cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשמר האדום
הקמה ותפקידים
המדינה חולקה ל-11 מחוזות וכן למחוז ה-12 בירת הונגריה בודפשט, המפקדים הראשיים של המשמר בבודפשט היו לפי הסדר פרנץ ינצ'יק, ארנה לנדלר, (שהיה מפקד "המשמר האדום" בבודפשט וגם סגן מפקד המשמר האדום הלאומי כסגן קומיסר העם לענייני פנים) דזיה בירו וארנה זיידלר. המשמר האדום לא היה מורכב רק מחיילים שפורקו מנשקם ומפועלים קומוניסטים מסורים, אלא גם מיזג את צוות המשטרה והז'נדרמריה שפורקו. הצו פורסם ב-1 באפריל. המפקד העליון הלאומי היה (לפי סדר) ארנה לנדלר, ד"ר. פרנץ ראקוש, ד"ר זולטאן ויידה, אדה צ'לפקו ובסוף לתקופה קצרה מתיאש ראקושי. המשמר בוטל על ידי ממשלת פיידל ב-3 באוגוסט בצו. ב-ט באוגוסט באוגוסט הוקמה שוב הז'נדרמריה על יד ממשלת פרידריך.
סמכויות
במסגרת המשמר האדום נקבעו סמכויות הדרגים השונות נגד גורמי הפשיעה (מפקדה ארצית, מטה מחוז, מחלקות בילוש גדודי) בהתאם לאופי הפשעים. לפיקוד הלאומי המרכזי השתייכה למשל מחלקה 3 לחקירות פליליות ועסקה בעיקר באיתור עבירות ברמה לאומית (בפועל בעיקר באזורים מחוץ לבודפשט): תיקים בהליכים של בית משפט צבאי, פעולות נגד רכוש הציבור, חקירות הדורשות מומחיות או שיתוף פעולה מיוחד. שם המחלקה השתנה מספר פעמים (ועדת החקירות של המשמר האדום, הקבוצה המרכזית לחקירות פליליות), אך כללי הנוהל שלה לא השתנו באופן משמעותי.
זרה בתוכנו
זרה בתוכנו (באנגלית: A Stranger Among Us) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1992 בבימויו של סידני לומט, עם מלאני גריפית בתפקיד הראשי.
העלילה היא על שוטרת ניו יורקית שנשלחת לחקור מקרה רצח בתוך קהילת החסידים בברוקלין ולצורך החקירה היא מתחזה לאישה חרדית ונטמעת בתוך הקהילה.
זהו סרטו הראשון עם קרדיט של ג'יימס גנדולפיני.
הסרט קיבל ביקורות שליליות וגם לא זכה להצלחה מסחרית. מלאני גריפית וטרייסי פולאן היו מועמדות לפרס פטל הזהב לשחקנית הראשית ושחקנית משנה. סידני לומט לעומת זאת, היה מועמד לפרס דקל הזהב.
תקציר העלילה
היא מתקבלת לראיון אצל הרעבע (ניק ריצ'רדסון) שמספר לה כי כל משפחתו הושמדה בשואה והוא אימץ את אריאל (אריק טל) שישמש לו כיורש וכן את לאה (מיא שרה) שעוזרת לו ואת מרה (טרייסי פולאן) שהיא חוזרת בתשובה לאחר שהידרדרה לעולם הפשע.
יעקב קלאוזמן (ג'ק ובר) הוא הארוס של מרה והוא הנעלם. במלטשת היהלומים שלו נתגלה כי כל היהלומים נגנבו וכן סכום של 750.000 דולר. אמילי מסתכלת על התקרה, רואה שם כתם דם, מסירה את אחד האריחים ומגלה את גופתו של יעקב. הפרשה כעת היא מקרה רצח. השוטר לווין (ג'ון פנקו) מצטוות לאמילי והיא מחליטה באישור הרעבע ואריאל להתחזות כחוזרת בתשובה ולהיטמע בתוך הקהילה כדי שתמשיך בחקירה באין מפריע.
מתפתח רומן ידידות בין אריאל לאמילי אבל הוא מודיע לה כי היא אינה ה"באשארט" (המיועדת) שלו וכי נקבע כי יינשא לשיינה (רינה סופר) מפריז וכך יהיה.
במשך הזמן היא מתוודעת לחיי הקהילה, כשרות, קבלת שבת, עזרה לזולת וחוקי דת נוקשים. היא מצטרפת לחנות התכשיטים של המשפחה ביחד עם אריאל, לאה ומרה.
לחנות נכנסים שני עבריינים - האחים באלדסארי, אנתוני (ג'יימס גנדולפיני) ואחיו כריס (כריס לאטה) ודורשים דמי חסות. אמילי מזעיקה את לווין והוא מתקין שם מצלמות. בביקור השני שלהם מצליחה מרה להטמין במעיל של כריס שקית יהלומים ריקה עם השם של יעקב. אמילי מנסה לעצור אותם באשמת סחיטה ורצח אך הם נמלטים. לאחר מרדף ברחובות ניו יורק, יורה אמילי במכונית ופוגעת באנתוני. לפני מותו הוא לוחש לה כי לו ולאחיו שום קשר לרצח יעקב.
לבסוף מוצאת לאה את הכסף אצל מרה ומתברר לה כי מרה הייתה שותפה לרצח שבוצע על ידי אחד מחבריה העבריינים בעבר. מרה מאיימת עליה באקדח ומובילה אותה לבית הכנסת שם היא מתעמתת עם אמילי ואריאל. היא חובטת באקדח בראשה של אמילי ומנסה להימלט אך אריאל יורה בה למוות.
אריאל מתחתן עם שיינה כשאמילי המאוכזבת מתבוננת בהם מרחוק.
אמילי חוזרת למשטרה, לווין מציע לה חופשה זוגית בארובה אך היא עונה לו כי היא עדיין מחכה ל"באשערט" שלה.
מלחמת ליגת קמברה
מלחמת ליגת קַמְבְּרֶה, הידועה לעיתים גם בשם מלחמת הליגה הקדושה ובשמות אחדים נוספים, הייתה אחד העימותים המהווים יחד את המלחמות האיטלקיות. הצדדים הנצים העיקריים במלחמה, שניטשה מ-1508 עד 1516, היו צרפת, מדינת האפיפיור והרפובליקה של ונציה; הצטרפו אליהם בשלבים שונים של העימות כמעט כל המעצמות והמדינות החשובות במערב אירופה, ובהן ספרד, האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה, סקוטלנד, דוכסות מילאנו, פירנצה, דוכסות פרארה ושכירי חרב שווייצריים.
הליגה של קמברה הוקמה על ידי האפיפיור יוליוס השני כדי לרסן את השפעתה של ונציה בצפון איטליה. הייתה זו ברית אנטי-ונציאנית שכללה, מלבדו, את לואי השנים עשר, מלך צרפת, את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופרננדו השני, מלך אראגון. הברית נחלה הצלחה בתחילת דרכה, אך לאחר זמן נתגלעו חיכוכים בין יוליוס השני ללואי ה-12 שגרמו בסופו של דבר להתפרקות הברית ב-1510 ולהתחברותו של יוליוס השני בברית עם ונציה נגד צרפת.
הברית בין ונציה והאפיפיור התרחבה לאחר זמן והפכה למה שמכונה "הברית הקדושה". ב-1512 הצליחו חברות הברית לסלק את הצרפתים מאיטליה, אך בשל חילוקי דעות בדבר חלוקת השלל פרשה ונציה ועברה לצדה של צרפת. תוך וכדי כך ירש פרנסואה הראשון את כסאו של לואי ה-12, ובהנהגתו נחלו הצרפתים והוונציאנים ניצחון בקרב מריניאנו ב-1515 והצליחו להשיב לעצמם את הטריטוריות שאיבדו קודם. חוזי נויון ובריסל, שחתמו את המלחמה שנה אחר כך, החזירו למעשה את מפת איטליה למצבה בשנת 1508.
ג'יימס לין
ג'יימס תומאס לין (באנגלית: James Thomas Lynn; 27 בפברואר 1927 – 6 בדצמבר 2010) היה איש הקבינט של ארצות הברית ופקיד ממשל אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית משנת 1973 עד 1975 וכמנהל משרד הניהול והתקציב משנת 1975 ועד 1977.
ביוגרפיה
לין נולד בקליבלנד שבמדינת אוהיו ב-27 בפברואר 1927, לפרידריך רוברט לין ולדורותי אסטל לין (לבית פטרסן). ב-1948 הוא סיים את חוק לימודיו בכבוד רב ביותר באוניברסיטת ווסטרן ריזרב (כיום "קייס ווסטרן ריזרב"), ובשנת 1951 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד היה לין העורך של כתב העת המשפטי של הרווארד. לין נישא לג'ואן מילר ב-5 ביוני 1954. היו להם שתי בנות ובן אחד.
הוא עבד עבור משרד עורכי הדין ג'ונס דיי, משרד עורכי הדין הגדול ביותר בקליבלנד, הפך לשותף בחברה ב-1960 ועבד שם עד 1969, עת התמנה ליועץ המשפטי של מחלקת המסחר של ארצות הברית. ב-1971 הוא התמנה לתת מזכיר המסחר.
הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה את לין לתפקיד מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, מיום 2 בפברואר 1973 ועד 5 בפברואר 1975. הנשיא ג'רלד פורד, מחליפו של ניקסון, מינה אותו למנהל משרד הניהול והתקציב מיום 10 בפברואר 1975 עד ה-20 בינואר 1977.
