cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
REDengine
מאפיינים
REDengine הוא חוצה-פלטפורמות על מערכות 32 ביט ו־64 ביט אשר רץ תחת מערכת ההפעלה Microsoft Windows. המנוע שימש לראשונה במשחק The Witcher 2: Assassins of Kings. REDengine 2, עדכון למנוע הגרפי שגם כן שימש במשחק The Witcher 2, גם כן הביא איתו תמיכה במערכות ההפעלה macOS ולינוקס ואף בקונסולת המשחקים Xbox 360, אך הפורטים למערכות הללו התבססו על שכבת תאימות לאחור הנקראת eON, בדומה ליישום Wine. הגרסה השלישית למנוע, REDengine 3, תוכננה כך שתעבוד באופן בלעדי במערכות של 64 ביט בלבד, וגם הביא איתה תמיכה בקונסולות פלייסטיישן 4 ו־Xbox One.
REDengine 2
REDengine 2 השתמש בתוכנות צד שלישי כדוגמת מנוע Havok לפיזיקה, Scaleform GFx לממשק המשתמש ו־FMOD לשמע. המנוע שימש להסבתו של המשחק The Witcher 2 לקונסולת ה-Xbox 360.
REDengine 3
המנוע הציג הנפשות פנים והנפשות אחרות אשר נראות מציאותיות. אפקטים של אור כבר לא "סובלים" מירידה ביחס הניגודיות ובכך נותנים מראה יותר טבעי וריאליסטי. כמו כן, REDengine 3 תומך באפקטים של נפח, מה שמאפשר רינדור מתקדם ומציאותי של עננים, אובך, ערפל, עשן ואפקטים של חלקיקים אחרים. בנוסף לכך המנוע תומך גם בטקסטורות ברזולוציה גבוהה ובמיפוי וכן בפיזיקה דינאמית ובמערכת ליפ סינק מתקדמת. למרות זאת, בעקבות מגבלות על זרימת טקסטורה (Texture Streaming), השימוש בטקסטורות ברזולוציה גבוהה לא תמיד מתאפשר.
למנוע ישנה גם מערכת רינדור גמישה אשר מוכנה לעבודה עם הצללה נדחית או עם צינור גרפיקה מסוג +forward. בעקבות כך, התוצאה המתקבלת היא מגוון רחב של אפקטים קולנועיים, כמו בוקה בעומק שדה, דירוג צבע וכן אפקטי אור של קרני השמש.
מערכת פני השטח ב-REDengine 3 משתמשת במערכת פסיפס ובשכבות של חומרים מגוונים, שבקלות יכולים להשתלב.
REDengine 4
ב-2017, חברת CD Projekt חשפה כי היו לה ארבעה פרויקטים בפיתוח שהחלו בינואר של שנת 2016 ושנת 2017, עד ליוני 2019. כל ארבעת הפרויקטים יעבדו תחת המנוע הגרפי REDengine 4, הגרסה הרביעית והבאה של המנוע. מבין הפרויקטים ניתן למנות את המשחק Cyberpunk 2077. המנוע תומך ב-DirectX 12 וכן בטכנולוגיית Ray-Tracing של NVIDIA.
קהילת לינוקס בישראל
קהילת לינוקס בישראל יצרה מיזמים ומסגרות הקשורים ללינוקס. המיזמים כוללים הפצות שונות שאינן מתוחזקות כבר, וכן מיזמים הקשורים ללוקליזציה ולתמיכה בשפה העברית. כיום ההפצות המודרניות מספקות תמיכה מובנית בשפה העברית הן ברמת הממשק, והן ברמת הקלט - המקלדת.
מיזמים שונים
מיזם לתמיכה מסודרת וחופשית בעברית הוא מיזם קולמוס. המיזם מספק ערכה הכוללת חמישה גופנים, ארוזים עבור הפצות שונות וזמינים בכפוף לתנאי רישוי שמאפשרים לשלב אותם בתוכנית ההתקנה של ההפצות השונות.
מיזם Hspell הוא מיזם המספק פתרון לבדיקת איות בעברית. שולחנות עבודה פופולריים כמו KDE כוללים אותו כחלק משולחן העבודה ומאפשרים בדיקת איות מובנית ברכיבי תצוגה טקסטואליים. לדוגמה: אפשר לבצע בדיקת איות בשדות קלט בדפי HTML או בתוכנת דואר אלקטרוני כמו KMail.
הפצות ישראליות
בעבר נעשו מספר גרסאות מקומיות של הפצות לינוקס. כיום אף אחת מהן אינה מתוחזקת.
גנו/לינוקס כנרת
כנרת היא הפצת לינוקס המבוססת על Knoppix הפועלת ישירות מן התקליטור (ללא צורך בהתקנה) ומיועדת לציבור התלמידים בישראל. כנרת נולדה בפורום קוד פתוח של אתר האינטרנט Whatsup מתוך הבנת הבעיה שמערכת החינוך הישראלית מציבה בפני התלמיד - הוא מורגל לכלים מסחריים במהלך לימודיו בבית הספר, ועל מנת לעבוד באותה סביבה גם בבית עליו לשלם סכומים נכבדים או לחלופין להשיג עותק לא חוקי של אותן תוכנות. מיזם גנו/לינוקס כנרת שם לעצמו מטרה לפתור בעיה זו על ידי יצירת הפצת לינוקס חופשית שתענה על כל צרכיו של התלמיד, בסביבה עברית וידידותית כך שלא יידרש ידע נרחב במחשבים על מנת להפיק ממנה תועלת.
הפרויקט לא פעיל כעת והתוכנה שבו מיושנת שלא תתאים למחשבים מודרניים, וכמו כן הגרסאות של התוכנות הזמינות בדיסק לא רלוונטיות עוד.
קזית/קזיקס
קזית היא הפצת לינוקס עברית אשר גם היא מבוססת על Knoppix. הפצה זו מאפשרת למשתמשי יוניקס חדשים לטעום את עולם לינוקס ללא צורך בהתקנה. עד כה יצאו שלוש גרסאות שזכו לשימוש נרחב. מפתח קזית 1 וקזית 2 הוא שלומי לובטון אשר קרא להפצה על שם כלבתו המנוחה "עזית" לה הוסיף את האות K כמקובל בקרב משתמשי KDE ומפתח גרסה 3 הוא ארתיום.
קזיקס (kazix) היא הפצת לינוקס עברית ניסיונית המבוססת על מורפיקס (Morphix). פרויקט זה שאף למצב את עצמו כבסיס סטנדרטי להפצות ישראליות אחרות כמו גנו/לינוקס כנרת, לינברו ועוד תוך שמירה על שלמות מערכת ההפעלה המשותפת לכל ההפצות הללו, Debian. מיזם זה אינו מתוחזק יותר ואינו בפיתוח.
מיני קזית היא מיני הפצה המכילה תמיכה בעברית אך הממשק עצמו באנגלית. הפצה זו נבנתה בעבור כנס "אוגוסט פינגווין 2" וחולקה למשתתפי הכנס על גבי מיני דיסק.
אחד
אחד הוא מיזם ישראלי המציע אריזה מחדש של חבילות בינאריות סטנדרטיות של מנדריבה, במטרה לספק תקליטור התקנה בודד למשתמשי מנדריבה לינוקס בישראל. מיזם "אחד" מתעתד לספק אוסף שימושי של יישומים בתקליטור אחד ומציע תאימות מלאה להפצה פופולרית זו. משתמשי "אחד" יכולים ליהנות מכל כלי ההתקנה והגדרות הגרפיים המסופקים על ידי מנדריבה כמו גם מאגר החבילות הענק (ואפשרות התקנה אוטומטית של תוכנות).
ההפצה הזאת לא מעודכנת מאז שנת 2006. היא לא מקבלת עדכוני אבטחה, ואינה מתאימה למחשבים מודרניים (למשל התמיכה שלה בכונני SATA היא לקויה).
שקט! (סרט)
שקט! (ברוסית: Тише!) הוא סרט תיעודי רוסי, בבימויו של ויקטור קוסקובסקי, המתעד במשך 83 דקות מחלון דירה את השינוי המתרחש ברחובות העיר סנקט פטרבורג, עיר הולדתו, לקראת חגיגות 300 שנה לייסוד העיר. הסרט הוקרן לראשונה ביוון, ב-3 במרץ 2003.
זוכה פרס ניקה לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר.
בסרט צפו בלמעלה ממאה מדינות בעולם ובכמה מדינות אף הוקרן בבתי הקולנוע בגרמניה ובמדינות נוספות באירופה.
אופי הסרט
המצלמה מתעדת את התושבים, את השינוי בטבע, את הפועלים היוצאים לעבודתם, את שיפוץ האספלט והכביש המוביל לבית הדירות שבו שוכנת הדירה שממנה הבמאי מצלם ואת החיים ברחוב שבו מוצבת המצלמה.
ביקורת והערכה
גילדת המבקרים של הולנד תיארה את הסרט כאחד הסרטים הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בהולנד, במהלך שנת 2003.
הסרט זכה בפרסים רבים, בין השאר בפרסי הפסטיבלים שנערכו ביקטרינבורג ובסנקט פטרבורג וזכה גם בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים של ניון בשווייץ ובפסטיבל הסרטים שבפירנצה, איטליה.
האקדמיה הרוסית לקולנוע העניקה לסרט את פרס ניקה לסרט התיעודי הטוב ביותר.
תותח תע"ש 120 מ"מ
תותח תע"ש 120 מ"מ הוא סדרה של תותחי טנקים חלקי-קדח בקליבר שפותחה ומיוצרת על ידי התעשייה הצבאית (תע"ש), ישראל. תותחים אלה מותקנים על גבי טנקי מרכבה סימן 3 (תותח דגם MG251) וסימן 4 (תותח דגם MG253) הישראלים.
