cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יארוסלאב השלישי, נסיך ולדימיר
משפחתו
היו לו 2 נשים
פונמה
פונמה מייצגת, בדרך כלל, אוסף של הגאים הדומים זה לזה במאפיינים פונטיים או פונולוגיים, כלומר אוסף של אלופונים.
סימון
יש להבחין בין פונמה, שהיא יחידה לשונית תאורטית; לאלופון, שהוא ביצוע ממשי של פונמה; וגרפמה, שהיא סימן יסודי בכתב. הבלשנים מסמנים את הפונמות בין שני לוכסנים, למשל /k/, /e/ ואילו את הביצועים הממשיים כהגאים מסמנים בסוגריים מרובעים, למשל [k]. משערים שכל אלפבית שנוצר הוא פונמאטי, כלומר כל גרפמה באלפבית מייצגת פונמה בשפה, אולם ברור שלאורך הזמן מתערער הקשר בין הכתב, שהוא שמרני יותר, והמערכת הפונמאטית, שנוטה לשינויים. לפעמים גרפמה אחת מייצגת מספר פונמות, למשל ש' במילים 'שלום' ו'שמח', או אותיות בכ"פ. לפעמים מספר גרפמות מייצגות פונמה אחת, למשל ט' ו-ת' שמייצגות בעברית מודרנית את הפונמה /t/.
מספר הפונמות בשפה
לכל שפה יש אוסף פונמות משלה. למשל בעברית אין הבדל בין ר' המבוצעת בקדמת הפה לבין ר' אחורית ושתיהן מסמלות את אותה הפונמה, אולם בערבית אלה שתי פונמות שונות (ر, غ), וניתן למצוא זוגות מינימליים המבחינים ביניהן.
מספר הפונמות בכל שפה משתנה. יש שפות בנות 140 פונמות ויש שפות עם 10 פונמות. ברוב השפות יש 30–50 פונמות. בדרך כלל פונמות הן עיצורים או תנועות, אך יש שפות רבות שבהן גם למשך ההברה או לטון (הנגנה) יש ערך פונמי. שפות שבהן לטון יש ערך פונמי מכונות "שפות טונאליות". בשנת 2011, הציג מאמר בכתב העת Science תוצאות של רגרסיה ליניארית על מדגם של 504 שפות, המראה מתאם הפוך בין מספר הפונמות בשפה ומרחק מוצאה של השפה ממערב אפריקה, בדומה לאפקט המייסדים הסדרתי. במאמר נטען שתוצאה זו מצביעה על מנגנונים מקבילים המעצבים את השונות הגנטית והשפתית של אוכלוסיות, ותומכת בטענה שמקור כל השפות האנושיות הוא באפריקה. מאמרים שפורסמו בתגובה טענו כי התוצאה היא ארטיפקט סטטיסטי והצביעו על בעיות מתודולוגיות של המחקר.
זיוה בן-פורת
זיוה בן-פורת (נולדה ב-1937) היא חוקרת ספרות המתמחה בנושא אינטרטקסטואליות לסוגיה בספרות ובתרבות (כולל הפופולרית). פרופסור אמריטה בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. כיום היא מלמדת במחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללה האקדמית ספיר.
בן-פורת נולדה באוסטריה ועלתה לארץ ישראל בגיל רך. היא חברת קיבוץ רעים, השוכן בנגב המערבי, בעוטף עזה. למדה הוראה בסמינר הקיבוצים ובשנת 1958 פתחה את בית הספר היסודי בקיבוץ ולימדה בו שש שנים. בהמשך, בתקופת לימודיה באוניברסיטת תל אביב לימדה אנגלית בבית הספר ברעים וספרות במוסד החינוכי "מעלה הבשור", בקיבוץ מגן. במסגרת עבודתה ב"מעלה הבשור" לקחה חלק בפיתוח תכנית לימודים ייחודית בתחום הספרות.
בעלת תואר ראשון בספרות עברית וספרות אנגלית מטעם אוניברסיטת תל אביב, תואר שני בספרות אנגלית מטעם אוניברסיטה זו, ותואר דוקטור בספרות השוואתית מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית פרופ' רוברט (אורי) אלטר.
בשנים 2000–2008 עמדה בראש המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1993 - 2008 הייתה עורכת ראשית של הסדרה "ספרות/משמעות/תרבות" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
יהושע בריינר
יהושע (ג'וש) בריינר (נולד ב-24 במרץ 1986) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב הפלילים של עיתון "הארץ". עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה
בריינר נולד בקנדה ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1986. גדל באשקלון במשפחה ציונית-דתית.
בגיל 14 החל לעבוד ב"מעריב לנוער" בעת שלמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים ובהמשך שימש ככתב ספורט במקומון "כאן דרום" עת סיים את לימודיו בישיבה תיכונית באשקלון. ב-2004 התגייס לצה"ל ושימש ככתב צבאי בשבועון "במחנה". במסגרת זו סיקר את יישום תוכנית ההתנתקות ופינוי היישובים מגוש קטיף וכן את מלחמת לבנון השנייה.
עם שחרורו מצה"ל ב-2007 החל לעבוד ככתב צבאי באתר "וואלה!". בהמשך שימש ככתב ביהודה ושומרון וחבל עזה של האתר והיה לראש תא כתבי השטחים. בנובמבר 2010, לאחר שפרסם כתבה העוסקת בכרוזים שחולקו נגד מח"ט שומרון, נחקר באזהרה בתחנת המשטרה באריאל, בגין העלבת עובד ציבור ופגיעה בפרטיות. בעקבות החקירה פנתה מועצת העיתונות למשטרה וכן נשלחה עצומת עיתונאים למפכ"ל המשטרה ולפרקליט המדינה. בפברואר 2011 נסגרה החקירה בעילת היעדר אשמה בהוראת ראש אגף החקירות והמודיעין, ניצב יואב סגלוביץ, שאף התנצל בפני בריינר על פתיחת החקירה נגדו.
בשנת 2014 עזב את העיתונות. למד משפטים ב והתמחה ב בפרקליטות המדינה, שם היה מעורב בין היתר בחקירת פרשת רונאל פישר ופרשיות מין של ניצבי המשטרה. ב-2015 השלים את ההתמחות ולאחר מבחני לשכת עורכי הדין החל לשמש גם כעורך דין. באותה שנה שב לתקשורת לאתר "וואלה", תחילה ככתב לענייני משפט ובהמשך כעורך בכיר ומנהל מערך הכתבים במחלקת החדשות, שם שימש כסגן. ב-2017 עבר לעיתון "הארץ" שם הוא משמש ככתב המשטרה והפלילים.
היה חבר בפאנל תוכנית "הפטריוטים" החל משנת 2019 וייצג את השמאל הפוליטי. ביוני 2023 הודיע כי הוא לוקח פסק זמן מהשתתפות בתוכנית. בריינר זכה בפרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה ב-2023.
חשיפות ותחקירים
בין היתר פרסם את החשיפות הבאות:
חיים אישיים והשכלה
בריינר נשוי ואב לשתי בנות ומתגורר במודיעין. בריינר הוא בעל תואר שני במשפטים במסלול הציבורי-פלילי באוניברסיטת בר-אילן ומשמש כמרצה לתקשורת ומשפטים בכנסים שונים. בתפקידו במילואים משמש כמודיע נפגעים במערך הנפגעים של צה"ל בדרגת סרן.
עונת 2017/2018 בליגה הלאומית
עונת 2017/2018 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-19 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. העונה החלה ב-18 באוגוסט 2017, והסתיימה ב-21 במאי 2018.
לקראת עונה זו הצטרפו לליגה הלאומית הפועל תל אביב והפועל כפר סבא, אשר ירדו מליגת העל, והפועל חדרה והפועל מרמורק שעלו מליגה א'.
הליגה כללה 16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך שני סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. לאחר המחזור ה-30 הליגה חולקה ל-2 בתים: פלייאוף עליון (8 קבוצות) ופלייאוף תחתון (8 קבוצות). על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות, ונקודה בודדת על תיקו.
הפועל תל אביב, שבעונה הקודמת ירדה לליגת המשנה בפעם השנייה בתולדותיה, הבטיחה את העפלתה בתום המחזור ה-31 וסיימה את העונה במקום הראשון בטבלה. בתום המחזור האחרון הבטיחה גם הפועל חדרה את העפלתה לאחר 39 שנים שלא הייתה בליגה הבכירה, לאחר שסיימה במקום השני בטבלה והקדימה את הפועל ראשון לציון בנקודה אחת.
עירוני נשר הוכרזה באופן רשמי כיורדת הראשונה לליגה א' בתום המחזור ה-30, לפני תחילת הפלייאוף, לאחר שצברה רק 11 נקודות בעונה הסדירה. בתום המחזור ה-35 ירדה גם מכבי הרצליה. הפועל כפר סבא, שסיימה את הסיבוב הראשון במקום הראשון בטבלה, נחלשה בסיבוב השני, ירדה לפלייאוף התחתון, ובתום העונה סיימה במקום ה-14, התמודדה במשחקי המבחן מול עירוני טבריה מליגה א', ניצחה אותה 5–3 בסיכום שני המפגשים ונשארה בליגה הלאומית.
משחקי המבחן ללאומית
בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הלאומית בין הפועל כפר סבא שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית, לבין עירוני טבריה שסיימה במקום החמישי בליגה א' צפון והגיעה למשחק דרך פלייאוף העלייה (מקום 2-5 בשתי הליגות המחוזיות). השיטה הייתה מפגש נוק-אאוט כפול בית-חוץ.
