cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
להט"ב ויהדות
היהדות הקונסרבטיבית
ועד ההלכה הקונסרבטיבי העולמי הוא המוסמך לקבל החלטות הנוגעות לפסיקה בתנועה. בשנת 1992 קיבל הוועד החלטה פרי עטו של הרב יואל רוט שקבעה כי הוועד מחזק את האיסור המסורתי על התנהגות הומוסקסואלית, נישואים חד-מיניים והסמכה לרבנות של הומואים, לסביות וביסקסואלים גלויים במוסדות התנועה. אולם איסורים אלה הפכו יותר ויותר שנויים במחלוקת בתוך התנועה הקונסרבטיבית, ומנהיגות הקונסרבטיבית נדרשה להפסיק את האפליה נגד החברים הלהט"בים בקהילה. בעקבות ההחלטה גם הוקם ארגון "קשת רבנים", הכולל רבנים קונסרבטיביים מכל העולם, התומכים בשוויון זכויות מלא ללהט"בים קונסרבטיבים ועורכים טקסי נישואים חד-מיניים. התנועה לא מתייחסת לטרנסג'נדרים.
בשישה בדצמבר 2006 שינה הוועד העולמי את עמדתו וסלל את הדרך לשינויים משמעותיים הנוגעים למדיניות של התנועה הקונסרבטיבית בנוגע להומוסקסואליות. הוועד החליט לאפשר הסמכה של להט"בים לרבנות במוסדות התנועה הקונסרבטיבית, אך התיר לכל אחד מארבעת בתי המדרש בעולם להכריע בסוגיה באופן עצמאי. שני בתי המדרש בארצות הברית החליטו על קבלה מלאה, ואילו בית המדרש בישראל ובית המדרש בארגנטינה החליטו שלא לקבל להט"בים לשורותיהם.
למעשה הוועד העולמי אימץ שלוש פסיקות שו"תים שונות המשקפות שלוש גישות שונות מאוד כלפי הנושא. במסגרת כלליה של התנועה הקונסרבטיבית, אימוץ של דעות רבות מתיר לרבנים אינדיבידואלים, קהילות ובתי ספר רבניים קונסרבטיביים לבחור באחת מאותן דעות, וכך לבחור באופן עצמאי האם לשמור על האיסור המסורתי על התנהגות הומוסקסואלית או להתיר נישואים חד מיניים והסמכה לרבנות של חד-מיניים.
שו"ת אחד נקט בעמדה ליברלית מאוד ביחס לעמדה הקודמת, וביטל את רוב (אך לא כל) האיסורים הקלאסיים על התנהגות הומוסקסואלית. זה נוסח על ידי הרבנים אליוט דורף, דניאל נבינס (Daniel Nevins) ואברהם רייזנר (Avram Reisner). גישה זו ביטלה את רוב ההגבלות על התנהגות הומוסקסואלית, ופתחה את הדלת עבור להט"בים בכל הנוגע להסמכה שלהם לרבנות ומינויָם כחזנים. עם זאת, הצעה זו לא הכירה בנישואים של בני אותו המין. השו"ת הסתמך על הכלל התלמודי של כבוד הבריות, אך בד בבד עמד מאחורי האיסור של משכב זכר, אותו הוא הגדיר כאקט ההומוסקסואלי היחיד שנאסר בתורה (דאורייתא). איסור זה נשאר בחזקת "יהרג ובל יעבור" במסגרת החלטה זאת, ולפיה יהודי המעוניין לשמור תורה ומצוות חייב להקפיד עליו. הגישה לאפשר הסמכה של להט"בים לרבנות במוסדות התנועה הקונסרבטיבית, אך התיר לכל אחד מארבעת בתי המדרש בעולם להכריע בסוגיה באופן עצמאי. שני בתי המדרש בארצות הברית החליטו על קבלה מלאה, ואילו בית המדרש בישראל ובית המדרש בארגנטינה החליטו שלא לקבל להט"בים לשורותיהם.
שתי הגישות האחרות החזיקו באיסורים המסורתיים. אחת מהן הייתה פסיקת השו"ת של הרב יואל רוט. גישה זו אומצה כדעת הרוב כאשר 13 מתוך 25 קולות הצביעו בעדה. לפי גישה זו יש לאכוף איסור גורף על התנהגות הומוסקסואלית. הגישה השנייה נכתבה על ידי הרב ליאונרד לוי (Leonard Levy), והיא אומצה כגישת מיעוט שזכתה לשישה קולות. גישתו של לוי התוותה דרכים שבהן ניתן להבטיח שלהט"בים יזכו ליחס הראוי להם מכורח כבוד הבריות וכן למקום מכובד בקהילות ובמוסדות הקונסרבטיביים, לצד שמירה על האיסורים המסורתיים נגד פעילות מינית חד-מינית.
התוצאות של החלטה זו היו מעורבות. מצד אחד, 4 מחברי הוועדה, הרבנים רוט, לוי, מאיר רבינוביץ (Mayer Rabinowitz) ויוסף פראוזר (Joseph Prouser) התפטרו מהוועד לאחר אימוץ השינוי ב-2006. מצד שני, בית הספר זיגלר ללימודים רבניים באוניברסיטה היהודית האמריקאית בלוס אנג'לס הודיע מייד שהוא יתחיל להסמיך להט"בים ברגע שהחלטת הוועד האוסרת על הסמכה כזו תעבור. ב-26 במרץ 2007, בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) בניו יורק פעל באופן דומה, והחל לקבל מועמדים להט"בים לתוכנית ההסמכה הרבנית שלו.
ביוני 2012, האגף האמריקאי של היהדות הקונסרבטיבית אישר טקסי נישואים חד-מיניים בהצבעה מוחצת של 13 מול 0.