התותח פותח על בסיס תותח בקליבר 120 מ"מ L44 של ריינמטאל הגרמנית אך לא מדובר בהעתק ברישיון, אלא פיתוח עצמאי של תע"ש. הדגם הראשון MG251 פותח בשנים 1983–1988 והוצג על מרכבה סימן 3 ב-1990, ואילו הדגם השני MG253 הוצג ב-2003 על מרכבה סימן 4. בשנת 1998 זכתה תע"ש בפרס ביטחון ישראל עבור פיתוח התותח, שהגביר את יכולתה של ישראל לייצר טנקים ללא תלות במדינות זרות (למעט תלות, שעדיין נותרה, בייצור חטיבת הכוח של הטנק). שני דגמי התותחים הם מתותחי הטנקים הטובים ביותר בעולם, ובמספר פרמטרים (כגון שרוול תרמי ומידות קומפקטיות) אף נמצאים ביתרון ניכר על מתחריהם.
רקע
כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפך התותח מחורק-הקנה בקליבר 105 מ"מ לכלי הנשק הראשי של רוב הטנקים המערביים. תותח בעל קנה-מחורק הוא תותח שבו על החלק הפנימי של הקנה חרוטים סלילים בורגיים שמטרתם לסובב את הקליע ובכך להקנות לו יציבות בעת מעופו באוויר (עקרון שימור תנע זוויתי ומומנט התמד). כושר החדירה של תחמושת חודרת שריון מסוג חץ המבוססת על חץ ממתכת בצפיפות גבוהה, תלוי באנרגיית הלוע שמספק התותח. עם התפתחות השריון של הטנקים, המוגבלות של אנרגיית הלוע שסיפק תותח ה-105 מ"מ נהייתה קריטית יותר למפתחי הטנקים. אומנם נעשו שיפורים בתותח ובתחמושת הקיימת, אך חברת ריינמטאל, אחת מחברות הנשק המובילות באירופה, החלה לפתח בשנת 1964 תותח חלק קדח (תותח עם קנה בו החלק הפנימי, הקדח, חלק) בקליבר 120 מ"מ, שהותקן לבסוף על טנקי הלאופרד 2 כעבור 15 שנה. תותח ה-120 מ"מ סיפק 50% יותר אנרגיית לוע, ובכך העלה את כושר החדירה של פגזי החץ. ישראל רצתה לרכוש את התותח, אך הדבר לא התאפשר מסיבות מדיניות, ולכן הטיל משרד הביטחון על תע"ש לפתח תותח 120 מ"מ ישראלי. הפיתוח החל ב-1983.
אפיון תכונות
צה"ל אפיין את הדרישות מהתותח:
הפיתוח והשימוש
התותח MG251 פותח בשנים 1983–1988 עבור טנק מרכבה סימן 3 והצליח לעמוד בכל הדרישות שהציב צה"ל. התותח נחשף לראשונה ב-1989 אז הוכרז כנשק הראשי של מרכבה סימן 3. בשנת 2003 הותקן דור ב' של ה-MG251, דגם MG253, על מרכבה סימן 4.
תכנון, הנדסה וגרסאות
התותח (בשני דגמיו) דומה מאוד לתותח L44 של ריינמטאל המותקן על גבי טנקי המערכה לאופרד 2 הגרמני, M1 אברהמס, K1A1 של קוריאה הדרומית ו-Type 90 היפני. התותח שומר על הממדים הקומפקטיים יחסית של התותח הבריטי M68 בקליבר 105 מ"מ מחורק-הקנה המותקן על טנקי מרכבה סימן 1, מרכבה סימן 2 וטנקי ה-M60 פטון.
התותח מורכב מפלדה שחושלה בתהליך מיוחד על מנת לאפשר לו לעמוד בלחצים גבוהים יותר, מבלי לעבות את הדופן בצורה משמעותית לעומת תותח ה-105 מ"מ. קדח התותח (החלק הפנימי של הקנה) מצופה בכרום קשה כדי למנוע בלאי מכני ולהגדיל את אורך חיי הקנה.
התותח הוא חלק קדח על מנת להגדיל את אורך חיי הקנה וכן לאפשר ירי תחמושת חודרת שריון חזקה יותר, שמיוצבת על ידי סנפירים ולא על ידי ייצוב באמצעות סיבוב המגביל את ממדי וביצועי הפגז. כמו כן, תותח חלק קדח מאפשר, במידת הצורך, גם ירי של טילי נ"ט כגון להט.
תותח תע"ש משתמש במערכת רתיעה והחזרה שונה, המורכבת ממעכב (Retarder) קונצנטרי וריקופרטור (התקן שתפקידו לקלוט את החום המופק ולנצלו) פנאומטי, המחוברים לאצילי התותח. מערכת הרתיעה הייחודית מאפשרת עמידה ברתע גדול יותר (האופייני לתותחי 120 מ"מ) גם בזוויות הגבהה גדולות.
ישנם שני דגמים לתותח: MG251 ו-MG253 (שמכונה לעיתים תותח תע"ש דור ב'). הדגם ראשון הוא בעל שרוול תרמי שפותח בידי וישאי, שבא עם מפנה גזים שניתן להסירו לתחזוקה ללא הסרת כל השרוול התרמי, בעוד שהדגם השני הוא בעל מערכת רתיעה מופעלת-גזים ושרוול תרמי חדש שפותח בידי חברת וישאי . השרוול התרמי של התותח הישראלי נחשב לייחודי וביצועיו הם מהטובים בעולם בהפחתת אפקטים כמו כיפוף הקנה עקב הבדלי טמפרטורות והגברת דיוק הירי.
תחמושת
שני התותחים יורים תחמושת 120 מ"מ המבוססת על פגזים שפותחו ומיוצרים בידי תע"ש, בהם: כל הפגזים כוללים תרמיל מתכלה על מנת לחסוך מקום בטנק וכרכוב ממתכת על מנת לעמוד בלחצי הירי הגדולים.
בנוסף מסוגלים התותחים לירות גם תחמושת 120 מ"מ תקנית של נאט"ו תוצרת גרמניה או ארצות הברית. שני הדגמים מסוגלים לירות את טיל הנ"ט להט.
כרמלו אנתוני
כרמלו קיאם אנתוני (באנגלית: Carmelo Kyam Anthony; נולד ב-29 במאי 1984) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. מלך הסלים של נבחרת ארצות הברית ומקום 9 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA. ידוע בכינוי ״מלו״.
מלו, הנחשב לאחד הסקוררים הגדולים בכל הזמנים, נבחר במהלך הקריירה עשר פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, פעמיים לחמישיית העונה השנייה וארבע פעמים לחמישייה השלישית של העונה ובעונת היה למלך הסלים של ה-NBA. בין השנים 2004 עד 2016 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית בכדורסל, במדיה זכה בארבע מדליות אולימפיות, מהן שלוש מדליות זהב. בסיום אולימפיאדת ריו הודיע על פרישה מהנבחרת.
ביוגרפיה
אנתוני נולד בברוקלין, ניו יורק לאם אפרו אמריקנית ולאב ממוצא פוארטו ריקני אשר נפטר כשהיה אנתוני בן שנתיים. כשהיה בן שמונה, עקרה משפחתו לבולטימור וכשהגיע לגיל התיכון החל לשחק במדי קבוצת בית הספר הקתולי בו למד.
עם סיום לימודיו בתיכון, החל אנתוני לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סירקיוז. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך עונה אחת בלבד בה העמיד של 22.2 נקודות ו-10.0  למשחק, הוביל אותה לזכייה היחידה בתולדותיה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. במשחק חצי הגמר של הטורניר מול אוניברסיטת טקסס קלע אנתוני 33 נקודות ובכך רשם שיא נקודות ל בטורניר. במשחק הגמר הוסיף אנתוני 20 נקודות ועשרה ריבאונדים ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
דנוור נאגטס
גם בעונתו השנייה המשיך אנתוני את יכולתו הטובה, הוא העמיד ממוצעים של 20.8 נקודות ו-5.7 ריבאונדים בעונה הסדירה ועזר לקבוצתו לשפר את מאזנה ל-49 ניצחונות מול 33 הפסדים. עם המאזן השביעי בטיבו במערב העפילה הקבוצה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה שנית בסיבוב הראשון, בחמישה משחקים על ידי סן אנטוניו ספרס. בעונתו השלישית, עונת, כבר רשם אנתוני ממוצע של 26.5 נקודות למשחק, ואף רשם שיא קריירה של 45 נקודות מול פילדלפיה 76'. הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית והוביל את קבוצתו למקום השלישי במערב, ולאליפות הבית הצפון מערבי. בסיבוב הפלייאוף הראשון פגשה דנוור את לוס אנג'לס קליפרס. אנתוני, שהעמיד ממוצעים של 21.0 נקודות ו-6.6 ריבאונדים בסדרה, לא הצליח למנוע את הדחת קבוצתו בחמישה משחקים. בסיום העונה חתם אנתוני על חוזה לחמש שנים בנאגטס תמורת 80 מיליון דולר.
