cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמנון ליפקין-שחק
ביוגרפיה
בשנת 1977 התמנה למפקד חטיבת הצנחנים הסדירה ופיקד עליה במהלך מבצע ליטני. עם סיום המבצע כמעט שהודח מתפקידו על ידי הרמטכ"ל מוטה גור, משום שב-5 באפריל, שישה חיילים ואזרח יצאו עם רכב לטיול, עברו את המחסומים שהציבו חייליו באופן מכוון ונכנסו לשטחים שלא בשליטת צה"ל. בהתקלות עם מחבלים נהרגו 4 מהחיילים, חייל ואזרח הצליחו לחמוק אך נשבה חייל המילואים אברהם עמרם, ששוחרר מאוחר יותר בעסקת שבויים עם אש"ף. לאירוע זה קדם אירוע נוסף שהייתה מעורבת בו משאית קשר שעברה את המחסום בשוגג. תא"ל אורי שמחוני שכנע את הרמטכ"ל לחזור בו מכוונתו זו. במהלך התפקיד פיקד ליפקין גם על מבצע שלכת, פשיטה של חטיבת הצנחנים ושייטת 13 על בסיס מחבלים בדהר אל- בורג' שבלבנון. במהלך המבצע נהרגו שני מפקדי פלוגות ונקברו תחת קיר בטון של אחד הבתים. חילוצם של השניים דרש זמן רב ובשל העובדה כי כוחות תגבורת של המחבלים עמדו להגיע במהרה לאזור הפעולה, קיבל ליפקין-שחק פקודה לסגת מבלי לחלץ את גופות הלוחמים. על אף זאת התעקש ליפקין-שחק על השלמת מאמצי החילוץ. עמדתו נתקבלה והכוח הצליח לפנות את ההריסות ולחלץ את הגופות. כמו כן פיקד ליפקין-שחק על מבצע מנורה.
בשנת 1979 עבר הסבה לחיל השריון והועלה לדרגת תת-אלוף. ב-1980 מונה למפקד עוצבת להב, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד המרכז, וב-1982 מונה למפקד עוצבת הפלדה, אוגדה משוריינת סדירה, ולאחר מכן היה מפקד אזור ביירות.
בשנת 1983 מונה למפקד פיקוד המרכז ונודע כמקורב לרמטכ"ל, משה לוי. בשנת 1986 התמנה לראש אמ"ן. במסגרת תפקידו זה היה מעורב בתכנון מבצע הצגת תכלית, וכן שימש בתפקידו במלחמת המפרץ.
בשנת 1991 מונה לסגן הרמטכ"ל וראש אג"ם. בזמן כהונתו בתפקיד היה מעורב בהכנות ל"מבצע שיח אטד" ונכח במקום בעת שאסון צאלים ב' אירע. ליפקין-שחק מתח ביקורת על התנהלות הרמטכ"ל ברק בפרשה, בעת ההכנות למבצע ולאחר שקרתה תאונת האימונים. כסגן הרמטכ"ל פיקד על מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה, וכן מונה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין ליו"ר המשלחת הישראלית לשיחות טאבה.
שירותו כרמטכ"ל
ליפקין-שחק החליף את אהוד ברק כרמטכ"ל ב-1 בינואר 1995 בגיל 51. בתקופת השיחות עם הסורים נפגש עם רמטכ"ל צבא סוריה. בין האירועים הבולטים בתקופת כהונתו כרמטכ"ל היו מהומות מנהרת הכותל ב-1996, פרשיית יהודה גיל שהביאה למתיחות עם סוריה, מבצע ענבי זעם, אסון השייטת שאירע בשנת 1997, מבצע מרכבות האלים, מבצע טרף קל, אסון השריפה בוואדי סלוקי וכן אסון המסוקים שאירעו אף הם באותה השנה.
כרמטכ"ל שינה ליפקין-שחק את דפוס החשיבה הצה"לי כלפי הלחימה בלבנון, מפעילות ביטחון שוטף למלחמה וקבע כי יש לראות בחזבאללה ארגון טרור וגרילה ולפעול כנגדו בהתאם. בשל כך הורה להקים מחדש את יחידת אגוז כיחידה ייעודית למלחמה בלבנון. בין המבצעים הבולטים שביצעה אגוז בתקופת כהונתו ניתן למנות את מבצע נוף פראי, במהלכו נהרג בנו של חסן נסראללה. במהלך תקופת פיקודו על צה"ל הקפיד שחק על מתן גיבוי לפקודיו, גם אם נאשמו והועמדו לדין בשל ליקויים באימונים או בפעילות מבצעית, ואף קידם אותם במעלה התפקידים והדרגות.
נוסף לעיטור העוז אותו קיבל פעמיים, עוטר ליפקין-שחק, בהיותו רמטכ"ל, בידי ארצות הברית באות לגיון ההצטיינות בדרגת מפקד. ליפקין-שחק היה בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם), המכללה לביטחון לאומי וקורס לפיקוד ולמטה במארינס בארצות הברית.
קריירה פוליטית
מיד לאחר שחרורו מהצבא, ב-9 ביולי 1998, מתח ליפקין-שחק ביקורת קשה על ראש הממשלה בנימין נתניהו, והכריז על רצונו להתמודד מולו על ראשות הממשלה. יחד עם דן מרידור, יצחק מרדכי ורוני מילוא, הוא הקים את "מפלגת המרכז", אולם לבסוף מונה יצחק מרדכי לראש המפלגה ולמועמד מטעמה לראשות הממשלה, על סמך סקרי דעת קהל. בשנת 1999 נבחר לכנסת ה-15 וכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת המרכז. שחק מונה לשר התיירות, ועם התפטרות יצחק מרדכי כיהן במקביל גם כשר התחבורה. לאחר זמן מה פרש ממפלגתו וחבר לישראל אחת, בראשות אהוד ברק. לאחר כישלון ברק בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה ב - 2001, התפטר ליפקין-שחק מן הכנסת ומונה ליו"ר קבוצת תהל. ב-2003 השתתף בשיחות יוזמת ז'נבה, וחתם על ההסכם. משנת 2005 כיהן כחבר דירקטוריון בחברת התעופה אל על.
בעת מלחמת לבנון השנייה שימש ליפקין-שחק כיועץ לראש הממשלה אהוד אולמרט. באוגוסט 2006, בעקבות המלחמה, הקים שר הביטחון, עמיר פרץ, ועדת בדיקה למלחמה בראשות ליפקין-שחק. החברים בה היו יו"ר "טבע" אלי הורוביץ, והאלופים (במיל') אילן בירן והרצל בודינגר. בטרם הספיקה הוועדה לפעול הודיע בודינגר על פרישתו ממנה מ"סיבות אישיות". זמן קצר לאחר מכן פורקה ועדת שחק, והוקמה ועדת וינוגרד.
מחלתו
בשנת 1995, לפני מינויו לרמטכ"ל, יצא בהודעה לציבור על דבר מחלת סרטן הדם בה לקה, ואשר ממנה הבריא בטרם כניסתו לתפקיד.
ב-19 בדצמבר 2012 נפטר ממחלת הסרטן. נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
משפחתו
היה נשוי לדליה אבני, ולהם בן (היזם אורי שחק) ושתי בנות. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נישא בשנית, לעיתונאית טלי זלינגר, הכתבת הצבאית של עיתון "דבר", ולזוג נולדו שני בנים.
שמו
בתחילת שנות ה-70, לקראת יציאה ללימודים בחו"ל, נדרש לעברת את שם משפחתו, כנהוג באותה עת. ליפקין בחר בשם "שחק" וזה שימש אותו במהלך הלימודים בצרפת. עם חזרתו, שב להשתמש בשם משפחתו המקורי וזנח את העברות. בהמשך, בהיותו מפקד פיקוד המרכז, נודע לו כי השם המעוברת שבחר עודנו מופיע במחשבי צה"ל, ובאותה תקופה הוא הופיע בעיתונות לסירוגין כ"אמנון ליפקין", "אמנון שחק", "אמנון שחק (ליפקין)" או כ"אמנון (ליפקין) שחק". בהמשך, בחר להשתמש בשילוב שני השמות, "ליפקין-שחק".
תחנת הרכבת כפר יהושע
תחנת הרכבת בכפר יהושע שנקראה תחנת תל א-שמאם הייתה אחת התחנות ברכבת העמק וחלק ממסילת הרכבת החיג'אזית. היא הייתה התחנה השלישית מבין שמונה התחנות המקוריות שנקבעו בשנת 1905, והשנייה בגודלה מבין התחנות. מיקום התחנה נקבע על פי המרחק מתחנת המוצא. השימוש בקטרי קיטור הצריך מילוי מים בדוודים בכל 20 ק"מ לערך. התחנה כללה שבעה מבני אבן בסגנון טמפלרי. התחנה פעלה משנת 1904, תחילת הפעלתו של קטע המסילה בין חיפה לצמח ועד הנסיעה האחרונה בקטע מסילה זה שהתקיימה בנובמבר 1951. התחנה הוכרזה כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
התחנה מוקמה ליד כפר אריסים בשם תל א-שמאם. הכפר פורק לאחר שאדמותיו נקנו לשם הקמת כפר יהושע. התחנה הוקמה בחלקו המערבי של עמק יזרעאל שהיה אז אזור ביצות שומם, ושימשה בתחילה כנקודת תספוק ותיקון לקטרים. במקום מולאו דודי הקיטור של הקטרים במים. וכן נבנתה סדנה לתיקון קטרים וקרונות תקולים. במתחם התחנה שמונה מבני אבן בסגנון גרמני.
