cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצע פיטסבורג
מצע פיטסבורג
מצע פיטסבורג, שגובש על ידי שמונה-עשר המשתתפים – וייז שימש כיושב-הראש הרשמי, אך את הטון האידאולוגי נתנו קוהלר ואמיל גוסטב הירש הרדיקלים – ואושר על ידם פה אחד, קבע:
לאחר הכנס
למרות שכמה מחשובי הוגיה נטלו בה חלק, התנועה הרפורמית מעולם לא אימצה את ההצהרה באופן רשמי. חבר הנאמנים היברו יוניון קולג' הוציא הודעה בה הדגיש כי שום מצע אינו נלמד במוסד אלא רק יהדות כשלעצמה; איחוד הקהילות העבריות האמריקניות, שנוסד על ידי וייז, פרסם בהבלטה כי הוא אחראי רק לפעולותיו שלו. ב-1905, כשעלתה ההצעה להגדיר בבירור במה מאמינים הרפורמים ולנסח הצהרת אמונה משלהם, דחה אפילו קוהלר את המצע כמחייב והעדיף עמימות. הוועד המרכזי של רבני ארצות הברית (CCAR), גוף ההנהגה העיקרי של הזרם שנוסד ב-1889, לא אימץ מעולם אף הצהרת אמונה ולא אשרר את מצע פיטסבורג.
בעקבות ההכרזה ועל רקע מתיחויות קודמות, התגבשה האופוזיציה לרפורמים בארצות הברית. מספר רבנים שהביעו קודם תמיכה בווייז ובאחרים, כמו מרקוס יסטרוב, הכריזו על נתק עם החותמים. הם הצטרפו לקוהוט, לרבנים ספרדים מסורתיים כמו הנרי פררה מנדס ולאורתודוקסים כברנרד דרכמן ועמדו מאחורי הקמת בית המדרש לרבנים באמריקה שנה לאחר מכן, שבנייתו סימנה את ראשיתה של היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית.
שושלת צ'ינג
שושלת צ'ינג (בסינית: 清朝; פין-יין: Qīng cháo), אשר מוכרת לעיתים כשושלת מַנצ'וּ, הייתה השושלת אשר שלטה בסין בין השנים 1644 ל-1911, והאחרונה בשושלות הקיסריות של סין. מקור השושלת בשבט מנצ'ורי בשם אַיִסִין גיוֹרוֹ, אשר יסד את אימפריית צ'ינג הגדולה במה שמוכר היום כצפון מזרח סין, והתפשט אל תוך סין ואזורים שכנים.
זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה בה היה שלטון ריכוזי אחד שהצליח לאחד תחתיו את המרחב הגאוגרפי המוגדר כיום כסין. תקופת שלטון השושלת נמשכה עד 1911, שנה בה ניסו להקים משטר רפובליקני במסגרת מהפכת שינהאי לאחר זמן רב של היחלשות במאה שנות ההשפלה.
עליית שושלת צ'ינג
תהליך עליית שושלת צ'ינג ונפילת שושלת מינג היה ממושך, שורשיו המוקדמים ב-1600 כאשר התעצם כוחם של המאנצ'ו תחת נורהאצ'י, בנו של טקשי (塔克世) שנהרג בקרב נגד שושלת מינג. בשנת 1616 הכריז נורהאצ'י על הקמת שושלת ג'ין המאוחרת והחל את מלחמת מינג–צ'ינג בטענה כי שושלת מינג הפכה מושחתת ועל כן איבדה את מנדט השמיים. שם השושלת שונה מג'ין (זהב) לצ'ינג (בהיר, ברור) בשנת 1636 בידי הואנג טאיג'י, קיסר צ'ינג ויורשו של נורהאצ'י לסמל אחדות אתנית עם בני האן כמו גם טענה לשלטון על כל סין.
בשל ארטילריה עדיפה אשר הובלה מהאימפריה הפורטוגזית דרך מקאו הצליח צבא מינג להדוף את ההתקפות הנשנות של המאנצ'ו, בייחוד ב-1623 וב-1628. אבל צבא מינג לא הצליח להשתלט מחדש על מנצ'וריה. משנת 1629 ואילך הלך ונחלש כוחם של קיסרי מינג בשל צירוף של מרידות פנימיות וההטרדה הנמשכת של המאנצ'ו בצפון סין, שעברו לטקטיקות של פשיטות במטרה להימנע ממפגש ישיר עם צבאות מינג בשדה הקרב.
מכיוון שלא היו מסוגלים לתקוף את סין ישירות העדיפו המאנצ'ו להמתין ותוך כדי כך הם שיפרו את יכולתם הארטילרית ויצרו קשרים עם בני ברית. בני המאנצ'ו גייסו פקידי ממשלה של מינג כיועציהם האסטרטגיים. ב-1633 הם השלימו את כיבוש מונגוליה הפנימית. הישג זה אפשר להם להגדיל את צבאם על ידי צירוף לוחמים מונגוליים לדגלם, כמו כן הייתה מונגוליה הפנימית נתיב פלישה אפשרי נוסף ללב קיסרות המינג.
ב-1636 היה שליט המאנצ'ו, הואנג טאיג'י, בנו של נורהאצ'י, בטוח בעצמו מספיק על מנת להכריז על הקמת שושלת קיסרים בשם "שושלת צ'ינג". טקס ההכתרה היה בארמון בעיר מוּקְדֶן (כיום שן-יאנג) שנפלה לידי המאנצ'ו בשל בגידה ב-1621, והוא נטל לעצמו את התואר הקיסרי צ'ונגדה. בסוף 1637 הביס צבא מאנצ'ו שמנה 100,000 חיילים את קוריאה, בת הברית המסורתית של קיסרות סין. קוריאה נכבשה ושליטיה הודיעו על התכחשותם לשושלת מינג.
ב-1644 עלה לשלטון שונדז'ה שהיה בן 6, העוצר היה דודו, דוקגון.
במקביל פרץ מרד במערב המדינה והתחזק לאחר שבראשו התייצב לי דזה-צ'נג שהיה יליד שאנשי. לי דזה-צ'נג הביס את צבא האימפריה שנשלח נגדו והכריז על עצמו כקיסר בשושלת חדשה, שושלת שון. ב-26 במאי 1644 נפלה בייג'ינג כמעט ללא התנגדות לידי צבא המורדים הסינים בפיקודו של לי דזה-צ'נג, שכן רוב הצבא היה בצפון מזרח מול צבאות המאנצ'ו. הקיסר האחרון של שושלת מינג, צ'ונג־ג'ן, מכותר בעיר האסורה, החליט להפיל פור שיקבע את גורלו. הפור קבע כי האימפריה אבודה ולכן התאבד צ'ונג־ג'ן בתלייה.
זו הייתה הזדמנות שהמאנצ'ו חיכו לה. הם חצו את החומה הגדולה לאחר שמפקד צבא הגבול של מינג וו סאן-גוי פתח את השערים ב"מעבר שאנגחאי" והניסו בכוחות משותפים את ה"קיסר" לי מבייג'ינג, לאחר ששלט בה 40 יום בלבד. למרות אובדן בייג'ינג (שאת חולשתה כבירה קיסרית כבר צפה הונג וו) ומות הקיסר, לא נהרס כוחם של בני המינג לחלוטין. נאנג'ינג, פוג'יין, גואנגדונג, שאנשי ויונאן המשיכו להיות מעוזים של המינג להתנגדות לשלטון החדש. עם זאת, אובדן השלטון המרכזי גרם להופעתם של מספר טוענים לכתר מינג שלא היו מסוגלים לעבוד יחדיו. כל מוקדי התומכים בשושלת הישנה הוכנעו בסופו של דבר זה אחר זה, על ידי צבא צ'ינג, עד לשנת 1662 שבה אבדה התקווה האחרונה לשובה של שושלת מינג לשלטון עם מותו של הנסיך הטוען לכתר מינג ג'וּ יואולנג.
צ'ינג הגדולה
למשך חצי מאה לחמו המינג והצ'ינג על השלטון בסין. כוחותיה של שושלת צ'ינג הניסו את הקוזאקים אשר פשטו עליהם דרך מנצ'וריה החיצונית מטעם רוסיה הצארית ולבסוף, לאחר כיבושים נרחבים של הצ'ינג לחופי ים אוחוצק, בשנת 1689 נחתם הסכם נרצ'ינסק אשר קבע את הגבולות הסדירים עם רוסיה.
קאנגשי, קיסר סין אשר הסדיר את היחסים עם רוסיה, היה הראשון לשלוט על כל סין ולימים יקרא כקיסר הגדול ביותר בשושלת. לאחר נסיגת שרידי המינג אל טאיוואן הם הקימו שם את ממלכת טונגנינג. בשביל למנוע כל הפרעה לשלטון ולהסדיר את עליונות הצ'ינג על כלל סין, בשנות השמונים המוקדמות של המאה ה-17, קאנגשי יצא במסע לכיבוש טאיוואן ולראשונה מאז שושלת יואן, כל סין נשלטה בידי שושלת המהווה מיעוט אתני.
הודות לעובדה שעוד בתחילת דרכם הצ'ינג סיפחו את מונגוליה, לא נדרש מהם להגן בלי סוף על הגבול הצפוני של האימפריה. על כן, בהמשך שלטונו של קאנגשי ויורשיו, נכבשו שטחים נרחבים, תחילה בדרום, שם נכבשה יונאן, ומאוחר יותר בטיבט, צ'ינגהאי ושינג'יאנג, באחרונה הרוב המוסלמי הטורקי הבטיח את נאמנותו לשלטון הקיסרי באשר הוא.