במקביל, בתי כנסת קונסרבטיבים באירופה ובישראל, שבאופן היסטורי היו יותר מסורתיים מהתנועה האמריקאית, המשיכו לדבוק באיסור הנחרץ על יחסי מין הומוסקסואלים, הסמכתם לרבנות ונישואים חד-מיניים. כיוון שכך, רוב הרבנים הקונסרבטיביים מחוץ לארצות הברית עושים שימוש בסמכות שלהם כרבנים מקומיים (מרא דאתרא) כדי לדחות פסיקות יותר ליברליות. ראש ועד ההלכה של התנועה הקונסרבטיבית בישראל, הרב דוד גולינקין, כתב לוועד הרבנים הקונסרבטיבי העולמי במחאה על החלטת הוועד לשקול מחדש את האיסור המסורתי על התנהגות הומוסקסואלית. נמסר כי למרות החלטת הוועד העולמי להסמיך להט"בים גלויים לרבנות, לא יהיה שום שינוי במדיניות של מכון שכטר ללמודי רבנות. התנועות הקונסרבטיביות בארגנטינה, הונגריה ובריטניה הצהירו שהם לא יקבלו או יסמיכו להט"בים גלויים. בשנת 2012 שינה בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר שבירושלים את מדיניותו, בעקבות הצבעה במסגרתה הצביעו 17 רבנים מתוך 18 בעד פתיחת שערי בית המדרש לתלמידים ותלמידות הומואים ולסביות (הרב ה-18 נמנע בהצבעה) הודיע מכון שכטר על נכונותו לקבל הומואים ולסביות לתוכנית ההסמכה לרבנות החל מסתיו 2012.
הרב ברדלי ארטסון (Bradley Artson), דיקן בית הספר הרבני באוניברסיטה היהודית האמריקאית, טוען כי הוא למד כל התייחסות שהוא יכול היה למצוא בנוגע לפעילות הומוסקסואלית המוזכרת אצל כותבים יוניים ולטיניים עתיקים. כל ציטוט שהוא מצא מתאר את המפגש בין גברים כאשר צד אחד, האדון, מתעלל באופן פיסי בשני, העבד. הרב ארטסון לא יכול היה למצוא דוגמה אחת שבה צד אחד לא היה משועבד לצד השני. "אין להשוות מערכות יחסים הומוסקסואליות כיום לעולם העתיק", כותב הרב ארטסון, "אני מכיר יותר מדי אינדיבידואלים הומוסקסואלים, כולל חברים קרובים וקרובי משפחה, המחויבים האחד לשני במערכות יחסים מונוגמיות ארוכות טווח. אני מכיר יותר מדי זוגות בני אותו המין שבהם בני הזוג אוהבים והם מגדלים ילדים אתיים והגונים. מי אמר שמערכת היחסים המשפחתית שלהם קדושה פחות בעיני האל מזו שלי עם אשתי וילדיי?". הרב הקונסרבטיבי הרשל מאט הביע את דעתו בנושא, ולפיה איסור משכב זכר מופנה רק אל מי שיש להם משיכה טבעית אל בני המין השני ומשום כך הם מצווים על פרייה ורבייה. הומוסקסואלים, לפי מאט, הם חסרי יצר המשיכה לבני המין השני ועל כן אין טעם למנוע מהם לממש את משיכתם המינית. גישתו של מאט זכתה לגיבוי ותמיכה גם בישראל.
היהדות הרפורמית
היהדות הרפורמית (היהדות המתקדמת) מקבלת להט"בים באופן מלא. רבני התנועה משיאים זוגות בני אותו המין, ובמוסדות התנועה מכשירים רבנים ורבניות להט"בים. דוגמה בולטת לכך היא קהילת בית משפחה הפרו-להט"בית הממוקמת בוושינגטון די. סי. בארצות הברית.
היהדות הרפורמית קוראת את הפסוק, כמתייחס למין פולחני שהיה נהוג במקדשים הכנעניים, ועיקרו עבודת אלילים. על פי היהדות הרפורמית איסור זה אינו רלוונטי לגברים הומואים בימינו.
עמדת היהדות הרפורמית נקבעה לאחר תהליך שינוי עמוק ושל בחינה מחדש של נושא היחס להומואים וללסביות בקהילות היהודית. התהליך החל בשנות השבעים של המאה העשרים, והגיע להבשלה בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת. שינוי עמדות זה מתבסס על התפיסה המדעית המודרנית של נטייה מינית ושל זהות מגדרית, והושפע על ידי תהליכים חברתיים בחברה היהודית האמריקאית, שבה היהדות הרפורמית היא הזרם הדומיננטי והגדול ביותר.
בשנות השמונים החלו סמינרים לרבנים רפורמים לקבל הומואים ולסביות לשורותיהם, ובשנות התשעים פסקה המועצה העליונה של הרבנים הרפורמים בארצות הברית, כי אין להבדיל בין רבנים על סמך נטייתם המינית, וכי "כל היהודים שווים מבחינה דתית, ללא קשר לנטייתם המינית". בשנת 1998 אישרה היהדות הרפורמית עריכת טקסי זוגיות לזוגות גברים, ולזוגות נשים. בשנת 2000 הונהגו טקסי נישואין לכל דבר גם בין זוגות חד מיניים. בשנת 2005 הוקם "המכון ליהדות ונטייה מינית" על מנת לקדם שילוב של הומואים ולסביות ואנשים טרנסג'נדרים בקהילות היהודיות. ב-6 אפריל 2021 נבחר לכנסת מטעם מפלגת העבודה הרב הרפורמי, גלעד קריב, ממנהיגי היהדות הרפורמית בישראל ומחוצה לה המשתתף במצעדי גאווה ותומך ידוע בקהילה הגאה.
היהדות הרקונסטרוקציוניסטית
יהדות רקונסטרוקציוניסטית רואה בהומוסקסואליות ובביסקסואליות כביטוים נורמלים של מיניות, והיא מקדמת בברכה להט"ב לקהילות הרקונסטרוקיביות ומאפשרת להם להשתתף באופן מלא בכל היבט של החיים. מאז 1985, בית הספר הרבני הרקונסטרוקטיבי מקבל אליו מועמדים להט"בים גלויים לתוכנית הרבנים והחזנים שלו. ב-1993, ועדת התנועה הנפיקה את "הומוסקסואליות ויהדות: העמדה הרקונסטרוקטיבית". התאחדות הרבנים הרקונסטרוקטיבית (RRA) עודדה את חבריה לערוך נישואים/טקסי מחויבות של בני אותו המין, אף על פי שהיא לא דרשה זאת מחבריה. ב-2007, התאחדות הרבנים הרקונסטרוקטיבית בחרה כנשיאה את הרבה טובה שפיצר (Toba Spitzer), הלהט"בית הגלויה הראשונה שעמדה בראש התאחדות רבנים בארצות הברית.
בשנת 2013 התאחדות הרבנים הרקונסטרוקטיבית בחרה לנשיאה את הרב ג'ייסון קליין (Jason Klein), הלהט"ב הגלוי הראשון שנבחר לעמוד בראש התאחדות רבנית ארצית של אחד מהזרמים היהודיים הראשיים בארצות הברית. בנוסף באותה שנה נבחרה הרבה דבורה וקסמן (Deborah Waxman ) כנשיאת בית הספר הרבני הרקונסטרוקטיבי, המשמש כאיחוד קהילות וסמינר לרבנים. כנשיאה, היא האישה הראשונה והלסבית הראשונה לעמוד בראש איחוד קהילות יהודי, וכן הרבה הראשונה והלסבית הראשונה העומדת בראש סמינר יהודי.
