cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלב ים נמרי
תקיפת בני אדם
בספרו של אלפרד לנסינג "אנדיורנס", המתאר את משלחתו של ארנסט שקלטון לקוטב הדרומי (1914–1916) מתוארת תקיפת בן אדם על ידי כלב ים נמרי. חברי המשלחת ובעיקר החוקר תומאס אורד-ליס כמעט ונפגעו מכלב ים וניצלו ברגע האחרון.
ציטוזול
ציטוזול, או מטריצה ציטופלסמטית (באנגלית: Cytosol) הוא הנוזל הציטופלזמתי הנמצא בתוך התאים, אשר אינו מהווה חלק מאברוני התא ואינו תחום על ידי ממברנות פנימיות בתוך התא.
התוכן של תא איקריוטי בתוך קרום התא (לא כולל גרעין התא), מכונה ציטופלזמה. בתאים פרוקריוטים רוב התגובות הכימיות של חילוף החומרים מתרחשות בציטוזול, בעוד שמיעוטן מתרחש בממברנת התא או בחלל הפריפלסמטי. בתאים אאוקריוטים קיימים תהליכים המתרחשים בציטוזול, אך יש גם המתרחשים באברונים.
הציטוזול הוא תערובת מורכבת של חומרים המומסים במים. אף על פי שהמרכיב העיקרי של הציטוזול הוא מים, מבנהו ותכונותיו בתוך התאים אינם מובנים לגמרי. הריכוזים של יונים כמו נתרן ואשלגן הם שונים בציטוזול מאשר בנוזל הבין תאי, החשיבות של הבדלים אלו באה לידי ביטוי בתהליכים כמו אוסמורגולציה ואיתות התא. הציטוזול אף מכיל כמויות גדולות של מקרומולקולות, אשר משנות את התנהגות מולקולות שונות בסביבה בעזרת שינוי בצפיפות המקרומולקולות. למרות שפעם הציטוזול נחשב לבעל מבנה פשוט של מולקולות, קיימות בו כמה רמות של ארגון, אלה כוללים ריכוזים שונים של מולקולות קטנות, כגון; סיד.
קומפלקסים גדולים של אנזימים פועלים יחד כדי לבצע תהליכים מטבוליים, וכן מתחמי חלבון כגון proteasomes ו-carboxysomes התוחמים ומפרידים בין חלקים שונים בציטוזול.
הגדרה
המונח ציטוזול מתייחס כיום לפאזת הנוזל של הציטופלסמה בתא שלם, ואינה כוללת את חלק הציטופלסמה המצוי באברונים. בשל האפשרות לבלבול בין השימוש במושג ציטוזול לבין הציטופלסמה, הציטוזול הוכר גם בשם הציטופלסמה המימית, על מנת לתאר את נוזל הציטופלסמה של תאים חיים.
תפקוד
לציטוזול אין תפקיד אחד מוגדר, ומתרחשים בו שלל תהליכים החשובים לתפקוד התא. בין היתר, קיימים מגוון תהליכים של מעבר אותות בין קרום התא לבין גרעין התא והאברונים.
תפקיד נוסף של הציטוזול הוא לשמש כתווך בתוכו מטבוליטים עוברים מהמקום בו נוצרו אל אתר היעד שלהם. מולקולות שהן מסיסות במים, כגון חומצות אמינו, יכולות לעבור דרכו בדיפוזיה מהירה. לעומת זאת, מולקולות הידרופוביות, כמו חומצות שומן או סטרולים, צריכות להיקשר לחלבונים על מנת לחצות את הציטוזול.
הציטוזול הוא אתר חילוף החומרים הפעיל ביותר בתאים פרוקריוטיים, ואתר מרכזי של חילוף חומרים גם בתאים אאוקריוטים. למשל אצל היונקים כמחצית החלבונים בתא ממוקדים בציטוזול. גם בשמרים, נמצא כי מרבית המטבוליטים והתהליכים המטבוליים הם בציטוזול. בבעלי חיים, תהליכים מטבוליים מרכזיים שמתרחשים בציטוזול הם ביוסינתזה של חלבונים, מסלול הפנטוז פוספט, גליקוליזה וגלוקונאוגנזה. עם זאת, המיקום של תהליכים מטבוליים אינו בהכרח זהה באורגניזמים שונים.
טיפול בחלבונים פגומים נעשה על ידי JUNQ ו-IPOD שנמצאים בתוך הציטוזול.
לילה לא שקט
לילה לא שקט הוא אלבומו ה-16 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי, אשר יצא בשנת 1986 בהפקתו של לואי להב ובעיבודים של רביב גזית.
באלבום זה כתב ארצי את כל השירים, שמהם התפרסמו "שדות של אירוסים", "לילה לא שקט" (המתייחס לנפילתו של חברו הטוב, טייס המסוקים סרן במלחמת יום הכיפורים), "הרדיו הישן", "נרקוד נשכח", "אם לא נגור ביחד" ו"סייסטה מקומית". האלבום שחזר את ההצלחה של קודמו, "תרקוד", ובשנה שהאלבום יצא זכה ארצי בתואר "זמר השנה".
שירי האלבום עיטרו את פסקול סרט הקולנוע הישראלי "לא שם זין" (1987) בבימויו של שמואל אימברמן, על פי ספרו של דן בן אמוץ.
התיאטרון הקאמרי הפיק ב-2010 מחזמר המבוסס על שיריו של ארצי בשם "לילה לא שקט" ובשיתוף פעולה עמו.
ח'ירבת צ'רקס
הכפר, ששמו המקורי היה כפר מאז (באדיגית: Мэз), נמצא כחצי קילומטר מדרום-מערב לשמורה. הוא הוקם בשנת 1880 לערך בקרבת יער האלונים הגדול. הכפר הוקם על ידי צ'רקסים שהובאו למקום מבולגריה על ידי השלטונות העות'מאנים, כפליטי המלחמות העות'מאניות נגד רוסיה בבלקן, כ-15 שנים לאחר שנפלטו מהקווקז בנסיבות דומות. הגירתם לארץ הייתה חלק מגל הגירות טרנס-לאומי נרחב מאזורי הספר של האימפריה העות'מאנית לצפון השרון שכללה גם את ההתיישבות הבוסנית בקיסריה, ואת מושבות העלייה הראשונה.
הכפר היה המאוחר שבכפרי הצ'רקסים בארץ ונבנה אחרי שכפר כמא וריחניה כבר היו מיושבים מספר שנים. עם זאת הכפר היה הגדול שבכפרי הצ'רקסים בארץ. לורנס אוליפנט כתב בשנת 1884 על "שניים או שלושה יישובים צ'רקסיים במישור השרון", אך כנראה התכוון לשני היישובים שהיוו את ח'ירבת צ'רקס, שהיה שם מאוחר יותר. חלק מהצ'רקסים התיישבו גם בקיסריה וביישובים אחרים בסביבה.
קיימות עדויות אודות סכסוכים ומגפות, והכפר אכן נעזב בשנת 1910 עקב מחלת המלריה. מרבית העוזבים פנו לכפרים הצ'רקסיים בירדן ומיעוטם פנו לכפר כמא וריחנייה. לאחר נטישת הצ'רקסים, אוכלס הכפר בידי ערבים מבאקה אל-גרבייה שכינו את המקום "ח'רבת סרכס". ב-15 באפריל 1948, בזמן מלחמת העצמאות, הוצאו לכפר צווי גירוש על ידי אנשי ההגנה והוא פונה מיושביו.
מהכפר נותרה באר המים שעומקה 12 מטרים ושימשה את חקלאי גן שמואל להשקיה עד שנות ה-60 של המאה ה-20, כמו כן בית הקברות שהפך ל"שמורת אלון".
מרטון ראטקאי
מרטון ראטקאי (במקור פישר, בהונגרית: Rátkai Márton; בודפשט, 18 בנובמבר 1881 – בודפשט, 18 בספטמבר 1951) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה
מרטון ראטקאי נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון פישר, נגר ושל עמליה מורגנשטרן. מרטון פישר שינה את שם משפחתו לראטקאי בשנת 1902. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית ההונגרית הלאומית לאמנויות הבמה בשנת 1903 (לימים שונה שמה לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע). הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון ההונגרי, אך עד מהרה חתם במישקולץ. מנובמבר 1905 עד 1920 הוא היה חבר בתיאטראות של לאסלו באוטי. בשנת 1911 הופיע בתיאטרון בשם "חוג הבמה של בודה" (Budai Színkör), בשנים 1915–1916 ב"גן החורף" ובשנת 1920 ב"תיאטרון סקאלה".
ב-27 ביולי 1918, בבודפשט, נשא לאישה את השחקנית יוצי לאבש, ממנה התגרש כעבור שלוש שנים.
ב-16 בספטמבר 1924 הוא התחתן עם השחקנית רוזליה קלמאר (1902-1988) בבודפשט.
דידייה נדונג
דידייה איברהים נדונג (בצרפתית: Didier Ibrahim Ndong; נולד ב-17 ביוני 1994 בלמברנה) הוא כדורגלן גבוני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דיז'ון ובנבחרת גבון.
