cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדון זמן
מאז משימתו המתמשכת של הדוקטור היא למצוא את ממד הכיס הזה ולחזור לביתו.
מאפייני המין
המראה החיצוני של אדוני הזמן בסדרה מתואר כדומה לגוף אנושי, אך הדוקטור האחד עשר מציין ש"אדוני הזמן לא דומים לבני אדם, בני אדם דומים לאדוני זמן, אנחנו היינו קודם." לאדוני זמן יש שני לבבות שהופכים אותם לרגישים למחלות כמן צ'ן 7, אבל אם אחד מהלבבות שלהם מפסיק לפעום הם עדיין בהכרה ורק צריכים להפעיל את הלב השני.
התחדשות
כאשר אדון זמן גוסס, מנגנון ההתחדשות שלו פועל במטרה "להחיות אותו מחדש", כלומר, שכתוב מלא של כל תא בגופו של אדון הזמן על מנת לתקן את גופו. ביחד עם שכתוב המראה החיצוני, משתנה גם האישיות של אדון הזמן וגם טעמו ועדפותיו, ולעיתים גם מינו. מנגנון ההתחדשות לא מעניק לאדוני הזמן חיי נצח, מכיוון שמספר ההתחדשויות שאדון זמן יכול לעבור מוגבל ל-13 התחדשויות. בנוסף, אדון זמן ימות במידה וייהרג שוב בזמן תהליך ההתחדשות, אך כמה שעות לאחר ההתחדשות פצעיו יתרפאו מיד, למשל הדוקטור העשירי גידל יד חדשה לאחר שהקודמת נכרתה בקרב.
קצב ההזדקנות של אדוני זמן בכל גוף שונה משל בני אדם, הדוקטור ה-11 חי בגופו כ-900 שנה בטרנזלור ועוד כ-200 שנה לפני כן, ביחד כ-1,100 שנה לפני שהוא היה אמור למות מזקנה מכיוון שניצל את כל התחדשויותיו, (הוא נחשב מספר 11 למרות שיש את דוקטור המלחמה שלא נחשב בדרך כלל בספירת הדוקטורים, וגם הדוקטור העשירי התחדש אבל שמר על פניו בכך שהעביר את אנרגיית ההתחדשות ליד הכרותה שלו, וכך יוצא שהוא כבר התחדש 13 פעמים) אדוני הזמן העניקו לו גלגל התחדשות חדש כלומר עוד 13 התחדשויות.
שליטתו של הדוקטור בהתחדשות שלו היא תת-מודעת ולא יותר (למשל בהתחדשות של הדוקטור העשירי הוא ידע שזו ההתחדשות האחרונה שלו וכנראה חשב שאם נשארה לו תקופת חיים אחת כדאי שלפחות יהנה בה, וכך הדוקטור ה-11 הוא בעל אופי קליל, מתרגש בקלות ומעט ילדותי), אבל אדוני זמן אחרים, כגון המאסטר, הראו שליטה רבה יותר על ההתחדשות שלהם ובחרו את הגיל והאופי של ההתחדשות הבאה שלהם לפי רצונם המפורש.
הדוקטור
הדוקטור הוא הדמות הראשית בסדרה, ואדון הזמן היחיד ששרד לכאורה את מלחמת הזמן שהתרחשה בין אדוני הזמן לדאלקים, ושהתקיימה במשך כל הזמנים וממנה שני הזנים הוכחדו, למרות שבמהלך הסדרה מגלים שהדאלקים הצליחו להתפתח ולהינצל. בפרק הספיישל לציון חמישים שנה לסדרה, הדוקטור העשירי, ה-11, ודוקטור המלחמה מעבירים את כל גאליפריי לממד כיס בנקודה אחת קפואה בזמן, ובכך מצילים את אדוני הזמן וגם מסיימים את מלחמת הזמן.
הטארדיס
הטארדיס (באנגלית: TARDIS) היא חללית ומכונת זמן. השם טארדיס הוא ראשי תיבות של המשפט: "זמן ומימד יחסי בחלל", ובאנגלית: Time And Relative Dimension In Space.
הטארדיס גדולה יותר מבפנים מאשר המראה החיצוני שלה ומשנה חדרים לפי צורכי מי שנמצא בה, היא יכולה למשל ליצור חדרי שינה ייעודיים לאדם ספציפי ולמחוק אותם כאשר אותו אדם עוזב את הטארדיס.
לפי הסדרה, למכונות הטארדיס אישיות, כמוצג בפרק "אשתו של הדוקטור", בה המטריקס של הטארדיס עוברת לגוף של אשה.
המצאות
אדוני הזמן המציאו דברים רבים, שלרוב קשורים לזמן ולחלל. ההמצאה הכי ידועה של אדוני הזמן היא הטארדיס. מנוע הזמן שיש לטארדיסים הומצא בידי אדוני הזמן. עוד המצאות של אדוני הזמן הן:
שרה שטיין (סדרת טלוויזיה)
שרה שטיין (בגרמנית: Der Tel-Aviv-Krimi; מילולית: "מותחן פשע תל אביבי") היא מיני-סדרת טלוויזיה גרמנית מרשת ARD.
קתרינה לורנץ מגלמת פקחית במשטרת ברלין בשם שרה שטיין. לאחר שפגשה את הפסנתרן הישראלי דייוויד שפירו (איתי טיראן), היא יוצאת אחריו לתל אביב, שם נערכים אירועי הסדרה. הפרק הראשון הוקרן ב-2 יולי 2015 בבכורה בפסטיבל הסרטים במינכן ושודר בערוץ Das Erste במרץ 2016.
עלילה
רצח די ג'יי ישראלי המכונה תמר הופך לאתגר עבור שרה שטיין, שכמעט ולא מעוניינת בחקירת רצח בעל רקע דתי. אלא שהלחץ הציבורי לפתרון התיק הולך וגובר וקיים חשד שיכול להיות רקע פוליטי לפשע. חברו של הנרצח, ח'אלד הפלסטיני ומשפחתו עומדים במרכז החקירה. כשאביו של ח'אלד מודה ברצח, שרה שטיין נבהלת כי תיתכן תפנית ורקע נסתר יותר למקרה זה. היא חופרת עמוק יותר ובכך מזניחה את חייה הפרטיים, כולל אהובה החדש, המוזיקאי הישראלי דייוויד. אלא שהחקירה מביאה אותה עד לתל אביב.
קבוצת אדמונד דה רוטשילד
קבוצת אדמונד דה רוטשילד (בצרפתית: Groupe Edmond de Rothschild) היא מוסד פיננסי המתמחה בבנקאות פרטית וניהול נכסים. הקבוצה הוקמה בשנת 1953 על ידי אדמונד אדולף דה רוטשילד ובסיסה בז'נבה היא בבעלות משפחתית ועצמאית. היא מעסיקה 2,700 עובדים, ב-32 משרדים ב-15 מדינות, ומנהלת נכסים בשווי של 169 מיליארד אירו (נכון לשנת 2018). הקבוצה כוללת גם את קרנות אדמונד דה רוטשילד (זרוע פילנתרופית), מותג סגנון החיים Edmond de Rothschild Heritage (המשווק יין וגבינה יוקרתיים, מלונות יוקרה ומסעדות), ונותן חסות לקבוצת גיטאנה (Gitana Team), קבוצת ספורט שעוסקת בשיט מפרשיות.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1953, בידי אדמונד אדולף דה רוטשילד בשם la Compagnie Financière (LCF) Edmond de Rothschild בפריז. בשנת 1965 הושק סניף לבנקאות פרטית בז'נבה והסניף בלוקסמבורג שלוש שנים מאוחר יותר. בשנת 1969 הציגה הקבוצה מודל השקעות חדש, ניהול השקעות. בשנת 1970, הקבוצה קיבלה רישיון בנקאות צרפתי. בשנת 1973 רכשה את בנק קליפורניה ומכרה אותו לבנק מיצובישי, בשנת 1985, תמורת פי שלושה ממחיר הרכישה.
בשנת 1973, רכש אדמונד דה רוטשילד את היקב שאטו קלארק, היקב הראשון של מותג Edmond de Rothschild Heritage, בהמשך נרכשו מספר יקבים נוספים.
בשנת 1982, כאשר קרוב המשפחה דייוויד דה רוטשילד השיק את בנק "ג'ריון פריז-אורליאן" (שאחר כך שונה שמו ל"רוטשילד ושות'"), LCF רכשה 10% ממנו. בשנת 1989, ייסד בנז'אמן דה רוטשילד, בנו של אדמונד דה רוטשילד, את קומפני דה טרסורי כדי להציע שירותי ניהול סיכונים פיננסיים מתקדמים. בשנת 1992, ניהלה הקבוצה נכסים בשווי של 2 מיליארד דולר, ופתחה משרד בהונג קונג.
לאחר מות אביו ב-1997 הפך בנז'אמן דה רוטשילד לנשיא לה קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד.
בסוף שנת 2006, הקימה הקבוצה את "קרן הנדל"ן אדמונד דה-רוטשילד (מזרח אירופה)".
בשנת 2009, אריאן דה רוטשילד מונתה לסגן נשיא בקבוצה. בשנת 2010, "קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד" שינתה את שמה ל"קבוצת אדמונד דה רוטשילד". בשנת 2011 הצטרפה ליוזמת המימון של התוכנית הסביבתית של האו"ם.
בשנת 2011, הקבוצה פתחה משרד בדובאי לפיתוח פעילותה במזרח התיכון, והפכה לחברה במיזם Globa Compact של האו"ם, המעודד עסקים ברחבי העולם לנקוט במדיניות בת קיימא ואחראית חברתית ולדווח על יישומם.
