, ובכך שבר את הבידוד הבינלאומי שהונגריה הייתה מצויה בו. מטרתה העיקרית של מדיניות החוץ ההונגרית, בתקופת בתלן ובתקופת הבאים אחריו, עד לסיום מלחמת העולם השנייה, הייתה לגרום לרביזיה בתנאי חוזה טריאנון ולהחזיר לידי הונגריה את השטחים שאבדו. בתלן ראה בחיזוק הכלכלה ההונגרית ומעמדה של הונגריה בעולם את הדרך להשיג מטרה זו. בשימוש במטרה זו שהייתה מוסכמת על כלל ההונגרים מנע בתלן את הביקורת על מדיניותו הכלכלית והחברתית, בטענה שזו מכוונת להשגת הרביזיה הנכספת.
ממשלתו של גומבוש
השפל הגדול בשנת 1929 פגע אף בהונגריה, וגרם לירידה ברמת החיים ובשינוי חד לימין בהלך הרוח הפוליטי. בשנת 1931 מונה הרדיקל הימני גיולה גמבש להיות שר ההגנה, וב-1932 החליף גומבוש את בתלן בתפקיד ראש הממשלה.