cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טנזין גיאטסו
בנושאים חברתיים
לגבי הומוסקסואליות, אמר הדלאי לאמה כי "אם שני אנשים לא קיבלו על עצמם נדרי צניעות, אולם גם לא הזיקו לאף אחד, מדוע זה צריך להישמע ולעורר בעיות?" הוא מדגיש שוב ושוב שלדעתו, הומוסקסואליות צריכה להתקבל על ידי החברה ולא להידחות על ידה. למרות זאת, אמר כי לדעתו, התנהגות הומוסקסואליות של בודהיסטים ונזירים היא בלתי ראויה. לטענתו, אין בהתנהגות זו כל רע, אולם היא לא צריכה להיות אצל אנשי דת, כפי שהוא מסביר בספרו 'מעבר למוסכמות': כשנשאל מה הוא חושב על העובדה שעמדותיו בנושא זה סותרות את כתבי הקודש, הוא אמר כי "יכול להיות, כי כמה מההוראות והחוקים הכתובים בכתבי הקודש נכתבו בהקשר היסטורי או תרבותי מסוים ואינם נכונים לכל מצב שהוא".
באשר להפלה מלאכותית, עמדתו המסורתית היא כי אסור לבצע הפלה, אולם עמדתו זו אינה מוחלטת, כפי שהסביר לעיתון הניו יורק טיימס (28 בנובמבר 1993):
ביקורת
ממשלת סין מציגה זה שנים רבות את פעילותו של גיאטסו כחתרנית ומסוכנת, ומנסה להפעיל את השפעתה על מנת למנוע את ביקוריו במדינות שונות, במטרה לבודד אותו. הסינים טוענים כי גיאטסו מעוניין להחזיר את טיבט למשטר הפיאודלי הנוקשה שהיה קיים בה בטרם הכיבוש הסיני, ולהחיל מחדש את מערכת העונשין הטיבטית שכללה ענישה גופנית ועונש מוות. כאשר ביקר גיאטסו בישראל, ב-1999 וב-2006, מתחה על כך ממשלת סין ביקורת חריפה. סין גם מחתה על תמיכתו בעצמאות טאיוואן, שאותה הביע בזמן ביקורו במדינה בשנת 2001.
מנגד, טיבטים בדלנים קיצוניים יותר מוחים כנגד גישתו הפציפיסטית, וטוענים כי היא זו שהובילה לחוסר ההתקדמות במאבק לשחרור טיבט. לשיטתם, על העם הטיבטי לפתוח במרד אלים כנגד הכיבוש הסיני, במטרה לגרשם מטיבט.
כמו כן, אינטלקטואלים טיבטים וכן אנשים מרחבי העולם, סבורים כי על העם הטיבטי לנטוש את השלטון המסורתי של הדלאי לאמה, ולעבור לשלטון דמוקרטי לגמרי, המנוהל על ידי חברי פרלמנט ואנשי ממשל ולא אנשי דת.
יש הטוענים כי גיאטסו נגוע בשחיתות, ולראיה מציגים כי בחודש אוקטובר 1998, הודה גיאטסו שקיבל 1.7 מיליוני דולרים במשך כל שנות ה-60 מסוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, ה-CIA, כתמיכה ועידוד להתנגדותו לסין.
העיתונאי הבריטי כריסטופר היטצ'נס (Christopher Hitchens) פרסם בשנת 1988 כתבה ביקורתית כנגדו, שבה האשים אותו על כך שהוא תומך בהחזקת נשק גרעיני בידי הודו, אף שעמדתו היא כי יש לפרז נשק זה. כן נמתחה ביקורת על הליברליות שלו ואמירותיו באשר לזנות, שלפיהן אין מדובר בתופעה פסולה כל כך. בנוסף נמתחה ביקורת על כך שקיבל תרומה גדולה מאוד מכת האום שינריקיו, שהייתה אחראית להתקפת הסארין על הרכבת התחתית של טוקיו. התרומה, למעשה, נתקבלה שנים אחדות לפני פיגוע הטרור. באפריל 2023 פורסם בפייסבוק |סרטון שבו נראה גיאטסו מטריד את ליידי גאגא לעיני המצלמות. הוא מלטף את ברכיה ובהמשך נוגע בפניה כשניכרת מורת רוחה ואי הסכמתה לנעשה.
פציפיסטים שונים מחו על כך שלמרות התנגדותו למלחמות, הדלאי לאמה לא השמיע קולו נגד המלחמה בעיראק, לדבריהם מתוך רצונו שלא לפגוע ביחסיו עם מדינות המערב.
אגור
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פדרציית הכדורגל של מקדוניה הצפונית
פדרציית הכדורגל של מקדוניה (במקדונית: Фудбалска Федерација на Македонија או בראשי תיבות: ФФМ) היא הגוף המנהל את פעילות הכדורגל במקדוניה. ההתאחדות נוסדה בשנת 1926 ומשרדיה נמצאים בסקופיה בירת מקדוניה. הפדרציה אחראית על ניהול והפעלת ליגת העל המקדונית, ליגות המשנה, הגביע המקדוני והנבחרות הלאומיות.
היסטוריה
התאחדות הכדורגל של מקדוניה נוסדה ב-18 בדצמבר 1926 באספה כללית שהתקיימה במסעדת "החייל האלמוני". ההתאחדות נוסדה מחדש לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בתחילה הייתה ההתאחדות חלק מהתאחדות הספורט של העיר סקופיה. ב-16 באוגוסט 1948 הופרדה התאחדות הכדורגל כגוף עצמאי משאר תחומי הספורט. ב-14 באוגוסט 1949 נוסדה ההתאחדות מחדש כגוף של כלל המדינה. עד לשנת 2002 נקרא הגוף בשם התאחדות הכדורגל של מקדוניה (באנגלית: Football Association of Macedonia, במקדונית: Фудбалски Сојуз на Македонија). החל משנת 2002 שונה שמה לפדרציית הכדורגל של מקדוניה (באנגלית: Football Federation of Macedonia, במקדונית: Фудбалска Федерација на Македонија)
גן עדן
גן עדן ביהדות, בנצרות ובאסלאם, הוא גן אגדי שניטע על־ידי אלוהים. שם חיו אדם וחוה לפני חטא עץ הדעת.
הסיפור במקרא
גן עדן מופיע במקרא כמקום שבו הוצב האדם על ידי אלוהים לאחר בריאתו, ובו נבראה חוה מצלעו (צד אחד של גופו). את הגן קבע האלוהים במקום פורה שנקרא "עדן" – משובח ומעודן, במזרח (מקדם) העדן, ובו נטע עצים נאים וטעימים. נהר היה משקה אותו, ומתפצל אחרי כן לארבעה ראשים ומשקה את כל שאר העולם. במרכז הגן ניצבו שני עצים: עץ הדעת טוב ורע ועץ החיים. האדם צוּוה לעבוד בגן ולשמור אותו, ולאכול מכל פירותיו מלבד מפרי עץ הדעת, שאם יאכל ממנו – ימות.
חוה (שבאותו הזמן נקראה עדיין 'האישה' ללא שם), שעדיין לא נבראה בזמן הצו ושמעה אותו מהאדם מקול שני, פותתה על ידי הנחש המתואר כערום (ערמומי) מכל חיות השדה, לאכול מפריו, לאחר שטען באוזניה כי האוכל ממנו מחכים ועיניו נפקחות לדעת טוב ורע, וכל סיבת האיסור האלוהי לאכול ממנו נובע מרצונו לשמור על עליונותו עליהם.
חוה ראתה כִּי טוֹב הָעֵץ לְמַאֲכָל וְכִי תַאֲוָה הוּא לָעֵינַיִם וְנֶחְמָד הָעֵץ לְהַשְׂכִּיל. לאחר שאכלה ממנו ונוכחה לראות שלא מתה במקום, פיתתה גם את אדם, ואכן כפי אמירתו של הנחש, לאחר אכילת פרי עץ הדעת נפקחו עיניהם של אדם וחוה, נוכחו אדם וחוה שהם עירומים, ותפרו לעצמם חגורות מעלי תאנה לכסות את מתניהם.
כעונש על חטא זה, המכונה גם "החטא הקדמון", הנחש קולל בכך שיקוצצו רגליו, הוא יזחל על גחונו, ולשונו תלחך את העפר. האדם קולל בכך שפוריותה של האדמה תיפגם, והוא יאלץ לעבוד הרבה יותר קשה על מנת להתקיים. חוה קוללה בקשיי ההיריון והלידה, ובכך שהאדם ימשול בה. בזיכרון הקולקטיבי, השתרש שגם הגירוש מגן עדן הוא חלק מהעונש. מפשוטו של המקרא עולה שמטרת הגירוש הוא עבודת האדמה, אך גם מניעת האדם מאכילה מעץ החיים:
המטרה המניעתית תואמת יותר למסורת החוץ־מקראית המצויה בספר אדם וחוה.
מיקום הגן
מקור השם "גן עדן" הוא הגן שנִטע במקום ששמו עדן. לפי הסיפור, הושקה הגן על ידי נהר שהתפצל לארבעה נהרות:
בעוד שהפרת והחידקל הם נהרות שמיקומם ידוע כיום, ושמתמזגים לנהר אחד בעיראק, אין הסכמה על זהותם של הגיחון והפישון. רבים מזהים את נהר הגיחון והפישון עם הנילוס הכחול והלבן, הזורמים בסודאן, המזוהה עם כוש המקראית, ובסמוך לארץ החוילה המזוהה אף היא באזור מרכז אפריקה, וקרויה על שם אחד מבניו של כוש. על פי זיהוי זה, ארבעת נהרות גן העדן מקיפים את ארץ ישראל שהובטחה לאברהם.
