cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילנית
אילנית היא אחת הזמרות הפופולריות ביותר בישראל מאז סוף שנות השישים. היא הקליטה יותר מ-600 שירים ויותר מ-30 אלבומים רבי מכר. היא זכורה כחלק מהצמד "אילן ואילנית", יחד עם שלמה צח ("אילן"), שהיה בעלה עד שנת 1973, וכן היא הזמרת הראשונה שייצגה את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון (ב-1973) עם השיר "אי שם" וזכתה במקום הרביעי. אילנית ייצגה את ישראל גם באירוויזיון 1977 עם השיר "אהבה היא שיר לשניים". בין להיטיה נמצאים שירים רבים שהפכו לנכס צאן ברזל בזמר העברי: "כבר אחרי חצות", "רינגולי", "בשנה הבאה", "ללכת שבי אחרייך", "שיר של יום חולין", "אהבתה של תרזה די מון" ועוד.
נעוריה ותחילת דרכה בצמד "אילן ואילנית"
נולדה בשם חנה דְרֶזְנְר בתל אביב. הוריה צילה וטוביה ניצולי שואה עלו מפולין. משפחתה היגרה לברזיל בהיותה בת חמש, ושם היא נקשרה למקצבים דרום-אמריקאיים. אחיה אליעזר, שהיה מבוגר ממנה בשש שנים וחצי, התקשה להתאקלם בברזיל, ושב לישראל לבדו והתגורר בקיבוץ במשך כל התקופה שבה שהתה המשפחה בברזיל. משפחתה שבה לארץ כשהיא הייתה בת 13.
בגיל 15 היא התגלתה בתחרות כישרונות צעירים ב-1962.
בתיכון היא למדה בתלמה ילין.
שלמה צח, לימים בעלה, ביקש ממנה להצטרף אל שלישייה שהקים בשם "גידי, צח וחנה", אך זמן קצר לאחר מכן פרש גידי, ואילנית וצח נותרו כצמד בשם "אילן ואילנית". האלבום הראשון של הצמד, שנקרא בפשטות "אילן ואילנית", הופק ב-1966. שניים משיריו, "לכל אדם כוכב", שכתב גלעד בן ש"ך, ו"בואי סניורינה", שכתב חיים קינן, הפכו במהירות ללהיטים שצעדו זמן רב בראש מצעד הפזמונים. הצמד זכה להצלחה גדולה מאוד בשנות השישים בישראל ובעולם וייצג את ישראל בפסטיבלים בינלאומיים; רק מאוחר יותר התברר לחנה ששם הבמה שלה "אילנית" הוא שם של צפרדע, אבל זה לא הפריע לה, ובשיא הצלחתם, לפחות תשעה זוגות של תאומים נקראו "אילן ואילנית".
סולו ראשון ושנות השבעים
ב-1968 פרסמה אילנית את שיר הסולו הראשון שלה, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר/נורית הירש), שנכלל בתקליטון של "אילן ואילנית" שנקרא "בוא ונשתגע בחולות".
הופעתה של אילנית בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 נחשבת הופעת הסולו הראשונה שלה על הבמה. היא ביצעה את "שיר בארבעה בתים" (אהוד מנור/נחום היימן), אך לא זכתה בתחרות. על אף זאת השיר עצמו זכה להצלחה.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 זכתה במקום השלישי עם השיר "אהבתה של תרזה דימון" ("מול חלונך וגם מול חלוני..."), שהלחינה נורית הירש למילים של לאה גולדברג. ב-1971 זכתה במקום שלישי בפסטיבל זמר בינלאומי באתונה, עם השיר "ושוב אתכם", שיצרו דודו ברק ונורית הירש. באותה שנה זכתה בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 עם השיר "רק הירח" שנכתב על ידי שמרית אור הולחן על ידי דן עמיהוד ועובד על ידי אלכס וייס.
ב-1972 יצא אלבום הסולו הראשון של אילנית, "אילנית". בין שיריו המוכרים היו "פעם לאהוב", "לאורך השדרה שאין בה איש" ו"בפרוט נבל ועוגב".
אילנית נבחרה להיות הזמרת הראשונה שתייצג את ישראל באירוויזיון 1973 שנערכה בלוקסמבורג עם השיר "אי שם", שכתבו אהוד מנור ונורית הירש. השיר הגיע למקום הרביעי בתחרות, הישג מכובד למדינה שמשתתפת בתחרות בפעם הראשונה. הופעתה של אילנית הייתה עם שמלת פסים (וללא אפוד מגן מתחתיה, למרות מה שחשבו אז). הקדימו את השיר אן מארי דוד, המוסדדס מספרד וקליף ריצ'רד. השיר זכה להצלחה גם במצעדי הפזמונים בישראל, ובמצעדי הפזמונים השנתיים של קול ישראל ושל גלי צה"ל דורג במקום השני. השיר נכלל באלבום הסולו השני של אילנית, שיצא באותה שנה, וכלל גם להיטים כ"ללכת שבי אחרייך" ו"אחי גיבורי התהילה", שנכתבו שניהם בעקבות מלחמת יום הכיפורים. לאחר ההופעה יצאה במופע היחיד הראשון שלה "רסיטל עם אילנית".
ב-1974 זכתה במקום השני בפסטיבל זמר בטוקיו עם השיר "שירו שיר לשמש". באותה שנה השתתפה בפעם הרביעית בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "אם ייפול הכוכב שלי" שזכה במקום השני. את השיר שרה בליווי עוזי חיטמן ויגאל חרד. באותה שנה נבחנה לתפקיד גילה זוהר בסרט "צ'רלי וחצי" אולם לא זכתה לבסוף בתפקיד.
ב-1975 יצא אלבומה "טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת", ובו גרסאות כיסוי לשירים עבריים ישנים.
ב-1976 השתתפה אילנית ב"חגיגת הזמר העברי", שבה ביצעה את השיר "שיר של יום חולין" ("אם יש בי מיתרים..."), שכתבה רחל שפירא והלחין יאיר רוזנבלום. השיר הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר. הוא נכלל באלבומה "תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים", שיצא באותה שנה, וכלל גם את השירים "ארץ" ו"אל תשמעי לקול ליבך".
בשנת 1977 התבקשה אילנית לשוב ולייצג את ישראל באירוויזיון 1977. נכתבו מספר שירים לקראת התחרות, בהם "נסיך החלומות" ("ולנטינו") (שמרית אור/קובי אשרת), אך הוועדה בחרה בסופו של דבר בשיר "אהבה היא שיר לשניים" (עדנה פלג/אלדד שרים), שהגיע רק למקום ה-11 בתחרות אך עדיין זכה להצלחה. עוד שיר שנכתב לאילנית עבור התחרות היה "הנה הלילה" (מילים: אליעוז רובין, לחן ועיבוד: רוני וייס) זכה גם כן להצלחה, ודורג במקום ה-18 במצעד הפזמונים השנתי תשל"ז של רשת ג'.
ב-1978, אילנית הוציאה את "רגשות מעורבים", אלבום אולפן אשר כלל, בין היתר, את הלהיטים שכתב אהוד מנור, והלחינה ועיבדה נורית הירש - "הנה ימים באים" ו"הנה בא השלום", ברוח הסכם השלום בין ישראל למצרים. כמו כן הצליחו ממנו גם השירים "תבורכי" ושיר הנושא.
בסוף 1979 הוציאה את השיר "היי דנה", בעיבוד דיסקו של קובי אושרת, למילים של חיים קינן, ולחן של שוקי לוי. לשיר אף הופקה גרסה באנגלית בשם "Hey Mama", שיועדה לשוק הבינלאומי.
אליפות אוקיאניה בכדורסל
אליפות פיב"א אוקיאניה (באנגלית: FIBA Oceania Championship), הידועה בשם אליפות אוקיאניה בכדורסל, הייתה טורניר כדורסל אוקייאני, שנערך אחת לשנתיים בין נבחרות מיבשת אוקיאניה. הטורניר אורגן על ידי פיב"א אוקיאניה, התאחדות כדורסל המסונפת לפיב"א. אליפות אוקיאניה שימשה גם כטורניר המוקדמות לאליפות העולם ולטורניר הכדורסל של המשחקים האולימפיים.
אילנית
שנות השמונים
בתחילת שנות ה-80 התמקדה אילנית בעיקר בשירים בעלי גוון "לאומי" דוגמת "בללייקה" (שהוקדש ליהדות הדממה והיה אמור להיות מבוצע על ידי ירדנה ארזי), "שיר על נחלים" ו"חלק בעולם".
אליפות אוקיאניה בכדורסל
כאשר רק ו התחרו, הטורניר היווה סדרת פלייאוף בודדת של הטוב משלושה משחקים. כאשר התחרו נבחרות נוספות, הטורניר נערך בשיטה של שלב בתים ולאחריו שלב נוק-אאוט. בשנת 2009 מתכונת הטורניר השתנתה והפכה לשני משחקים, בית וחוץ, בין שתי המדינות כאשר סכום הנקודות בשני המשחקים היווה שובר שוויון לקביעת זהות האלופה.
אילנית
שנות השמונים
ב-1980 יצא אלבום אוסף כפול של אילנית בשם "ארבעה צדדים". באלבום נכללו גם מספר שירים חדשים, שמהם הצליחו השירים "אני לא מאמינה", "פעם בשנה" (את שניהם כתבה שמרית אור והלחין קובי אשרת) ו"חמסין של ניסן" (אותו הלחין שייקה פייקוב למילותיה של לאה גולדברג).