המבנה המרכזי בן שתי קומות, ובו שכנו משרדי התחנה. קומתו העליונה של מבנה זה שימשה כמקום מגוריה של משפחת מנהל התחנה. בפאתו המזרחית של בניין זה מצויה כתובת מסולסלת בערבית המציינת את שם התחנה. ממזרח למבנה המרכזי נבנה מגדל מים עגול אשר בו נשמרו המים למילוי הקטרים. שאר המבנים בתחנת כפר יהושע שימשו כמקום מגורי עובדי התחנה, שירותים ציבוריים לנוסעים, מחסן פחמים ובתיהם של הבומבג'י (מפעיל המשאבה, שיבוש ערבי של המקצוע הטורקי פומפג'י מ"פומפה" - משאבה) ושל קוון המסילה.
רכבת העמק קישרה את חיפה דרך עמק יזרעאל, עמק בית שאן ותחנת הרכבת סמח'. היא הייתה שלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית שפעלה עד מלחמת העולם הראשונה בין דמשק לבין חצי האי ערב.
מבני תחנת כפר יהושע עברו שיפוץ מקיף בשנת 2005 לרגל חגיגות מאה השנים להיווסדה של רכבת העמק. ב-6 ביוני 2008 נערך במקום טקס חנוכת המוזיאון לתולדות רכבת העמק. המוזיאון, הפועל בבניין תחנת הרכבת הישן, כולל סרט על ההיסטוריה של רכבת העמק, מוצגים מקוריים מימי רכבת העמק, ותמונות מימי פעולת הרכבת. בחצר המוזיאון הוצבו קרונות ישנים של הרכבת, ומכשירים ששימשו בזמן פעולת הרכבת.
מבין שבעת המבנים המקוריים שופצו נכון לאוקטובר 2012 חמישה מבנים. שני מבנים נוספים נמצאים בתהליך שיפוץ.
כיום משרתת את כפר יהושע ואת יקנעם עילית תחנת רכבת חדשה - "תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע".
דדלוס (כתב עת)
דדלוס (באנגלית:  Dædalus הוא כתב עת אקדמי שעובר ביקורת עמיתים. כתב העת נוסד ב- 1955 בשם Journal of the American Academy of Arts and Sciences. אחד המייסדים הוא ג'רלד הולטון. כתב העת פורסם על ידי MIT Press עבור האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. כל גיליון עוסק בנושא אחד ובו מאמרים באמנויות, מדעים ומדעי הרוח. גיליונות מיוחדים כוללים גם סיפורת, שירה ומדור הערות. הפרסום הוא על פי הזמנה בלבד. כתב העת ממופתח, בין השאר, במאגרי Scopus ו-Social Sciences Citation Index.
משה נסים
בנימין משה נסים (נולד ב-10 באפריל 1935) הוא חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל לשעבר. חבר הכנסת הצעיר ביותר שנבחר אי פעם: החל את כהונתו הראשונה מעט לפני גיל 25. בהמשך עבד כעורך דין.
אברורה
אברורה (ברוסית: Авро́ра; בשפות אחרות ההגייה היא: אוֹרורה) היא סיירת ממוגנת של הצי הרוסי הקיסרי לשעבר, שהייתה לסמלה של מהפכת אוקטובר (1917) ברוסיה. היא עוגנת כיום בנהר נייבה בסנקט פטרבורג ומשמשת אוניית מוזיאון. מהווה סניף של המוזיאון המרכזי של הצי על שם הקיסר פיוטר הגדול.
מלחמת יפן–רוסיה
"אברורה" הייתה אחת משלוש סיירות מדגם "דיאנה", שנבנו בסנקט פטרבורג לשירות במזרח הרחוק (באוקיינוס השקט). האונייה השתייכה לשייטת האוקיינוס השקט מספר 2, שהוקמה בעיקר מאוניות ששרתו קודם בצי הים הבלטי, ונשלחו מן הים הבלטי אל האוקיינוס השקט תחת פיקודו של אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי. בתקרית דוגר בנק, שארעה בראשיתה של אותה הפלגה היסטורית, ניזוקה "אברורה" קלות מאש ידידותית.
משה נסים
קורות חיים
משה נסים נולד בירושלים לוויקטוריה ולרב יצחק נסים, הראשון לציון והרב הראשי לישראל. לפני היותו בן 17 סיים תיכון והחל ללמוד בישיבה של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. כאשר הישיבה התרופפה, עבר ללמוד בישיבה של אביו, ועזר לאביו בכתיבת תשובות בהלכה. במקביל למד משפטים באוניברסיטה העברית. לטענת הרב נסים בכוונת בנו היה להתגייס ביוני 1958, לאחר חמש שנות לימוד בישיבה. אולם, בעקבות שאילתה של יצחק בן-אהרן בשאלה מדוע בניו של הרב נסים לא גויסו לצבא, וביקורת ציבורית בנושא, הוא זומן לגיוס בפברואר 1958. נסים שירת בצה"ל כקצין משפטים בחיל האוויר בדרגת סמל. הוא שוחרר מצה"ל באמצע ספטמבר 1959 כדי שיוכל להשתתף במערכת הבחירות לכנסת הרביעית ובהמשך לצורך תפקידו כחבר הכנסת. ב-1961, לאחר שלא נבחר לכנסת החמישית השלים עוד 10 חודשים של שירות צבאי.
קריירה פוליטית
ביוזמת אברהם קריניצי שביקש למשוך את קולותיהם של יוצאי עיראק ברמת גן, הוצע לו לקראת הבחירות לכנסת הרביעית על ידי בכירי מפלגת הציונים הכלליים, פרץ ברנשטיין, ישראל רוקח ויוסף ספיר להיכלל ברשימת המפלגה לכנסת. נסים היסס, אך לבסוף שוכנע על ידי ידיד המשפחה, הסופר שמואל יוסף עגנון, ועל ידי הרב מרדכי אליהו. ב-1959 נבחר לכנסת. נסים היה לחבר הכנסת הצעיר אי פעם (בן 24) וכונה "הינוקא של הכנסת". לאחר מכן, עם איחוד הציונים הכלליים והמפלגה הפרוגרסיבית, המשיך להיות חבר כנסת מטעם המפלגה הליברלית המאוחדת, אולם לא שובץ למקום ריאלי לקראת הבחירות לכנסת החמישית. נסים השלים את שירותו הצבאי והתמחה כעורך דין, ובמקביל היה פעיל במוסדות המפלגה.
בשנת 1969 נבחר לכנסת השביעית מטעם גח"ל, גוש של תנועת החרות והמפלגה הליברלית, וכיהן בכנסת עד 1996 מטעם גח"ל שהתמזגה אל תוך הליכוד. בכנסת השביעית שימש יו"ר הסיעה מטעם המפלגה הליברלית, בצוותא עם מנחם בגין מטעם תנועת החרות. בשנת 1970 היה נסים בין מקימי הוועד הציבורי נגד נסיגה ובהפגנה של הוועד הוא נאם כנציג המפלגה הליברלית.
במהלך שנות ה-80 נסים היה ממובילי המהלך של מיזוג מלא של מפלגת הליברלים עם חירות כנגד יצחק מודעי שביקש לשמור על עצמאות מסוימת של המפלגה הליברלית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע והבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב ניסים במקום ה-120 והאחרון ברשימת הליכוד.
צימבליסטה
{{פירושונים|
משה נסים
כשר בממשלות ישראל
בראשית שנת 1978 החל לכהן כשר בלי תיק בממשלת בגין, ועם התפטרותו של שמואל תמיר החל נסים לכהן ב-13 באוגוסט 1980 כשר המשפטים. הוא כיהן בתפקיד קרוב לשש שנים תחת שלושה ראשי ממשלה: מנחם בגין, יצחק שמיר וכן בממשלת האחדות הלאומית תחת שמעון פרס. בהיותו שר לא נסע לחוץ לארץ בניגוד לשרים אחרים שהרבו לטוס.
ב-16 באפריל 1986, בעקבות פיטוריו של יצחק מודעי ממשרת שר האוצר בממשלת האחדות הלאומית בראשותו של פרס, מונה נסים לתפקיד זה. הוא קיבל לידיו משק וכלכלה, שניצלו מקריסה בעקבות תוכנית החירום הכלכלית שהכין פרופ' מיכאל ברונו, והדבר הבולט ביישומה היה הורדת האינפלציה בישראל מקצב שנתי של כ-450% לקצב שנתי של כ-20%.
צימבליסטה
אישים ששמם צימבליסטה:
ראו גם
}}
משה נסים
כשר בממשלות ישראל
נסים היה נטול השכלה כלכלית ונטול עניין מיוחד בתחום. הוא המשיך במימוש תוכנית הייצוב הכלכלית של פרס ומודעי והגיש תוכנית לייצוב המשק ותוכנית המשך לצמיחת המשק. בתקופתו יושמו רפורמות יסודיות במס הכנסה ובשוק ההון הונהגה מדיניות תקציבית מרוסנת. לפי עקרונות תוכנית הייצוב ירד מס הכנסה השולי המרבי ליחידים מתחת ל-50% (48%) בסיסמה: "רוב עמלו של אדם בידו" ומס ההכנסה לחברות ירד בשיעור ניכר, מ-61% ל-43%. כמו כן ביטל נסים את מס המעסיקים ועוד כעשרה מיסים אחרים שהוטלו שנים אחדות קודם לכן כדי להגדיל את הכנסת המדינה ולממן את התקציב הגרעוני.
בתקופתו לא זו בלבד ששוב לא היה גירעון בתקציב שהגיע לעיתים ל-17% אלא התקציב אף הסתיים ביתרות. עקב כך בתקופתו הגיעה צמיחת המשק לכ-6% וצמיחת הסקטור העסקי לשיא של כל הזמנים שעמד על 9.6%. כמו כן נסים הצליח לבצע גם מהפכה זוטא, בהמירו חלק גדול מההלוואות היקרות של ממשלת ישראל מממשלת ארצות הברית בהלוואות בריבית נוחה יותר והביא לחסכון של מיליארד וחצי דולר, ובהקטנה, בפעם הראשונה מזה עשרות שנים, של מצבת חובות החוץ של ישראל. הוא כיהן בתפקיד גם תחת יצחק שמיר עד סוף שנת 1988. בשל המדיניות המרסנת שהנהיג החל המשק להתייעל ושוב הממשלה לא הפכה מקור למימון הפסדי חברות והן נאלצו להתייעל.