מאידך, קיימות סברות אחרות המזהות את אזור נהר הגיחון עם העיר השומרית כיש, שנמצאת במסופוטמיה. את הפישון מזהה יוסף בן מתתיהו עם הגנגס שבהודו, אולם חוקרים מאוחרים נטו לזהותו עם נהרות באזור מסופוטמיה הצפונית (עיראק, איראן וטורקיה של ימינו), ובהם ספיד ואראס.
עדיה חורון ראה בסיפור גן עדן והגירוש ממנו ביטוי מיתולוגי לאירועי המדבור של הסהרה, שכפו על יושבי האדמות הפוריות שהפכו למדבר לנדוד מזרחה. הכרובים, ששכנו ממזרח לגן עדן, הוצבו כדי להגן עליו מהעוזבים מזרחה, ולכן אין היגיון בזיהויו המסורתי דווקא במזרח. הוא מצא גם קרבה בין הביטוי המתייחס למלך צור (שסחרה הגיע עד צפון אפריקה ומערבה) לשם אימזיע'ים, שבין צורותיו (בעיקר בקרב הטוארג) נמצאות גם גרסאות מהשורש מ־ש־ע' (כמו I-mušaɣ, אי־מושע').
שומר
מיתוס שומרי על האלים נִינְחוֹרְסַג ואֶנְכִּי (אנכידו) מספר על דילמֻן, (ארץ שמקומה היום מזוהה על ידי החוקרים באזור המפרץ הפרסי כולל האי בחריין), זוהי ארץ טהורה שאין בה מחלה או מוות. כדי להפוך את דילמֻן לגן פורח מצווה אל המים אֶנְכּי על אל השמש אֻטֻ למלא אותה מים ואז מצמיחה נִינְחוֹרְסַג שמונה מיני צמחים לאחר תהליך בו הועמדו שלושה דורות של אלות שנולדו ללא כאב. אֶנְכִּי טועם מהצמחים ואז מקללת אותו נִינְחוֹרְסַג בקללת המוות. אֶנְכִּי נתקף מחלה בשמונה מאיבריו ונרפא רק לאחר שנִינְחוֹרְסַג בוראת 8 אלות לריפוי כל איבר חולה. למיתוס זה כמה מקבילות לסיפור המקראי:
בבל
בעלילות גילגמש מופיע מוטיב צמח החיים. מסופר כי בתחתית הים ישנו צמח החיים היכול לרפא את אנכידו. גילגמש צלל לקרקעית הים והשיג את הצמח. בחזרתו לארץ, כאשר התרחץ גילגמש במעיין השאיר את הצמח ללא השגחה. נחש הבחין בו ונטל אותו לעצמו.
תרבויות אחרות
מושג מקביל ניתן למצוא בתרבויות נוספות, בהן: יארו שנשלט על ידי אוסיר בתרבות המצרית, שדות אליסיום היווניים, "שדות הציד הנצחיים" בצפון אמריקה, אבלון הקלטי, ולהאלה הנורדי.
גן עדן כגמול לצדיקים
על בסיס סיפור זה התפתחו מסורות שונות בדתות המונותיאסטיות. ביהדות הופיע לראשונה המושג 'גן עדן' כמקום אליו מגיעים הצדיקים לאחר מותם ובו הם מקבלים את גמולם, כבר בסוף המאה הראשונה. כך, למשל, אומר התנא יהודה בן תימא:
גמול זה מתואר במקורות שונים באופנים שונים בהתאם לתפיסות השונות של המחברים. ביהדות ובנצרות מודגשים תענוגות רוחניים, ואילו באסלאם מודגשים תענוגות גשמיים כמו מזון ואפילו מין. בדרך כלל מתואר כי נשמות הצדיקים שוכנות במקום זה, ולעיתים מתוארים גם המלאכים, או לפחות חלקם, כשוכנים במקום זה.
בתרבות האסלאם הדרך לגן עדן עוברת דרך גשר אל־סיראט. מי שלא יכול לעבור אותו נופל לגהנום.
מקום ארצי
ישנן מסורות (המבוססות ברובן על הסיפור המקראי), לפיהן גן עדן הוא מקום ארצי שמצוי אי שם במזרח (בדרך כלל), שכיום לא ניתן להגיע אליו, אולם סביבותיו פוריות עד היום. כך ממקם ריש לקיש את פתחו של גן עדן בבית שאן ולחלופין באתרים פוריים בארצות שונות הרמב"ם קיבל הנחה זאת בפירושו על המשנה אולם בספרו מורה הנבוכים הרמב"ם התייחס אל גן העדן כמצב האדם השלם ולא כמקום פיזי.
לפי הרמב"ן גן העדן הוא מקום ארצי המצוי באזור קו המשווה "ואנשי המדות עצמן יודו ויאמרו שגן עדן תחת קו ההשויה, שלא יוסיף היום ולא יחסר.."
ואותו מקום בארץ הוא גם השתקפות של העולמות העליונים "וצייר במקום ההוא הנכבד כל מעשה העולם העליון, הוא עולם הנשמות, בציור גשמי"
בחלק מהמסורות הללו גן עדן נקשר במסורות אודות ארצות אגדתיות אחרות כמו קוקניה או ארצו של פרסטר ג'ון. לאורך ימי הביניים היו ניסיונות רבים לזהות את מיקומו של גן עדן הארצי ולהגיע אליו, ונמצאו אנשים שטענו שראו אותו. ניתן להתייחס אל המסורות אודות גן עדן הארצי כמשתלבות עם המסורות אודות גן עדן השמימי, ולעיתים אף מתוארים קשרי מעבר בין שני המקומות.
בית המקדש
יש הרואים בבית המקדש שבירושלים שיקוף של גן העדן עלי אדמות, שכן בקודש הקודשים היה ארון הברית ובו לוחות הברית וספר התורה, שנקרא "עץ החיים", ומעליו שומרים הכרובים, ואסור לאיש להיכנס לשם; וזאת בדומה לגן העדן לאחר גירוש האדם ממנו, שגם בו שומרים הכרובים את דרך עץ החיים לבל ייכנס לשם האדם.
אלגוריה
מסורות אחרות טוענות שסיפור גן עדן אינו אלא אלגוריה או משל למצב של תום ושל אושר ושלמות, שהאדם איבד בשל נטייתו לחטא, שמפורש בדרך כלל כחטא של גאווה. לחטא הקדמון ולמצב השלמות של האדם בגן עדן נודעה חשיבות רבה בקבלה מחד, ובמסורת הנוצרית מאידך, שם הוקדשו לו יצירות אמנות וספרות רבות.
ג'ון המילטון-גורדון
ג'ון קמפבל המילטון-גורדון, מרקיז אברדין וטמייר הראשון (באנגלית: John Campbell Hamilton-Gordon, 1st Marquess of Aberdeen and Temair; 3 באוגוסט 1847 – 7 במרץ 1934) היה פוליטיקאי סקוטי. שימש פעמיים בתפקיד הלורד לוטננט של אירלנד בשנת 1886 ובין השנים 1905 – 1915 וכמושל הכללי של קנדה, השביעי מאז איחוד קנדה, בין השנים 1893 – 1898.
ראשית חייו
ג'ון המילטון-גורדון נולד באדינבורו כבנם של ג'ורג' המילטון-גורדון, רוזן אברדין החמישי ושל רעייתו, מרי באילי, בתו של ג'ורג' באילי ואחותו של ג'ורג' באילי-המילטון רוזן הדינגטון העשירי. הוא למד באוניברסיטת סנט אנדרוז ובקולג' האוניברסיטאי של אוקספורד. בעקבות מותו של אחיו, ג'ורג' המילטון-גורדון, רוזן אברדין השישי, הוא ירש ממנו את התואר, והיה לרוזן אברדין השביעי.
קריירה פוליטית
בעקבות מותו של אחיו נכנס אברדין לבית הלורדים. כליברל הוא נכח בסדרת הנאומים של ויליאם גלאדסטון שהתקיימו בביתו של הלורד רוזברי ב-1879. ב-1880 הוא מונה ללורד לוטננט של אברדינשייר. בין השנים 1881 – 1885 הוא שימש כלורד הנציב העליון של האספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד (ב-1915 הוא החזיק שוב במשרה זו) ולזמן קצר הוא שימש כלורד לוטננט של אירלנד ב-1886. באותה שנה הוא היה לחבר במועצה המלכותית. ב-1884 הוא אירח לסעודה בבית האדו שליד אברדין את גלאדסטון בעת סיורו בסקוטלנד. האירוע הונצח בציורו של אלפרד אדוארד אמסלי, שכיום מוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית שבלונדון ושנתרם ב-1953 על ידי בתו של הלורד אברדין, מרג'ורי סינקלייר.
