cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
טרור מרצועת עזה וירי ארטילרי על ישראל
ב-30 באוקטובר 2017 פוצצו כוחות צה"ל מנהרת טרור שחפר הג'יהאד האסלאמי מרצועת עזה אל קיבוץ כיסופים וחדרה לשטח ישראל, למרחק של 2 ק"מ מהקיבוץ. בהשמדת המנהרה נהרגו בין 7 ל-12 מחבלים פלסטיניים, בהם מחבלים בכירים בג'יהאד האסלאמי (בדרגת מפקדי חטיבה) ומפקד ביחידת המנהרות של חמאס, ומחבלים נוספים נפצעו. הג'יהאד האסלאמי לקח אחריות על חפירת המנהרה ואמר שמדובר ב"הכרזת מלחמה מצד ישראל". בערב אמר דובר צה"ל רונן מנליס שמטרת הפיצוץ לא הייתה לפגוע בבכירים אלא רק לנטרל את המנהרה, ושהמחבלים – שהגיעו למנהרה אחרי הפיצוץ – נהרגו כתוצאה מנזק משני שנגרם למנהרה, כגון קריסות ושאיפת אבק.
ב-5 באוגוסט 2022 פתח צה"ל במבצע עלות השחר נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה והרג את תייסיר אל-ג'עברי, מפקד מרחב צפון ואת חאלד מנצור, מפקד מרחב דרום בזרוע הצבאית בארגון, במבצע נהרגו מעל 30 פעילי הארגון.
ב-9 במאי 2023 פתח צה"ל במבצע מגן וחץ נגד הג'יהאד האסלאמי עקב ירי רקטות לעוטף עזה והכוונת טרור בשטחי יהודה ושומרון, שבמסגרתו נהרגו שישה מראשי הארגון ונפגעו רבים ממתקניו.
זיפ זיפ
זיפ זיפ (באנגלית: Zip Zip) היא סדרת אנימציה צרפתית אשר משודרת במקור בערוץ France 3 החל מה-4 באפריל 2015. בגרמניה הסדרה משודרת בערוץ Super RTL החל מה-23 במרץ 2015. בישראל, הסדרה משודרת בערוץ דיסני ישראל החל מה-6 בספטמבר 2015.
העונה הראשונה הסתיימה בגרמניה ב-29 באפריל 2015, ובישראל ב-15 בינואר 2016.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר וושינגטון השועל, סם חזיר הבר, יוג'ני אחותו של סם, וסוזי השחרורית אשר עוזבים את חייהם ביערות ועוברים לפרברי העיר, שם הם מתחפשים לחיות בית ופוגשים את חתולת הבית ויקטוריה אשר עוזרת להם להתרגל לחיים החדשים.
הקרבה עצמית
הקרבה עצמית היא מעשה בודד או התנהגות מתמשכת של ויתור על דבר שאדם רוצה לעצמו, על מנת לעזור או להגן על אחרים או כדי לקדם או להגן על ערכים. בדרך כלל, תואמת פעולת ההקרבה העצמית את הכלל כי היא אינה משרתת את האינטרס האישי הטוב ביותר של האדם ותותיר את האדם במצב גרוע יותר ממה שהיה לולא היה מקריב מעצמו.
ניתן לבלבל בקלות בין שני סוגי ההקרבה הנפוצים האחרים לבין הקרבה עצמית. הראשון הוא וויתור על טובות הנאה מסוימות בטעות או ללא כוונה. ויתורים כאלה מתרחשים בחיי היומיום גם תוך ניסיון לספק את האינטרסים האישיים, אך מתוך חוסר מודעות. השני הוא דחיית סיפוקים - וויתור על הטבה מינורית לטובת תועלת גדולה יותר בעתיד. הגם שפעולה כזו עשויה להרגיש כמו הקרבה, היא אינה כוללת עלות אמיתית. שני סוגי הקרבנות אלו אינם שייכים להקרבה עצמית.
על אף שלרוב מעשי הקרבה עצמית זוכים לשבחים, התפשט בסוף המאה ה-20 סוג אלים של הקרבה עצמית - טרור המתאבדים, אשר לצד המשבחים אותו קיימת אוכלוסייה נרחבת אשר רואה בו מעשה לא מוסרי ופסול מכל וכל. על פי ההערכות, 3,500 תקיפות כאלה דווחו ב-30 השנים הקודמות.
טביעת הצוללת סקואלוס
הצוללת הטבועה נמשתה בהמשך מהים, שופצה ולאחר שינוי שמה שירתה בהצטיינות במלחמת העולם השנייה.
הטביעה והחילוץ
הצוללת סקואלוס (Squalus) מסדרת סארגו (Sargo) נבנתה במספנת הצי פורטסמות' שבמיין והושקה ב-14 בספטמבר 1938. במרץ 1939 נכנסה הצוללת לשירות ובמאי החלה במבחני צלילה מול חופי ניו אינגלנד.
ב-23 במאי, לאחר 18 צלילות שעברו ללא תקלה, החלה הצוללת בניסוי צלילה נוסף. אז גרם ליקוי בשסתום להצפה פתאומית של חדר הטורפדו האחורי, שני חדרי המנועים ומגורי הצוות. עקב כך טבעו מיד 26 מאנשי הצוות. פעולה מהירה של אנשי צוות שסגרו דלתות אטומות למים מנעה את הצפת יתר מדורי הצוללת, שבהם נמצאו 33 איש צוות נוספים. הצוללת שקעה והתייצבה על קרקעית האוקיינוס בעומק של 74 מטר.
הצוללת אותרה על ידי הצוללת האחות שלה, סקאלפין (Sculpin). למקום הוזעקה אוניית ההצלה לצוללות פלקון (Falcon), שהגיעה לאתר הטביעה לאחר 24 שעות מהטביעה. על סיפונה נמצאו צוללים בפיקודם של מומחי החילוץ לוטננט קומנדר צ'ארלס מומסן ואלן מק'קאן.
צוות האונייה ניגש לחלץ את הצוללים הלכודים באמצעות תא צלילה שפיתח מק'קאן. היה זה השימוש המבצעי הראשון בתא זה. צוללנים ערכו צלילות אל הצוללת הטבועה תוך שימוש בתערובת גזים לנשימה חדשה שפיתח הצי - הליוקס ובאמצעותה הצליחו להימנע משכרון מעמקים. בתוך 13 שעות צלל התא ארבע פעמים תוך סיכון של ממש למפעיליו והם הצליחו לחלץ מהצוללת הטבועה את כל 33 הניצולים. בצלילה הרביעית הסתבכו כבלים שהיו מחוברים לתא והוא הועלה אל פני המים באמצעות משיכה ידנית שבה השתתפו כל האנשים על סיפון אוניית החילוץ. הצלילה החמישית והאחרונה של התא נערכה כדי לוודא שהמדורים האחוריים של הצוללת אכן הוצפו ושלא נותרו בהם ניצולים חיים. הפעולה הייתה הניסיון המוצלח הראשון בחילוץ מצוללת ששקעה בעומק רב.
ההצלחה בחילוץ המלחים האמריקאים עמדה בניגוד חד לגורלם של 99 מלחים ואזרחים בריטים, מרבית יושביה של הצוללת הבריטית תטיס, שנספו בטביעת הצוללת במפרץ ליברפול ב-1 ביוני, כשבוע לאחר אסון הסקואלוס.
לאחר הטביעה
ארבעה מצוללי צוות החילוץ של האונייה פלקון עוטרו על פעולתם במדליית הכבוד - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
פיקוד הצי החליט שיש צורך למשות את הצוללת הטבועה מן הים, בשל פרטי תכנון מיוחדים שהיו כלולים בה ועל מנת לחקור ולגלות את הסיבות לטביעה ולתקן אותן. מבצע המשייה, שבו השתתפו צוללים בפיקודו של מומסן, ארך ארבעה חודשים. הצוללים ערכו לצורך חילוץ הצוות והמשייה 628 צלילות. הצוללת הטבועה הועברה למספנה שבה נבנתה. היא שוקמה וניתן לה שם חדש, סיילפיש (Sailfish). הצוללת שירתה בהצטיינות במלחמת העולם השנייה, שבה ערכה 12 פטרולים בזירת האוקיינוס השקט ועוטרה בתשעה כוכבי קרב ובציון לשבח נשיאותי יחידתי. בשנת 1945 הושבתה מפעילות ובהמשך פורקה לגרוטאות. מגדל הפיקוד שלה מוצב במספנת הצי בפורטסמות' שבמיין ועליו סימולי 13 כלי השיט היפנים שהטביעה (עוד שבעה ניזוקו על ידה).
לאחר האסון לא נתן עוד צי ארצות הברית את השם סקואלוס לשום כלי שיט שלו.
סייברפאנק
ספרות סייברפאנק מתארת עתיד דיסטופי קרוב יחסית המאופיין על ידי חברה מנוכרת וטכנולוגיה שועטת קדימה. שתלים ביוניים, הנדסה גנטית בקנה מידה רחב, שימוש בסמים וממשקי אדם-מכונה, כמו גם תאגידי-על וערי-ענק הם בין סממני העלילה בספרות המשתייכת לזרם. עלילת הסייברפאנק הקלאסית מציגה אנטי-גיבור שנאלץ להילחם כנגד המערכת ולרוב מנצח אותה בסופו של דבר.