לין הצטרף למועצת המנהלים של חברת אטנה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ושימש כיושב ראש ונשיאה שלה במהלך שנות ה-80. בשנים 1978–1988 היה לין ראש "מועצת העיר הפדרלית", מוסד ללא כוונת רווח החותר לפיתוח כלכלי בוושינגטון הבירה ושמשפיע רבות על הקונגרס של ארצות הברית. לין היה גם היועץ המשפטי של הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנת 1979 ונשיא קרן ג'יימס ס. בריידי הנשיאותית בתחילת שנות ה-80. בשנות ה-90 שימש לין כחבר במועצת המנהלים של מספר חברות, ביניהן חברת פייזר. כמו כן, לין היה עמית כבוד של מכון ברוקינגס.
הוא נפטר משבץ מוחי בביתו בבת'סדה שבמרילנד, ב-6 בדצמבר 2010.
I Wish (שיר של ג'ואל קורי)
"I Wish" הוא סינגל של התקליטן הבריטי, ג'ואל קורי, בשיתוף פעולה עם הזמרת הבריטית, מייבל. השיר יצא ב-29 באוקטובר 2021 בהוצאת חברות התקליטים וורנר מיוזיק גרופ ואטלנטיק רקורדס. השיא מופיע כרצועת בונוס במהדורת הסטרימינג של אלבום האולפן השני של מייבל, .
מאורע ברנר
"מאורע ברנר" הוא כינוי לפולמוס חריף, שהתנהל בעולם היהודי בשנים 1910–1911, בעקבות מאמר של יוסף חיים ברנר.
רקע
בראשית המאה ה-20 החלה תופעה חדשה בקרב יהדות מזרח אירופה: המרת הדת לנצרות. תופעה זו, שכונתה גם "שמד", הייתה מוכרת במהלך המאה ה-19 בקרב יהדות מערב ומרכז אירופה, אולם התפשטותה למזרח גרמה לתגובת חרדה בציבור היהודי. הדאגה מפני השמד ומפני "פריצת החומות" באה לידי ביטוי במאות מאמרים בעיתונות היהודית, והייתה נושא מרכזי בסדר היום היהודי עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. על רקע זה ניתן לראות במאמר של ברנר, ובפולמוס שהתפתח סביבו, חלק בלתי נפרד ממסכת הוויכוחים של התקופה בשאלת ההתבוללות.
תחילת הפולמוס: המאמר של ברנר
א. תופעת השמד היא שולית, ואינה מסכנת כלל את קיומו של העם היהודי.
ד. כותב המאמר איננו מאמין בשום דת. כל הדתות בעיניו הן הבל ורעות רוח. עם זאת, יש לו קשר עמוק ומחייב לתרבות היהודית ולספר התנ"ך, שהוא היסוד לה, והוא הירושה הרוחנית של בעל המאמר, יחד עם כל עם ישראל.
ה. בהתייחסותו לתנ"ך רואה בעל המאמר את הברית החדשה כהמשך אורגני של הברית הישנה וכשווה לה במעמד. ביחד מגלמות שתיהן את ספר הספרים של עם ישראל.
ברנר חתם על המאמר באחד משמות-העט שלו, י. חבר, אך היה ידוע לכל, כי הוא היה הכותב היחיד במדור זה.
התגובות למאמר והתגובות שכנגד
המאמר של ברנר גרר תגובות קשות, ולא רק בציבור הדתי והמסורתי, שהיה אז רוב רובו של העם היהודי. בעיקר עוררו כעס דברי ברנר המרוממים, לכאורה, את הברית החדשה, ולצידם ביטויי בוז חריפים במיוחד כלפי כל הדתות באשר הן, כולל הדת היהודית.
בארץ ישראל הוביל את הביקורת השבועון "החרות", ביטאון העדה הספרדית בירושלים. כשבוע לאחר פרסום מאמרו של ברנר יצא "החרות" במאמר ראשי, ללא חתימה, שכותרתו "כפירה או הסתה". המאמר תקף בחריפות את מערכת "הפועל הצעיר", שפרסמה את דברי י. חבר, והאשים אותה בשיתוף פעולה עם שליחי הנצרות. מחבר המאמר עצמו זכה למטר של גידופים - "בוגד", "כופר", "מסית" ו"מסיונר-בסתר" - ונרמז שהוא מקבל שכר מהמיסיון עבור פעילותו. למתקפה של "החרות" על המאמר הצטרפו כתבי עת רבים בישראל ומחוצה לה.
ברנר הגיב ב"הפועל הצעיר" במאמר מלא בוז כלפי שבועון "החרות" ודחה את כל האשמותיו. הפעם חתם בשמו המלא. במקביל התפרסמה הודעה של גוף בשם "ועד הפועל הצעיר בירושלים" שבה תקפו הכותבים בחריפות את המאמר ב"החרות". יתר על כן, מערכת "החרות" נדרשה לפרסם את שם כותב המאמר "כפירה או הסתה" כדי לתבעו לדין, על אשר האשים את "הפועל הצעיר" בשיתוף פעולה עם הנצרות. אם לא תתמלא דרישתו לפרסם את השם, נאמר בהודעה, אין הוועד אחראי למעשי אלימות שיינקטו נגד עיתון "החרות". דרישת הוועד לא נענתה, ותוך זמן קצר אירעו מעשי אלימות: התבצעה "חבלת אזהרה" בסדר-הדפוס של "החרות", חבלה שעיכבה את יציאת העיתון ביום אחד, ולאחר יומיים נופצו חלונות מערכת העיתון ונזרקו לתוכה אבנים. אירועים אלה גררו האשמות, הכחשות, איומים בפנייה למשטרה ובתביעות משפטיות. כל אלה נשארו בגדר איומים בלבד, אך הרוחות סערו.
מוקד ההתנגדות השני היה בלונדון, שם עורר המאמר של ברנר את חמתו של אחד העם. הוא החל להריץ מכתבים זועמים לכל אנשי שלומו באירופה, ודחק בהם להגיב בחריפות על המאמר. במיוחד לחץ אחד העם על חברי הועד האודיסאי שתמך כספית בעיתון "הפועל הצעיר". חברי הוועד אמנם היו שותפים לדעתו של אחד העם על המאמר וסגנונו הבוטה, אך הם לא מיהרו להגיב. אחד העם לא ויתר והגביר את לחצו עליהם, עד שלבסוף השיג את מבוקשו: באספת הוועד ב-18 בינואר 1911 התקבלה החלטה להסיר את התמיכה הכספית בעיתון "הפועל הצעיר". יותר מכך, חידוש התמיכה הותנה בהחלפת מערכת העיתון ושינוי התוכן שלו. זו לשון ההודעה:
תגובת אנשי ארץ-ישראל להחלטת הוועד האודיסאי: החלטת הוועד האודיסאי לבטל את תמיכתו הכספית בעיתון "הפועל הצעיר" עוררה סערה בארץ-ישראל. ביוזמתם של שלושה אישים (אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ, יצחק וילקנסקי-וולקני ור' בנימין) הוזמנו כל סופרי ארץ-ישראל לאספת חירום, שהתקיימה ביפו ב-11 בפברואר 1911. כל המוזמנים מיפו הגיעו, ואך מעטים מחוץ ליפו, אולם אלה שלא הגיעו שלחו מכתבים שהוקראו באספה. האספה הייתה סוערת. לצד דוברים שתקפו בחריפות את הוועד והגנו בלהט על ברנר, היו גם כאלה שהיו פחות חריפים. חלק מהדוברים הסתייגו בבירור מדברי ברנר, אך כולם הביעו תמיכה בחופש הביטוי וחופש העיתונות. מגוון דעות רחב הושמע באספה, והיה צורך במאמץ ניכר כדי להגיע לידי החלטה שתהיה מוסכמת על הכל. לבסוף התקבלה פה אחד הודעה, שניסוחה היה מתון בהרבה מרוח האספה. זאת מתוך כוונה לשמור על יחסים תקינים עם הוועד האודיסאי ולא לפגוע בכבוד האישים החשובים שכיהנו בו. בהודעה הביעו סופרי ארץ-ישראל מחאה על הפסקת התמיכה בעיתון "הפועל הצעיר", והודיעו, כי הם ידאגו בעצמם להמשך קיומו. זו לשון ההודעה:
עשרים וארבעה סופרים חתמו על ההחלטה ביפו: ל"א אורלוף, ז"י אנכי, דבורה בארון, ר' בנימין, בן ישראל, ש. בן ציון, א"ד גורדון, ישראל דושמן, חיים הררי, יוסף ויתקין, מאיר וילקנסקי, ח"ל זוטא, ד"ר לוריא, זאב סמילנסקי, דוד סמילנסקי, ק"ל סילמן, ש"י עגנון, א. ציוני, א"א קבק, א"ז רבינוביץ', יעקב רבינוביץ', י. שוויגר, שלמה שילר, מ. שיינקין.
הקריאה לתמיכה כספית בעיתון הצליחה מעל המשוער. מיד לאחר פרסום ההודעה החל להגיע למערכת "הפועל הצעיר" זרם של תרומות - רובן עמד על סכומים קטנים – מארגונים ומאנשים פרטיים בארץ-ישראל וגם מחוץ-לארץ. תרומות אלו לא רק הבטיחו את המשך קיומו של העיתון אלא אפשרו לו להתרחב ולהגדיל את תפוצתו.
