cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרילה גירלז בהופעה
הופעות הלהקה
תערוכות של הגרילה גירלז בהופעה אורגנו במוזיאונים בארצות הברית, בסין, בפסטיבל הסרטים בפרוטבלו, בבריטניה, בדרום קוריאה ועוד.
באתר האינטרנט של הלהקה ניתן למצוא חומרים מכל הופעותיהן ברחבי עולם, וכן שתי רשימות: רשימת גינוי של תיאטראות שאינן מעלות מחזות מאת נשים, ורשימת תשבחות של תיאטראות שכן מעלות יצירות של נשים.
תיק העבודות שלהן נאסף על ידי מוזיאונים ואספני אמנות כגון אוסף לינדה לי לאמנות נשים, האקדמיה לאמנויות בפנסילבניה והגלריה הלאומית של קנדה.
ב-2010 זכתה גרילה גירלז בהופעה בפרס יוקו אונו לאומץ באמנות.
ספר זכרונות
ב-2016, יצא ספר זכרונותיה של פעילת הגרילה גירלז בהופעה, דונה קאז. שם הספר "UN/MASKED: Memoirs of a Guerrilla Girl on Tour", והוא חושף את הביוגרפיה האישית של קאז בנוסף לקורות להקת התיאטרון, ובו קאז מספרת כיצד שרדה מערכת יחסים מתעללת עם השחקן ויליאם הרט, וכאקט של העצמה פמיניסטית הצטרפה למאבק, חבשה מסיכת גורילה, ואמצה את שם הבמה/אקטיביזם "אפרה בהן", המחזאית והמשוררת הבריטית מהמאה ה-17. קאז היא הגרילה גירל הראשונה לחשוף את זהותה. ספרה זכה לביקורות חיוביות.
לקריאה נוספת
הספר "Voicing Dissent: American Artists and the War on Iraq" בהוצאת רוטלדג' (2009) כולל פרק על גרילה גירלז בהופעה.
קמפן (גיל גאולוגי)
קמפן הוא הגיל החמישי מתוך שישה בתת-התור קרטיקון עליון. תקופת גיל קמפן משתרעת מלפני 0.7 ± 83.6 מיליון שנים ועד לפני 0.6 ± 72.1 מיליון שנים. קדם לו גיל סנטון ואחריו היה גיל המאסטריכט.
הגדרה סטרטיגרפיה
את המונח קמפן טבע הגאולוג הצרפתי אנרי קוקן (Henri Coquand; 1881-1813) ב-1857. מקור השם בכפר הצרפתי שמפן (Champagne) במחוז השראנט הימי שבמערב צרפת. המיקום המייצג היה מחשוף בסמוך לכפר אובטר-סור-דרון (Aubeterre-sur-Dronne) באותו אזור. בשל שינויים בהגדרות סטרטיגרפיות, משויך חלק זה כיום לגיל המאסטריכט.
תחילת גיל קמפן נקבעה למועד שבו נכחדה חבצלת ים מהמין Marsupites testudinarius. נכון ל-2009 טרם אושר אתר בעולם שבו ניתן לסמן את גבול השכבה (Global Boundary Stratotype Section and Point בראשי תיבות GSSP). אחד המועמדים הוא קטע בסמוך לסכר בעיירה וקסאהצ'י (Waxahachie) בטקסס שבארצות הברית.
סיום גיל קמפן מוגדר כמקום בטור הסטרטיגרפי שבו הופיע לראשונה מין האמוניטים Pachydiscus neubergicus.
חלוקת משנה
לעיתים מחלקים את גיל הקמפן לתתי-שלבים: תחתון, תיכון ועליון. בים הטתיס כולל קמפן שישה אזורים ביוסטרטיגרפיים של אמוניטים. אזורים אלה, מהצעיר ביותר לקדום ביותר, הם:
פלאונטולוגיה
במהלך גיל הקמפן חל גידול מואץ במספר המינים של הדינוזאורים. באמריקה הצפונית לדוגמה מספר הסוגים עלה מ-4 בתחילת הקמפן ל-48 לקראת תום הגיל. התפתחות זו מכונה לעיתים "המפץ הקמפני" ("Campanian Explosion"). עם זאת, עדיין לא ברור אם המאורע מלאכותי. כלומר, האם המספר הנמוך של המינים בתחילת הקמפן נגרם בשל תנאי שימור מאובנים גרועים באותו זמן. כללית, מזג האוויר החמים והשטח היבשתי הנרחב המכוסה בים רדוד במהלך הקמפן התאים לדינוזאורים. בגיל הבא, גיל מאסטריכט נמצאו 30% פחות סוגים של דינוזאורים מאמריקה הצפונית מאשר בשלהי הקמפן.
בעלי חיים שחיו בתקופת גיל הקמפן כוללים:
תרופודים
דייוויד ואריצ'יו (David J. Varrichio) ציין שבשלהי הקמפן היו באזור אלברטה בקנדה של ימינו ובאזור מונטנה שבארצות הברית של ימינו תרופודים דומים מאוד, למרות הבדלים משמעותיים במיני הדינוזאורים אוכלי העשב בין שני האזורים.
סקובי-דו, איפה אתה?
הסדרה היוותה את גלגולה הראשון של זיכיון תקשורתי ארוך טווח המורכב בעיקר מסדרות אנימציה, מספר סרטים ומרציינדז. בישראל, הסדרה עלתה לשידור בערוץ 2 ובערוץ הילדים עם תרגום, ופרקיה לא דובבו כלל למעט פרק בודד.
כתיבה ותבנית עלילתית
יוצרי "סקובי-דו", ג'ו רובי וקן ספירס שימשו כמפקחים עלילתיים במהלך הפקת הסדרה. רובי, ספירס וביל לוץ כתבו את כל התסריטים לשבע עשר פרקיה של העונה הראשונה, ואילו לוץ, לרץ בורן וטום דגנייס כתבו את שמונת הפרקים של העונה השנייה עם רובי וספירס כעורכים עלילתיים. על אף שהעלילה השתנתה במעט ומיקומה של הקבוצה השתנה גם הוא מפרק לפרק. הרעיון העלילתי העיקרי בכל הפרקים נשאר זהה כדלקמן:
מוזיקה
בעונה השנייה הופיעו שירי "סצנת המרדף" שהופקו על ידי "לה לה הפקות" (שבמקור חתמו על חוזה להלחנת המוזיקה ל"ג'וזי ולפוסיקאטס"), הראשונה מבין סדרות אנימציה רבות שהתחקו אחר אותה תבנית כמו הסדרה). שירים אלה נכתבו על ידי דני ג'נסן ואוסטין רוברטס, ובוצעו על ידי רוברטס, שגם עשה הקלטה חדשה של שיר הנושא של הסדרה עבור העונה השנייה. שיר הנושא של הסדרה זכה לגרסאות כיסוי על ידי מספר אמנים, ביניהם מתיו סוויט עבור הספיישל הטלוויזיוני משנת 1995 ולאלבום "Saturday Morning: Greatest Hits"; להקת Third Eye Blind עבור הסרטים "סקובי-דו באי הזומבים" (1998) ו"סקובי-דו והמפלצת ממקסיקו" (2003); בילי ריי סיירוס עבור הסרט "סקובי-דו ורוחה של המכשפה" (1999); ג'ניפר לאב יואיט עבור הסרט "סקובי-דו ופלישת החייזרים (2000); להקת "ה-B-52" (סינדי, קייט ופרד) עבור הסרט "סקובי-דו ומרדף הסייבר" (2001); להקת "MxPx" עבור גרסת הלייב-אקשן (2002); וקריסטל האריס עבור הסרט "סקובי-דו ואגדת הערפד (2003).
הפצה וביקורת
בשנת 2005, הסדרה הגיעה למקום ה-49 ברשימת "מאה הסדרות המצוירות הגדולות ביותר של ערוץ 4" בבריטניה, ונבחר לאחרונה יותר ל"תוכנית הטלוויזיה הגדולה ביותר לילדים" על ידי צופי אותו ערוץ. הסדרה דורגה בתור הסדרה המצוירת ה-24 הגדולה ביותר בין מאה סדרות האנימציה המובילות של IGN.
מדיה ביתית
ב-4 ביולי 2002, "Warner Home Video" הפיצה ארבעה פרקים מהסדרה בקומפילציית DVD לאזור 1. בהמשך הם הוציאו את כל 25 הפרקים ב-DVD באזור 1 ב-16 במרץ 2004 בשם "סקובי-דו, איפה אתה? עונות 1–2 המלאות". העונה השלישית יצאה ב-10 באפריל 2007, והורכבה מפרקים שהופקו בשנת 1978, ושבהמשך עברו סינדיקציה כחלק מהסדרה "המופע של סקובי-דו".
ב-9 בנובמבר 2010, "Warner Home Video" הפיצה את "סקובי דו, איפה אתה?: הסדרה המלאה". הסט כלל שמונה דיסקים שהכילו את כל 25 הפרקים של הסדרה בנוסף ל-16 הפרקים שהופקו בשנת 1978. הסט נארז במהדורת אספנים מיוחדת בצורת העתק של "מכונת המסתורין", וכלל גם דיסק בונוס מיוחד ומלא בחומר חדש וארכיוני. הסט הופץ מחדש ב-13 בנובמבר 2012.
החל מה-27 בינואר 2009, "Warner Home Video" הפיצה תקליטורי DVD בנות דיסק אחד לכל ארבעה פרקים בתוספת פרק של הסדרה "שאגי וסקובי-דו מוצאים רמז!". ארבעה כרכים יצאו עד ה-19 באוקטובר 2010.