המושל הכללי של קנדה
בין השנים 1893 – 1898 כיהן אברדין בתפקיד המושל הכללי של קנדה, בתקופה שהייתה רצופה תהפוכות פוליטיות. הוא סייר רבות ברחבי קנדה והוא תואר כמי ש"שינה את תפקיד המושל הכללי מאריסטוקרט שמייצג את המלך או המלכה בקנדה לסמל שמייצג את האינטרסים של האזרחים". ב-1891 הוא רכש את חוות קולדסטרים שבעמק אוקנגן שבקולומביה הבריטית ויזם את תחילת פעילותו של ענף המטעים באזור, שהתפתחה רבות מאז ועודדה הגירה של בריטים רבים לאזור. כיום החווה היא חלק מהעיר קולדסטרים ושמות מקומות רבים באזור מנציחים את הלורד ואת משפחתו, כמו אגם אברדין וערוץ האדו. ב-1895 הוענק לו תואר אביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
הלורד לוטננט של אירלנד
בין השנים 1905 – 1915 שימש אברדין שוב בתפקיד הלורד לוטננט של אירלנד. בתקופה זו הוא גם שימש כלורד רקטור של אוניברסיטת סנט אנדרוז. ב-1906 הוענק לו התואר אביר עמית של מסדר הדרדר וב-1911 הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי. בינואר 1916, עם פרישתו, הוענק לו התואר רוזן האדו במחוז אברדין ומרקיז אברדין וטמייר במחוז אברדין, במחוז מית' ובמחוז ארגייל.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות חי הלורד אברדין בבית קרומר שבכפר טרלנד שבמחוז אברדינשייר, שאותו הוא בנה וחי בו עד יום מותו ב-1934. בנו ג'ורג' ירש ממנו את תואר המרקיז. לאחר מותו הועבר הבית לסר אלכסנדר מקרוברט ושמו שונה לבית אלסטרין על ידי אלמנתו של מקרוברט. ב-1984 הוחכר הבית לקרן הצדקה של חיל האוויר המלכותי.
משפחתו
ב-1877 נשא אברדין לאישה את אישבל מריה מרג'וריבנקס, בתם של דדלי מרג'וריבנקס, לימים ברון טווידמות' הראשון ושל איזבלה ווייר-הוג. נראה היה שנישואיהם היו סיפור אהבה, שכן הם היו ידידים ותיקים ואישבל הייתה מאוהבת בהמילטון-גורדון עוד מאז שהייתה בת 14. ליידי אברדין למדה משפטים באוניברסיטת המלכה בקינגסטון שבאונטריו, שם היא קיבלה תואר דוקטור למשפטים. בין השנים 1893 – 1899 היא שימשה כנשיאת מועצת הנשים הבינלאומית ומאוחר יותר ייסדה את מועצת הנשים הלאומית של קנדה ואת מסדר האחיות הוויקטוריאני. לזוג נולדו חמישה ילדים:
טבלת אזור (פרנל)
טבלת אזור (Fresnel zone plate) היא התקן המשמש למיקוד אור או נושאי גלים אחרים. שלא כמו עדשות או מראות עקומות, טבלות האזורים משתמשות בעקיפה במקום שבירה או החזרה. בהתבסס על ניתוח הפיזיקאי הצרפתי אוגוסטין-ז'אן פרנל, הטבלה נקראת לפעמים לכבודו טבלת פרנל. יכולת המיקוד של טבלת האזור היא הרחבה של תופעת נקודת אראגו המופיעה בעקיפה מדיסק אטום.
טבלת אזור בינארית
כדי לקבל התאבכות בונה במוקד, האזורים בטבלה צריכים לעבור מאטום לשקוף ברדיוסים המקיימים:
כאשר n הוא מספר שלם, λ הוא אורך הגל של האור שטבלת האזור נועדה למקד ו־f הוא המרחק ממרכז טבלת האזור למוקד. כאשר טבלת האזור קטנה בהשוואה לאורך המוקד, ניתן לקרב
עבור טבלות עם אזורים רבים, אפשר לחשב את המרחק למוקד אם יודעים את הרדיוס של האזור החיצוני ביותר, r N ורוחבו, Δ r N :
במגבלת אורך המוקד הארוך, השטח של כל אזור שווה מכיוון שרוחב האזורים חייב לרדת רחוק יותר מהמרכז. הרזולוציה המרבית האפשרית של טבלת אזור תלויה ברוחב האזור הקטן ביותר,
לכן, רוחב האובייקט Δ l של האובייקט הקטן ביותר שאפשר לדמות נקבע על ידי היכולת להפוך את האזורים מאטום לשקוף או להפך.
טבלות אזור מיוצרים לעיתים קרובות באמצעות ליטוגרפיה. ככל שטכנולוגיית הליטוגרפיה משתפרת וגודל הצורות שניתן לייצר פוחת, הרזולוציה המתקבלת בשימוש בטבלות האזור משתפרת.
טבלת אזור רציפה
בניגוד לעדשה סטנדרטית, טבלת אזור בינארי מייצרת מרב עוצמה לאורך ציר הטבלה במרחקים הנמצאים בסדרה f / 3, f / 5, f / 7 וכו'. אף על פי שהדמויות בסדרים הללו מכילים פחות אנרגיה מאשר הדמות במוקד העיקרי הרחב יותר, יש להם את אותה עוצמה מרבית.
מנגד, אם טבלת האזור בנויה כך שהאטימות משתנה בצורה הדרגתית, סינוסואידלית, מקבלים דמות רק במוקד יחיד, כמו שמקבלים מעדשה מכנסת.
עבור טבלת אזור רציפה, האטימות (או השקיפות) בנקודה יכולה להינתן על ידי:
כאשר r הוא המרחק ממרכז הטבלה, ו־k קובע את קנה המידה של הטבלה.
טבלת אזור בינארית משתמשת כמעט באותה נוסחה, אולם השקיפות תלויה רק בסימן הפונקציה הסינוסיאידלית:
פרמטר חופשי
מסתבר שההתאבכות הבונה אינה נקבעת על ידי הערך המוחלט של הפזה אלא על ידי הערך היחסי. לכן, בנוסחת הרדיוסים שהובאה לעיל, מותר להגדיל את כל מספרי הסדר n באותו פרמטר חופשי כפי שמופיע בנוסחה הבאה:
אפשר להשתמש בפרמטר החופשי כדי לשפר מאפיינים משניים כגון אונות צד.
פיזיקה
ישנם אורכי גל רבים של אור מחוץ לתחום הנראה של הספקטרום האלקטרומגנטי שבהם חומרי עדשות מסורתיים כמו זכוכית אינם שקופים, ולכן עדשות קשות יותר לייצור. כמו כן, ישנם אורכי גל רבים שבהם אין חומרים עם מקדם שבירה גדול משמעותית מאחד. קרני רנטגן, למשל, נשברים חלש על ידי זכוכית או חומרים אחרים, ולכן דורשים טכניקה אחרת להתמקדות. טבלות אזור מבטלות את הצורך במציאת חומרים שקופים, בעלי מקדם שבירה גדול וקלים לייצור לכל אזור בספקטרום. אותה לוחית אזור תמקד אור באורכי גל רבים למוקדים שונים, ולכן כאשר קולטים את הקרינה ברוחק מוקד מסוים מסננים אורכי גל לא רצויים ומקבלים מיקוד של אורך הגל הרצוי.
טבלות אזור מתאימות יכולות למקד גלי קול בהקשרים אקוסטיים ואף גלי חומר בהקשרים של מכניקת הקוונטים. כך נעשה שימוש בטבלות אזור למיקוד אלומות נייטרונים ואלומות של אטומי הליום.
צילום
טבלות אזור משמשות גם בצילום במקום עדשה או חריר לקבלת תמונה, והתמונה המתקבלת זוהרת וממוקדת ברכות. יתרון אחד על פני חרירים (מלבד המראה המטושטש והייחודי המושג בטבלות אזור) הוא שהאזור השקוף גדול יותר מזה המתקבל בשימוש בחריר מתאים. התוצאה היא שמספר ה־f האפקטיבי של טבלת אזור נמוך יותר מאשר עבור החריר המתאים וניתן להקטין את זמן החשיפה. מספרי f נפוצים עבור מצלמת חריר נעים בין f/200 ל־f/150 ומעלה, ואילו טבלות אזור הם לעיתים קרובות f/40 ומטה. זה הופך את הצילום תוך החזקה ביד לאפשריים בהגדרות ה־ISO הגבוהות יותר עם מצלמות רפלקס חדשות יותר.
כוונות רובים
טבלות אזור הוצעו כחלופה זולה לכוונות אופטיות יקרות או לייזרי כיוון.
עדשות
ניתן להשתמש בטבלות אזור סינוסיאידליות כעדשות הדמיה עם מיקוד יחיד.
החזרה
טבלת אזור המשמשת כמחזיר מאפשרת למקד גלי רדיו כפי שנעשה על ידי מחזיר פרבולאידי. היתרון של טבלת אזור הוא שמשיגים מחזיר שטוח, וכך קל יותר להכין אותו. זה גם מאפשר להתקין מחזיר המבוסס על טבלת אזור בצד של בניין, ללא עומס הרוח המופעל על מחזיר פרבולאידי.
בדיקות תוכנה
ייצוג מפת סיביות של תמונת טבלת אזור עשוי לשמש לבדיקת אלגוריתמים שונים לעיבוד תמונה, כגון:
יש מחולל תמונות זמין של טבלות אזור בקוד פתוח.
רכמה
רכמה (נכתב גם רח'מה, בערבית: رخمة) הוא יישוב בדואי מתוכנן באזור ירוחם. הוא יחולק לשלושה חלקים: האחד משני צדדיו של כביש 204, ביציאה הצפונית מירוחם לכיוון דימונה; השני לצד כביש 224 ביציאה הצפון־מערבית מירוחם; והשלישי ממזרח לאזור התעשייה של ירוחם. רוב תושביו עוסקים בחקלאות ורעיית צאן, אך חלק עובדים בירוחם בעבודות שונות ביישוב.