עם פתיחת עונת השווה אנתוני את שיא המועדון של אלכס אינגליש כשקלע מעל 30 נקודות בשישה משחקים רצופים, אך לא הצליח לשבור את השיא, כשבמשחק העוקב קלע 29 נקודות מול שיקגו בולס. מיד לאחר המשחק מול הבולס, השווה אנתוני את השיא שנית, כשקלע מעל 30 נקודות בשישה משחקים נוספים, אך כשל שנית מלשבור את השיא כשקלע במשחק השביעי 24 נקודות. ב-16 בדצמבר במהלך משחק מול ניו יורק ניקס, השתתף אנתוני בתגרה שהתפתחה בין שחקני הקבוצות. במהלך הקטטה חבט אנתוני בפניו של מרדי קולינס. בעקבות הקטטה השעה דייוויד סטרן את אנתוני מ-15 משחקים, העונש הכבד ביותר שניתן למעורב באירוע. לאחר חזרתו מאותה השעיה הוא החל לשתף פעולה עם אלן אייברסון, שעבר לדנוור ב מתוקשר מפילדלפיה 76'. במהלך העונה רשם אנתוני גם את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, ואף נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לראשונה. הוא סיים את העונה עם ממוצע קליעה של 28.9 נקודות למשחק, שני רק לקובי בראיינט, ונבחר לחמישיית העונה השלישית בפעם השנייה ברציפות. במשחקי הפלייאוף פגשה דנוור בסיבוב הראשון את סן אנטוניו ספרס, בשחזור של הסדרה משנת 2005, וגם הפעם הודחה דנוור בחמישה משחקים למרות 26.8 נקודות למשחק של אנתוני.
בעונת נבחר אנתוני למשחק האולסטאר בפעם השנייה, ופתח בחמישייה לראשונה. מעט אחרי משחק האולסטאר קבע אנתוני שיא-קריירה כשקלע 49 נקודות מול וושינגטון ויזארדס. ב-77 משחקים בהם שותף במהלך העונה קלע אנתוני 25.7 נקודות למשחק, הנתון הרביעי בטיבו בליגה, באחוזי הקליעה הטובים ביותר בקריירה שלו, 49.2%. עם 50 ניצחונות מול 32 הפסדים במהלך העונה, סיימה דנוור במקום השמיני במערב, ופגשה את אלופת המערב, לוס אנג'לס לייקרס, בסיבוב הראשון. אנתוני קלע במהלך הסדרה 22.5 נקודות למשחק, עליהן הוסיף 9.5 ריבאונדים אך לא הצליח למנוע מקבוצתו הדחה ב של ארבעה משחקים.
עם פתיחת עונת עבר אייברסון בטרייד לדטרויט פיסטונס תמורת צ'ונסי בילאפס שהגיע לדנוור. במהלך העונה, השווה אנתוני את שיאו של ג'ורג' גרווין כשקלע 33 נקודות ברבע אחד, וסיים את המשחק עם 45 נקודות ו-11 ריבאונדים. במהלך העונה נעדר אנתוני כחודש מהמגרשים בשל שבר בכף ידו, ואף הושעה ממשחק אחד על ידי מאמנו, ג'ורג' קארל, לאחר שסירב לרדת מהמגרש בחילוף. הנאגטס סיימו את העונה עם שיא מועדון של 54 ניצחונות ובמקום השני במערב. לאחר שהפסיד בסיבוב הראשון של הפלייאוף כל חמש עונותיו הקודמות בליגה, הצליח אנתוני לעבור את המשוכה כשעזר לקבוצתו להדיח את ניו אורלינס פליקנס בחמישה משחקים. הוא המשיך והוביל את קבוצתו לניצחון בחמישה משחקים בחצי-גמר המערב מול דאלאס מאבריקס, אך לא הצליח למנוע את הדחת הקבוצה בגמר המערב מול הלייקרס.
גם בעונת המשיך אנתוני להיות הקלע המוביל של דנוור, הן בעונה הסדירה והן במשחקי הפלייאוף. הוא סיים את העונה עם 28.2 נקודות למשחק, ובמשחקי הפלייאוף רשם 30.7 נקודות למשחק כשקבוצתו מפסידה בסיבוב משחקי הפלייאוף הראשון בשישה משחקים. עם פתיחת עונת קבע אנתוני את שיא הקריירה כשקטף 22 ריבאונדים והוסיף 20 נקודות במשחק מול פיניקס סאנס, אך החמיץ חמישה משחקים בחודש דצמבר עקב פטירתה של אחותו.
ניו יורק ניקס
ב-22 בפברואר 2011 עבר אנתוני ב רב משתתפים לניו יורק ניקס. עמו עברו גם צ'ונסי בילאפס, שלדן ווילאמס, רנלדו באלקמן ואנתוני קארטר תמורת ריימונד פלטון, דנילו גלינארי, וילסון צ'נדלר, טימופיי מוזגוב שעברו לנאגטס כמו גם בחירת דראפט בשנת 2014. אנתוני עבר לניקס לשיתוף פעולה עם אמארה סטודמאייר תוך שאיפה להעמיד חמישייה אשר תוכל לנסות ולהיאבק על תואר האליפות, אך במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה בסוויפ כבר בסיבוב הראשון מול בוסטון סלטיקס. ב-25 בינואר 2014 במשחק בין קבוצתו ניו יורק ניקס לשארלוט הורנטס, קלע אנתוני 62 נקודות, שיא קריירה עבורו, במשחק זה שבר אנתוני שיא נוסף, שיא נקודות במדיסון סקוור גארדן, השיא הקודם היה של קובי בראיינט 61 נקודות, זה גם היה שיא נקודות לשחקן בעונה זו.
אוקלהומה סיטי
ב-25 בספטמבר 2017 חתם אנתוני באוקלהומה סיטי ת'אנדר, הוא השתתף בטרייד ששלח את אנס קאנטר ודאג מקדרמוט לניקס. בעונתו הראשונה והיחידה במועדון העמיד אנתוני ממוצעים של 16.2 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק ב-32.1 דקות. ב-25 ביולי 2018, הועבר אנתוני בטרייד לאטלנטה הוקס בנוסף לבחירת דראפט ראשונה ב-2022, בתמורה לדניס שרודר ומייק מוסקלה. כצפוי ההוקס התירו את חוזהו של אנתוני, והוא נהפך לשחקן חופשי.
יוסטון רוקטס
ב-13 באוגוסט 2018 חתם אנתוני לעונה ביוסטון רוקטס בשכר מינימום העומד על 2.4 מיליון דולר. הוא שיחק בשמונה משחקים בלבד בטרם שוחרר מהקבוצה.
פורטלנד טרייל בלייזרס
בנובמבר 2019 חתם על חוזה בלתי-מובטח בפורטלנד טרייל בלייזרס, בין היתר בשל פציעה של שחקן הקבוצה זאק קולינס. ב-6 בדצמבר האריכה הקבוצה את החוזה עמו עד סוף העונה. לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בפורטלנד.
לוס אנג'לס לייקרס
ב-3 באוגוסט 2021 חתם אנתוני על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס.
במאי 2023, אחרי שלא שיחק במשך עונה שלמה הודיע רשמית על פרישה.
הנבחרת הלאומית
לאחר עונת הרוקי המוצלחת, נבחר אנתוני לייצג את נבחרת ארצות הברית במסגרת אולימפיאדת אתונה. במסגרת המשחקים האולימפיים, בהם זכתה נבחרתו במדליית הארד, שותף אנתוני בשבעה משמונת משחקי נבחרתו בהם תרם 2.4 נקודות ו-1.6 אסיסטים למשחק. לקראת אליפות העולם בכדורסל שנערכה ביפן בשנת 2006 נבחר אנתוני לשמש כקפטן של נבחרתו, במשותף עם לברון ג'יימס ודוויין וייד. במשחק מול נבחרת איטליה קבע אנתוני את שיא הקליעה האמריקאי באליפויות העולם כאשר קלע 35 נקודות, ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הארד.
אנתוני היה חלק גם מסגל הנבחרת האמריקנית לקראת אליפות אמריקה בכדורסל שהתקיימה בארצות הברית בשנת 2007. הוא תרם 21.2 נקודות למשחק והיה בורג מרכזי בהרכב שניצח בכל עשרת המשחקים בטורניר וזכה במדליית הזהב. אנתוני נטל חלק גם במשחקי הנבחרת באולימפיאדת בייג'ינג אשר זכתה במדליית הזהב. בגמר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ניצחה ארצות הברית את סרביה וזכתה במדליית הזהב. לאחר הניצחון, החליט אנתוני לפרוש ממשחקי הנבחרת. עם פרישתו היה השחקן עם הדקות, הנקודות והריבאונדים הרבים ביותר בתולדות נבחרת ארצות הברית בכדורסל.
קבוצתיים
מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2008 מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2012 מדליית ארד אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2004 מדליית ארד באליפות העולם עם נבחרת ארצות הברית: 2006 מדליית זהב באליפות אמריקה עם נבחרת ארצות הברית: 2007
יורג קארל פון דבלן
ביוגרפיה
דבלן נולד בשוודיה למשפחת אצולה גרמנית. הוריו רצו שיהיה שופט והוא אכן למד משפטים במשך שנתיים, אולם בגיל עשרים בחר להתגייס לצבא והתנדב ללחום לצד שלוש עשרה המושבות שמרדו בשלטון הבריטי. הוא שהה בפריז במשך שנה ולבסוף קיבל המלצה מבנג'מין פרנקלין שצירפה אותו לגדוד מתנדבים מצבא צרפת, אולם למעשה הגדוד יצא להודו במקום לאמריקה. במהלך מסעו כתב דבלן ספר בו תיאר את הרפתקאותיו בהודו.
לאחר שחזר מהודו רצה לחזור לצבא שוודיה אולם מפקדי הצבא שכעסו על כך שערק לצרפת סירבו לקבלו. לכן התגייס דבלן בשנית לצבא צרפת ופיקד על חיל המצב בשטרסבורג. במהלך שירותו נפגש כמה פעמים במפקד צעיר בשם נפוליאון בונפרטה שאותו כינה "האדון נמוך הקומה". לאחר ארבע שנים בצבא צרפת חזר לשוודיה.