בשנת 2013, היא הודיעה על פתיחת בנק השקעות בלונדון. ביוני 2014 גייסה הקבוצה קרן של 530 מיליון דולר המיועדת להשקעות באפריקה. בשנת 2014 אורגנו מחדש כל הנכסים הפיננסיים והלא פיננסיים של החברה במבנה אחד תחת קבוצה אחת, הרשומה בשווייץ.
בשנת 2015, אריאן דה רוטשילד הפכה למנכ"לית של קבוצת אדמונד דה רוטשילד. היא הייתה האישה הראשונה שניהלה עסק פיננסי של משפחת רוטשילד. בשנת 2015 פרסמה הקבוצה לראשונה דוח קיימות.
במרץ 2015, ביקשה הקבוצה מבית משפט בצרפת להוציא צו נגד השימוש בשם רוטשילד על ידי חברת "פריז-אורליאן", החברה האם של ענף משפחת רוטשילד בצרפת (בבעלות בני דודים מדרגה שנייה), בטענה כי זו מציגה את עצמה בתור "החברה האם של קבוצת רוטשילד", ויוצרת בכך רושם מוטעה לפיו ברשותה זכות בלעדית לשימוש בשם שושלת הבנקאים. קבוצת אדמונד דה רוטשילד טענה שהשם של הקבוצה המאוחדת "רוטשילד ושות'" (Rothschild & Co) נוגד את המסורת המשפחתית ששם בנק בבעלות המשפחה צריך לכלול גם שם פרטי. בשנת 2018 הסתיים הסכסוך בפשרה.
בפברואר 2018, גייס אדמונד דה רוטשילד קרן של 345 מיליון אירו שהוקדשה לתעשיית הביוטכנולוגיה והמכשירים הרפואיים.
במרץ 2019, החברה הסירה את אדמונד דה רוטשילד (שווייץ) S.A. מהמסחר בבורסה והיא מאז בבעלות מלאה של הקבוצה. במקביל אריאן דה רוטשילד הפכה ליו"ר הדירקטוריון, וינסנט טאופין מונה למנכ"ל הקבוצה.
פעילות בישראל
בשנת 1965, רכשה הקבוצה את בנק כללי לישראל, בינואר 1997 מכרה את הבנק לקבוצת הבנקאות אינווסטק מדרום אפריקה.
בשנת 1968, הייתה החברה בין מייסדי החברה לישראל והחזיקה כ-10% מהמניות. בשנת 1999, הקימה קרן הון סיכון בישראל (Edmond De Rothschild Israel Opportunity Fund). הקרן, שהייתה בתחילה בהיקף של 20 מיליון דולר, התמקדה בחברות סטארט-אפ בשלב הגרעין (Seed Investment), ונוהלה בשיתוף עם חברת ג'יי.סי. טכנולוג'יס - הזרוע העסקית של המכללה הטכנולוגית בירושלים. בהמשך פעלה בשיתוף עם חברת פולאר השקעות.
בשנת 2001 הקימה את "חברת אדמונד דה רוטשילד ניהול קרנות נאמנות ותיקי השקעות" בישראל. קרנות הנאמנות גייסו למעלה מ-100 מיליון שקל בשבוע פעילותן הראשון בישראל. בשנת 2019 קבע בית המשפט המחוזי כי החברה חייבת לשלם מס ערך מוסף בישראל, אף שטענה כי היא נותנת שירותים רק מחוץ לישראל, ולכן פטורה ממע"מ בישראל על הכנסות של כ-200 מיליון שקל.
כדורסל באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אולימפיאדת 2008 נערכה בבייג'ינג, סין העממית. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-9 באוגוסט ל-14 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדורסל ה-16 במשחקים האולימפיים. בתחרות גברים השתתפו 144 ספורטאים ב-12 נבחרות ובתחרות הנשים השתתפו 143 כדורסלניות ב-12 נבחרות. המשחקים נערכו בהאצטדיון המקורה ווקסונג.
רומן עדין
רומן עדין (באנגלית: A Ticklish Affair) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1963 בבימויו של ג'ורג' סידני, עם שירלי ג'ונס, גיג יאנג, רד באטנס וקרולין ג'ונס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הסיפור "הליכת ירח" של ברברה לותר.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה
איימי מרטין (שירלי ג'ונס) היא אלמנה צעירה הגרה עם שלושת בניה בסן דייגו. היא שקועה בדאגה לילדיה ולא מעוניינת בזגיות חדשה. אחיה סימון (רד באטנס) וגיסתה טנדי (קרולין ג'ונס) לוחצים עליה בכיוון זה.
סימון קונה לילדים מכשיר איתות. הבן הצעיר גרובר (פיטר רובינס) מפעיל את המכשיר הזה ומשדר הודעת SOS. בחוף נמצא בסיס גדול של חיל הים האמריקאי והקומנדר קיי ווידון (גיג יאנג) קולט את ההודעה ומגיע למקום עם חייליו.
בדירה הוא פוגש את איימי שמנסה לתקן את הברז בבית ולא יודעת על מה המהומה. היא מיד מוצאת חן בעיניו והוא מסביר לה ולילדים את משמעות הידיעה שהקפיצה את כל הבסיס הענק של חיל הים ובאותה הזדמנות גם מתקן את הברז.
קיי מתחיל לחזר אחרי איימי. היא רואה שהילדים נקשרים אליו ובלחץ של סימון וטנדי היא מתחילה לצאת איתו.
בשלב מסוים הוא מודיע לה על רצונו להתחתן וכי קבל תפקיד בכיר בצי באיטליה. איימי מסתייגת מהצעתו בגלל רצונה שלילדים יהיה בסיס קבוע והם נפרדים.
הדוד סימון קונה לילדים בלוני הליום גדולים כדי שיוכלו להיקשר אליהם ולרחף באוויר כמו שמרחפים על הירח ללא כוח המשיכה (מכאן שם הסיפור). הוא קושר את גרובר אבל החבל ניתק וגרובר מרחף למעלה מעל בית סן דייגו. כוחות משטרה מוזעקים וכן לוחמי אש אך הם לא מצליחים לתפוס את גרובר. קיי מגיש למקום בהליקופטר ונפגש עם איימי. הוא חוזר לבסיס ועולה לספינת אוויר קטנה ממנה הוא משתחל, תופס את גרובר ושניהם מועלים לספינה. איימי פוגשת בהם וכולם מתחבקים. איימי מחליטה כעת להתקשר לקיי כבעל ואב חורג לילדיה.
פיטר בולס
פיטר בולס (באנגלית: Peter Bowles; 16 באוקטובר 1936 – 17 במרץ 2022) היה שחקן אנגלי.
קריירה
תחילת הקריירה של בולס הייתה ב-1956 עם להקת התיאטרון של אולד ויק כשהופיע בתפקידים קטנים במחזות "מקבת'", "רומיאו ויוליה", "טרוילוס וקרסידה" ו"ריצ'רד השני". הלהקה יצא לסיבוב הופעות באמריקה הצפונית, וסיימה את הופעותיה בתיאטרון וינטר גרדן שבברודוויי. בולס הופיע בהצגות רבות בתיאטרון בריסטול אולד ויק.
כשעזב את RADA הזהירו אותו מנהלי ליהוק שבגלל מראהו השחום לא יקבל תפקידים של אנגלי. ואכן בתחילת דרכו בטלוויזיה שיחק לרוב בדמויות של נבלים זרים בסדרות כגון "הגומלים" (בולס השתתף בארבע עונות של הסדרה), "Danger Man", "המלאך", "המשכנעים" והסדרה "האסיר" (בה גילם את הדמות 'A').
תפקידו האחרון של בולס כנבל בטלוויזיה היה בדמות באלור ('האיש הרשע ביותר ביקום') בפרק של הסדרה "חלל: 1999". ב-1976 הופיע בתפקיד קארקטקוס בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס". התפקיד הגדול הראשון שבו גילם דמות של אנגלי היה גאתרי פת'רסטון בסדרה "רמפול" ששודרה בשנים 1978 עד 1992. ב-1975 שיחק בתפקיד דייוויד גרנט, בעלה של אבי גרנט, בסדרת הטלוויזיה "ניצולים".
הפופולריות הרבה של הסדרה "האצילות מחייבת" שבה צפו יותר מ-20 מיליון איש, שינתה את חייו של בולס. כשאנשי ה-BBC אמרו לו שאחרי הצלחה כזו בקומדיה, הוא לא יעבוד שוב בדרמה, יצר בולס סדרת דרמה בשם "Lytton’s Diary" שנמכרה לרשת ITV. כשכיכב בסדרה זאת הוצע לו תפקיד של מייג'ור ייטס בסדרת הטלוויזיה המצליחה בערוץ 4.
אחרי "The Irish R.M." היה בולס שותף ביצירת סדרת דרמה קומית נוספת בשם "Perfect Scoundrels" ששודרה במשך שלוש עונות ב-ITV.
ב-1991 הציע בולס ל-BBC רעיון לסרט דרמה, שהתקבל, והסרט "Running Late" שכתב ועיבד סיימון גריי שודר במסגרת הסדרה "Screen One". זו הייתה הפעם הראשונה בה הופיע ב-BBC אחרי 15 שנים מאז "האצילות מחייבת". בנוסף להופעתו בסרט הוא גם היה שותף להפקה יחד עם וריטי למברט. ב-1993 זכה הסרט בפרס שער הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן פרנסיסקו, וב-2013 הוצג במכון הסרטים הבריטי בלונדון וזכה לשבחים.