היסטוריה
תושבי הכפר הנוכחי נמנים עם מטה אל עזזמה, אשר לפני קום מדינת ישראל מנה עשרות אלפי אנשים. המטה התפרס על פני אזורים נרחבים ברמת הנגב, אזור עובדת ואזור המכתש הגדול. בעקבות מלחמת השחרור ב-1948 אלפים מבני השבט עברו או הועברו לירדן וברכמה עצמה נשארו כ-17 משפחות. אליהן נוספו בשנות ה-50 וה-60 משפחות שהשתייכו גם הן למטה עזזמה אשר הועברו על ידי מדינת ישראל מאזורי מגוריהן. כאמור, תושבי רכמה התיישבו ברובם בשלושה אזורים: האחד לאורך כביש 204, השני על בסיס כביש 224, והשלישי בפתח הכניסה למכתש הגדול. בשנת 1951 הוקמה במקום מעברת העולים 'כפר ירוחם' שהיו בה כ-400 תושבים. בתחילת שנות השישים נהרסה המעברה, והחלה בניית העיירה. ב-1962 הוסב שמה לירוחם. הכפר הבדואי רכמה לא הוכר ולא הוסדר, והרשויות התעלמו מהיישוב לאורך השנים. היישוב מתפרס בשטח שברובו נמצא כיום בתוך תחום השיפוט של ירוחם. ועדת גולדברג להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, המליצה על הקמת התיישבות חדשה באזור ירוחם.
אוכלוסייה
בכפר מתגוררים כ-1,000 תושבים המשתייכים למשפחות הבאות, הנמנות רובן על מטה אל עזזמה: זנון, אלפריג'את, אלעמראת, אלעתאיקה, אלגול, אלקשכר, אל מחאסנה, אלדלאלעה, אלווג', אלחמאיסה, אלערג'אן, אלקלאב, אלחרניק, אלבדראן, אבו גרשין, אלאעסם, אל-עלאוין, אלחמדאת, אסגאירה, אלרמאג, אבו חבאק ואלהוימל. משפחות אלה מתגוררות בכ-114 מתחמים של משפחות מורחבות המקובצים ב-14 מקבצים נפרדים, אשר בכל אחד מהם מספר משפחות מורחבות הקשורות, בדרך כלל, בקשרי משפחה. בסך הכול, בכפר כ-220 משפחות גרעיניות. בין תושבי רכמה לתושבי ירוחם מתקיימים קשרי שכנות טובים, ומיעוטם אף מועסקים ומתפרנסים בירוחם, אם בעבודות בנייה מזדמנות או במפעלים המקומיים, אם בשוליים של עסקי התיירות, אם בעבודות גננות ואחזקה בעיר ואם במכירת בשר לתושבים רבים בירוחם אשר מכירים את אופן גידול הכבשים ומעדיפים לקנות ישירות מהמגדלים. תושבי רכמה מקבלים את מרבית השירותים בירוחם, והמראה של גברים ואף נשים בדואיות במוסדות השונים או בסופרמרקט המקומי הוא מראה נפוץ. רבים מתושביה המבוגרים של רכמה, גברים ובעיקר נשים, אינם יודעים קרוא וכתוב, ובקרב הצעירים אין כמעט בנמצא בעלי השכלה אקדמית או השכלה מקצועית כלשהי. ברכמה לא פועלים מוסדות חינוך למעט שני גני ילדים אשר הוקמו לאחרונה. תלמידי בית ספר יסודי מוסעים לבית הספר בקסר אל-סר (מרחק כ-15 ק"מ) או לבית הספר בוואדי א-נעם (מרחק כ-25 ק"מ) ותלמידי בית ספר תיכון מוסעים לשגב שלום (מרחק ב-35 ק"מ).
לאחר מאבק ארוך של תושבי הכפר, אישרו המועצה הארצית לתכנון ולבנייה בשנת 2016, ולאחר מכן ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) בתחילת 2017, את הקמתו של מרכז שירותים חיוניים בכפר, שיכלול גם בית ספר יסודי. האישורים התקבלו בנפרד מכל סוגיה אחרת של הכרה בכפר או מתן תשתיות בסיסיות כמו מים זורמים, ביוב או חשמל, שכיום אינם קיימים ביישוב. הקמת בית הספר מתעכבת מפני שהשטח המיועד להקמת בתי הספר, נמצא בשולי שטח אש.
מגעים להסדרת היישוב
מאז הקמתו של הוועד המקומי ברכמה, בשנת 2003, ניסו חברי הוועד לקדם הסדרה תכנונית של הכפר. עם הקמת הוועד, פנו חברי הוועד למועצה המקומית ירוחם בבקשה להסדיר את הכפר כ"שכונת רועים" חקלאית, במסגרת המועצה המקומית ובתחום השיפוט שלה. לאורך השנים התקיימו מגעים בנושא בין ועד הכפר, המועצה המקומית, מוסדות התכנון וקובעי מדיניות. במסגרת מגעים אלו הסכימה, בשנת 2014, המועצה המקומית ירוחם והמועצה האזורית רמת נגב, להפחית כל אחת משטח השיפוט שלה ולהקצותו לטובת הקמת יישוב חדש עבור פזורת ירוחם. המגעים הבשילו עד לידי עריכת תזכיר להקמת יישוב חדש ואישורו במועצה הארצית. אך ב-2015, למרות תמיכת כל הגופים המעורבים בהקמת היישוב (עיריית ירוחם, המועצות האזוריות רמת נגב ונווה מדבר, צה"ל, התושבים ורשות הבדואים) הוקפאה התוכנית לאחר מינוי השר אורי אריאל לשר החקלאות ופיתוח הכפר, האחראי על החברה הבדואית בממשלה ומינוי יאיר מעיין למנכ"ל הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב. השניים החליטו להפסיק את הליך הקמת היישוב.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושג בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי יישוב זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, שזה כאמור ב-28 ביולי 2021.
ערך סילוק
ערך סילוק של פוליסה הוא גובה הזכאות לכיסוי ביטוחי שצבר מבוטח, שיעמוד לזכותו גם אם יפסיק לשלם עבור הביטוח.
ערך סילוק בביטוח סיעוד
ערך סילוק בביטוח סיעוד מגדיר את שיעור הזכאות לקבלת תגמול סיעודי חלקי במקרה של ביטול הפוליסה על ידי המבוטח או במקרה של הפסקת תשלום הפרמיה על ידי המבוטח. בניגוד לפוליסות שאינן צוברות זכויות (כדוגמת ביטוח חיים מסוג "ריסק" וביטוח בריאות), פוליסה הכוללת ערכי סילוק מאפשרת למבוטח ליהנות מכיסוי ביטוחי גם לאחר ביטול הפוליסה. ערכי הסילוק משתנים מפוליסה לפוליסה, ונקבעים על ידי חברות הביטוח.
ערך סילוק בביטוח חיים
ערך מסולק הוא סכום החיסכון שיהיה במועד סיום תקופת הביטוח, ללא המשך תשלומים לפוליסה. בפוליסה מסוג "מעורב", הערך המסולק הוא סכום החיסכון שיהיה במועד סיום תקופת הביטוח, ללא המשך תשלומים לפוליסה וסכום הביטוח למקרה מוות.
קוונטין ריצ'רדסון
קוונטין למאר ריצ'רדסון (באנגלית: Quentin Lamar Richardson; נולד ב-13 באפריל 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע. ריצ'רדסון נחשב בשיאו לאחד מטובי קלעי השלשות בליגת ה-NBA, והוא זכה בתחרות השלשות של הליגה בשנת 2005.
ראשית הקריירה
ריצ'רדסון נולד בשיקגו שבאילינוי ללי ולאמה ריצ'רדסון. בצעירותו הוא שיחק כדורסל במסגרת הנבחרת של בית ספר תיכון ויטני יאנג בו למד. הוא סייע לקבוצת התיכון לזכות באליפות החטיבה שלה במדינת אילינוי ובאליפות הליגה של שיקגו בעונת, עם מאזן עונתי של 30 ניצחונות מול הפסד בודד. הוא נבחר על ידי המגזין USA Today לשחקן התיכונים המצטיין במדינה. ריצ'רדסון אף היה חלק מנבחרת הנוער של ארצות הברית שזכתה באליפות העולם לנוער ב-1998.
לאחר מכן החל ריצ'רדסון ללמוד באוניברסיטת דה פול בעיר מגוריו. הוא שיחק שתי עונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, והשיג ממוצעי "דאבל דאבל" בקריירת המכללות שלו - 17.9 נקודות ו-10.2 ריבאונדים. בעונתו הראשונה (1999) זכה ריצ'רדסון בתוארי ה-MVP ו"פרשמן" השנה של ההתאחדות האזורית במסגרתה שיחקה נבחרת האוניברסיטה, ובשתי העונות שלו בקבוצה נכלל בחמישיית המצטיינים הראשונה של ההתאחדות האזורית ובנבחרת ה"אול-אמריקה" של ליגת המכללות.
לאחר שנתיים בלבד של לימודים באוניברסיטה החליט ריצ'רסון לעבור לקריירה מקצוענית בליגת ה-NBA. במהלך הקריירה שלו באוניברסיטת דה פאול הוא הפך לשחקן היחיד בתולדות הקבוצה שרושם מעל 1,000 נקודות, 500 ריבאונדים ו-100 שלשות, ולשחקן בעל מספר השלשות השביעי בגובהו בתולדותיה (117).