הפועל כפר סבא ניצחה 5:3 בסיכום שני המשחקים ונשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
גאל אונדואה
גאל בלה אונדואה (בצרפתית: Gaël Bella Ondoua; נולד ב-4 בנובמבר 1995 ביאונדה שבקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת קמרון.
מייקל אסיין
מייקל קוג'ו אסיין (באנגלית: Michael Kojo Essien; נולד ב-3 בדצמבר 1982) הוא כדורגלן עבר גנאי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי, ומשמש כיום כעוזר מאמן בקבוצת נורשלן מליגת העל הדנית. לזכותו 58 הופעות בנבחרת גאנה.
גאל אונדואה
קריירת מועדונים
אונדואה גדל במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה.
מייקל אסיין
קריירת מועדונים
אסיין החל את דרכו המקצוענית ככדורגלן המועדון הגאנאי ליברטי פרופשיונלס. בגיל 18 עבר למועדון הספורט בסטיה הצרפתי, בשנת 2000. שלוש שנים לאחר מכן, התפרסם שהוא חתם בפריז סן-ז'רמן, אך לבסוף העדיף לשחק באולימפיק ליון. לאסיין היה תפקיד חשוב ב-2 הזכיות הרצופות של ליון באליפות בזמן ששיחק במועדון, ואף זכה בתואר "שחקן השנה בליגה הצרפתית". בקיץ 2005 חתם אסיין בקבוצת צ'לסי האנגלית, לאחר משא ומתן מתמשך. בשנותיו במועדון זכתה צ'לסי במספר אליפויות וגביעים מקומיים ואף בליגת האלופות לעונת 2011/12. ב-31 באוגוסט 2012 הושאל אסיין לריאל מדריד. בתום העונה חזר אסיין לצ'לסי.
גאל אונדואה
קריירת מועדונים
ב-20 באפריל 2014 חתם אונדואה בצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית. ב-24 בספטמבר ערך את הופעתו היחידה במועדון, בניצחון 2-1 על חימיק דזרז'ינסק במסגרת הגביע הרוסי לעונת 2014/2015.
מייקל אסיין
קריירת מועדונים
ב-27 בינואר 2014, חתם אסיין במילאן. לאחר שנה וחצי באיטליה, חתם ב-2 ביוני 2015 בפנאתינאיקוס.
גאל אונדואה
קריירת מועדונים
ב-1 ביולי 2016 חתם אונדואה בויילה בולקלוב מליגת המשנה הדנית. הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
מייקל אסיין
קריירת מועדונים
ב-13 במרץ 2017 חתם בפרסיב באנדונג מליגת העל האינדונזית.
גאל אונדואה
קריירת מועדונים
ב-22 בדצמבר 2017 חתם אונדואה בזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית. הוא לא שיחק במדי המועדון.
מייקל אסיין
קריירת מועדונים
ב-16 במרץ 2019 חתם בסבאיל מליגת העל האזרית לעונה וחצי.
גאל אונדואה
קריירת מועדונים
ב-27 ביולי 2018 חתם אונדואה באנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לאופה במסגרת המחזור השני לעונת 2018/2019. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון.
מייקל אסיין
קריירה בינלאומית
אסיין שיחק בנבחרת גאנה במספר טורנירים חשובים כמו אליפות אפריקה לאומות, ומונדיאל 2006 בגרמניה. אסיין היה אמור להשתתף גם במונדיאל 2010, אך נפצע כחודש לפני הטורניר ושוחרר.
גאל אונדואה
קריירת מועדונים
ב-1 ביולי 2019 חתם אונדואה בסרבט ז'נבה מליגת העל השווייצרית. ב-21 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד יאנג בויז ברן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-5 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד נשאטל גזמאקס במסגרת המחזור העשירי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 54 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
מייקל אסיין
קריירת אימון
בספטמבר 2020 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת נורשלן מליגת העל הדנית.
גאל אונדואה
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2022 ערך אונדואה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בהפסד 1-0 לנבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ז'ורז' ברסנס
ז'ורז' שארל ברסנס (בצרפתית: Georges-Charles Brassens; 22 באוקטובר 1921 – 29 באוקטובר 1981) היה משורר, מלחין וזמר שאנסון צרפתי. נחשב לאחד המשוררים הפופולריים ביותר בצרפת, בזכות סגנון שיריו הפשוט והישיר אך עם זאת אלגנטי ומגוון.
ביוגרפיה
ברסנס נולד בשנת 1921 בעיר סט (Sète) שבדרום צרפת לז'אן-לואי ברסנס ולאלבירה, בת למשפחת דאגרוזה האיטלקית. הסבים מצד האם, מיקלה דאגרוזה ומריה דולצ'ה היו מן היישוב מארסיקו נואובו מחבל בזיליקטה. ברסנס התחיל את הקריירה בשנות ה-40. שיריו מתפרשים על קשת של נושאים. מידידות ואהבה ועד מוות וזנות. בשיריו מובעת ביקורת חברתית נוקבת וברבים מהם מוצבת מראה מול החברה, גם אם אינם כוללים מילות תוכחה מפורשות. בשירים אחרים מציב ברסנס מול הקהל את עובדות החיים המשמעותיות ביותר, כגון מוות ובגידה, וקובע שעל אף שאירועים מסוימים הם חשובים ביותר לפרט, הרי שעל החברה בכללותה ואף על הסביבה הקרובה הם אינם מותירים רושם.
בשיריו הרבה ברסנס להדגיש את האדישות של החברה כלפי סבל ואי צדק והתייחס רבות לסטנדרטים הכפולים הנהוגים בה. הוא הופיע מחוץ לצרפת אך לעיתים נדירות וזכורה במיוחד הופעתו בלונדון בשנת 1973.
סגנון שירתו בפני קהל מאופיין בהופעה נקייה של זמר עם גיטרה, כאשר הדגש העיקרי ניתן למילים. לחניו מונוטוניים (חד-גווניים), מעין דקלום, ומובילים את המאזין לשורה התחתונה של המסר מבלי שהלחן מסגיר את העובדה שהשורה התחתונה מתקרבת. צורת הלחנה זו תורמת להבנת תחושת האפסיות של הסבל מול שגרת העולם.
ברסנס נפטר ב-29 באוקטובר 1981 מסיבוכים של סרטן המעי הגס.
ברסנס פופולרי עד היום בצרפת ובאירופה ותקליטים עם ביצועים משיריו יוצאים בכל תקופה על ידי אמנים צעירים. בין המבצעים: קרלה ברוני ומקסים לפורסטיה בצרפתית ושל פאקו איבנז בספרדית.
השפעת ברסנס בישראל
רבים משיריו של ברסנס תורגמו לשפה העברית בעיקר על ידי יוסי בנאי אך גם על ידי נעמי שמר. בשנת 1969 ובשנת 1974 הקליט יוסי בנאי שני תקליטים משיריו של ברסנס בעברית ובשנות התשעים חזר בנאי והקליט שוב חלק מאותם שירים בעיבוד חדש. בין השירים הבולטים של ברסנס ששר בנאי בעברית היו "אין אהבות שמחות" ("Il n'y a pas d'amour heureux", תרגמה נעמי שמר), "הגורילה" ("Le Gorille", תרגם דן אלמגור), "לא אבקש את ידך" ("La non demande en mariage", תרגמה שמר) ו"לאיש חסדי" ("Chanson Pour L'auvergnat", תרגמה שמר).
בשנת 1958 הפזמונאי הישראלי דן אלמגור השתמש בלחן של השיר "אשתו של הקטור" (la femme d'Hector) מאותה שנה, וחיבר מילים שונות בעברית עבור להקת הנח"ל – השיר "ויויו גם". השיר הצרפתי המקורי תורגם מאוחר יותר לעברית הן על ידי יוסי בנאי ("אשתו של בנץ"), והן על ידי דן אלמגור עצמו ("אשתו של מר ז'וזו").
שירים בולטים אחרים של ברסנס שתורגמו לעברית הם "הספסל הציבורי" בביצועה של יעל שרז ("Les amoureux des bancs publics", תרגם דן אלמגור), "אי שם בלב" בביצוע קורין אלאל ("Au bois de mon cœur", תרגם אהוד מנור) ו"להוליך שולל את המוות" בביצוע שלומי שבן ("Trompe la mort", תרגם דורי מנור).
מבצע ענבי שועל
מבצע ענבי שועל (באנגלית: Operation Blackcurrant) היה מבצע בימי שלום של הצי המלכותי הבריטי שנערך בחורף 1947. במהלך חורף זה, שהיה עתיר שלגים, נפגעה אספקת הדלק לתחנות הכוח בבריטניה ונוצר מחסור ארצי בחשמל. כדי להקל על המחסור שלח הצי צוללות שלו לבסיסים וישובים לאורך חופי בריטניה, כדי לספק להם חשמל מהגנרטורים של הצוללות.
רקע
מזג אוויר קשה במיוחד פקד את בריטניה בחורף 1946-1947 והביא עמו סופות שלגים שכיסו את הארץ. חודש פברואר היה קר במיוחד. נהר התמזה בלונדון קפא. שלג כבד המשיך לרדת בראשית חודש מרץ ובמקומות מסוימים הוא נערם לעומק של שני מטר ויותר.