עם זאת, התקציב לשנת 1987 לא כלל את הקיצוצים שהתחייבו מתוכנית הייצוב הכלכלי (תוכנית החירום הלאומית). הריבית במשק גדלה כדי למנוע גידול בהיקף האשראי וב-1988 החלה לפוג השפעת תוכנית הייצוב של 1985. האבטלה החלה לטפס לשיעור שלא היה כמוהו מאז מיתון 1966 בישראל. החיסכון הפרטי וההשקעות במשק הצטמצמו והצמיחה שהואצה בשנים 1986–1987 הואטה. ההאטה הזו, יחד עם התנגדות המעסיקים, עמדו ברקע התנגדותו העזה של נסים לחוק שכר המינימום. החוק נחקק בסופו של דבר בשל הלחץ הציבורי והסכמה רחבה בכנסת, אבל נסים הצליח לרככו ולהקטין את גובהו.
בסוף שנת 1988 מונה לשר בלי תיק בממשלת האחדות החדשה בראשות יצחק שמיר, ובשנת 1990, לאחר התפטרות אריאל שרון מן הממשלה, מונה לתפקיד שר התעשייה והמסחר וסגן ראש הממשלה.
שימש כציר לקונגרס הציוני מטעם האיגוד העולמי של הציונים הכלליים, יו"ר הנהלת המפלגה הליברלית וחבר נשיאות המפלגה ויו"ר הנהלת הליכוד.
קריירה פרטית
לקראת תום כהונת הכנסת ה-13, בשנת 1996, החליט משה נסים לפרוש מהפוליטיקה והחל לעסוק במקצועו כעורך דין. בשנת 1999 הקים משרד עורכי דין יחד עם עורכי הדין מוטי רינקוב ואבי סנדרוביץ תחת הפירמה: משה נסים, רינקוב, סנדרוביץ. המשרד עוסק בשלל תחומים, ובהם ליטיגציה מסחרית, משפט מנהלי וגביית חובות של רשויות מקומיות וחובות אחרים. המשרד מיצג בין השאר את רשות שדות התעופה, נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה, משרד ראש הממשלה, אוניברסיטת תל אביב, עמידר, רשות מקרקעי ישראל, עיריית תל אביב-יפו, עיריית רמת-גן, עיריית הרצליה, עיריית רעננה, עיריית טבריה, עיריית לוד, ואת רשות השידור. המשרד מונה כ-70 עובדים, מתוכם כ-20 עורכי דין, ומקום מושבו בבית איילון ביטוח.
בשנת 2010 מונה נסים כחבר בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה.
בשנת 2017 מונה נסים על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לעמוד בראשות ועדה שתגבש המלצות בסוגיית הגיור בישראל.
אברורה
מלחמת יפן–רוסיה
"אברורה", בפיקודו של רב חובל מדרגה ראשונה (דרגת הצי הרוסי המקבילה לאלוף-משנה) וסבולוד יגורייב, השתתפה ב-27 במאי וב-28 במאי 1905 בקרב צושימה. היא הצליחה להיחלץ מן הקרב ללא פגיעות חמורות, ויחד עם שתי סיירות נוספות הגיעה אל מנילה הנייטרלית, שם הוחזקה במשמורת.
ב-1906 שבה "אברורה" אל הים הבלטי ושרתה כאוניית אימונים לצוערי הצי. בין 1906 ל-1912 ביקרה במספר ארצות, ובנובמבר 1911 פקדה את נמל בנגקוק והשתתפה בחגיגות הכתרתו של מלך תאילנד. ב-1908 נטלה הסיירת חלק, יחד עם אוניותיהן של מדינות אחרות, בפעולות להצלת נפגעי רעידת האדמה במסינה.
מהפכת אוקטובר
במלחמת העולם הראשונה פעלה האנייה בים הבלטי. ב-1915 הוחלפו תותחיה לתותחים בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ), ובסוף 1916 הועברה אל פטרוגרד (כיום סנקט פטרבורג) לשיפוץ כללי. בעיר נישבה רוח מהפכה, וחלק מאנשי הצוות נטלו חלק במהפכת פברואר 1917. באונייה הוקמה ועדה מהפכנית, שבחרה באלכסנדר בלישב למפקד האונייה, ורוב אנשי הצוות חברו לבולשביקים. ב-25 באוקטובר 1917 ירו אנשי הצוות של האונייה פגז סרק מתותח החרטום שלה, שנתן את האות להתקפה על ארמון החורף, מקום מושבה של הממשלה הזמנית, ולתפיסת השלטון ברוסיה על ידי הבולשביקים.
מלחמת העולם השנייה
ב-1922 הוחזרה "אברורה" לשירות כאוניית אימונים. במהלך מלחמת העולם השנייה פורקו תותחיה והועברו אל הצבא להגנת לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). האונייה עצמה עגנה בנמל אורניינבאום, חשופה להפגזות והפצצות בלתי פוסקות, וב-30 בספטמבר 1941 ניזוקה בהפצצה אווירית גרמנית וטבעה בנמל.
ב-2 בנובמבר 1927 הוענק ל"אברורה" "עיטור הדגל האדום" על חלקה במהפכה הקומוניסטית, וב-22 בפברואר 1968 – "עיטור מהפכת אוקטובר".
מאז מלחמת העולם השנייה ועד היום
בשנות ה-70 של המאה ה-20 האונייה הגיעה למצב מכני קשה מאוד ונצטרכה לשיפוץ. לאחר בדיקות ובדיקת חלופות שונות באוגוסט 1984 החל שיפוץ האונייה שהסתיים בשנת 1987 והיא חזרה למקום עגינתה הקבוע בצד של פטרוגרד.
בשנת 2010 הוחלט על ביצוע שיפוץ מחודש במספנות קרונשטדט, שנמשך עד שנת 2016. היא הושבה למקום עגינתה בצד של פטרוגרד, ב-16 ביולי 2016.
פארק צ'או-יאנג
פארק צ'או-יאנג (בתרגום לעברית: פארק השמש העולה, בסינית: 北京朝阳公园; בפיניין: Běijīng Cháoyáng Gōngyuán) הוא פארק הממוקם ליד ארמונו של הנסיך לשעבר באזור צָ'אוֹ-יָאנְג בבייג'ינג. הפארק נפתח בשנת 1984, והוא הפארק הגדול בבייג'ינג. רוחבו 2.8 ק"מ, אורכו 1.5 ק"מ, והוא משתרע על-פני שטח של 2.89 קמ"ר. הפארק נמצא בין כביש הטבעת השלישי לכביש הטבעת הרביעי. בפארק יש גנים, רכבת הרים, מגרשי טניס וכדורסל.
אירועים
מאז שנת 2005, בכל חודש ספטמבר, הפארק מארח את פסטיבל הפופ של בייג'ינג, שכולל מופעי מוזיקה בינלאומיים וסיניים. הפארק אירח את תחרות הכדורעף חופים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ולאחר האולימפיאדה השתמשו בחול כדי לבנות חוף ים מלאכותי בפארק. בפארק נבנה גלגל ענק, שכאשר יושלם, יהיה גובהו 208 מטר ויהיה הגלגל הגבוה יותר בעולם. עם זאת, במאי 2010 החברה שבונה את הגלגל ענק פשטה את הרגל והעבודות נפסקו.
חלל עמוק 9 (תחנת חלל)
חלל עמוק 9 (באנגלית: Deep Space Nine; או בקיצור: DS9), הידועה גם בשם טרוק נור (באנגלית: Terok Nor) היא תחנת חלל פיקטיבית והיא המקום האפונימי המרכזי בעלילת סדרת הטלוויזיה המדע בדיונית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". התחנה משמשת כבסיס של חקר רביע גמא, אליו מגיעים דרך חור התולעת הסמוך לכוכב הלכת באג'ור, ושל מסחר ומסעות עבור השוכנים בגזרתה. התחנה מנוהלת על ידי צוות משותף של קציני צי הכוכבים והמיליציה הצבאית של באג'ור, והיא נמל הבית עבור מספר מעבורות של צי הכוכבים (מדגם "Runabout"), כמו גם של ספינת החלל "דיפאיינט".
תיאור
קוטר התחנה מעל קילומטר, והיא מורכבת מטבעת חיצונית רחבה לעגינה, טבעת פנימית למגורים, וליבה מרכזית הכוללת את הטיילת, כור ההיתוך ומרכז המבצעים (באנגלית: Operations center; או בקיצור: Ops). שלושה סטים של מגדלי עגינה, המעוקלים הן כלפי מעלה והן כלפי מטה, מפוזרים במרווחים שווים מסביב לטבעת העגינה, ומעניקים לתחנה צורה כדורית. עיצוב זה זהה לזה של תחנת חלל קרדאסית אחרת - "אמפוק נור". במיקומה בסמוך לפיו של חור התולעת (מיקום אליו עוברת התחנה בפרק הבכורה, ובו היא נשארת עד לסיום הסדרה), התחנה נמצאת במרחק של שלוש עד חמש שעות טיסה במעבורת מכוכב הלכת הסמוך באג'ור (או פחות מכך, אם יש צורך, על ידי הנעת מנוע הוורפ בתוך מערכת הכוכבים).
מתקנים
הטיילת היא "הרחוב הראשי" הציבורי, שבו המבקרים והדיירים מתגודדים, ובו ניתן למצוא, בין השאר, את המשרדים והעסקים הבאים :
בדרך כלל ישנם כ-300 דיירים קבועים המשוכנים בתחנה, בעוד התחנה יכולה להכיל עד ל-7,000 איש.