קאנגשי הוסיף ליצור מילון על שמו אשר שימש כמילון המנדרינית המלא הראשון אי פעם. תחת שלטונו של הקיסר צ'יינלונג חובר הקטלוג המלא של כל העבודות החשובות של התרבות הסינית. שושלת צ'ינג גם המשיכה בהרחבת אוצר הספרות העממית ובפיתוח החקלאות תוך ייבוא גידולים חדשים מהעולם החדש דוגמת התירס. גם צמיחת האוכלוסייה המשיכה להאיץ בתקופת צ'ינג ואוכלוסיית המדינה, שבשנת 1700 מנתה 100 מיליון נפש, הגיעה לכ-220 מיליון בשנת 1800.
היחלשות השושלת ונפילתה
במהלך המאה ה-19 נחלשה שליטתה של שושלת צ'ינג במדינה, והשגשוג שהיה בה התפוגג. סין סבלה מרעב קשה, התפוצצות אוכלוסין וחדירה בלתי פוסקת של מדינות המערב בניסיון להשיג לעצמן השפעה במדינה. שאיפתה של בריטניה להמשיך בסחר הבלתי חוקי באופיום נתקלה בהתנגדות עזה של המשטר הקיסרי, דבר שהביא לפריצתה של מלחמת האופיום הראשונה ב-1840. סין, שהפסידה במלחמה, אולצה לבצע ויתורים כואבים ולפתוח את נמליה לסחר חפשי עם מדינות המערב. ויתוריה הטריטוריאליים של סין כללו את העברת הונג קונג לידי בריטניה ב-1842 כחלק מחוזה נאנג'ינג. בנוסף, מרד טאי פינג (1864–1851) ומרד ניאן (1868–1853), יחד עם תנועות לאומיות מוסלמיות ששאפו לעצמאות וחוזקו על ידי רוסיה, ייבשו את קופת המדינה וכמעט שהביאו לנפילת השלטון בה.
המרידות בשלטון דוכאו בעיקר על ידי כוחות המערב שבאותו הזמן עשו במדינה כבשלהם וניצלו את שווקיה ואת מערכתה הכלכלית.
לאחר שוך המהומות בשנות השישים של המאה ה-19, החלה שושלת צ'ינג לטפל בבעיות המודרניזציה במדינה על ידי ביצוע רפורמות בכל תחומי שליטתה. אבל, הקיסרית האלמנה צה שי, יחד עם גורמים שמרניים במדינה, ביצעה מעין הפיכה והדיחה את הקיסר הצעיר מהשלטון, מורידה בכך לטמיון את הרפורמות שאך החלו להתבצע. הרפורמות הצבאיות, שהושארו על כנן, היו חסרות ערך עקב השחיתות האיומה שהתפשטה בצמרת השלטון. חלק מספינות הקרב החדישות של הצבא כלל לא יכלו לירות, וזאת עקב מעילות גדולות בתקציבי בנייתן שלא השאירו די כסף לרכישת אבק שרפה. כתוצאה מכך נחלו כוחות "הצבא הסיני החדש" תבוסות משפילות הן במלחמת סין-צרפת (1885–1883) והן במלחמת סין–יפן הראשונה (1895–1894).
עם תחילת המאה ה-20 הייתה החצר הקיסרית בסין הרוסה, שחיתות הייתה בכל והאוכלוסייה גדלה בקצב בלתי נשלט. המדינה נשלטה על ידי הקיסרית צה שי, דמות שמרנית ביותר שהתנגדה לכל סוג של רפורמה. מותו של הקיסר גואנג סו יום אחד לפני מותה של הקיסרית (יש הטוענים שהוא הורעל על ידה) הרס את הסיכוי לביסוס הנהגה אפקטיבית במדינה.
סופה של השושלת היה ב-12 בפברואר 1912, כאשר, בעקבות מהפכת שִׂינְהָאי, נאלצה הקיסרית לונגיו', אלמנת הקיסר הקודם, לוותר על כס הקיסרות בשמו של הקיסר האחרון, פּוּיִי, שהיה אז בן שש.
דב סוקולובסקי
הרב דב סוקולובסקי (ה'תרנ"ז, 1897 - כ"ג בכסלו ה'תשמ"ח - 14 בדצמבר 1987) היה רב וראש ישיבה חרדי-ישראלי וממנהיגי תנועת "נטורי קרתא". עמד בראש ישיבות "תורה ויראה" ו"מאור התורה".
ביוגרפיה
נולד לרב מאיר שמחה בעיירה ספטקין שברוסיה. למד בישיבות ליטא ונקרא בהן בשם "בערל ספטקינר" על שם עיירת הולדתו. בתחילת דרכו למד בישיבת נובהרדוק, עבר לישיבת סלובודקה ומשם לישיבת ראדין שם התקרב ל"חפץ חיים" שנתן לו להגיה חלק מספריו. לאחר מכן עבר לישיבת מיר. בשלב מסוים גויס בבחרותו לצבא הרוסי אך ערק וחזר לישיבה.
במיר נישא לחנה דינה קמאי בתו של ראש הישיבה ורב העיירה, רבי אברהם צבי קמאי. הרב קמאי סמך את ידיו על ר' דב כרב ופוסק בכל ענייני הקהילה ובעת היעדרו מהעיירה מילא ר' דב את מקומו ברבנות, בהעברת השיעורים, ובהוראת תשובות לשאלות בהלכה.
בשנת ה'תרצ"ב, 1931, עלה לארץ ישראל, התגורר תקופה קצרה בצפת באמרו שאינו ראוי עדיין לעלות לירושלים, ולאחר מכן עבר להתגורר בירושלים.
עם התיישבותו במגורי קבע, הקים את "חברת מזהירי שבת", בהתאם לדברי רבו החפץ חיים. החברה פעלה אצל שלטונות המנדט בדרישה לחייב סגירת החנויות ביום שישי לפני כניסת השבת, וסוקולובסקי גייס מאות מתנדבים שארגנו פעולות מחאה וניהלו מאבק נגד פתיחת עסקים וחילולי שבת בירושלים. בין המשתתפים המפורסמים בפעילות החברה היו הרבנים: אריה לוין, שבתי יודלביץ, חייקל מילצקי, מרדכי אליהו וישראל יעקב פישר. הוא נהג לכתוב מכתבים לאנשים שנראו מחללים שבת שבהם ביקש מהם שלא לחלל שבת.
לאחר מלחמת העולם השנייה התברר ביישוב גודל החורבן והשואה, ישיבת מיר חרבה וחמיו וחמותו נרצחו. בשנת ה'תש"ד 1944 הוקמה ישיבת מיר מחדש בירושלים בידי דוד אשתו, הרב אליעזר יהודה פינקל. ר' דב סוקולובסקי פנה לחוגי נטורי קרתא והיה ממייסדי "איחוד הישיבות בארץ ישראל", מוסד אלטרנטיבי לוועד הישיבות המזוהה עם אגודת ישראל ממנה פרשה והתרחקה "העדה החרדית". הוא שימש במשך תקופה ארוכה כראש ישיבה בישיבת תורה ויראה. באמצע שנות ה-40 יסד ישיבה וכולל אברכים בשם "מאור התורה" ובראשם עמד עד ליומו האחרון.
בשנות החמישים סייע לפעילות בית לפליטות בירושלים.
הרב סוקולובסקי היה מעורב במהלכי חטיפת יוסלה שוחמכר, ועסק רבות בארגון הברחתו יחד עם רות בן דוד. כאשר נישאה בן דוד לרב עמרם בלוי ב-1963, מהלך שנתקל בהתנגדותם של חברי וראשי בית הדין של העדה החרדית, שימש הרב סוקולובסקי שתמך בבני הזוג וגיבה את החלטתם, כרב מסדר הקידושין.
בשנת ה'תשכ"ב, 1962, הקים קרן גמילות חסדים בשם "הרווחה והצלה", שיועדה לנתינת הלוואות לנזקקים לעזרה בנישואי צאצאיהם.
בכל שנותיו בישראל עמד בקשר תורני הדוק עם גדולי תורה כמו הרב שך שבתקופה מסוימת אף היה עולה לביתו מדי שבוע לבקרו ולשוחח בלימוד, והרב יעקב ישראל קניבסקי עמו למד בחברותא בעת לימודיהם המשותפים בישיבת נובהרדוק. כמו כן למד בחברותא עם הרב מרדכי חיים סלאנים והרב אהרן ראטה משומרי אמונים ועם חתנו הרב אברהם יצחק קאהן מחסידות תולדות אהרן.
הרב דב סוקולובסקי נפטר בכ"ג בכסלו ה'תשמ"ח - 14 בדצמבר 1987. ללא שהשאיר אחריו צאצאים.
חידושי תורתו פורסמו על ידו במהלך השנים בעיקר בכתב העת התורני "העמק" של "כולל יראי ה'" בירושלים, המזוהה עם חוגי נטורי קרתא.
נוסח מצבתו בהר הזיתים:
זכר צדיק לברכה אחד מבני ענק בתורה ובעבודה ובגמ"ח מנקיי הדעת שבירושלים
הגה"צ רבי דוב בער זלה"ה ב"ר מאיר שמחה ז"ל סוקולובסקי תלמיד ה"חפץ חיים" זיע"א וחתן גאב"ד מיר הגרא"צ קמאי הי"ד זצוק"ל
הרביץ תורה לעדרים למעלה מע' שנה במיר ביאליסטוק וירושלים ועמד בכל שנותיו במסי"נ במערכות בתורה והשבת לבו נפשו וביתו פתוחים תדיר לכל נשבר ונדכא עני ועשיר
24 שעות עם...