קריירה
נדונג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ספקסיין, בגיל 11. בשנת 2011 חתם לארבע שנים בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-26 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו תחת המאמן נביל קוקי, בניצחון 1–2 על ג'י.אס. קיירואן, באותה העונה לא שותף כלל בעוד במשחקים. ב-14 באפריל 2013 כבש את שער הבכורה שלו נגד סטייד טוניסיאן בניצחון 0–1. באותה העונה זכה עם הקבוצה באליפות תוניסיה. ב-3 בינואר 2015 חתם נדונג ל-4 וחצי שנים במועדון הצרפתי לוריאן. לאחר שהיה נחשב לשחקן מוביל בקבוצה נמכר לקבוצה האנגלית סנדרלנד ב-31 באוגוסט 2016, תמורת 13.8 מיליון פאונד, ובנוסף שבר את שיא הקנייה היקר ביותר של הקבוצה. ב-4 בפברואר 2017 כבש נדונג את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 על קריסטל פאלאס. בינואר 2019 עבר לגנגאן הצרפתי.
מרטון ראטקאי
תפקידי במה
מספר הופעות הבכורה שנרשמו במאגר התיאטרון מ-1945 עד מותו: 21 ; ניתן לראות אותו גם בעשרים הקלטות של הצגות תיאטרון.
דידייה נדונג
נבחרת גבון
בשנת 2012 בעודו בן 18 זומן לנבחרת גבון.
אלי אמיתי
קורות חייו
אמיתי נולד וגדל בירושלים בשם אליהו אמסלם, כבן למשפחה מסורתית יוצאת מרוקו. בשנת 1976 עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר אמיתי מסלול הכשרה כלוחם ובהמשך עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס קצינים שירת במגוון תפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים ובהם כמפקד מחלקה, כקצין מבצעים גדודי וכמפקד פלוגה. אמיתי היה גם סגן מפקד גדוד 890, ולחם במבצע שלום הגליל למן הנחיתה מן הים בשפך אל-אוואלי ועד מבואות ביירות.
בעת ששימש כסגנו של המג"ד, משה יעלון, נפצע בהיתקלות בלבנון. לבקשת נחמיה תמרי, שמונה למח"ט הנח"ל, הצטרף לחטיבה בתפקיד מפקד גדוד 932, בשנים 1984–1985. תפקידו הבא היה למפקד גדוד 50 של חטיבת הצנחנים, עליו פיקד בשנים 1985–1986. כאלוף-משנה פיקד על חטיבת החרמון, על החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון ועל חטיבה 55, חטיבת מילואים של הצנחנים. בשנת 1994 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, תפקיד בו כיהן עד תחילת 1996.
ביוני אותה שנה קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד יחידת הקישור ללבנון (יק"ל). אמיתי פיקד על היק"ל עד פברואר 1998, תקופה שהתאפיינה בלחימה קשה מול ארגון החזבאללה ושני אסונות שפקדו את כוחות צה"ל בגזרה, אסון המסוקים ואסון השייטת, כמו גם ניסיון של חזבאללה להתנקש בחייו. לאחר מכן מונה למפקד אוגדה 370. ביולי 1998 נפצע קשה בתאונת דרכים. בפברואר 1999 נהרג מחליפו בתפקיד, ארז גרשטיין, ממטען צד שהתפוצץ בעת ליד השיירה שבה נסע. אמיתי, שהתאושש בינתיים מפציעתו, נקרא על ידי הרמטכ"ל, שאול מופז, לשוב לפקד על היק"ל כממלא מקומו. בתפקידו האחרון בצה"ל עמד אמיתי בראש חטיבת המבצעים במטכ"ל.
לאחר שיחרורו מצה"ל ב-2002 מונה למנכ"ל רשות הטבע והגנים וב-2007 הוארכה כהונתו לקדנציה נוספת של חמש שנים. בחודש פברואר 2011 ביקש השר להגנת הסביבה גלעד ארדן להדיחו מתפקידו בטענות על ניהול כושל בנושאי תכנון ובנייה ואי שיתוף פעולה עם גורמים מקצועיים. בפשרה שהושגה סוכם כי יתפטר כעבור חמישה חודשים, ובחודש יולי 2011 סיים את תפקידו. ביוני 2015 התמנה למנהל כפר הנוער גלים ובשנת 2017 פרש מתפקידו.
אמיתי בוגר תואר ראשון במזרחנות ותואר שני בלימודי ביטחון, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
זכויות להט"ב בגאורגיה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגאורגיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים וסיסג'נדרים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 2000, אם כי משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים. גאורגיה היא אחת המדינות הפוסט סוביטיות הבודדות (לצד המדינות הבלטיות ואוקראינה) האוסרת ישירות על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בחקיקה, הקשורה לתעסוקה או נושאים נוספים. מאז 2012, החוק הגאורגי רואה בפשעים שבוצעו על רקע הקטגוריות כגורם מחמיר בהעמדות לדין. למרות זאת, הומוסקסואליות עודנה נחשבת לסטייה גדולה מהערכים הנוצריים האורתודוקסיים הרווחים במדינה, בה דיונים פומביים על נושאי המיניות האנושית בכלל נוטים לקבלת תגובות שליליות. כתוצאה מכך, הומוסקסואלים מהוויים לעיתים קרובות מטרות להתעללות ואלימות פיזית, בעוד אלימות נגד להט"ב אף מעודדת באופן פעיל על ידי מנהיגים דתיים.
ממשלת גאורגיה בעשורים האחרונים מנסה להתאים את שיא זכויות האדם של המדינה לדרישות הצטרפותה העתידית לארגוני האיחוד האירופי ונאט"ו. ראש ממשלת גאורגיה לשעבר, בידזינה איוואנישווילי, הצהיר בשנת 2013 כי "מיעוטים מיניים הם אזרחים בדיוק כמונו... החברה תתרגל לזה בהדרגה", בעוד מאז 2014, אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית במתן שירותים, פשעי שנאה ודברי שטנה הוצאו מחוץ לחוק. מתיחות מחאות בין פעילי זכויות להט"ב לקבוצות אורתודוקסיות נוצריות בשנים האחרונות יצרו סיקור תקשורתי חסר תקדים ודיון ציבורי בנושא שהוזנח בעבר.
מעמד בחוק
עם זאת, בולשביקים רבים סברו כי אימוץ האיסור על הומוסקסואליות עבור מדינות קווקז הוא מעשה הכרחי על מנת להתגבר על "פיגור תרבותי". ההשקפות כלפי הומוסקסואליות השתנו באופן קיצוני בזמן שיוסיף סטלין ביסס את כוחו בשנות ה-30. סטלין המשיך להנהיג איסור כלל-ארצי על הומוסקסואליות גברית ב-1933, עם עד חמש שנות עבודת פרך בכלא. הסיבה המדויקת לחוק עדיין שנויה במחלוקת. הנהגת ברית המועצות הסבירה את שינוי המדיניות על ידי מחקרים רפואיים סובייטים, שהגיעו למסקנה כי הומוסקסואליות היא מחלת נפש. השלטונות הקומוניסטים סיווגו הומוסקסואליות בנוסף כשריד של החברה הקפיטליסטית, ובכך הכריזו על הומוסקסואלים כאנטי-מהפכניים וכאויבי הציבור. מספר היסטוריונים סברו כי חקיקת החוק האנטי-הומוסקסואלי על ידי יוסיף סטלין הייתה, כמו האיסור שלו על קיום הפלות, ניסיון להגביר את שיעור הילודה הסובייטי. הסעיף אשר הוציא הומוסקסואליות מחוץ לחוק שימש גם את הרשויות הסובייטיות נגד תנועות מתנגדים, כאשר פעילים רבים נעצרו באשמת "מעשה סדום" מופרך. מילים כמו הומוסקסואליות או גיי לא היו נוכחות בשום קוד סובייטי ומערכת המשפט הסובייטית השתמשה במונח "סדום" בעת העמדות לדין בנושא. בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הופעת ארגון להט"ב כלשהו, או מדיה מודפסת שתוכננה במיוחד עבור חבריה.
לאחר שגאורגיה קיבלה את עצמאותה בסיום התפרקות ברית המועצות ב-1991, הנוהג האמור יצא מכלל שימוש ומאז לא היו מקרים מתועדים של שימוש בגלוי בסעיפי "סדום" נגד יריבים פוליטיים. למרות זאת, החופש לפעילות הומוסקסואלית חוקית לא עוגן רשמית בחוק עד שנת 2000, כאשר ממשלת גאורגיה הציבה קוד פלילי מתוקן כדי לעמוד בסטנדרטים שנקבעו על ידי מועצת אירופה והאמנה האירופית לזכויות אדם עבור הצטרפותה.
גיל ההסכמה מוגדר כשווה בקרב זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד ועומד על 16 שנים כפי שנקבע בחוק העונשין הגאורגי בסעיפים 140 ו-141.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
גאורגיה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של גאורגיה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המכירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2018.
