cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפרופוטוריזם
אמנות
כמו כן, כחלק מפסטיבל MOMA PS1 הוצגה יצירתו האפרוטוריסטית המפורסמת של האמן קינג בריט Moondance: A Night in the Afro Future.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
חצר אלכסנדר מחוזקת על ידי "האגודה הרוסית האורתודוקסית של ארץ הקודש" שמונהגת בידי אזרח גרמני ממוצא רוסי בשם ניקולאי וורונצוב, הקשור לכנסייה הלבנה. אגודה זו רשומה בעיר מינכן שבגרמניה, ואינה קשורה ל. אלא שהאגודה הרוסית האורתודוקסית לא קיבלה לחלוטין את מרות הכנסייה האדומה ונותרה עצמאית. ואחר כך הגבירה רוסיה את הלחץ להעברת חצר אלכסנדר לידיה.
אפרופוטוריזם
אמנות
המרכז לחקר לתרבות שחורה Schomburg Center for Research in Black Culture מציג תערוכות אפרוטוריסטיות אשר עוסקות בפנטזיה ומדע בדיוני, כמו גם חוברות קומיקס ועוד.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
ב-11 ביוני 2015 חתם ראש הממשלה דמיטרי מדבדב על צו לפיו על משרד נשיא הפדרציה הרוסית לנהל את ההליכים המשפטיים הנחוצים כדי למסד את זכויותיה של רוסיה במגרש אלכסנדר ובכנסיית אלכסנדר נבסקי בירושלים. המסמכים הדרושים למתחם אלכסנדר הוגשו לדיון במשרד המשפטים הישראלי. לדברי סרגיי סטפאשין, ראש החברה הקיסרית, "על הרשויות הישראליות להוציא מסמך בו נכתב שמדובר ברכוש המדינה הרוסית." בפתרון סוגיה זו, "הפטריארך קיריל מעוניין ביותר".
אפרופוטוריזם
אמנות
באפריל 2016, ניאמה סופיה סנדי אצרה תערוכה בשם Black Magic: AfroPasts/Afrofutures במסדרון הגלריה שלה בברוקלין, ניו יורק. בתיאור של אוסף, סנדי הצהירה: "יש הרבה במבט לאחור ובמבט קדימה שקורה בבית עובד... [ויש הרבה] חוגגים מסעות האלה בין אם הם יזומה או כפויה מסעות".
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
על פי דיווחי התקשורת בישראל, כחלק מעסקה הקשורה לפרשת נעמה יששכר ושחרורה, הסכימה מדינת ישראל להתערב בסכסוך ולפעול לשינוי רישום הבעלות על החצר כך שתעבור לחברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית שבשליטת ממשלת רוסיה. אולם העיתון "כל העיר" דיווח כי ראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע בחשאי לרוסים, ב-18 באוקטובר 2020, כי בכוונתו להגיש הצעה לממשלה להקים ועדת שרים לבירור והכרעת הסכסוך בין הצדדים לפני קבלת החלטה בנושא.
אפרופוטוריזם
אמנות
בשנת 2017–2018 הוצגה התערוכה Afro-Tech and the Future of Re-Invention.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
ב-3 במרץ 2022, החליט בית המשפט המחוזי בירושלים לא לשנות את הסטטוס המשפטי של חצר אלכסנדר. ב-18 באפריל 2022 שיגר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מכתב לראש ממשלת ישראל נפתלי בנט, בו הפציר להעביר לידי מוסקבה את החצר.
תיאור
החצר המרווחת ביותר מאוכלסת על ידי כנסיית אלכסנדר נבסקי עם איקונוסטזיס שנמצא מגולף מעץ. בחזית הכנסייה יש לוח זיכרון עם הכיתוב: "הכנסייה על שמו של אלכסנדר נבסקי הוקמה על שרידי הכנסייה שנבנתה על ידי הצאר קונסטנטין. 1887–1896". קירות הכנסייה מעוטרים באייקונים וציורים של נ. א. קושלב שביקר במיוחד בארץ ישראל כדי לכתוב אותם על כנסייה זו ו וקתדרלת השילוש הקדוש. הקיר המזרחי, מאחורי המזבח, מעוטר בחלונות ויטראז' בסגנון אר נובו רוסי.
אפרופוטוריזם
פמיניזם
יצירתה של ג'ארד ריצ'רדסון Attack of the Boogeywoman: Visualizing Black Women's Grotesquerie in AfrofuturismAfrofuturism בוחנת כיצד האסתטיקה מתפקדת כמרחב לשיח על גזע, מין ומיניות עבור נשים שחורות.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
תיאור
צמוד לכניסה ישנו מוזיאון ובו חפצים קטנים שנמצאו במהלך חפירות: אורות תליון, צלבים בגדלים וצורות שונות, כלי זכוכית זעירים, פמוטים ומנעולי דלת עם ראשי אריות, מטבעות ערבים ומנורות לילה עתיקות. מלאכות חרס רבות במקום בצורת מנורות, קערות ותליונים הם ממוצא קופטי.
אפרופוטוריזם
פמיניזם
סרטה הקצר של הזמרת ביונסה Lemonade בשנת 2016, בכיכובם של אמנים כמו איביי, לאולו סנבאג'ו, אמנדלה סטנברג ועוד כולל רעיונות פמיניסטיים אפרוטוריסטיים. אחת היוזמות העוסקות בהעצמה של נשים שחורות מתייחסות למערכות יחסים מחוץ לנישואים ההיסטוריה, כחלק מהטראומה משעבודם של האפרו-אמריקאים בארצות הברית החל בשנים 1619–1865, דרך שחזור חוקי ג'ים קרואו (1870-1965).
חצר אלכסנדר (ירושלים)
תיאור
בקומת הקרקע של החצר יש חדר קבלה, שנקרא צוות המתחם המלכותי. לצדו משרד עם דיוקן טקסי של הדוכס הגדול ניקולאי אלכסנדרוביץ' - הקיסר לעתיד ניקולאי השני והציור "מושיע בכתר קוצים" מאת נ. קושלב, וכן דיוקנאות גרפיים של הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ', האלוף מ. ג. חריפונוב ומנהל המתחם, ו.ק. אנטיפוב. בקומה השנייה חדרי משרדים, ספריה וארכיון. במרפסת הצמודה לכנסייה מדרום-מערב, ישנם תאים משותפים לעולי רגל. השטח הכולל של המתחם הוא 1,433 מ"ר.
השריד העיקרי של החצר הוא שער הדין - צמוד לשער העיר דרכו עבר ישו בדרך לגבעת הגולגולתא. ממצאים חשובים הם שרידי העמודים וקשת בזיליקת תחיית ישו בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, אבן מחומת ירושלים, שניצבה ישירות מאחורי שער הדין מהמאה הרביעית או החמישית לפני הספירה, חלק מעמוד בזיליקת תחיית ישו, המשמש ככס במרכז חצר אלכסנדר.
משמאל לסף שער הדין, בשבר שנותר בחומת המצודה יש חור קטן שאיפשר למטיילים להיכנס לעיר לאחר סגירת השערים למשך הלילה. קטע זה נקרא עין מחט.
פונץ' (להקה)
היסטוריה
פונץ' החלה את דרכה ב-1986 כשלישייה בשם שד"ק (שמאל דתי קיצוני). היו חברים בה הסולן יוסי בבליקי, הגיטריסט אלי שאולי והמתופף שלומי רוזנבלום. שיר אחד, "אדי", משך את תשומת לבם של עורכים בגלי צה"ל ושל רונן בן-טל מ"די.בי הפקות", ועם צירופו של הבאסיסט, הזמר והיוצר שלום גד, הפכה הלהקה לרביעיית פונץ'. ב-1988 יצא הסינגל של הלהקה "ונדמה שישוב", שגם זכה להשמעות רבות ברדיו.
אלבומה השני של הלהקה, "הצוללת", יצא אחרי פחות משנה, ביוני 1992. האלבום המשיך את קו הרוק הרזה של אלבום הבכורה וכקודמו הוא יצא בחברת NMC. השיר הבולט באלבום "הוא מסתכל בה כל הזמן" הוקלט שוב לאלבום השלישי "דנה ראתה עב"מ" ונכלל בפסקול של הסדרה "שבתות וחגים".
הלהקה חדלה להתקיים (למעט הופעה חד-פעמית באביב 1996, במסגרת פסטיבל "נקסט") ושני הסולנים שלה, שלום גד ויוסי בבליקי, הוציאו (ביוני 1996) אלבומי סולו בחברת "הד ארצי". שלום גד את "סוף המדבר" ויוסי בבליקי את "אלבום המצעדים". בפסטיבל ערד 1994 ביצעו ירמי קפלן ואיפה הילד? את "נדמה שישוב". נורית גלרון הקליטה את "נדמה שישוב" לפרויקט עבודה עברית. ב-2006 הקליט הזמר עידן יניב גרסה ל"נדמה שישוב" לכבוד מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
בשנת 2002 חזרה הלהקה לאולפן עם קלידן להקת "החשמליות" בועז כהן שהצטרף להרכב לקראת סיום ההקלטות האחרונות של האלבום השלישי "דנה ראתה עב"מ", שבמפתיע הפך לאלבום המצליח ביותר, מבחינה מסחרית, של הלהקה. פונץ' הקליטה מחדש את השיר "הוא מסתכל בה כל הזמן", שהופיע במקור באלבום "הצוללת", וגם גרסה חדשה להמנון הלאומי "התקווה" שהוקלט במקור לפרויקט עבודה עברית, אבל לא זכה להיכנס אליו.