24 שעות עם... (באנגלית: 24 Hours with...) היא תוכנית אירוח בריטית בהפקת Hideous בעבור ערוץ הטלוויזיה ITV, בשיתוף Twofour Broadcast. במסגרת התוכנית, ידוען ומראיין מעבירים יחד 24 שעות אינטנסיביות כשהם נעולים יחד בחדר.
אורחי עונה הראשונה - בובי בראון, לורנס לוולין-בוון, לי ריאן, דייוויד גסט, סטן קולימור וסטיב-או - השאירו מאחוריהם את הטלפונים הניידים שלהם ואת אנשי יחסי הציבור שלהם, והתירו למארח, ג'יימי קמפל, לשאול אותם כל שאלה שעולה על דעתו.
כל תוכנית נמשכת 30 דקות, המספרות בכל פעם סיפורו של מרואיין אחר אשר ישב ב"כיסא החם" במשך 24 שעות, כאשר שעון דיגיטלי המופיע על המסך מציין את הזמן שחולף.
גרסה ישראלית
גרסה ישראלית לתוכנית הופקה בשנים 2009-2010 בישראל, תחת השם "24 שעות עם..." ובהנחייתו של רוני קובן. התוכנית צולמה באוניברסיטת תל אביב ושודרה בערוץ 8. עד כה צולמו שתי עונות ישראליות. אורחי העונה הראשונה היו: מרינה מקסימיליאן בלומין, אתגר קרת, תיקי דיין, אליוט, מוחמד בכרי, גלעד כהנא. אורחי העונה השנייה היו: שלומי שבן, ערן צור, עדנה מזי"א, דובר קוסאשווילי, ירמי קפלן, יוסי שריד, יוסף סוויד, מיקי קם, אפרת גוש, כנסיית השכל.
הרעיון המקורי
לארס פון טרייר ביים בשנת 1996 סדרת תוכניות טלוויזיה בשם Marathon, במהלכה התארחו 8 אורחים והצטלמו במשך 24 שעות שנערכו ל-8 תוכניות בנות 56 דקות.
אדיר פרידור
אדיר פרידור (נולד ב-31 באוגוסט 1940) הוא מתמטיקאי ישראלי, מייסד ומנהל החברה למתמטיקה תעשייתית ליד אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ראש המרכז למחקרים צבאיים (מחצ"ב) ברפא"ל וממייסדי ענף חקר ביצועים בחיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
פרידור נולד ב-31 באוגוסט 1940 בתל אביב, כבן יחיד לחיים ולאה פרבר, שעלו לארץ מפולין.
למד בבית הספר תיכון עירוני א' בתל אביב, במגמה הריאלית. התגייס בשנת 1958 לעתודה האקדמית ולאחר טירונות כלל צה"לית החל בלימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, במסלול ישיר לתואר שני במתמטיקה ופיזיקה. במשך לימודיו התמחה בשימוש במחשב ועבד על המחשב היחידי שהיה בזמנו בארץ – המחשב "גולם" במכון ויצמן. בין השאר, כתב עבור המחשב את המהדר של שפת פורטרן. פרידור סיים את לימודיו כעבור ארבע וחצי שנים והוענק לו תואר שני במתמטיקה ובפיזיקה מהאוניברסיטה העברית.
עם סיום לימודיו שובץ לשירות במדור חקר ביצועים בצה"ל, אז מדור קטן ושולי שהשתייך לענף אוויר 2 שבראשו עמד סגן-אלוף יואש צידון. במסגרת המדור פגש את ד"ר יצחק רביד וביחד מיסדו את הדיסציפלינה של חקר ביצועים צבאי בצה"ל. פעילות מדור חקר ביצועים היוותה גורם מכריע בהצלחתו המבצעית של חיל האוויר במלחמת ששת הימים והדיסציפלינה שנוצרה השתרשה כרכיב קריטי בתורת הלחימה של החיל. בהמשך, הפך המדור לענף חקר ביצועים של חיל האוויר.
בשנת 1964 נישא לרנה טרבס, לימים מנהלת תוכנית החממות הטכנולוגיות בלשכת המדען הראשי.
פרידור השתחרר מצה"ל בשנת 1967 בדרגת סרן, אך המשיך לשרת באותו ענף כאזרח עובד צה"ל. במשך שירות המילואים, אותו עשה בהתנדבות גם אחרי גיל הפרישה, הוענקו לו דרגות רב-סרן ומאוחר יותר סגן-אלוף. לאחר השחרור החל לעבוד באוניברסיטה העברית, וב-1971 מונה למרצה במחלקה למתמטיקה. בשנת 1975 סיים את עבודת הדוקטור בתחום מעבר החלקיקים בחומר. בסוף שנת 1975 יצא לשנת פוסט דוקטורט, והתקבל למשרת מרצה באוניברסיטת RPI שבטרוי, ניו יורק. בשנת 1976 הוא התמנה לפרופסור חבר במחלקה למתמטיקה ב-RPI.
ב-1978 חזר עם משפחתו לישראל. בשלב זה חילק את זמנו בין המרכז למחקרים צבאיים (מחצ"ב) ברפא"ל, לבין משרת פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים שבמסגרתה הקים את התוכנית ללימודי חקר ביצועים במחלקה למתמטיקה.
בשנת 1980, במקביל לעבודתו ברפא"ל, עבר מהאוניברסיטה העברית לאוניברסיטת תל אביב, שם לימד במחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב.
ב-1983 מונה לראש מחצ"ב, תפקיד שמילא עד 1986. בשנה זו יצא פרידור לשבתון שני, באוניברסיטת דלאוור, שם התמנה לפרופסור מן המניין. עם חזרתו, בשנת 1988, המשיך את עבודתו ברפא"ל ובאוניברסיטת תל אביב, עד שגויס להקמת החברה למתמטיקה תעשייתית בשנת 1992.
בשנים 1992 עד 1996 שימש כנשיא אגודת חקר ביצועים הישראלית וכנציגה באגודה האמריקאית (Operations Research Society of America) שמוזגה בשנת 1995 עם המכון העולמי למדעי הניהול (The Institute of Management Sciences) ליצירת הארגון המאוחד - Institute for Operations Research and the Management Sciences
בשנת 2003 היה חבר בצוות של פרויקט דניאל.
בשנת 2017 מונה ליו"ר הוועד המנהל של המכון הטכנולוגי חולון.
נשוי לרינה ולהם ארבעה ילדים.
החברה למתמטיקה תעשייתית
בשנת 1992 הוצגה לד"ר פרידור יוזמה של קרן ג'נסיס. הקרן, בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית וקרן היסוד, החליטו להקים מכון מחקר שיעסיק מדענים עולים חדשים מחבר המדינות. יוזמי הפרויקט הציעו לפרידור להקים את המכון ולנהל אותו. ד"ר פרידור לקח על עצמו את המשימה והתנה את הצטרפותו בכך שבמקום מכון מחקר תוקם חברה עסקית שתספק שירותי פתרון בעיות תעשייתיות בעזרת מודלים מתמטיים. החברה הוקמה בשנת 1992, תחילה כעמותה וב-1993 רשמה העמותה חברה לצורך התנהלות עסקית. החברה למתמטיקה תעשייתית העסיקה קבוצה נבחרת של מדענים, יוצאי חבר המדינות, שבהם מדענים בעלי שם עולמי בתחומם. בהם: לב ברגמן, שעל שמו קרויה שיטת ברייגמן לתכנות קמור, אלכסיי דרוזדוב, מומחה בינלאומי למחקר אלסטו-פלסטיות וד"ר יצחק שרייבר, תושב "העיר האקדמית" בברית המועצות ושותף לתוכניות פיתוח רוסיות.
במשך שנות פעילותה עשתה החברה למתמטיקה תעשייתית מספר רב של פרויקטים רחבי היקף עם גופים ממשלתיים ועם חברות עסקיות כאחד, בהם חברת בזק, חברת קו צינור אילת אשקלון, מפעלי ים המלח, מפעלי נייר חדרה, רפא"ל, פלאפון תקשורת, התעשייה הצבאית, משטרת ישראל, חברת החשמל.
Carry Me in Your Dreams
Carry Me in Your Dreams (בעברית: קח אותי אל חלומותיך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האלבנית קייסי טולה. השיר יצא לאור בשנת 2008, כסינגל שלא מתוך אלבום, וכשיר אשר ייצג את אלבניה באירוויזיון 2009. הוא נכתב על ידי אגים דוצ'י והולחן על ידי אדמונד ז'ולאלי.
הסינגל הבא שהוציאה אחריו היה "Qiellin do ta prek me ty" בשנת 2009.
אירוויזיון 2009
עם השיר השתתפה קייסי טולה באירוויזיון 2009. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע למקום השביעי עם 73 נקודות בסך הכל. בגמר האירוויזיון הגיע למקום ה-17 בלבד, עם 48 נקודות בסך הכול. על הבמה, הופיעה טולה על רקע מסכי לד כהים שצבעיהם היו בעיקר תערובת של אדום, כתום, צהוב ולבן.
ההופעה הרשמית של קייסי טולה עם השיר באירוויזיון 2009 הועלה לערוץ היוטיוב של האירוויזיון ב-18 באוגוסט 2016.
עמלץ מאקו
עמלץ מאקו (שם מדעי: Isurus) הוא סוג של דגי סחוס גדולים החיים באוקיינוס הפתוח בכל העולם ובעיקר סביב האזורים הטרופיים והסובטרופיים.