בסוף 1981 יצא אלבומה "אל הדרך", מתוכו הצליחו שיר הנושא, שכתבה שמרית אור והלחינה נורית הירש, "נחמה", שהלחינה הירש למילים של רחל שפירא, "בשביל אל הכפר", שכתבה אור והלחין אשרת ו"עד עולם" שכתבה אור והלחין הנרי ברטר.
אליפות אוקיאניה בכדורסל
החל משנת 2017, כל האליפויות היבשתיות של פיב"א החלו להיערך במחזורים של 4 שנים והפסיקו לשמש כטורנירי מוקדמות לאליפויות העולם ולמשחקים האולימפיים. אליפות אוקיאניה בכדורסל שנערכה בשנת 2015 הייתה האחרונה להתקיים, מכיוון שהחל משנת 2017 הטורניר התמזג עם אליפות אסיה בכדורסל, אשר בו החלו להשתתף נבחרות אוסטרליה וניו זילנד. בכך הפכה אליפות אסיה לאליפות אסיה והאזור הפסיפי.
היסטוריה
בשנת 2007 התקיימה התחרות עם שתי מדינות בלבד: אוסטרליה וניו זינלנד. התחרות נערכה בשלושה משחקים, שבשניים מהם ניצחה אוסטרליה. אוסטרליה העפילה למשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג.
אילנית
שנות השמונים
אלבומה הבא, "אולי עוד פעם", יצא ב-1984. בין שיריו המוכרים היו "שיר על נחלים" (מילים: רחל שפירא, לחן: הנרי ברטר), "אם ובנה" (שהוקדש לבנה היחיד - עמיחי, מילים: אהוד מנור, לחן: נורית הירש), "תצלום ישן" (מילים אהוד מנור, לחן: הנרי ברטר), "אולי עוד פעם" (מילים: שמרית אור, לחן: הנרי ברטר), ו"בואו בואו" (מילים: אהוד מנור, לחן: נורית הירש).
ב-1985 התפרסם ספר שיריה "(ו)עכשיו כולם ביחד" ועמו שיר הנושא, שהפך להיט ברדיו. באותה שנה יצא אלבום אוסף של אילנית באותו שם, שבו נכלל השיר "בללייקה", שכתב יורם טהרלב והלחין קובי אשרת.
בשנת 1986 השתתפה בפרויקט מיוחד שהופק בסגנון שירי הצדקה "We Are The World" ו-"Do They Know It's Christmas?" שבו נאספו מיטב האמנים הישראליים ושרו את השיר "עם אחד שיר אחד", שהכנסותיו הוקדשו לנכים ומוגבלים. באותה שנה הוציאה יחד עם הדודאים את "הנחמה היחידה".
באלבומה "סרט בשחור לבן" מ-1987 בלטו מלבד שיר הנושא גם השירים "רק בינתיים", "קחי נשימה", "חלק בעולם", שהוקלט למשדר ה"ליביתרום" של קרן לב"י, וכן השיר "חבר", שתיאר את געגועיה לתקופת "אילן ואילנית". בשיר עצמו נמצאים רמזים לשירים מסוימים של הצמד. קובי אושרת עיבד והפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום, לצד נתן כהן שעיבד שני שירים מתוכו.
לקראת סוף שנות ה-80 החלה הקריירה שלה לדעוך, והיא חדלה לנפק להיטים.
שנות התשעים
ב-1991 הוציאה אילנית את האלבום "בוא נתחיל מבראשית", שהיה חריג בנוף אלבומיה. משירי האלבום, שרובו היה בסגנון הפופ, הצליחו "זמן שחלף" (שבוצע בעברית ופורטוגזית), "ארץ נהדרת" (מילים: ברוך פרידלנד, לחן: הנרי בראטר), "בוא נתחיל מבראשית" (מילים ולחן: ברוך פרידלנד), ו"גן הסתיו" (מילים: דודו ברק, לחן: יאיר רוזנבלום). הרצועה הפותחת את האלבום היא מחרוזת להיטים של אילנית בשם "עוד תראה עוד תראה". באותה שנה יצא "21 הלהיטים הגדולים של אילנית", האוסף הראשון של אילנית שיצא על גבי דיסק.
האוסף "כבר אחרי חצות - אוסף שירי אהבה" מ-1994 כלל את מיטב להיטיה של אילנית העוסקים באהבה, רובם נכתבו על ידי משוררים ידועים. באלבום נכללה גם גרסה מחודשת של אילנית לשיר "חייך וחיי" של בועז שרעבי.
בשנת 1995 אילנית סגרה מעגל והוציאה את אלבום האולפן "חלום ברזילאי", שהכיל גרסאות בעברית לשירים ברזילאים מוכרים. באלבום זה חזרה אילנית לשתף פעולה עם אהוד מנור, שיצר את הנוסח העברי לשירים, ועם המוזיקאי קובי אשרת. בין השירים הבולטים: "אסור לסמבה למות", "שתי מזוודות בחושך", "חמישי-שי-שבת" ו"על פני האדמה". באותה שנה יצא אוסף הנקרא "נאסף תשרי, אוסף מס' 3", שרובו לא מרכז את להיטיה הגדולים, אלא יותר שירים מאלבומיה משנות השבעים והשמונים.
ב-1999 יצא אלבום אוסף של אילנית הנקרא "כך היה כך יהיה", והוא מורכב מחמישה תקליטורים. נכלל בו שיר חדש בשם "המלאכים הולכים על בהונות" (מילים: רחל שפירא, לחן ועיבוד: נורית הירש).
שנות האלפיים
באפריל 2008 הוציאה את האלבום "ישראלית", בהפקתו של תומר הדדי, הכולל 10 שירים העוסקים בתרבות הישראלית (או "ישראליות"). משתתפים בו יוצרים ותיקים: רחל שפירא, נורית הירש, דודו ברק, יואב גינאי, שייקה פייקוב, וחיים קינן, לצד יוצרים צעירים: תומר הדדי ועמית צח, בנם של שלמה צח והזמרת אילנה אביטל. טרם צאתו, יצאו מהאלבום הסינגלים "ישראלית", שכתבו דודו ברק ותומר הדדי, "ארץ החידות", שכתב יואב גינאי והלחין הדדי ו"הענבים ממש טובים הקיץ" (חיים קינן/נורית הירש). לאחר צאת האלבום יצא הסינגל הרביעי מתוך הדיסק - "כביריה" שכתבה רחל שפירא והלחין תומר הדדי. במקור - השיר בוצע בלחן שונה על ידי יהודית תמיר, וחודש גם על ידי אבי סינואני. באלבום נכללה גם גרסה מחודשת לשיר "ללכת שבי אחרייך". בספטמבר 2008 יצא אוסף כפול של אילנית מסדרת "המיטב" של חברת NMC.
בשנת 2009 הופיעה אילנית בתפקיד אורח בטלנובלה "חשופים" כמגדת עתידות.
בשנת 2012 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2, אך פרשה בשל בעיות רפואיות בגב וברגל, שנגרמו עקב מחלת העקמת.
באוגוסט 2013 הוציאה את השיר "ריקוד חדש" למילים של יואב גינאי, לחן של תומר הדדי, ועיבוד של נדב ביטון.
באוקטובר 2018 הוציאה את השיר "המחשבה על המים", שכתבה רחל שפירא והלחין תומר הדדי.
ביולי 2021 יצא לאור "שיר גיל", דואט משותף של אילנית עם הזמר טל סונדק. את השיר כתב אהוד מנור והלחין קובי אשרת. השיר יצא לכבוד יום הולדתו ה-80 של מנור. באוקטובר 2022 לקחה אילנית חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את "דיווה".
בשנת 2023, לציון 50 שנה להשתתפותה של ישראל בתחרות האירוויזיון, קבלה אילנית את הכבוד להגיש את הניקוד, מטעם ישראל, בגמר אירוויזיון  2023 בליברפול, אנגליה.
חיים פרטיים
אחיה, אליעזר (לצו) דר, איש גלי צה"ל לשעבר, כיהן כיושב ראש אגודת העיתונאים בתל אביב.
בשנת 1966 נישאה לשלמה צח. בשנת 1973 השניים התגרשו.
לאחר מכן, נישאה בשנית לנחום גת. מנישואין אלה נולד ב-22 בספטמבר 1975 בנה היחיד עמיחי, שהופיע עימה ב-1984 בקליפ לשירה "אם ובנה", שהופק במסגרת התוכנית "שעה טובה". מאוחר יותר התפרסם בעת השתתפותו בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "המירוץ למיליון", שבה הגיע למקום השני יחד עם זוגתו דאז, מיה קרמר. בסוף שנות השבעים התגרשה בשנית מגת.
אילנית היא צמחונית.
מתגוררת בהרצליה.
תחומי פעילות ושיתופי פעולה בולטים
אילנית השתתפה בפסטיבלים רבים בישראל ובעולם ובתחרויות האירוויזיון. במהלך הקריירה העשירה שלה הופיעה באולמות החשובים בעולם, בין היתר בפסטיבלים בטוקיו ובאתונה, הספיקה להקליט במספר רב של שפות (בהן: אנגלית, פורטוגזית, ספרדית, צרפתית, סווהילית, יפנית וגאורגית).