סופות השלגים הכבדות הביאו לחסימת כ-300 כבישים וכן מסילות ברזל. חסימת דרכי התחבורה הכבידה מאוד על הובלת פחם אל תחנות הכוח במדינה. כ-750 אלף קרונות פחם נתקעו בדרכים עקב ירידת השלג. כמו כן מצבורי פחם גדולים קפאו בקור עד שלא ניתן היה לשנע אותם. נעשו מאמצים רבים לספק פחם לתחנות הכוח על ידי אוניות, אך תנאי הים הסוערים היקשו על כך עד סוף פברואר. תחנות כוח רבות נאלצו לצמצם את תפוקתן או להפסיק לפעול ועקב כך נגרמו הפרעות חמורות לאספקת החשמל במדינה. הממשלה נקטה צעדים לצמצום צריכת החשמל והפחיתה את אספקתו למגזר הביתי עד לכ-19 שעות ביממה. המחסור בחשמל פגע קשות בתפוקת המגזר התעשייתי.
המבצע
בינואר הורתה האדמירליות לשירות הצוללות של הצי לשלוח את כל הצוללות שלו שהיו פנויות מפעילות אל בסיסי צי לאורך חופי בריטניה על מנת לספק להם חשמל. בהמשך סופק חשמל מצוללות גם ליישובים אזרחיים. הצוללות עגנו ביעדיהן ושם הפעילו את הגנרטורים שלהן, אשר ניזונו מסולר, והזרימו את החשמל שייצרו אל רשת החשמל המקומית. באותם ימים שימש זרם החשמל במגזר הביתי בעיקר למאור, וזרם של 2,000 אמפר שייצר גנרטור של צוללת הספיק להארת 5,000 נורות חשמל.
בין השאר סיפקו הצוללות חשמל לבסיסי הצי בפורטסמות', צ'טהם, שירנס, פלימות', פורטלנד ודבונפורט. הצוללת טרוקולנט מסדרת T עגנה בחוף העיר ברייטון וסיפקה לה חשמל. המבצע העסיק כוח אדם רב - יותר מאלף אנשי צוות של הצוללות, שעבדו בטמפרטורות נמוכות ביותר. רוב הצוללות שייצרו חשמל הוחלפו מעת לעת בצוללות אחרות על מנת לאפשר להן תחזוקה, אך צוללת אחת מטיפוס S סיפקה חשמל ביעדה במשך 28 ימים ברציפות.
במחצית חודש מרץ השתפר מזג האוויר ואספקת הפחם התקינה לתחנות הכוח החלה להתחדש, אך הצוללות המשיכו במבצע עד סוף החודש.
לאחר מעשה התברר כי המבצע היה כרוך בכ-29,000 שעות פעילות של מתקני הצוללות, שהיו כרוכות בבלאי רב. הבלאי חייב את הצי להוצאה כספית כבדה כדי לשקם אותו.
אצטדיון חדרה
אצטדיון חדרה הוא אצטדיון כדורגל המתוכנן להיבנות בעיר חדרה, סמוך לתחנת הרכבת חדרה מזרח, ליד קיבוץ גן שמואל. האצטדיון ישרת את קבוצת הפועל חדרה שמשחקת במסגרת ליגת העל בכדורגל, ומתוכננים בו כ-12,000 מקומות ישיבה עם יכולת להתרחב לכ-15,000 מקומות. הוא נבנה כחלק ממתחם המשתרע על כ-122.6 דונם, שיכלול גם צמד מגרשי אימונים ומשחק למחלקות הצעירות ושטחי מסחר.
היסטוריה
התוכניות לבניית האצטדיון הוצגו על ידי עיריית חדרה בנובמבר 2017, אולם באותה העת לא נקבע מועד לתחילת העבודות. במהלך עונת 2017/2018 בליגה הלאומית בעקבות מיקומה של הפועל חדרה בצמרת הטבלה וסירוב הנהלת אצטדיון נתניה שזו תשחק שם, החליטו בעיריית חדרה להאיץ את הקמת האצטדיון בעיר. באותה עונה העפילה הקבוצה לליגת העל ומעונת 2018/2019 מארחת את משחקיה באצטדיון נתניה.
באוגוסט 2019 החל התכנון המפורט של האצטדיון, בעלות של כ-8.4 מיליון שקל.
במרץ 2021 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את התוכנית להקמת האצטדיון, וביוני 2021 אושרה הקמתו של מתחם מגרשי אימונים בצמוד לו, שיוקם אף לפני האצטדיון. ע"פ הערכות אחרונות של העירייה, האצטדיון יושלם עד 2024.
גבריאלה פרוצ'ידה
גבריאלה פרוצ'ידה (באיטלקית: Gabriele Procida; נולד ב-1 ביוני 2002) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באלבה ברלין מהבונדסליגה הגרמנית והיורוליג.
קריירת נוער
פרוצ'ידה החל לשחק כדורסל בקבוצות הנוער של פלקנסטרו קאנטו, והתחרה במדי קבוצות הנוער של וירטוס בולוניה וסטלה אזורה בטורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול.
קריירה מקצועית
ב-30 במאי 2021 הכריז פרוצ'ידה על מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2021. ב-7 ביולי הוא עזב את קאנטו לאחר שהמועדון ירד לסרייה א'2, וחתם על חוזה רב-שנתי בפורטיטודו בולוניה.
במאי 2022 הכריז פרוצ'ידה על מועמדותו לדראפט ה-NBA זו השנה השנייה ברציפות, הפעם לדראפט 2022. ב-23 ביוני 2022 הוא נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה השישית בסיבוב השני והבחירה ה-36 בסך הכל, לפני שהועבר מיד בטרייד לדטרויט פיסטונס.
ב-8 ביולי 2022 הוא חתם באלבה ברלין מהבונדסליגה הגרמנית והיורוליג.
קריירה בנבחרת הלאומית
פרוצ'ידה ייצג את איטליה באליפות אירופה עד גיל 16 2018 בסרביה, והעמיד בה ממוצעים של 10.1 נקודות ו-2.9 ריבאונדים למשחק. שנה מאוחר יותר, באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה ביוון, הוא העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים.
ב-19 בפברואר 2021 ערך פרוצ'ידה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה הבוגרת, כששיחק חמש דקות נגד אסטוניה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2022.
פרובוסכידיפריון
פרובוסכידיפריון (שם מדעי: Proboscidipparion) הוא סוג של פרסתן נכחד ממשפחת הסוסיים שבסדרת מפריטי הפרסה. הוא חי באירופה ואסיה במשך תקופת הפליוקן שלפני 7.1 עד 4 מיליון שנה מהיום. המאובנים של הפרובוסכידיפריון תוארו ב-1927, והם התגלו מבריטניה עד סין, כשהמאובן הראשון נמצא במחוז חנאן. הסוג כולל 3 מינים.
הפרובוסכידיפריון היה מאבות הסוסים המודרניים, אך היה קטן יותר ובעל גולגולת מוארכת יחסית שכנראה הכילה בקצה חדק דומה לחדק טפיר, וכן שפתיים בשרניות יחסית. הוא היה קרוב משפחה של ההיפריון שנחשב זמן רב לסוג שלו עד שהופרד, והוא הגיע לאורך 2.3 מטר ולמשקל של 180 קילוגרם בממוצע. הוא היה בעל שלוש פרסות דמויות אצבע בכפות רגליו והוא ניזון מעשבים בערבות אירואסיה. המבנה דמוי הטפיר מרמז על חיים בסביבה של גדות נחלים ואזורים לחים יחסית.
מדרשת עין הנציב
מדרשת עין הנציב היא מדרשה תורנית לנשים בראשות ד"ר אסתר פישר השוכנת בקיבוץ עין הנצי"ב ומשתייכת לתנועת הקיבוץ הדתי.
המדרשה הוקמה בה'תשמ"ו (1986) ביוזמת בנות שחפצו במסלול משימתי-תורני לאחר התיכון, בדומה למכינות של הבנים הדתיים ובמתכונת לימודים דומה לזו של תלמידי ישיבות ההסדר בעת שהותם בישיבה. בתחילה שכנה המדרשה בשדה אליהו ולאחר כמה שנים עברה לעין הנצי"ב. הלימודים מיועדים לנשים צעירות המעונינות לגבש את זהותן הדתית ומחויבותן להלכה תוך לימוד מעמיק. במסגרת הלימודים מתגוררות הלומדות בפנימייה ובנוסף ללמודים מתנדבות גם בעבודה קהילתית ביישובי הסביבה.
במדרשה שישה מסלולי לימוד:
בראש המדרשה עמד עד שנת התשס"ה הרב ד"ר אלי כאהן שנפטר בכ"ב באלול תשס"ח (22.9.2008). עקב מחלתו החליף אותו הרב יצחק בן פזי. בשנת התשס"ט מונה לתפקיד הרב אביה רוזן. בשנת התשע"ג הוחלף הרב רוזן ברב יצחק בן דוד. בשנת התשע"ח פרש הרב יצחק מראשות המדרשה והחליפה אותו הרבנית ד"ר אסתר פישר.
סאות' גייט
סאות' גייט (באנגלית: South Gate) היא עיר במחוז לוס אנג'לס השייכת למטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה ואחת מערי המעבר. נכון לשנת 2020 חיים בעיר 92,726 תושבים.
סאות' גייט הוקמה בתחילת המאה ה־20 והוכרזה רשמית כעיר ב־20 בינואר 1923. שמה ניתן לה כיוון שהיא מהווה מעין שער דרומי ללוס אנג'לס.
היא גובלת בלוס אנג'לס בצפון ובמערב, בהאנטינגטון פארק בצפון, דאוני במזרח, ופראמאונט בדרום.
העיר משתרעת על שטח של 19.4 קילומטרים רבועים, בגובה 35 מטרים מעל פני הים.