יצחק גאשצינני
יצחק גאָשצינני (קרי: גוּשְצִינִּי; תר"ה, 1845 – י"ג בכסלו תרע"א, 14 בדצמבר 1910) היה מחלוצי העיתונות העברית והעיתונות ביידיש בארץ ישראל, בעל בית דפוס, ומבוני ירושלים.
קורות חיים
יצחק בן צבי גאשצינני נולד בוורשה בשנת תר"ה (1845) ועלה לירושלים בגיל 22. בירושלים נשא לאשה את שרה בת בן ציון זילברשטיין ("טלאל"). בני הזוג נמנו עם בני כולל ורשה.
גאשצינני עשה את צעדיו הראשונים במלאכת הדפוס בבית המלאכה של ישראל ב"ק ובשנת תרל"ב (1872) יסד יחד עם גיסו שמעלקע יוסף שמער ויעקב דוד סלוטקי בית דפוס בירושלים - השישי במספר והשלישי בבעלות יהודית. עם השנים התחלפו השותפים ועמם - שמו של בית הדפוס (שם בית הדפוס לא הוכן בגלופה אלא סודר מחדש עם כל הדפסה ולפיכך קיימות וארציות רבות לשם בית הדפוס בשערי הספרים שהודפסו בו):
גאשצינני הוציא לאור מספר עיתונים: "שערי ציון" שיצא לאור בירושלים בשנים תרל"ו- תרמ"ה, "דער היילגער אנצייגער" (עיתון יידי שראה אור בגליונות בודדים בתרמ"ז/תרמ"ח), Jerusalem - עיתון כתוב גרמנית שהופץ בחוץ לארץ.
וכן הדפיס את עיתוניהם של אחרים: "עמוד היראה ועמוד התורה" של עקיבה יוסף שלזינגר ו"האריאל" שהודפס בבית דפוסו של גאשצינני בין השנים תרל"ד-תרל"ו.
עד סוף שנת תר"ן (1890) נדפסו בבית הדפוס כמאה ספרים, בעברית, יידיש ולאדינו. בין הספרים היה אחד פרי עטו של גאשצינני עצמו: משניות עם פירוש ותרגום אשכנזי בשם "נר נשמה".
אין ידיעות ברורות על עיסוקיו של גאשצינני לאחר סגירת בית הדפוס - ייתכן כי הפעיל מאפייה או עסק בסחר בפחם עץ.
גאשצינני היה בין המתיישבים הראשונים בשכונת מחנה יהודה וכן היה שותף לניסיון-הנפל להקמת שכונת "נוה שלום" באזור בקאע.
יצחק גאשצינני נפטר בירושלים בשנת 1910 ונקבר בהר הזיתים.
מום בית הרחם
מום בית הרחם (באנגלית: Uterine malformation) הוא סוג של מום באיברי הרבייה אצל האישה אשר נגרם כתוצאה מהתפתחות לא תקינה של צינור המולריאן במהלך התפתחות העובר. הסימפטומים נעים בין חוסר ווסת חודשי (אָמֵנוֹרֵאָה, בלועזית: Amenorrhea), בעיות פוריות, הפלות חוזרות וכאב, לבין תפקוד תקין בהתאם לאופי הפגיעה.
שכיחות
השכיחות של מום רחמי מוערך בכ 6.7% באוכלוסייה הכללית, מעט גבוה יותר (7.3%) באוכלוסייה הפוריה, והוא גבוה באופן משמעותי באוכלוסיית הנשים עם היסטוריה של הפלות חוזרות (16%).
סוגים
הסיווג של האגודה האמריקאית לפוריות (עכשיו האגודה האמריקאית לרפואת הרבייה (ASRM)) מבדיל:
רחם ראשוני (באנגלית: rudimentary uterus) הוא שארית רחם שאינו קשור לצוואר רחם ולנרתיק ויכול להימצא בצד השני של רחם חד קרני.
"נרתיק כפול"
כיוון שהנרתיק קשור במידה רבה מהצינוריות המולריאניות, אי מיזוג של שתי הצינוריות יכול להוביל להיווצרות של שכפול הנרתיק, וחוסר הקליטה של הקיר בין שתי הצינוריות ישאיר מחיצה, אשר מובילה היווצרות "נרתיק כפול". מצב זה עשוי להוביל לרחם דידלפי או לרחם עם מחיצה. משום שהמצב הוא פנימי ובדרך כלל ללא תסמינים, אישה יכולה להיות לא מודעת לכך שיש לה "נרתיק כפול". במידת הצורך, ניתן לתקן את המחיצה באמצעות ניתוח, לעומת זאת, אין שום סיבה רפואית תקפה להליך כזה.
אבחון
בנוסף לבדיקה הגופנית, הרופא זקוק לשיטות הדמיה כדי לקבוע את האופי של המום: בדיקת אולטרסאונד גינקולוגית, בדיקת MRI לאגן, או היסטרוסלפינגוגרפיה. ההיסטרוסלפינגוגרפיה לא נחשבת כיעילה, בגלל חוסר היכולת של הטכניקה להעריך את הקווים החיצוניים של הרחם, ולהבחין בין רחם דו-קרני לבין רחם עם מחיצה. בנוסף, ייתכן שיהיה צורך בלפרוסקופיה או היסטרוסקופיה. אצל חלק מהחולות התפתחות הנרתיק עלולה להיות מושפעת.
טיפול
התערבות כירורגית תלויה במידת הבעיה של הפרט. בדרך כלל, כאשר מדובר ברחם דידלפי, ניתוח אינו מומלץ. רחם עם מחיצה יכול להיות כרות בהליך אשפוז פשוט, המשלב לפרוסקופיה והיסטרוסקופיה. הליך זה מקטין מאוד את שיעור ההפלה לנשים עם אנומליה זו.
אולימפיה
אולימפיה (ביוונית: Ολυμπία - נהגה "אוליביה") הייתה מתחם מקודש בחבל ארץ אליס במערב חצי האי פלופונסוס ביוון, והיא התפרסמה בשל המשחקים האולימפיים בעת העתיקה אשר נערכו בה אחת לארבע שנים משנת 776 לפנה"ס לערך ועד שבוטלו בשנת 394 בידי הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון.
עוד יצא שמה של אולימפיה בזכות מקדש זאוס באולימפיה ופסל זאוס באולימפיה שניצב בו, אשר נחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק. האתר הוקם בחורשה קדושה (τέμενος) שנקראה אלטיס, מדרום לגבעת קרוניון, הקרויה על שם הטיטן קרונוס ונישאת לגובה של 125 מטר. הוא ניצב על הגדה הימנית של נהר אלפיוס (Αλφειός), בסמוך ליובלו קלדאוס (Κλάδεος), כ-18 ק"מ מזרחית לחוף הים היוני.
כיום ניצבת העיירה המודרנית אולימפיה סמוך לאתר העתיק. בשנת 2001 מנתה אוכלוסייתה 11,069 איש.
היסטוריה
המיתולוגיה היוונית מייחסת את ייסוד המשחקים האולימפיים לפלופס נסיך הפלופונסוס, אשר הביס את המלך אוינומאוס במרוץ מרכבות סוסים על מנת לזכות בידה של בתו הנסיכה היפודאמיה. לפי אגדה אחרת ייסד הרקולס את המשחקים האולימפיים באולימפיה לכבודו של פלופס לאחר שבמסגרת 12 מעללי הגבורה שהוטלו עליו, הסיט את מימי האלפיוס כדי לנקות את אורוותיו של מלך אליס אוגיאס, והקים את המתחם המקודש בחורשה.
למעשה נוסדו המשחקים האולימפיים בראשית המאה ה-8 לפנה"ס ביוזמתם של מלך פיזה ושל ליקורגוס מספרטה. באתר שנשלט על ידי אליס נתגלו שרידי מנחות מהמאה ה-10 לפנה"ס המעידים על פולחן שהתקיים בו כ-200 שנה לפני הנהגת המשחקים האולימפיים, אך לא נשתמרו מבנים מתקופה זו. המשחקים הראשונים התקיימו בשנת 776 לפנה"ס והאתר עבר שינויים רבים לקראת שנת 700 לפנה"ס, ובכלל זה שיטוח הקרקע וחפירת בארות מים חדשות. בשנת 680 לפנה"ס הונהגו תחרויות מרכבות במשחקים האולימפיים וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 676 השתלטה פיזה על האתר וארגנה את המשחקים עד לתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
המבנים המוקדמים ששרדו באתר הם משנת 600 לפנה"ס לערך. מקדש הרה, הפלופיון, חלק מהבולאוטריון, בתי האוצר וחלק מהמבנים החילוניים האחרים נבנו כולם במהלך המאה ה-6 לפנה"ס. בשנת 580 לפנה"ס שב האתר לשליטתן של אליס וספרטה. האצטדיון נוסף בשנת 560 לפנה"ס, ובתחילה כלל רק את המסלול, אך סביב שנת 500 לפנה"ס נוספו לו יציעי הקהל.
התקופה הקלאסית שנמשכה מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד למאה ה-4 לפנה"ס הייתה תור הזהב של המשחקים האולימפיים ושל אולימפיה, אשר ידעה תנופת בנייה. לתקופה זו מיוחסת בניית מקדש זאוס באולימפיה ובו פסל השנהב של זאוס אשר נחשב לאחד משבעת פלאי תבל. גודלו ופארו של המקדש היו ללא תקדים באתר. מבנים נוספים מתקופה זו הם הפריטניון, המטרואון, הסטואה הדרומית, סטואת ההד וההיפודרום ששכן דרומית-מזרחית לאתר וממנו לא נותר דבר (לא מופיע במפה).