עם פרוץ המלחמה הפינית הסכימו מפקדי הצבא השוודי לקבלו לשורותיהם. במהלך אחד הקרבות פגע כדור במצחו ופצע אותו, מאז נהג דבלן לכסות את מצחו ברטייה שחורה כדי להסתיר את הפצע המכוער. בפעם אחרת ראה דבלן את הזוועות שביצעו הרוסים באיכרים שוודים בפינלנד. הוא זעם כל כך עד שבפעם הבאה צעק על החיילים הרוסיים "לכו לעזאזל רוסים מחורבנים! בקרוב תקבלו בדיוק את מה שמגיע לכם ואם אני אמות אז מהעצמות שלכם יכינו לי אנדרטה". לאחר המלחמה הוענק לו התואר ברון.
המלחמות הנפוליאוניות עוררו רגש גרמני בליבו של דבלן הגרמני במוצאו. והוא השתתף בקרבות שונים על אדמת גרמניה וכאשר קרא לו המלך קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה לחזור סירב והמשיך להילחם. כשחזר לבסוף נידון לעונש מוות על אי ציות לפקודה, אולם המלך המתיק את עונשו למאסר. מכלאו שלח דבלן בקשה למלך לצאת מכלאו עד תום המלחמות, כאשר הוא מבטיח שאחרי המלחמה יחזור מרצונו לכלא. המלך התעלם מבקשתו.
לאחר שחרורו קיבל דבלן אחוזה קטנה מהמלך. הוא נפטר ב-16 בפברואר 1820.
ירחי כלה
ירחי כלה הוא שמו של מעמד מתקופת האמוראים והגאונים, כינוס גדול של תלמידים פעמיים בשנה, בחודשי אדר ואלול, כדי לעסוק בלימוד מסכתות אשר נקבעו מראש. מוסד זה נקבע על ידי רב בסורא, ואילו בנהרדעא פעל מוסד חלופי ושמו "שבתא דריגלא".
מטרת ירחי כלה הייתה לאפשר גם לאנשים אשר עובדים בכל ימות השנה, ללמוד בישיבה ולהעמיק את ידיעותיהם בהלכה ובאגדה בחודשי אדר ואלול, בהם לא הייתה עבודה חקלאית רבה, כמו האוניברסיטה העממית של ימינו.
בראש כל התכנסות עמד "ראש כלה". שניים המוזכרים ככאלה הם: רב נחמן בר יצחק ורב הונא בריה דרב יהושע.
שמו של המפעל הלימודי מתבסס על המשלת התורה לכלה, ובחודשי הלימוד כולם באים לשמוע הדרשה כבאים לראות בחופת חתן וכלה.
ירחי כלה בימינו
בארץ ובקהילות יהודיות ברחבי העולם, נהוג לשחזר את המעמד, בו מתכנסים אנשים הטרודים לפרנסתם בכל ימות השנה ובאים לתקופת לימוד מרוכזת, הנערכת בדרך כלל בתקופת "בין הזמנים" שלאחר ט' באב.
מעמדים תורניים
בשנת ה'תשי"ב חידש הרב יוסף שלמה כהנמן את מסורת ירחי כלה בישיבת פוניבז' בבני ברק. בראשות ישיבת ירחי כלה העמיד את מקורבו הרב אברהם צבי לייכטמן, שניהל את המוסד במשך עשרות שנים. לאחר כשישים שנים, בשנת תשע"ד, הפסיק את קיום המנהג הרב אליעזר כהנמן, נכדו של המייסד.
משנת ה'תשל"ד מתקיים מעמד ירחי כלה של חסידות חב"ד לזכרו של הרב לוי יצחק שניאורסון בשטחו של מחנה גן ישראל בניו יורק, בראשות הרב אברהם שם טוב, בהשתתפות רבנים וראשי ישיבות מרחבי תבל. מאז שנת ה'תשס"ו מקיימים חסידי חב"ד בישראל מעמד ירחי כלה בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד בו נוטלים חלק גם רבנים מחוץ לחסידות.
מעמדים תרבותיים
בי"ג אדר ה'תש"א (1941) ייסד ברל כצנלסון "ירח כלה" – סמינר המיועד לאוכלוסיית הפועלים, בהשתתפות 138 איש מכל חלקי הארץ, רובם מן ההתיישבות העובדת. מושב הירח התקיים בבית המכון החקלאי של האוניברסיטה העברית ברחובות. הפעילות התנהלה בחוגים, ששלושת העיקריים שבהם עסקו בענייני ההסתדרות, בספרות עברית ובתרבות (עסק בשאלות חגי ישראל). חוגים נוספים עסקו בהיסטוריה יהודית, סוציאליזם ומדיניות.
מכונית סלון
מכונית סלון היא סוג של מכונית בתצורת סדאן (המכונה גם "שלוש קופסאות"): בעלת תא נוסעים עם 4 דלתות, נוסעים ומושבים קדמיים ואחוריים, וכן תא מטען אחורי נמוך מגג תא הנוסעים.
בדרך כלל המדובר בדגם מפואר ומאובזר ביותר של היצרן, שני ברמתו רק לדגם הפאר של החברה במידה וישנו.
תכונות "מכונית סלון"
בניגוד למכוניות משפחתיות (גם הן תצורת סדאן) שעיצובן בדרך כלל סטנדרטי ולא חדשני, מכוניות הסלון יגיעו עם מנועים בהספקים גבוהים, עיצוב חדשני ומוקפד, תוספת של אמצעי בטיחות, עיצוב פנים מהודר, חלון גג עם מספר רב של פונקציות וכדומה. לכן מכוניות אלה משמשות לרוב כרכבי שרד. הרוב המכריע של המכוניות בקטגוריית הסלון משווקות בארץ בתצורת סדאן, אם כי באירופה לא מעט משווקות גם בתצורת סטיישן.
קהילת יהודי ספישסקה פודהרדייה
הקהילה היהודית בספיסקה פודהרדייה (בסלובקית: Spišské Podhradie – "(המקום ש)לרגלי הטירה בספיש"; בגרמנית: Kirchdrauf ובעבר Kirchdorf; בהונגרית: Szepesváralja; בפולנית: Spiskie Podgrodzie) הייתה קהילה ששכנה בעיירה ספישסקה פודהרדייה שבמחוז פרשוב במזרח מרכזה של סלובקיה. הקהילה התקיימה מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 עד שנחרבה בשואה.
תולדות הקהילה
הקהילה היהודית בספישסקה פודהרדייה הוקמה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 לאחר שהוסרו ההגבלות על יישוב היהודים בעיירה.
כמות היהודים בעיירה השתנתה וצמחה עד שנגדעה בשואה: בשנת 1869 חיו בקהילה כ-219 יהודים, ב-1880 מספרם מנה כ-264, בשנת 1922 כ-400 "(כ-14% מהאוכלוסייה), ב-1930 בערך 420, ב-1940 בערך 460, ולאחר השואה, ב-1948, נותרו בערך 50 יהודים.
יהודי העיירה קראו לעיירה קירכדורף. מרבית היהודית התפרנסו מחקלאות ממסחר או שהיו בעלי מלאכה, והיו ביניהם פקידי ממשל ובעלי מקצועות חופשיים-אקדמאיים כמו: רופאים, רופא וטרינר ועורכי דין. חתך האוכלוסייה היה מורכב מיהודים אורתודוקסים. בית כנסת של הקהילה קיים עד היום, ולאחרונה שופץ לצורכי תיירות. בית הכנסת נשרף שנים ספורות לאחר הקמתו, אך נחנך מחדש ב-1905 - 1906. לקהילה היה חברה קדישא שנוסדה עם הקמת הקהילה, ובית קברות שנשמר עד היום. חוץ מבית ספר דתי הוקם במקום בשנות ה-80 גם בית ספר יסודי. בקהילה פעלו אף מקווה ואגודת נשים לצדקה
לקהילת ספישסקה-פודהראדיה השתייכו גם כחצי תריסר קהילות מן הסביבה, עד שנעשו לקהילות עצמאיות. בתקופת כהונתו של הרב שפיצר התפתחו גם קהילות אלו, בעיקר בתחום החינוך.
ב-1867 קיבלו יהודי הונגריה זכויות אזרח, וברפובליקה הצ'כוסלובקית, שקמה ב-1918, הוכרו כמיעוט לאומי בעל זכויות, והדבר הביא למעורבות חברתית ופוליטית בקרב הקהילה. קהילת ספישסקה-פודהראדיה התארגנה ב"מפלגת היהודים" ונציגה, ל' י' גרינברגר, נבחר למועצת העירייה.
התנועה הציונית פעלה בקהילה בשנות ה-20, הייתה במקום פעילות ציונית ערה, בעיקר של תנועת ויצו, והשתתפו בה אורתודוקסים וחילונים גם יחד. בין השאר נערכו הרצאות על הרעיון הציוני ובנושאים חברתיים-יהודיים, הופעלה ספריית-השאלה של ספרים שכתבו סופרים יהודיים בגרמנית ובהונגרית. בחופשות הקיץ הופעלה "קייטנה עברית" על ידי גננת מהעיר מוקאצ'בו. בחגים היהודיים הועלו מחזות של סופרים עברים ושרו שירים עבריים באולם מקושט בדגלי התנועה הציונית (לימים דגל מדינת ישראל) ובו היו מפוזרות קופסאות של "הקרן הקיימת לישראל". בני הנוער הציוני בילו במחנות קיץ ולמדו עברית. ב-1926, לקראת הבחירות לקונגרס הציוני ה-ט"ו, נרכשו בספישסקה-פודהראדיה 55 שקלים (חברות וזכות בחירה בהסתדרות הציונית), וב-1937, בבחירות לקונגרס הציוני ה-כ' השתתפו 31 מבני הקהילה. מקצת יהודי העיירה עלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה.
