cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנק לויד רייט
ילדותו
רייט נולד בעיירה חקלאית – ריצ'לאנד סנטר, ויסקונסין, ארצות הברית. בילדותו שיחק הרבה בקוביות פרובל (מתנה מאימו); בזכרונותיו הוא מציין את ההשפעה שהייתה לקוביות אלה על גישתו לתכנון; הרבה מהמבנים שהוא תכנן מתייחדים בבהירות הגאומטרית שלהם. בבגרותו, אימץ את עקרונות היוניטריאניזם והטרנסצנדנטיות (וב־1905 תכנן את "יוניטי טמפל" באוק פארק, אילינוי).
לימודים וראשית הקריירה
רייט החל את לימודיו הגבוהים ב־1885 בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת ויסקונסין, שם היה חבר באחווה ΦΔΘ (פי דלתא תטא). במקביל ללימודיו הוא עבד תחת אלן קונובר, קבלן מקומי ופרופסור להנדסת בניין. ב־1887, עזב רייט את האוניברסיטה ללא קבלת תואר (אם כי הוא קיבל דוקטורט לאמנויות לשם כבוד ב־1955) ועבר לשיקגו, שם הצטרף למשרד האדריכלים של ג'וזף לימן סילסבי. תוך שנה, הוא עזב את סילסבי על מנת לעבוד עבור אדלר וסאליבאן. לאדריכל לואיס סאליבאן הייתה השפעה רבה על הסגנון שפיתח לעצמו רייט כמו גם על אסכולת שיקגו כולה. מ־1890, קיבל רייט את כל התכנונים למגורים במשרד. ב־1893, לאחר ריב עם מעסיקיו על רקע עבודות שרייט קיבל מחוץ למשרד, עזב את אדלר וסאליבאן ופתח משרד משלו באוק פארק, אילינוי.
קריירה עצמאית
עד שנת 1901 תכנן רייט כחמישים פרויקטים, כולל בתים רבים בעיר מגוריו. בין 1901 ל־1911, תכנן מבנים למגורים שכונו "בתי ערבה" (prairie houses) - בתים נמוכים וגדולים עם גגות שאינם בולטים, קווי שמים נקיים, ארובות נמוכות ומרפסות, כשהוא משתמש בחומרים טבעיים. הבתים נקראו כך מכיוון שתכנון זה היה אמור להתאים לשטח שסביב שיקגו. לרייט גם היה תפקיד מרכזי בפיתוח רעיונות "תוכניות פתוחה" לעיצוב פנים במגורים, כאשר הוא החשיב את החלל הפנימי כחלק החשוב ביותר בתכנון המבנה. הוא האמין כי האנושיות היא דבר מרכזי ביותר בתכנון. את רוב הדוגמאות לגישה הזו ניתן למצוא בבאפלו, ניו יורק, תוצאה של החברות בין רייט לבין מנהל בחברת הסבון לרקין, דרווין מרטין. ב־1902 חברת לרקין החליטה לבנות מבנה מנהלי חדש. רייט הגיע לבופאלו ותכנן לא רק את המבנה המנהלי עבור החברה, אלא גם שלושה בתים של המנהלים עצמם, בית ג'ורג' ברטון, בית דרווין ד. מרטין ובית ויליאם הית'.
רייט תכנן קומפלקס מגורים-סטודיו לעצמו, שנקרא טלייסין (Taliesin — על שם משורר ולשי בן המאה ה-6, שפירוש שמו "מצח זוהר"), שנבנה ליד ספרינג גרין, ויסקונסין, ב-1911. הקומפלקס הורכב ממבנה נמוך בן קומה אחת בצורת האות U, שצפה בצד אחד על אגם ובצד השני על הסטודיו של רייט. טלייסין הושמד פעמיים בשרפות; המבנה הקיים מאז 1925 קרוי טלייסין 3. בפעם הראשונה בה נשרף נספו בשריפה שבעה אנשים, כולל מאהבתו של רייט, מאמא בורת'וויק, ושני ילדיה מבעלה אדווין צ'ייני.
בשנות ה-30 רייט תכנן רבים מהבתים ה"יוסוניים" (Usonian) שלו – מבנים עבור אנשי מעמד הביניים, שהתבססו על גאומטריה פשוטה, אך אלגנטיים ומעשיים. מאוחר יותר, השתמש בתצורות כאלה ב"בית האספה היוניטרי" במדיסון, ויסקונסין ב־1947–1950.
חייו האישיים
רייט נישא שלוש פעמים: לקתרין לי טובין ב־1889, למרים נואל ב־1922, ולאולגה מלאנוב הינצנברג (אולגיבנה) ב־1928. אולגיבנה הייתה חסידתו של המיסטיקן הארמני גורדג'ייף, והחוויות שלה השפיעו על ההיווצרות והמבנה של אחוות טלייסין של רייט מ־1934. אולגיבנה המשיכה לנהל את האחווה לאחר מותו של רייט, עד למותה היא ב־1985.
רייט מת ב־9 באפריל 1959, לאחר שתכנן מספר גדול מאוד של פרויקטים חשובים. אחד מבניו של רייט, פרנק לויד רייט ג'וניור, המוכר בשם לויד רייט, היה גם הוא אדריכל נודע.
הנצחה
ב-2019 שמונה מבנים של רייט ברחבי ארצות הברית הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
יש שטוענים כי דמותו של הווארד רוארק, האדריכל בספרה של איין ראנד "כמעיין המתגבר", מבוססת, לפחות בחלקה, על פרנק לויד רייט, אך ראנד עצמה הכחישה זאת.
באוקטובר 1969 הקליט הצמד המוזיקלי סיימון וגרפונקל (Simon & Garfunkel) שיר בשם "So Long, Frank Lloyd Wright" (להתראות, פרנק לויד רייט) שהופיע באלבומם המצליח מ-1970 "Bridge Over Troubled Water" ("גשר על מים סוערים"). השיר, כשמו, הוא מעין פרידה מהאדריכל שנפטר עשר שנים קודם לכן.
סגנון
יש המחשיבים את פרנק לויד רייט כאחד מחלוצי המודרניזם באדריכלות ומייחדים את סגנונו בשם "מודרניזם אורגני". רייט אכן יצר אדריכלות אורגנית - אדריכלות שמנסה להשתלב באופן טבעי והרמוני עם ההקשר שבו היא נתונה, והחשוב ביותר – בקשר בין האתר למבנה. בנושא זה הוא הושפע רבות מהאדריכל והמעצב האמריקאי גוסטאב סטיקלי.
לרייט הייתה שפה חזותית מאוד ברורה בעיצוב המבנים שתכנן. הוא תמיד יצר קומפוזיציה המשלבת קווים אופקיים בולטים וקווים אנכיים בולטים - בדרך כלל מחומרים שונים.
רייט היה אחראי לסדרה של מושגים מקוריים ביותר בנושא פיתוח פרוורי, שמכונה "ברודאייקר סיטי". הוא הציע את הרעיון בספרו "העיר הנעלמת" מ־1932, והוא אף בנה מודל גדול מאוד (4 על 4 מטר) של עיר עתידית זו, בגרסאות שונות. הוא המשיך לפתח את הרעיון הזה עד למותו.
פרויקטים נבחרים
ראו גם:.
בסך הכל, בנה רייט 362 בתים. בערך 300 מהם עדיין היו קיימים בשנת 2005. רק אחד מהם נהרס בשל כוחות הטבע, בית במיסיסיפי שנהרס בהוריקן בשנות ה-60; אם כי בית אניס-בראון בקליפורניה ניזוק קשות ברעידת אדמה. אף על פי שמספר בתים שומרו כיצירות אמנות והוצאו מיליוני דולרים על שימורם, יש קושי במכירתם של בתים אחרים בשוק החופשי. התפיסה התכנונית של פרנק לויד רייט מתבטאת בתכנון הטוטאלי של 'בתי הערבה' ולפי דבריו שאין לבזבז חלל על פונקציות לא הכרחיות. פונקציות אלו נעדרות מכל הפרויקטים של 'בתי הערבה' והן כוללות; חניון לרכב, עליית גג, מחסן ומרתף. העדר פונקציות אלו, גודלו הכללי של המבנה, אי עמידה בתקני בניה מודרניים עדכניים (כדוגמת תקן עמידות הבניין כנגד הטרחות אופקיות –רעידות אדמה ורוחות) וחברה צרכנית של שלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, הביאו לקושי במכירת 'בתי הערבה' בשוק החופשי.
הבית על האשד
הבית הפרטי המפורסם ביותר שבנה נבנה בין 1935 ל־1939 – "הבית על האשד" (באנגלית: Fallingwater), עבור אי. ג'יי. קאופמן בבר ראן, פנסילבניה, שתוכנן מעל נחל הזורם תחת חלק מהבית, על פי הפרשנות שנתן רייט לבקשת משפחת קאופמן להיות קרובים לסביבה הטבעית. המבנה מורכב מסדרה של מפלסים ומרפסות נתמכות, כשהוא משתמש באבן עבור הקירות האנכיים ובבטון עבור המאוזנים. המהנדסים של קאופמן עצמו טענו כי המבנה אינו יציב. דעתם לא נתקבלה, אך לבסוף התברר שחלק מהרצפות החלו לשקוע זמן קצר לאחר הבניה. בסוף שנות ה־90, הוספו תומכות פלדה למפלס התחתון ביותר, עד שיעשה ניתוח מבני מפורט.