בתקופה ההלניסטית נבנה המבנה הגדול באתר, הלאונידיון אשר שימשה כאכסניה לספורטאים ולאורחים רמי מעלה. בשל עליית קרנם של המשחקים נוספו זירות ספורט נוספות כמו הפלסטרה, הגימנסיון ובתי המרחץ, ובשנת 200 לפנה"ס לערך נוסף המעבר המקורה שבין המתחם המקודש לאצטדיון.
לאחר הכיבוש הרומי ניתנה הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים לכל תושבי האימפריה, והאתר שוב ידע תנופת בנייה והתחדשות. מקדש זאוס והמרחצאות שופצו. מאוחר יותר, בשנת 160 נוספה אמת המים לאתר וזו הגיעה עד לנימפאון של הרודס אטיקוס. אולימפיה נפגעה ממספר רעידות אדמה במהלך המאה ה-3 וממעשי ביזה, אך המשחקים האולימפיים נמשכו עד סוף המאה ה-4 עד שבוטלו בשנת 394 בידי הקיסר תאודוסיוס הראשון בשל דמיונם לעבודת אלילים. בית המלאכה של פידיאס היה לבזיליקה ובמקום התקיים יישוב נוצרי עד סוף המאה ה-6. לאחר מכן ננטש האתר ונקבר תחת שכבת אדמת סחף בעובי של 3 עד 4 מטר.
ב-1723 העלה הנזיר הבנדיקטי הצרפתי ברנארד דה מונפוקון (Bernard de Montfaucon) את שאלת קיומה של אולימפיה, אולם האתר נתגלה שוב רק ב-1766 בידי הארכאולוג האנגלי ריצ'רד צ'נדלר (Richard Chandler). חפירות ראשונות באתר נערכו על ידי אבל בלואה (Abel Blouet) החל ב-1828 אשר העביר מספר פסיפסים וממצאים אחרים למוזיאון הלובר בפריז. מחקר מעמיק יותר נערך באתר על ידי ארכאולוגים גרמנים מ"המכון הארכאולוגי הגרמני באתונה" (Deutsches Archäologisches Institut (DAI), Abteilung Athen) החל ב-1875. מחקרם שהתמקד בעיקר במתחם המקודש הסתיים ב-1881 הניב כ-14,000 ממצאים שהוצגו במוזיאון באתר. במהלך המאה ה-20 המשיכו להתבצע חפירות באתר בהפסקות ואלה התמקדו בעיקר במבנים שבשוליו.
בשנת 1928 חודשה מסורת הדלקת הלפיד האולימפי באולימפיה, מסורת שנהגה ביוון העתיקה ואשר הזכירה את גנבת האש מהאל היווני זאוס על ידי פרומתאוס. הטקס מתקיים מאז במקדש הרה מספר שבועות לפני כל אולימפיאדה, והאש מודלקת באמצעות קרני השמש ומראה פרבולית. הלפיד נושא את האש האולימפית עד להגעתו לטקס הפתיחה ולהדלקת הלפיד באצטדיון המארח את המשחקים. לאחר מותו של פייר דה קוברטן, מייסד המשחקים האולימפיים בעת החדשה ב-1937, הוקמה אנדרטה לזכרו הניצבת מזרחית לאתר ההיסטורי.
מקרא למפה
<blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;">
דאשיאטיטאן
דאשיאטיטאן (שם מדעי: Daxiatitan; משמעות השם מסינית היא: "הטיטאן של דאשיה ", יובל של הנהר הצהוב אשר לידו נתגלו המאובנים) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת המקרונריה, הקרוב לטיטנוזאורים אך למעשה השתייך למשפחת הקאיהלופיים. דינוזאור זה חי בקרטיקון תחתון לפני 122.6 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו במחוז גאנסו שבצפון-מערב סין וכללו מספר עצמות של חוליות צוואר, עצמות שכם ועצמות ירך. הסוג תואר ב-2008 ונמצא בו מין אחד - Daxiatitan binglingi.
דינוזאור זה היה בעל צוואר ארוך וגוף גדול והוא הגיע לאורך 20–30 מטרים. הוא הזכיר את האאולופוס והחוואנגחטיטאן (Huanghetitan), אשר חיו באותו אזור באותו זמן. כמו קרוביו הוא היה בעל גולגולת קצרה ומוגבהת. מבנה עצמות הרגליים היו קלות יותר ועצם הירך הייתה יכולה להסתובב בקלות רבה יחסית.
כדורגל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל. תחרויות הכדורגל נערכו בין 3 באוגוסט ל-20 באוגוסט 2016. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות לאומיות.
אצטדיונים
שבעה אצטדיונים נבחרו לארח את טורניר הכדורגל של האולימפיאדה.
תאי עבד
תאי עבד־קסוס (נולד ב־3 באוגוסט 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פ.ס.וו איינדהובן ההולנדית ובנבחרת ישראל עד גיל 19.
נבחרת ישראל
עבד שיחק עם נבחרת הנוער באליפות אירופה עד גיל 19 - 2022 והבקיע את השער הראשון בניצחון 2-4 נגד אוסטריה בשלב הבתים של הטורניר הסופי.
בשנת 2023 נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע העולם עד גיל 20, במסגרתו הגיעה הנבחרת לשלב חצי הגמר בו הודחה מול אורוגוואי.
חיים אישיים
נולד בתל אביב-יפו, לקובי עבד, הבעלים של רשת המסעדות ציפורה. הוא בעל דרכון ספרדי.
עבד זכה מצה"ל למעמד של ספורטאי עילוי, מה שאפשר לו לשחק מחוץ לישראל בעת שהיה אמור להתחיל את שירותו הצבאי.
מיקה רוטנברג
מיקה רוטנברג (בספרדית: Mika Rottenberg; נולדה בשנת 1976) היא אמנית וידאו ארט ישראלית הפועלת בארצות הברית.
קורות חיים
מיקה רוטנברג נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ועלתה לישראל בשנת 1977 עם משפחתה. בשנות ה-2000, לאחר לימודים במדרשה לאמנות, עברה לניו יורק והחלה ללמוד שם אמנות.
בשנת 2013 הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיה במוזיאון ישראל בירושלים.
ליאון קורניצר
ליאון קורניצר (בגרמנית: Leon Kornitzer; 4 במאי 1875 – 1947) היה חזן ומלחין יהודי-אוסטרי במוצאו שפעל כ-9 שנים בארץ ישראל.
קורת חייו
קורניצר נולד בווינה למרי (לבית דומן) ולאדולף קנטור, בני משפחה מוזיקלית שהוציאה מקרבה מספר חזנים. הוא החל את לימודיו המוזיקליים אצל אביו ולאחר מכן למד בווינה (אצל אונגר) ובברנו (אצל שמידט) השכלתו המוזיקלית כללה נגינה על פסנתר, שירה, חזנות עיבוד וניצוח.
בשנת 1900 לערך נישא לברטה לבית שמידט ונולדה להם בתם ליזי (לוינזון).
ב-1939 עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה.
קריירה
ב-1898 היה מנצח המקהלה בבית הכנסת של ייהלבה, ב-1899–1905 היה החזן הראשי בקלטאו ובשאטק  שבצ'כיה, ב-1906–1913 היה החזן הראשי של בית הכנסת הגדול "ירושלים" שבפראג, וב-1913 מונה כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול של המבורג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס כקצין לצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1918 שוחרר מהשירות ושב להמבורג למשרת החזן הראשי.
ביטלג'וס 2
ביטלג'וס 2 (באנגלית: Beetlejuice 2) הוא סרט קומדיית-פנטזיה שחורה אמריקאי, שיבוים על ידי הבמאי טים ברטון על פי תסריט מאת אלפרד גוף ומיילס מילר, המשמש המשך לאירועי הסרט "ביטלג'וס" משנת 1988. הסרט יופק על ידי חברת ההפקה "Plan B Entertainment" ואולפני האחים וורנר, ועתידים לככב בו מייקל קיטון, וינונה ריידר וקתרין אוהרה, שישובו לגלם את דמויותיהם מהסרט הראשון, ג'נה אורטגה, ג'סטין ת'רו, מוניקה בלוצ'י ווילם דפו.
ליאון קורניצר
קריירה
הקים והיה העורך הראשי של כתב העת הדו-חודשי "החזן היהודי" (Der jüdische Kantor) שיצא לאור בהמבורג ובברלין בין אפריל 1927 לאוגוסט 1938, שם פרסם מאמרים בנושא שאלות מעשיות בקשר בין החזן לשפה, בין הכותבים בכתב העת היה החזן מגנוס דוידזון.
ביטלג'וס 2
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-6 בספטמבר 2024.
ליאון קורניצר
קריירה
ב-1926 פרסם את הספר "רוממות אל" הכולל תווים לפרקי חזנות עם ובלי ליווי של עוגב וכן פרקי מקהלה, הן מקהלת גברים בלבד והן מקהלה מעורבת של גברים ונשים. ב-1933 הוציא לאור בהוצאת לסמן (Lessmann) ספר בשם "קולות יהודים" (Jüdische Klänge) ובו פרסם גם יצירות של מלחינים אחרים.
קורניצר כיהן גם כיו"ר איגוד החזנים היהודים בגרמניה (Allgemeiner Deutscher Kantoren-Verband) ושל התאחדות החזנים היהודים (Vereinigung jüdischer Kantoren). עמדה זו עזרה לו להשיג סרטיפיקט שבעזרתו הצליח בשנת 1939 לצאת את גרמניה לארץ ישראל. לאחר עלייתו הוא התגורר בחיפה ועבד כחזן ומנצח המקהלה בבית הכנסת המרכזי בחיפה. בתקופה זו הוא פרסם יצירות נוספות וכן ערך ושידר תוכניות על מוזיקה בשירות השידור של פלשתינה מירושלים.