92% מתושבי העיר הם ממוצא היספני. כלכלת סאות' גייט תלויה בשכנתה הגדולה מצפון ורוב תושבי העיר עובדים בלוס אנג'לס ובערים אחרות סביב לה.
380-389 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 389 - 380 לפנה"ס
ריברבאנק ארנה
ריברבאנק ארנה (באנגלית: Riverbank Arena) היה מתקן ספורט למשחקי הוקי שדה שהוקם בלייטון שברובע ניוהאם במזרח לונדון בירת הממלכה המאוחדת. נבנה כחלק ממתקני הפארק האולימפי שהוקמו עבור המשחקים האולימפיים של שנת 2012.
המתקן הכיל שני מגרשים למשחקי הוקי. במגרש הגדול קיימים כ-15,000 מקומות ישיבה, ובמגרש הקטן כ-5,000 מקומות ישיבה לצופים. עלות הקמת המתקן הייתה כ-19 מיליון ליש"ט. בתום המשחקים, נסגר המתקן והועתק למתחם איטן מאנור שמוקם צפונית למתחם זה.
מאיר שטרנברג
מאיר שטרנברג (נולד 3 באוקטובר 1944) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לתורת הספרות הכללית ובחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1994–2016 ערך את כתב העת Poetics Today, שיוצא לאור מטעם המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר.
ביוגרפיה
שטרנברג זכה בפרס ישראל לחקר הספרות הכללית בשנת תשנ"ו. כמה ממאמריו החשובים, ביניהם "המלך במבט אירוני", מאמר מכונן של אסכולת תל אביב בתורת הספרות, המציע קריאה בסיפור דוד ובת שבע ומציג לראשונה את תורת הפערים, נכתבו בשיתוף עם פרופ' מנחם פרי.
שטרנברג נשוי לד"ר תמר יעקבי, המלמדת גם היא בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, ולזוג שני ילדים.
תחומי המחקר העיקריים של שטרנברג הם נרטולוגיה, פואטיקה, וספרות אנגלית ואמריקאית.
סימפוניה מס' 41 של מוצרט
מוצרט השלים את הסימפוניה מס' 41 בדו מז'ור ק. 551 ב-10 באוגוסט 1788. סימפוניה זו הייתה הסימפוניה האחרונה שלו.
הכינוי שהוצמד לסימפוניה, יופיטר, לא היה פרי המצאתו של מוצרט; טבע אותו, כנראה, האמרגן יוהאן פטר סלומון בעיבוד מוקדם של היצירה לפסנתר. ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום השלישי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
כתב היד של היצירה שמור בספריית המדינה בברלין.
הלחנה וביצוע בכורה
הסימפוניה מס' 41 היא האחרונה בקובץ של שלוש סימפוניות שמוצרט חיבר ברצף מהיר במשך קיץ 1788. הסימפוניה מס' 39 הושלמה ב-26 ביוני ומס' 40 ב-25 ביולי. בערך באותו זמן עמד מוצרט בכתיבת שלישיות הפסנתר שלו במי מז'ור ובדו מז'ור, את הסונאטה לפסנתר מס' 16 וסונאטינה לכינור.
לא ידוע, אם הסימפוניה מס' 41 הגיעה לכלל ביצוע בתקופת חייו של המלחין. לדברי אוטו אריך דויטש, בתקופה זו התכונן מוצרט לסדרה של "קונצרטים בקזינו", בבית קזינו חדש ב"שפיגלגאסה" בבעלות פיליפ אוטו. מוצרט אפילו שלח שני כרטיסים לסדרה זו לידידו מיכאל פוכברג, אבל אין ודאות, שסדרת הקונצרטים התקיימה בפועל, ואפשר שבוטלה מחוסר עניין.
היצירה כתובה לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות בדו, טימפני בדו ובסול וקבוצת מיתרים.
פרקי הסימפוניה
ארבעת הפרקים ערוכים בצורת הסימפונית המסורתית של התקופה הקלאסית:
הפרק הראשון נפתח בהצהרה חגיגית באוניסונו תזמורתי חזק, ומיד לאחריו, נשמע נושא מלודי ושקט בכינורות. התבנית הזו חוזרת על עצמה עם שינוי הרמוני. לאחר מכן נשמע קטע חגיגי עם תרועות החצוצרות. אז נשמע קטע מעבר שקט, שבו משתתפים כלי נשיפה מעץ וכינורות, והוא הופך לקטע מעבר חגיגי עם כל התזמורת. לאחר מכן נשמע נושא שקט ולירי, שנקטע פתאום על ידי אקורד חזק, המוביל לקטע מעבר ארוך, שבסופו של דבר מגיע אל קבוצות הסיום. קבוצות הסיום מלודיות וריקודיות באופיין. במבוא לפיתוח מוצרט משמיע שוב את נושא קבוצות הסיום (דבר מפתיע ביותר) אך בסולם שונה- סולם מי-במול מז'ור. לאחר מכן נשמע קטע ארוך וסוער של סקוונצות רבות, שמהוות את לב הפיתוח ואחריו קטע מעבר שקט וחלש, המהווה עיבוד לנושא הראשון וצומח לקטע סוער ודרמטי. לאחריו שוב חוזרות הסקוונצות השקטות, שמובילות אותנו בסופו של דבר אל הרפריזה. הרפריזה כמעט זהה עד לפרמטה בסוף הנושא הראשון. שם יש מינוריזציה, נדידה בין סולמות שונים וסיקוונצות. לאחר קטע הגשר נשמע שוב הנושא השני. המעבר אל קבוצות הסיום כרומטי, ובקבוצות הסיום אין שינויים, חוץ מהארכה קלה.
הפרק השני הוא הפרק האיטי. הוא משנה "מצבי רוח" רבים. הפרק מאוד לירי וזורם, ומלא במוזיקה עשירה ורגוע. הפרק גם כתוב במשקל של שלושה רבעים, דבר שאינו נפוץ בפרקים איטיים. הפרק כתוב בצורת סונאטה והחצוצרות והטימפאני לא משתתפים בו.
הפרק השלישי הוא מינואט וטריו. נושא המנואט בנוי על היפוך המוטיב של הנושא השני בפרק הראשון. חלק המנואט מאוד חגיגי ואצילי. חלק הטריו חביב ושקט. חלקו השני של הטריו יותר רציני. שם מוצרט שותל בראשונה את מוטיב הקרדו (הסבר בהמשך) אם כי בגרסה מינורית. לאחר מכן חוזר המנואט ונגמר בסיום חגיגי.
מאפיין ראוי לציון בסימפוניה זו הוא הפוגטו בארבעה קולות (המייצגים את ארבעת הנושאים העיקריים) בסוף הפרק הרביעי. אבל קטעים פוגליים מופיעים לכל אורך הפרק אם בפיתוח נושא מסוים ואם בשילוב שני נושאים או יותר יחדיו, כפי שאפשר לראות בפעולה ההדדית בין כלי הנשיפה מעץ. הנושא הראשי בפרק האחרון בנוי מארבעה צלילים:
המוטיב הזה מוכר כמוטיב ה"קרדו" (במקור- credo, כלומר:"אני מאמין") שהוא חלק מן המיסה הקתולית. המוטיב הזה מופיע ביצירות רבות, ובפרט אצל מוצרט. דוגמה לכך ניתן למצוא במיסה ברוויס בפה מז'ור קכל 192 בפרק ה"קרדו" של מוצרט. המוטיב הזה מייצג שלמות- ארבעת הצלילים תחומים במרווח של קוורטה, כששני הצלילים העליונים עונים בירידה על העלייה של קודמיהם.
הפרק האחרון מאוד מהיר וכתוב במשקל של "אלה ברווה". נושא הקרדו שפותח את הפרק הוא הראשון בסדרה של ארבעה מוטיבים שמופיעים בפרק. הנושא הראשון מורכב משני חלקים: חלק הקרדו והחלק המשלים לו. המשפט הראשון נשמע בעצמה חלשה ולאחריו חוזרת התזמורת בקול על הנושא. הנושא הבא מאופיין בתו אחד מנוקד ואחריו סולם יורד. זהו גם נושא הגשר של היצירה. בסיום הגשר, מפתיע מוצרט ובמקום הנושא השני הוא חוזר על נושא הקרדו בכינורות, שבונים על הנושא פוגה קצרה ולוקחים אותו לכיוון אחר. לאחר פוגה קצרה גם על נושא הגשר, והשמעת המוטיב הרביעי לראשונה, אך לזמן קצר, בא הנושא השני. הנושא השני הוא בעצם מוטיב קצר בן שלושה צלילים, התחום במרווח של קוורטה שבסופו יש סולם יורד. לאחר הנושא השני מוצרט משמיע באבובים שוב את המוטיב הרביעי, העולה, ביחד עם פוגה קצרה עם החלילים והאבובים, שכל אחד חוזר על אחד מן המוטיבים האחרים. מוצרט חוזר על הקטע הזה אך הפעם בכינורות, ומעבד גם את הנושא השני. בניגוד לציפיות, מוצרט עוצר את הפורטה התזמורתי וגומר את האקספוזיציה בשני משפטים חרישיים. האקספוזיציה חוזרת. הפיתוח הוא החלק המורכב והמתוחכם בפרק ואף אולי בכל הסימפוניה. בפיתוח יוצר מוצרט סידרה של פוגות מתוחכמות, ובהן משלב את כל ארבעת המוטיבים. כך הוא יוצר מבנה קונטרפונקטי עשיר מאוד בנושאים. אבל הפוגה הגדולה ביותר מופיעה לקראת סוף הרפריזה, בה משלב מוצרט את ארבעת המוטיבים בצורה הטובה ביותר, ויוצר פוגה עשירה ומפוארת.