מוזיאון גוגנהיים ניו יורק
אחד הפרויקטים המאוחרים והחשובים של רייט הוא מוזיאון גוגנהיים בעיר ניו יורק, מבנה שלקח לו 16 שנים לבנות (1943 - 1959), וכנראה היצירה המוכרת ביותר שלו. המבנה עולה כספירלה לבנה מהאתר שלו בשדרה החמישית; מבפנים, הוא דומה לצד הפנימי של קונכייה. הגאומטריה המיוחדת של המוזיאון הייתה אמורה לאפשר למבקרים לראות תערוכות זמניות בקלות, בכך שייקחו מעלית לקומה העליונה וירדו משם בספירלה. עם סיום בנייתו של המוזיאון, התעלמו מכמה פרטים חשובים מהתכנון המקורי של רייט, כמו צביעה של הפנים בצבע אוף-ווייט. כמו כן, התערוכות שמציג המוזיאון נצפות בהליכה במעלה הספירלה ולא בירידה.
שייע פייגנבוים
יהושע (שייע) פייגנבוים (נולד ב-5 בדצמבר 1947) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיאן השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים, מקום עשירי בטבלת מלכי השערים בכל הזמנים של ליגת העל עם 148 שערים, ובמקום שלישי במלך השערים של נבחרת ישראל (בצוותא עם יוסי בניון) עם 24 שערים. כיום מאמן כדורגל ומשתתף בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאר".
קריירה ככדורגלן
פייגנבוים החל לשחק בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בשנת 1964. ב-5 במרץ 1966 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, שער שוויון בדרבי מול מכבי תל אביב, בו הפועל חזרה לתיקו 2:2 לאחר פיגור 2:0 במחצית. במשך 15 עונות בהן שיחק בקבוצה זכה שייע בשתי אליפויות (בעונת 1965/1966, ובעונת 1968/1969), וכן במסגרת השתתפות הקבוצה במפעלים האסייתיים זכה עמה בליגת האלופות האסייתית (1967) בבנגקוק. הוא הגיע עם הקבוצה בשנית לגמר בליגת האלופות האסייתית (1970) עת סיימה הקבוצה במקום השני בטורניר, וזכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה בכדורגל 1971/1972, כשכבש את שער הניצחון במשחק הגמר מול הפועל ירושלים.
פייגנבוים הוא מלך השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים עם 132 שערי ליגה, ובסך הכל 175 שערים בכל המסגרות. כמו כן מדורג פייגנבוים במקום השלישי בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, עם 368 משחקים במדיה בליגה הבכירה. בשנת 1979 עזב את המועדון ושיחק ארבע שנים בקבוצות אחרות עד שפרש בשנת 1984. בסך הכל כבש 148 שערים בליגה הבכירה בישראל והוא מדורג במקום העשירי בטבלת מלך השערים של הליגה בכל הזמנים. בסך הכל בקריירה הבקיע 232 שערים בכל המסגרות.
פייגנבוים שיחק 50 משחקים בנבחרת ישראל, בהם הבקיע 24 שערים (מחזיק בשיא ההופעות והכיבושים לשחקן הפועל תל אביב בנבחרת). ב-15 ביוני 1966 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי. פייגנבוים שיחק עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968 שבה הבקיע ארבעה שערים, ובמונדיאל היחיד אליו העפילה נבחרת ישראלית, במקסיקו 1970. את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ב-20 במרץ 1977, במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
בשנת 2009 נבחר פייגנבוים כחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קריירה כמאמן
פייגנבוים החל את קריירת האימון שלו בקבוצת הפועל חיפה. בעונת 1984/85 החל לאמן את בית"ר נתניה בליגה א' ותוך שלוש עונות העפילה הקבוצה ושיחקה בליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה). לאחר מכן אימן בין השאר את הפועל ירושלים, מכבי נתניה, מכבי פתח תקווה, בני יהודה תל אביב, הפועל באר שבע, הפועל צפרירים חולון, הפועל אשקלון ומכבי אחי נצרת.
בסוף 2004 נתמנה לאמן את הפועל תל אביב, לאחר שכבר אימן את הקבוצה כעשר שנים קודם לכן תחת המנג'ר משה סיני. בקדנציה השנייה שלו כמאמן בקבוצת נעוריו הוא הציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית יחד עם שלום תקווה ששימש כעוזרו אך בתום העונה לא הוארכה כהונתו.
בשנים שלאחר מכן אימן פייגנבוים גם את בני סכנין, הפועל אום אל-פחם, הפועל אשקלון והפועל חדרה. בדצמבר 2011 מונה למאמנה של הפועל רמת השרון, לאחר פיטוריו של מומי זפרן, ובתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
ביולי 2013 מונה למאמנה של הפועל כפר סבא, לאחר שירדה לראשונה בתולדותיה לליגה א', אך פוטר מתפקידו לאחר 4 חודשים בלבד.
עקב התמחותו באימון קבוצות תחתית והצלתן מירידה, נודע בכינוי "המושייע".
מחוץ למגרש
ב-2007 הגיש פייגנבוים תלונה במשטרה נגד אבי איבגי, אז שוערה המחליף של בית"ר ירושלים, בטענה כי הטרידו בטלפון ואיים על חייו. איבגי מצידו טען כי הכול נעשה בהומור.
משנת 2012 משתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר", המשודרת בערוץ HOT3, כמאמן של קבוצת ידוענים. בנוסף הוא משמש כפרשן באולפן הליגה הלאומית בערוץ הספורט ופאנליסט קבוע בתוכנית הפרלמנט של ספורט1 בצ'רלטון.
בתוכנית "גולסטאר" חשף פייגנבוים כי בתו הצעירה, פזית, כמעט ונהרגה בתאונת דרכים ביום הולדתו ה-70 ועברה תהליך שיקום אינטנסיבי.
פייגנבוים נשוי למלכה, ואב לארבעה. מתגורר בהוד השרון. בנו רונן פייגנבוים כדורגלן עבר גם הוא.
Ye olde
ye olde (נהגה: the old) היא קלישאה שמקורה באנגלית עתיקה, בה נעשה שימוש בצורה אנכרוניסטית לציין דבר ישן באווירה אנגלית ישנה. בביטוי נעשה שימוש בעיקר על ידי פאבים ומסעדות, בשביל לציין אווירה ישנה.
דוב ערבות חום
דוב ערבות חום (שם מדעי: Ursus arctos priscus) הוא תת-מין נכחד של דוב חום ממשפחת הדוביים, אם כי כמה חוקרים מפרידים אותו למין עצמאי (Ursus priscus) בסוג דוב. הוא התקיים בתקופת הפליסטוקן בערבת הסטפה של אירופה וחי שם לצד דובים נוספים כמו דוב המערות ודוב דנינגרי.
דוב זה נודע ממספר מערות בסלובקיה בהם אותרו מאובניו. בין השאר נמצא במערת ווזיצ'קה (Važecká Cave), מערת ויויירניי (Vyvieranie Cave), מערת ליסקובה (Lisková Cave), מערת קופקוביה איזביקה (Kupcovie izbicka Cave) ומערת אוקנו (Okno Cave).
דוב זה דמה במראהו לדוב המערות והגיע לגובה של 2.6 מטר, לגובה 160 ס"מ ולמשקל של 300 עד 1,000 ק"ג בערך, כך שהוא היה גדול גם מדוב המערות ויכל להרתיע אותו ולהשתלט על המערות בהם חי. ההבדלים בינו לבין תת-מינים אחרים של הדוב החום קטנים מאוד למעט הגודל, כך שלא ברור מתי חי ומתי נכחד. עם זאת ממצאים מאזור הים הבלטי והים הצפוני מרמזים שהוא הצליח לשרוד עד לסיום תקופת הקרח הקרה עד ההולוקן, אז נכחד כתוצאה מציד או משינויי אקלים. ייתכן גם שהוא נטמע באוכלוסיות דובים חומים אחרים לחלוטין.
הוגו פרס
הוגו ארנסטו פרס (בספרדית: Hugo Ernesto Perez, נולד ב-8 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
וכיום מאמן את נבחרת אל סלוודור.
פרס נולד באל סלוודור. היה חלק מנבחרת ארצות הברית שהשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ובמונדיאל 1994. פרס עזר לנבחרת להעפיל לאולימפיאדת סיאול (1988) ולמונדיאל 1990, אבל החמיץ אותם בשל פציעות. ב-1991 זכה פרס בתואר הכדורגלן האמריקאי של השנה.
פרס, שהגיע לארצות הברית בגיל 11, שיחק בטמפה ביי רודיס ובסן דייגו סוקרס מליגת ה-NASL. הוא שיחק בנבחרת ארצות הברית בין השנים 1984 ו-1994, במהלכן שיחק 64 משחקים וכבש 16 שערים.
מיסטר בין
מיסטר בִּין (באנגלית: Mr. Bean) היא סדרת טלוויזיה קומית בריטית, בכיכובו של רואן אטקינסון. היא מציגה את עלילותיו של מר בין, דמות אקסצנטרית, ילדותית ומיזנתרופית. אטקינסון, בתפקיד שכמעט ואינו כולל דיבור, מופיע בתוכנית במעין מופע יחיד – מלבדו אין כמעט דמויות הממשיכות להופיע מפרק לפרק, ושאר התפקידים משניים.
פרק טיפוסי בתוכנית מורכב משלושה מערכונים שונים, המציגים את בין בסיטואציות יומיומיות שגרתיות, אלא שבין הופך אותן למצבי ביש שמהם הוא נחלץ בדרכים יצירתיות ומשעשעות אך בלתי יעילות.