ביטלג'וס 2
פיתוח
בתחילת שנת 1991, נמסר כי ברטון עודנו מעוניין להפיק את הסרט ההמשך, ולשם כך פנה אל התסריטאי דניאל ווטרס, לאחר שהתרשם מעבודתו על סרט הקומי-שחור "מלכות הכיתה", על מנת לשכתב את התסריט. עם זאת, בהמשך נודע כי ברטון שכר את ווטרס לצורך כתיבת "באטמן חוזר". באוגוסט 1993, המפיק דייוויד גפן שכר את התסריטאית פמלה נוריס למלאכת שכתוב התסריט. בשנת 1996, נמסר כי האחים וורנר פנו לקווין סמית' על מנת לשכתב את התסריט, אם כי סמית' דחה את ההצעה לטובת הפקת הסרט "סופרמן חי". במרץ 1997, הצהיר ג'מס כי "התסריט של 'Beetlejuice Goes Hawaiian' עדיין בבעלות חברת גפן ונראה שהוא לעולם לא יופק. בכל אופן, לא באמת ניתן להפיק את זה עכשיו. וינונה מבוגרת מדי לתפקיד, והדרך היחידה שהם יוכלו להפיק אותו היא לעצב אותו [את העלילה] מחדש לחלוטין."
בנובמבר 2013, ריידר רמזה על שובה הפוטנציאלי באומרה, "נשבעתי לשמור על סודיות, אבל נשמע כאילו שזה קורה. מדובר ב-27 שנים מאוחר יותר. ואני חייבת לומר, אני ממש אוהבת את לידיה דיץ. היא הייתה חלק כל כך עצום ממני. הייתי מתעניינת במה שהיא עושה 27 שנים מאוחר יותר". ריידר אישרה שתשקול להשתתף בסרט המשך רק אם ברטון וקיטון יהיו מעורבים בהפקה. בדצמבר 2014, ברטון הצהיר כי "זו דמות שאני אוהב ואני מתגעגע לעבודה עם מייקל. יש רק ביטלג'וס אחד. אנחנו עובדים על תסריט ואני חושב שזה כנראה קרוב יותר מאי-פעם ואשמח לעבוד איתו שוב." בינואר 2015, גרהאם-סמית' הצהיר כי העבודה על התסריט הסתיימה, וכי הוא וברטון מתכוונים להתחיל את צילומי הסרט עד סוף השנה, בהשתתפותם של קיטון וריידר. באוגוסט 2015, ריידר אישרה שהיא תשוב לגלם את דמותה של לידיה. במאי 2016, ברטון הצהיר, "זה משהו שבאמת הייתי רוצה לעשות בנסיבות הנכונות, אך מדובר באחד מהסרטים האלו שבהם זה צריך להיות נכון. זה לא סוג של סרט שזועק [לסרט המשך], זו לא טרילוגיית "ביטלג'וס". אז זה משהו שאם הוא מסתדר נכון – כי אני כן אוהב את הדמות ומייקל מדהים בגילום הדמות הזו – אז נראה שכן. אבל אין עדיין שום דבר קונקרטי." באוקטובר 2017, נמסר כי התסריאי מייק ווקדינוביץ' נשכר לכתוב מחדש את התסריט; אך באפריל 2019, הוצהר רשמית על ידי האחים וורנר על גניזת תוכניותיה להפקת סרט ההמשך.
קדם הפקה
בפברואר 2022, נמסר על חידוש הפקת סרט ההמשך, הפעם תחת הפקתה של חברת ההפקות "Plan B Entertainment" בניהולו של השחקן בראד פיט, לצדם של אולפני האחים וורנר. עוד נמסר כי קיטון וריידר ישובו לגלם את דמויותיהם של ביטלג'וס ולידיה. באוקטובר 2022, הצהיר ברטון כי הוא לא מעורב בפרויקט, אך מספר ימים לאחר מכן שב בו מדבריו ואמר ש"שום דבר לא סופי". במרץ 2023, נמסר על ידי "וראייטי" כי ג'נה אורטגה נמצאת במשא ומתן על גילום בתה של לידיה, בעוד שברטון עתיד לשוב לבימוי הסרט. במאי 2023, הודיע המלחין דני אלפמן על שובו להלחנת הפרטיטורה עבור סרט ההמשך, בעוד שאושר ליהוקה של אורטגה, וכי את התסריט לסרט כתבו יוצרי סדרת האימה-קומית "ונסדיי", אלפרד גוף ומיילס מילר; עוד נמסר על ליהוקם של ג'סטין ת'רו ווילם דפו לצוות השחקנים בתפקידים שטרם פורסמו, על שובה של קתרין אוהרה לגילום דמותה של דליה דיץ ועל ליהוקה של מוניקה בלוצ'י לגילום אשתו של ביטלג'וס. עוד נמסר כי על עיצוב התלבושות תופקד מעצבת התלבושות, שעבדה בשיתוף פעולה עם ברטון בסרטיו הקודמים.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-6 בספטמבר 2024, תחת הפצתה של "האחים וורנר".
יער מאכל
נכון ל-2023 ישנם כ-100 יערות מאכל בישראל. יער המאכל הראשון הוקם בה ב-2011 בקדרון.
היסטוריה
טיפוח יערות מאכל היא אחת משיטות עיבוד הקרקעות הוותיקות ביותר. השיטה התפתחה ככל הנראה בתקופות פרהיסטוריות באזורים טרופיים ובעלי מונסון. בתהליך בו שיפרו קבוצות אנשים את צורת החיים שלהם באופן מיידי, זוהו סוגי צמחים יעילים והורבו בידי האנשים, וצמחים לא יעילים הושמדו.
טיפוח יערות מאכל עדיין נפוץ באזורים טרופיים וידוע בשמות שונים, כגון: "גינות בית" בדרום הודו, נפאל, זמביה, זימבבואה וטנזניה; "גינות יער קנדניות" בסרי לנקה ו"הגינות של העיצוב המושלם" בג'אווה. יערות מאכל הוכחו כמקור אוכל גדול במיוחד לאוכלוסיות מקומיות.
באקלים ממוזג
בשנות ה-60 של המאה ה-20 טיפוח יערות מאכל אומץ ושונה בידי רוברט הארט כך שיתאים לאקלים הממוזג של בריטניה. התאוריות של הארט פותחו והועמקו בידי מרטין קרוופורד.
השיטה של רוברט הארט רוברט הארט ביסס את השיטה שלו על העובדה כי ניתן לחלק את היער הטבעי לשכבות נפרדות. השיטה שלו המבוססת על השכבות הבאות:
אחד המפתחות להצלחת השיטה היא בחירת הצמחים. הארט בחר צמחים שאוהבים צל, כך שהחוסר בשמש לא היה בעייתי. מרבית הצמחים אשר מגודלים היום, כגון גזרים, לא היו שורדים בשיטה זאת מחוסר בשמש.
בישראל
ב מתרחבת תופעת יערות המאכל בישראל, ובמספר ערים הוקמו יערות מאכל ביוזמת העירייה לרווחת התושבים (לדוגמה: הרצליה, אשדוד)
ישנם גם יערות מאכל שאינם משוייכים לעיר מסוימת, למשל יער המאכל 'קורן', שהוקם בצמוד לקיבוץ הגושרים שבאצבע הגליל, המשתרע על פני 25 דונם.
בישראל קיימת קהילה פעילה בשם "הפורום הארצי ליערות מאכל" המספקת מידע ומאפשרת יוזמות חדשות בנושא. בקהילה זו ניתן לקבל מידע מעודכן על הקמה ופיתוח של יערות מאכל נוספים. מתוך אותה קהילה קמה ב-2020 חברה לתכנון והקמת יערות מאכל (ריפורסט), המקימה מאז יערות קהילתיים ופרטיים ברחבי ישראל.
מגילת סתרים
מגילת סתרים הוא סוג של חיבורים שנזכר בתלמוד, והוא כלל חידושים והלכות. הוא נקרא בשם זה מאחר שתוכנו לא היה גלוי לרבים. במגילת סתרים נכתבו דברים שהיה חשש שיישכחו אם לא ייכתבו.
רקע
אמנם אף קודם שהותרה כתיבת התורה שבעל פה, נזכר בתלמוד, שרב ראה מגילה 'מגילת סתרים' של רבי חייא רבו, ובו נכתבו דברי הלכה בשם איסי בן יהודה, וכן היו ברשות חכמים נוספים מגילות סתרים מחכמים שלפניהם, והשתמשו בכך ללימוד ההלכות.
מהותה
לדעת רש"י עניינה של מגילה זו נקראה בשם זה מחמת . ובמקום אחר כתב רש"י:.
כך גם עולה מתשובות רב שרירא גאון, שכל אחד רשם לעצמו את ששמע מרבותיו, ורק כשבא למסור את הדברים לתלמידיו - מסר בעל פה.
במחקר
אפשטיין סבור כי אף קודם כתיבת המשנה, היא עמדה לרשות האמוראים כחיבור כתוב, והחל מתקופת רבי ואילך היו הלכות כתובות, כפי שניתן להיווכח מאותה מגילת סתרים שמצא רב.
יעקב זוסמן חולק בתוקף על מסקנה זו, וסבור כי אין לראות במגילת סתרים זו הוכחה, וכפי הנראה מדובר במקרה פרטני. לדבריו לא נזכר בכל תקופת חז"ל רמז לכך, ואדרבא מצינו במספר מקומות בש"ס שהסתפקו בנוסח המשנה, ולא הביאו לראיה מגילה כלשהי להוכחה. הוא סבור שמגילת סתרים זו הייתה משהו ייחודי, ואף בתלמוד נזכרה מגילה זו פעמיים בלבד.