משבר שינוי החוקה 2016
התיקון החוקתי המוצע גרם לתגובת שליליות רבות מהחברה האזרחית וארגוני זכויות אדם, שתקפו את החקיקה כדרך לפוליטיזציה של נושא רגיש זה וניצול דעות קדומות הפופולריות בקרב הציבור לקראת הבחירות הקרובות לפרלמנט לשנת 2016. פעילי זכויות להט"ב דיווחו כי "יתרחקו מהצהרות הכוללות שימוש בעמימות חוקתית כדי לחפש הכרה בנישואים חד מיניים", בציונם כי "חברי קהילת הלהט"ב בגאורגיה מתמודדים עם בעיות מיידיות וקיומיות הרבה יותר מאי הכרה בנישואים, כגון התעללות ואלימות פיזית, פסיכולוגית ומילולית".
התיקון לחוקה גרם לפילוג בתוך הקואליציה השלטת עצמה, כאשר חברי המפלגה הרפובליקנית הליברלית של גאורגיה ניהלו קמפיין נגד היוזמה. המתנגדים ציינו כי מלבד שיקולים ענייניים, האיסור החוקתי המוצע הוא "מהלך חסר תוחלת שכן סביר להניח שהוא לא יצליח לצבור מספיק קולות כדי לעבור", כפי שהיה בהצעה דומה ב-2014.
לאחר חודש של התייעצות ציבורית, ההצעה נדונה בפרלמנט. פגישות פומביות בנושא האיסור נקבעו מאמצע מרץ ועד 15 באפריל בערים שונות ברחבי המדינה. ההצעה דרשה אז שלושה דיונים בשני ישיבות שונות עם מרווח של שלושה חודשים לפחות ביניהם. כדי שהאיסור יצליח, מינימום שלושה רבעים מהפרלמנט, או 113 מתוך 150 חברי הפרלמנט, היו חייבים להצביע בעדו.
התיקון החוקתי עבר בפרלמנט ב-26 בספטמבר 2017, וקבע כי נישואים קיימים אך ורק כ-"איחוד בין אישה לגבר לצורך יצירת משפחה". הנשיא גיורגי מרגוולשווילי הטיל וטו על התיקון ב-9 באוקטובר בעוד תיאר אותו תיקון ל-"חוקה אנטי-עממית". עם זאת, הפרלמנט ביטל את הוטו שלו ב-13 באוקטובר. התיקונים החוקתיים נכנסו לתוקף לאחר הבחירות לנשיאות גאורגיה ב-2018 והשבעת הנשיאה סלומה זוראבישווילי ב-16 בדצמבר 2018. הנשיא מרגולאשווילי הכריז בעבר כי גאורגיה לא תקיים משאל עם אם לאסור נישואים חד מיניים בחוקת המדינה, ואמר שאינו תומך בתיקון החוקתי בטענה כי "הקוד האזרחי כבר אוסר על הכרה בנישואים חד מיניים".
שותפויות אזרחיות
באפריל 2017, ארגוני זכויות אדם קראו לממשלת גאורגיה להכשיר שותפויות אזרחיות בקרב זוגות חד מיניים.
באפריל 2018, נציב תלונות הציבור הגיאורגי דחק בממשלה לאפשר שותפויות אזרחיות לזוגות חד מיניים. בציטוט פסק הדין אוליארי ואחרים נגד איטליה אשר היה לתיק שהוכרע בשנת 2015 על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם (ECtHR) בו בית המשפט פסק חובה על כול המדינות החברות במועצת אירופה לספק הכרה משפטית בזוגיות חד מינית, הצהיר הנציב לממשלת גאורגיה שאי הכרה במערכות יחסים חד מיניות מהווה הפרה של האמנה האירופית לזכויות אדם, בעוד מתח ביקורת שלילית על שינוי החוקה משנת 2018 המגביל הכרה נישואים חד מיניים בטענה כי "יגביר את השנאה" עבור חברי קהילת הלהט"ב בגאורגיה.
הגנה מפני אפליה
מאז 2006, סעיף 2(3) לחוק העבודה אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית ביחסי עבודה.
על פי חוק הפלילי הגאורגי המתוקן (מאז 2012), ביצוע פשעים נגד אנשים המבוססים על נטייה מינית, בין היתר, מוגדר כגורם מחמיר שעלול להוביל לעונשים מחמירים יותר במהלך העמדות לדין.
ב-2 במאי 2014 אישר הפרלמנט הגאורגי חוק נגד אפליה, האוסר על כלל צורותיה של אפליה בין היתר על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי בעוד נכנס לתוקף עם פרסומו ב-7 במאי 2014.
סעיף 1 לחוק המאבק בכלל צורות האפליה של גאורגיה אוסר על אפליה באומרו,"'מטרת החוק הנוכחית היא לבטל כל צורה של אפליה ולהוות הנאה שווה מהזכויות הקבועות בחקיקה של גאורגיה לכלל האנשים ללא הבדל גזע, צבע, שפה, מין, גיל, לאום, מוצא, מקום לידה, מגורים, רכוש או תואר, שייכות לאומית, אתנית או חברתית, מקצוע, מצב משפחתי, מצב בריאותי, מוגבלות, נטייה מינית, זהות מגדרית והבעתה, אמונות פוליטיות או רקעים אחרים'."
חוקים נגד פשעי שנאה
למרות תיקון החקיקה לסעיף 53 לחוק הפלילי של גאורגיה, המבטיח שהטיה המונעת על ידי נטייה מינית או זהות מגדרית של קורבן עשויה להילקח בחשבון כנסיבות מחמירות בעת קביעת סנקציות, עדיין אין סטטיסטיקה רשמית על פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במדינה. על פי מקרים רשומים ומחקרים שנערכו, התברר כי החוק האוסר על פשעי שנאה אינו יעיל.
מחקר על אפליה בקרב חברי הקהילה בגאורגיה שכותרתו "מדעה קדומה לשוויון: מחקר של עמדות חברתיות, ידע ומידע בנוגע לקהילת הלהט"ב וזכויותיה" שנערך בשנת 2012 על ידי קבוצת התמיכה של יוזמת הנשים (WISG) חשף את הפרטים הבאים, 32% מהנשאלים בסקר חוו לפחות פעם אחת אלימות פיזית ו-89.93% חוו אלימות פסיכולוגית. בממוצע, מבין 134 המשיבים שחוו אלימות פסיכולוגית, 73.13% הפכו לקורבנות שלוש פעמים או יותר, 13.43% חוו אותה פעמיים ו-13.43% פעם אחת. כל ששת המשיבים מקבוצת הגיל 16–18 הודו שבבית הספר הם הפכו לעיתים קרובות לקורבנות של בריונות.
מבין 48 נשאלים, שהיו קורבנות לאלימות פיזית, 73% מעולם לא דיווחו למשטרה. בין הסיבות לאי הדיווח ציינו הנסקרים את הסיבה לחוסר טיפול יעיל של המשטרה (21.62%), חשש מקבלת יחס הומופובי (29.73%) או אי התייחסות חמורה של המשטרה לנושא (21.62%). מבין אלו שדיווחו למשטרה, 46.15% לא היו מרוצים מהחלטה זו, כיוון שחוו תגובה הומופובית מהמשטרה, 30% הודו כי המשטרה פעלה בצורה ידידותית, בעוד 23.08% ציינו כי קיבלו יחס נייטרלי.
זהות מגדרית
מאז 2008, טרנסג'נדרים בגאורגיה רשאים לשנות את מינם ושמם במסמכים רשמיים כדי לשקף את זהותם המגדרית המועדפת לאחר שעברו ניתוח להתאמה מגדרית.
תרומת דם
ב-4 בפברואר 2014, בית המשפט החוקתי של גאורגיה הכריז שהאיסור על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם אינו חוקתי. האיסור קבע כי "הומוסקסואליות היא גורם מגביל לתרומת דם". בתגובה, שינה משרד הבריאות את הנוסח ל-"גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים".
ביולי 2017, בית המשפט החוקתי ביטל את האיסור בעוד כי קבע שנית שקיומו אינו חוקתי. בפסיקתו ציין בית המשפט כי טכנולוגיות חדישות מאפשרות זיהוי של חולי HIV/איידס בתרומות דם, מה שהופך את האיסור למיותר בעוד זו הייתה לסיבה העיקרית לקיומו.
חופש הביטוי
אירוע בשנת 2006 אשר היה אמור לקדם "סובלנות ודיאלוג תרבותי" בוטל לאחר שנפוצו שמועות כי דובר כביכול במצעד גאווה. ראש הכנסייה האורתודוקסית הגיאורגית, הפטריארך איליה, הצהיר כי כל סוג של עצרת המציגה משתתפים הכוללים את חברי קהילת הלהט"ב היא "פוגענית".
לטענת איגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגים המדינה "לא הצליחה להבטיח את קיום האירוע המתוכנן... ובכך הופרו זכויותיהם של משתתפי העצרת להתאגדות". משקיפים ציינו כי המשטרה מאפשרת לאנשי דת אורתודוקסים ומפגינים אחרים להיכנס לאזור המוגדר ולהפגין בתקשורת פרטית, בקריאת כינויים ציניים ומשפילים בפני משתתפי העצרת. ראש הממשלה בידזינה איוואנישווילי, יחד עם גורמים מובילים נוספים, גינו את האלימות כלפי העצרת באומרו, "הזכות להתכנס בשלום ולהביע את דעתנו באופן חופשי היא זכות יסוד לדמוקרטיה שלנו. כל אזרח גרוזיני מרוויח זכות זו באופן מלא ושווה. פעולות אלימות, אפליה והגבלת זכויותיהם של אחרים לא יעברו בשתיקה, כל המבצעים של מעשים אלו יטופלו על פי החוק".