קריירה ב-NBA
ריצ'רדסון נבחר במקום ה-18 בדראפט ה-NBA בשנת 2000 על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס, שבחרה לפניו בסיבוב הראשון גם את דריוס מיילס וקיון דולינג. בעונתו הראשונה ב-NBA,, היה ריצ'רדסון אחד מה"רוקיז" המצטיינים של הקליפרס לצד מיילס, והשיג ממוצעים של 8.1 נקודות ו-3.4 ריבאונדים ב-76 משחקים, שב-28 מתוכם פתח בחמישייה. במהלך העונה היה ריצ'רדסון השחקן המוביל של הרוקיז במשחק המסורתי נגד שחקני השנה השנייה ("סופומורס"), שהתקיים במסגרת סוף-שבוע האולסטאר בוושינגטון די סי.
בעונת שיפר ריצ'רדסון את יכולתו והיה מהשחקנים הבולטים בקליפרס עם 13.3 נקודות בממוצע למשחק, על אף שלא פתח בחמישייה באף משחק בשל הימצאותם של שחקנים בכירים ממנו בסגל, כדוגמת למאר אודום. באותה עונה הוא שבר את שיא המועדון מבחינת השלשות הרצופות שהצליח לקלוע (10), שהיה שייך עד לאותה עת לרודני רוג'רס. בנוסף, הוא הצטיין פעם נוספת במשחק בין הרוקיז לסופומורס בסוף-שבוע האולסטאר, כאשר קלע 22 נקודות.
יחד עם מיילס, ריצ'רדסון הופיע בסרט תיעודי בשם "התותחים הצעירים" (The Youngest Guns), שתיאר כרונולוגית את שלוש העונות הראשונות שלהם ב-NBA.
את התקדמותו הגדולה במדי הקליפרס עשה ריצ'רדסון בעונת, על אף שהחמיץ מספר רב של משחקים בשל פציעות נשנות. הוא הפך לשחקן חמישייה קבוע בקבוצה והיה הקולע השני בטיבו שלה אחרי אלטון ברנד עם 17.2 נקודות בממוצע, בנוסף ל-6.4 ריבאונדים. בנובמבר 2003 הוא זכה לראשונה בתואר שחקן השבוע במערב. על אף הצטיינותו, ריצ'רדסון לא הצליח להגיע עם הקליפרס להישג משמעותי מבחינה קבוצתית.
לאחר ארבע שנים בהן שיחק בלוס אנג'לס, עבר ריצ'רדסון בשנת 2004 לקבוצת פיניקס סאנס בתור שחקן חופשי. עונת הייתה מוצלחת עבור ריצ'רדסון: הוא קלע 14.9 נקודות והוריד 6.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, ורשם הישג אישי כאשר שבר את שיא השלשות לעונה אחת בתולדות פיניקס - 226 שלשות - והוביל את הליגה כולה במדד זה במשותף עם קייל קורבר. ריצ'רדסון היה אחד מהשחקנים החשובים שסייעו לכוכב סטיב נאש, בקבוצה שסיימה את הליגה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה - 62 ניצחונות ו-20 הפסדים. בהופעת הבכורה שלו במשחקי הפלייאוף השיג ריצ'רדסון ממוצעים של 11.9 נקודות ו-5.1 ריבאונדים; פיניקס ניצחה בשני סיבובי הפלייאוף הראשונים את ממפיס גריזליס ודאלאס מאבריקס, אך הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס בגמר המערב.
ריצ'רדסון הגיע גם למספר תצוגות מרשימות מבחינת קליעת שלשות במהלך אותה עונה. במשחק נגד ניו אורלינס הורנטס בדצמבר 2004 הוא שבר את שיא השלשות למשחק אחד בתולדות פיניקס, כאשר קלע תשע שלשות. במהלך העונה הוא ניצח בתחרות השלשות של ה-NBA שהתקיימה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר, לאחר שהשיג 19 נקודות וגבר, בין היתר, על חבירו לקבוצה ג'ו ג'ונסון. ריצ'רדסון היה אחד משלושה זוכים של פיניקס בתחרויות השונות שהתקיימו במסגרת האירוע.
במהלך הפגרה של 2005 הועבר ריצ'רדסון לניו יורק ניקס, בעסקה במסגרתה עברו קורט תומאס ודיז'ון תומפסון לפיניקס. ריצ'רדסון ביסס את מעמדו כשחקן קבוע בחמישייה של ניו יורק, ובעונת הצטיין במיוחד - הוא קלע 13 נקודות בממוצע למשחק, והשיג שיאי קריירה בריבאונדים (7.7) ובאסיסטים (2.2). עם זאת, במהלך שלוש עונותיו הראשונות בקבוצה הוא הרבה לסבול מפציעות, שגרמו לו להחמיץ משחקים רבים. רק בעונת התייצב מצב הפציעות של ריצ'רדסון, והוא שיחק ב-72 משחקים. בתקופתו בניו יורק ניקס ריצ'רדסון לא הצליח להגיע להישגיו מהתקופה בה שיחק בפיניקס, וסיים עם קבוצתו בקביעות בתחתית טבלת המזרח.
בקיץ 2009 הועבר ריצ'רדסון בין ארבע קבוצות שונות, עד שחתם לבסוף במיאמי היט. במיאמי הוא החל לשתף פעולה עם דוויין וייד, מהגארדים המובילים בליגה. בעונתו הראשונה הוא פתח בחמישיית הקבוצה ב-74 מתוך 75 משחקיו, והשיג ממוצעים של 8.9 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
לאחר העונה הועבר ריצ'רדסון בטרייד לטורונטו ראפטורס, לצד סטיב נובאק ומרכוס קמבי ומספר בחירות דראפט. הניקס קיבלו בתמורה את אנדראה ברניאני. לאחר מספר חודשים נופה ריצ'רדסון מסגל טורונטו.
הזכות לפרטיות
הזכות לפרטיות היא זכותו של אדם למרחב פרטי פיזי או וירטואלי הנתון לשליטתו, מתוך ההכרה כי ישנם תחומים בחיי אדם שאינם אמורים להיות ברשות הרבים ללא הסכמתו המפורשת. הזכות לפרטיות היא חלק מזכויות האדם הטבעיות, להן זכאי כל אדם באשר הוא, משום שכל אדם זקוק לפרטיות על מנת לפתח ולממש את האוטונומיה שלו כפרט. הפרטיות מאפשרת לאדם לחיות את חייו ולשלוט על מידת החשיפה, ההתערבות או החדירה לחייו בהתאם לרצונו.
מקובל לראות בזכות זו אחת משתי נגזרות של הזכות לכבוד (נגזרת נוספת היא הזכות לשם טוב - לשון הרע) אך יש הרואים בה זכות עצמאית. כך או כך, מדובר בזכות יסוד, המוגנת באמנות ובהסכמים בין-לאומיים, כמו גם בחקיקה בישראל ובעולם. מרבית החוקים בעולם מגבילים את הפרטיות כאשר היא מתנגשת בזכויות ובאינטרסים ציבוריים אחרים, למשל: חופש הביטוי, חופש המידע, זכות הציבור לדעת, ביטחון ציבורי ואף מיסוי (תחום המחייב לרוב גילוי של מידע על הכנסות או רווחים אישיים).
לעיתים אנשים בוחרים לוותר על פרטיותם, לטובת הטבה פוטנציאלית שעשויה לצמוח מכך (כמו הגנה, פרסום או כסף).
הגדרה
פרטיות היא יכולתו של אדם או קבוצה לבודד את עצמם או מידע לגביהם. הגבולות והתוכן של מה שנחשב לפרטי משתנים ממדינה למדינה ובין אנשים, אך ישנם מספר תחומים שמקובל לראותם כפרטיים. פרטיות קשורה לעיתים לאנונימיות, כלומר הרצון להישאר לא מזוהה במרחב הציבורי.
הזכות המשפטית לפרטיות נזכרה לראשונה במאמרם של עורכי הדין סמואל וורן ולואיס ברנדייס "The Right to Privacy". לימים היה ברנדייס לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנת 1890 פרסמו השניים את המאמר שנתן לזכות לפרטיות במשפט האמריקני את השם "הזכות להיעזב במנוחה".
יש להבחין בין פרטיות כזכות משפטית (ראו בהמשך: הזכות לפרטיות בישראל) לבין היותה נורמה חברתית. עם זאת, בין הזכות המשפטית לפרטיות לבין הנורמה החברתית של מושג הפרטיות קיימים קשרי גומלין מורכבים. לעיתים החברה משפיעה על המשפט כך שנורמה חברתית קיימת נהפכת לכלל משפטי חדש של הגנה על הפרטיות ולעיתים להפך (הכלל משפטי משנה נורמה קיימת), לעיתים הכלל המשפטי והנורמה החברתית מתקיימים זה לצד זה ולעיתים הם מתחרים זה בזה.
הסוציולוג אלן וסטין הדגיש את ההיבט החברתי שבפרטיות וטען שהפרטיות היא צורך אנושי. וסטין הגדיר פרטיות כך: "the claims of individuals, groups, or institutions to determine for themselves, how and to what extent information about them is communicated to others".