ספרי מגילת סתרים
ספר בשם מגילת סתרים מיוחס לרב ניסים גאון, ובאחרונים תמהו על שמו של הספר. בשם הגדולים דוחה את הכוונה ששם הספר רומז לכך שהספר נכתב בסתר מחמת האיסור לכתוב את התורה שבעל פה, שהרי בתקופת רב ניסים גאון כבר הותר איסור זה. הוא משער שהספר נקרא כך מענוונתנו של רב נסים שלא היה חפץ שיפסקו הלכות על פי הספר:.
קבוצת פנטלנד
קבוצת פנטלנד (באנגלית: Pentland Group) היא חברת ספורט ואופנה קמעונאות בריטית, שהוקמה בשנת 1932 בליברפול. החברה מחזיקה בעלות על חברות כגון JD Sports ו-Speedo. בימינו ממוקם מטה החברה בלונדון וכ-50 אלף עובדים מועסקים בה ברחבי העולם.
היסטוריה ותיאור פעילות החברה
החברה התפתחה בהדרגה. בשנת 1981 היא רכשה 55% ממניות של חברת ריבוק. בשנת 1983/84 ריבוק הייתה אחראית על 70% ממחזור החברה. בשנת 1985 מניות ריבוק הוצעו למכירה בבורסה לניירות ערך של ניו יורק.
המשפחה רשמה את החברה למסחר בבורסה לניירות ערך של לונדון בשנת 1964, אך השאירה בבעלותה את רוב המניות. בשנת 1989 בוצע הנפקה ראשונה לציבור, אך בשנת 1999 נציגי המשפחה רכשו בחזרה את המניות שהונפקו לציבור. בשנת 2019 סטפן רובין היה משלם מס הגדול בממלכה המאוחדת והוא שילם 181.6 מיליון לירה שטרלינג.
בשנת 2005 החברה רכשה 45% של JD Sports ובהמשך היא הגדילה את חלקה ל-55%. לחברה זו קיימים 2,500 חנויות ברחבי העולם.
בשנת 2016 מכירות החברה הגיעו ל-2.4 מיליארד פאונד ורווחים גדלו ל-220 מיליון.
בשנת 2018 הוכרז על יצירת מיזם משותף בנושא הנעלה עם "לקוסט". באותה שנה JD Sports רכשה רשת חנויות בקליפורניה שכוללת 83 חנויות.
פיפ טורנס
פיליפ דין "פיפ" טורנס (באנגלית: Philip Dean "Pip" Torrens; נולד ב-2 ביוני 1960) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
טורנס נולד בברומלי שבמחוז קנט, והתחנך בבית הספר בלוקסהאם שבאוקספורדשייר. הוא למד ספרות אנגלית בטריניטי קולג' שבקיימברידג'.
בטלוויזיה הופיע טורנס בסרט "Consenting Adults", בשני פרקים של הסדרה "דוקטור הו" ("Human Nature" ו-"The Family of Blood"), "האימפריה של בריטאס", "מחלקה אלטרנטיבית", "הגלימה", "The Government Inspector" (בדמות ג'ון סקרלט), "The Last Detective", ובפרקים אחדים בסדרה "The Bill". ב-2008 השתתף טורנס בפרסומות בטלוויזיה הבריטית עבור חברת "First Direct" יחד עם מתיו קינג. ב-1992 שיחק בפרק בסדרה "המפקח מגרה" בכיכובו של מייקל גמבון.
ב-2011 שיחק טורנס בשני פרקי ספיישל של הסדרה "לא ממש סיטקום" (Outnumbered). ב-2012 הופיע בפרק הראשון של העונה השמינית בסדרה "הנוכלים" בתפקיד היינץ צימרמן. עוד באותה שנה היה מנחה של השעשועון "The Devil's Dinner Party". ב-2013 שיחק בפרק בסדרה "Death in Paradise" בתפקיד מדריך במוזיאון. בקולנוע שיחק טורנס בתפקיד הקפטן על אה"מ בדפורד בסרט "מחר לנצח", בסרט "לסיים את כל המלחמות" משנת 2001, ובדיבוב בסרט "פגוש את היונים".
ב-2013 הופיע טורנס בפרק "הרגע של וולדו" מתוך סדרת הדרמה "מראה שחורה".
טורנס גילם את בינגו ליטל בסדרה "ג'יבס וווסטר". הוא השתתף בסדרה "Heartbeat", ובפרק בסדרה "מיס מארפל" על פי הספרים של אגאתה כריסטי. עוד שיחק בתפקיד קולונל ג'. ס. וילסון במיני-סדרה "The Heavy Water War". ב-2016 גילם את טומי לסלס בסדרה הביוגרפית "הכתר".
אש וקרח
אש וקרח (באנגלית: Fire and Ice) הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה אפלה אמריקאי מונפש משנת 1983 בבימויו של רלף בקשי ששיתף פעולה עם פרנק פראזטה. הסרט הופץ על ידי אולפני המאה ה-20. הסרט נוצר בטכניקת רוטוסקופ בה הדמויות צולמו על ידי שחקנים בשר ודם ולאחר מכן הצילום הונפש על ידי מאיירים.
התסריט נכתב על ידי גרי קונווי ורוי תומאס, שכתבו את סיפורי "קונאן" עבור מארוול קומיקס. צייר הרקע היה ג'יימס גורני, שהיה המחבר והאמן של הרומנים המאוירים "דינוטופיה". הצייר האמריקאי האיקוני תומאס קינקדה עבד גם הוא על הרקע לסצנות שונות. פיטר צ'ונג, היוצר של איאון פלקס, היה אמן המתווה.
עלילה
ממצודת פסגת הקרח, המלכה המרושעת ג'וליאנה ובנה נקרון שולחים גל של קרחונים המאלצים את האנושות לסגת דרומה לעבר קו המשווה. נקרון שולח משלחת למצודת הר הגעש של המלך ג'רול, כדי לבקש את כניעת המלך. המשלחת היא תחבולה לחטוף את בתו היפה של ג'רול, הנסיכה טיגרה. ג'וליאנה רוצה שנקרון ייקח אותה לכלתו כדי להוליד יורש.
טיגרה מצליחה לברוח מהשובים שלה ונתקלת בלוחם צעיר בשם לארן, הניצול היחיד מכפר שנהרס על ידי הקרחונים של נקרון. השניים מתקרבים זה לזה, אך נפרדים כאשר לארן מותקף על ידי דיונון ענק ומפלצתי ותתי-האדם של נקרון מצליחים ללכוד מחדש את טיגרה. היא נמלטת שוב לזמן קצר, אך נתקלת במכשפה רולייל ובנה אוטוה, שמתכננים למסור אותה לנקרון כדי לזכות בהערכתו. תוכניתם משתבשת כשתתי-האדם של נקרון הורגים אותם ולוקחים את טיגרה חזרה למצודת פסגת הקרח. ג'וליאנה מציגה את טיגרה בפני בנה אך נקרון נגעל ממנה. טיגרה מושיטה את ידה לנקרון לשלום ורוצה ידידות בין העמים שלהם. נקרון בועט בה ויורק על הצעת השלום שלה.
בזמן שהוא מחפש את טיגרה, לארן נתקל בדארקוולף, לוחם רעול פנים מסתורי שחובש ברדס של פנתר, שלו נקמה אישית נגד נקרון וג'וליאנה. בעוד שדארקוולף הודף את החבורה של נקרון, לארן ממשיך בחיפושיו ונתקל בשרידיה של רולייל, אשר רוחה מתגלמת ואומרת לו כיצד למצוא את הנסיכה. במקביל, ג'רול שולח את בנו, הנסיך טארו, לנקרון כדי לשאת ולתת על שחרורה של טיגרה. טארו ומשלחתו מגיעים למצודת פסגת הקרח כשלארן מתחבא על ספינתו. באמצעות הקסם שלו, נקרון מאלץ את הנסיך ומשלחתו להרוג זה את זה.
לארן חודר למצודת פסגת הקרח, אך לא מצליח להחזיר את טיגרה וניצל על ידי דארקוולף. השניים חוזרים למצודת הר הגעש כדי להודיע לג'רול, שמחליט לתת להם זמן נוסף לחדור שוב למצודת פסגת הקרח ולהציל את בתו לפני שהקרחון יחצה את הגבול לממלכתו, ויאלץ אותו לשחרר את הלבה מהר הגעש כדי להמיס את הקרח. בעזרתם של רוכבי נץ הדרקון של ג'רול, הם מסתערים על המבצר, אבל רק דארקוולף מצליח להגיע לנקרון. לארן מוצא ומציל לבסוף את טיגרה מידיה של ג'וליאנה. דארקוולף הורג את נקרון, אבל ייסוריי גסיסתו של נקרון מרחיבים את הקרחון, מה שלא מותיר לג'רול ברירה אלא לפתוח את שסתומי הר הגעש. זרימת הלבה מתגברת על הקרחון, משמידה את מצודת פסגת הקרח, ג'וליאנה וצבא תתי-האדם.
לארן וטיגרה מצליחים בקושי להימלט מהאסון. כשהם נתקלים בתת-אדם פצוע, לארן מתכונן להרוג אותו, אך טיגרה עוצרת אותו באומרה שעל העמים להתחיל מחדש והם מתחבקים ומתנשקים. מראש צוק, דארקוולף צופה לרגע בזוג בחיוך, ואז נעלם.
