cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחבה דפומבדיתא
ביוגרפיה
רחבה (רב אהבה) למד בישיבת פומבדיתא בראשותו של רב יהודה שעמד באותה תקופה בראשות הישיבה. הוא נחל הצלחה רבה בלימודו, והיה מוסר את שמועותיו של רב יהודה בצורה מדויקת, עד שזכר אפילו מי מוסר השמועה - וכאשר רב יהודה היה מסתפק מי מסר את השמועה, הוא זכר את כל ספקותיו של רב יהודה מי אמר את השמועה. מסיבה זו, כאשר בתלמוד הבבלי מבקשים להדגים אדם המדייק בשמועותיו (כמו למשל רב יוסף), מדגימים זאת שדייק כרחבה דפומבדיתא.
הודות לכישרונו זה, הוא נודע לכול על שם הישיבה בה למד "רחבה דפומבדיתא".
משפחתו
בניו, עיפה ואבימי, גם הם תלמידי ישיבת פומבדיתא, היה ידועים על שם חריפותם, והם נקראו בשם "חריפי דפומבדיתא".
מתיחת מאדים
מתיחת מאדים היא הכינוי למתיחה אשר החלה בקיץ 2003 ומאז מתחדשת מדי שנה. לפי הנטען במתיחה זו, כוכב הלכת מאדים ייראה גדול כמו הירח, דבר שאינו נכון. המתיחה מופצת בעיקר בתכתובות דואר אלקטרוני במהלך חודשי הקיץ. נכון לאוגוסט 2014 נראה שממדי המתיחה קטנו באופן ניכר.
הבסיס למתיחה
ב-27 באוגוסט 2003 כוכב הלכת מאדים הגיע למרחק של 55,758,006 ק"מ מכדור הארץ – מרחקו הקטן ביותר ב-40,000 השנים הבאות. ככל הנראה, המקור למתיחה הוא בהשמטת משפט בו נכתב כי צופה שיביט אל מאדים בעת קרבתו המרבית דרך טלסקופ ובהגדלה של פי 75, יוכל לראותו כאילו הביט בירח המלא בעין הבלתי מצוידת. בתכתובות מאוחרות יותר משפט זה לא נכלל ונכתב לרוב כי "יראו שני ירחים".
היתכנות פיזיקלית
מסלוליהם של כדור הארץ ומאדים מתקרבים זה לזה בכל 26 חודשים, כך שמדי שנתיים וחודשיים מאדים מגיע למרחק המינימלי באותה תקופה, קרבה זו משתנה בין כ-56,000,000 ק"מ לכ-100,000,000 ק"מ (לדוגמה בשנים 2003 ו-2012 בהתאמה), בעוד שמרחקו הממוצע של הירח עומד על כ-380,000 ק"מ בלבד. כיוון שמאדים רק כפול בקוטרו מהירח ואילו מרחקו גדול ביותר מפי 100 לעולם לא נראה את מאדים גדול כמו הירח מכדור הארץ. אמנם בהתקרבויות המינימליות שלאחר 2003 המרחק בין כדור הארץ ומאדים הלך וגדל, אולם החל משנת 2012 מרחק זה קטן שוב. ההתקרבות המינימלית המשמעותית הבאה של מאדים תיראה ב-15 באוגוסט 2050, אז מרחקו של מאדים מכדור הארץ יהיה 55,957,233 ק"מ בלבד וקוטרו הזוויתי יהיה קטן בעשירית שניית קשת מזה שנראה ב-2003.
המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי
המכון הלאומי לחקר גנום האדם (באנגלית: National Human Genome Research Institute, בראשי תיבות: NHGRI), עוסק בחקר גנום האדם, ונמנה עם המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. המכון ממוקם בעיר בת'סדה שבמרילנד, ארצות הברית.
היסטוריה
בהחלטה של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית משנת 1997, הוכרז המרכז באופן רשמי כמכון, וכיום הוא מהווה אחד מתוך עשרים ושבעה המכונים של המכונים הלאומיים לבריאות.
מאז שהושלם פרויקט גנום האדם, בשנת 2003, מאפשר המכון גישה מלאה וחופשית למאגר המידע המכיל את רצף הגנום, ולדבר חשיבות מכרעת בהתפתחות המחקר הביולוגי ברחבי העולם בכלל, והמחקר הביו-רפואי, בפרט.
מטרות המכון כיום
בשנת 2011 פרסם המכון תוכנית אסטרטגית רב-שנתית
שעיקריה הם:
עיקרי התוכנית מהווים נדבכים המתבססים האחד על קודמו, תוך עשיית שימוש בידע הנצבר וזה שיצבר בתחומים השונים במהלך השנים. השגת מטרות הללו מבוצעת על ידי קיום ומימון מחקרים מדעיים בתחומים אלו.
כמו כן, מקדיש המכון 5% מתקציבו השנתי לבחינה ומחקר של השלכות אתיות, חוקיות וחברתיות הנובעות מהמחקר הגנומי. מחקרים אלו מבוצעים כחלק מתוכנית, אשר יצאה לדרכה בשנת 2004, ובמסגרתה הוקמו מספר מרכזי מצוינות, במוסדות אקדמיים שונים בארצות הברית.
Rapide
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-23 בינואר 2020. נכון למאי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-54 מיליון צפיות.
שנות ה-20 של המאה ה-10
שנות ה-20 של המאה ה-10 היו העשור השלישי של המאה ה-10, החלו ב-1 בינואר 920 והסתיימו ב-31 בדצמבר 929.
מעכבי 5-אלפא רדוקטאז
מעכבי 5-אלפא רדוקטאז (בלטינית: 5α-Reductase inhibitors או dihydrotestosterone) הם סוג של תרופות עם השפעה אנטי-אנדרוגנית המשמשות בעיקר בטיפול בנשירת שיער והגדלה שפירה של הערמונית. בנוסף, הם משמשים לעיתים גם לטיפול בשיעור יתר בנשים וכמרכיב של טיפול הורמונלי לנשים טרנסג'נדריות.
תרופות אלה מעכבות את האנזים 5-אלפא רדוקטאז, המעורב בטרנספורמציות מטבוליות של מגוון סטרואידים אנדוגניים. תפקידם העירי הוא במניעת המרה של טסטוסטרון, הורמון המין האנדרוגני העיקרי, לאנדרוגן דיהידרוטסטוסטרון החזק יותר (DHT). מעכבי 5-אלפא רדוקטאז בדרך כלל נסבלים היטב אצל גברים ונשים וכוללים מעט תופעות לוואי. עם זאת, נמצא שיש להם סיכון מסוים לירידה בחשק המיני, הפרעות זיקפה, הפרעות בשפיכה, אי-פוריות, רגישות בשדיים, גינקומסטיה, דיכאון, חרדה ודמנציה. בנוסף, בעוד שמעכבי 5-אלפא רדוקטאז מפחיתים את הסיכון לפתח סרטן הערמונית, נמצא כי הם מגבירים את הסיכון לפתח סוגים נדירים של סרטן הערמונית. פינסטריד הנמכרת, בין היתר, תחת השמות המסחריים, פרוסקר, פרופסיה ופרואבניר, מעכבת את תפקודם של שניים מהאיזואנזימים (סוגים 2 ו-3) של 5-אלפא רדוקטאז, ובכך מפחית את רמות ה-DHT במחזוריות של עד כ-70%. דוטסטריד, הנמכר תחת השם המסחרי אדוורט, מעכב את כל שלושת האיזואנזימים של 5-אלפא רדוקטאז ויכול להפחית את רמות ה-DHT ב-95% ויכול גם להפחית את רמות ה-DHT בערמונית ב-97-99% בגברים עם סרטן הערמונית. התרופות נחקרו גם בטיפול ומניעה של סרטן הערמונית וכיוון שלצד המניעה, הוא גם מעודד סוגים אחרים של סרטן הערמונית, לא נראה שיש יתרון הישרדותי לחולי סרטן הערמונית בטיפול עם פינסטריד.
פינסטריד הייתה התרופה הראשונה מהקבוצה שאושרה לשימוש רפואי. היא שווק לטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית ב-1992 ולאחר מכן אושרה לטיפול בנשירת שיער ב-1997. אפריסטרייד, תרופה נוספת מהמשפחה, היה השני שאושר ושווק לטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית בסין בשנת 2000. דוטסטריד אושר לטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית ב-2001 ולאחר מכן אושר לנשירת שיער בדרום קוריאה ב-2009 וביפן ב-2015. תוקף הגנת הפטנט של פינסטריד ודוטסטריד פג ושתי התרופות זמינות כעת כתרופות גנריות.
Amours mortes (tant de peine)
(Amours mortes (tant de peine (בעברית: אהבה מתה (כל כך הרבה כאב)) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הצרפתייה, דניאל דופרה. השיר ייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי ז'אק טבר והולחן על ידי ז'אן פייר קמר. השיר הושר שני בסדר ההופעות, לפני הממלכה המאוחדת ואחרי בלגיה. השיר מעולם לא הוקלט, לכן לא פורסם כסינגל.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר אופיין בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומדת דופרה, ששואלת את אהובה לשעבר כיצד היא תוכל לשכוח את האהבה ואת הכאב כשעזב אותה.
באירוויזיון
ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי דופרה בתחרות האירוויזיון. השיר זכה במקום הרביעי עם שמונה נקודות (אחת מהממלכה המאוחדת, שלוש מאוסטריה וארבע מאיטליה).