התוכנית, ששודרה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, זכתה להצלחה גדולה בבריטניה, ויותר מכך מחוץ לבריטניה – במדינות מכל רחבי העולם. עבור אטקינסון, דמותו של מר בין היא הדמות המזוהה עמו ביותר ברחבי העולם. מעבר לתוכנית הטלוויזיה שבכיכובו של בין, הופקו שני סרטי קולנוע, "בין" (1997) ו"החופשה של בין" (2007), ואף סדרת אנימציה, המציגים את עלילותיה של הדמות. דמותו של מיסטר בין הפכה למותג מסחרי מצליח הנמכר במגוון מוצרים, והיא שמרה על פופולריות גם שנים רבות לאחר שהסתיימה הפקת התוכנית. כיום ישנו ערוץ ביוטיוב המכיל קטעים חדשים בכיכובו של מיסטר בין.
רקע והפקה
לפני שעלתה התוכנית "מיסטר בין" לשידור, רואן אטקינסון כבר היה קומיקאי בולט בבריטניה והשתתף במספר תוכניות טלוויזיה קומיות מצליחות בתפקידים שונים: ב"מבט הפוך" (1979–1982), תוכנית שכללה מערכונים בנושאים שונים, ללא חוט מקשר, וכן באחת מקומדיות המצבים המצליחות בתולדות הטלוויזיה הבריטית, "הפתן השחור" (1983–1989), שבה גילם את התפקיד הראשי בדמותו של אדמונד בלקאדר. אטקינסון יצר את "מיסטר בין" במטרה להגיע לקהל הבינלאומי, ולהצליח גם מחוץ לגבולות בריטניה. לשם כך, יצר דמות אילמת, בלי מגבלות שפה, מבטא או רקע תרבותי. כמו כן, אופיין מיסטר בין באופי ילדותי, כשהסיבה לכך היא - לדבריו של אטקינסון - שילדים דומים בכל העולם, וההבדלים בין בני האדם מתחילים להיווצר רק כשהם מתבגרים.
ליצירת התוכנית הוא חבר למכריו ריצ'רד קרטיס (Richard Curtis) ובן אלטון, ששיתפו פעולה עמו עוד קודם לכן במספר פרויקטים, בהם "הפתן השחור". את התוכנית ביים תחילה ג'ון הווארד דייוויס, שהיה קודם לכן ראש מחלקת הקומדיה ב-BBC והפיק את "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" ואת "המלון של פולטי". התוכנית הופקה על ידי חברת Tiger Television (כיום Tiger Aspect Productions) עבור Thames TV, זכיינית שידור ברשת ITV הבריטית שמשדרת בלונדון ובסביבתה.
בנוגע לשאלה כיצד לקרוא לדמות, שקל אטקינסון תחילה את השם "מיסטר וייט" (Mr White, "אדון לבן"), אך לאחר מכן עבר לשקול שמות של ירקות במקום שמות של צבעים, ולבסוף בחר בשם "מיסטר בין" (Mr. Bean, "אדון שעועית"). כמו כן, באנגלית "Bean" הוא כינוי חיבה ל"אדם חסר חשיבות".
תהליך הכתיבה
דמותו של מיסטר בין והמערכונים הראשונים בתוכנית התבססו על מערכונים מהופעות חיות שערך אטקינסון מאז ימי לימודיו באוניברסיטת אוקספורד. אטקינסון ביצע מערכונים בכיכובה של הדמות כבר בשנות ה-80 המוקדמות, בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו, וכן ב-1987, בפסטיבל Just For Laughs במונטריאול שבפרובינציית קוויבק בקנדה.
רחב-מקור ירוק
רחב-מקור ירוק (שם מדעי: Calyptomena viridis) הוא מין של רחב מקור מהסוג Calyptomena.
מיסטר בין
תהליך הכתיבה
על עבודת הכתיבה של מערכוני התוכנית שקד אטקינסון לצד קרטיס ואלטון. בהמשך החליף רובין דריסקול את אלטון בכתיבה, והשלושה (דריסקול, יחד עם קרטיס ואטקינסון) היו צופים בהופעותיו המוקדמות של אטקינסון כדי לחפש בהן חומר שניתן לעבדו לטלוויזיה. עם זאת, מערכונים אחרים התבססו על רעיונות חדשים שהגו. מאחר שהיה מדובר בקומדיה שאינה מילולית, אלא כזו המתבססת על תנועות והבעות גוף (physical comedy) ועל חזותיות (visual comedy), כאשר חיפש ריצ'רד קרטיס רעיונות למערכונים עתידיים של בִּין, הוא ניסה להמחיזם בפועל, במקום להעלות את הרעיונות על הכתב, בשונה מצורת העבודה המקובלת בתחום ובניגוד לאופן העבודה שהיה רגיל אליו.
רחב-מקור ירוק
מאפיינים
אורכו כ-17 ס"מ, ורוב גופו צבוע בירוק בוהק. כנפיו צבועות גם הן בירוק בוהק, והן מפוספסות בפסים שחורים. עיניו ונקודה קטנה ליד אוזנו של רחב המקור שחורות גם הן. מקורו של רחב-המקור כמעט ואינו נראה, בגלל הציצה הירוקה שמסתירה אותו. צבע הגוף של הנקבה דהוי יותר, ואין לה את הפסים השחורים על הכנף ואת הנקודה השחורה ליד האוזן.
בית הגידול המועדף על רחב-המקור הוא יער גשם ובו עצים עם עלים רחבים. הוא מצוי בבורנאו, סומטרה וחצי האי המלאי.
מיסטר בין
תהליך הכתיבה
משנת 1993 (החל מהפרק השמיני) ועד סיום התוכנית, עבדו על כתיבת המערכונים דריסקול ואטקינסון לבדם.
רחב-מקור ירוק
מאפיינים
התנהגות אופיינית לרחב-המקור היא תצפית, במהלכה רחב-המקור יושב, ללא תנועה, בחופת היער, ומעוף מהיר אם יש הפרעה. נוצותיו הירוקות מספקות לו הסוואה מעולה.
מיסטר בין
מקורות השראה
ברוס דסאו (Bruce Dessau), הביוגרף של רואן אטקינסון, ציין את הסדרה הבריטית The Optimist (האופטימיסט), הסיטקום הראשון של ערוץ 4 הבריטי ששודר לראשונה ב-1983, כמקור השראה אפשרי ל"מיסטר בין". הסדרה, שעקבה אחר מעלליו של גיבורה האקסצנטרי בהוליווד, הייתה כמעט אילמת לחלוטין. דסאו סייג זאת בכך, ששורשי דמותו של בין ניטעו הרבה לפני 1983. התסריטאי של "האופטימיסט", ריצ'רד ספרקס (Richard Sparks), מכרו של אטקינסון, שלל את הסברה כי אטקינסון גנב ממנו את הרעיון.
מעבר לכך, הגדיר דסאו את דמותו של בִין כ"הכלאה בין ז'אק טאטי, צ'ארלי צ'פלין ופרנק ספנסר" (האחרון הוא דמותו של מייקל קרופורד בסיטקום הבריטי Some Mothers Do 'Ave 'Em), כזו שהיוותה חידוש עבור צופים רבים. רואן אטקינסון אף אמר כי דמותו של מסייה הולו, בגילומו של ז'אק טאטי, הייתה לו מקור השראה בפיתוח דמותו של בין. הוא אף ציין כי ביסס את הדמות על עצמו בגיל תשע, ואמר כי "מהותו של מיסטר בין היא שהוא אנוכי לחלוטין, מרוכז בעצמו ולא בדיוק מכיר בעולם החיצוני. הוא למעשה ילד בגוף של אדם מבוגר. שזה בעצם הבסיס למרבית הקומיקאים החזותיים (visual comedians): סטן לורל, צ'פלין, בני היל". שחקן קומי נוסף שאליו הושוותה דמותו של מיסטר בין הוא כוכב הראינוע באסטר קיטון.
רחב-מקור ירוק
מאפיינים
רחב-המקור ניזון בעיקר מפיקוסים רכים, והרגלי האכילה שלו מסייעים בהפצת זרעים.
מיסטר בין
תקופת שידור
התוכנית "מיסטר בין" שודרה לראשונה ב-1 בינואר 1990 ברשת הטלוויזיה ITV. השידור זכה לנתוני צפייה גבוהים של כ-13 מיליון צופים. בניגוד למרבית תוכניות וסדרות הטלוויזיה הכוללות בכל עונה כ-20 פרקים כשכל עונה משודרת במשך כשנה — יצאו בסך הכול 15 פרקים בלבד של "מיסטר בין", ששודרו כ"ספיישלים" טלוויזיוניים, ויצאו במרווחים גדולים במהלך השנים 1995−1990.
בישראל שודרה התוכנית בערוץ 2 במהלך שנות התשעים ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
רחב-מקור ירוק
מאפיינים
הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות. הבקיעה מתרחשת לאחר כ-22 עד 23 ימים.