סוג זה כולל 2 מינים מהירים בעלי סנפירים גדולים, לסתות גדולות ושיניים מעוקלות וקטלניות. הם קרובי משפחתו של העמלץ הלבן הקטלני ודומים לו מאוד. ישנם בסוג עוד כמה מינים נכחדים. למרות מראם המאיים הם ניזונים בעיקר מדגים קטנים ודיונונים החיים באוקיינוס. לעיתים נדירות עמלצים כחולים יתקפו צוללנים, כנראה עקב טעות בזיהוי.
קורא מסך
קורא מסך (נקרא גם תוכנת הקראה) הוא תוכנה המאפשרת למחשב להקריא בקול רם.
פלוריאן נויהאוס
קריירת מועדונים
נויהאוס שיחק בנוער של מינכן 1860. במרץ 2016 החל נויהאוס לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצה הבכירה. נויהאוס ערך 12 הופעות בעונת 2016/17, בה מינכן 1860 שיחקה בבונדסליגה השנייה, וסיים עם הקבוצה במקום ה-16 שהוביל למבחני הישרדות מול יאן רגנסבורג שסיימה שלישית בליגה הגרמנית השלישית. במשחק הראשון מבין השניים, שנערך ברגנסבורג, הבקיע נויהאוס את השער למינכן 1860, והמשחק הסתיים בתיקו 1-1. בגומלין הפסידו מינכן 1860 ונויהאוס 0–2 באליאנץ ארנה ונשרו לליגה השלישית.
קורא מסך
רקע
לתוכנות הקראה יש שלושה רכיבי תוכנה:
פלוריאן נויהאוס
קריירת מועדונים
נויהאוס לא נשאר במינכן 1860 לאחר ירידת הליגה, וחתם בקיץ 2017 בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה. מיד עם רכישתו, הושאל נויהאוס לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה, והיה שחקן מפתח בעונת 2017/18 בה פורטונה דיסלדורף העפילה לבונדסליגה, כשהוא ערך 27 הופעות, בהן הבקיע שישה שערים. בקיץ 2018 סיים נויהאוס את תקופת ההשאלה בדיסלדורף וחזר לבורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 2018/19 הפך נויהאוס לשחקן הרכב קבוע בבורוסיה מנשנגלדבך, ונחשב לאחד הצעירים המבטיחים בכדורגל הגרמני. את שערו הראשון בבונדסליגה הבקיע נויהאוס בדצמבר 2018 בניצחון 0–3 על שטוטגרט. בעונת 2019/20 קיבע נויהאוס את מעמדו בבורוסיה מנשנגלדבך, הבקיע ארבעה שערים ב-30 הופעות, וסייע לקבוצתו לסיים במקום הרביעי ולהבטיח מקום בעונת 2020/21 בליגת האלופות.
קריירה בינלאומית
נויהאוס השתייך לסגל גרמניה עד גיל 20, ולאחר מכן ערך 17 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 תחת המאמן שטפן קונץ, בהן הבקיע שער אחד. ב-6 באוקטובר 2020 ערך נויהאוס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבוגרת, והבקיע שער בתיקו 3-3 מול טורקיה במשחק ידידות. במאי 2021 אף זומן לסגל הנבחר לקראת יורו 2020.
קורא מסך
רקע
נכון לסוף העשור הראשון של המאה ה-21, קל להבדיל בין הקראה אנושית להקראה ממוחשבת. שימוש בהקראה ממוחשבת לשמיעת תמלילים ארוכים דורש תקופת הסתגלות ועל כן הוא נוח בעיקר לאנשים שקריאתם הטבעית לקויה. רוב בני האדם מבינים את ההקראה בצורה ברורה יותר, כאשר התוכנה מכוונת להקראה בקול בס מאשר בקולות דקים יותר.
מערכות ההפעלה למחשבים האישיים המיוצרות מאז סוף שנות השמונים מכילות תוכנת הקראה, בהתאם לחוק האמריקני הקרוי Telecommunication Act (1984). תוכנה זו אינה נוחה במיוחד לשימוש כפי שהיא, אולם היא מועילה למי שמשתמש בקוראי מסך אחרים הנעזרים ברכיביה. רכיבי התוכנה האלה גם מוזילים את מחירן של תוכנות הקראה אנגליות.
תוכנות ההקראה העבריות הן מפותחות פחות ויקרות יותר מתוכנות ההקראה האנגליות, משום ששוק הדורשים להן קטן יותר ומשום שהקראה נכונה של השפה העברית היא משימה מסובכת יותר היות שהיא נכתבת על פי רוב בלא ניקוד. מנוע הדיבור צריך להסיק בדרכים מסובכות מתי, למשל, לומר "אַתְּ" ומתי לומר "אֶת", או להסיק לגבי הגיותיה השונות של המילה "בשבילך".
לוסי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Stripped (אלבום של כריסטינה אגילרה)
Stripped (בעברית: חָשׂוּף) הוא אלבום האולפן השני של זמרת הפופ האמריקאית כריסטינה אגילרה. האלבום יצא לאור בשנת 2002. במצעד הבילבורד 200 ומצעד האלבומים הבריטי, הגיע האלבום לחמשת המקומות הראשונים. מהאלבום יצאו הסינגלים "Dirrty" ו־"Beautiful", שהצליחו מבחינה מסחרית, והגיעו אל המקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. בפרט, "Beautiful" היה אחד משיריה המצליחים של אגילרה, והוא הגיע אל המקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
אף על פי שהאלבום נתפס יותר כמהפך שממוקד על תדמיתה של אגילרה, המיקוד היה רק עליית מדרגה בתודעה והשתלטות אגילרה על עולם הבידור מלבד עולם המוזיקה, יחד עם להיט בכורה בוטה, "Dirrty", שמדבר על מיניות פתוחה שפרצה איתו בחזרה מוצלחת לעולם המוזיקה בתוספת קליפ פרובוקטיבי שליווה את אגילרה והפרובוקציות לבוש, ציטוטים, תקריות וכו'.
על מנת לקדם את האלבום, הופיעה אגילרה יחד עם ג'סטין טימברלייק בסיבוב ההופעות "Justified & Stripped Tour", והמשיכה בסיבוב ההופעות "Stripped World Tour".
השירים באלבום מעבירים מסרים חברתיים חיובים, הקוראים למאזין להאמין בעצמו, לשמור על עצמאותו, ולאהוב את עצמו כפי שהוא.
כתיבה
כריסטינה אגילרה עבדה על האלבום יחד עם אלישה קיז, סקוט סטרוץ', גלן באלארד ולינדה פרי. אלישה קיז עבדה על השיר ”Impossible“ יחד עם אגילרה, והשתיים הקליטו במשך שלושה ימים בניו יורק את השיר. קיז אף הפיקה את השיר.
את השיר Beautiful מהאלבום כתבה והפיקה לינדה פרי, שעבדה יחד עם אגילרה גם על שאר האלבום. פרי סיפרה שהיה לה קשה ”להיפרד“ מהשיר כיוון שהוא היה שיר הקאמבק שלה, אך לאחר ששמעה את אגילרה שרה אותו, היא החליטה שהיא תשיר את השיר. האלבום כולל 20 רצועות, שהופקו על ידי מפיקים שונים, ביניהם ד"ר דרה. לכן, כולל האלבום שירים מסוגות מוזיקליות שונות.
כריסטינה אגילרה אמרה בריאיון על האלבום: ”כל החזון של האלבום היה להיות באמת אמיתית [...]. רק להיות מי שאני באמת“. בנוסף, סיפרה אגילרה שהייתה ללינדה פרי השפעה רבה על המוזיקה שלה.
תוכן האלבום
האלבום כולל שירים מסוגות מוזיקליות שונות, ביניהן רית'ם אנד בלוז, גוספל, סול, בלדות ואף היפ הופ.
הסינגל הראשון מהאלבום היה השיר Dirrty. לשיר התלווה וידאו קליפ שספג ביקורות קשות, בין היתר על התמונה אותה מציגה אגילרה למעריציה הקטנים יותר שלה. בתאילנד, נחסם הקליפ לשידור ברשתות טלוויזיה ציבוריות. ישנן טענות שהחסימה הייתה בעקבות סצנה בקליפ, בה רואים ברקע שתי כרזות המכילות רמז לזנות ילדים. בתגובה על הביקורות כלפי הקליפ, אמרה אגילרה:
הסינגל השני מהאלבום, היה השיר Beautiful. בניגוד לסינגל הראשון מהאלבום, שהוא שיר פופ והיפ הופ, Beautiful הוא בלדה שקט. הביקורות על השיר היו חיוביות וטובות בהרבה מהביקורות על Dirrty. בנוסף, הגיע השיר אל המקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, וזיכה את אגילרה בפרס ”הביצוע הקולי הנשי הטוב ביותר“ בטקס הגראמי 2004, ובתואר זמרת השנה של הבילבורד לשנת 2003.
הווידאו קליפ לשיר Beautuful משך תשומת לב רבה מאחר שנגע בתחומים כמו מחלת האנורקסיה, הומוסקסואליות, אלימות, כבוד-עצמי, וסוגיית הטרנסג'נדר. השיר הפך להמנון חברתי בעולם כולו. סיימון קאוול, אחד משופטי התוכנית אמריקן איידול, ציין שזהו אחד משירי פופ הטובים ביותר שנכתבו אי פעם.
הרצועה הראשונה באלבום היא השיר ”Stripped Part 1“. השיר מדבר על שינוי הכיוון המוזיקלי של אגילרה, ובו פותחת אגילרה בהתנצלות על שבירת התבנית, ועל כך שהיא אינה עושה מה שהתבקשה.
