cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת השמש
עננת אורט
עננת אורט, שיש המעריכים כי היא מורכבת מעד אלף מיליארד גופי קרח, היא המקור של שביטים ארוכי־המחזור בעלי הזנב המוכר. קיומה הוצע לראשונה בשנת 1950 על ידי האסטרונום ההולנדי יואן אורט, שחישב את מסלוליהם ההתחלתיים של כ־20 שביטים ארוכי־מחזור, לפני שמסלולם הופרע על ידי כוכבי הלכת. כיום מסווגים גופים שמקורם באזור זה כגופים בעננת אורט (OCO), והם נחשבים כגופים הטרנס־נפטוניים הרחוקים ביותר במערכת השמש.
סדנה
סדנה הוא העצם הרחוק ביותר שהתגלה אי פעם במערכת השמש. מסלולו אליפטי ביותר, עם אפהליון שמוערך ב־942 יחידות אסטרונומיות ופריהליון של כ־76.1 יחידות אסטרונומיות. הקפתו את השמש אורכת 11,487 שנה.
השוק הלבן
השוק הלבן או שוק אל-אביאד הוא שוק בצפון-מזרחה של העיר העתיקה בעכו. השוק זכה לשמו בזכות הטיח הלבן שכיסה את קירותיו.
מערכת השמש
סדנה
אף שגודלו וצורתו אינם ידועים במדויק, קוטרו של סדנה מוערך ב־1,180 עד 1,800 ק"מ, בהשוואה ל־12,756 ק"מ של כדור הארץ ו־3,474 ק"מ של הירח. מעריכים שבסופו של דבר יוגדר העצם ככוכב לכת ננסי, מאחר שהוא גדול יותר מכוכב הלכת הננסי קרס, בעל הקוטר של 975 ק"מ. סדנה כה רחוק מהשמש, עד שהטמפרטורות בו לעולם אינן עוברות את 240°C-. תצפיות מראות כי זהו אחד העצמים האדומים ביותר במערכת השמש, אדום כמעט כמאדים.
השוק הלבן
היסטוריה
מבנה השוק הראשון באתר זה נבנה על ידי דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 ובשל מיקומו בסמוך לשער היבשה שממזרח לו, היה למוקד המסחרי החשוב ביותר בעיר במשך יותר מ-150 שנים. המבנה המקורי היה גדול מהמבנה הנוכחי והיו בו 110 חנויות (לעומת 64 שיש בו כיום). בשנת 1817 עלה השוק באש, לפי האגדה בעקבות ניצוץ ממקטרת שגרם לפיצוץ עז בחבית אבק שרפה. שליט העיר, סולימאן פאשה, הרס את שרידי המבנה והקים אותו מחדש באותה שנה. השוק שב ונפגע בשנים 1831-1832 כתוצאה מהתקפתו של אבראהים פאשא על העיר. עם זאת, הוא שמר על חשיבותו עד לסוף התקופה העות'מאנית.
מערכת השמש
סדנה
במרץ 2014 פורסם כי התגלה עצם רחוק יותר מסדנה, 2012 VP113.
כוכב לכת תשיעי משוער
ב־20 בינואר 2016 פרסמו אסטרונומים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מאמר, ובו טענו כי מצאו עדות לכוכב לכת תשיעי במערכת השמש. באמצעות מודלים מתמטיים ממוחשבים של מסלולי גופים טרנס־נפטוניים מרוחקים, בעלי מאפיינים מיוחדים, הם הסיקו שהסבירות הגבוהה ביותר לכך היא שמסה פלנטרית כלשהי השפיעה על המסלולים הללו. לפי המודל שבנו, הקפה אחת של כוכב הלכת המשוער אורכת כ־10–20 אלף שנים, והפריהליון שלו, הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו סביבה, הוא כ־200 יחידות אסטרונומיות. המסלול אקסצנטרי מאוד, וכוכב הלכת המשוער נמצא רוב הזמן רחוק מהשמש הרבה יותר, במרחק של בין 600–1200 יחידות אסטרונומיות. מסתו לפי המודל היא 5 עד 10 מסות ארץ, והוא דומה בגודלו בערך לענק הגזים נפטון.
חקר מערכת השמש
השמש, הירח, כוכב חמה, נוגה, מאדים, צדק ושבתאי, שנראים בעין בלתי מזוינת, מוכרים לאנושות כבר אלפי שנים. האסטרונומים של יוון העתיקה היו הראשונים לחקור באופן שיטתי את הטבע הפיזיקלי של גרמי השמים. לפי התאוריות המקובלות אז, מקומו של כדור הארץ הוא במרכז היקום, ואילו כוכבי הלכת, השמש וכוכבי השבת סובבים סביבו. יוצא דופן היה אריסטרכוס מסמוס, שהציע את המודל ההליוצנטרי.
השוק הלבן
כיום
השוק המקורה שופץ וכיום פועלת בו מסעדה בשם "פלאפל השלום".
מערכת השמש
חקר מערכת השמש
האמונה הרווחת עד תחילת המהפכה המדעית במהלך המאה ה־16 הייתה כי כדור הארץ נמצא במרכז היקום (המודל הגאוצנטרי), וכי הוא שונה משאר העצמים השמימיים. תאוריה זאת התיישבה עם הנתונים האמפיריים על תנועת הכוכבים ועל מה שנראה כנייחות הארץ, והיא גם זכתה לתמיכת הכנסייה הקתולית. מחקר אסטרונומי, שהחל עם עבודתם של ניקולאוס קופרניקוס, גלילאו גליליי, טיכו ברהה, יוהאנס קפלר ואייזק ניוטון, הוביל בסופו של דבר לא רק לקבלת הרעיון שכדור הארץ סובב את השמש, אלא גם לדעה שכוכבי הלכת נשלטים על ידי אותם חוקים החלים על כדור הארץ, ולכן הם יכולים להיות דומים לו במובנים שונים.
תצפיות טלסקופיות
גלילאו גליליי היה הראשון שהשתמש בטלסקופ לצורך תצפיות אסטרונומיות. הוא הבחין במכתשים על פני הירח, בכתמי שמש לא קבועים על פני השמש, בארבעת ירחיו של צדק ובטבעותיו של שבתאי. ג'ובאני קאסיני וכריסטיאן הויגנס המשיכו את המחקר של גלילאו, וגילו את הכתם האדום הגדול של צדק ואת טיטאן, ירחו הגדול של שבתאי. בשנת 1682, פרסם אדמונד היילי מחקר, ולפיו תצפיות חוזרות ונשנות של שביט היו למעשה תיעוד של אותו גרם שמיים שחוזר בכל 76 שנה (קרוי כיום שביט היילי). הדבר תמך בטענה ששביטים אינם תופעה אטמוספירית, כפי שמקובל היה לחשוב, וכי גופים נוספים מלבד כוכבי הלכת סובבים את השמש.
חקר כוכבי הלכת קיבל תפנית בשנת 1781, כאשר בחן ויליאם הרשל כמה כוכבים וגילה שאחד מהם נע במהירות גדולה בשמים. גרם שמיים זה קיבל את השם אורנוס בתוך זמן קצר. בשנת 1801, גילה ג'וזפה פיאצי את קרס, גוף קטן בין מאדים לצדק, והוא נחשב תחילה לכוכב לכת חדש. אולם, גילויים של אלפי גופים קטנים נוספים באותו אזור הוביל לסיווג של גופים אלו, וקרס בתוכם, כסוג חדש של עצמים, הקרויים אסטרואידים. בשנת 1846, אי התאמות במסלולו של אורנוס הביאו כמה אסטרונומים לחשוד כי קיים כוכב לכת גדול נוסף ומרוחק יותר, ששדה הכבידה שלו משפיע על מסלולו של אורנוס. חישוביו של אורבן לה ורייה הובילו בסופו של דבר לגילוי כוכב הלכת נפטון.
אי התאמות נוספות במסלולים של כוכבי הלכת הובילו את פרסיוול לוול להסיק כי קיים גוף נוסף במערכת השמש, והוא כינה אותו "כוכב הלכת X". לוול עצמו לא מצא את כוכב הלכת הנוסף, אך החיפושים נמשכו גם אחרי מותו. בשנת 1930 גילה קלייד טומבו את פלוטו במיקום הנכון על פי החישובים. ברם, פלוטו היה קטן מכדי להשפיע על מסלולם של כוכבי הלכת החיצוניים, ועל כן גילויו היה מקרי. לימים התברר כי מקור אי ההתאמות במסלולים בהערכה לא נכונה של מסת נפטון. בעשור הראשון של המאה ה־21 התגלו גופים נוספים הדומים לפלוטו, הן מבחינת מסלול והן מבחינת גודל, והעיקרי שבהם היה אריס, שהתגלה בשנת 2003 ונחשב תחילה לגדול במעט מפלוטו.
חקר באמצעות גשושיות
מאז תחילתו של עידן החלל, גשושיות מחקר משמשות לחקר מערכת השמש. גשושיות אלו, מצוידות במכשירי מדידה מגוונים, כמו מצלמות ורובוטים לאיסוף דגימות, סיפקו את רוב המידע הידוע כיום לגבי פני השטח של הגופים השונים במערכת השמש. הגוף הנחקר ביותר במערכת השמש, מלבד כדור הארץ, הוא הירח, והוא גם הגוף היחיד שהגיעו אליו בני אדם (במסגרת תוכנית אפולו).