ישנו אף מכתב של רב הקהילה שהתנגד לכך
רבני הקהילה
רב הקהילה הראשון היה הרב חיים שאול אייזנשטאדטר, ולאחריו הרב פסח זינגר שאף חיבר ספרים רבים (נותרו בכתב יד) ונפטר בשנת תרנ"ח. הרב האחרון של הקהילה היה הרב אשר לעמל שפיצער שעמד בראש אגודת ישראל בצ'כוסלובקיה, ונראה בסרט של הכנסייה הגדולה בשנת תרפ"ג בווינה.
גורל יהודי העיירה בשואה
לאחר שהוקם משטר הבובות הסלובקי במרץ 1939 החל דיכויים של יהודי העיירה, שהחל בהדרת היהודים מהחיים הכלכליים והחברתיים בעיר. ילדים יהודים גורשו מבתי ספר ציבוריים, ובסביבות דצמבר 1940 יהודים הוכרחו למכור את עסקיהם, ובהמשך אף נושלו מהם.
ב-29 במרץ 1942 החלו השלטונות בסלובקיה לגרש את האוכלוסייה היהודית. היהודים הובלו בעגלות אל מקום מרכזי בשם ספישסקה נובה וס. משם יצאו במשלוחים ברכבות הובלה לגטו ולמחנות הריכוז על אדמת פולין. הגברים נשלחו ברובם למיידנק ואושוויץ-בירקנאו, והנשים לאיזביצה. המשפחות האחרונות גורשו בספטמבר 1944. חלק מהתושבים נרצחו בספישסקה עצמה, בעיקר נכבדי הקהילה. עדויות מראות כי למעלה מ-400 יהודים מספישסקה פודהריידה נרצחו בשואה.
לאחר השואה
לאחר השואה היה ניסיון לחזור להתיישב מחדש בספישסקה פודהרדייה, אך העיר ננטשה לגמרי כמה שנים לאחר מכן, כאשר היהודים עלו ברובם לארץ ישראל, וחלקם הקטן היגר לארצות הברית. ב-1948 ישבו בספישבקה-פודהראידה 49 יהודים (20 גברים, 24 נשים וחמישה ילדים), גוסטאב ואלד היה ראש הקהילה. שנים אחדות היה ארגון משותף לקהילות לבוצ'ה (LEVOCA), ספישסקה-פודהראדיה וספישסקה-נובה-וס (SPISSKA NOVA VES). ההנהגה המשותפת דאגה לחינוך הילדים, לתחזוקת בתי העלמין ולשחיטה כשרה. בשנות הארבעים המאוחרות חודשה גם הפעילות הציונית ורוב יהודי העיירה עלו לישראל, מעטים היגרו לארצות שמעבר לים, ובספישסקה-פודהראדיה לא נותרו עוד יהודים.
סיווג ספקטרלי
סיווג ספקטרלי של כוכבים הוא חלוקתם להקבצות על פי אופי הקרינה הנפלטת מהם. את הכוכבים ניתן לסווג על פי ספקטרום הקרינה ועל פי עוצמת הקרינה. ספקטרום הקרינה הנפלט מכוכב מורכב מקרינת גוף שחור התואמת לטמפרטורת פני השטח שלו ועליו מופיעים קווי בליעה (ובמקרים מסוימים קווי פליטה) על פי ההרכב של היסודות בשכבותיו החיצוניות. עוצמת הקרינה תלויה בשטח הפנים של הכוכב, הנגזר ישירות מרדיוסו, ובטמפרטורת פני השטח בהתאם לחוק סטפן-בולצמן. ניתן אם כן באמצעות ניתוח הספקטרום לסווג את הכוכבים על פי הטמפרטורה שלהם, על פי עוצמת ההארה ביחס לטמפרטורה שלהם ועל פי ההרכב הכימי של שכבותיהם החיצוניות.
סיווג הרווארד
סיווג הרווארד מסווג את הכוכבים על פי קרינת הגוף השחור הנפלטת מהם ולמעשה על פי טמפרטורת פני השטח שלהם בלבד. הסיווג פותח בעיקר על ידי אנני ג'אמפ קאנון במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד בתחילת המאה ה-20 והוא מתואר בטבלה הבאה. המסה, הרדיוס ועוצמת ההארה מתייחסים לכוכבי הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי זה ולא מתייחסים לענקים או לכוכבים אחרים מחוץ לה. הצבע הנמדד הוא הצבע ביחס לכוכבים מסוג A שנחשבים ללבנים. הצבע הנראה הוא הצבע כפי שבני אדם נוטים לתאר את הכוכבים כפי שהם נראים ללא ציוד עזר או רק עם משקפת בתנאי צפייה מיטביים. צבעי הרקע בטבלה הם צבע הכוכב כפי שהיה מתקבל לו הוגבר מאוד והוקרן על משטח לבן כשמסביב יש אור יום. רוב הכוכבים, למעט הבהירים ביותר, נראים למעשה לעין האנושית כלבנים או לבנים-כחלחלים מכיוון שאור הכוכבים אינו מספיק לראיית צבע. אור השמש הוא למעשה כמעט לבן, אך הוא נחשב לצהוב ביחס לכוכבים מסוג A ונתפס כצהבהב בשל הפיזור של האטמוספירה.
דרך מקובלת לזכור את האותיות המייצגות את הקבוצות היא האקרוסטיכון: Oh, Be A Fine Girl/Guy, Kiss Me.
סיווג משנה של הכוכבים בכל קבוצה מתבצע על ידי חלוקת תחום הטמפרטורות ל-10 תת-קבוצות הממוספרות בספרות 0-9 כאשר 0 ניתן לכוכבים החמים ביותר בקבוצה ו-9 לקרים ביותר. לדוגמה, השמש היא בעלת הסיווג G2 המתאים לטמפרטורה של 5,800 קלווין.
סיווג ירקס
סיווג ירקס שפותח בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חוקרים ממצפה ירקס השייך לאוניברסיטת שיקגו מבצע חלוקה של הכוכבים על פי שני פרמטרים. פרמטר אחד הוא סיווג הרווארד (כלומר הטמפרטורה) והפרמטר השני מביא בחשבון את השפעת רדיוס הכוכב על הארתו. הסיווג על פי פרמטר זה יוצר את הסוגים הבאים:
כאשר הסיווג אינו חד-משמעי ניתן לציין כי הכוכב נמצא בין סיווגים על ידי סימונים כמו M2 IV/V המציין כי הכוכב הוא או כוכב הסדרה הראשית או תת-ענק, או כמו G2 I-II המציין שהכוכב נמצא בין ענק בהיר לעל-ענק.
ציון ספקטרום לא שגרתי
לכוכבים מסוימים יש ספקטרום לא רגיל הכולל קווי פליטה לא שגרתיים. במקרים אלו ניתן להוסיף לציון הסיווג את הסימנים הבאים:
סוג O
בדרך כלל הם מציגים קווי בליעה חזקים ולעיתים גם קווי פליטה של He ושל +He וכן של יונים נוספים (למשל צורן, חמצן, חנקן ופחמן). הכוכבים הפחות חמים מסוג זה (O5-9) מציגים קווי פליטה של מימן. בשל מסתם העצומה, קצב היתוך המימן בליבתם גבוה במיוחד והם יוצאים מהר יחסית מהסדרה הראשית. עד 1978 היו ידועים כוכבים רק מתת-הסוגים O5-9. כיום מוכרים גם כוכבים מתת-הסוגים O2-4.
דוגמה לכוכב מסוג O: נאוס (O5 Ia)
סוג B
דוגמאות לכוכבים מסוג B: ריג'ל (B8 Iab), ספיקה (B1 III ו-B2 V), הכוכבים הבהירים בפליאדות.
סוג A
כוכבים מסוג A הם בין הנפוצים ביותר מבין הכוכבים הנראים בעין ללא ציוד עזר. צבעם לבן-כחלחל והם מציגים קווי בליעה חזקים של מימן וכן של יוני המתכות +Ca, +Mg, +Fe ו-+Si. בערך אחד מכל 160 כוכבי הסדרה הראשית הוא מסוג A.
דוגמאות לכוכבים מסוג A: וגה (A0 V), סיריוס (A1 V), דנב (A2 Ia)
סוג F
כוכבים מסוג F מציגים קווי בליעה של +Ca ושל ברזל וכרום לא מיוננים וקווים חלשים של מימן נייטרלי ושל מתכות מיוננות. צבעם לבן והם מהווים כשלושה אחוזים מכוכבי הסדרה הראשית.
דוגמאות לכוכבים מסוג F: קאנופוס (F0 II), פרוקיון (F5 IV-V), HR 244 (F9V).
סוג G
הכוכבים מסוג G הם הכוכבים שנחקרו במידה הרבה ביותר, במידה רבה משום שהשמש היא מסוג זה. בערך 1 מכל 13 כוכבים בסדרה הראשית הם מסוג G.
כוכבים אלו מתאפיינים בקווי בליעה של +Ca וקווי בליעה של מימן חלשים עוד יותר מאשר של כוכבים מסוג F. כמו כן ניתן למצוא קווי בליעה של מתכות מיוננות ונייטרליות. כוכבים על-ענקים שעוברים בין על-ענק אדום (סוג K או M) לעל-ענק כחול (סוג O או B) וחזרה, עוברים דרך סוג G, אך נשארים בו זמן קצר ביותר.
