cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טבע עירוני בירושלים
מאפייני אתרי טבע עירוני
אין הגדרה מחייבת לאתר טבע עירוני, מלבד העובדה שעל האתר להיות בתחומי עיר או בתחומי תכנון העיר. התפיסה הרעיונית של אתרי טבע עירוני ושילובם איננו חדש לחלוטין ונכון לשנת 2008 ניתן למצוא את שילוב הקונספציה בערים גדולות בעולם כחלק ממגמה ההולכת ותופסת אחיזה בעריכת תוכניות מתאר. בלונדון קיימת מזה זמן רב, מערכת רחבת היקף של אתרי טבע עירוניים המחולקים לאתרים לפי רובע, ואתרים שכונתיים, גם בניו יורק וברצלונה, נעשה ניסיון בשילוב אתר טבע וזאת מעבר לשימור פארקים, במקומות אלו בוצע שיקום של אזורים עירוניים לטובת שמורות טבע וחיי הבר.
האתרים הם בגדלים שונים - החל מאתרים גדולים המתבססים על מרחב ושטחים פתוחים, חלקם של האתרים הם מתחמים מצומצמים בעלי ערך ייחודי ואתרים קטנים המייצגים תופעת טבע. אתרי טבע עירוני אינם מוגבלים לערכי טבע ועשויים לכלול גם אתרים מעשה אדם המשתלבים ליצור מערכות אקולוגיות ייחודיות ונקודות בעלות עניין.
אתרי טבע עירוני בירושלים
תכנון העיר בירושלים מתבסס, עוד מתקופת המנדט, על בנייה בראשי השלוחות, אשר ביניהן ערוצים פתוחים. הקשר בין העמקים החודרים אל השטח הבנוי לבין השטחים הפתוחים הגובלים בעיר, מאפשר את קיומם של חיי בר בתוך המרקם העירוני. כ-40% משטחה של ירושלים מוגדר שטח פתוח.
במסגרת תוכנית מתאר מקומית 2000 ירושלים שהוצגה בפני הציבור בשנת 2004 הוקדשו פרקים לשימור אתרים ולטיפוח אתרי טבע עירוני. במסגרת זאת, העירייה ביקשה לנסח מדיניות אקולוגית כלל עירונית ובתהליך ארוך ומעמיק הפיקה מסמך שכזה. על מנת להבין את ערכם של שטחי הטבע העירוני בעיר כמכלול וערכו של כל אתר ביחס לאחר, סווגו ומופו כלל השטחים הפתוחים ונבחנו על פי קריטריונים, כאשר לכל קריטריון ניתן ציון על פי חשיבותו. לדוגמה, הקריטריונים – 'קישוריות' האתר לאתרים אחרים ו'מספר תצורות הצומח הנדירות' באתר קיבלו ניקוד גבוה יותר ממיקום האתר בעיר. מתוך הממצאים, האתרים וסווגו ל-3 רמות פיתוח: אזור לשימור, אזור חיץ, ואזור מוטה פיתוח. בהתאם לכך נקבעו הנחיות התנהלות העיר באתרים. לדוגמה, קליטת קהל לא תתאפשר באזורים לשימור מלבד שבילים למעבר הולכי רגל, באזורי חיץ תתאפשר קליטת קהל בהתאם לגודלם ומיקומם ובאזורים מוטי הפיתוח, תתקיים קליטת קהל אינטנסיבית. נערך סקר מקיף שבמהלכו הוקם מסד נתונים של כ 150 אתרים. מתוך רשימת האתרים במסד הנתונים, נבחרו 5 אזורים לגביהם נקבע כי הם בעלי חשיבות וראויים להיכלל במסגרת ההגדרה של אתר טבע עירוני מחד ותוכנית המתאר מאידך. תוכנית המתאר קובעת הנחיות מפורטות המתוות דרכים להפעלת האתרים ולשמירת המגוון הביולוגי בשטחם. 15 אתרים נוספים הוגדרו "ייחודיים" ולגביהם ניתנו "הנחיות כלליות" האמורות להסדיר "פיתוח מבוקר".
בנוסף, בחנה העירייה את עצמה על פי מדד סינגפור, המעודד מעקב שוטף ומתעסק רבות בדרכי העלאת המודעות הציבורית בנושא, חינוך, קשרים בין-עירוניים ובינלאומיים והקצאת משאבים.
ארגונים ירוקים ובראשותם החברה להגנת הטבע מנהלים רשימה מקבילה, רחבה יותר של אתרי טבע עירוני ובראשם התחנה לחקר ציפורי ירושלים.
בריכת ממילא ובית הקברות
בריכת ממילא היא בריכת אגירה בירושלים, הממוקמת במזרחו של גן העצמאות, בתחומו של בית הקברות ממילא בין רחוב הלל לרחוב אגרון. חלק מהבריכה בנוי וחלק ממנה חצוב בסלע. הבריכה היא בגודל 97×65 מטר ועומקה המרבי הוא 6.6 מטרים. למרות ניתוקה של הבריכה מאגן ההיקוות הטבעי שלה, בימי החורף מתנקזים אל הבריכה מי גשמים מועטים, ויוצרים שלולית חורף בכמחצית משטח קרקעית הבריכה. זוהי שלולית החורף היחידה באזור ירושלים. המערכת האקולוגית שמתקיימת בכל חורף בבריכה כוללת סרטנים זעירים, אצות וקרפדות, שמתעוררים לחיים עם הצפת השלולית.
גבעת התנ"ך
גבעת התנ"ך היא גבעה חשופה מעל החאן הירושלמי ומול תחנת הרכבת ירושלים. הגבעה נמצאת על קו פרשת המים של ירושלים - מצד אחד עמק רפאים הזורם לים התיכון ומצד שני גיא בן הינום ונחל קדרון הזורמים לים המלח. במורד הגבעה נמצאת כנסיית סנט אנדרוז הצופה לעבר גיא בן הינום והר ציון. הגבעה היא אחת משש הכיפות האחרונות שנותרו ללא בנייה בעיר. על אף שטחה המצומצם, הגבעה מתמלאת בפריחה צפופה בעונות המעבר- בסתיו נמצא בה בעיקר את הפרח בן-חצב סתווני וריכוז מרשים של חצבים. באביב הגבעה מתכסה במרבדי כלניות ונוריות ירושלים. בחורף ניתן לחזות במעבר עופות דורסים ועופות דואים אחרים מעל הגבעה וכן במספר חוגלות הנוחתות לביקור. יש הסוברים כי זהו ההר המוזכר בספר יהושע (טו ח) בהקשר לגבולות נחלת שבט יהודה: "וְעָלָה הַגְּבוּל גֵּי בֶן-הִנֹּם, אֶל-כֶּתֶף הַיְבוּסִי מִנֶּגֶב--הִיא, יְרוּשָׁלִָם; וְעָלָה הַגְּבוּל אֶל-רֹאשׁ הָהָר, אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי גֵי-הִנֹּם יָמָּה, אֲשֶׁר בִּקְצֵה עֵמֶק-רְפָאִים, צָפוֹנָה."
מקור שם הגבעה נולד בתחילת שנות ה-60 כאשר החברה לחקר המקרא בישראל ו"החברה היהודית העולמית לתנ"ך" רצו להקים על הגבעה מרכז בינלאומי לתנ"ך ובאוקטובר 1970 נערך בגבעה טקס הנחת אבן הפינה לבית התנ"ך העולמי, אך המבנה מעולם לא הוקם.
הגבעה ממוקמת בקואורדינטות31.76809°N, 35.2255°W
עמק הצבאים
עמק הצבאים, שנקרא עד 2005 בשם 'עמק פרי הר', הוא עמק פתוח המשתרע על שטח של כ-200 דונם בלב ירושלים, בין שכונת גבעת מרדכי, צומת פת וכביש בגין. הוא קרוי עמק הצבאים על שם עדרי הצבאים שחיו בו, מהם נותרה (נכון לאפריל 2015) צביה אחת, אשר אליה התווספו כמה צבאים מיובאים מגני חי ברחבי ישראל. במשך שנים נקרא עמק הצבאים בשם 'עמק פרי הר' על שם האגודה החקלאית של הקיבוצים מעלה החמישה וקריית ענבים, אשר חכרו את הקרקע ממינהל מקרקעי ישראל. הקרקע שימשה את הקיבוצים למטרות חקלאיות, עד שהשימוש החקלאי בה הפך לא כדאי מבחינה כלכלית.
ניתוק העמק על ידי כביש בגין ושאר הכבישים המרכזיים שסביבו יצר מעין מכלאת ענק בה התקיימו הצבאים בתנאים קשים. רבים מהם מצאו את מותם תחת גלגלי מכוניות, נטרפו על ידי תנים וכלבים משוטטים וגם נלקחו על ידי מבקרים. תוכניות בנייה שהוגשו על ידי הקיבוצים החל משנות ה-90 של המאה ה-20 עוררו התנגדות והביאו להתארגנות של תושבים וגופים חברתיים וסביבתיים. בעקבות ההתנגדות העזה בוטלה התוכנית והעמק הוכר כאתר המיועד לאתר טבע עירוני. מלבד הצבאים מקיים העמק מגוון ביולוגי הכולל מגוון מערכות צומח, מכרסמים, זוחלים וטורפים.