מלומדים גורסים, כי מוצרט חקר את הסימפוניה מס' 28 בדו מז'ור של מיכאל היידן, שגם פרק הסיום שלה כולל פוגטו. צ'ארלס שרמן מעלה סברה, כי מוצרט חקר גם את הסימפוניה מס' 39 בדו מז'ור של היידן הצעיר, כיון ש"לעיתים קרובות ביקש מאביו לאופולד לשלוח לו את הפוגה החדשה שהיידן כתב." גם במס' 39 של מיכאל היידן, שנכתבה רק שבועות ספורים לפני הסימפוניה של מוצרט, יש פוגטו בפרק הסיום, שנושאו מתחיל בשני צלילים שלמים. שרמן מצביע על עוד נקודות דמיון בין יצירותיהם של שני המלחינים, שהיו כמעט בני אותו גיל.
390-399 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 399 - 390 לפנה"ס
פומפוניוס מלה
פומפוניוס מלה (Pomponius Mela; המאה ה-1 לספירה) היה הגאוגרף הרומאי המוקדם ביותר. שמו של החיבור שלו הוא De Chorographia libri III, Cosmographia או De situ orbis. מלבד החלקים הגאוגרפיים של תולדות הטבע של פליניוס הזקן (שם מצוטט מלה כבעל סמכות חשוב), חיבורו הקצר של מלה הוא המחקר הרשמי היחיד בנושא בלטינית קלאסית.
ביוגרפיה
מעט ידוע אודות המחבר, מלבד שמו ומקום הולדתו – העיר הקטנה טינגנטרה  (בימינו אלחת'ירס ) בדרום ספרד. את זמן כתיבת חיבורו ניתן אולי לקבוע בקירוב על פי אזכור בחיבור (III, 6, 49) של הצעה למשלחת לבריטניה של הקיסר, כמעט בוודאות זו של קלאודיוס בשנת 43 לספירה. מספר אזכורים לאירועים בתקופת שלטונו של אוגוסטוס מעידים על כך שקטע זה לא יכול להתייחס ליוליוס קיסר; במיוחד משום שהוא כולל שמות חדשים שניתנו לערים בספרד. מלה מת סביב שנת 45 לספירה.
ידע גאוגרפי
ההשקפות הכלליות של החיבור תואמות לאלו של הסופרים היווניים של זמנו מארטוסתנס ועד סטראבון, שככל הנראה לא היה ידוע למלה. אולם פומפוניוס הוא ייחודי בין הגאוגרפים העתיקים, בכך שלאחר שהוא מחלק את העולם לחמישה אזורים, שמתוכם רק שניים היו ניתנים למגורים, הוא טוען לקיומם של אנטיכטונים, החיים באזור האקלים הממוזג הדרומי הבלתי נגיש לעם של אזורי האקלים הממוזג הצפוניים בשל החום הבלתי נסבל של חגורת טוריד (torrid) שמפרידה ביניהם. לגבי החלוקה והגבולות של אירופה, אסיה ואפריקה, הוא חוזר על דברי ארטוסתנס; כמו כל הגאוגרפים הקלאסיים מאלכסנדר הגדול (מלבד תלמי), הוא רואה בים הכספי כחדירה פנימה של האוקיינוס הצפוני, כמו המפרצים הפרסי והערבי (הים האדום) בדרום.
תפישותיו לגבי הודו הן נחותות לעומת אלו של כמה סופרים יווניים מוקדמים יותר; בעקבות ארטוסתנס הוא מניח שארץ זו כוללת את הזווית הדרום-מזרחית של אסיה, כאשר החוף ממשיך צפונה לסקיתיה, ואז מתעגל לכיוון מערב לים הכספי. כנהוג, הוא ממקם הרי אוראל ואת ההיפרבוראים קרוב לאוקיינוס הסקיתי. בנוגע לאירופה המערבית, הידע שלו היה די מתקדם יחסית לגאוגרפים היוונים, באופן טבעי לספרדי באימפריה הרומית. הוא מגדיר את קו החוף המערבי של ספרד וגאליה ואת הזחתו על ידי מפרץ ביסקאיה באופן יותר מדויק מארטוסתנס או סטראבון. גם ידיעותיו על האיים הבריטיים ומיקומם ברורות יותר מאלו של קודמיו. הוא הראשון לקרוא בשם את איי אורקני, אותם הוא מגדיר וממקם באופן די מדויק. לגבי צפון אירופה, הידע שלו היה פגום, אולם הוא מדבר על מפרץ גדול (קודאנוס סינוס ) לצפונה של גרמניה, שאחד מאייו הרבים, "קודנוביה", היה בגודל בולט; שם זה מופיע שוב בחיבורו של פליניוס הזקן כ"סקאטינביה". שני השמות הללו היו תרגומים לטיניים של השם הפרוטוגרמאני  Skaðinawio, השם הגרמאני של סקנדינביה.
שיטה ציורית
השיטה הציורית של מלה עוקבת אחר חופי האוקיינוס, בדרך של פריפלוס, כנראה משום שמקורו בדיווחי נווטים. הוא מתחיל במצר גיברלטר, ומתאר את הארצות הסמוכות לחוף הדרומי של הים התיכון; אז הוא ממשיך לסוריה ואסיה הקטנה ולים השחור, ואז חוזר לספרד לאורך החוף הצפוני של הים השחור, ים מרמרה וכו'. לאחר שעסק באיי הים התיכון, הוא עובר לעסוק באוקיינוס הליטוראלי – למערב, לצפון, למזרח ולדרום – מספרד וגאליה להודו, ומשם לפרס, חצי האי ערב ואתיופיה; ואז שוב חוזר לספרד מסביב לדרום אפריקה. כמו רוב הגאוגרפים הקלאסיים הוא מתאר את היבשת הזו כמוקפת בים ולא כמתמשכת רחוק מאוד דרומה.
בתיאורו את סוריה, עוקב מלה אחרי קו החוף ומעניק תשומת לב מצומצמת בלבד לחלקיה הפנימיים. בתיאורו זה ניכרת תלותו במקורות יווניים עתיקים, משום שאין בו אף פרט המראה שהוא מבטא את התנאים בתקופה היוליו-קלאודית, והוא יכול היה להיכתב על ידי יווני  בתקופת האימפריה הפרסית: מאחר שמלה מציין את "פלשתינה" בנפרד, סביר יותר שהשם "יהודה" כולל כאן רק את ארץ יהודה גופא והוא לא בשימוש כאן במובן הרחב של פרובינקיה יודיאה הרומית. נראה כי השם "פלשתינה" מתייחס לרצועת החוף מהר כרמל עד מצרים. כמו כן, לאטימולוגיה שהוא מעניק לעזה אין שום בסיס.
מהדורות
המהדורה הראשונה של מלה פורסמה במילאנו בשנת 1471; המהדורה הביקורתית הראשונה הייתה מאת ואדיאנוס (Vadianus, בזל, 1522).
יחסי ברבדוס–גרמניה
יחסי ברבדוס–גרמניה הם היחסים הבילטרליים שבין ברבדוס לרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
היסטוריה
מסוף שנות העשרים של המאה ה-20 ועד 1966, הייתה ברבדוס חלק מבריטניה והייתה בסיס אזורי בולט לכוחות הבריטים.
במלחמת העולם השנייה, הצטרפו מספר חיילים מברבדוס לכוחות הבריטים על מנת להילחם בגרמניה הנאצית.
יחסים דיפלומטים
ברבדוס מיוצגת בגרמניה על ידי שגרירותה בבריסל וגרמניה מיוצגת בברבדוס על ידי השגרירות האזורית שלה בפורט אוף ספיין.
בני פרל
הרב ד"ר בני פרל (נולד בשנת תשכ"ד, 7 בדצמבר 1964) הוא ראש הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן בתל אביב.
ביוגרפיה
נולד בנתניה. למד בישיבה התיכונית שעלבים ובישיבת הכותל בירושלים בה נמנה עם תלמידי הרב שמעון גרשון רוזנברג. הוא בוגר בית-ספר מנדל למנהיגות חינוכית שבמכון מנדל למנהיגות. למד ציור אצל שאול שץ וכן מוזיקה אצל אליעזר בירן.
בעל תואר ראשון ושני, וכן דוקטורט בתלמוד (משנת 2017) מטעם אוניברסיטת בר-אילן. ייחודה של עבודת הדוקטורט שלו היא מתודולוגיה העושה שימוש בפילוסופיה ובתאוריות ביקורתיות בנות ימינו לשם ביאור סוגיות בתלמוד.
במשך שנים עסק בחינוך בלתי פורמלי ובהוראה בישיבות תיכוניות. שימש מזכ"ל תנועת הנוער "אריאל", מורה בישיבת קריית הרצוג ומנהל בית ספר יסודי במשך שבע שנים.
לקראת שנת הלימודים תשס"ו (2005) התמנה לעומד בראשות הישיבה התיכונית בר-אילן בתל אביב. עם בואו למוסד הסב את שם הישיבה מ"ישיבה מדעית תיכונית" ל"ישיבה לאמנויות ולמדעים", ומאז הוא עומד בראשה.
פעילות ציבורית
לצד ניהול הישיבה עוסק פרל גם בפעילות התנדבותית לקידום זכויות האדם בישראל. בין היתר, היה חבר מזה שנים רבות בהנהלת האגודה לזכויות האזרח ובוועד המנהל של מדרשת אדם לחינוך דמוקרטי, ומפרסם מאמרים פובליציסטיים בנושא.