דוגמאות לכוכבים מסוג G: השמש (G2 V), אלפא קנטאורי A (G2 V), קאפלה (G8III ו- G0III).
סוג K
כוכבים מסוג K הם בצבע כתום וקרים במקצת ביחס לשמש. חלקם הם ענקים ועל-ענקים בעוד אחרים הם כוכבי הסדרה הראשית ומהווים כ-12 אחוזים ממנה. הספקטרום שלהם מתאפיין בקווי מימן חלשים מאוד וקווים של מתכות לא מיוננות כמו מנגן, ברזל וסיליקון. הכוכבים הקרים יותר מסוג זה מראים גם קווים של תחמוצת טיטניום. מחקר מ-2019 מצא כי במערכות של כוכבים אלה יש סיכוי גדול יותר לקיומים של כוכבי לכת דמויי ארץ וזאת בשל גילם שנע בין 17 מיליארד ל-70 מיליארד שנים וכי הפעילות בכוכב פחותה.
דוגמאות לכוכבים מסוג K: 56 בקשת (K0 III), אלפא קנטאורי B (K1 V), ארקטורוס (K1.5 III), אלדברן (K5 III),
סוג M
הכוכבים מסוג M הם הנפוצים ביותר - ננסים אדומים מסוג M ומהווים כ-76 אחוזים מכוכבי הסדרה הראשית. כמו כן בסוג זה נמצאים ענקים אדומים ועל-ענקים אדומים. הספקטרום שלהם מתאפיין בקווי בליעה של מתכות לא מיוננות ובמולקולות שונות (במיוחד תחמוצת טיטניום), אך אין בו קווי מימן.
דוגמאות לכוכבים מסוג M: ביטלג'וז (M1-2 Ia-Iab), פרוקסימה קנטאורי (M5.5 Ve), מירה (M7 III), TRAPPIST-1 (M8V).
סוגים ספקטרלים נוספים
קיימים סוגים ספקטרלים נוספים לסוגי כוכבים שהתגלו לאחר הגדרת סיווג הרווארד. ביניהם:
הערות שוליים
Clasificarea stelelor
ג'יימס מק'פרסון
ג'יימס בירדסיי מק'פרסון (באנגלית: James Birdseye McPherson; 14 בנובמבר 1828 - 22 ביולי 1864) היה קצין בצבא ארצות הברית ששירת כגנרל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא נהרג בקרב אטלנטה, והיה לקצין השני בדרגתו שנהרג בצבא האיחוד במהלך המלחמה ומפקד הארמייה היחיד שנהרג בשדה המערכה.
שנותיו הראשונות
מק'פרסון נולד ליד קלייד, אוהיו. הוא למד באקדמיית נורוולק שבאוהיו, וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בשנת 1853, כראשון בכיתתו, שכללה את פיליפ שרידן, ג'ון שקופילד, וג'ון בל הוד; הוד הפך ליריבו בשלב מאוחר יותר בחזית המערבית. מק'פרסון הוצב בקורפוס ההנדסה בדרגה ייצוגית של לוטננט משנה. לאחר שסיים את לימודיו שימש עוזר מדריך של הנדסה מעשית באקדמיה הצבאית במשך שנה, ובין השנים 1854-1857 הועסק כעוזר מהנדס בעבודות שהתבצעו בנמל ניו יורק ובשיפורים שבוצעו בנהר ההדסון. בשנת 1857 הוא פיקח על עבודות הבנייה בנמל דלוור, ובשנים 1857-1861 היה מהנדס-מפקח על עבודות ההקמה של ההגנות באי אלקטרז, שבסן פרנסיסקו, קליפורניה.
מלחמת האזרחים
בתחילתה של מלחמת האזרחים, הוצב מק'פרסון בסן פרנסיסקו, קליפורניה, אך ביקש לעבור לקורפוס ההנדסה, במחשבה כי העברה זו למזרח תקדם את הקריירה שלו. הוא עזב את קליפורניה ב-1 באוגוסט 1861, וזמן קצר לאחר מכן הגיע לניו יורק. הוא ביקש תפקיד בצוותו של מייג'ור גנרל הנרי האלק, אחד המפקדים הבכירים בחזית המערבית. הוא קיבל זאת ונשלח לסנט לואיס, מיזורי בדרגת קפטן בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
הקריירה של מק'פרסון החלה לזרוח לאחר תפקיד זה, הוא שירת בדרגת לוטננט קולונל ומהנדס ראשי בצבאו של יוליסס גרנט במהלך כיבושם של פורט הנרי ופורט דונלסון. לאחר קרב שילה, הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל וב-8 באוקטובר 1862, לדרגת מייג'ור גנרל. זמן קצר לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הגיס ה-17 בארמיית טנסי של גרנט. ב-12 במרץ 1864, קיבל מק'פרסון את הפיקוד על ארמיית טנסי, לאחר שמפקדו הקודם ויליאם שרמן, קודם לפיקוד על כל ארמיות המערב (זאת לאחר שגרנט נשלח מזרחה). הארמייה של מק'פרסון הייתה לאגף הימני בצבאו של שרמן, לצד ארמיית קמברלנד וארמיית אוהיו. ב-5 במרץ 1864 החל שרמן במערכה על אטלנטה.
שרמן תכנן כי חלקו העיקרי של צבאו ישמש כפעולת הסחה לעבר דלטון, אוהיו, בעוד מק'פרסון יישא בעיקר נטל לחץ התקפת כוחותיו של גנרל הקונפדרציה ג'וזף ג'ונסטון, במטרה ללכוד אותם. על אף תכנון זה, הצליחו בסופו של דבר כוחות הקונפדרציה להימלט ושרמן האשים את מק'פרסון (על "איטיותו"), אף על פי שהיה זה תכנונו הכושל של שרמן שהוביל להימלטות כוחות הקונפדרציה בסופו של דבר. חייליו של מק'פרסון עקבו אחר כוחות הקונפדרציה ב"נחרצות", וקיבלו אספקה מחודשת בבקינגסטון, ג'ורג'יה. החיילים הצליחו להשיג את כוחות הקונפדרציה ליד פמפקינווין קריק (Pumpkinvine Creek), שם תקפו והצליחו להניס את כוחות הקונפדרציה מדאלאס, ג'ורג'יה, עוד לפני ששרמן הורה לעשות זאת. ג'ונסטון ושרמן תמרנו האחד כנגד השני, עד לתבוסתו של האיחוד בקרב קנסאו מאונטיין. לאחר מכן ניסה מק'פרסון לתמרן ולאגף בקרב מאריטה, אך ניסיון זה כשל גם כן.
ב-17 ביולי, גבר תסכולו של נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, עקב האסטרטגיה של ג'ונסטון שניסה לתמרן ולסגת, והחליף אותו בלוטננט גנרל ג'ון הוד. הוד הובס לבסוף, ונסוג לאטלנטה. בינתיים, קידם מק'פרסון את כוחותיו לדיקאוטר, ג'ורג'יה ומשם הם נעו לעבר רמה הבנויה מסדרת גבעות קרחות המשקיפות על אטלנטה. ב-22 ביולי, הם הבחינו כי כוחות הקונפדרציה עזבו את אטלנטה. שרמן האמין כי הקונפדרציה הובסה וכוחותיה מתפנים; אך, מקפרסון סבר בצדק כי הם נעים כדי לתקוף את האיחוד באגפו הימני ובעורפו. אך בעוד הם דנים בהתפתחות החדשה, כיתרו ארבע דיוויזיות תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם הארדי את הקורפוס ה-16 של צבא האיחוד שהיה תחת פיקודו של מייג'ור גנרל גרנוויל דודג'ס. בעוד מק'פרסון רוכב על סוסו לעבר הקורפוס ה-17 שבעבר היה תחת פיקודו, הוא נתקל בחיילי רגלים מהמשמר הקידמי של צבא הקונפדרציה שקראו לו לעצור. מק'פרסון הרים את ידו לראשו, כנראה כדי להסיר את כובעו, אך לפתע סובב את סוסו בניסיון להימלט. חיילי הקונפדרציה פתחו באש ופצעו את מק'פרסון פצעי מוות.
יריבו, ג'ון הוד, כתב:
ג'ון ירמות'
ג'ון ירמות' (באנגלית: John Yarmuth; נולד ב-4 בנובמבר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקני, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית המייצג את המחוז ה-3 של קנטקי בשנים 2023-2007. ג'ון ירמות' הוא מוציא לאור לשעבר של עיתון עצמאי ונכנס לתפקידו בקונגרס עם המהפך של הדמוקרטים בקונגרס, בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006. הוא חבר הקונגרס היהודי הראשון מקנטקי.
ביוגרפיה
ירמות' הוא יליד לואיוויל בקנטקי, אשר סיים את תיכון את'רטון המקומי ב-1965. הוא סיים את אוניברסיטת ייל בהתמחות בלימודי תרבות אמריקה ואחרי שעבד עבור הסנאטור מארלו קוק בין השנים 1971–1975, הוא שב ללואיוויל והחל בקריירה שלו כמוציא לאור, כשהוא מייסד את המגזין "לואיוויל היום" (1976-1982). מאוחר יותר, הוא עבד בתחום קשרי האוניברסיטה של אוניברסיטת לואיוויל.