מרק מסיה
מרק דאגלס מסיה (באנגלית: Mark Douglas Messier; נולד ב-18 בינואר 1961 באדמונטון) הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר בעמדת החלוץ המרכזי, הנחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הענף. ידוע בכינוי "המוּס" ("The Moose", הכוונה היא לאייל קורא).
מסיה שיחק יותר משחקי NHL מכל שחקן אחר בהיסטוריה - 1,992 משחקי עונה רגילה ופלייאוף.
מעבר ליכולתו המקצועית נודע מסיה בכושר המנהיגות שלו, ופרס המנהיגות השנתי של ה-NHL נקרא על שמו.
תחילת דרכו
תחילת דרכו של מסיה לא בישרה על כוכב לעתיד לבוא. כנער לא שיחק מסיה באחת מליגות הצעירים הראשיות של קנדה, אלא בקבוצה אלמונית בליגת צעירים משנית.
גם תחילת הקריירה המקצוענית שלו לא הייתה שונה בהרבה. ב-1978, כשהיה בן 17, השיג לו אביו חוזה מקצועני באינדיאנפוליס רייסרס - קבוצה בליגת ה-WHA, ליגה שניסתה להתחרות ב-NHL לאורך שנות ה-70 של המאה ה-20. למעשה, אביו של מסיה השיג לו חוזה ניסיון בעזרת קשרים - הוא ומאמן הרייסרס שיחקו יחד באותה קבוצה בצעירותם. החוזה היה ל-5 משחקי ניסיון תמורת 30000 דולר בלבד. בחמשת המשחקים לא הצליח מסיה לכבוש שער או למסור אסיסט, ולאחריהם עזב את הקבוצה.
לאחר שעזב את אינדיאנפוליס הוחתם מסיה בקבוצת WHA אחרת, סינסינטי סטינגרס, וגם שם גילה יכולת התקפית חלשה והסתפק בשער בודד ב-52 משחקים.
בסיום אותה עונה הפסיקה ה-WHA את פעולתה. קבוצת WHA נוספת, אדמונטון אוילרס, התקבלה ל-NHL כקבוצת התרחבות ובחרה את מסיה בדראפט במקום ה-48 והלא מחמיא, בסיבוב השלישי בלבד.
אדמונטון אוילרס
אדמונטון אוילרס אליה הגיע מסיה סבבה סביב כוכבה ויין גרצקי שהיה בן גילו של מסיה, ושאר הקבוצה חסתה בצילו. בעונה הראשונה, לאחר ששיחק ארבעה משחקים בליגה משנית, הגיע מסיה לסגל האוילרס בצורה קבועה. הוא תרם תרומה התקפית צנועה יחסית של 12 שערים ו-21 אסיסטים, אולם כבר התבלט בשל רוח התחרות הבלתי מתפשרת שלו, כוחו הפיזי הרב ויכולתו כחלוץ לתרום תרומה משמעותית גם למשחק ההגנה של הקבוצה.
לאורך שתי העונות הבאות הכפיל מסיה את תרומתו מדי עונה, כאשר בראשונה כבש 23 שערים ומסר 40 אסיסטים, ובעונה השנייה כבר העלה את מאזן השערים שלו ל-50. בעונה שאחרי כן, 1982/83, כבש 48 שערים, אולם העלה את מאזן האסיסטים שלו ל-58 ועבר לראשונה את גבול 100 הנקודות בעונה. בפלייאוף הוסיף 15 שערים ו-6 אסיסטים. יכולתו סייעה לאוילרס לעלות לראשונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי, שם הובסו על ידי ניו יורק איילנדרס, אלופת שלוש העונות הקודמות.
מסיה תרם תרומה גדולה גם בעונת 1983/84 כאשר צבר 101 נקודות בעונה הרגילה (37 שערים ו-64 אסיסטים) והיה חלק משיא התקפי של הקבוצה, 446 שערים בעונה הרגילה, המחזיק מעמד עד היום. בפלייאוף החליף את תפקידו המקורי כחלוץ אגף ועבר לעמדת החלוץ המרכזי, והתגלה כבעל יכולת גבוהה גם בעמדתו החדשה כשכבש 8 שערים ומסר 18 אסיסטים כדי לעזור לקבוצתו לזכות בפעם הראשונה בגביע סטנלי. בכך האפיל אפילו על חברו לקבוצה גרצקי וזכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
האוילרס באותה תקופה כבר הייתה קבוצה עמוסה בכוכבים מהשורה הראשונה, כשגרצקי עדיין בראשם, ומסיה שוב נשאר מאחור בעונת 1985/1986 שבה איבדו האוילרס את תואר האליפות. בשתי העונות שלאחר מכן כיכב מסיה בשורות האוילרס, שבר את שיאיו ההתקפיים בעונת 1986/1987 גם בעונה הרגילה וגם בפלייאוף, שבר אותם שוב ב-1987/1988, וזכה בשני גביעי סטנלי נוספים עם הקבוצה. עם זאת, למרות התחרותיות והמנהיגות שהפגין על הקרח, נותר מסיה כמו יתר חבריו בצילו של ויין גרצקי.
בקיץ 1988 רעשה ה-NHL כאשר גרצקי עזב את האוילרס ועבר ללוס אנג'לס קינגס. מסיה, שנותר המנהיג הבלתי מעורער של האוילרס, התמנה לקפטן במקומו של גרצקי.
הספקות בדבר יכולתו של מסיה להנהיג את האוילרס להצלחה בהיעדרו של גרצקי גברו בעונת 1988/1989, כאשר האוילרס נוצחו בפלייאוף על ידי גרצקי והקינגס. אולם עונה לאחר מכן הפגין מסיה את עונתו הטובה ביותר עד אז כשסיים עם שיא אישי של 129 נקודות (שני בטבלת המבקיעים אחרי גרצקי) וזכה לראשונה בגביע הארט כ-MVP של הליגה, עליו הוסיף גם את פרס לסטר פירסון כ-MVP מטעם איגוד השחקנים.
מסיה הוביל את הקבוצה גם בפלייאוף, סגר מעגל כאשר האוילרס ניצחו בסיבוב השני את גרצקי והקינגס, ובגמר החטיבה המערבית רשם את אחד ממשחקיו הגדולים בקריירה. במשחק הרביעי בסדרה מול שיקגו בלאקהוקס, כאשר האוילרס בפיגור 2:1 בסדרה, כבש מסיה שני שערים ומסר שני אסיסטים כדי לסייע לקבוצתו לנצח בשיקגו ולהשוות את הסדרה, בדרך לניצחון ועלייה נוספת לסדרת גמר גביע סטנלי. בגמר הוביל מסיה את האוילרס לניצחון על בוסטון ברואינס וזכייה חמישית בגביע בתוך שבע עונות, והוכיח שיצא סופית מצילו הגדול של גרצקי.
עונת 1990/1991 הייתה בינונית עבור מסיה, שהחסיר משחקים רבים וירד מאוד בתפוקתו ההתקפית. האוילרס, ששקעו בבעיות כלכליות ונאלצו לוותר על השחקנים שהובילו אותם להצלחות לאורך שנות ה-80, נאלצו לוותר בסיום העונה גם על מסיה, והוא הועבר לניו יורק ריינג'רס.
קדנציה ראשונה בניו יורק ריינג'רס
כבר בעונת 1991/92, הראשונה שלו בריינג'רס, התגלה מסיה כמנהיג הבלתי מעורער של הקבוצה כשזכה בפעם השנייה בגביע הארט ובפרס לסטר פירסון, והוביל את הריינג'רס למאזן הטוב ביותר בליגה בעונה הרגילה. בפלייאוף הודחו הריינג'רס במפתיע בסיבוב השני.
המשך תקופתו של מסיה בריינג'רס הייתה מוצלחת מבחינה אישית, אולם הריינג'רס לא הצליחו לשחזר את הצלחתם. בעונת 1996/97 הגיע לקבוצה ויין גרצקי, והתאחד עם מסיה בפעם הראשונה מאז ימיהם המשותפים באדמונטון. אולם האיחוד המחודש בין השניים לא האריך ימים, ולאחר שהכוכבים המבוגרים הובילו את הריינג'רס עד גמר החטיבה המזרחית באותה עונה בחרו הריינג'רס לוותר על מסיה, שחוזהו הסתיים בסוף העונה. כפי שהתברר לאחר מכן, זו הייתה הופעת הפלייאוף האחרונה של שניהם.
ונקובר קנאקס
תחנתו הבאה של מסיה הייתה ונקובר קנאקס, אולם שלוש העונות בוונקובר היו כישלון מכל הבחינות. אוהדי הקבוצה התקוממו כנגד דרישותיו של הכוכב הוותיק שהיה כבר בן 36, שקיבל מיד את תפקיד קפטן הקבוצה, בעוד הקפטן הקודם טרבור לינדן שהיה פופולרי מאוד בקרב האוהדים הועבר מהקבוצה זמן קצר לאחר מכן. גם דרישתו של מסיה לשמור על מספר החולצה שלו, 11, התקבלה בכעס אצל האוהדים. החולצה מספר 11 לא הוצאה לגמלאות באופן רשמי בקבוצה, אך הוצאה לגמלאות דה פקטו - זה היה מספרו של ויין מאקי, כוכב הקבוצה במחצית הראשונה של שנות ה-70, שמת מסרטן ב-1974 בשיא הקריירה שלו בגיל 29 בלבד, ואף שחקן בקבוצה לא שיחק עם המספר 11 מאז.