הפקה
עד 1982, סרטי פנטזיה הוכיחו את עצמם כמוצלחים במידה ניכרת בקופות, כדוגמת שליט החיות וקונאן הברברי, ולבקשי היה רצון לעבוד עם חברו הוותיק, מאייר הפנטזיה פרנק פראזטה. בקשי קיבל 1.2 מיליון דולר למימון Fire and Ice ואולפני המאה ה-20 הסכים להפיץ את הסרט על ההצלחה של Wizards.
TmRNA
tmRNA (ראשי תיבות באנגלית: Transfer-messenger RNA) היא מולקולת RNA פרוקריוטית השייכת למשפחת ה־ncRNA. היא מתאפיינת בתכונות משולבות של mRNA ו־tRNA, ותפקידה להיקשר לריבוזום פרוקריוטי שנתקע בתהליך התרגום, לשחרר אותו ולאפשר את הפירוק של החלבון הלא תקין.
אש וקרח
הפקה
מכיוון שאש וקרח היה סרט הפעולה הגדול ביותר שבקשי ביים עד אותה נקודה, נעשה שימוש ברוטוסקופ. בקשי ופראזטה היו מעורבים מאוד בהפקת קטעי הפעולה, החל מליהוק ועד לצילומים האחרונים. צוות הסרט כלל את אמני הרקע ג'יימס גורני ותומס קינקאדה, אמן העיצוב פיטר צ'ונג, סטיבן אי. גורדון ובל ובנקס. צ'ונג העריץ מאוד את עבודתם של בקשי ופראזטה, והנפיש את הקטעים שלו בסרט ובמקביל עבד עבור חברת וולט דיסני.
SnoRNA
Small nucleolar RNAs) snoRNAs) הן משפחת מולקולות ncRNA בגודל 60–300 בסיסים הנמצאות בגרעינון ומשתתפות בתהליכים הקשורים בעיבוד ושינוי מולקולות RNA וכן מבקרות את תהליך השחבור החליפי.
אש וקרח
ביקורת
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס כתבה: "אם אתה אוהב ספרי קומיקס אבל לא יכול לשאת את הטרחה המיותרת של הפיכת דפים, 'אש וקרח' [...] עשוי להיות בשבילך. זה יעזור אם היית ילד בן 12 אובססיבי למין, אבל זה לא חיוני."
TmRNA
מנגנון פעילות
מולקולת ה-tmRNA פועלת במקומות בהם יש ריבוזום שלם, לו אתר A פנוי, דבר המעיד על כך שהריבוזום נתקע. לאחר שמולקולת ה-tmRNA נכנסת לאתר A הפנוי בריבוזום, הריבוזום מעביר למולקולת ה-tmRNA את השרשרת הפוליפפטידית שנוצרה מתעתיק ה-mRNA הלא תקין. לאחר מכן התרגום ממשיך על בסיס התבנית שעל גבי ה-tmRNA שיוצר סימון לפירוק התעתיק הלא תקין.
SnoRNA
עיבוד rRNA
לצורך יצירת הריבוזום ובעיקר להקל על התקפלותו ויציבותו, מולקולות snoRNA מעבדות את תעתיקי ה-pre-rRNA כך שיתאימו ליצירת הריבוזום.
אש וקרח
ביקורת
ג'ין סיסקל מהשיקגו טריביון העניק לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה וכינה אותו "אטרקטיבי למראה, אבל הסיפור האיטי והצפוי שלו הופך את הצפייה בו לדומה לקריאת ספר קומיקס עם דפים עשויים עופרת". הוא הוסיף כי "הקצב הקבוע של לכידה וחילוץ של טיגרה ולכדה וחילוץ הוא, לאחר זמן מה, יותר מקצת מעייף".
שילה בנסון מהלוס אנג'לס טיימס כתבה כי "למרות כל השטיפות המפוארות ברקע, שאכן יש להן את המראה של פראזטה, 'אש וקרח' היא פנטזיה מצחיקה שלא במתכוון כפי שאפשר לקוות לה".
דונלד גרייג מ-The Monthly Film Bulletin כינה את קטעי הפעולה "מרשימים מספיק" אך קבע כי "הקסם הפטישיסטי של האנימטורים מהצורה האנושית... מדגיש את הדו-ממדיות של התסריט, שכן היצירה היא ללא ספק החידוש היחיד שדמויות מקבלות."
קולין גרינלנד מ-Imagine כתב כי "הרבה יותר מהנה הוא הקוסמים הקודמים שלו, עכשיו בסרטון מ-CBS/Fox, פנטזיה עם חוש הומור ערמומי. בהשוואה לזה, "אש וקרח" קצת קודרים."
בשנת 2003, אגודת מבקרי הסרטים המקוונת דירגה את הסרט כסרט האנימציה הטוב ה-99 בכל הזמנים.
מדיה ביתית
הסרט שוחרר ב-VHS, בטא מקס, CED ולייזרדיסק על ידי RCA/סרטי קולומביה ב-1983. GoodTimes Home Video הוציאה מחדש את הסרט ב-VHS ב-1988. בשנת 2005, הוא שוחרר ב-DVD על ידי Blue Underground Entertainment במהדורה מוגבלת של שני תקליטורים, בשילוב עם הסרט התיעודי Frazetta: Painting With Fire, אודות היוצר והמפיק השותף של הסרט, פרנק פראזטה.
מאוחר יותר החברה הוציאה את הסרט בבלו-ריי ב-2008 עם וידאו משוחזר 1080p ורמיקס 7.1 סראונד ב-Dolby TrueHD וגם ב-DTS-HD Master Audio.
רימייק
בשנת 2010, רוברט רודריגז הודיע כי יביים רימייק לייב אקשן של הסרט. בקשי הצהיר שהוא לא רוצה כל מעורבות בסרט, אבל הוא הסכים לתת רישיון לזכויות לרודריגז. העסקה נחתמה זמן קצר לאחר מותו של פראזטה. ב-18 בדצמבר 2014, Sony Pictures Entertainment רכשה את זכויות הצילום לגרסת הלייב אקשן המחודשת של הסרט, שיבוים על ידי רוברט רודריגז.
Dune II
חולית 2 (באנגלית: Dune II; ידוע גם בשמות: Dune II: The Battle for Arrakis ו-Dune II: The Building of a Dynasty) הוא משחק מחשב מסוג אסטרטגיה בזמן אמת, המבוסס על יקום חולית של פרנק הרברט והיה חלק מסדרת המשחקים של חולית. המשחק זכה להצלחה ולפרסום רב והפך לאבן יסוד בז'אנר משחקי המחשב של אסטרטגיה בזמן אמת בו השחקן מפקד על צבאות הנלחמים בזמן אמיתי ורציף, בניגוד לאסטרטגיה מבוססת תורות (כגון סדרת המשחקים Civilization). לאחר ההצלחה, Westwood יצאה עם סדרת Command and Conquer, שהייתה דומה באופייה ל-Dune II וזכתה להצלחה עצומה.
חולית 2 הוא משחק אסטרטגיה בזמן-אמת בו נלחמים שלושה צבאות על כיבוש אראקיס, בונים בסיסים וצבאות ועוסקים בכרייה נמרצת של סם המרקוח. המשחק שיצא בסוף שנת 1992, היווה את אחד מאבות משחקי האסטרטגיה בזמן-אמת כפי שהם נראים בימינו, גם מבחינת הגרפיקה החדשנית והמתקדמת יחסית לתקופה שהוא הציג וגם מבחינת אופן השליטה וההתפתחות במשחק. אלמנטים אלו זיכו את המשחק לפופולריות רבה. במשחק זה יכול לבחור השחקן בין שלושה בתים: אטרייאידס האצילים (בצבע כחול), הארקונן האכזריים (בצבע אדום) והאורדוס החתרנים (בצבע ירוק). לכל צד יש נשק ייחודי שאין לצדדים האחרים (כגון "טנק אולטרא-סוני" לאטרייאידס, "יד המוות", רקטת קרקע-קרקע כבדה וארוכת טווח להארקונן וגז עצבים לאורדוס) וניתן לשחק בכל צד שהוא ולא רק בצד של הטובים. הצלחת המשחק ששילב בין מורכבות לבין חדשנות הביאה לצמיחת משחקים כגון Command and Conquer (אשר כונה על ידי המעריצים כ-Dune III) ו-Warcraft.
עלילת המשחק
המשחק מבוסס על יקום חולית של פרנק הרברט ומהווה המשך לספר חולית.
בתחילת המשחק מציב הפאדישאח, ששרוי בחובות גדולים, אתגר לבתי האצולה: להשתלט על אראקיס ולכרות כמה שיותר מרקוח, כאשר המנצח יזכה בכוכב כולו ובעוצמה, היוקרה והשפע הכלכלי הרב הנלווים לכך. הוא קובע מספר חוקים לאתגר אך מתיר שימוש בכוח צבאי כדי להשתלט על אראקיס ולהביס את הבתים האחרים. לאתגר נענים שלושה בתים גדולים:
כל אחד משלושת הבתים מקימים מאחז באראקיס, ובשלבים הראשונים מטרת השחקן היא פשוט ללמוד את המשחק ולכרות כמות דרושה של מרקוח, כאשר מדי פעם הוא מוטרד על ידי יחידות אויב. בשלבים מתקדמים יותר, מתעמת השחקן עם בתים אחרים ואלה נלחמים זה בזה על טריטוריות שונות. כאשר הבית צובר עוצמה ומשתלט על רוב הכוכב, שני הבתים הנותרים מתאחדים נגדו. בשלב האחרון, הקיסרות של בית קורינו, שלכאורה אמורה להישאר נייטרלית באתגר, מתערבת כאשר אחד הבתים קרוב להשתלט על אראקיס ולהשיג עוצמה שיכולה לאיים על שלטון הפאדישאח בקיסרות.