הגשושית הראשונה שצילמה מקרוב וחקרה כוכבי לכת במערכת השמש התיכונה הייתה פיוניר 10, שחלפה על פני צדק בשנת 1973. אחריה, פיוניר 11 הייתה הראשונה שחלפה על פני שבתאי בשנת 1979. הגשושיות של תוכנית וויאג'ר ביצעו סיור ארוך באזור כוכבי הלכת החיצוניים, כאשר גם וויאג'ר 1 וגם וויאג'ר 2 חלפו על פני צדק בשנת 1979 ועל פני שבתאי בשנים 1981–1980. בעת המעבר ליד שבתאי, הוסטה וויאג'ר 2 לעבר אורנוס ועברה לידו בשנת 1986 ומאוחר יותר ליד נפטון, בשנת 1989. שתי גשושיות פיוניר ושתי גשושיות וויאג'ר צפויות להפוך לגופים המלאכותיים הראשונים שיעברו את ההליופאוזה, ויֵצאו ממערכת השמש. בספטמבר 2013 הודיעה נאס"א כי "וויאג'ר 1" הגיעה להליופאוזה, שהיא קצה הגבול המגנטי של מערכת השמש, וכך, לראשונה בתולדות האנושות, הגיע חפץ מעשה ידי אדם אל מעבר למערכת השמש. נכון ליוני 2016 נמצאת ווי'אגר 1 במרחב הבין־כוכבי, ואילו וויאג'ר 2 נמצאת בגבול העליון של ההליופאוזה.
הגשושית הראשונה שנחתה על פני גוף אחר במערכת השמש הייתה לונה 2 הסובייטית, שפגעה בפני הירח בשנת 1959. מאז, גופים מרוחקים יותר ויותר היו מטרה לגשושיות רובוטיות שונות. בין הנחיתות פורצות הדרך, ניתן לציין את הנחיתה בשנת 1966 של גשושית על פני נוגה (תוכנית ונרה). בשנות ה־70 של המאה ה־20 נחתו כמה גשושיות על פני מאדים (תוכנית מארס ותוכנית ויקינג), בשנת 2001 נחתה גשושית על פני האסטרואיד ארוס (NEAR Shoemaker), ובשנת 2005 נחתה גשושית (הויגנס) על פני טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי.
גשושיות מחקר לא מאוישות כבר הגיעו לכל כוכבי הלכת במערכת השמש, והחלק היחיד שלה שטרם נחקר הוא האזור הטרנס־נפטוני. הגשושית ניו הוריזונס, ששוגרה בשנת 2006, היא הגשושית הראשונה שחקרה גופים במערכת השמש החיצונית. היא חלפה על פני פלוטו ב־14 ביולי 2015, וב־1 בינואר 2019 שלחה לראשונה תיעוד של גוף מחגורת קויפר, שלימים נקרא 486958 ארוקות'. היא צפויה לשדר עליו עוד מידע. בסופו של דבר תעזוב הגשושית את מערכת השמש.
הסוס הלבן של קנט
הסוס הלבן של קנט (באנגלית: White horse of Kent) או הסוס הלבן הניצב (White Horse Rampant) הוא הסמל של מחוז קנט שבדרום מזרח אנגליה בממלכה המאוחדת. סוס זה מהווה את הסמל ההיסטורי של קנט מזה מאות שנים, וככל הנראה היה סמלה של ממלכת קנט.
מקורו של הסמל הוא במאה השישית, בסמל הג'וטי של ממלכת קנט. על פי הפולקלור הבריטי היה הסוס הלבן סמלו של הורסה, אחיו של הנגסט. הורסה הביס את המלך וורטיגרן בסמוך לאיילספורד וייסד את ממלכת קנט. האזכור ההיסטורי הראשון של הסמל הוא אזכור מ-1605 בכתביו של ריצ'רד ורסטגן, ובו התיאור הפולקלוריסטי.
שימושים
הסוס הלבן מופיע במרכז שלט האצולה של מחוז קנט ועל דגל קנט, ועל סמל ולוגו מועצת מחוז קנט, שלט האצולה של אוניברסיטת קנט ועל סמלים של חברות רבות וקבוצות ספורט שממוקמות במחוז קנט.
חבצלת השרון (מושב)
חֲבַצֶּלֶת הַשָּׁרוֹן הוא מושב באזור השרון ליד העיר נתניה, המושב שייך מהבחינה המוניציפלית למועצה אזורית עמק חפר, ומהבחינה הארגונית משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
היישוב הוקם על ידי עולים מפולין בשנת 1935.
שם
בתחילה נקרא המושב "נחלת יהושע" על שם יהושע סופרסקי.
היסטוריה
המושב הוקם על שטח אדמה של 1400 דונם מאדמות הקרן הקיימת בעמק חפר שנמסר לציונים הכלליים לצורך התיישבות המעמד הבינוני. האדמות כללו כ-800 דונם אדמה ראויה לעיבוד ועוד כ-600 דונם אדמות חול על חוף הים. השטח יועד ל-40 משפחות שכל אחד קיבל 19 דונם, 12 דונם לנטיעה, 3 דונם למגרש הבית וגידול ירקות, 4 דונם למספוא ועוד 4 דונם כרם בחולות. באביב 1933 עלה למקום חיל חלוץ אשר הכשירו את הקרקע לשאר המתיישבים על ידי עקירת עצי חרוב יבשים ושתילת עצים חדשים, על טהרת העבודה העברית. בשלב מסוים השתמשו בעובדים ערבים לצורך הנחת הצינורות במקום, ולאחר שהדבר נודע העבודה הופסקה והוזמנו עובדים יהודים. בניגוד לעצת המומחים התעקשו המתיישבים לטעת פרדסים של עצי הדר, למרות רוחות הים, ולצורך כך נטעו שורות של ברושים שישמשו מגן נגד הרוחות.
באוקטובר 1934 כבר היה במקום באר שסיפק 150 מ"ק לשעה, רשת צנורות ובית ראשון בו התגורר חיל החלוץ. ב-22 באפריל 1935 התקיים במקום חגיגת נטיעות, ובאותה עת התגוררו במקום חמש משפחות, אחת מהן של שרגא לווינשטיין, אחיו של חיים לבנון. המקום התקשה לגייס מתיישבים נוספים ועד תחילת 1939 היו במקום רק 6 משפחות שהתגוררו בצריפים בנקודה זמנית. ב-18 בינואר 1939 הונח אבן פינה לבתי הקבע שנבנו בסיוע הסוכנות. בסוף 1939 היו במקום 12 מתוך 27 חברים, שמונה מתוכם כבר גרו בבתים בנויים. במשך זמן רב לא היה כביש גישה למושב, עד שכביש נסלל בקיץ 1944.
במושב וסביבתו
במושב קיימת פנימייה טיפולית פוסט אשפוזית של משרד הרווחה הנקראת "נווה הדר". סמוך למושב נמצא גן לאומי אביחיל באתר דיונות חול, עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק. אלו הדיונות הדרומיות ביותר במישור החוף בהן שרדה תצורת צומח זו.
לגמרי לא שקטים
לגמרי לא שקטים הוא שם אלבום הבכורה של הזמרת והיוצרת ורד קלפטר. האלבום יצא לחנויות ב-1990 בחברת נענע דיסק ובהפצת חברת התקליטים הליקון, בהפקה מוזיקלית של קלפטר, יוסי אלפנט, ברי סחרוף, יואב שדמה וחברי להקת "לגמרי לא שקטים", עמוס עבר הדני (גיטרות), מיכה מיכאלי (בס) וישראל נחום (תופים). האלבום כלל שירים כמו "אין בעיר הזאת" ו"מצב ביניים", שזכו להצלחה בתחנות הרדיו. טרם צאתו, יצאו כסינגלים: "אין בעיר הזאת", "אני צריכה אותך" ו"ללא כיסוי", בחברת התקליטים אן אם סי. לשיר "מצב ביניים" הופק וידאו קליפ.
מרנגה
מרנגה (Merengue) הוא הריקוד הלאומי בהיספניולה. היום הסגנון פופולרי מאוד גם בקולומביה ובארצות אחרות בדרום אמריקה.
קיימות שתי גרסאות בנוגע למקור של המרנגה:
האחת, מקורה בעבדים שנקשרו יחדיו ואולצו לגרור רגל אחת כאשר נכפו לבצע איסוף קני סוכר בקצב התופים עליהם תופפו ברקע. עבד אשר לא היה עומד בקצב היה מקבל עונש חמור.
השנייה, טוענת שאחד מגיבורי האזור המוכרים נפצע ברגלו באחת מהמהפכות ברפובליקה הדומיניקנית. בני העיר קיבלו אותו וחגגו את ניצחונו וכחלק מהזדהות עמו רקדו כאשר הם גוררים רגל אחת.
מרנגה קיים מאז שנותיה הראשונות של הרפובליקה הדומיניקנית (בהאיטי, הריקוד נקראה Meringue). אפשרי ששם הריקוד, מקורו בקצף אוורירי ולבן העשוי סוכר וביצים המשול לאופי הריקוד, לקצבו המהיר יחסית והדייקנות שבו.
באמצע המאה ה-19, צבר המרנגה תאוצה ושירי מרנגה הושמעו כמעט בכל אירוע ברפובליקה הדומיניקנית ובאיים הקריביים. כמו כן הפך המרנגה לריקוד פופולרי בדרום אמריקה.
קיים גיוון רב במוזיקה של המרנגה, קיימים סוגים מגוונים של קצבי ריקוד, ממהירים ועד לאיטיים. הקצב המקובל במועדונים ומסעדות הוא בולרו איטי (סוג של ריקוד ספרדי, Slow Bolero), אשר משתנה למרנגה, הדומה לסגנון הג'ייב בשלביו הסופיים. המרנגה הנפוץ באולמות נשפים הוא איטי יותר ונרקד עם דגש על תנועות רגליים ואגן.
התפשטות המרנגה בארצות הברית החלה באזור ניו יורק, בתחילה לא היה נפוץ אך הפך לכך כעבור מספר שנים, כריקוד המתאים לרחבות ריקודים קטנות ומלאות באנשים.