נחל זמרי
נַחַל זִמְרִי הוא נחל אכזב בצפון ירושלים, המתחיל ברום של 750 מטרים מעל פני הים. הנחל עובר בתוך שכונת פסגת זאב, תוך שהוא חוצץ בין פסגת זאב מרכז (מצפון) ובין פסגת זאב מזרח (מדרום), ומתחבר מזרחה לאפיק נחל פרת. בנחל מתקיימת פעילות קהילתית ענפה שמטרתה לקדם את השמירה על השטחים הפתוחים שבפסגת זאב ולקרב את התושבים אל הטבע שנמצא מתחת לבית. בעתיד יוקם במקום פארק טבע עירוני השני בירושלים אחרי עמק הצבאים.
נחל זמרי נמצא בין ההר למדבר, והמערכת האקולוגית בתחומו עשירה בערכי טבע שחלקם ייחודים ואף בסכנת הכחדה. סקר הטבע העירוני האחרון שבוצע בנחל זמרי והאתרים הסמוכים יער מיר ויער ענתות (יער ענתא) התקיים בשנת 2010. מאז לא התקיימו סקרים עקביים ומקיפים בשטח. בשנת 2019 התקיים סקר טבע לקראת הקמת פארק טבע עירוני נחל זמרי, ובו תועדה אוכלוסיית צבאים מרשימה, ומיני צומח וציפורים מגוונים. בשנת 2020 ביוזמת תושבי השכונה ובשיתוף עם רשות הטבע והגנים התקיימה ספירת צבאים מקיפה בנחל זמרי ויער ענתות המחוברים, בסקר תועדה אוכלוסיית צבאים גדולה.
בעבר נחל זמרי היה חלק מרצועת שטחים פתוחים המקיפה את פסגת זאב ומתחברת לפרוזדור האקולוגי המזרחי ולמדבר יהודה ממזרח. מאז תחילת המאה ה-21, נחל זמרי נותק ממדבר יהודה על ידי בניית מכשול קו התפר, ובכך גם הופרד מיער מיר הנמצא מצפון. כתוצאה מכך הופרדו עדרי הצבאים מבתי הגידול הסמוכים ואלו שנותרו בנחל זמרי נותרו 'כלואים' בתא השטח הכולל את נחל זמרי ויער ענתות. כיום אוכלוסיית הצבאים בריאה, אך בעתיד יידרשו פעולות ניטור ופיקוח נוספים על מנת לשמור על אוכלוסיית הצבאים מוגנת ובריאה.
נחל זמרי הוא פרויקט שהוקם על ידי תושבי השכונה, וכן מתקיים כיום בשיתוף והובלת תושבים. החל משנת 2015 מתקיימת בנחל זמרי פעילות קהילתית ענפה, ובשנת 2019 התקבלה החלטה בעיריית ירושלים על הקמת פרק טבע עירוני הבא של ירושלים בנחל זמרי - שני לעמק הצבאים. תכנון הפרויקט נעשה בשיתוף התושבים הפעילות ותושבי השכונה. הפארק עתיד לכלול מתחם ספורט, מתחמים קולטי קהל, מרכז מבקרים ואגני מים, מסתורי תצפית, שביל מונגש, מצפה כוכבים ותוכנית פעילות שנתית בהמשך לפעילות המתקיימת כבר כיום.
חורשת הירח
חורשת הירח היא חורשת אורנים בשכונות טלביה וקטמון הישנה בירושלים, מתחת לתיאטרון ירושלים. החורשה גובלת מדרום ברחוב גדליהו אלון (המושבה הגרמנית) ורחוב הגדוד העברי (קטמון הישנה) ומצפון ברחוב דובנוב ורחוב שופן (טלביה). במרכז החורשה עובר כביש שמחבר את רחוב דוד מרכוס ורחוב כ"ט בנובמבר. החורשה משמשת כאתר נופש פעיל לתושבי העיר ומתקיימות בה פעילויות בתי ספר, חוגי טבע ותנועות נוער ומדורות ל"ג בעומר.
החורשה ניטעה בסוף המאה ה-19 לשמש כגן סביב מבנה ששימש כביתו של המנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים למצורעים - הנסן שהוקם בסמוך מספר שנים קודם לכן. כמו כן הוקמו במקום כמה מבני משק גדולים ובהם רפת לפרות, שלפני כן שוכנו במרתף בית החולים. בצילום אוויר של המתחם, משנת 1917, נראים במתחם החווה, המוקפת כולה בחומת אבן גבוהה, שלושה בתי אבן דו-קומתיים גדולים בעלי גגות רעפים ולצדם מבני עזר. בתקופת המנדט שופץ המבנה והחורשה שסביבו והוא הושכר לכנסייה הסקוטית, ואחר כך הוסב למשכן רשמי של מנהל בנק ברקליס בירושלים, אלפרד סטנלי קלארק. חורשת הירח הייתה אז חלק מגן מטופח וגדול סביב הבית, שהיו בו גם מגרשי טניס ובריכה, התקיימו מסיבות ומפגשים חברתיים בהשתתפות פקידים וקציני ממשל בריטים, נכבדים יהודים, נוצרים ומוסלמים, בני כל העדות בעיר. מאותה תקופה נודע הבניין כ"בית קלארק" או "בית הבנק".
לאחר קום המדינה עבר המבנה לבעלות הקרן הקיימת לישראל כנכס נפקדים והיא המשיכה להשכיר אותו למנהל בנק ברקליס. בשנת 1963, עם בחירתו של זלמן שזר לנשיא המדינה, הוצע לשקם את "בית קלארק" ולהפכו למשכן רשמי של נשיא מדינת ישראל. בנק ברקליס קיבל תשלום על פינוי המבנה, והוחל בעבודות שכללו הריסת החומות שהקיפו את המתחם. זמן קצר אחר כך הוחלט שהמבנה אינו מתאים לשמש כמשכן הנשיא אלא על הקמת מבנה חדש בסמוך, ושעד סיום בנייתו ישמש "בית קלארק" כמשכן ארעי. אך לבסוף נקבע שאין טעם להוציא סכום כסף גדול על שיפוץ המבנה רק שישמש כמשכן ארעי, והקרן הקיימת החליטה למסור אותו לעיריית ירושלים. המבנה ששימש את העירייה לעריכת קייטנות, אך לאחר שנה וחצי הוא ננטש. בתחילת 1966 נהרס המבנה, לאחר שהיה מוזנח, נטוש ופלשו אליו אנשים שונים. באותן שנים לא הייתה מודעת לשימור מבנים היסטוריים, והמבנה נהרס על ידי הקרן הקיימת לא כל דיון.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוכשר חלק מן החורשה כמגרש חניה זמני לשבע שנים לשימוש באי התיאטרון. בפועל קיים המגרש הזמני כעשרים וחמש שנה, במהלכן עלו ונפלו תוכניות בנייה שונות במתחם החניון והחורשה. בשנות התשעים של המאה ה-20 החליטה הרשות לפיתוח ירושלים להקים חניון תת-קרקעי ובו 600 מקומות שישרת את באי התיאטרון, במקום החניון שהיה במקום. כדי לממן את הקמת החניון, הרשות ביקשה להקים 42 יחידות דיור יוקרתיות, שטחי מסחר ומועדון בריאות. התוכנית זכתה להתנגדות מצד תושבים הגרים ליד החורשה, מצד המנהל הקהילתי גינות העיר והחברה להגנת הטבע ועמותת אדם טבע ודין. אולם בנובמבר 2002, החליטה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ירושלים לדחות בקשה לדיון חוזר בתוכנית, שהגישו המשרד לאיכות הסביבה, משרד הבריאות, משרד התיירות והתוכנית אושרה. מתנגדי התוכנית עתרו לבית משפט לעניינים מינהליים בבקשה להורות לוועדה המחוזית לקיים דיון מחודש בהתנגדות לתוכנית. המתנגדים, אף הקימו עמותה לצורך ניהול המאבק - "עמותת ידידי חורשת הירח". במאי 2004, הסכימה הוועדה המחוזית לקיים דיון חדש בהתנגדויות. גם לאחר דיון נוסף נדחו כל ההתנגדויות ו-2006 פורסם מכרז להקמת הפרויקט. ב-2009, זכתה חברת הנדל"ן "האחים חסיד" במכרז, הפרויקט זכה בשם "משכנות התיאטרון". לאחר שזכתה במכרז ביקשה החברה לבצע שינויים בתוכנית, באמצעות הליך של בקשה להיתר עם הקלות. במקביל, גם הגישה בקשה לשינוי תוכנית בניין עיר התקפה על החלקה, לבנות מלון בן 90 חדרים ותוספת שטחים עבור בניית 4 יחידות דיור נוספות. באפריל 2019 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה את הקמת המלון הכולל כ-76 חדרים ו-42 יחידות דיור, בשילוב שטחי מסחר ולשטח ציבורי פתוח.
רק לאחר מאבקים ציבוריים של תושבי השכונה ופעילי איכות הסביבה, הוכרז החלק שנותר מהחורשה כאתר טבע עירוני בשנת 2017. בחורשה מתקיים מגוון עצום של פרחי בר וציפורים. החורשה שעמדה בסכנה מתמדת להפוך קורבן לפיתוח עירוני הפכה מוקד פעילות ועניין של גורמים סביבתיים, שבשילוב פורום תושבים פעילים מובילים מהלך לשמירה על הצביון המיוחד של החורשה. יוזמות אלו כוללות פעולות של קצירת עשבים למניעת שריפות, עידוד קינון של ציפורים על ידי הנחת תיבות קינון, סידור שבילים ופינות ישיבה. חורשת הירח משמשת כנושא ביצירות אומנות, בין היתר בשירים של המשורר עמיחי חסון ובציורים של הצייר מארק ינאי.