ביוני 2002 חברת NMC הוציאה מחדש, תחת השם "נדמה שישוב", מארז הכולל את כל שירי הראשון ורוב שירי האלבום השני של פונץ', שאזלו מן השוק והפכו עם השנים לפריט אספנים. "דנה ראתה עבמ", שיצא באוגוסט 2002 החזיר את להקת פונץ' לעשייה בזירת המוזיקה המקומית. האלבום זכה לביקורות מצוינות והלהקה קיבלה, לראשונה, גם סיקור אוהד נרחב בתקשורת.
ב-2003 פרש שלום גד מן ההרכב, לטובת קריירה עצמאית. המתופף שלומי רוזנבלום פרש לעסקים פרטיים והוחלף בשמעון בן-לולו מ"החשמליות" וללהקה צורפה גם דנה בקר כסולנית נוספת לצדו של בבליקי.
בהרכב הזה הוציאה פונץ' את האלבום הרביעי של הלהקה ב-2007, "פינוקיו" ששירים אחדים מתוכו נחשפו קודם לקהל במסגרת סדרת הטלוויזיה של עוזי וייל "8 דקות ביום". השקת האלבום התקיימה בשלושה ערבים רצופים של "פסטיבל פונץ'" בתיאטרון תמונע בתל אביב. הערב הראשון נקרא "אלכוהול" והתארח בו רמי פורטיס, בשני, "הנגאובר", התארח מיכה שטרית ובשלישי, "עד הלקוח האחרון", חברי הלהקה לדורותיה: שלום גד, שלומי רוזנבלום וגיל פדידה, וגם דויד פרץ ונדב אזולאי והבסיסט החדש איתי מאור. מתוך שלושת ימי הפסטיבל נבחרו 30 קטעים שיצאו באלבום הכפול "חור בשמיים כחולים" שיצא לאור ב-2009.
בינואר 2013 – בדיוק שש שנים לאחר "פינוקיו" – הוציאה פונץ' את אלבום האולפן החמישי (והאחרון) שלה, "רמז לעתיד". לאחר סיבוב הופעות קצר חדלה לפעול בסוף שנת 2022 חזרה הלהקה לסבב הופעות.
כפר ויתקין
כְּפַר-וִיתְקִין הוא מושב עובדים במערב עמק חפר, השייך למועצה אזורית עמק חפר. היישוב קרוי על שמו של יוסף ויתקין, איש חינוך, מראשוני תנועת העבודה ודמות מפתח במעבר מהעלייה הראשונה לעלייה השנייה.
דמוגרפיה וכלכלה
מושב כפר ויתקין הוא אחד ממושבי העובדים הגדולים בארץ. הכפר מונה כ-150 משקים חקלאיים, כ-20 יחידות של "עובדי ציבור" ועוד 150 משקי בית בהרחבה של הכפר. מתוך 150 המשקים החקלאיים כמחצית פעילים בחקלאות. ענפי המשק העיקריים הם הרפת, המייצרת כ-20 מיליון ליטר חלב בשנה, פרחים ומשתלות, פרדס ומטעים אחרים ולול. לכפר יש וועד מקומי שמנהל את הפעילות החברתית והתרבותית של חברי הכפר ותושביו. החברים בעלי המשקים החקלאיים מאוגדים באגודה החקלאית שמנהלת את ההיבטים הכלכליים.
היישובים השכנים לכפר ויתקין הם היישוב הקהילתי חופית, המושב השיתופי בית חרות, ומעבר לכביש החוף - המושב בית ינאי. בכפר נמצאים רוב המוסדות המשרתים את תושבי יישובים אלה וישובים נוספים מכמורת, ביתן אהרון ובת-חן. בכלל זה בית הספר היסודי ע"ש יוסף ויתקין, גני ילדים, מרפאה, חנות מכולת, סניף דואר, מתחם ה"גוש" המרכז את פעילות תנועת הנוער, בית "יד לבנים", בית כנסת, מתנ"ס ועוד.
היסטוריה
כפר ויתקין הוא היישוב הראשון שהוקם בעמק חפר. ביום ב' בטבת תר"צ (2.1.1930) עלתה קבוצה בת 20 חברי הארגונים "ויתקין" ו- "ג'-העמק" והתיישבה בבית האבן היחיד שהיה באזור עוד מתקופתו של אנטואן בשארה טאיאן, בעל הקרקעות לבנוני מרוני שהתגורר ביפו, שמבני משפחתו נקנו אדמות עמק חפר. מאז נקרא בית זה "בית-הראשונים" או "הבית-הגדול" כיום נמצא סמוך לו היישוב ביתן אהרון. קבוצה זו הייתה הגרעין להתיישבות באדמות ואדי ח'ווארת, הוא עמק-חפר. במקום היה מבנה גדול ולידו מבנה קטן יותר שהיו בנויים אבני כורכר שנחצבו מהגבעה הסמוכה. הבית הגדול היה בן קומה אחת שכלל החדר רחב ידיים עם תקרה גבוהה. המתיישבים הוסיפו לו קומה שנייה בנויה מבלוקים ובטון וקירותיה מטוייחים ומסויידים שכללה מספר חדרים. עבודת החברים הייתה לייבש את הביצות, ולהתחיל בעיבוד הקרקע בחריש, בזריעה, בנטיעת שדרות וחורשות, בניקוז תעלות וואדיות. עיבוד האדמות בעמק חפר נתקל בקשיים מרובים, בהתנגדות של הבדואים תושבי האזור שהתקיפו את המתיישבים והפריעו לעבודות, בפגעי מזג האוויר והקדחת שהייתה באזור מכוסה ביצות זה.
המתיישבים הראשונים קיבלו הלוואה מהסוכנות לצורך קיומם בשנים הראשונות עד להקמת המשקים החקלאיים. חברי הכפר עבדו באותה תקופה כשכירים בחדרה ובנתניה ואת עבודתם החקלאית היו עושים מוקדם בבוקר או מאוחר בערב. תוך שנים מעטות החזירו חברי הכפר את ההלוואה שניתנה להם והמשיכו לפתח את הכפר על בסיס ההכנסות מהמשק החקלאי. בשנים 1931–1932 הגיעו משפחות נוספות. הן שוכנו תחילה ב"שכונת (מחנה) צריפים" מערבית ל"בית-הראשונים" והקימו שם בית-ספר, צרכנייה מחלבה וכדומה, שהיו מאוחר יותר בסיס לתחילת בנין הכפר. ב-1932 התאחדו שני הארגונים לארגון אחד, ארגון "ויתקין המאוחד", אשר הניח את אבן היסוד להקמתו של כפר-ויתקין.
תושבי הכפר הקימו את המזח שבחוף בית ינאי. המזח הוקם, באופן רשמי, כדי לסייע בייצוא אבטיחים, אולם עיקר הפעילות עליו הייתה פעילות העפלה והברחת נשק ללוחמי המחתרות. אחת האוניות שפרקה שם מעפילים ונשק הייתה אלטלנה.
מקום מושבה הראשון של מועצת עמק חפר היה בכפר ויתקין, עד שעבר לאזור צומת רופין.
סמוך להקמתו כיהן הרב אליעזר ולדינברג תקופה קצרה כרב היישוב. בשנת תשע"ה נבחר הרב אליהו סטולוביץ לרב היישוב.
מחוז ריאד
מחוז ריאד (בערבית: منطقة الرياض) הוא מחוז במרכז ערב הסעודית. בירת המחוז היא ריאד המשמשת גם כבירת ערב הסעודית כולה. כ-75% מתושבי המחוז מתגוררים בעיר ריאד. המחוז משתרע על פני 404,240 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו כ-8.59 מיליון בני אדם כאשר הצפיפות היא כ-21 נפש לקמ"ר, ובכך הוא המחוז המאוכלס ביותר במדינה והשני בגודלו מבחינת שטח, אחרי מחוז א-שרקייה.
כפר ידידיה
היסטוריה
המושב תוכנן בידי ריכרד קאופמן ונוסד על ידי עולים מגרמניה ב-8 באפריל 1935. המימון הראשוני התקבל מיהדות אלכסנדריה שבמצרים, לכן נקרא על שם ידידיה (פילון) האלכסנדרוני. בשנת 1939 כבר נמנו ביישוב 93 תושבים ב-29 משקים. בשנת 1945 הצטרפה ליישוב קבוצת מתיישבים מלוכדת (בני גאולים) שניסתה כוחה ללא הצלחה בהקמת יישוב עצמאי.
במושב עוסקים בענפי החקלאות: פרחים, רפת, לול, פרדס ומשתלה. שטחו כ-3,000 דונם.
חניאל
חַנִּיאֵל הוא מושב בעמק חפר סמוך לנתניה ולכפר יונה, בתחום המועצה אזורית עמק חפר.
מקור השם
היישוב קרוי על שם חניאל בן אפוד, נשיא שבט מנשה, אחד מעשרת הנביאים שחילקו את ארץ ישראל לשבטים "בְנֵי יוֹסֵף לְמַטֵּה בְנֵי-מְנַשֶּׁה נָשִׂיא חַנִּיאֵל בֶּן-אֵפֹד" (במדבר פרק לד' פסוק כג').