היסטורית התחנה
במקור הייתה התחנה תחנת כרייה וזיקוק קרדאסית, בשם טרוק נור, הנמצאת במסלול היקפי מסביב לכוכב הלכת באג'ור, שנבנתה על ידי עבדים באג'ורנים, תחת שלטון הכיבוש הקרדאסי, בשנת 2351. התחנה הייתה תחת פיקודו של גול דוקאט, המושל הקרדאסי האחרון של באג'ור הכבושה. התחנה ננטשה לקראת סוף הכיבוש הקרדאסי של באג'ור, בשנת 2369; בדרכם החוצה - הקרדאסים הסירו כל דבר בעל ערך מהתחנה.
בשנת 2369, הריבונות על התחנה עברה לידי באג'ור. הממשלה הזמנית הבאג'ורנית ביקשה סיוע מהפדרציה המאוחדת של כוכבי הלכת, וזו שינתה את שם התחנה לחלל עמוק 9 והציבה את קומנדר בנג'מין סיסקו להיות מפקד התחנה. למרות נוכחות הפדרציה, התחנה עדיין כפופה לחוק הבאג'ורני. זמן קצר לאחר שקיבל פיקוד על התחנה, קומנדר סיסקו והצוות שלו גילו את חור התולעת הבאג'ורני - חור תולעת מלאכותי ויציב, המקשר בין רביע אלפא לבין רביע גמא. התחנה הועברה אל פי חור התולעת, על מנת לבסס את טענת באג'ור לריבונות, ובעקבות כך - התחנה הפכה לבעלת חשיבות רבה - מסחרית, מדעית ואסטרטגית.
לאחר המפגש הראשון עם הדומיניון בשנת 2370, שבו ספינת החלל מדגם "גלקסיה"- (Galaxy) "אודיסיאה" (Odyssey) נהרסה על ידי שלוש ספינות דומיניון בלבד, ובשל איומים אחרים, הסתבר כי מערכות הנשק וההגנה הנוכחיים של התחנה, שנותרו מתקופת הכיבוש, לא מספקים. בעזרת חלקים עודפים וממוחזרים, יחד עם פריטים חדשים, מערכות הנשק וההגנה של התחנה שודרגו. השדרוג כלל התקנת משגרי טורפדו על מגדלי העגינה, הגדלת מלאי הטורפדו ל-5000, שיפור מערך הפייזרים, התקנת מגינים משופרים בעלי טווח של 300 מ' מסביב לתחנה, ועוד. שדרוגים אלה שימשו תחילה נגד הקלינגונים, במתקפתם נגד קרדאסיה בתחילת 2372.
בתחילת מלחמת הדומיניון בשלהי 2373, התחנה אבדה באופן זמני לדומיניון. בתחילת 2374, כוחות הפדרציה והאימפריה הקלינגונית כבשו בחזרה את התחנה, בקרב על באג'ור.
מלבד מהפיכה צבאית כושלת מצד ארגון מחתרת באג'ורני, כיבוש הדומיניון הזמני ותקופה קצרה של היעדרות מסוף 2374 ועד תחילת 2375, בנג'מין סיסקו (קפטן מאז 2371) שימש כמפקד של חלל עמוק 9. בסוף מלחמת הדומיניון, בשנת 2375, קולונל קירה נריס תפסה את הפיקוד במקומו.
היסטוריה לא-קאנונית
ברומני הסיפור המתמשכים, חלל עמוק 9 נאלצת להשליך לחלל את הליבה, בשל פעולות של כוח מורדים של ג'מהדאר. כאחת מפעולותיו הראשונות כראש אגף המבצעים של התחנה, נוג גורר את "אמפוק נור" אל מיקום התחנה, ומשתמש בליבה הכוח של התחנה השנייה כתחליף. השאריות הנותרות מ-"אמפוק נור" מפורקות לגרוטאות וחלקי חילוף.
מאוחר יותר, נקבע כי אירוע רשמי לכבוד קבלתה של באג'ור כחברה בפדרציה ייערך על חלל עמוק 9. לאור החלת חוקי הפדרציה, קווארק כמעט ופושט את הרגל ונאלץ לסגור את הבר שלו, אולם הנגוס הגדול רום קובע כי שטח הבר ישמש כשגרירות הברית הפרנגית לבאג'ור, וכך הופך את הבר להיות תחת תחום השיפוט של החוק הפרנגי.
בשנת 2383, כאשר חלל עמוק 9 נמצאת תחת פיקודה של קפטן רו לארן, התחנה נהרסת על ידי צי של ספינות חלל המשתייכות ל"ברית טיפון". לכבודה של התחנה, אנשי באג'ור, מפקדת צי הכוכבים ומועצת הפדרציה הסכימו לבנות תחנה חדשה במערכת הכוכבים הבאג'ורית, בשם: חלל עמוק 9.
אמפוק נור
אמפוק נור היא תחנה-אחות של טרוק נור (חלל עמוק 9), אשר ננטשה גם היא על ידי הקרדאסים. מאחרי ושתי התחנות זהות לחלוטין מבחינת העיצוב והבנייה שלהן, צוות מ-"חלל עמוק 9", הכולל את צ'יף או'בריאן, נוג, גארק ועוד, מגיע אליה על מנת לחפש אחר חלקי חילוף עבור התחנה שלהם.
בהזדמנות אחרת, אמפוק נור משמשת כשטח נייטרלי לצורך ביצוע חילופי שבויים, בין הדומיניון לבין הפרנגים.
יקום מקביל
טרוק נור הוא גם שמה של תחנת חלל המופיעה ביקום המראה, אשר נבנתה תחת סמכותה של הברית הקלינגונית-קרדאסית ואשר נמצאת במסלול היקפי מסביב לבאג'ור (וזאת משום שחור התולעת לא נתגלה ביקום זה). בשנת 2370, התחנה משמשת כעמדת הפיקוד של "הברית" ברחבי גזרת באג'ור, תחת פיקודה של האינטנדנט קירה נריס. כמו כן, התחנה משמשת כמרכז לעיבוד עופרת אשר נכרה בבאג'ור; מתקני מרכז העיבוד מאוישים על ידי עבדים ארצנים.
בשנת 2372, הארצנים-המורדים חטפו את השלטון על התחנה מידי "הברית". "הברית", נחושה בדעתה לכבוש מחדש את התחנה, שולחת צי ספינות חלל תחת פיקודו הישיר של העוצר וורף, על מנת להילחם במורדים. המורדים בונים דיפאיינט משלהם, המבוססת על סכימות הדיפאיינט מהיקום האחר, והם משתמשים בה על מנת להביס את צי "הברית". לאחר מכן, טרוק נור נשאר הבסיס לפעולות מרד הארצנים לשנים הקרובות.
עיצוב
מודל התחנה עוצב ברובו על ידי הרמן צימרמן וריק שטרנבך. ריקרדו דלגאדו, ג'וזף הודג'ס, ניית'ן קראולי, ג'ים מרטין, רוב לגאטו, גארי הוזל, מיכאל אוקודה, והמפיק ריק ברמן תרמו גם הם לעיצוב. את הדגם המיניאטורי ייצר טוני מאינינגר.
ניר רון
ניר רון (נולד ב-6 במרץ 1964) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
רון נולד בקיבוץ משמר העמק, שם גדל עד שהיה בן 22, החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. בצבא שירת בצנחנים וסיים את שירותו כמדריך צלפים. רון למד בניסן נתיב בשנים 1987–1990. בין חבריו לכיתה היו יואב בר-לב, חנוך רעים ומארק איווניר. ההצגה הראשונה בה שיחק ניר רון בתום לימודי המשחק הייתה "האבן והשושנים", מאת ובבימויו של מיקי גורביץ'. היא החלה כהצגת בוגרים בסטודיו ניסן נתיב והמשיכה והציגה ב-1990 בתיאטרון הקאמרי ואחר-כך בפסטיבל עכו כהצגה אורחת. ניר רון גילם את דמותו של המספר, שנהפך בסוף ההצגה למכשף השחור. ב-1992–1993 שיחק במופע המערכונים "תעלולי רשפון 2", במסגרת הקאמרי. הוא שיחק בשבע הצגות בקאמרי, חמש מהן בבימויו של מיקי גורביץ' והאחרונה שבהן הייתה "האישה המופלאה שבתוכנו", מאת ובבימויו של חנוך לוין. ההצגה הייתה קופרודוקציה של הקאמרי ותיאטרון החאן. בסוף החזרות ניגש אליו ערן בניאל, המנהל האמנותי של החאן דאז והציע לו להצטרף לתיאטרון.
ב-1996 שיחק בהצגה "אנה גלקתיה" בבימויה של אופירה הניג. רון גילם את דמותו של פרודו, פגוע קרב, שמציג עצמו לראווה לפרנסתו. חץ תקוע בראשו ואם הוא נשאל שאלות קשות החץ זז. תמורת כסף נוסף הוא מוציא את מעיו מגופו ומשיב אותם.
ב-2002 שיחק בהצגה "מילה של אהבה", מאת ובבימויו של מיקי גורביץ'. הוא גילם את דמותו של המחזאי שמספר שכל מה שעתיד לקרות בהצגה כתוב אצלו בטקסט המחזה וכך אכן קורה, השחקנים על הבמה משחקים לפי הטקסט הכתוב אצלו, בלי יכולת לשנות את הדברים.
החל משנת 2004, מהעונה השלישית מגלם רון את שמעון צמחוני, האויב המושבע של גרי מנדלבאום (יניב פולישוק) עוד מהתיכון, בסדרת הילדים המצליחה "הפיג'מות" בערוץ הילדים למשך 9 עונות.