החל משנת 2020 עוסק בהכשרת מנהלים במסגרת המכללה האקדמית אחווה, תוך מתן דגש על חיזוק היכולות המנטליות. במסגרת זו עוסק בכתיבת תוכניות לימוד.
חיים אישיים
הרב פרל הוא תושב פתח-תקוה, נשוי ואב לשלושה.
ז'וזף סמסון
ז'וזף-איזידור סמסון (צרפתית: Joseph-Isidore Samson; ) היה מחזאי ושחקן צרפתי נודע במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד בסן-דני. היה מורה למשחק בקונסרבטוריון הלאומי הצרפתי למשחק ("Conservatoire national supérieur d'art dramatique"). בין תלמידיו הקרובים השחקנית היהודיה-צרפתייה הנודעת רחל פליקס ("ראשל"), עמה שמר על קשר הדוק לאורך השנים.
במשך 35 שנים שיחק ב"קומדי פראנסז" במחזות המפורסמים של הרפרטואר הצרפתי במאה ה-19. יצר קומדיות רבות, חלקן נחלו הצלחה רבה, ובהן "משפחת פואסון" ("la Famille Poisson").
מת בשנת 1891 ונקבר בבית הקברות של מונמארטר. אחד השבילים הראשיים של בית הקברות מונמארטר נושא את שמו.
בשנת 1898 פרסמה אלמנתו של סמסון את הספר "רחל ושמשון" ("Rachel et Samson"), על הקשר ההדוק שבין סמסון לשחקנית ראשל.
דנדרמונדה
דנדרמונדה (בפלמית (הולנדית): Dendermonde, בצרפתית: Termonde - טרמונד) היא עיר בבלגיה, באזור פלנדריה, במחוז פלנדריה המזרחית. כרשות מקומית, דנדרמונדה כוללת את העיר דנדרמונדה ואת העיירות הסמוכות - אפלס, באסרודה, חרמברחן, מספלארה, אאודחם, סכונארדה וסינט-חיליס ביי-דנדרמונדה. משמעות השם של היישוב הוא "הפה של דנדר", בגלל מיקומו על השפך של הנהר דנדר לתוך הסכלדה. בימי הביניים לעיר דנדרמונדה היה סכסוך שנכנס לאגדה עם העיר אלסט, השוכנת דרומית יותר על הנהר דנדר.
עמדה גאוגרפית
דנדרמונדה נמצאת מדרומו של נהר סכלדה וממזרח לעיר גנט במרחק 33 ק"מ. היא נחצית על ידי נחל דנדר. העיר שוכנת על השפך של הדנדר לתוך הסכלדה ונמצאת במרחק 28 ק"מ מבריסל, 30 ק"מ ממכלן ו-46 ק"מ מאנטוורפן.
ההתחלות המאה ה-15
אזור הנהר סכלדה היה מיושב עוד בתקופת הפרהיסטורית, כפי שמעידים הממצאים מתרבות לה טן שנתגלו באפלס. אתרי קברות מן המאה השנייה והמאה השישית שרדו מהתקופה הגאלית-רומית ותקופת המרובינגים. בשנת 843 לפי חוזה ורדן דנדרמונדה נכללה בלותרינגיה. אחרי פלישות הנורמנים בשנת 883, האזור נכבש על ידי בלדווין השני, רוזן פלנדריה וסופח לחלק הגרמני של רוזנות פלנדריה שהוקמה לא מכבר.
הקיסר אוטו השני ביצר את היישוב במאה ה-10 ועודד התיישבות בסביבה. בשנת 1233 היישוב זכה למעמד של עיר וגדלה בזכות תעשיית הבדים. נבנו בה מנזרים, קפלות וכנסיות וכן חומת מגן. באמצע המאה ה-14 נבנו בככר השוק אולם למכירת בדים ומגדל פעמונים. התחרות הקשה עם ערים כמו גנט הביאה להתקפות ומסעי שוד נגדה מצד שכניה. בשנת 1384 כל האזור נכבש על ידי הדוכסים מבורגונדיה מבית ולואה.
מהמאה ה-16 ועד ימינו
במאה ה-16 נכסי העיר הידרדרו.. ב-1572 העיר נכבשה על ידי הצבא הספרדי בפיקודו של אלסנדרו פרנסה, דוכס מפרמה, וכמעט נהרסה. כעבור כעשור, הספרדים בנו בה מבצר משלהם בין הנדנדר לסכלדה. ב-1667 העיר הותקפה על ידי צרפת. ובשנת 1706 הכוחות ההולנדים והאנגלים בפיקודו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו שהסבו לה נזק כבד ביותר. האוסטרים ביצרו אותה שוב על מנת להגן עליה מפני שאיפות ההתפשטות של צרפת. אחרי מצור אחרון על ידי צבאו של לואי החמישה עשר, סוף סוף נשם היישוב לרווחה לתקופה ממושכת וביצוריה הוסרו כעבור מספר עשורים.
במחצית השנייה של המאה ה-18 העיר שגשגה, בזכות המהפכה התעשייתית והתפתחות תעשיית הכותנה המקומית. אחרי שנת 1800 מתקני הנמל עברו מודרניזציה והונחו מסילות הברזל הראשונות. בעיר הוקמו גם מפעלים לשמן, נעליים, עור וכו'.
מלחמת העולם הראשונה גרמה לעיר הרס רב אחרי ספטמבר 1914. נחרבו יותר ממחצית הבתים וארכיוני העיר הופצצו ונשרפו.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 העיר מהווה מרכז מנהלי, מסחרי, חינוכי ורפואי המשרת את האזור מסביב.
דמוגרפיה
אוכלוסיית המוניקיפיום דנדרמונדה רבתי היא 43,347 תושבים, מהם 48,82 % גברים ו-51,18 % נשים. צפיפות האוכלוסייה היא 779 תושבים על ק"מ מרובע. הפרישה לפי גילאים היא: שיעור המובטלים בעיר הוא 8.24% (לפי הנתונים ב 1 בינואר 2006 )
אירועים בחדשות
הזמר האיטלקי לוצ'אנו ליגאבואה הקדיש לקרבנות הפיגוע את השיר Quando mi vieni a prendere?, שנכלל באלבום שלו משנת 2010.
שחק אותה כמו מייקל
שחק אותה כמו מייקל (באנגלית: Like Mike) הוא סרט מז'אנר קומדיית ספורט משנת 2002 שבויים על ידי ג'ון שולץ והופק על ידי בארי ג'וזפסון. בסרט מככבים ליל באו וואו, מוריס צ'סנט, ג'ונתן ליפניקי וברנדה סונג. הסרט הופץ על ידי פוקס המאה ה-20 והוא הופק בשיתוף עם חברת NBA Entertainment, שבין השאר עזרה בהבאת הרבה הופעות משנה ואורח של שחקני NBA.
עלילה
קלווין קיימבריג' (ליל באו וואו) הוא ילד יתום החולם להיות מאומץ. לקלווין שני חברים: מרף (ג'ונתן ליפניקי) ורג' סטיבנס (ברנדה סונג), וביחד איתם הוא נמצא בבית היתומים. הם מוכרים שוקולד, כשהרווחים מגיעים לראש בית היתומים סטן ביטלמן (קריספין גלובר). הם עוסקים במכירות ליד אולם הסטייפלס סנטר בזמן משחקי הקבוצה לוס אנג'לס נייטס הפיקטיבית (אשר מבוססת על הקבוצה לוס אנג'לס קליפרס).
לילה אחד אחרי המשחק פוגש קלווין את מאמן הנייטס, אשר מתרשם מהידע של הילד בכדורסל ומיושרו ומציע לו כרטיסים למשחק הבא של קבוצתו. יום לאחר מכן הוא מוצא זוג נעליים מסוג נייקי בצבע לבן כחול, הניתנות מחנות הצדקה של צבא הישע כשהאחות אומרת שהנעליים היו שייכות לשחקן כדורסל כשהיה ילד. על הנעליים היו כתובות האותיות M.J, ראשי התיבות של מייקל ג'ורדן, כך שקלווין חשב שהם של שחקן הבולס לשעבר.
הנעליים החדשות של קלווין נלקחו על ידי אוקס, הבריון של בית היתומים, שמשליך אותן על חוט חשמל גבוה. קלווין מנסה להחזיר את הנעליים אליו בלילה, כשהייתה סופת רעמים. הוא עלה על עץ, וכשהיה קרוב מאוד הכה ברק בנעליים והן נפלו על האדמה ביחד עם קלווין.
אחר כך קלווין וחבריו הלכו למשחק הכדורסל של הנייטס נגד מינסוטה טימברוולבס. הנייטס הם אחת מהקבוצות הגרועות ביותר בליגה. כשמגיעה המחצית מתכונן שחקן הנייטס טרייסי ריינולדס (מוריס צ'סנט) לתחרות בה נבחר אחד מהאנשים בקהל. כרטיסו של קלווין הוא הכרטיס הזוכה והוא ירד לפארקט כדי לשחק מול טרייסי באחד על אחד. לפני המשחק לוחש קלווין לנעליו "Make me like Mike" (תעשו אותי כמו מייקל ג'ורדן). קלווין מגלה שיש לו כישרון עצום, כשהוא מנצח את טרייסי ובמהלך האחרון אף מטביע לאחר שמסר לעצמו דרך הקרש. הוא השאיר את הקהל חסר מילים, ולאחר מכן הוא חתם על חוזה של יום בנייטס.