מאפיינים
בין האישים המזוהים ביותר עם הז'אנר ניתן למנות את ויליאם גיבסון, ברוס סטרלינג, ניל סטיבנסון, ברוס בת'ק (שטבע את המונח "סייברפאנק" בסיפורו משנת 1983) ופיליפ ק. דיק, שספרו "האם אנדרואידים חולמים על כבשים חשמליות?" היווה את הבסיס לסרט שלימים יהפוך למעין "יצירת דוגמה" בז'אנר: בלייד ראנר. סרטים רבים הושפעו אף הם מהז'אנר דוגמת שליחות קטלנית, רובוקופ, מקס הזועם ואפילו המטריקס, החדש יחסית (סוף שנות ה-90 של המאה ה-20), אשר יש הטוענים שהושפע רבות מנוירומנסר של גיבסון. בטלוויזיה יש מעט סדרות מזרם זה, כאשר הסדרה של ג'יימס קמרון "מלאך שחור" מהווה דוגמה טובה. משחקי תפקידים שולחניים רבים בז'אנר דוגמת סייברפאנק 2020, סייברספייס ומרוצללים מציעים קווי סיפור המושפעים מיצירות קודמות, והחל משנות ה-90 הז'אנר בא לידי ביטוי גם ביצירות אנימה ומאנגה דוגמת הרוח במעטפת, קאובוי ביבופ, אקירה וגאנם (Gunnm; המאנגה עליה התבסס הסרט "אליטה: מלאך קרב")
בתחום זה ניתן למצוא גם משחקי מחשב ווידאו רבים, החל מ-System Shock, סדרת Syndicate וסדרת Deus Ex הוותיקות ועד לכותרים חדשים יותר דוגמת Mirror's Edge וסייברפאנק 2077.
העולם המתואר ביצירות
כותבי סייברפאנק נוטים להשתמש באלמנטים ספרותיים המצויים בדרך כלל בספרות הפשע - לרוב ספרות בלשית ופילם נואר - ובגישה פוסט-מודרניסטית המציגה את הצד המחתרתי והניהיליסטי של חברה אנושית בעידן המידע והאלקטרוניקה. העתיד המוצג ביצירות הוא עתיד "אבוד" ודיסטופי - אנטיתזה ליצירות העתידניות האוטופיות שהופצו בשנות ה-40 וה-50. גיבסון בעצמו ממחיש את היחס השלילי שלו ל"מדע בדיוני אוטופי" בסיפורו הקצר "The Gernsback Continuum" משנת 1981 שנכתב כלעג על היצירות האוטופיות שהיו פופולריות באותה העת.
העולם המתואר ברבות מהיצירות הוא עולם שבו שולטות הקדרות והאפלה, כפי שהיטיב גיבסון לתאר בספרו "נוירומנסר":
עם זאת, בחלק מיצירות הסייברפאנק, רוב מהלך העניינים מתרחש יותר במרחב הקיברנטי מאשר בעולם האמיתי, ובכך הגבול בין מציאות לבין מציאות מדומה הולך ומיטשטש. מוטיב נפוץ ברבות מיצירות הסייברפאנק הוא חיבור ישיר בין מוח האדם לבין מערכות מחשב, ואכן, ביצירות רבות נפוצים הסיפורים על בני-אדם ש"משזרקים" את עצמם למרחב הקיברנטי, באים במגע עם תוכנות מחשב ובינות מלאכותיות שמתפקדות כישויות חיות לכל דבר, ואף נשכרים על מנת לפרוץ אותן.
לתרבות יפן המודרנית, לטכנולוגיה ולכלכלה שלה הייתה השפעה רבה על יצירות רבות בז'אנר שפורסמו בשנות ה-80. גיבסון בעצמו היטיב לתאר את השפעת יפן על הז'אנר במילים "יפן המודרנית היא בפשטות סייברפאנק". יצירות סייברפאנק רבות מתרחשות לעיתים בעולם תעשייתי ועירוני המואר עד לעייפה בתאורות רחוב. גם המרחב העירוני של הונג קונג (ובפרט מרחבים שסבלו מעודף אורבניזציה, דוגמת העיר המגודרת קאולון) תואר על ידי סופרים רבים כמקום משפיע על יצירות כבלייד ראנר, מירוצללים, וסדרת האנימה "הרוח במעטפת". רידלי סקוט, היוצר של בלייד ראנר, תיאר בעצמו את לוס אנג'לס העתידנית המוצגת בסרט כ"הונג קונג ביום רע". מאמורו אושיי, הבמאי של הסרט "הרוח במעטפת", תיאר את רחובותיה הכאוטיים של הונג קונג המודרנית כ"ישן וחדש שחיים בדו-קיום מבלבל" וציין כי הדבר התאים מאוד לאופי הסרט.
הפרוטגוניסט
אחת הדמויות המוקדמות שהשפיעו רבות על הז'אנר היא דמותו של קייס מ"נוירומנסר": קייס הוא "קאובוי מחשבים" צעיר בשנות ה-20 לחייו, גנב שעבד על פי דרישה עבור גנבים אחרים, עשירים יותר, בגד במעסיקיו ונענש על כך בשלילת יכולותיו, אך מקבל אותן בחזרה לאחר שדמות מפוקפקת אך עשירה ביותר מציעה לו את עסקת חייו. בדומה לקייס, דמויות רבות בז'אנר הן אנטי-גיבורים שמנסים להסתדר בעולם מופרע: הן מנוצלות, מושמות לעיתים בסיטואציות לא נעימות, נאלצות לבצע מעשים מפוקפקים, לעיתים "מנצחות את המערכת" אך במקרים רבים לא מוצאות את עצמן במצב טוב יותר מאשר היו בהתחלה (דוגמה: "V", גיבור המשחק "סייברפאנק 2077"). אלו אנשים שלרוב חיים בשולי החברה, וההתמקדות בהם היא למעשה ה"פאנק" שבסייברפאנק.
החברה והממשל
יצירות סייברפאנק יכולות לשמש ככלי על מנת להדאיג את הקוראים מפני העתיד, שמתואר לעיתים קרובות כעתיד בו לחברות עסקיות ולתאגידי הענק יש כוח רב יותר מלממשלות, ולקרוא אותם לפעולה כנגד מצב אפשרי שכזה. לעיתים קרובות הז'אנר מביע תחושת מרד, כך שאפשר לתאר אותו כסוג של מהפכה תרבותית במדע הבדיוני. כך אמר למשל הסופר והמבקר דייוויד ברין:
יצירות סייברפאנק מוקדמות מתוארות כמי שניבאו את עלייתו והתפתחותו של האינטרנט, ועסקו במוטיב חוזר של רשת מחשבים כלל-עולמית לפני שהמושג World Wide Web בכלל היה ידוע בציבור.
אמנות ואדריכלות
מספר אדריכלים מהסגנון הנאו-פוטוריסטי הושפעו מהז'אנר. בין המקומות שלדעת רבים (דוגמת הכותב דייוויד סוזוקי) מייצגים נאמנה סגנון אדריכלי המושפע מהסייברפאנק ניתן למנות את מרכז סוני שבכיכר פוסטדאם בברלין.
חברה ותרבות
תת-התרבות שכונתה "סייברדליק" (Cyberdelic; הלחם בסיסים של סייבר+פסיכדלי) שהתפתחה בארצות הברית בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 התפתחה בהשראת יצירות פופולריות בז'אנר ותוארה כניסיון לשלב את תרבות האינטרנט שהייתה עודה בחיתוליה בשנים אלו ביחד עם סמים פסיכדליים ואומנות פסיכדלית. התנועה נעלמה בשנות ה-2000 עקב התפוצצות בועת הדוט קום. גם תת-התרבות שכונתה "סייבר-גות'" ניסתה לשלב בין הסייברפאנק לבין תת-תרבות הגותים ותרבות הרייב.
ז'אנרים קשורים
עם התפתחותו של ז'אנר הסייברפאנק, החלו לצמוח זרמים חדשים במדע הבדיוני ששאבו השפעה רבה מהסייברפאנק, כאשר אף הם בדומה לסייברפאנק בחנו את השפעת הטכנולוגיה על החברה בדרכים שונות.
בין הז'אנרים הבולטים שהושפעו מהסייברפאנק ניתן למנות את ז'אנר הסטימפאנק, תת-סוגה שמשלבת היסטוריה חלופית המציגה עולם המושפע מהתקופה הוויקטוריאנית בבריטניה ומתמקדת בטכנולוגיות מבוססות מכניקה בסיסית ומנועי קיטור; דיזלפאנק, בעצמו תת-סוגה בסטימפאנק, שאף הוא משלב היסטוריה חלופית ביחד עם טכנולוגיה המבוססת על שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20; וביו-פאנק, שמתמקד בביוטכנולוגיה ובהנדסה גנטית במקום בטכנולוגיית מידע.
שברולט בל אייר
שברולט בל אייר (באנגלית: Chevrolet Bel Air) היא מכונית נוסעים גדולה שיוצרה בשנים 1950–1980 בחטיבת שברולט של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס.
הדגם שברולט בל אייר הוצג ב-8 דורות:
דור 1 - 1950–1954 דור 2 - 1955–1957 דור 3 - 1958 דור 4 - 1958–1960 דור 5 - 1961–1964 דור 6 - 1965–1970 דור 7 - 1971–1975 דור 8 - 1977–1981 בקנדה בלבד
משנת 1953 הגיעו דגמי השברולט בל אייר מצוידים בהגה כח ובלמי כוח.
סגנון הגוף של הווקסהול ויקטור שיוצר על ידי חברת ווקסהול הבריטית לבית ג'נרל מוטורס (שנת 1957), נלקח מהשברולט בל אייר דור שני, שיוצר בין השנים 1955–1957.
דור 1
(1950–1954)
דור 3
(1958)
דור 4
(1958–1960,) יוצרו 447,100 יחידות
דור 5
(1961–1964)
דור 6
(1965–1970)
דור 7
(1971 -1975)
דור 8
(1976–1981) - יוצר בארצות-הברית ובקנדה.
עונת 1991/1992 בלה ליגה
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17-18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו דפורטיבו לה קורוניה ואלבסטה.
ריאל ואיאדוליד ומיורקה ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. קדיס ודפורטיבו לה קורוניה השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם שרדו והמשיכו לשחק בליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: מנולו, אתלטיקו מדריד, שכבש 27 שערים ב-36 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: פרנסיסקו בויו, ריאל מדריד, שספג 27 שערים ב-36 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
הכוכב העולה של היורוליג
הכוכב העולה של היורוליג (באנגלית: Euroleague Rising Star) הוא פרס שנתי המוענק לכדורסלן הצעיר המבטיח ביותר בליגת היורוליג, החל מעונת. ההצבעה לזוכה בפרס נעשית על ידי מאמני קבוצות היורוליג. המועמדות לפרס מוגבלת לשחקנים צעירים, שגילם לא עלה על 22, ב-1 ביולי, שלפני תחילת אותה עונה.
ניקולה מירוטיץ' (2011 ו-2012), בוגדן בוגדנוביץ' (2014 ו-2015) ולוקה דונצ'יץ' (2017 ו-2018) שזכו בתואר פעמיים, הם השחקנים היחידים שזכו יותר מפעם אחת.
מיתוסים סינים של בריאה
מיתוסים סינים של בריאה הם נרטיבים סימבוליים על מקורות היקום, האדמה והחיים. בכל הנוגע למיתולוגיה הסינית, המונח "מיתוס קוסמוגוני" או "מיתוס מוצא" מדויק יותר מ"מיתוס בריאה", מכיוון שמעט מאוד סיפורים כוללים אלוהות של בורא עולם או רצון אלוהי. מיתוסים סינים של בריאה שונים באופן מהותי ממסורות מונותאיסטיות בעלות גרסה מורשית אחת, כגון מיתוס הבריאה היהודי-נוצרי של בראשית: בספרות הסינית העתיקה ישנם מיתוסים מקוריים רבים ומנוגדים. על פי המסורת, העולם נוצר בראש השנה הסיני ובעלי החיים, האנשים, ואלוהויות רבות נוצרו במהלך 15 ימיו.
חלק מהמיתוסים הקוסמוגוניים הסיניים מציגים נושאים המוכרים במיתולוגיה ההשוואתית. לדוגמה, בריאה מכאוס (מיתוס הסיני הדומה לפואמה מתרבות הוואי העתיקה ), גוויות מפורקות של ישות קדמונית (  במיתולוגיה הסינית הדומה לאגדת תיאמת אלת הים במיתולוגיה המסופוטמית ואם הדור הראשון של האלים באפוס אנומה אליש), זוג אחים שהם בוראי העולם (פֿוּ שִׂי ו-נוּ'וָה הסיניים מקבילים לאיזאנגי ו-איזאנמי היפניים או לרמוס ורומולוס שהיו מייסדי רומא במיתולוגיה הרומית), וקוסמולוגיה דואליסטית (יין-יאנג הסיני המקבילים לאהורא מזדא האל הבורא והרוח העליונה ולרוח הרעה אהרימן בדת הזורואסטריות). לעומת זאת, נושאים מיתיים אחרים הם סיניים באופן ייחודי. בעוד שהמיתולוגיות של מסופוטמיה, מצרים ויוון הציגו את המים קדומים בתור היסוד היחיד שהיה קיים "בהתחלה", היסוד הבסיסי בקוסמולוגיה הסינית הוא צ'י ("אנרגיית החיים", נשימה, "כוח חיים") המגלם אנרגיה קוסמית השולטת בחומר, בזמן ובמרחב. אנרגיה זו, על פי הנרטיבים המיתיים הסיניים, עברה טרנספורמציה ברגע הבריאה, כך שהערפילים מתמיינים לאלמנטים כפולים של זכר ונקבה, יין-יאנג, חומר קשה וחומר רך, ואלמנטים בינאריים אחרים.
דאו דה ג'ינג
הדאו דה ג'ינג, "ספר הדרך והסגולה" (באופן מסורתי חיבורו מתוארך למאה ה-6 לפנה"ס, אם כי יש חוקרים המאחרים את תאריך חיבורו עד למאה ה-4 לפנה"ס), מציע סיפור קוסמוגוניה סינית פחות מיתית ויש בו כמה מהרמיזות המוקדמות ביותר לסיפור בריאה.
דאואיסטים מאוחרים פירשו את הרצף בתור הדאו (טאו, "דרך"), חוסר צורה (ווּגִ'י, "אין סוף"), יחידות (טָאיְגִ'י, "העילאי הגדול") וזוגיות (יין ויאנג או שמיים וארץ).
השירים של צ'וּ
הפרק "שאלות שמימיות" בחיבור הקלאסי הסיני "השירים של צ'וּ", שנכתב סביב המאה הרביעית לפני הספירה, מתחיל בשאלות קטכיסטיות לגבי מיתוסים של בריאה. חוקרת התרבות אנה בירל מחשיבה אותו "המסמך החשוב ביותר במיתוגרפיה הסינית" מכיוון שהוא בבירור מתעד מיתוסים קודמים עתיקים.
הדָאויְוֵּ'אן
הספר דָאויְוֵּ'אן (道原, "מקורות הטאו"), הוא אחד מכתבי היד של ארבעת הקלאסיקות של הקיסר הצהוב שהתגלו בשנת 1973 בין כתבי המשי של מָאוָאנְגְדְווֵי בקבר שתוארך ל-168 לפני הספירה. בדומה לשירי צ'ו לעיל, גם טקסט זה מתוארך למאה הרביעית לפני הספירה ומקורו באותה מדינת צ'ו הדרומית. במיתוס הקוסמוגוני המופיע בדאו-יו'אן הדאואיסטי מתוארת היווצרות היקום ובני האדם מתוך אד ערפילי חסר צורה. בירל מציינת את הדמיון המדהים בין המושג "הכל היה אחד" המופיע בו כתיאור האחדות שקדמה לבריאה, לבין המושג הקוסמולוגי המודרני של סינגולריות כבידתית.
.
חְווָאיְ נָאן דְזְה
החְווָאיְ נָאן דְזְה, טקסט אקלקטי משנת 139 לפנה"ס שנערך בניהולו של הנסיך ליו אן , מכיל שני מיתוסים קוסמוגוניים המפתחים את התפיסה הדואליסטית של יין ויאנג:
חוקרת התרבות אנה בירל מציעה שהדואליות המופשטת של היין-יאנג בין שני הרוחות או האלים הקדומים, עשויה להיות "שריד של פרדיגמה מיתולוגית ותיקה בהרבה שעברה רציונליזציה ודוללה", בדומה למיתוס הבריאה האכדי אנומה אליש המתחיל בסיפור על שתי ישויות קדמוניות, שתיהן גופי מים: אפסו - המים המתוקים ובת זוגו, המפלצת תיאמת - המים המלוחים.
מיתוסים בריאתניים
בניגוד למיתוסים הקוסמוגוניים הסיניים על העולם ועל בני האדם שנוצרו באופן ספונטני ללא יוצר (למשל, מ"אנרגיה חיונית מעודנת " בחְווָאיְ נָאן דְזְה), קיימים גם שני מיתוסים שמקורם מאוחר יותר ובהם מעורבת אלוהות. בראשון הנקבה נו'וה עיצבה אנשים מלס ובוץ (במיתוסים מוקדמים) או מהולדה עם אחיה / בעלה פו שי (בגרסאות מאוחרות יותר), ובשני בני האדם הם במקור חרקים טפילים על גווייתו של הדמות הזכרית פָּאנְגוּ.
האלה נו'וה
הסינים הקדומים האמינו באדמה מרובעת ובשמים עגולים הנתמכים על ידי שמונה עמודי ענק. האלה נו'וה תיקנה את עמודי השמים, ויצרה את בני אדם. השיר "שאלות השמיים" מתוך השירים של צ'ו מן המאה הרביעית לפני הספירה הוא הטקסט העתיק ביותר ששרד המתייחס לנו'וה:
בחְווָאיְ נָאן דְזְה מתועד מיתוס של נו'וה המאוחר מ"שאלות השמיים" במאתיים שנה:
פאנגו
אחד ממיתוסי הבריאה הפופולריים ביותר במיתולוגיה הסינית מתאר את פָּאנְגוּ (盤古, "עתיקה מפותלת") האדם הראשון והאלוהי כאחד, מפריד לשמיים וארץ את התוהו - ה"חונדון" (混沌, "כאוס קדמוני") הדומה לביצה. עם זאת, אף אחת מהקלאסיקות הסיניות העתיקות לא מזכירה את מיתוס פאנגו, והוא תועד לראשונה ב"רשומות לוח השנה של השלושה והחמישה" (三五歴記) המיוחס לדאואיסט שׂוּ' גֶ'נְג בן בתקופת שלוש הממלכות במאה ה-3. לפיכך, במיתולוגיה הסינית הקלאסית, מיתוס האלה נו'וה מקדים את מיתוס פנגו בשש מאות שנים.
.
ריקרדו דרין
ריקרדו דרין (בספרדית: Ricardo Alberto Darín; נולד ב-16 בינואר 1957, בואנוס איירס) הוא שחקן, במאי קולנוע ומחזאי ארגנטינאי, הוא נחשב לאחד המצליחים בקולנוע הארגנטינאי.
ביוגרפיה
ריקרדו דרין נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה לריקרדו דרין האב, ולרנה רוקסנה, שניהם שחקנים. משפחתו היא ממוצא איטלקי (מצד האב) ולבנוני וסורי (מצד האם). כאשר היה בן 12, הוריו התגרשו. אביו מת מסרטן ב-5 בינואר 1989 ואימו מתה ב-13 בספטמבר 2018.
קריירה
בגיל 10 הוא עלה לראשונה לבמת התיאטרון לצד הוריו. בגיל 16 הוא כבר היה שחקן קבוע בטלוויזיה הארגנטינאית.
במהלך הקריירה הוא הצטלם במספר סדרות וסרטים מצליחים. בין הסרטים הבולטים שלו ניתן למנות את "El faro"(1998)
"תשע מלכות" (2000), "הבן של הכלה" (2001), "Luna de Avellaneda" (2004), "El aura" (2005), "XXY" (2007), "La señal" (2007), ""סוד שבעיניים" (2009). בשנת 2000 קיבל לראשונה את פרס קונדור הכסף הארגנטינאי לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט El mismo amor, la misma lluvia. בהמשך הוא קיבל פרס זה עוד ארבע פעמים.
בשנת 2010 שיחק במותחן הפשע "קראנצ'ו" עליו קיבל מועמדות לפרס קונדור הכסף לשחקן הטוב ביותר, ובשנת 2011 שיחק בדרמה הקומית "סיני בטייק אוויי" עליה גם קיבל מועמדות לאותו פרס.
בשנת 2013 כיכב במותחן הארגנטינאי "הקומה השביעית" לצדה של בלן רואדה. בשנת 2014 קיבל מועמדות לפרס גויה לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט הספרדי-ארגנטינאי "סיפורים פרועים".
בשנת 2015 הוא קיבל את פרס גויה ואת פרס צדף הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן על משחקו בסרט "טרומן - חברים עד הסוף" לצד חאווייר קמארה.
בשנת 2017 כיכב בדרמה הפוליטית הארגנטינאית "הפסגה" לצד השחקנית פאולינה גרסיה.
בשנת 2018 השתתף במותחן הפסיכולוגי הספרדי "כולם יודעים" שביים אסגאר פרהאדי וכיכבו בו חאווייר ברדם ופנלופה קרוז. בשנה זו גם שיחק בקומדיה הרומנטית הארגנטינאית "אהבה בלתי צפויה". בשנת 2019 כיכב בסרט הפשע "לוזרים עם כבוד". בשנת 2022 שיחק בסרט "ארגנטינה, 1985".
פרסים
סרטים בהשתתפותו היו שלוש פעמים מועמדים לקבלת פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר, ו"הסוד שבעיניים" אף זכה בפרס.
בשנת 2011 הוא קיבל את פרס "קונקס יהלום" לאישיות החשובה ביותר של העשור בתחום הבידור בארגנטינה.
בשנת 2016 הוא זכה בפרס לשם כבוד במסגרת Platino Awards - טקס פרסי הקולנוע האיברו-אמריקאי.
בשנת 2017 קיבל את פרס דונוסטיה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
חיים אישיים
בשנת 1988 נשא דרין לאישה את פלורנסיה באס, עמה נולדו לו שני ילדים, צ'ינו דרין וקלרה דרין. אחותו, אלחנדרה דרין, גם היא שחקנית.
דרין דחה את ההזדמנות לגלם סוחר בסמים בסרטו של טוני סקוט "נקמה בוערת", בגלל שלא היה מרוצה מהסטראוטיפים השליליים של הוליווד כלפי אמריקנים לטיניים.
גלונית מצויה
גַּלּוֹנִית מְצוּיָה (.Ballota undulata Benth, שם עברי קודם: בלוטה גלונית) - בן-שיח ים-תיכוני ממשפחת השפתניים. הוא צמח סלעים טיפוסי נמוך, ירוק במרבית עונות השנה, שעיר כולו, גובהו 50 עד 80 ס"מ, ריחו נעים ומתקתק, ופרחיו הלבנים חבויים בגביע משתייר ורחב שנשאר זמן רב לאחר הפריחה. הלבלוב בתחילת החרף הוא מבסיס הגבעולים המעוצים שנשאו פרחים ופרי בשנה הקודמת. הפריחה בחודשי האביב המאוחר ולאורך כל הקיץ, מסוף מרץ ועד תחילת נובמבר. בעת הפריחה מתייבשים רוב העלים. הפצת זרעים באמצעות רוחות של תחילת החורף בסיוע גביע משתייר ויבש.
במקורות העבריים שם הסוג היה "בלוטה" ושמו המלא היה בלוטה גלונית. השם המדעי "בלוטה" הוא שמו של אחד המינים הגדלים ביוון ואין לא משמעות בעברית. שם הסוג בָּלוֹטָה הוחלף לשם עברי על שום צורת שולי העלים האופיינית בשנת 2003.
מאפיינים של המין
בן-שיח ים-תיכוני שגובהו 30 עד 80 ס"מ, נמוך, ירוק במרבית עונות השנה ושעיר כולו.
השורשים מסוג ציצת שורשים. הגבעולים מעוצים בבסיסם, רְבוּעִים ומכוסים בשערות רגילות ובשערות בלוטיות.
הפטוטרות קיימות. הלוואים אינם.
העלים נגדיים, פשוטים, אורכם 3 עד 6 ס"מ, רכים, עבים, מקומטים ומכוסים בשערות בלוטיות. מעיכת העלים מעלה ריח אופייני נעים ומתקתק. הטרף דמוי ביצה או עגלגל ושפתו בעלת שיניים משוננות וגלוניים. לעלי הגבעול האמצעיים בסיס מפורץ דמוי לב או כליה.
התפרחות מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת דו-בדית. והן ערוכות בדורים "כדוריים" לאורך גבעול התפרחת בחיק עלים. בכל תפרחת הרבה פרחים צפופים.
הפרחים, דו-מיניים, דו-שפתניים (שתי השפתיים ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ), שעירים עם 4 אבקנים.
הגביעים גדולים, מאוחה עלים לגמרי, דמויי משפך רחב, קוטרם 10 עד 15 מ"מ, מכוסים בשערות בלוטיות, בעלי 10 עורקי אורך ועורק רוחב אחד. שפת הגביע, רחבה ופרושה לרווחה. היא מעט גלונית ומפורצת, ו-10 שיניה אינן ניכרות כמעט. בגלונית הסלעים יש 10 שיניים ואילו בגלונית פלשתית ובגלונית מבאישה רק 5 שיניים. הגביע משתייר עם הפרי ומסייע בהפצת הזרעים.
תפוצה בעולם בישראל וסביבותיה
תפוצתו העולמית של גלונית מצויה היא ים-תכונית, אירנו-טורני וסהרו-ערבית. הוא גדל בכל רחבי ארץ ישראל פרט למרומי החרמון. הוא גדל בבתי גידול שונים ושחונים, אבל טבעיים בלבד: במדבריות, בערבות, בחרמון ובבתי גידול סלעיים ובמחשופים של סלעים קשים, ובעיקר בשולי החבלים הים-תיכוניים ובבתות הספר. המין נפוץ בבקעת כנרות, בגלבוע, בבקעת בית שאן, במדבר שומרון, בהר הנגב, בשפלה, בהרי יהודה, במדבר יהודה, בעמון, במואב ובאדום; מצוי בגולן, בבקעת חולה, בגליל העליון, בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בערבות הירדן, בצפון הנגב, בדרום הנגב ובגלעד; נדיר בבקעת ים המלח, במערב הנגב, בערבה, בדרום שפלת החוף ובשומרון; ונדיר מאוד בחרמון ובכרמל.
תכונות המין כצמח מרפא
לצמח ריח נעים מתקתק, מכינים מעליו תה מרגיע. מייחסים לצמח תכונות חיטוי והרגעה לעור.
סומלילנד (פירושונים)
{{פירושונים|* סומלילנד – ישות מדינית בסומליה, בגבולות סומלילנד הבריטית, המתפקדת דה פקטו כמדינה ריבונית אך אינה מוכרת על ידי שום מדינה אחרת
ראו גם
}}
טילי סמית'
טילי סמית (באנגלית: Tilly Smith; נולדה ב-1994) היא אישה מאנגליה, שבהיותה בת 10 הצילה עשרות בני אדם בצונאמי שהתרחש בדצמבר 2004 בתאילנד. על תושייתה קיבלה פרס מאגודת הצי - האגודה הגדולה בבריטניה לימאות, שמעודדת צעירים לפתח קריירה בחיל הים.
טילי, תושבת אוקסשוט שבסארי, הייתה בחופשה עם הוריה באי פוקט בתאילנד ב-26 בדצמבר, היום בו הכה צונאמי באזור. היא הבחינה בחוף הים בו שהו בסימנים מקדימים לבואו של צונאמי, נסיגה של מי הים, והופעת בועות מים על פני הים, עליהם למדה בשיעור גאוגרפיה בו נכחה שבועיים קודם לכן.
היא שכנעה את הוריה, אחותה בת ה-7 ועשרות תיירים בחוף בו שהתה לברוח מהחוף. בזכות עירנותה לא נהרג אף אדם בחוף בו הייתה. באסון נהרגו יותר מ-280 אלף איש ב-13 מדינות.
טילי שיחזרה לאחר המעשה: "שכשירדתי לים הייתה עליו מעין שכבה של קצף כמו בבירה. הוא היה מבעבע. אמרתי "ברצינות הולך להיות פה צונאמי". פעולה מהירה שלה ושל עובדי המלון לפינוי חוף מאיקאו הצילה עשרות אנשים. זהו החוף היחיד באי שלא נהרגו בו בני אדם באותו אסון.
ועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים
ועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים (באנגלית: United Nations Climate Change conference; ידועה גם כ-"ועידת האקלים של האו"ם") מתכנסת אחת לשנה, במסגרת אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים (UNFCCC). הוועידה מתכנסת כדי לדון בהתמודדות עם שינוי האקלים העולמי; כדי לנהל משא ומתן על אמנת קיוטו - הדן בהפחתת פליטת גזי חממה במדינות המפותחות; וכדי לדון בהסכם פריז, העוסק בנושא דומה. גם למדינות שאינן חלק מאמנת קיוטו ישנה זכות לנכוח בוועידה, במעמד משקיף.
רקע
בשל שינויי האקלים הכוללים התגברות מקרי קיצון של סופות ובצורות בעולם, אשר מושפעים לדעת רוב המדענים בידי האדם במידה רבה - עלה צורך בהתארגנות בינלאומית לצורך טיפול במצב. החשש הוא מהתעצמות מקרי הקיצון אקלימיים, והפיכתם לתדירים יותר ויותר - מצב העלול להביא לרעב ומלחמות בכל פינה בכדור הארץ. כבר בשנת 1992 התכנסה בברזיל ועידת פסגה של האו"ם, שנקראה פסגת כדור הארץ. במסגרת הוועידה נחתמו מספר הסכמים ונוצרו תוכניות, כגון אג'נדה 21. בין היתר, נחתמה אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינוי אקלים (UNFCCC), אשר מהווה את המסגרת להתכנסויות השנתיות של הוועדה.
1997: COP3 - קיוטו, יפן
התכנסה בדצמבר 1997 בעיר קיוטו, יפן. במהלך פגישה זו נחתם פרוטוקול קיוטו, המחייב את המדינות החתומות עליו להפחית פליטת פחמן דו-חמצני וחמישה גזי חממה אחרים וכל עיסוק שעשוי להגביר פליטת גזים הקשורים להתחממות כדור הארץ.
2009: COP15/CMP5 - קופנהגן, דנמרק
התכנסה במרכז בלה (Bella Center) בקופנהגן, דנמרק בין 7 בדצמבר ל-18 בדצמבר 2009. בהתכנסות הועידה נחתם הסכם קופנהגן. ההסכם נחתם בידי נציגי ארצות הברית, סין, הודו, ברזיל ודרום אפריקה ב-18 בדצמבר. המסמך זיהה כי ההתמודדות עם שינוי האקלים היא אחד האתגרים הגדולים ביותר של ימינו וכי יש לנקוט פעולות כדי לשמור על עליית טמפרטורה מרבית של שתי מעלות צלזיוס. המסמך אינו מחייב מבחינה משפטית ואינו מכיל כל התחייבויות לצמצום פליטת פחמן דו-חמצני ועל כן מדינות רבות וארגונים לא-ממשלתיים התנגדו להסכם זה.
2015: COP21/CMP11 - פריז, צרפת
התכנסה בלה בורז'ה שבפריז מ-30 בנובמבר ועד 11 בדצמבר 2015. הועידה הצליחה לגבש הסכם אקלים עולמי תקדימי לצמצום פליטת גזי חממה על מנת לבלום את ההתחממות העולמית. זהו הכינוס ה-21 בין הצדדים החתומים על אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים וה-11 בין המדינות החתומות על פרוטוקול קיוטו.
בכנס הושגה הסכמה אוניברסלית מצד 195 מדינות, בהן ארצות הברית שאישרו את הסכם פריז בתום הוועידה, הקובע יעד לפליטת גזי חממה כך שהתחממות כדור הארץ לא תעלה מעבר ל-2 מעלות צלזיוס, בהשוואה לתקופה הטרום תעשייתית - המאה ה-18, עד שנת 2050.
בהמשך, הודיע ממשל טראמפ כי ארצות הברית מושכת את ידיה מן ההסכם.
2019: COP25/CMP15/CMA2 - מדריד, ספרד
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2019 (באנגלית: 2019 United Nations Climate Change Conference) היא הועידה ה-25 בנושא. הועידה התקיימה במדריד, ספרד החל מ-2 בדצמבר 2019 ועד ה-13 בחודש. אירועי הועידה כללו את הוועידה ה-25 של החברות באמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים (UNFCCC), הוועידה ה-15 של הצדדים לפרוטוקול קיוטו (CMP15), והישיבה השנייה של הצדדים להסכם פריז (CMA2). ההחלטה לגבי צמצום פליטות הפחמן נדחו לוועידה הבאה. ארצות הברית, רוסיה, הודו, סין, ברזיל וערב הסעודית התנגדו לקריטריונים החדשים. מצד שני, האיחוד האירופי הגיע להסכמה על צמצום הפליטה של פחמן לרמת אפס עד לשנת 2050.
2021: COP26 - גלאזגו, סקוטלנד
ההתכנסות ה-26 במספר תוכננה להיערך בין 19-9 בנובמבר 2020 בגלאזגו, סקוטלנד; אך בשל אילוצי מגפת הקורונה - שובצה מחדש לתאריכים 12-1 בנובמבר 2021. החלטות הועידה חשובות ביותר לעתיד העולם, כי לדעת המומחים, התופעות שגורם משבר האקלים רק יחריפו, ומזג האוויר משתנה ומקצין, לאור השינוי במאזן האנרגטי של העולם.
2022: COP27 - שארם א־שייח', מצרים
ההתכנסות ה-27 נערכה בשארם א־שייח' שבמצרים.
ביקורת
ארגונים סביבתיים שונים מוחים כנגד ההסכמים השונים שנחתמו במהלך השנים. טענותיהם העיקריות: בשל כך, טוענים אנשי הארגונים, אין די בהסכמים הנ"ל.
Nasılsın Aşkta?
' (באנגלית: '; בעברית: עד כמה את אוהבת אהבה?) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה אליינה טילקי. השיר יצא לאור ב-4 במאי 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
הקליפ שיצא עבור השיר הפך לאחד מהקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים, כאשר צבר למעלה מ-100 מיליון צפיות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-4 במאי 2019, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את טילקי, כשהיא הולכת עם החברות שלה במסדרון בית הספר. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא יוצאת החוצה.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-100 מיליון צפיות. בספוטיפיי צבר השיר קרוב ל-30 מיליון השמעות.
קרבות האצ"ל ברמלה
קרבות האצ"ל ברמלה במהלך מלחמת העצמאות, נערכו בין 16 במאי ל-11 ביוני 1948. מבחינת סדר הכוחות ומשך הזמן בו הם פעלו, היו אלה המבצע הצבאי הגדול בתולדות הארגון. תחילתם של הקרבות היו בניסיונות של האצ"ל לכיבוש עמדות מפתח בעיר רמלה ובסמוך אליה. ניסיונות אלה נכשלו ברובם, ואם כי פסקו לאחר מספר ימים, כוחות האצ"ל נשארו באותה גזרה, וקרבות נערכו לפרקים עד תחילת ההפוגה הראשונה. בקרבות האצ"ל ברמלה נפלו 51 מלוחמי הארגון.
רקע
בסוף 1947 הבריטים קיבלו החלטה לסיים את המנדט ולפנות את ארץ ישראל. כוחות האצ"ל, אשר נתונים היו במאבק נגד הבריטים מאז תחילת 1944, יכולים היו לערוך כעת את כוחותיהם כנגד הערבים. התפנותם של הבריטים מחלקים גדלים והולכים של הארץ, אפשרה לארגון לצאת בהדרגה מן המחתרת, לארגן את כוחותיו ביחידות גדולות יותר מבעבר, כמו מחלקות ופלוגות, ולאמנם בלוחמת שדה. בחודשים הראשונים של 1948 תהליך זה היה בחיתוליו, ולמעשה, לא הגיע מעולם לידי בשלות. בכל זאת, במקביל לשיחות אודות תיאום עם ארגון ההגנה, הארגון החל לצאת בהדרגה לקרבות לשם כיבוש. הראשון שבהם היה כיבוש הכפר דיר יאסין שממערב לירושלים, ב-9 באפריל 1948. בשבוע האחרון של אותו חודש האצ"ל יצא למבצע גדול בהרבה, בסדר גודל גדודי, לערך, התקיף את יפו הערבית, ובסופו של דבר, כבש את שכונת מנשיה. במהלך קרבות יפו נחתם הסכם בין 'ההגנה' לאצ"ל אודות תיאום פעולותיו של הארגון עם אלה של 'ההגנה'. בתחילת מאי המשיך האצ"ל וכבש את יהודייה (עבאסייה). באמצע החודש האצ"ל כבש, לנוכח התנגדות קלה, חמישה כפרים ערביים סמוך לזכרון יעקב. ב-13 במאי, בהתאם לתיאום עליו הסכימו הצדדים, קבל עליו האצ"ל לתקוף בימים הבאים את רמלה.
פיקוד ההגנה התכוון לרתק כוחות ערביים למקום, כסיוע למבצע מכבי, אליו יצאה 'ההגנה' באותם ימים, פיקוד האצ"ל ראה זאת כהתקפה בקנה מידה מלא על מנת לכבוש את העיר.
שדה הקרב והצדדים הלוחמים
באפריל תפסו לוחמי האצ"ל מחנה בריטי, אשר שימש כבית חולים צבאי לחולי רוח, בבאר יעקב (בימינו: המרכז לבריאות הנפש). ב-15 במאי, לקראת ההתקפה על רמלה, האצ"ל ריכז כמה מאות מחייליו במקום, כמחציתם לוחמים. אלה היו חמושים בנשק קל, אם כי ניכר מחסור בתחמושת עבורו. כן היו לאצ"ל מרגמות עם כמות פגזים גדולה, ובנוסף עמדו לרשותם מספר משוריינים. לאצ"ל כמעט שלא היה נשק נ"ט, ובהמשך הקרבות מחסור זה התגלה כקריטי. מפקד הכוח היה עמיחי פאגלין. ברמלה נמצאו כמה מאות מלוחמי החטיבה המערבית של צבא הג'יהאד הקדוש, עליה פיקד חסן סלאמה. בנוסף להם היו במקום כמה מאות מתנדבים בדווים מעבר הירדן, הערבים היו חמושים בנשק קל וכן היו להם כמה משוריינים.
ב-1 ביוני, שבועיים לאחר פתיחת הקרבות, תוגבר הכוח הערבי בפלוגת לגיון (שתי מחלקות חי"ר ומח' שריוניות).
ברמלה, אשר נועדה להיכלל במדינה הערבית על פי תוכנית החלוקה, ישבו כ-15 עד 20 אלף תושבים. בעיר עבר הכביש הראשי ירושלים-יפו (כיום כביש 44 ורחוב הרצל) וסמוך למקום בו יצא מרמלה לכיוון יפו, בקרבת השכונה סכנת פאנוס (כיום נווה דוד שברמלה), הצטלב הכביש עם מסילת הברזל לוד-קנטרה (צומת המסילה).
צומת זה היה מוגן היטב, ככל הנראה על ידי כוח בגודל מחלקה. חלקה המערבי של רמלה, הפונה לבאר יעקב, היה מבוצר כיאות, עם עמדות מחופות, ותעלות קשר ביניהן. על דרכי הגישה לאלה שלט באש ובתצפית המגדל הלבן. במרחק של ק"מ אחד, בערך, ממערב לכביש ירושלים-יפו, נמצא בנין גדול מידות, אשר שימש כבית ספר לקצינים של הבריטים. לאחר התפנותם, שימש הבניין כמפקדת חסן סלאמה. בתחילת אפריל, פוצץ אגף בבנין על ידי כוחות חטיבת גבעתי. המפקדה עקרה מן המקום, אך לוחמים ערבים המשיכו להחזיק במבנה ובמחנה שסביבו, גם לאחר שהמפקדה עקרה ממנו. המרחק בין רמלה לבאר יעקב היה אז כשלושה ק"מ בכיוון מזרח-מערב, בקירוב, ואלה היו שטח הפקר בין גבול היישוב היהודי לזה הערבי. שטח זה, מישורי עם מעט גבעות נמוכות וערוצים ביניהן, היה נטוע פרדסים בעיקר, ובמקצת, גם כרמי זיתים.
מבואותיה המערביים של רמלה
ב-16 במאי אחר הצהרים, מחלקה של האצ"ל נועדה לחדור לקו העמדות אשר במערבה של רמלה. כוח זה נתגלה עם הגיעו סמוך ליעדו, ספג אש והתקפות נגד, סבל אבדות כבדות, ונאלץ לסגת. בלילה יצא כוח בן שתי פלוגות לכיבוש 'המגדל הלבן', אלא שכוח זה תעה בדרכו וחזר מבלי לבצע את משימתו. ביום המחרת (17 במאי) יצאו שתי מחלקות מוגברות על מנת לכבוש אחיזה במערב ובדרום מערב העיר, אך שוב, המאמצים האמורים לא עלו יפה. הכוחות נתגלו בטרם הגיעם ליעדיהם, ספגו אש ואבדות, ונסוגו. בקרבות במבואותיה המערביים של רמלה האצ"ל ספג כ-20 הרוגים, כמעט כולם ביום הקרבות הראשון. כיוון שכך, האצ"ל ריכז את מתקפתו בהמשך באזור צומת המסילה, וחדל מנסיונותיו לכבוש יעדים ברמלה גופה.
כיבוש בית הספר לקצינים
ב-16 במאי, בו זמנית עם הכוח אשר תקף ברמלה, יצאה פלוגה בפיקוד אליעזר סודיט, ועשתה דרכה מבאר יעקב למחנה בו שכן בעבר בית הספר לקצינים. הפלוגה כבשה את היעד לאחר קרב קצר, ונאחזה בו. ביום המחרת, ה-17 במאי, התקדמה מחלקה מכוח זה כמה מאות מטרים לכיוון צומת המסילה, כבשה מבנה אשר נמצא באותו מקום, בדרך אל הצומת, ונאחזה גם בו. כעבור יום נוסף, מחלקה מאותה פלוגה ניסתה לכבוש מבנה החולש על צומת המסילה, השתלטה על המבנה, אולם נאלצה לסגת לאחר התקפת נגד, כנראה של מתנדבים מעבר הירדן.
קרב צומת המסילה
בליל 20-19 במאי ריכז האצ"ל את התקפתו באזור צומת המסילה. על מנת לסייע להתקפה האמורה, פלוגה של האצ"ל ערכה בבוקר ה-19 לחודש התקפה על וילהלמה. ההתקפה נכשלה ולאצ"ל היו שלושה הרוגים, אך נראה כי תגבורות ערביות אכן הוחשו מכיוון לוד ורמלה לווילהלמה.
כוח בגודל פלוגה, בערך, תקף את סכנת פאנוס, הסמוכה לצומת, והשתלט על מספר בתים בשכונה. התקפת נגד ערבית אילצה את הכוח לסגת, תוך שהוא סובל מספר הרוגים. פלוגה נוספת תקפה את צומת המסילה עצמו. מחלקה אחת התקדמה מזרחה, מכיוון מסילת הברזל, ויתר הכוח התקדם צפונה, מכיוון הכביש. ההתקפה, אשר החלה ממש עם הזריחה, נכשלה תוך שהאצ"ל סופג אבדות כבדות. חלק ניכר מן האבדות גרם משוריין ערבי אשר הוחש לעזרת הערבים הלוחמים בצומת. כוחות האצ"ל נסוגו ללא סדר מן המקום, וגם בנסיגתם ספגו אש אשר גרמה לאבדות נוספות. לאצ"ל היו 13 הרוגים בקרבות אותו יום. עם סיום קרב צומת המסילה, כוחותיו פסקו לתקוף, במגמה לכבוש, בין אם ברמלה, בין אם בסמוך אליה, אך נשארו באותה גזרה. בסוף חודש מאי עזב עמיחי פגלין ובמקומו נתמנה כמפקד הכוחות ברמלה סגנו, יצחק סגל.
נפילת בית הספר לקצינים
ב-1 ביוני שלח הלגיון הערבי פלוגה מקובצת, כולל מחלקת שריוניות, בפיקוד הבריטי נייג'ל ברומג' (Bromage, 2013-1927), ללוד ולרמלה. פלוגה זו, אשר תוגברה בלוחמים ערבים בלתי סדירים, תקפה בו ביום את בית הספר לקצינים, אשר מגיניו הופתעו לחלוטין. להפתעה נוספה העובדה שההתקפה אירעה בדיוק בעת חילופי המשמרות במקום, כאשר המחלקה המוחלפת הייתה כבר מוכנה לתזוזה, אך בטרם הגיעה המחלקה המחליפה. המגינים, כמו גם חיילי המחלקה המחליפה אשר קרבו באותה העת למקום, היו כמעט חסרי אונים אל מול השריוניות של הלגיון, בהיעדר נשק נ"ט. אלה גם אלה נסוגו בבהלה או שנפלו בקרב. גם תגבורת שנשלחה ממחנה באר יעקב נאלצה לסגת. באותו יום נפלו 12 לוחמים של האצ"ל. זמן קצר לאחר כיבוש המקום, נסוג ממנו הלגיון, וכוח אצ"ל כבש אותו חזרה למחרת. גוויות ההרוגים נמצאו במקום עם סימני התעללות. בהמשך, גם האצ"ל עזב את בית הספר לקצינים, וקבע את עמדותיו מזרחה לבאר יעקב.
אחרית דבר
ב-1 ביוני נחתם הסכם בין ראשי 'ההגנה', שהפכה זה עתה לצה"ל, ובין ראשי האצ"ל, בדבר שילוב חיילי האצ"ל בצה"ל. חיילי אצ"ל, גם מגזרת רמלה, הועברו בהדרגה לגדודי האצ"ל בצה"ל: גדוד 57 וגדוד 35. כוחות האצ"ל שנותרו בגזרת רמלה ערכו סיורים ופשיטות עד לתחילת ההפוגה הראשונה, ונשארו במקום עד לאירועי אלטלנה. באותם אירועים נהרו חיילי אצ"ל, מבין אלה שחנו בבאר יעקב, למוקד האירועים בחוף תל אביב. לאחר מכן, ועקב כך, הם פוזרו ביחידות צה"ל השונות.
ארגון האצ"ל איבד 53 מלוחמיו אשר נהרגו באותם קרבות. כיוון שבמהלכם נותר שדה הקרב לא פעם בידי הערבים, למעלה מ-20 בין ההרוגים נחשבו לנעדרים. רובם נמצאו והובאו לקבורה שנים אחדות לאחר מלחמת העצמאות, אך שלושה מביניהם נמצאו וזוהו רק בתחילת שנות ה-2000. לזכר הרוגי האצ"ל בקרב הוקמה בתחילת שנות התשעים אנדרטת האצ"ל ברמלה.
בסופו של דבר רמלה נכבשה על ידי צה"ל בחודש יולי 1948, במסגרת מבצע דני.
אינאיס
אַינֵאִיס (בלטינית: Aeneis, באנגלית: Aeneid) מאת ורגיליוס היא פואמה אפית רומית שנכתבה בין השנים 29–19 לפנה"ס. הפואמה הכוללת 12 ספרים שנכתבו בהקסמטר דקטילי ומתארת את הרפתקאותיו ומסעותיו של איניאס, מגיבורי מלחמת טרויה, שעבר לאיטליה והיה לאבי הרומאים. ששת הספרים הראשונים של הפואמה כוללים את סיפור מסעו של איניאס מטרויה לאיטליה, בעוד חציו השני כולל את תיאור ניצחונות הטרויאנים על הלאטינים.
הפואמה נכתבה בימיו של אוגוסטוס, שליטה של קיסרות רומא לאחר הכאוס שהשתרר בה עם רצח יוליוס קיסר. שלטונו של אוגוסטוס שם קץ למלחמת האזרחים, החזיר את היציבות והשכין את ה"פאקס אוגוסטה" (שלום אוגוסטוס) שנמשך קרוב ליובל. בוורגיליוס ובבני דורו עורר הסדר החדש התלהבות. האיניאידה נכתבה כדי לרומם את הקיסרות באמצעות יצירת גיבור לאומי. ביצירה זו יוצא מייסד הגזע הרומי, שנועד להחזיק בכל העולם תחת שלטונו, הלא הוא איניאס, ששמו כבר נודע כדמות ב"איליאדה", להגשים את גורלו ככובש איטליה.
לפי האגדה כתב ורגיליוס רק שלוש שורות ביום בעת כתיבת היצירה המורכבת הזו. למרות אורכה של היצירה, המשתווה לזו של כתיבתו של הומרוס, לא נסתיימה כתיבתן של כמה שורות. יש הסוברים כי זו הייתה כוונתו של המשורר. עם מותו, השאיר ורגיליוס הוראה כי יש לשרוף את היצירה כיוון שלא היה מרוצה מחלקים מן היצירה (למשל מספר VIII, בו מתקיימים יחסי מין בין ונוס ווולקן), אולם אוגוסטוס הורה כי לא ישרפו אותה, והיא פורסמה עם שינויים מועטים.
במאה ה-15 היו שני ניסיונות ליצור המשך ליצירה. אחד מניסיונות אלו, שנעשה על ידי מפאו וג'ו (Maffeo Vegio, בלטינית: מפאוס וגיוס), אף נכלל בהדפסות של היצירה שנעשו במאות ה-15 וה-16.
התרגום השלם של ה"אינאיס" לעברית נעשה בידי שלמה דיקמן בשנות השישים (הוצאת כרמל ומוסד ביאליק) תוך שמירה על המשקל השירי שבו נכתבה במקור הלטיני. תרגום חלקי לעברית נעשה על ידי יוסף ליבס מן המקור הלטיני ועל ידי מיכה יוסף לבנזון שתרגם את הספר השני וקטע מהרביעי לעברית מן התרגום הגרמני של שילר.
ספר ראשון
הצי הטרויאני, בפיקודו של איניאס, שט במימי הים התיכון בדרכו לאיטליה, שם הוא עתיד להקים עם אציל ואמיץ, שיהיה ידוע בכל העולם. יונו זועמת על שאיניאס עתיד להחריב את עירה קרתגו, ופונה לאיולוס, מלך הרוחות, בבקשה להשיב רוחות חזקות שתטבענה את ספינותיהם. יונו מציעה בתמורה את דיופאה, נימפת הים היפה ביותר. איולוס מסכים והרוחות מטלטלות את הצי הטרויאני. נפטון, בהיותו אל הים, כועס על התערבותה של יונו בממלכתו ומרגיע את הים. הצי מגיע לחופי לוב.
בהיותם בלוב, איניאס פוגש את אמו ונוס המתחפשת לציידת. ונוס מרוממת את רוחו של איניאס ומעודדת אותו להיכנס בשערי קרתגו. במקדש לאלה יונו איניאס מוצא את דידו, מלכת קרתגו, אשר ייסדה אך לאחרונה את העיר לאחר שברחה מצור בעקבות מלחמות ירושה ורצח בעלה. דידו מקבלת את איניאס והטרויאנים בברכה ומתקינה להם סעודה. בינתיים, ונוס פונה לבנה קופידון, אחיו למחצה של איניאס, ומבקשת ממנו להתחפש לאסקניוס, בנו של איניאס, אשר הוזמן לסעודה. ונוס מבקשת שתחת מסווה זה קופידון יגרום לדידו להתאהב באיניאס, מתוך התקווה שהתאהבותה תגרום לה להגן עליו. המזימה צולחת.
ספר שני
הספר השני רובו ככולו מתמקד בדברי איניאס לדידו, בהם הוא מגולל את ההתרחשויות מיד לאחר מלחמת טרויה כפי שתוארה באיליאדה להומרוס. כדי לחדור את חומות טרויה, אוליסס היווני הגה את תוכנית הסוס הטרויאני: הלוחמים היוונים התחבאו בסוס עץ גדול, שהוענק לשליטי טרויה כמתנה כוזבת. הטרויאנים תהו האם לקבל את המתנה או לא; לאוקואון טבע את הביטוי המפורסם Timeo Danaos et dona ferentes. לבסוף הטרויאנים קיבלו את המתנה והוטעו על ידי הבריחה המדומה של אוניות הצי היווני. עם רדת החשכה היוונים יצאו מסוס העץ, פתחו את שערי העיר טרויה ואפשרו לצבא היווני להיכנס לעיר ולשחוט את תושביה.
איניאס רואה בחלומו את הקטור, הנסיך הטרויאני, אשר מפציר בו לברוח עם משפחתו. איניאס מתעורר ומגלה לתדהמתו את ממדי החורבן. הוא מנסה תחילה להילחם באויב היווני אך במהרה חברו לנשק נופלים והוא נותר לבדו. ונוס אמו מתגלה לו ומוליכה אותו חזרה לביתו. איניאס לוקח את בנו אסקאניוס, אשתו קריאוזה ואביו אנכיסס, והם בורחים מטרויה. בשערי העיר איניאס מגלה שהוא איבד את אשתו קריאוזה, וחוזר לתור אותה. הוא מוצא רק את רוחה, המתנבאת על עתידו להקים ממלכה בהספרייה, דהיינו באיטליה.
ספר שלישי
הספר השלישי ממשיך את הספר השני בתיאור מסעות איניאס והטרויאנים לאחר חורבן עירם. הצי נודד בסביבת טרויה, ותחילה מגיע לתראקיה, שם הוא מגלה את גופתו של הגיבור הטרויאני פולידורוס בדמות צמח ההדס. איניאס מביא את פולידורוס לקבורה ראויה וממשיך לדלוס ומשם לכרתים, שם הם מקימים את העיר (הבדיונית) פֶּרְגָּם. פרגם ננטשת לאחר התפרצות מגפת הדבר בעיר, ואיניאס מתנבא בחלומו שעליהם לעבור לאיטליה.
איניאס והטרויאנים מגיעים לבוטרינט (כיום בשטח אלבניה), שם הוא פוגש את אנדרומכי אלמנת הקטור ואת הלנוס בן פריאמוס, שמתנבא על העתיד המזהיר הצפוי לטרויאנים באיטליה. איניאס עוזב את בוטרינט ומקיף את אזור דרום איטליה, עד הגיעו לסיציליה, לארצם של הקיקלופים. איניאס פוגש שם את אחמנידס, חייל בצבא היווני, שהושאר מאחור במנוסת היוונים מפני הקיקלופ פוליפמוס; איניאס מגן עליו ולוקח איתו בספינתו. איניאס ממשיך להקיף את סיציליה, ובמהלך המסע אביו אנחיזס מת מסיבה לא ידועה. כאן מסיים איניאס את דבריו לדידו מלכת קרתגו, כיוון שההמשך (הסערה שהובילה אותם לקרתגו) תואר בספר הראשון.
ספר רביעי
הספר הרביעי מתמקד בגורלה של דידו מלכת קרתגו. מזימתו מהספר הראשון של קופידון צולחת והיא מתאהבת באיניאס. יונו, המעוניינת להסיט את איניאס ממשימתו לאכלס את איטליה ולהקים את רומא, מגיעה להסכמות עם ונוס שיש לחתן בין השניים, ואכן במהלך מסע ציד של איניאס תוקפת אותו סערה, המכריחה אותו לתפוס מכסה במערה. במערה מחכה דידו. הם מתנים אהבה ודידו רואה בכך סימן לנישואיהם.
יופיטר שולח את בנו מרקוריוס להזכיר לאיניאס את גורלו הצפוי, הלה נכנע לתכתיבי הגורל ומתכנן את בריחתו מקרתגו לעבר איטליה. דידו מגלה את בריחתו הצפויה ומנסה למנוע אותה בכל כוחה; משהיא כושלת בנסיונותיה, היא מתאבדת. לפני מותה היא מתנבאת שזרע קרתגו וזרעו של איניאס עתידים להילחם זה בזה, אולי כרמז למלחמות הפוניות.
ספר חמישי
בשורות הראשונות של הספר איניאס מביט אחורה מספינתו ורואה את קרתגו עולה באש. על אף שאף אחד מהטרויאנים שעל הספינה לא יודע לומר מה מקור השריפה, הרי שהעשן העולה מן העיר מבשר להם רעות. העלילה מתמזגת עם התיאור שבספר הראשון – הטרויאנים שטים בסביבת איטליה בעקבות הנבואה לאיניאס. הספינה עוגנת בסיציליה, תחת חסותו של המלך אֲקֶסְטֶס. איניאס מכריז על תחרויות ספורט חגיגיות לזכר אביו, והמשך הספר מתאר באריכות את התחרויות השונות בהם התחרו הטרויאנים: חתירה (ש' 113–285), ריצה (ש' 293–361), היאבקות (ש' 363–468) ותחרות קליעה בחץ וקשת (ש' 485–521).
ספר שישי
הטרויאנים מגיעים לקימה בקמפניה. איניאס שומע נבואה מפי הסיבילה של קימה ברוח דומה לנבואות ששמע בעבר. על פי המיתולוגיה הרומאית באגם אורנום שבקרבת קימה יש שער לעולם המתים (השאול), ולכן הוא מבקש ממנה ללוותו שם כדי לראות את פני אביו. הסיבילה מסכימה והמשך הספר מתאר את מסעותיהם בעולם המתים, תיאור שלבטח דנטה אליגיירי שאב ממנו השראה בכתיבת התופת. הם רואים את נשמות המתים על גדת נהר אכרון, מובלים על ידי כארון לגדה השנייה, פוגשים בקרברוס ואף בדידו מלכת קרתגו, בפניה אינאיס מתנצל על הסבל שגרם לה ושהוביל להתאבדותה, אך היא אינה סולחת לו.
לבסוף, לאחר חציית נהר הלתה איניאס וחבורתו מגיעים לשדות אליסיום, מקום מנוחתם של הצדיקים וההגונים, שם איניאס מתאחד עם אביו ושומע נבואה נוספת על אודות עתיד רומא בהנהגתו.
בני וג'ון
בני וג'וּן הוא סרט אמריקאי משנת 1993. סאם (ג'וני דפ) הוא צעיר תמהוני המתאהב בג'ון (מרי סטיוארט מסטרסון), אישה עם בעיות נפשיות שחיה עם אחיה הגדול המגונן (איידן קווין).
עלילה
הסרט נפתח בסצנה בה בנג'מין "בני" פרל (איידן קווין) מתעסק בכמה מטלות במוסך שלו בעוד כולם מחכים לאישורו - השליח, הלקוח, והעובד שלו, אריק (אוליבר פלאט). לאחר יום העבודה, בני חוזר לביתו, שם הוא מתגורר עם אחותו, ג'וניפר "ג'ון" פרל. בפתח הדלת, סוכנת הבית גב' סמייל מודיעה לו שהיא מתפטרת, כי אינה יכולה לסבול יותר את התפרצויותיה של ג'ון. בני מתחנן שתישאר, אך היא נחושה בדעתה.
בני מתקשר לאריק ומודיע שלא יוכל לבוא למשחק הפוקר השבועי שלהם, כי הוא אינו יכול להשאיר את ג'ון לבד. מהשיחה ניתן להבין שיש לג'ון נטיות פירומאניות, ובני חושש ממה שתעשה אם תישאר בבית ללא השגחה. הם מחליטים שג´ון תבוא גם היא למשחק הפוקר. החברים מהמרים על חפצים הרשומים על פתק ומי שמנצח זוכה לקחת את החפץ של חברו. ג'ון זוכה במסכת צלילה.
בני נפגש עם ד"ר גארבי (סי-סי-אייץ' פאונדר), הרופאה של ג'ון. הוא מבקש סיוע במציאת סוכנת בית חדשה שתשגיח על ג'ון. גארבי מנסה לשכנע אותו לאשפז את ג'ון במעון לאנשים עם ליקויים קוגניטיביים. בני מסרב, ואומר שג'ון היא המשפחה שלו, והוא יטפל בה. בדרכו הביתה, הוא מגלה שוטר מתחקר את ג'ון שעוררה מהומה באמצע הרחוב, כשהיא לובשת את מסכת הצלילה ממשחק הפוקר. ההתערבות של בני משחררת את ג'ון מהצרה אליה נקלעה, אך דאגתו רק גוברת. באותו ערב, ג'ון משחקת באש במרתף הבית, ובני מוצא אותה בדיוק ברגע הנכון למנוע אסון.
כשבני מוצא את דג הזהב שלו מת, הוא משוכנע שזו ג'ון שעשתה זאת. הוא מחליט לאשפז אותה במעון, ויש לו חודש המתנה עד לאשפוז ליידע את ג'ון שהיא הולכת להתאשפז.
במשחק פוקר נוסף, ג'ון מפסידה ונאלצת לקחת את סאם (ג'וני דפ), בן הדוד התמהוני של תומאס (דן הדאיה), אחד החברים. בני מנסה להתחמק מזה, אך ג'ון משכנעת אותו שזה היה משחק הוגן, והם לוקחים את סאם הביתה. בדרך הם עוצרים בדיינר השכונתי, שם סאם מפציע בהופעה בסגנון באסטר קיטון, הכוללת הומור, אקרובטיקה ואוכל, ומקסים את כל השוכנים במקום, כולל ג'ון. בני המום מהמופע, אך המלצרית, רותי (ג'וליאן מור) אינה משועשעת מהבלגן, אך סאם שובה לבסוף את ליבה כשהוא מזהה אותה כשחקנית מסרט ישן שאהב.
כשבני הולך לעבודה בבוקר, סאם וג'ון מבלים ביחד ומתקרבים. ג'ון מגלה שסאם אנאלפבית, ועוזרת לו לכתוב מכתב לאמו. כשבני חוזר הביתה מהעבודה, הוא נדהם לגלות שהבית מסודר ונקי, ושארוחת הערב מוכנה. הוא מציע לסאם שיישאר בתפקיד סוכן הבית, וסאם מסכים, מופתע מכך שמישהו רוצה להעסיק אותו.
בני, ג'ון וסאם מבקרים שוב בדיינר בו רותי עובדת. בני ורותי מוצאים חן אחד בעיני השנייה. כשסאם מופיע שוב בפני קהל ברחוב, בני אומר לו שהוא צריך "לעשות משהו מעצמו" ולהופיע באופן מקצועי. ג'ון עונה שהוא "כבר משהו". רותי חוזרת איתם לביתם לארוחת ערב. כשמכוניתה לא נתנעת, בני מסיע אותה הביתה. השניים מתקרבים, וקובעים דייט ליום אחר. בדייט הם נהנים, אך בני דואג לג'ון ומסיים את הערב מוקדם, ורותי נפגעת.
בינתיים, כשהם לבדם בבית, סאם וג'ון שוכבים וסאם מצהיר על אהבתו לג'ון, שמצידה מבקשת שלא יספר לבני. בני בינתיים מנסה לארגן לסאם קריירה בעסקי הבידור, ומסדר לו מופע במועדון סטנד-אפ. ג'ון כועסת, וחוששת שהקריירה החדשה של סאם תפגע ביחסיהם ותרחיק אותו ממנה. סאם מרגיש חצוי בין בני וג'ון, ובסוף מודיע לבני שלא יופיע מקצועית ושהוא מעדיף לעבוד ברחוב. ג'ון מאושרת, ומחליטה שעליהם לספר לבני על אהבתם, למרות פחדה שיכעס.
כשבני מנסה לספר לג'ון על האשפוז במעון, ג'ון מנסה לספר לבני על מערכת היחסים עם סאם. כשבני מבין לבסוף, הוא מתרגז ומגרש את סאם מהבית. ג'ון בורחת לחדרה בבכי. בני מתעמת עם ג'ון, ומודיע לה שאין היא יכולה לאהוב את סאם, מכיוון שהיא משוגעת. בזעם, ג'ון תוקפת את בני.
בני מתעמת גם עם סאם, שמשקף לו כיצד הוא מתעקש לשלוט בחייה של ג'ון, ולאחר מכן, הוא הולך לדיינר לבקר את רותי שאינה מופתעת לשמוע על ההתאהבות של ג'ון וסאם. בבית, ג'ון שורפת תצלום ישן שלה ושל בני, כשסאם קורא לה מהחלון, והשניים בורחים יחדיו. כשהם עולים לאוטובוס ג'ון במצב רע - שומעת קולות, וממלמלת לעצמה וחובטת בראשה בעוד סאם מנסה להרגיעה, ללא הצלחה. אמבולנס פסיכיאטרי מגיע לקחת את ג'ון ובני שחזר הביתה, אינו מצליח לחלץ אותה מידי הרופאים והיא מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי.
ג'ון שוכרת דירה עם סאם בבניין של רותי, וכשבני בא לבקר, הוא מביא לה זר פרחים, וזר נוסף לרותי - שגומלת לו בחיוך.
הפקה
במקור לורה דרן ווודי הרלסון היו אמורים לשחק את תפקידי הכותרת. ואולם דרן שינתה את דעתה, והרלסון החליט להשתתף במקום בסרט "הצעה מגונה". וינונה ריידר, בת זוגו דאז של דפ, נבחרה אז לגלם את ג'ון, אך בינתיים, באמצע מסכת התביעות המשפטיות שהגיעו כתוצאה מהשינויים, דפ וריידר נפרדו, ומרי סטיוארט מסטרסון קיבלה את התפקיד.
בקופות
למרות שהסרט לא נחשב לבעל פוטנציאל של "להיט", הוא הפך ל"הצלחה רדומה".בשבועיים הראשונים הסרט גרף $8 מיליון בקופות, וסך הכל ההכנסות בארצות הברית הגיעו למעל $23.2 מיליון.
טיפול בנושא מחלת הנפש
המבקר רוברט איברט כתב שג'ון היא "סכיזופרנית, למרות שהמילה סכיזופרניה לעולם לא נאמרת במפורש" בסרט, מבקרים אחרים התייחסו ל"רמזים" המרובים לכך שזוהי ההפרעה ממנה ג'ון סובלת. ואולם, במשך רוב הסרט, ניתן לראות בדמותה של ג'ון אמנית תמהונית, צעירה בעלת מוזריות, אולי אפילו אוטיסטית. מבקרים טענו שההתייחסות לחיים עם אדם שסובל מסכיזופרניה - ובמיוחד כזה שאינו מתמיד בטיפול תרופתי - היא קליל מידי, ואופטימי מידי, ומייפה את המציאות על ידי הצגה של תוצאות זמניות וזניחות של ההתנהגות של הסכיזופרן. המבקרים מיק מרטין ומרשה פורטר כתבו ש"למרות שרוב הצופים כנראה יהנו מקומדיה מרירה-מתוקה... אנשים שבפועל מתמודדים עם מחלות נפש ייפגעו מעוד סרט בשורת סרטים העושים טריוויאליזציה לנושא". ואכן, התגובות השליליות לא איחרו לבוא.