ב-2005–2006 שיחק ניר רון בהצגה "החיים הם חלום" מאת פדרו קלדרון דה לה ברקה, בבימויו של מיקי גורביץ'. הוא גילם את דמותו של בזיל מלך פולין, שאשתו מתה במזג אוויר סוער במיוחד בזמן לידת בנם ולפני כן היא ראתה בחלומה את בנה נהפך לאדם מרושע. בזיל פירש זאת כאות משמיים, כלא את זיגיזמונד בנו (יוסי עיני) במגדל וציווה שכל הרואה אותו יומת.
ב-2009 שיחק רון בהצגת הילדים "הקץ של העץ", קופרודוקציה של החאן והמדיטק, מאת ובבימויו של יענקלה יעקובסון. הוא זכה על תפקידו בפרס הבמה לילדים ונוער לשחקן המשנה לשנת 2009/8, ביחד עם אודי רוטשילד, מטעם אסיטז' – המרכז הישראלי לתיאטרון ילדים ונוער. רון גם קיבל ציון לשבח על תפקידו בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
מאז מאי 2011 רון משחק בהצגת היחיד "הזהו אדם", עיבוד שלו ושל מור פרנק, שגם ביימה, לספרו של פרימו לוי, שמתאר את הישרדותו באושוויץ. המחזה מתחלק לשלוש מערכות: הראשון, מתרחש מאז שהוא יוצא מביתו ועד ימיו הראשונים במחנה בו הוא נמצא כאחד האסירים ומאבד את זהותו. השני, ארבעה סיפורים שמתארים את חיי היום-יום של המחנה. החלק השלישי מתאר את עשרת הימים האחרונים במחנה, כשהגרמנים נוטשים עם כל הבריאים ובמחנה נותרים 700 החולים ופרימו לוי ביניהם.
מאז דצמבר 2011 ניר רון משחק בתפקיד הראשי בהצגה "חוקר פרטי", מאת ובבימויו של מיקי גורביץ'. הוא מגלם דמותו של חוקר פרטי, אליו מגיעה אישה (עירית פשטן), שמבקשת ממנו שימצא את בעלה (ארז שפריר) שנעדר מביתו מזה חמישה ימים. מאז, בנם (אריאל וולף), הלך לישון במיטתם ולא קם.
ב-2014 משחק רון בחאן בהצגה "הצוענים של יפו", מאת נסים אלוני, בבימויו של יוסי פולק, בתפקיד לאון מוזיקנט. באותה שנה שיחק בסרט "זינוק בעלייה".
ניר רון משחק מאז 1991 ועד היום (אוגוסט 2012) בהצגת הילדים "מפתח הלב", אותה כתב וביים אורן נאמן והיא רצה עד כה כ-800 הצגות.
מאז 2005 עורך ניר רון מופע אימפרוביזציה בשם "על הבמה" ביחד עם ערן בן-זאב ויואב בר-לב.
רון הוא מוותיקי תחום הדיבוב בישראל, ותרם את קולו לסדרות וסרטים רבים, ביניהם "סמי הכבאי" - בדמות סמי, "אוטובוס הקסמים" - בדמות המפיק, "ראלף ההורס" ו"ראלף שובר את האינטרנט" - בדמות ראלף, "תומס הקטר וחברים" - בדמויות גורדון והמפקח הגדול (המפקח השמן), "יצאת כוכב" - בדמות דן הדוור, "החבובות", "גלקטיק פוטבול", "טבאלוגה", "וולטר מלון", "משאלתה של אנאבל", "הכוכב של אנדרה וטאטי", "מזלגוני שואל שאלה" ועוד.
קריסטול
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלכסנדר מאייר (1991)
קריירת מועדונים
מאייר גדל במחלקות הנוער של VfL אולדסלו והמבורג. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת המילואים של המבורג, ולאחר מכן שיחק במדי TSV הבלסה ואנרגי קוטבוס במסגרת הליגות הנמוכות בגרמניה. בחודש אוגוסט 2017 חתם בשטוטגרט, אך לא שיחק במדי הקבוצה הראשונה של המועדון. ב-30 במאי 2019 חתם ביאן רגנסבורג מהבונדסליגה השנייה, במדיה ערך 94 הופעות ליגה.
מיכאל בן-חנן
מיכאל בן חנן (זמל) (20 ביולי 1912 – 17 בספטמבר 2001) היה מראשי ארגון "ההגנה" בירושלים, מחנך ושדרן רדיו ישראלי, שבשנים 1945 עד 1970 העיר את מאזיני הרדיו בארץ ישראל בתוכנית התעמלות בוקר ששודרה בתחנת הרדיו "קול ירושלים" ולאחר מכן ב"קול ישראל".
ביוגרפיה
בן-חנן נולד בגרמניה בשם מיכאל זמל. למד באוניברסיטת פרנקפורט פיזיקה, מתמטיקה וחינוך גופני. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. בארץ החליף את שם משפחתו המקורי מ'זמל' לבן חנן (על שם אביו), כיוון שסבר בטעות ששם משפחתו הוא שם לועזי, כשלמעשה מדובר בראשי תיבות של "זרע משבט לוי". היה מבוגרי קורס המ"מים הראשון של "ההגנה" ולאחר מכן לאחד מראשי הארגון בירושלים. היה ממקימי החג"מ בירושלים (לימים גדנ"ע). נמנה עם ממקימי חיל המדע בצה"ל. בד בבד עם פעילותו המחתרתית שימש כמורה למתמטיקה והתעמלות בגימנסיה רחביה בירושלים, ובסמינר למורים דתיים בבית וגן.
בשנות ה-50 נתבקש על ידי ארגון הדסה להרחיב את כפר הנוער הדסה נעורים שליד כפר ויתקין והיה ממנהליו. במהלך שנות ה-60 שימש כמנהל בתי ספר בירושלים ומאוחר יותר כיו"ר הארגון הארצי של מנהלי בתי הספר. שימש בהתנדבות במשך שנים כחבר בוועד המנהל של ארגון חברי ההגנה בירושלים.
בשנים 1945 עד 1970 העיר את מאזיני הרדיו בארץ ישראל בתוכנית התעמלות בוקר ששודרה בתחנת הרדיו "קול ירושלים" ולאחר מכן ב"קול ישראל".
סייע לאברהם אבן-שושן במונחי הספורט במילונו, "המילון החדש". כתב ותרגם מספר ספרים בתחומי הספורט.
מיכאל בן-חנן נפטר ב-17 בספטמבר 2001 והובא לקבורה בהר המנוחות.
משפחתו
בנו יוסי בן-חנן שירת כאלוף בצה"ל, בעיקר בחיל השריון, ועוטר בעיטור העוז. כיהן כראש האגף ליצוא ביטחוני במשרד הביטחון (סיב"ט) וכראש משלחת משרד הביטחון באירופה. נכדתו עמליה דואק היא עיתונאית.
סויוז 31
ב-3 בספטמבר 1978 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית סויוז 31 נכנסו לתא החללית סויוז 29, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.
החללית "סויוז 31" נותרה מחוברת לתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ ב-2 בנובמבר כאשר על סיפונה ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב
ימין
{{פירושונים|* ימין – אחד הכיוונים במרחב
אישים:
ראו גם
}}
מרדכי עופר
מרדכי עופר (20 בפברואר 1924 - 1 בספטמבר 1971) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
חייו
עופר נולד בשם מרדכי קסבינר בקרקוב שבפולין. בהיותו בן שנה עלתה משפחתו ארצה והתיישבה תחילה ברמת ישי ולאחר מכן בנחלת יצחק. למד בגימנסיה נורדיה. בבגרותו הצטרף למשטרת היישובים העבריים ושירת כנוטר. עם קום המדינה הצטרף לשורות צה"ל, ממנו השתחרר בשנת 1950 בדרגת סגן-אלוף.
בתום שירותו הצבאי הצטרף לחברת "אגד" ונבחר להנהלת הקואופרטיב. בשנים 1961–1971 שימש מנהל אגף הכספים בחברה.
במקביל, עופר נבחר בשנת 1965 לכנסת השישית מטעם המערך. כהונתו בכנסת נמשכה עד לפטירתו, בשנת 1971, במהלך הכנסת השביעית. בשנים אלו היה חבר ועדת הכלכלה, ועדת הכספים וועדת הכנסת.
בנג'מין קאופמן
בנג'מין קאופמן (באנגלית: Benjamin Kaufman; 10 במרץ 1894 – 5 בפברואר 1981) היה חייל יהודי בצבא ארצות הברית שעוטר על פעולותיו במלחמת העולם הראשונה במדליית הכבוד.
ירון רוזן
ירון רוזן (נולד ב-26 בנובמבר 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כראש מטה הסייבר בצה"ל, קודם לכן שירת כראש להק השתתפות ומסוקים, מפקד טייסת וטייס מסוקים בחיל האוויר.
בנג'מין קאופמן
שירותו הצבאי
בקרב הראשון בו השתתף בצרפת, בזמן שעזר לחלץ מספר חיילים, קאופמן נפגע מפגז שהכיל גז וזה גרם לעיוורונו הזמני. הוא סירב לעזרה רפואית אך הרופאים הכריחו אותו להתאשפז בבית חולים. לאחר זמן מה ברח קאופמן מבית החולים ושב ליחידתו, על כך הוא הועמד למשפט צבאי אבל הקצינים הבינו לליבו והאישומים בוטלו.
ב-4 באוקטובר 1918 במהלך הקרב ביערות ארגון הוביל קאופמן סיור במטרה להשמיד מכונת ירייה, שניים מאנשיו נפצעו והוא המשיך לבדו, הוא נפצע מכדור בידו הימנית אך המשיך בהסתערות כשהוא זורק רימונים בידו השמאלית ומנופף באקדח ריק, הוא הצליח לכבוש את העמדה, לקחת שבוי ולהבריח את שאר חיילי האויב. לאחר שחזר יחד עם השבוי לפלוגתו נפל על הקרקע והתעלף כתוצאה מאובדן דם.