מיסטר בין
פתיח התוכנית
בפתיח התוכנית יורד מר בין מהשמים באמצעות קרן אור, וברקע מושמעת שירת מקהלה, ששרה את אות הפתיחה בלטינית. משמעות המילים שהיא שרה בפתיח היא: "הנה האיש שהוא שעועית [=הפירוש המילולי של 'בין']" (Ecce homo, qui est faba); באות הסיום שרה המקהלה "היה שלום, אדם שהוא שעועית" (Vale homo, qui est faba). את המוזיקה חיבר הווארד גודל (Howard Goodall), ששיתף פעולה עם רואן אטקינסון עוד כשהופיע בהופעות קומיות בעת לימודיו באוניברסיטה. גודל אף ליווה, בנגינה בסינתיסייזר, את הופעותיו החיות של אטקינסון, שבהן פיתח את הבסיס לדמותו של בין.
רחב-מקור ירוק
מאפיינים
בגלל כריתת יערות באזור התפוצה של רחב-המקור, רחב-המקור הירוק מוגדר כ"קרוב לסיכון" ברשימה האדומה של IUCN.
מיסטר בין
פתיח התוכנית
דסאו מפרש שפתיח התוכנית הוא "התייחסות מרומזת לתקופת חייו של אטקינסון כתלמיד בית ספר. כשם שחבריו ללימודים כינוהו חייזר על שום מראהו החיצוני המוזר, כך יורד בִּין לארץ באמצעות קרן אור – כאילו היה אף הוא מכוכב אחר".
מיסטר בין
הדמות הראשית בתוכנית היא מיסטר בין בגילומו של רואן אטקינסון. בין הוא אדם ילדותי ואנוכי, שמתנהל בחייו היומיומיים בצורה המעלה גיחוך, ובפרט נוטה לסבך מצבים פשוטים, ולהיחלץ מהסיבוך בדרכים עוקפות ויוצאות דופן. הוא מתגורר בגפו בדירה לונדונית קטנה, ובדרך כלל חברתו היחידה היא בובת הדובי האהובה עליו, טדי. הוא נוהג ללבוש תמיד ז'קט טוויד אפור, מכנסיים מעט קצרים מדי, חולצה לבנה ועניבה, וכמו כן שיערו מסורק תמיד לצד. לבושו ותסרוקתו מזכירים מראה אופייני של תלמיד בבית ספר אנגלי בשנות ה-50. מיסטר בין כמעט שאינו מדבר, וכאשר הוא מוציא מילים מפיו, אלו מילים ספורות, שאותן הוא מבטא בקול לא ברור ונמוך באופן מוקצן וקומי. שמו הפרטי ותחום עיסוקו, אם הוא אכן בעל תעסוקה, אינם מוזכרים כלל במהלך התוכנית (בפני אחרים הוא מציג את עצמו בשם "בין").
במסיבת עיתונאים ב-2007 אמר רואן אטקינסון על מיסטר בין:
אירמה גוב
אירמה גוב היא חברתו של מר בין, והדמות האנושית היחידה, מלבד בין, שהופיעה ביותר מפרק אחד בתוכנית. השחקנית הבריטית מטילדה זיגלר גילמה את דמותה. בין אינו מפגין התחשבות רגשית כלפיה, והוא רואה בה כמי שמארחת לו חברה, יותר מאשר הוא רואה בה את מושא אהבתו. אולם, הוא מקנא לה כאשר היא רוקדת עם גבר אחר במסיבת דיסקו. בחג המולד היא מצפה שיציע לה נישואים, ולאחר שהוא לא עושה זאת היא עוזבת אותו. דמותה של אירמה גוב מופיעה בשלושה פרקים בלבד, אך זיגלר הופיעה בפרקים נוספים בסדרה: בתפקיד מלצרית, בתפקיד אם של תינוק המסיעה עגלה ובתפקיד שוטרת. בתוכנית האנימציה של "מיסטר בין" חזרה להופיע דמותה של אירמה גוב, כשבסדרה יש לה בובת דובי משלה שמשמשת כגרסה נשית של טדי בשם לוטי.
מכוניתו של מיסטר בין
בין נוהג במכונית מיני של חברת British Leyland. המכונית משמשת אביזר מרכזי במספר מערכונים ובדיחות בתוכנית, למשל בקטע שבו בין מתלבש בתוכה ונוהג בעזרת רגליו, בקטע שבו הוא נוהג במכונית בעזרת מערכת שאלתר בעודו יושב על כיסא הקשור לגג המכונית ועוד. תחילה נהג בין במכונית BMC Mini MK II כתומה מודל 1969, אך מכונית זו נהרסה בתאונה לאחר צילומי הפרק הראשון. מאז נהג בין במכונית British Leyland Mini 1000 מודל 1976–1980, בצבע ירקרק-צהוב עם חלק קדמי שחור. המכונית אף מופיעה בסדרה המצוירת של מיסטר בין, אך בסרט "החופשה של בין" נוהג בין במכונית מיני אחרת.
לאחר שצילומי התוכנית הסתיימו, נמכרה מכונית המיני המקורית ששימשה בצילומים לחברת Kariker Kars שהציגה אותה באירועים שונים. לאחר מכן הוצגה המכונית במשך תקופה מסוימת כאטרקציה מרכזית של מוזיאון Rover Group. ב-1997 נמכרה המכונית למוזיאון Cars of the Stars Motor Museum ("המוזיאון המוטורי של מכוניות הכוכבים") בקסוויק (Keswik), קאמבריה (שבאנגליה), והוצגה בו במשך תקופה מסוימת, אך לאחר מכן היא נמכרה שוב. במוזיאון הלאומי המוטורי בביולי (Beaulieu) בהמפשייר שבאנגליה, מוצגת מכונית שבה נעשה שימוש לקידום הסדרה המצוירת.
פרשנות הדמויות
נוויל משליכה מכך כי מודל הגבריות שמציג בין נוטה למבע רגשי מוגבל וחוסר יכולת לספק אהבה ותמיכה בצורה עקבית.
נוויל כתבה גם על יחסו של בין לחברתו:
הצלחה ביקורתית ומסחרית
המבקרים קיבלו את "מיסטר בין" בביקורות מעורבות - לצד מבקרים ששיבחו את התוכנית, היו גם מבקרים שלעגו לה. אולם על ידי הקהל התקבלה התוכנית באהדה רבה – נתוני המדרוג של התוכנית היו גבוהים במיוחד. ב-1990, שנת הבכורה הטלוויזיונית של "מיסטר בין", בעוד "הפתן השחור" עדיין טרי בזיכרונו של הקהל, זכה רואן אטקינסון בפרס "אישיות השנה" של ה-BBC. גם התוכנית "מיסטר בין" זכתה בפרסים ובמועמדויות לפרסים, ובפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי רוז ד'אור (Rose d'Or) שנערך במונטרה ב-1990 זכה הפרק הראשון של התוכנית בשלושה פרסים: פרס העיתונות, פרס העיר ופרס הוורד המוזהב. הפרק "The Curse of Mr. Bean" ("קללת מיסטר בין"), השלישי בתוכנית, היה מועמד למספר פרסי באפט"א ב-1991: "הופעת הבידור הקל הטובה ביותר" ו"הקומדיה הטובה ביותר" (תוכנית או סדרה). בנוסף, אטקינסון היה מועמד על תפקידו כמיסטר בין לפרס "הופעת הבידור הקל הטובה ביותר" בשנים 1991 ו-1994.
ב-1991 נרכשו לראשונה הזכויות לשידור התוכנית מחוץ לבריטניה, ולאורך השנים נרכשו הזכויות לשידור ביותר מ-200 מדינות. לאור הצלחת התוכנית, היא הופצה גם בווידאו החל משנת 1991. חברת Tiger Aspect סברה כי היקף המכירות הראשוני יהיה 50,000 קלטות, אך בפועל הגיע היקף המכירות עד ל-700,000 קלטות. בסך הכול נמכרו לאורך השנים מעל 20 מיליון קלטות וידאו של "מיסטר בין". כמו כן, פרקי התוכנית הופצו במהדורות שונות על גבי תקליטורי DVD, ביותר מ-45 מדינות ברחבי העולם.
פיתוח המותג
ב-1993 החלו בחברת Tiger Aspect דיונים לגבי האפשרות להפוך את מיסטר בין למותג מסחרי, הנמכר במגוון מוצרים. מי שהובילו את פיתוח המותג, ומובילים אותו גם כיום, הם רואן אטקינסון, פיטר בנט ג'ונס (Peter Bennett Jones), יו"ר חברת Tiger Aspect ומנהלו האישי של אטקינסון, והמפיקה קתרין סיניור (Katherine Senior). תחילה אויר לוגו למותג, ונקבעה חתימתה של הדמות. לאחר מכן נקבעו הערכים המרכזיים שלפיהם ייבנה המותג: פיתוח דמותו של מיסטר בין כדמות חביבה, שהצופים יחושו כלפיה אמפתיה; התמקדות בצחוק ובבידור, שמתאים לכל שכבות הגיל; פשטות - ההומור במערכונים של בין טמון בהתמודדות שלו עם מצבים פשוטים מחיי היומיום; וגלובליות - מאחר שמדובר בקומדיה אילמת, אין לה מגבלות שפה, וקל להביאה לתרבויות שונות בעולם.
לאחר מכן החל השיווק של מגוון רחב של מוצרי "מיסטר בין": קלמרים, בובות פרווה, בובות בובלהד, חולצות, משחקי מחשב, מכוניות צעצוע, ספלים, פאזלים, קלפי משחק, פוסטרים, ספרי טלפונים ועוד. כמו כן, שימש אטקינסון פרזנטור בדמותו של בין למוצרים וחברות, למשל לחטיף השוקולד M&M's ולחברת הצילום Fujifilm.