מקורות המרנגה
מרנגה הוא שילוב של שני ריקודים, המינואט (Minuet) האפריקאי והצרפתי, מסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18. העבדים השחורים ראו את הריקודים שנערכו בערבי הנשפים של אדוניהם, וכאשר חגגו את הפסטיבלים שלהם, הם החלו לחקות את הריקודים אותם ראו "Masters' Dances". אך אותם ריקודים אירופאיים לא היו ריקודים שכיף לרקוד, הם היו אחידים ומשעממים, כך שבמשך הזמן הוסיפו העבדים מוטיבים נוספים באמצעות תיפוף לריקודים אשר הפכו אותם לקיצביים יותר.
המרנגה המקורי נרקד במעגל. כל זוג עמד והחזיק ידיים. הם עמדו בריחוק יחסי אחד מהשני. התנועות המקוריות של ריקוד זה היו ניעור הכתפיים ותנועות מהירות של הרגליים. לא הייתה תנועה קיצונית של האגן כפי שקיימת היום, זאת מכיוון שריקודים אפריקאים בנויים רק מתנועה של הידיים ומצעדים מסובכים.
מכאן שמקור המרנגה דומה מאוד לזה של ה"קייק ווק" ("Cake Walk") הדרום אמריקאי.
גנגס
הגַּנְגֵּס (נקרא גם גנגא गङ्गा בשפות המדוברות בהודו) הוא נהר מרכזי בצפון הודו, הנחשב מקודש בדת ההינדית. אורכו הכולל של הנהר הוא 2,507 ק"מ.
מקורו בנהר הבהאגיראת'י הנשפך מקרחון גנגוטרי בהימלאיה (במדינת אוטראקהאנד), והוא חובר לנהר האלאקנאדה ליד דאופראיאג ויחד הם יוצרים את הגנגס. משם זורם הגנגס דרך המישורים הנרחבים של צפון הודו, זורם גם בבנגלדש ונשפך למפרץ בנגל לאחר שהוא מתפצל לשלוחות רבות. אחת השלוחות היא נהר ההוגלי הזורם ליד כלכותה. שלוחה נוספת היא נהר הפדמה שזורם לבנגלדש. שפך הנהר למפרץ בנגאל יוצר, יחד עם שפך הבראהמאפוטרה, את סונדרבאנס ("יערות יפים") שהוא האיסטואר הגדול בעולם. זהו אזור עשיר ביערות מנגרוב, ואחד מבתי הגידול העיקריים של הטיגריס הבנגלי.
נהר היאמונה - נהר חשוב בפני עצמו, וקדוש כמעט כמו הגנגס, הוא פלג של הגנגס, והם נפגשים ליד המקום בו עומדת העיר הקדושה פריאגראג'.
בהינדואיזם
הגנגס מואנש בהינדואיזם כאלה: "מא גנגה" (אמא גנגה), אימו של קארטיקיאה (אביו - אגני).
לאורך גדות הנהר ישנם מספר מקומות קדושים להינדים, בהם רישיקש, הארידוואר וואראנסי. ההינדים מאמינים שטבילה בנהר שוטפת את החטאים, ופיזור אפר הגופה בנהר משפר את החיים בגלגול הבא ואף להגיע למוקשה (שחרור מגלגל החיים) מוקדם יותר. הינדים אדוקים עורכים עליות לרגל לנהר כדי לרחוץ בו ולעשות מדיטציה על גדותיו.
לפי האגדה, ברהמה אסף את הזיעה מרגליו של וישנו ויצר את הגנגס. העובדה ששניים מהטרימורטי - שלושת המופעים של האל בהינדואיזם - נגעו בנהר הפכה אותו לקדוש במיוחד.
שנים לאחר מכן, מלך בשם סגר קיבל, בדרך קסם, שישים אלף בנים. יום אחד, המלך ערך טקס סגידה לטובת הממלכה. בטקס היה אמור להשתתף סוס, שנגנב על ידי אינדרה הקנאי. סגר שלח את כל בניו לכל רחבי העולם כדי לחפש את הסוס. הם מצאו אותו בשאול, ליד מלומד סגפן. הם חשבו שהסגפן גנב את הסוס והטיחו בו עלבונות והפרו את של סגפנותו. המלומד פתח את עיניו בפעם הראשונה מזה מספר שנים והביט בבניו של סגר. המבט שרף את כל שישים אלף הבנים לאפר.
נשמות בניו של סגר נעו ונדו בעולם כרוחות הרפאים שכן לא נערכו להם טקסי קבורה. כשבהגירטה, אחד מבניו של סגר מאישה אחרת שמע על גורלם, הוא נשבע להביא את גנגה לארץ כדי שהיא תטאטא את האפר לשמים.
בהגירטה התפלל לברהמה כדי שגנגה תרד לארץ. ברהמה הסכים, והורה לגנגה לרדת לארץ ולשאול כדי שנשמות קרוביו של בהגירטה יוכלו לעלות לשמים. גנגה היהירה נעלבה והחליטה לטאטא את כל הארץ בנפילתה מהשמים. בהגירטה המודאג התפלל לשיווה כדי שיעצור את נפילתה של גנגה.
גנגה נפלה על ראשו של שיווה. אבל שיווה כלא אותה בשערו ונתן לה לצאת רק בזרימה חלשה. מגעו של שיווה קידש עוד יותר את גנגה. תוך כדי דרכה לשאול יצרה גנגה נהר בארץ שבו יוכלו נשמות חסרות מזל להיטהר.
אליפות הנשים של NXT UK
אליפות הנשים של NXT UK (באנגלית: NXT UK Women's Championship) הייתה תואר אליפות היאבקות מקצועית, שנוצר על ידי ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ושייך למותג הפיתוח שלו, NXT UK, ששימש כמותג האחות של NXT בממלכה המאוחדת. האליפות נוצרה ב-18 ביוני 2018, כשהאלופה הראשונה הייתה ריאה ריפלי. האלופה האחרונה הייתה מייקו סאטומורה. אליפות זו אוחדה עם אליפות הנשים של NXT ב-4 בספטמבר 2022 באירוע Worlds Collide.
ארגון ה-WWE הודיע על תוכניותיו ליצור מותג בממלכה המאוחדת במהלך דצמבר 2016, לעומת זאת, תוכנית זו יצאה לפועל רק באמצע שנת 2018, כש-NXT UK הפך למותג המדובר. האליפות נוצרה ב-18 ביוני 2018 במהלך הלילה הראשון של טורניר אליפות בריטניה לשנת 2018. למרות שתואר אליפות זה הוא אחד מארבע חגורות אליפות הנשים ב-WWE, הוא נחשב לאחרון בחשיבותו במחלקת הנשים, כששלוש חגורות אליפות הנשים של שלושת המותגים הראשיים (אליפות הנשים של Raw, אליפות הנשים של סמאקדאון ואליפות הנשים של NXT) נחשבות לבכירות ממנו.
היסטוריה
ב-18 ביוני 2018 במהלך הלילה הראשון של טורניר אליפות בריטניה, אליפות הנשים של NXT UK, ביחד עם אליפות הזוגות של NXT UK, הוכרזו על ידי המותג NXT UK של ארגון ה-WWE. לאחר מכן, התקיים טורניר הדחות של יומיים בין שמונה משתתפות, שמטרתו הייתה להכתיר את אלופת הנשים הראשונה במסגרת ההקלטות הראשונות של התוכנית NXT UK. במהלך הקלטות התוכנית של ה-26 באוגוסט, ריאה ריפלי ניצחה את טוני סטורם בגמר הטורניר והפכה לאלופת הנשים הראשונה של NXT UK (פרק זה שודר ב-28 בנובמבר).
בינואר 2020, ארגון ה-WWE החליט להתייחס לאליפות נשים זו בשם "אליפות NXT UK" על מנת ליצור שוויון מגדרי בהשוואה לאליפות הגברים. לעומת זאת, החלטה זו שונתה זמן קצר לאחר מכן.
עיצוב האליפות
חגורת האליפות נחשפה ב-25 באוגוסט במהלך הקלטות התוכנית NXT UK. העיצוב שלה זהה לאליפות בריטניה של NXT. בדומה לאליפות בריטניה, הפלטה המרכזית מעוצבת סביב הלוגו של NXT UK, כשלעצמו מכיל בצדדיו את סמל הממלכה המאוחדת, עם אריה וסוס (במקום החד קרן המסורתי) בנוסף ללוגו של NXT UK בצורה אנכית. הכיתוב מעל המגן הוא "בריטניה", ישירות מתחת למגן הכיתוב הוא "הנשים", ומתחת לכיתוב האחרון הכיתוב הוא "אלופה". גבול מעוטר בזהב עם תכשיטים אדומים תוחמים את הפלטה המרכזית. פסים מזהב בכל קצה מפרידים בין הפלטה המרכזית לשתי הפלטות הצדדיות. במה שהפך למאפיין בולט של חגורות האליפות בארגון, הפלטות הצדדיות ניתנות לשליפה ולהחלפה עם הלוגו של אלופת הנשים הנוכחית; ברירת המחדל של פלטות אלו היא הלוגו של ה-WWE. בדומה לאליפות הנשים של Raw ואליפות הנשים של סמאקדאון, רצועת העור היא בצבע לבן.
מאוריציו פוליני
מאוריציו פוליני (Maurizio Pollini; נולד ב-5 בינואר 1942) הוא פסנתרן איטלקי מהחשובים החיים כיום.