גם מבחינה מקצועית הייתה התקופה בקנאקס כישלון. בעונת 1997/98, הראשונה שלו בקבוצה, ירדה תפוקתו ל-60 נקודות - הנמוכה ביותר מאז עונתו הראשונה ב-NHL. בשתי העונות הבאות סבל מפציעות ותרם עוד פחות. הקבוצה לא עלתה לפלייאוף בשלוש שנותיו של מסיה, וכשהסתיים חוזהו בסוף עונת 1999/2000 כלל לא ניסתה הקבוצה לחדש אותו.
קדנציה שנייה בריינג'רס
מוונקובר, בה לא התקבל באהדה, חזר מסיה לניו יורק ריינג'רס שם נחשב לאליל האוהדים אחרי הזכייה בגביע סטנלי ב-1994. עם זאת, מסיה היה הרבה מעבר לשיאו. לאחר עונה סבירה ב-2000/01, בה שיפר את תפוקתו לעומת ימיו בוונקובר, נפצע מסיה בזרועו והחמיץ מחצית מעונת 2001/02. כששב מהפציעה ירדה יכולתו בצורה ניכרת לעין. עונת 2003/04 הייתה העונה הפעילה האחרונה שלו.
קריירה בינלאומית
מסיה שיחק בנבחרת קנדה בשלוש המהדורות האחרונות של גביע קנדה (1984, 1987 ו-1991 - בשלושתן זכה עם קנדה בגביע) ובמהדורה הראשונה של המפעל שהחליף אותו, גביע העולם בהוקי קרח ב-1996, בה נוצחה קנדה בגמר על ידי נבחרת ארצות הברית. כמו כן השתתף מסיה פעם אחת באליפות העולם של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) ב-1989, ונוצח עם קנדה במשחק הגמר על ידי נבחרת ברית המועצות.
הפרישה ואחריה
למעשה תכנן מסיה לשחק גם בעונת 2004/05, אולם העונה התבטלה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL ושחקניה. ב-12 בספטמבר 2005 הודיע מסיה רשמית על פרישתו מפעילות. הוא פרש כשהוא מחזיק בשיא ה-NHL למשחקים בקריירה - 1992 משחקי עונה רגילה ופלייאוף, שיא בו הוא מחזיק עד היום. מתוך 1992 המשחקים, 1756 היו משחקי עונה רגילה - חסרו לו 11 משחקים בלבד כדי להשוות את שיאו של גורדי האו למשחקים בקריירה בעונה הרגילה. מסיה סיים את הקריירה הפעילה שלו במקום השני בטבלת המבקיעים בכל הזמנים עם 1887 נקודות, כאשר רק ויין גרצקי מקדים אותו (נכון ל-2022 מדורג שלישי, אחרי גרצקי ויארומיר יאגר).
ב-2007 התקבל מסיה להיכל התהילה של ההוקי קרח.
בעיירה הקנדית סיינט אלברט (פרוור של אדמונטון), שם שיחק מסיה בליגת צעירים משנית כנער אלמוני, יש זירת קרח על שמו. גם חלק משביל הטיולים המוביל מהעיירה לאדמונטון נקרא על שמו.
ב-2010 אימן מסיה את נבחרת קנדה בשני טורנירים באירופה.
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית
מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
המסעות הנאפוליטניים של לאיוש הגדול
מסעותיו הנאפוליטניים של לאיוש הגדול, שנקראו גם ההרפתקה הנאפוליטנית (בהונגרית: Nápolyi kaland), הייתה מלחמה בין ממלכת הונגריה, בראשות לאיוש הגדול, לבין ממלכת נאפולי, אשר התמשכה מ-1347 עד 1352.
הקדמה
בשנת 1343 מת רוברטו, מלך נאפולי. בנו היחיד, שארל מקלבריה, מת בשנת 1328, והותיר שתי בנות, אחת מהן, ג'ובאנה, הייתה נשואה לאנדראש, בנו של קארוי הראשון, מלך הונגריה. במהלך שהותו בנאפולי, אשתו המעודנת יותר של אנדראש פיתחה כלפיו עוינות עזה. לאחר מות אביה, היא קיבלה מהאפיפיור קלמנס השישי את התואר הרשמי של המלכה, שהייתה אז כפופה למדינת האפיפיור. אנדראש, שגם חיפש את הכתר, קיבל רק את התואר דוכס קלבריה.
ב-14 ביוני 1345 הסכים קלמנס, לאחר תשלום של 44,000 מארק, להעניק לאנדראש את תואר המלך, אך רק כיורש במקרה של מותה של ז'אן. ז'אן, שעל פי החשד ניהלה רומן עם לואי מטרנטו, הייתה באותה תקופה תחת השפעה חזקה של אמו של האחרון, קתרין מוולואה. ב-19 בספטמבר, יום לפני ההכתרה של אנדראש כמלך, בדרן בראשות קרובי משפחתה והקורטיזנות של קתרין התנקש בחייו של אנדראש במהלך ציד באברסה. ברטראמו דל באלזו, יחד עם פרה מוריאלה, מההוספיטלרים, גילו והענישו את המתנקשים, אך החשד למעורבותה של המלכה בהתנקשות כבר התפשט.
במאי 1346 שלח אחיו של אנדראש, מלך הונגריה, לאיוש, שליחים לקלמנס כדי לבקש את תמיכתו. לא מרוצה מתשובתו של האפיפיור, הוא גייס צבא, ותכנן להעלות את חייליו בזארה. עם זאת, באותה תקופה העיר הימית התמרדה נגד הוונציאנים, שספינותיהם חסמו את הנמל שלה. לאחר ניסיון כושל לשחרר אותו, המלך נאלץ לדחות את המשלחת שלו, בעוד זארה חזרה לחסות ונציה.
המלחמה
בנובמבר 1347 יצא לאיוש לנאפולי עם כ-1,000 חיילים (הונגרים וגרמנים), רובם שכירי חרב. כשהגיע לגבול ממלכתה של ז'אן, היו לו 2,000 אבירים הונגרים, 2,000 פרשים כבדים שכירי חרב, 2,000 פרשים קומאנים ו-6,000 חיילי רגלים כבדים שכירי חרב. הוא נמנע בהצלחה מעימותים בצפון איטליה, וצבאו קיבל שכר טוב והיה ממושמע. המלך לאיוש אסר על ביזה, וכל האספקה נקנתה ממקומיים ושולמה בזהב. המלך ההונגרי צעד על פני הארץ, והודיע שהוא לא מתכוון להילחם באף ערים או מדינות איטלקיות, וכך התקבל בברכה על ידי רובן. ז'אן נישאה בינתיים לבן דודה לואי מטרנטו וחתמה שלום עם האויב המסורתי של נאפולי, ממלכת סיציליה. צבא נאפולי, 2,700 אבירים ו-5,000 חיילי רגלים, הונהג על ידי לואי מטרנטו. בפוליניו ביקש שליח של האפיפיור מלאיוש לוותר על מפעלו, כיוון שהמתנקשים כבר נענשו, וגם בהתחשב במעמדה של נאפולי כבית אפיפיורי. אולם הוא לא התרצה, ולפני סוף השנה חצה את הגבול הנאפוליטני מבלי להיתקל בהתנגדות כלשהי.
ב-11 בינואר 1348, בקרב קפואה הוא הביס את צבאו של לואי מטרנטו. ארבעה ימים לאחר מכן חזרה המלכה לפרובאנס, בעוד בעלה הלך אחריה זמן קצר לאחר מכן. כל ברוני הממלכה נשבעו נאמנות לשליט החדש כשצעד לנאפולי מבנוונטו. בזמן ביקורו באברסה, שם נרצח אחיו, לאיוש הוציא להורג את שארל מדוראצו כנקמה על ידי הקונדוטיירו שלו מלטסטה אונגרו ואחרים. בהיותם בנאפולי, לאיוש שחרר את רוב שכירי החרב שלו ואת המפקד שלהם, ורנר פון אורסלין.
כאן, לאיוש ואנשיו נפגעו מהגעתו של המוות השחור. לכן הוא החליט לעזוב את ממלכת נאפולי. הנאפוליטנים, שלא היו מרוצים במהירות מהשלטון ההונגרי החמור, קראו בחזרה לז'אן, ששילמה עבור משלחת החזרה שלה (כולל שירותי שכירי החרב של אורסלינגן) על ידי מכירת זכויותיה על אביניון לאפיפיורים. היא נחתה ליד נאפולי וכבשה אותה בקלות, אך המפקד ההונגרי אולריך פון וולפורט פיקד על התנגדות חזקה באפוליה.
כשאורסלינגן ערק בחזרה להונגרים, היא ביקשה עזרה מהאפיפיור. האחרון שלח לגאט, שלאחר שהציע סכום גדול לאורסלינגן ולאחים וולפורט, תיווך בהפוגה. ז'אן ולואי יעזבו את הממלכה כדי להמתין למשפט חדש על רצח אנדראש, שייערך באביניון. פסק הדין היה זיכויה של ז'אן מכל אישום בינואר 1352, וב-23 במרץ 1352 נחתם הסכם שלום עם הונגריה.
לאחר מכן
בשנת 1380 פרצה מלחמת אזרחים בממלכה, כאשר ז'אן התייצבה לצד האפיפיור מאביניון קלמנס השביעי, ובעקבות כך הציע האפיפיור אורבנוס השישי את כס המלוכה לקרלו השלישי. לאיוש מהונגריה שלח כסף וצבאות הונגריה לעזרתו של קרלו, שהצליח להיכנס לנאפולי ב-1381. ב-22 במאי 1382, בסן פלה, ארבעה שכירי חרב הונגרים חנקו את המלכה.