השיר ”I'm OK“ מהאלבום, מספר על הבעיות שהיו לה עם אביה, ועל התנהגותו טרם התגרשו הוריה. אגילרה אמרה שהיא לא כתבה אותו על מנת להשמיץ אותו, אלא משתי סיבות אחרות: הראשונה, לבצע מעין תהליך ריפוי, ושנייה, על מנת לתת לאחרים קול להאזין אליו או להיקשר אליו. מספר שירים נוספים באלבומים מדברים למעריציה, ובעיקר לילדות צעירות; השירים קוראים להן לבטא עצמן בכל דרך שיחשקו. רצועות אחרות, כמו, "Keep on Singing My Song", הרצועה שסוגרת את האלבום, מופיעה על פני השטח כדי לבטא את עצמאותה של אגילרה, אבל עם זאת הודעה למעריצים שהם יהיו עצמם, אם הם חזקים מספיק הם יכולים להשיג כל מה שהם רוצים רק אם הם ישמרו על עצמאותם.
ביקורות
המגזין רולינג סטון נתן לאלבום דירוג של שלושה כוכבים מתוך חמישה. צוין בכתבה ש”זו בושה שהסינגל הראשון מהאלבום הוא Dirrty [...] השיר מטעה כמעט לגמרי לגבי המשך האלבום“. עם זאת, נכתב בביקורת שקולה של אגילרה נעשה עשיר יותר. בביקורת של המגזין NME, ניתנו לאלבום שש נקודות מתוך עשר, ונכתב בה ש”זה נראה כמו אלבום של מריה קארי, זה נשמע כמו אלבום של מריה קארי. לכל הרוחות, זה אלבום של מריה קארי“.
האלבום ספג ביקורת מצד דפנה לוסטיג מאתר ynet, בעיקר על תכניו הבוטים. עוד כתבה לוסטינג ”האמת היא שהוא לא אלבום שקשה להאזין לו, אבל אין סיבה לעשות את זה“.
הצלחה
Stripped נכנס היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200, עם מכירות של למעלה מ־330,000 עותקים. הסינגל הראשון מהאלבום, Dirrty, היה להצלחה עולמית, אך לא הגיע אל ארבעים המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, וחברת התקליטים של אגילרה מיהרה להוציא את Beautiful כסינגל הבא. Beautiful, יחד עם הסינגלים הבאים מהאלבום, גרמו לאלבום להגיע למקום ה־10 במצעד השנתי של הבילבורד. נכון לשנת 2009, מכר האלבום למעלה מ־4 מיליון עותקים בארצות הברית.
בבריטניה, הגיע האלבום אל המקום השני המצעד האלבומים הבריטי, ונשאר בעשרים הגדולים עד תחילת 2004. האלבום הגיע מעמד פלטינה ×5, והיה לאלבום השלישי הנמכר ביותר שם. בדצמבר 2004, הגיע האלבום למעמד פלטינה ×3 באירופה, עם מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים.
נואף מסאלחה
נואף מסאלחה (בערבית: نواف مصالحة; 26 בנובמבר 1943 – 26 באוקטובר 2021) היה איש ציבור שכיהן כחבר הכנסת, סגן שר, מנהל המחלקה הערבית בהסתדרות וחבר מרכז מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
מסאלחה נולד ב-26 בנובמבר 1943, בכפר קרע. הוא למד באוניברסיטת תל אביב, ובמקצועו היה מורה.
מסאלחה נבחר לכנסת ה-12 מטעם סיעת המערך. הוא חבר לשמינייה של חברי הכנסת הצעירים במפלגת העבודה אברהם בורג, חיים רמון, יוסי ביילין, עמיר פרץ, חגי מרום, נסים זווילי ויעל דיין. מסאלחה היה ראש המגזר הערבי במפלגת העבודה ובישראל אחת. ב-1992 מינה אותו חיים רמון לסגן שר הבריאות, והשניים שיתפו פעולה בקידום שירותי הבריאות הציבורית במגזר הערבי ובעיקר בהקמת כמאה תחנות "טיפת חלב". בממשלת ברק שימש בשנים 1999–2001 כסגן שר במשרד החוץ תחת דוד לוי ושלמה בן עמי. בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, לא הצליח מסאלחה להתברג למקום ריאלי, ובעקבות כך הצטרף למפלגת עם אחד ושובץ במקום ה-12 הלא-ריאלי ברשימתה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 התמודד לראשות עיריית כפר-קרע, אך לא עלה לסיבוב השני, ורשימתו למועצת עיריית כפר-קרע אף לא עברה את אחוז החסימה.
עמדותיו המדיניות של מסאלחה נחשבו חריגות בין חברי הכנסת הערבים. הן לא שללו את המדינה היהודית והציגו תמונה מאוזנת ביחס למעמד הערבים במדינת ישראל. הוא הביע הסתייגות מהזדהות גורפת עם אויבי מדינת ישראל, אף על פי שהעיד על עצמו כי הוא חצוי ברגשותיו, והציג את עצמו כמי ש"מאמין בדרך הפשרה". בריאיון עיתונאי לגידי וייץ מ-2015 אמר:.
מסאלחה נפטר ב-26 באוקטובר 2021 בגיל 77, כתוצאה מסיבוכי מחלת נגיף קורונה.
מודים דרבנן
מודים דרבנן (='מודים של חכמים') הוא קטע תפילה הנאמר על ידי הקהל בעת חזרת הש"ץ בשעה ששליח הציבור מגיע לברכת ההודאה ("מודים"). הוא כולל קטע של בקשה להמשך ההגנה והגאולה עליהם מודים בברכה ובחלק הראשון של מודים דרבנן.
אטימולוגיה
החל מימות הראשונים מכונה הנוסח בשם 'מודים דרבנן'. בביאור מקור הכינוי ("מודים דרבנן" - מודים של חכמים), יש שכתבו שזהו מפני שהנוסח מקבץ את שיטות חכמים ("רבנן") השונות בעניין נוסח ברכת הקהל בשעה ששליח הציבור אומר את ברכת ההודאה.
מקורו
בתלמוד הבבלי מובאות דעות שונות מהו הנוסח שיש לקהל לומר בשעה שאומר השליח ציבור 'ברכת ההודאה':
לאחר כל הדעות הובאה דעתו של רב פפא שאמר "הילכך נימרינו לכולהו", כלומר לפי שיש דעות שונות בנוסח נאמר את כולן יחד.
טעם אמירתו על ידי הציבור
בשונה מכל חזרת הש"ץ שהציבור שומע מהחזן, ויוצא ידי חובה בכך על ידי שומע כעונה, את "מודים דרבנן" על כל יחיד לומר בפני עצמו. האבודרהם נתן לכך טעם, והסביר שאי אפשר להודות על ידי שליח:
נוסחאות שונות
קטע תפילה זה, נשתבש הרבה ונמצאו לה בתלמוד ובסידורי התפילה נוסחאות שונות: לפי נוסח התימנים:
נוסח אשכנז
נוסח הספרדים ונוסח פרובאנס
נוסח איטליה
נוסח רומניא
נוסח קטלוניה
הנוסח במקורות
בתלמוד הירושלמי מובאים נוסחים נוספים של אמוראי ארץ ישראל:
חתימת הברכה
ההבדל המהותי בין התלמוד הבבלי לזה הירושלמי הוא שלפי התלמוד הירושלמי הברכה חותמת "ברוך אתה ה' אל ההודאות", ואילו לפי התלמוד הבבלי אין חתימה כלל אלא אומרים "על שאנו מודים לך" ותו לא. אכן הרמב"ם לא מזכיר חתימה כלל וכן הוא הנוסח בסידורי תימן.
מנגד, דעת הרא"ש כשיטת הירושלמי לחתום עם הזכרת ה', וכן הביא הרמ"א שכך המנהג, וכן דעת הגר"א.
ברם, ר' יוסף קארו בבית יוסף הביא את דעת תלמידי רבנו יונה בשם רבם בנוגע לברכת בורא נפשות. שם קיימת מחלוקת דומה, ודעת ר' יונה שיש לחתום "ברוך חי העולמים", ללא הזכרת השם. ר' יוסף קארו סבר שהוא הדין לסוגיה זו, ויש לחתום ללא הזכרת השם, "ברוך אל ההודאות", וכך פסק בשולחן ערוך, וכן המנהג הנפוץ כיום.
קרבות לטרון
קרבות לטרון היו סדרה של חמישה ניסיונות כושלים של כוחות צבא ישראליים, לכבוש את מתחם לטרון, שהוחזק על ידי כוחות צבא עבר הירדן, בין 25 במאי ל-18 ביולי 1948, במסגרת החזית הירדנית במלחמת העצמאות.
אזור לטרון היה תא השטח היחיד לאורך כביש יפו-ירושלים - הכביש הראשי שחיבר את ירושלים העברית עם שפלת החוף - שנותר בשליטה ערבית, ולא ניתן היה לעקפו, באמצע מאי 1948, ומכאן נגזרה חשיבותו האסטרטגית. החל מ-17 במאי החלו כוחות הלגיון הערבי לתפוס את הרכס בין לטרון לשער הגיא, ששלט מצפון על הכביש לירושלים, והקימו שם מתחם הגנה מבוצר, שנועד למנוע העברת אספקה לירושלים העברית, ולאלץ אותה להיכנע. ההנהגה הישראלית ייחסה חשיבות עליונה לפריצת המצור הירדני על ירושלים, ולכן הורתה לפיקוד צה"ל לתקוף שוב ושוב את מתחם לטרון. בתקופה שבין פלישת הצבאות הערביים לשטח א"י (15 במאי) לכניסת ההפוגה השנייה ערכו הכוחות הישראלים חמש התקפות על מתחם לטרון, אך כולן נכשלו במחיר אבדות כבדות. פריצת דרך בורמה, שעקפה את חסימת הלגיון על הדרך לירושלים, הקטינה את החשיבות של כיבוש מתחם לטרון, ואזור לטרון נותר תחת שליטה ירדנית עד פרוץ מלחמת ששת הימים ב-1967.