ב-1993 הופץ בחנויות הספר Mr Bean's Diary, שהיה כביכול יומן מאת מיסטר בין. ב-1997 הוחלט להפיק סרט קולנוע בכיכובו של בין, בשם "בין". הסרט היה להצלחה קופתית, ועם הכנסות של מעל 250 מיליון דולר ברחבי העולם היה לאחד מהסרטים הבריטיים הרווחיים ביותר בכל הזמנים. לאחר שיצא הסרט לאקרנים התרחבה מאוד פעילות השיווק של המותג ופיתוחו, ומוצרי בין זכו להצלחה בחנויות ברחבי העולם.
באותה תקופה החלו דיונים על האפשרות להפיק תוכנית אנימציה בכיכובו של מיסטר בין. הדיונים ותהליך המשא-ומתן נמשכו עד ל-2001, והפקת הסדרה ארכה שנתיים וחצי. רואן אטקינסון השתתף בסדרה בדיבוב וכן במשחק מול המצלמה - האנימטורים נעזרו בקטעי הווידאו שהקליט לצורך תיאור הבעות הפנים האופייניות לבין ושפת הגוף שלו. קהל היעד של הסדרה היה בתחילה ילדים ומבוגרים גם יחד, אך היא זכתה לפופולריות בעיקר בקרב ילדים, במיוחד בקבוצת הגיל 7–9. הסדרה, ששודרה לראשונה ב-2002, שמרה על קיומו של המותג ועל הפופולריות שלו, על אף שהפרק האחרון של הסדרה המקורית שודר ב-1995.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט שני בכיכובו של מר בין, "החופשה של בין", שהכניס 240 מיליון דולר בקופות הקולנוע, הגיע לראש רשימת הסרטים הרווחיים ביותר ברחבי העולם בעת הקרנתו ולראש רשימת הסרטים הנצפים ביותר בבתי הקולנוע ב-21 מדינות.
כיום
כיום ממשיכה דמותו של מיסטר בין לשמור על פופולריות ברחבי העולם ובבריטניה, ובשנת 2008 דורג מיסטר בין כדמות הקומית הבריטית המצחיקה ביותר בכל הזמנים, בסקר של העיתון הבריטי "סאן". בשנת 2011 היה עמוד הפייסבוק של מיסטר בין לעמוד הדמות הציבורית (public figure) הפופולרי ביותר של דמות בריטית, מבחינת מספר המעריצים, בין היתר בשל הפופולריות העולמית שלו: מתוך 15.7 מיליון מעריצים, נרשמו 1.1 מיליון מעריצים בהודו, מיליון מעריצים בבריטניה ומיליון מעריצים באינדונזיה.
סרטונים מתוך התוכנית "מיסטר בין" זוכים להצלחה גדולה באתר הסרטונים YouTube. עד לשנת 2009 הועלו לאתר מעל 5,000 סרטונים מתוך "מיסטר בין" על ידי משתמשי האתר, ולגבי רובם אישרה חברת Tiger Aspect שיישארו באתר. כמו כן נפתח באתר חשבון רשמי של "מיסטר בין", ובו פרקים מלאים של התוכנית ושל סדרת האנימציה. דמותו של בין אף הפכה ב-2012 למם אינטרנט פופולרי באתר 9GAG.
ב-2011 אמר אטקינסון כי אין בכוונתו לגלם שוב את דמותו של מר בין: "יש לי הרגשה שכנראה לא אגלם שוב את הדמות. לעולם אל תאמר לעולם לא, אבל אני מרגיש שאני נהיה מבוגר מדי לכך. תמיד אהבתי לחשוב על מיסטר בין כמין דמות של סרטים מצוירים, שלא ממש מתבגרת". אולם ביולי 2012 הפר "הבטחה" זו כאשר הופיע בדמותו של מר בין בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בבימויו של דני בויל, שבו הופיע מקבץ מבכירי הבדרנים והאמנים הבריטים. בנובמבר 2012 חזר על דברים דומים, כשאמר בראיון: "מתגברת תחושתי שאגלם הרבה פחות את תפקידי שהצליחו ביותר מבחינה מסחרית - בעיקרון, תפקידים פיזיים, די ילדותיים... מעבר לעובדה שהכושר הפיזי שלי יורד, אני חושב שזה די עצוב שמישהו בשנות ה-50 לחייו מתנהג בצורה ילדותית."
בספטמבר 2015, יצא סרטון ב-YouTube לכבוד 25 שנה לסדרה, ובו נראה מיסטר בין נוהג על המיני שלו (על כורסה שקשורה לגג המכונית) ברחובות לונדון, ומבקר, בין השאר, בארמון בקינגהאם.
מקומו של מיסטר בין בקריירה של אטקינסון
"מיסטר בין" היה זה שהפך את רואן אטקינסון לאישיות מוכרת ברחבי העולם, בעקבות ההצלחה הבינלאומית שלה זכתה הדמות. לאחר מכן הופיע במספר סרטים פופולריים מלבד סרטי "בין", כגון "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994), "מלך האריות" (1994; בתפקיד דיבוב), "מיליונר מי שגומר ראשון" (2001) - שבו גילם את דמותו של אנריקו, בן דמותו של בין, "אהבה זה כל הסיפור" (2003) ו"איזו מאמי" (2005), וכן בקומדיית המצבים "הקו הכחול הדק" (1994-1995). מעבר לכך, יצר את דמותו של המרגל ג'וני אינגליש, פרודיה על ג'יימס בונד, ששברה קופות ברחבי העולם בשלושה סרטים - "ג'וני אינגליש" (2003) ,"ג'וני אינגליש חוזר" (2011) ו"ג'וני אינגליש 3.0" (2018).
אולם, דמותו של מיסטר בין נותרה הדמות המזוהה ביותר עם אטקינסון בקרב הקהל הבינלאומי; בעוד שבבריטניה הוא ידוע גם בשל תפקידיו האחרים. על כך עמד אטקינסון במסיבת עיתונאים ב-2007:
פרקים
רשימת הפרקים ששודרו בטלוויזיה:
סדרת אנימציה
בין השנים 2002–2004 הופיעה דמותו של בין בסדרת אנימציה בשם "מיסטר בין", שאופיינה גם היא בדיאלוג מועט ובמלמולים. הסדרה, שכללה 26 פרקים (כל פרק בעל שני חלקים), הרחיבה את מגוון הדמויות של "מיסטר בין", והוסיפה את גברת ויקט, בעלת הדירה המרירה של בין, וחתולהּ שתום העין סקראפר. בסדרה המצוירת חזרו להופיע טדי, דוב הצעצוע של בין, וחברתו אירמה גוב. אטקינסון דיבב בסדרה את דמותו של בין, ועם שאר המדבבים נמנים ג'ון גלובר, רופרט דגאס, גרי מרטין ולורלי קינג.
ב-14 בדצמבר 2007 יצא לאור משחק וידאו בגוף שלישי, בשם Mr. Bean's Wacky World ("עולמו המטורף של מיסטר בין"), המבוסס על הסדרה המצוירת. המשחק יצאו בפורמט PAL בלבד, לפלטפורמות פלייסטיישן 2, נינטנדו DS ו-Wii.
עיבודים לקולנוע
שני סרטי קולנוע בכיכובו של מיסטר בין יצאו לאקרנים. הראשון, "בין", יצא לאקרנים בשנת 1997. את הסרט ביים מל סמית', שותפו של אטקינסון לצוות השחקנים הקבוע בתוכנית "מבט הפוך" (1979-1982). סרט זה חרג במבנה העלילה מהפורמט המקובל של תוכנית הטלוויזיה, בכך שהציג סיפור עלילה מגובש עם דמויות מפותחות יותר. בניגוד לתוכנית הטלוויזיה שבה בין היה תמיד מושא תשומת הלב הבלעדי, בסרט מוצגת מערכת היחסים של בין עם משפחה מקליפורניה שבביתה הוא מתגורר, בעת שהוא ממלא משימה שהוטלה עליו על ידי הגלריה הלאומית של לונדון שבה הוא עובד - לפקח על ההעברה של הציור "אמו של ויסלר" לגלריה בלוס אנג'לס. הסרט הכניס מעל 250 מיליון דולר ברחבי העולם (45 מיליון דולר בארצות הברית), עם תקציב משוער של 18 מיליון דולר.
במרץ 2005 פורסם כי סרט שני בכיכובו של מיסטר בין, "החופשה של בין", נמצא בשלבי פיתוח, ובו מופיע אטקינסון בתפקיד הראשי. במהלך שלבי העבודה עליו שונה שמו של הסרט מספר פעמים, ונשקלו בין היתר השמות "בין 2" ו"בין הצרפתי". הצילומים החלו ב-15 במאי 2006 ושלב הפוסט-פרודקשן החל באוקטובר 2006. ב-30 במרץ 2007 יצא הסרט לאקרנים בבריטניה, וב-17 ביולי 2007 נערכה הקרנת הבכורה שלו בצפון אמריקה, בפסטיבל Just For Laughs במונטריאול, קוויבק, קנדה. במהלך הסרט יוצא בין לחופשה בריביירה הצרפתית, ובמהלכה הוא נקרה למסע בלתי מתוכנן ברחבי צרפת, שמסתיים בהקרנת יומן המסע שלו בפסטיבל קאן. את הסרט ביים סטיב בנדלק (Steve Bendelack). הכנסות הסרט ברחבי העולם הסתכמו ב-230 מיליון דולר.