להט"ב בקהילה הדתית
להט"בים בחברה היהודית הדתית מתמודדים עם קשיים דומים לאלה עמם מתמודדים עמיתיהם בחברה הכללית: קבלה עצמית, התמודדות עם דעות קדומות של החברה ושל האדם עצמו ויציאה מהארון. קשיים אלה מועצמים בחברה הדתית על שום היותה חברה שמרנית ובעלת מבנה קהילתי חזק, בגלל גילויים של הומופוביה שניתן למצוא בה וכן בגלל איסור משכב זכר ואיסורים נוספים הנוגעים להתאמה מגדרית שבהלכה. למרות הקשיים שמעמידה החברה הדתית, ולמרות הדילמות האמוניות עמן נדרש להתמודד האדם הלהט"ב הדתי עצמו, שומרים לסביות, טרנסג'נדרים והומואים דתיים רבים על אורח חיים דתי, מבלי להתכחש לנטייתם המינית ולזהותם המגדרית ומבלי לוותר על זוגיות עם בן-זוג מאותו המין, ועל גידול ילדים. רבים אחרים בוחרים לעזוב את הדת ולצאת בשאלה. אצל חלקם הנטייה המינית או הזהות המגדרית מהווה גורם משמעותי בהחלטה לוותר על אורח החיים הדתי. גם אלה ממשיכים להתמודד עם החברה הדתית ויחסה ללהט"ב, משום שבני משפחתם ורבים מחבריהם נשארים דתיים.
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 מתקיים בציבור הדתי שיח ער בנושא הומואים ולסביות (ראו להלן), ונראה כי יש תהליך של הגדרה מחדש של היחס להומואים וללסביות הן בקרב מנהיגים בציבור הדתי והן בקרב חלק מהקהל הדתי. הדיון בנושא טרנסג'נדרים לעומת זאת עדיין נמצא בראשיתו.
במדגם שנערך בשנת 2012, נמצא ששיעור בני הנוער הלהט"בים שדיווחו שניסו להתאבד, גבוה בקרב המסורתיים והדתיים (חמש מתוך תשע) יותר מאשר בקרב החילוניים (תשע מתוך 26). עורכת המחקר, הפסיכולוגית חנה בר יוסף, נימקה את הממצא במצוקה שהלהט"ב הדתיים חווים מול משפחותיהם.
התגבשות קהילה להט"בית דתית בישראל
להט"בים שגדלו בחברה הדתית בסוף המאה העשרים, כשנושא הנטייה המינית עוד היה טאבו, גדלו בתחושה כי הם הלהט"ב היחידים בסביבתם. האפשרות של שילוב הנטייה המינית וחיים אמוניים נתפסה כסתירה מובנית, והם נאלצו לבחור בין חיים בשקר בתוך החברה לבין יציאה בשאלה.
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, התארגנה לראשונה קבוצה של הומואים דתיים במסגרת אגודת הלהט"ב, הקבוצה שנקראה הו"ד-הומואים דתיים, פעלה במשך כמה שנים וקיימה מפגשים חברתיים. הקבוצה היוותה ניסיון בוסרי ליצור מסגרת להומואים דתיים והיא התפרקה כעבור מספר שנים מבלי שהגיעה להיקף פעילות ניכר.
הגורם המכריע בגיבוש קבוצות להט"ביות דתיות בנות קיימא ובהיקף שלא ניתן להתעלם ממנו היה האינטרנט. משהתרחב היקף השימוש באינטרנט בישראל בשלהי המאה העשרים, הוקמו פורומים מקוונים של הומואים ולסביות דתיים. הפורומים איפשרו לראשונה להומואים דתיים וללסביות דתיות ליצור קשר עם אנשים כמותם מבלי לפגוע במעטה האנונימיות. מספר רב של להט"ב דתיים נוכחו לדעת, לראשונה בחייהם, כי התחושות שהם חווים והדילמות איתן הם מתמודדות שותפות לרבים אחרים בציבור הדתי. לאחר זמן החלו הכותבים בפורום לארגן מפגשים, ונוצר הווי חברתי להומואים ולסביות דתיים שחרג מגבולות המרחב הווירטואלי.
אחת הקבוצות החברתיות הבולטות הייתה קבוצתו של בחור שהשתמש בשם הבדוי "אסף זהבי" - בחור ישיבה שחזר בתשובה על מנת להילחם בנטייתו המינית, ולאחר שנואש ממלחמתו האישית בחר להשלים עם נטייתו ופעל לריכוז קבוצות חברתיות של הומואים בציבור הדתי. בשנים 2001 עד 2005 ארגנה קבוצתו של "אסף זהבי" מפגשים קבועים שכללו פעילות חברתית ודיון על האפשרות להכיל את הנטייה המינית תוך שמירת האמונה. הקבוצה הזמינה רבנים מהציבור הדתי לאומי לדבר בפנייה והייתה מהגורמים שהניעו את השיח בין רבנים להומואים דתיים.
התבססות הקבוצות הלהט"ביות הדתיות, הפורומים באינטרנט והיצירה הקולנועית בנושא הביאו להט"בים דתיים להכרה כי מצבם אינו זמני או בר שינוי. נוצרה מסה קריטית של נשים לסביות דתיות וגברים הומואים דתיים שביקשו לקיים זוגיות עם בן זוג מאותו המין תוך שמירה על אמונתם הדתית.
קואליציית קהילה דתית גאה
"קהילה דתית גאה" היא קואליציה של הארגונים הדתיים הגאים חברותא ובת קול וכן המניין הגאה, שבל, ואיגי דתי, הרואים עצמם חלק מקהילה אחת בעלת ערכים משותפים ומטרות דומות. ארגונים אלה רואים בזהות מינית ומגדרית חלקים מרכזיים בהווייתו של אדם, ושואפים לקבלה והשלמה עם הנטייה המינית, בשילוב עם אורח חיים דתי. בין הארגונים קיימת מחויבות אסטרטגית לשיתוף פעולה, והם עושים שימוש במותג "קהילה דתית גאה" בפרויקטים קהילתיים משותפים כגון צעדה במצעד הגאווה ושבתות קהילתיות.