1807 בארצות הברית
1807 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 31 שנה מיום היווסדה.
רצף ייחוס
רצף ייחוס או גנום ייחוס (באנגלית: Reference Genome או Reference Assembly) הוא מאגר דיגיטלי של רצף נוקליאוטידים, שמטרתו לייצג את הגנום של יצור מסוים. רצף הייחוס מורכב על ידי מדענים בצורה חישובית מרצפי ה-DNA של כמה פרטים שונים, ולכן רצף הייחוס לא משקף במדויק את הגנום של פרט בודד. במקום זאת, הרצף מייצג פסיפס של גנום הפלואידי שמקורו מהפרטים השונים. לדוגמה, רצף הייחוס האנושי GRCh37 הורכב על ידי ה- Genome Reference Consortium על בסיס רצפי הגנום של 13 תורמים שונים אנונימיים מהעיר באפלו, ניו יורק. סוג הדם המוצג ברצף הייחוס האנושי הוא O, אך ישנם אנוטוציות לשאר סוגי הדם.
עם ההוזלה במחיר הריצוף ופיתוח טכנולוגיות לריצוף של גנומים שלמים, נוצרים רצפי ייחוס של יצורים חדשים, וכן גרסאות מעודכנות יותר ליצורים להם כבר קיים רצף ייחוס. רצפי הייחוס משמשים כבסיס עליו מרכיבים את הרצף שרוצף. רצף הייחוס הוא אומדן טוב לכל פרט באוכלוסייה. עם זאת, ישנם אזורים בעלי גיוון אללי, כמו ה-MHC באדם והחלבונים העיקריים בדרכי השתן בעכברים, בהם יכולים להיות הבדלים משמעותיים בין הפרט לבין רצף הייחוס. לאזורים אשר ידוע כי קיים בהם שונות גדולה באוכלוסייה יש לרוב לוקוסים אלטרנטיביים באזורים הרלוונטיים.
השוואה בין גרסה 36 של רצף הייחוס האנושי לרצפו של ג'יימס ווטסון, חשף 3.3 מיליון SNPים, וכן 1.4% מהגנום שלו לא נמצאו כלל ברצף הייחוס.
ניתן לגשת לרצפי ייחוס באינטרנט כקובץ טקסט, וכן בדפדפנים גנומיים, כגון הדפדפן הגנומי של אוניברסיטת קליפורניה (UCSC).
רצפי ייחוס של יונקים
רצפי הייחוס של האדם והעכבר מתוחזקים ומשופרים על ידי ה-(Genome Reference Consortium (GRC באמצעות צוות מצומצם של חוקרים מכמה מוסדות שונים (בהם European Bioinformatics Institute (EMBL-EBI), NCBI, מכון סנגר והמכון הגנומי ע"ד מק'דונל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס). דבר זה מתבטא בעיקר בהרכבת ריצופים חדשים כדי להשלים פערים קיימים, וכן לתקן אזורים אשר לא יוצגו כיאות.
רצף הייחוס האנושי
הגרסה העדכנית ביותר, GRCh38, יצא לאור בדצמבר 2013. הגרסה שלפניה, GRCh37, הייתה הגרסה ה-19 שיצאה לאור. גרסה זו מכילה כ-250 פערים, לעומת 150,000~ בגרסה הראשונה.
רצף הייחוס העכברי
רצפי הייחוס העכבריים:
רודולף הרביעי, מרקיז באדן-פפורצהיים
רודולף הרביעי, מרקיז באדן-פפורצהיים (נפטר ב-25 ביוני 1348) היה בנם של הרמן השביעי, מרקיז באדן-באדן ואשתו, אגנס מטרוהנדינגן.
כבן צעיר יותר, הוא נועד בתחילה לקריירה כנסייתית. הוא הפך לקאנון בשפייר. כשאביו מת ב-1291, באדן חולקה והוא קיבל את באדן-פפורצהיים. בתחילה, הוא שלט בבאדן-פפורצהיים יחד עם אחיו, הרמן השמיני. משנת 1300 ועד מותו, הוא שלט לבדו.
בסכסוך בין לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה לקיסר לודוויג הרביעי, הוא צידד בתחילה בלאופולד. לאחר זמן מה החליף צד וצידד בלודוויג הרביעי, שב-1334 מישכן את טירת אורטנבורג, הערים אופנבורג, גנגנבאך וצל אם הרמרסבאך ואת הנחלות הקיסריות באזור אורטנאו לרודולף הרביעי.
בשנת 1335, הוא ירש את באדן-באדן מבן דודו הראשון רודולף הסו.
רודולף הרביעי מת ב-25 ביוני 1348. בניו חילקו את הירושה, כאשר פרידריך השלישי לקח את באדן-באדן ורודולף החמישי לקח את באדן-פפורצהיים.
משפחתו
רודולף התחתן ב-28 בפברואר 1318 עם ליוטגארד מבולנדן (נפטרה ב-1324/25), בתו של פיליפ החמישי מבולנדן. נישואים אלה נותרו ללא ילדים.
לאחר מותו של ליוטגארד, הוא התחתן ב-18 בפברואר 1326 עם מריה מאטינגן (נפטרה ב-10 ביוני 1369), בתו של הרוזן פרידריך הראשון מאטינגן. מנישואים אלה נולדו לו שני בנים:
אנדרטה לנופלים במלחמת השחרור (רחובות)
אנדרטה לנופלים במלחמת השחרור היא אנדרטה לנופלים במלחמת העצמאות המוצבת בעיר רחובות. גובהה 4 מטרים ואורכה 12 מטרים.
האנדרטה עוצבה והוקמה בשנת 1949 על ידי האדריכלים י. גבירצמן וי. ניסן והיא מכילה תבליט מאת הפסל הישראלי דב פייגין.
היא מורכבת מקיר משופע המהווה מסגרת למעין במה צרה. בצידה השמאלי של האנדרטה, במישור הקדמי, הוצב סלע טבעי גדול כהה על גבי כן ומתחתיו חקוקה הכתובת "כך הלכו גיבורים". מאחורי הכן קיר משופע עשוי אבנים מסותתות שעליו תבליט של שתי דמויות גבריות. אחת הדמויות מחזיקה בחיקה את הגבר השני, המת. פניה של הדמות בפרופיל, מופנים אל עבר המרחב.
על אף האופי הפיגורטיבי של התבליט ניכר כי פייגין עסק בסגנון של הדמויות ושל תווי פניהן. הדבר בולט בנטייה לעיוות פרטי האנטומיה לטובת הדגשה אמנותית ויצירת הבעתיות.
העשור השני של המאה ה-10
העשור השני של המאה ה-10 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 910 והסתיים ב-31 בדצמבר 919.
בית מחוקקים (מדינות ארצות הברית)
שם
שמו, צורת פעולתו והרכבו של בית המחוקקים משתנה ממדינה למדינה. ב-25 מדינות שמו של בית המחוקקים הוא פשוט "בית המחוקקים" או "בית המחוקקים המדינתי". ב-19 מדינות בית המחוקקים נקרא "האספה הכללית" (General Assembly), במסצ'וסטס וניו המפשייר נקרא בית המחוקקים "העצרת הכללית" ובצפון דקוטה ובאורגון נקרא בית המחוקקים "האספה המחוקקת" (Legislative Assembly).
במרבית המדינות (39 מתוך 50) בית המחוקקים ממוקם במבנה הנקרא "קפיטול" (בדומה לקפיטול של ממשלת ארצות הברית). במדינות אחרות מכונה המבנה "בית המדינה" (State House או Statehouse). יוצאת דופן היא דלוור, שמבנה בית המחוקקים מכונה "אולם המחוקקים" (Legislative Hall).
הרכב וצורת הבחירה
בכל מדינות ארצות הברית, למעט נברסקה, בית המחוקקים מורכב משני בתים, בית עליון ובית תחתון. בעבר הבחירות לבית העליון נעשו (בדומה לסנאט של ארצות הברית) על בסיס מחוזות בחירה החופפים למחוזות המנהליים, אולם פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1964 ביטלה מבנה זה, וכיום הבחירות הן על בסיס מחוזות בחירה הנקבעים לפי גודל האוכלוסייה. למרות זאת, יש הטוענים כי מאז הפסיקה הבתים העליונים הפכו לגופים וסטיגליים, כי הם עדיין נבחרים בשיטה הרובנית על מפתח זהה לזה המשמש לבחירת הבתים התחתונים.
תפקיד
תפקידו של בית המחוקקים המדינתי זהה למעשה לתפקידו של הקונגרס, בהתאם לעיקרון הפרדת הרשויות, כך שהוא מאזן את כוחם של הרשות המבצעת (מושל המדינה) והרשות השופטת.
חלוקה פוליטית
נכון ל-2015, 31 בתי מחוקקים נשלטים בידי המפלגה הרפובליקנית, 11 על ידי המפלגה הדמוקרטית ו-8 מפוצלים (הבית התחתון והבית העליון אינם תחת שליטת אותה מפלגה, או שמספר המחוקקים זהה בין שתי המפלגות).
משורה (יחידת מידה)
כפי הנראה מהפסוקים שימשה מידה זו למדידת נוזל, וכך כתבו החזקוני והרשב"ם בפירושם לתורה. לעומתם, רש"י בפירושו לתורה כתב בפירוש המילה 'משורה' - היא מידת הלח והיבש.