בפברואר 2019 הוכרז כי שבוע הגאווה הראשון בטביליסי יתקיים בין התאריכים 18–23 ביוני ויכלל את "מצעד הכבוד", שייערך ב-23 ביוני, ולדברי המארגנים "הוא לא יקבל צורה של חג וגם לא של קרנבל מכיוון שאיננו במצב רוח לחגיגה כעת". קבוצת ימין קיצוני הגיבו באיום לתקוף את המשתתפים באלימות. סנדרו ברגדזה, ממנהיגי הקבוצה, הצהיר כי "הם יצטרכו לצעוד מעל גופותינו המתים אם יחליטו לערוך את חגיגת הסטייה הזו". ב-31 במאי 2019, שבועיים בלבד לפני האירוע המתוכנן, אמר משרד הפנים של גאורגיה כי "בלתי אפשרי" למצעד להמשיך במקומות המתוכננים במרכז העיר "בגלל סיכוני בטיחות", והמליץ על אירוע סגור כגון אצטדיון או מועדון. ארגוני החברה האזרחית ובהם קרן גאורגיה של החברה הפתוחה, חינוך לזכויות אדם ומרכז המעקב ואיגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגיים קראו לאכיפת החוק "לנקוט באמצעים נאותים כדי להבטיח את ביטחונם של המשתתפים באספה שלווה", ואמרו כי "זו חובת המדינה להבטיח הגנה מהירה ומספקת של משתתפי מצעד הגאווה בטביליסי מפני אלימות אפשרית". הם כינו את פעולות המשרד כ-"משפילות, אנטי-מדינות ואנטי-חוקתיות". תנועת השוויון, המארגנת של המצעד, אמרה כי חבריה חווים לחץ בשבועות האחרונים מצד "גורם ממשל לא מזוהה" לבטלו. המארגנים הודיעו כי אותו גורם "ניסה לגרום לנו לשנות או לבטל את תוכניותינו בכך שהפחיד אותנו. זו לא הפעם הראשונה שהממשלה נוקטת בהפחדות וטרור כלפי אנשי להט"ב. המארגנים האשימו את הרשויות בניסיון "להסתיר אזרחי להט"ב" במקום להתמודד עם השנאה והתוקפנות כלפיהם והבטיחו כי ימשיכו לעבוד על אירועים שונים למרות עמדת המשרד. ב-20 ביוני 2019, בעקבות הפרות סדר, נדחה מצעד הגאווה של טביליסי שיתקיים ב-23 ביוני. המארגנים הצהירו כי "במצב פוליטי זה, איננו יכולים להרשות לעצמנו להסלים עוד יותר את המתיחות במדינה. לא נעניק לקבוצות פרו-רוסיות, נאו-פשיסטיות, אפשרות להחליש את מדינתו". ב-8 ביולי 2019, כ-20 עד 40 צועדים, בהם פעילי זכויות אדם ואנשי להט"ב, ערכו מצעד גאווה מאולתר בקנה מידה קטן במשך כ-30 דקות מחוץ למשרד הפנים תוך כדי שהם מחזיקים שלטים להפסקת אלימות ודגלי גאווה. דיווחים חשפו כי מידע הנוגע לצעדה הודלף ברשת, והעלה דאגות ביטחוניות, לאחר שמספר רדיקלים אלימים, בהם אנשי דת, קבוצות לאומיות ותומכיהם, התכנסו במספר מקומות בטביליסי כדי למנוע את קיומה. אולם, הצעדה כבר הושלמה כשהגיעו למקום. המתנגדים העבירו את כל הלילה בשדרת רוסתוולי המרכזית במחאה נגד קיום המצעד ודרשו לבטל חוקים האוסרים אפליה כלפי אנשי להט"ב וקראו לחוקק חוק האוסר על מה שכינו "התנהגות סוטה".
ב-17 במאי 2019, לאחר אזהרות מקבוצות ימין קיצוני כי הפגנות הומופוביות יתקיימו באלימות, נמנעו פעילים מלקיים מחאה בטביליסי לקראת היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותה השנה בגלל חששות בטיחותיים והחליטו להגביל את עצמם לקמפיינים מקוונים, ותלו דגל גאווה בודד בטביליסי. באותו זמן, מאות כמרים, אנשי כנסייה וקבוצות ימין קיצוני יצאו לרחובות כדי למחות על "מעשי סדום" בעוד חלקם יצאו לחגוג את "יום טהרת המשפחה", חג שנוצר על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית בשנת 2014, שנה לאחר שאלפי אנשים בראשות כמרים תקפו כמה עשרות מפגינים עבור זכויות להט"ב בעיר.
תנאי מחיה
באוקטובר 2007, אחד המתמודדים בתוכנית הריאליטי "Bar-4", הצהיר על היותו הומוסקסואל בטלוויזיה הציבורית. לאחר מכן על פי דיווחים קיבל הנשיא הגאורגי שיחה מראש הכנסייה הגיאורגית האורתודוקסית איליה השני של גאורגיה, לחץ הנשיא לכאורה על מפיקי התוכנית לפנות את המשתתף מהתוכנית.
באוקטובר 2017, שחקן הכדורגל הגאורגי גוראם קאשיה הביע תמיכה בזכויות להט"ב, והופיע במשחק בהולנד עם סרט בצבעי דגל הגאווה במסגרת יום היציאה מהארון הבינלאומי (11 באוקטובר). קבוצות ימין קיצוני קיימו הפגנות סוערות והתפרעויות אלימות מול התאחדות הכדורגל הגאורגית, ודרשו את גירושו של קאשיה מהנבחרת. 8 מפגינים נעצרו בהתפרעויות. באותה שנה, בחנה הפרקליטות 86 פשעי שנאה אשר מתוכם, 12 התבססו על נטייה מינית ו-37 על זהות מגדרית.
בבחירות המקומיות באוקטובר 2017, נינו בולקוודזה, מועמד הומוסקסואל גלוי, התמודד על מושב במועצת העיר טביליסי כחבר במפלגה הרפובליקנית הליברלית. בולקוואדזה מוגדר כמועמד ההומוסקסואל הגלוי הראשון שהתמודד לתפקיד ציבורי במדינה. בעוד שמועמדותו בסופו של דבר לא צלחה, ריצתו דווחה כ-"שינוי משמעותי" במדינה השמרנית.
דו"ח הסנגוריה הציבורית לשנת 2018 הצהיר כי אלימות נגד להט"ב, בין אם במשפחה או במרחב הציבורי, היא בעיה רחבה בגאורגיה, בעוד כי הממשלה לא הצליחה להיענות לאתגר זה. הדו"ח קבע כי הסנגוריה הציבורית קיבלה תלונות רבות בנוגע לעמדות הומופוביות מצד גורמי אכיפת החוק.
בשנת 2018, סקר של המכון הלאומי הדמוקרטי (NDI) הראה כי 23% מהאוכלוסייה הגיאורגית האמינו שהגנה על זכויות להט"ב היא חשובה, בעוד ש-44% סברו שאינה חשובה ו-26% היו בעלי עמדה נייטרלית. התוצאות הראו עלייה של 2% בתמיכת ההגנה בהשוואה לשנת 2015, אז 21% מהאוכלוסייה ראו בהגנה על חברי הקהילה כחשובה. סקר המכון לשנת 2019 ראה עלייה של 4% בתמיכה בהגנה על זכויות להט"ב בכל קבוצות החברה, כאשר 27% מהגיאורגים הצהירו כי היא חשובה. הסקר מצא כי לראשונה יותר צעירים בגילאי 18–35 תמכו בעמדה כי זכויות להט"ב חשובות מאשר התנגדו, כאשר 38% מתוכם הביעו תמיכה, 36% הצהירו כי אינן חשובות ו-21% נותרו נייטרלים.
בדצמבר 2018 פסק בית המשפט בטביליסי בעניינו של ילד בן 15 שתקף פעיל זכויות להט"ב בציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. הילד בן ה-15 הכה בפניו את הפעיל ניקה גורגילאדזה כשנשא נאום על אהבה מול בניין הקנצלריות הממשלתי ב-17 במאי. התוקף עוכב מיד על ידי המשטרה בעת שניסה להימלט מהמקום. הפרקליטות הגישה נגדו כתב אישום על רדיפה באלימות, שהעונש עליה הוא קנס, מעצר בית או עד שלוש שנות מאסר. עם זאת, בית המשפט החליט לרשום אותו לתוכנית "הסחת נוער" ולפיקוח של עובד סוציאלי.
אלכסנדרה וסטר
אלכסנדרה וסטר (בגרמנית: Alexandra Wester; נולדה ב-21 במרץ 1994) היא אתלטית גרמנייה המתחרה בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
וסטר נולדה בגמביה, בתם של אב גרמני ואם מגאנה. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לגרמניה ובגיל שש החלה להתאמן באתלטיקה. ב-2008 הצטרפה למועדון האתלטיקה מיינץ וב-2009 שברה את שיא גרמניה לנערות בקרב שבע. בגיל 16 סיימה שנייה בקפיצה לרוחק באליפות גרמניה עד גיל 18. היא עמדה לייצג את גרמניה באליפות העולם לנוער ב-2011 בקרב שבע אך סמוך לפני התחרות נפצעה בעת ריצת משוכות וסבלה מקרע במניסקוס ומקרע ברצועה הצולבת בברכה. היא נאלצה לעבור מספר ניתוחים ותקופת שיקום ממושכת של למעלה משנה, לפני שיכלה לחזור ולהתחרות.