ירון רוזן
ביוגרפיה
בינואר 1986 התגייס לקורס טיס 115 אותו סיים במגמת מסוקים ב-1988. שירת כטייס יסעור בטייסת דורסי הלילה. ב-1995 מונה לסמ"ט ב' בטייסת (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) ומילא תפקיד זה בעת אסון המסוקים בפברואר 1997. בעקבות התאונה ומסקנות ועדת החקירה הודח מתפקידו ונקבע שבמשך שלוש שנים לא ישרת בתפקיד פיקודי. בתקופת השעייתו שירת בחטיבת המבצעים.
בנג'מין קאופמן
מדליית הכבוד
על פעולותיו בקרב ביערות ארגון הוענקה לסמל ראשון בנג'מין קאופמן מדליית הכבוד, עיטור הגבורה הגבוה ביותר הנהוג בארצות הברית.
ירון רוזן
ביוגרפיה
רוזן עבר הסבה למסוקי AH-1 קוברה ואפאצ'י AH-64, הוא שירת בטייסת 190 ("מגע הקסם") במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 190, על מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה, שימש ראש ענף השתתפות במטה חיל האוויר ופיקד על היחידה לשיתוף פעולה. בנובמבר 2013 מונה לראש להק השתתפות ומסוקים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2016. בתפקידו הבא מונה לראש מטה הסייבר באגף התקשוב וההגנה בסייבר.
בנג'מין קאופמן
מדליית הכבוד
בנוסף הוא קיבל עיטורים על אומץ ליבו מתשע ממשלות שונות, ביניהם צלב המלחמה.
אלן גרייסון
אלן מארק גרייסון (בשם מלא באנגלית: Alan Mark Grayson; נולד ב-13 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בשנים 2011-2009 ולאחר מכן בשנים 2017-2013, ממחוז הקונגרס השמיני וממחוז הקונגרס התשיעי בהתאמה. תחילה גרייסון התמודד על המועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג פלורידה בסנאט של ארצות הברית במסגרת בחירות 2022 נגד ואל דמינגס, אך בהמשך פרש מהמירוץ לסנאט והחליט להתמודד על מקום בבית הנבחרים מטעם המחוז ה-10 של פלורידה, במקום דמינגס שרצה לסנאט.
בנג'מין קאופמן
לאחר שחרורו מהצבא
במלחמת העולם השנייה הוא שימש כדירקטור בוועדת כח האדם של המלחמה בניו ג'רזי. בנוסף היה גם מפקד מועצת נכי מלחמת העולם של ניו ג'רזי וסגן מפקד לאומי של לגיון האומץ הלאומי.
ירון רוזן
חיים אישיים והשכלה
רוזן בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודים אסטרטגיים מאוניברסיטת חיל האוויר האמריקאי. נשוי ואב לארבעה.
בנג'מין קאופמן
לאחר שחרורו מהצבא
מ-1945 עד 1959 הוא היה היושב ראש של ארגון ותיקי המלחמה היהודים של ארצות הברית.
אלן גרייסון
ביוגרפיה
גרייסון נולד למשפחה יהודית ברובע הברונקס בניו יורק. הוא סיים שם תיכון למדעים ורכש תואר ראשון בהצטיינות מבית הספר למשפטים של הארוורד ותואר שני בממשל מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ. קנדי באותה אוניברסיטה.
בנג'מין קאופמן
לאחר שחרורו מהצבא
במשך 10 שנים הוא היה מנהל שירות התעסוקה בטרנטון, ניו ג'רזי.
אלן גרייסון
ביוגרפיה
לאחר לימודיו, גרייסון הלך לעבוד כעוזר לשופט בבית המשפט לערעורים במחוז וושינגטון די. סי., כשהוא עובד אצל כמה שופטים שהיו מאוחר יותר לשופטי בית המשפט העליון, כגון, השופטת היהודייה הראשונה בבית המשפט העליון, רות ביידר גינסבורג, כמו גם אנטונין סקאליה, והתובע הכללי לשעבר, רוברט ברוק. גרייסון סייע להקמת הארגון ללא מטרת רווח "הברית למחקר ההזדקנות" למחקר של מחלות כרוניות בהזדקנות, חינוך בריאות הצרכן ומדיניות בריאות ציבורית. הוא מכהן כיום גם כמזכיר מועצת המנהלים של גוף זה.
מאוחר יותר, גרייסון חזר לעסוק במשפטים, כשהוא עוסק בחוזים ממשלתיים, ובאומרו כי הוא רואה "את הרע שיוצא מהטוב, תחת ממשלו של הנשיא בוש", הוא יצא בתקיפות כנגד מרמה בחוזים פרטיים עבור עיראק, בחברות נשק פרטיות מול ממשל בוש, אותם כינה "הפשע של המאה". הוא הגיש תביעות כנגד חברות עם חוזים מול הממשל, כגון, החברה של סגן הנשיא דיק צ'ייני האליברטון וחברת הבת לשעבר שלהם "קיי.בי.אר".
בנג'מין קאופמן
לאחר שחרורו מהצבא
ב-5 בפברואר 1981 נפטר קאופמן ונקבר בטרנטון. הוא הותיר אחריו אישה, בת, אחות ושני נכדים.
אלן גרייסון
ביוגרפיה
גרייסון נשוי ללוליטה גרייסון ולזוג חמישה ילדים.
המרוץ לקונגרס
ב-2006, גרייסון עשה את הניסיון הראשון שלו להיבחר לקונגרס, כשהוא מודיע על מועמדותו עבור המחוז ה-8 של פלורידה. הוא הפסיד את הפריימריס הדמוקרטים כנגד צ'ארלי סטיוארט, איש עסקים מקומי ומכובד מהשמאל-מרכז של המפלגה הדמוקרטית, בהפרש של 48%-36%. סטיוארט המשיך לרוץ בבחירות הכלליות והפסיד את המרוץ לחבר הקונגרס המכהן ריק קלר, בהפרש של 53%-46%.
בסוף 2007, גרייסון הכריז כי הוא ישוב להתמודד כמועמד לקונגרס עבור המושב של המחוז ה-8 של פלורידה. הוא שוב עמד בפני המתחרה שלו בפריימריס מהסיבוב הקודם, צ'ארלי סטיוארט. במהלך הפריימריס, הקמפיין שלו שכר את שרותיו של ביל הילסמן, מנהל פרסום שלקוחותיו הקודמים כוללים, בין השאר את פול וולסטון ונד לאמונט, הקמפיין למשרת המושל של המועמד העצמאי, ג'סי ונטורה וקינקי פרידמן, כמו גם את הקמפיין הנשיאותי של ראלף ניידר. מודעת הבחירות הראשונה של הילסמן עבור גרייסון עם הכותרת "תיק סגור", התמקדה במאבקו של גרייסון כנגד מרמה של עסקני חוזים צבאיים, כשהיא עושה דרמטיזציה של כמות הכסף המעורב במזוודה המכילה 1 מיליון דולר במזומן וחניון מטוסים, שלכאורה, היה יכול להכיל את הכסף הנ"ל שנגנב בידי עסקן החוזים הצבאיים. המודעה התפשטה כבאש בשדה קוצים ברחבי האינטרנט ברחבי בלוגים שמאלנים למיניהם, כולל בבלוג של "פייר-דוג-לייק" ובאתר החדשות הליברלי "האפיטינגטון פוסט", והוערכה כמודעה אפקטיבית מאוד. מודעת בחירת שנייה בכותרת "ריק", גם כן התייחסה למרמה של עסקני החוזים הצבאיים, הפעם המודעה הציגה פריטי רכישה מזויפים, כגון, מטף לכיבויי אש ריק, מצנחים פגומים, אשר נמכרו לממשל. מודעה זו גם כן נחשבה לאפקטיבית מאוד. מודעות בחירות אחרות שהופקו בידי הילסמן, כללו את "רשימת המס", מודעה אשר בה הוצג מונטאז' של שחקנים ששמם מוסר באופן סרקסטי מרשימה של מוצרים שמחירם יעלה במקרה וחוק "מס הוגן" של קלר יעבור, ומודעה בשם, "חלק חשוב", אשר בה גרייסון תוקף את קלר על שהצביע כנגד הקצאה לאיברים תותביים ליוצאי צבא. מודעה נוספת בשם, "שוד משלם המיסים", אשר חיברה בין תהליך רפיסה ברגולציות על המערכת הפיננסית לבין תוכנית ההצלה לבנקים, ותוארה במודעה כשוד מזוין.
ב-26 באוגוסט 2008, במהלך הפריימריס הדמוקרטים, גרייסון ניצח ניצחון מפתיע בפרש גדול של הקולות, עם 48.5%. סטיוארט קיבל 27.5% מהקולות, ושלושה מועמדים אחרים קיבלו כל אחד 24% מהקולות. במהלך הקמפיין בבחירות הכלליות, גרייסון החזיק ביתרון יציב על פני קלר הרפובליקני, שבקושי ניצל מהפסד בפריימריס הרפובליקנים כנגד עורך הדין טוד לונג, וזאת לאחר ששבר את ההסכם הוולנטרי למגבלה עצמית בגובה הסכומים שהקמפיינים ישתמשו בהם. זה האחרון, ביחד עם העובדה כי היתרון הקל שהיה תמיד לרפובליקנים ברישום להשתתפות מצביעים במחוז, נמחק, סייעה לסחף לניצחון של גרייסון. ביום הבחירות, גרייסון סחף 172,802 קולות, שהם 52% מצביעים, לעומת 159,426 קולות שלקח קלר, כ-48% מקולות המצביעים. אף על פי שקלר זכה בשלושה מחוזות קטנים מתוך ארבעה מחוזות, גרייסון זכה בהפרש של 55%-45% במחוז אורנג', המחוז עם מספר האוכלוסייה הגדול ביותר.