קונטקט (סרט מצויר)
קונטקט (מרוסית: Контакт) הוא סרט מונפש קצר סובייטי. הסרט נוצר בשנת 1978 באולפני סויוזמולטפילם ובוים על ידי ולדימיר טרסוב.
עלילה
בסרט אין דיבור בשום שפה. כל התקשורת נעשית על ידי תנועות ידיים, מבטים ומנגינות; החוצן גם מנסה לשנות את צורתו לדמויות של חיות וחפצים שהוא רואה. הנושא של תקשורת אוניברסלית היה אחד הנושאים העיקריים גם בסרטים אחרים של הבמאי ולדימיר טרסוב; הוא אמר על אמנות ההנפשה שהיא "האספרנטו של כל האנושות." הסרט גם מציג את היחס המתנשא של האדם כלפי טבע: כשהצייר מביט על פרפרים וציפורים, הוא מדמיין את הפרפר על סיכה באוסף חרקים ואת הציפור בתוך כלוב, וחושב שבאותה צורה מסתכל עליו החוצן.
המנגינה של נינו רוטה מושמעת בסרט בעיבוד פול מוריאה, שאוספי מוזיקה קלה בניצוחו היו נפוצים בברית המועצות באותה התקופה. בנוסף לשיר הנושא, סצנת הפתיחה וסצנת המרדף מלֻוות במוזיקת ג'אז של ג'ורג' גרשווין בעיבוד לאוניד צ'יז'יק.
השפעה והכרה
הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים הבאים:
שומוג'סנטפאל
שומוג'סנטפאל (בהונגרית: Somogyszentpál) הוא כפר במחוז שומוג' בהונגריה, בנפת מרצאלי.
מיקום
היישוב ממוקם בשומוג'י הפנימית (הנוף המרכזי של הרי טרנסדנוביה, שטחו הוא 3,000 קמ"ר, גובהו הממוצע הוא 173.2 מטר מעל פני הים), בקצה הדרום-מערבי של נאג'-ברק (אחד מתתי האזורים הקטנים של הונגריה, אחד הגורמים האקולוגיים המגדירים את אגם הבלטון הקטן), דרומית מזרחית לכפר בלטונקרסטור (Balatonkeresztúr).
היסטוריה
שומוג'סנטפאל הוקמה בשנת 1929 על ידי מיזוג של שני כפרים, ואריאשקר (Varjaskér) וטוטסנטפאל (Tótszentpál). באותה תקופה, היישוב היה עדיין הכפר השלישי בגודלו במחוז מרצאלי עם 1,750 תושבים. היום פחתה אוכלוסייתה לפחות מ-1,000 איש.
הכפר טוטסנטפאל (Tótszentpál) השתייך בתחילה לנפת קפושי, לאחר מכן נפת לנדיאלטוטי, ומתחילת המאה ה-20 לנפת מרצאלי. ב-1910 היו בה 999 תושבים הונגרים, מתוכם 984 קתולים ו-8 יהודים. המקור הוא: אטלס ומסד הנתונים של הונגריה ההיסטורית (1910).
מוזס מודי
מוזס ג'וסיה מודי (באנגלית: Moses Josiah Moody; נולד ב-31 במאי 2002) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות
מודי דורג בארבעה כוכבים במחזור 2020 על פי יכולתו בתיכונים. ב-9 בנובמבר 2019, התחייב מודי לשחק באוניברסיטת ארקנסו, והפך לשחקן עם הדירוג הגבוה ביותר שהתחייב לארקנסו מאז בובי פורטיס בשנת 2013.
ארט דייוויס
חייו
דייוויס נולד בהאריסבורג שבפנסילבניה והחל ללמוד לנגן על פסנתר בגיל חמש. הוא עבר לנגן בטובה כיוון שזה היה הכלי היחיד שהיה פנוי בתזמורת בית הספר שלו. כשעבר לנגן בקונטרבס כבר החליט שהוא רוצה להקדיש את חייו למוזיקה. לאחר שסיים את התיאור הראשון המשולש שעשה במוזיקה, פסיכולוגיה ופיזיקה, החל לנגן בחמישייה האגדית של המתופף מקס רואץ' אשר כללה גם את ברוקר ליטל בחצוצרה וג'ורג' קולמן בסקסופון טנור. הכרותו עם רואץ' איפשרה לו לנגן גם בהרכבים של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס. כשדייוויס חזר מהסיור העולמי שלו עם דיזי גילספי, שנמשך שנתיים וחצי, קולטריין הקליט את האלבום A Love Supreme בו ניגן דייוויס. הוא המשיך לנגן עם קולטריין בעוד מספר אלבומים לאחר מכן.
במהלך הזמן הזה דייוויס השלים את ההשכלתו האקדמית ובשנת 1982 קיבל את תואר הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה. הוא פירנס את עצמו בתור מורה, והיה מנגן מדי פעם בתזמורות של ברודוויי.
דייוויס נפטר מהתקף לב ביולי 2007.
כתונת הפסים
כתונת הפסים היא בגד שלפי המקרא נתן יעקב במתנה ליוסף בנו. בעיני שאר בני יעקב סימלה כתונת הפסים את העדפתו של יוסף על פניהם, דבר שהגביר את השנאה אליו, והוביל לבסוף למכירתו למצרים.
הכתונת
כתונת הפסים הייתה לבוש או חולצה שנתן יעקב ליוסף בנו, וככל הנראה הייתה עשויה פשתן (או כותנה). במשמעות המילה "פסים" נחלקו הפרשנים המסורתיים: יש שראו במילה זו תיאור של בד הכתונת, שהיה עשוי פסים-פסים של אריג שנצבע בצבעים שונים, יש שראו ב"פסים" מילה המתארת בד רקום , ויש שסברו שהיא מתארת את אורך השרוולים של הכתונת, שהגיעו עד "פס היד". יש הסבורים שפסים אלו היו בצבע תכלת יוקרתי. למרות כל הניסיונות לשחזר את צורתה של כתונת הפסים, קשה לקבוע בוודאות כיצד היא נראתה בפועל (גלפז-גלר).
משמעותה
מהמקרא עולה שכתונת הפסים ביטאה את אהבתו של יעקב ליוסף בנו הצעיר: "וישראל אהב את יוסף מכל בניו כי בן זקונים הוא לו ועשה לו כתונת פסים" (בראשית לז, ג). לאחר שנמכר יוסף בידי אחיו למצרים, טבלו האחים את כתונת יוסף בדם עז ששחטו, והביאו אותה לאביהם כממצא שמעיד על מותו של יוסף (שם, לא-לב).
אזכורים נוספים
כתונת פסים נזכרת גם במעשה אמנון ותמר: "ועליה כתונת פסים כי כן תלבשנה בנות במלך הבתולות מעילים" (שמואל ב יג, יח). מן ההקשר ברור שמדובר בבגד עליון יוקרתי. יש שראו בדבר ראיה לכך שכתונת הפסים של יוסף ביטאה את תפקידו הרם במשפחת יעקב.
התייחסויות בתרבות
מונח דומה, "כתנות פסים", פותח את שירו של משה אבן עזרא "כתנות פסים לבש הגן", כתיאור ליופיו של הטבע.
הכתונת נזכרת בשמו של המחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת, ובשיר הישראלי כתונת פסים היא מסמלת את ריבוי הגוונים בעם.
הכותנת נזכרת גם בשיר משנת 1971, "Coat of Many Colors", של הזמרת דולי פרטון.
היצירה "כתונת איש המחנות", של אבנר טריינין, מבוססת על סיפור כתונת הפסים של יוסף.
גרגורי לרין
גרגורי לרין (נולד ב-1978) הוא תכשיטן ישראלי, מרצה במחלקה לצורפות במכללה האקדמית תל-חי.
ביוגרפיה
נולד בטולה שברוסיה. בשנת 1997 בגיל 19 עלה לישראל ללא משפחתו ושירת שנתיים וחצי שנים בצה"ל. לאחר שחרורו, במהלך קורס מתכת ממשרד העבודה, הוא החליט להמשיך בתחום זה באקדמיה. הוא בוגר מכללת שנקר במחלקה לעיצוב תכשיטים (2007).
עבודותיו של לרין מתמודדות עם נושאים פיזיים ומטאפוריים כגון: אנטומיה, פטיש, גרפיטי, כירורגיה, החומרים שמרכיבים את גוף האדם, ותחומים נוספים הנחשבים טאבו. מקורות השראתו מתחומים כגון מחקר אנטומי, כלי רפואה, העימות הפוליטי, תרבות רחוב ופולחן. עוסק במגוון רחב של עבודות – תכשיטים, שרשראות, טבעות ואובייקטים פיסוליים – שבהן צורף חומרים מסורתיים עם חומרים חדשניים, כמו נייר, עורות, שיער, פולימרים ועוד. בעבודותיו שילובים מורכבים בין האורגני והסינתטי, המשמשים ליצירת חומרי הגלם להצגת נושאים בעלי חותם אישי.
יעל נזרי
יעל נזרי (נולדה ב-21 בנובמבר 1987) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 2006 ודוגמנית.
ביוגרפיה
יעל נזרי נולדה וגדלה בקריית שמונה. אמה יוהנה היא אדריכלית נוף הולנדית, שהגיעה לישראל כמתנדבת בקיבוץ הגושרים, ולאחר מכן התגיירה, ואביה יצחק, חשב שכר צבר ממוצא מרוקאי. היא הצעירה מבין שלוש בנות. מגיל צעיר למדה בלט קלאסי וג'אז, ובתיכון למדה במגמת כימיה ופיזיקה.