ב-2014 עברה לארצות הברית והחלה ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת מיאמי. לאחר שנה חזרה לגרמניה ולמועדון מיינץ. במהלך 2015 עברה למועדון האתלטיקה בקלן והחלה להתאמן אצל צ'ארלס פריידק, אלוף העולם בקפיצה משולשת ב-1999. היא השילה ממשקלה והתמקדה בשיפור מהירותה. באוגוסט 2015 קבעה שיא אישי של 6.59 מטר בתחרות באצטדיון בקאסל. בתחרות שהתקיימה בפברואר 2016 באולם בברלין קבעה שיא אישי של 6.95 מטר, תוצאה שרק שתי קופצות גרמניות השיגו טובה ממנה בעבר באולם, הייקה דרקסלר (7.37) והלגה רדקי (7.09). שבועיים לאחר מכן זכתה באליפות גרמניה באולם כשקבעה תוצאה של 6.75 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיימה במקום השישי בתוצאה של 6.67 מטר. ביוני 2016 שיפרה את שיאה האישי ל-6.79 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום ה-34 במוקדמות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום ה-27 במוקדמות.
מלבד העיסוק באתלטיקה עובדת וסטר גם כדוגמנית.
שרלוט אפשטיין
שרלוט "אפי" אפשטיין (באנגלית: Charlotte "Eppie" Epstein; ספטמבר 1884–1938) הייתה מאמנת השחייה של נבחרות הנשים של ארצות הברית לאולימפיאדות בשנות ה-20 (אנטוורפן 1920, פריז 1924 ואמסטרדם 1928), ייסדה את איגוד שחיית הנשים. כינויה היה "האמא של השחייניות האמריקאיות".
ביוגרפיה
אפשטיין נולדה וגדלה בניו יורק. היא עבדה כקצרנית. בשנת 1914 היא הקימה את ליגת ההצלה של נשים, במטרה לקדם תרבות שחייה בקרב ילדות, נערות ונשים. באותה העת פעילות גופנית כולל שחייה נחשבה כלא מועילה לבריאותן של נשים. בשנת 1917 היא ייסדה את איגוד שחיית הנשים, שקידם את בריאותן של הנשים באמצעות השחייה.
היא נבחרה לאמן את נבחרות הנשים בשחייה לאולימפיאדות. שחייניותיה שכונו "שחייניות אפי", זכו ב-202 תארים לאומיים אישיים וקבעו 51 שיאי עולם. בין השחייניות ניתן לציין את אלינור הולם, איילין ריגין וגרטרוד אדרלה, שצלחה את תעלת למאנש בשנת 1926, ושברה את שיא הגברים ביותר משעתיים. היא הובילה את שחייניות ארצות הברית ב-3 אולימפיאדות (אנטוורפן 1920, פריז 1924 ואמסטרדם 1928) והייתה הדוברת של ספורט הנשים בכלל.
היא נאבקה למען זכות בחירה לנשים. וערכה תחרויות שחייה למען מטרה זו. היא נאבקה למען שוויון בתחרויות בין נשים לגברים בכל הקשור במרחק של המשחים, באירועים עצמם, וגם למען שינוי של בגד הים של הנשים.
בשנת 1936 היא החרימה את אולימפיאדת ברלין בגלל השלטון הנאצי ויחסו ליהודים.
אפשטיין נפטרה בשנת 1938.
שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה
שומרים – המרכז לתקשורת ודמוקרטיה הוא גוף תקשורת ישראלי עצמאי ללא מטרות רווח, העוסק בעיתונות חוקרת.
הקמה
שומרים נוסד ב-2019 כחל"צ במטרה לחזק את הדמוקרטיה בישראל באמצעות עיסוק בעיתונות חוקרת . הארגון מגדיר את מודל הפעולה שלו באמצעות שיתופי פעולה עם גופי תקשורת בישראל ומחוצה לה, ועוסק בנושאי חברה, בריאות, רווחה, משפט, כלכלה, סביבה ופרטיות. מייסדי שומרים, המכהנים כחברי הועד המנהל של הארגון , הינם היזם עודד חרמוני, מו"ל 'כלכליסט' יואל אסתרון, והפילנתרופים לאורה וגארי לאודר מארה"ב. שומרים נסמך באופן מלא על תרומות מחוץ לישראל, כאשר תורמיו המרכזיים הם המיליארדרים לורה וגארי לאודר , תומכי המפלגה הדמוקרטית בארה"ב אשר היו שותפים במימון הקמפיינים של הילרי קלינטון וג'ו ביידן לנשיאות ארה"ב. תקציבו השנתי של שומרים עומד על כמיליון דולרים.
תחקירים
שומרים הוא חבר בארגון התחקירנים הבין־לאומי, והיה שותף בחשיפתם של מסמכי פנדורה , באוקטובר 2021. בספטמבר 2020 היה שותף הארגון בחשיפת מסמכי Fincen שהועברו אל משרד האוצר האמריקאי.
בשנת 2021 הארגון פרסם סדרת תחקירים עם TheMarker בעקבות מגפת האופיואידים בישראל וסדרת תחקירים עם ynet בעקבות דליפות הנפט של קצא"א. ביוני 2021 נחשפו הוצאות משרד ראש הממשלה שהוסתרו במשך ארבע שנים. בינואר 2022 פרסם הארגון את נתוני האזנות הסתר וצווי החיפוש של משטרת ישראל, בהתבסס על נתונים לגבי כשלושה מיליון תיקי משטרה חסויים. בתחקיר נמצא שמספר האזנות הסתר למיליון תושבים בישראל עומד על 424, לעומת 46 בבריטניה ו-22 בארצות הברית.
בפברואר 2022 נחשף דוח פנימי של חברת אריקסון ודמי חסות שהחברה שילמה לדאעש בעיראק.
בפברואר 2022 השתתף הארגון בפרויקט Suisse Secrets של ארגון התחקירים הבין־לאומי OCCRP, במסגרתו נחשף חשבון הבנק הסודי של מיקי גנור בבנק קרדיט סוויס.
ניתוחי מידע
שומרים פועל בתחום עיתונות המידע, ובמסגרתה הנגשה וניתוח נתונים. בין היתר בוחן הארגון את פעילות כל 120 חברי הכנסת על פי מדדים כמו שאילתות, הצעות לסדר היום, ההצעות לדיון מהיר, חברות בוועדות הכנסת, הצעות החוק ופרמטרים אחרים.
ביקורת ציבורית
בתחקיר שפורסם באתר 'מידה' נטען כי על אף ששומרים מציגים עצמם כגוף תקשורת א-פוליטי, רבים מהתחקירים שמתפרסמים על ידי שומרים מוטים לשמאל ומבקרים גורמים בימין כמו רוה"מ נתניהו ושר הכלכלה ניר ברקת. כמו כן, מרבית העיתונאים החוקרים של שומרים נמנים על כתבי 'הארץ', בעבר ובהווה.
מבריח ארי מנכסי חברו
הסבר הדין
באופן כללי, אדם שנהנה מחבירו, וחבירו נחסר אפילו במעט, מחויב לשלם לו דמי הנאתו, חוב זה נקרא "נהנה". אך במקרה של מבריח ארי שהמציל לא נחסר כלל בהצלת הבהמה, בעל הבהמות פטור מלשלם למבריח האריה תשלום כלשהו.
אמנם, במקרה בו היו הוצאות למבריח האריה, מחויב בעל הבהמות לשלם לו את הוצאותיו, שהרי הוא אינו מחויב להוציא הוצאות מכיסו בשביל להשיב אבידה לבעליה.
חזקה בקרקע על ידי מבריח ארי
דין נוסף, במקרה שאדם בא לקנות קרקע בחזקה, אין מועילה לו חזקה על ידי סילוק מזיק, אלא רק על ידי פעולה חיובית כמו נעילת גדר ופריצתה. הרשב"ם כותב כי טעם הדין הוא שמבריח ארי הוא משיב אבדה ויש חיוב על כך, ואינו יכול לזכות אחר שמחויב להציל חברו מהיזק, בדיני השבת אבדה.
אצטדיון אלברטו גריסאלס
אצטדיון אלברטו גריסאלס (בספרדית: Estadio Alberto Grisales) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר ריונגרו שבקולומביה ומכיל כ-14,000 מקומות. הוא משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת אגילס דוראדס מאז 2015.
בעבר שימש כאצטדיונה הביתי של קבוצת דפורטיבו ריונגרו משנת 1991 ועד 2013 ואחר כך עבר לשמש כאצטדיונה של איטגווי לאונס ששינתה את שמה מדפורטיבו ריונגרו בין 2014-2018. לאחר שקבוצת אגילס דוראדס ריונגרו אושרה ב-5 בינואר 2016 בשמה החדש (הקודם היה אגילס דוראדס דה פריירה), היא עברה לשחק באצטדיון ושילמה כ-100 מיליון פסו עבור החלפת משטח הדשא מלאכותי לדשא טבעי. הבכורה על המשטח החדש הייתה ב-24 בפברואר 2016 מול מיונאריוס וריונגרו ניצחה 1-2.