תחילה נקרא המושב "בורגתה ב' מכיוון שמיקומו היה סמוך למושב בורגתא שהוקם כשנה קודם לכן.
היסטוריה
תנופת ההתיישבות שחלה עם הקמת המדינה לא פסחה גם על עמק חפר, אם כי היה העמק מיושב בצפיפות גם קודם לכן. השטחים הנוספים בעיקר בגבולותיו המזרחיים אפשרו להקים רשת נוספת של יישובים, למטרת התיישבות והגנה גם יחד. חניאל הוקם כחלק מסדרה של 15 יישובים (גאולי תימן, אמץ, בארותיים, בורגתא, גן יאשיה, עולש, אליכין, אחיטוב, יכון, שושנת העמקים, בחן ולאחר פילוג הקיבוצים יד חנה וגבעת חיים) שהוקמו בעמק חפר מאז קום המדינה ועד סוף שנת 1954. סדרת יישובים זו למעשה מייצגת גל יישובים חדש אשר הצטרף ליישובים הקיימים בעמק חפר מאז שנרכשה אדמת האזור ב-20 במרץ 1929 על ידי הקרן קיימת לישראל. גל יישובים זה הכפיל את האוכלוסייה בעמק חפר (1947- 6,200 מתיישבים וב-1954 15,976 מתיישבים).לפני גל היישובים היו 10 ישובים ו-6 קיבוצים בעמק חפר.
המתיישבים הראשונים
כמו בשאר מושבי העולים, הוצמדו לחניאל מדריכים ממושבים ותיקים. הם הדריכו את העולים בעבודה חקלאית וניהול המשק המשותף, והמדריכות הדריכו את נשות המושב בניהול משק בית וייעצו בגידול ילדים. במשך מספר חודשים הייתה במושב חניאל "חברה מתחלפת": התנאים הקשים הביאו רבים לעזיבה מידית, ובמקומם הגיעו אחרים. ארעיות זו החלה להתפוגג כעבור חודשים ספורים, כשהחלו לבנות את הבתים הראשונים. הבית נתן תחושת יציבות, שהלכה והתחזקה כשהחלו להגיע אמצעי יצור חקלאיים: פרד אחד לכל שתי משפחות, שתי פרות לכל יחידה משקית, ארבע תרנגולות ושק בצלים.
ראשית היישוב
עם בניית הבתים החלה החלוקה הראשונית ליחידות משקיות, כל משק קיבל שמונה דונם שעליהם ניטעו פרדסי שמוטי ולימון, כל משק קיבל ארבע פרות ושלושים וששה אפרוחים. היו ארבעה אנשים שקיבלו בית ללא משק, הם היו אמורים להיות עובדי הציבור. אחרי שנבנו הבתים הייתה נקודת מים משותפת לכל שתי משפחות, ממנה מלאו מים למקלחות ולכל שאר צורכי החיים. השירותים מוקמו מחוץ לבית, במבנה עץ מעל בור, כשהוא עלה על גדותיו העבירו את המבנה לבור סמוך.
תחילה התפרנסו בני היישוב מעבודות דחק: ניקוי שולי כבישים, סלילת כבישים, עבודות בנין בנתניה ובניית הבתים הראשונים במושב. לאחר מכן, עם בניית הבתים והחלוקה למשקים עברו התושבים להתפרנס מחקלאות. רק בשנת 1955 חובר היישוב לרשת החשמל.
שנות ה-70–80
בשנות ה-70 וה-80 חברי מושב רבים מכרו את משקיהם, ובמקומם באו אנשים מבחוץ. נוצרה הפרדה בין ה'ותיקים' ל'חדשים'. רבים מהאנשים החדשים הגיעו מתחום החקלאות הקיבוצית, אך רצו לשנות את העבודה בקיבוץ למשק משפחתי או פרטי, לנהל את העניינים הכספיים ללא תלות באגודה שיתופית. בשונה ממושבים אחרים באותה תקופה, חניאל היה פתוח לרעיון ואפשר כלכלה כזו. בתקופה זו עדיין לא היו תשתיות יציבות ביישוב, ובבתים רבים היו בעיות מים וביוב.
בתקופה זו הייתה פריצת דרך בענף הפרחים. תחילה גידלו ציפורן וגיפסנית ובהמשך השנים נוצר מגוון של פרחים וענפים ירוקים ליצוא, שגודלו תחת כיפת השמים, בחממות וברשתות צל.
לקראת סוף שנות ה-80 חל משבר בענף. מדיניות הממשלה השתנתה, התנאים השתנו, הוצאות הייצור עלו, מחירי המים האמירו ועקב כך רבים נטשו את ענפי החקלאות ועברו לענפים אחרים.
שנות ה-90
בראשית שנות ה-90 התקבלה החלטה באספה הכללית, על הצורך בשינוי, שינוי זה היה מאורגן ובעל אופי קהילתי. התוכנית נקראה "ההרחבה"- במסגרתה הגיעו לחניאל עשרות משפחות. מטרת התוכנית הייתה להגדיל את מספר תושבי היישוב ולחזק את הקהילה המקומית. בבסיס ההחלטה עמדה הטענה, כי לחלק מבני המושבים אין אפשרות לבנות את ביתם במקום בו גדלו, מאחר שבמשק ההורים ניתן להקים יחידה נוספת אחת לבן ממשיך. האישור ל"הרחבה" ניתן: הוקצו כ-100 מגרשים ובין השנים 92–2000 הוקמו כ-100 בתי מגורים נוספים נבנו על מגרשים בני 500 מטר. "ההרחבה" הזרימה דם צעיר ליישוב, היוותה מנגנון לפיתוח שטחי ציבור ושיקום תשתיות, והעלתה את ערך הנכסים ביישוב, הן של בעלי הנחלות והן של בעלי המגרשים. רבים מבני המקום הצליחו להקים את ביתם בסמוך לבית הוריהם.
המחלבה
מאז יסודה שימשה המחלבה כמרכז תרבותי. פעמיים ביום, היו הרפתנים נפגשים ומחליפים חוויות ומידע, תולים מודעות, מתייעצים ועוד. כיום המחלבה לא משמשת ליעודה המקורי, יש בה מועדון נוער ונערכים בה פעילויות במסגרת תנועת הנוער 'בני המושבים'. בסמוך למלחלבה נמצאים מגרשי הספורט, בית העם והצרכניה.
הספרייה
תחילה הייתה ספרייה ניידת אשר הייתה מגיעה ברכב מסחרי גדול. ציבור הקוראים היה מגיע לרכב ובוחר לו ספר. בשנת 1969 ביוזמת 2 מהתושבים, הובאו ארגזי ספרים, בימי השאלה נשלפו הספרים מהארגזים וילדי המושב היו עומדים בתור להשאלה. לאחר מכן קיבלו מפעילי הספרייה את המבנה ששימש עד אז כמועדון נשפים, אך נאלצו לחלוק מבנה זה עם בית הכנסת. כיום הספרייה בנויה בראש גבעה בכיכר הכניסה למושב, ולמרגלותיה מדשאה בצורת תיאטרון.
אנדרטה לזכר אלי לופו
בשנת 1997 נחנכה אנדרטה בגן האורנים שבמושב לזכרו של אלי לופו, יליד המושב (1951) אשר ב-1973 נרצח באכזריות על ידי חוליה של מחבלים בכניסה למושב. אלי גויס לצה"ל בתחילת נובמבר 1970  והתנדב לצנחנים. לאחר סיום הטירונות עבר קורס צניחה שבסיומו הוענקו לו כנפי צניחה. אחר כך עבר קורס נהגים ולאחריו הוסיף והשתלם בקורס נהגי רכב כבד. ביום כ"ו בכסלו תשל"ד (21.12.1973) לאחר מלחמת יום הכיפורים יצא אלי לחופשה, שממנה לא חזר ועקבותיו לא נודעו. רק כעבור חודשים, כאשר נחשפה חולית מחבלים בשכם, התברר כי בין יתר מעלליה, חטפה את לופו בדרכו לביתו, ורצחה אותו באכזריות. ביום כ"ו בכסלו תשל"ד (21.12.1973), נפל סמל-ראשון לופו בעת מילוי תפקידו. הוא הובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין הצבאי בנתניה. השאיר אחריו הורים, ארבע אחיות ושלושה אחים.
במכתב תנחומים למשפחה כתב מפקדו: "נזכור תמיד את רוחו האיתנה ואת עבודתו המסורה והנאמנה. חבריו ומפקדיו ביחידה ישאו את זכרו של אלי בגאווה כחבר לנשק וכחיל מסור"
בית ספר
בשנת 1952 נבנה בית ספר בחניאל, הוא היה בן 3 כיתות וכיום הוא משמש מועדון לנוער. בבית הספר למדו ילדי כיתות א' ב' (במחזור הראשון היו 3 בנים ו-5 בנות), הכיתות הבוגרות יותר למדו בבית ספר בבורגתא. בשנת 1954 עברו כל הילדים לבית ספר "עמי אסף" בבורגתא. היו בבית ספר זה 5 כיתות, הילדים היו מחולקים לפי רמת הידע בעברית ולא לפי גילאים. בשנת 1975 נסגר בית הספר "עמי אסף" בבורגתא מפאת מיעוט תלמידים ומדיניות חדשה של משרד החינוך, הילדים עברו ללמוד בבית יצחק.