חברותא - הומואים דתיים
חברותא - הומואים דתיים הוא ארגון יהודי דתי של הומואים בני החברה הדתית, דתיים ודתיים לשעבר בישראל, הפועל בפומבי לקידום סובלנות וקבלה בחברה דתית בנושא נטייה מינית ושונות מגדרית. הארגון הוקם בשנת 2007 על ידי בוגרי ישיבות הסדר ומכינות קדם צבאיות ומהווה בית חברתי להומואים מבתים דתיים הסייע לחבריו להשלים עם נטייתם המינית ולשלבה עם זהותם הדתית ולשם כך מספק מסגרת חברתית הכוללת פעילות חברתית חודשית, טיולים, ושבתות משותפות.
חברותא פועל לשילוב הומואים בחברה הדתית באמצעים ארגון כנסים על בסיס קבוע בירושלים, תל אביב וחיפה, פרסום עלונים, ופעולות אחרות לקידום שיח גלוי בנושא ומתחזקת אתר אינטרנט המשמש במה לדעות ולחוויות. הארגון נמצא בשיח ישיר עם רבנים ומחנכים בשיתוף פרויקט ההסברה "שבל - חינוך ותמיכה". חברי הארגון מדריכים את קבוצות הנוער הדתיות בארגון הנוער הגאה. אנשים מתוך חברותא היו שותפים בהקמת "המניין הגאה". במאי 2011 ארגון חברותא ובית הלל הפיקו במשותף כנס לציבור הרחב בהשתתפות הרב ד"ר בני לאו, הרב ארלה הראל, וחברים מהקהילה הדתית הגאה, ובנוכחות כמאתיים איש וכן עיתונאים וצוותי צילום. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הומואים, לסביות ורבנים מהציבור הדתי לאומי קיימו שיח פומבי בנושא.
בת-קול – נשים דתיות לסביות ביסקסואליות טרנסג'נדריות וקוויריות
בת-קול – נשים דתיות לסביות ביסקסואליות טרנסג'נדריות וקוויריות היא עמותה המקיימת מסגרת של תמיכה ושל ערבות הדדית לנשים המבקשות לשלב בין שני חלקים בזהותן העצמית והחברתית – היותן להט"ביות מחד והיותן דתיות מאידך. הארגון מקדם חינוך לסובלנות ולשוויון בחברה הדתית, מתוך מטרה לאפשר ללסביות דתיות ולבני משפחותיהן לחיות חיים מספקים של כבוד ושותפות בתוך החברה הדתית. המקיים מפגשי שיחה קבועים ופעילויות חברתיות שונות ללסביות דתיות לאורך כל השנה, ביניהן קבוצת לימוד ושבת משותפת. מפגשים אלה מהווים מסגרת חברתית חשובה וקבוצת תמיכה וסיוע בקהילה הדתית-גאה. בנוסף להיותה מסגרת חברתית, העמותה מנסה לשנות את התפיסות של החברה הדתית בנושא זה, ולקדם את שילובן המלא של לסביות בחברה הדתית.
בת קול הוקמה בחורף 2005, ומראשיתה התנהלה כארגון קהילתי בעל וועדה נבחרת. בנוסף לפעילות הקהילתית פועלת בת-קול במישור הציבורי ומעוררת מודעות לנושא הנטייה המינית בחברה הדתית באמצעות ראיונות באמצעי התקשורת, ארגון כנסים, צעידה כארגון במצעד הגאווה והסובלנות בירושלים ובתל אביב, ושותפות בפרויקט ההסברה שבל. נשים מבת קול היו שותפות בהקמת המניין הגאה. בבת-קול חברות היום מעל מאתיים חברות. העמותה הוקמה בשם "בת-קול – ארגון לסביות דתיות", אך בינואר 2021 שינתה את שמה ל"בת-קול – נשים דתיות לסביות ביסקסואליות טרנסג'נדריות וקוויריות".
המניין הגאה
המניין הוא הלכתי שוויוני על פי פרוטוקול שירה חדשה. בשל שיקולים הייחודיים לקהילה הגאה, בין היתר הצורך להכיל גם כאלה שאינם מזדהים במגדר מסוים, הוא מכיל בנוסף לעזרת הנשים ולעזרת הגברים גם עזרה מעורבת. המניין מהווה אבן שואבת גם ללהט"בים מסורתיים וחילוניים שעד אותו רגע לא ראו מקום בבית הכנסת. המניין מתאסף בחגי ישראל בלבד, ומקיים תפילות אליהם מגיע קהל של מעל מאתיים איש בכל פעם. העמותות חברותא ובת-קול תומכים במניין הגאה, למרות התנגדות של רבנים לקיומו.
נוער גאה דתי
בנובמבר 2009 הוקמו בארגון נוער גאה קבוצות חברתיות להומואים וללסביות צעירים דתיים הפועלת במתכונת נפרדת. הקבוצה מחולקת לבנים ובנות והיא כוללת קבוצת בנים צעירה בגילאי 15–18, קבוצת בנים בוגרת לבני ה-18–23, וקבוצת בנות בגילאי 16-22. הקבוצות מרוכזות על ידי מתנדבים מארגון ההומואים הדתיים חברותא. ומתנדבות מארגון הלסביות הדתיות בת-קול. החניכים והחניכות הבגירים מצטרפים לשבתות הקהילה הדתית הגאה. תוכני "איגי דתי" מותאמים לבני נוער ולצעירים דתיים והפעילות מתקיימת במעטה של סודיות, תוך הקפדה על כללי חשאיות נוקשים. זאת על מנת שלא לבצע אאוטינג ולשמור על דיסקרטיות המשתתפים אשר כולם בארון.
שבל - חינוך ותמיכה
"שבל - שהכל ברא לכבודו", מאגד בתוכו כשלושים גברים ונשים, מחברותא ומבת קול, המקיימים מאז שנת 2008 מפגשים עם מחנכים בחברה הדתית, לצורך קידום הבנה לבני נוער ובוגרים הומואים לסביות טרנסג'נדרים וביסקסואלים. מתנדבי שבל מגיעים לכ-30 פעילויות בשנה עם מחנכים ואנשי טיפול דתיים בבתי ספר ישיבות ואולפנות. פורמט הפעילות נלקח מארגון ההסברה החילוני "חוש"ן - חינוך ושינוי", בו מגיעים גבר הומו ואישה לסבית למפגש של כעשרה עד שלושים איש ומספרים על החוויות והקשיים בהם נתקלו כבני נוער וכבוגרים להט"ב. שבל זוכה לשיתוף פעולה ולסיוע בגיוס כספים מחברותא ומבת קול, לצד תמיכה מקצועית מ"חוש"ן - חינוך ושינוי".