המשפטן האמריקני דניאל סולוב מציע טקסונומיה של קטגוריות של מצבי פגיעה בפרטיות במטרה להסיט את הדיון התאורטי והמשפטי בהגדרת מושג ה-"פרטיות" אל עבר ציון הפעילויות שמציבות איום על הפרטיות:
הפילוסופית הלן ניסנבאום מציעה גישה של "פרטיות הקשרית" לפיה הזכות לפרטיות היא הזכות לזרימה ראויה של מידע אישי. כלומר, הפרה של פרטיות לא מתרחשת כאשר נאסף מידע רב מדי על אודות הפרט, אלא כאשר חל שינוי בתהליך העברת המידע - בין אם בצד השולח ובין אם בצד המקבל. לדוגמה, עצם העובדה שהבנק מחזיק פרטים פיננסיים רבים על לקוחותיו אינה מהווה פגיעה או סכנה לפגיעה בפרטיות, כך גם לגבי מרפאה השומרת מידע רפואי אודות המטופלים במרפאה. אולם אם פרטים פיננסיים מהבנק יועברו למרפאה ולהפך, אזי תתרחש פגיעה בפרטיות. השינוי שחל בזרימת המידע הפר את התנאים שהתירו את החזקת המידע והוא שמהווה את הפגיעה בפרטיות.
על פי המשפטנית רות גביזון הפרטיות היא מניעת גישה לא רצויה לאדם, ומורכבת משלושה תחומים:
סוגים של פרטיות
ניתן להבחין בין פרטיות פיזית ופרטיות במידע:
ביקורת
ביקורות כנגד הזכות לפרטיות או החשיבות המוענקת לה:
היחס בין הזכות לפרטיות לבין זכויות אחרות
דוגמה להעדפת הזכות לפרטיות ניתן למצוא ביחס לעיקרון פומביות הדיון אשר מזה שנים רבות הושרש גם בפסיקה כעקרון חוקתי על חוקי, זאת בהסתמך על סעיף 3 לחוק יסוד: השפיטה. לאחר כינון חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, קבע בית המשפט העליון, כי עקרון הפומביות, חרף חשיבותו, נסוג מפני הזכות לפרטיות: "אין לראות בפומביות הדיון עיקרון מוחלט. זהו עיקרון יחסי. עליו לסגת לעיתים מפני זכויות ואינטרסים נוגדים. אחד מאותם זכויות ואינטרסים הוא הפרטיות. אף זכות זו היא בעלת מעמד חוקתי-על-חוקי (סעיף 7 לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו)".
במקרה אחר איזן בית המשפט בין הזכות לפרטיות לבין האינטרס הציבורי בהעמדה לדין של חשודים בעבירות פליליות: "ביזוי וביוש אלה מותרים הם רק כאשר נועדו לתכלית ראויה, משמדובר בחשד של עבירה פלילית, שיש למונעה או לגלותה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש: הכול לפי נסיבות כל מקרה ומקרה - כגון מטרת עריכתו של החיפוש, טיבה של העבירה בה הוא נחשד, קיומה של שעת חירום, ההצדקה לעריכתו של החיפוש, אופן עריכתו, מקום עריכתו וכיוצא באלה."
במקרה קיצוני, אף נערך איזון מעניין בין הזכות לפרטיות לבין הזכות לחיים: "מכאן, שגם לחולה במחלה העלולה לסכן נפשות - ואוסיף משל עצמי; על אחת כמה וכמה לחולה שכזה - שרירה, קיימת ועומדת זכות בסיסית לחיות חייו בכבוד, לבוא במגע עם אחרים ולקיים יחסי-מין כאוות נפשו, ובלבד שהדבר אינו אסור בחוק. אין זאת אומרת שזכותו המכובדת של זה גוברת על זכותם הבסיסית של אלה הבאים עמו במגע להוסיף לחיות ולהתקיים, להיות מעודכנים מפני מחלתו הקשה שבהתפשטותה עלולה ממש לאוכלם עד נפש". ניתן לראות שלאחר חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בתי המשפט נדרשו לפרשנות שיפוטית רחבה יותר באשר לחקיקה הקיימת של הכנסת (למשל חוק הגנת הפרטיות). כמו כן, הם נדרשו לתת לזכות לפרטיות משקל רב יותר ולהתחשב בה יתר על המידה כאשר התנגשה עם זכויות אחרות.
הזכות לפרטיות במשפט הבינלאומי
הזכות לפרטיות קבועה בסעיף 12, בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם 1948, ״לא יהא אדם נתון להתערבות שרירותית בחייו הפרטיים, במשפחתו, במעונו, בחליפת מכתבים שלו ולא לפגיעה בכבודו או בשמו הטוב, כל אדם זכאי להגנת החוק בפני התערבות או פגיעה באלה״. כמו כן, הזכות לפרטיות מפורטת בסעיף 17 באמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות 1966, וכתובה באופן זהה להצהרה הבינלאומית משנת 1948.
הזכות לפרטיות כזכות חוקתית
בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, עוגנה חוקתית זכותו של האזרח בישראל לפרטיות כפי שמופיע :
ביטוי למעמד החוקתי של הזכות ניתן למצוא בפס"ד גנימאת: "הזכות לפרטיות היא בישראל זכות יסוד. כיום היא מעוגנת בסעיף 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. פגיעה בפרטיות על ידי רשויות שלטוניות מותרת רק בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש, או לפי חוק כאמור מכוח הסכמה מפורשת בו. הוראת סעיף 11 לחוק היסוד, המטילה על רשויות המדינה את החובה לכבד את הזכויות המעוגנות בו, אף מחייבת את בית המשפט לתת פירוש דווקני לחוקים הפוגעים בפרטיות, לרבות לחוקים שתוקפם נשמר מכוח סעיף 10 לחוק היסוד". התייחסות נוספת למעמדה החשוב של הזכות לפרטיות ניתן למצוא בדבריו של השופט ברק בבג"ץ דיין:"כל אדם בישראל 'זכאי לפרטיות' (סעיף 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו). היקפה של זכות זו אינו נקי מספקות. רבות נכתב עליה. עתה, משניתן לה בסיס חוקתי חקוק, יש לפרשה מתוך 'מבט רחב כי עניין לנו בהוראה הקובעת אורחות חיים. עניין לנו בניסיון אנושי החייב להתאים את עצמו למציאות חיים משתנה. על כן יש לפרש הוראה חוקתית' מתוך תפיסה רחבה, ולא באופן טכני'".
חוק הגנת הפרטיות
בשנת 1981 נחקק חוק הגנת הפרטיות, בעקבות המלצותיה של הוועדה להגנה מפני פגיעה בצנעת הפרט, בראשות נשיא בית המשפט העליון, יצחק כהן. מאז נערכו תיקונים קלים ברשימה שלהלן. מגדיר סדרה של מעשים המהווים "פגיעה בפרטיות", כדלקמן:
רשימת המעשים האלה הופיעה בחוק משנת 1981, כאשר בשנת 2005 נוספה לסעיף 2(11) ההתייחסות לעברו המיני של אדם; בשנת 2005 תוקן סעיף 2(5) כך שיובהר שהוא חל גם על מסר אלקטרוני; ובשנת 2011 נוסף, לעניין פרסום צילום של נפגע. בשנת 2011 נוסף, שקובע כי פרסום תצלום של גופת אדם, באופן שניתן לזהות את האדם, גם היא פגיעה בפרטיות, אלא אם מתקיימים חריגים הקבועים בחוק.
פעולה שנעשית בהסכמתו של האדם אינה פגיעה בפרטיות. הסכמה מוגדרת בחוק כ"הסכמה מדעת, במפורש או מכללא".
פגיעה בפרטיות היא עבירה פלילית ועוולה אזרחית. החוק קובע פיצוי ועונש מרבי של חמש שנים בגין פגיעה בפרטיות. פגיעה בפרטיות עשויה להיות מותרת, לפי סעיף ההגנות שבחוק, אם הפרסום היה אמת והיה בו עניין ציבורי המצדיק אותו או הייתה קיימת חובה מקצועית לפרסמו.
חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998
בתיקון מספר 10, מיום 8.1.2014) - אוסר על פרסום תצלומים, סרטים או הקלטות בעלי אופי מיני, שלא בהסכמת המצולמים. תיקון זה מכונה "חוק הסרטונים", ונועד להתמודד עם תופעה של "נקמה פורנוגרפית".
פסלות ראיות בישראל
קובע כלל פסילה יחסי, לפיו ראיות שהושגו תוך פגיעה בפרטיות לא יוכלו לשמש כראיות במשפט פלילי או אזרחי. עם זאת, נקבע עוד כי לבית המשפט שיקול דעת אם לקבל את הראיות על אף הפגיעה בפרטיות.
קובע כי תוצאות בדיקה גנטית לקשרי משפחה, שנערכה בלא צו או בניגוד להוראות החוק, לא יובאו לפני ערכאה שיפוטית ולא יהיו קבילות כראיה.
הזכות לפרטיות במשפט העברי
סוגיות במשפט העברי:
יסודות אלו של המשפט העברי הביאו גם לחקיקת חוק הגנת הפרטיות, כפי שנכתב במבוא להצעת החוק: "במקורות המשפט העברי הוכרה הפרטיות כראויה להגנה כבר בתקופה קדומה... הגנה זו באה לידי ביטוי בשמירה מפני דברים שנאמרו בנסיבות של אמון, בהגנה מפני קריאת איגרות של הזולת ובשמירה על צנעת חייו של הפרט. אין לפגוע בפרטיותו של האדם בכניסה לרשותו, ואף לא בצפייה מרשותו של הפוגע אל רשותו של הנפגע. מצד אחר, רשותו של אדם לא תשמש לו "עיר מקלט" כשהוא מנצל אותה לרעה, לסיכול השלטת החוק והמשפט".