חיי חברה ותרבות
אחד המאפיינים של חיי החברה בחניאל הוא עליות וירידות באינטנסיביות של הפעילות התרבותית. מסיבות, נשפים וחגיגות היו דבר שבשגרה בשנים הראשונות. אך כעבור שנים, הגיעה "תקופת השממה" לא הייתה פעילות מאורגנת, לא למבוגרים ולא לנוער. התעוררות מחודשת התחילה בשנות ה-80. מאז ממשיכים הניסיונות לגבש מסורת של חגים משותפים, ליצור הווי נעים לאוכלוסייה המגוונת.
אחת הפעילויות הייתה הקרנת סרט, הסרטים היו מגיעים בקופסאות פח גדולות ממחלקת הקולנוע. לא היה מקובל להזמין סרט, אלא הקרינו את מה שהגיע. כשהסרט לא עניין את הצופים, הם לא הלכו הביתה אלא נשארו לדבר אחד עם השני.
עיתון היישוב - הגיליון הראשון יצא לאור בדצמבר 1994, ומאז הוא יוצא אחת לחודש. העיתון הוא במה לכל נושא אשר מעניין את התושבים.
בשנות ה-60 הייתה ליישוב קבוצת כדורעף בליגה המקומית.
ארכאולוגיה
במאי 2003 נערכה חפירה בשוליים הצפוניים מזרחיים של תל אשקף אשר בתחומי המושב, לקראת סלילת כביש 4571. החפירה מטעם רשות העתיקות ובמימון מע"צ נוהלה על ידי א' סגל. נמצאו חרסים מתקופת הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הביזנטית ומימי הביניים. מיקומו של התל בקרבת נחל אלכסנדר משך אליו מתיישבים כבר בתקופות הקדומות. בקרבת התל התגלו שלושה אתרים (תל שטרי בבורגתא, עולש, ואתר ליד נחל אמץ) ובית קברות מהתקופה הכלקוליתית (בקיבוץ מעברות).
נמצאו אמפורות מהתקופה הרומית, מאזור קמפניה שבאיטליה, קערה שמקורה בפרגמון. מהתקופה הביזנטית נמצאו באתר גת, כלי בישול וקנקנים.
מהחפירה אפשר ללמוד על חשיבות המסחר ותעשיית היין מהתקופה הרומית הקדומה ומהתקופה הביזנטית.
ממזרח לחניאל צמוד לכביש 57 בשטחה של בורגתא ישנו מבנה צלבני שנותר ממנו קיר שנישא לגובה 10 מטרים.
תמי כץ-לוריא
תמי כץ-לוריא (נולדה ב-1963) היא משוררת, רקדנית, מורה למחול ופילאטיס, וכוריאוגרפית ישראלית.
ביוגרפיה
תמי כץ-לוריא נולדה בירושלים. הוריה, ציונה וישראל כ"ץ, מורים ואנשי חינוך. גדלה בחולון, ומשנת 1984 תושבת תל אביב. אם לשניים.
בנעוריה למדה בלט קלאסי בבית ספר למחול של אינסה אלכסנדרוביץ, ובהמשך בלט קלאסי ומחול מודרני אצל מיטב המורים בתל אביב.
רקדה בלהקת "בת שבע 2" (1984), בלהקת רינה שחם (1987-1984) ובלהקת "קול ודממה" (2000-1988).
כרקדנית עצמאית, יצרה והופיעה ביצירות סולו שלה במסגרות שונות (אינטימדנס, מחול אחר, מחולוהט, על חבל דק, קולאז, ניסוי כלים ועוד). יצרה והופיעה בערב סולו מחול ושירה "רק רגע". המופע עסק בדרך שבה האמנות תופסת ומנציחה את הרגע, ושילב קטעי מחול בכוריאוגרפיה של תמי, עם טקסטים משירתה, ובבימויה של רוז משיחי. המופע, שנתמך על יד מועצת הפיס לתרבות ואמנות, עלה בהצלחה בפסטיבלים שונים בשנים 2001- 2004 (“פסטיבל אישה", “מוזות", ופסטיבלים בתיאטרון הסימטה, ובמוזיאון ישראל, ירושלים).
כמורה למחול, לימדה בלהקת "קול ודממה", במגמות מחול שונות ברחבי הארץ, ובסטודיו רבים למחול ופילאטיס, ביניהם: מרכז ביכורי העיתים, בית הספר של הבלט הישראלי", "סטודיו בי", לימדה בקורסים למורים ב-"מכון וינגייט". ריכזה את בית הספר למחול ב'"בית פרנקפורט" משך 21 שנה. כיום ממשיכה ללמד מחול ופילאטיס.
בהשכלתה בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה ובספרות עברית מטעם אוניברסיטת תל אביב (1988-1984), קיבלה רישיון הוראה מטעם משרד החינוך (1995) ובעלת תואר שני בחינוך לאומנויות (התמחות בחינוך למחול), מטעם אוניברסיטת לידס שבאנגליה (2001-1999).
כמשוררת, החל מ-1980 פרסמה שירים במוספים הספרותיים של העיתונים "על המשמר", "דבר", ידיעות אחרונות" ו"מעריב", "ישראל היום", ובכתבי עת ספרותיים שונים : "שבו", "הליקון", "מאזנים", "עיתון 77", "עכשיו", "'שופרא"', "קשת החדשה", "'אפריון'", "עמדה", "'גג"', ובכתבי עת מקוונים: "'ליריקה"', "'כאוס'", "שחררזאדה, "'פועם'", ועוד. כותבת ביקורות מחול באתרים "מפה", '"דאנספוינט'", ובאתר '"יקום תרבות'". פרסמה עד כה (2017) חמישה ספרי שירה. יסמין אבן ונתן סלור הלחינו משיריה והופיעו איתם.
עבודה כרקדנית וכיוצרת
2011 - השתתפה בערב מחווה למשה אפרתי, עם רקדני העבר של "קול ודממה", מרכז סוזן דלל.
2007 - הופיעה בריקוד סולו והקראת שירה בערב "אהבה קאמרית, "מרכז עינב". 2001 - יצרה את ריקוד הסולו "בדיוק כשעליסה מתרוממת" והופיעה ב:
2004-2002 - יצרה את מופע/ מפגש המחול "רק רגע", שעסק בנושא הזמן, והדרך בה לוכדת האמנות את הרגע. המופע עלה בתמיכת "מועצת הפיס לתרבות ולאמנות", שהופיע ב:
2000 - יצרה את ריקוד הסולו "מתנהרת" והופעה ב"קולאז'", בית פרנקפורט
1994 - הופיעה כרקדנית ב "תיירים", ערב עבודות של אניה ברוד.
1993-1991 - הופיעה בתוכנית משותפת עם הרקדן מיקי חומה, במסגרות שונות ("מוזיקטבע", הופעות לפני חיילי צה"ל, ועוד)
1988 - יצרה את הסולו "קטעים מאישה" והופיעה במסגרת "גוונים במחול".
ביקורות ותגובות
חן שטרס, לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים, כתבה כי "שירתה לירית והיא מוצגת מעמדה של דוברת אינטרוספקטיבית. נושא מרכזי ביצירתה... הוא היחסים הדינמיים בין עולם המילים למודעות, כולל היחסים בין הדימויים השיריים לבין החושני והגופני. נושא זה בא לידי ביטוי גם בעיסוק תדיר בגוף ובתודעה וכן ביחסים בין תנועה לנייחות, שאפשר לקשרם גם אל פעילותה בתחום המחול. נושאים אלה מתפתחים בחלק מהשירים לכדי אמירות ארס-פואטיות. לשון השירה שלה מערבת בין שפה שירית לשפה דיבורית... הביקורת שמה דגש על הזיקה בין שירתה לעולם המחול ועל היחסים בין הגשמי והארצי לבין הרוחני והפואטי"
על ספרה "שולפת את הגלגלים כדי לעקוף" כתב מנחם בן במעריב תרבות ב-27 בפברואר 2009 כי "תמי כץ לוריא היא משוררת נפלאה, שהמילים מכשפות אותה "נעתרת למילים שיכישו אותי.." ואני מאמין לה, כי המילים שלה עשויות מחומרים דליקים כל הזמן, ואינן מזייפות, סוג של ציוריות חסרת מנוח, מפתיעה תמיד..."
על ספרה "מתוך החול אל הראשית" כתב עודד פלד בידיעות אחרונות ב-30 באוגוסט 1996 כי "זוהי כתיבה קיומית מאד, מעודנת, נבונה ורגישה המבקשת לעשות שימוש דייקני בשפה. תמי כץ לוריא מצליחה לגעת לעיתים בקצוות חשופים, כואבים, של החוויה, תוך שמירה על ברית מסוגננת, נקייה מפזילות לסלנג, ובנימה מאופקת שאין בה התלהמות או פאתוס מיותר....קובץ יפה ושקט..."