הופעתו של בולס בסרט "Running Late" הייתה נקודת מפנה נוספת בקריירה שלו, מכיוון שסר פיטר הול ראה אותו והתפעל ממנו. במשך עשרים השנים הבאות בחר בבולס להופיע בשמונה מחזות אותם הפיק בתיאטראות וסט אנד בלונדון.
בולס הופיע בלונדון בפעם הראשונה בתפקיד ראשי אחרי שגילם את ביירון בסרט הטלוויזיה "שלי" שביים אלן ברידג'ס.
ב-1986, אחרי שהופיע שנים רבות בטלוויזיה, חזר בולס לככב בתיאטרון בתפקיד ארצ'י רייס במחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן בתיאטרון שאפטסברי. הוא היה הראשון שגילם את הדמות בלונדון מאז הופעתו של לורנס אוליבייה ב-1957.
ב-1990 כיכב בולס לצדו של מייקל גמבון במחזה "Man of the Moment" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון הגלוב.
התפקיד של ויק פארקס היה הראשון ולא האחרון, שבו גילם בולס דמות של גנגסטר מאיסט אנד. אחרי הצלחת הסרט "Running Late" הציע לו פיטר הול סדרה של תפקידים ראשיים בתיאטראות וסט אנד בהם "שולחנות נפרדים" מאת טרנס רטיגן לצדה של פטרישה הודג', והמחזה "מייג'ור ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו יחד עם ג'מה רדגרייב. בהמשך שיחק במחזה "The Royal Family" מאת ג'ורג' קאופמן וב-"Hay Fever" מאת נואל קאוורד, שניהם לצדה של ג'ודי דנץ' בתיאטרון היימרקט. ב-1996 שיחק בולס בתפקיד ארנולף במחזה "בית ספר לנשים" מאת מולייר בתיאטרון פיקדילי.
עוד עבור סר פיטר הול הופיע בולס במחזה "גרסת בראונינג" מאת רטיגן בתיאטרון המלכותי בבאת'. ב-2011 שיחק בולס במחזה "The Rivals" מאת שרידן לצדה של פנלופה קית' שוב בתיאטרון היימרקט. תפקידים נוספים שלו בווסט אנד היו במחזה "Present Laughter" מאת קאוורד, "Sleuth" מאת אנתוני שאפר, "Born in the Gardens" מאת פיטר ניקולס ו-"Wait Until Dark" מאת פרדריק נוט. ב-2004 הופיע במחזה " The Old Masters" מאת סיימון גריי בבימויו של הרולד פינטר בתיאטרון הקומדיה.
אחר כך הופיע בולס שוב בתיאטרון היימרקט במחזה "The Beau" מאת הצ'ינסון לצדו של ריצ'רד מקייב, ובמחזה "In Praise of Love" מאת רטיגן בתיאטרון אפולו.
בולס גילם את היגינס במחזה "פיגמליון" מאת שו, ואת הגנרל במחזה "ולס הטוראדור" מאת ז'אן אנוי, שניהם בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. הוא שיחק בתפקיד השופט בראק במחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן בתרגומו של פרנק מקגינס לצדה של פרנצ'סקה אניס.
ב-1995 שיחק בולס בתפקיד הגנגסטר במחזה "Gangster No 1" בתיאטרון אלמיידה, והחזיק בזכויות ליצירת סרט. ב-2000 הפיק בפועל את הסרט "Gangster No 1" בכיכובו של פול בטאני.
במהלך הקריירה שלו השתתף בולס בסרטי קולנוע רבים בהם "Live Now, Pay Later" (מ-1962), "The Informers" (מ-1963), "Three Hats for Lisa" (מ-1965), "יצרים" של מיכלאנג'לו אנטוניוני (מ-1966), "הסתערות חיל הפרשים" (1968), "צחוק באפלה" (1969), "עד ראייה" (מ-1970), "Taste of Excitement" (מ-1970), "A Day in the Death of Joe Egg" (מ-1972), "The Offence" (מ-1972), "Endless Night" (מ-1972), "The Legend of Hell House" (מ-1973), "For the Love of Benji" (מ-1977), "The Disappearance" (מ-1977), "Try This One for Size" (מ-1989), "The Steal" (מ-1995), "משחק אותה קובריק" (2005), "הג'וב הבריטי" (2008) ובתפקיד אלן בסרט "Lilting" לצדם של בן וישו ופיי פיי צ'נג.
אייל שולמן
אייל שולמן (נולד ב-17 בספטמבר 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אליצור שומרון בליגה הלאומית. שולמן החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים ובעונת 2004/5 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בליגה הארצית והעפיל עמה לליגה הלאומית. לאחר ששיחק במספר קבוצות בליגה הלאומית הצטרף שולמן ב-2010 לראשונה לקבוצה בליגת העל כאשר שיחק במדי מכבי ראשון לציון עמה העפיל לגמר גביע המדינה בכדורסל ולפיינל פור של ליגת העל. מאז שיחק שולמן בעוד מספר קבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית.
קריירת משחק
שולמן החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים. הוא לא זכה לשחק בנבחרות הצעירות של ישראל. בעונת 2004/5 שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון בליגה הארצית. גבעתיים עלתה ליגה בתום העונה ושולמן המשיך לשחק בקבוצה בליגה הלאומית בעונת 2005/6. בעונת 2006/7 שיחק בהפועל לב השרון. לאחר שמיעט לשחק בגבעתיים ובלב השרון עבר שולמן למכבי שוהם בעונת 2007/8 שם שיחק בממוצע כ-18 דקות במשחק. מכבי שוהם ירדה ליגה בתום העונה ושולמן עבר לשחק בבית"ר בנימינה אשר במדיה רשם את עונתו הטובה ביותר מבחינת סטטיסטיקה אישית כאשר שיחק כ-35 דקות וקלע כ-16 נקודות בממוצע למשחק, אך שוב חווה ירידת ליגה כאשר בנימינה נשרה לליגה הארצית בתום העונה. בעונת 2009/10 שיחק שולמן במדי יקנעם/מגידו ונטל חלק בהעפלתה של הקבוצה לליגת העל, אך הקבוצה ויתרה על זכותה להשתתף בליגת העל מסיבות כלכליות. בקיץ 2010 חתם שולמן באליצור יבנה אך בזמן שהשתתף בליגת הקיץ, אפי ברינבוים, מאמן מכבי ראשון לציון, התרשם ממנו לטובה והחליט לצרפו לקבוצה. שולמן שוחרר מיבנה ולראשונה הוחתם בקבוצה בליגת העל.
בעונתו הראשונה בליגת העל, עונת 2010/2011, שיחק שולמן 16 דקות וקלע 3.6 נקודות בממוצע למשחק והעפיל עם הקבוצה לפיינל-פור של הליגה. בעונת 2011/12 הגיעה ראשון לציון שוב לפיינל פור, והעפילה לגמר גביע המדינה בכדורסל, אך מספר דקות המשחק להן זכה שולמן ירדו בצורה ניכרת (כ-6 דקות בממוצע למשחק). שולמן עבר לשחק בנתניה בעונת 2012/13 שם שיחק כ-25 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק. בתום העונה נבחר שולמן לשחקן המשתפר של העונה. שולמן המשיך לשחק בנתניה בעונת 2013/14 וממוצעיו ירדו במעט לכ-22 דקות וכ-5 נקודות בממוצע למשחק. בעונה לאחר מכן שיחק שולמן בעירוני נהריה שם חווה את עונתו הטובה ביותר בליגת העל מבחינת סטטיסטיקה אישית כאשר שיחק כ-30 דקות, קלע כ-10 נקודות ומסר כ-5 אסיסיטים בממוצע למשחק (דורג במקום העשירי בליגה באסיסטים באותה עונה). בעונת 2015/16 שיחק שולמן בהפועל חולון שם עמדו ממוצעיו על כ-25 דקות וכ-8 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 2016/17 היה שולמן על סף חתימה באשדוד אך לבסוף חתם במכבי קרית-גת שם שיחק כ-28 דקות וקלע 8.5 נקודות בממוצע למשחק. קריית גת נשרה לליגה הלאומית בתום העונה. בתחילת עונת 2017/18 הצטרף שולמן בחוזה זמני להפועל תל אביב במדיה שיחק 9 משחקים בהם רשם כ-9 דקות ו-3 נקודות בממוצע למשחק. בדצמבר 2017 שוחרר שולמן מהפועל תל אביב והצטרף למכבי ראשון לציון שחיפשה לצרף גארד ישראלי שימלא את מקומו של ניצן חנוכי הפצוע. עד תום עונת 2017/18 שותף שולמן ב-17 משחקים במדי ראשון לציון בהם שיחק כ-8 דקות וקלע כ-2 נקודות בממוצע למשחק.
גדליה טיקטין
הרב גדליהו טיקטין (תפ"ב – ה'תקל"ג) כיהן כרב בפוזנה, ואחר כך בשוורזנץ ליד פוזנה.
ביוגרפיה
לא ידועים הרבה פרטים על תולדותיו, כל שידוע הוא שהרב גדליהו טיקטין נולד בטיקטין. נשא מרת פריידל. העמיד תלמידים רבים, וביניהם הרב אליעזר היילבוט, וחתנו רבי מרדכי אב"ד גרידץ.