גרייסון הוא הדמוקרט השני לייצג מחוז זה מאז היווסדו במפקד האוכלוסין של שנת 1970 (במקור הוא היה המחוז ה-5 בין 1973–1993 והפך למחוז ה-8 משנת 1993 ואילך). חבר הקונגרס הידוע ביותר של המחוז, ביל מקולום, החזיק במושב המחוז בין השנים 1983–2001, לפני שפרש במטרה לרוץ לסנאט האמריקאי, אך כשל. הוא מכהן כעת כתובע הכללי של פלורידה. הדמוקרט השני היחידי מהמחוז, ביל גאנטר, ויתר על התפקיד רק לאחר כהונה אחת בודדה, במטרה לרוץ בפריימריס למושב בסנאט האמריקאי, אך גם הוא כשל.
גרייסון וסוזאן קוסמאס, שגם כן נבחרה ב-2008, הם הדמוקרטים הלבנים הראשונים לייצג חלק נכבד מהעיר אורלנדו שבפלורידה מאז 1989.
קריירה בקונגרס
ב-13 בינואר 2009, במהלך השימוע הראשון שלו כחבר בוועדה לשירותים פיננסיים, גרייסון תשאל את סגן היושב ראש של הבנק הפדרלי, דולנאלד כהן בנוגע להסדר של 1.2 טריליון דולר של משלם המיסים, הסדר שהממשל הפדרלי הילווה כחלק מתוכנית 2008 להצלת הבנקים. בעוד הוא שואל את כהן כמה כסף ניתן למוסדות פיננסיים ספציפיים, כגון "קרדיט סוויס" ו"סיטי בנק", ואלו ערבונות הלוואות ניתנו בתמורה, כהן סירב להשיב על מידע ספציפי בנוגע לחברות שקיבלו הלוואות מימון, והעיר כי זה אינו מידע שצריך להיות זמין לציבור הרחב, מפני שחברות עלולות לסרב לקבל את כספי מימון ההצלה הממשלתיים אילו הדבר יהפוך למשהו שידוע לכל, שהם אכן מלווים כספים כאלו. גרייסון השיב לו כי "האם זה באמת קרה אי פעם? האם אנשים אי פעם אמרו אנחנו לא ניקח את ה-150 מיליארד דולר שלכם מפני שאנשים יוכלו לעלות על כך?", והמשיך להטיל ספק בסמכות של הבנק הפדרלי לקבל החלטה שכזו ללא התייעצות עם הקונגרס. חילופי הדברים בין השניים הועלה לאתר YouTube, וצפו בהם למעלה מ-50,000 איש במהלך השבוע הראשון שהקטע הועלה לאתר. לאחר שחילופי הדברים משך תשומת לב ציבורית מכמה רשתות תקשורת ארציות, גרייסון התראיין לבלוגר של האתר השמאלני, Salon.com, גלן גרינוולד, ראיון שבו אף העמיק את הביקורת שלו הן על תוכנית ההצלה לבנקים והן על מזכיר הבנק הפדרלי, באותו עניין.
בתחילת 2009, גרייסון הגיב להערות שנויות במחלוקת של מגיש הרדיו השמרני, ראש לימבו, הערות שבהם לימבו הצהיר כי הוא מעוניין שהנשיא ברק אובמה "ייכשל", באומרו כי "ראש לימבו הוא לוזר צבוע, שמשתוקק לתשומת לב. הטירוף של הימניות שלו נשמעת כמו מיכאל גורבצ'וב, כשהוא מהלל את המעלות של הקומוניזם. לימבו היה למעשה יותר צלול כשהוא היה מכור לסמים. אם אמריקה אי פעם הייתה מבצעת 1% ממה שהוא [לימבו] רוצה לעשות, הרי שכולנו היינו נזקקים לכדורים נגד כאבים".
בספטמבר 2009 עורר גרייסון סערה כשאמר בנאום בקונגרס במהלך הדיונים על הרפורמה בשירותי הבריאות שהתוכנית הרפובליקנית למערכת הבריאות היא: "אל תחלו, ואם אתם חולים - מותו מהר!"
בבחירות לקונגרס ב-2010 הפסיד את מושבו למועמד הרפובליקני דניאל ובסטר, כשקיבל 38% מהקולות לעומת 58% לוובסטר. בבחירות ב-2012 ניצח בבחירות למחוז הבחירה ה-9 והחל בכהונה נוספת בינואר 2013.
ב-2016, לאחר שמרקו רוביו הודיע על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית, וכי לא יתמודד על כהונה נוספת בסנאט גם אם יפסיד במירוץ לנשיאות, הודיע גרייסון על כוונתו לרשת את רוביו בסנאט, אך בפריימריז הדמוקרטים הפסיד לעמיתו פטריק מרפי שהוצב כמועמד לסנאט מטעם הדמוקרטים. מרפי הפסיד למרקו רוביו לאחר שזה חזר בו והחליט להתמודד שוב על המקום בסנאט.
בשנת 2018 ניסה גרייסון לחזור שוב לבית הנבחרים, אך בפריימריז הדמוקרטים הפסיד לנציג הדמוקרטי המכהן דארן סוטו. ב-27 במרץ 2021 הודיע כי יתמודד פעם נוספת אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג פלורידה בסנאט של ארצות הברית, גם הפעם בניסיון להדיח את מרקו רוביו. ביוני 2022, לאחר שהסקרים ניבעו לו הפסד בפריימריז של המפלגה לואל דמינגס, הוא הודיע על פרישה מהמירוץ לסנאט והחליט להתמודד על מקום בבית הנבחרים מטעם המחוז ה-10 של פלורידה, במקום דמינגס שרצה לסנאט.
ויכוח הרצוג–טוינבי
ויכוח הרצוג–טוֹיְנְבִּי היה ויכוח פומבי בין שגריר ישראל בקנדה יעקב הרצוג לבין ההיסטוריון וההיסטוריוסוף הבריטי ארנולד טוינבי, שנערך ב-31 בינואר 1961 ב"בית הלל" באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קנדה. הטריגר לוויכוח היו דבריו של טוינבי בהרצאה שנשא באותה אכסניה ימים אחדים קודם לכן, ובה טען כי התנהגותה של ישראל כלפי הערבים במלחמת העצמאות היא בת-השוואה מבחינה מוסרית למעשיה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. בעקבות פרסום הדברים ביקש השגריר הרצוג, רב ומשפטן בהכשרתו, להעמיד את ההיסטוריון על טעותו. הוא קרא לטוינבי להתעמת עמו, והלה נענה לאתגר.
טוינבי היה היסטוריון שניסה ליצור בספרו "עיונים בהיסטוריה" בן שנים־עשר הכרכים תאוריה כללית של היסטוריה ותרבות. הספר עסק בעלייתן ונפילתן של תרבויות רבות במהלך ההיסטוריה האנושית. גישתו להיסטוריה הייתה כעלייתן ונפילתן של תרבויות, ולא לאומים. הקריטריונים להגדרה היו תרבותיים, בניגוד ללאומיים. היהדות היוותה מבחינתו "מאובן" או דוגמה נגדית.
הוויכוח זכה לפרסום רב. הוא שודר בחלקו ואף במלואו בתחנות רדיו ברחבי קנדה ובצפון ארצות הברית ואותו ערב שודר בישראל. בישראל היו אלה ימי סערה פוליטית וביום הוויכוח התפטר דוד בן-גוריון מראשות הממשלה. ולמרות זאת עורר הוויכוח עניין עצום בציבור בישראל. הקלטות של הוויכוח נמכרו במספרים גדולים בקנדה ומעבר לה ויצאו כתקליט כפול. תדפיס של הוויכוח אף יצא לאור במצרים באנגלית כמחזק את העמדה הערבית.
מתן חרוש
מתן חרוש (נולד ב־1 באוגוסט 1979) הוא מאמן כדורסל ישראלי. חרוש החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים ומאוחר יותר השתלב בצוות האימון של קבוצת הבוגרים של המועדון והיה שותף לזכייתה של הפועל ירושלים באליפות המדינה, שני גביעי מדינה ובגביע יול"ב. כמו כן שימש חרוש כמאמנה הראשי של מכבי ראשון לציון ובני הרצליה בליגת העל ושל הפועל רמת גן גבעתיים בליגה הלאומית. חרוש הרבה לשתף פעולה עם שרון דרוקר והוא שימש כעוזרו במספר קבוצות בישראל ובאירופה. הוא אחיינו של מאמן הכדורסל יורם חרוש.
קריירת אימון
חרוש החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים וב-2003 הוביל את קבוצת הנערים של המועדון לזכייה בגביע המדינה. לאחר מכן שימש כעוזרו של דן שמיר בקבוצת הנוער של המועדון והשניים אף חלקו דירה משותפת בירושלים. בעונת 2003/4 התמנה לעוזרו של שרון דרוקר בקבוצת הבוגרים של הפועל ירושלים. חרוש שימש כעוזרו של דרוקר בירושלים במשך שתי עונות וזכה עם הקבוצה בגביע יול"ב ב-2004. בעונת 2005/6 עבר דרוקר לאמן את אורל גרייט וצירף אליו את חרוש שהיה שותף לזכייתה של הקבוצה ביורוצ'לנג'.