מאוריציו נולד במילאנו לאדריכל ג'ינו פוליני, והחל לנגן בפסנתר בגיל 5. בגיל 15 זכה בפרס השני בתחרות הבינלאומית לפסנתרנים בז'נבה (הפרס הראשון לא הוענק). שלוש שנים לאחר מכן זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית היוקרתית על-שם פרדריק שופן בוורשה. פוליני היה הצעיר מ-89 המתחרים, והיה אף הזוכה הראשון בהיסטוריה של התחרות שלא מהגוש המזרחי.
הפסנתרן ארתור רובינשטיין היה אורח הכבוד של התחרות, והוא התנגד בשעתו לזכייתו של פוליני. רובינשטיין הודיע כי הוא מעניק פרס מטעמו למועמד אחר שהיה חביב עליו במיוחד, הפסנתרן היהודי-מקסיקני מישל בלוך. במרוצת השנים רובינשטיין הבין כי טעה בשיפוטו. בלוך נשכח כלא היה, ובין רובינשטיין לבין פוליני נרקמה ידידות עמוקה.
לאחר הזכייה בתחרות חברת ההקלטות EMI החתימה אותו על חוזה והפיקה עמו שני תקליטים של יצירות שופן. ואולם לאחר מכן הוחלט בחברה להפסיק את העבודה עם פוליני משום שסברו שהוא עלול לגרום להפסדים. דויטשה גרמופון הייתה המרוויחה הגדולה, שכן מאז פוליני הקליט תחת המותג תקליטים ותקליטורים רבים שנמכרו כמעט כולם בהיקף גדול וגרפו רווחים נאים - הן לאמן הן לחברת ההקלטות.
בצעירותו התפרסם פוליני בעיקר בזכות ביצועיו ליצירות שופן בעקבות זכייתו בתחרות הידועה. לאחר ההקלטות הראשונות ב-EMI הוא החל ללמוד אצל הפסנתרן הנודע ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, ובמשך כשש שנים לא הופיע כלל בקונצרטים, והתמקד בלימוד ובתרגול. התקליט הראשון שהקליט לאחר מכן, בשנת 1971, היה של יצירות שנכתבו במאה ה-20: שלושה פרקים לפסנתר מתוך "פטרושקה" של איגור סטרווינסקי, הסונטה מס' 7 מאת פרוקופייב ויצירות מאת אנטון וברן ופייר בולז. הקלטות אלה ידועות עד היום כציון דרך היסטורי משמעותי בנגינת מוזיקה קלאסית מודרנית
הרפרטואר של פוליני בקונצרטים ובהקלטות אולפן יחד הוא רחב ביותר ומשתרע על פני מאות שנים, החל במוזיקה מתקופת הבארוק וכלה במוזיקה בת זמננו - מבאך, דרך מלחיני התקופה הקלאסית מוצרט ובטהובן ומלחיני התקופה הרומנטית שומאן, שופן, ליסט וברהמס, ועד למלחיני הזרמים המודרניים במוזיקה דביסי, בארטוק, סטרווינסקי, שנברג, ברג, וברן, בולז, נונו ועוד. שליטתו הטכנית בפסנתר ידועה כפורצת דרך וכמעט חסרת גבולות. סגנון נגינתו מאופק, מתוכנן, טעון עוצמות פנימיות גדולות ובעל מהימנות מרבית לפרטיטורה על כל רבדיה. עם זאת, יש המבקרים את פוליני על קור ועל היעדר מימד אנושי בנגינתו.
פוליני הופיע בארץ ארבע פעמים: ב-1968, ב-1983, ב-1985 וב-1987. הסיבה למיעוט הופעותיו בארץ קשורה, בין השאר, להתנגדותו לשליטה הישראלית בשטחים.
פטר, דוכס אולדנבורג
פטר, דוכס אולדנבורג (בגרמנית: August von Oldenburg; 26 באוגוסט 1812 - 14 במאי 1881), היה סבו של ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, והוא אב קדמון של ניקולאי רומנוביץ' רומנוב, אחד מהטוענים לראשות שושלת המלוכה של בית רומנוב ולכתר הצאר הרוסי.
ביוגרפיה
פטר נולד ב-26 באוגוסט 1812 בירוסלבל, לגאורג, דוכס אולדנבורג וליקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. שישה חודשים לאחר לידתו מת אביו ממחלת הטיפוס, ופטר ואחיו עברו לחסותו של דודם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. האחים חיו ברוסיה עד שאמם התחתנה עם וילהלם הראשון, מלך וירטמברג בשנת 1816, ולאחר מכן עברו לווירטמברג והתחנכו בשטוטגרט. עם מותה של אמם, פחות משלוש שנים לאחר מכן, פטר ואחיו נשלחו לסבא שלהם פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג באולדנבורג, וקיבלו ממנו חינוך נרחב, כפי שנתן לבניו, וכן נשלחו בקביעות לטיולים מאלפים ברחבי גרמניה כדי להרחיב את החינוך שלהם.
במאי 1829 נפטר סבו, ואחרי מותו של אחיו אלכסנדר בנובמבר אותה שנה, קרא לו דודו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ומינה אותו לקולונל במשמר החיים. פטר עלה במהירות בסולם הדרגות, ולאחר מכן מונה ללוטננט גנרל. לאחר ארבע שנות שירות הוא פרש לגמלאות, והיה פעיל בממשלת סנקט פטרבורג. בשנת 1834 הוא מונה לסנטור רוסי, ומאותו זמן החל להתפרסם כפילנתרופ גדול, שהקדיש את כוחותיו בעיקר לחינוך. הוא ייסד את בית הספר הקיסרי לתורת המשפט, שבו התחנכו השופטים והמנהלים העתידים של רוסיה, ובשנת 1844 הוא מונה לראש ארגון לקידום החינוך של נשים.
פיטר מאולדנבורג היה גם חוקר, ודיבר שמונה שפות. כנשיא כבוד של קרן הנאמנות צארינה מריה, הוא גם מילא תפקיד מוביל בפיקוח על פיתוח בתי חולים ברוסיה, שאחד מהם בסנקט פטרסבורג נקרא בית החולים של הנסיך פיוטר מאולדנבורג לילדים. בנוסף, הוא גם תרם תרומה משמעותית לתוכניות בניין בית הספר באולדנבורג, שהייתה מולדתו.
ב-23 באפריל 1837 התחתן פטר עם תרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנה נולדו לו 8 ילדים.
פטר היה מלחין מוכשר, והלחין כמה יצירות נחשבות, אשר חלקם אף בוצעו בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
בשנת 1880 נערכה מסיבה חגיגית לכבודו, לרגל 50 שנות שירותו לטובת ממשלת רוסיה, בהשתתפות אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ורוב המשפחה הקיסרית. פטר היה קשור מאוד לאחיינו הצאר אלכסנדר השני, ולאחר שנרצח הלה במרץ 1881 לקח זאת פטר באופן קשה, וכעבור חודשיים הוא מת בביתו ב-14 במאי.
משפחתו
ב-23 באפריל 1837 התחתן פטר עם תרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
גבול הייפליק
הגילוי
עד מחקרם התקדימי של הייפליק ומורהד מקובל היה כי כל תא ביולוגי מסוגל לחיות לנצח, אם רק יתנו לו תנאי חיים אופטימליים. דעות חורגות, כמו זו שהשמיעו ופרסמו הביולוג הגרמני אוגוסט וייסמן עוד בסוף המאה ה-19, אירל סווים באמצע שנות החמישים, ואחרים, נדחו. גם מאמרם הראשון של הייפליק ומורהד ב-1961 נדחה תחילה, אולם בסוף אותה שנה הוא התפרסם ושינה את הראיה המדעית המקובלת, אם כי עד היום לא ננטשה לחלוטין התאוריה הנוגדת וישנם חוקרים המחזיקים בה וטוענים כי בנסיבות הנכונות ובתנאים המתאימים ניתן להוכיח כי גבול הייפליק איננו קיים כלל או לפחות שניתן לחצותו.
הייפליק ומורהד מצאו כי אין זה משנה עד כמה טובים יהיו תנאי חייהם של התאים, הם יכולים להתחלק שוב ושוב רק עד מספר מסוים קבוע של פעמים ולא יותר. מצוי בתוכם "שעון מוות", שבאותה עת היו מהותו ודרך פעולתו בלתי ידועות לחלוטין, הסופר את החלוקות ומפסיק אותן, בתא אנושי לאחר החלוקה החמישים בערך. לעניין זה, מסתבר כי גם אם יוקפאו התאים אחרי מספר חלוקות, הפשרתם תחדש את הספירה בדיוק מהנקודה בה הופסקה, כלומר, הם "יזכרו" כמה חלוקות נותרו להם ולא יעברו את המספר הכולל הזה.
"שעון המוות" התאורטי של הייפליק ומורהד, הטלומר, התגלה על ידי אליזבת בלקברן וג'וזף גאל באמצע שנות השבעים. הם פרסמו את תגליתם ברבים במאמר מ-1978. בלקברן זכתה ב-2009 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בגין תגליתה זו. הסתבר שהטלומרים מתקצרים מדי חלוקה של התא, כך שבהגיעם לאורך מינימלי מסוים נעצרת חלוקתו. התאים שאינם מתחלקים עוד הם תאים זקנים, וביולוגים רבים טוענים שזהו מנגנון ההזדקנות של האורגניזם כולו, או לפחות אחד החשובים במנגנוני ההזדקנות הביולוגית.
פורצי הגבול
במשך השנים שעברו מאז תגלית זו התגלו לה גם יוצאים אחדים מהכלל: תאים ואורגניזמים הפורצים את גבול הייפליק. תאי הרבייה או המין, הזרע והביצית, כמו גם תאי סרטן למשל, הם בני אלמוות, ואינם כפופים לגבול הייפליק.