אילנית הרבתה לשתף פעולה עם צמד הכותבים מנור והירש והפכה רבים משיריהם ללהיטים, כמו "בשנה הבאה" ו"ללכת שבי אחרייך". היא הקליטה גם משיריהם של יוצרים נוספים, בהם רחל שפירא ("נחמה", "שיר של יום חולין", "חלק בעולם", "שיר על נחלים"), שמרית אור ("אל הדרך", "אני לא מאמינה", "רק הירח", "בשביל אל הכפר") ושייקה פייקוב ("ארץ ארץ", "רינגולי" ("אילן ואילנית")), "אחי גיבורי התהילה", "תבורכי ארצי", "בפרוט נבל ועוגב", "לאורך השדרה שאין בה איש", "חמסין של ניסן").
היא הוציאה יותר משלושים אלבומים, רבים מהם אלבומי זהב. זכתה לכמה וכמה ספיישלים טלוויזיוניים, ובהם התוכנית הראשונה שצולמה בצבע בישראל, בשנת 1973 בבימויו של ראלף ענבר. היא התבלטה בשירי פופ קלילים ובשירי ארץ-ישראל. "סמלה המסחרי" היה שערה הבלונדיני הארוך (הסמל הקודם היה צמות).
אילנית נבחרה להציג את הניקוד הישראלי באירווזיון 2023.
דיסקוגרפיה
אילנית הרבתה להקליט שירים בעברית ובשפות זרות, אשר חלקם הגדול יצא על גבי תקליטונים ואינם מופיעים באלבומיה הרשמים. רובם הגדול של תקליטונים אלו מצא את מקומו באוסף המחומש "כך היה כך יהיה" שיצא בשנת 1999. {{שני טורים|
אלבומי אוסף
}}
The Great Pretender
The Great Pretender הוא שיר פופולרי שבוצע במקור על ידי הפלאטרס. המילים והלחן נכתבו על ידי באק ראם, המנהל והמפיק של הפלאטרס, ויצא כסינגל בנובמבר 1955. השיר הגיע למקום הראשון במאה הראשונים של מצעד הבילבורד, ולמקום ה-5 במצעד הבריטי.
השיר כוסה על ידי מספר זמרים, ביניהם דולי פרטון, רוי אורביסון ופרדי מרקיורי, שגרסתו הגיעה למקום ה-4 במצעד הבריטי. השיר בוצע גם על ידי להקת הבנד.
גרסת הפלאטרס
הסינגל של הפלאטרס יצא בנובמבר 1955. הוא הפך לשיר ה-R&B הנמכר ביותר בינואר 1956, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד בפברואר 1956. הסינגל היה במקום ה-12 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בשנת 1956.
גרסת פרדי מרקיורי
השיר בוצע מחדש בשנת 1987 על ידי פרדי מרקיורי, סולן להקת הרוק קווין. הגרסה של מרקיורי הגיעה למקום ה-4 במצעד הסינגלים בבריטניה. באחד הראיונות האחרונים שצולמו בווידאו באביב 1987, הסביר מרקיורי כי השיר התאים במיוחד לאופן שבו הוא ראה את הקריירה שלו ועל היותו על הבמה.
הקליפ של השיר הציג את מרקיורי חוזר לקליפים של השירים "Radio Ga Ga", "Crazy Little Thing Called Love", "It's a Hard Life", "I Want to Break Free", "Bohemian Rhapsody", "One Vision" והשיר "I Was Born to Love You" מתוך אלבום הסולו של מרקיורי Mr. Bad Guy משנת 1985. את הקליפ ביים דייוויד מאלט בפברואר 1987, והופיעו בו גם מטופף להקת קווין רוג'ר טיילור והשחקן פיטר סטראקר בדראג. הקליפ היה בולט בכך שמרקיורי גילח את שפמו, לאחר שהיה איתו לאורך רוב שנות השמונים.
רפאל מאהלר
רפאל מָאהלֶר (בכתיב יידי: מאַהלער; בלועזית: Raphael Mahler; 15 באוגוסט 1899 – 4 באוקטובר 1977) היה היסטוריון יהודי אמריקאי-ישראלי. חתן פרס ישראל להיסטוריה של עם ישראל לשנת תשל"ז (1977).
קורות חיים
רפאל מאהלר נולד בעיר נובי סונץ' (סאנץ) שבממלכת גליציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. קיבל חינוך יהודי מסורתי עד גיל 15, ולאחר מכן למד בתיכון בקרקוב וסיים בשנת 1918. אחר כך למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת וינה, ולמד לימודי יהדות בבית המדרש המודרני לרבנים בעיר. ב-1922 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שעסקה בבעיות הסוציולוגיות של הקידמה (בשנת 1928 הוכר התואר על ידי אוניברסיטת ורשה), ושב לפולין. בפולין שבין מלחמות העולם שימש מורה ומחנך בגימנסיות העבריות "יבנה" ו"אסכלה" בלודז', קונין וורשה. כמו כן היה חבר המחלקה להיסטוריה של "ייווא" - המכון למדעי היהדות (YIVO) בווילנה וחבר הוועד המרכזי של תנועת "פועלי ציון שמאל". ביחד עם עמנואל רינגלבלום יסד את "חוג ההיסטוריונים היהודים הצעירים" בו הוא שימש כחוקר ועורך.
בשנת 1937 היגר מאהלר לארצות הברית. הוא היה חבר הנהלת "ייווא" בניו יורק ובשנים 1938–1949 הורה בסמינרים עבריים למורים ובמכון היהודי המדעי "ייווא". בשנים 1947–1948 ובשנת 1950 ביקר מאהלר בישראל והיה מרצה אורח בסמינר הקיבוצים. בשנת 1951 עלה לישראל והצטרף לסגל בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב ומאוחר יותר באוניברסיטת תל אביב כפרופסור מן המניין להיסטוריה של עם ישראל וכחבר סנאט האוניברסיטה.
פעילותו של מאהלר התקיימה גם בהיותו חבר האיגוד העולמי למדעי היהדות, חבר נשיאות הקונגרס הציוני וסגן חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית העולמית. כמו כן הוא היה יו"ר בליגה למניעת כפייה דתית, חבר מרכז מפ"ם וחבר הוועדה המדינית במפלגה. בשנת 1963 התלווה לנשיא המדינה זלמן שזר להבאת עצמותיו של דב בר בורוכוב לקבורה בישראל.
לאורך השנים התפרסמו כתביו של מאהלר בעיתונים שונים ביידיש ובעברית. במשך תקופה הוא היה עורך הרבעון "דאס ווירטשאפטלעכע לעבן". ספריו העיקריים הם "תולדות היהודים בפולין" (1946), "הקראים" (1950), "דברי ימי ישראל – דורות אחרונים" (4 כרכים) ו"החסידות וההשכלה בפולין העתיקה" (1958). ספריו היו מושא לפולמוס חריף בין תומכים למתנגדים. אחד ממבקריו, מנדל זינגר, טען שמאהלר מוסר בספרו "מקרים ומאורעות בניגוד למציאות ויש שהוא מגזים דברים עד כדי סילוף". כן האשימו בהעלמת דברים והבאת אמיתות לחצאין עד כדי סילוף ההיסטוריה. מאהלר ראה בדברים ניגוח פוליטי, בחר שלא להגיב וכתב "שום דמאגוג לא יניעני לרדת למדרגתו ולהיכנס אתו בפולמוס".
בשנת 1977 הוענק למאהלר פרס ישראל להיסטוריה של העם היהודי. ב-4 באוקטובר באותה שנה, נפטר בתל אביב. נקבר בקיבוץ עין השופט.
בפעילותו הפוליטית כחבר מפ"ם תמך בהשלמה עם ערביי ישראל ובשנות ה-50 קרא לסייע להם בכספי המגבית הציונית מחוץ לארץ. בבחירות לכנסת הרביעית הוא הוצב במקום ה-19 של רשימת מפ"ם לכנסת.
גאולוגיה של הירח
מבנה כללי
גוף הירח הוא בעל צורה מוארכת ואינו כדורי, והצדדים הצרים פונים אל כדור הארץ ואל הצד המקביל. לצורה זו אחראים כוחות הגאות של כדור הארץ. בתחילת חייו הירח היה גוף לוהט ונוזלי שהתקרר בקצב מהיר מאוד, וכך הגאות התקבעה בתצורתו. כוחות גאות אלו גם אחראים לכך שהירח אינו סובב סביב צירו ביחס לכדור הארץ, ובגללם הוא גם צובר מהירות ומסלולו הולך ומתרחק מכדור הארץ.
הכוחות הגאולוגיים
על הירח פועלים מספר כוחות שמשפיעים על תצורתו בכלל ועל הטופולוגיה של פניו בפרט:
גוף הירח הוא בעל מוליכות גבוהה מאוד של גלים סייסמיים, וכל רעידה שתתרחש על פניו תופץ למרחקים גדולים ולא תדעך מהר. עם זאת, היות שהירח נעדר פעילות טקטונית והגורמים היחידים לרעידות הם התנגשויות וכוחות הגאות על כן רעידות משמעותיות נדירות. רעידות מינוריות נמדדות כל העת, 1-2 דרגות ריכטר עוצמתם ברגיל. הרעידה החזקה ביותר שנמדדה הייתה 4 בסולם ריכטר.