משלחת ג'קסון-הרמסוורת'
משלחת ג'קסון-הרמסוורת' (באנגלית: Jackson–Harmsworth expedition) אל ארץ פרנץ יוזף, 1897-1894, יצאה לדרך בהנהגת חוקר החוג הארקטי הבריטי פרדריק ג'ורג' ג'קסון ובמימון איל העיתונות אלפרד הרמסוורת'. מפות שגויות הטעו את ג'קסון לחשוב, שארץ פרנץ יוזף היא יבשה הנמשכת עד אל הקוטב הצפוני. המיפוי שהיה משימתה העיקרית /של המשלחת הוכיח לבסוף, שהיבשה היא למעשה ארכיפלג, שהאי הצפוני ביותר שלו מגיע רק ל-81° צפון ולא מעבר לכך.
גדליה טיקטין
מכתביו
כתבי יד רבים שלו ובהם חידושים על התלמוד ועוד, נותרו בכתובים ולא נדפסו.
משלחת ג'קסון-הרמסוורת'
צוות המשלחת כלל את אלברט ארמיטג', שערך רישומים אסטרונומיים, מטאורולוגיים ומגנטיים, רג'ינלד קטליץ (רופא וגאולוג), ג'. פ. צ'יילד (חוקר מחצבים והארי פישר, בוטניקאי וזואולוג; בשנת 1896 החליף אותו ויליאם ספירס ברוס.
גדליה טיקטין
צאצאיו
צאצאי הרב גדליה טיקטין וזוגתו פריידל:
משלחת ג'קסון-הרמסוורת'
מציאת ננסן
ב-17 ביוני 1896 נדהם ג'קסון מהופעתו הפתאומית של "גבר גבוה, בכובע לבד רך ובבגדים רחבים, שופעים, עם שיער וזקן ארוכים ומדובללים." התברר, שהאיש היה פריטיוף ננסן, ששהה עם עמיתו היחיד, היאלמר יוהנסן, על הקרח מאז עזבו שניהם את אוניית המשלחת פראם, שנתקעה בקרח, ב-14 במרץ 1895. היה זה מזל צרוף שהביא את ננסן ויוהנסן אל המחנה של משלחת ג'קסון-הרמסוורת'.
שי הס
קריירה
הס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ולזכותו ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל. בשנת 1992 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, ואת הבכורה ערך בחודש יולי בהפסד למכבי חיפה במסגרת משחקי האינטרטוטו. בעונת 1992/1993 שימש כמחליפו של רפי כהן ושותף בעשרה משחקי ליגה. בסיום העונה עבר כהן למכבי חיפה ובמקומו הוחתם בקבוצה איציק קורנפיין. קורנפיין פתח בארבעה מחמישה המחזורים הראשונים, אך לאחר ההפסד לקבוצת הפועל באר שבע קיבל הס את תפקיד השוער הראשון, תפקיד אותו מילא במשך שש העונות הבאות. בסיום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה והוחלף על ידי רפי כהן.
בעונות הבאות עבר הס בין מספר קבוצות: בני יהודה תל אביב, מכבי הרצליה, הפועל חיפה ומועדון ספורט אשדוד. בשנת 2002 עבר לקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הארצית, בה שיחק עד לפרישתו בשנת 2007. בשנת 2021 מונה למאמן השוערים בהפועל באר שבע.
לי קרסנר
לי קרסנר, ידועה גם כלנה קרסנר (Lee Krasner; Lena Krasner); 27 באוקטובר 1908 - 19 ביוני 1984) הייתה אמנית יהודיה אמריקאית, מהמשפיעות והמעצבות של זרם האקספרציוניזם המופשט.
קורות חיים
הוריה של קרסנר היו יהודים ממוצא רוסי, שהיגרו לארצות הברית. קרסנר הייתה הקטנה מבין שישה אחים.
לי קרסנר פעלה כאמנית מעל 50 שנה. סיימה לימודים אקדמיים באמנות, ובשנת 1937 הלכה ללמוד קוביזם במשך כשלוש שנים אצל הנס הופמן, אמן גרמני. בראיון עמה ציינה שתי סיבות לעזיבתה את בית הספר שלו: סיבה ראשונה - מחסום שפה: הופמן דיבר גרמנית, וכשהעביר ביקורת על ציוריה לא הבינה את דבריו. סיבה שנייה: שאיפתה של קרסנר ליצור אומנות מופשטת יותר, בסגנון הדומה לזה שגילתה בציוריו של ג'קסון פולוק שלימים הפך לבעלה. לאחר שמת, הסדרות שיצרה, "Earth Green" and "Night Journey" הושפעו מהכאב שלה על אובדנו.
קרסנר הכירה את פולוק בתערוכה בשנת 1942 שערך ג'ון גרהאם, תערוכה שבמסגרתה הוזמנה להציג את יצירותיה. ב-1945 התחתנו השניים וחיו יחד במשך עשור עד למותו של פולוק. רבים טוענים כי לי קרסנר חיה בצל בעלה מבחינה אמנותית, וקרסנר סיפרה בראיון עימה כי כל זמן שחי, הסטודיו היוה מקום העבודה שלו, ואילו קרסנר הסתפקה בחדר קטן בשביל עבודתה כאמנית. דבר שמצביע על הרגשה מצידה שפולוק אמן גדול יותר וראוי ליותר. למרות זאת, היא הוכרה כאמנית בפני עצמה והייתה מוערכת על הסגנון האישי שלה, שהושפע גם מהציירים פיט מונדריאן ואנרי מאטיס, במסגרת אסכולת האקספרסיוניזם המופשט.
לי קרסנר החלה לצייר בסגנון מופשט ביותר במסגרת זרם האקספרסיוניזם המופשט. היא החלה לצייר מהתת מודע ולשם כך הסתייעה, בעקבות פולוק, בטיפול פסיכולוגי בשיטת הפסיכו-אנליזה. בעזרת הטיפול דלתה דברים מהתת מודע שלה והם היוו את ההשראה ליצירותיה. המעבר לאמנות מופשטת כזו לא היה קל לה, ובראיון עימה תיארה את שלוש השנים הראשונות בתור ניסיון שנגמר בציור גושים אפורים על קנבס.
את השינוי האומנותי שחל בה תיארה כתהליך. בתחילה למדה באקדמיה, שדגלה בציור ריאליסטי, ואז למדה לצייר בצורה קוביסטית אצל הופמן, מופשט אבל עדיין מתאר את המציאות שרואים, כך שקל להבינה, ואז ציירה בלי צורה ועם השראה פנימית.
יצירות רבות שלה מאופיינות בצבעים אדום וירוק והיה לה קשה להסתדר עם צהוב.
לאחר שנים רבות של עשייה אמנותית, מתה לי קרסנר בגיל 75.
דרכה המקצועית
ב-1934 החלה לעבוד בפרויקט עבודות הציבור של האמנות (PWAP) בציורי קיר. לאחר מכן עבדה בפרויקט האמנות של הנשיא רוזוולט עד 1943. בהמשך הצטרפה אל ארגון האמנים המופשטים האמריקאיים, דבר שתרם לה רבות הן כגב כלכלי והן כניתנת לגיטימציה לעבודתה.
בגיל 14 נרשמה לבית ספר ארווינג וושינגטון בניו יורק, שם יכלה ללמוד לימודי אמנות. ב-1925 סיימה ללמוד והוענקה לה מלגה של בית הספר ללימודי אמנות נשים של קופר יוניון. לאחר הלימודים שם למדה באקדמיה העולמית לעיצוב, וב-1932 סיימה את לימודיה.
ב-1937, עוד בזמן שהיא עובדת בסגנון אקספרסיוניזם מופשט (בפרויקט רוזוולט), החלה ללמוד אצל הנס הופמן, אמן גרמני, כדי לצייר בסגנון קוביסטי. בזמן הזה הצטרפה גם לארגון האמנים המופשטים. אצל הופמן למדה עד 1940.
משברים
לקראת סוף לימודיה האקדמיים החל השפל הגדול בארצות הברית, וקרסנר נאלצה לעבוד כמודל וכמלצרית, אך עדיין לא וויתרה על החלום לעבוד כאמנית במשרה מלאה בהמשך (דבר שאכן קרה ב-1934 עם PWAP).
במעבר שלה מקוביזם לסגנון המופשט יותר של פולוק היא נתקלה במחסום, ובמשך שלוש שנים רק ציירה מסה אפורה על הקנבס עד שהצליחה להבין איך ליצור מהאמנות הזו יצירה וציור שיביע מה שרצתה.
הנרי רושברי
ביוגרפיה ועבודה
נולד כבן לפקיד בהרבורן, שהייתה בפאתי בירמינגהם.
הוא למד בעזרת מלגה של רוברט קטרסון סמית' בבית הספר לאמנות בברמינגהאם מגיל שלוש עשרה. הוא עבד כעוזרו של הנרי פיין בעיקר כאמן ויטראז'ים, עד שנת 1912, אז עבר ללונדון, שם חלק חדר עם סטודנט מבירמינגהם, ג'רלד ברוקהרסט.
רושברי היה אמן מלחמה רשמי במהלך מלחמת העולם הראשונה, והשתלם בתחריט והדפס אצל פרנסיס דוד לאחר שלמד זמן קצר אצל הנרי טונקס בבית הספר לאמנות סלייד בשנת 1921.
הוא נבחר לחבר במועדון האמנות האנגלי החדש בשנת 1917, באגודה המלכותית של ציירים בשנת 1921, באגודה המלכותית לציירים בצבעי מים בשנת 1922 ולהאקדמיה המלכותית בשנת 1936.
בשנת 1940 הוא מונה שוב לאמן מלחמה רשמי עד 1945.