הסתעפות הפולמוס
התגובות למאמרו של ברנר התעצמו והסתעפו בעקבות החלטת הוועד האודיסאי ותגובת הנגד של סופרי ארץ-ישראל. למשל, התפתח ענף עצמאי בוויכוח, שבו המאמר של ברנר שימש רק כנקודת פתיחה לדעות בנושאים של חופש הביטוי, חופש העיתונות, הקשר בין תמיכה כספית להכתבת דעות והיחס לתמיכה בכלל. במקביל הוסיף להתנהל ולהתפתח הוויכוח הבסיסי בנושאי לאומיות וחילוניות, יהדות ונצרות ואף לגבי ברנר עצמו, דעותיו ואישיותו. וכך כותבת נורית גוברין בספרה על הפרשה:
ובהמשך: "הרוחות ממשיכות לסעור, הוויכוח גואה [...] וכשם שהוא מתנהל במקביל בהסתעפויותיו הנושאיות השונות כך הוא מתנהל במקביל בארצות השונות ובכתבי העת השונים. המאמרים נכתבים בעת ובעונה אחת בכל העיתונים ובכל המקומות, ועוד לא התפרסמה תגובה על דעה מסוימת [...], וכבר מתפרסם חומר חדש.".
סיום הפולמוס
המצדדים בברנר, ובראשם מפלגת "הפועל הצעיר" ועיתונה, יצאו מן העימות וידם על העליונה. עיתון "הפועל הצעיר" הגדיל את תפוצתו, הפך מדו-שבועון לשבועון והיה לעיתון שהאריך ימים יותר מכל עיתוני התקופה (נוסד ב-1910 ונסגר ב-1970). ברנר עצמו נהייה אישיות ידועה יותר, לטוב ולרע. תומכיו ואוהדיו (שלא כולם תמכו בדעותיו) ראו בו מנהיג ומורה דרך. מתנגדיו ראו בו אדם מסוכן ומשחית. עם זאת, למרות הדברים הקשים שנאמרו בין הצדדים נעשו ביניהם צעדי פיוס, שאפשרו המשך שיח, ואף פעילות משותפת, בין המחנות בכלל ובין ברנר למתנגדיו בפרט. המחלוקות נותרו בעינן, אך ניכר מאמץ להרגיע את הרוחות.
ה"פיצוץ" בעין גנים: לקראת סיום שנת 1911 נמצא הפולמוס בדעיכה, אך הוא התלקח מחדש בספטמבר-אוקטובר, עם ביקורו של אחד העם בארץ ישראל. הביקור כלל מפגש עם פועלי מושב עין גנים, שם הופתע אחד העם מעוצמת הביקורת שהוטחה בו. הפועלים הזכירו לו את עמדתו ופעילותו בפולמוס ברנר, ובמיוחד את דברי ההשמצה שלו, על כך שהם - פועלי ארץ-ישראל - פונים עורף ליהדות ונוטים לנצרות. אחד העם ניסה להסביר את עמדתו לגבי המאמר של ברנר, והכחיש בתוקף את ההאשמה האחרונה, אך דבריו והכחשתו לא נתקבלו. דבר הפגישה הסוערת, והקרע הגלוי שנוצר בה בין אחד העם לבין ציבור הפועלים, התפרסמו בישראל ומחוצה לה וגררו מאמרי תגובה רבים. לאחר מכן דעך הפולמוס ופינה מקומו למחלוקות אחרות.
גימנסיה הרצליה: ברנר עצמו הפך לאישיות בלתי רצויה בחוגים מסוימים בארץ, אך הוא המשיך במאבקיו התרבותיים והחברתיים ובחיפוש דרכו האישית. דוגמה לקשיים שניצבו בפניו ניתן לראות בפרשת התקבלותו כמורה לספרות בגימנסיה הרצליה, בשנת 1915: ההנהלה שכרה אותו ללא ידיעת הוועד המפקח על הגימנסיה, ובניגוד לדעתו. הוועד ניסה לסכל את המינוי, אך לא הצליח, ובתגובה מינה את המורה מרדכי בן הלל הכהן כמפקח על השיעורים של ברנר. היה על הכהן לוודא, שברנר מלמד בהתאם לתוכנית הלימודים ואינו מסית נגד הדת. תוך זמן לא רב אישר הכהן, כי ברנר הוא מורה מצוין, הולך בתלם ואינו מביע שום דעות "נפסדות". בכך בא קץ גם לפרשה זו.
סולימאן בריימו
קריירת מכללות
בריימו שיחק כדורסל באוניברסיטת רייס. בעונתו הראשונה במכללה היה בריימו השחקן השישי של הקבוצה, והוביל את הקבוצה באחוזים מהשדה (46.3 אחוזים). ב-30 משחקים פתח 7 פעמים בחמישייה ורשם 4 נקודות ו-3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
גם בעונתו השנייה במכללה, בריימו המשיך להיות השחקן השישי של הקבוצה. ב-32 משחקים פתח 15 פעמים בחמישייה, ורשם 4.5 נקודות ו-3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית שיחק 31 משחקים, רשם 4.5 נקודות ו-3.8 ב-12.3 דקות בממוצע למשחק. בעונתו הרביעית והאחרונה במכללה שיחק 31 משחקים ורשם 4.4 נקודות ו-2.1 ריבאונדים ב-10.8 דקות בממוצע למשחק.
עונת 2011/12
אחרי שלא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2011, בריימו החל לשחק בנובמבר בקבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח של ה-NBA. בפברואר 2012 הוא עזב את הקבוצה אחרי שהופיע ב-15 משחקים. חודש לאחר מכן הוא הצטרף לקבוצת אל ג'ראפה מקטר.
עונת 2012/13
ב-6 באוקטובר 2012, בריימו חתם בקבוצת טאראנקי מאונטנירס מניו זילנד, אך ב-1 בנובמבר נרכש על ידי רינו ביגהורנס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ונופה ממנה ב-21 בנובמבר, לפני פתיחת העונה. ב-13 בינואר 2013 בריימו חזר לקטר, הפעם לקבוצת א-ריאן וזכה עמה בשני תארים מקומיים.
עונת 2013/14
באוקטובר 2013, בריימו חתם בקבוצת ניגאטה אלבירקס מיפן לעונת 2013/14. ב-5 בפברואר 2014 עבר לקבוצת שינשו ברייב ווריורס מיפן, אבל כבר ב-21 בפברואר שוחרר מהקבוצה אחרי שהופיע בשלושה משחקים בלבד.
במרץ 2014, בריימו חתם שוב בטאראנקי מאונטנירס. בין מחזורים 4 עד 7 הוא נבחר לשחקן המחזור 4 פעמים ברציפות. בריימו סיים את העונה עם 24.9 נקודות, 12.2 ריבאונדים ו-1.5 חסימות בממוצע למשחק ב-18 משחקים, וכתוצאה מכך נבחר לחמישיית העונה בליגה הניו זילנדית.
עונת 2014/15
בספטמבר 2014, בריימו חתם בהורקאנוס דה טאמפיקו ממקסיקו לעונת 2014/15. ב-46 משחקים הוא רשם בממוצע למשחק 20.1 נקודות ו-8.2 ריבאונדים.
ב-25 במרץ 2015 הוא חזר לניו זילנד כשחתם בהוקי'ס בייהוקס. ב-1 במאי נבחר לשחקן המחזור הרביעי אחרי שקלע 21 נקודות ו-14 ריבאונדים נגד קבוצתו לשעבר טאראנקי. ב-16 משחקים הוא רשם 17.8 נקודות, 8.6 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים, 1.2 חטיפות ו-1.1 חסימות בממוצע למשחק.
עונת 2016/17
ב-17 בספטמבר 2016 בריימו חתם ביניסיי קרסנויארסק מליגת ה-VTB לעונת 2016/17. בריימו נבחר לשחקן השישי של הליגה לעונת 2016/17. הוא שיחק 24 משחקים בעונה הסדירה ופתח פעמיים בחמישייה. בממוצע למשחק רשם 13 נקודות, 5 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-13.8 מדד יעילות.
ב-12 במאי 2017 בריימו חתם בנאנטר מהליגה הצרפתית עד לתום העונה.
עונת 2017/18
ב-21 ביוני 2017 בריימו חזר ליניסיי לקראת עונת 2017/18 בליגת ה-VTB. ב-23 משחקים רשם 10.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים ו-1.1 חטיפות בממוצע למשחק. בנוסף, הופיע לראשונה בליגת האלופות בכדורסל 2017/18 וב-14 משחקים רשם 9.8 נקודות, 6.5 ריבאונדים, וחסימה אחת במוצע למשחק.
עונת 2018/19
ב-4 בנובמבר 2018 בריימו חתם בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל עד לסיום עונת 2018/19 במקומו של דווין תומאס. ב-28 בפברואר 2019 בריימו רשם שיא עונתי של 28 נקודות, כשקלע 11/15 מהשדה יחד עם 4 ריבאונדים ו-2 חטיפות בניצחון על עירוני נהריה. ב-4 באפריל 2019 בריימו נבחר לשחקן החודש בליגת העל, אחרי שרשם בארבעה משחקים בחודש מרץ 19 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-27.3 מדד יעילות בממוצע למשחק.
בריימו העפיל עם הפועל אילת לפיינל פור, בו הפסידו בחצי הגמר למכבי תל אביב. בריימו סיים במקום הרביעי בליגה במדד יעילות (19.3 בממוצע למשחק), וב-34 משחקים באילת רשם 15.3 נקודות, 6.1 ריבאונדים, 1.3 חטיפות ו-1.2 חסימות בממוצע למשחק. ב-7 ביוני 2019 בריימו נבחר לשחקן השישי בליגת העל ולחמישייה השנייה של העונה בליגת העל.