MS-DOS
MS-DOS (ראשי תיבות של MicroSoft Disk Operating System) היא מערכת הפעלה עבור מחשבים אישיים מארכיטקטורת x86 אשר נכתבה במקור על ידי טים פטרסון והייתה בבעלות Seattle Computer Products עד שנרכשה על ידי חברת מיקרוסופט ב־1981. זו הייתה מערכת ההפעלה הפופולרית ביותר ממשפחת DOS, והשכיחה ביותר בעולם בשנות ה־80 וה־90 של המאה ה־20. קדמה לה מערכת ההפעלה M-DOS אשר יצאה ב־1979. MS-DOS נועדה לשימוש בעזרת המעבד 8086 של אינטל וספציפית עבור IBM PC ותואמיו. מערכת ההפעלה הוחלפה בהדרגה על ידי מערכות אשר הציעו ממשק משתמש גרפי (GUI), ובייחוד משפחת מערכות ההפעלה Microsoft Windows.
הגרסה האחרונה שפותחה הייתה גרסת MS-DOS 8.0.
GNOME
GNOME (ראשי תיבות של GNU Network Object Model Environment) היא סביבת שולחן עבודה גרפית חופשית ובקוד פתוח. הסביבה היא מיזם בינלאומי רב־לשוני שמתורגם ללמעלה מ־150 שפות (בהן גם עברית).
GNOME הייתה במקורה חלק ממיזם GNU והיא סביבת העבודה המקובלת ביותר במערכות לינוקס ואף נפוצה במערכות דמויות יוניקס אחרות.
סביבת העבודה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו יחד עם הספריות שלה, ואילו היישומים שלה משוחררים תחת רישיון הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
היסטוריה
מיזם GNOME הוקם במטרה ליצור סביבת עבודה חופשית לחלוטין, מאחר ש־KDE, סביבת העבודה העיקרית אז, התבססה על ספריית Qt אשר הייתה בעלת רישיון קנייני, והיה חשש שרישיון השימוש בה לא יישאר תמיד חופשי. כבסיס למיזם נבחרה הספרייה (ספרייה שנוצרה עבור GIMP).
באוגוסט 1997, הכריז מיגל דה איקזה על פיתוח המיזם. גרסה משמעותית ראשונה שוחררה במרץ 1999, עם תמיכה ביותר מ־17 שפות.
בספטמבר 2012 שוחררה גרסה 3.6, הכוללת תמיכה ותרגום מובנה ל־177 שפות.
העקרונות מאחורי GNOME
מיזם GNOME שם דגש על פשטות, שימושיות, ושדברים "פשוט יעבדו" (ראו את: עקרונות KISS). שאר מטרותיו של המיזם הן:
בחירת השם
GNOME הם ראשי תיבות של GNU Network Object Model Environment (תרגום: "סביבת מודל רשת האובייקטים של GNU"). השם התייחס למטרותיו הראשונית של המיזם, ליצור מסגרת להפצת אובייקטים הדומה ל־OLE ו־DCOM של מיקרוסופט (במקור התבסס גנום על מימוש של CORBA). השם כבר אינו משקף את הגרעין מאחורי מיזם GNOME. לפיכך, חלק מחברי המיזם שומטים את ראשי התיבות ומשנים את "GNOME" ל־"Gnome".
מצבי תצוגה
לגנום מספר מצבי תצוגה:
מיזמים נוספים
GNOME בנויה ממספר רב של מיזמים שונים. אלו הם כמה מהמיזמים העיקריים:
הוצאות לאור
לכל חלק המרכיב את פרויקט GNOME יש מספר גרסה ותאריך משלו. עם זאת, המתחזקים מתאמים את המאמצים כדי להוציא לאור גרסה יציבה של GNOME לפי מחזור של כ־6 חודשים.
גרסאות
הפיתוח החל באוגוסט 1997.
פארק גורקי (מוסקבה)
פארק גורקי (ברוסית: Парк Горького, השם הרשמי: הפארק המרכזי לתרבות ומנוחה ע"ש גורקי) הוא גן במוסקבה, אחד הגנים המפורסמים בעיר בפרט וברוסיה בכלל. הוא נפתח לציבור בשנת 1928 ובשנת 1932 קיבל את השם הנוכחי.
היסטוריה
הפארק על שם גורקי הוקם בשנות ה-30. כמו כל פרויקט מונומנטלי שנבנה בתקופתו של סטלין, גם להקמת גן זה הייתה משמעות סימבולית כפרויקט קומוניסטי מובהק המבטא את אידיאל היופי של השלטון הסובייטי. הפארק נחשב מוצלח מאוד ובמהרה הפך לפופולרי ביותר בין תושבי ואורחי מוסקבה. לא בכדי נכתבו על שמו של הפארק ספרים, הולחנו שירים ובשנות ה-80–90 התפרסמה אפילו להקת רוק ידועה בשם "גורקי פארק".
בשטחו של הפארק מצויים גם ביתני אומנים וגם מוזיאון המוסך לאומנות עכשווית.
לאחר נפילת ברית המועצות
לאחר נפילת מסך הברזל נוספו בשטחו גם פארק שעשועים וגם פארק מים.
במהלך שנת 2011 עבר הפארק שיפוצים. האגם במרכז הפארק נוקה, בעלי דוכנים ומתקני שעשועים זולים אשר הסתירו את הנוף בשנים שלפני השיפוץ פונו והוא הפך שוב לפופולרי ביותר. לאחר השיפוץ בוטל התשלום על הכניסה לפארק, הותקנה רשת אלחוטית חינמית של אינטרנט וליד הספסלים החדשים הותקנו שקעי חשמל לרווחת הציבור. במקום מתקיימות פעילויות מגוונות לציבור המבקרים, הכוללות ריקודים, פעילויות ספורט למבוגרים וילדים, הקרנת סרטים תחת כיפת השמיים ועוד, ונפתחה גלריה לאמנות עכשווית בשם "גאראז’". בתקופת החורף הופך כמעט כל הפארק למשטח החלקה על הקרח ענק עם גשרים ומעברים להולכי רגל, מה שהכניס אותו לספר השיאים של גינס.
צמיד Livestrong
צמיד Livestrong הוא צמיד צהוב שפותח על ידי חברת נייקי ורוכב האופניים שורד מחלת הסרטן לאנס ארמסטרונג בקיץ 2004. הצמיד הוא חלק מהתוכנית ללבישת צהוב, שמטרתה היא לגייס כסף לחולי סרטן ולעורר המודעות למחלה. הצמיד נמכר בחבילות של 10, 100 ו-1200 יחידות, במחיר של דולר אחד ליחידה, במטרה לאסוף חמישה מיליון דולר לקרן ארמסטרונג בשיתוף עם חברת נייק. הצבע הצהוב נבחר בגלל חשיבותו ברכיבת אופניים מקצועית, בעיקר "החולצה הצהובה" בטור דה פראנס, שאותה לובש המוביל במירוץ. הצמיד נהפך לפריט אופנתי, וענדו אותו צעירים רבים. במהלך 2004 יובא הצמיד לישראל ומכירותיו נחלו הצלחה רבה.
הצמיד נהיה פופולרי במיוחד בסוף הקיץ ומפורסמים רבים הופיעו איתו, ביניהם המועמד לנשיאות ארצות הברית ג'ון קרי, השחקן מאט דיימון ומספר אתלטים באולימפיאדת אתונה.
הצמידים עשויים מסיליקון, מוטבע עליהם המוטו "Live Strong". הצמידים נמכרים עד היום ונכון לעכשיו, נמכרו כ-80 מיליון צמידים. ההצלחה של הצמידים הובילה למכירת צמידים מזויפים שההכנסות ממכירתם הלכה לכיסי המזייפים ולא לתרומה למטרה שלשמה לכאורה הם נקנו.
ההצלחה הובילה למספר רב של מיזמים דומים בהם נמכרים צמידים בצבעים שונים למען מטרות שונות, כמו צמיד אדום למאבק באיידס, צמיד ורוד עבור סרטן השד, צמיד כחול למען צער בעלי חיים, סיוע לנפגעי הצונאמי ועוד. כמו כן אירועי ספורט כגון אולימפיאדות, צעדות, וכדומה גם קבוצות מענפי ספורט שונים החלו להשתמש בצמידי סיליקון ממותגים.
עם הזמן צמידי סיליקון הפכו מאוד נפוצים, גופים עסקיים, מוסדות, וארגונים רבים אימצו את הרעיון לפרסם או לעורר מודעות לנושאים חשובים עבורם והחלו לרכוש צמידי סיליקון עם מסרים, דבר שהוביל להוזלה במחירו וכך הפכו הצמידים למוצר פרסום זול ויעיל.
קישורים חיצוניים
Pulseira Livestrong
שטפן ראב
שטפן ראב (בגרמנית: Stefan Raab; נולד ב-1966) הוא קומיקאי, מוזיקאי ומנחה טלוויזיה גרמני.
ביוגרפיה
ראב נולד בקלן, והחל להתפרסם ב-1993, כשהנחה תוכנית קומית בערוץ המוזיקה הגרמני "VIVA". ב-2001 החל להגיש תוכנית אירוח בטלוויזיה, ב-2006 הוא יצר את התוכנית "הבס את ראב", ב-1998 כתב את השיר ייצג את גרמניה באירוויזיון, ב-2000 בעצמו את גרמניה באירוויזיון והגיע למקום החמישי וב-2011 שימש כמנחה האירוויזיון בהפקה שנערכה בדיסלדורף, ב-2009 יצרו במוזיאון מאדאם טוסו בברלין פסל שעווה בדמותו. זכה במספר פרסים על עבודתו.