בשנת 1943 הבעלים של מספנת פורט גלאזגו, ג'יימס ליתגו, התלונן בפני הוועדה המייעצת של אמני המלחמה, WAAC, על עבודתו של סטנלי ספנסר שתיעד את המספנה בזמן המלחמה. הוועדה המייעצת הזמינה את הנרי רושברי לנסוע לפורט גלאזגו ולייצר כמה תצוגות קונבנציונליות יותר של בניית ספינות עבור ליתגו בעל המספנה.
בשנת 1949 הוא נבחר לראש האקדמיה המלכותית וראש בתי הספר האקדמיים המלכותיים, תפקיד אותו מילא עד 1964. הוא מונה למפקד אביר במסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-1964.
ישנה אנדרטה להנרי רושברי בכנסיית סנט ג'יימס, פיקדילי, לונדון.
יחסי אוזבקיסטן–רומניה
יחסי אוזבקיסטן–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ורומניה.
סקירה כללית
ההסכם משנת 1994 על סחר ושיתוף פעולה כלכלי בין הרפובליקה של אוזבקיסטן ורומניה והמסמכים הדו-צדדיים שנחתמו במהלך ביקורו הרשמי של הנשיא אסלאם קרימוב ברומניה בשנת 1996 יצרו בסיס משפטי לשיתוף פעולה כלכלי ומדעי-טכני בין שתי המדינות. אוזבקיסטן מייצאת סיבי כותנה, בד, חוט ושירותים שונים לרומניה. רומניה מייצאת מוצרי פלסטיק ופלסטיק, שמנים ושמנים צמחיים ותרופות. נכון לעכשיו שתי המדינות ביססו שיתוף פעולה בתחומי עיבוד כותנה, טקסטיל, ייצור תעשייתי, עיבוד חומרי גלם חקלאיים, תעשיית נפט וגז. הבנק הלאומי לפעילות כלכלית זרה של הרפובליקה של אוזבקיסטן הקים שותפויות עם מספר בנקים מובילים של הרפובליקה של אוזבקיסטן. חברת האחזקות הלאומית של אוזבקנפטגאז חתמה על הסכמים עם חברות רומניות לאספקת ציוד. מיזם משותף, חברת אספר, הוקם לייצור משקאות אלכוהוליים עם הון רומני. בסוף שנת 2002 הסתכם מחזור המסחר בין שתי המדינות ב-5.4 מיליון דולר. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות במסגרת תוכנית מסדרון התחבורה TRACECA חשוב. במהלך ביקורו של נשיא רומניה יון איליאסקו באוזבקיסטן באפריל 2003, נחתמו מסמכים חדשים כמו האמנה הקונסולרית בנושא שיתוף פעולה בתיירות וביטול אשרות לאזרחי שתי המדינות בעלות דרכון דיפלומטי ושירות. אוזבקיסטן ורומניה הסכימו להילחם במשותף בטרור בינלאומי, בקיצוניות דתית, בפשע מאורגן, בסחר בנשק ובסמים ובאיומים אחרים על הביטחון הלאומי והאזורי במסגרת האו"ם, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ונאט"ו.
יחסי מלזיה–צ'ילה
יחסי מלזיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין מלזיה וצ'ילה. שתי המדינות חברות ב-APEC.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-22 במאי 1979, ושגרירות צ'ילה נפתחה בשנת 1989.
יחסים כלכליים
היחסים בין שתי המדינות מתבססים בעיקר על סחר, כאשר מלזיה הפכה לשותפת המסחר העיקרית של צ'ילה בדרום-מזרח אסיה, כאשר המסחר הכולל בשנת 1990 הגיע ל-800 מיליון דולר. באותה שנה הוצעה תוכנית מיוחדת המסייעת לאנשי עסקים זרים לבקר במלזיה על ידי סגן ראש ממשלת מלזיה, ג'פר באבא, לאחר ביקורו בצ'ילה. גם צ'ילה וגם מלזיה הסכימו להקים ועדה משותפת שתשתף פעולה בתחום המידע והשידור בשנת 1994. היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מבוססים על שיתוף הפעולה דרום-דרום והסכמים על סחר דו-צדדי נחתמו בשנת 1995. בשנת 2009 המסחר הכולל בין צ'ילה למלזיה הסתכם ב-336 מיליון דולר עם סך הייצוא המלזי לצ'ילה היה 16.8 מיליון דולר ואילו הייבוא הסתכם ב-148.7 מיליון דולר. המטבח הצ'יליאני החל להיות מקודם במלזיה באותה שנה. תזכיר הבנה (MoU) לשיפור קשרי האוויר נחתם בשנת 2010, והמכס על הסחר בוטל באותה שנה. הסכם הסחר החופשי בין המדינות נכנס לתוקף משנת 2011, וקבוצת מחקר משותפת הוקמה מאז 2006. צ'ילה פיתחה מיזמים משותפים בבניית ספינות באמצעות ASMAR עם מכלית ושתי גוררות אשר נבנו בקוצ'ינג שבמלזיה.
ביקורים רשמיים
ב-19 באפריל 2009 ערכו יאנג די-פרטואן אגונג, מיזאן זאינאל אבידין וראג'ה פרמאסורי אגונג, טואנקו נור זהירה ביקור רשמי ראשון בצ'ילה ונפגשו עם נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט.
חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל
חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל התקיימו לכבוד יום העצמאות ה-40 למדינת ישראל שחל בתאריך ד' באייר ה'תשמ"ח - 21 באפריל 1988. אירועים רבים הוכנו במהלך כל שנת ה'תשמ"ח, לציון שנת הארבעים למדינה. שר החינוך והתרבות, יצחק נבון, היה השר הממונה על אירועי ה-40 למדינת ישראל, כיושב ראש ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
מועד יום העצמאות ה-40
לפי חוק יום העצמאות, יום העצמאות חל בתאריך ה' באייר, אלא אם חל ה' באייר ביום שישי, אז מוקדם יום העצמאות ביום אחד, ומתקיים ביום חמישי, ד' באייר. כך אירע בשנת ה'תשמ"ח.
הכנות לאירועים
ב-24 באוגוסט 1986 אישרה ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים את מינויו של יעקב אגמון למנהל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, בעקבות המלצתו של השר יצחק נבון. לצורך ניהול החגיגות הוקם "מטה חגיגות ה-40" במסגרת מרכז ההסברה.
בדצמבר 1986 בישיבה בה השתתפו מנכ״לי התיאטראות הרפרטואריים ויעקב אגמון, הוחלט על הפקת פסטיבל תיאטרון ישראלי, שיציין 40 שנות מחזאות מקורית
באפריל 1987 כינס אגמון כ-50 איש, בהם אדריכלים, מעצבים, אנשי יחסי ציבור, אמנים וסופרים, במטרה לדון בתוכן תערוכת שנת ה-40. אגמון הגה רעיון לקיים תערוכה שתייצג את השגי המדינה מאז היווסדה, וביקש לקבל רעיונות ומשובים לצורך תכנונה.
במסגרת החגיגות ביקש שר החינוך נבון, להבליט את חשיבות מגילת העצמאות בתוכנית הלימודים בבתי הספר במהלך השנה. חבר הכנסת מהליכוד מיכאל איתן פתח במאבק נגד ההחלטה, בטענה שבמגילה יש דמיון למצע אש"ף בחלקים המדברים על הסכמה לתוכנית החלוקה, בתגובה הסביר נבון כי:.
מונה בועז
ביוגרפיה
מונה בועז נולדה בקליפורניה, ארצות הברית.
את לימודי התואר הראשון שלה בפסיכולוגיה סיימה בשנת 1980 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר מכן, בשנת 1989, סיימה לימודי תואר שני בתזונה באוניברסיטת המדינה של קליפורניה.
עלתה לישראל בשנת 1989 וכעבור כמה שנים החלה בלימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' מנפרד גרין ופרופ' מנחם פיינרו. המחקר עסק במניעת אירוע קרדיווסקולרית (אוטם שריר הלב, שבץ, מחלת כלי דם פריפרלית ומוות פתאומי) שני באמצעות ויטמין E בחולי המודיאליזה.
מכהנת כחברת הסנאט באוניברסיטת אריאל בשומרון, מאז 2016.
מתגוררת ברעננה, היא נשואה ואם לשלושה.
פעילות אקדמית
בשנת 2007 הצטרפה לסגל בית הספר למדעי הבריאות באוניברסיטת אריאל בשומרון, בו מכהנת כראשת המחלקה לתזונה. מןנתה לפרופסור בשנת 2011.
במסגרת מחקריה העיקריים היא עוסקת באפידמיולוגיה והראתה כי ירידה במשקל לפני אשפוז מסכנת את החולה, ומצאה קשר בין צריכה תזונתית בזמן האשפוז לתמותה תוך שנה.
כמו כן, היא מתמקדת בפתרון סוגיות של תת-תזונה בקרב חולי כליות המטופלים בהמודיאליזה. בועז קבעה כי למרות השיעור הגבוה של השמנת יתר בקרב חולי דיאליזה, במיוחד אלו עם סוכרת, הם בסיכון מוגבר לתת-תזונה.
בנוסף, היא חוקרת גורמי סיכון ללקויי תזונה באוכלוסיות שונות. בשנת 2019 היא סיימה את הסקר הארצי למצב תזונתי בחולי דיאליזה בישראל.
BGUSAT
BGUSAT (מוכר בעבר גם כ־Negevsat) הוא לוויין זעיר מסוג קיובסאט הנבנה באוניברסיטת בן-גוריון בשיתוף פעולה של התעשייה האווירית לישראל. הלוויין שוגר ב־15 בפברואר 2017.
מונה בועז
פעילות במרכז הרפואי וולפסון
בין השנים 1993 ל-2001 עבדה כדיאטנית נפרולוגית במכון לנפרולוגיה ויתר לחץ דם במרכז הרפואי וולפסון.