נחל כוס ויער גילה
האזור הרחב ביותר מבין האתרים. יער גילה גולש משולי שכונת גילה שבה הוא גובל לכוון נחל כוס. היער הוא תוצאה של פעולות נטיעה אינטנסיביות מעשה ידי אדם ומגוון העצים בו כולל אורן ירושלים, ברוש מצוי ועצי זית. ביער ניתן למצוא בעלי חיים מקומיים ובהם תן זהוב, שועל מצוי, צבי ארץ ישראלי וחוגלה, ביער נתגלו אתרי קינוי של בז מצוי.
נחל כוס, הוא אחד מיובליו של נחל רפאים. הנחל יורד מכוון גילה לגן הטכנולוגי מלחה. הנחל נקרא על שם כוס החורבות שפרטים ממנו מקננים בנחל.
ערוץ הנחל הוא כמיקרוקוסמוס המייצג ומכיל בתוכו את הנופים האופייניים להרי ירושלים, בסמוך למעלה הנחל מצויים שרידיה של מצודת דרכים ממנה נותרו מבנה קמרונות בנוי אבני גזית.
במורד חורש, כרמי זיתים מעובדים על ידי חקלאים מהכפר שרפאת, בכל סתיו נערך בנחל מסיק זיתים חגיגי. בין הזיתים מצויים שרידים של מדרגות חקלאיות ושומרות עתיקות, בין הבודדות שנותרו בתחום העיר. בין הזיתים נמצאות שקדיות ענק. בערוץ הנחל ניטע -בתקופת המנדט- יער אורנים עבות. אחד המאפיינים הגאולוגיים הייחודיים לנחל היא כיפת כוס שהיא כיפת קירטון במרכז אגן נחל כוס. על הכיפה גדלים עוזרר חד-גלעיני, עצי תאנה, אלה ארצישראלית, וזית, על הכיפה פורחים באביב מרבדי פריחה של דבורנית שחומה ושיחי קורנית. בחודשי האביב והקיץ משמשת הכיפה כמקום הזדווגות לאלפי פרפרים וחיפושיות פרת משה רבנו.
מצפתל
הגבעה שבין שכונת תלפיות מזרח לבין ארמון הנציב ושכונת ג'אבל מוכאבר. מהגבעה נשקף נוף למדבר יהודה כולל הרי מואב, ים המלח, הרודיון, אגן העיר העתיקה והר הבית. בסתיו מכוסה הגבעה מרבד חצבים ובחודש פברואר היא מכוסה במרבדי תורמוס ההרים. חברי מכינת בית ישראל וכפר הסטודנטים של ארמון הנציב מטפחים את המקום מאז 2017 והקימו במקום ספסלי תצפית ופרגולת עץ. במצפתל מתקיימת גם פעילות קהילתית ענפה: פעילות למשפחות בכל יום ראשון בשעה 16. סיירת נוער שכונתית, כיתות לימוד בטבע ופסטיבלים שנתיים.
מי רוצה להיות גיבור על
"מי רוצה להיות גיבור על?" (באנגלית: ) היא תוכנית מציאות שהגה יוצר הקומיקס סטן לי.
בסדרה מתחרים 11 מתמודדים שונים אשר ממציאים להם דמות גיבור על, מכינים את התחפושת שלה ומתנהגים כמוה. מכיוון שלא ניתן לבחון כישורים של גיבורי על (מבחני תעופה וכוח למשל), המשימות בתוכנית מתרכזות בבחינת התכונות האישיות של כל מתמודד. חלק מהתכונות שנבחנות, נבדקות בחשאיות מבלי שהמתמודדים יודעים על כך. לדוגמה במשימה שבה על המתמודדים לעבור במהירות ובחשאיות מבגדי אזרחים לחליפת גיבורים ולהגיע במהירות לנקודת הסיום, מושתלת ילדה בוכה. המטרה האמיתית של המשימה היא לעזור לילדה הבוכה ולא לסיים את המשימה כמה שיותר מהר.
בעונה הראשונה זכה גיבור העל "פידבק". ששת הפרקים של העונה הראשונה שודרו בארצות הברית ביולי-ספטמבר 2006. המנצח הגדול של העונה השנייה היה גיבור העל "המגן" או באנגלית, "The Defuser".
הסדרה שודרה בישראל בערוץ AXN וסטאר וורלד שבכבלים.
חסידות מעליץ
חסידות מעליץ הייתה חסידות גליציאנית, ענף מחסידות רופשיץ. אבי השושלת היה רבי יעקב הורוביץ, בנו של רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ.
תולדות החסידות
רבי ישראל (תר"י – תר"ס), בנו של רבי יהודה ממעליץ, כיהן כאדמו"ר מדז'יקוב במעליץ. היה חתנו של רבי מאיר מדז'יקוב. לאחר פטירת אביו פתח בית מדרש וחסידי דז'יקוב במעליץ התפללו אצלו. בניו היו רבי חיים מאיר יחיאל (תרל"ט - ד' באלול תש"ב) מריינזשוב (חתן רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים וחותנם של רבי מנדל ממוזשאי ורבי משה שפירא מבערטש), רבי יעקב, חתן רבי אלימלך מיאברוב, ממלא מקום אביו ורבי אברהם שמחה (בערך תר"נ - ד' בניסן תשל"ג) האדמו"ר ממעליץ בירושלים.
לאחר השואה
וגם צאצא של השושלת, רבי אליעזר הורוביץ, ניצל כילד מהשואה, והיה מילדי טהראן. אביו רבי יהושע כיהן כאדמו"ר ממעליץ בטרנוב.
ובניו מכהנים כיום: רבי יהושע ממעליץ בבורו פארק (חתן רבי משה מאיר משאץ), רבי אברהם יעקב ממעליץ מונסי (חתן רבי אברהם מנדל וגשל משינאווא) הרב יצחק דוד אב"ד ראצפערט (חתן רבי יואל בעער מראצפערט  בראזיל),, רבי יהודה מטורנא בפלטבוש (חתן רבי יוסף ראזענבוים מקאליש פלעטבוש,.
באשדוד רבי נפתלי מוסקוביץ' מגזע שאץ, נכדו של רבי אלעזר מבראווה, בנו של רבי נפתלי ממעליץ. רבי נפתלי הוא חתן של רבי נחמן מספינקא.
בווילאמסבורג מכהן רבי אברהם אביש הורוביץ (בנו של רבי ברוך בן רבי נפתלי), כאדמו"ר ממעליץ-ליז'ענסק. חתנו רבי רפאל גולדשטיין האדמו"ר מסקאליה.
בנוסף מכהנים אדמו"רים מענף אולינוב.
ניגוני מעליץ
האדמו"רים רבי אלימלך ורבי יצחק בני רבי נפתלי היו מלחינים גדולים, גם אחיהם רבי מנחם מנדל הלחין כמה ניגונים. ניגונים רבים שלהם נפוצו בכלל היהדות החרדית, כמו ניגון "כל מקדש" וניגון "קה ריבון" של חסידות ספינקא. גם השיר שהתפרסם בתנועות הנוער הציוניות, "אלה חמדה לבי", מקורו בחסידות מעליץ (והוא מהווה חלק מלחן ארוך פיוט ידיד נפש).
החזן דוד ורדיגר הוציא בשנת 1962 תקליט של ניגוני מעליץ בשם "א מעליצער עונג שבת". לאחר מספר שנים הוציא דיסק שני בשם זה בו הופיע גם בנו מרדכי בן-דוד בשיר "ממקומך" (המוכר על כל מקדש).
אולינוב
רבי חנינא, בנו השני של רבי יעקב נולד בשנת תקפ"ב. נישא לבת דודו רבי אליעזר מדז'יקוב. בשנת תרל"ב החל לכהן ברבנות אולינוב. נפטר בב' בחשוון תרמ"ב). חתניו היו הרב יהושע פרנקל, הרב יחיאל וגשל (תקפ"א - כ"ז באב תרמ"ג) רבה של פריסטיק, רבי מרדכי דוד טייטלבוים (בן רבי נחום צבי מדרוהוביטש), רבי צבי הירש שפירא ממונקאטש ורבי אפרים זלמן רוקח (בן רבי יהודה זונדל מאוחאן).
בנו היה רבי חיים יעקב נולד בשנת תרי"א. נישא לבתו של רבי משה מדומברובה. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו ברבנות ובאדמו"רות. נפטר בערך בשנת תרע"ה. חתניו היו רבי יצחק מקמינקא ורבי אברהם רוקח בנו של רבי פנחס מדולינא.
בנו היה רבי מרדכי דוד הורוביץ נולד בשנת תרכ"ו. היה חתנו של רבי אליעזר ירוחם בארון (בן רבי ישראל יצחק מרדושיץ וחתנו של רבי חיים מצאנז). משנת תרמ"ו כיהן ברבנות באלפין ולאחר מלחמת העולם הראשונה כיהן באולינוב. היה מתמיד גדול. נרצח בשנת תש"ב). ילדיו היו רבי אשר (חתן דודו רבי אלעזר מאושפיצין), רבי ראובן (חתן קרובו רבי יעקב יצחק מבארנוב) הרב הצעיר באולינוב וחתנו קרובו רבי מאיר אונגר מרדלוב.
לאחר השואה
צאצא של השושלת, רבי אליעזר הורוביץ, ניצל כילד מהשואה, והיה מילדי טהראן. אביו רבי יהושע, נינו של רבי ישראל בן רבי חנינא מאולינוב, כיהן כאדמו"ר ממעליץ בטרנוב.
בניו מכהנים כיום: רבי יהושע ממעליץ בבורו פארק (חתן רבי משה מאיר משאץ), רבי יהודה מטורנא בפלטבוש, הרב יצחק דוד אב"ד ראצפערט, רבי אברהם יעקב ממעליץ מונסי (חתן רבי אברהם מנדל וגשל משינאווא).