בגיל 18, טרם גיוסה לצה"ל, זכתה בתחרות מלכת היופי. נזרי ויתרה על תחרות "מיס תבל" ("מיס יוניברס"), משום שלא רצתה לדחות את השירות הצבאי. במקום זאת, ייצגה את ישראל בתחרות "מיס עולם".
מאז הזכייה, דיגמנה נזרי לחברת התכשיטים "ה. שטרן", חברת ההלבשה התחתונה הישראלית "דלתא" להלבשה תחתונה ולמגזין בגדי הים של "בלייזר" (2008). דגמנה גם לחברת הקוסמטיקה הישראלית "Careline", לרשת האופנה הישראלית "גולף", ושימשה דוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה "סבוקלם".
בפברואר 2007 נבחרה נזרי לדגמן לצד מלכת היופי לשנת 2003, סיון קליין, את קטלוג החורף של מעצבי השיער ז'קלין ואביגדור ליכטנשטיין.
נזרי היא בוגרת המרכז הבינתחומי הרצליה בכלכלה.
נזרי היא בת זוגו של איש העסקים והמיליארדר טדי שגיא, ולהם שישה ילדים.
ציפורי לילה
ציפורי לילה היא תוכנית רדיו יומית ישראלית המשודרת בין חצות לשתיים בלילה בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
התוכנית, אשר נמצאת באחריותה של מחלקת התרבות והמוזיקה של התחנה, נהגתה על ידי ראש המחלקה מולי שפירא בעקבות מעבר התחנה לשידור רצוף 24 שעות ביממה לאחר מלחמת יום הכיפורים. התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1976 ונועדה למלא את חלל השידור שנוצר בשעות הלילה.
בכל יום מוגשת התוכנית על ידי מגישים שונים (בדרך כלל בחלוקה קבועה של ימות השבוע), ונושאת בכל פעם שם מעט שונה, המתאים לאופי התוכנית ולאופי המגישים. מגישי התוכנית עושים את עבודתם בהתנדבות. בשנת 2015, במקביל לשינוי נרחב בלוח השידורים שהוביל מפקד התחנה ירון דקל, הושם דגש על מגישים מקרב חיילי התחנה וצוותה, על פני אנשי תרבות חיצוניים לתחנה שנבחרו להגיש את התוכנית לפני כן. בעשור השני של המאה ה-21, הגשת התוכנית נחשבת לסמל סטטוס נחשק בעולם הבידור, והגישו אותה אישים רבים מהתרבות הישראלית לגווניה, גם אלו שלא עסקו בתחום הרדיו קודם לכן.
המגישים והתוכניות בהווה
בימי שישי התוכנית אינה משודרת.
פדרציית הטניס של רוסיה
מהווה לממשיכתם של איגוד מועדוני הטניס הכל-רוסי שהוקם ב-1908, פדרציית הטניס של ברית המועצות (1959-1993) והתאחדות הטניס הכל-רוסית (1989-2001). לאחר פירוק התאחדות הטניס הכל-רוסית בשנת 2001, הגוף אורגן מחדש ונרשם בתור הגוף העליון לניהול ענף הטניס ברוסיה ב-15 באפריל 2002.
טניס ברוסיה
בשנת 1903 הוא ארגן לראשונה את אליפות הטניס של סנקט פטרבורג וארבע שנים מאוחר יותר הוא הקים את טורניר האליפות הלאומית הראשון. עד שנת 1913 האליפות הרוסית נחשבה לטורניר בינלאומי שנטלו בו חלק גם ספורטאים זרים והמשחק שגשג.
מאז סוף העידן הסובייטי הפופולריות של ענף טניס גדלה ורוסיה ייצאה מספר שחקני טניס מפורסמים. בשנים האחרונות, מספר הטניסאיות הרוסיות גדל מאוד, עם השחקניות מריה שראפובה ודינארה סאפינה שדורגו ראשונות בדירוג WTA. טניסאיות רוסיות אחרות הצליחו גם כן להשיג הכרה בינלאומית והמפורסמות שבהן הן: אנה צ'קבטדזה, ילנה דמנטייבה, סבטלנה קוזנצובה, אנסטסיה מיסקינה, נדיה פטרובה, ורה זבונרבה ואנה קורניקובה. בזכותן רוסיה זכתה בגביע הפדרציה 4 פעמים, 2004, 2005, 2007 וב-2008.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, רוסיה שלטה ללא עוררין על תחום טניס הנשים כאשר ילנה דמנטייבה זכתה בזהב, דינארה סאפינה וורה זבונרבה זכו במדליות כסף וארד, בהתאמה. נכון ל-5 אוקטובר 2009, ארבע נשים רוסיות היו מדורגות בדירוג ה-WTA בעשירייה העליונה.
רוסיה גם מתגאה בהצלחות בתחום טניס גברים, כאשר אחיה הגדול של סאפינה, מאראט סאפין ו יבגני קפלניקוב דורגו במקום הגבוה ביותר בדירוג העולמי. כיום ניקולאי דווידנקו, קארן חצ'אנוב ומיכאיל יוז'ני נחשבים לטניסאים הבכירים במדינה. רוסיה זכתה בגביע דייוויס ב-2002 וב-2006.
יאן מרטל
יאן מרטל (באנגלית: Yann Martel; נולד בספרד ב-25 ביוני 1963) הוא סופר קנדי.
כבן לזוג דיפלומטים, נדד בילדותו במקומות רבים: קוסטה ריקה, צרפת, מקסיקו, אלסקה וקנדה. את חייו הבוגרים בילה בטיולים ברחבי העולם. הוא שהה בטורקיה, איראן, ישראל והודו. לאחר שסיים לימודי פילוסופיה בקנדה, באוניברסיטת טרנט, פתח בגיל 27 בקריירת כתיבה. כתיבתו מושפעת ממגוון התרבויות בהן ביקר.
פדרציית הטניס של רוסיה
שבחים והכרה
הפדרציה זכתה לשבחים ברחבי העולם על פיתוח הטניס ברוסיה, אשר הביאו להצלחתם של שחקני טניס, במיוחד נשים. על פי הדירוג האחרון של WTA; 10 נשים רוסיות ניצבות ברשימת 50 השחקנים הטובים בעולם.
יאן מרטל
ספרו הידוע ביותר הוא "חיי פיי". גיבורו הראשי, פיי פאטל, הוא ילד הודי טמילי, אשר ניצל מספינה טובעת בסירת הצלה שבה גם מספר חיות טרף, ביניהן טיגריס בנגלי. פיי נאלץ לבלות את שארית מסעו בים עם בעלי החיים, ומתפתחים ביניהם יחסים מיוחדים. הספר תורגם לשפות רבות, הפך לרב מכר וזכה במספר פרסים ספרותיים, ביניהם פרס בוקר לשנת 2002. לצורך כתיבת הספר בילה מרטל חצי שנה בהודו, במהלכה ביקר במקדשים, מסגדים, כנסיות וגני חיות.
פדרציית הטניס של רוסיה
שבחים והכרה
הפדרציה זכתה לכבוד עם הענקת הפרס הגבוה ביותר של האיגוד האירופי לטניס "טניס אירופה" – שהוענק במשך חמש שנים ברציפות בשנים 2005-2009, משום כך רוסיה מוכרת נחשבת לאומת הטניס החזקה באירופה.
יאן מרטל
באפריל 2007, לאחר שהזדעזע מחוסר העניין שהפגין ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר בערב הוקרה לתרבות הקנדית, החליט מרטל לשלוח לו אחת לשבועיים ספר מלווה במכתב, ולתעד זאת באתר אינטרנט שהקים לכך, במיוחד.
זכויות להט"ב במלאווי
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במלאווי כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. חוק העונשין של מלאווי אוסר על "ידיעה גשמית כנגד סדרי הטבע", ניסיונות לבצע "ידיעה גשמית כנגד סדרי הטבע" ו-"מעשה מגונה גס" שמתייחסים דה פקטו לפעילות הומוסקסואלית בין זוגות חד-מיניים. כתוצאה מקיומם של החוקים, שעברו בירושה מתקופת שלטונה של האימפריה הבריטית על מלאווי (בזמן היותה מרכז אפריקה הבריטית), פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים עשויה לשאת עונש מאסר עד 14 שנים עם אפשרות לענישה גופנית בעוד שפעילות הומוסקסואלית נשית נענשת ב-5 שנות מאסר. בסוף דצמבר 2009, אישה טרנסג'נדרית בשם טיוונגה צ'ימבלנגה וגבר הטרוסקסואל בשם סטיבן מונג'זה, נעצרו לאחר שערכו מסיבת נישואים מסורתית. ב-18 במאי 2010, הם נמצאו אשמים בביצוע "עבירות לא טבעיות" ו-"מעשים מגונים בין זכרים" ונידונו ל-14 שנות מאסר כולל עבודת כפייה. עם זאת, ב-29 במאי 2010, הנשיא, בינגו וה מותריקה, חנן את הזוג. ב-5 בנובמבר 2012, ממשלת מלאווי הטילה מורטוריום על כל הסעיפים שהפלילו פעילות הומוסקסואלית.
ב-26 ביוני 2021, נערך מצעד הגאווה הראשון במדינה בבירה לילונגווה שאורגן על ידי ארגון זכויות הלהט"ב המקומי "Nyasa Rainbow Alliance" עם מעל 50 מפגינים שהגישו עצומה לפקידי מועצת העיר בדרישה להכרה בנישואים חד-מיניים ולגישה טובה יותר לשירותי בריאות עבור אזרחי להט"ב מלאווים.