הו"ד - הומוסקסואלים דתיים
הו"ד - הומואים דתיים היא עמותה של הומוסקסואלים דתיים בישראל שהקומה על ידי רון יוסף ב-1 בפברואר 2008. לטענת אנשי הארגון, הארגון פועל לפי תורת ישראל ומחויב להלכה היהודית האורתודוקסית ומתנגד למשכב זכר, אך תומך בזוגיות חד-מינית. בסיס פעילותו הוא באתר אינטרנט ועמוד הפייסבוק, המרכזים את הפעילות, האידאולוגיה והמסרים החברתיים של הארגון. הארגון משמש כמרכז סיוע ותמיכה, חינוך והסברה ומקיים מפגשים, קבוצות לימוד, שבתות, הרצאות וימי עיון.
הו"ד נרשמה כעמותה במאי 2011, וטרם הגישה דוחות או קיבלה אישור ניהול תקין. בעקבות פרסום על מעצרו של ראש הארגון בחשד להונאה, ב-22 בפברואר 2016, פורסם בעמוד הפייסבוק של הארגון שהארגון ימשיך לפעול. אולם, עד אמצע שנת 2019 פורסמו בעמוד הפייסבוק רק שלושה פוסטים, אתר האינטרנט של הארגון חדל לפעול ושם הדומיין שלו עבר לידי ארגון אחר. השם הו"ד הוא ראשי תיבות של "הומוסקסואלים דתיים". הארגון אימץ את שמה של קבוצה חברתית שפעלה בתל אביב, במסגרת אגודת הלהט"ב, בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, והתפרקה. שמו של הארגון מתכתב עם ספירת ההוד בקבלה, ששמה מתקשר להודאה על האמת.
מסמך העקרונות של הו"ד
המסמך נועד לשמש מקור הוראה והדרכה לרבנים ולציבור שומרי התורה והמצוות וכולל תשעה עקרונות:
כמוך - הומואים דתיים אורתודוקסים
כמוך - הומואים דתיים אורתודוקסים היא עמותה מזרם הציונות הדתית, אשר הוקמה בשנת 2011 על ידי פעיל, עמית, אשר היה ממייסדי ארגון "חברותא - הומואים דתיים" ופעיל מרכזי בו. באוקטובר 2010 הוא פרש, בנימוק ש-"חברותא" הפכה ל-"רפורמית-קונסרבטיבית לכל דבר ועניין" ושרבים מראשי הארגון אינם דתיים, וחלקם אף מגדירים עצמם אתאיסטים ואינם צמים ביום הכיפורים. הוא הדגים זאת בכך שחברותא נותנת חסות ל-"מניין הגאה" שבו נשים משמשות כחזניות ושהארגון לוקח חלק פעיל במצעד הגאווה, שהרבנים האורתודוקסיים ואנשי "כמוך" מתנגדים לו. בא' בשבט ה'תשע"א הקים יחד עם חברים את עמותת "כמוך".
עמדת הבסיס של הארגון היא שחבריו דתיים לכל דבר ומשתדלים להקפיד על קיום תרי"ג מצוות במלואן, אך מאידך אדם המרגיש משיכה לבן מינו אינו חוטא, ובמקום להטיף לו מוסר על כך צריך להבין את מצבו ולנסות למצוא פתרונות להקל עליו. הארגון שואף להגביר את המודעות בקרב הציונות הדתית ורבניה למצבם של ההומוסקסואלים הדתיים ואת שילובם בקהילה. הוא מעודד השתתפות באירועים הקשורים לעולמם של ההומואים הדתיים, למעט אירועים שאותם הארגון רואה כמתריסים נגד אורח החיים האורתודוקסי, כגון אירועים לא צנועים בהן מצעד הגאווה. הארגון חבר לרב אהרן הראל במיזם שידוכים הנושא את השם "אנחנו". שיעור השידוכים ערב הקמת המיזם, על פי פרסומי הארגון, הוא של כ-12 זוגות מתוך כ-70 פונים, והקושי העיקרי הוא מיעוט לסביות הפונות למיזם. המיזם זכה לתמיכת מספר רבנים.
הארגון מקיים מפגשים חברתיים, הנערכים אחת לחודש בירושלים או בתל אביב, ולעיתים גם בצפון או בדרום. המפגשים ממוקמים במקום דיסקרטי שאינו מזוהה עם קהילת הלהט"ב. המפגשים מתחילים בהדגשת חשיבות השמירה על הדיסקרטיות של הנוכחים במקום ובדבר תורה קצר. המפגשים כוללים הרצאות, דיונים וסדנאות. בין האישים שהתארחו במפגשים: הרבנים יעקב מדן, מנחם בורשטין ורפי פוירשטיין, ד"ר מרדכי קידר, פרופ' דבורה גילולה, ד"ר ניסן נצר, ג'קי לוי, לייזי שפירא ומיכל בת שבע רנד. בין הסדנאות והקורסים שהיו במפגשים: סדנת צחוק, קורס עזרה ראשונה וקורס בשפת הסימנים. אחת לשנה הארגון מחלק תעודות הוקרה לאנשים מרכזיים שפעלו לטובת הקהילת ההומואים הדתיים. בארגון הביעו רבנים רבין כגון, אהרן הראל (שגם שותף במיזם השידוכים), הרב מנחם בורשטיין, הרב יובל שרלו, הרב יעקב מדן, הרב רפי פוירשטיין, הרב חיים נבון, הרב אבי גיסר, הרב בני לאו, הרב ברוך אפרתי (ראש רבני "דרך אמונה"), הרב רונן לוביץ' ועוד. לצד תמיכה רבנית, גם אנשי מקצוע בתחום הפסיכולוגיה בהם ד"ר צבי מוזס (ראש מכון שילה), פרופ' טוביה פרי (אונ' בר-אילן), ד"ר ברוך כהנא, ד"ר צבי כרמלי (ראש החוג לחינוך במכללה האקדמית הרצוג) ועוד הביעו תמיכה בארגון.