במשחק תשעה שלבים, ולכל בית סרטוני מעבר שונים ביניהם.
משחקיות
המשחק הוא משחק אסטרטגיה בזמן אמת בו הקרבות מתנהלים בזמן רציף ועל השחקן להגיב בזמן אמת למתרחש. במסגרת המשחק שולט השחקן באחד הבתים ובכל שלב עליו לבנות בסיס עם מבנים שונים, לכרות את המרקוח באמצעות יחידת ה"מקצרה" (Harvester), לבנות יחידות צבא שיאבטחו את הבסיס וישמידו את האויב, ובו בזמן לפקד עליהן בקרב (להורות להן לאן ללכת ואת מי או מה לתקוף). כריית המרקוח מעניקה לשחקן כסף שבאמצעותו הוא יכול לממן בניית מבנים ויחידות צבאיות.
סביבת המשחק
במשחק יש מספר סוגי קרקע:
המשחק משתמש בקונספט ערפל המלחמה, כאשר רוב שטח אזור הלחימה מוסתר מהשחקן ("שחור") ועל השחקן לשלוח יחידות לסרוק את השטח. רק שטח שסרקו נעשה גלוי לשחקן, אך מרגע שנסרק הוא גלוי לנצח. באפשרות השחקן לבנות מבנה מכ"ם כדי להשיג מפה של אזור הלחימה. מפה זו מאפשרת מעקב מודיעיני אחרי תנועות האויב, התראה מוקדמת ושליטה טובה יותר ביחידות.
בניית בסיס
בכל שלב במשחק על השחקן להקים בסיס הכולל תחנות כוח (המספקות אנרגיה לשאר המבנים בבסיס), בית זיקוק המשמש בסיס ל"קוצר" וממיר את המרקוח לכסף, מיכלי סילו לאחסון המרקוח ומפעלים המאפשרים לו לבנות יחידות צבאיות - קסרקטין (המאפשר לו לאמן חיילים ולבנות מפעלים מתקדמים יותר), מפעל רכב קל (המאפשר לו לבנות רכבי שטח ממוגנים לסיור ולחימה), מפעל רכב כבד (המאפשר לו לבנות טנקים ורכב קרבי משוריין זחלי) ומבנים נוספים הנותנים לו גישה לטכנולוגיות מתקדמות.
הבנייה נעשית באמצעות מבנה מיוחד שנקרא "חצר בנייה" (Construction Yard), באמצעותו בוחר השחקן איזה מבנה הוא רוצה לבנות. ברגע שמבנה זה מושמד השחקן אינו יכול לבנות מבנים חדשים, אלא אם יש לו מבנה נוסף מסוג זה. הבנייה אפשרית רק ברצף בנוי והדרך הזולה ביותר להבטיח רצף בנוי היא בניית יסודות בטון (הנראה במשחק כמרצפות חלקות) שחיוניות גם לתחזוקת המבנה. מבנה שלא נבנה כולו על יסודות בטון סובל משחיקה מתמדת בנקודות הפגיעה שלו, דבר שמקל על האויב להשמידו בהתקפה. את המבנה ניתן לתקן תמורת כסף. בנוסף, כדי שהמבנה יפעל על השחקן לדאוג שיהיו בבסיס מספיק תחנות כוח כדי לספק אנרגיה לכלל הבסיס. השחקן מוגבל גם בכמות הכסף שהוא יכול לצבור על ידי כמות המרקוח שהוא יכול לאחסן. כדי שיוכל לחסוך יותר כסף עליו לבנות מיכלי סילו לאחסון המרקוח.
בשלבים מתקדמים יותר יכול השחקן לבנות ביצורים להגנה על הבסיס. ביצורים אלה כוללים חומת בטון פשוטה ושני סוגי צריחים נייחים: צריח נושא תותח וצריח נושא רקטות (Rocket Turret) שיעיל גם נגד יחידות אוויריות אך דורש יותר משאבים. הצריחים פעילים רק כאשר יש מספיק אנרגיה לכלל הבסיס.
המבנה המתקדם ביותר במשחק הוא הארמון, המאפשר לכל בית להשתמש בנשק הייחודי לו.
קרב
הקרב במשחק מתנהל בעיקר בין יחידות צבאיות. אלה הן יחידות ניידות בשליטת השחקן שזזות ויורות לפי פקודת השחקן, אם כי הן מגינות על עצמה באופן אוטומטי כאשר הן מותקפות. לכל יחידה יש נקודות פגיעה המאפיינות כמה נזק היא יכולה לספוג לפני שהיא מושמדת (יחידות מסוימות ניתן לתקן), דירוג שריון וקצב תנועה, וכן סוג ההתקפה שלה שמאופיין בנזק שהיא גורמת, טווח הירי ודיוקו. כמעט כל היחידות במשחק הן קרקעיות למעט מטוסי התובלה (Carry-All) והאורניתופטר (Ornithopter) (הנשלטים על ידי המחשב ולא על ידי השחקן) וטיל "יד המוות". רק צריחי רקטות (Rocket Turret) יכולים ליירט יחידות אוויריות. יחידות זחליות יכולות לדרוס יחידות חי"ר וכך להרוג אותן במהירות.
לשחקן יש אפשרות להשתלט על מבני אויב באמצעות יחידות חי"ר. עליו לפגוע במבנה האויב עד לרמה קריטית (מד נזק בצבע אדום) ואז להכניס יחידת חי"ר לתוכו. ההשתלטות על מבנה האויב מאפשרת לשחקן לייצר את היחידות הרלוונטיות שהאויב יכול לייצר במבנה זה.
רוב היחידות במשחק משותפות לכל הבתים, אך ישנן יחידות שלא נמצאות בבתים מסוימים ויש יחידות מיוחדות שנמצאות רק בבית אחד.
יחידות משותפות
יחידות שכל הבתים יכולים לייצר:
יחידות מיוחדות
יחידות שרק בתים מסוימים יכולים לייצר:
כלי נשק מיוחדים
כלי הנשק המיוחדים של כל בית מופעלים על ידי הארמון, אחת לכמה זמן. השליטה עליהם על ידי השחקן היא מוגבלת.
קבלה וביקורת
עם יציאתו זכה המשחק לביקורות טובות ושבחים רבים. הביקורות ציינו לחיוב את הממשק החדשני והכיפי לצד גרפיקה וקול איכותיים מאוד לזמנם. הוא זכה בתואר "משחק האסטרטגיה של השנה" של 1993 על ידי המגזין Computer Gaming World.
גם ברטרוספקטיבה נחשב המשחק לאיכותי ופורץ דרך, ונכלל במספר רשימות ו"היכלי תהילה" של כלי תקשורת שונים וכתבי העת העוסקים במשחקי מחשב.
זר כלניות למשה וילנסקי
"זר כלניות למשה וילנסקי" הוא אלבום המתעד ערב הוקרה שנערך לכבודו של המלחין משה וילנסקי במועדון צוותא בתל אביב ב-25 במאי 1982. האלבום עצמו יצא בשנת 1986.
ערב ההוקרה שנערך ביוזמת מחלקת התרבות של גלי צה"ל עלה במועדון צוותא לכבוד 50 שנות עשייה של משה וילנסקי. לאירוע הוזמנו בכירי הזמרים בישראל באותה העת ובהקלטת האלבום מופיעים תריסר משירי המופע. ב-1993 יצא האלבום בגרסת דיסק.
את עטיפת האלבום עיצב דוד טרטקובר.
מיסטי קופלנד
מיסטי קופלנד (באנגלית: Misty Copeland; נולדה ב-10 בספטמבר 1982) היא רקדנית בלט אמריקאית. היא הפרימה בלרינה של תיאטרון הבלט האמריקאי, הראשונה ממוצא אפריקאי אמריקאי בתפקיד זה.
ביוגרפיה
קופלנד נולד בקנזס סיטי שבמיזורי. בגיל שנתיים התגרשו הוריה והיא נדדה עם אמה וחמשת אחיה בשכונות שונות בלוס אנג'לס שבקליפורניה. החלה לרקוד בלט בגיל 13 בסטודיו בסן פדרו, היא עברה להתגורר בבית מורתה לבלט סידני בראדלי ועד מהרה התפתחה לרקדנית מצטיינת. בגיל 15 הוכתרה על ידי העיתון לוס אנג'לס טיימס לרקדנית הצעירה הטובה ביותר באזור לוס אנג'לס רבתי וזכתה למלגת לימודים בבלט סן פרנסיסקו. אמה של קופלנד דרשה שתחזור להתגורר בביתה ובתגובה הגישה קופלנד בקשה לבית המשפט לזכות בעצמאות מאמה. הסכסוך זכה לתשומת לב תקשורתית רבה. לאחר חודשיים הוסרה התביעה והיא חזרה להתגורר עם אמה, שהתחייבה כי לא תמנע ממנה לרקוד בלט.
בשנת 2000 התקבלה קופלנד לתיאטרון הבלט האמריקאי, באוגוסט 2007 קודמה לדרגת רקדנית סולנית, ב-2012 כיכבה לראשונה בתפקיד ראשי בהצגה מרכזית כשגילמה את דמותה של "ציפור האש" במופע "ציפור האש" וזכתה לשבחי הביקורת. היא נאלצה להיעדר כשבעה חודשים מהופעות בעקבות סדרת שברי מאמץ בעצם השוקה. לאחר שובה לבמה כיכבה בין השאר בתפקידים הראשיים בהצגות הבלט "אגם הברבורים", "קופליה", "לה ביידר" ו"מאנון". ביוני 2015 נבחרה לרקדנית הראשית של התיאטרון. באותה שנה נבחרה לככב במחזמר בברודוויי "יום בניו יורק" ("On the Town") מאת ליאונרד ברנשטיין על בסיס רעיונו של ג'רום רובינס.