שענדישוב
רבי אברהם אבא הורוויץ, בנו השלישי של רבי יעקב נולד באדר תקפ"ג. כיהן באדמו"רות שענדישוב כ-50 שנה. נפטר בל' בשבט תרס"ה והיה הנכד האחרון של רבי נפתלי צבי מרופשיץ. בנו השלישי רבי טוביה הורוויץ מילא את מקומו. בניו האחרים היו רבי אלטר זאב מסטריזוב והרב אשר ירוחם מפיאנטיקוב (-י"ד באדר תשט"ו) ולימים האדמו"ר משענדישוב - פיאנטיקוב בניו יורק. חתניו היו רבי שלמה יעקב אייכנשטיין מזידיטשוב, רבי שמואל ענגיל, רבי משה אליקים בריעה מדומברובה (נישא לרבקה ולאחר פטירתה לאחותה חיה, אלמנת רבי שלמה יעקב), רבי ישכר בעריש בן רבי שלמה יעקב מזידיטשוב ורבי שלום מקמינקא.
רבי טוביה נולד בשנת תרכ"ה. נישא לטשארנע בתו של הרב אשר משה לעמיל דים. מילא את מקום אביו. במלחמת העולם הראשונה עבר לקראקא. בשנת תרפ"ב היגר לארצות הברית למשך שנה, ואחר כך ביקר בניו יורק עוד שני פעמים תרפ"ה תרפ"ח שם הקים ארגון "עזרת אלמנות ויתומים". נרצח בי"ב בניסן תש"א באזור לובלין שם נקבר. חתניו היו הרב שלמה יעקב זיידא אייכינשטיין והרב אלימלך ריינמן. עוד שתי בנות נרצחו בשואה.
בניו היו:
רבי ישראל דוד היה חתנו של רבי מאיר משאץ. בשנת תרפ"ח היגר לארצות הברית ופתח בית מדרש בשם שאץ. אחרי השואה נשאר היחיד מצאצאי אביו, ומילא מקומו באדמורו"ת שנדישוב. היה מכניס אורחים גדול והיה פעיל בארגונים היהודיים בארצות הברית. בזיווג שני נישא לבתו של רבי איתמר מנדבורנה. בנו מאשתו הראשונה, רבי מאיר מילא את מקומו כאדמו"ר משאץ-שנדישוב. היה חתנו של הרב אשר יונה וינברגר. כיום מכהן בנו של רבי מאיר, רבי פנחס משנדישוב, חתנו של רבי דוד משה מקרעטשניף.
סטריזוב
רבי אלתר זאב בנו הגדול של רבי אברהם אבא נולד בשנת תר"י. היה חתנו של הרב סנדר ראדומישלער ממעליץ. לאחר שרבי שלמה שפירא עזב את סטריז'וב כדי לכהן ברבנות מונקאץ' קראו בני העיר לרבי אלתר זאב לכהן ברבנות. לאחר זמן מינה רבי שלמה את בנו רבי משה לייב לכהן ברבנות סטריזוב ומחלוקת עזה פרצה בין הצדדים ופנו לדין תורה. הרב משה אפטער מטרנוב והרב דוד רפפורט מראווה פסקו לטובת רבי אלתר זאב והדיין מברגסז פסק לטובת רבי משה לייב. אחיינו של רבי משה לייב, רבי חיים אלעזר עבד לטובת דודו. נפטר בי"ד בניסן תר"צ. בנו הרב חיים יהודה (בערך תר"מ - תש"ג) לא רצה לנהוג ברבנות והיה עסקן גדול בריישא. בנו רבי קלונימוס (בערך תר"ס - תש"ג) מילא את מקום סבו ברבנות. היה חתנו של דודו רבי יוסף חיים פרנקל. היה מסור ליהודי עירו. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב ומשם לרוסיה שם נרצח.
חתניו של רבי אלתר היו:הרב יוסף חיים פרנקל רב ואדמו"ר בשנדישוב (גזע וויליפולי), הרב חיים יוסף אייכנשטיין מהוקליווא, רבי יהושע העשיל מחודורוב-שיקגו, (בזיווג ראשון-) רבי נפתלי אונגר מניימרקט ו (בזיווג שני-) רבי מאיר מקליבלנד, רבי נפתלי חיים בן רבי אלישע מגורליץ, רבי יעקב בן הרב יחיאל נתן מברדיוב, רבי חיים בן רבי מנשה מרוזבדוב-ריישא ורבי יחיאל אפשטיין נכד לאדמו"רי אוז'ורוב.
כיום מכהנים באדמו"רות סטריזוב, צאצאי רבי משה לייב שפירא דרך חתנו רבי אלתר זאב הורוביץ מבייטש.
עדן פינקלשטיין
עדן פינקלשטיין (נולדה ב-9 באפריל 2000) היא אתלטית ישראלית המחזיקה בשיא ישראל בקפיצה לרוחק באולם.
ביוגרפיה
פינקלשטיין גדלה בגבעתיים ולמדה בתיכון אורט בעיר. שירתה בצה"ל כספורטאית מצטיינת. היא החלה להתאמן בגיל צעיר באתלטיקה באגודת מכבי תל אביב וזכתה באליפות ישראל לנוער בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק. מאמניה בעבר היו גרש גרשקוביץ ואנטולי שפרן. מתאמנת בהדרכתו של הקופץ האולימפי לשעבר רוגל נחום.
באליפות מדינות הבלקן לנוער (באולם) שנערכה באיסטנבול בפברואר 2019 זכתה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בשיא ישראל חדש של 6.32 מטר ובריצת 60 מטר.
Ceremonials
Ceremonials (בעברית: טקסים) הוא אלבום האולפן השני של הלהקה הבריטית פלורנס אנד דה מאשין. האלבום יצא לאור ב-28 באוקטובר 2011 על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
עדן פינקלשטיין
ביוגרפיה
פינקלשטיין סטודנטית למדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, וחברה בנבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה.
ב-8 במאי 2022 זכתה במקום ראשון באליפות ליגת הקיסוס בריצת 100 מטר עם תוצאה של 11.67 שניות.
ב-27 ביוני 2022 זכתה במקום הראשון באליפות ישראל באתלטיקה בריצת 200 מטר עם תוצאה של 24.08 שניות והוכתרה לאלופת ישראל.
חיים אישיים
פינקלשטיין היא נכדתה של חברת הכנסת לשעבר גילה פינקלשטיין.
מוצו
מוצו (ביפנית: むつ市) היא עיר במחוז אאומורי, יפן.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-635 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-65 ק"מ מבירת המחוז אאומורי, אאומורי. בנוסף, ליד העיר נמצא מפרץ מוצו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (19 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,496 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (204 מ"מ גשם), וחודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (84 מ"מ גשם).
שירלי הורן
היא שיתפה פעולה עם גדולי ג'אז רבים ביניהם מיילס דייוויס, דיזי גילספי, טוטס טילמנס, רון קרטר, כרמן מקריי, וינטון מרסליס ואחרים. היא בלטה ביכולתה ללוות את עצמה על הפסנתר בצורה שכמעט ואין כמוה בזמן שירה, דבר שתואר על ידי המעבד ג'וני מנדל כ"כאילו שיש לה שני ראשים", בשל קולה העשיר והשופע, קונטרה אלט "מעושן", שתואר על ידי המפיק והמעבד הנודע קווינסי ג'ונס "כמו לבוש, המפתה אותך בקולה".
ביוגרפיה
שירלי הורן נולדה וגדלה בוושינגטון די.סי . בעידוד סבתה, אורגניסטית חובבת, הורן החלה בשיעורי פסנתר בגיל ארבע. בת 12 למדה פסנתר והלחנה באוניברסיטת הווארד, בהמשך סיימה את לימודיה במוזיקה קלאסית. להורן הוצע מקום בבית הספר ג'וליארד, אך משפחתה לא יכלה להרשות לעצמה לשלוח אותה לשם. הורן הקימה את שלישיית פסנתר הג'אז הראשונה שלה כשהייתה בת 20. השפעות הפסנתר המוקדמות של הורן היו פסנתרני הג'אז ארול גרנר, אוסקר פיטרסון ואחמד ג'מאל. כשהיא התרחקה מהרקע הקלאסי שלה, אמרה הורן מאוחר יותר, כי "אוסקר פיטרסון הפך לרחמנינוב שלי, ואחמד ג'מאל הפך לדביסי שלי." אזור הג'אז המפורסם ב-U Street בוושינגטון שבה את ליבה (אזור שנהרס בהתרעויות האלימות בשנת 1968 בעקבות הירצחו של מרטין לותר קינג), והיא נהגה להתגנב למועדוני ג'אז לפני שהגיעה לגיל החוקי.
על פי עיתונאי הג'אז ג'יימס גאווין, חברת התקליטים הקטנה "סטריאו-או-קראפט" בניו יורק גילתה בשנות ה-60 את הורן בוושינגטון הבירה והביאה אותה לניו יורק כדי להקליט את אלבומה הראשון, Embers and Ashes. הורן הקליטה עם הכנר סטוף סמית' בוושינגטון הבירה בשנת 1959, כפסנתרנית באחד מקטעי הקצב שהופיעו בתקליט " Cat on a Hot Fiddle". לרוע מזלה של הורן, חברת התקליטים "ורב רקורדס" לא כללה את שמה ברשימת מוזיקאי הליווי של האלבום, והדבר לא תרם לפרסום היכולת המקצועית שלה. (הוצאה מחודשת מאוחרת יותר של הקלטות Verve של סטוף סמית' בחברת ההקלטות Mosaic Records תיעדה את השתתפותו של הורן, וכללה שלושה ביצועים קוליים של הורן לשירי ג'ורג' גרשווין שנותרו מחוץ לאלבום).