רבני קשת
בשנת 1992 קיבל ועד הרבנים הקונסרבטיבי העולמי החלטה שקבעה כי להט"בים גלויים יתקבלו בברכה כחברי התנועה הקונסרבטיבית, אך לא יוכלו לשמש בתפקידים ציבוריים או להיות מוסמכים לרבנות במוסדות התנועה. הארגון "רבני קשת" הוקם בעקבות ההחלטה, והוא כולל רבנים קונסרבטיביים מכל העולם התומכים בשוויון זכויות מלא ללהט"בים קונסרבטיבים ועורכים טקסי נישואים חד-מיניים הצהרת הארגון היא: "אנו מצהירים שהומואים, לסביות ביסקסואלים וטרנסג'נדרים יהודים ישתלבו באופן מלא בחיי הקהילה ויגיעו לעמדות מקצועיות ומנהיגותיות". לפי הארגון, מטרתו היא להפגיש וליצור קשר בין רבנים גיי פרנדלי, להוות בסיס לקול משותף של רבים קונסרבטיבים התומכים בשוויון זכויות ללהט"ב, ולהיות כתובת לפניות שונות של יהודים קונסרבטיביים או מסורתיים הומואים או לסביות. הארגון מפנה להט"ב יהודים דתיים ובני משפחות שלהם לרבנים שהם גיי פרנדלי לצורך עזרה ומתן סיוע בנושאים שונים, ייעוץ אישי, שאלות בנושא הלכה וקיום טקסים יהודיים. בנוסף לרבנים, חברים בארגון גם חזנים המסייעים בטקסים אלה.
מענה ארגוני לטרנסג'דרים דתיים
ככלל ארגוני הקהילה הדתית הגאה מנסים להכיל טרנסג'נדרים. גברים טרנסים הנמשכים לגברים, משתתפים בפעילויות חברותא, ואילו נשים טרנסיות משתתפות בפעילויות בת קול, הפעילויות המשותפות לחברותא ובת קול תחת הכותרת קהילה דתית גאה, פתוחות ללא הבדל מגדר ונטייה מינית ומאפשרות מקום נוח יותר לטרנסג'נדרים. טרנסים אף נכללים בפעילויות ההסברה של "שבל - שהכל ברא לכבודו". סידורי הישיבה במניין הגאה נבנו על מנת ליצור עזרה מעורבת שאינה דורשת הזדהות מגדרית, דבר שהביא לביקורת מצד מספר רבנים כלפי ארגון חברותא התומך במניין.
עקב מספרם המועט של הטרנסג'נדרים בקהילה הדתית הגאה, והתמחותם של הארגונים במענה להומואים ולסביות, לא ניתן מענה מספק לקשיים הייחודים עמם מתמודדים טרנסג'נדרים. כדי לתת מענה ייחודי לצרכים אלה, הוקמה ב-2008 קבוצה לטרנסג'נדרים דתיים, דתיות ודתיים לשעבר. הקבוצה התכנסה כפעמיים בחודש בירושלים ופעילותה נמשכה כשנה וחצי. הקבוצה עברה כעת למתכונת אינטרנטית. במקביל קיים מזה כחמש שנים קו תמיכה טלפוני ותמיכה במייל המיועד לאוכלוסייה זו.
קולנוע
יצירה קולנועית שיחקה תפקיד חשוב בשיח הציבורי והרבני בנושא ההומואים והלסביות הדתיים, אף שמרבית הסרטים לא הוצגו בהקרנות מסחריות אלא רק בפסטיבלי סרטים והקרנות פרטיות.
בשנת 2001 יצא הסרט התיעודי "לפניך ברעדה" בארצות הברית. הסרט מביא את סיפוריהם האישיים של הומואים ולסביות דתיים בארצות הברית ובישראל, ומשלב ראיונות עם רבנים אורתודוקסים ועם אנשי טיפול המתמחים בדיכוי נטייה מינית באמצעים כימיים. הסרט היה פורץ דרך בהעלאת הנושא לשיח ציבורי. יציאת הסרט עוררה דיון מורכב בציבור הדתי שנמשך עד לימים אלה, ומבוסס על ההנחה שהומואים ולסביות בציבור הדתי היא מציאות קיימת.
בשנת 2004 יצא הסרט התיעודי "את שאהבה נפשי", המספר את סיפורן של שלוש נשים לסביות דתיות וחרדיות בירושלים, המנסות כל אחת בדרכה לגשר בין הצורך באינטימיות עם אישה ובין אורח חייהן ואמונתן. הסרט זכה בפרס אופיר לסרט תיעודי ובפרסים נוספים.
בשנת 2005 יצא הסרט התיעודי "תגיד אמן", של הבמאי דוד דרעי, בן זקונים למשפחה דתית מרובת ילדים מירוחם, בו הוא מתעד לאורך חמש שנים את יציאתו מהארון, מול משפחתו, משלב החששות והניחושים ועד לשלב ההתמודדות של ההורים והאחים. השפעת הסרט על השיח הלהט"בי הדתי בארץ מצומצמת מאחר שהסרט נגנז למעשה, לבקשת אחיו של הבמאי, ואינו מוקרן בפומבי בישראל. לעומת זאת זכה הסרט להקרנות רבות ולביקורות חיוביות בפסטיבלים בינלאומיים.
בשנת 2007 יצר חיים אלבום את הסרט העלילתי "ואהבת" במסגרת בית הספר הדתי לקולנוע מעלה, ובתמיכתו. הסרט מספר את סיפורו של בחור דתי הלומד בישיבת הסדר, ונקרע בין אהבתו לאלוהיו ורצונו להיות שותף מלא בחיי התורה והישיבה, לבין נטייתו המינית. ההכרה במשיכתו לגברים יוצרת אצל הגיבור קונפליקט אמוני וזהותי קשה הנשאר ללא פתרון. הסרט מציג את הקונפליקט בו שרויים הומואים דתיים, והוא הוקרן מול רבנים וקהל דתי כפתיח לדיון בנושא. בין השאר הוקרן הסרט בכנס במסגרת "מכון תורה ויצירה" של בית ספר מעלה בו דנו בנושא רבנים יחד עם הומואים ולסביות דתיים.
בשנת 2020 יצא הסרט התיעודי "חתונה הפוכה" מאת הרב והבמאי מרדכי ורדי, העוסק בהומואים דתיים ולסביות דתיות שהיו נשואים לבני המגדר השני, ובהתמודדויות שלהם אז והיום. הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל דוקאביב. סרטים נוספים:
בקעת גינוסר
בקעת גינוסר היא בקעה הנמצאת צפונית-מערבית לכנרת.
מיקום גאוגרפי
הבקעה גובלת בחלקה הדרום-מזרחי בכנרת (שבעבר כונתה גם ים גינוסר על שם הבקעה), בסמיכות לטבריה, בדרום בהר ארבל, במערב בהר רביד, בצפון בשמורת נחל עמוד ובצפון מזרח בהר האושר.