בשנת 2005 הוא יזם תחרות הזמר של הבונדסוויז'ן, תחרות שנערכה במשך עשור על בסיס שנתי.
אף על פי שלדבריו אינו מסוגל לקרוא תווים, למד ראב לנגן על כלים שונים כבר בשנים הראשונות. בין היתר, גיטרה, בס, מקלדת, אקורדיון, תופים וסקסופון. עם כל אחד מהכלים האלה הופיע ראב בפומבי לפחות פעם אחת.
בתחילת חודש יוני 2013, פיתח ראב ראש מקלחת בשם "Doosh". ההפקה וההפצה מתבצעת בשיתוף פעולה עם חברת באטלרס. ראש המקלחת יכול לייצר סילון מים מרוכז וכן מסך רחב של מים.
העובדה שראב בחר לשתף עם הציבור מעט מאוד על חייו הפרטיים, עוררה את כותב השירים פרידמן וייז לחבר שיר ששמו "חייו הפרטיים של שטפן ראב".
צווארון כחול לבן (סרט)
צווארון כחול לבן הוא סרט ישראלי של נעם קפלן (שביים את הסרט וכתב את התסריט). הסרט הופק בשנת 2004 במסגרת בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, והיה לסרט הראשון שנוצר בבית ספר זה ויצא להקרנות מסחריות (בקולנוע "לב דיזנגוף" בתל אביב וכן בסינמטק ירושלים).
סרט הוא מוקומנטרי, בחלקו דרמה מבוימת, בחלקו קטעים אותנטיים מאולתרים ולא מבוימים וקטעי מצלמה נסתרת. ניתן לתאר את הסרט גם כקומדיה שחורה המערבת מציאות ודמיון.
הסרט מגולל את סיפורו של איתן קאליש, בחור תל אביבי ציני שחברתו הצ'כית עזבה אותו. בתחילת הסרט, יוצא קאליש לירושלים לערוך עסקת סמים עם עימאד, פלסטיני מהשטחים. את הסמים הוא מתכוון למכור לקהל שיגיע לאירוע "רייב נגד הכיבוש" ברחבת מוזיאון תל אביב.
בסרט מככב קפלן בתפקיד הראשי ולצידו יוהנה הורניקובה, דיראר סולימאן, משה שאטי, בנצי שני, מירי וצ'יקו מזרחי והראפרים הירושלמים סגול 59 (חן רותם) ושאנן סטריט (סולן להקת "הדג נחש") בתפקידי אורח. הפסקול כולל קטעי היפ הופ ירושלמי של סאבסוניק, סגול 59, הדג נחש. את המוזיקה המקורית בסרט כתב דודוש קלמס (קלידן להקת "הדג נחש").
אן אוטנברייט
אן אוטנברייט (באנגלית: Anne Ottenbrite; נולדה ב-12 במאי 1966). היא שחיינית עבר מקנדה. אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות.
ביוגרפיה
אן אוטנברייט נולדה בבאומנויל, אונטריו. כבר בגיל 3 למדה אוטנברייט לשחות בבריכה הפרטית שלהם. מהרגע הראשון, שחיית סגנון החזה הייתה טבעית לאוטנברייט. בגיל 12 היא התאמנה במועדון השחייה אושווה. היא התאמנה תחת הדרכתו של ליין טרימבי. בשל מבנה גופה וגמישות היתר, היא הייתה גבוהה ורזה, סגנון השחייה שלה היה ייחודי. הוא היה גלי ורגליה יצאו מעל פני המים בכל תנועה, אך היא נפסלה פעמים רבות בשל כך.
בשנת 1981 עברה אוטנברייט להתאמן במועדון השחייה אייקס תחת הדרכתו של המאמן פול מרונו.
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית זהב ב-200 מטר חזה (2:32.07 דקות) ומדליית כסף ב-100 מטר חזה (1:11.99 דקות) אחרי בת ארצה קתי בולד (1:11.89 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאראקס, ונצואלה בשנת 1983 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית זהב ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.63 דקות ומדליית כסף ב-4x100 מטר מעורב.
לפני האולימפיאדה סבלה אוטנברייט מפריקת ברך קשה והיה חשש שהיא לא תצליח להשתקם, אך עקב גמישותה הרבה היא הצליחה. למרות שלא השתתפה במבחנים של קנדה לאולימפיאדה, היא שובצה בכל זאת לנבחרת בידיעה שהיא יכולה לזכות במדליה.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה אוטנברייט ב-3 מדליות אולימפיות. מדליית זהב ב-200 מטר חזה בתוצאה של 2:30.38 דקות, לפני סוזן ראפ מארצות הברית (3:31.15 דקות) ואינגריד למפרר מבלגיה (3:31.40 דקות). מדליית כסף ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.69 דקות, אחרי המנצחת מהולנד פטרה ואן סטברן (1:09.88 דקות) ולפני קאתרין פוארו מצרפת (1:10.70 דקות) רביעית סיימה אחת המועמדות לניצחון טרייסי קולקינס מארצות הברית.(1:10.88 דקות). מדליית ארד ב-4x100 מטר מעורב (יחד עם רימה אבדו, מישל מקפרסון ופמלה ריי) בתוצאה של 4:12.98 דקות, אחרי המנצחות מארצות הברית (4:08.34 דקות) ומערב גרמניה (4:11.97 דקות).
מדליית הזהב של אוטנברייט הייתה הראשונה של שחיינית קנדית במשחקים האולימפיים.
אוטנברייט סיימה את לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה, ואחר כך באוניברסיטת וילפרד לורייר באונטריו.
ביצה מקושקשת
ביצה מקושקשת (מכונה גם "ביצה מבולבלת") היא ביצה המטוגנת במחבת משומנת חמה, אשר תוך כדי הטיגון בוחשים אותה במזלג או בכלי אחר. באופן הכנה זה החלבון והחלמון אינם מתערבבים באופן אחיד, בשונה מחביתה שבה צורת ההכנה אחרת וכוללת שבירת הביצה בכלי נפרד, וערבובה היטב, כך שבמהלך הבחישה מתערבים החלבון והחלמון זה בזה, עד שנוצר נוזל עם מרקם (וצבע) אחיד. הבחישה במהלך הטיגון (בניגוד לבחישה טרם הטיגון) מונעת היווצרות מרקם אחיד ושטוח ובמקום זאת יוצרת מרקם בעל אופי 'פירורי' או 'גושי'. לרוב מתובלת ה"מקושקשת" במלח ולעיתים גם בפלפל שחור.
בדומה למאכלי ביצים מטוגנות אחרים, יש צורך לשמן את תחתית המחבת, לפני ששוברים לתוכה את הביצים. שימון המחבת נועד לשרת שני צרכים: האחד, הולכת חום טובה יותר לכל פני השטח התחתון של ה"מקושקשת". השני, שחרור קל יותר של החביתה מהמחבת בתום תהליך הטיגון. ניתן לשמן את המחבת בשמן צמחי, בתרסיס שמן, בחמאה או במרגרינה (המעניקים טעם נוסף ל"מקושקשת") או להשתמש במחבת טפלון שאין צורך לשמנה.
במדינות המערב ביצה מקושקשת מוגשת בארוחת בוקר. בישראל היא עשויה להיאכל גם בארוחת ערב.
לקבלת מרקם אוורירי יותר, יש להכניס יותר אוויר לביצה על ידי בחישה נמרצת בשלב ערבוב החלמון והחלבון. היווצרות בועות מעידה על כמות אוויר מספקת. ניתן להוסיף לביצים חלב, שמנת, שמנת חמוצה, חלב סויה או מים. טיגון על אש נמוכה ייצור מרקם רך יחסית, בעוד טיגון מהיר על אש גבוהה ייצור מרקם מוצק יותר.
ניתן להוסיף תוספות רבות לגיוון הטעם – גבינות שונות (צהובות או מלוחות), נקניקים מסוגים שונים, למשל פיסות שינקן, וירקות כגון בצל, פלפל, עגבנייה.
בארוחת בוקר אנגלית ביצה מקושקשת מוגשת לצד קלי, "האש בראונס" (לביבת תפוחי אדמה), פנקייק, בייקון או נקניקיות. יש המתבלים אותה בפפריקה או מגישים אותה עם קטשופ.
בארצות הברית קיימות גרסאות של ביצה מקושקשת עם בייקון ובצל, וביצה מקושקשת עם לקס ובצל.
היבט בריאותי
ככלל, בגלל דרך הטלתה והחומרים המזינים שבה, מהווה ביצת תרנגולת כר-פורה להתפתחות פוטנציאלית של גורמים מרענים ("פתוגניים" בלעז). לכן, אכילת ביצה שלא בושלה לחלוטין טומנת בחובה סיכון בריאותי, בדגש על הדבקה בסלמונלה. מטעם זה מנחה משרד הבריאות הישראלי מוסדות אשפוז לטגן ביצה כזו עד ש"המרקם קשה, יבש וקרוש". מסיבה זו גם לתינוקות ולנשים הרות מומלץ שלא לאכול ביצים במרקם נוזלי.