עונת 2019/20
ב-11 ביולי 2019, חתם בריימו בחוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת בהפועל ירושלים, ונשאר לשחק בישראל. ב-28 בספטמבר 2019, בריימו זכה בגביע ווינר 2019 אחרי ניצחון בגמר 83–84 על מכבי תל אביב בו קלע 16 נקודות ולקח 5 ריבאונדים. בריימו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. ב-26 בינואר 2020, בריימו רשם שיא עונתי של 27 נקודות כולל 15/16 מקו העונשין בהפסד 87–95 למכבי חיפה. ב-27 משחקי עונה סדירה ב-2019/20 רשם 12.3 נקודות ו-5.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-3 משחקי פלייאוף רשם 16.3 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים בממוצע למשחק, ונבחר בפעם השנייה ברציפות לשחקן השישי של העונה בליגת העל.
בליגת האלופות בכדורסל 2019/20 רשם 11.4 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים בממוצע למשחק. ב-6 בנובמבר 2019, קבע שיא עונתי כשקלע 33 נקודות (12/12 ל-2 נקודות) בניצחון 94–112 מול אנביל ולוצלאווק.
ב-13 בפברואר 2020 זכה בריימו עם הפועל ירושלים בגביע המדינה לשנת 2020.
עונת 2020/21
ב-9 באוגוסט 2020 חתם לעונה נוספת בהפועל ירושלים לקראת עונת 2020/2021.
עונת 2021/2022
ב-21 ביולי 2021 חתם בריימו בסן פבלו בורגוס מליגת העל הספרדית. בנובמבר אותה שנה עזב וחתם פעם נוספת בהפועל ירושלים עד לסיום העונה.
עונת 2022/2023
ב-19 בינואר 2023 חתם בריימו במכבי תל אביב.
הר בראון (אוסטרליה הדרומית)
הר בראון (באנגלית: Mount Brown) הוא הר במדינת אוסטרליה הדרומית, שבאוסטרליה.
ההר ממוקם ברכסי פלינדרס, 20 קילומטרים ממזרח לעיר פורט אוגוסטה.
גובהו של ההר 964 מטרים מעל פני הים.
גילוי וחקר ההר
הנווט הבריטי מתיו פלינדרס גילה את ההר ב-9 במרץ 1802.
הבוטנאי הסקוטי רוברט בראון (Robert Brown) וכן פרדינד באוור (Ferdinand Bauer), וויליאם וסטאל (William Westall), אנשי הצוות המדעי שהפליג על אה"מ אינווסטיגייטור (HMS Investigator), במסגרת משלחת החקר שהוביל הנווט הבריטי מתיו פלינדרס, טיפסה על ההר ב-10 וב-11 במרץ 1802, והיו האירופאים הראשונים שראו את ההר וטיפסו לפסגתו.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי מתיו פלינדרס ב-9 במרץ 1802.
פלינדרס קרא להר על שמו של בראון, איש משלחת החקר.
שמורת טבע
מאז 1993, ההר נמצא בתוך שמורת הטבע - "פארק השימור הר בראון" (או "שמורת הטבע הר בראון" באנגלית: Mount Brown Conservation Park).
תיירות
בהר מספר שבילי הליכה, כאשר "מסלול ההליכה פסגת הר בראון" (Mount Brown Summit Hike) מוביל לפסגת ההר. שביל אחד הוא שביל לולאתי שאורכו 11.6 קילומטרים, ואחר הוא שביל לולאתי שאורכו 15 קילומטרים.
שביל הייסן (שביל הליכה החוצה את מדינת אוסטרליה הדרומית) עובר בשטח שמורת הטבע הר בראון.
מחג'וב עומאר
ד"ר מחג'וב עומאר הוא כינויו של ראוף נזמי מיכאיל עבד אל-מאליק סאליב, שהיה רופא, משורר, הוגה דעות ופעיל פוליטי מצרי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פעיל במפלגה הקומוניסטית המצרית, ולאחר מכן הצטרף לפת"ח והיה פעיל בארגון באלג'יריה, ירדן ולבנון.
קורות חייו
ראוף נזמי נולד למשפחה קופטית באל-מניא, מצרים, בשנת 1932. אביו היה פעיל במפלגת אל-ופד ונטל חלק במהפכה המצרית. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת קהיר. משנת 1952 היה פעיל ב ומקורב לאחים המוסלמים. בין השאר היה מיודד עם סייד קוטב. הוא נעצר מספר פעמים וישב בכלא במשך 10 שנים לסירוגין.
מגיל צעיר תמך נזמי בתנועה הלאומית הפלסטינית, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 נסע לאלג'יריה והצטרף ל, הזרוע הצבאית של תנועת הפת"ח. לאחר מכן עבר יחד איתם לירדן, שם אימץ את הכינוי מחג'וב עומאר והיה מקורב לאבו ג'יהאד וליאסר ערפאת. הוא נהג לטפל בחברי הארגון שנפצעו או נזקקו לאשפוז רפואי. על פי דוברי הארגון, עומאר הציל מאות חיי אדם.
לאחר אירועי ספטמבר השחור הוא גורש ללבנון, שם הכיר את אשתו. בלבנון הצטרף לצוות. מבנה המרכז הופצץ על ידי ישראל במלחמת לבנון הראשונה, וחלק מחבריו נהרגו. בשנת 1982 חזר לקהיר והקים שם, יחד עם אחרים, את "הוועד הלאומי לתמיכה באינתיפאדה הפלסטינית", וכן סניף מקומי של מרכז המחקר הפלסטיני. כמו כן פרסם מעל ל-10 ספרי עיון על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ("דיאלוג בצל הרובים", "המילה והרובה", "סברה ושתילה" ועוד) וכן כתב ספרי שירה וספרי ילדים.
בשנת 2004 קיבל מיאסר ערפאת את עיטור הכבוד "כוכב ירושלים" על "תרומתו למאבק הפלסטיני".
מחג'וב עומאר מת ממחלה ב-17 במרץ 2012 בבית החולים "פלסטין" בקהיר. לבקשתו, גופתו נעטפה בדגל פלסטין והוא נקבר בבית הקברות של "חללי פלסטין" במצרים. מחמוד עבאס פרסם הספד לזכרו, שזכה לתפוצה רחבה בעולם הערבי.
במאי עיראקי יצר סרט תיעודי על חייו, בו מרואיינים מקורביו.
לורן סוקה
לורן מארי סוקה (באנגלית: Lauren Marie Socha; נולדה ב-9 ביוני 1990) היא שחקנית אנגלייה. היא זכתה להכרה כשהופיעה בתפקיד קלי ביילי בסדרת הדרמה "עברייני על" של ערוץ E4, עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד היא ידועה מתפקידה בסרט הטלוויזיה "The Unloved" של ערוץ 4.
ביוגרפיה
סוקה נולדה בעיר דרבי שבמחוז דרבישייר לרוברט וקתלין סוקה. אחיה הגדול הוא השחקן מייקל סוקה. היא למדה בבית הספר היסודי St. George's RC, אחער כך בברטון קולג' ובבית הספר הקתולי לאמנויות הבמה בדרבי. היא למדה משחק ב-"Ian Smith Television Workshop" שבנוטינגהאם.
קריירה
סוקה לכדה את תשומת לבם של סוכני שחקנים ומלהקים כשהשתתפה בסדנת תיאטרון מקומית, בהשפעתו של אחיה הבכור. ב-2006 לוהקה לווידאו קליפ של להקת ארקטיק מאנקיז לסינגל "When the Sun Goes Down" וכיכבה בו לצדו של סטיבן גראהם.
ב-2010 כיכבה סוקה לצדו של טים מקינרני בסרט הקצר "Missing". עוד שיחקה במיני-סדרה הטלוויזיונית "חמש בנות" המבוססת על סדרה של רציחות שהתרחשו באיפסוויץ'.
ב-2011 זכתה סוקה בפרס BAFTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדמות קלי בסדרה "עברייני על". ב-2011 היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים של מונטה-קרלו. בהמשך גילמה את דמותה של מרילין מונרו בסרט הקצר "The Child". עוד השתתפה בפרויקט הלימודי של ה-BBC בשם "Off By Heart Shakespeare" בו שיחקה בתפקיד יוליה במחזה "רומיאו ויוליה".
ב-3 במאי 2012 פורסם שסוקה לא תופיע בעונה הרביעית של הסדרה "עברייני על".
חיים אישיים
סוקה חיה בדרבי. אחיה מייקל סוקה אף הוא שחקן.
ב-23 בינואר 2012 הואשמה סוקה בתקיפה חמורה בנסיבות מחמירות של נהג מונית בשם סקנדר איקבל. הוא ציין שהיא העירה לגביו הערות גזעניות. ב-2 במאי 2012 היא הודתה באשמה, ונידונה למאסר על תנאי של ארבעה חודשים למשך 12 חודשים.
באפריל 2016 צייצה סוקה בטוויטר שהיא ילדה את בתה הבכורה ושמה ריני-ריי.
ג'ו לדלי
ג'וזף כריסטופר "ג'ו" לדלי (באנגלית: Joseph Christopher "Joe" Ledley, נולד ב-23 בינואר 1987) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הקשר בניופורט קאנטרי.