במישור אחר, אף כי עדיין ברמה התאית, התגלה ב-1984 כי תאי גזע שטרם התמיינו ולפניהם עדיין שורה ארוכה של חלוקות, כמו גם תאי סרטן, מכילים בתוכם אנזים בשם טלומראז, המונע את התקצרות הטלומרים. לפיכך, אין הם כפופים לגבול הייפליק. מגלי הטלומראז, ביניהם אליזבת בלקברן מגלת הטלומר, זכו בפרס נובל בגין תגליתם זו. אם גבול הייפליק נובע וקשור לאורך הטלומרים, אזי הארכת הטלומרים או מניעת התקצרותם מידי חלוקה אמורה לאפשר את חציית גבול הייפליק, הגדלת מספר החלוקות התאיות והארכת משך חיי התא לפני הזדקנותו, או אפילו מניעתה לחלוטין. במחקרים אחרים התגלה כי גם דיפפטיד (שתי חומצות אמינו, שהן אבני היסוד של החלבונים) בשם קרנוזין מסוגל להאט ואף לעצור את התקצרות הטלומרים מידי חלוקה ובכך להרחיק את גבול הייפליק.
ברמת האורגניזם השלם, התגלה כי המדוזה הזעירה Turritopsis nutricula היא אחד האורגניזמים היחידים שלכאורה אינם כפופים לגבול הייפליק. בעל חיים זה מתבגר מינית ומסוגל לחזור אחורה בהתפתחותו לשלב הפוליפ ולעשות זאת שוב ושוב, לכאורה לנצח. מסיבה זו הוא מכונה "המדוזה בת האלמוות". גם לגבי ההידרה, יצור מים מתוקים זעיר בגודל דומה, הועלתה טענה כי איננו כפוף לגבול הייפליק ואיננו מזדקן ביולוגית. יש לציין עם זאת, כי כעשור שנים לאחר פרסומו של המחקר ובו הטענה הזו, טען חוקר אחר כי המסקנה אינה נכונה וכי ההידרה כן מזדקנת ביולוגית.
גם לובסטר הוא בין בעלי החיים הבודדים שנמצא כי לכאורה אינם מזדקנים כלל, כלומר, גבול הייפליק איננו חל עליהם. דומים לו ככל הנראה גם סוגים מסוימים של צבים ואולי גם יסעורון אטלנטי. ישנם חוקרים המייחסים את העדר ההזדקנות והעדר גבול הייפליק אצל בעלי חיים אלה, לקיומו של טלומראז בכל תאיהם, בניגוד למצב אצל כמעט כל בעלי החיים האחרים ובהם האדם. לפי הטענה הזו, הטלומראז מונע מהטלומרים בתאיהם להתקצר ובכך מונע מהם להזדקן ופורץ את גבול הייפליק.
שחר ישי
ביוגרפיה
ב-2008 השתתף בתוכנית הריאליטי "גריז" של רשת, בה זכה במקום הראשון. הוא הנחה ושר במופע המרכזי של פסטיבל כרמיאל והשתתף במופע "הפסקול של המדינה" בבימויו של בועז פייפר.
החל בשנת 2008 שיחק בתיאטרון בית ליסין במגוון תפקידים מרכזיים, כגון "ליסנדר" ב"חלום של לילה בלב קיץ" (עיבוד למחזה השייקספירי) בבימויו של גלעד קמחי, "דובי" ב"תפוחים מן המדבר" בבימויו של עודד קוטלר, "אראל" ב"המלאך" בבימויה של ציפי פינס. כיום הוא משחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "קזבלן", בתיאטרון באר שבע ב"פיאף", בתיאטרון הארצי לנוער ב"קיץ שלי", "על ניסים ונפלאות" ו"נסיך מצרים", בתיאטרון בית ליסין ב"המלאך", בתיאטרון אורנה פורת ב"מעלה קרחות", וכן הוא מגלם את אלאדין ב"אלאדין ומנורת הקסמים".
ב-2010 השתתף בסרט "חבורת ראש כרוב" בהפקת גלובוס גרופ ובבימויו של אופיר לובל, לצד חנה לסלאו ומיכל מוכתר. באותה שנה הוציא ישי שני סינגלים, "שמרי אותי" ו"שחרית".
ישי עוסק גם בדיבוב עבור ערוץ דיסני וערוץ הופ!, וכן לקולנוע.
ב-2012 היה שותף לרעיון הקמת להקת הילדים "מלאכים קטנים" המופיעה בכל העולם, יחד עם שביט רביבו וגדי גולדמן, והוא אף אחראי על הבימוי והכוריאוגרפיה של הלהקה. באותה שנה השתתף בהצגת הילדים "היפהפייה הנרדמת" בהפקת התיאטרון שלנו.
ב-2013 ביים ויצר כוריאוגרפיה בפרויקט לילדים שנקרא "יהלום החלום" עבור נולי ויניב כוכבי הילדים, על פי סיפור של שלומי לניאדו, שייצא ב-DVD.
ב-2014 הקים ויזם את "בית ספר למצטיינים באמנויות הבמה והטלוויזיה", יחד עם שביט רביבו, בעלת סוכנות ייצוג וניהול אישי לילדים ובני נוער
ב-2018 שחר היה הכיאוגרף של "הלהקת הנוער הייצוגית של חולון" ועזב לאחר שנה בשל לחץ הצגות.
חייו הפרטיים
ישי נשוי ולו ארבעה אחים בהם המוזיקאי דניאל ישי. מתגורר כיום בתל אביב.
תורינגיה
תורינגיה (בגרמנית Thüringen, תירינגן) היא אחת מ-16 המדינות המרכיבות את גרמניה. היא אחת המדינות הקטנות בשטחה (16,172 קמ"ר, מקום 11 בגרמניה) ואף במספר תושביה (יותר מ-2 מיליון, מקום 12 בגרמניה). בירתה והעיר הגדולה בה היא אֶרפוּרט (200,000 תושבים).
אין ערים גדולות בתורינגיה, אך לערים רבות בה חשיבות היסטורית ותיירותית גדולה. בראשן עומדת ויימאר, שזכתה למעמד סמלי בהיסטוריה הגרמנית - הן כבירת תור הזהב של הנאורות הגרמנית, והן כמקום כינון החוקה של הרפובליקה קצרת החיים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, רפובליקת ויימאר. ערים ידועות נוספות בתורינגיה הן יֶנָה (בה שוכנת אוניברסיטת פרידריך שילר), גותה, אָייזנַך (Eisenach, עיר מולדתו של יוהאן סבסטיאן באך), אלטנבורג (Altenburg) וגֶרָה (Gera).
המדינה, ששכנה 40 שנים בתחומי גרמניה המזרחית, נוסדה מחדש בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה. בימי הביניים הייתה תורינגיה מהדוכסויות החשובות בגרמניה, אך במשך השנים ירדה מגדולתה ונהייתה מפוצלת בין מדינות פיאודליות רבות בדרגות אצולה שונות, במאה ה-19 חלקים גדולים בה נכבשו על ידי פרוסיה והיא הייתה לחלק מהקונפדרציה הגרמנית ובהמשך הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקיסרות הגרמנית.
ראש ממשלת תורינגיה (נכון ל-2015) הוא בודו רמלוב ממפלגת די לינקה שנבחר לתפקיד ב-2014. הוא החליף את כריסטינה ליברקנכט מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) שנבחרה לתפקיד ב-2009. היא החליפה את דיטר אלטהאוס (Dieter Althaus), אשר נבחר לתפקיד בשנת 2003 כראש הממשלה הצעיר ביותר במדינות גרמניה (בן 45 עם בחירתו). אלטהאוס החליף את ברנהרד פוֹגל (Bernhard Vogel), הפוליטיקאי היחיד בתולדות גרמניה ששימש כראש ממשלתן של שתי מדינות: בין השנים 1976 ו-1988 הוא שימש כראש ממשלת ריינלנד-פפאלץ.
המדינה מהווה מעוז של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU); המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ומפלגת הירוקים הגרמנית זוכות לתמיכה מועטה בלבד בתורינגיה; זוהי אחת המדינות הבודדות בגרמניה בהן אין כלל ייצוג בלנדטאג למפלגת הירוקים. כוח נוסף במדינה מהווה מפלגת השמאל (נוסדה רשמית כמפלגה ב-2007 מאיחוד מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי PDS עם מפלגת האלטרנטיבה לעבודה וצדק חברתי WASG); מפלגה זו, הזוכה לתמיכה בעיקר במדינות מזרח גרמניה, היא המפלגה השנייה בגודלה בתורינגיה ותורינגיה היא המדינה היחידה בגרמניה שראש ממשלתה משתייך למפלגה זו.
בתורינגיה, כמו בכל מדינות מזרח גרמניה לשעבר, שררה אבטלה קשה בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת (קרוב ל-20% ב-2005), אך כיום (אוקטובר 2014) שיעור האבטלה עומד על 8.2%. בנוסף, בדומה לשאר מדינות המזרח, תורינגיה סובלת מהגירה שלילית ומהתכווצות האוכלוסייה.
קריסה הדרגתית
בתחום הנדסת מבנים, קריסה הדרגתית היא סוג של כשל מבני ראשוני, אשר גורם לכשל או כשלים מבניים משניים, ולשרשרת של כשלים מבניים נוספים.
הכשלים הנוספים מתרחשים עקב העמסת הרכיבים שהתמוטטו על הרכיבים שטרם התמוטטו, ובכך גורמת לעומס נוסף שלא נלקח בחשבון בעת התכנון המקורי.
הדוגמה הבולטת ביותר של התמוטטות פרוגרסיבית היא התמוטטותם של שני המגדלים במרכז הסחר העולמי ושל בניין מספר שבע בעקבות מתקפת הטרור בניו יורק ב-11 בספטמבר 2001. אלו הם המקרים המתועדים היחידים של התמוטטות פרוגרסיבית אשר תוצאתה היא הרס מוחלט של המבנה כולו, במבנים שבהם קיים שלד פנימי העשוי מסגרות פלדה.