תקליט Embers and Ashes של הורן משך את תשומת ליבו של חצוצרן הג'אז מיילס דייוויס, ששיבח את הורן בפומבי והזמין אותה לנגן סטים בהפסקות במהלך הופעותיו במועדון הג'אז בוילג' ונגארד בגריניץ וילג' בניו יורק. לשבחים של דייוויס הייתה תהודה מיוחדת בשני היבטים: מכיוון שהוא זכה לכבוד רב כמוזיקאי, וגם כי לעיתים רחוקות הוא העניק שבחים פומביים למוזיקאים עמיתים באותה תקופה. הופעה חיה משנת 1961 שהוקלטה ברובע Gaslight Square של סנט לואיס יצאה לאור בתקליט אריך נגן (LP ) תחת הכותרת "Live" בוילג' ונגארד. (מהדורה מאוחרת יותר של תקליטור של חומר זה שוחררה תחת הכותרת - At the Gaslight Square 1961).
אף על פי שהקליטה שיר של הביטלס ב - Travelin' Light, הורן התנגדה, באמצע שנות השישים, למאמצים להפוך אותה לזמרת פופולרית, ואחר כך אמרה על ניסיונות כאלה "אני לא אכנע ללחצים אלה".
מסוף שנות השישים ועד תחילת שנות השמונים, היא פרשה חלקית ממוזיקה. היא שהתה בוושינגטון הבירה כדי לגדל את בתה רייני עם בעלה שפרד דירינג, לו נישאה בשנת 1955, ובמידה רבה הגבילה את המוזיקה שלה להופעות מקומיות. היא הוציאה אלבום אחד בשנת 1972 עבור חברת התקליטים Perception Records, אך התקליט זכה לתשומת לב מועטה, והורן לא ערכה סיורים לקידומו.
בשנת 1978, קיבלה הקריירה של הורן דחיפה כאשר חברת ההקלטות SteepleChase Recordse מדנמרק התחקתה אחריה בוושינגטון הבירה והציעה להקליט אותה עם המתופף בילי הארט, (אותו הכירה הורן שנים רבות) ועם הבסיסט באסטר ויליאמס. התוצאה הייתה האלבום, A Lazy Afternoon, שהיה הראשון מבין ארבעה אלבומי הורן שפורסמו על ידי SteepleChase בין 1978 ל-1984. הורן גם החלה לקבל הזמנות לנגן בצפון אמריקה ובאירופה, כולל "פסטיבל הג'אז של הים הצפוני" ברוטרדם, הולנד, שם הוקלטו שניים מאלבומיה. בשנת 1986 חתמה הורן על חוזה של תקליט אחד עם חברת CBS-Sony לשוק היפני והוציאה את "All of Me", שהוקלט באולפן בניו יורק עם הנגנים הקבועים שלה, בתוספת אורח נגן הסקסופון פרנק ווס שניגן בשלושה קטעים בתקליט.
בתחילת 1987, חברת התקליטים "ורב רקורדס" חתמה איתה חוזה הקלטות, ובחודש מאי אותה שנה הוקלט בהוליווד האלבום החי "I Thought About You", הראשון שלה עבור Verve. שהוקלט בהוליווד.
הורן הקליט סשן נוסף עבור חברת ג'אז עצמאית (Softly של 1987, עבור Audiophile Records), ואז חזרה לחברת - Verve. היא הוציאה בסך הכל 11 אלבומי אולפן והופעות חיות עבור ורב רקורדס . שנים אלה בחברה זו, היו מוצלחות ביותר מבחינה מסחרית בעבורה, והמותג של ורב רקורדס עזר לה מאוד למצוא קהל בינלאומי גדול. בשנת 1991 נתן מיילס דייוויס הופעה נדירה כמלווה באלבומה של הורן " You Won't Forget Me".
אף על פי שהעדיפה להופיע בהרכבים קטנים, כמו השלישייה שלה, היא הקליטה גם עם תזמורות, כמו באלבום שיצא ב - Here's To Life" 1992", ששיר הכותרת הפך לסימן ההיכר שלה. סרט וידאו תיעודי על חייה והמוזיקה של הורן יצא לאור במקביל ל - "Here's To Life" ונשא את אותו שם. הפקה נוספת נערכה בשנת 2001 בשם " You're My Thrill. ".
באותה תקופה, ציין המעבד ג'וני מנדל, כי מיומנות הנגינה בפסנתר של הורן דומה לזו של נגן הג'אז הנודע ביל אוונס. הורן עבדה עם אותו הרכב במשך 25 שנה: צ'ארלס אבלס (בס) וסטיב ויליאמס (תופים). דון הקמן כתב ב"לוס אנג'לס טיימס "(2 בפברואר 1995) על "חשיבותם של הבסיסט צ'ארלס אבלס והמתופף סטיב ויליאמס לצליל של הורן. בעבודתם יחד בעדינות חסרת גבולות, ובעקבות כל אלתור ושינוי ספונטני שלה, הם היו המלווים האידיאליים עבור מבצעת כמוה שברור היה, כי לא תסכים לפחות משלמות ".
אלבומיה "Here's to Life", "Light Out of Darkness" (מחווה לריי צ'ארלס) ו-"I Love You Paris", הגיעו כולם למקום הראשון במצעד הג'אז של מגזין המוזיקה "בילבורד".
לאחר שנאבקה בהצלחה במחלת סרטן השד, היא חלתה בסוכרת ומתה מסיבוכים כתוצאה מהמחלה, בגיל 71.
ב־25 ביוני 2019, הכניס מגזין הניו יורק טיימס את שירלי הורן לרשימת מאות האמנים שעל פי הדיווחים החומר שלהם נהרס בשריפה שפרצה באולפני יוניברסל בשנת 2008.
חיים אדלר (חזן)
חיים אדלר (נולד בכ"ג בתשרי ה'ת"ש, 6 באוקטובר 1939) הוא חזן ובעל תפילה הנחשב לאחד מגדולי חזני יהדות אשכנז בעולם. בעבר היה חזן ראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב והחזן הראשי של בית הכנסת הגדול בירושלים.
אדלר מתאפיין בקול טנור לירי חזק במיוחד, עם רוחב קו של טנור דרמטי. הוא ממשיך את מורשת רבו החזן לייב גלנץ שמתאפיינת במתן דגש רב על מילות התפילה ובנעימות רצ'יטטיב. נוסחו משלב גם מוטיבים מעולם התפילה החסידי שבו גדל עם נוסח התפילה של ישיבת חברון. אדלר מרבה להופיע בקונצרטים מסביב לעולם. מפורסם גם בשורת אלבומי מוזיקה של קלאסיקות וקטעי תפילות מעולם החזנות של כל הזמנים, אלבום מיוחד לניגוני חסידות ראדומסק וכן אלבומים של שירי עם ביידיש.
ביוגרפיה
נולד בשכונת פלורנטין בדרום תל אביב ללאה ולרב צבי יצחק אדלר, תלמיד חכם שחיבר את סדרת ספרים על הלכות שחיטה וניקור ולצד לימודיו שימש גם כשליח ציבור בימים הנוראים.
כילד בן 7 הוצב ליד עמוד התפילה וסייע לאביו בקטעי השירה. המלחין והמנצח של חסידות גור הרב יעקב תלמוד קיבל את אדלר למקהלה ששרה בבית מדרשו של האדמו"ר רבי ישראל אלתר מגור. באותה תקופה גם נקרא לשיר במקהלתו של החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בתל אביב שלמה רביץ.
בשנת 1954 עבר ללמוד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא, אצל רבי אהרן יהודה לייב שטיינמן, בערוב ימיו של הרב שטיינמן נקרא אדלר לשורר מנעימות רוח ימי הישיבה. בשנת 1958 עבר לישיבת חברון בירושלים.
בשנת 1962 אחרי נישואיו לשושנה הלפגוט בתו של הרב שמחה יעקב הלפגוט (סבו של החזן יצחק מאיר הלפגוט), שירת בצה"ל בחיל שריון.
אדלר נפגש עם החזן לייב גלנץ שהתרשם מביצועיו והעניק לו לימודים חינמיים בבית הספר לחזנות שהקים בתל אביב.
עוד לפני שסיים את תקופת הלימודים וההכשרה המקצועית, התקבל אדלר לשמש במשרת חזנות. בתחילה שימש כחזן בבית הכנסת איחוד שיבת ציון בתל אביב. לאחר מכן היגר לארצות הברית שם שימש במשך כחמש עשרה שנה כחזן בית הכנסת ישראל הצעיר בפורסט הילס ניו יורק. לאחר מכן עבר ללונדון שם שימש בבית הכנסת הגדול בפינשלי.
במשך עשור שימש כחזן בית הכנסת 'אהבת תורה באנגלווד שבניו ג'רזי. בראשית שנות 2000 חזר אדלר לישראל והוזמן לשמש כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול בתל אביב.
בשנת 2009 התמנה כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בירושלים. בשנת 2015 עזב את התפקיד לאחר שתם מועד החוזה איתו.
ברבות השנים הפך אדלר סמל לחזן יהודי אותנטי, שאומר את קטעי התפילה במעמדים יהודי ברחבי העולם. כך למשל במשך חמש עשרה שנים הוא ערך את תפילות האזכרה במצעד החיים שנערכו ביום הזיכרון לשואה ולגבורה על ידי המשלחות הישראליות במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. במקביל ערך תפילות אל מלא רחמים באנדרטאות הזיכרון בגטו ורשה ובאתרי ההנצחה שבמחנות ההשמדה בוכנוואלד, טרבלינקה, מיידנק, סוביבור, במחנה הריכוז דכאו, טרזיינשטט, ברגן-בלזן ובלז'ץ.
בשנת 2005 הוזמן על ידי הקהילה היהודית בקלן שבגרמניה, לערוך תפילה בבית הכנסת הגדול במעמד האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר תקופה קצרה לאחר בחירתו. כלי התקשורת דיווחו על התרגשותו של בנדיקטוס שאמר לאדלר "You touched my heart"
אדלר מרבה להופיע בקונצרטים בשלל במות נחשבות ברחבי הארץ והעולם. הוא אף ערך קונצרטים ייחודיים שהוקדשו לניגונים של חצרות חסידות - מודז'יץ וראדומסק. הוא מקובל גם במגזר החרדי ובמשך עשרות שנים הוא ערך את תפילת ה"יזכור" במעמדים המרכזיים של סיומי הש"ס שנלמדו במסגרת הדף היומי שם הופיע לצד אדמורי"ם ומנהיגי המגזר.
מאיה לבני
מאיה לבני (נולדה ב-10 ביולי 1997) היא שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
לבני נולדה בווייטנאם ובגיל שלושה חודשים אומצה והגיעה לישראל. למדה בבית הספר "קמפוס אריסון לאמנויות", בוגרת "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר" של עידן ליפר.
מגיל 7 החלה להופיע בסדרות והצגות רבות כמו "בית הכלבים" בתפקיד מוש, "יובל המבולבל", "רחוב שמש 22", "חבורת ירון גאון" בתפקיד גלי, "הקלמרים", "פסטיגל גיבורי על", "פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה (פנטזיה)", "פסטיגל על הזמן" ועוד.
בשנת 2009 שחקה במחזה "היה או לא היה" בבמויו של עמרי ניצן ובמחזמר "אוליבר" בבמויו של משה קפטן. בשנת 2010 שיחקה במחזמר "אנה ומלך סיאם". בין השנים 2008 עד 2015 שיחקה במחזמר "ספר הג'ונגל - חברים לנצח" בבימויו של אמיר פיי גוטמן. החל משנת 2017 משחקת במחזמר "אבניו קיו" בבמויו של עידן ליפר.
בשנת 2013 השתתפה בתוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל", שם צלחה את האודישן הראשון עם השיר "אילו יכולתי" של ריקי גל, אך הודחה במחנה האימונים.
החל משנת 2018 משחקת במחזמר "אנני" בבימויו של צדי צרפתי.
בשנת 2019 התחילה את בלימודיה ב"סטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין" והחלה לדובב ב"מגלים צלילים עם לולי".
בשנת 2021 גילמה את נעמי בסדרה מאנקיז.
בשנת 2022 גילמה את סו לין בסדרה אינפיניטי. באותה שנה החלה לשחק במחזמר "החבדניקים" בתיאטרון הקאמרי בבימוים של אודי גוטשלק וגלעד קמחי.
אדמונד מאסקי
אדמונד סיקסטוס "אד" מאסקי (באנגלית: Edmund Sixtus "Ed" Muskie; 28 במרץ 1914 - 26 במרץ 1996) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל מיין ה-64 בין 1955 ל-1959, סנאטור מטעם המדינה בין 1959 ל-1980, ומזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ימי קרטר. היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בשנת 1968.
מאסקי ייסד את התנועה האמריקנית לאיכות הסביבה בשנות השישים והיה האחראי להעברת חוק המים הנקיים של 1972- אחד החוקים החשובים בנושא מדיניות סביבתית. הוא תמך בתנועה לזכויות האזרח, היה מבקר של ה-FBI תחת הנהגת ג'ון אדגר הובר, והיה ממובילי המאמץ לחקיקת חוק זכויות האזרח, לקביעת יום מרטין לותר קינג כחג לאומי, ופיתח את מערכת השתדלנות באמריקה. הישגיו ואישיותו הפכו אותו לאחד מהאנשים המשפיעים ביותר בתולדות מדינת מיין. הוא כיהן מטעמה עשרים ואחת שנים בסנאט תוך שהוא מעביר חוקים סביבתיים רבים ונחשב לפוליטיקאי החשוב ביותר בתולדות מיין, לצד האניבל המלין.
הוא נולד ברומפורד שבמיין, סיים את לימודיו במכללת בייטס המקומית ב-1936 ובאוניברסיטת קורנל ב-1939 לפני שהחל לעבוד כעורך דין. הוא שירת בצי האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה בדרגת לוטננט. עם חזרתו מהמלחמה חזר לעריכת דין פרטית ופעל למען הגדלת השפעת המפלגה הדמוקרטית במיין, שהייתה מדינה רפובליקנית בעיקרה. הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו בבית הנבחרים של מיין, לפני שנבחר לתפקיד מושל מיין בין 1955 ל-1959, המושל הקתולי הראשון. כעבור כמה חודשים מהתפטרותו, רץ לסנאט ונבחר. בכהונתו בת עשרים ואחת השנים - בעודו נבחר מחדש בקלות ב-1964, 1970 ו-1976 - העביר מספר חוקים בנושאי איכות הסביבה, מימון מסעות בחירות, שתדלנות, זכויות האזרח ונושאי המדינה. מאסקי היה המועמד הדמוקרטי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ב-1968, לצד יוברט האמפרי, והפסיד בהפרש קטן לריצ'רד ניקסון. הוא חזר לסנאט וכיהן כיושב הראש הראשון של ועדת התקציב בין 1975 ו-1980. מאסקי ניסה לזכות במועמדות מפלגתו לנשיאות ב-1972, והשיג 1.84 מיליון קולות בבחירות המקדימות, והגיע למקום הרביעי. הוא השיג יותר קולות מכל שאר המועמדים אולם הפסיד לג'ורג' מקגוורן.
ב-1980, מונה בידי הנשיא ג'ימי קרטר לכהן כמזכיר המדינה ה-58, במהלך משבר בני הערובה באיראן, שביתות הפועלים בלובלין ופרוץ מלחמת איראן–עיראק. הצלחתו הגדולה הייתה כשהצליח להוביל לשחרורם של חמישים ושניים בני הערובה מאיראן. במהלך כהונתו היה מעורב, ללא הצלחה, בניסיון להסגת כוחות ברית המועצות באפגניסטן במהלך פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. בשבוע האחרון לכהונתו בתפקיד הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא קרטר ב-16 בינואר 1981. לאחר שפרש משירות ציבורי, מונה בשנת 1987 על ידי הנשיא רונלד רייגן לוועדה לבחינת התנהלות הממשל בפרשת איראן-קונטראס. מאסקי היה האמריקני היחיד ממוצא פולני שהועמד לבחירה לתפקיד סגן הנשיא בידי מפלגה מרכזית.
ראשית חייו ולימודיו
אביו של מאסקי, סטפן מארצ'ישבסקי, היגר לארצות הברית ב-1903 מפולין ושינה את שמו למאסקי. הוא עבד כשוליה לתופר כדי לקיים את משפחתו. הוא גר באנגליה לזמן קצר לפני שהיגר לארצות הברית ועבר כתופר. הוא פתח חנות ברומפורד, מיין, והעסיק את בנו בנעוריו. מאסקי טען שאביו היה דמוקרטי כל חייו והתעמת לעיתים קרובות עם לקוחות רפובליקניים. אמו, ג'וזפין (צארנקה) מאסקי, נולדה למשפחה פולנית בבאפלו, ניו יורק. הוריו נישאו ב-1911, וג'וזפין עברה לרומפורד. אדמונד סיקסטוס מאסקי נולד ברומפורד ב-28 במרץ 1914. כילד בילה את רוב זמנו בחוץ או בקריאת ספרים. במהלך כהונתו כחבר בית הנבחרים של מיין, נהג לנסוע ולראות את הנהר אנדרוסקוגין, בו גדל. הייתה לו אחות גדולה והוא היה ילד ביישן אבל חברותי. אביו מת שנה לאחר שנבחר לתפקיד מושל מיין, ב-25 בינואר 1956.
מאסקי למד בבית הספר סטפנס, שיחק בייסבול, היה במועצת התלמידים ומצטיין בדיבייט. את לימודיו סיים ב-1932. מאסקי למד המון, ורצה להגיע למכללה. לאחר היבחרו של פרנקלין דלאנו רוזוולט לתפקיד הנשיא, החל מאסקי ללמוד במכללת בייטס במיין. הוא היה חבר חוג הדיבייט וחבר אגודת הסטודנטים, ובנוסף השתתף בכמה נבחרות ספורט. במהלך לימודיו עבד כמלצר ושוטף כלים במלון מקומי כדי לממן את לימודיו. הוא נאם נאומים רבים מול האוניברסיטה. גם לאחר סיום לימודיו, המשיך להשתמש בקשריו במכללה. המורה שלו לדיבייט היה אחד מהאסטרטגים הפוליטיים הבכירים שלו.
ראשית הקריירה ושירותו בצי
לאחר סיום לימודי המשפטים שלו, הוסמך מאסקי לעריכת דין במסצ'וסטס ב-1939 ובמיין ב-1940, והחל לנהל משרד לעריכת דין.
במלחמת העולם השנייה, שירת מאסקי בצי האמריקני, כמהנדס מנועים. הוא שירת בין אפריל 1944 לנובמבר 1945, ושוחרר בדצמבר. במהלך שירותו הגיע לדרגת לוטננט. לאחר המלחמה, חזר לעריכת דין פרטית וסייע להגברת ההשפעה של המפלגה הדמוקרטית במיין. מיין הייתה אז מדינה רפובליקנית, ויחד עם ורמונט הייתה אחת משתי מדינות בהן ניצח אלף לנדון את פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1936. מאסקי התמודד לתפקיד ראש עיריית ווטרוויל ב-1947 אולם נכשל.
המועצה המחוקקת של מיין
מאסקי נבחר לבית הנבחרים של מיין מטעם מחוז ווטרוויל ב-1946 ברוב קטן. הוא התמודד כדמוקרט, וניצחונו היה חריג באותה תקופה. בכהונתו השנייה היה מנהיג המיעוט וזכה להתנגדות רפובליקנית. ב-1954, החל בבנייה פוליטית של המפלגה במיין.
מושל מיין
לאחר שצבר מוניטין במועצה המחוקקת של מיין, התמודד לתפקיד המושל ונבחר ב-1954. הוא היה המושל הקתולי הראשון במיין. הוא עצמו לא היה סבור שינצח. במהלך התמודדותו הוצע לו להיות שותף מלא בפירמה לעריכת דין שהייתה מביאה לו הכנסה נאה. עם שני ילדים בביתו ומשכנתה הוא היה צריך להחליט לאן עליו לפנות, ובחר לבסוף להיות מושל.
לאחר כניסתו לתפקיד, היה חייב כחמשת אלפים דולר לבית החולים, כשהוא מרוויח רק עשרת אלפים דולרים בשנה. הרפובליקנים שלטו בארבע חמישיות מבית הנבחרים, אולם מאסקי היה מושל יעיל והצליח למלא את רוב הבטחותיו לציבור. ב-1956 נבחר לכהונה שנייה וכיהן עוד שנתיים לפני שפנה אל הסנאט של ארצות הברית.
הסנאט
בבחירות לסנאט ב-1958, ניצח מאסקי ברוב של 60% ונבחר לסנאט. הוא נבחר שוב ב-1964, ב-1970 וב-1976, וכל פעם השיג מעל 60% מהקולות. מאסקי התעמת רבות עם מנהיג הרוב העוצמתי בסנאט, לינדון ג'ונסון, שהקפיד לבודד אותו פוליטית. מאסקי הצליח לצבור עוצמה והיה אחד מהמחוקקים המשפיעים ביותר בסנאט. בסנאט, פעל למען מיין. רבים טענו שהפר את נאמנותו למדינה כשאמר במסיבות עיתונאים בסנאט את הבעיות במדינה.
חקיקה סביבתית
מאסקי היה מפעילי איכות הסביבה הראשונים שהיה בסנאט, והוביל מאמצים לעצירת הזיהום ולניקיון הסביבה. עמדותיו על הסביבה הובילו לכך שכונה "מר ניקיון".
מאסקי הוביל מאמצים לתיקון חוק זיהום המים הממשלתיים, שנודע כחוק המים הנקיים, ב-28 באוקטובר 1971 כדי למזער את ההשפעה הבריאותית המזיקה של זיהום המים. החוק זכה לתמיכה בין מפלגתית בקונגרס ועבר בבית הנבחרים ב-29 בנובמבר 1971 ובסנאט ב-29 במרץ 1972. הנשיא ריצ'רד ניקסון הטיל וטו על החוק כדי לעצור אותו. לאחר לחץ של מאסקי, העביר בית הנבחרים את החוק שוב ברוב של 247 מול 23 כדי לבטל את הווטו. החוק קבע לראשונה תקנות פיקוח לזיהום ותקנים למים נקיים, והרחיב את סמכויות הסוכנות להגנת הסביבה.
בעודו בסנאט, העביר חקיקה שדרשה מתעשיית המכוניות לייצר מנועים נקיים, תמך בג'נרל מוטורס, העביר חוק חלוקת הכנסה שסייע לנזקקים והעביר את חוק הערים לדוגמה.
נושאי חוץ
בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1968, הוביל מאסקי את הדיון בנוגע לתמיכה במדיניות הממשל במלחמת וייטנאם, מה שהוביל למהומות. ב-15 באוקטובר 1969, היה אמור לנאום באוניברסיטת ייל בנושא המלחמה אולם החליט לנאום במכללת בייטס בה למד. מפלגתו ביקרה אותו על כך.
בתחילה תמך מאסקי במצע פרו-מלחמתי. לאחר שההתנגדות למלחמה גברה ולאחר שמאסקי עצמו ביקר בווייטנאם ב-1968, עמדותיו השתנו עד כדי כך שהיה ממובילי המאמצים ליציאה מווייטנאם. בנאום שנשא על כך בוועידה הוביל לעשרות אלפי מוחים שנלחמו עם השוטרים במהומות. לאחר מכן כתב ללינדון ג'ונסון וטען שיש לסגת מווייטנאם במהירות האפשרית. הוא רצה להפסיק את ההפצצות בצפון וייטנאם. ב-15 באוקטובר 1969 תמך במפגינים אולם הזהיר אותם מפני התנגשות עם מערכת החוק.
זכויות האזרח
מאסקי תרם להעברת חוק זכויות האזרח ותמך יותר ממאה פעמים בחוקים ליברטריאניים וליברליים.
מאסקי ביקר את השפעת ה-FBI והציע הצעות חוק להגבלת השפעתה.
נאום לפני הבחירות
ב-1968, התמודד מאסקי על תפקיד סגן הנשיא לצד סגן הנשיא המכהן, יוברט האמפרי, מטעם המפלגה הדמוקרטית. ב-1970 נאם נאום אותו שמעו שלושים מיליון איש במדינה, בו נאם על האמריקניזם, וטען שרוב האמריקנים הם אנשים הגונים, אולם נוהגים לחשוב שיש סכנה במתן אמון באמריקנים שונים מהם.
מסע בחירות
האמפרי ומאסקי הפסידו בבחירות לריצ'רד ניקסון ולספירו אגניו בהפרש זעום. האמפרי ומאסקי השיגו 42.72% מהקולות וניצחו ב-13 מדינות, מה שהקנה להם 191 אלקטורים. ניקסון ואגניו השיגו 43.42% מהקולות וניצחו ב-32 מדינות, מה שהקנה להם 301 אלקטורים, ואילו ג'ורג' וולאס וקרטיס לה מיי, שהיו מועמדי המפלגה העצמאית האמריקאית השיגו 13.53% מהקולות וחמש מדינות בדרום ארצות הברית, מה שהקנה להם 46 אלקטורים. אגניו נחשב למועמד חלש יחסית למאסקי, והאמפרי טען שאנשים שלא היו בטוחים בנוגע לבחירה בנשיאם היו צריכים להחליט לפי יחסם לסגנים. מאסקי המשיך בעבודתו בסנאט, וכיהן כיושב ראש ועדת התקציב בסנאט בין 1973 ל-1980.
בנאום במהלך מסע הבחירות, טען שהאמריקנים נולדים עם המוניות אולם נכנעים לדעות קדומות. לטענתו אנשים התקשו בביצוע מה שנכון עבור החברה. באותו הזמן נורו שני תלמידים שחורים בידי משטרת מיסיסיפי, מה שהוביל את מאסקי לטוס במטוס סילון שכור עם מאה אנשים כדי להיות בלוויה. אנשי מיין טענו שמאסקי ניסה להשיג כותרות, אולם מאסקי טען שהיה גאה במעשיו. בלוס אנג'לס הביע את תמיכתו בתנועות לחיזוק השחורים, הצהרה שמשכה תשומת לב תקשורתית. ב-1970 נבחר לנאום מטעם המפלגה הדמוקרטית לפני בחירות אמצע הכהונה. מעמדו הלאומי התחזק לקראת הבחירות ב-1972. ב-1973 הגיב לנאום מצב האומה של הנשיא ניקסון מטעם הדמוקרטים.
בחירות 1972
לפני הבחירות ב-1972, נחשב מאסקי למועמד המוביל מטעם המפלגה הדמוקרטית. למרות שהצליח בסקרים, הוא המשיך לנאום נאומים יומיים בחלקים שונים במדינה. ב-17 באוגוסט 1969, אמר בתוכנית פגוש את העיתונות שכניסתו למירוץ תהיה תלויה בכך שיוכל לעמוד באתגרים הדרושים, והבטיח להכריז על כוונותיו כעבור שנה או שנתיים. ב-8 בנובמבר 1970, טען מאסקי שיתמודד רק אם יהיה משוכנע שיוכל לאחד את המדינה במהלך כהונתו כנשיא. באוגוסט 1971, במהלך משבר כלכלי, חשף סקר שמאסקי יכול היה לנצח את ניקסון בבחירות. בסוף 1971, נשא נאום נגד המלחמה בפרובידנס, רוד איילנד. מדיניות החוץ של הנשיא ניקסון עמדה להיות נושא מרכזי במסע הבחירות.
אסיפות הבחירה באיווה ב-1972 שינו את המצב. הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדקוטה הדרומית, שנחשב למועמד לא סביר, הצליח באסיפות והשיג תשומת לב מצד התקשורת. מאסקי הצליח לנצח באסיפות הבחירה, אולם מקגוורן היה זה שזכה למומנטום. מאסקי לא השתתף במסע הבחירות המקדימות, וכך נחלש מעמדו. הוא כן ניצח בבחירות בניו המפשייר, אולם בהפרש קטן.