קריירה
לדלי התחיל את הקריירה שלו בקארדיף סיטי. ב-21 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת גביע הליגה האנגלי, כעבור חודש ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה. ב-2 בנובמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד וסטהאם יונייטד. לאחר שהציג יכולת טובה במדי הקבוצה הבוגרת בפברואר חתם על חוזה ארוך טווח בקבוצה הבוגרת. בעונת העפיל עם הקבוצה לגמר גביע ה-FA בו הפסידה לפורטסמות'. בינואר נבחרת לשחקן החודש ובתום העונה אף נכלל בנבחרי העונה בליגה. בקיץ חתם בסלטיק מליגת העל הסקוטית ל-3 וחצי לאחר שסיים את חוזהו בקארדיף. ב-19 באוגוסט 2010 השתתף במשחק מוקדמות הליגה האירופאית נגד אוטרכט שהיה גם הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית כלשהי. בינואר חזר לאנגליה כאשר חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג. ב-20 בספטמבר 2017 חתם בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ.
ב-6 בדצמבר 2019 חתן בצ'רלטון את'לטיק. ב-25 בפברואר 2020 חתם בניוקאסל ג'טס האוסטרלית.
ב-18 במרץ 2021, לדלי חתם בניופורט קאנטרי מהפוטבול ליג השנייה. כעבור יומיים, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 ללייטון אוריינט.
לדלי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של ויילס. ב-7 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006 כאשר הוא בן 18 וחצי. ב-17 באוקטובר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד. לדלי היה שותף לעלייה של נבחרתו ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה.
חוסה אנריקה מויאל
חוסה אנריקה מויאל (ספרדית: José Enrique Moyal, בישראל נקרא יוסף הנרי מויאל. בניכר כונה ג'וֹ; 1 באוקטובר 1910 - 22 במאי 1998) היה מתמטיקאי-פיזיקאי אוסטרלי יהודי. עסק, בין השאר, במכניקת הקוונטים, הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסת חשמל וסטטיסטיקה.
נולד ב-1910 במזרח ירושלים העות'מאנית. אביו היה דוד מויאל, עורך-הדין המוסמך היהודי הראשון בארץ ישראל, בנו של יוסף מויאל. אמו הייתה קלרה קלמי, מורה מצרפת, בתו של חיים קלמי. מאביו ירש נתינות ספרדית ואת התואר ביי. ב-1915 התגרשו הוריו, ואמו עזבה למצרים. מויאל גדל בתל אביב, ולמד בגימנסיה הרצליה, מחזור י"ז.
בשנת 1928 עבר ללמוד הנדסת חשמל בגרנובל. ב-1930 חזר לתל אביב ועבד כמהנדס. תוך זמן קצר נסע ללימודים נוספים בפריז, שם נישא לשושנה פּוֹלָק, פליטה יהודית מהיידלברג. בתום לימודיו השתקעו בתל אביב. בשנת 1937 חזר עם אשתו ובתו לפריז ללימודי סטטיסטיקה ופיזיקה תאורטית. בשנת 1939 עבד במשרד האוויר של צרפת (האחראי על חיל האוויר), שם חקר פעפוע של גזים רעילים ובמסכי עשן. כאשר פריז נכבשה על ידי הנאצים ב-1940, נמלט ללונדון דרך בורדו. בבריטניה עבד בחברת המטוסים דה הבילנד, חקר את תכונותיהם של חומרים דמויי גומי, ועסק בפיזיקה תאורטית בבלפסט ובמנצ'סטר.
תרומתו הידועה ביותר היא לניסוח המתמטי של מכניקת הקוונטים במרחב הפאזה, בהתבסס על רעיונות של יוג'ין ויגנר, הרמן וייל, ג'ון פון נוימן ובמקביל להילברנד חרונבולד. זהו ניסוח המבוסס על פונקציית קוואזי-הסתברות (פונקציית ויגנר) ופונקציות אחרות במרחב הפאזה, במקום על וקטורי-מצב ואופרטורים ליניאריים במרחב הילברט, עליהם מבוסס ניסוח דיראק. ניסוח זה יוצר הקבלה בין מכניקת הקוונטים לבין מכניקה סטטיסטית ומכניקה אנליטית, והוא שימושי במיוחד באופטיקה קוונטית. קוונטיזציה בניסוח זה מכונה גם קוונטיזציית מויאל. מכפלת אופרטורים מוחלפת במכפלת מויאל, והפעולה המקבילה ליחס החילוף ולסוגרי פואסון נקראת סוגרי מויאל. מאמרו בנושא פורסם בשנת 1949, לאחר מחלוקת ממושכת עם פול דיראק.
בשנת 1951 ביקר במכון ויצמן למדע, אך לא מצא שם משרה במתמטיקה עיונית. לישראל לא חזר עוד. ב-1955 התגרש מאשתו. היו להם שני ילדים: אורה אילנה ודוד. בשנת 1957 עבר לאוסטרליה, וב-1963 נישא שם להיסטוריונית אן מוזלי. ב-1964 עבר לארצות הברית ועבד במעבדה הלאומית ארגון ליד שיקגו. ב-1972 חזר לאוסטרליה שם היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מקווארי בסידני. אוניברסיטה זו מעניקה מדי שנה את מדליית מויאל עבור מחקר בפיזיקה, מתמטיקה וסטטיסטיקה.
הבוגאטיר האחרון: שורש הרע
הבוגאטיר האחרון: שורש הרע (ברוסית: Последний Богатырь: Корень зла) הוא סרט קולנוע מסוגת פנטזיה בהפקה רוסית. סרט המשך לסרט הבוגאטיר האחרון. זהו סרט מסוגת הפנטזיה הקומית שהופק בשיתוף פעולה עם חברת חברת וולט דיסני - חבר המדינות (נציגת חברת וולט דיסני ברוסיה) בשיתוף פעולה עם חברת ההפקות הרוסית Yellow, Black and White.
צילומי הסרט החלו ביוני 2019 ונערכו בהרי אורל ובמחוז קרסנודאר. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-24 בדצמבר 2020, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הוחלט להזיז את תאריך הבכורה ל-1 בינואר 2021. הסרט הפך לשובר הקופות הרוסי הראשון בעידן שאחרי מגפת הקורונה כשצפו בו למעלה מ-7 מיליון איש והוא הרוויח יותר מ־2 מיליארד רובל אל מול תקציב של 650 מיליון רובל רוסי.
עלילה
איוואן והבוגאטירים בראשותו של פיניסט העורב הצלול, שבהיותו החזק ביותר, לועג לאיוואן שנשלל מכוחו ההרואי. לאחר לכידת המפלצת המוצלחת, שהתבררה כקולובוק, יצור ראש אבן שתקף את בקר הכפר, איוואן חוזר למגדל שלו, המרוהט בטכנולוגיה מודרנית. נמאס לו מהחיים תחת התנאים של רוסיה העתיקה ובעזרת חרבו הקסומה הוא חוזר לעיתים קרובות למוסקבה המודרנית וחולם יום אחד לעבור לשם עם וסיליסה לתמיד. עם זאת, היא אינה מאשרת את הרעיון הזה.
תחרויות נערכות בארץ בלוגוריה על מנת לזהות את הבוגאטיר הטוב ביותר. כל המשתתפים, למעט פיניסט, נכשלים במסלול המכשולים ואיוואן, שנמאס לו מהבדיחות שמופנות אליו וניסיונותיו של פיניסט לפלרטט עם וסיליסה, מחליט לקחת חלק בעצמו כדי להשתיק את יריבו. לפני כן הוא מנסה לחצות למוסקבה, אך כוחה של החרב מתייבש והשער לא נפתח. כך, אם פיניסט עובר את מסלול המכשולים בעזרת כוח ומיומנות, אז איוואן עושה זאת בהצלחה תוך שימוש בכושר המצאה ותושייה. עם זאת, ניצחונו נקטע על ידי הגעתן של ורווארה וגלינה, שמגיעות לחג לקחת את החרב הקסומה. הן מכשפות את הבוגאטירים ותושבי הכפר, מתחולל קרב והנבלות משיגות עליונות. עם זאת, צוות הגיבורים הוותיק, יחד עם פיניסט וקולובוק, שהצטרפו אליהם, מצליחים להימלט ולוקחים איתם את החרב.
על הדרך, באבא יאגה מספרת שהיא ראתה בעבר קסמים כאלה. פעם הקוסם הטוב בלוגור התגורר בארצות אלה, אך כשהבין שהוא יכול למות, החליט להיות בן אלמוות, לכן יצר חרב קסומה. תלמידו ניקולה החליט לקחת לעצמו את האלמוות ובשביל זה, פנה אל הרשע, בגד במורהו והרג אותו. עם זאת, הכוח האפל לא הרג את בלוגור, שנעלב מהאנשים שלא העריכו אותו ועל ידי התלמיד שבגד בו, הוא הפך ליצור מרושע המורכב משורשים - רוגולב. כדי לחזור לחיים באופן מלא, הוא נזקק לחרב. כדי לחפש את החרב, הוא החל להפוך אנשים לעבדיו, אך מכל אלה רק גלינה ורווארה הצליחו לשרוד. יאגה אומרת כי לאחר שצבר את כוח האלמוות, אותו תלמיד הפך לקושצ'יי ורק הוא יודע להביס את רוגולב, אך קודם עליהם לשלוף אותו מארץ המתים. כדי להגיע לשם, הדמויות משתמשות בדג לוויתן, שיכול להיות נשלט רק על ידי אדם עם כוח גבורה אמיתי, מה ששוב נותן לפיניסט את האפשרות להראות את עליונותו. ואז איוואן גונב מיאגה מגבר פירות יער קסום, המסוגל לתת כוח מדהים. על ידי אכילתו הוא מעמיד פנים שהוא סוף סוף צבר כוח גבורה.