הזכות לפרטיות במשפט האמריקאי
הגנת הפרטיות בארצות הברית שונה מאוד מזו שבישראל. ההגנה שם מתמקדת במישור החוקתי, כלומר ביחסים שבין המדינה לאזרח. פסק הדין המרכזי והמנחה בארצות הברית הוא פס"ד Katz, שהגדיר פרטיות כציפייה סבירה לפרטיות. פסק הדין מורה שיש לבחון האם לאדם הספציפי יש ציפייה לפרטיות, והאם ציפייה זו סבירה. כך, למשל, בתוך ביתו יש לאדם ציפייה סבירה לפרטיות. לעומת זאת, במישור הפרטי, שבין אדם לאדם אחר, או בין תאגיד לאדם, כמעט שאין הגנה על הזכות לפרטיות. לכן, איסוף מידע על ידי תאגיד על אזרחים איננו בכלל עניין של פרטיות שם.
פסקי דין מרכזיים בארצות הברית
הזכות לפרטיות באיחוד האירופי
באיחוד האירופי, לעומת זאת, יש הגנה חזקה מאוד על הפרטיות, גם ביחסי האזרח מול המדינה וגם ביחסיו של הפרט עם תאגידים ואנשים פרטיים אחרים. דירקטיבה משנת 1995 קובעת משטר מפורט של איסוף מידע אישי, עיבודו, העברתו אל מחוץ לאיחוד האירופי ועוד. בחודש מאי 2018 נכנסה לתוקף הסדרה חדשה בנוגע לשמירה על הפרטיות של אזרחי האיחוד האירופי, הנקראת "רגולציה של ההגנה על הפרטיות" או GDPR - General Data Protection Regulation. בינואר 2019, הרגולטור בצרפת הטיל קנס בסך 50 מיליון יורו על ענקית האינטרנט, גוגל. בין השאר נקבע, כי החברה לא קיבלה את אישור המשתמשים לשימוש במידע הפרטי שלהם ולא סיפקה להם מידע אודות כך. הקנס הוטל בגין הפרות של תקנות הפרטיות האירופאיות החדשות (GDPR). מדובר ביישום הראשון של התקנות במסגרת אירופאית כלשהי כנגד חברת טכנולוגיה.
הזכות לפרטיות במדינות אחרות
בצרפת והודו הזכות לפרטיות אינה מעוגנת. בספרד, גרמניה, דנמרק, הולנד, פולין וקנדה מופיעה הזכות לפרטיות בחוקה. בסעיפים מסוימים בחוקות של הולנד ודרום אפריקה, מופיעה הזכות בניסוח שלילי, כלומר מוגדר מהי פגיעה בפרטיות.
פרטיות בעידן המידע
טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT) מאיימות על הפרטיות מכיוון שהיא מאפשרת נגישות למאגרי מידע גדולים והפצה של מידע בקלות בכל העולם. בשנים האחרונים עובר המידע הציבורי תהליכים של דיגיטציה מהירה. מעבר המידע ממחסנים נעולים למחשוב ענן איפשר גישה נוחה, ומהירה למידע למספר גדול של משתמשים, אולם בו זמנית יוצר איומים חדשים על הפרטיות.
איומים על הזכות לפרטיות
ניתן לסווג את האיומים על הזכות לפרטיות לשלושה סוגים:
איומים שגרמה התפתחויות טכנולוגיות
בעידן המודרני, הטכנולוגיה יצרה איומים חדשים בנוגע לפרטיות. הטכנולוגיה איננה מתפתחת מעצמה, אלא יש אנשים שמפתחים אותה, וטכנולוגיה שמטרתה היא אחת עשויה להיות מנוצלת עבור "מעקב ושליטה". כך למשל, המצלמה פותחה על מנת ליצור תמונה, אולם כיום מחירה הנמוך, איכותה הגבוהה וגודלה הקטן, מאפשרים להשתמש בה לצורך תיעוד קבוע של מרחבים ציבוריים, צילומי פפראצי באמצעות זום, צילום במצלמה נסתרת ועוד, שעלולים לפגוע בפרטיות המצולמים.
איומים מצד המדינה
רבים מהאיומים על הפרטיות מגיעים מכיוון המדינה. המדינה יכולה לפגוע בפרטיות באמצעות כפיית הזדהות (למשל, נשיאת תעודת זהות), חיפושים פיזיים בביתו של האזרח או על גופו, אגירת מידע על האזרח ושימוש בו (למשל, דרך רישום אוכלוסין, רשות ההגירה או לשכת התעסוקה) וכדומה. האיום הפוטנציאלי מצד המדינה על פרטיות האזרח חריף יותר מאשר האיום מצד השוק מפני שהאזרח לא יכול להפסיק לצרוך את ה"שירות" (דהיינו, האזרחות) בקלות. בהינתן התנגדות לאיום כלשהו על הפרטיות, האפשרויות העומדות בפני האזרח הן להסכים, למחות על האיום או להגר למדינה אחרת. יתר על כן, הטיעון הביטחוני שנשמע לעיתים קרובות בדיון על סוגיות של פגיעה בפרטיות מהווה טיעון משמעותי שקשה להתמודד עמו מפני שהמידע בנושא מסווג.
בשנים האחרונות חל גידול במספר מאגרי המידע שמדינות, רשויות ציבוריות וגופים פרטיים מקימים. מאגרים שהוקמו למטרה אחת משמשים גם למטרות אחרות, תופעה שמכונה "function creep", כלומר זחילה פונקציונלית, או בשפה הישראלית "כיבוש זוחל" או "שיטת הסלאמי". נראה שהמערכות גילו את התועלת שיש במאגרי מידע ואלה נתפסים כבסיס הכרחי לניהול יעיל של מערכת שלטונית או עסקית. "קדחת מאגרי המידע" מבוססת על ההנחה כי צבירת מידע (ויותר מידע, ויותר מדויק) תאפשר שליטה טובה יותר של המדינה במערכותיה ובתפקודה, בין היתר כדי שהמדינה תמלא את חובתה כלפי אזרחיה לשמור על ביטחונם ועל הסדר הציבורי. בצד האינטרסים הביטחוניים, יעילות היא מנוע מרכזי של קדחת מאגרי המידע. מידע מאפשר למדינה ולרשויות שונות לקבל החלטות בלי לבקש את המידע מהאזרחים בכל פעם מחדש. בכך יש נוחות לאזרח וחיסכון כספי למדינה. כמו כן, איסוף מידע על ידי המדינה מאפשר בקרה הדוקה יותר על האזרחים, ולכן מאפשר לה למנוע הונאות שונות. למשל, כאשר יש למדינה מידע על הכנסותיו השוטפות של אדם, יקשה עליו לבקש דמי אבטלה או הטבות אחרות שאינו זכאי להן.
איומים מצד השוק
אחד הוויכוחים בנושא פרטיות בעידן המידע נוגע לשאלה נורמטיבית יסודית - כיצד יש להתמודד עם הפגיעה הפוטנציאלית והממשית בפרטיות האזרח. מן העבר האחד ניצבים אלה הסבורים כי אין צורך להתמודד עם הפגיעה בפרטיות משום שהיא מהווה חסם בפני נוחות שלטונית וטכנולוגית, יעילות כלכלית וביטחון. מן העבר השני ניצבים אלה הסבורים כי יש להגן על הפרטיות משום חשיבותה כערך חברתי וזכות אזרחית (ראה בהמשך: הגנת הפרטיות במידע).
טענת איבוד הפרטיות בעידן האינטרנט
אחת הטענות המקובלות היום היא כי הפרטיות בעידן הדיגיטלי נעלמה והיא ערך מהעבר. בשנת 1999 אמר סקוט מקנילי, מנכ"ל חברת "סאן מיקרוסיסטמס":"You have zero privacy anyway. Get over it". עשור לאחר מכן טען מארק צוקרברג, מייסד 'פייסבוק', שפרטיות כבר איננה נורמה חברתית. גם פיטר פליישר, לשעבר הממונה בחברת גוגל על פרטיות בינלאומית, כתב כי הדרישה לפרטיות היא "השחור החדש באופנת הצנזורה" וכי הדרישה הזאת מנוגדת לעקרון חופש הביטוי. ישנם דיווחים שמעידים כי גוגל גם מקליטה שיחות טלפון ומאזינה לשיחות רקע בסמוך לסלולרי.
הגנת הפרטיות במידע
יש אנשים שסבורים שאין לערכים כמו נוחות, יעילות וקדמה עליונות על הפרטיות.
כמו כן, לרוב ניתן להגן פרטיות האזרחים מבלי לוותר על ערכי הקדמה והיעילות. פרופ' מיכאל בירנהק מציע מספר כלים להתמודדות עם הקשיים שבהגנה על המידע בעידן המידע:
פתרון משפטי-חקיקתי
הגנת הפרטיות נשענת על חוק הגנת הפרטיות ועל זכות יסוד. כל הצעת מדיניות או חוק מסוים יש לבחון מכמה היבטים – ראשית, האם ניתן לעצב את המדיניות כך שלא תפגע בפרטיות? האם ניתן להימנע מאיסוף מידע על אנשים? אם לא ניתן, ואין מנוס מפגיעה בפרטיות, יש צורך בהסמכה מפורשת ומפורטת בחוק. שנית, על החוק להתייחס להיבטים השונים של פגיעה בפרטיות כדי למזער את הפגיעה בה, ובין היתר: היקף המידע שנאסף, מטרת האיסוף והשימוש, תקופת ההחזקה במידע, נסיבות שמירתו, העברתו לצדדים שלישיים, הרשאת הגישה והשימוש במידע, אבטחת מידע, סודיות, סנקציות נלוות, סמכויות אכיפה ואפשרויות תביעה. שלישית, יש לבחון את תכלית ומידתיות המדיניות – בהינתן פגיעה בפרטיות, האם ניתן להגיע לאותה תכלית בדרך אחרת שלא תפגע בפרטיות או תפגע פחות? כל האמור לעיל נוגע לאמצעים משפטיים לבקרה על גופים ציבוריים. אמצעים משפטיים לבקרה על ארגונים פרטיים כלולים בחוק הגנת הפרטיות - החובה לקבל הסכמה מדעת לפעולה של מידע, העיקרון של צמידות המטרה, חובת הרישום, חובת הסודיות ואבטחת המידע, וכן הזכויות של מושאי המידע ובהם הזכות לעיין במידע ולדרוש את תיקונו.