בשנת 1990 ייסד ירמות' את השבועון "לואיוויל אקסנטריק אובזרבר" (LEO), בו כתב טור פוליטי שבועי עם נטייה פרוגרסיבית-ליבראלית, שהתפרסמה בדרך כלל בעמוד הראשי של השבועון. ירמות' מכר את השבועון ב-2003 לחברה בבעלותם של המוציאים לאור מגזין טיימס בפנסילבניה, הבעלים של "איר טיימס ניוז", אך המשיך לכתוב את הטור שלו עד לשנת 2006, כשהכריז על מועמדותו לקונגרס והטור שלו הוקפא. בשנים 2003–2005 הופיע ירמות' בתוכניות טלוויזיה פוליטיות בהם ניהל ויכוחים עם עמית בעל דעות שמרניות.
ירמות' הגיש את בקשתו הרשמית למועמדות עבור המחוז ה-3 של קנטקי ב-31 בינואר 2006. לאחר ניצחונו בפריימריס הדמוקרטים ב-16 במאי, הוא הצליח, כחלק מהגל הדמוקרטי בבחירות לקונגרס שהחזיר את הרוב למפלגה הדמוקרטית, להביס בבחירות הכלליות בנובמבר את הנציגה הרפובליקנית המכהנת של מחוז זה, אן נורת'אפ. הוא זכה ב-122,139 (51%) מהקולות לעומת 116,157 (48%) קולות של נורת'אפ. מועמדים עצמאיים זכו כל אחד ב-2,896 (1%) מהקולות. ירמות' נבחר שוב בבחירות של 2008 מול נורת'אפ, ושרד גם את הגל הרפובליקני בבחירות לקונגרס ב 2010.
במהלך שנתו הראשונה בקונגרס, ירמות' תרם את המשכורת שלו, לאחר ניכויי מס, בסך של מעט מעל 120,000 דולר לארגוני צדקה שונים בעיר לואיוויל שבקנטקי. ב-8 בפברואר 2008, ירמות' הודיע על תמיכה בברק אובמה למועמדות המפלגה הדמוקרטית לבחירות הכלליות לנשיאות. במהלך כהונתו היה חבר בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת הפיקוח והרפורמה.
ב-12 באוקטובר 2021 הכריז ירמות' על פרישתו מהחיים הפוליטיים, וכהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
סיראנו דה ברז'ראק (אישיות)
סיראנו דה ברז'ראק (בצרפתית: Cyrano de Bergerac; 6 במרץ 1619 – 28 ביולי 1655) היה סופר ומחזאי צרפתי.
ביוגרפיה
נולד בשם הרקול סאביניין סיראנו דה ברז'ראק למשפחה פריזאית וותיקה. בימי ילדותו שהה באחוזה משפחתית בעמק שברז, דרומית מערבית לפריז, בחבל איל-דה-פראנס. למד בבית ספר בפריז. נודע כאיש חרב שהגן על כבודו באמצעות דו-קרב חרבות. שירת כחייל לוחם בשורות היחידה של אנשי גסקוניה שעמדה לרשותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת במלחמת שלושים השנים. בנוסף השתתף בכיבוש העיר אראס מידי הספרדים ב-1640. משנה זו לערך עד 1653 היה מאהבו של הכותב והמוזיקאי שארל קופו ד'אסוסי. סיראנו היה תלמידו של הכומר הקתולי פייר גסנדי, שניסה לגשר בין תורת האטומים של אפיקורוס לבין הנצרות.
סיראנו נפצע כתוצאה מקורה שנפלה על ראשו, מה שגרם למותו ב-1655 בביתו של בן דודו בעיירה סאנווה, צפונית מערבית לפריז.
יצירתו
סיראנו דה ברז'ראק, בן דורם של ניקולה בואלו ושל מולייר, נחל הצלחה כסופר וכמחזאי בפריז. מולייר אף שאל מערכות אחדות מהקומדיה של סיראנו "הנוקדן המרומה" (1654) כדי לכתוב מחזהו "תעלוליו של סקאפן" (1671). יצירתו המפורסמת ביותר של סיראנו היא "עולמות אחרים" - לקט סיפורים המתארים מסעות בחלל אל הירח ואל השמש. לקט זה שפורסם אחרי מותו, כולל שני חלקים: "סיפור קומי על אודות מדינות ואימפריות הירח" (1657) ו-"סיפור קומי על אודות מדינות ואימפריות השמש" (1662), ולכן לעיתים מסווג ככותב מדע בדיוני.
בתרבות
ב-1897 פרסם המשורר אדמון רוסטאן את המחזה "סיראנו דה ברז'ראק", המתרכז באהבתו של סיראנו לרוקסאן היפה, קתרין דה סיראנו, בת דודו. המחזה עובד לקולנוע ועלה כסרט מספר פעמים, בין השאר ב-1950 שם זיכתה את השחקן חוזה פרר בפרס אוסקר, ב-1990 בכיכובו של ז'ראר דפארדיה וב-2008 בכיכובו של קווין קליין. המחזה הוצג בישראל בתיאטרון הקאמרי בכיכובו של איתי טיראן.
פסל בדמותו של דה ברז'ראק מוצב בעיר ברז'ראק שבמחוז דורדון בחבל אקיטן בצרפת.
הרשימה המתקדמת לשלום
הרשימה המתקדמת לשלום (בערבית: القائمة التقدمية للسلام אלקאאמה אלתקדמיה ללסלאם) הייתה מפלגה ערבית-יהודית רדיקלית שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה על ידי מיזוג בין תנועת "אלטרנטיבה" היהודית (שהוקמה ב-1983 על ידי פורשים משל"י בראשותם של מתי פלד, יעקב ארנון, אורי אבנרי וחיים ברעם), "התנועה המתקדמת" מנצרת (שחבריה פרשו מ"החזית הדמוקרטית", שהביאה לבחירתו של תאופיק זיאד לראשות העיר, ב-1981, וגרפו הצלחה בריצה עצמאית בבחירות לרשות המקומית בנצרת ב-1983), ועוד כמה חוגים שונים (ביניהם "אל אנצאר" מאום אל-פחם, שפרשה מבני הכפר, ומצפן, שחברה חיים הנגבי היה למזכיר המפלגה) ויחידים נוספים. המפלגה דגלה בזכות ההגדרה העצמית של שני העמים, שוויון אזרחי מלא לערביי ישראל, נסיגה של צה"ל מדרום לבנון, והכרה באש"ף כנציג הפלסטינים.
העניין הובא בפני בית המשפט העליון. הרכב מורחב של חמישה שופטים: הנשיא מאיר שמגר, אהרן ברק, מרים בן-פורת, מנחם אלון ומשה בייסקי, ישב על המדוכה, הפך את החלטת ועדת הבחירות על פיה, והתיר לרשימה לרוץ לכנסת. הרשימה זכתה בשני מנדטים, וכיהנו מטעמה בכנסת חברי הכנסת מוחמד מיעארי (שהיה ממקימי ופעילי תנועת אל ארד, שעניינה נדון בפסק דין ירדור בשנת 1965) והאלוף (מיל') מתי פלד.
בשנת 1988, ערב הבחירות לכנסת השתים עשרה, שוב עלה עניינה של הרשימה לדיון בפס"ד בן שלום, אך גם שם התיר בית המשפט את השתתפות הרשימה בבחירות. הרשימה קיבלה 33,695 קולות והפעם זכתה רק במנדט אחד, וכיהן מטעמה בכנסת מוחמד מיעארי. במלחמת המפרץ תמכה המפלגה בעיראק, מה שהביא לפרישת החברים היהודים ממנה ולהפיכתה למפלגה לאומית ערבית.
בבחירות לכנסת ה-13 בשנת 1992 רצה הרשימה בשלישית, אך הפעם כרשימה עם נציגים ערבים בלבד. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה ובחרה שלא להתמודד בבחירות לכנסת ה-14 בשנת 1996. באותה שנה פרש פלג בראשות מוחמד מיעארי והצטרף למפלגת בל"ד.
להושיט יד
״להושיט יד״ היא עמותה ישראלית לתמיכה ולסיוע לילדים בעלי נכויות מורכבות, חולי סרטן, סי.פי ובני משפחותיהם. העמותה הוקמה על ידי אברהם עטר בשיתוף פעולה עם הורים לילדים חולי סרטן.
העמותה הואשמה באיסוף מיותר של כספים לטיפולים הממומנים על ידי קופות החולים.
הקמה ופעילות
העמותה הוקמה בשנת 2006 במטרה לסייע לילדים חולי סרטן ולבני משפחותיהם, הן בתמיכה נפשית וחברתית והן במימון טיפולים שאינם כלולים בסל הבריאות, בסיוע למציאת תורמי מח עצם, ארגון מערך הסעות לטיפולים ועוד. העמותה מפעילה מערך של מתנדבים עבור ילדים חולי סרטן בכל רחבי הארץ, ומקיימת מגוון פעילויות מיוחדות במחלקות האונקולוגיות שבבתי החולים בישראל.
התמחות העמותה
מאז הקמת העמותה. צוות וחברי העמותה חרתו על דגלם להושיט יד לילדים חולי סרטן במצבים קשים ומורכבים. העמותה זכתה להטיס מאות ילדים במצבים קשים לארה״ב. בסיוע של צוות רפואי סוציאלי וסיעודי
פעילויות מיוחדות
עמותת ״להושיט יד״ מפעילה מחלקה להשאלת ציוד רפואי ושיקומי לילדים חולי סרטן, הן בתקופת האשפוז והן לאחר השחרור הביתה. בנוסף מפעילה העמותה רכב משאלות ייחודי להגשמת משאלותיהם של ילדים חולי סרטן בשלבים שונים של המחלה, באמצעותו מגיעים ילדים לטיפולים בבתי החולים ומוחזרים לביתם. בנוסף הוקמה על ידי העמותה גינה ייעודית בהוספיס לילדים בבית ויזל שבבית חולים תל השומר עבור ילדים חולים במצב סופני.