מאז 2017 מארח האצטדיון גם את משחקי הקבוצה בטורניר הקופה סודאמריקנה.
דאון, שני חצבים
"דאון, שני חצבים" (1998) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי אסף בן צבי.
תיאור
ההדפס "דאון, שני חצבים" הודפס בשנת 1998 בסדנת ההדפס ירושלים על ידי שרון פוליאקין במהדורה של 15 עותקים. ההדפס מתאר שני חצבים הבוקעים מתוך אדמה, המעוצבת כצורות מעגליות פחוסות וסגורות. בין החצבים נמצא דאון. בשנת 1999 יצר בן צבי גרסה נוספת להדפס זה, הפעם בטכניקה של הדפס רשת. הדפס זה כונה "שפיותו של החצב", והוא הודפס בסדנת ההדפס ירושלים על ידי איתן הורוביץ במהדורה של 60 עותקים.
הדאון הוא מוטיב חוזר בעבודתו של בן צבי מן התקופה. בשנת 1994 יצר בן צבי סדרה של הדפסים וציורים בשם "אילם", בהם הופיע מוטיב הדאון. הדאון מופיע כשרטוט קווי, באופן המאזכר גם צורה של צלב. כאן, בהדפס זה נוצרים יחסים מורכבים בין שמיים לאדמה ובין תרבות לטבע, על ידי הקבלה צורנית בין הדאון, שאחת מכנפיו המתארכת כלפי האדמה, לבין החצבים, הצומחים כלפי השמיים.
ההדפס הוצג בתערוכה קבוצתית של הדפסים ישראלים בקוריאה, בתערוכת תחריטים במוזיאון הנגב לאמנות (2006), בתערוכה "תפרים חיים: אסף בן צבי" (2013) בסדנת ההדפס ירושלים ובתערוכה "זמן הדפס" (2013) במוזיאון הפתוח תפן.
La Llamada
La Llamada (בעברית: שיחת הטלפון) הוא שיר של הזמרת סלינה אשר יצא כסינגל השני מתוך אלבום ההופעה החיה שלה. השיר נכתב על ידי פיט אסטודילו ואחיה א.ב. קינטנייה והופק על ידי אחיה ובבו סילבט. השיר יצא כסינגל לאחר ש-"No Debes Jugar", יצא לאור.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים הלטינים בארצות הברית.
הצלחה ומשמעות
ב-2011 השיר זכה להצלחה מחודשת כאשר הצליח להיכנס למצעד השירים המקסיקניים האזוריים שנמכרו הכי הרבה דיגיטלית באותו שבוע כאשר נכנס למקום העשירי. התוכן הלירי של השיר מתאר את רגשותיה של מישהי לאחר שהיא עדה לחבר שלה מתנשק עם בחורה אחרת, אומר לו לא להתקשר אליה יותר ולסיים את הקשר.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר אפ-טמפו מקסיקני המשלב קומביה.
ביקורת
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. לשיר צולם קליפ בבית חוף בקליפורניה. עם השנים השיר זכה לגרסאות כיסוי.
מירה קמנצקי
מירה קמנצקי (נולדה ב־1937) היא משוררת ישראלית ניצולת שואה.
ביוגרפיה
מירה קמנצקי נולדה בעיר בוטושאני שברומניה למשפחה יהודית אמידה. היא עלתה לארץ בשנת 1951 וחיה שנתיים במעברה בנהריה. היא התגייסה לצבא ושירתה בפיקוד צפון באגף מבצעים.
קמנצקי למדה באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן למדה רוקחות בבית הספר לרפואה בירושלים. לאחר מאבק משפטי (בג"ץ 201/68) הקימה בית מרקחת בבאר שבע ועבדה בו עד שנת 2013.
במסגרת מאבקה למען יוצרים ניצולי שואה הגישה עתירה לבג"ץ (2329/15), שנדחתה ב־18 באוגוסט 2015, ומטרתה לחייב את משרד התרבות להתקין תקנות או לקבוע נהלים למניעת ניגוד עניינים בוועדות האחראיות על חלוקת פרסים מטעמו בתחום האומנות, ולהבטחת ייצוג הולם לקבוצות מיעוט הן בקרב ועדות הפרסים והן בקרב היוצרים הזוכים בהם.
קמנצקי חברה באגודת הסופרים העברים.
היא נשואה ואם לשלושה ילדים.
איתי רייכר
איתי רייכר (נולד ב-10 באוקטובר ב-1977) הוא תסריטאי, מפיק טלוויזיה ופרסומאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
קריירה
רייכר משמש מאז שנת 2007 כתסריטאי מרכזי בתוכנית הסאטירה ארץ נהדרת, וכתב עבור תוכניות טלוויזיה רבות, בהן מסודרים, רד בנד ומועדון לילה. יצר וכתב ביחד עם אילן שפלר את הסדרות אבודים באפריקה ואבודים באסיה ל-Yes Drama. בשנת 2014 יצר וכתב עבור הטלוויזיה החינוכית את "חלם בהלם", עיבוד מודרני לסיפורי הרשל'ה וחכמי חלם. כמו כן כתב רייכר פרסומות רבות, וכן טורי דעה לעיתונים "ישראל היום" ו"טיים אאוט".
בשנת 2021 כתב ביחד עם שלומי שבן ויעל רונן את המחזה "Slippery Slope" שעלה בתיאטרון הגורקי בברלין.
בוגר לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, ולימודי תואר שני בחינוך ותעודת הוראה מסמינר הקיבוצים. בנוסף לעיסוקו ככותב עובד גם כמורה בתיכון הגימנסיה העברית הרצליה.
בנו של יפתח רייכר.
מתגורר בתל אביב עם בת זוגו ענבל ולהם 2 ילדים.
צבי גבאי
צבי (פואד) גבאי (25 בדצמבר 1938 - 27 ביולי 2018, ט"ו באב ה'תשע"ח) היה דיפלומט ישראלי שכיהן בין היתר כשגריר ישראל בדבלין וכסמנכ"ל משרד החוץ. מזרחן והיסטוריון של המזרח התיכון. חוקר השירה הערבית המודרנית, ופעיל בקידום סוגיית פליטי יהדות ערב בישראל ובעולם.
ביוגרפיה
צבי גבאי נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1938 כבן בכור להוריו, משה ששון, ואמירה (נזימה, למשפחת אברהמי). סבו מצד אביו, ששון, היה מגבאי מתחם קבר יחזקאל הנביא בעיירה אל כפל (צ'פל), ומשם נבע שם המשפחה "גבאי". אביו עבר לבגדאד, בה עסק בסחר בדים והתחתן. צבי גם נקרא בשם הערבי "פואד", על שם מלך מצרים. שלושת אחיו היו פרדי, יוסף, והשחקן ששון גבאי.
המשפחה הייתה אמידה, וגרה בבית מרווח בשכונה החדשה "באב אל שרגי" (השער המזרחי) בבגדאד. צבי גם סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר היוקרתי "אלברט דהוד ששון" (אליאנס). אך הם חיו בצל עימותים בלתי פוסקים עם השכנים המוסלמים, ולדבריו "האווירה העוינת, בה חשתי כנער, השניאה עלי את החיים בבגדד, וחיזקה את שאיפתי לעזוב אותה בהקדם האפשרי". בפרהוד משפחת סבו וסבתו מצד אמו ניצלה בזכות שכניה הערבים.
אחרי כ"ט בנובמבר 1947, הורע מצב יהודי עיראק. צבי וחבריו האזינו במחתרת לשידורי הרדיו של "ההגנה" מארץ ישראל, שאחד משדרניו היה דודו אברהם, שהתגורר בחיפה. את יום העצמאות הראשון של ישראל, ב-1949, חגגה לדבריו, משפחתו במחתרת, "באווירה של טרור ופחד".
ב-1951, לאחר שביתם הוחרם על כל תכולתו, עלתה המשפחה ארצה במבצע "עזרא ונחמיה" והתגוררה בחיפה. צבי עצמו הצטרף לחברת נוער בקבוצת מצובה שבגליל המערבי למשך שנתיים וחצי, ואז הצטרף למשפחתו. ב-1958 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "אבן פינה" בחיפה. לאחר מכן שירת שרות חובה בצה"ל.
בשנים 1962–1966 למד מדע המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית. את התואר השני והמשך לימודיו עשה בהנחיית פרופסור שלמה דב גויטיין, במרכז ללימודי המזרח התיכון של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
ב-1968 נרצח אביו במכולת שלו בחיפה, בידי ערבי נוצרי.
קריירה במשרד החוץ
ב-1965 הצטרף צבי למשרד החוץ. את שירותו הדיפלומטי החל כקונסול בקונסוליה הכללית בפילדלפיה. לאחר מכן שירת כקונסול בקונסוליה הכללית בסן פרנסיסקו. כן עבד כמזרחן צעיר היודע ערבית במחלקת החקר, שעקבה אחר המתרחש במזרח התיכון, ניסתה ליצור קשרים עם גורמים ערביים, סייעה למאמצי ההסברה, וטיפלה בקשר הדיפלומטי עם איראן.