טופולוגיה
המבנה הטופולוגי הבולט מאוד לעין מחלק את הירח לרמות בהירות ולימות כהות (מַארֶה). האזורים הכהים כונו ימות שמחמת כהותם העלו הצופים הראשונים את הסברה המוטעית שהן מכילות מים. הצד שצופה אל כדור הארץ מאופיין בימות ואילו הצד הנסתר נעדר כמעט לחלוטין מבנים ימותיים.
המבנה הטופולוגי הקיצוני של הירח מאופיין בחריצים עמוקים ובהרים גבוהים, והיות שציר סיבובו של הירח הוא נמוך מאוד (מעלה וחצי) על כן בקטבים מצויים ואדיות וחריצים עמוקים שאינם זוכים לאור שמש לעולם. הטמפרטורה בגאיות אלו נמוכות ביותר ומגיעות ל 200- מעלות צלזיוס ויותר. בתחילה שיערו שגאיות אלו הם מלכודת שיקפיאו את הגזים הדלילים שבאטמוספירת הירח הקלושה עד מאוד, וכך גם יקרה לאדי המים שמצויים על הירח (מגיעים בהתנגשות של שביטים או בהתמרה של סלעים בקרינת השמש). לאחרונה אומתה ההשערה על ידי תצפיות לוויינים (קלמנטיין - שוגרה ב-1994) המקיפים את הירח.
לינדה בן שושן
לינדה בן שושן (נולדה ב-26 במאי 1965) היא אשת עסקים ישראלית. כיהנה בקבוצת דיסקונט כמנכ"לית "דיסקונט ניהול קופות גמל" וסמנכ"לית בכירה בבנק דיסקונט בין השנים 1998–2007, וכחברת דירקטוריון הבנק בין השנים 2014–2017. שותפה בקרן ההשקעות הפרטית "פורמה" המשקיעה בנדל"ן באירופה, חברה בוועדה המייעצת של קרן "מונטה", דירקטורית ב"מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים", ב"תרו תעשייה רוקחית", ב"אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות", וכן בקופות גמל ובקרנות השתלמות.
ביוגרפיה
בן שושן נולדה בשדרות לאפרים וסימון אבוקרט, מוותיקי שדרות, רביעית אחרי שלושה אחים. למדה בבית הספר התיכון "תגר" באשקלון ושירתה בצה"ל כמ"כית בבה"ד 12 וכמדריכה בקורס מ"כיות. בהשכלתה האקדמית היא בוגרת תואר ראשון בכלכלה וסוציולוגיה ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון ובנקאות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיה שימשה כעוזרת מחקר בבנק ישראל, וכעוזרת הוראה של פרופסור דן גלאי, דיקן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית, המתמחה במימון והנדסה פיננסית.
ראשית דרכה המקצועית הייתה במחלקת מט"ח של בנק ישראל, ומשנת 1990 במשרד האוצר, בו כיהנה במספר תפקידי ניהול, בהם כלכלנית במחלקת קופות גמל ותוכניות חיסכון באגף שוק ההון, נציגת משרד האוצר בדירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב וסגנית בכירה לממונה על שוק ההון. בתפקידה האחרון בשירות הציבורי כיהנה בן שושן, בין השנים 1996–1998, כקונסול כלכלי בדרום מערב ארצות הברית, ויזמה שיתופי פעולה כלכליים בין חברות אמריקאיות במדינות דרום מערב ארצות הברית לבין חברות ישראליות.
עבודתה בבנק דיסקונט
בין השנים 1998–2003 כיהנה בן שושן כמנכ"לית "דיסקונט ניהול קופות גמל" וכמו כן שימשה כדירקטורית בחברת קה"ל – ניהול קרנות השתלמות. בשנת 2003 מונתה לסמנכ"לית ולחברת הנהלה בבנק, ובשנת 2006 לסמנכ"לית בכירה. הקימה את החטיבה לנכסי לקוחות של בנק דיסקונט, ועמדה בראשה עד לפרישתה מדיסקונט בשנת 2007. במסגרת סמכויותיה בדיסקונט הייתה אחראית על האגף לניירות ערך וחברת תכלית ניהול תיקי השקעות, וכיהנה כיו"ר הדירקטוריון של מספר חברות בנות של בנק דיסקונט: דיסקונט ניהול קופות גמל, דיסקונט נאמנות, ואילנות דיסקונט. עוד כיהנה כנציגת הבנק בדירקטוריון של חברת "הראל השקעות".
בשנת 2005 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל על ידי מגזין "ליידי גלובס", בתחום עסקים ופיננסים.
לאחר התקופה בבנק דיסקונט
כארבעה חודשים לאחר סיום עבודתה בדיסקונט, מונתה למנכ"ל קבוצת הפיננסים הדס-ארזים, שבבעלות משפחת סיטון, בעלת השליטה בקופות הגמל של בנק מרכנתיל דיסקונט. בן שושן הייתה שותפה בכירה בבעלות על בית ההשקעות, לצד משקיעים נוספים ובהם אייזיק סיטון, יו"ר הקבוצה. בחודש ינואר 2009 עזבה בן שושן את הקבוצה על רקע חילוקי דעות בין השותפים, אשר יושבו בהליך בוררות בין הצדדים.
בן שושן כיהנה כדירקטורית בחברת "דוידוף ניהול הסדרים פנסיונים" ו"אלוני חץ נכסים והשקעות", וכמו כן בקרנות ההשתלמות "עגור", "מינהל" ו"רום". בהמשך כיהנה גם כמנכ"ל חברת "אלומיניום קונסטרקשיין פרו בע"מ", ובמשך מספר שנים שימשה כמרצה במסלול האקדמי של המכללה למנהל בנושאי חסכון ארוך טווח ושוק ההון, וכיהנה כדירקטורית ויו"ר ועדת השיווק בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכדירקטורית בבנק דיסקונט, וחברה בוועדות האשראי, הביקורת, ממשל תאגידי וניהול סיכונים בבנק.
בשנת 2016 הצטרפה לדוד נצר ולדני צבר, להקמת קרן השקעות פרטית בשם "פורמה" המשקיעה בנדל"ן מסחרי באירופה, בעיקר בהולנד ואיטליה. כיום, חברה בוועדה המייעצת של קרן "מונטה" המשקיעה בפינטק, אינשורטק, ודירקטורית במגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
כיהנה כשנה כדירקטורית בחברת נתיבי ישראל הממשלתית אך התפטרה על רקע מינויו של עו"ד אלעד ברדוגו לתפקיד היועץ המשפטי של החברה.
נשואה ליעקב, עורך דין בעל משרד פרטי בתחום המסחרי, ולהם ארבעה ילדים. מתגוררת במכבים.
פעילות ציבורית
בן שושן יזמה וייסדה את פורום האנליסטים הישראלי, הייתה חברה בוועדת לובצקי לקביעת אמות מידה לחלוקת כספי הטוטו לגופי הספורט בישראל וחברת הוועד המנהל בעמותת "אתנה" לקידום ספורט הנשים בישראל.
נכון לשנת 2018, מכהנת כחברת הוועד המנהל של האגודה לקידום החינוך בתל אביב ומכללת ספיר.
קרלו ברגונצי
קרלו בֶּרְגוֹנְצִי (באיטלקית: Carlo Bergonzi; 13 ביולי 1924 בוידאלנצו – 25 ביולי 2014) היה זמר אופרה איטלקי, שנחשב לאחד הטנורים המוערכים ביותר של התקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. ביצע והקליט תפקידי בל קאנטו ווריזמו רבים, אך מעל לכל מזוהה הוא עם יצירותיות הבימתיות של ג'וזפה ורדי, לרבות יצירות מוכרות פחות של המלחין, שסייע ב"החייאתן". קולו של ברגונצי סווג כטנור ספינטו (ראו סיווג קולות הטנור). הוא ניחן במוזיקליות רבה, בחוש דרמטי ובפיסוק אלגנטי של המשפטים המוזיקליים.
ביוגרפיה
קרלו ברגונצי נולד בווידאלנצו הסמוכה לפארמה. הוא החל בלימודי השירה לאחר בחינה שעבר בגיל 14, אז, עוד כזמר בריטון. במהלך מלחמת העולם השנייה נכלא ברגונצי במחנה גרמני לשבויי מלחמה עקב פעילות אנטי־נאצית. בתום המלחמה שוחרר, שב לאיטליה, והחל בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון על שם אריגו בויטו בפארמה. את הופעת הבכורה שלו עשה ברגונצי בתפקיד שונאר (בריטון) באופרה לה בוהם מאת פוצ'יני בעיר קטניה שבסיציליה, ב־7 באוגוסט 1947, כשהיה בן 23. בהמשך הופיע בתפקידי בריטון אחרים בכמעט 20 אופרות שונות.
לאחר אימונים מחודשים של קולו, עשה ברגונצי את הופעת הבכורה שלו כטנור בשנת 1951 בתפקיד הראשי באופרה אנדראה שנייה מאת אומברטו ג'ורדאנו. באותה השנה, ערכה רשת הרדיו הארצית של איטליה "RAI" בשיתוף עם ברגונצי סדרת הפקות של אופרות פחות מוכרות של ורדי, לציון חמישים שנה למות המלחין.
בשנת 1953 הופיע ברגונצי לראשונה בבית האופרה "לה סקאלה" במילאנו בהופעת הבכורה של האופרה "מאזאניילו" מאת יאקופו נאפולי בתפקיד הראשי. באותה שנה הופיע לראשונה בלונדון בתפקיד אלווארו באופרה "כוחו של גורל" מאת ורדי. בשנת 1955 הופיע לראשונה באמריקה ב־"Lyric Opera of Chicago" ובשנה שלאחר מכן הופיע ב"מטרופוליטן אופרה". ב־1962 הופיע לראשונה ב"קובנט גארדן" שוב בתפקיד אלווארו. ב־1966 הופיע בתפקיד קאניו באופרה "ליצנים" מאת רוג'רו ליאונקוואלו תחת שרביטו של הרברט פון קאראיין. בניצוחו של קאראיאן אף הוקלטה האופרה. הקלטה זו נחשבת עד היום להקלטת מופת היסטורית.
ברגונצי המשיך לשיר בשנות השבעים בבתי האופרה החשובים בעולם ובשנות השמונים התמקד יותר ברסיטלים.
בשנת 1996 השתתף ברגונצי בערב גאלה שנערך לציון 25 שנים של ג'יימס לוויין כמנצח במטרופוליטן. את הופעת הפרידה הרשמית שלו נתן ברגונצי ב־17 באפריל באותה שנה ב"קרנגי הול". עם זאת, משכה עניין רב הודעה כי ברגונצי עתיד לשיר ־ב-3 במאי 2000 את התפקיד הראשי באופרה "אותלו" מאת ורדי בביצוע קונצרטי (כלומר, ללא בימוי), במיוחד בהתחשב בעובדה שלא ביצע תפקיד זה על הבמה מעולם. ברגונצי לא הצליח לסיים את ההופעה וזמר מחליף הוזמן להמשיכה. הקלטות פיראטיות של החזרה הגנרלית מראות כי קולו של ברגונצי נותר "רענן" יחסית לגילו אז, 75.
לאחר פרישתו היה ברגונצי רוב זמנו במלון "I due Foscari" בבּוּסֶטוֹ, שבו נמצאת אף ה"אקדמיה וֶרדיאנה". ברגונצי אף עסק בהדרכת זמרים רבים, המפורסם שבהם הוא סלווטורה ליצ'יטרה.
הנריק רולירד
הנריק רולירד (בפולנית Henryk Rolirad ב-11 באפריל 1909 - 4 בינואר 1984) היה מהנדס מערכות מזון פולני, חבר במחתרת הפולנית וב-AK, מחסידי אומות העולם.
לפני המלחמה
הנריק נולד בעיר פוזנן, פולין, בשנת 1909. בגיל שנתיים אומץ על ידי סטניסלב וסטפניה נוביצ'יץ' רולירד.
אביו המאמץ, סטניסלב, היה חוטב עצים במקצועו. את לימודיו בתיכון סיים בבית הספר ע"ש הנדלוב בפוזנן, ולאחר מכן התקבל לעבודה בבית האמנים המקומי. כעבור זמן מה התקבל למשרה בסוכנות הנסיעות הפולנית בעירו, "אורביס", ושם קודם לסגן מנהל. בסתיו 1938, הממונים עליו ציוו עליו לפתוח סניף נוסף של סוכנות התיירות בעיר הסמוכה זבונשין, בו מונה רולירד למנהל הסניף. בתחילת 1939, הועבר רולירד לסניף הסוכנות בוורשה, שם מונה לסמנכ"ל החברה כולה.
תחילת המלחמה
עם פרוץ המלחמה, הזדמנה לו האפשרות לנהל מפעל לייצור פסטה, ולאחר החמרה בתנאי המחיה של הפולנים, נאלץ למכור ירקות ופירות בסיטונאות. במהלך תקופה זו, פיתח רולירד קשרים עם המחתרת הפולנית, אליה הצטרף מאוחר יותר. הוא שירת כחייל בארמייה קריובה, תחת פיקודו של הנריק איבנסקי, והשתתף במועצת הביטחון שלה.
הפלוגה שלו שיתפה פעולה עם תנועת המחתרת היהודית בגטו, וסיפקה להם מזון ונשק.
פעילות בזמן השואה להצלת יהודים
רולירד עזר בהעברת יהודים מגטו ורשה לצד הארי של העיר, במציאת מקומות מסתור עבורם, והנפקת מסמכים מזויפים עבור יהודים שברחו מהגטו (אתר יד ושם). כמו כן סיפק מקום מסתור ליהודים.
פעילותו במהלך מרד גטו ורשה
כמה ימים לאחר תחילת המרד בגטו ב-23 באפריל 1943, הצטרף רולירד לפעילות של תנועת ההתנגדות בגטו. בדו"ח שמסר ליד ושם תיאר כיצד הוא וחבריו התלבשו במדי המשטרה הגרמנית, נכנסו עם משאיות לגטו במטרה לפנות רהיטים שנבזזו על ידי הנאצים מחנויות ודירות בגטו, ובמקום זאת הבריחו בה יהודים אל מחוץ לגטו. לאחר הוצאת היהודים והרהיטים אל מחוץ לגטו, קבוצת מקשרים ליוו יהודים בודדים למקומות מסתור זמניים, שם חיכו עד שימצא להם מקום מסתור קבוע. בסך הכל, היו כ-30 יהודים שהוברחו מהגטו בצורה הזו.
השלכות הפעילות שלו
בחודשי ההחלמה הרבים בהם נאלץ להישאר בביתו, החביא רולירד את מריה פטלונסקה לבית איינשטיין, אשר טיפלה בו בזמן הזה. רולירד נאלץ להתמודד עם איומים רבים מצד משתפי פעולה שאיימו לשחוט אותו, אך הוא לא נתפס.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה החליטו הנריק ומריה להינשא, והנריק החל לשמש כיו"ר הסתדרות מייצרי הטקסטיל ועבד במכון הגסטרונומי בוורשה כמעצב טכנולוגי של מלונות. החל משנת 1957 ניסה לקבל אישור עלייה לישראל, מקום המגורים של משפחתה של אשתו. בשל מצבו הבריאותי הרעוע נאלצו להישאר בפולין, ומאוחר יותר, לאחר שקיבלו אישור עלייה מישראל, לא התאפשר להם לעלות בגלל הרשויות המקומיות. ב-1965 עלו השניים עם בתם הקטנה לארץ. השלושה התיישבו בתל אביב, שם עבד הנריק בעירייה כמתכנן מטבחים וחדרי אוכל בקיבוצים (מסמך חקר).
הכרה והנצחה
ב-18 באוקטובר 1966 הוכר על ידי "יד ושם" בתור חסיד אומות העולם. שנה לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1967, השתתף בטקס נטיעת עצים לכבודו בשדרת חסידי אומות העולם. הוא נפטר ב-4 בינואר 1984 ונקבר בבית הקברות הקתולי ביפו. חודשים לאחר פטירתו הקדיש לו העיתונאי הישראלי-פולני מיצ'יסלאב רייכר שיר לזכרו בעיתון היוצא בארץ בפולנית.
אמונת חכמים
אמונת חכמים הוא מושג רווח ביהדות המתאר (בדרך כלל) אמונה בסמכותם ובעליונותם הרוחנית והאינטלקטואלית של תלמידי-חכמים.
פירושים
אמונת חכמים מוזכרת כתכונה או השקפה חיונית ללימוד תורה, והיא נמנית בברייתא שנספחה למשנת מסכת אבות, בין ארבעים ושמונה דברים הנדרשים ללומד ("קניינים שהתורה נקנית בהם").
לפי חלק מהפירושים, הביטוי "אמונת חכמים" אינו עוסק כלל באמונה בדברי החכמים. יש המפרשים שאמונת חכמים היא שמירה על סודיות הדיון בבית המדרש, או אמונה המבוססת על המסורת כפי שאמונתם של החכמים מבוססת על המסורת, ולא על מחקר פילוסופי; אולם רוב המפרשים מסבירים שאמונת חכמים היא אמונה בדברי החכמים "ואפילו לא ישיגם בשכלו". חלק מהנוקטים בפירוש זה מדגישים כי אמונה זו היא אמונה בדברי חז"ל, בניגוד לדעת הצדוקים שאינם מקבלים את מסורות החכמים, וייתכן שלדבריהם לא מדובר באמונה בכל דברי החכמים לאורך הדורות, אלא רק באמונה בדברי חז"ל - מעבירי מסורת התורה שבעל פה.
יש להבחין בין אמונת חכמים לבין מצות כיבוד תלמידי חכמים, מצווה שאינה תלויה בחובה לשמוע לתלמידי חכמים. עם זאת, יש המנמקים את המצווה לכבד תלמידי חכמים בכך שאם לא יכבדו את החכמים - דבריהם לא ישמעו.
אמונת חכמים בגישות השונות
יש המבססים עיקרון זה על המקרא, על פי הפסוק המלמד את המצווה לשמוע לדברי חכמים:. לפי פסוק זה חובה על האדם לנהוג על פי דברי החכמים ולא לסטות מהם. אמנם, פסוק זה עוסק בהוראות של חכמי הסנהדרין בלבד, אך יש המרחיבים מצווה זו גם לחכמי הדורות שלאחר ביטול הסנהדרין, כדברי בעל ספר החינוך: "ובכלל המצווה גם כן לשמוע ולעשות בכל זמן וזמן כמצוות השופט, כלומר: החכם הגדול אשר יהיה בינינו בזמנינו... והעובר על זה ואינו שומע לעצת הגדולים שבדור בחכמת התורה ככל אשר יורו - מבטל עשה זה ועונשו גדול מאד..."
אחד המקורות הידועים המהווים בסיס לתפיסה שיש לשמוע לדברי החכמים אפילו אם הם נראים מוטעים, הוא הספרי: "אפילו מראים בעיניך על שמאל שהוא ימין, ועל ימין שהוא שמאל - שמע להם". מפרשים דנים ביחס שבין מקור זה למקורות אחרים מדברי חז"ל, מהם עולה גישה הפוכה, ביניהם התלמוד הירושלמי: "יכול אם יאמרו לך על ימין שהוא שמאל ועל שמאל שהוא ימין, תשמע להם?! תלמוד לומר: 'ללכת ימין ושמאל', שיאמרו לך על ימין שהוא ימין ועל שמאל שהוא שמאל". ההסבר המקובל מבוסס על הבחנה בין תלמיד חכם היודע לפסוק הלכה בעצמו לבין אדם רגיל. הסבר זה מבוסס על דברי התלמוד הבבלי, האומר שאם הורו בית דין על איסור כלשהו שהוא מותר, ואחד מחכמי הסנהדרין או אפילו "תלמיד יושב לפניהן וראוי להוראה" - יודע שהם טועים, מחויב לנהוג לפי צו מצפונו, ואם בכל זאת עשה על פיהם - הרי הוא חייב קורבן חטאת, ואינו נפטר בקורבן הציבור שנהגו על פי הסנהדרין.
מקורות רבים מדגישים את החובה לעיון עצמי, גם אם העיון מוביל למסקנות שונות מאלו של החכמים הקודמים, קל וחומר בעמדות חכמים שאינן נוגעות בהוראת הלכה. כך למשל, חולק רב שמואל בן חפני גאון במפורש על דברי חז"ל בתלמוד לגבי פרשנות פרשת בעלת האוב מעין דור וקובע כי "אף על פי שמשמעות דברי החכמים ז"ל בגמרא כי אמת היה שהחייתה האשה את שמואל, לא יקובלו הדברים במקום שיש מכחישים להם מן השכל". עם זאת, יש הסבורים כי אין בדברים אלה משום סתירה להבנתם המרחיבה את עיקרון אמונת חכמים, שכן עיקרון זה פונה, כאמור לעיל, למי "שלא הגיע להוראה", ואין בכוחו להשיג על דברי החכמים מתוך עיון תורני.
בעל ספר החינוך מסביר שאמנם ייתכן שהחכמים יטעו, אך הדבר אינו שכיח כל כך, ולכן מבחינה סטטיסטית מוטב לשמוע בקולם, שכן האלטרנטיבה - אנרכיה הלכתית - גרועה יותר: "כלומר, שאפילו יהיו הם טועים בדבר אחד מן הדברים, אין ראוי לנו לחלוק עליהם, אבל (עדיף ש) נעשה כטעותם, וטוב לסבול טעות אחד ויהיו הכל מסורים תחת דעתם הטוב תמיד, ולא שיעשה כל אחד ואחד כפי דעתו, שבזה יהיה חורבן הדת וחלוק לב העם והפסד האומה לגמרי".
אמונת חכמים כיום
"אמונת חכמים" הוא ערך יסוד מרכזי בתפיסת החינוך החרדי ליטאי בזמננו, כאשר ישנו או ישנם כמה "גדולי דור" בודדים, המוסכמים על הציבור החרדי כולו (ראה מועצת גדולי התורה). לש"ס גדולי דור שונים, המשויכים לציבור הספרדי (ראה מועצת חכמי התורה). לעיתים הזהות החרדית אף מוגדרת כך, כאשר "חרדי" מוגדר כ"אדם המציית לגדולי התורה". בציבור הדתי לאומי, בדרך כלל, יש תפיסה מתונה יותר של ערך זה. החסיד, בפרט בחסידות חב"ד וברסלב, רואה באדמורו את "נשיא הדור" או "צדיק הדור" אליו יש לציית (לכל חצר חסידית אדמור משלה).
פחמן
פחמן (Carbon) הוא יסוד כימי אל-מתכתי שסמלו הכימי C ומספרו האטומי 6. בעל מספר ערכיות 4, והוא מופיע בכמות רבה בטבע. הפחמן הוא אחד ממרכיבי היסוד של כל החומרים האורגניים בגוף החי.
ייחודיות
פחמן טהור מופיע בשתי צורות נפוצות בטבע: ובמספר מופעים פחות שכיחים הניתנים לייצור במעבדה:
לפחמן כאמור, יש מספר ערכיות 4 - דבר זה מבטא את מספר האלקטרונים הפנויים ליצירת קשר עם מולקולה אחרת. אלקטרונים אלו אינם זהים ברמתם האנרגטית - שניים מצויים באורביטל s ושנים אחרים באורביטל p (שניהם בקליפה האלקטרונית השנייה L). פחמן מסוגל ליצור ארבעה קשרים יחידים, שני קשרים כפולים ואף קשר משולש אחד. בנוסף לכך אטום הפחמן קטן יחסית ובעל זיקה חזקה לאטומים קטנים. בגלל תכונות אלה ישנן יותר מ-10 מיליון תרכובות פחמן מוכרות לאדם, אלפים מתוכן הכרחיות לקיום חיים (פחמן מהווה יסוד עיקרי בחלבונים וב-DNA). הוא במיוחד נפוץ בטבע בתרכובת פחמן דו-חמצני, המופיעה בשתי צורות: כגז באטמוספירה, ומומסת במקווי מים. תרכובת פחות נפוצה של פחמן וחמצן היא פחמן חד-חמצני. בנוסף לכך מופיע הפחמן גם בתרכובות המצויות בסלעים ובמעמקי האדמה (בצורת פחם, נפט וגז טבעי) בצורה של דלק מאובנים, אשר שריפתו מעלה את ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה.
חשיבותו של הפחמן כמרכיב יסוד בחי ובצומח באה לידי ביטוי בתחום הכימיה האורגנית, שהיא ענף מיוחד של הכימיה העוסק בחקר תרכובות אורגניות, שהן תרכובות המכילות פחמן.
היסטוריה ואטימולוגיה
מקור השם האנגלי - carbon בא מהמילה הלטינית carbo, שפירושה פחם ופחם עץ. מכאן גם בא המקור לשם הצרפתי של הפחמן - charbon, שפירושו פחם עץ. בגרמנית, הולנדית ודנית, הפחמן נקרא koolstof, Kohlenstoff ו-kulstof בהתאמה, כולן בעלות משמעויות דומות המתפרשות כחומר-פחם.
בשנת 1722, רנה אנטואן פרשו דה ראומיר הראה כי ברזל הופך לפלדה באמצעות קליטת חומרים מסוימים, שהוכרו כפחמנים. בשנת 1772, הראה אנטואן לבואזיה כי יהלומים הם צורה של פחמן בכך ששרף דוגמיות פחמן ויהלום והראה כי אף אחד מהחומרים לא הפיק מים וששניהם משחררים את אותה הכמות לגרם אחד של פחמן דו-חמצני. קרל וילהלם שלה גילה שגרפיט, שהיה ידוע כצורת עופרת, הוא בעצם סוג של פחמן. בשנת 1779, הוכיחו המדענים הצרפתים קלוד לואי ברטולה, גספאר מונז' וא. ונדרמונד כי חומר זה הוא פחמן. בפרסומם הם הציעו את השם carbone (בלטינית: carbonum) ליסוד זה. אנטואן לבואזיה רשם את הפחמן כיסוד בספר הלימוד שכתב בשנת 1789.
שרי
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
הארץ המובטחת (סרט)
הארץ המובטחת הוא סרט קולנוע מ-2004 בבימויו של עמוס גיתאי. התסריט, שנכתב בידי גיתאי ומארי-ז'וזה סנסלם, עוסק בפגישתן של שתי נשים שהגיעו בנסיבות שונות לעבוד כפרוצות בבית בושת ישראלי בשם "הארץ המובטחת". יחד עם הסרט "אור" שביימה קרן ידעיה, זהו אחד משני סרטים העוסקים בתופעת הזנות בישראל שיצאו ב-2004. הסרט זכה להצלחה בפסטיבל ונציה ה-61, שם השתתף בתחרות הרשמית על פרס אריה הזהב וזכה בפרס ה"קולנוע למען השלום".
מבחינה מסחרית, הסרט נחל כישלון חרוץ. תקציב ההפקה שלו עמד על כ-14 מיליון ש"ח, בעוד הכנסותיו הסתכמו בכמה אלפי ש"ח בודדים. חברת טלעד מימנה חלק מן ההוצאות.
עלילה
אל המכון מגיעה צעירה בריטית מצודדת בלבוש מהוגן בשם רוז. דיאנה ניגשת אליה ומבקשת את עזרתה בטענה שהצעירות נחטפו ומוחזקות בניגוד לרצונן. מנהלי המכון מבחינים בשיחה ועם יציאתה של רוז מן המכון אחד מהגברים יוצא אחריה. בסצנה הבאה נראית רוז נוסעת במשאית עם הגבר ומקיימת איתו יחסי מין במושב האחורי לעיניהן של הצעירות המובלות במשאית, בעוד שהנהג עוצר את המשאית ומקיים מין אוראלי כפוי עם אחת מהצעירות. המשאית מגיעה לחיפה והצעירות מוכנסות אל מכון ליווי בשם "הארץ המובטחת" שם משוכנות דיאנה ורוז באותו החדר. הן מתחילות להעלות זיכרונות ולשוחח ביניהן על נסיבות הגעתן מאסטוניה לישראל, כאשר בין השאר מתברר הרקע האוונגליסטי הדתי של רוז. את הסצנה האחרונה פותח פיצוץ עז ומחוץ למכון הליווי נמצאים כוחות שיטור והצלה גדולים, ורוז מנצלת את המהומה על מנת למלט את דיאנה ההמומה מאושר ואת עצמה מהמקום.