על פי פרסומי העמותה, מטרת פעילותה היא "לנתק את הכאב מהילדים החולים ולהגשים את חלומם". כך, מדי שנה מקיימת עמותת "להושיט יד" נופשים בארץ ובחו״ל עבור הילדים החולים. במסגרת הנופשים מפעילה העמותה פרויקט מיוחד בשם "טיסת החלומות" במהלכו מוטסים הילדים לפארקי שעשועים שונים בעולם, דוגמת הדיסנילנד ופארק יוניברסל באורלנדו בליווי הורה מלווה וצוות רפואי. במהלך הפעילויות המיוחדות פועלת העמותה להביא ידוענים שונים ולהפגישם עם הילדים החולים. כך, במאי 2019 הצטרפה לטיסת החלומות השחקנית הישראלית גל גדות.
קרנות סיוע והצלת חיים
מחלקת קרנות הסיוע ב"להושיט יד" מסייעת מדי שנה לחולים סופניים במציאת מחקרים חדשניים שעשויים לתת לילדים החולים סיכוי להצלת חיים ובגיוס מימון עבור טיפולים רפואיים ותרופות אשר אינם כלולים בסל הבריאות. הקרנות הן אישיות ומוקמות באופן נפרד עבור כל חולה אשר נעזר בסיוע כספי.
דירוג העמותה
עמותת ״להושיט יד״ נושאת את "תו מידות לאפקטיביות" ורשומה בפנקס העמותות של רשם העמותות (ע"ר 580457232) שבמשרד המשפטים, עם אישור ניהול תקין.
דמיטרו צ'יהרינסקי
דמיטרו אנטוליוביץ' צ'יהרינסקי (באוקראינית: Дмитро Анатолійович Чигринський; נולד ב-7 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
קריירה
לקראת תחילת עונת, קיבל צ'יהרינסקי את תפקיד קפטן המשנה של שחטאר ובעונה עצמה הציג יכולת טובה כשכבש 4 שערים ב-42 הופעות בהרכב בכל המסגרות והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות אוקראינה ובגביע האוקראיני, כשבמפעל זה אף נבחר לאיש המשחק של הגמר לאחר ניצחון 0–2 על דינמו קייב. בתחילת העונה שלאחר מכן, זכה עם קבוצתו בסופר קאפ האוקראיני. בליגת האלופות, סיימה קבוצתו במקום השלישי בביתה ולכן שובצה בגביע אופ"א, ולאחר שניצחה את דינמו קייב בחצי הגמר, התמודדה במשחק הגמר מול ורדר ברמן, אותה ניצחה בהארכה 2-1 וזכתה בגביע.
ב-26 באוגוסט 2009, לאחר משא ומתן ארוך בין שחטאר וברצלונה, סיכמו שתי הקבוצות על מעברו של צ'יהרינסקי לברצלונה תמורת 25 מיליון אירו, בתנאי שהשחקן ישחק במדיה של שחטיור במשחק הסופר קאפ האירופי שנערך בין הקבוצות מספר ימים לאחר הסיכום. לאחר המשחק הנ"ל, בו ניצחה ברצלונה, חתם צ'יהרינסקי על חוזה לחמש שנים בקבוצה.
צ'יהרינסקי הפגין יכולת מאכזבת במיוחד בברצלונה ולאחר עונה אחת, במהלכה שותף ב-14 משחקים בלבד נמכר חזרה לשחטאר דונצייק תמורת 15 מיליון אירו.
לאחר עונת מוצלחת, זומן צ'יהרינסקי לראשונה לסגל נבחרת אוקראינה למונדיאל 2006. מעט לפני הטורניר, הוא שיחק עם הנבחרת עד גיל 21 באליפות אירופה ואף הגיעה עימה לגמר, בו הפסידה להולנד. כמו כן, נבחר לנבחרת הטורניר, אולם פציעה שחווה בזמן האליפות מנעה ממנו לקחת חלק במונדיאל. כשנה לאחר מכן, כבר היה שותף מלא לנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 2008.
תארים
שחטיור דונייצק
ברצלונה
אגאו אוי
אגאו אוי הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם האוי שהיא קבוצה של האגאו. האוי מונים במחוז כ-397,491 נפש ומהווים מיעוט משום שרוב אוכלוסיית המחוז הם אמהרים. בדרום גובל המחוז במדינת אורומיה, במערב במדינת בנישנגול-גומאז, בצפון-מערב במחוז צפון גונדר ובצפון-מזרח במחוז מערב גוג'ם. עד שנת 1991 היה לחלק ממחוז גוג'ם, אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה.
במחוז שוכן אגם זנגנה, אגם מכתש בקוטר כקילומטר, בגובה כאלפיים וחמש מאות מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
בימי הביניים ועד 1991 רוב שטחיו השתייכו לאגאו מדר כחלק מהמחוז ההיסטורי גוג'ם. עם נפילתו הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 חולק מחוז גוג'ם לארבעה מחוזות: מערב גוג'ם, מזרח גוג'ם ואגאו אוי שסופחו למדינת אמהרה ומחוז מתקל במדינת בנישנגול-גומאז.
תת-נפות
במחוז שבע נפות:
טרה (סדרת טלוויזיה)
טרה (באנגלית: United States of Tara, משחק מילים שניתן לפרשו גם כ"ארצות הברית של טרה" וגם כ"מצבים מאוחדים של טרה") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמה קומית ששודרה בין השנים 2009–2011. הסדרה מתארת את חייה ומשפחתה של טרה (טוני קולט), עקרת בית, אם ואמנית המתמודדת עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית (המוכרת בשם "פיצול אישיות").
הסדרה מבוססת על רעיון של סטיבן ספילברג, שהוא המפיק של הסדרה. הסדרה מצולמת בלוס אנג'לס, קליפורניה, אך העלילה מתרחשת באוברלנד פארק, קנזס.
הסדרה עוסקת בבעיות זהות. הפרעת הזהות של האם עומדת במרכז העלילה, אך הסדרה עוסקת גם בסוגיות זהות נוספות כמו זהות מינית וזהות מגדרית.
ב-23 במאי 2011 הודיעה הרשת שלא תצולם לסדרה עונה רביעית.
עלילה
טרה נשואה למקס. הוא מטפל בה ומתמודד בעצמו עם הזעם המצטבר בו. יש להם שני ילדים: קייט הבכורה ומרשל. שרמיין, אחותה של טרה, מתגוררת בסמוך להם.
אמקאר פרם
מועדון הכדורגל אמקאר פרם (ברוסית: Футбольный Клуб Амка́р Пермь) היא קבוצת כדורגל מהעיר פרם שברוסיה.
בשנות השתתפותה בליגת העל הקבוצה כונתה "הקבוצה האירופאית המזרחית ביותר המשחקת באחת הליגות הבכירות של אירופה" שכן היא שכנה במזרחה של רוסיה האירופית (טום טומסק ולוץ' ולדיווסטוק ממוקמות מזרחית מהעיר פרם אך הן נמצאות ברוסיה האסיאתית ולא נכללות תחת ההגדרה של "אירופה"). ב־18 ביוני 2018 איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית. עם זאת ממשלת מחוז פרם הפעילה את אקדמיית הכדורגל של מחוז פרם תחת מותג אמקר במסגרת הליגה החובבנית והמועדון הוקם מחדש כמועדון מקצועני באפריל 2021.
אטימולוגיה
הקבוצה הוקמה על ידי פועלי מפעל למינרלים בעיר פרם. השם "אמקאר" מורכב משני השמות "אמיאק" ו"קרבאמיד" שהם התוצרים העיקריים של המפעל ממנו באו הפועלים.
היסטוריה
"אמקאר" נוסדה בשנת 1993, כשהופיעה למשחקה הראשון ב־8 במאי אותה שנה כאשר קבוצה שהורכבה מפועלים במפעל למינרלים בעיר פרם שיחקה את משחקה הראשון ב"גביע פרם".
בשנה שלאחר מכן הקבוצה זכתה באליפות מחוז פרם ובשנת 1995 הפכה אמקאר פרם למועדון מקצועני. תחילה הקבוצה שיחקה בליגה הרוסית השלישית (הליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה) והתקדמה עם השנים בין הליגות עד שבשנת 2003 זכתה באליפות הליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית ברוסיה) והעפילה לפרמייר-ליג הרוסי.
בינואר 2011 הקבוצה הודיעה כי היא פורשת מהליגה הרוסית, בשל קשיים פיננסיים שצצו במהלך עונת 2010, אולם ראשי הליגה החליטו לא להדיחה ולנסות למצוא ספונסר מתאים לפני פתיחת הליגה. הדבר הצליח וקבוצה המשיכה לשחק בליגה העליונה.
מאז הקמתה מומנה הקבוצה על ידי מפעלים כימיים וחברת SiburChimProm מהעיר פרם, למעט בשנים 2015–2016 כשמומנה על ידי בנק מוסקבה.
בעונת 2017/2018 ספונסר הקבוצה הייתה חברת הבנייה ניו גראונד. בדצמבר 2017 שוב נודע כי הקבוצה נקלעה לקשיים פיננסיים וכי היא נמצאת בסכנת פירוק, לאחר שספונסר הקבוצה עזב וממשלת המחוז לא אישרה תקציב לעונת 2018/2019. בעונת 2018 הקבוצה נחשבה לקבוצה עם התקציב הנמוך ביותר בליגה, היא העמידה תקציב בסך 13 מיליון דולר.
ביוני 2018 הכריזה הקבוצה על פשיטת רגל.