היסטוריה
בבקעה עברה דרך הים שקישרה בין ארם נהריים למצרים ויש בה שרידים מכל התקופות החל מהתקופה הכנענית, עבור ביישובים יהודיים מתקופת בית שני ומהתקופה הביזנטית וכלה בתקופה הערבית.
בכתבים של יוספוס פלביוס ובכתבי חז"ל מוזכרת הבקעה כאזור פורה וטוב למגורים.
ההתיישבות
במקום קיימים שלושה יישובים יהודיים מגדל, קיבוץ גינוסר וליבנים והישוב הבדואי ואדי אל-חמאם.
במקום קיים גם כפר נחום וכן יש מספר כנסיות במקום כמו כנסיית הלחם והדגים וכן בתי כנסת עתיקים.
בתחילת המאה ה-20 ניסו להתיישב במקום נוצרים גרמנים אך נכשלו בגלל מחלת הקדחת שהייתה נפוצה במקום.
בשנת 1910 הוקמה המושבה מגדל על ידי עולים מרוסיה ובכך החלה ההתיישבות היהודית המחודשת בבקעת גינוסר. הקיבוץ גינוסר הוקם במקום בשנת 1937 והישוב הקהילתי ליבנים הוקם בשנת 1981. היישוב הבדואי ואדי אל-חמאם הוקם ב-1948 עבור הבדואים משבט ערב אל-ע'וארנה, ששכנו עד מלחמת העצמאות בצפון עמק החולה.
אזכורים בשירה
בשיר "ירדה השבת" שכתב יהושע רבינוב והלחין דוד זהבי מוזכרת הבקעה במילים:
שחיקה (פסיכולוגיה)
שחיקה היא מצב של תשישות ארוכת-טווח ועניין מצומצם, בדרך כלל בהקשר של מקום העבודה, אשר לעיתים רבות מוקרן גם לתחומי חיים אחרים כמו חיי משפחה וחינוך ילדים, קשרים בין-אישיים, תחביבים ועוד, ומשפיע עליהם לרעה.
לרוב, שחיקה נתפסת כתוצר של לחצים מתמשכים, ללא תקופה מתאימה של התאוששות. לעיתים משתמשים בשחיקה ולחץ (stress) כשני מונחים מקבילים או זהים, אך שחיקה היא למעשה תגובה ללחצים שקשה להתמודד עמם.
בתחום הארגוני, שחיקה מתייחסת לבעיות כלליות הקשורות בניהול לחצים בעבודה. כך למשל, חוסר איזון בין מספר רב של דרישות בשילוב עם מחסור במשאבים והתנגשות בין הערכים האישיים של העובדים לערכים המגולמים בארגון, גורמים לשחיקה. סקרים מצביעים על כך ש-40% מכוח העבודה בארצות-הברית מושפע באופן שלילי מלחץ וכי מרבית העובדים מאמינים כי הם חווים יותר לחצים בעבודה, בהשוואה לדור הקודם. לחצים אלו מובילים עובדים רבים לחוות תחושות מוגברות של שחיקה, במיוחד כאשר משאביהם להתמודדות עם מצבי לחץ מוגבלים. מצב זה של שחיקה גובה מחיר הן מעובדים והן מארגונים.
רקע
המושג שחיקה נרחב ונחקר עוד החל משנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. כיום, ההגדרה המקובלת ביותר לשחיקה היא ההמשגה של מסלאך ועמיתים, לפיה סינדרום השחיקה מורכב משלושה רכיבים:
גישה אחרת מגדירה שחיקה בעבודה כתוצר של שני תהליכים:
כלים למדידת שחיקה
בתחילת שנות ה-70, כאשר המחקר בתחום השחיקה היה צעיר, מרבית המחקרים התבססו על חקר מקרים, באמצעות שימוש בראיונות עומק עם עובדים בתחום של מתן שירות. בשנות ה-80 המחקר פנה למדידה כמותית של הגורמים וההשלכות של שחיקה, ופותחו מספר כלים מחקריים למדידה שיטתית של שחיקה, חלקם באמצעות סקרים ושאלונים, וחלקם באמצעות בחינה של מדדים פיזיולוגיים כגון רמות הקורטיזול בדם.
MBI: Maslach Burnout Inventory
הכלי המקובל ביותר, בו נעשה השימוש הנרחב ביותר למדידת שחיקה הוא ה-MBI: Maslach Burnout Inventory. מדד זה מכיל 22 פריטים אשר מודדים את שלושת הרכיבים של שחיקה: תשישות, דה-פרסונליזציה וירידה בתחושות המסוגלות וההישגים האישיים. הנבדקים מתבקשים לדרג את התדירות והעוצמה בה הם חווים כל היגד (בסקאלה שנעה בין 1–6 עבור תדירות, וסקאלה שנעה בין 1–7, עבור עוצמה). ניקוד גבוה בממדים של תשישות ודה-פרסונליזציה וניקוד נמוך בסקאלה של הישגים אישיים, משקפים שחיקה גבוהה.
JD-R: Job Demands-Resources
כלי המבוסס על המודל המכונה "דרישות-משאבים בעבודה" (Job demands-resources) אשר מציע כי דרישות בעבודה והיעדר משאבים מובילים לתשישות וחוסר מעורבות. מדד זה מורכב מ-11 פריטים המתארים תנאי עבודה, כאשר 5 פריטים מתייחסים לדרישות בעבודה, ו-6 מתייחסים למשאבים. נחקרים מתבקשים לדרג את מידת הסכמתם עם ההיגדים על גבי סקאלה שנעה בין 1–4. התשובות מקודדות כך שניקוד גבוה יותר מתייחס לדרישות גבוהות יותר וליותר משאבים בעבודה, בהתאמה.
גורמים לשחיקה
ניתן לסווג את כל אותם דרישות, אילוצים ומתחים שאנשים חווים בעבודה ומובילים לשחיקה, לשלוש קטגוריות רחבות המגדירות את הגורמים לשחיקה: מאפייני התפקיד, מאפיינים ארגוניים ומאפיינים אישיים.
מאפייני התפקיד
פעמים רבות אופי העבודה בתפקיד מסוים כולל בתוכו מאפיינים שליליים שעלולים להוביל לשחיקה. הגורם המהותי ביותר הוא יחסים עם עמיתים ולקוחות, שכן הוא דורש משאבים קוגניטיביים ורגשיים מרובים מהעובד, במיוחד בתפקידים בהם העובד נדרש לבצע עבודת רגשות, אשר נמצאה כגורם משמעותי המוביל לחוויה של שחיקה. יתר על כן, עמימות, קונפליקט ועומס יתר בדרישות התפקיד גורמים אף הם לשחיקה.