אחרי מלחמת ששת הימים, הוא גם נפגש עם יהודים שברחו מעיראק ומצרים, ועם קרובי יהודים שחיו במדינות ערב, וסייע להם לצאת מהן. בפגישות אלו, הוא תיאר: "רשמתי עדויות מחרידות על מעשי ההתנכלויות ואספתי חוקים, תקנות ורשימות שפורסמו במדינות ערב שהתייחסו ליהודים, לכספם ולרכושם. תרגמתי את הפרסומים הללו, על מנת להציגם בפני גורמים מדיניים בעולם, ולהפיצם בפרסומי הסברה של משרד החוץ".
עם חתימת הסכם השלום עם מצרים ב-1979, צורף לצוות הקמת היחסים הדיפלומטיים, ועבד ב"לשכה ליישום הסכם השלום עם מצרים", שהכינה את התשתית לעבודת שגרירות ישראל בקהיר. עם פתיחת השגרירות בקהיר ב-1980 מונה ליועץ המדיני הראשון בה. ב-1982 צורף למשלחת ישראל לאו"ם בניו יורק. לאחר מכן מונה למנהל המחלקה האסטרטגית של המרכז למחקר מדיני במשרד החוץ בירושלים. ב-1986 מונה לקונסול הכללי בסידני שבאוסטרליה. ב-1990 מונה למנהל מחלקת מצרים במשרד החוץ, וגם יצא לשליחות קצרה באו"ם. בהמשך מונה לראש חטיבת המזרח התיכון. בשנת 1994 מונה לשגריר התושב הראשון בדבלין שבאירלנד. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אסיה, אפריקה והפסיפיק.
ב-2004 פרש לגמלאות בדרג שגריר בכיר.
פעילות ציבורית
מאז פרישתו ממשרד החוץ, העלה גבאי ביתר שאת את סוגיית הפליטים יהודי ערב, והיה בין הראשונים שעסקו בכך, תוך הדגשת חשיבותה המדינית והשגיאה ההסברתית בהתעלמות ממנה. הוא מחה על אי הצדק שנפל בחלקם, לאחר שנושלו מרכושם הפרטי והקהילתי, ברחו והגיעו כפליטים לישראל, ובה הוזנחה מורשתם. הוא האשים את מערכת החינוך הישראלית, שבמשך שנים רבות התעלמה ממורשת זו, וגרמה בכך ל"טשטוש הטרגדיה שהייתה מנת חלקם", בשעה שהפלסטינים "הצליחו להציג את הנרטיב שלהם, והשיגו אהדה בינלאומית". לדבריו: "אחת התוצאות של גישה זו היא יותר מ-160 החלטות והצהרות בינלאומיות התומכות בפליטים הפלסטינים, ושום התייחסות ליהודים יוצאי מדינות ערב", וכי "אין זה מוצדק לדבר רק על הסבל של צד אחד, הפליטים הפלסטינים. כאשר מציינים את הפליטות וחילופי האוכלוסין שהתרחשו במזרח התיכון בעקבות הסכסוך הערבי-ישראלי. יש להציג גם את הפליט היהודי ממדינות ערב".
כמשקל נגד ל"נכבה" הפלסטינית, הוא טבע את המושג "הנכבה היהודית" - לה היו אחראים ראשי מדינות ערב ומנהיגי הפלסטינים הערבים.
חברות בארגונים ציבוריים
בשנת 2005, שימש כיועץ בכיר בחברת קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א), כמו כן היה:
חקר השירה הערבית ופובליציסטיקה
עוד מימי לימודיו עסק גבאי בנושאי המזרח התיכון והשירה הערבית. הוא חיבר עבודה מקיפה על המשורר הסורי הבולט ניזאר קבאני, כתב מספר ספרים, ופרסם מאמרים בעברית ובאנגלית בנושאי המזרח התיכון, השירה הערבית ויהודי ערב, בבמות רבות, וניסה לקרב את הלכי הרוח של האינטלקטואלים הערבים, שפתם ותרבותם ליהודים (בין היתר עסק באדוניס). הוא כתב בעיתונים יומיים ובכתבי עת שונים: "רישומים - ביטאון משרד החוץ"; "בתפוצות הגולה" ו"כיוונים חדשים" - כתבי עת לציונות ויהדות; "האומה - במה למחשבה לאומית"; "אפריון - כתב עת לספרות, תרבות וחברה"; "נהרדעא - ביטאון מרכז מורשת יהודי בבל"; "מראה - מגזין בענייני מדינה, חברה ותרבות"; "לבלוב - כתב העת של הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב"; "מאזנים - ירחון לספרות"; "עתון 77 - כתב עת לספרות, אמנות, חברה וביקורת"; "שבו - כתב עת לשירה"; "מבט מל"מ - ביטאון מורשת המודיעין", ועוד. כן כתב בעיתון ובאתר הארץ, ובאתר חדשות מחלקה ראשונה.
ב-2014 קיבל את פרס אח"י - האגודה לעידוד המחקר, הספרות והאמנות, מיסודם של יוצאי עיראק.
צבי גבאי נפטר ב-27 ביולי 2018. לו ולרעייתו מרגלית (ששירתה אף היא במשרד החוץ) בת בשם אורנה, עו"ד.
ספריו
מבגדד לנתיבי הדיפלומטיה: סיפור אישי. אוטוביוגרפיה, עריכה - ברוך מאירי. אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, ירושלים, 2013. פורסם באנגלית, 2015.
יהודים וערבים בזמננו - אסופת מאמרים ופואמות. ירושלים, 2016.
יחסי בוליביה–ישראל
יחסי בוליביה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין המדינה הרב-לאומית של בוליביה לבין מדינת ישראל. יחסי המדינות חודשו בסוף שנת 2019, זאת לאחר שבוליביה ניתקה את קשריה עם ישראל בשנת 2009 בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
היסטוריה
ממשלת בוליביה הכירה רשמית במדינת ישראל בפברואר 1949 והיחסים נכונו רשמית ב-1950. הביקור הרשמי הראשון מטעם אחת משתי המדינות היה של שר הכספים הבוליביאני קואדרו סאנצ'ו שהגיע לישראל יחד עם נגיד הבנק המרכזי של בוליביה פאז אנטזאנה מאיסטנבול בהזמנת ממשלת ישראל.
ב-1957 החליטה בוליביה להאמין את וולטר גוואיה-ארסה, שגרירה בפריז לציר בישראל. ב-29 בנובמבר באותה השנה הגיש גוואיה-ארסה את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי, ובכך ישראל ובוליביה מיסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בתקופת המהפכות הצבאיות שהתרחשו בבוליביה בין השנים 1982-1964, התקיימו קשרים הדוקים בין בוליביה לישראל. ישראל מכרה לבוליביה רובי עוזי, תחמושת ומטוסים, ובתמורה תמכה בוליביה בישראל בזירה הבינלאומית.
באוגוסט 1964 ביקר בישראל מפקד הכוחות המזוינים של בוליביה, גנרל דון אלפרדו אזבגדו-קנדיד יחד עם מספר אנשי צבא בוליביאנים אחרים.בשנת 1972 נחתם הסכם בין שתי המדינות שהותיר לישראלים להיכנס לבוליביה ללא אשרת שהייה.
בשנת 2010 היצוא הישראלי לבוליביה עמד על כ-6 מיליון דולר, והייבוא מבוליביה לישראל כ-3 מיליון דולר.
ביולי 2014 הכריז מוראלס על ישראל כ-"מדינת טרור" בעקבות פעילות צה"ל במבצע צוק איתן באותה שנה. עקב ההחלטה בוטל הפטור מוויזה שהיה נהוג בין המדינות, מאז ההסכם שנחתם ביניהן בשנת 1972 בנושא. מוראלס הבטיח בנוסף כי יאסור על ישראלים לבקר בבוליביה . להחלטה זו הייתה השפעה שלילית ניכרת על זרימת התיירים הישראלים לבוליביה. ירקו נונז, ראש עיריית רורנבאקה לשעבר, אמר כי מספר התיירים מישראל עמד בעבר על 20,000 איש, ולאחר כניסת הויזות ירד לפחות מ-3,000 תיירים.
ב-28 בנובמבר 2019 הודיעה שרת החוץ של בוליביה קארן לונגאריק, על כוונת המדינה לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל. משרד החוץ הישראלי בירך על ההחלטה. צעד זה הגיע לאחר התפטרותו של מוראלס מתפקיד הנשיאות, שהפגין עמדות פרו-איראניות ואנטי-אמריקאיות ובכלל זה התנכרות מהעולם המערבי מאז כניסתו לתפקיד, לאחר שקיבל מקלט מדיני במקסיקו בעקבות הפגנות נרחבות נגד ממשלתו, פריצה לביתו והעמדת פרס כספי על הריגתו. כמו כן הוחלט על חידוש הפטור מויזה לישראלים המטיילים בבוליביה.
ב-4 בפברואר 2020 לראשונה זה עשור, נפגשה משלחת מטעם משרד החוץ עם נשיאת בוליביה ז'אנין אנייס, שרת החוץ קארן לונגאריק, חברי ממשלה וחברי האספה המחוקקת בבירה לה פאס.