לאחר שהגיע לשומר ארץ המתים, איוואן מתעתע בו בערמומיות וחודר לשם כדי לקחת את קושצ'יי, אך שם הוא פוגש לא רק אותו, אלא גם את אביו שנהרג לאחרונה על ידי רוגולב. לאחר שיצא מארץ המתים, קושצ'יי אומר שניתן להרוג את רוגולב על ידי חיתוך האבן שתחתיה נקבר עם חרב קסומה. בדרך חזרה, איוואן מבזבז כל הזמן אספקת גרגרי יער כדי להתפאר בכוחו המיוחד. בדרך לבלוגוריה, איוואן מתוודה בפני וסיליסה כי החרב איבדה את כוחה הקסום ואז היא מציעה לקחת הפסקה. בעצירה, המאפיינים הקסומים חוזרים לחרב הקסומה, התקועה באדמה.
בבוקר הגיבורים נתקלים בוורוורה עם צבאה שפוצעים את פיניסט אנושות. לאיוואן נגמרת אספקת האנרגיה והגיבורים נאלצים לברוח ומשאירים את החרב לוורוורה. איוואן מסתכסך עם וסיליסה וכתוצאה מכך הוא נשאר לבדו עם קולובוק כשהשאר ממהרים לבלוגוריה כדי להציל את פיניסט בעזרת מים חיים. בהוראת רוגולב, גלינה כמעט הורגת את וורוורה, מנסה להביא את החרב בהקדם האפשרי, אך נופלת מגובה ליער, שם צ'ודו-יודו מוצא אותה ומביא אותה אל איוואן. איוון, קולובוק וצ'ודו-יודו יוצאים לקרב. יחד איתם, השאר עם פיניסט המחולץ. איש הג'ינג'ר אוכל את וורוורה במסווה של ינשוף. קושצ'יי נזכר שאם חותכים אבן בחרב, רוגולב לא ימות אלא ישחרר את עצמו, אבל הוא עושה זאת מאוחר מדי. בראשון, הקוסם הלבן בדמות מפלצת מהשורשים קם לתחייה, נקשר ונקבר בחיים באדמת קושצ'י. איוואן נפגש נפשית עם אביו המת, שם הוא מוצא סיבות לחיות. כוח הרואי מתעורר בו, יחד עם פיניסט וקולובוק, הוא נלחם עם רוגולב, שכוחו נמצא בקרקע שעליה עמד. איוואן חותך מקום בחרבו ושולח את המפלצת למוסקבה המודרנית, שם במקום אדמה יש רק אספלט. רוגולב מת, הקבורים משוחררים. סוויאטוזר מגרש את גלינה ואיוואן מציע נישואין לוסיליסה. גלינה צוללת לנהר שחור כדי להשיג כוח רשע.
בסצנה שלאחר הקרדיטים מוצג כי לפני שנים רבות איליה מורומץ גר עם אשתו גליה. שהיא אותה בחורה שיחד עם הילדה הוקסמה מרוגולב, ובמקביל, היא אמה המוצהרת של וורוורה ואמו הביולוגית של איוואן.
הפקה
הסרט הוכרז זמן קצר לאחר צאת הסרט הקודם לאקרנים. במרץ 2019 חברת VGTRK ואולפני Yellow, Black and White Group הודיעו כי שם הסרט יהיה הבוגאטיר האחרון: שורש הרע וכי הצילומים יחלו ביולי 2019 במחוז קרסנודאר ובהרי אורל.
שיטור יתר
שיטור יתר הוא מונח המתאר נוכחות ופעילות משטרתית לא פורפורציונלית, בהיקף או בחומרה, באזור גאוגרפי נתון. שיטור יתר מוביל למעצרים כנגד עבירות של בני אוכלוסייה מסוימת, לרוב בני מיעוט אתני. שיטור יתר פוגע במרקם קהילתי של קבוצות אתניות ושכונות עוני.
במקרים רבים, העבירות עליהן מועמדים בני האוכלוסייה הנתונה לשיטור יתר לדין, הן תוצאה של החיכוך עם המשטרה (למשל, הפרעה לשוטר במילוי תפקידו), והעבירות כלל לא היו קורו אילו המשטרה הייתה נמנעת משיטור יתר.
שיטור יתר משמש כהסבר לרמות הרשעה גבוהות יותר בקרב אוכלוסיות מיעוט. עם זאת, במקרים מסוימים חוקרים שוללים את האפשרות שרמות ההרשעה הגבוהות יותר נובעות רק משיטור יתר, וטוענים שיש שיעורי פשיעה גבוהים יותר בקרב אוכלוסיית המיעוט.
שיטור יתר ותת שיטור
במדינות רבות פעילות המשטרה משקפת את המטען התרבותי של קבוצת הרוב ועל כן לא פעם מתגבשות תחושות של ריחוק וזרות בין המשטרה לקבוצות אתניות ואחרות. הרקע ההיסטורי תרבותי מגביר את הסטריאוטיפים ההדדיים, ומחריף את הפוטנציאל לכיחוך.
קבוצות מיעוטים יכולות לסבול הן משיטור יתר והן מתת שיטור. שיטור יתר הוא גישה אגרסיבית לאכיפת החוק נאכפת על מיעוטים. תת שיתור הוא מצב בו המשטרה אינה אוכפת את החוק בשכונות מיעוטים. שיטור יתר ותת שיטור אינם סותרים זה את זה. מיעוטים, במיוחד "מיעוטים גלויים", עשויים לסבול משילוב של שניהם, ומשפיעים על האמון שלהם במשטרה, וכתוצאה מכך, על הלגיטימיות והיעילות של פעילות המשטרה. שני המצבים מיצרים חוסר אמון בין הקהילות לבין המשטרה.
ישראל
בישראל, מועלות טענות על כך שמשטרת ישראל מפעילה שיטור יתר כנגד קבוצות שונות כגון ישראלים יוצאי אתיופיה וערבים.
בשנת 2015 אמר מפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, כי יש בסיס לטענות אלו. ביוני 2016 אמר מפכ"ל המשטרה, רוני אלשייך, כי המשטרה בודקת האם הופעל שיטור יתר כלפי יוצאי אתיופיה.
בשנת 2019 ירה שוטר לעברו של סלומון טקה, צעיר כבן 20 ממוצא אתיופי. השוטר, קצין במשטרת ישראל, ירה ברצפה ומשם ניתז הכדור לעבר טקה. בעקבות האירוע התחיל רצף של הפגנות אלימות ברחבי הארץ, ביולי ובאוגוסט 2019, בהן בני העדה האתיופית יצאו להפגנות במספר מקומות בארץ, ובעיקר בתל אביב. הם קראו קריאות גנאי כנגד המשטרה, חסמו רחובות, כבישים ראשיים ומוקדי תחבורה והולכי רגל. המפגינים אף שרפו צמיגים ונלחמו בשוטרים שהגיעו לזירות ההפגנה השונות.
ערבים אזרחי ישראל סובלים הן משיטור יתר והן מתת שיטור. בהפגנות ערבים מדווחים על התנהגות ברוטלית של המשטרה במקביל כמעט ואין טיפול בפשיעה מאורגנות ובאלימות נגד נשים בישובים הערבים.
בועז בן משה
קורות חיים
בן משה נולד ב-13 באוגוסט 1962 בתל אביב לשחקנית עדנה פלידל ולמוזיקאי רפי בן משה. למד בבית הספר היסודי "יהודה המכבי". בן משה השתלם בצעירותו בנגינה בפסנתר אצל וולטר אופהויזר ושוש רייזמן; ובנגינה בגיטרה ככלי הנגינה המרכזי שלו אצל אגון קרטן, יוסי ירושלמי וגיל דור.
בועז הלחין מספר רב של יצירות להרכבים שונים. רוב יצירותיו האחרונות הוזמנו ובוצעו בידי מיטב התזמורות וגופי הביצוע בארץ: התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הערבית-יהודית של נוער מוסיקלי בישראל והתזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער. בנוסף ליצירותיו הקונצרטנטיות, הוא מרבה לעבד ולהקליט מוזיקה קלה וג'אז.
כמו כן יצירותיו בוצעו בפסטיבלים ובאירועים שונים: פסטיבל מספרי סיפורים, פסטיבל ישראל, פסטיבל צלילים במדבר ופסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
בועז זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2003), פרס מוזיקה ליטורגית (1993), פרס הלן וויס (1994), פרס בתחרות של מקהלת אמדיאוס, טורונטו (1993) ופרס ראשון בתחרות GTM בלוס אנג'לס.
בועז בן משה שימש כמנהל האמנותי של חג המוזיקה הישראלית בין השנים 2012–2017.
בעבר לימד בחוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה והיה סגן מנהל לעניינים אקדמיים בבית הספר "רימון" לג'אז ומוזיקה בת זמננו.
דרבופואטין אלפא
דרבופואטין אלפא (Darbepoetin alfa) היא תרופה לטיפול באנמיה. שמה המסחרי ארנספ (באנגלית Aranesp) והיא מיוצרת על ידי חברת אמג'ן. היא מהווה הפקה סינתטית של ההורמון אריתרופויאטין. התרופה מעודדת את תהליך האריתרופואסיס – העלאת רמת תאי הדם האדומים – ומשמשת לטיפול באנמיה שנובעת ממחלת כליות או מטיפולים כימותרפיים. מטרת הטיפול היא הורדת הצורך במתן עירויי דם והעלאת רמת ההמוגלובין בדם, אך אין להתבלבל בין הזריקה הרפס.