בשנת 2001 מונתה לראש היחידה לאפידמיולוגיה ומחקר במרכז הרפואי וולפסון. כראש היחידה, עזרה לרוב החוקרים בבית החולים לפתח מחקר, כולל המחקרים שלה. עזבה את בית החולים ב־2019.
BGUSAT
משימת הלוויין
הלוויין הוא פרויקט לוויין סטודנטים בעל מבנה של לוויין זעיר, שתוכנן באוניברסיטת בן-גוריון. הפרויקט נועד לתת לסטודנטים יכולת וניסיון בפיתוח ושילוב לוויין זעיר. מצלמת הלוויין נועדה לחקור תופעות מזג אוויר בתחום התת אדום ולעקוב אחר בוהק שמיים וגזים באטמוספירה כדוגמת פחמן דו־חמצני.
מונה בועז
פעילות ציבורית
פרופ' בועז פועלת בין היתר, בארגונים: המרכז הישראלי לחקר וקידום מדיניות בסוכרת (2001–); האגודה הישראלית לסוכרת (2001–); איגוד הכליות, הדיאליזה והשתלות ב, קבוצת עבודה לרפואת כליות, לב וכלי דם (2009–); ועד המערכת, כתב העת למזון פונקציונלי בבריאות וחולי (2011–); פורום מחקר בריאטרי (2011–); חברה בחברה הבינלאומית לתזונה ומתבוליזם לחולי כליות (2018–).
BGUSAT
מבנה הלוויין
הלוויין הוא לוויין זעיר מסוג קיובסאט בגודל של 10x10x30 ס"מ ושוקל פחות מ־5 קילוגרם.
מונה בועז
פרסומים
בועז חתומה על מעל 200 מחקרים במחקר בסיסי ובנושאים הקליניים.
BGUSAT
מבנה הלוויין
מטע"ד הלוויין הוא מצלמה הפעילה בתחום אורכי הגל 1,550-1,700 ננומטר (תת אדום קרוב (NIR)).
מעבד הנתונים של הלוויין הוא GR712RC תוצרת החברות רמון צ'יפס מישראל ו־Cobham Gaisle מאירופה.
מהלך הפרויקט
הפרויקט התחיל עוד בשנת 2008 כפרויקט סטודנטים. בתחילה נקרא הפרויקט NEGEVSAT והתכנון היה ללוויין בגודל של 10x10x10 ס"מ. שלב ה־CDR של הפרויקט סטודנטים נעשה בדצמבר 2008 . הפרויקט מתוכנן בשיתוף פעולה של הפקולטה למדעי ההנדסה והמחלקה לגאוגרפיה. הסטודנטים עבדו על מערכות בקרת ההכוון, החשמל, טלמטריה ותחנת הקרקע ואינטגרציה. עם זאת, הפרויקט הופסק לאור חוסר מימון.
בסביבות 2013, הפרויקט הותחל שוב, ושונה שם הלוויין ל־BGUSAT (מורכב מראשי תיבות של "אוניברסיטת בן-גוריון" באנגלית), והוחלט להשתמש במבנה לוויין זעיר בגודל של 10x10x30 המפותח בתעשייה האווירית. תרומה של בני זוג מקונטיקט הביאה לפיתוח המטעד הלוויין שהוא מצלמה חללית, פיתוח תחנת הקרקע ואף תשתית לפיקולוויין נוסף בעל מטעד GPS ורכיב תקשורת חדש.
בלוויין משולב מחשב ייעודי ללוויינים זעירים המפותח במפעל חלל, והמצלמה המפותחת במפעל חלל בשיתוף חברת מיקרוג'יק. כמו כן הוקצה סכום של מיליון ש"ח על ידי סוכנות החלל הישראלית למימון מחקרים על בסיס התמונות שיגיעו מהלוויין.
הלוויין שוגר ממשגר PSLV ב־15 בפברואר 2017. השיגור היה שיגור שכלל מספר שיא של 104 לוויינים מאותו משגר, מתוכם 88 לוויינים זעירים ממערך הלוויינים של חברת Planet Labs, וגם הנאנולוויין הישראלי DIDO של חברת ספייס פארמה.
טלאי משימת הלוויין
טלאי משימה של הלוויין נוצר על ידי טל ענבר ויגאל גבאי. התג מעוצב כמו ראשו של בן-גוריון וסביבו מסגרת כתומה המייצגת את אדמת הנגב. הלוויין צופה אל כדור הארץ ומדינת ישראל. הזוהר הכחלחל מייצג את נושאי המחקר האטמוספירי של הלוויין. קבוצת הכוכבים יונה מיוצגת בתג כסמל השלום ומטרותיו האזרחיות של הלוויין. קבוצת כוכבים זו נראית בשמי ישראל בחודש פברואר, זמן שיגור הלוויין. כמו כן משולב בסמל דגל ישראל, סמל האוניברסיטה, סמל התעשייה האווירית וסמל סוכנות החלל הישראלית.
קואליציית רמזור
קואליציית רמזור (בגרמנית: Ampelkoalition) הוא מונח שמקורו בפוליטיקה הגרמנית והוא מתאר מצב של ממשלה בה חברות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הדמוקרטית החופשית ומפלגת הירוקים הגרמנית. השם "קואליציית רמזור" נובע מהעובדה שהצבעים הראשיים של המפלגות הם אדום, צהוב וירוק בהתאמה וזהו גם סדר הצבעים של רמזור. עם השנים המונח החל לתאר קולאציות דומות בין סוציאל-דמוקרטים, ליברלים וירוקים במדינות אחרות.
היסטוריה
ברמה המדינית, היו מספר קואלציות רמזור. אחת הייתה בברנדנבורג בין 1990 ל-1994 ובברמן בין 1991 ל-1995. ב-2001, במהלך הבחירות שנערכו בברלין התנהל משא ומתן להקמת קואליציה שכזאת אך בסופו של דבר המגעים לא נשאו פרי ונכשלו. כך גם מגעים מוקדמים על הקמת ממשלה במדינת נורדריין-וסטפאליה ב-2010 אך גם הם לא נשאו פרי.
עם זאת, עד נובמבר 2021 טרם הוקמה קואליציית רמזור ברמה הפדרלית. על אף שלשלושת המפלגות יש הרבה במשותף ושלוש המפלגות נחשבות פרוגרסיביות חברתיות, בגלל הליברליזם כלכלי של המפלגה הדמוקרטית החופשית ובגלל יחסיה ארוכי השנים והקרובים עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, קואליציית שכזאת מעולם לא יצא לפועל עד כה. עם זאת, לאחר הבחירות הכלליות של 2021, עלו הסיכויים להקמת קואליציות שכזאת, במיוחד לאחר שלשלוש המפלגות יהיו מספיק מושבים כדי להקים ממשלה. ב-24 בנובמבר 2021, אושרו ההסכמים הקואליציוניים בין חברות הקואליציה וב-8 בדצמבר הוקמה ממשלה המתבססת על קואליציית הרמזור, בהנהגת הקנצלר אולף שולץ.
אה"מ אייקסטה (1797)
אוניית הוד־מלכותו אֵייקֶסְטֶה (באנגלית: HMS Acasta) הייתה פריגטה נושאת 40 תותחים של הצי המלכותי הבריטי. היא השתתפה במלחמות המהפכה הצרפתית, במלחמות הנפוליאוניות ובמלחמת 1812. אמנם לא נלחמה מעולם בקרב חשוב אונייה-מול-אונייה, אך הצטיינה במספר הרב של אוניות אויב שתפסה שלל, בהן פריבטירים ספרדיים, צרפתיים ואמריקניים רבים. "אייקסטה" הוצאה מן השירות ונגרטה ב-1821.
בארי סיל
אדלר ברימן "בארי" סיל (באנגלית: Adler Berriman "Barry" Seal; 16 ביולי 1939 – 19 בפברואר 1986) היה טייס אמריקאי, ומבריח של סמים ונשק. סיל הטיס משלוחים עבור קרטל מדיין בהנהגת פבלו אסקובר ובמקביל עבד כסוכן סמוי של ה-CIA.
בשנת 2017 יצא הסרט "תוצרת אמריקה" אשר מבוסס בחלקו על חייו של סיל, אך רוב הפרטים בסרט הומצאו למען העלילה ואינם נכונים היסטורית. את סיל מגלם השחקן טום קרוז.
הברחות סמים
סיל הועסק על ידי קרטל מדיין כטייס וכמבריח סמים. הוא העביר משלוחי קוקאין מקולומביה ופנמה לארצות הברית תמורת חצי מיליון דולר לטיסה. בעקבות פשיטה מוצלחת על ביתו בלואיזיאנה הוא העביר את פעילותו לשדה תעופה לא מפורסם במינה, ארקנסו. שם הוא קנה, מכר והפעיל מטוסים אחדים לצורך פעילות ההברחות שלו.
מודיע סמוי
סיל נעצר בסופו של דבר בקשר להברחת סמים. בבית משפט פדרלי בפלורידה הוגש נגדו כתב אישום, הוא נשפט, הורשע ונידון ל-10 שנות מאסר. לאחר גזר הדין שלו, סיל ניגש למנהל לאכיפת הסמים והציע לשתף פעולה עם הממשלה כמודיע. הפקידים הפדרליים הסכימו להשתמש בו כמודיע, והזכירו את שיתוף הפעולה שלו במהלך דיוני הפחתת עונשו. עם השגת ההסכם, סיל החל לעבוד כמודיע פדרלי במרץ 1984.