מכתב הקאנאקים
נפילתו של מאסקי ב-1972 מיוחסת לתגובתו להתקפות. העיתונאי האנטר ס. תומפסון החל שמועה שמאסקי מכור לאיבוגאין, והדבר פגע בו. לפני הבחירות בניו המפשייר, התפרסם בעיתון "מכתב הקאנאקים". המכתב טען שמאסקי לעג לקנדים צרפתים - זאת כדי לפגוע בתמיכה בו בקרב האמריקנים ממוצא צרפתי באזור ניו אינגלנד. העיתון גם תקף את אשתו של מאסקי, ג'יין, בטענה ששתתה לשוכרה ונהגה לספר בדיחות גסות במהלך מסע הבחירות. מאסקי נאם בסופת שלג מחוץ למשרדי העיתון בהגנה על אשתו. במהלך הנאום נמסו פתיתי שלג על פניו, והעיתונות טענה שהיה מדובר בדמעות, מה שפגע במוניטין שלו.
מעורבות ניקסון
במהלך פרשת ווטרגייט והחקירות בעקבותיה, נחשף שהעמותה לבחירתו המחודשת של הנשיא ניקסון העסיקה יחידה שנועדה לפגוע ביריביו של ניקסון. חקירה של ה-FBI חשפה שמכתב הקאנאקים זויף בידי אנשי ניקסון כחלק מניסיון לפגוע בדמוקרטים מובילים.
מזכיר המדינה
ב-1980, מונה מאסקי בידי הנשיא ג'ימי קרטר לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית לאחר שהמזכיר הקודם, סיירוס ואנס, התפטר בעקבות הפעולה הכושלת לשחרור בני הערובה האמריקנים באיראן, אליה התנגד. מאסקי נבחר בשל הישגיו בסנאט בנושאי מדיניות חוץ. הסנאט אישר את מועמדותו ב-8 במאי 1980.
"גייסו את מאסקי"
בקיץ 1980, במהלך ההתמודדות הדמוקרטית לנשיאות, קמה תנועה לגיוס מאסקי למועמדות, וסיכוייו של מאסקי במקרה של ועדה דמוקרטית מפוצלת נחשבו לטובים. סקר חשף שמאסקי היה חלופה אהודה יותר לקרטר מאשר טד קנדי וטען שהתמיכה בה זכה קנדי נבעה בעיקר בגלל ההתנגדות לקרטר. מאסקי הגיע לשוויון בסקרים עם רונלד רייגן הרפובליקני, בניגוד לקרטר שפיגר בשבעה אחוזים. התנועה לגיוס מאסקי נכשלה.
משבר בני הערובה באיראן
לאחר התפטרותו של סיירוס ואנס, נוצר פער במשא ומתן לשחרור בני הערובה. מאסקי פנה אל האומות המאוחדות ואל ממשלת איראן וניסה לשחרר את בני הערובה, ללא הצלחה. משבר בני הערובה באיראן - במהלכו משטרו של האייתוללה חומייני חטף חמישים וארבעה מעובדי השגרירות האמריקנית - נמשך חצי שנה, ועל מאסקי הופעל לחץ להגיע לפתרון דיפלומטי. לפני כניסתו לתפקיד, ניסיון חילוץ בני הערובה בידי כוח דלתא הוביל למותם של כמה חיילים והוביל להתנגדות אמריקנית לפעולה צבאית. מאסקי הצליח לבסס קשרי דיפלומטיה עם ממשלת איראן וניסה להוביל לשחרור בני הערובה, מטרה שלא הצליח להשיג בתחילה. שבוע לפני תום המשבר, התקשר אליו הנשיא קרטר. מאסקי נשלח לדון בנושא שחרור בני הערובה עם הדיפלומטים והמנהיגים האיראניים. כעבור שישה ימים, ביום כניסתו של רונלד רייגן לתפקיד, שוחררו בני הערובה.
ב-16 בינואר 1981, הוענקה למאסקי מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא קרטר בשל פעולתו לשחרור בני הערובה.
ברית המועצות ומירוץ החימוש
מאסקי התנגד להסלמת מרוץ החימוש בשנות החמישים והשישים כיוון שטען שהאמון ושיתוף הפעולה הבינלאומיים ייפגעו כתוצאה ממירוץ חימוש גרעיני. הוא דיבר רבות עם בעלות ברית במהלך המלחמה הקרה וגם עם בעלות ברית של ברית המועצות בניסיון לשכנעם להפסיק את תוכניות החימוש. בתחילת שנות השבעים, החלה רוסיה לפתח עוד מערכות טילים. בסוף 1979, פלשה ברית המועצות לאפגניסטן, וכוחות נאט"ו הכריזו מלחמה על ברית המועצות. מאסקי נכנס לתפקידו חמישה חודשים לאחר הפלישה. המשא ומתן נכשל, ופגישתם הראשונה של מאסקי ושל אנדריי גרומיקו לא הובילה לנסיגת ברית המועצות.
חזרה לעריכת דין
מאסקי פרש לביתו במרילנד ב-1981. הוא המשיך לעבוד כעורך דין במשך כמה שנים. הוא נכנס כשותף בפירמה לעריכת דין בוושינגטון, ובנוסף היה יושב הראש של המחלקה ללימודי דיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ועדת טאוור
ב-1987, כפוליטיקאי ותיק, מונה מאסקי לחבר בוועדה המיוחדת של הנשיא, שנודעה כוועדת טאוור, לחקירת תפקיד ממשל רייגן בפרשת איראן-קונטראס. מאסקי והוועדה פרסמו דו"ח מפורט בן יותר משלוש מאות עמודים שביקר את פעולות הנשיא והאשים את ראש סגל הבית הלבן, דונלד ריגן, בהשפעה על הנשיא. הוועדה הייתה חריגה בכך שביקרה את הנשיא שמינה אותה.
מאסקי ביקר את האובססיה של הוועדה לסודיות, וטען שהיא הדגישה את הנושא על חשבון החקירות. הוועדה לא זכתה לתקצוב רב, אולם טענה שממשל רייגן דן עם איראן בנוגע לשחרור בני ערובה למרות התנגדותם הפומבית.
מותו ומורשתו
מאסקי מת בוושינגטון כתוצאה מאי-ספיקת לב ב-1996, יומיים לאחר יום הולדתו השמונים ושניים. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מורשתו של מאסקי בפוליטיקה ובשירות הציבורי היא בעיקר בחוקים שהעביר. הוא נחשב לאביה של התנועה לשימור הסביבה בשנות השישים באמריקה," זאת בזכות החקיקה שלו בנושא. החוק החשוב ביותר שלו בנושא היה חוק המים הנקיים של 1972, שנחשב לאחד מהחוקים החשובים בנושאי איכות הסביבה ואחד מהחוקים היחידים שאותם העביר הקונגרס פעמיים למרות וטו. תרומתו לחקיקת חוק האוויר הנקי ב-1963 הייתה גדולה כל כך עד שהחוק כונה "חוק מאסקי".
מאסקי תמך בתנועה לזכויות האזרח, וביקר את ה-FBI של ג'ון אדגר הובר, מה שנחשב אז למעשה התאבדות פוליטי, כיוון שהובר ריגל ופגע ביריביו. הוא הוביל להעברת חוק זכויות האזרח וקבע את יום מרטין לותר קינג, ובנוסף ביצע רפורמה בתחום השתדלנות.
מאסקי נחשב לפוליטיקאי המשפיע ביותר במדינת מיין.
עם סיום הקריירה שלו, נחשב לאמריקני ממוצא פולני שהגיע למעמד הגבוה ביותר בפוליטיקה. הוא הפולני היחיד שהתמודד על תפקיד סגן הנשיא מטעם מפלגה מרכזית.
למרות שכהונתו הקצרה כמזכיר מדינה נחשבה ל"אכזבה גדולה" מבחינתו, עשרת החודשים בהם כיהן סייעו למדיניות החוץ של קרטר. הוא זכה לשבחים על פועלו לשחרור בני הערובה באיראן.
באוניברסיטת דרום מיין, האגף למנהל ציבורי נקרא על שמו של מאסקי. מסמכיו ורכושו נשמרו במכללת בייטס.
חיים אישיים
בווטרוויל, לאחר השירות הצבאי, נישא לג'יין גריי, שהייתה צעירה ממנו בשלוש עשרה שנים, ב-1948. היא הייתה עובדת בחנות בגדים. הוא חיזר אחריה במשך שנה וחצי עד שהסכימה להינשא לו. היא שינתה את דתה ואת מפלגתה לאחר הנישואין. ב-1966, רכשו בית. נישואיהם נמשכו עד למותו של מאסקי והיו להם חמישה ילדים.
מאסקי נודע בגלל התבודדותו, וכישורי המנהיגות שלו. הוא היה ישיר וכנה, והיה אהוד בקרב הצעירים. במהלך מסעות הבחירות, נתן לסטודנטים להתפרץ אל הבמה ולהציע לו נקודות לשיפור במצע. במקרה ידוע, ב-25 בספטמבר 1968, נאם בפנסילבניה, ותלמיד צעק לעברו. מאסקי הפסיק לדבר וקרא לתלמיד לבוא אל הבמה.
מאסקי הקפיד לנהל כל פרט במסע הבחירות שלו, ונכח ב-90% מההצבעות השמיות בסנאט. הוא נאם נאומים רבים, ורצה לחקור כל עמדה שנקט בה. הוא נודע בשל מזגו החם.
ספרד באירוויזיון
נכון ל-, חלפו כ-53 שנים מהניצחון האחרון של ספרד ועל כן היא המדינה שרשמה בתחרות את התקופה הארוכה ביותר שחלפה מהניצחון האחרון שלה. אוסטריה היא שיאנית התקופה הארוכה ביותר שחלפה בין שני ניצחונות בתחרות, ורק אם ספרד, שניצחה לאחרונה ב-1969, תנצח שוב, היא תשבור את שיאה.