הפקת התרופה
דרבופואטין אלפא מופק בטכנולוגיית שחלוף DNA מתאי שחלות של אוגרת סינית.
תופעות לוואי
לדרבופואטין אלפא פרופיל בטיחותי גבוה. תופעות הלוואי שנצפו במטופלים הסובלים מאנמיה כתוצאה מטיפולים כימותרפיים כוללות עייפות כרונית, בחילה, הקאה, שלשול, חום ולעיתים קשיי נשימה. תופעות הלוואי שנצפו במטופלים הסובלים מאנמיה כתוצאה ממחלת כליות כרונית כוללות לחץ דם גבוה, פרכוסים ותגובה אלרגית: קוצר נשימה, פריחה, טשטוש ועילפון כתוצאה מירידה בלחץ הדם, דופק מהיר או הזעה
גדיל (ביולוגיה)
בביולוגיה, גדיל הוא שרשרת של חומצות גרעין. מולקולת RNA היא לרוב חד-גדילית המתקפלת ליצירת מבנה שניוני יציב. מולקולת DNA היא סליל כפול של שני גדילים, כשכל חומצת גרעין באחד הגדילים מחוברת בקשרי מימן לחומצת הגרעין המשלימה שלה בגדיל השני. בטבע קיימת מולקולת DNA תלת-גדילית, המכונה H-DNA.
גדילי ה-DNA ווטסון וקריק
מאז גילוי מבנה ה-DNA נוצרו כינויים שונים המתארים את הגדילים השונים. כמחווה למפענחי מבנה מולקולת ה-DNA, ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק, שמות המשפחה של המדענים משמשים כשם לשני גדילי ה-DNA, גדיל ווטסון (W) וגדיל קריק (C). במשך השנים לא התקבע קונצנזוס לגבי משמעות השמות - איזה גדיל מכונה ווטסון ואיזה קריק. בכדי ליצור אחידות, הוצע בשנת 2011 לתת הגדרה ברורה למשמעות השמות: הכרומוזום הוא מולקלת DNA דו-גדילית אשר מחולקת לשני חלקים על ידי צנטרומר, ובכך נוצרות שתי זרועות: קצרה וארוכה. בקצה כל גדיל של ה-DNA ישנו אטום חמצן המחובר לפחמן מספר 3 בדיאוקסיריבוז אשר יש לו אלקטרון זמין ליצירת קשר עם נוקליאוטידים נוספים. גדיל ווטסון הוא הגדיל שקצה ה-3' שלו נמצא בזרוע הארוכה של הכרומוזום, וגדיל קריק הוא הגדיל שקצה ה-3' שלו נמצא בזרוע הקצרה של הכרומוזום.
מלבד צורת השיום הזו, קיימים שמות תיאור שונים לשני הגדילים של ה-DNA שנוצרו במהלך השנים. השם הניתן לגדיל תלוי במיקום ובתכונות שלו. חלק מהשמות שניתנו סותרים את המשמעות של שמות אחרים. השמות אינם מוחלטים - ייתכן שגדיל מסוים משמש כגדיל הקריא עבור גן מסוים, וכגדיל המול-קריא עבור גן אחר. להלן שמות נוספים לתיאור שני הגדילים :
ב-DNA
גְּדִיל קָרִיא (sense strand), נקרא גם גדיל חיובי או "+". DNA דו-גדילי מורכב תמיד משני גדילים המשלימים זה את זה, לפי עיקרון זיווג בסיסים. בכדי להביל בין שני הגדילים, התקבע המונח גדיל קריא כמתאר את הגדיל שרצף הנוקליאוטידים שבו זהה לרצף ה-RNA ההמשועתק מדו-גדיל זה (מלבד החלפת התימין באורציל). גדיל זה מכונה לעיתים גְּדִיל מְקוֹדֵד (coding strand), אך מכיוון שתוצר גן לא בהכרח מקודד לחלבון, המינוח גדיל קריא מדויק יותר. המוסכמה היא שזהו רצף ה-DNA שמוצג כחד-גדיל בכיווניות של 5' ל-3, כפי שמופיע באיור. בתהליך השעתוק לא נעשה שימוש בגדיל הקריא, אך מכיוון שתוצר ה-RNA זהה לו, לעיתים מכונה התעתיק RNA קריא (sense RNA).
גְּדִיל מוּל-קָרִיא (antisense strand), נקרא גם גדיל שלילי, "-" או גדיל התבנית (template strand). גדיל זה הוא הופכי ומשלים לגדיל הקריא ולמולקולת ה-RNA המשועתקת ממנה. ה-RNA פולימראז משתמש בגדיל המול-קריא כתבנית לסינתזה, ובאמצעות זיווג בסיסים נוצר גדיל RNA הזהה לגדיל הקריא (מלבד החלפת התימין באורציל) (ראו איור). לעיתים מכונה הגדיל שאיננו מקודד (noncoding strand).
חלוקה של הגדיל הקריא לשלשות של נוקליאוטידים המייצגות קודונים יחשוף את שרשרת חומצות האמינו של תוצרים חלבוניים. לדוגמה, אם בגדיל הקריא נמצא רצף הנוקליאוטידים CTG, משמעו שברצף ה-RNA (המסונתז מהגדיל המול-קריא, שבו מופיע הרצף ) מופיע CUG, שהוא הקודון של לאוצין.
דוגמה
בדוגמה ניתן לראות רצף DNA דו-גדילי, כאשר הגדיל העליון (הנמצא בכיווניות של 5' ל-3') משמש כגדיל הקריא. ניתן לראות שרצף ה-mRNA המסונתז זהה לגדיל הקריא, והופכי ומשלים לגדיל המול-קריא (מלבד ההחלפה של תימין באורציל).
ב-RNA
רצף RNA המשלים לרצף ה-mRNA האנדוגני נקרא RNA מול-קריא (antisense RNA). בעקבות זיווג הבסיסים בין שתי המולקולות החד-גדיליות, תהליך התרגום (ביולוגיה) נחסם. תהליך זה נקרא RNA Interference. תאים יכולים ליצור RNA מול-קריא באופן טבעי, הנקראים microRNA המעכבים ביטוי של mRNA. מדענים עושים שימוש במנגנון זה כדי למנוע ביטוי של RNA מסוים. שימוש נוסף בתחום המחקר הוא שימוש במולקולת RNA מתוייגת (בצורה רדיואקטיבית או פלואורסצנטית (FISH)) בכדי לסמן תעתיקי RNA בתא.
בווירולוגיה
בווירולוגיה משמעות המונח קריא (sense) מעט שונה, ונעשה בו שימוש במשמעות שווה למונח גדיל (strand). הגנום של נגיף RNA יכול להיות דו-גדילי, חד-גדילי חיובי, או חד-גדילי שלילי.
גדיל משלים
גְּדִיל מַשְׁלִים (complementary strand) הוא הגדיל ההופכי בכיווניות והמשלים לפי עיקרון זיווג הבסיסים לגדיל הנתון. בעקבות עיקרון זה, בהינתן רצף, ניתן תמיד להסיק את הרכב הגדיל המשלים.
דוגמה
נניח שנתון רצף ה-DNA הבא:
לפי עיקרון זיווג הבסיסים, מול אדנין (A) יופיע תימין (T) ולהפך - מול תימין יופיע אדנין. יחס דומה קיים בין ציטוזין (C) לגואנין (G), ולכן הגדיל המשלים ייראה כך:
הכיווניות שלו הפוכה מהגדיל המקורי, ולכן והמולקולה הדו גדילית תיראה כך:
כל אחד מהגדילים יכול להיות הגדיל הקריא או המול-קריא, כתלות במיקום הגנים על פני רצף ה-DNA.
גדיל מוביל וגדיל משתהה
גְּדִיל מוֹבִיל (leading strand) וגְּדִיל מִשְׁתַּהֶה (lagging strand) הם כינויים לגדילי ה-DNA בתהלך השכפול. בתהליך זה גדילי ה-DNA מופרדים, וכל אחד מהם משמש כתבנית ליצירת דו-גדיל חדש, כך שמעותק DNA אחד דו-גדילי נוצרים שני עותקי DNA דו-גדיליים. תהליך השכפול הוא כיווני, כלומר, הסינתזה יכולה להיעשות רק בכיווניות של 5' ל-3'. רק אחד הגדילים נמצא בכיווניות כזו, והוא מכונה הגדיל המוביל. בכדי לשכפל את הגדיל המשתהה, נעשה שימוש במקטעי אוקזקי, שהם מקטעי RNA קצרים המשמשים כנקודות מוצא לשכפול הגדיל המשתהה בכיווניות הנכונה, כך שנוצרים מקטעי DNA המחוברים ביניהם במקטעי RNA קצרים, המוסרים ומוחלפים בבסיסי DNA. תהליך זה איטי יותר מאשר השכפול הפשוט שנעשה בגדיל המוביל, ומכאן שמו.
מגן אכילס
מגן אכילס הוא מגנו המפורסם של גיבור היצירה איליאדה, אכילס בו השתמש בעת הקרב מול הקטור. המגן עוצב במיוחד עבורו בידי הפיסטוס לאחר שמגנו נבזז באחת הקרבות כשחברו, פאטרוקלוס מת. חלק נכבד משיר שמונה העשרה מוקדש לתיאור והכנת המגן.