ארנסט "ג'ייק" ג'ייקובסון היה מפעיל של סיל מטעם המנהל לאכיפת הסמים בתקופה זו. ג'ייקובסון טוען שעדיין יש לו את ההודעה המוצפנת שנתן לסיל. כדי להמתיק את מאסרו ב-1984 בפורט לודרדייל, פלורידה על הלבנת כספים והברחת סמים, הסכים סיל להעיד נגד מעסיקיו ומקורביו לשעבר בסחר בסמים, ובכך תרם להכנסת כמה מהם לכלא. בין אלה אשר נגדם העיד סיל היו חברי קרטל מדיין וכן ראש ממשלת איי טרקס וקייקוס. סיל גם העיד בפני ועדת הנשיא לפשע מאורגן באוקטובר 1985. ב-1986 נרצח על ידי מתנקשים שנשלחו על ידי פבלו אסקובר.
ב-1988, ג'ייקובסון העיד בוועדת השיפוט של הקונגרס האמריקאי כי סיל טס לניקרגואה במטוס שתועד על ידי מצלמות של ה-CIA. סיל צילם בתרגיל העוקץ בניקרגואה תמונות המתעדות את פאבלו אסקובר, חורחה לואיס אוצ'ואה ואסקז וחברים נוספים בקרטל מדיין כאשר הם מעמיסים קוקאין על מטוס פיירצ'ילד C-123.
רצח
סיל נשפט לעבודות שירות במתקן של צבא הישע בבאטון רוז', לואיזיאנה. בפברואר 1986 סיל נורה למוות מול המתקן. שלושה מתנקשים קולומביאניים נתפסו כאשר הם מנסים לעזוב את המדינה, זמן קצר לאחר מותו. רשויות החוק הסיקו כי מפעיליו בקרטל מדיין הקולומביאני הזמינו את מותו ושפטו את השלושה למאסר עולם ללא אפשרות חנינה.
סונאטה לפסנתר מס' 2 של ברהמס
סונאטה לפסנתר מס' 2 בפה דיאז מינור, אופוס 2 היא סונאטה של יוהנס ברהמס שנכתבה בהמבורג, גרמניה בשנת 1852, ופורסמה בשנה שלאחריה. למרות היותה יצירתו השנייה שפורסמה, היא למעשה הולחנה לפני הסונאטה לפסנתר מס' 1 במול מז'ור שלו, אך פורסמה מאוחר יותר מכיוון שברהמס הכיר בחשיבותו של פרסום מכונן וחש שהסונאטה ב-דו מז'ור איכותית יותר. היא נשלחה יחד עם הסונאטה הראשונה שלו לברייטקופף והרטל עם מכתב המלצה של רוברט שומאן. שומאן כבר שיבח את ברהמס בהתלהבות, והסונאטה מראה סימני מאמץ להרשים, עם דרישותיה הטכניות ואופייה הדרמטי ביותר. הסונאטה הוקדשה לקלרה שומאן.
לסונאטה ארבעה פרקים: (פה ♯ מינור, מסתיים בפה ♯ מז'ור)
אדם דניאל רוטפלד
אדם דניאל רוטפלד (בפולנית: Adam Daniel Rotfeld; נולד ב-4 במרץ 1938, פרמישלן) הוא פוליטיקאי, דיפלומט וחוקר פולני ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
אדם דניאל רוטפלד נולד בפרמישלן, אז חלק של פולין כיום באוקראינה למשפחה יהודית. לאחר כיבוש האזור על ידי הנאצים הוא הוסתר במנזר על ידי דניל טימצ'ינה לאורך כל שנות המלחמה. "קבוצת ברן" ניסתה להציל אותו ואת משפחתו אך אחרה את המועד ושני הוריו נרצחו. בתום המלחמה, שטח העיירה בו היה המנזר סופח לברית המועצות והמנזר נסגר. אדם דניאל הקטן הועבר לבית יתומים. בשנת 1951, לבקשת שלטונות פולין הוחזר לפולין יחד עם ילדים יתומים פולנים נוספים.
בשנים 1955–1960 למד דיפלומטיה ומשפט בינלאומי באוניברסיטת ורשה. בשנת 1969 סיים עבודת דוקטורט בקרקוב.
החל משנת 1961 אדם רוטפלד עבד במכון הפולני לענייני חוץ. בשנת 1989 הצטרף לצוות של המכון לחקר השלום בסטוקהולם ובשנת 1991 מונה למנהל המכון וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2002. בהיותו מנהל המכון היה ראש צוות למציאת פתרון לסכסוך בטרנסניסטריה.
בנובמבר 2001 אדם רוטפלד הצטרף למשרד החוץ הפולני. בינואר 2005 מונה לשר החוץ של פולין וכיהן בתפקיד עד לאוקטובר אותה שנה.
בשנת 2011 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת ורשה.
אדם דניאל רוטפלד כתב כ-20 ספרים בעיקר בתחום היחסים בין גרמניה לבין מדינות מזרח ומרכז אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
על פעילותו בתחום הדיפלומטיה אדם דניאל רוטפלד קיבל מספר עיטורים פולנים, גרמנים, צרפתים, רוסים ומדינות נוספות.
מחנה העקורים אשווגה
המחנה הוקם בינואר 1946 בשטחו של בסיס חיל האוויר הגרמני לשעבר במחוז פרנקפורט באזור הכיבוש האמריקני בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בעת פתיחתו של המחנה היו בו כ-1,770 יהודים ניצולי השואה. אוכלוסייתו הצעירה של המחנה פיתחה במהירות קהילה מחודשת. באפריל 1947 התקיים במחנה גן ילדים ובו 50 ילדים. בבית הספר היסודי במחנה היו באותה תקופה 30 תלמידים. במחנה היו גם תלמוד תורה וישיבה, וכן בית ספר תיכון דתי "בית יעקב" לבנות.
חיי הדת התקיימו במספר בתי כנסת של המחנה ובמקווה. במחנה היה מועדון ספורט ובו 100 פעילים, בית קולנוע, אודיטוריום בן 500 מקומות ישיבה ולהקת תיאטרון. המחנה פרסם את העיתון "אונדזער האפנונג" ("תקוותנו" ביידיש). בשיאו, ב-19 באוקטובר 1946, שכנו במחנה בערך 3,350 יהודים. המחנה נסגר ב-26 באפריל 1949.
במחנה ביקרו ביקרו מנהיגי תנועות הפועלים הציוניות ובראשם דוד בן-גוריון שביקר במחנה באוקטובר 1946 ונשא נאום.
אה"מ ליאנדר (1813)
אוניית הוד־מלכותו לִיאֶנְדֶר (באנגלית: HMS Leander) הייתה אוניית קו מדרגה רביעית נושאת 50 תותחים של הצי המלכותי הבריטי, שנטלה חלק במלחמות הנפוליאוניות, מלחמת 1812 והמלחמה הברברית השנייה.
תולדותיה
אה"מ "ליאנדר" נבנתה על ידי חברת "וויגרם, וולס אנד גרין" (Wigram, Wells & Green) במספנת בלקוול בלונדון על פי תכנונו של סר וויליאם רול. היא ואה"מ "ניוקאסל" הדומה לה נועדו לשמש מענה לפריגטות האמריקניות, כמו "קונסטיטושן", שנבנו גדולות, חזקות וכבדות-חימוש יותר מכל פריגטה אחרת באותו זמן. כמו הפריגטות האמריקניות, גם "ליאנדר" נבנתה עם סיפון עליון משווה, ללא צור חרטום או סיפון אחרה מוגבהים. צורת מבנה חדשנית זו איפשרה להציב מספר תותחים רב יותר על הסיפון העליון – 26 קרונדות של 42 ליטראות ו-4 תותחי חרטום בני 24 ליטראות; על הסיפון הראשי, שנקרא גם סיפון התותחים, סודרו 30 תותחי 24 ליטראות. "ליאנדר" נחשבה לאונייה מהירה, מהירותה עלתה על 13 קשרים, אך בה בעת נודעה בטלטוליה בים גלי, ככל הנראה בשל סידור המטען בבטנה, ליקוי שתוקן במהלך שירותה ב-1820.
את שירותה המבצעי הראשון עשתה "ליאנדר" במלחמת 1812 תחת פיקודו של קפטן ג'ורג' רלף קולייר, מי שהצטיין בשירותו במלחמת חצי האי האיברי. היא צורפה לשייטת הבריטית שפעלה מתחנת הצי בצפון אמריקה, ועסקה בהטלת הסגר על נמלי האויב ובפגיעה בספנות המסחרית שלו. "ליאנדר" מפורסמת במרדף שערכה, ללא הצלחה, אחר הפריגטה "קונסטיטושן" ב-11 במרץ 1812. שלושה חודשים קודם לכן הצליחה האונייה האמריקנית לחמוק מנמל בוסטון ויצאה להפלגה מבצעית, במהלכה הכניעה בקרב ולקחה בשבי שתי אוניות מלחמה בריטיות, את "סייאן" (32 תותחים) ו"לבנט" (21 תותחים). קולייר יצא לחפש אחר הפריגטה האמריקנית, כשלפקודתו סרות שתי אוניות נוספות, "ניוקאסל" (50 תותחים) ו"אייקסטה" (40 תותחים). "קונסטיטושן" ושתי אוניות השלל נתגלו ליד פורטו פראיה שבאיי כף ורדה, אך הפריגטה האמריקנית ואחת מאוניות השלל הצליחו לחמוק מידיו של קולייר. ב-22 ביוני 1814, ליד חופי נובה סקוטיה, הכניעה "ליאנדר" ולכדה לאחר מרדף את הבריג "רטלסנייק" (14 תותחים).