פתרון ארגוני
הכוונה היא ליצירת מנגנונים של הסדרה עצמית שיגרמו להפנמת הזכות לפרטיות ולהגנת המידע בתוך הארגון שאוסף את המידע ומשתמש בו. ראשית, יש ליצור נהלים פנימיים בנוגע להרשאות גישה ואבטחת מידע. שנית, יש צורך בהנחיית העובדים להגנה על המידע בדרכים יצירתיות מעבר להרצאות וחוזרים ארגוניים תקופתיים וסנקציות משמעתיות. ניתן למנות "ממונה פרטיות" בארגון שידאג להגנה על הפרטיות לא רק מההיבט המחשובי-טכני של אבטחת מידע, אלא יהיה גורם בכיר שיופקד על כל היבטי הפרטיות בארגון, הן כלפי פנים והן כלפי חוץ. אפשרות אחרת היא להיעזר בהערכה חיצונית של השפעת פרויקט מסוים מנקודת המבט של פרטיות במידע הנעשית על ידי מומחי מדיניות וטכנולוגיות מידע ונקראת Privacy Impact Assessment (PIA).
פתרון טכנולוגי - פרטיות באמצעות תכנון
אן קווקיאן (Ann Cavoukian), הממונה על מידע ופרטיות בפרובינציית אונטריו בקנדה, מקדמת את רעיון ה-"פרטיות באמצעות תכנון" (Privacy by Design – PbD). משמעות רעיון זה היא הטמעת שיקולי פרטיות ואבטחת מידע לתוך הטכנולוגיה בכל שלבי מחזור החיים שלה - החל משלב העיצוב הראשוני של הטכנולוגיה דרך הפצתה והשימוש בה ועד לסיום השימוש בה (Cradle to Grave). הרעיון אומץ על ידי נציבי הגנת הפרטיות בעולם, בכנס ה-32 שערכו, שהתקיים בירושלים בשנת 2010. גם שלומית ווגמן, היועצת המשפטית של הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור, סבורה כי "[...] עיצוב טכנולוגי אינו נייטרלי ותמיד יכלול תפישה כלשהי לגבי פרטיות המשתמשים. לפיכך, כבר בשלב התכנון יש לבחון כל מערכת גם דרך משקפי הפרטיות, כדי שהשירות או המוצר לא יפגע בפרטיות שלא לצורך".
איסוף נתונים
הפגיעה בפרטיות באינטרנט נעשית דרך אמצעי מעקב. אמצעי מעקב באינטרנט הם כל האמצעים בהם משתמשים גורמים שונים במטרה לאסוף מידע אישי רגיש על גולשים באינטרנט אשר ממלא צרכים שונים. אמצעי מעקב דיגיטליים מתחלקים לשלושה סוגים:
אפקט הצבירה, The Aggregation Effect - מונח שטבעה הפרופסור למשפטים, ג'ולי כהן, המתאר תהליך של איסוף והצלבת חלקי מידע שונים למען קבלת מידע חדש - מידע מוליד מידע. למשל, אף על פי שידיעת המספר המזהה של אדם מסוים לא מספקת מידע כלשהו לגביו, היא עשויה לאפשר גישה למקורות מידע שונים (למשל מידע פיננסי או מידע רפואי) אשר מהם ניתן יהיה להוציא את המידע הדרוש על האדם.
הפצת נתונים
סוג אחר של פגיעה בפרטיות באינטרנט נובעת מפרסום של נתונים ומאגרי נתונים שעלולים להכיל מידע פרטי או רגיש. דוגמאות לכך הן דליפת מרשם האוכלוסין של מדינת ישראל, ודליפת מאגר הפרטים האישיים של בעלי כלבים בישראל.
פרטיות ברשתות החברתיות
רשתות חברתיות מקוונות הן אתרי אינטרנט המאפשרות לכל גולש לפתוח לעצמו דף משלו ולהעלות אליו תכנים: תמונות, סרטונים, ליצור קשר עם חברים אחרים ברשת ועוד. רשתות חברתיות הן תשתית לשמירה על קשרים וליצירת קשרים חדשים לצורכי חברה, עבודה, משפחה, שיווק, פרסום ועוד. אך, אחת מהסכנות והחסרונות המיידים והבולטים של אתרי הרשת החברתית הם הפגיעה בפרטיותו של הגולש. לרשתות החברתיות יש בעלות על התכנים שהגולש מעלה לרשת (קניין רוחני) ובאפשרותן לעקוב אחריו ולאסוף עליו מידע. לכל רשת חברתית ישנם מאפייני פרטיות שונים אותם יכול הגולש לשנות בהתאם לצורכו. לרוב הפרטיות פגיעה מאוד, הפרטים האישיים חשופים ויש אתרים הדורשים פרטים אישיים כמו מספר טלפון, אימייל, תעודת זהות, או כאשר רוצים להזמין מוצר מהאינטרנט מוסיפים פרטי כרטיס אשראי.
פייסבוק
הרשת החברתית פייסבוק סופגת ביקורות רבות בעקבות מדיניות ההגנה על הפרטיות שלה. למשל, גנבת זהות בפייסבוק מאפשרת לנוכלים להזדהות בשם אדם שהם לא, ובכך ליצור רשת חברתית במקום אותו האדם ולנצלה לצרכים שונים כדוגמת בקשה לתרומות, קביעת פגישות פנים אל פנים שעלולות להסתיים באירועי אי סדר כגון רצח, שוד, פעולות טרור ועוד. עם זאת, מרבית מהמשתמשים ממשיכים את הגלישה כרגיל תוך חשיפת מידע ואינם נרתעים מאבדן פרטיותם. ברשת החברתית "פייסבוק" ניתנת לכל גולש האפשרות לבחור מי ייחשף לתכנים אותם הוא מעלה על ידי שינוי הגדרות הפרטיות שלו- ההגדרה public (בעברית: ציבורי) מתכוונת לחשיפה לכלל הציבור באינטרנט, ההגדרה Friends (בעברית: חברים) מתכוונת לחשיפה לחברי הגולש בלבד ואילו ההגדרה Custom (בעברית: המותאם אישית) מתכוונת לחשיפת התוכן באופן המותאם לצורכי הגולש. כמו כן, כל תמונה, סטטוס ותוכן בפייסבוק יכולים לקבל הגדרת פרטיות שונה משלהם בהתאם לרגע הנתון.
גוגל
גוגל מפעילה מספר שירותים פופולריים כדוגמת מנוע חיפוש, ג'ימייל, פיקאסה ויוטיוב, אשר באמצעותם היא יכולה להצליב את המידע שנאסף על גולשיה, לצורך מטרות עסקיות. עניין זה, מעלה חשש שפרטיות הגולשים תיפגע.
גוגל משתמשת בפרסומות מתורגמות בתור אמצעי הרווח העיקרי של רוב השירותים אותם היא מציעה.
EFF
קרן החזית האלקטרונית (אנגלית: Electronic Frontier Foundation, EFF) הוא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו המוצהרת היא לחנך את הציבור על זכויות הפרט וזכויות האדם, בהם חופש הביטוי ופרטיות, בהקשר של עידן המידע - מחשבים, רשת האינטרנט וכיוצא בזה ולהגן עליהם בדרכים ציבוריות ומשפטיות. משרדי הקרן נמצאים בסן פרנסיסקו והיא פועלת בארצות הברית ובמדינות אחרות.
The Onion Router
או בקיצור TOR זה שם של רשת מחשבים שמצפינה את תעבורתה באמצעות שימוש במספר צמתים, המטרה היא לתת אנונימיות למשתמשיה. באופן כללי מטרות ה-EFF ו-TOR די זהות.
הערות שוליים
Integritet
טרגובישטה (בולגריה)
היסטוריה
ראשית התיישבות מאורגנת באזור על ידי שבטים תראקים מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת. במקום נמצאו שרידים מהמאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש המקום על ידי צבא הרפובליקה הרומית ועם הפיצול באימפריה הרומית עבר לידי האימפריה הביזנטית. בפאתי טרגובישטה נמצאו שרידי מצודה ביזנטית, ישוב מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה ומצודה נוספת מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נפל היישוב בידי האימפריה העות'מאנית והוא מוזכר בשמו העות'מאני אֶסְקִי דֶג'וּמָאיָיה בתעודות עות'מאניות מ-1573. במחצית השנייה של המאה ה-19 עידן התחייה הלאומית הבולגרית נבנו בעיר כנסיות ובית ספר והיא שימשה בסיס אזורי לתנועת המרד הבולגרי נגד העות'מאנים. ב-9 בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפכה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. ב-1934 שונה שם העיר לטרגובישטה שמשמעו שוּק או יָרִיד.