מחוז מכה
מחוז מכה (בערבית: مِنْطَقَة مَكَّة المُكَرَّمَة) הוא מחוז במערב ערב הסעודית. המחוז משתרע על פני 153,128 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו כ-7.77 מיליון תושבים, ובכך הוא המחוז השני המאוכלס ביותר במדינה, אחרי מחוז ריאד. בירת המחוז היא העיר מכה הקדושה לאסלאם והעיר הגדולה ביותר היא ג'דה המשמשת כעיר נמל מרכזית ביותר בקנה מידה ארצי. עיר מרכזית נוספת היא טאיף.
יואב יעקובי
יואב יעקובי (נולד ב-9 באוקטובר 1951) הוא שחיין עבר ישראלי, 6 שנים ברציפות אלוף ישראל (1973-1968) במשחה ל-100 מטר גב, 5 פעמים במשחה ל-200 מטר גב ושיאן ישראל בשחייה במשחים בסגנון הגב. בעל מדליית ארד במשחקי אסיה (1970) ו-4 מדליות מהמכביות (השמינית 1969 והתשיעית 1973).
ביוגרפיה
יעקובי נולד וגדל בקיבוץ גבולות. בגיל 8 עבר עם משפחתו לרמת גן. הוא למד לשחות בגיל 12 ובגיל 14 החל ביחד עם אחותו, שלומית (אלופת ישראל לנערות), להתאמן בקבוצת השחייה של הפועל תל אביב בהדרכתם של נלו בילדרמן ורובי לדנר.
1967
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1967 זכה יעקובי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.5 דקות, אחרי יורם שניידר מהפועל קריית טבעון שקבע שיא ישראלי חדש של 1:05.8 דקות ולפני יגאל פטרן מברית מכבים עתיד (1:08.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא נוער חדש של 2:27.5 דקות, אחרי יורם שניידר שקבע שיא ישראלי חדש של 2:25.45 דקות ולפני גרשון שפע מהפועל גבעת חיים (2:29.7 דקות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בספטמבר 1968 זכה יעקובי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:05.9 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב.
המכביה השמינית, שיאן ישראל
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכה יעקובי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:05.2 דקות, שיפור לשיאו של יורם שניידר (1:05.8 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 4:17.3 דקות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי לנוער חדש של 2:26.6 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בתחילת אוקטובר אותה שנה זכה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.5 דקות, לפני דורון שפי ממכבי חיפה (1:07.2 דקות) ומרדכי לוי מהפועל מעיין צבי (1:08.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא נוער חדש של 2:25.5 דקות, לפני דורון כהן מהפועל כפר הנשיא (2:31.9 דקות) ומרדכי לוי מהפועל מעיין צבי (2:33.7 דקות).
1970
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה יעקובי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.2 דקות, לפני דורון כהן (1:09.5 דקות) ומרדכי לוי (1:10.1 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:30.6 דקות, אחרי דן שטרן מהפועל גוש זבולון (2:29.6 דקות) ולפני דורון כהן (2:32.2 דקות).
מדליית ארד במשחקי אסיה
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר 1970 זכה יעקובי במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם דן שטרן, יואל קנדה ומשה גרטל בתוצאה של 4:18.1 דקות וסיים במקום שישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.7 דקות.
1971
בתחרויות השחייה שנערכו בכינוס הפועל ה-9 במאי 1971 זכה יעקובי במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.7 דקות.
בתחרות שבע האומות שנערכה בבריכת גלי גיל ברמת גן באוגוסט אותה שנה סיים יעקובי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:24.5 דקות, שיפור לשיאו של יורם שניידר (2:25.4 דקות). בתחרות בין נבחרת בלגיה לנבחרת ישראל שנערכה יממה לאחר מכן, הוא זכה במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:04.7 דקות ויממה לאחר מכן, הוא שיפר את שיאו במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:23.7 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוקטובר באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.3 דקות, לפני דורון כהן (1:09.5 דקות) ודב ניסמן מהפועל עין דור (1:12.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.7 דקות, לפני דן שטרן (2:32.2 דקות) ודב ניסמן (2:35.3 דקות).
1972
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכה יעקובי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.2 דקות, לפני דב ניסמן מהפועל העמקים (1:09.7 דקות) ואייל פרנק מהפועל כפר בלום (1:10.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:24.3 דקות, לפני מיכאל ארנברג מהפועל כפר הנשיא (2:31.8 דקות) ואייל פרנק (2:32.6 דקות).
המכביה ה-9
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן ביולי 1973 זכה יעקובי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:16.4 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.0 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:22.1 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.1 דקות, לפני דב ניסמן מהפועל העמקים (1:07.8 דקות) ואייל פרנק (1:08.2 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:24.5 דקות, לפני אייל פרנק (2:28.6 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (2:31.9 דקות).
מאמן
בשנים 1974 עד 1977 אימן יעקובי את שחייני הפועל תל אביב בשחייה.
חייו האישיים
יעקובי בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון ודוקטורט בהנדסת חשמל ומחשבים מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
יעקובי נשוי ואב לבן ובת ומתגורר בקריית מוצקין.
מאז 2014 ועד היום הוא מתנדב של חברת Waze ומאז 2015 מכהן בתפקיד של מוביל קהילה וכן בעל דרגה של Global Champ.
אלהים צוית לידידך בחירך
אלהים צוית לידידך בחירך הוא פיוט לברכת המזון של סעודת ברית מילה, שחיבר רבינו אפרים מבונא.
הפיוט נתקבל בקהילות אשכנז המערביות, ונאמר בקהילות אלה בברכת הארץ אחרי המלים "יתברך שמך בפי כל חי תמיד לעולם ועד"; הוא לא נתקבל במנהג אשכנז המזרחי.
היסטוריה
פיוטים לברכת המזון היו נפוצים למדי בארצות המזרח בימי הפריחה של הפייטנות, ופיוטים רבים כאלה נמצאו בגניזה, אך הם מאוד נדירים בקהילות אירופה, וזה הפיוט היחיד מסוג זה שהגיע למחזורים המודפסים.
אמירת הפיוט כנראה נחשבה למאורע חשוב או מיוחד. יוזפא שמש מתאר מקרה בו הוא מל תינוק בימי מגפת דבר בשנת ה'תכ"ו (1666). אחותו של התינוק נפטרה באותו שבוע מהמגפה, ועקב הנסיבות לא התקיימה סעודת ברית. הוא מספר שכדי לא להפסיד הזדמנות לומר את הפיוט, התאספו כמה מבני המשפחה הרחוקים יותר וקיימו סעודה מצומצמת ואמרו בברכת המזון שלה את הפיוט.
רבי דוד לידא כתב את שירו "דם ברית" במנגינה של "אלהים צוית".
מבנה הפיוט
הפיוט בנוי מבתים בני ארבעה טורים, כשבשלושת הטורים הראשונים שבכל בית חתום "אפרים מעיר בונא", והטור הרביעי בכל בית הוא ציטוט מפסוק. הטור השני שבכל בית מסתיים במילים "ברית עולם", וכשאומרים את הפיוט, נהוג שהמוהל הוא המזמן והוא אומר את כל הפיוט בקול רם, והקהל עונים "ברית עולם" בניגון מיוחד. כאשר נוהגים לערוך את הברית באמצעות שני מוהלים, אחד המוהלים מזמן, ושני המוהלים אומרים את בתי הפיוט לסירוגין.
פיזיונומיה
פיזיונומיה או פיזיוגנומיה (ביוונית:  physis – טבע,  gnomon – שיפוט, פירוש) היא תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו. המונח פיזיונומיה יכול להתייחס גם להופעה כללית של אדם, אובייקט או שטח, מבלי להצביע אל מאפיינים מדעיים מרומזים.
פיזיונומיה אינה מדע, אלא שיטת ניתוח שתומכיה טוענים שהיא מאבחנת מגוון התאמות בין הסובייקטים אליהן היא מתייחסת. אי לכך, הפיזיונומיה אינה משמשת כבסיס לתאוריה ביולוגית או פסיכולוגית. יישומי הפיזיונומיה הם פסבדו-מדעיים ושימשו לצד כלים נוספים בפיתוח של גזענות מדעית, ככלי-שרת בידי אידאולוגיות מפלות.
היסטוריה
במהלך ההיסטוריה האנושית היו מספר רב של ניסיונות לקשר בין תכונות אנטומיות לבין תכונות אישיות. ניסיונות קישור אלו התמקדו במקרים רבים בתווי פניו של האדם.
במצרים העתיקה ובסין, בלי קשר בין שתי התרבויות, התפתחו תאוריות המייחסות קשר בין מראה הפנים וההתנהגות האנושית, הסינים הציעו רעיון שהפנים משקפים את האנרגיות, הבריאות והמזל של האדם. היוונים פיתחו את הפיזיונומיה, תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו.
מפציצנית מרעישה
מפציצנית מרעישה (שם מדעי: Brachynus crepitans) היא חיפושית ממשפחת הרצניתיים.
מאפיינים
אורכה בבגרות 8 מילימטרים. החיפושית נפוצה במרכז ודרום אירופה, כשבית הגידול הוא סלעי גיר וכן בין אבנים. צורת ההתפחות שלה היא גלגול מלא והיא ניזונה מחסרי חוליות קטנים.