לאחר מכן חזר חרוש לירושלים, הפעם כעוזרו של דן שמיר וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה ב-2007 ו-2008. חרוש נשאר בעמדת עוזר המאמן בירושלים עד 2010 ושימש גם כעוזרם של זיו ארז וגיא גודס. לקראת עונת 2010/11 שב חרוש לשתף פעולה עם דרוקר כאשר מונה לעוזרו באריס סלוניקי, אך בינואר 2011 פוטרו דרוקר וחרוש מתפקידם. לאחר מכן התמנה חרוש לעוזרו של אפי בירנבוים במכבי ראשון לציון במקומו של רועי חגאי. לאחר שהשתתף עם ראשון לציון בפיינל פור של ליגת העל ובגמר גביע המדינה, החליט חרוש בינואר 2013 לעזוב את הקבוצה בעקבות פיטוריו של בירנבוים.
במרץ 2013 התמנה חרוש למאמנה הראשי של בני הרצליה במקומו של אריאל בית הלחמי שהתפטר. בהדרכתו ניצחה הקבוצה שני משחקים מתוך שישה ונמנעה מירידת ליגה. לקראת פתיחת עונת 2013/14 מונה חרוש למאמנה הראשי של ראשון לציון במקומו של רוני בוסאני. בדצמבר 2013, לאחר שהקבוצה השיגה שלושה ניצחונות ב-11 מחזורים פוטר חרוש מתפקידו והוחלף על ידי צביקה שרף, שהצליח להשאיר את הקבוצה בליגה. בשנים 2012–2014, במקביל לעבודתו בליגת העל, שימש חרוש כעוזרו של דרוקר בנבחרת העתודה.
ב-2014 שב חרוש לירושלים כאשר מונה לעוזרו של דני פרנקו. בתפקיד זה שימש שתי עונות והיה שותף לזכייתה ההיסטורית של ירושלים באליפות ב-2015. בשנים 19–2016 שימש חרוש כמאמנה הראשי של הפועל רמת גן גבעתיים בליגה הלאומית. בעונתו הראשונה הוביל חרוש את הקבוצה לרבע גמר הפלייאוף ובעונתו השנייה הגיע עם הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף שם הודחה על ידי הפועל באר שבע. בעונתו האחרונה בהפועל רמת גן גבעתיים נאבקה הקבוצה בתחתית והבטיחה את הישארותה בליגה לקראת סיום העונה.
חרוש החל לאמן את קבוצת הנוער של עירוני נס ציונה אך באוקטובר 2019 עזב את התפקיד כאשר מונה לעוזרו של שרון דרוקר בהפועל חולון. לאחר פיטוריו של דרוקר שימש חרוש כמאמנה הזמני של חולון. בהדרכתו ניצחה הקבוצה משחק ליגה אחד מתוך שלושה והפסידה בשני משחקים במסגרת ליגת האלופות בכדורסל. חרוש שב לעמדת עוזר המאמן כאשר היווני סטפאנוס דדאס מונה למאמנה של חולון. בפברואר 2020 עזב חרוש את חולון ומונה למאמנה של אליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית במקומו של רועי חגאי. זמן קצר לאחר מכן הופסקה פעילות הליגה בשל התפרצות הקורונה בישראל.
ביולי 2020 מונה למאמנה של הפועל רמת גן גבעתיים. הקבוצה סיימה את עונת 2020/21 במקום התשיעי וחרוש הוחתם לעונה נוספת. עונה לאחר מכן סיימה הפועל רמת גן גבעתיים את העונה הסדירה במקום ה-13, התמודדה בבית התחתון והצליחה לשרוד בליגה. בתחילת עונת 2022/23 מונה עמית תמיר למאמנה של הקבוצה וחרוש עבר לשמש מנהל מקצועי. בנובמבר 2022, לאחר פתיחת עונה מאכזבת, שב חרוש לאמן את הקבוצה במקומו של תמיר. בסיום העונה נשרה הפועל רמת גן גבעתיים לליגה הארצית. לאחר סיום העונה מונה אילן ברקוביץ' למאמן-שחקן.
אימבר
{{פירושונים|* ניקי אימבר – פסל יהודי
ראו גם
}}
גוש שחור
הטקטיקה משמשת בעיקר מפגינים המאמינים באידאולוגיות כגון אנרכו-קומוניזם, קומוניזם, סוציאליזם ליברטראיני ואנטי-פאשיזם, לרוב במסגרת הפגנות נגד קפיטליזם, גלובליזציה, פשיזם ונושאים נוספים. פעמים רבות הדבר נעשה בהפגנות בהן מוקמים מחסומים בכבישים. לעיתים מתקשר הגוש השחור עם ונדליזם, תקיפת שוטרים, יצירת מהומות, ופעולה ישירה. שימוש בגוש שחור נעשה גם בפעולות סמליות ופעולות בלתי אלימות.
ישנה טעות רווחת בציבור ובתקשורת, לפיה הגוש השחור היא קבוצה בינלאומית אך למעשה זוהי אך ורק טקטיקה שאומצה על ידי מספר קבוצות ברחבי העולם.
בהתחלה
בפברואר 1967, צעדה הקבוצה האנרכיסטית עם מסכה שחורה בוול סטריט, ניו יורק כשהיא לבושה בבגדים שחורים ובבלקלאווה. זה היה המקרה הראשון של תנועה חברתית בעולם המערבי שהשתמשה במסכות ולבוש שחור, שלא שימשו למטרות תחפושת אלא כדי לסמן זהות מיליטנטית.
הטקטיק של גוש שחור פותחה במהלך שנות ה-80 באירופה בידי התנועה האוטונומיסטית, במהלך מאבקם בפינויי סקווטים, בנשק גרעיני ובאיסורים על הפלות. הגוש השחור צבר פופולריות מחוץ לאירופה בעקבות ההפגנות נגד ארגון הסחר העולמי בסיאטל ב-1999.
בגרמניה
טקטיקת "גוש שחור", פותחה על מנת להילחם נגד כוח משטרה ואלימות משטרתית שפותחה בעקבות הפגנת ברוקדורף ב-1977.
כאשר הגיע רונלד רייגן לברלין ביוני 1987, הפגינו כ-50,000 איש נגד מדיניותיו בנוגע למלחמה הקרה. זה כלל גוש שחור של כ-3000 איש.
אליהו לנדא
הרב אליהו לנדא (כ"ד בתמוז ה'תרל"ג, 19 ביולי 1873, - כ"ד בתמוז ה'תש"ו, 23 ביולי 1946), היה ידוע בכינויו "נכד הגר"א" (אם כי היה בעצם בן נינו של הגר"א) ו"גואל התנ"ך".
ביוגרפיה
אליהו לנדא נולד בכ"ד בתמוז ה'תרל"ג (1873) לאביו אלעזר לנדא, דור רביעי לגאון מווילנה, שעלה ארצה בהיותו בן למעלה מחמישים על מנת לקיים את צוואת הגאון לצאצאיו לעלות לארץ הקודש, ולאימו בתיה בריינה בת זאב וולפינזון.
התייתם מאביו בעודו ילד וגדל בבית סבו זאב. על ידי אבי אימו למד בחדר ובישיבות עץ חיים, אוהל תורה ותורת חיים. בעת למודו ב"עץ חיים" השתתף ביסוד חברה לגמילות חסדים "עושי חסד". בשנת 1897, במלאת מאה שנים לפטירת הגר"א, יסד בירושלים לזכרו את "בית מדרש אליהו". אסף לתוכו ספרים וכתבי יד יקרי ערך ומציאות בכל ענפי התורה על הגר"א, על צאצאיו, ועל ארגונים שבהם היו חברים כמו "רוזני ארץ ישראל בליטא", ולשם כך תרם את כל ספריו הפרטיים כולל כל ספרי הגר"א וכתבי ידו, שהיו ברכוש המשפחה מזה דורות. הוא אף נסע כמה פעמים לארצות אירופה ואמריקה לשם הגדלת אוסף הספרים והמסמכים. לאחר שנים, שכשבטל בית המדרש הזה כתוצאה מקשיים כספיים בגלל צאת היהודים מהסביבה, מסר את האוסף ללא תמורה לידידו הרב אברהם יצחק הכהן קוק עבור ישיבתו, בבקשה שיוחזקו בישיבה בנפרד כאוסף מיוחד.
בקיץ 1904 נסע לווילנה להשתטח על קבר הגר"א ולבקר את בית מדרשו. נתקבל בכבוד גדול על ידי הרבנים וחשובי העדה בווילנה ובשאר קהילות ישראל שבליטא, שם פגש את גדולי ורבני אותו הדור, בווילנה, בוורשה ובערים אחרות. במהלך הביקור הציעו לו כיסא רבנות בווילנה. אך הוא ויתר על הכבוד והחיים הנוחים שבהצעה זאת, והעדיף לחזור לארץ ישראל וחזר לעמלו בירושלים.
בארץ ישראל היה מו"ל ומדפיס של ספרי הגר"א ושל ספריו שלו, ושל אחרים, וכתב בעצמו עבודות ומחקרים בתחומים שונים במשך 50 שנה. הדפיס והוציא לאור למעלה מ-50 ספרים וחוברות מיצירות הגר"א ובנו רבי אברהם בן הגר"א ותלמידיו, ובעזרת בנו וממשיך דרכו, יעקב אלעזר לנדא, עוד כ-30 ספרים ומעלה.
בשיתוף עם חברת "למען ציון" העמיד מפעל להדפסת ספרי קודש ודת, הדפיס והוציא לאור "תנ"ך ארץ ישראל" במחיר זול (30 מא"י לספר) כולו מודפס ומוגה על ידי יהודים, להבדיל מכל התנ"כים האחרים שהודפסו והוצאו לשוק על ידי מיסיונרים. חקר, כתב והדפיס ספר כרונולוגי, "דברי ימי עולם", לכל האישים והמאורעות מבריאת העולם ועד תקופת הרומאים, לפי מקורות חז"ל, אך לא הספיק לסיימו. פרסם קונקורדונציית כיס של התנ"ך.
הדפיס בפאר והדר את "אישי ישראל", סידור תפילה מהודר וגדול שהתפילות בו כולן בנוסח הגר"א.