מקרים נוספים של התמוטטות בניינים התרחשו בבניין בן 26 קומות (Sky Line Tower) בצפון וירג'יניה בארצות הברית, ב-2 במרץ 1973, והתמוטטות אגף בבניין Ronan Point כתוצאה מפיצוץ עקב דליפת גז ב-16 במאי 1968.
בעקבות התמוטטות מגדלי התאומים, ניהל מכון התקנים הלאומי האמריקאי (National Institute of Standards and Technology – WTC), מחקר שעסק בנושאים דחופים כמו מניעת התמוטטות פרוגרסיבית, עמידות מבנים מפני אש, חיזוק מבנים וציפויים עמידים באש לרכיבי פלדה נושאי עומס. בעקבות מחקר זה ומחקרים נוספים שנוהלו על ידי גורמי תקינה נוספים אושרו שינויים בתקני בנייה שונים. השינויים הם בעיקר בנושאים של הגנה פסיבית מאש על שלדי פלדה של מבנים, מערכות כיבוי אש אוטומטיות הכוללות מערכות מתזים, וכן דרכי גישה ללוחמי האש ופינוי המבנים מאנשים ומחומרים מסוכנים כגון שמנים ודלקים.
סטיבן הוקר
סטיבן "סטיב" לזלי הוקר, מדליה (OAM) (באנגלית: Steven "Steve" Leslie Hooker, OAM; נולד ב-16 ביולי 1982) הוא אתלט אוסטרלי המתמחה בקפיצה במוט. הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף העולם (ברלין 2009). בעל שיא אישי של 6.06 מטר באולם ו-6.00 מטר באצטדיון.
ביוגרפיה
הוקר נולד במלבורן להורים ספורטאים, אביו היה אלוף אוסטרליה בריצה ל-800 מטר ואמו אריקה הייתה קופצת לרוחק שייצגה את אוסטרליה באולימפיאדת מינכן (1972).
בנעוריו הצטיין הוקר בענפי האתלטיקה והפוטבול האוסטרלי, מגיל 17 החל להתמקד בקפיצה במוט בשל הסיכוי להגיע למשחקים האולימפיים, בשנת 2000 השתתף באליפות העולם לנוער באתלטיקה וסיים רביעי, בתוצאה של 5.20 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) ייצג את אוסטרליה אך לא העפיל לגמר וסיים במקום ה-15 בלבד. את הפריצה הגדולה שלו עשה הוקר בשנת 2006: הוא זכה במקום הראשון במשחקי חבר העמים הבריטי עם תוצאה של 5.80 מטרים, ניצח בשתי תחרויות גרנד פרי, ובתחרות הגולדן ליג בברלין בה קבע שיא אישי של 5.96 מטרים. בינואר 2008 הצטרף הוקר למועדון היוקרתי של קופצים במוט שעברו את רף ששת המטרים, תוצאה אותה קבע בתחרות בפרת', עיר מגוריו.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת בייג'ינג זכה הוקר במדליית הזהב כשניצח בתחרות הקפיצה במוט, הוא גם שבר את השיא האולימפי והעמיד אותו על 5.96 מטר.
בסבב תחרויות באולם סגור בו השתתף בתחילת 2009 עבר הוקר גובה של 6.01 מטר בניו יורק, גובה של 6.06 מטר בבוסטון ו-6.00 מטר בפריז.
אלוף עולם
למרות פציעה ברגלו, השתתף הוקר באליפות העולם באתלטיקה 2009, הוא קפץ שתי קפיצות בלבד בגמר, נפסל בקפיצה הראשונה ל-5.85 מטר אך עבר בניסיון הראשון 5.90 מטר, מה שהספיק לו לזכייה במדליית הזהב.
במרץ 2010 זכה הוקר במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בדוחא, עם שיא אליפות של 6.01 מטר. באותה שנה זכה פעם נוספת במשחקי חבר העמים.
באולימפיאדת לונדון (2012) עלה לגמר אך כשל בו בכל קפיצותיו.
בינואר 2014 פרש מספורט תחרותי.
משפחתו
הוקר נישא ב-2012 לאתלטית הרוסיה קתרינה קוסטטסקיה והם הורים לבן.
שלמה זלמן ריבלין
שלמה זלמן ריבלין (1884–1962) היה חזן, מלחין ומורה לחזנות. העמיד דורות של חזנים במכון "שירת ישראל" ובמקהלת בית הכנסת "שירת ישראל" בירושלים שייסד וניהל, וכונה "רבם של החזנים". היה פעיל ציבור בירושלים, דרשן, וכן עסק בחקר תולדות היישוב האשכנזי הפרושי בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנו של יוסף ריבלין. למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים. הוכשר לחזן במכון לחזנות של פרופסור אברהם צבי אידלסון ואצל החזן אייזנר. בשנת 1901 נישא לקרובת משפחתו הדסה בת שניאור זלמן ריבלין.
היה פעיל ציבור ביישוב הישן בירושלים. היה חבר ועד העיר האשכנזי ליהודי ירושלים, מנהל בוועד הכללי "כנסת ישראל", יו"ר ועד כולל רייסין, ממייסדי ומנהלי "בית היתומות הכללי", מזכיר ומנהל בחברת "בנין היישוב". ייסד את חברת "עליית שבטים" לבניין בית כנסת מרכזי גדול לכל עדות ישראל בירושלים.
היה חבר ופעיל באגודת אחוה. בביקוריו באנגליה פעל לייסוד לשכת "משה מונטיפיורי" בלונדון ולשכה במנצ'סטר לאגודת "אחוה" העולמית. בהופעותיו הציבוריות באנגליה השפיע על יהודי אנגליה לסייע למען ענייני התורה והדת ולהשתתף ברכישת קרקעות בארץ ישראל.
בשנת 1925 חיבר מלון עברי-אנגלי-אידי.
חזן ומורה לחזנות
במשך עשרות שנים שימש חזן ראשי בירושלים. בשנת 1902 ייסד יחד עם פרופסור אידלסון את המכון והמקהלה "שירת ישראל". כונה "רבם של החזנים". הכשיר דורות של מאות חזנים, שרבים מהם תפסו משרות חזנות בארץ ובתפוצות. בין תלמידיו: צבי הלפרין, אליהו גרינבלט, חיים אדלר, פרופסור אליהו שלייפר, יצחק רקובסקי ושלמה וייספיש.
כמו כן הקים בית ספר לדרשנות בשם "מדרש שלמה".
בשנת 1931 חיבר ספר תווים בשם "שירי שלמה" לחזנים וכן אוסף נעימות עממיות לזמירות ולתפילות כל השנה. ייצר סגנון מוזיקלי שאיחד ושילב מסורות אירופאיות ומזרחיות. פרסם בעיתונות מאמרים לקביעת זמרת-קודש בין-עדתית אחידה.
היסטוריון של תולדות היישוב האשכנזי
ריבלין היה היסטוריון חובב של תולדות היישוב האשכנזי בירושלים מאז עליית תלמידי הגר"א בשנת 1809, ומומחה בתולדות בני משפחת ריבלין ורבניה.
פרסם סדרת ספרים בנושא: "חזון ציון - שקלוב וירושלים", "מוסד היסוד", "דורש לציון". נמנע להציג את עצמו כמחבר ספרים אלו והציג אותם כערוכים בידי בנו.
כמו כן חיבר את הספר "מדרש שלמה" ובו ליקט דרשות של מייסדי היישוב בארץ ישראל מבית מדרשו של הגר"א.
חייו הפרטיים
נולדו לו תשעה ילדים: יוסף יצחק ריבלין, שכיהן במנהל החברה הא"י לנאמנות ופיננסים והיה פעיל בהנהלת הסתדרות הציונים הכלליים, אברהם בנימין ריבלין, משה ריבלין, עורך דין, שמואל ריבלין שהיה רב צבאי בעת המלחמות, והמשיך את דרכו המוזיקלית של אביו,  והיה שותף בחקר תולדות היישוב באשכנזי הפרושי בארץ ישראל; חיים ריבלין, סוחר; אשר אליעזר ריבלין נודע כאיש חינוך ומורה לספרות, מפקד בהגנה ובצבא;  דוד ריבלין, עיתונאי; יוכבד, שנישאה לישראל הוכשטיין, חיה שנישאה לעו"ד ישראל פלדמן.
פרינס אוף ויילס (כדורגל)
מועדון הכדורגל פרינס אוף ויילס (באנגלית: Prince of Wales F.C.) היה מועדון כדורגל ששיחק בליגת העל בגיברלטר. לזכותו של המועדון 19 אליפויות וגביע אחד, בזמן התקיימותו של המועדון שהוקם ב-1892 והתפרק ב-1953.