בעקבות מבצע שומר החומות בוטל הפטור מוויזה לישראלים.
כנסיית קתרינה הקדושה
היסטוריה
במאה ה-12 הוקם באתר מנזר הצלבני, ובשלב כלשהו, לפני המאה ה-15, נבנתה קפלה קטנה במקום בו שכן אולם המפגשים של המנזר. ב-1882 הוחלפה הקפלה בכנסייה הנוכחית, שנבנתה בסגנון ההתחייה הגותית. הקמת המבנה מומנה בכספי תרומות שנתנו לשם כך על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית. בד בבד עם בניית הכנסייה הוקמה לצידה אכסניית צליינים (Casa Nova), שבה שוכנים, בין היתר, גם משרדי הרובע הלטיני בבית לחם. הקלויסטר של המנזר הקדום לא נהרס, והכניסה אל הכנסייה נעשית דרכו. בשנת 1949 שופץ הקלויסטר בידי האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי. עד שנת 1999 עוטר פנים הכנסייה בגלגלים שסימלו את גלגל השבירה עליו התייסרה קתרינה הקדושה. לקראת שנת 2000 וביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל, שופצה הכנסייה והגלגלים הוסרו. בנוסף, המבנה הורחב מזרחה, מעבר למזבח המרכזי. בשנת 2002 הותקן בכנסייה אורגן חדש שנפגע מפגיעת פגז צה"לי במהלך האינתיפדה השנייה.
הכנסייה
הכנסייה מלבנית ובנויה בצורת בזיליקה, ולה שלוש ספינות. תקרתה מעוצבת בדמות קמרון צולב, וקשתותיו המוזהבות נישאות על-גבי פילסטרים עטורי כותרות קורינתיות. בכותל המזרחי של הכנסייה, מעל האורגן, קבוע ויטראז' גדול, המתאר את לידת ישו. מעבר המשמש רק בעת אירועים דתיים מיוחדים, דוגמת חג המולד, מקשר בין הכנסייה למערת המולד, וגרם מדרגות מוביל מהכנסייה אל מערות הקבורה התת-קרקעיות שמתחת למתחם. במזבח הצד הימני מוצג פסל ישו התינוק עשוי עץ, כשהוא נח על מצע קש. פסל זה מועבר בחג המולד אל המזבח המרכזי.
לילה לבן (סרט)
לילה לבן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1995 בבימויו של ארנון צדוק, עם שלום שמואלוב ושרון אלכסנדר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של שלמה כפיר "צ'ארלי כבר נקי" (1993) ומתאר את החיים הקשים והאלימים בכלא אבל גם את קשר החברות הנוצר בין שני האסירים שגדלו בסביבות חברתיות שונות.
ארנון צדוק זכה בפרס הקולנוע הצעיר לסרט זר בפסטיבל הקולנוע בקאן.
אבי הררי שהיה בזמן ההסרטה מפקד בית הסוהר איילון ברמלה משחק בתפקיד עצמו.
הסרט צולם ברובו בשחור-לבן ורק הסיום האופטימי צולם בצבע.
תקציר העלילה
יונתן (עידן אלתרמן) הוא אסיר שמגיע בפעם הראשונה לבית הכלא ומתקבל על ידי האסיר הוותיק והחזק דודא (ארנון צדוק) שבמקבל אותו בנועם ובמתק שפתיים, נותן לו סבון להתרחץ וארוחה טובה שבסופה הוא כופה עליו יחסי מין. צעקתו של יונתן נבלעת ברעש בבית הכלא. עם הזמן הוא הופך לעבד מין כנוע של דודא. לבסוף הוא משתתף בחיסולו.
לתא אחר מגיע שלמה (שרון אלכסנדר), גם הוא אינו עבריין מועד. הוא נשפט למאסר בפעם הראשונה על תקיפת אשתו. שלמה הוא בחור משכיל המנגן מוזיקה קלאסית באקורדיון שלו. הוא נפגש עם מפקד החדר צ'ארלי (שלום שמואלוב), עבריין ותיק שנשפט על עבירות סמים, תקיפת אשתו והטרדה מינית של בתו.
שלמה משכנע את צ'ארלי להיגמל מסמים. הוא מתלווה אליו לפגיעה עם אשתו ניצה (גילי בן אוזיליו) אבל היא אומרת לצ'ארלי כי אינה מאמינה לו וכי נמאס לה ממנו והיא לא תגיע לביקורים ולא תספק לו סמים.
קמ"ן הכלא (שמיל בן ארי) תומך בתהליך הגמילה ומבטיח להעביר אותם לאגף נ"ס (נקי מסמים) אף על פי שלצ'ארלי נרשמה "מעידה" אחת בתהליך הגמילה.
שלמה ממשיך להשגיח על צ'ארלי בתהליך הגמילה ותומך בו ברגעי ה"קריזה" הקשים.
מתקיימת ישיבה "טעונה" בחדרו של מפקד הכלא (אבי הררי) בקשר להחלטה להעביר את שלמה וצ'ארלי לאגף נ"ס. הקמ"ן תומך בהצעה, קצינת המבחן לא מביעה דעה ואילו הקב"ט דנינו (ששי סעד) מתנגד בתוקף להעברה ומדגיש כי צ'ארלי הוא עבריין ונרקומן מועד.
המפקד מחליט להחליף את הקב"ט ולהעביר את השניים לאגף נ"ס.
מכאן הסרט בצבע. כעבור שנתיים משתחרר צ'ארלי, אשתו ניצה ובתו מגיעות לקבלו. הוא מתחבק עם ניצה אבל הבת (עינת ויצמן) מסרבת לחיבוק. שלמה משתחרר לאחר ניכוי שליש מתקופת מאסרו. כעבור 9 שנים צ'ארלי עדין נקי מסמים.
ונסדיי
וֵנְסְדֵיי (מאנגלית: Wednesday) היא סדרת אימה קומית אמריקאית שעלתה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-23 בנובמבר 2022, בהפקת "יונייטד ארטיסטס", חברה בת להפקות טלוויזיה של MGM. הסדרה היא ספין אוף במסגרת זיכיון "משפחת אדמס", ועוסקת בהתבגרותה של בת המשפחה ונסדיי אדמס כתלמידה בפנימייה התיכונית "אקדמיית נוורמור".
את הסדרה ביים והפיק טים ברטון, כפרויקט הביכורים שלו כבמאי טלוויזיה, ואת התסריט כתבו אלפרד גוף ומיילס מילר אשר משמשים גם כמפיקים לצידו של ברטון.
ב-6 בינואר 2023 הוכרז שהסדרה תחודש לעונה שנייה.
תקציר הסדרה
לאחר שסולקה משמונה בתי ספר תוך חמש שנים – כשבאחרון מתוכם הייתה מעורבת בתקרית במהלכה תקפה בריונים באמצעות דגי פיראניה טורפים – ונסדיי נשלחת לפנימיית "אקדמיית נוורמור", שבה למדו הוריה ונפגשו לראשונה.
הפנימייה נקראת על שמו של אדגר אלן פו, בוגר מפורסם שלה, והוקמה בשנת 1791 בְּמַעֲבֶה יערות ניו אינגלנד, במרחק 25 דקות הליכה מהעיירה הציורית ג'ריקו, אחת מהתיישבויות הצליינים המקוריות באזור. היא משמשת כמוסד חינוכי לאאוטסיידרים, חריגים ודחויים שניחנו ביכולות על-טבעיות, ומחולקים לארבע קליקות עיקריות: "הניבים" (ערפדים), "הפרוות" (אנשי זאב), "הקשקשים" (סירנות) ו"הסטלנים" (גורגונים), ואיתם תלמידים נוספים בעלי כישורים ייחודיים מצמררים אחרים. בנוסף לכך, "נוורמור" היא מקום מסתורי הטומן בחובו סודות אפלים אודות עברה של משפחת אדמס.
ונסדיי אדמס מתחילה בעל-כורחה פרק חדש בחייה ב"נוורמור", והיא מתכננת לברוח משם. אולם, סדרה של מעשי רצח אכזריים ומפלצתיים המטילים אימה על ג'ריקו, מפתה אותה לפתור תעלומה המעמידה במבחן את אדישותה הקרה כקרח, האופיינית לה. בתוך כך, היא פותרת תעלומה שבה הסתבכו הוריה לפני 25 שנה, לומדת לשלוט בכוחותיה העל-טבעיים המתפתחים, ומתמודדת עם יחסיה החדשים והמורכבים עם חבריה ללימודים ב"נוורמור".
פיתוח
ב-22 באוקטובר 2020, נמסר שטים ברטון שוקד על פיתוח סדרה חדשה כספין אוף על משפחת אדמס, במימון אולפן הטלוויזיה של MGM, וברטון מתכוון להפיק ולביים את הסדרה שתתמקד בוונסדיי אדמס בהווה, ובאופן שבו נראית שנת 2020 מהפרספקטיבה שלה. עוד נודע שבאותה עת כבר ניהל ברטון מגעים עם נציגים של מספר פלטפורמות הפצה שניגשו למכרז, כאשר "נטפליקס" נראתה כבעלת הסיכוי הטוב ביותר לזכות בו.