רקע
בעקבות המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, שלטון המנדט הבריטי בנה, כחלק ממערך מצודות טגארט, במרחק קצר ממנזר השתקנים בלטרון תחנת משטרה, ששלטה על הדרך מתל אביב לירושלים.
על פי תוכנית החלוקה היה אזור לטרון בשטח המדינה הערבית. בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות, עד לסיום המנדט הבריטי ופינוי הצבא הבריטי מא"י (29 בנובמבר 1947 – 15 במאי 1948) המשיכו הבריטים להחזיק כוח בתחנת המשטרה, כדי לאבטח את התנועה בכביש האסטרטגי מהשפלה לירושלים.
קיומו של היישוב היהודי בירושלים, שמנה כמאה אלף איש ערב פרוץ מלחמת העצמאות, היה תלוי לחלוטין באספקת מים ומזון משפלת החוף. הערבים, שהבינו היטב שניתוק התחבורה היהודית מהשפלה לירושלים עשוי להכריע את המערכה על העיר, ריכזו את עיקר מאמציהם בחסימת צירי התנועה לירושלים, החל מראשית המלחמה. בשורה של מבצעים צבאיים מוצלחים, במהלך החודשים אפריל-מאי 1948, הצליחו כ־1,500 לוחמים במסגרת מבצע נחשון, להשתלט כמעט על כל אורכו של הכביש הראשי מהשפלה לירושלים, אולם קטע הדרך שבין לטרון לשער הגיא, נותר בשליטת הצבא הבריטי עד לסיום המנדט, ולכן לא ניתן היה לפעול בו. בחודש שקדם לסיום המנדט הבריטי נכנס לאזור זה גם כוח מ"צבא ההצלה" של קאוקג'י, השתלט על הנקודות השולטות בחלקו המזרחי של רכס לטרון, ומנע המשך מעבר שיירות אספקה לירושלים.
אחרי עזיבת הבריטים בליל 14 במאי 1948, הוצאו גם כוחותיו של קאוקג'י מאזור לטרון, והועברו להתארגנות מחדש בסוריה. כתוצאה מכך נותר אזור לטרון ריק כמעט לחלוטין מכוחות ערביים במשך כשלושה ימים. עקב העדר מידע מודיעיני על המצב ומחסור בכוחות צבאיים זמינים, נמנע הפיקוד הצבאי הישראלי מהשתלטות של קבע על קטע הכביש מלטרון לשער הגיא, למרות דרישתו של בן-גוריון, ובכך הוחמצה הזדמנות נדירה לכבוש את האזור ללא קרב. בימים 15–18 במאי השתלטו כוחות מחטיבות "גבעתי" ו"הראל" באופן זמני על מספר נקודות מפתח השולטות על הכביש במרחב לטרון, כדי לאפשר מעבר מספר שיירות אספקה לירושלים (מבצע מכבי), אך בכל פעם נטשו הכוחות עם אור היום את הנקודות האסטרטגיות הללו. ב-18 במאי נשלח גדוד 4 של הלגיון לאזור לטרון, ותפס את כל קו הרכס שבין לטרון לשער הגיא. ב-23 בחודש תוגבר כוח זה בגדוד נוסף של הלגיון, בסיוע ארטילריה ושיריוניות. מטרת פיקוד הלגיון הייתה לחסום באזור לטרון את התנועה בכביש הראשי לירושלים, כדי למנוע מעבר אספקה ותגבורות לעיר, לנתק אותה משפלת החוף הישראלית, ובכך להקל את השתלטות צבא עבה"י על ירושלים העברית.
בעיני דוד בן-גוריון חשיבותה של לטרון הייתה מכרעת בלחימה על ירושלים. הוא טען כי "המערכה על ירושלים היא מכרעת ולא מבחינה צבאית בלבד" וכי "קיומה של ירושלים (העברית) תלוי בביטחון התחבורה" ניתן לתמצת את השקפתו של בן-גוריון במילים הבאות: "אין לטרון - אין כביש (לירושלים), אין כביש - אין ירושלים, אין ירושלים - אין מדינה". ומכאן החשיבות המכרעת, שייחס בן-גוריון לכיבוש לטרון.
במבחן התוצאה, החזיקה ירושלים העברית מעמד למרות שהצבא הירדני המשיך להחזיק בלטרון עד למלחמת ששת הימים.
מבצע מכבי בין 8 ל-16 במאי
ב-8 במאי, פתחה ההגנה במבצע מכבי נגד צבא השחרור הערבי ששהה במספר כפרים לאורך כביש ירושלים ומנע הגעת אספקה לאוכלוסייה היהודית בעיר. חטיבת גבעתי איגפה ממערב וחטיבת הראל ממזרח.
בין 9 ל-11 במאי גדוד מחטיבת הראל התמקם בגבעות שמצפון ומדרום לכביש. הגדוד ספג אש תופת מהארטילריה של צבא השחרור אולם הצליח להחזיק בעמדותיו ולהתחפר.
ב-12 במאי תפסה חטיבת גבעתי את מחנה המעצר הבריטי שעל הכביש המוביל ללטרון אך נטשה אותו ביום הבא. בין 14 ל-15 במאי, תפס גדוד 52 של החטיבה את הכפרים אבו שושה, אל-נעני ואל קובאב צפונית ללטרון ובכך ניתק את הגישה מהעיר רמלה אל האזור.
ממזרח, חיילי חטיבת הראל תפסו את דיר איוב ב-15 במאי אך נטשו את הכפר ביום הבא.
בימי לחימה אלה הבינו המפקדים בשטח את חשיבותה האסטרטגית של לטרון. דוח שנשלח מחטיבת הראל מסכם שלצומת לטרון חשיבות מכרעת בקרב על ירושלים אולם הדוח מציין גם שהתובנה הזו לא חלחלה בפיקוד בשבוע שקדם לקרבות. בזמן הקרבות באזור לטרון קיבלה חטיבת גבעתי הוראה להתפרש מחדש בחזית הדרומית בשל התקדמות הצבא המצרי. חטיבת הראל קיבלה הוראה להישאר באזור ירושלים. בדיעבד תהיה ההחלטה לעזוב את האזור מבלי להבין את חשיבותו האסטרטגית, נקודת מחלוקת מרכזית בין מפקד המבצעים של ההגנה יגאל ידין לבין מפקד חטיבת הראל יצחק רבין.
השתלטות הלגיון הערבי
במהלך הבלבול שליווה את קץ המנדט הבריטי וההירתמות של צבאות ערב למלחמה, החליפה לטרון ידיים ללא קרב. ראשית, ב-14 במאי ניתנה לפאוזי קאוקג'י הוראה להסיג את צבא השחרור מלטרון ולהעביר את האזור ללגיון הערבי. לפי יואב גלבר, העזיבה הזו התרחשה לפני הגעת הכוחות הירדנים ללטרון.
מבצע בן נון א'
בלילה שבין 24 במאי 1948 ל-25 במאי נערך ניסיון ראשון לכבוש את לטרון במסגרת מבצע בן נון א'. הכוח התוקף, בפיקודו של שלמה שמיר, קצין לשעבר בצבא הבריטי, כלל את חטיבה שבע (1450 לוחמים), שאך זה הוקמה, מתוגברת בגדוד 32 מחטיבת "אלכסנדרוני" (450 לוחמים). הכוח הורכב מלוחמים ברמות הכשרה שונות, חלקם אנשי פלמ"ח, חלקם אנשי חי"ש ורובם אנשי גח"ל שעלו לארץ זמן קצר לפני כן. בשל האיחור בשעת היציאה נתגלה הכוח בשעות לאור היום
לוחמים ערביים מקומיים, מרביתם מהכפרים בית ג'יז ובית סוסין, מילאו תפקיד מרכזי בהדיפת המתקפה הישראלית, על ידי ירי מהאגף על הכוח התוקף. מפקדת חטיבה 7 הבינה שהיא חייבת להשתלט על הכפרים הללו (שישבו על רכס הגבעות שמדרום לכביש לירושלים, מול רכס לטרון), לפני חידוש ההתקפה על מתחם לטרון, כדי לאבטח את אגפה הדרומי, ולחבור עם חטיבת "הראל" בפרוזדור ירושלים. בימים 25–28 במאי נכבשו שני הכפרים כמעט ללא התנגדות בשתי התקפות לילה, ותושביהם ברחו מהם. כיבוש הכפרים יצר מסדרון קרקעי בשליטת צה"ל, שעקף את חסימת הלגיון בלטרון, ואיפשר מאוחר יותר את סלילת דרך עוקפת לירושלים ("דרך בורמה").
מבצע בן נון ב'
בליל 30/31 במאי 1948 נערך ניסיון שני לכבוש את מתחם לטרון, על ידי כוחות מחטיבה 7 בסיוע גדוד 52 מחטיבת "גבעתי". במהלך מבצע זה נעשה לראשונה שימוש נרחב בשיריוניות ובזחל"מים, ולכן נהוג לראות בו את הפעולה הראשונה של חיל השריון הישראלי. הכוחות הישראליים ערכו התקפת לילה בשני מאמצים עיקריים על עמדות הלגיון בחלקו המערבי של רכס לטרון ובחלקו המזרחי של הרכס. שתי ההתקפות נכשלו, מבלי שהצליחו ליצור איום רציני על מערך ההגנה של הלגיון, וכוחות צה"ל נסוגו לנקודות היציאה שלהם לאחר שספגו אבדות כבדות (49 הרוגים ועשרות פצועים).
במהלך המבצע הצליח צוות קרב משולב מגדוד 73 של חטיבה 7 לפרוץ את טבעת ההגנה החיצונית של תחנת משטרת לטרון ופרץ לחצר, אך ניסיונו לפרוץ אל תוך מבנה המשטרה נכשל לאחר שפגז פגע ישירות בכוח, ושרידי הכוח התוקף נסוג לאחר שספג אבדות כבדות. בחצר המשטרה נותרו 31 הרוגים ישראלים וארבעה זחל"מים.
מבצע יורם
המחסור המחריף במזון בירושלים העברית, כתוצאה מכשלונות צה"ל לפרוץ את המצור שהטיל צבא עבר הירדן על העיר, ביחד עם החשש ש"ההפוגה הראשונה" במלחמה בא"י תיכנס לתוקף כאשר ירושלים עדיין מנותקת משאר חלקי המדינה היהודית, גרמו לבן-גוריון לדרוש מהמטכ"ל הישראלי לעשות ניסיון נוסף לכבוש את מתחם לטרון לפני מועד כניסת ההפוגה לתוקף (11 ביוני).
הפעם הוחלט להטיל את המשימה על שתי חטיבות פלמ"ח - חטיבת "הראל", שהחזיקה בפרוזדור ירושלים, וחטיבת "יפתח", שהועברה במיוחד מהגליל לחזית ירושלים, כדי לתגבר את כוחות צה"ל באזור - תחת פיקוד יגאל אלון, מפקד השדה הבכיר של הפלמ"ח.
לפי תוכנית הפעולה נועד גדוד 1 מחטיבת "יפתח" לערוך פשיטות על עמדות הלגיון בחלק המערבי והצפון מערבי של מתחם לטרון, כדי להטעות את פיקוד הלגיון ולאלץ אותו לרכז את עתודותיו באזור זה, בעוד המתקפה העיקרית מונחתת מכיוון דרום, על עמדות הלגיון ברכסים ממזרח לכפר לטרון (מרכז מערך ההגנה המבוצר של הלגיון). פלוגה מתוגברת מגדוד 5 של "הראל", תחת פיקודו של המ"פ זיווי צפרירי, נועדה לכבוש את משלט י"ג (נ"ג 350) עליו הגנה מחלקה אחת של הלגיון, ולאחר כיבושו נועד גדוד 3 של "יפתח" לעבור דרכו, ולהשתלט על משלט י"ד (נ"ג 315) הגדול והמבוצר במתחם, שהיה על הרכס מצפון מערב לי"ג.
המבצע נערך בלילה שבין 8 ביוני ל-9 ביוני 1948. בגלל טעות בניווט תקפה הפלוגה המתוגברת מגדוד 5 את משלט י"ד בקרב חזיתי קשה - במקום את יעדה המקורי משלט י"ג. הפלוגה שלא עמדה על טעותה דיווחה על כיבוש משלט י"ג, וגדוד 3 הופתע כאשר נתקל במכת אש של כוח הלגיון שהחזיק במשלט. מפקד גדוד 3 החליט לסגת לנקודת היציאה אף על פי שכמעט לא היו לו נפגעים, ובכך השאיר את הפלוגה המתוגברת מגדוד 5 מבודדת בלב מערך הלגיון. למרות זאת הצליחה הפלוגה המתוגברת של הגדוד החמישי בתום קרב ממושך וקשה שנמשך שבע שעות מול כוח עדיף, וללא כל סיוע מצד כוחות צה"ל הגדולים שהיו סביב מתחם לטרון באותו לילה, להשתלט על משלט י"ד ולהדוף שורת התקפות נגד של כוחות הלגיון. דיווחים מהצד הירדני מלמדים, שפעולת 'כוח זיווי צפרירי' מחטיבת הראל, הייתה קרובה למוטט את כל מערך ההגנה של הלגיון במתחם לטרון, ואילו מפקדת המבצע הייתה מתגברת אותו הוא היה מכריע את כוחות האויב במתחם לטרון. אולם מפקדת המבצע לא הבינה את תמונת המערכה, ועם שחר הורתה ללוחמיו של צפרירי לסגת בכוחות עצמם, לאחר שספגו 16 הרוגים ופצועים רבים. מפקד הכוח, זיווי צפרירי פיקד על הנסיגה כשהוא משאיר את החללים על המשלט, כשלוחמיו המעטים תומכים במורד הגבעה בחבריהם הפצועים. זיווי צפרירי ירד אחרון מהרכס. רק בתום המלחמה החזירו הירדנים את החללים לישראל.
מבצע "יורם" הוכיח, שניתן היה לכבוש את מתחם לטרון משהוטלה המשימה על כוחות חי"ר מנוסים ומאומנים היטב: כוחות הפלמ"ח. למרות כישלון המבצע, הרי שמבין חמשת הניסיונות לכבוש את מתחם לטרון, היה זה הקרוב ביותר להשגת היעד.
לאחר שלושת הכישלונות
למחרת המבצע הורה בן-גוריון לצאת שוב עוד באותו לילה, אך נתקל בסירוב מפי יצחק רבין, סגנו של אלון. לויתור על תפיסת לטרון סייעה העובדה שבמהלך חודש יוני נפרצה דרך עוקפת לירושלים שכונתה דרך בורמה. מעבר ציוד בדרך זו לירושלים הקל על המצור והפך את "פקק לטרון" לחשוב פחות.
במסגרת מבצע דני נעשו עוד שני ניסיונות לכבוש את לטרון:
לאחר מלחמת העצמאות נשארה לטרון מובלעת בשליטת ירדן והיא נכבשה על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. בליל 5 ביוני 1967 נכנסה חטיבה 4 (קרייתי) ללטרון בפיקודו של משה יטבת. כוח של טנקים וזחל"מים הסתער על המתחם והוא נכבש תוך פחות משעתיים. כמה ימים לאחר כיבוש לטרון גורשו תושבי שלושת הכפרים שהיו במובלעת, בית נובא, עמואס ויאלו ובתיהם נהרסו.
קבורה בהר הרצל והנצחה
קרב לטרון השאיר את חותמו על הזיכרון הקולקטיבי הישראלי ומהווה חלק ממיתוס "המייסדים" של המדינה היהודית. משמעות סמלית נוספת קיימת גם בשל השתתפותם של ניצולי השואה בקרבות. ההתקפות עלו בחייהם של 137 חיילים ישראלים. באוקטובר 1949 נאספו עצמות החללים שנותרו בשדה הקרב והובאו לקבורה בהלוויה המונית בקברי אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים כחודש אחר כך יחד עם הרוגים נוספים בקרבות באזור ירושלים וסביבתה. הלוויה המונית נוספת נערכה ב-28 בפברואר 1950.
כיום שוכן במקום אתר יד לשריון - מוזיאון של צה"ל, המוקדש לחיל השריון ולמלחמת העצמאות.
שערורייה אנגלית למדי
שערורייה אנגלית למדי (באנגלית: A Very English Scandal) היא מיני-סדרה בריטית בת שלושה פרקים המבוססת על הספר באותו שם מאת ג'ון פרסטון. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-20 במאי 2018.
תקציר עלילה
הסדרה מתארת את פרשיית ג'רמי ת'ורפ שהתרחשה בבריטניה בשנות השבעים של המאה העשרים. חבר הפרלמנט ג'רמי ת'ורפ נשפט וזוכה מאשמת קשירת קשר לרצח מאהבו לשעבר נורמן ג'וזיף.
הפקה
את הסדרה כתב ראסל טי דייוויס וביים סטיבן פרירס. השחקן יו גרנט מככב בתפקיד ת'ורפ ובן וישו מגלם את סקוט. הפקת הדרמה הטלוויזיונית של ה-BBC פורסמה לראשונה ב-4 במאי 2017.
המיני-סדרה כוללת שלושה פרקים בני 56 דקות.
אובראמרגאו
אוֹבֶּרְאָמֶרְגאוּ (גרמנית: Oberammergau, מילולית: אזור האמר העליון) היא עיירה במדינת בוואריה שבגרמניה, במחוז גרמיש-פרטנקירשן. העיירה נמצאת בעמק נהר האמר, ואוכלוסייתה מונה 5,364 תושבים (נכון ל-2005). אובראמרגאו ידועה במיוחד בשל קרבתה לטירת לינדרהוף; בשל בית הספר של נאט"ו בעיירה ובשל מחזות הפסיון המועלים בה. העיירה גם ידועה בשל ציורי הקיר על חזיתות הבתים, בסגנון 'חיקוי המציאות' האופייני לבוואריה עילית. ציורים מסוג זה מתקופת הבארוק נמצאים למשל על בית מוסלדומה (Mußldomahaus) ועל בית פילאטוס (Pilatus-Haus).
מחזות הפסיון באובראמרגאו
מחזה הפסיון באובראמרגאו הוא מחזה הפסיון הגדול והמפורסם ביותר. מסורת העלאתו החלה במאה ה-17, לאחר שתושבי העיירה ניצלו ממגפת דבר והחליטו להעלות את מחזה הפסיון פעם בעשור. המחזה הועלה לראשונה ב-1634, ומאז, הוא מועלה בשנות עשור "עגולות", למעט חריגה בשנת 1984, שבה הועלה במיוחד לרגל יובל ה-350 שנים להעלאתו לראשונה. המחזה הועלה לאחרונה בשנת 2010 וצפוי לעלות שוב בשנת 2020.
אורך המחזה שבע שעות ומשתתפים בו כ-2,500 אנשים: שחקנים, זמרים, נגנים, תפאורנים, סדרנים וכיוצא בזה, שכולם תושבי העיירה, מתוך כ-6000 התושבים. כל ילד בעיירה גדל על במת התיאטרון, וכישוריו, באשר הם, זוכים לפיתוח במהלך כל חייו. יש תפקידים מסוימים במחזה שעוברים בירושה מאב לבן ומאם לבת. זוהי הפקת ענק מרשימה. במספר חודשים בהם מוצג המחזה צופים בו כחצי מיליון איש, המגיעים לאוברמרגאו מכל רחבי העולם הנוצרי.
קרקיר
מקור השם
משמעות שמו של הקרקיר באנגלית (Garganey) היא ככל הנראה שיבוש של המילה האיטלקית ל"קנה נשימה". הקרקיר קיבל את שמו בזכות קריאות החיזור החזקות של הזכר, שאולי נשמעו כמו נהימה חזקה.
תפוצה
מקנן בכל אירואסיה - באזורים הממוזגים, ונודד דרומה במהלך החורף לדרום אסיה, אפריקה ואוסטרליה. נוטה לנדוד בלהקות גדולות.
בישראל, הקרקיר נחשב לברווז חולף מצוי הנפוץ בתקופת מסעיו דרומה, בחודשיםאוגוסט-ספטמבר, וצפונה, ממרץ עד תחילת מאי. בחורף הוא כמעט לא נראה בישראל. בעונת הנדידה הוא נצפה בבריכות דגים ובמקווי מים גדולים אחרים במרבית אזורי הארץ; מעל הים ובמאגרי הצפון והמרכז - שם לעיתים נצפה בלהקות גדולות. הוא נוטה "להתערבב" עם להקות שרשירים ומריות.
נרשמו עד כה רק 2 עדויות לדגירת קרקירים בישראל, והוא נחשב למקנן נדיר ביותר. שתי הדגירות נצפו בין השנים 1977-1999 באגן החמצון של אשדוד.
מבנה גוף והתנהגות
בתי גידולו האופייניים של הקרקיר הם ביצות, אגמים ושאר גופי מים עשירים בצמחייה. הקרקיר הוא ברווז קטן, שבדומה לברווזים "קטנים-בינוניים" אחרים, יכול להמריא במהירות מפני המים - וכך גם להימלט בשעת סכנה.
ממדי קרקיר הם צנועים למדי. אורכו מגיע ל-39 ס"מ בלבד. אורך מוטת כנפיו הוא 62 ס"מ. משקלו של פרט בוגר מגיע עד ל-500 גרם. לבוגר בתקופת הדגירה יש ראש וחזה חומים כהים, עם גבה לבנה עבה היורדת לכיוון העורף. לנקבה ראש כהה למדי, מפוספס, עם גבה בהירה ופס בהיר היוצא מבסיס מקורה עד אחרי העין. הנקבה בעלת דגם קשקשים כהים על גבה וקשקשים בהירים יותר לצידי גופה. הקרקיר הצעיר דומה מאוד לנקבה. לזכר סוככות אפורות בהירות ודגל לא בולט, אבל ניגוד חזק בין הצוואר והחזה לבטן הבהירה. הנקבה בעלת דגם חדגוני בכנף עם פס זרימה לבן רחב יחסית.
הקרקיר דומה לשרשיר אבל גדול ממנו במעט ובעל דגם ראש וכנף שונים. בשעת התעופה, נקבת השרשיר מציגה דגל כנף ירוק ופס כנף לבן ורחב. בשחייה, לנקבת הקרקיר חסר הכתם הבהיר באזור הזנב שמאפיין את נקבות השרשיר.
תזונת קרקיר מבוססת על צמחים, זרעים, שורשים, חסרי חוליות ואף דגים קטנים (לעיתים נדירות). כאשר הוא שוחה, הוא מסנן את המים או שהוא טובל את כל קדמת גופו בתוכם. הדגירה שלו מתבצעת בתוך גומה מרופדת בקרקע בין צמחי גדות נהר. בהטלה אחת מוטלות לרוב 9-8 ביצים חומות מבריקות. הנקבה דוגרת לבדה במשך 23-21 יום. האפרוחים עפים בגיל 40-35 יום.
רניירו צנו
רניירו צנו (באיטלקית: Reniero Zeno) או רניירי צן (בוונטית: Renieri Zen; נפטר ב-7 ביולי 1268) היה הדוכס ה-45 של ונציה. מורוזיני כיהן כדוג'ה מה-1 בינואר 1253 ועד פטירתו.
צנו כיהן כדיפלומט ונציאני בצרפת ובאיטליה. בעת שהותו בבולוניה הוא שכנע את העיר להפסיק ולשלם מיסים למדינת האפיפיור - מעשה שהביא להחרמתו על ידי הכנסייה. בשנת 1242 סייע צנו לדוג'ה יאקופו טייפולו במהלך המצור על פרארה, ובשנת 1242 דיכא מרידה שפרצה בזאדאר. בשנת 1244 מונה לתפקיד "קפיטאנו דה מאר" (מפקד הצי) של לה סרניסימה.
לאחר מותו של מרינו מורוזיני נבחר צנו, אשר כיהן באותה עת כפודסטה של פרמו לתפקיד הדוג'ה (צנו זכה ב-21 מתוך 41 הקולות).
בין השנים 1256–1259 סייע צנו לאפיפיור אלכסנדר הרביעי במלחמה נגד אצלינו דה רומאנו הרביעי.
באותן שנים לחמה ונציה נגד רפובליקת גנואה - יריבתה בשליטה על הסחר ברחבי הים התיכון. ראשיתה של המחלוקת - בביזת הרובע הגנואזי שהיה בצור שבלבנון על ידי הוונציאנים שהתגוררו ברובע הוונציאני בעיר.
זנו נפטר בשנת 1268, ולאחריו נבחר לורנצו טייפולו כדוג'ה.
אקר
אקר (באנגלית: Acre) היא יחידת מידה לשטח המשמשת בשיטת המדידה האנגלית. אקר אחד מוגדר כ-4,840 יארד רבוע שהם 43,560 רגל רבוע, או 4,046.856424 מטר רבוע. בארצות הברית נהוגה שיטה שונה מעט להגדרת אורכו של האינץ' ולפיכך גם של האקר, על פי שיטה זו אקר אחד שווה ל-4046.87261 מטר רבוע שהם 4.04687261 דונמים ו-0.00404687261 קילומטר רבוע.
מופע הירח
מופע הירח הוא צורת החלק של הירח המואר לצופה, לרוב כזה הנמצא בכדור הארץ, במהלך החודש. מופעי הירח משתנים בצורה מעגלית בהתאם לשינויים במיקומם של כדור הארץ, הירח והשמש. בכל עת חצי מהירח מואר על ידי השמש (מלבד בזמן ליקויי ירח) ולכן הוא בהיר, אך רק חלק מההמיספירה המוארת של הירח נראית מכדור הארץ והיא יכולה לנוע מ-100% (ירח מלא) ל-0% (מולד הלבנה). הקו המפריד בין החלק המואר ללא מואר נקרא טרמינטור (Terminator).
אור ארץ
אור ארץ (באנגלית Earthshine) היא התופעה בה מוחזר אור מכדור הארץ לירח ובכך מאיר את החלק האפל של הירח. אור ארץ בולט במיוחד לפני או לאחר מולד הירח, כאשר בתצפית מהירח כדור הארץ מואר במידה מלאה או קרובה למלאה. אור השמש מוחזר מכדור הארץ לחלק האפל של הירח ובכך גורם להופעת זוהר. אדם על כדור הארץ רואה את הירח כסהר, אך גם מסוגל להבחין בעיגול המלא של דיסקת הירח. תופעה זו הוסברה על ידי לאונרדו דה וינצ'י בתחילת המאה ה-16.
ירח מלא ושינה
מחקרים מצביעים על כך כי בלילות ירח מלא איכות השינה נפגעת עד עשרות אחוזים.
Zemrën e lamë peng
Zemrën e lamë peng (בעברית: הימרנו על הלב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האלבנית אולטה בוקה. השיר יצא לאור בשנת 2008, כסינגל שלא מתוך אלבום, וכשיר אשר ייצג את אלבניה באירוויזיון 2008. הוא נכתב על ידי פנדי לאצ'ו והולחן על ידי אדריאן הילה.
אירוויזיון 2008
עם השיר השתתפה אולטה בוקה באירוויזיון 2008. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע למקום התשיעי עם 67 נקודות בסך הכל. בגמר האירוויזיון הגיע למקום ה-17 בלבד, עם 55 נקודות בסך הכול. נציגה של ישראל באירוויזיון 2008, בועז מעודה, הוציא בשנת 2009 גרסה עברית לשיר בשם "שער ליבך".
ההופעה הרשמית של קייסי טולה עם השיר באירוויזיון 2008 הועלה לערוץ היוטיוב של האירוויזיון ב-13 בספטמבר 2016.
Soviet Kitsch
Soviet Kitsch הוא האלבום השלישי של הזמרת היוצרת רג'ינה ספקטור. שם האלבום נלקח משיר של רג'ינה ספקטור בשם Düsseldorf שלא נכלל באלבום, ומקורו של הביטוי בהתבטאותו של מילן קונדרה על הריקנות שבקומוניזם, מתוך ספרו הקלות הבלתי נסבלת של הקיום. השירים "Us" ו-"Carbon Monoxide" יצאו כסינגלים, ולשיר "Us" צולם וידאו קליפ. הוצאה אחת של האלבום יצא לאורה עם DVD בונוס, שכלל סרט קצר בשם "The Survival Guide to Soviet Kitsch" (מדריך ההישרדות ל-Soviet Kitsch) שניתן לצפות בו באתר האינטרנט של ספקטור, והווידאו קליפ לשיר "Us".