שיעור המשורה
בשיעור המשורה ישנם כמה שיטות. במסכת בבא בתרא פט ב מבואר שמשורה היא אחד חלקי 36 הלוג. במקום אחר בתלמוד (בבא מציעא סא ב) מידת המשורה היא אחד חלקי 33 הלוג, אך במסורת הש"ס הגיה שם כפי הנוסח שבבבא בתרא - אחד חלקי 36 הלוג.
דעת הרמב"ם היא ששיעור המשורה הוא אחד חלקי 33 הלוג, כגרסת מסכת בבא מציעא.
דעה שלישית, קרובה לדעת הרמב"ם, הובאה בספר שיטה מקובצת בשם ספר די העובדים לרבי אברהם בן הרמב"ם, שהמשורה היא רובע שמינית הלוג, כלומר אחד חלקי 32 הלוג.
הרב שמואל שטראשון (הרש"ש) בפירושו על התלמוד, הביא דעה נוספת בשם הרד"ק שהמשורה היא אחד חלקי 30 הלוג.
שיעור המשורה במידות זמנינו
כפי שנתבאר לעיל שיעור המשורה נגזר משיעור הלוג. ובשיעור הלוג נחלקו הפוסקים האחרונים כמה הוא שיעורו, דעת הרב חיים נאה ששיעור הלוג הוא 345.6 מ"ל/סמ"ק, ואילו דעת החזון איש ששיעור הלוג הוא 597.2 מ"ל/סמ"ק.
אם ננקוט כפי שמבואר בתלמוד שמשורה היא אחד חלקי 36 הלוג, נמצא ששיעור המשורה הוא לדעת הרב חיים נאה 9.6 מ"ל/סמ"ק, ולדעת החזון איש שיעורו הוא 16.58 מ"ל/סמ"ק.
המשורה בימינו
כיום רגילים להשתמש במילה זו להוראה על כמות מועטת בדומה ל'קורטוב'. ואכן כבר בזמן חז"ל נהגו להשתמש בלשון זו להוראה על כמות מועטת, כפי שמופיע במשנה באבות (פרק ו משנה ד) "כָּךְ הִיא דַרְכָּהּ שֶׁל תּוֹרָה – פַּת בַּמֶּלַח תֹּאכֵל, וּמַיִם בַּמְּשׁוּרָה תִּשְׁתֶּה, וְעַל הָאָרֶץ תִּישָׁן, וְחַיֵּי צַעַר תִּחְיֶה".
הפיגוע באדורה
הפיגוע באדורה הוא פיגוע טרור שביצעו מחבלים בהתנחלות אדורה ב-27 באפריל 2002. בפיגוע נרצחו 4 תושבי היישוב ונפצעו 7 ישראלים.
הפיגוע
הפיגוע אירע ביום שבת, מעט אחרי השעה 9 בבוקר. שני מחבלים חמושים ברובי M16 ולבושים במדי צה"ל ואפודי מגן, חתכו את גדר היישוב אדורה שממערב לעיר חברון וחדרו ליישוב.
בתחילה ניסו המחבלים לחדור לשני בתים ביישוב אך ללא הצלחה. בהמשך פרצו המחבלים לבית משפחת גרינברג. הם ירו למוות בקטיה גרינברג ופצעו את בעלה ובנם. לאחר מכן הצליחו לחדור לבית משפחת שפי וירו על בני המשפחה. מהירי נהרגה הבת דניאל בת ה-5. אמה ושני אחיה נפצעו קל. בעת שהתכוונו לחזור על עקבותיהם הם נתקלו ביעקב כץ ורצחו אותו. לאחר מכן המחבלים נתקלו בחברי כיתת הכוננות של היישוב, וירו למוות באריק בקר.
בדרכם החוצה מן היישוב ירו על ניידת משטרה שחשה לאירוע. השוטרים לא הצליחו לזהות את מקור האש, ומשכך הצליחו המחבלים לברוח מהיישוב דרך הפרצה שיצרו בגדר.
אחר הצהריים של אותו יום הצליח כוח מילואים של צה"ל לחסל את אחד המחבלים ליד הכפר הערבי תפוח, כחמישה קילומטרים מדרום-מזרח לאדורה.
לאחר הפיגוע דיווחה רשת אל-מנאר של חזבאללה כי ארגון "צבא פלסטין" נטל את האחריות לפיגוע.
ביוני 2002 כוח של יחידת דובדבן עצר את פאדי מוחמד סאלם דואק, המחבל השני שביצע את הפיגוע. דואק שוחרר כעבור תשע שנים במסגרת עסקת שליט.
ביוני 2003 חוסל עבדאללה קוואסמה, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בחברון, שישראל ייחסה לו בין היתר אחריות לפיגוע באדורה.
הר דיימלר
הר דיימלר (באנגלית: Mount Daimler) הוא אחד ההרים הגבוהים ביותר במסיב רמת טרקיה, בחצי האי טריניטי, בצפון חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הגבוה בהרים באזור רמת טרקיה שבין קרחון ראסל המזרחי לבין קרחון ויקטורי.
הר דיימלר ממוקם 3.87 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מפסגת אירקלי;
הר דיימלר ממוקם 6 קילומטרים מדרום להר קניקולה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה בהתבסס על סקרים שבוצעו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1960 – 1961.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדת המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על דם גוטליב דיימלר, מהנדס גרמני שפיתח את מנוע הבעירה הפנימית שאפשר ייצור מסחרי של כלי רכב.
רגל חפירות
רגל חפירות (באנגלית: trench foot) היא כינוי לבעיה רפואית שהייתה נפוצה במלחמת החפירות, אשר היוותה את עיקרה, מבחינת משך הזמן, של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הגורמים לה הם חשיפת הרגליים לקור ולרטיבות מתמשכים, יחד עם תנאים היגייניים ירודים.
גורמים ומאפיינים
להבדיל מכוויית קור, תופעת 'רגל חפירות' עלולה להיגרם גם במצבים שאינם מתאפיינים בקור עז. הבעיה עשויה להתפתח בטמפרטורות הנמוכות מ-16 מעלות, אם החשיפה לתנאים אלה ממושכת דיה: 13 שעות ויותר. אם כי התהליך אינו מובן במלואו, נראה כי הזעת יתר תורמת אף היא להתפתחות התופעה. מאפייני 'רגל חפירות' הם חוסר תחושה באיבר, המלווה באדמומית או אף בהכחלה, כתוצאה מהפחתה באספקת הדם אליו. בהמשך האיבר מדיף ריח של ריקבון כתוצאה מתחילתו של תהליך נקרוזה. עם החמרת המצב, הרגל מתנפחת, לעיתים קרובות נוצרות עליה שלפוחיות והיא מתכסה בפצעים פתוחים. אלה מצידם עלולים לגרום לזיהום פטרייתי. הזנחת הרגל עלולה לגרום לנמק, המחייב כריתת האיבר. לעומת זאת, טיפול כהלכה מביא לרוב להחלמה מלאה, אם כי חזרת התחושה לרגל מלווה בכאבים. אדם שלקה ב'רגל חפירות' בעבר הופך לפגיע יותר לבעיה זו בעתיד.
מניעה
ניתן למנוע את התפתחות התופעה על ידי מניעת חשיפה ממושכת של הרגל לקור ולרטיבות, לדוגמה: הקפדה על הסרת הנעליים והגרביים לפני השינה, על מנת שהרגליים יתייבשו. במלחמת העולם הראשונה "רגל חפירות" הייתה לבעיה נפוצה. בדיקת החיילים, בין אם על ידי הקצינים, בין אם חלוקת החיילים לזוגות בהם שני בני הזוג בודקים זה את זה, תרמה רבות להפחתתה.
רקע היסטורי
"רגל חפירות" תוארה לראשונה על ידי דומיניק ז'אן לארה בעת נסיגת צבא נפוליאון מרוסיה ב-1812. הבעיה הייתה נפוצה במיוחד בחורפים של מלחמת החפירות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, עת קיבלה את כינויה, ושבה והופיעה במלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם ומלחמת פוקלנד. מקרים דומים הופיעו גם אצל אזרחים אשר שהו בתנאי קור ורטיבות ממושכים.
קהילת יהודי בוגדאן
קהילת יהודי בוגדאן שבאוקראינה כיום התקיימה החל מאמצע המאה ה-19 ועד להשמדתה בשואה. הקהילה התאפיינה בכך שרובם הגדול של היהודים התפרנסו בכבוד. רוב היהודים היו חסידי ויז'ניץ-קוסוב. השלטון באזור השתנה מספר פעמים לאורך שנות קיום הקהילה ובהתאם השתנו גם השפה המדוברת ושם הכפר.
מאפיינים כלליים
בוגדאן התפתח להיות כפר מחוות שהתקיימו באזור במאה ה-18, על פי מסמכים ששרדו שמו הוזכר בכתבים לראשונה בשנת 1803 באותה תקופה התיישבו כאן פועלים גרמנים והונגרים שהיו מיומנים בייעור ועיבוד עץ. הכפר היה בגבולות האימפריה האוסטרו הונגרית עד לתום מלחמת העולם הראשונה והקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית. קיימת סברה שהכפר נקרא על שמו של הגיבור הלאומי האוקראיני בוגדאן חמלניצקי, שעבור היהודים הוא היה צורר. על פי גרסה אחרת מקור השם הוא שתושבי הכפר שעבדו ביער ולא יכלו לחזור הביתה עם רדת הלילה גילו לפתע צבי בין העצים והחליטו שזו מתנה מאלוהים והחליטו לקרוא לכפר בוגדאן שתרגומו הוא מתת האל או נתן יה'.