נושאים והפקה
"הארץ המובטחת" פותח את טרילוגיית הסרטים של גיתאי העוסקת בחציית גבולות, שהמשיכה עם "אזור חופשי" (2005) ו"התנתקות" (2007). הסרט נוצר כהערה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני שלדברי גיתאי גרם לכך שהיחסים בין העמים מתנהלים "רק בשני מישורים: המישור הגבוה של פעילות מוזיקלית, או המישור הנמוך של הפשע; רשתות של פשיעה שחוצות את הגבולות ומתקיימות ברמה א-לאומית". הסרט גם עוסק ביחס יוצא הדופן בברוטליות שלו, לדעתו של גיתאי, של ישראל כלפי העובדים הזרים והפרוצות שמגיעים למדינה. במישור האישי עוסק הסרט בהשפעתה של אימו של גיתאי עליו בנושא ההכרח של כל חברה לכבד את הנשים שבה. אימו של גיתאי נפטרה במהלך צילומי הסרט, שנקטעו לתקופה ארוכה יחסית לדרישתו של גיתאי, שטען שייתכן שבדיעבד הסרט הפך למעין הומאז' לא ישיר לדמותה של אימו. גיתאי טען גם כי הוא מתנגד באופן גורף לתופעת הזנות ובפרט לאופן הייצוג המסורתי של דמות הזונה בקולנוע.
שמותיהן של כל הדמויות הנשיות בסרט זהים לשמות השחקניות שמגלמות אותן. את התפקידים הראשיים, רוז ודיאנה, מגלמות רוזמונד פייק ודיאנה בספצ'ני, בעוד שחנה שיגולה מגלמת את המאפרת חנה, ואן פאריו את סוחרת הנשים אן. כמו כן, משתתפים בסרט השחקנים הישראלים יוסף אבו ורדה ועמוס לביא בתפקידים של סרסורים. גיתאי ביקש מן השחקניות להישאר וללון במדבר למשך תקופת צילומי סצנות הפתיחה, כדי שיוכלו להבין טוב יותר את מצבן של הדמויות. התסריט התפתח תוך כדי צילומו של הסרט. כך למשל, הוחלט על הרקע הדתי של רוז, בעקבות החלטתה של השחקנית רוזמונד פייק לקרוא לראשונה בחייה מתוך ספרי התורה בתקופת הצילומים, לאחר שקיבלה השראה מן "הנופים התנ"כיים" של מדבר סיני תוך כדי צילומי הסצנות הראשונות.
ביקורת ופרשנות
בעיתון "לה מונד" נכתב: "'הארץ המובטחת' הוא סרט מהמם בנועזותו, הן מסיבות פוליטיות והן מבחינת הבחירות האסתטיות שנעשו... ישנם סרטים בהם היוצר מתיימר לחשוף מצב כלשהו ותחת זאת סולל את הדרך להנאה מציצנית. לא כך בסרט זה; עינו של הבמאי לעולם אינה מבזה את גופותיהן של השחקניות". המבקר ציין סרטים קודמים של גיתאי שעסקו ביחס משפיל כלפי נשים, "בנגקוק-בחריין" ו"קדוש", ופירש את הצגת גופותיהן של הפרוצות הנסחרות באופן מבזה בין מעברי גבול כ"מטאפורה למערכת כלכלית מתועבת המשתלטת על העולם". ב"הניו יורק טיימס" נטען כי הסרט מצליח בהרכבתן המסובכת של טכניקות שונות כמו שילוב בין מצלמות הנישאות ביד למצלמות מקובעות, תוך הסתייגות מדמותה של רוז שמניעיה אינם תמיד ברורים.
המבקר שמוליק דובדבני טען כי עיסוקו של הסרט במוטיב הגבול מנקודת מבט מגדרית דומה לזה של הסרטים "אזור חופשי" ו"הכלה הסורית", שיצאו באותה התקופה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
פופס פוסטר
ג'ורג' מרפי "פופס" פוסטר (אנגלית: George Murphy "Pops" Foster; 19 במאי 1892 - 28 באוקטובר 1969) היה מוזיקאי ג'אז אשר ניגן באופן מקצועי בטובה, חצוצרה, וקונטרבס. פופס נודע בעיקר בזכות נגינת הקונטרבס שלו, שליוותה במשך שנים את חצוצרתו של לואי ארמסטרונג.
חייו
פוסטר נולד בדרום לואיזיאנה לצ'ארלי ואנני פוסטר. משפחתו היגרה לניו אורלינס בתחילת המאה העשרים, כשהיה בערך בן 10. אחיו הבכור וילארד החל לנגן בגיטרה ובבנג'ו; ג'ורג' החל בצ'לו אך במהרה החליף לבס. פוסטר נישא פעמיים במהלך חייו, פעם אחת ב־1912 לברטה פוסטר, וב־1936 לאלמה פוסטר.
הקריירה
כבר ב־1907 החל פופס לנגן באופן מקצועי. בתקופה ההיא ניגן עם ג'ק קארי, קיד אורי, ארמנד פירון, ג'ו "קינג" אוליבר ורבים אחרים.
ב־1921 הוא עבר לסנט לואיס כדי לנגן בלהקות של צ'ארלי קריית' ודווי ג'קסון. בלהקות הללו הוא יצר את הבסיס לנגינתו בהמשך. הוא זכה לכינוי פופס בגלל שהוא היה הרבה יותר מבוגר מכל הנגנים האחרים איתם ניגן.
ב־1929 פוסטר עבר לניו יורק שם הוא ניגן בלהקה של לואי ראסל ולואי ארמסטרונג עד 1940. הוא ניגן עם כמה מהגדולים שניגנו בתקופה ההיא והיה קול קבוע בתוכנית הרדיו "זהו ג'אז". בסוף שנות הארבעים החל לנגן בכל העולם, בעיקר בצרפת. כמו כן הוא ניגן בכל ארצות הברית כולל שיבה לניו אורלינס.
במהלך שנות החמישים פופס ניגן בכל העולם, עם מוזיקאים דגולים. בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הוא ניגן עם ארל הינס בהרכב קטן. הוא הופיע בכל ארצות הברית ובאירופה, אך נשאר מבוסס בסן פרנסיסקו שם נפטר.
האוטוביוגרפיה שלו פורסמה ב־1971; בהצלבה עם מקורות אחרים נמצאים מספר אי דיוקים.
קירה נייטלי
קירה כריסטינה נייטלי (באנגלית: Keira Christina Knightley; נולדה ב־26 במרץ 1985) היא שחקנית קולנוע אנגלייה. היא ידועה בעיקר בשל משחקה בארבעה מסרטי "שודדי הקאריביים" בהם כיכבה בתור אליזבת סוואן. בשנת 2005 שיחקה בסרט "גאווה ודעה קדומה", שעובד על פי ספרה של ג'יין אוסטן. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. בשנת 2014 גילמה את ג'ואן קלארק בסרטו של מורטן טילדום; "משחק החיקוי", והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. ב-2008, המגזין פורבס דירג אותה במקום השני ברשימת השחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד.
ביוגרפיה
נייטלי נולדה בעיר טדינגטון, מחוז מידלסקס שבאנגליה. אמה שרמן מקדונלד היא שחקנית ומחזאית סקוטית ואביה ויל נייטלי  הוא שחקן אנגלי. היא גדלה באחד מפרבריה של לונדון. בגיל שש, אובחנה בדיסלקסיה.
קריירה
בשנת 1994, בגיל תשע, פרצה נייטלי לאקרנים, בהופעתה בסרט A Village Affair. בשנת 1998, שיחקה במיני-סדרה "אוליבר טוויסט. בשנת 1999, שיחקה את דמותה של סאבה בסרט אימת הפנטום, מסדרת סרטי מלחמת הכוכבים.
בשנת 2002, כיכבה בסרט "שחקי אותה כמו בקהאם". התפקיד דרש מאמצים פיזיים רבים בשל האימונים שעברה כדי להתאים לדמות שגילמה, כדורגלנית. סרט זה נחשב לפריצת דרכה ההוליוודית. בשנת 2003, שיחקה בסרט הראשון בסדרת סרטי שודדי הקאריביים. הסרט הפך לשובר הקופות והיא זכתה לפרסום בינלאומי. בעקבות משחקה בסרט ציין לשבח המגזין Time את התמדתה ונחישותה להפוך מכוכבת קולנוע לשחקנית. באותה שנה היא שיחקה בסרט הקומדיה "אהבה זה כל הסיפור". בשנת 2004, שיחקה בסרט "המלך ארתור" אשר קיבל ביקורת שלילית. באותה שנה, העניק לה המגזין את התואר "הכוכבת הצעירה המבטיחה ביותר".
בשנת 2005 היא שיחקה בשלושה סרטים: "החליפה", "דומינו" ו"גאווה ודעה קדומה" ובשנת 2006 הייתה מועמדת לפרס אוסקר כשחקנית הראשית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט זה. בשנת 2006 זכתה קירה נייטלי בפרס "האשה הכי יפה באנגליה", ובשנת 2007 בפרס "האשה הכי יפה בעולם". בנוסף לקריירתה במשחק מדגמנת נייטלי עבור חברת המותרות הבריטית Asprey. בשנת 2007 נייטלי שיחקה בסרטים "משי" וב"שודדי הקאריביים: סוף העולם" ובשנת 2008 בסרטים "כפרה" ו"הדוכסית".
בין השנים 2009–2010, שיחקה את דמותה של ג'ניפר במחזה "שונא הבריות" של מולייר. בשנת 2010 כיכבה בסרטים "לעולם אל תתן לי ללכת" ו"אתמול בלילה".
בשנת 2013 כיכבה בסרט "התחלה חדשה". בשנת 2014 הופיעה נייטלי בדרמה ההיסטורית "משחק החיקוי" בתפקיד ג'ואן קלארק, מפענחת צפנים העובדת עבור ארגון המודיעין הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. נייטלי הייתה מועמדת על התפקיד שלה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה שיחקה בקומדיה הרומנטית "התבגרות מאוחרת" לצד קלואי גרייס מורץ, ובסרט "ג'ק ראיין: גיוס הצללים" לצידו של כריס פיין. בשנת 2015 הופיעה בסרט "אוורסט". ב-2016 שיחקה בסרט "יופי נסתר".
ב-2018 כיכבה בסרט "קולט" ושיחקה בסרט הפנטזיה "מפצח האגוזים וארבע הממלכות" בשנת 2019 שבה לשחק לצד מירן בסרט "ברלין סיפור אהבה", וכיכבה בסרט הדוקו-דרמה "סודות מדינה". בשנת 2020 שיחקה בסרט הבריטי "לא ממושמעות".
חיים אישיים
נייטלי יצאה בעברה עם השחקן האירי דל סינוט, השחקן הצפון-אירי ג'יימי דורנן והשחקן האנגלי רופרט פרנד.
בפברואר 2011 החלה לצאת עם המוזיקאי ג'יימס רייטון. הזוג נישא ב-4 במאי 2013 בווקלוז, צרפת והביא לעולם שתי בנות (ילידות 2015 ו-2019). המשפחה מתגוררת ברובע איזלינגטון בלונדון.
בשנת 2018, נייטלי חשפה כי הייתה לה התמוטטות נפשית בגיל 22 וטופלה מאוחר יותר בהפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD), מאז שנאבקה להסתגל למעמדה המטאורי ככוכבת קולנוע. היא סיפרה כיצד לא יצאה מביתה במשך שלושה חודשים עד תחילת 2008, והייתה צריכה לעבור טיפול בהיפנוזה כדי למנוע התקפי פאניקה כדי שתוכל להשתתף בטקס פרסי ה-BAFTA של אותה שנה, שם הייתה מועמדת לפרס על הופעתה בסרט "כפרה".
נייטלי אוהדת נלהבת של קבוצת הכדורגל האנגלית וסטהאם יונייטד. היא פעילה למען זכויות אדם והשתתפה בקמפיין של אמנסטי אינטרנשיונל. בנוסף, ביום האישה הבינלאומי 2014, היא חתמה על עצומה שנשלחה לראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון למען זכויות הנשים באפגניסטן.
כוכב הבוקר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סטרייט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
QuantumScape
QuantumScape היא חברה אמריקאית, העוסקת במחקר אודות סוללות ליתיום מתכתיות מוצקות למכוניות חשמליות. מטה החברה נמצא בסן חוזה, קליפורניה והיא מעסיקה כ-200 עובדים (נכון ל 2019). בין המשקיעים נמנים ביל גייטס ופולקסווגן.
היסטוריה
QuantumScape הוקמה בשנת 2010 על ידי ג'אגדיפ סינג, טים הולמה ופרופסור פריץ פרינץ מאוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2012, החלה לעבוד עם יצרנית הרכב הגרמנית פולקסווגן. בשנת 2018 השקיעה פולקסווגן 100 מיליון דולר בחברה והפכה לבעלת המניות הגדולה ביותר. באותה שנה הודיעו פולקסווגן ו-QuantumScape על הקמת פרויקט ייצור משותף להכנה לייצור המוני של סוללות מצב מוצק. ביוני 2020 השקיעה פולקסווגן 200 מיליון דולר נוספים בחברה.
ב-3 בספטמבר 2020, QuantumScape הודיעה על מיזוג עם חברת הרכישות המיוחדת Kensington Capital Acquisition. כתוצאה מהמיזוג, QuantumScape הייתה אמורה לקבל מימון של מיליארד דולר, כולל מימון מפולקסווגן ורשות ההשקעות של קטר. במקביל, מניות החברה נרשמו בבורסת ניו יורק בסמל QS. העסקה הושלמה בנובמבר 2020 וגייסה הון לייצור הסוללות בסדרה.
ב-15 באפריל 2021 הודיעה קרן הגידור סקורפיון קפיטל על מעמדה הקצר במניה, והאשימה את החברה בהיותה תוכנית "Pump and Dump".
FLOPS
פלופס (FLOPS - Floating Point Operations Per Second, פעולות נקודות צפות לשנייה) היא יחידת מידה לעוצמתם של מחשבים העוסקים בעיבודים עתירי חישוב, ובפרט עיבודים מדעיים, שבהם נעשה שימוש נרחב בפקודות נקודה צפה. בפרט מקובלת יחידה זו למדידת עוצמתם של מחשבי-על. היחידה מודדת את כמות הפעולות בנקודה צפה שמבצע המחשב בשנייה.
פלופס היא יחידת המידה הבסיסית, ובדרך כלל נעשה בה שימוש בצירוף קידומת המציגה מיליון יחידות, מיליארד יחידות וכך הלאה.
ביוני 2019 השיג המחשב האמריקאי Summit את עוצמת החישוב החזקה ביותר והוכרז כמחשב המהיר בעולם עם שיא של 148.6 פטהפלופס. הוא איבד את מקומו לפוגקו עם יכולת עיבוד של 442.01 פטהפלופס.
נכון ל-2023 Frontier הוא המהיר ביותר עם יכולת עיבוד של 1,102.00 פטהפלופס.
הר פיורי (ארץ אלזוורת')
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בדצמבר 1946, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של ג'יימס פיורי (James Feury), מכונאי ונהג אופנוע שלג, במהלך משלחת הסקר האנטארקטית בירד, בפיקודו של ריצ'רד בירד בין השנים 1928–1930.
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England, P 401
מאפס (סדרת טלוויזיה)
מאפס (באנגלית: From Scratch) היא מיני-סדרה אמריקאית, שנוצרה על ידי אטיקה לוק וטמבי לוק המבוססת על ספר הזיכרונות של טמבי לוק באותו שם עבור נטפליקס. בסדרה מככבת זואי סלדנה והיא מורכבת משמונה פרקים והיא יצאה לאקרנים ב-21 באוקטובר 2022.
עלילה
אישה אפרו-אמריקאית מתאהבת בגבר סיציליאני בזמן לימודיה באיטליה, עד שלפתע טרגדיה פוקדת את חייהם.
הפקה
על הפקת הסדרה הוכרז ב-7 בנובמבר 2019. זואי סלדנה הייתה אמורה לככב ולהפיק את הסדרה. הסדרה נוצרה והופקה על ידי אטיקה לוק וטמבי לוק. ריס ווית'רספון, לורן נוישטדר, ריצ'רד אבטה, ג'רמיין ג'ונסון וויל רובוטהם משמשים גם כמפיקים בפועל. את הסדרה יצרו נזינגה סטיוארט, גאי לוטן, אמילי פרנבך, סיסלי סלדניה ומריאל סלדנה.
לצד ההכרזה על הסדרה, לוהקה זואי סלדנה. באפריל 2021 לוהקו, יוג'ניו מסטרנדרה, דניאלה דדווילר, קית' דייוויד, קליטה סמית', ג'ודית סקוט, לוסיה סרדו, פאריד בנסאי ורוברטה ריגנו. חודש לאחר מכן לוהקו, טרל קרטר, מדליון רהימי, ג'ונתן דל ארקו, פיטר מנדוזה, לורנצו פוזאן וג'ונתן די. קינג. ג'אקומו ג'אניוטי, אליזבת' אנוויס, קסנדרה קלמנטי ורודני גרדינרלוהקו לתפקידי אורח. ביולי 2021, לוהק סעד סידיקי לתפקיד חוזר.
צילומים
הצילומים החלו בלוס אנג'לס ב-5 באפריל 2021 ועברו לפירנצה ביולי. ההפקה הסתיימה ב-7 באוגוסט 2021.
וקשה
וֶקְשֶה (נהגה וקכה, בשוודית: Växjö) היא עיר בת כ־70,000 תושבים בסמולנד שבדרום שוודיה, עיר-המושב של מחוז קרונוברי.
העיר היא משכנו של "מכון ההגירה השוודית", מוזיאון ומוסד מחקר שמטרתם קידום השימור של חומרים הנוגעים לעזיבה הגדולה של שוודים בין אמצע המאה ה-19 לשנות השלושים של המאה ה-20 (בעיקר לאמריקה), וחיזוק הקשר עם צאצאיהם.
וקשה הוכרזה בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 כ"עיר הירוקה ביותר באירופה".