היסטוריה
הכדורגל טריטוריה הבריטית גיברלטר הקטנה החל למעשה מחיילי הצבא הבריטי ששהו באזור, והחלו לשחק והקימו מועדוני כדורגל. מועדון כדורגל זה הוקם בשנת 1892 על ידי אזרחים גיברלטרים והיה אחד המועדונים הראשוניים שקמו על ידי אזרחים ולא על ידי החיילים שהביאו איתם את המשחק ממולדתם. 2 מועדונים גיברלטרים הוקמו שנה לאחר מכן ב-1893, "מועדון הכדורגל גיברלטר" (F.C. Gibraltar) ומועדון הכדורגל ג'ובילי (F.C. Jubilee), ולאחר שהעניין והפופולריות של משחק הכדורגל הפך לגדולה בקרב תושבי המדינה, הוקמה התאחדות הכדורגל גיברלטרית ב-1895, שהקימה את "גביע הסוחרים" שהיה למעשה התחרות הארצית הראשונה בגיברלטר, ומועדון הכדורגל פרינס אוף ויילס לקח ארבעה גביעים כאלו עד 1907, אז הוקמה תחרות הליגה הארצית של גיברלטר במקום גביע הסוחרים, וגם בה זכתה הקבוצה ב-1908/1909. לאחר מכן החל מ-1909 הוקמה הליגה הראשונה בכדורגל בגיברלטר, ופרינס אוף ויילס זכתה בה לראשונה ב-1913/1914. לאחר מכן החל מ-1916 ועד ל-1931 זכתה הקבוצה להצלחה מסחררת בתחרות הליגה ומתוך 15 תחרויות הליגה בשנים אלו לקחה עשרה אליפויות נוספות והייתה הקבוצה הבולטת ביותר במדינה. בסוף שנות ה-30 זכתה הקבוצה בעוד צמד אליפויות אך בעשור שלאחר מכן דעכה והצליחה לזכות רק בגביע המקומי בעונת 1948/1949. בעונת 1952/1953 לקחה הקבוצה את תואר האליפות ה-19 והאחרון שלה ובסיום שנה זו התפרקה ונעלמה ממפת הכדורגל הגיברלטרי. אולם שיא האליפויות שלה החזיק מספר שנים רב עד לשנת 2014, אז לינקולן רד אימפס שברה אותו וזכתה באליפות ה-20 שלה.
צבי בן-יעקב (מפקד)
צבי בן יעקב (1904 – 9 בנובמבר 1956) היה מבכירי ההגנה וצה"ל. 22 שנה איש "הגנה" בתפקידים בכירים. בין היתר: מפקד גוש חפר, מפקד קבוצת כיבוש חניתה, מפקד הגליל, נַשָק ו"סליקר" ארצי. סיים את שירותו בצה"ל בדרגת סגן-אלוף כמפקד "שירות חימוש" (שלימים הפך לחיל חימוש).
ביוגרפיה
בן יעקב נולד ב-1904. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל מריגה שבלטביה. הוא נדד בארץ בחיפוש אחר עבודה, עד שהגיע לבנימינה. בשנת 1926 צורף לארגון ההגנה. כבר אז נשלחו אליו "כלים" (אקדחים ורובים) לתיקון. בסוף אותה שנה עבר לחיפה, שם מוּנה לנַשָק, מחסנאי נשק ו"סליקר", מדריך בכלים קטנים ות"ס (תרגילי סדר). ארגן את הקבוצה הימית, שנקראה "דולפין" ושעסקה כלפי חוץ רק בספורט ימי, אך למעשה גם בהעברת נשק בלתי-ליגאלי מאוניות שהגיעו לנמל.
בשנת 1929 התקבל כעובד קבוע בהגנה. בשנת 1932 הוּטל עליו הפיקוד על "גוש חפר", והמשפחה הֶעתיקה את מגוריה לנתניה. בשנים הבאות, בנוסף לפיקוד על הגוש, הדריך קורסים רבים ושונים ב"כלים קטנים", אימוני שדה (א"ש) וקורסים נוספים. כמפקד הגוש היה אחראי על הורדת מעפילים בלתי-ליגאליים, שהגיעו בספינות לחופי כפר ויתקין, נתניה, מצפה-הים ואחרים. המשפחה עברה למושב "עין העובד", שעם השנים אוּחַד עם מושב "אביחיל" השכן.
בסוף שנת 1938 נתמנה למפקד הגליל. דאג לצד הביטחוני של עליות לקרקע נוספות, כמו "מצודות אוסישקין", ול"סליקים" (מחסני נשק מוסתרים), ועמד בקשר עם אנשי הביטחון בכל יישובי האזור. המשפחה הֶעתיקה את מגוריה לקיבוץ איילת השחר.
בסוף שנת 1940 מוּנה ל"נַשָק ארצי". הארץ חולקה לשני אזורים, צפוני ודרומי, וצבי קיבל אחריות על האזור הצפוני. התפקיד כלל גם את העברת העולים הבלתי-לגאליים מהאוניות ופיזורם בין היישובים. המשפחה חזרה לביתה באביחיל, ומאז זה היה מִשכָּנה הקבוע.
במשך כל השנים מאז ועד קום מדינת ישראל עסק בהעברות נשק לכל יישובי האזור, באחסונו ובטיפול בו. העברת הנשק בימי המנדט הבריטי הייתה כרוכה בסיכון רב. הנשק הועבר בין מחסומי המשטרה הבריטית בכל מיני דרכים מוסוות. גם במכונית ה"טוּסיטֶר" של בן יעקב היה "סליק".
משנת 1947 ועד ההכרזה על הקמת המדינה היו באות אוניות, שבהן היו מזוודות ענקיות, ובתוכן - "כלים קטנים". הכלים הוסתרו מתחת לבגדים, או כלי מטבח, או בצל, או כדומה. ערב ערב היו האוניות מורידות את שללן וחוזרות לים. בין ההפוגות של מלחמת העצמאות הגיעו המקלעים (מ"ג 34) ומכונות הירייה ("הבֶּזות") מצ'כיה. העברתם ליחידות הלוחמות התאפשרה רק לאחר טיפול יסודי, שכלל ניקוי מן הגריז וניסוי הכלים.
מפאת ריבוי הבעיות הובאו שני מומחים מצ'כיה, שפתרו את רובן. הטיפול בנשק היה באחריות המחלקה, שליָמים נקראה "שירות חימוש" ואחר-כך - "חיל חימוש". בכל "סליק", וכן גם בכל מפעל שהיה מייצר כדורי ירי, רימונים, תת-מקלעים מסוג "סטן", מכָלי "סליק" ואביזרים שונים להעברת נשק - בכל אלה הייתה לו נגיעה.
עם הקמת צה"ל, בשנת 1948 השתבץ צבי בן יעקב ב"שירות חימוש", והיה למפקדו השני בשנים 1949–1950. בשנת 1952 השתחרר ופתח בית מסחר לנשק בנתניה, שהפך למועדון לכל הציידים ולכל האוחזים והמשתמשים בנשק.
צבי בן יעקב נפטר ממחלה ממארת בשנת 1956 והוא בן 52 שנים. נקבר בבית העלמין באביחיל. הוא הותיר אחריו את אשתו מרים (מרי) ושני ילדים - דיתה ואלעזר (לזי). שני ילדיו שירתו גם הם בחיל החימוש - בתו שימשה כקצינת נשק ובנו מילא תפקידים בכירים בחיל, בהם מפקדו הראשון של ב"מ 10 להרכבת טנק המרכבה וראש מש"א רכב (7200 לשעבר).
הסליקים בביתו
במסגרת הקמת הבית באביחיל כלל צבי בתכנון גם תשתית למספר סליקים:
אירוויזיון 1973
תחרות האירוויזיון ה-18 התקיימה ב-7 באפריל 1973 בעיר לוקסמבורג לאחר זכייתה של לוקסמבורג באירוויזיון 1972. באותה שנה בוטל חוק השפה שהתיר למדינות לשיר אך ורק בשפתן הרשמית. לאור ביטול חוק השפה החליטו חלק מהמדינות (שוודיה, פינלנד ועוד) לשלוח שיר בשפה האנגלית.
ישראל השתתפה באירוויזיון 1973 בפעם הראשונה עם השיר "אי שם" בביצוע הזמרת אילנית. את השיר כתבו אהוד מנור ונורית הירש, והוא הגיע למקום הרביעי. השתתפותה של ישראל ניכרה גם מאחורי הקלעים עקב הצורך להדק את האבטחה על המשלחות. כשבעה חודשים קודם לכן נרצחו ספורטאים ישראלים במהלך אולימפיאדת מינכן. בפעם הראשונה בתולדות התחרות הוצבו שומרים בכניסה לאולם, והמשלחת הישראלית לוותה כל הזמן בשומרי-ראש.
בתחרות, שבה השתתפו 17 מדינות, זכתה בפעם השנייה ברציפות לוקסמבורג עם שיר בביצוע הזמרת הצרפתייה אן מארי דוד. השיר נקרא "Tu te reconnaîtras" ("אתה תכיר את עצמך" או "אתה תזהה את עצמך"). למקום השני הגיעה להקת מוסדאדס עם השיר "Eres tú" ("זה אתה") ולמקום השלישי הגיע הזמר הבריטי קליף ריצ'רד, שלו, הייתה זו הפעם השנייה בתחרות, הפעם עם השיר "Power to All Our Friends". למקום הרביעי, הגיעה ישראל עם השיר "אי שם" בביצועה של הזמרת אילנית. את החמישייה סגרה להקת נובה והבובות משוודיה עם השיר "You're Summer - You Never Tell Me No".
בתחרות הזו הופיעו לראשונה נשים כמנצחות על התזמורת – שוודיה וישראל שלחו כל אחת מנצחת. המנצחת הישראלית הייתה נורית הירש שגם הלחינה את השיר הישראלי.
כריס דוטרי
כריסטופר אדם "כריס" דוטרי (באנגלית: Christopher Adam "Chris" Daughtry; נולד ב-26 בדצמבר 1979) זמר רוק אמריקני, סולן להקת הרוק המצליחה "דוטרי", אשר את פרסומו השיג לאחר השתתפות בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "אמריקן איידול", בה סיים במקום הרביעי. דוטרי נחשב למשתתף "אמריקן איידול" המצליח ביותר בארצות הברית שלא סיים באחד משני המקומות הראשונים.