רגליה של המפציצנית חזקות וארוכות, ולכן היא מיטיבה לרוץ במרדף אחר טרפה, שאותו היא מגלה באמצעות מחושיה הארוכים. בתופסה את טרפה, לרוב מיני רמשים ותולעים, היא נושכת אותו בלסתותיה החזקות ומפרישה לגופו חומר הממיס את רקמותיו. אחרי כן היא מוצצת את לשדו ונוטשת את המעטה החיצוני. כנפי התעופה שלה מנוונות ולכן אינה מסוגלת לעוף. צבע כנפי החפייה הוא ירוק-כחלחל, והן משמשות לה כשריון מגן בהיותן מאוחות. שאר איברי הגוף צבעם חום-אדמדם.
נתרן חנקיתי
נתרן חנקיתי (שם מדעי: Sodium nitrite) הוא מלח של קטיון נתרן ואניון חינקית (ניטריט) שנוסחתו NaNO2. החומר משמש כתוסף מזון הן כחומר משמר והן כחומר צבע למוצרי בשר ודגים. החומר הוא מוצק גבישי לבן או צהבהב, מסיס מאוד במים והיגרוסקופי (סופח לחות מהאוויר). נתרן חנקיתי הוא חומר מחזר, באוויר החומר מתחמצן לנתרן חנקתי (NaNO3).
תוסף מזון
החומר נקשר להמוגלובין ומקנה למוצרי בשר ודגים גוון אדום. החומר מעכב צמיחה של קלוסטרידיום בוטולינום: החיידק הגורם לבוטוליזם ולכן משמש כחומר משמר. על אריזות מזון יסומן במספר E E250. אשלגן חנקיתי (KNO3) משמש לאותן מטרות ויסומן במספר E E249.
החומר רעיל ליונקים: LD50=180 mg/Kg בחולדות ובבני אדם המנה הקטלנית הנמוכה ביותר שנצפתה (LdLo) היא 71 מ"ג לק"ג משקל גוף כך שעבור אדם מבוגר ניתן לצפות להרעלה בצריכת 4–5 גרם מהחומר. בשל הרעילות השימוש בנתרן חנקיתי מוגבל ל-200 מ"ג לק"ג והוא נצבע בסגול למניעת בלבול עם תוספים אחרים. באירופה מותר ליצרני מזון להשתמש בו רק בתערובת מלחים המכילה לא יותר מ 0.6% ממנו. החשש העיקרי הוא יצירת חומרים מסרטנים מתגובת החומר עם חומצות אמינו לקבלת ניטרוזאמינים (R1N(-R2)-N=O), מחקרים אפידמיולוגים מצאו מתאם בין צריכת בשר משומר לסרטן המעי הגס והקשר מיוחס לחומרים המשמרים- מלחי נטריט. יון הניטריט נמצא בשיווי משקל עם חומצה חנקיתית (HNO2) והיא עשויה לעבור פרוטונציה ולהתפרק ליון ניטרוזיום NO+ המגיב בחום עם אמינים בבשר המשומר לקבלת ניטרוזאמינים הידועים כמסרטנים כדי למנוע תגובה מזיקה זו מוסיפים גם חומצה אסקורבית (ויטמין C)ונדרש ריכוז של לפחות 550 מ"ג לק"ג של הוויטמין למניעת יצירת ניטרוזאמינים במזונות המשומרים בניטריט. בנוסף, נקשר החומר למיגרנה.
פאטי בולאיה
פטרישיה נגוזי בולאיה (באנגלית: Patti Boulaye; נולדה ב-3 במאי 1954) הידועה בשם פאטי בולאיה היא זמרת ושחקנית ניגרית אשר חיה ועובדת בבריטניה. בולאיה פרצה לתודעת הקהל לאחר ניצחונה בתחרות New Faces בשנת 1978, היא נחשבת לאחת מהאמנים השחורים המובילים ביותר בבריטניה בין השנים 1970–1980. בניגריה ידועה בולאיה בעיקר הודות להופעתה בפרסומת של חברת Lux ובסדרת הטלוויזיה The Patti Boulaye Show.
ביוגרפיה
בולאיה נולדה במונית לאחר שאמה כרעה ללדת במהלך נסיעה במערב ניגריה. היא גדלה במשפחה קתולית שמרנית בניגריה יחד עם תשעה אחיה ואחיותיה אשר אחד מהם נהרג בהתרסקות מטוס של חברת Nigerian Airways בשנת 1978. כנערה, בולאיה שרדה את מלחמת את ביאפרה אשר השפיעה על היותה אישה מאמינה אדוקה.
בגיל שש עשרה, היא עזבה את ניגריה והיגרה לבריטניה מטרתה הייתה להיות נזירה אך במהלך סיור בלונדון, עמדה בתור ארוך אשר חשבה שהוא התור לכניסה למוזיאון מאדאם טוסו אשר התברר כי מדובר בתור ארוך לאודישן למחזה Hair. לאחר הגעתה לאודישן היא החליטה לנסות את מזלה וזכתה בתפקידה הראשון בקריירה כשחקנית אשר לימים סימן את פריצתה לעולם המשחק.
שלב
לאחר המחזה Hair, היא השתתפה במחזה The Two Gentlemen of Verona אשר הקנה לה את התפקיד הראשי בדמותה של יום-יום הראשון כמו יאם יאם בקומדיה המוזיקלית  The Black Mikado  תחת שמה המקורי פטריסיה אביגווי. המבקר טוני ליין כתב עליה עליה כך: "Patricia Ebigwei's version of 'The Sun whose rays...' is, in the words of the Gramophone reviewer of this recording, the performance against which all others must now be judged. It is one of those remarkable interpretations that makes all others pale and unsatisfactory by comparison. No G and S lover is unmoved by this sensational piece of music making. Her version is a slow, erotic, languid ballad of vanity and sexual self-satisfaction that makes the conventional renditions seem prissy and just plain silly."
תפקידים נוספים אותם ביצעה בולאיה במהלך קריירת המשחק שלה היו התפקיד הראשי ב-Carmen Jones, בתיאטרון לונדון בהפקתו ובבימויו של סיימון קאלו ובמחזמר ישו כוכב עליון. ב-2003, בולאיה השיקה לראשונה את המחזה המוזיקלי הראשון שלה Sun Dance אותו לקח לה עשר שנים לכתוב ולהפיק.
טלוויזיה
ב-1978, לאחר שצברה שנים של ניסיון בתחום המשחק היא הופיעה בתוכנית הכישרונות ושעשועון הטלוויזיה הבריטי New Faces שבו הגיעה לגמר וניצחה לאחר שהגיעה למקום הראשון בתחרות במסגרת התוכנית. כמו כן היא הופיעה בתוכניות הטלוויזיה  The Fosters, Dempsey and Makepeace, Brothers and Sisters. ב-1984, הייתה לה סדרה משלה, The Patti Boulaye Show בערוץ 4 הבריטי.
בחודשים ינואר ופברואר 2016, בולאיה הופיעה בסדרה בעלת שלושה חלקים של ה-BBC המפורסמת The Real Marigold Hotel, אשר עקבה אחר מסעם של שלושה סלבריטאי עבר כולל מרים מרגוליס וויינה סליפ להודו.
מוזיקה
ניצחונה של בולאיה בתוכנית הכישרונות הבריטית New Faces הובילה לשחרורו של אלבומה הראשון אלבום You Stepped into My Life''. ''כמו כן היא הוציאה מספר סינגלים וביניהם The Flirtations.
פרשיות
מאוחר יותר באותה שנה, בולאיה תבעה את העיתון הגרדיאן על הוצאת דיבה,  אשר נאלץ לשלם לה פיצויים בסך £15,000 בגין עוגמת נפש.
חיים אישיים
בולאיה היא קתולית אדוקה אשר נשואה לסטיבן קומוסלי מעצב גרפי ולהם שני ילדים.
לוח אם
לוח האם הוא המעגל המודפס הראשי של מחשב או מכשיר אלקטרוני מורכב אחר.
לוח אם של מחשב אישי
במחשב אישי (PC) לוח האם הוא המשטח המרכזי עליו מתנהלת פעולתו הפנימית של המחשב. כל רכיב במחשב חייב להיות משובץ בלוח האם או מקושר אל רכיב שמשובץ בו. למחשבים שונים מבנה מעט שונה ולכן, למשל, במחשב אחד רכיבי עיבוד הקול יהיו בכרטיס הרחבה (שיהיה מקושר אל לוח האם דרך חריץ PCI) ובמחשב אחר יהיה כרטיס קול מובנה, דהיינו שרכיבי עיבוד הקול יהיו משובצים בקטע מתוך לוח האם. ישנן חברות המייצרות לוחות אם שעליהם כבר משולבים רכיבי חומרה למחשב (המכונים ON BOARD), כגון: כרטיס רשת, יחידת עיבוד גרפי, כרטיס קול וכדומה.
כל לוח אם מבוסס על ערכת שבבים (Chipset) שאחראית על הגישור בין הרכיבים השונים המרכיבים את המחשב. בנוסף לערכת השבבים, לוח האם מכיל רכיבי אלקטרוניקה המסדירים את המתח החשמלי אל ובין השבבים כמו גם את התקשורת שלהם. רכיבים אלה הם נגדים, קבלים, סלילים וכיוצא באלו. רכיבים שכיחים של ערכת השבבים: