cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וילהלם פילדרמן
וילהלם פילדרמן (Wilhelm Filderman; 14 בנובמבר 1882–1963) היה משפטן, מנהיג קהילתי ופוליטיקאי יהודי ברומניה, מנהיג בפועל של יהדות רומניה בשנים 1919–1947, לרבות בתקופת השואה. היה חבר הפרלמנט הרומני בשנים 1928-1927 מטעם המפלגה הלאומית-ליברלית. כיהן כיושב ראש איחוד היהודים הרומנים בשנים 1923–1938, ראש קהילת יהודי בוקרשט בשנים 1931–1933, יושב ראש הפדרציה של איחודי הקהילות היהודיות ברומניה בין השנים 1940–1941 ובין 1944–1947, יושב ראש המועצה המרכזית של יהודי רומניה בשנים 1936–1941 ובשנת 1945.כנציג לא ציוני מילא את התפקיד של ראש המחלקה הרומנית של הסוכנות היהודית ובנוסף היה נציג של הג'וינט ברומניה. לוחם למען זכויות היהודים, דגל פילדרמן ללא פשרות בהשתלבות היהודים הרומנים ברומניה כאזרחים נאמנים ושווים ובו זמנית גאים במורשתם התרבותית הייחודית. בימי השואה עשה מאמצים עילאיים למען הישרדותם, בשיתוף פעולה עם הרב הראשי אלכסנדרו שפרן, א. שוופלברג, מתתיאס קארפ, א. שרגא ואחרים.
קורות חיים
פילדרמן נולד בבוקרשט, רומניה, כבנו של בעל בית דפוס שהתעשר וזכה למוניטין טובים. הוא למד בבית ספר התיכון "מאטיי באסראב" בבוקרשט באותה כיתה עם תלמיד בשם יון אנטונסקו שדרכיהם יצטלבו בהמשך, למד משפטים באוניברסיטת בוקרשט ובסיום לימודיו המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת פריז וסיים בהצלחה ב-1909 עם עבודה בנושא הירושה במשפט ההשוואתי. הוא המשיך ללמוד בבית הספר לאמנויות ולאדריכלות שליד מוזיאון הלובר בפריז ובקורס לפילוסופיה של אנרי ברגסון. פילדרמן סיים גם לימודים בבית הספר הגבוה למסחר ועם שובו לרומניה זכה באזרחות הרומנית. החל מ-1912 היה עורך דין בבוקרשט. הוא התגייס לצבא הרומני והיה קצין במלחמת הבלקן הראשונה, בשנת 1913 ובמלחמת העולם הראשונה. בצבא הוענקו לפילדרמן העיטורים הממלכתיים Coroana României ("כתר רומניה") ו-Virtutea militară ("היושרה הצבאית")
פעילות קהילתית ופוליטית
פילדרמן היה בין מייסדי איחוד היהודים הילידים ב-1909 והיה סגן יושב הראש שלו מ-1915. בשנים 1914 עד 1919, בהיעדרו מרומניה של אדולף שטרן, היה פילדרמן היושב ראש בפועל. הוא היה חבר במשלחת הרומנית לוועידת השלום בפריז ופעל רבות כדי להביא לכך שבהסכמי השלום של שנת 1919 יכלל סעיף המעניק אזרחות ליהודי רומניה. הוא נכנס לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הרומני. ב-18 בפברואר 1923, כשאיחוד היהודים הילידים שינה את שמו להתאחדות יהודי רומניה (Uniunea Evreilor Români), נבחר פילדרמן ליושב ראש האיחוד. הוא היה בשנת 1915 ממיסדי האוניברסיטה העממית וחוג התרבות "החופש" (Libertatea) בבוקרשט. בהיותו חבר במפלגה הלאומית ליברלית נבחר ב-17 ביולי 1927 לכהן בפרלמנט הרומני, כהונה שנמשכה זמן קצר עד נובמבר 1928. בשנת 1920 התמנה ד"ר פילדרמן גם לנציג הג'וינט ברומניה. בשנת 1928 יצא לארצות הברית בשליחות מיוחדת מטעם ממשלת רומניה. ב-1929 הוא השתתף כנציג לא ציוני בכנס בציריך שבה הוקמה הסוכנות היהודית המורחבת. החל משנת 1940 היה פילדרמן יושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה שהוקמה בשנת 1937. מתוקף תפקידו שימש ככתובת עבור השלטונות הרומניים ופה לקהילה היהודית.
ציידים-לקטים
בריאות
בניגוד לדעה הרווחת כי תוחלת החיים של ציידים-לקטים בתקופה הפלאוליתית הייתה נמוכה, למעשה היא הייתה גבוהה יותר מתקופות רבות אחרות בהיסטוריה. בתרבות הפופולרית נהוג היה לנקוב לא פעם בגילאים 15–30 כגיל הממוצע של צייד-לקט, לפני שהחל הגיל לעלות עם המעבר לאורח חיים חקלאי. הדבר נובע מחישוב ממוצע גס הכולל גם את תמותת התינוקות והילדים שהייתה משמעותית בתקופה זו.
החוקרים גורבן וקפלן, שניסו להתחקות אחר גיל השיבה של הציידים-לקטים במחקר מקיף ב-2007, העריכו כי כ-57-67% מהציידים-לקטים הגיעו לגיל 15 ; מבין אלו שהגיעו לגיל 15, 61-64% המשיכו לחיות עד גיל 45 או לאחר מכן.
וילהלם פילדרמן
הטלאי הצהוב
בימי השלטון הצבאי-פאשיסטי נקט פילדרמן בדרך של הצפת השלטונות בבקשות שנוסחו מתוך חוש דיפלומטי והכרה עמוקה של המנטליות והשקפת הנמענים. לדוגמה מובא כאן תרגום של בקשה, מיום 6 בספטמבר 1941, שהגיש פילדרמן, יחד עם הרב הראשי אלכסנדר שפרן לראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הפטריארך ניקודים,(שנודע בהשקפות אנטישמיות מובהקות), בעניין ענידת הטלאי הצהוב:
ציידים-לקטים
בריאות
מחקרם הציב אמנם את תוחלת החיים הממוצעת של הציידים הלקטים בין 21 ל-37 שנים, אך עבור אדם שהגיע לבגרות, תוחלת החיים הצפויה הייתה 68–78.
וילהלם פילדרמן
הטלאי הצהוב
"להוד רוממותו הקדוש, מצורף בזה העתק של הפניה מס' 1046 מיום 5 בספטמבר 1941, שהוגשה לשרי הפנים, האוצר והכלכלה הלאומית, בעניין חיוב כל היהודים, גברים, נשים וילדים, בעיר הבירה וברחבי הארץ לשאת סימן מזהה. לנשיאת הסימן המזהה יהיו השפעות חמורות על הסדר הציבורי, הכלכלה והפיננסים של המדינה.
ציידים-לקטים
בריאות
גורבן וקפלן העריכו בנוסף ש-70% ממקרי המוות נגרמו ממחלות מסוגים שונים, 20% ממקרי המוות נגרמו כתוצאה מאלימות או מתאונות ו-10% נבעו ממחלות ניווניות. מגפות ווירוסים היו נדירים מאוד מאחר שהם חיו בקבוצות קטנות כמעט ללא מגע עם בני אדם אחרים או חיות מבויתות.
וילהלם פילדרמן
הטלאי הצהוב
היות שהסימן המזהה הוא "כוכב דוד" (הכינוי הלועזי למגן דוד), שהוא קדוש באותה מידה לנצרות וליהדות, ובמיוחד שהאלוהות של ישו מבוססת על היותו מגזע דוד, ללא ספק פקודה זו מבזה את הדת בהציגה ללעג ולביזוי הנוצרים את אחד הסמלים הקדושים ביותר ומערערות תוך כדי כך את האמונה בדברים הקדושים. מה כבר ניתן להבין מנקודת מבט דתית, כאשר יוצאים מהכנסייה, לאחר שמיעת שירת התהילים של דוד ואהבת רעך ורואים איך מטמאים את הסמל של אחד מאבות מייסד הדת הנוצרית ואיך סמל זה משמש להסתה לשנאה נגד רעך. אנו מקווים, הוד רוממותך הקדוש שתועיל לקחת תחת חסות קדושתך את כיבוד הדת והאדם. אנו מבקשים... "
ציידים-לקטים
בריאות
הבריאות הטובה מהמצופה כנראה נבעה מהמגוון הרחב של האוכל, הפעילות הגופנית והחיים באזור נקי מזיהומים. למעשה תוחלת החיים והבריאות של הצייד-לקט הייתה טובה יותר - מבחינות מסוימות - מתוחלת החיים של תרבויות חקלאיות מתקדמות יותר שהתגוררו במגורי קבע.
וילהלם פילדרמן
הטלאי הצהוב
מאמציהם של פילדרמן ושפרן הופעלו גם כלפי מלכת האם אלנה, ושגרירי שוודיה, שווייץ וטורקיה וגם נציג הצלב האדום. פרט לכך פילדרמן הפעיל את מלוא כישרונו בשיחותיו עם אנטונסקו ועם שרים נוספים. פילדרמן שלח לאנטונסקו תזכיר בו הסביר שהטלאי הצהוב לא הונהג בגרמניה ולא באיטליה, אלא רק בארצות כבושות וניגן בכך על רצונו של אנטונסקו להוכיח את עצמאות רומניה, גם כלפי גרמניה. התזכיר הגיע לאנטונסקו באיחור בגלל מחלתו של אנטונסקו. לאחר שאנטונסקו קרא את התזכיר יצאה הזמנה לפילדרמן לבוא אליו ביום ראשון (יום המנוחה ברומניה) למפגש, יחד עם יהודי נוסף, הוריה קלז'אן (Horia Clejan), בביתו הכפרי של אנטונסקו. פילדרמן ענה שמכוניתו הוחרמה ולא יוכל להשיג תחבורה ביום ראשון ועל כך נענה שמכוניתו של אנטונסקו תבוא לאסוף אותו. היהודי הנוסף, קלז'אן, לא השתייך למנהיגות היהודית, אך אנטונסקו הכיר אותו משום שהיה האדריכל שבנה לו בית לפני המלחמה. בראיון, שנמשך קרוב לשעה, העלה פילדרמן בעיות שונות, שחלקן נענו וחלקן לא, אך חובת ענידת הטלאי הצהוב ברומניה בוטלה. בסיום המפגש ציין אנטונסקו את היחס השונה ליהודי ה"רגאט" (ה"ממלכה" -רומניה בגבולות שלפני מלחמת העולם הראשונה) לעומת יהודי המחוזות שסופחו מאוחר יותר.
פילדרמן ואנטונסקו - עליות ומורדות
לאחר עלייתו לשלטון של אנטונסקו, השתמש פילדרמן בקשריו איתו כדי לבקש על בני עדתו, לרכך או אף לבטל חלק מהאמצעים שננקטו כנגדם. ההיכרות המוקדמת עם אנטונסקו נתנה לו יתרונות בלתי מבוטלים. כדי לעמוד על כך מובא כאן תיאור הראיון הראשון שנתן הדיקטטור אנטונסקו לפילדרמן:
פילדרמן הגיע ביום 17 בספטמבר 1940, בשעה 7.00 בערב ללשכתו של אנטונסקו והתיצב בפני ראש לשכתו, קולונל אלפטרסקו (Elefterescu) שהזמין אותו לשבת בחדר ההמתנה. כעבור מספר דקות נכנס לשם פרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה (שותפו של אוקטביאן גוגה בהנהגת המפלגה הנוצרית לאומית, מפלגה אנטישמית), שפנה אליו והושיט לו את ידו, בעודו מציג את עצמו. פילדרמן לחץ את היד המושטת ובתורו, הציג את עצמו. קוזה, נדהם וממורמר מנוכחותו של יהודי בלשכת אנטונסקו, התרחק והתיישב בפינה.
היחס המיוחד שקיבל פילדרמן אצל אנטונסקו ונכונותו להקשיב לתלונותיו בעניין רדיפת היהודים על ידי המשטר והלגיונרים, היו בין נושאי המחלוקת שבין אנטונסקו ובין הלגיונרים, נושאים שהביאו למרד הלגיונרים.
פילדרמן הכיר היטב את אנטונסקו והשתמש בידיעותיו כדי לתמרן את אנטונסקו לעמדות נוחות יותר עבור היהודים. הוא אמר לאנטונסקו בצורה גלויה שהגרמנים יפסידו במלחמה, וליד שולחן המשא ומתן להסכם שלום עתידי רומניה תידרש לתת דין וחשבון על מעשיה כלפי היהודים. אין לדעת כמה זה השפיע על אנטונסקו, אך האחרון שינה את יחסו כלפי היהודים לפי המצב המשתנה בחזית המלחמה. יש היסטוריונים, כמו פאול שמידט, הטוענים, שהיחס הטוב יחסית שקיבל פילדרמן מאנטונסקו, נועד להכין לו בן ברית למקרה של כישלון כוחות הציר.
לעיתים קרובות הזכיר פילדרמן לאנטונסקו, שהיה בראש וראשונה איש צבא מסור, את תרומת היהודים למלחמות של רומניה ואת העובדה שאחוז היהודים שנפלו במלחמות אלה לא נפל מאחוז הרומנים שנפלו. הוא גם ניצל לא פעם את הגאווה הלאומית של אנטונסקו, בהצביעו על כך שיש הקלות ליהודים הניתנות ליהודים ההונגרים (מעבר מהגרים יהודים דרך גרמניה), אך הגרמנים מסרבים לתת ליהודים הרומנים. אנטונסקו תמיד הגיב כמצופה ויצא למאבק עם הגרמנים בנושא.
פילדרמן השיב בשלילה לדרישת שלטונות רומניה כלפי היהודים לתשלום מס נוסף למימון המלחמה, מס ענק (4,000,000,000 לאי) שהיהודים המרוששים לא יכלו לעמוד בו. תשובה זו הרגיזה את אנטונסקו והוא הורה להגלות את פילדרמן לטרנסניסטריה. כעבור שלושה חודשים, לאחר השתדלות למענו של מלכת האם, אלנה, שינה אנטונסקו את טעמו והורה להחזיר את פילדרמן מגלותו.
השלטון הקומוניסטי
לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון העיתון הראשון שהם סגרו, בפברואר 1945, היה "Curierul Israelit ("קוריירול ישראליט" -"השליח היהודי") ובאותה הזדמנות גם עצרו בפעם הראשונה את פילדרמן. בשנת 1948 עזב פילדרמן את רומניה באופן בלתי חוקי. השמועות אומרות שהוא נסע במשאית צבאית סובייטית נהוגה בידי שני קצינים סובייטים יהודים שהתחלפו בנהיגה וכך עברו את הגבול ההונגרי עד בודפשט. השגרירות הבריטית ברומניה הפיקה דרכון עבור פילדרמן, דרכון שהמתין לו, עם הוויזות הדרושות, בבודפשט. עם הדרכון הייתה דרכו של פילדרמן לווינה פתוחה, ומשם נסע לצרפת. ברומניה נשפט בהיעדרו.
ההנצחה
בהוצאת יד ושם יצא ספר עם זכרונותיו ויומניו בעריכתו של ד"ר ז'אן אנצ'ל.
הוקם מוסד על שמו של פילדרמן ובבוקרשט קרוי על שמו רחוב.
על שמו קרוי רחוב בשכונת צהלה, בצפון תל אביב ורחוב נוסף בשכונת נחל עשן בבאר שבע.
כתבים
(על איחוד החוקים ואחדות חקיקה בנוגע למשפטים בין זרים - מאמר בכתב העת הצרפתי"Bulletin de législation comparée) (האמת על הבעיה היהודית לאור הטקסטים הדתיים והסטטיסטיקה) - ספר פולמוסי, לצורך מאבק באנטישמיות - הפריך את הטענות שהיהודים מהווים סכנה דמוגרפית ומאיימים על מקומות העבודה של הרוב הרומני (סוגיית התעסוקה הלאומית ומשבר לשכת עורכי הדין ברומניה) (הפיתוח האזורי של האוכלוסייה היהודית ברומניה) (זיכרונות ויומנים, בעריכת ז'אן אנצ'ל)
מקורות
(ediția română coord. Viviana Prager) Hasefer, București 2001)
ציידים-לקטים
בריאות
התפריט כלל מגוון רב של צמחים, חרקים ובעלי חיים לפי עונות השנה ואזור הנדידה בו עברו השבטים. אפילו בתקופה המודרנית, בהשוואה, אוכלוסיות רבות ניזונות מתפריט המורכב בעיקרו מצמח אחד או ממספר מצומצם של צמחים כגון, חיטה, אורז ותירס ולכן התפריט חסר ויטמינים רבים שמצויים בירקות ופירות אחרים, שזמינים רק לחברות שפע בעולם המערבי.
בנוסף, סוגי הצמחים שנאכלו היו שונים, בעוד הציידים-לקטים נהגו לאכול אוכל בשל וטרי, שנקטף או ניצוד בימים האחרונים, תרבויות חקלאיות נהגו לאכול אוכל שדרש עיבוד ואינו מזין בצורתו הטבעית (כגון אורז, חיטה, תירס), ונהגו לשמר את האוכל בדרכים שונות, כדי לשמור על אספקה לימים קשים.
עדויות המאובנים מראות כי גופם של ציידים-לקטים בתקופה הפלאוליתית העליונה של אירופה (כ-40,000 - 11,000 שנים לפני זמננו) התפתח בצורה בריאה, וגובהם הממוצע של גברים היה בין 174 ל-178 ס"מ, גבוה יותר מרוב התרבויות המאוחרות יותר. למעשה, רק בחברות המודרניות המשגשגות של ימינו ניתן לראות התפתחות דומה וממוצע גובה זהה.
אמונה רוחנית
המידע שיש בידינו על אמונתם הרוחנית של הציידים-לקטים לוקה בחסר, ומתבסס בעיקר על דתות ציידים-לקטים ששרדו עד לעת המודרנית, ומהערכות שניתן להעלות בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים.
מהמחקר עולה שאמונתם העיקרית של הציידים-לקטים היא אנימיזם: אמונה בכך שהסדר בעולם מושתת על יחסים חברתיים הדדיים בין מספר רב מאוד של ישויות פרסונאליות, הכוללות בעלי החיים, צמחים, דוממים, וכמו כן גם רוחות ואלמנטים מיסטיים. בניגוד להומניזם או אף למקרים רבים של תאיזם, באנימיזם פעמים רבות חשיבותם הקוסמית של בני האדם חלקית בלבד, ואין מדרג היררכי ברור בין האדם לבין הישויות האחרות, כך שאין הישויות האחרות קיימות רק כדי לספק את צורכי האדם, אך מצד שני, הישויות האחרות אינן עליונות לאדם ושולטות בגורלו.
על פי הערכות אלו, האמונה הנפוצה ביותר עם הציידים-לקטים, אין מחסום הרמטי בין בני אדם ליתר הישויות בעולם, ואפשר לתקשר עם ישויות אחרות: הם מסוגלים לתקשר אלו עם אלו באופן ישיר, באמצעות דיבור, שירה, ריקוד, טקסים וכדומה. נראה שהאמונה שניתן לתקשר עם רוחות המתים ועם חיות רווחת למדי.
באנימיזם ריבוי אדיר של אמונות, ולכן אין אנו יכולים להסיק מאמונה אחת על אחרת באופן משמעותי, ולכל היותר לקבל תמונה רחבה של עולמם הרוחני של הציידים-לקטים.
אלימות ומלחמה
עמדות מנוגדות הוצגו על ידי חוקרים לגבי רמת האלימות והמלחמה המאפיינות חברות ציידים-לקטים בני-זמננו, ורמות האלימות העולות מעדויות ארכאולוגיות מחיי ציידים-לקטים פרהיסטוריים.
אנתרופולוגים כרות בנדיקט, פרנץ בועז ומרגרט מיד הדגישו את השיתופיות והשלום בחייהם, והציגו אותם כפראים אצילים, ומאידך חוקרים אחרים כנפוליאון שניון טענו שגברים בעיקר מעורבים באלימות נגד בני השבט שלהם ובמלחמה נגד שבטים וכפרים אחרים בתדירות גבוהה מזו של בני-אדם בחברות תעשייתיות מודרניות. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, היסטוריונים צבאיים כעזר גת וארכאולוגים פרהיסטוריים כלורנס קילי בספרו War Before Civilization מצאו כי מרבית ההריגות במלחמות שבטיות, אינן מתרחשות בקרבות, אלא בפשיטות "בלתי הוגנות" המנצלות את אפקט ההפתעה. הפסיכולוג סטיבן פינקר בספרו על תולדות האלימות המלאכים הטובים של טבענו מצטט עדויות ראייה להתקפות פתע על כפרי הצד היריב וטבח נשים וילדים אצל שבט היאנוממי באמריקה הדרומית, אצל ילידים אוסטרלים ואצל האינואיט באלסקה. עדויות לקניבליות במלחמה קיימות גם משבטים מודרניים וגם משרידים ארכאולוגים מלפני 800 אלף שנה. אצי איש הקרח, מומיה טבעית מלפני כחמשת אלפי שנים שהשתמרה בהרי האלפים, מת מראש חץ שנמצא בגבו, וכן התגלו על כלי-נשקו וגופו כתמי דם מארבעה אנשים נוספים. ציידם-לקטים בחברות שבטיות עשויים להילחם להשגת רווח כמו טריטוריה או נשים, כמלחמת מנע, או כנקמה על פגיעת האויב בקרוביהם.
הרופאים הצעירים (סרט, 1961)
הרופאים הצעירים (באנגלית: The Young Doctors) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1961 בבימויו של פיל קרלסון, עם פרדריק מארץ', בן גאזארה ואדי אלברט בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של ג'ורג' סיגל שמופיע בו בתפקיד קטן של מתמחה בפתולוגיה.
בתחילת הסרט נשמע קולו של רונלד רייגן כשהוא קורא חלקים משבועת הרופאים שנוסחה ב-1948 על ידי ההסתדרות הרפואית העולמית.
תקציר העלילה
ד"ר פירסון (פרדריק מארץ') מכהן 25 שנים כמנהל המכון הפתולוגי והמעבדה בבית חולים עירוני. מנהל בית החולים תומסלי (ארתור היל) וחברי ההנהלה לא מרוצים מתפקודו כמנהל. תשובות פתולוגיות מתקבלות באיחור. פירסון מתלונן על חוסר בכוח אדם והם ממנים את ד"ר קולמן (בן גאזארה) כעוזר בתקווה שיחליף אותו בזמן הקרוב.
פירסון אינו רוצה לעזוב. הוא מקבל את קולמן בקרירות ומנסה להצר את צעדיו. קולמן מתמנה לאחראי על המעבדה אך הערותיו נתקלות בהתנגדות של הלבורנט הראשי בניסטר (אדוארד אנדרוז) המקבל הוראות ישירות מפירסון.
קולמן נפגש במכון באחות המתלמדת קטי האנט (אינה באלין) לאחר שחשה ברע בעת צפייה בניתוח גופה על ידי פירסון. הוא מחזר אחריה והיא מתאהבת בו. קטי סובלת מכאב בברך ובדיקה וצילומי רנטגן מעלים חשד לגידול בעצם. הכירורגית ד"ר גריינג'ר (אלין מקמהון) מבצעת ביופסיה מהברך שנבדקת במעבדה על ידי פירסון וקולמן. פירסון חושב שמדובר בגידול ממאיר מסוג אוסטאוג'ניק סרקומה וקולמן חושב שלא. הביופסיה נשלחת לשני מומחים נוספים שגם הם חלוקים בדעתם אך פירסון בטוח באבחנתו. קטי עוברת קטיעה ומתברר שפירסון צדק באבחנתו.
דרמה נוספת היא של המתמחה במחלקת הפנימית ד"ר אלכסנדר (דיק קלארק) ואשתו אליזבת (פיליס לאב) שנמצאת במעקב היריון אצל ד"ר דורנברגר (אדי אלברט). ההיריון הזה חשוב להם כי הם איבדו תינוקת מדלקת ריאות. האם היא Rh שלילי והאב חיובי. ד"ר קולמן מבקש לבצע מבחן קומבס אך פירסון לא מאשר את רכישת הריאגנטים היקרים. הוא מבצע שתי בדיקות רגילות (חלבון גבוה בדם ובדיקת Saline) ומודיע שהכל בסדר. את ההזמנה לבדיקת קומבס הוא קורע.
נולד תינוק שסובל מתמס דם של היילוד ומצבו קשה. בדיקת דם נשלחת לבית חולים אחר והתוצאה למבחן קומבס היא חיובית. פירסון מתוודה שלא ביצע את הבדיקה וד"ר דורנברגר גוער בו ומאיים עליו שאם התינוק ימות הוא יגמור איתו חשבון.
ד"ר דורנברגר מבצע בתינוק החלפת דם וגם החייאה בתוך התהליך. לבסוף התינוק ניצל אך פירסון יודע שדרכו הסתיימה וכותב מכתב התפטרות. הוא נפרד בלחיצת יד מקולמן ומייעץ לו שיפעל רק בדרך רפואית ומדעית ולא ייתן לביורוקרטיה של בית החולים להפריע ולהתיש אותו.
קראב היל
קראב היל (באנגלית: Crab Hill; מילולית: "גבעת הסרטנים") הוא עיירה במחוז סנט לוסי שבצפון ברבדוס. המקום נקרא כך על שם הכמויות הגדולות של הסרטנים המופיעים באזור לאחר ירידת הגשמים. תושבי האזור לוכדים את הסרטנים ומגדלים אותם כחיות מחמד.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-20.8 ק"מ מברידג'טאון, בירת ברבדוס.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ספטמבר (25 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 927 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (226 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (21 מ"מ גשם).
הצלב הגדול של צלב הברזל
הצלב הגדול של צלב הברזל היה כפול מגודלו של "צלב הברזל", ונענד על ידי סרט שהשתלשל סביב הצוואר. צלב האבירים של צלב הברזל המאוחר יותר, שנוסד ב-1939, נענד גם הוא מן הצוואר, אך הוא היה קטן יותר מהצלב הגדול אם כי גדול יותר מ"צלב הברזל".
הצלב הגדול 1813
חמישה אנשים קיבלו את הצלב הגדול של צלב הברזל משנת 1813 על מעשים במהלך מלחמות נפוליאון:
הצלב הגדול 1870
צלב הברזל חודש ב-19 ביולי 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. תשעה אנשים קיבלו את הצלב הגדול של צלב הברזל בשנת 1870 על שירות במהלך אותה מלחמה. שבעה צלבים גדולים הוענקו ב-22 במרץ 1871, ל:
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה קיבל את הצלב הגדול ב-16 ביוני 1871, ופרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין קיבל אותו ב-4 בדצמבר 1871. הקיסר היה המפקד העליון של הצבא הפרוסי, ומולטקה היה ראש המטה הכללי. האחרים היו מפקדים בכירים של הצבא הפרוסי (נסיך הכתר אלברט פיקד תחילה על הצבא הסקסוני כקורפוס תחת ארמייה פרוסית, אך מאוחר יותר פיקד על כוח פרוסי / סקסוני משולב).
הצלב הגדול 1914
צלב הברזל חודש שוב ב-5 באוגוסט 1914, וחמישה אנשים קיבלו את הצלב הגדול של 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה:
הצלב הגדול 1939
אדולף היטלר החזיר את "צלב הברזל" כעיטור גרמני בספטמבר 1939, והצלב הגדול שוב היה הדרגה הגבוהה ביותר (מעל הדרגות השונות של צלב האבירים של צלב הברזל).
ארתור גולדברג
ארתור ג'וזף גולדברג (באנגלית: Arthur Goldberg; 8 באוגוסט 1908 – 19 בינואר 1990) היה פוליטיקאי ומשפטן יהודי-אמריקאי, אשר היה מזכיר העבודה האמריקני, שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ושגריר ארצות הברית באו"ם.
הצלב הגדול של צלב הברזל
הצלב הגדול 1939
הרמן גרינג הפך למקבל היחיד של הצלב הגדול של צלב הברזל במלחמת העולם השנייה, כאשר הוענק לו העיטור ב-19 ביולי 1940.
ארתור גולדברג
נעוריו ותחילת דרכו
גולדברג, הצעיר מבין שמונה אחים, נולד וגדל בצדה המערבי של שיקגו. הוריו היו מהגרים יהודים מפולין, אשר באו ממשפחה גדולה וידועה בעיירה אושוויינצ'ים. אביו, שהיה רוכל, מת ב-1916 ובעקבות מותו נאלצו אחיו של גולדברג לעזוב את בית הספר וללכת לעבוד כדי לפרנס את המשפחה. אך גולדברג, צעיר בני המשפחה, המשיך ללמוד בבית הספר וסיים את לימודיו בגיל 16.
הצלב הגדול של צלב הברזל
הצלב הגדול 1939
העיטור הגדול עוד יותר, כוכב הצלב הגדול של צלב הברזל, הונהג מחדש גם הוא על ידי היטלר, אך מעולם לא הוענק במהלך המלחמה.
ארתור גולדברג
נעוריו ותחילת דרכו
גולדברג רכש לעצמו מוניטין מכובד כסטודנט באוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם למד משפטים. הוא סיים את לימודיו בשנת 1930. במהלך לימודיו, היה גולדברג פעיל באבוקה.
ב-1931 נישא גולדברג לדורותי קרגנס, סטודנטית לאמנות. לזוג נולדו שני ילדים, ברברה ורוברט.
עורך דין ושר
גולדברג הפך לעורך דין בולט לענייני עבודה, וייצג עובדי עיתון משיקגו ששבתו בחלק ממאבק ארגון העובדים CIO. הוא עבד במשרד לשירותים אסטרטגיים כאיש הקשר עם תנועת המחתרת באירופה בזמן מלחמת העולם השנייה. ב-1948 מונה גולדברג לפרקליט הראשי ב-CIO ושימש כמנהל המשא ומתן והיועץ המשפטי באיחוד הארגון עם ה-AFL ב-1955.
באותה תקופה הפך גולדברג לדמות מפתח במפלגה הדמוקרטית, והנשיא ג'ון קנדי מינה אותו לשני תפקידים חשובים: תפקידו הראשון היה שר העבודה, תפקיד אותו מילא בשנים 1961–1962; לאחר מכן מינה אותו קנדי לתפקיד שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, בהחליפו את פליקס פרנקפורטר, שפרש בגלל מצבו הבריאותי הירוד.
בית המשפט העליון
ככל הנראה, השפעתו הגדולה ביותר של גולדברג על בית המשפט הייתה בנושא עונש המוות. ב-1963, טען גולדברג בתזכיר פנימי של בית המשפט העליון שהטלת עונש מוות מגונה בקהילה הבינלאומית וצריכה להיות מוגדרת כ"עונש אכזרי ויוצא דופן", ציטוט מהתיקון השמיני לחוקת ארצות הברית. גולדברג היה הראשון שהחזיק בעמדה זו. לפניו, בשום פסק דין של בית המשפט העליון לא נדונה השאלה האם עונש המוות מפר את התיקון השמיני לחוקה. בתמיכתם של שני שופטים אחרים, ויליאם ברנן וויליאם דוגלס, חלק גולדברג על החלטת בית המשפט שלא להוציא לפועל צו בירור (Certiorari) במשפט "רודולף נגד אלבמה", בו הוטל עונש המוות על מעשה אונס. גולדברג ציין את העובדה שעל פי סקר מטעם ארצות הברית בנושא עונש מוות, חמש מדינות בלבד השיבו כי הטילו עונש מוות במקרה אונס, ובנוסף, את העובדה ש-33 ממדינות ארצות הברית הוציאו את עונש המוות אל מחוץ לחוק. בספטמבר אותה שנה פנה גולדברג, במשותף עם הסנאטורים היהודיים אברהם ריביקוף ויעקב יעבץ, לנשיא קנדי בבקשה לבחון אפשרות של התערבות דיפלומטית אמריקנית למען יהדות ברית המועצות
התנגדותו של גולדברג גרמה לעורכי דין ברחבי המדינה לחלוק על החוקתיות של הטלת עונש מוות. כתוצאה מכמות העתירות נגד חוקתיותו, עונש המוות הופסק בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70, ובפסק הדין "פורמן נגד ג'ורג'יה", השופטים, ברוב של 5 אל מול 4, ביטלו לחלוטין את עונש המוות במדינות ארצות הברית. ההחלטה נהפכה ב-1976, בתיק "גרג נגד ג'ורג'יה", בו החליטו השופטים לאשר עונש מוות בנסיבת כאלה או אחרות, אך הטלת עונש מוות על אונס הוצאה אל מחוץ לחוק ב-1977.
בתקופתו בבית המשפט העליון, שניים מעוזריו היו סטיבן ברייר, שופט בית המשפט העליון לעתיד, ואלן דרשוביץ, מומחה במשפט פלילי.
המשך הקריירה
ב-1965 שכנע אותו הנשיא לינדון ג'ונסון לפרוש מתפקידו כשופט בית המשפט העליון ולהחליף את עדלי סטיבנסון בתור שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. לאחר לחצים רבים קיבל גולדברג את הצעתו, בתקווה לפתיחה במשא ומתן לסיום הסכסוך המתמשך בווייטנאם, ואף התעמת עם ג'ונסון על מטרת מלחמת וייטנאם. בתקופתו התקבלה החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם שקראה להחזרת חלק מהשטחים שכבשה ישראל במלחמת ששת הימים. גולדברג הדגיש שההחלטה אינה מתייחסת לירושלים וש"קווי שביתת הנשק שחילקו את ירושלים איבדו את תוקפם". ב-1968, מתוסכל מהמשך המלחמה וכמה לחזור לבית המשפט, התפטר גולדברג מתפקיד השגריר. הוא הוזכר כמועמד לנשיאות בית המשפט העליון כאשר ארל וורן הודיע על פרישתו, אך הוחלט לתת את המשרה לאייב פורטאס, שמינויו בוטל לבסוף.
ב-1970 התמודד גולדברג על תפקיד מושל מדינת ניו יורק, אך הפסיד לנלסון רוקפלר. לאחר מכן חזר גולדברג לעסוק במשפטים בוושינגטון הבירה ושימש כנשיא הוועדה היהודית-אמריקאית. תחת הנשיא ג'ימי קרטר, נשלח גולדברג לשמש כנציג ארצות הברית בוועידת בלגרד לזכויות אדם ב-1977, ושנה לאחר מכן קיבל את מדליית החירות הנשיאותית.
ארתור גולדברג מת ב-1990 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
עין בובין
עין בובין (מערבית: عين بوبين, קרוי גם מעיין דני) הוא מעיין הנמצא בשטח C שביהודה ושומרון, בין ההתנחלות דולב לכפר הפלסטיני עין עריכ.
גאוגרפיה
הבריכה משמשת את הערבים באזור להשקיית בוסתן עצי פרי סמוך שבו גדלים עצי אגוז ורימון. בסמוך לבריכה, תחת צילם של עצי הפרי נמצאות מספר בריכות קטנות נוספות.
מעל המעיין נמצאות שתי מערות שבאחת מהן ניתן לראות כוכים רבים חצובים בקיר, וניכר ששימשה בעבר כקולומבריום.
פיגועים
ב־19 ביוני 2015 נרצח דני גונן על ידי פלסטיני, בעת שחזר מהמעיין. בלווייתו הכריז שר החקלאות אורי אריאל כי מעתה ייקרא המקום מעיין דני על שמו, ואף הוקמה אנדרטה לזכרו במקום. למרות זאת, בדיון בנובמבר 2015, ועדת השמות הממשלתית דחתה את ההצעה לשינוי שמו של המעיין בנימוק שאין, וקבעה שנדרשת תקופת צינון לפני החלטה על שינוי השם.
ב־23 באוגוסט 2019 הטמינו מחבלים מטען חבלה בסמוך למעיין. בפיגוע נרצחה רנה שנרב ואביה ואחִיה נפצעו באופן בינוני וקשה.
קיט דה ואל
מנדי תרזה אולופלין (באנגלית: Mandy Theresa O'Loughlin, נולדה ב-26 ביולי 1960), ידועה בשם העט שלה: קיט דה ואל (באנגלית: Kit de Waal) היא סופרת בריטית ממוצא אירי.
רומן הביכורים שלה, שמי הוא ליאון, ראה אור בהוצאת ספרי פינגווין ביוני 2016. הספר היה רב-מכר בינלאומי ומועמד לפרסים רבים. דה ואל פועלת לקידום סופרים ממעמד הפועלים בבריטניה ובאירלנד וזכתה בשנת 2019 בשל פועלה לפרס אשת השנה של איגוד המו"לות בבריטניה . לאחר שנחתמה העסקה לפרסום ספרה בהוצאה לאור ספרי פינגווין, דה ואל השתמשה בחלק מהמקדמה שקיבלה עבור הספר כדי להקים את מלגת קיט דה ואל לכתיבה יוצרת כדי לסייע בשיפור הייצוג של מעמד הפועלים באמנות. גרסת הספר המוקלט של שמי הוא ליאון מוקלטת בקולו של הקומיקאי והשחקן הבריטי לני הנרי. ספרה השני יש סוד לזמן, ראה אור בעברית בשנת 2020. דה ואל פרסמה בעבר גם כמה סיפורים קצרים ויצירות שונות.
ביוגרפיה
דה ואל נולדה בברמינגהאם, וסט מידלנדס באנגליה, וגדלה בקהילה האירית בברמינגהאם בפרבר של מוסליי. לדה ואל אזרחות כפולה, בריטית ואירית. אמא שלה, שילה אולופלין (להלן דויל), הייתה מטפלת באומנה, מטפלת רשומה ועבדה ככוח עזר לסיעוד באנגליה. אביה, ארתור דזמונד אולופלין, היה נהג אוטובוס ממוצא אפריקני-קריבי במקור מבאסטר, סנט קיטס, וצאצא של ויליאם יוליוס. דה ואל, שחונכה בברמינגהאם בקרב הקהילה האירית, מציינת: "אנחנו היינו הילדים השחורים היחידים בקהילה האירית והיחידים עם אמא לבנה במועדון החברתי של ההודים המערביים".
חינוך וקריירה
היא החלה לכתוב להנאתה כבר בגיל צעיר, וכשילדיה התבגרו והיו עצמאיים יחסית, היא החליטה ללמוד כתיבה יוצרת, וכך עשתה. דה ואל למדה באוניברסיטת אוקספורד ברוקס, וקיבלה תואר שני בתחום.
רומן הבכורה שלה, שמי הוא ליאון, מספר נער על ילד בן תשע ממוצא מעורב, המתרחש על רקע מהומות הנדסוורת' בשנת 1981: שלושה ימי מהומות שהתרחשו בהנדסוורת', פרבר של בברמינגהאם. הספר ראה אור בשנת 2016 בהוצאת ויקינג (הוצאת ספרי פינגווין Random House) לאחר ששישה בתי הוצאה לאור שונים התחברו על הזכות לפרסמו. .
הספר נכתב בעקבות הניסיון האישי והמקצועי של דה ואל ומבוסס על הרקע שלה בתחום מערכות העוסקות באומנה ובאימוץ במשפחה:
"זו הדרך בה גדלתי וחונכתי, אני ממוצא מעורב, אימצתי ילדים, הכשרתי וחנכתי עובדים סוציאליים. בשנת 1981 התגוררתי בהנסוורת' בברמינגהאם, בדיוק בקצה הדרך היכן שהתרחשו המהומות."
הרומן זכה לשבחים, פרסים ומועמדויות רבות: הוא זכה בפרס הרומן האירי לשנת 2017, והיה ברשימה המקוצרת במועמדים לפרס ספרי קוסטה עבור רומן ביכורים ופרס דזמונד אליוט .
שמי הוא ליאון הופק גם כספר שמע בקולו של השחקן הבריטי לני הנרי, שגם הסכים להשתתף בעיבוד טלוויזיוני ליצירה.
דה ואל גם כותבת סיפורים קצרים וסיפורת בזק, ובין היתר בעבר זכתה גם בפרסים על יצירות קודמות שלה, למשל: פרס הסיפור הקצר 2014 (the Bath Short Story), פרס הבידור הבריטי בשנים 2014 ו 2015 (Bridport Flash Fiction Prize) ופרס בחירת הקוראים הספרותית בשנת 2014 (SI Leeds Literary). בנוסף לפרסום באנתולוגיות, יצירותיה שודרו גם ברדיו, כולל סיפורה "אדריפט באתנה", שפורסם באנתולוגיה האודיסיאה של המידלנדס שראתה אור ב Nine Arches Press, ו- "הדבר היפה" - "על הגירה, סיפורי רקע והתחלות חדשות" - שודר בתחנת הרדיו BBC 4 על ידי השדרן ברט קיסר.
היא כתבה על הצורך שיש בכך שתחום ההוצאה לאור יהיה כוללני יותר ופחות אקסקלוסיבי, וב־22 בנובמבר 2017 היא הציגה בתוכנית הרדיו של תחנת הרדיו 4 BBC את התוכנית ששמה במרכזה את השאלה: איפה כל סופרי מעמד הפועלים? שעסקה בבחינה של סוגיות הכללה באומנויות וייצוג מעמד הפועלים בספרות הבריטית של ימינו.
בשנת 2019 היא פעלה רבות בתחום ספרי השמע. היא נהפכה ל"שגרירה" המקדמת את הנושא, וצוטטה: "אני חובבת של ספרי שמע. הם מגיעים אליך בדרך אחרת."
מלגת קיט דה ואל לכתיבה יצירתית
שלושה ימים לאחר שחתמה עם ההוצאה לאור את ההסכם על פרסום ספרה הראשון, שמי הוא ליאון, היא החלה ליישם את רעיון המלגה לסופרים שבאו מרקע של מצוקה. מלגת קיט דה ואל לכתיבה יוצרת היא מלגת לימודים במימון מלא, שנוצרה על ידי דה ואל תוך שימוש בחלק מכספי המקדמה שקיבלה עבור הרומן שלה, בבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
המלגה הושקה באוקטובר 2016 במחלקה לאנגלית ומדעי הרוח של בירקבק, והיא מספקת מימון מלא לסטודנט אחד בחוג ללימודי התואר השני בכתיבה יוצרת בבירקבק, וכוללת גם מלגת נסיעות שתאפשר לאותו סטודנט לנסוע ללונדון לשיעורים ובנוסף לקבל שוברים שיאפשרו לו לקבל בחינם את הספרים ברשימת הקריאה של תוכנית הלימודים. המלגה הראשונה הוענקה למשורר סטיבן מוריסון-בורק, במקור מברמינגהאם.
אלחדיף
אלחדיף הוא שם משפחה.
מדרשת אוריה
מדרשת אוריה היא מדרשה תורנית לבנות בגבעת שמואל.
המדרשה הוקמה בשנת ה'תשס"ז (2007) על ידי הרב יהושע שפירא, ראש ישיבת רמת גן, והרב ברוך סליי העומדים בראשה.
המדרשה משלבת את תורת הרב קוק בסגנון ישיבת 'הר המור' וישיבת 'מרכז הרב' עם תורת החסידות.
צוות המדרשה
בין המרצים במדרשה הם העומדים בראשה הרב יהושע שפירא והרב ברוך סליי. וכן, הרבנית עידית איצקוביץ, הרבנית רננה שפירא, הרב חנניה כהן, הרב דוד טורנר, הרב גדעון רוזנטל, הרב ראובן ששון, הרב שמיר שיינטופ, הרב אסף טבצ'ניק המשמש כרב קהילת "ראש יהודי" בתל אביב ומלמד בה, כמו כן, הרב יהונתן נמדר, הרב לביא אנגלמן, הרב יהושע וידר ועוד.
במדרשה צוות רבניות המלווה את הבנות, ובהן הרבניות יפעת לובר, יעל פוזן, מיכל גנץ, תמה בר נתן, צביה טבצ'ניק ועוד.
בעבר לימדו במדרשה, בין היתר, הרב אור טאוב, הרב ערן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל, הרב מיכאל טוביאנו וכן הרבנית גילה שרים העומדת בראש אולפנת דרכי נועם, שהייתה בעבר בצוות המחנכות והמשיכה ללמד במדרשה. בעבר הייתה בצוות גם הרבנית שולמית שילר, ראש אולפנת כפר פינס, נכון ל-2022.
תוכניות לימוד
במדרשה תוכנית הוראה לתואר אקדמי בחינוך בשילוב עם מכללה ירושלים. בשנת תשפ"א הוקמה 'שלוחת אורי' המהווה חלק מתוכנית ההוראה והלימוד בה מתקיים בירושלים בשכונת 'גבעת שאול' הסמוכה לכניסה לעיר.
בימי שני וחמישי לאורך השנה מתקיימת תוכנית לימוד שבה נוטלות חלק עשרות נשים מאזור המרכז.
בשנת ה'תשע"ז פתחה המדרשה בית מדרש ערב לבנות שירות לאומי, שבה עשרות בנות מכל עמותות ההתנדבות. תוכנית זו מבוקשת מאוד בקרב בנות השירות הלאומי בכל שנה מחדש. המדרשה מפעילה תוכנית אלול, לציבור הנשים הרחב ובה הכנה רוחנית לקראת חגי הימים הנוראים.
בעבר התקיימו גם סדרות שיעורים בשעות הערב שעסקו בחסידות, זוגיות, חינוך לחיי משפחה, תנ"ך ועוד.
המדרשה מקיימת מזה למעלה מ-3 שנים הרקדת פורים ענקית אליה מגיעות מאות נשים מרחבי הארץ, ערבי עיון לקראת החגים השונים לאורך השנה, הרקדה בערב יום העצמאות ועוד.
בשנת 2017 למדו במדרשה בתוכניות השונות כ-400 תלמידות.
המדרשה מקפידה על קשר עם הבוגרות ומקיימת עבורן שיעורים אחת לחודש וכן מפגש שנתי פנים אל פנים פעם עם לימוד משמעותי ואווירה טוחה, מפנקת ומשמעותית.בה.
להקת הנשים "אחותי" הוקמה בין כותלי המדרשה.
"ימי לימוד תנ"ך"
המדרשה מובילה עם מדרשת הרובע, ישיבת שבי חברון ומכללה ירושלים פרויקט של "ימי לימוד תנ"ך", מתוך מחויבות למדרשי חז"ל ולפרשנות התורנית הקלאסית וללא עירוב של ביקורת המקרא. התוכנית מתקיימת במשך שלושה ימים בראשית חודש אב ("תשעת הימים"). מתקיימים בה שיעורים לנשים, גברים, נוער ועובדי הוראה. בשנת תשע"ז נטלו חלק בימי הלימוד כ-5000 משתתפים, ובם ניתנו כ-200 שיעורים מפי רבנים, ראשי ישיבות ומדרשות.
ד'תרפ"ב
לוח שנה
כאמור, בשנה זו נתגלעה מחלוקת בקביעת הלוח העברי. לדעת חכמי בבל ובראשם רס"ג, השנה הייתה שנת השג, ולדעת חכמי ארץ ישראל ובראשם רבי אהרן בן מאיר גאון, השנה הייתה שנת החא.
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2005
הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-22 בנובמבר 2005. התוצאה הייתה ניצחון לסיומוט, שמנהיגה, הנס אנוקסן, נשאר ראש הממשלה.
שיטת הבחירות
31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
בפו לוי
בֶּפּוֹ לוי (באיטלקית: Beppo Levi; 14 במאי 1875 – 18 באוגוסט 1961) היה מתמטיקאי איטלקי יהודי. הוא פרסם מאמרים אקדמיים וספרים לא רק בתחום המתמטיקה אלא גם בפיזיקה, היסטוריה, פילוסופיה ופדגוגיה. לוי היה חבר אקדמיית בולוניה למדעים ואקדמיית דאי לינצ'אי.
שנותיו הראשונות וחייו באיטליה
בפו לוי נולד ב-14 במאי 1875 בטורינו שבאיטליה, הרביעי מעשרת ילדיהם של דיאמנטינה פולייזה וג'וליו ג'אקומו לוי. אאוג'ניו אליה לוי, אחיו הצעיר, היה גם הוא מתמטיקאי. לאחר שקיבל את הדוקטורט שלו במתמטיקה בגיל 21 מטעם אוניברסיטת טורינו, הוא התמנה כפרופסור כעבור שלושה חודשים ותוך זמן קצר היה לפרופסור במשרה מלאה. בהמשך מונה לוי כפרופסור במספר מוסדות אקדמיים בהם אוניברסיטת פיאצ'נצה (ב-1901), באוניברסיטת קליארי (בשנת 1906), אוניברסיטת פארמה (ב-1910) ולבסוף באוניברסיטת בולוניה בשנת 1928. בהמשך, בעקבות עליית כוחו של בניטו מוסוליני והפאשיזם והאנטישמיות באיטליה, לוי, בהיותו יהודי, סולק ממשרתו באוניברסיטת בולוניה והיגר לארגנטינה.
חייו בארגנטינה
לוי בחר להגר לארגנטינה בעקבות הזמנתו של המהנדס קורטס פּלהָ, דקאן הפקולטה למדעי המתמטיקה, פיזיקה-כימיה וטבע ב- Universidad Nacional del Litoral (כיום Facultad de Ciencias Exactas, Ingeniería y Agrimensura ב אוניברסיטה הלאומית רוסאריו) בעיר רוסאריו. קורטס הזמינו לבוא לרוסאריו ולעמוד בראש מכון למתמטיקה שנוסד באותם ימים. שם ערך לוי את רוב המחקר שלו מ-1939 עד מותו ב-1961.
בעודו חיי ברוסאריו, לוי הצטרף לקבוצה של מתמטיקאים שכללה את לואיס סאנטאלו, סימון רובינשטיין, חואן אולגין, אנריקה פרארי, פרננדו ואנריקה גספר, מריו קסטניניו ואדמונדו רופמן. ב-1940 יסד את Mathematicae Notae, המגזין המתמטי הראשון בארגנטינה. ב-1956 קיבל את הפרס האיטלקי Premio Feltrinelli.
נפטר ב-8 באוגוסט 1961 ברוסאריו, ארגנטינה ונקבר בבית הקברות היהודי שם.
תרומותיו למתמטיקה
עבודותיו המוקדמות חקרו סינגולריות על העקומים האלגבריים ועל המשטחים האלגבריים. בפרט, הוא סיפק הוכחה (מפוקפקת, לדעת מספר מתמטיקאים אחרים) כי פתרון סינגולריות על המשטחים האלגבריים מסתיים במספר צעדים סופי. מאוחר יותר הוא הוכיח כמה הנחות יסוד בתוצאות הנוגעות לאינטגרל לבג, כולל הטענה המופיעה גם היום תחת השם "למת בפו לוי".
הוא גם חקר את האריתמטיקה של עקומים אליפטיים וסיווג אותם – עד כדי איזומורפיזם – לא רק מעל שדה המרוכבים (C), אלא גם מעל שדה הרציונליים (Q). בהמשך הוא גם חקר מה במינוחים המודרני יהיה תת-קבוצה של נקודות פיתול רציונליות על עקום אליפטי על Q: שם הוכיח כי קבוצות מסוימות ניתנות למימוש, והאחרות - לא. הוא בעצם ניסח השערה מה צריכה להיות הרשימה המלאה של אפשרויות, השערה שנעשתה עצמאית על ידי אנדרו אוג 60 שנה מאוחר יותר והוכחה סופית על ידי בארי מזור.
1709 בספרות
ראו גם:
טים הוגלי
טים הוגלי (בנורווגית: Tom Høgli; נולד ב-24 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
הוגלי התחיל את הקריירה שלו בבודה/גלימט בתור קשר אחורי ובשנת חתם בטרומסה.
בטרומסה הוא הוסט לעמדת המגן. בשנת זכה בתואר "שחקן העונה של המועדון". ב-29 במאי 2011, הוא הבקיע את השער הראשון שלו בטרומסה בניצחון 0-4 נגד בראן.
ב-18 ביוני 2011 הוגלי חתם בקלאב ברוז' הבלגית.
ב-31 בינואר 2014 חתם בפ.צ. קופנהגן והעסקה יצאה לפועל ב-1 ביולי 2014. ב-20 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד סילקבורג. ב-22 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד וסטסילאנד.
ב-12 בינואר 2018 הוגלי חזר לטרומסה ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
בצעירותו הוגלי שיחק בנבחרת הצעירה של נורווגיה. ב-20 באוגוסט 2008, הוגלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד. ב-11 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012.
בישופות הילדסהיים
היסטוריה
לאחר שדוכסות סקסוניה נכבשה על ידי הממלכה הפרנקית, הקים הקיסר קרל הגדול בשנת 800 דיוקסיה מיסיונרית בחצרו המזרחית באלזה (Aula Caesaris), בערך ב ממערב להילדסהיים. בנו המלך לואי החסיד הקים את בית הבישוף בהילדסהיים בשנת 815, שהוקדש למריה הבתולה.
על פי האגדה שמסרו האחים גרים, המלך צד ביערות החורפיים של אלזה, כאשר הבין שאיבד את התליון שלו עם שריד של מריה הקדושה. נסער הוא שלח את מבקריו שגילו לבסוף שיח ורדים פורח עם השריד בענפיו. לואי בנה בעקבות כך קפלה לצד הוורד, קתדרלת סנט מרי המאוחרת יותר. רוזה קנינה שעדיין צומחת באפסיס הקתדרלה, נקראת ורד אלף השנים (Tausendjähriger Rosenstock).
בנו המלך לודוויג הגרמני מינה את הארכיבישוף לשעבר של ריימס, אבבו, לבישוף בין השנים 845 ל-847. יורשו של אבבו, אלטפריד, החל בבניית הקתדרלה, שתוכנית הקרקע שלה לא שונתה מאז. בתקופת שלטונה של השושלת האוטונית הסקסונית הילדסהיים, יחד עם הבישופים השכנים של הלברשטאדט ומגדבורג, הפכו לטריטוריה הכנסייתית המרכזית של האימפריה הרומית הקדושה. הבישוף ברנווארד (993-1022) ויורשו גוטהרד (1022–1038) הוסיפו רבות למסורת הארכיטקטונית והתרבותית של אתר המורשת העולמית של ימינו.
ברייכסטאג במיינץ ב-15 באוגוסט 1235 הגיע הבישוף קונרד השני להכרה הרשמית של הילדסהיים נסיך-בישוף (Hochstift) על ידי הקיסר פרידריך השני. כתוצאה שלילית של הצלחה זו, הילדסהיים החלה להפריע לדוכסות השכנה בראונשווייג-לינבורג של בית ולף, שהגיעה לשיאה בסכסוך של דיוקסיית הילדסהיים 1519–1523 עם הדוכס היינריך הצעיר מבראונשווייג, שהוביל לאובדן משמעותי של שטחים.
במאה ה-16, רוב הבישופות כמו גם רוב תושבי מדינת הילדסהיים עברו לפרוטסטנטיות. אבל הבישוף הצליח לא רק לשמור על עצמאותה מהמדינות הפרוטסטנטיות שמסביב בראונשווייג-לינבורג, אלא גם להחזיר חלקים גדולים מהנחלות האבודות, בעיקר בגלל שהבישופים שלה היו חברים בבית ויטלסבאך החזק מ-1573 עד 1761. האחרון, קלמנס אוגוסט מבוואריה ששלט משנת 1723, היה גם ארכיבישוף ונסיך בוחר של קלן, נסיך-בישוף של מינסטר, אוסנבריק ופדרבורן וכן מאסטר גדול של המסדר הטבטוני.במהלך החילון הגרמני של 1803 חולנה הילדסהיים ושטחה סופח לפרוסיה. אולם ארבע שנים מאוחר יותר, פרוסיה איבדה אותה לממלכת וסטפאליה שזה עתה הוקמה. קונגרס וינה של 1815 העניק את השטח של הנסיכות-בישופות לשעבר לממלכת הנובר.
השירות הקולוניאלי
השירות הקולוניאלי (באנגלית: Colonial Service) היה שירות ממשלתי בריטי שעסק בניהול המושבות של האימפריה הבריטית, במסגרת משרד המושבות. בין השאר פעל השירות הקולוניאלי בארץ ישראל, במסגרת המנדט הבריטי. השירות לא פעל בהודו, שם מילא פונקציה זו שירות המדינה ההודי.
עד לשנות ה-30 של המאה ה-20 לא פעל שירות קולוניאלי מאוחד, וכל מושבה בריטית התנהלה בנפרד. בשנות ה-30 הוקם השירות הקולוניאלי, ובו 16 תת-שירותים. כל פקיד של השירות הקולוניאלי היה חבר במנהלת המושבה שבה הוצב, וכן בתת-השירות הרלוונטי. לאחר מלחמת העולם השנייה מנה השירות כ-10,000 עובדים, והוא הגיע לשיאו בשנת 1957, עם 18,000 עובדים.
עם הענקת עצמאות למושבותיה של בריטניה באסיה, בשנות ה-40 ובשנות ה-50, והענקת עצמאות למושבותיה של בריטניה באפריקה, בשנות ה-50 ובשנות ה-60, הצטמצם השירות הקולוניאלי, ובשלהי שנות ה-60 מוזג עם השירות הדיפלומטי הבריטי.
תת-שירותים של השירות הקולוניאלי
השירות הקולוניאלי מנה 16 תת-שירותים:
חייל הבדיל
חייל הבדיל היא אגדת ילדים שנכתבה על ידי הנס כריסטיאן אנדרסן. הסיפור יצא לאור כחלק מקובץ אגדות שפורסם לקראת חג המולד בשנת 1838.
האגדה מספרת על נדודיו של חייל הבדיל הקטן וקטוע הרגל מתחילת דרכו על שולחן מתנות יום ההולדת דרך החלון ממנו נפל לחצר ועד לשובו בבטנו של הדג ופגישתו עם רקדנית הנייר אהובת ליבו. חייל הבדיל הוכיח אומץ לב ורגישות אף על פי שהוא צעצוע בעוד שלצעצועים אין לב, וזהו מוסר ההשכל בסיפור.
טיאגו אלקנטרה
טיאגו אלקנטרה דו נאסימיינטו (בפורטוגזית: Thiago Alcântara do Nascimento; נולד ב-11 באפריל 1991 בסן פייטרו ורנוטיקו שבאיטליה) הוא כדורגלן ספרדי בעל שורשים ברזילאים, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים
טיאגו נולד באיטליה לאם איטלקייה ולאב ברזילאי, ונדד בילדותו בין ברזיל לספרד. אחיו הצעיר ראפיניה נולד בברזיל וגדל בספרד. שניהם יצגו את נבחרת ספרד בצעירותם כאשר טיאגו המשיך לנבחרת הספרדית הבוגרת, וראפיניה המשיך לנבחרת הברזילאית הבוגרת. בגיל עשר הצטרף טיאגו לקבוצת הילדים של ברצלונה, ובהמשך קודם לקבוצת המשנה של המועדון. ב-17 במאי 2009 ערך טיאגו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשעלה כמחליף מול מיורקה. את שער הבכורה שלו במועדון כבש בניצחון 0–4 מול ראסינג סנטאנדר.
חייל הבדיל
עלילה
ביום הולדתו, מקבל ילד 25 חיילי צעצוע עשויים בדיל. לאחד החיילים יש רגל קצרה, כיוון שהמתכת לא הספיקה לייצר רגל מלאה. אותו חייל, לאחר שהוצב על השולחן, מגלה בלרינה יפה עשויה נייר, הניצבת אף היא על רגל אחת כיוון שרגלה האחרת מצויה באוויר. החייל מתאהב בה. צעצוע נוסף בחדר, ג'ק בקופסה, מאוהב אף הוא ברקדנית, ומזהיר את החייל לבל יתקרב אליה, אך החייל מתעלם ממנו.
טיאגו אלקנטרה
קריירת מועדונים
ב-14 ביולי 2013 נמכר טיאגו לבאיירן מינכן תמורת 25 מיליון אירו, חתם על חוזה לחמש עונות, וחזר להתאמן תחת פפ גווארדיולה, שאימן אותו גם בברצלונה. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שני שערים ב-16 הופעות בבונדסליגה, וזכה עם הקבוצה בדאבל.
חייל הבדיל
עלילה
למחרת החייל נופל מהחלון אל הרחוב. שני ילדים מוצאים אותו ומניחים אותו על סירת נייר ששטה בביוב. הוא שט על גבה עד אשר הוא פוגש בעכברוש. הסירה נסחפת עד אשר היא נבלעת בידי דג. הדג נתפס ובטנו נפתחת, החייל מתגלה ושב אל השולחן, שם הוא פוגש שוב ברקדנית. הילד משליך את החייל לתוך האח הבוערת ללא הסבר, והרוח סוחפת את הבלרינה איתו.
כשהמשרתת מנקה את האח, היא מוצאת כי החייל נמס לכדי לב עשוי בדיל, והחרוז הנוצץ שקישט את רקדנית הנייר שהפך שחור כפחם.
טיאגו אלקנטרה
קריירת מועדונים
כבר לאחר שלושה ימים, ב-21 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה בליברפול כשעלה כמחליף בניצחון 0–2 מול צ'לסי. כבר במשחק זה שבר שיא פרמייר ליג כאשר מסר 75 מסירות מדויקות, הכי הרבה מסירות מדויקות לשחקן ב-45 דקות מאז שהנתון החל להיספר בעונת 2003/2004. את שער הבכורה כבש ב-8 במאי 2021 בניצחון קבוצתו 0–2 על סאות'המפטון.
חייל הבדיל
עיבודים ואזכורים לסיפור
האגדה עובדה על ידי ג'ורג' בלנשין למופע בלט לצלילי מוזיקה מאת ז'ורז' ביזה. כמו כן, היא הומחזה באחד הפרקים בתוכנית הילדים "פלאי קלעים" ששודרה בערוץ הראשון וכן בסדרת האנימציה הדנית אגדות אנדרסן ששודרה בישראל בשנת 2005. עלילת סדרת ילדים "טירת הצעצועים" מבוססת על האגדה.
טיאגו אלקנטרה
קריירה בינלאומית
טיאגו היה שותף לזכייה של נבחרת ספרד עד גיל 17 ביורו 2008. כמו כן, לקח חלק בזכייה של נבחרת ספרד עד גיל 21 ביורו 2011 ואף נבחר לאיש המשחק בגמר. טיאגו היה גם קפטן הנבחרת הצעירה באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בישראל בשנת 2013. במשחק הגמר מול איטליה הבקיע טיאגו שלושער ונבחר בפעם השנייה ברציפות לאיש המשחק בגמר.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הייתה במשחק הידידות נגד נבחרת איטליה ב-10 באוגוסט 2011. את הופעת הבכורה שלו במסגרת תחרותית ערך ב-6 בספטמבר 2011, בניצחון 0–6 על ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות יורו 2012.
תארים
ליברפול
חיים אישיים
אביו הוא כדורגלן העבר מאזיניו, אחיו הוא הכדורגלן ראפיניה אלקנטרה, ובן דודו הוא הכדורגלן רודריגו.
בגילגול הזה
עם יציאתו זכה האלבום להצלחה מסחרית גדולה וכמה משיריו הפכו ללהיטים בשעתם: "ככה וככה", "בגילגול הזה" ו"בדיוק כמוך" המתייחס ליחסי ישראל והפלסטינים.
הפקה
בקולות רקע השתתפו בנות מקהילת "העבריים מדימונה"
את עטיפת האלבום עיצב וצייר המעצב יוסי רום.
מצור
מָצוֹר היא צורת לחימה שבה צד אחד מבקש לכבוש מתחם מבוצר ואילו הצד השני מבקש להגן עליו ולהמשיך להחזיק בו. ההגדרה המילונית למצור היא: "הקפת עיר על ידי צבא כדי לנתק אותה משאר המקומות ולהכניעה". כיום המונח "מצור" מתייחס לכל פעולת הלחימה על מתחם מבוצר ולא רק להקפתו והרעבתו. פעולת ההקפה והבידוד נקרא "כיתור" או "טבעת מצור".
מצור מתרחש כאשר כוח תוקף (או "כוח צר") נתקל בעיר או במבצר המסרבים להיכנע ושלא ניתן לכובשם בהתקפה ישירה ומיידית. המצור בדרך כלל כרוך בכיתור המטרה ובחסימת דרכי האספקה, בשילוב התקפות על הביצורים במטרה להבקיעם. ההתקפות על הביצורים בדרך כלל עירבו כלי מצור וארטילריה ולעיתים אף ניסיונות לחפור מתחת לביצורים ולמוטט את יסודותיהם.
לוחמת המצור קדומה כהיווצרות ריכוזי האוכלוסייה החקלאיים והעירוניים, כאשר איכרים הקימו גדרות ותעלות על מנת להגן על יבולם מפני חומסים. במזרח התיכון יש עדות לערים מבוצרות בחומות אבן עוד מ-4000 לפני הספירה (יריחו). במהלך ימי הביניים הייתה לוחמת מצור חלק חשוב בלחימה באירופה. לוחמת המצור עברה את ההתפתחות המשמעותית שלה מאז התקופה הרומאית כאשר הומצא התותח. התותח מוטט בנקל ביצורים שעמדו חזקים מול כלי המצור העתיקים ושינה את תכנון הביצורים. במאה ה-20 חשיבותה של לוחמת המצור הקלאסית פחתה ורוב הערים לא כללו עוד חומות עיר או ביצורים למיניהם. את לוחמת המצור על ערים החליפה בעיקר לוחמה בשטח בנוי, וזאת עקב ההתפתחות הגדולה באמצעי ההשמדה והגידול בכוח האש שהפך רבים ממאפייני המצור הקלאסי ללא רלוונטיים.
הכוח הצר
האסטרטגיה הכללית של הכוח הצר נשענים לרוב על שלושה שלבים, שלעיתים חופפים או נבלעים זה בזה:
באופן כללי, ישנן ארבע שיטות להכנעת מעוז מבוצר:
מול ביצורי אבן מתוכננים היטב, רוב ניסיונות ההבקעה נטו להסתיים בכישלון, ואילו מצורים ממושכים - בהנחה שלצבא הצר היו את האמצעים הלוגיסטיים לאחזקת מחנה בתנאי שטח קשים לזמן ממושך - נחלו לרוב הצלחה. מול ביצורי עץ, שהיו נפוצים באירופה של טרום מסעות הצלב, גם תקיפות הבקעה צלחו.
כלי מצור
עתיקים:
הכוח הנצור
הכוח הנצור הסתמך בעיקר על ביצורים ואספקה גדולה של מזון ומים כדי להחזיק מעמד מול מצור ממושך. מבצרים וערים כללו לעיתים גם בורות מים, מעיינות ושדות תבואה שנמצאו בתוך החומות, דבר שחיזק את יכולתם לעמוד בפני מצורי הרעבה ממושכים.
הביצורים עצמם כללו כמעט תמיד חומה גבוהה שבה שזורים צריחים ומגדלים, ובהם חרכי ירי המאפשרים לירות על כל מי שמנסה לטפס על החומה או לפרוץ אותה. על גג החומה עצמה היה נהוג להציב קשתים שיירו חצים על הכוח הצר וימנעו ממנו לנסות לפרוץ את החומה או לטפס עליה. בנוסף לירי, יכלו הקשתים להשליך על התוקפים אבנים או שמן רותח מגג החומה. לעיתים נחפר לפני החומה חפיר (יבש או רטוב) וזאת על מנת לסכל ניסיונות להגיע אל יסודות החומה ולמוטטה. נקודת תורפה במערך הביצורים הייתה המגדל שהכיל את שער הכניסה למבצר, ולפיכך מוגן מגדל זה בכבדות. בשיא ימי הביניים השתכללו הביצורים ולעיתים אף כללו חומות כפולות (המאפשרות להמשיך להחזיק מעמד גם אחרי שחומה אחת נפרצה), מגדלים עגולים החולשים על כל הזוויות, חפיר רחב ושער עם גשר הניתן להרמה. כאשר הומצא התותח שהפך את ביצורי ימי הביניים לחסרי תועלת, פיתחו המהנדסים של אירופה ביצורים נגד ארטילריה המבוססים על מגננים, סוללת עפר רחבות וחומות נמוכות, שצוידו אף הן בתותחים על מנת לפגוע ולהשמיד את כלי המצור ותותחי הכוח הצר.
עוד שיטה שבה השתמשו הנצורים לשבירת מצור היא חבלה במחנה האויב ותקיפת הכוח הצר במטרה להרוס את מחנהו או את כלי המצור שלו ולאלצו לוותר על המצור. ביצורים מסוימים כללו שערים סודיים בחומה (שנקראו "פִשפָשים") שאפשרו הוצאת כוחות קטנים על מנת לחבל במחנה הצר וציודו. לעיתים הסתמכו הנצורים על כוח צבאי חיצוני שיסייע להם מבחוץ לשבור את המצור.
היסטוריה
תולדות לוחמת המצור היא כתולדת הביצורים והתפתחותן. העיר המבוצרת העתיקה ביותר היא כנראה יריחו, שבה נמצאו שרידי חומות וחפיר.
לוחמת מצור בעת העתיקה
צבא אשור היה הראשון מבין צבאות העת העתיקה במערב שהיו לו יחידות הנדסה קבועות. האשורים הפעילו בעיקר אילי ניגוח, מגדלי מצור והשתמשו ביחידות חפרים שמטרתן הייתה למוטט את חומת הערים הבצורות על ידי חפירה מתחת ליסודותיהן. בתקופה זו, רוב הביצורים היו עשויים מלבנים ומלאכתם הצרים הייתה קלה יחסית. ככל הנראה אשור היו הראשונים להמציא את הכננת, מכשיר שניתן להשתמש בו במכונות מצור שונות. דוגמה טובה לטקטיקת המצור של האשורים היא כיבוש העיר לכיש שבשפלת יהודה, על ידי סנחריב. כיבוש זה מתואר בתבליט לכיש וממנו אפשר ללמוד על מבנה הצבא האשורי.
גם לפני התקופה האשורית השתמשו ביחידות הנדסה וכלי מצור, אך היו אלו יחידות אד הוק ויעילותן הייתה מוגבלת. יעילות יחידות ההנדסה האשוריות הייתה רבה ביותר ובעזרתן הצליח צבא אשור לבסס אימפריה רחבת ידיים במזרח התיכון.
ביוון העתיקה חלו מספר שיפורים בכלי מצור והמצאו כלים חדשים. התפתחות כלי המצור באה לענות על התקדמות במלאכת ביצור הערים - במקום חומות בנויות מלבני חימר, חלק נכבד מהחומות היה בנוי מאבנים. נוספו מיני כלי הטלה גדולים דוגמת בליסטרה וקטפולטה, שופרו אמצעים אחרים. לעיתים, לצד כלים אלו בנו היוונים חומות מצור סביב הערים הנצורות על מנת לסגור את האויב בצורה הרמטית. בתקופה זו שופרו מאוד מגדלי המצור ולא אחת נכבשו ערים שלמות בעזרת המצאה זו. אף על פי שבסרטים שונים רואים לעיתים בליסטראות וקטפולטות מוצבות על החומה או בתוך צריחים, הרי שזה לא היה מקובל. העניין הוא שבדרך כלל החומות היו צרות למדי ולא היה מקום למכונת מצור גדולה על החומה או בתוך הצריח.
אולי המצור המפורסם ביותר הוא המצור על העיר טרויה. מצור זה המוזכר באגדות האיליאדה, נמשך לפי אגדות המיתולוגיה היוונית כעשר שנים, עד לשבירתו על ידי שימוש מתוחכם בסוס מעץ. מצור זה נחשב לאגדה עד לתחילת המאה ה-20, אולם חפירות ארכאולוגיות גילו שרידים של עיר מבוצרת במקומה המשוער של העיר, דבר שלפי חוקרים מסוימים תומך בחלק מהסיפור האגדתי.
אלכסנדר הגדול וצבא מוקדון היו מעורבים במצורים רבים. שניים מהם ידועים במיוחד: המצור על צור (Tyre) ועל המצור על הסלע סוגדיאנה (Sogdian Rock). העיר צור הייתה עיר-אי פיניקית במרחק ק"מ אחד מהיבשה ונחשבה לבלתי חדירה. המוקדונים בנו סוללת עפר אל העיר (נאמר עליו שהיה ברוחב של כ-60 מטר) והציבו בסופה כלי מצור כגון קטפולטות קלות ומרגמות שירו אבנים על העיר. אחרי 7 חודשי מצור נפלה העיר. בניגוד מוחלט לצור, המבצר בסוגדיאנה נכבש על ידי תחבולה: המבצר היה ממוקם גבוה על צוק, אלכסנדר השתמש בטקטיקה דמויות קומנדו על מנת לכבוש הרים שחולשים על המבצר ולגרום למגינים המיואשים להיכנע.
הלגיונות של הרפובליקה הרומית ומאוחר יותר, האימפריה הרומית, ידועים במיומנות ההנדסיות שלהם ובפרט בטקטיקת המצור שלהם שבוצעה ביעילות ובנחישות. במסעו לכיבוש גאליה במאה ה-1 ניהל יוליוס קיסר מספר רב של מבצעי מצור מגוונים. יוליוס קיסר תיאר כיצד בקרב אלסיה בנו הלגיונות שתי חומות ענק מבוצרות סביב העיר. החומה הפנימית, בהיקף 10 מיל (כ-15 ק"מ) החזיקה בפנים את כוחותיו של ורקינגטוריקס (Vercingetorix), בשעה שהחומה החיצונית מנעה מתגבורת חיצונית להגיע אליהם. הרומאים החזיקו בשטח שבין שתי החומות. הגאלים הנצורים, שעמדו בפני הרעבה, נכנעו בסופו של דבר אחרי שכוח החילוץ שיועד לסייע להם הובס על ידי חיל פרשי העזר של קיסר.
מצור ידוע נוסף התרחש בעת דיכוי המרד הגדול: המצור על מצדה בשנת 74 בו בנו הרומאים סוללת עפר בגובה של כ-100 מטרים על מנת לכבוש את פסגת ההר המבוצרת בה החזיקו הקנאים היהודיים עוד ידוע הוא המצור על יודפת.
באותה תקופה השיטה האוניברסלית להתגוננות מפני מצור הייתה השימוש בביצורים, בייחוד בחומות ובתעלות בגיבוי ביצורים טבעיים. אספקה של מזון ומים בכמות מספקת הייתה הכרחית כדי להתגבר על השיטה הפשוטה ביותר של מצור: כיתור והרעבה. בזמן מצור, הכוח הצר היה בונה סוללות עפר סביב היעד הנצור, על מנת למנוע הגעתם של אספקה ותגבורת אליו. ההרעבה הייתה אמצעי יעיל ואכזרי לשבירת התנגדותם של המגנים, שלעיתים הידרדרו עד כדי אכילת אדם כדי להיאבק ברעב העצום שהישרו הצרים. מגילת איכה המקראית, המתייחסת לאירועי המצור על ירושלים בסוף ימי בית המקדש הראשון מספרת כך: "יְדֵי נָשִׁים רַחֲמָנִיּוֹת בִּשְּׁלוּ יַלְדֵיהֶן / הָיוּ לְבָרוֹת לָמוֹ (היו להן למאכל) בְּשֶׁבֶר בַּת עַמִּי" (איכה ד' י').