קלווין התכונן למשחקו הראשון בליגה, אך הוא הבין שהוא לא ישחק. החתמתו בעצם הייתה תרגיל כדי שיבוא יותר קהל למשחק הנייטס. הנייטס שיחקו רע במשחק מול סן אנטוניו ספרס והמאמן וגנר (רוברט פורסטר) החליט להכניס את קלווין למשחק ברבע הרביעי. קלווין נזכר שהוא לא יכול לשחק והוא מזעיק פסק זמן, ובו הוא רץ לחדר ההלבשה כדי לקחת אותן. אחרי שהוא חוזר הוא מוביל את קבוצתו לניצחון על הספרס, כשהוא מטביע על דייוויד רובינסון שהגיע להיכל התהילה של הכדורסל. בסיומו של המשחק הוא קלע שלשה, והוסיף 27 נקודות. ניצחון זה היה בלתי צפוי לנייטס, וקלווין קיבל חוזה לשאר השנה.
בפעם הראשונה בחייו חווה קלווין חיי עושר, כשקבוצתו נמצאת במסע משחקי החוץ שלה. הוא נמצא במלונות, וכשקבוצתו חוזרת ללוס אנג'לס הוא חוזר לבית היתומים. ריינדולס נבחר להיות השותף שלו בחדר. אז קלווין הפך לשיחת היום של הספורט, כשמדברים עליו בתוכניות NBA ובמדיות שונות. בנוסף הוא זכה בתחרות ההטבעות. בסוף שבוע האולסטאר.
במשך כל האירועים האלו הוא מבין שבעצם הוא רוצה הורים, והוא מתחיל להסתכל על טרייסי כעל אבא. שניהם נמצאים בתהליך איטי של הפיכת מערכת יחסים של אבא ובן. למרות זאת, תהליך זה נקטע הרבה פעמים כשקורות סיטואציות יומיומיות בהן הם רבים. טרייסי התחיל לכבד ולאהוב את קלווין אחרי הניצחון על סיאטל סופרסוניקס, בו גארד הסוניקס גארי פייטון דחף את השחקן הצעיר וטרייסי הגן עליו.
בינתיים, מנהל בית היתומים ביטלמן חותם על חוזה ביחד עם הקבוצה בו כתוב שכל כספו של קלווין ילך אל המנהל, עד שקלווין יהיה בן 18 או שיאומץ. כשהאופציה השנייה כמעט ובאה, ביטלמן גונב את נעליו של קלווין אחרי שהוא סוחט את מרף ומהמר על 100,000 $ נגד הנייטס.
היתומים יצאו במבצע להחזרת הנעליים של קלווין, בו הם הגיעו לבית היתומים וקשרו את ביטלמן לכסאו. לאחר מכן הגיע אוקס, והם הצליחו לשכנע אותו לעזור להם. הוא פתח את הכספת ונתן את הנעליים לקלווין. אחר כל הצליח ביטלמן להשתחרר, והוא התקשר לחבריו שיעזרו לעצור את הילדים. הוא וחבריו לא הצליחו לא לעצור את קלווין, שהגיע לסטייפלס כשקבוצתו בפיגור 59-80 נגד הטורונטו ראפטורס של וינס קרטר.
אחרי שהוא חוזר לבית היתומים הוא ומרף אומצו על ידי טרייסי, ורג' אומצה על ידי משפחה אחרת אבל הם נשארו בקשר בכל זאת. הנייטס נתנו חסות לבית היתומים, וביטלמן נעלם, מכיוון שלא עמד בהתערבות שלו לאחר שהפסיד 100,000 דולר.
פסקול
הסרט כלל עשרה שירים, כשחלק מהם מבוצעים על ידי השחקן הראשי של הסרט, ליל בוו וואו, שהוא גם זמר ראפ. חלק מהשירים הם: "כדורסל" של בוו וואו, "Take ya home", "NBA 2K2" של בוו וואו, "Rule" של נאז ואמריה ועוד.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות בינוניות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 57%, המבוססת על 97 מבקרים שמתוכם 55 נתנו ביקורת טובה. הסרט קיבל ציון 5.5 מתוך 10 על ידי המבקרים בממוצע. בנוסף נכתב ש"הסרט נעים ובלתי מזיק לצפייה לילדים, אך המבוגרים לא יהנו כל כך מהסנטימנטליות ומהסוף הצפוי". התקציב של הסרט היה 30,000,000 $, והוא הכניס 62,274,780 $, כך שהסרט היה הצלחה עם רווח של 32,274,780 $.
תל תענך
תֵּל תַּעְנַךְ הוא תל יישוב קדום בצפון השומרון, בצד הכביש ג'נין-מגידו, כקילומטר מהכפר הערבי תיעניכ המשמר את השם הקדום.
היסטוריה
התל מזוהה עם העיר הקדומה תַּעְנַךְ, הנזכרת לראשונה בשנת 1468 לפנה"ס ברשימות ובתעודות מצריות מהמאה ה-15 לפנה"ס בהקשר לכיבוש העיר מגידו הסמוכה.
בחפירות שנערכו במקום נתגלו מבני ציבור ומגורים, מזבח קטורת ומקטר, שרידי ביצורים מתקופת הברונזה המאוחרת ותקופה הברזל, וכן שלושה עשר לוחות חרס הכתובים בכתב היתדות האכדי, הקרויים מכתבי תענך. זהו הריכוז הגדול ביותר של לוחות חרס הכתובים בכתב אכדי שנתגלה בארץ עד כה. כשליש מהשמות על גבי הלוחות הללו הם ממוצא חֿורי.
תענך מופיעה גם במכתבי אל-עמארנה מכתב א"ע 248, על פי מכתב זה מתלונן מושל(?) בשם יַשדַתַ במכתב ששלח למלך מצרים, שאנשי תענך שדדו את כל מה שנתן לו המלך, הרגו את שווריו וגרשו אותו ולכן הוא נמצא עם בירידיה שליט מגידו.
ממצא חשוב שהתגלה בתל הוא שני כני קטורת עשויים טרקוטה מהתקופה הישראלית הקדומה, אחד מוקדש כנראה לאלה אשרה, ושני מוקדש לה ולעוד כמה אלים, כחלק מפולחן העממי של תושבי הארץ בתקופת הברזל בארץ ישראל שהיה נפוץ ביותר. במקרא העיר תענך מוזכרת בתקופת כיבושי יהושע בן נון, שנמנה מלכה של תענך עם 31 המלכים אשר לחמו נגד צבאו של יהושע, כאמור: . לאחר תבוסת מלכה בידי יהושע סופחה העיר תאורטית לנחלת שבט מנשה, אך האחרונים לא הצליחו בפועל לכובשה והיא בעצם התקיימה כעין אוטונומיה בתוך נחלתם של בני מנשה, כפי שבא לידי ביטוי בספר יהושע:.
נמצאו שרידים וכלי חרס מהתקופה הרומית, מהתקופה הביזנטית ומימי הביניים. השרידים העיקריים הנראים שהשמרו בתל הם של ארמון עבאסי מהמאה ה-11.
חפירות ארכאולוגיות
החפירות הראשונות נערכו בשנים 1904-1902 בידי ארנסט זלין מאוניברסיטת וינה. בתחילת החפירה השתתף בו גם גוטליב שומכר ולאחר גילוי מכתבי תענך על גבי לוחות טין בכתב היתדות הצטרף לחפירה בדז'יך הרוזני. דוחות החפירה התפרסמו בשנת 1905. חפירה שנייה בתל נערכה על ידי משלחות אמריקאיות. החפירות נערכו בשנים 1963, 1966 ו-1968. נחפרו ארבעה שטחי חפירה בדרום מערב התל. מטרת החופרים הייתה לברר את אופי הביצורים, מבני המגורים, המבנים התעשייתיים, בנייני ציבור ופולחן.
מכתבי תענך
מכתבי תענך הם שלושה עשר לוחות הכתובים בכתב היתדות האכדי על גבי חומר (בדומה למכתבי אחתאתן (אל-עמרנה)). 12 תעודות התגלו בחפירות של 1903-1904, ותעודה נוספת התגלתה על ידי אלברט גלוק בשנת 1968. התעודות הן מתקופה שקדמה לתקופת אל עמרנה והן מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת א, אבל מבחינת סגנונן שייכות לאותה תרבות.
סונאטת קרויצר (טולסטוי)
סונטת קרויצר היא נובלה מפורסמת מפרי עטו של טולסטוי, שיצאה לאור ב־1889, והכתה גלים בחברה הרוסית עם צאתה.
העלילה מתרחשת בתוך קרון רכבת נוסעים, בו פוגש המספר בנוסע זר המציג עצמו כבעל שרצח את אשתו לאחר שזו בגדה בו. הנוסע מגולל באוזניו של המספר את סיפור נישואיו, עד לסופם הטראגי.
הנובלה מציגה תפיסות עולם חדשניות ומהפכניות, שחלקן היו אופנתיות מאוד בקרב האינטליגנציה הרוסית בשלהי המאה ה-19.
בשבע
בשבע הוא שבועון דתי-לאומי המופץ חינם, בעריכת עמנואל שילה, שיוצא לאור החל מ-19 ביולי 2002.
סונאטת קרויצר (טולסטוי)
ערכיה של החברה המערבית, בכל הנוגע ליחסים שבין המינים, מביאה, לפי השקפה זו, לטראגדיה המנציחה את עצמה. הגברים, המצויים במאבק קבוע בין יצריהם ובין תחושות המוסר שלהם, נידונים לבלבול ולצער מתמיד כבר משחר התבגרותם המינית, ומוסד הנישואים משמש מסווה לדיכויה האלים של האישה לטובת סיפוק דחפיו של הגבר. ביומניה, מתייחסת רעיתו של טולסטוי, הרוזנת סופיה טולסטוי, פעמים רבות ליצירה זו.
בשיאו של הסיפור, מתוארת, בצורה חיה וסוחפת, הקינאה המעוורת את עיניו של הבעל הנבגד. עומק הבנתו של טולסטוי את נפש האדם משתקפת היטב בחלק הזה.
בשבע
מאפיינים
עורך השבועון מיום הקמתו הוא עמנואל שילה. סגנית העורך היא חגית רוזנבאום. מנכ"ל השבועון הוא דודו סעדה. יו"ר מועצת המנהלים הוא יעקב כץ (כצל'ה). השבועון נמצא בבעלות משותפת של החברות 'הולילנד הולדינגס' (הרשומה באיי מרשל) וגני דוד נכסים. מו"ל העיתון הוא יעקב הרניק, מנכ"ל מוסדות ישיבת בית אל. בעבר היה הרב חנוך פיוטרקובסקי.
סונאטת קרויצר (טולסטוי)
שם הנובלה לקוח מ"סונאטת קרויצר" - כינויה של הסונאטה לכינור ופסנתר מס' 9 מאת בטהובן. גיבור הנובלה מתמלא קנאה למשמע היצירה אותה מנגנים בסיפור אשתו ומאהבה הכנר.
בשבע
מאפיינים
ל'בשבע' השפעה ניכרת על דעת הקהל בציבור הדתי-לאומי ובקרב מקבלי ההחלטות - שרים וח"כים במפלגות המחנה הלאומי. 'בשבע' נוקט קו אידאולוגי ברור ובטוח בדרכו, ויחד עם זאת פתוח למגוון דעות במערכת הפוליטית ובחברה הישראלית.
השבועון הביע תמיכה בסירוב פקודה במקרים של פינוי יישובים ובפרט ערך קמפיין בנושא בזמן תוכנית ההתנתקות, אך מנגד נתן במה גם לדעות שהביעו התנגדות לסירוב פקודה.
סונאטת קרויצר (טולסטוי)
הנובלה ראתה אור בעברית בתרגומו של פטר קריקסונוב בקובץ 'איוואן איליץ' ואחרים', הספריה החדשה, 1999. נוסח מעודכן של התרגום ראה אור ב-2006 בסדרת הספרייה הקטנה.
קסאדה
קֵסָאדָה (בספרדית: Quesada) היא עיירה ורשות מקומית בקומרקת  סיירה דה קסורלה  במחוז חאאן בקהילה האוטונומית אנדלוסיה שבספרד. קסאדה היא מולד נהר הגואדלקיביר.
סונאטת קרויצר (טולסטוי)
ב-2010 העלה תיאטרון גשר את העיבוד לסיפור זה כהצגת יחיד בביצועו של משה איבגי.
בשבע
תפוצת העיתון
החל מיום היווסדו הודפס והופץ 'בשבע' בכל סוף שבוע במאה אלף עותקים ובחינם. תוך זמן קצר הוא תפס את מקומו כעיתון הנקרא ביותר בציבור הדתי בישראל. מסקרי דעת קהל שנערכים מעת לעת עולה כי 'בשבע' נקרא על ידי רובו של הציבור הדתי-לאומי, זוכה לחשיפה נרחבת גם בציבור חרדי ומסורתי, ובין קוראיו יש גם לא מעט חילונים.
בחלוף השנים ועם התפתחות העיתון הלכה וגברה החשיפה ל'בשבע', ובסקר tgi לסיכום החציון הראשון של שנת 2016 הגיעה לשיא של 7.7 אחוז מכלל קוראי העברית בישראל. היקף חשיפה זה ממקם את 'בשבע' במקום השלישי מבין עיתוני סוף השבוע בישראל, כשלפניו רק 'ישראל היום' ו'ידיעות אחרונות'. גם לפי סקר TGI למחצית הראשונה של שנת 2017 ולתחילת 2018 בשבע היה העיתון השלישי בגודלו בסופי שבוע והגיע ל-6.2% בשיעור הקריאה, אחרי ישראל היום וידיעות אחרונות.
קסאדה
תיירות
בשטח העיירה נמצאות הריסות העיר הרומית ברונייל (Bruñel) שם נשמרו מספר פסיפסים מהתקופה הנוצרית המוקדמת. בקסאדה נמצאות גם מספר מערות ונקרופוליס אך הם אינם נגישים לציבור.
בשבע
תפוצת העיתון
השבועון מופץ מדי יום חמישי ושישי בריכוזי אוכלוסייה דתית וחרדית. הוא מונח במקומות ציבוריים כמו חנויות, מרכולים ובתי כנסת. העיתון מופץ בכ-103.5 אלף עותקים ובכ-1,600 נקודות חלוקה. כבר בשנים הראשונות להקמתו דורג במקום השלישי בתפוצה, כך למשל בסקר TGI למחצית הראשונה של שנת 2006 הציב את 'בשבע' כעיתון הישראלי שלו מספר הקוראים הרב ביותר בסוף השבוע בקרב הציבור הדתי בישראל. בנוסף, על פי סקר זה העיתון מדורג במקום השלישי בתפוצת עיתוני סוף-שבוע.
המהדורה הדיגיטלית של העיתון וכן הכתבות מתפרסמות באתר ערוץ 7.
קסאדה
טיסקאר
13 ק"מ מדרום לעיר נמצא הכפר טיסקאר. לרגלי מבצר טיסקאר ישנה כנסייה לפטרונית קסאדה, הבתולה מטיסקאר. מהמבצר שהיה בטיסקאר שרד מגדל אחד במצב טוב. ליד המבצר נמצאת מערת מים וכן מפל מים מרשים.
בשבע
מדורי העיתון
לשבועון מספר מדורים קבועים:
קסאדה
דמוגרפיה
בשנים האחרונות עוברת קסאדה תהליך של הידלדלות אוכלוסין. בשנת 1950 חיו בקסאדה 12,224 איש, ואילו נכון לשנת 2000 חיו בה כ-6,000 איש.
בשבע
עמודי החדשות
החלק הראשון, ובו עמוד השער של 'בשבע', עוסק בעיקר באקטואליה וביהדות.
קסאדה
דמוגרפיה
מקסאדה יצאו מספר אישים:
בשבע
מוסף אתנחתא
המוסף המגזיני 'אתנחתא, בעריכת חגית רוזנבאום עוסק בחברה ותרבות, רפואה ומשפחה, דמויות וסיפורים אנושיים.
קסאדה
דמוגרפיה
אנשי קסאדה מכונים בספרדית Quesadeños או Quesadentes.
בשבע
מוספים מיוחדים
מעת לעת מתפרסמים מוספים שעוסקים בתחומים ספציפיים כגון חינוך, נדל"ן, תיירות, בריאות וטיולים.
קסאדה
חקלאות
רוב החקלאות בקומרקת קסורלה מבוססת על זיתים, ובעבר נהוג היה לגדל באזור גם דגנים.
בשבע
כנס ירושלים
מדי שנה מארגן השבועון, עם ערוץ 7, את כנס ירושלים, הכולל פאנלים, דיונים ופרסים בתחומי פעילות שונים בחברה הישראלית. מחלקת הכנסים והאירועים של קבוצת בשבע יוזמת ומפיקה כנסים ואירועים נוספים, כגון כנס נדל"ן לציבור הדתי, כנס גבאים, כנס סגני ראשי ערים, אירוע הקיץ המרכזי עם זמרים בולטים בבריכת הסולטן.
סמי ברדוגו
סמי בֶּרדוגו (נולד ב-23 בפברואר 1970) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה
ברדוגו נולד במזכרת בתיה להורים יוצאי מרוקו, אחד מארבעה ילדים, בן לאסתר שעבדה כמנקה במרפאה ולמרדכי שהיה פועל במפעל לאריזות פרי הדר. כשהיה בן שלוש עשרה, נפטר אביו. למד בבית הספר התיכון בגדרה. את שירותו הצבאי עשה בהנדסה קרבית ברמת הגולן. לאחר שחרורו נסע לשנה לצרפת. ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "ילדה שחורה", ראה אור בשנת 1999 (הוצאת בבל), בעריכת יהודית קציר. בעקבותיה עבר ברדוגו לספריה החדשה והחל לעבוד עם מנחם פרי, שהוא מאז עורכו הקבוע.
ברדוגו למד לתואר ראשון בספרות כללית ובהיסטוריה באוניברסיטה העברית שבירושלים. ב-2004 נשלח לתוכנית הכתיבה הבינלאומית באוניברסיטת איווה שבארצות הברית. ב-2005 שב לישראל והחל ללמד כתיבה יוצרת בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון. ב-2019 עבר לגור בברלין וכתב שם את ספרו חמור. ב-2020 שב לישראל וחזר לגור במזכרת בתיה. בנוסף לעיסוקו זה ברדוגו מרצה בהמכללה האקדמית ספיר ובמחלקת הכתיבה במנשר לאמנות.
על יצירתו
בראיון שנתן ברדוגו בשנת 2018 הוא הגדיר מהי בעיניו כתיבה
הביקורת מרבה לציין את הדואליות שבין ילדותו של ברדוגו בפריפריה, במשפחה של אנשי עמל, לאם שלא ידעה קרוא וכתוב עקב נסיבות ילדותה הקשות, ובין הסופר הבוגר, זוכה הפרסים על כתיבתו, שחי שנה בצרפת, מתגורר בתל אביב והשתלם באוניברסיטת איווה בארצות הברית. שניות זו, טוענים המבקרים, מתבטאת גם בסיפוריו.