מעמד בחוק
כל אדם ש-
יהיה אשם בעבירה פלילית ודינו - מאסר 14 שנים, עם או בלי ענישה גופנית.
— סעיף 153. עבירות לא טבעיות.
כל אדם שינסה לבצע אחת מהעבירות המפורטות בסעיף הקודם, יאשם בעבירה פלילית ודינו - מאסר 7 שנים, עם או בלי ענישה גופנית.
— סעיף 154: ניסיון לבצע עבירות לא טבעיות.
כל אדם זכר אשר, בין אם בפומבי ובין אם בפרטיות, עושה כל מעשה מגונה באדם זכר אחר, או רוכש אדם אחר לבצע עמו כל מעשה מגונה בוטה, או מנסה להשיג ביצוע של כל מעשה כזה על ידי זכר כלשהו עם עצמו או עם גבר אחר, בין בציבור ובין אם בפרטיות, יאשם בעבירה פלילית ודינו - מאסר 5 שנים, עם או בלי ענישה גופנית [לפי סעיף 28 לחוק העונשין].
— סעיף 156: נוהגים מגונים בין גברים. כלי התקשורת דיווחו בדצמבר 2011 כי סעיפי החוקים הללו נשלחו לעיון בוועדת החוק של מלאווי (MLC), תוך ציטוט של אפרים חיומה, שר המשפטים של מלאווי. עם זאת, משלחת ברמה גבוהה של מומחים משפטיים שמונתה על ידי מכון זכויות האדם של לשכת עורכי הדין הבינלאומית חשפה בינואר 2012 כי הוועדה לא התבקשה, בפועל, לבחון את סעיפי החוקים.
ב-18 במאי 2012, הנשיאה ג'ויס באנדה הודיעה על כוונתה לבטל את החוקים שמפלילים פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה. ב-5 בנובמבר, ממשלת מלאווי הטילה מורטוריום על כל הסעיפים שהפלילו פעילות הומוסקסואלית. התובע הכללי ושר המשפטים ראלף קסמברה הורו למשטרה לא לעצור אזרחי להט"ב על רקע הסעיפים, עד לביקורת מהאסיפה הלאומית . שלושה ימים לאחר מכן, חזר בו והצהיר "לא הייתה הוראה כזו ולא היה דיון על הכשרת נישואים חד-מיניים". מנהיגים דתיים גינו את השעיית ההפללה.
בנובמבר 2013 הודיע בית המשפט העליון במלאווי על כוונתו לבדוק את חוקתיות סעיפי החוק על ידי קבלת ערעור. מוקד הערעור היווה מקרה של שלושה אסירים שהורשעו ב-2011 ומרצים עונשים שנעים בין 10 ל-14 שנות מאסר בגין קיום מעשים הומוסקסואלים בהסכמה. בינואר 2014 עוכבו דיוני בית המשפט בתיק עד להכרעה של בית המשפט העליון האם בג"ץ רשאי לעבור לבחינת סוגיית החוקתיות של סעיפי החוק. נכון לשנת 2019, לא ניתן פסיקה בתיק.
בספטמבר 2016, הנשיא פיטר מותריקה הצהיר כי הוא "רוצה שזכויותיהם של הומואים יכובדו" והציע משאל עם על ביטול הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה והכשרתם של נישואים חד-מיניים במלאווי. עם זאת, לאחר מכן הצהיר דובר בית המדינה שהצהרותיו של הנשיא הן "דעתו האישית בנושא ולא מדיניות".
ב-9 בפברואר 2016, בית המשפט העליון במזוזו הורה לשירות משטרת מלאווי, מנהל התביעות הציבוריות, להמשיך לעצור ולהעמיד לדין הומואים ולסביות שמבצעים פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. שופט בית המשפט העליון דינגיסוואיו מאדיס אישר צו מניעה שהתבקש על ידי כמרים הומופובים בדרישה להפסיק את הטלת ההשעיה של הממשלה על מעצרים נגד אזרחי להט"ב במסגרת סעיפי חוק העונשין נגד הומוסקסואליות במדינה במהלך דיוני בית המשפט על חוקתיות החוק. התביעות המשיכו מאז עד לבחינה שיפוטית של החלטות, התנהגות והתנערות מהחובה המשפטית והחוקתית על ידי שר המשפטים והחוקה, מנהל התביעה הציבורית ושירות משטרת מלאווי.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
מלאווי אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים המכסים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במלאווי.
תנאי מחיה
בספטמבר 2009, מרי שאווה, מזכירה לסוגיות תזונה, HIV ואיידס בלשכת נשיא המדינה, הצהירה כי מלאווי "חייבת לתת לאנשים הומוסקסואלים גישה לשירותי HIV ואיידס". לדבריה, "יש צורך לשלב גישת זכויות אדם באספקת שירותי HIV ואיידס לקבוצות סיכון כאלה כמו גברים המקיימים יחסי מין עם גברים אם נצטרך להיאבק באיידס".
בפברואר 2010, פיטר סאוואלי נעצר על כך שהדביק פוסטרים בכביש סואן בבלנטייר שעליהם נכתב "זכויות הומוסקסואלים הן זכויות אדם". לאחר מכן הוא הואשם בהתנהגות ש-"עלולה לגרום להפרת השלום" ונשא בעונש של ניקוי חצרות בית משפט מקומי בבלנטייר למשך 60 יום.
באפריל 2010, הנשיא בינגו וה מותריקה גינה פעילות הומוסקסואלית באומרו, "זה רע. יש דברים מסוימים שאנחנו המלאווים פשוט לא עושים".
דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2011 במלאווי מצא כי,"'הסביבה תורמת לאפליה על רקע נטייה מינית נוצרה ונשמרת על ידי בכירי ממשל. ביום התיירות העולמי בספטמבר [2011], אמר שר התיירות [דניאל ליווימבי] כי לא ראוי שאזרחים יעסקו בפעילות הומוסקסואלית אותה כינה כ-'מאוד לא מלאווית'. התפיסה השקרית לפיה מדינות מערביות מונעות סיוע כספי אלא אם המדינה מכשירה נישואים חד-מיניים, הגבירה התנהגות הומופובית בקרב האוכלוסייה. באוקטובר, הכריזה מועצת הכנסיות של מלאווי שהמדינה זקוקה לסיוע, ואמרה כי אין להעניש מיליוני אזרחים חפים מפשע מכיוון שפעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית'."בפברואר 2014, האגודה המוסלמית של מלאווי (MAM) קראה לדון הומוסקסואלים למוות באומרה כי "יש לגזור על העבריינים עונש מוות כדרך לוודא שהנושא מרוסן".
בינואר 2016, דובר מפלגת העם, קן מסונדה, פרסם בעמוד הפייסבוק שלו הצהרות לפיהן הומואים מלאווים "גרועים יותר מכלבים", הומואים ולסביות הם "בנים ובנות של השטן" ושיש "לרצוח אותם". ארגון החברה המשפטית של מלאווי מתח ביקורת שלילית על הצהרותיו והגיש אישומים נגד מסונדה לבית משפט, תוך כדי שהארגון ביקשה מהמשטרה ומוועדת זכויות האדם של מלאווי לחקור את הצהרותיו של מסונדה כדברי שטנה. התיק נגד מסונדה יצא לאחר מכן שנדחף על ידי חברת עורכי הדין, המרכז לזכויות אדם ושיקום (CHRR) ופעילי זכויות להט"ב במרכז לפיתוח עמים (CEDEP). מספר ארגוני חברה אזרחית אחרים הביעו עניין בהצטרפות לתביעה בתיק, בהם: מגן זכויות נוער וילדים (YOCRIS), הפורום לפיתוח לאומי (FND) והארגון לייעוץ הנוער המתבגר (CAYO). עם זאת, התיק נגד מסונדה נדחה ולאחר מכן הופסק על ידי קצ'לה, מנהל התביעות הציבוריות של מלאווי, שהתערב בנושא ב-21 בינואר.
בינואר 2016, אריק סמביסה, הומוסקסואל מלאווי מבלנטייר בדרום מלאווי, הצהיר בפני מראיין על היותו הומוסקסואל והדגיש כי "נמאס לו מקבלת ייחס כאזרח סוג ב" על ידי מה שהוא כינה "ממשלת מלאווי ההומפובית והחברה ההומפובית" באומרו "תהרגו אותנו או שתנו לנו את הזכויות שלנו". הוא נעצר לזמן קצר על ידי המשטרה לאחר פרסום סיפורו והוסתר לזמן קצר במהלך באותה תקופה.
ב-4 בינואר 2017, אלפי מפגינים דתיים ברחבי 28 המחוזות של המדינה השתתפו בהפגנות נגד העברת אי-הפללה בנוגע לפעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה כמו גם הפלות בקרב נשים במדינה.
דו"ח מאוקטובר 2018 של ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" מצא שאזרחי להט"ב במלאווי חשופים ל-"מעצר שרירותי, אלימות פיזית ואפליה". הדו"ח המליץ על ביטול הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה על מנת "להבטיח שחברי קהילת הלהט"ב יהיו מוגנים טוב יותר".
בשנת 2021 נערך בבירה לילונגווה מצעד הגאווה הראשון אי פעם במלאווי, שכלל מעל 50 מפגינים.