תחילת דרכו
דוטרי נולד בצפון קרוליינה. בגיל 16 החל את צעדיו הראשונים כזמר. הוא ניגן במספר להקות רוק במהלך התיכון, כשאת ההופעה הפומבית הראשונה שלו ערך בבר של חברתו. עבודתו הראשונה הייתה סוכן מכירות של מכוניות. בנוסף עבד בחנות של "וולמארט". ב־2005 נבחן לעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "רוק סטאר" של רשת CBS, אולם לא עבר את שלב הסינון כדי להשתתף בתוכנית. באותה תקופה היה סולן של להקת רוק הנקראת "Absent Element".
באמריקן איידול
בפברואר 2006 התקבל לעונה החמישית של "אמריקן איידול", כשאז תואר כרוקר צעיר המושפע מרוק דרומי (Southern rock) ורוק כבד. ב־22 בפברואר התחיל את השתתפותו בתוכנית, כששר את הלהיט של בון ג'ובי "Wanted Dead or Alive". שיר זה סימן היטב את סגנונו המוזיקלי של דוטרי, כשנהג לשיר שבוע אחר שבוע שירים רוקיסטים (גם כשלא היו שירי רוק). סיימון קאוול אמר עליו לאחר שביצע בסגנונו הרוקיסטי את שירו של ג'וני קאש, "I Walk the Line": "אתה הזמר הראשון בתולדות "אמריקן איידול" שאינו מוכן להתפשר". חוסר התפשרותו על הקו המוזיקלי שלו בתוכנית הביא לו אומנם מעריצים רבים אולם גם הביא להדחתו: בשלב חצי הגמר שר דוטרי שני שירים של אלביס פרסלי: "Suspicious Minds" ו"A Little Less Conversation". בסיום תוכנית זו הכריז המנחה ריאן סיקרסט לדוטרי: "כריס, אנשים רבים חושבים שאתה תהיה האמריקן איידול הבא. כריס, אתה הולך הביתה." הדחתו מהתוכנית הייתה להפתעה עצומה, שכן דוטרי היה לפייבוריט ולמועמד בטוח להגיע לגמר.
לאחר "אמריקן איידול"
התקשורת האמריקנית התעניינה רבות בדוטרי לאחר הדחתו מן התוכנית. הוא הופיע במגוון של תוכניות אירוח ובניהן "The Tonight Show" של ג'יי לנו. ב־10 ביולי 2006 פורסם כי דוטרי חתם על חוזה הקלטות בחברת התקליטים "תקליטי RCA". בנוסף הכריז כי יקים להקה ששמה יהיה כשם משפחתו - "דוטרי". אלבום הבכורה של הלהקה - "Daughtry" יצא לחנויות המוזיקה בארצות הברית ב־21 בנובמבר 2006 ונמכר ב-304,000 עותקים בשבוע הראשון. 9 שבועות אחר כך הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני (הישג דומה הצליחו לעשות רק עוד שלושה מיוצאי "אמריקן איידול": קלי קלארקסון, רובן סטודארד וקליי איידן). עד היום נמכר האלבום בארצות הברית במעל ל-3 מיליון עותקים. שני הסינגלים שיצאו לאור מהאלבום הגיעו ל- TOP 5 במצעד בילבורד האמריקני: "It's Not Over" (מקום רביעי) ו"Home" (מקום חמישי).
להקת "דוטרי"
כריס דוטרי הוא מייסד ומנהיג הלהקה, כמו גם הסולן שלה. ולמעשה, כל יתר החברים בלהקה הם נגני הליווי של כריס דוטרי: בריאן בראדוק (שהחליף את ג׳רמי בריידלי שניגן בעיקר בשנה הראשונה ללהקה) וג'וש סטילי הם הגיטריסטים, ג׳וש פול היה נגן הבס בין השנים 2006-2012 כשאז לקח הפסקה לשנה וחזר שנה לאחר מכן, אך עזב סופית את הלהקה ב-2022 כשבמקומו החל לנגן מאטי אובריאן וג'ואי בארנס היה המתופף עד 2010 והחליט לעזוב לאור חילוקי דעות במהלך סיבוב ההופעות שקידם את האלבום השני כשבמקומו צורף רובין דיאז שאף עזב ב-2014 לאור לוח זמנים בעייתי ובמקומו נכנס ברנדון מקלין שהחליט לעזוב את הלהקה ופירסם הודעה על כך בחשבון האינסטגרם שלו ב-10 ביוני, 2023 כשבמקומו נכנס ללהקה ג׳רמי שפר ב-22 ביוני באותה שנה. נכון ל-2023, ללהקה יצאו שישה אלבומים:
בנוסף, הלהקה הוציאה אלבום אוסף ב-2016 שנקרא ״It's Not Over...The Hits So Far״ אשר הכיל את כל הלהיטים מארבעת האלבומים הראשונים של הלהקה, כולל שני שירים נוספים כאשר אחד מהם, ״Torches״ שימש כסינגל שקידם את האלבום.
הגר פיינר
ביוגרפיה
פיינר נולדה בתל אביב. היא החלה את הקריירה שלה באמנויות לחימה בגיל 13 בענף הקרטה. לאחר שנים של התמקצעות בתחום, שבמסגרתן הפכה לאלופת הארץ, עברה הסבה לאגרוף מקצועני.
בשנת 2008 היא הפסידה לסוזי קנטיקיאן, אלופת העולם באותה תקופה.
ב-10 באוקטובר 2009 זכתה פיינר בתואר אלופת העולם באגרוף מקצועני באיגוד WIBF, איגוד אגרוף הנשים העולמי, למשקל תרנגול. היא זכתה בתואר זה בקרב שנערך בגרמניה מול המתאגרפת מאוקראינה אוקסנה רומנובה, לאחר שניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב השישי.
לקרב זה קדמו מספר ניסיונות לזכות בתואר אלופת העולם בקטגוריות משקל שונות, שאחד הבולטים שבהם נערך בגרמניה ב-30 בנובמבר 2007 מול המתאגרפת הגרמניה הוותיקה רגינה הלמיך, בקרב הפרישה של הלמיך.
ב-22 בינואר 2011 שמרה פיינר על תוארה בפעם השלישית לאחר שניצחה את יריבתה מצרפת נאדגה ז'יקורה בהחלטת שופטים בתום עשרה סיבובים בני שתי דקות.
ב-14 ביולי 2012 שמרה פיינר על תוארה בפעם הרביעית, כאשר ניצחה בנוקאאוט לכבד בסיבוב השלישי את המתאגרפת האוסטרית בטינה גרנסי בקרב שהתקיים במינכן שבגרמניה.
פיינר מדריכה אמנויות לחימה לילדים, נוער ובוגרים. יש לה מכון בתל אביב ומכון בכפר שמריהו.
רדווא עאשור
רדווא עאשור (בערבית: رضوى عاشور) הייתה סופרת מצרית.
קורות חייה
רדווא עאשור נולדה בשכונת אל-מניאל בקהיר. אביה, מוסטפא עאשור, היה עורך דין ואיש תרבות, ואמה, מאי עזאם, הייתה משוררת ואמנית.
סיימה תואר ראשון בספרות באוניברסיטת קהיר בשנת 1967, ובשנת 1972 קיבלה תואר שני ועברה ללימודי דוקטורט בארצות הברית. בשנת 1975 קיבלה עאשור תואר דוקטור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט עם התמחות בספרות ושירה אפריקאית-אמריקאית. עאשור הייתה האדם הראשון שקיבל תואר שלישי בסוגה זו.
לאחר שובה למצרים לימדה באוניברסיטת עין שמס בקהיר, משנת 1969 עד 1980. בתקופה זו הייתה גם פעילה פוליטית. בשנת 1970 נישאה למשורר הפלסטיני מוריד ברגותי. ב-1977 נולד בנם תמים אל-ברגותי, לימים משורר ומומחה למדעי המדינה. באותה שנה פרסמה עאשור את ספרה הראשון, "הדרך אל האוהל האחר", ביקורת ספרותית על יצירתו של ע'סאן כנפאני.
לאחר לידת בנם גורש מוריד ברגותי להונגריה, בניסיון של אנואר סאדאת לעצור את פעילותם של האחים המוסלמים במצרים. רדווא עאשור ובנה נאלצו לנסוע לעיתים קרובות להונגריה לבקרו. בשנת 1996 עבר לגור ברמאללה ולאחר מכן בעמאן. בשנת 2008 ראה אור אוסף שירים של מוריד ברגותי שתורגם על ידי רדווא עאשור לאנגלית.
בין השנים 1990 ל-1993 הייתה ראש המחלקה לשפה וספרות אנגלית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת עין שמס. לאחר מכן התמסרה לכתיבה, ופרסמה את הטרילוגיה "גרנדה", יצירתה המפורסמת ביותר. הטרילוגיה עוסקת באירועים שהתרחשו בשנותיה האחרונות של ממלכת גרנדה, מונרכיה מוסלמית בדרום חצי האי האיברי, ונפילתו של המלך המוסלמי בואבדיל, שהודח מכסאו על ידי המלכים הקתולים ב-1492. היא נבחרה לאחת מ-100 היצירות הספרותיות המובילות על ידי איגוד הסופרים הערבי.
עאשור הייתה חברה בוועד הלאומי להתנגדות לציונות של אוניברסיטאות מצרים. בשנץ 1995 כתבה: "אם הפרויקט הציוני הקולוניאלי, הגזעני והפשיסטי יוסיף להתקיים, הרי שצפויה לנו פורענות אמיתית." בספרה "אל-טנטוריה" היא מספרת על אנשי הכפר טנטורה, שחלקם גורשו ללבנון ומאוחר יותר נהרגו בטבח סברה ושתילה.
בשנת 2013 פרסמה עאשור אוטוביוגרפיה, בה סיפרה על מאבקה במחלת הסרטן, ושזרה את תחנות חייה באירועים בהיסטוריה של מצרים.