הכנת המגן
במהלך המלחמה, אכילס נעדר לתקופה ארוכה לצאת אל המלחמה בשל סכסוכו עם אגממנון שלקח את פילגשו, בריסאיס. לאחר קרבות ממושכים בין היוונים לבין הטרויאנים, כשהכף נטתה לטובת הטרויאנים והיו היוונים הולכים ונהדפים לעבר קו החוף שבו עגנו אוניותיהם, התיר אכילס לרעו הטוב פטרוקלוס לקחת את שריונו ולצאת לעזרת היוונים מיד צר. הקטור מצליח להדוף ולהרוג את פטרוקלוס.
תטיס הפצירה באכילס כי ימתין עד הבוקר, ובמהלך הלילה עלתה שוב לאולימפוס, הפעם כדי לפגוש את הפיסטוס, נכה הרגליים, אל האש ופטרונם של הנפחים וחרשי המתכת, על-מנת שיחשל עבור אכילס כלי מלחמה חדשים. הפיסטוס הכין לאכילס מגן מפואר, שריון, קסדה ומְצחות (מגיני רגליים), ובסיוע כלי מלחמה אלו, כמו גם סיועה של אתנה, לכד לבסוף אכילס את הקטור והרגו.
תיאור המגן באיליאדה
חלק נכבד משיר שמונה עשרה מוקדש עבור תיאור מגנו של אכילס. זהו אקפרסיס ביצירה מתאר בפרוטרוט את התבליטים והקישוטים אותם נושא המגן ממרכזו כלפי חוץ, שכבה אחר שכבה ונותן רוח ליצירה האמנותית שנמצאת על המגן.
מעגל חיצוני (שורות 89–484): המעגל החיצוני מתאר את השמים, הים, הארץ, הירח והכוכבים.
המעגל הערים (שורות 490–540): שתי ערים מעצב הפיסטוס. האחת עורכת חתונה ומשפט. היא סמל לחיים, סדר ושלטון. השנייה היא עיר הנמצאת במצור, חילות של שני הצבאות נלחמים זה בזה ומתכננים אמבושים על הרועים. עיר זו מזכירה לנו את מצבה הנוכחי של טרויה. כמו גם, האמבוש על הרועה מזכיר לנו את סיפור משפחתה של אנדרומאכה. קטע זה מזכיר גם את תיאור הפרות בספר 11, כיצד ניתן להנאות בשדה וברגע הבאה להיאכל בו. התגרה המתפתחת בין הרועים מזכירה את המאבק על מגן הרקלס.
המעגל הבאה מתאר את חיי הכפר וכיצד אנשים יוצאים לקצור ולשתול את התבואה במהלך ארבע עונות השנה.
תיאורי המעגלים ממשיכים עד שהם חוזרים במידה מה אל התיאורים הראשונים. בין המעגלים האחרונים מתוארת רצפת ריקודים (שורות 590–606) המזכירה את המעגל השני המתאר תיאורים של חתונה. לפעמים נראה כי הם רוקדים בשורות (602) אך הדגש על המעגליות. בקטע זה יש שוב אקפרסיס קטן המתאר את מלאכת הקדר ואולי רומז על תפקידו של המשורר. המעגל האחרון מתאר את האוקיינוס הגדול (שורות 607–609)
פרשנויות למגן
קטע האקפרסיס באמצע עלילת המלחמה גרם למבקרי ספרות רבים לתהות מדוע בחר הומרוס דווקא בנקודה זו לתאר את המגן ומה החשיבות של תיאור זה. ישנם מספר פרשנויות.
ייצוג של ניגודים בעולם: השכבות של מגן הן במידה רבה סדרות, סדרות של ניגודים כמו מלחמה ושלום, עבודה ופסטיבל רצח ומשפט וכן הלאה, המזכירים כי האדם אינו לעולם נמצא בסכסוכים.
המגן הוא מקרוסקופ של עולם: באמצעותו המגן המשורר מעביר לקורא אילו חלקים ברצונו להדגיש ביצירה. מבחינתו הוא מתאר לקורא את החיים השלווים כשהמוות והרס נמצאים כחלק בלתי נפרד ממנו. החיים הכפרים נהרסים בידי האריות והעיר בידי לגיונות חיילים. בתוך המיקרו עולם הזה יש תזכורת לאירועים באיליאדה, המצור, וכן גם איך יש לראות את האירועים הבאים - מותו של הקטור בעלילה כולה. באופן כזה המשורר נותן פרספקטיבה ביחס לעולם כולו. הוא מאפשר לקורא לקחת צעד לאחור ולהביט על אופן התנהלות העולם כולו. אנשים לחמים, אנשים כועסים, אנשים אוהבים ואנשים בסוף מתים ולא נותר משהו מכל זה. בתוך הכאוס ופרץ היצרים שמהללת מעשי גיבורים יש יכולת להראות אנושיות בעולם טרגי וחסר סדר. העולם היפה והמתורבת שבו טרויה חייה בעת המצור הולך להרס. זה רק השקט לפני הסערה ובמידה מסוימת האומנות של האומן לרפד את הכל לשכבות יפות ולייצר סדר בכאוס הגדול שמתקיים ואין בו שליטה. בתוך אי הסדר הזה יש קרן של חמלה ועם זאת, שני הגיבורים, אכילס והקטור בוחרים לצאת למלחמה למרות ששניהם יודעים כי ימצאו בה את מותם.
מה תאבד טרויה כשתיפול: אחת הפרשנות יוצאת נגד התפיסה כי אליאדה היא שיר הירואי המהלל מלחמה. לצד התיאורים של המלחמה והילולי הגיבורים תמיד יש תזכורת לעצב ולאבל.
הקבלה בין ידי הפיסטוס להומרוס: אדוארד בספרו "הומרוס, משורר של האיליאדה" טען כי התיאור של מגן אכילס מייצר הקבלה בין הנפח האלוהי להשראה של המוזות על המשורר.
גורל שריונו של אכילס
שריונו של אכילס, שיוצר על ידי האל הפיסטוס, היה מושא למריבה בין אודיסאוס ואיאס הגדול. על מנת לקבוע מי יזכה בשריון נערכה תחרות בה ניצח אודיסאוס (בסיועה של אתנה). איאס כעס ונשבע לרצוח את כל חבריו לנשק. בטירופו החל לטבוח בכבשים ובצאן, תוך שהוא סבור כי מדובר בחיילי היוונים. לבסוף הפיל עצמו על חרבו. אודיסאוס נתן את שריונו החדש לנאופטולמוס, בנו של אכילס. יצירתו של סופוקלס, איאס מתארת אירועים אלו.
בלן (קטמרקה)
בלן (בספרדית: Belén, שמה הספרדי של בית לחם) היא עיר השוכנת בפרובינציית קטמרקה שבארגנטינה. בנוסף היא בירתה של מחוז בלן, המחוז אליו היא משתייכת. בלן נמצאת במרחק של כ-290 קילומטרים מקטמרקה הבירה, והיא ממוקמת בכיוון דרום מערב לכביש הלאומי 40 בעמק ששוכן לשולי נהר בלן.
ארל (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
עיר של טיפשים
עיר של טיפשים היא עיר שמתוארת בפולקלור כמאכלסת טיפשים שאין כדוגמתם. ערי טיפשים מופיעות בפולקלור של עמים אחדים.
שברון (חברה)
תאגיד שברון (באנגלית: Chevron Corporation) הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, העוסק באנרגיה, הפעיל ביותר מ-180 מדינות. התאגיד נקרא בעבר "סטנדרד אויל של קליפורניה", מטה החברה ממוקם בעיר סן רמון שבקליפורניה. שברון מעורב בכל תעשיית אנרגיית הגז, נפט והגיאותרמית. כולל חיפוש נפט, הפקה וזיקוק, שיווק והפצה, ייצור ומכירת כימיקלים וייצור חשמל. שברון היא אחת מהחברות הגדולות בעולם, וממוקמת במקום שלישי בדירוג החברות של כתב העת Fortune לשנת 2014.
עיר של טיפשים
ערי טיפשים בפולקלור של תרבויות שונות:
שברון (חברה)
ב-5 באוקטובר 2020 סיימה חברת שברון את רכישת חברת נובל אנרג'י בעסקת חילופי מניות בסכום שנאמד בכ-4.2 מיליארד דולר. בעקבות זאת היא מחזיקה בכ-25% מהזכויות בקידוח הגז "תמר" ובכ-40% מקידוח "לווייתן".
טאוומבה
טָאווּמבְָּה (באנגלית:Toowoomba, ב-IPA: ; מכונה 'עיר הגן' ו-'T-בר' ), היא עיר בנפת טאוומבה בחבל דרלינג דאונס שבמדינת קווינסלנד באוסטרליה. היא נמצאת במרחק של 125 קילומטרים ממערב לעיר הבירה של מדינת קווינסלנד בריזבן. אוכלוסיית העיר נכון ליוני 2018 הייתה 136,861. העיר גדלה בקצב שנתי ממוצע של 1.02% מדי שנה בחמש השנים מאז שנת 2013. טאוומבה היא עיר אוניברסיטאית וקתדרלות, והיא מארחת את קרנבל הפרחים של טאוומבה בכל ספטמבר ואירועי אליפות של ענפי הספורט הלאומי רכיבה על אופני הרים ומוטוקרוס. ישנם בעיר יותר מ־150 פארקים ציבוריים וגנים. העיר התפתחה למרכז אזורי לעסקים ופיננסים, ובה ממוקם מטה הבנק הגדול ביותר באוסטרליה; Heritage Bank ושירותים ממשלתיים שונים. טאוומבה מונגשת על ידי שני שדות תעופה, נמל התעופה טאוומבה ולקמפ ומנחת טאוומבה סיטי  הקטן יותר.