בתום מלחמת 1812 שבה "ליאנדר" לאנגליה. בין אוגוסט 1815 לפברואר 1816 שופצה ותוקנה במספנת ווּלִיץ'. היא השתתפה בפיקודו של קפטן ויליאם סקיפסי במלחמה הברברית השנייה בהרעשת אלג'יר (27 באוגוסט 1816), כחלק משייטת בפיקודו של אדמירל אדוארד פֶּלוּ. ב-1817 הוצבה כאוניית הדגל של מפקד תחנת הצי בצפון אמריקה, תת-אדמירל דייוויד מילן, שבסיסה בהליפקס. ב-1819, לאחר סדרת שיפוצים בפורטסמות', נשלחה "ליאנדר" בפיקוד קפטן צ'ארלס ריצ'רדסון לשמש אוניית הדגל של תת-אדמירל הנרי בלקווד במימי הודו. היא שבה לאנגליה בשלהי 1822 והוסבה לאוניית קליטה (receiving ship) בנמל פורטסמות', תפקיד אותו מילאה מ-1823 עד 1830. במרץ 1830 הוצאה האונייה משירות, פורקה ונגרטה.
21 גשרים
21 גשרים (באנגלית: 21 Bridges) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 2019 בכיכובם של צ'דוויק בוזמן, סיינה מילר, ג'יי קיי סימונס, סטפן ג'יימס, קית' דייוויד וטיילור קיטש.
עלילה
בלש משטרת ניו יורק אנדרה דייוויס (צ'דוויק בוזמן), שנחקר לא פעם במחלקה לחקירות שוטרים על כך שהפעיל כוח קטלני בשבעה מקרים שונים, מונה לחקור שוד לילי. שני נחתים לשעבר, ריי (טיילור קיטש) ומייקל (סטפן ג'יימס), נשכרו לשדוד משלוח סמים שהוסתר במרתף מסעדה, אולם השוד השתבש, והשניים ניהלו קרב יריות עם שוטרים שהגיעו למקום והרגו שמונה מהם. השודדים נמלטו על נפשם למנהטן ודייוויס מנהל אחריהם מצוד ברחבי העיר.
יחסי מצרים–צ'ילה
יחסי מצרים–צ'ילה הם יחסי החוץ בין מצרים וצ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה לבין מצרים כוננו בשנת 1929, ומצרים הייתה המדינה הראשונה בעולם הערבי שכוננה יחסים עם מדינה באמריקה הדרומית. באותן שנים שתי המדינות חתמו על הסכם שלום והסכם על יתרונות מסחריים כדי למסד את קשריהן הדו-צדדיים. באותן השנים הראשונות, היחסים התמקדו בנושאים כלכליים. ב-23 בדצמבר 1957 החליטו שני הצדדים להעלות את נציגיהם לרמת השגרירות. קודם לכן, שגריר ברזיל בקהיר ייצג ישירות את האינטרסים הצ'יליאניים במדינה.
בשנות השישים הגדילו שתי המדינות את היחסים הדו-צדדיים שלהן מעבר לתחום הכלכלי, וקבעו הסכם תרבות. כך, בשנת 1966, הקימה אוניברסיטת צ'ילה את המרכז ללימודי ערבית, שהאדריכל והמנהל הראשון שלו היה האקדמאי המצרי לופדי עבדאל באדי, מאוניברסיטת הליופוליס.
בדצמבר 1978 התקיימה הפגישה הראשונה של הוועדה המעורבת הצ'יליאנית–מצרית בראשות סגן הקנצלר הצ'יליאני אנריקה ואלדס, מטעם צ'ילה ומזכיר המדינה של משרד הכלכלה, סחר חוץ ושיתוף פעולה כלכלי במצרים. אחמד וופאן סעיד. בפגישה אושרו תקנות לפיתוח דו-שיח דו-צדדי ונושאים כמו הלוואה מצרית אפשרית למימון ייצוא צ'יליאני, הצעתה של צ'ילה להעניק מלגות ללימודי תואר שני במוסדות כלכליים לאומיים וסיוע טכני בשליטה על מדבריות. כתוצאה מהבנה דיפלומטית זו נחתמו בשנים הקרובות מכשירי שיתוף פעולה שונים, ביניהם הסכם תרבות (1960), מסחרי (1977), הסכם שיתוף פעולה תיירותי (1981), הסכם שיתוף פעולה מדעי ומדעי. טכניקה (1982); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (1988); תזכיר שיתוף פעולה חקלאי (1997); תזכיר בין הבנקים המרכזיים של צ'ילה ומצרים (1998); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות ואחר לקידום יצוא (1999).
בשנת 2005 ביקר נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס במצרים והיה לראש הממשלה הצ'יליאני הראשון שביקר במדינה זו. ב-15 בינואר הוא הגיע לקהיר, שם נפגש עם מקבילו חוסני מובארכ, איתו חתם על הסכם שיתוף פעולה תרבותי וחינוכי והסכם כוונות לשיתוף פעולה טכני ארכאולוגי בין תרבות צ'ינצ'רו בצ'ילה לבין "התרבות הפרעונית" במצרים.
יחסים כלכליים
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-51 מיליון דולר בשנת 2016, שהיוו גידול של 1.6% בחמש השנים האחרונות. היצוא העיקרי מצ'ילה למצרים כולל קתודות נחושת, עץ אורן, עיסת עץ כימית ושזיפים מיובשים, בעוד שמצרים מייצאת בעיקר שטיחים, ג'ינס כחול, שעועית וחולצות כותנה.
כיום, הפרויקט הבילטרליים המשמעותי ביותר כולל את פעילותה של חברת הנפט הממשלתי הצ'יליאנית ENAP-SIPETROL במצרים, פרויקט במסגרתו החלו חיפושים והפקה של נפט באתרים שונים מצריים מאז 1998.
תינוק מוזר במשפחה
התסריט מבוסס על הרומן "התחש המכוער" של גלדיס ברונין סטרן משנת 1938. העלילה היא על כלב דני ענק שגדל עם כלבי תחש וחושב שהוא אחד מהם (בדומה לברווזון המכוער).
תקציר העלילה
מארק גאריסון (דין ג'ונס) ואשתו פראן (סוזן פלשט) ממהרים לביתו של הווטרינר ד"ר פרואיט (צ'רלי רגלס). כלבת התחש שלהם דנקה עומדת להמליט. מארק נעצר על ידי השוטר קרמודי (טלי טורדסן) על נסיעה במהירות כפולה מהמותר אך מארק אומר לו שהוא ממהר ללידה. השוטר מלווה אותו לבית החולים אבל כשמתברר לו שהכוונה לווטרינר, הוא קונס אותו ב-110 דולר. דנקה ממליטה שלוש כלבות שפראן קוראת להן וילהלמינה, קלואי והיידי.
כאשר מגיע מארק למחרת כדי לקבל את הכלבות מראה לו הרופא גור מסוג דני ענק שאמו דחתה אותו כי אין לה מספיק חלב. הוא מבקש ממארק לאמץ אותו ומארק מסכים. לפראן הוא מספר כי דנקה המליטה עוד גור זכר והם קוראים לו ברוטוס.
פראן לא מבחינה בתחילה במוצאו השונה של ברוטוס אך האמת מתגלה במהרה. ברוטוס חושב שגם הוא תחש ומשחק עם הכלבות וביחד הם גורמים להרס גדול בבית. ברוטוס אוהב כמותן לשבת על רגליו של מארק וכן ללכת על גחונו. פראן מאשימה את ברוטוס בהרס ומכריחה את מארק להחזיר את ברוטוס לווטרינר. כאשר מסתבר לה שמארק מדוכא בגלל זה היא מחזירה לו את ברוטוס בהפתעה כמתנת יום הולדת.
ברוטוס גדל לממדים של כלב ענק. השוטר קרמודי שמחפש פורץ בסביבה נתקל בו ונאלץ לברוח ממנו, לטפס על עץ ולשהות שם כל הלילה.
פראן מתכננת מסיבה גדולה בביתם. היא מזמינה את מר טויאמה (רוברט קינו) מנהל חברת קייטרינג ואחיינו קנג'י (מאקו). קנג'י מפחד מברוטוס וגם הוא מטפס על עץ מפחד.
בעת המסיבה הם קושרים את ברוטוס בחוץ אך קלואי באה לבקר אותו והוא משתחרר ושניהם פורצים למסיבה ועורכים בה שמות כולל זריקת אורחים לבריכה ומריחת פניהם של טויאמה וקנג'י בשכבות עבות של עוגות עתירות קצפת.
לבסוף מציע הרופא למארק להירשם לתחרות כלבי דני ענק. הרופא מאמן את מארק וברוטוס לקראת התחרות. ברוטוס רואה בקהל הצופים כלבת תחש ומתחיל לזחול על גחונו להפתעת השופטים אבל כשהוא רואה כלבה דנית גדולה הוא מבין שהוא דני גדול, קם זקוף וזוכה במקום ראשון לשמחתם של ד"ר פרואיט, מארק ופראן.
הפצה
המועצה לביקורת סרטים ומחזות אישרה את הפצת הסרט לחברת פורום פילם ב-23 ביוני 1967.
טופס 17
במערכת הבריאות בישראל, טופס 17 הוא טופס התחייבות מהגורם הרפואי המבטח (קופת חולים כללית, קופת חולים מכבי, קופת חולים מאוחדת, קופת חולים לאומית, ביטוח רפואי לעובדים זרים), עבור שירות רפואי לו זכאי המבוטח, מתוקף התקנות לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, הכלול בסל הבריאות.