ב-2014 צורפה לוועדה המייעצת לנשיא ארצות הברית ברק אובמה בענייני כושר גופני, ספורט ותזונה. ב-2015 נבחרה לרשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם על ידי טיים מגזין.
קופלנד היא פרזנטורית של חברת הלבשת הספורט אנדר ארמור, פרסומת בכיכובה זכתה להצלחה גדולה ולמעל 9 מיליון צפיות ב-YouTube. בסרטון מקריאה ילדה מכתבי דחייה שקיבלה קופלנד ובהם מצוין שהיא אינה מתאימה להיות רקדנית בלט עקב מבנה גופה וגילה, על רקע ביצועים מרהיבים של קופלנד.
היא חיברה אוטוביוגרפיה בשם Life in Motion שיצאה לאור בהוצאת סיימון ושוסטר ב-2014 וספר ילדים בשם "Firebird".
ביולי 2016 נישאה לבן זוגה אולו אוונס.
פיקתיים
פִּיקָתיים או פִּיקות (שם מדעי: Ochotonidae) היא משפחה בסדרת הארנבאים ובה סוג יחיד - פיקה. הפיקות הן קרובות רחוקות של הארנבים, אך מזכירות במראם מכרסמים המתחפרים בסלעים בהרים שונים בעולם.
רוב הפיקות שוכנות באזורי אקלים קרים באסיה, צפון אמריקה ובממזרח אירופה וכן בערבות אסיה התיכונה. הם נוהגים לחיות בין אזורי סלעים, שם הם מתחבאים מטורפים או שהם חופרים מאורות ארוכות באדמה ולעיתים מתגוררים יחד איתם מספר ציפורים שלגיות.
הם קטנים בהרבה מקרוביהם הארנביים ואורכם 15-23 ס"מ בלבד. הם ניזונים מצמחי קרקע שונים אותם ואוכלים כמו ארנבים גם את הגללים הראשונים שלהם במטרה להפיק עוד מינרלים מהמזון. הם יאכלו גם צמחים ארסיים שהם אוגרים במחסה שלהם. בנוסף בחודשי החורף הקרים הם יאכלו גם נבלות של חיות קטנות. הם משמיעים קולות אזהרה למשל: שריקות.
מינים
ישנם 30 מינים של פיקות בסוג:
גרעיני חמנית
גרעיני חמנית או גרעיני חמנייה, המכונים גם גרעינים שחורים, הם זירעוני צמח החמנית. כל זירעון מכיל זרע אחד, והזרעים משמשים למאכל ולהפקת שמן.
בשימוש שנעשה בגרעיני חמנית למטרות מסחריות, נהוג לסווג אותם על פי הקליפה שלהם. קליפה בצבע שחור חלק, מצביעה לרוב על זרעים המשמשים להפקת שמן החמניות. זרעי חמניות עם פסים עליהם, משמשים בעיקר למאכל.
ייצור ושימוש
נהוג לאכול גרעיני חמנית כחטיף או כמרכיב במאכלים שונים וניתן לרכוש את הזרעים בקליפתם או מקולפים, קלויים או לא קלויים. כאשר הגרעינים נרכשים בתוך קליפתם, נהוג לפצח אותם עם השיניים תוך הוצאת הקליפה ואכילת ליבת הגרעין בלבד. גרעיני חמנית פופולריים במדינות הים התיכון ובהן ישראל, וכמו גם במדינות אסיה. לעיתים נהוג להוסיף גרעיני חמנית ללחם ומאפים מגוונים. גרעיני חמנית משמשים גם כמזון לחיות מחמד (במיוחד למכרסמים) ועופות בר.
עונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-31 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-24 בספטמבר 1987 ותחרות הסתיימה ב-7 באפריל 1988. בתחרות השתתפו 23 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו משחקים בשיטת הנוקאאוט בהם נקבעו 8 עולות לבית הגמר. בבית הגמר התקיימו שני סיבובים. הקבוצות החזקות עלו לטורניר פיינל פור התקיים בגנט.
התחרות הסתיימה בניצחון של טרייסר מילאנו, בפעם השנייה ברציפות ובפעם השלישית בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לבית הגמר.
פיינל פור
בוב מקאדו (ארצות הברית) מטרייסר מילאנו נבחר לכדוסלן המצטיין של הפיינל פור.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב העפילה ישירות לשלב השני של המוקדמות והיא ניצחה את בנפיקה הפורטוגזית 111:86 ו-81-79. את בית הגמר היא סיימה במקום הרביעי ועלתה לפיינל פור. היא הפסידה במשחק הגמר, כמו בעונה הקודמת.
ברמחה
ברמחה (Bermeja) הוא אי תעתוע השוכן במפרץ מקסיקו, מול החוף הצפוני של חצי האי יוקטן, והיה רשום במפות של מפרץ מקסיקו במשך כארבע מאות שנה, מהמאה ה-16 עד ה-20.
מאפייני האי
מדובר באי שהיה אמור להיות קטן מאוד, בגודל של עד עשרות מטרים, שאיש לא גר בו ודבר לא צמח עליו. התגלה על ידי הנוסע אלונסו דה סנטה קרוז שסימן את האי במפות כבר ב-1539, ולפי תיאורים שונים ייתכן שהופיע גם בהמשך, אף כי הדבר לא ודאי. האי הופיע בכל המפות של מפרץ מקסיקו עד המאה ה-20.
למרות היותו ממוקם באופן מדויק ביחס לאיים שכנים על ידי קרטוגרפים ספרדים בולטים מהמאה ה-16, האי לא נמצא בסקר משנת 1997, וגם לא במחקר נרחב משנת 2009 שנערך על ידי האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ( UNAM) מטעם לשכת הצירים המקסיקנית. ההתעניינות באי התעוררה בסוף 2008, ונבעה מהעובדה שבמפרץ מקסיקו התגלו מחצבי נפט גדולים. אילו אי זה היה קיים, הדבר היה מאפשר למקסיקו לדרוש בעלות על קידוחי נפט במפרץ מקסיקו, בכל המרחב הימי המקיף אותו.
האי הוזכר לראשונה על ידי אלונסו דה סנטה קרוז ב-El Yucatán e Islas Adyacentes, שהיא רשימה של איים של האזור שפורסמה במדריד בשנת 1539. מיקומו המדויק נמסר ב-Espjo de navegantes (סביליה, בערך 1540) על ידי אלונסו דה צ'אבס, שכתב כי מרחוק, האי הקטן נראה "בלונדיני או אדמדם" ( בספרדית : bermeja ).
קידוחי נפט באזור האי
האי עדיין נחשב כקיים בתחילת המאה ה-20. מאחר שהיה אי קטן מאוד, למעשה גל אבנים בולט באמצע האוקיינוס, לא היה בו עניין עד למאה ה-21, אז הובהר סופית שאינו קיים. השאלה האם היה קיים בעבר ונעלם, או שלא היה קיים כלל, נותרה פתוחה. בשנת 2009 הודיע תאגיד הנפט BP כי באזור שבו אמור להיות האי, בעומק של למעלה מקילומטר, נמצא מרבץ נפט גדול, שבכוונתה להתחיל בקידוחו. אישור הקידוח היה לכאורה בגבולות המרחב הימי של מקסיקו, שהאי ברמחה בבעלותה, ואילו היה האי קיים היו הקידוחים באזור נחשבים אזור כלכלי בלעדי מקסיקני. תאגיד הנפט האמריקאי, מנגד, הבהיר כי האי לא קיים, ולכן החברה המוצאת את המחצב היא הבעלים שלו, בהתאם לחוק הימי.
סיבות להיעלמות האי
ייתכן שהאי לא היה קיים מעולם, ומדובר בטעות העתקה מתמשכת, שמקורה בתצפית שגויה של קרטוגרפים מוקדמים. הגורסים כי האי מעולם לא היה קיים, מציינים כי כבר ב-1997 יצאה משלחת שלא מצאה את האי; וכן שהאי לא הופיע מעולם ב-Google Earth, תוכנת המיפוי העולמית של גוגל שהחלה לפעול בשנת 2000.
עם זאת, העובדה כי במשך 400 שנה לא היה ערעור של ממש על קיומו, ויש אזכורים שלו מצד יורדי ים במהלך ההיסטוריה, מאפשרים להניח גם אפשרות אחרת, לכך שהאי היה קיים ונעלם. יש שתי תיאוריות המסבירות את ההיעלמות.
גיורגי מרגוולשווילי
גִּיוֹרְגִי מַרְגְּווֵלָשְׁוִוילִי (בגאורגית: გიორგი მარგველაშვილი; נולד ב-4 בספטמבר 1969) הוא פוליטיקאי גאורגי, שכיהן כנשיא גאורגיה מינואר 2014 עד דצמבר 2018.
בהכשרתו מרגוולשווילי הוא פילוסוף ומומחה במדעי המדינה וביחסי ציבור. הוא כיהן שתי תקופות כהונה כרקטור המכון הגאורגי ליחסי ציבור, בין השנים 2000–2006 ו-2010–2012. בחודש אוקטובר 2012 הוא מונה לשר החינוך והמדע בממשלת בידזינה איוואנישווילי. בפברואר 2013 הוא מונה גם לסגן ראשון לראש הממשלה. במאי 2013 נבחר מרגוולשווילי למועמדה של קואליציית החלום הגאורגי לנשיאות גאורגיה ובבחירות שהתקיימו באוקטובר 2013 הוא נבחר לנשיאות בקולות 62% מן הבוחרים.