בשנת 1938 הפך האזור להיות בשליטת        הרותנים למשך תקופה קצרה עד שסופח         להונגריה ונכלל במחוז מאראמורש בין השנים 1938–1944 כחלק מהסכם של הונגריה עם גרמניה.
בין השנים 1920–1938 נכלל בגבולות הרפובליקה הצ'כוסלובקית ונקרא בוהדן כחלק מאזור זקרפטיה או תת-קרפטיה או פודסקרפטיה.
בין השנים 1945–1991 היה הכפר חלק מברית המועצות ושמו היה בוגדאן והחל מ-1991 הוא בגבולות אוקראינה ושמו הוא בוהדן כחלק מנפת ראחוב במחוז זקרפטסקה אובלסט.
הכפר ממוקם לאורך אחד מיובלי נהר הטיסה והוא אחד הכפרים המפוזרים מבחינה גאוגרפית באזור ושטחו הוא 486 קמ"ר. הכפר נמצא בגובה 800 מ' מעל פני הים.
ראשית הקהילה
החיים הקהילתיים היהודיים בבוגדאן החלו להתארגן בשנות השבעים של המאה ה-19. במפקד האוכלוסין של 1830 לא נרשם אף יהודי בכפר ובמפקד התושבים בשנת 1880 נמנו 123 יהודים, ההנחה היא שהם התיישבו בבוגדאן תוך עשור אחד.
עשרות שנים לא היה קיים בית כנסת או בית מדרש מרכזי לכלל תושבי בוגדאן ותרם לכך מבנהו הגאוגרפי המפוזר של הכפר. היהודים התפללו במניינים בבתים פרטיים שהיו מפוזרים במרחק האחד מהשני. בעשורים הראשונים גם לא היה בית עלמין יהודי והנפטרים הובלו לקבורה בעיירות סמוכות, קרעטשניף ויאסין, כנראה. בסוף שנות השלושים של המאה ועשרים, הסתיימה בניית בית כנסת מרכזי במרכז הכפר. בבית העלמין היהודי שנבנה על גבעה הצופה אל הכפר ללא ציון דרך, נותרו היום כ-20 מצבות המקום אינו מתוחזק. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים, הסתיימה בניית בית כנסת מרכזי במרכז הכפר.
בשנת 1921 תחת השלטון של צ'כוסלובקיה היה מספר היהודים 275 מתוך אוכלוסייה של 2,060 תושבים. רוב היהודים היו חקלאים ומגדלי בקר. היהודים היו מאוד פעילים בחיי הקהילה הכללית והיו ביניהם כאלה שנבחרו למועצה העירונית ואחד מהם אף שימש כראש כסגן ראש המועצה.
בין מלחמות העולם
מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה שכלה הקהילת היהודית בבוגדאן שניים מתושביה, יוסף שכטר וועלוול שטרייטר שחזרו מן המלחמה והתחילו לסחור בבקר שהובילו לפולין נרצחו על ידי אוקראינים, שניים מהחבורה משולם שטרייטר ויהודה האבר נותרו כדי לספר.
בשנות העשרים והשלושים הוקמו תנועות נוער ציוניות, בני עקיבא והחלוץ בין מייסדי הקבוצה הציונית היה הערש שכטר והמנהיג הרוחני היה שלמה קריינדלר המורה לעברית שהרצה על נושאים ציוניים ותרבותיים. הוקמה גם קבוצת העובד שנועדה למבוגרים ולבעלי משפחות. את קבוצת העובד ואת תנועת החלוץ ארגן שלמה ליפסקי שנשלח מקיבוץ תל יוסף ושגם דאג לתת לחלק מהם אישורי עליה לכניסה לפלשתינה.
במפקד האוכלוסין בשנת 1930 נמנו 357 יהודים מתוך 4299 תושבים. לא כל היהודים סומנו כיהודים כך שמספרם כנראה היה מעט גבוה יותר.
ענפי התעסוקה העיקריים של התושבים לרבות היהודים היו ענף העץ - כריתה, עיבוד והשטה במבני רפסודות על נהר הטיסה לאזור הונגריה. ענף החקלאות שכלל גידול פרות לחליבה, לתוצרת חלב, לבשר ולעבודות אדמה. גידול צאן לתעשיית גבינות ופרוות. תיירות, בשל הנוף המרהיב של הרים גבוהים מעל אלפיים מטר. ענף המסחר כלל חנויות ובתי מרזח.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה
בקהילת יהודי בוגדאן היו אישים מרכזיים שהיו אחראים על סדר היום בקהילה היהודית:
תחילת השינוי - רותניה
עד ספטמבר 1938 היו היחסים בין היהודים לבין הרותנים והסיצים המקומיים יחסי שכנות תקינים. ב-08.10.1938 הוכרזה קרפטורוס כשטח אוטונומי רותני עדיין תחת ריבונות צ'כית. עם השלטון הקצר של הרותנים בין אוקטובר 1938 למרץ 1939 התערער בטחונם של יהודי בוגדאן. כדי לקדם את האיומים התארגנה בבוגדאן הגנה עצמית אנטי סיצ׳ית. היוזם והמארגן היה אהרון רודני ששיתף בהגנה העצמית גם את ההונגרים והרותנים בני המקום שהתנגדו לפעולות הסיצ׳ים והציפצרים, אך הפעילים המרכזיים היו יהודים. חברי קבוצת ההגנה מנו כ-200 איש שברשותם היו כלי נשק ואף מכונת ירייה, הם השתלטו על תחנת הז׳אנדרמריה המקומית ותפסו עמדות בכל הכפר וכך הצליחו להגן על התושבים.
באמצע מרס 1939 באה לקיצה האוטונומיה הזו כאשר נכבשה על ידי הונגריה שהשלימה את ההשתלטות על כלל חבל הקרפטים ובנוסף גם על חלקיה הצפוניים של רומניה-טרנסילבניה.
השלטון ההונגרי
על פי ההסכמות של בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938, השתלטה הונגריה על האזור כולל בוגדאן ואז התפרקה ההגנה האזרחית ונשקה נמסר להונגרים. ההונגרים הטילו גזרות כלכליות על היהודים, ניטלו מהם רישיונות המסחר והמלאכה ורבים מהם נותרו ללא אמצעי פרנסה.
ועד הצלה
בשנת 1940 הוקם בבוגדאן ועד הצלה מקומי שעם חבריו של נמנו צבי שטיינמץ, משה מנשפריינד, ישראל האבר, הירש שכטר, לייב קמינר, ואהרון רוזנטל. אנשי ועד ההצלה פעלו במחתרת וסייעו לפליטים יהודים שהגיעו אליהם מפולין לאחר שההשמדה החלה שם. הם הסתירו את היהודים הפולנים, ציידו אותם בתעודות, במידע על דרכי מילוט ובצידה לדרך ושלחו אותם לבודפשט אל אנשי המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה, שחלקם היו ילידי בוגדאן.
עבודות כפיה
בשנת 1940 הוקם בבוגדאן מחנה לעבודות כפיה שאליו נשלחו יהודים מגיל 18 עד גיל 45 מכל אזור הכיבוש ההונגרי שלא גויסו לצבא בגלל יהדותם. הם הועסקו על ידי ההונגרים בעבודות ביצורים וסלילת דרכים בהרים הגבוהים סביב וביערות העד שבאזור אך הבסיס שלהם היה בבוגדאן שם התקבלו בזרועות פתוחות על ידי יהודי הכפר.
לאחר מרץ 1942 נשלחו חלק מצעירי הכפר לפלוגות עבודה בחזית המזרחית של אוקראינה ככוחות תומכים בשורות הארמייה ההונגרית השנייה. הם הועבדו בהובלת ציוד צבאי ותחמושת ובפינוי שדות מוקשים וסבלו יחס משפיל, התעללויות ורציחות מכוונות. בינואר 1943 לאחר קרב סטלינגרד, הוכרעה ארמייה זו ואלפי היהודים ששירתו בפלוגות העבודה נמלטו או נפלו בשבי הצבא האדום ונשלחו למחנות שבויים בהרי אורל ברוסיה. בשבי הרוסי סבלו  מטיפוס מרעב וקור בתנאים בלתי אנושיים. ממשלת רוסיה הסכימה להקמת יחידות צבאיות צ׳כוסלובקיות בתחומה לאחר ההכרה של רוסיה בממשלה הגולה של צ׳כוסלובקיה. בעקבות כך הוקמה בריגדה צ׳כוסלובקית בפיקודו של לודביג סבובודה אליה הצטרפו מספר מבני בוגדאן ששוחררו מהשבי הרוסי לצורך כך.
לוחמים נגד הנאצים
כבר בשנת 1939 שלושה מבני בוגדאן, דוד בן יצחק הלמן, והאחים זלמן וישראל שטוייבר בני שמואל, ברחו לרוסיה והצטרפו לצבא האדום שם נפלו בקרב על סטלינגרד.
בשנת 1943 כמה מבני בוגדאן הצטרפו ללגיון הצ'כוסלובקי שהקים הגנרל לודויג סבובודה ולחמו לצד הצבא האדום. הם לחמו בקרבות המרים לשחרור קייב ובקרבות שחרור מעברי הדוקלה Dukla שנערכו באוקטובר 1944 בצפון מזרח הקרפטים בגבול פולין וחלקם אף זכו להשתתף במצעד הניצחון על גרמניה בפראג.
הקמת הגטו
באיסרו חג של פסח תש"ד 16 באפריל 1944 רוכזו כל יהודי בוגדאן בבית הספר המקומי שם עונו והושפלו עד שגילו היכן הסתירו את רכושם. למחרת הועברו לגטו מאטסאלקה בתנאי צפיפות קשים.
השמדת הקהילה
ב-20 במאי 1944 גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ כל הנשים הילדים והזקנים שנותרו בכפר, לאחר שהצעירים שולחו לפלוגות עבודה במחנות הכפיה. כל היהודים שנשלחו, כולל הרב והשוחט ניספו בשואה.
בני בוגדאן שנותרו בחיים היו אלה שהצטרפו ללגיון הצ'כי או אלה שהיו בשליחות המחתרת החלוצית בהונגריה או אלה שהצליחו לעלות ארצה לפני ההשמדה.
לאחר השואה
לאחר שחרור האזור ב-1944 בידי הסובייטים, חזר הכפר להיות לחלק מצ'כוסלובקיה אך הוענק לברית המועצות בידי ממשלתו של קלמנט גוטוולד כחלק מהרפובליקה הסובייטית האוקראינית ביוני 1945.
היום מונה אוכלוסיית הכפר 3,155 תושבים. לא נותר אף יהודי בבוגדאן מאז השואה.
דוב ים תת-אנטארקטי
דוב ים תת-אנטארקטי (שם מדעי: Arctocephalus tropicalis) הוא מין בינוני של דוב ים ממשפחת האוטריים, החי במים שליד חופי אנטארקטיקה והאיים השונים סביבה ובדרום האוקיינוסים השקט, ההודי והאטלנטי.
דוב הים שוקל 160 ק"ג ואורכו עד 2 מטרים. הנקבות קטנות יותר ושוקלות 50 ק"ג ואורכם עד 1.4 מטרים. פרוותם בחזה בצבע כתום-קרם והבטן חומה כשהגב שחור. הנקבות אפורות בהירות, אך גם החזה שלהם בצבע כתום-קרם. הגורים שחורים בלידה, אך לאחר כשלושה שבועות מקבלים צבע. הם מסוגלים לחיות בטבע 20–25 שנה. סנפיריהם רחבים והם משתמשים בהם בזמן שהם צדים דגים קטנים, קריל ודיונונים. לעיתים הם צוללים לעומק כדי לצוד.
מקומות התפוצה ובעיקר הרבייה שלהם דומים לדובי הים האנטארקטיים אבל קצת יותר צפוניים מהם. זהו דוב ים בעל צפיפות אוכלוסייה גבוהה בשטחי הרבייה, כאשר לזכרים יש הרמונות עם נקבות רבות. הם מתרבים רחוק מעט מאנטארקטיקה באזורים ממוזגים עם מפרצים שמגוננים מסערות קוטביות. האיים המאוכלסים ביותר שלהם הם האי גוף ואיי לי אמסטרדאם.
א-זאפר באמר אללה
אַבּוּ מֻחַמַּד אַ-זַּאפִר בִּאַמְרִ אללַּהּ אִסְמַאעִיל בְּן אלְ-חַאפִז (בערבית: أبو محمد الظافر بأمر الله إسماعيل بن الحافظ; תרגום הלקב: המנצח במצוות האל; פברואר 1133 - 15 באפריל 1154) היה הח'ליפה ה-12 של השושלת הפאטִמית במצרים (1149–1154).
חייו
א-זאפר באמר אללה נולד בשנת 1133, והיה בנו החמישי של אל-חאפז, היות שכל אחיו הבוגרים נהרגו בימי אביו, היה הוא יורשו של אביו, ולאחר מות האב עלה על כס הח'ליפות. לווזיר מינה את אבן מצאל, שהיה אז כבן 70, אולם הנציב באלכסנדריה, אבן א-סלאר, מרד באבן מצאל, ולאחר קרבות מספר הביס אותו והרגו. בלית ברירה, הכיר א-זאפר באמר אללה בווזירותו של אבן א-סלאר, ולמעשה איבד את השלטון במצרים, כשבידו נותר אך תפקיד סמלי בלבד.
הנקודה הצפונית ביותר בממלכה הפאטמית הייתה העיר אשקלון, אשר הייתה נתונה להתקפות הצלבנים, כיוון שהיוותה בלם לניסיונות התפשטותם דרומה. אל מקום זה הוגלו כל אלו שהיה ספק בנאמנותם לשלטון בקהיר, וכך בשנת 1153 שלח אבן א-סלאר את בנו החורג, עבאס, שלא בטח בו, בראש תגבורת צבאית לאשקלון. עבאס, שלא היה מרוצה מהרחקתו, שכנע את בנו נצר לרצוח את א-סלאר. ב-3 באפריל 1153 רצח נצר את סבו החורג א-סלאר, והווזירות ניתנה ביד עבאס. הצלבנים, שניצלו את המצב, הטילו מצור על אשקלון וכבשוה באוגוסט אותה שנה.
בליל ה-15 באפריל 1154 הזמין נצר את א-זאפר באמר אללה לביתו, שם המתינו לו מרצחים, שהרגוהו. למחרת, הרגו נצר ועבאס את שאר אחיו של א-זאפר באמר אללה, וכן את בן דודו, ובמקומו העלה עבאס לשלטון את בנו בן החמש, אל-פאיז. לאחר מותו של זה בשנת 1160, מונה אחיו, אל-עדיד, שהודח ב-1171 ומת ב-1174, והיה הח'ליף הפאטמי האחרון.
רציחתו של א-זאפר באמר אללה הגדישה את הסאה, ונשות החצר הזעיקו את טלאע אבן רוזיכ, מושל מצרים העליונה, אשר הצליח לגייס צבא ולהדיח את עבאס ובנו. השניים ניסו להימלט ממצרים לסוריה, אולם בדרכם נתקלו בכוחות צלבניים. עבאס נהרג בקרב ובנו נצר נשבה, נמכר למצרים תמורת הון רב והורד לשם בכלוב ברזל. נשותיו של א-זאפר באמר אללה כילו בו את חמתן והרגוהו בייסורים קשים. הוא נתלה בשער זוילה, והורד מן הגרדום רק במרץ 1156.
העשור הראשון של המאה ה-10
העשור הראשון של המאה ה-10 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 900 והסתיים ב-31 בדצמבר 909.
רנו 21
רנו 21 (Renault 21) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1986–1994.
סך הכול יוצרו 2,096,000 יחידות.
אני זלאטן איברהימוביץ'
אני זלאטן איברהימוביץ' (בשוודית: Jag är Zlatan Ibrahimović) הוא אוטוביוגרפיה של הכדורגלן השבדי זלאטן איברהימוביץ', שנכתבה יחד עם הסופר השוודי דייוויד לגרקרנץ ופורסמה לראשונה בשוודית בשנת 2011 על ידי הוצאת הספרים "Albert Bonniers Förlag ". הספר זכה להצלחה; מהמהדורה הראשונה שלו נמכרו 100,000 עותקים ביום הראשון להוצאתה, ו-800,000 ספרים נמכרו בשוודיה בלבד עד 2017. הספר תורגם לשפות אחרות, וסרט המבוסס על הספר בשם "אני זלאטן " יצא לאקרנים בשוודיה בשנת 2021.
תקציר
הכדורגלן השבדי זלאטן איברהימוביץ' מספר בספר את סיפור חייו, ומתחיל בילדותו ברוזנגארד, מחוז מהגרים בחלקה הדרומי של מאלמה. אביו הבוסני ואמו הקרואטית נישאו כדי לקבל היתרי שהייה, ונפרדו כשהיה בן שנתיים; אביו סובל מהתמכרות לאלכוהול ומטראומה נפשית בשל הסבל של משפחתו במלחמת בוסניה, וגם אמו נהגה כלפיו באלימות. איברהימוביץ' מתאר כיצד מצא דרך להשתלב ככדורגלן במאלמה, תוך שהוא נשאר מודע לעצמו. בספר מתאר איברהימוביץ' את עונתו היחידה בברצלונה, (עונת 2009/2010), ותוקף את המאמן פפ גווארדיולה, אותו הוא מתאר כפחדן ובלתי גמיש. במקביל, הוא מציין לשבח מאמנים אחרים, כגון לאו ביינהאקר, פאביו קאפלו וז'וזה מוריניו, וכן את סוכנו מינו ראיולה.
הפצה
המהדורה הראשונה כללה 100,000 עותקים, ונמכרה בשוודיה תוך שעות ספורות. במהדורה השנייה הודפסו 100,000 עותקים נוספים, ובתקשורת המקומית פורסם כי איברהימוביץ' הרוויח משני מהדורות אלו בלבד כ-3 מיליון קרונות. הספר הודפס לאחר מכן גם בארצות הברית, בריטניה, פינלנד, איטליה, נורווגיה, הולנד, דנמרק, פולין, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מונטנגרו, סרביה, סלובניה, הונגריה, איסלנד ויפן. עד דצמבר 2017 הספר נמכר ביותר מ-800,000 עותקים בשוודיה.
חיים כסאר (בן סלימאן)
מארי חיים בן סלימאן כסאר (ה'תרי"ט – חשוון ה'תרע"ב, 1859 – 1912) היה רב תימני, בלשן, משורר ומעתיק ספרים. ידוע במיוחד בשל פועלו לשיפור ייצור בתי התפילין בתימן.
ביוגרפיה
נולד לסלימאן בן שכר כסאר ברובע היהודי בעיר צנעא בירת תימן.
בשנת ה'תרכ"ח (1868), בהיותו בן 9, התייתם מאביו, וגיסו (בעל אחותו סלאמה) הגביר שלום כסאר טיפל בו וחיתן אותו עם ביתו ג'נא.
למד אצל מארי חיים קורח. אהב את לימוד התורה, ופעל רבות בחיפוש כתבי יד עתיקים ונוסחאות ישנות בגניזות. בעיקר חיפש קטעי גניזה של פירושי רס"ג ופירוש הרמב"ם למשנה. העתיק ספרים רבים מכתבי היד שמצא, והקפיד להעתיק על פי מסורת תימן הקדומה. בכך הוא דמה למארי יחיא קאפח, שגם עסק בדברים אלה. בגיל 18 למד צורפות, וממנה התפרנס.
היה ראש בית הכנסת בית אלכסאר. כתב פירושים לתורה, לתרגום אונקלוס, ושירים.
כתב עליו אחיינו הרב עמרם קורח:
נפטר בצנעא בשנת ה'תרע"ב (1912), בגיל 53.
שיפוץ התפילין
פועלו המרכזי של מארי חיים היה שיפוץ ייצור בתי התפילין בתימן. עד תקופתו בתי התפילין לא היו מיוצרים בצורה מספיק מרובעת, לא היו מיושרים, החריץ בין בתי התפילין של ראש לא היה עמוק מספיק, והבתים היו עשויים מעור דק שמתקלקל והורס את צורת הבית.
במקום כלי העץ המקובלים הוא הכין בעצמו כלים מיוחדים ממתכת, ובהם ייצר תפילין מיושרות וחזקות. כלי עבודתו כוללים מלחציים, מערכת תבניות נחושת, ודסקיות ליצירת החריצים בין הבתים. את כלי עבודתו קנה החוקר קרל רתיינס, הוא מכרם לזלמן שוקן, שהשאיל אותם למוזיאון בצלאל.
כתב פיוט על הכנת בתי התפילין. בפיוט 13 בתים, ובכל בית 8 שורות.
משפחתו
היו לו שתי בנות. אחיינו הוא הרב הראשי האחרון לתימן, הרב עמרם קורח. נכדתו נישאה לרב שלום יצחק הלוי מקריית אונו, ובן נינו הוא הרב משה צארום מירושלים.
תהלוכת הנסיכים
תהלוכת הנסיכים (בגרמנית: Fürstenzug) בדרזדן הוא ציור קיר ענק של תהלוכת שליטי סקסוניה רכובים על סוסים. הוא נמצא על הקיר החיצוני של של.
הציור הוזמן בתחילה אצל הצייר לרגל מלאת 800 שנה לשלטון בית וטין בסקסוניה ונעשה בשנים 1871–1879.
לאחר שהציורים החלו לדהות, הם הוחלפו בשנים 1904–1907 ב־23.000 אריחים של. אורך הציור הוא 102 מטר וגובהו 10.5 מטר.
הציור ניזוק באופן קל בהפצצת דרזדן ב־13–15 בפברואר 1945. כיום הוא אחד מאתרי התיירות הפופולרים בדרזדן. בציור מופיעים 35 אצילים, אלקטורים ומלכים מהשנים 1127–1902 ומתחתם שמם ושנות תפקידם. בנוסף להם מופיעים חיילים מלווים, חצוצרנים ובעלי מלאכה, ביניהם הצייר וילהלם ולטר שצייר לראשונה את ציור הקיר הזה. בסך הכל מופיעים בציור 93 אנשים.
באמצע הציור נמצא "אוגוסט החזק" ומתחת לפרסת סוסו נמצא פרח שושנה רמוסה, ביקורת על שהמיר את דתו מפרוטסטנטית לקתולית כדי להיות מלך פולין.
אצילים
35 האצילים; מרקיזים, נסיכים-בוחרים, דוכסים ומלכים, מוצגים רכובים על סוסים בזמן שחיילים רגליים, חצוצרנים ובעלי מלאכה, מלווים אותם. שמו של כל אציל ושנות כהונתו רשומים מתחת לתמונתו. להלן רשימת האצילים:
כתובות
מוטו של כמה מהאצילים (מסודרים מעל האנשים משמאל לימין)
All (שיר של פטרישיה ברדין)
All (בעברית: הכל) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הבריטית, פטרישיה ברדין. השיר ייצג את הממלכה המאוחדת בהופעת בכורתה, באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי אלן סטרנקט והולחן על ידי ריינל ורפורד. השיר הושר שלישי בסדר ההופעות, לפני איטליה ואחרי לוקסמבורג. כיוון שהשיר בוצע באנגלית, השיר הפך לשיר הראשון שבוצע באנגלית על בימת האירוויזיון.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון בלדה איטית. השיר החזיק זמן רב בתואר, השיר הקצר ביותר שבוצע בתחרות האירוויזיון. אורכו של השיר עמד על 1:52 דקות. שיאו של השיר נשבר ב-2015 כשפינלנד שלחה את השיר "Aina mun pitää" שעמד על 1:27 דקות.
יום הכן
יום הכן (באנגלית: Yes Day) הוא סרט קומדיה אמריקאי, בבימויו של מיגל ארטטה, המבוסס על ספר ילדים בעל אותו שם מאת איימי קרוז רוזנטל וטום ליכטנכלד. מככבים בו ג'ניפר גארנר, אדגר רמירס וג'נה אורטגה.
הסרט עלה לשידור ב-12 במרץ 2021 בנטפליקס.
ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות
ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, הוא ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות. אף על פי שאינו מוגדר כך בחוקה, אמיר דובאי הוא ראש הממשלה וסגן נשיא איחוד האמירויות הערביות.
יום הכן
הפקה
בספטמבר 2018 פורסם כי ג'ניפר גארנר הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט ומיגל ארטטה יביים את הסרט מתסריט של ג'סטין מאלן, עם הפצה של נטפליקס. באוקטובר 2019 הצטרפו ג'נה אורטגה, אדגר רמירס וג'וליאן לרנר לצוות השחקנים. באפריל 2020, מייגן סטוט הודיעה שהיא הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט.
ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות
ב-9 בדצמבר 1971 נכנס לתפקידו ראש הממשלה הראשון, מכתום בן ראשד אאל מכתום, עד ב-25 באפריל 1979 החליף אותו אביו ראשד בן סעיד אאל מכתום, סגן הנשיא. כל ראש ממשלה מאז החזיק גם בתואר סגן הנשיא. ב-7 באוקטובר 1990, לאחר מותו של שייח' ראשד אאל מכתום, בנו שייח' מכתום נבחר בשנית לתפקיד וכיהן עד למותו בשנת 2006 במהלך ביקור בגולד קוסט שבאוסטרליה. אחיו הצעיר, מוחמד בן ראשד אאל מכתום, החליף אותו בתפקיד.
יום הכן
הפקה
שלב הצילומים החל בנובמבר 2019 בלוס אנג'לס.
ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות
ראש הממשלה המכהן הוא השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום שנכנס לתפקיד בשנת 2006, בנו חמדאן בן מוחמד בן ראשיד אל מכתום, נסיך הכתר של דובאי, מכהן כסגנו. ראש הממשלה עומד בראש מועצת השרים, שנפגשת פעם בשבוע בבירה אבו דאבי.
יום הכן
הפצה
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של "נטפליקס" ב-12 במרץ 2021.
אריאל כהן (במאי)
ביוגרפיה
כהן סיים תואר ראשון במסלול קולנוע וטלוויזיה במכללה האקדמית ספיר. סרטו העלילתי הראשון היה אופני הרעם, ב-2002. מאז יצר סרטים עלילתיים רבים בקולנוע החרדי, שזכו לחשיפה גם בתעשיית הקולנוע הישראלית. כן שיחק במספר סרטים של יהודה גרובייס ב-נקמה יהודית 2: חטיפת אייכמן, נקמה יהודית 3: משימה בנפאל ואחים לנצח.
ב-2011, יצר את הסרט החרדי-נשי "טאקע מאמע" אשר השתתף בפסטיבל חיפה ונתמך חלקית על ידי קרן רבינוביץ. ב-2012, יצר את הסרט "תמונת ילדות" סרט המיועד לשני הקהלים - החרדי והכללי, בכיכובן של הדס קלדרון, מלי לוי, נטע ריסקין ומרים זוהר. ב-2016, יצא סרטו "מי את", בכיכובם של לוסי דובינצ'יק ונטשה מנור.
בשנת 2019 יצר את הסרט הבינלאומי הראשון שלו 'הגולם' יחד עם שלום אייזנבאך, אשר הועמד לשלושה פרסי אופיר. הסרט הוקרן בבתי קולנוע בחו"ל ונמכר לרשת הסטרימינג נטפליקס.
ב-2020 יצר את הסרט "לא ליפול 2: סוף המשחק", מותחן יהודי-היסטורי בתקופת רוסיה הסובייטית. הסרט הופק עבור הקולנוע החרדי ומככבות בו נשים בלבד. לאחר הצלחתו במגזר עם למעלה מ-100 אלף צפיות, הופץ אונליין גם למגזר הרחב, במסגרת פסטיבל קולנוע דרום.
ב-2022 יצר את הסרט החרדי-נשי "איראן 3", בכיכובן של אמירה גרון ושרי גבעתי.
חיים אישיים
כהן גרוש ואב לשלושה ומתגורר במושב תלמי יפה.