עמימות, קונפליקט ועומס יתר בדרישות התפקיד
עמימות בתפקיד היא מצב של חוסר בהירות והדרכה בנוגע לאופן בו העובד מצופה לבצע את עבודתו ביעילות ולהצליח בהשגת יעדיו. קונפליקט בתפקיד מתרחש כתוצאה מדרישות מנוגדות המתוקשרות לעובד, כדוגמת מסרים סותרים ולא עקביים לגבי ערכים ונורמות בארגון. עומס בדרישות התפקיד מתייחס הן לריבוי משימות והן למשימות מאוד מסובכות. מצב זה של עומס, עלול להוביל עובדים להרגיש כי הם חסרים את הכישורים והמיומנויות הדרושים להשלמת המשימה באופן יעיל, או להאמין כי לא ניתן להשלים את העבודה במסגרת הזמן המוקצה. כל אלו, ביחד ולחוד, גורמים לשחיקה.
עבודה עם לקוחות
אינטראקציות ישירות, תכופות או ארוכות עם לקוחות, מקושרות עם רמות גבוהות יותר של שחיקה. מחקרים מצאו שככל שמספר הלקוחות גדל, כך נדרשים מהעובד יותר משאבים. כאשר מצב זה מתמשך, העובד פגיע יותר לשחיקה. עומס באינטראקציות בין-אישיות עם לקוחות מתבטא בתדירות, משך, כמות, ואחוז מהזמן אשר מושקע בלקוחות, כמו גם מרחק בין-אישי ומאפיינים של הלקוח (למשל ילד לעומת מתבגר). גורמים אלו מייצגים את עוצמת הקשר עם לקוחות, ומובילים לשחיקה.
עבודת רגשות
עבודת רגשות מתייחסת לתהליכים או חוויות של העובדים בניהול רגשות וביטויים רגשיים במטרה לעמוד בדרישות העבודה. בתפקידים רבים, בעיקר כאלו של מתן שירות, אך לא רק, ישנם מעין חוקים בלתי פורמליים, המתייחסים למידה בה רצוי/לא רצוי להציג רגשות או להסתירם. השליטה של ארגונים על הצגת רגשות היא מלחיצה ומתישה בבסיסה והתנהגות בחוסר אותנטיות לאורך זמן עשויה לייצר תחושות ריחוק וניתוק לא רק מרגשותיו האמיתיים של הפרט, אלא גם מרגשותיהם של אנשים אחרים. כלומר, התנהגות זו היא גם מתישה נפשית וגם גורמת לדה-פרסונליזציה. כמו כן, תחושות של חוסר הישגיות אישית סבירות אף הן אם האדם מאמין כי הציג רגשות באופן לא יעיל או כאשר נתקל בהטרדות מצד לקוחות. עבודת רגשות קשורה אפוא לכל הממדים של שחיקה: תשישות, דה-פרסונליזציה וירידה בתחושת המסוגלות.
מאפיינים ארגוניים
ישנם מספר גורמים המאפיינים את הארגון בו העובד עובד, אשר עשויים להוביל לשחיקה, במיוחד המידה בה עונשים או תגמולים מקושרים לביצועים, פיקוח וניטור, וחוסר הגינות בארגון. כך למשל, מחקר שבחן צדק תהליכי בארגון הראה כי אנשים יותר מעריכים הליך הוגן מאשר תוצאות מועדפות. מחקרים אחרים הראו כי חוסר הגינות בארגון ומערכת יחסים חברתית לא מאוזנת, מנבאים שחיקה.
תלות בין ביצועים לתגמולים ועונשים
המידה בה עונשים ותגמולים מקושרים לביצועים גורמת לשחיקה. שני המצבים הבעייתיים ביותר המובילים לשחיקה הם ביצועים שאינם מתוגמלים וענישה שאינה תלויה בביצועים. עובדים שלא זוכים להכרה על ביצועיהם, או נענשים ללא תלות בביצועיהם, לאורך זמן, חווים שחיקה וירידה בתחושות המסוגלות וההישגים האישיים.
פיקוח וניטור תמידיים
ניטור יתר של מה העובד עושה, מתי וכיצד הוא מבצע זאת, מגביר את הלחץ שעובדים חווים, מפחית את איכות עבודתם ומעכב את הפרודוקטיביות שלהם. עובדים לרוב משגשגים במקומות בהם יש להם שליטה על סביבת העבודה שלהם, ושהייה תחת פיקוח וניטור תמידיים של הממונים או של מערכת דיגיטלית, מקושרת לרמות מוגברות של חרדה, מתח, כעס ועייפות. מנגד, עובדים יחוו פחות שחיקה כאשר יהיה להם חופש עבודה וכוח לקבל החלטות עצמאיות.
ציפיות אישיות
הציפיות של עובדים בנוגע למקצוע, לארגון ולמסוגלות העצמית שלהם תורמות באופן משמעותי לשחיקה. לרוב אנשים צעירים נוטים יותר לחוות שחיקה לעומת אנשים מבוגרים, היות שיש להם תפיסות יותר ריאליות בנוגע לציפיות מעצמם ומאחרים. עובדים יותר אידיאליסטיים, הישגיים ובעלי סטנדרטים גבוהים, נוטים להציב יעדים שאינם ברי השגה, וכך הם מועדים יותר לחוות שחיקה. כמו כן, כאשר העבודה דורשת לפעול על פי ערכים שהוא מתנגד להם, העובד צפוי לחוות כעס, אשמה, עצבנות ומתיחות, וכל אלו יחדיו מגבירים את תחושת השחיקה.
נטיות אישיותיות
עובדים שלא אוהבים מבנים ארגוניים וביורוקרטיה ועובדים בארגון כזה, בעלי נטייה גדולה יותר לחוות שחיקה בעבודה. בנוסף, אנשים שנוטים לייחס אירועים למזל או לגורמים חיצוניים, במקום לייחסם ליכולת שלהם, נוטים יותר אף הם לחוות שחיקה.
השלכות של שחיקה
היות ששחיקה היא תגובה רגשית כרונית למצב של לחץ מתמשך, עלולות להיות לה השלכות שליליות הן על הפרט והן על הארגון. ראשית, שחיקה עלולה לגרום לשלל סימפטומים פיזיולוגיים כגון חוסר תיאבון, כאבי ראש, וכאבים בחזה; וכן לתחושות של חוסר אונים, עצבנות, חרדה ודיכאון. שנית, שחיקה מובילה לנסיגה חברתית ומפחיתה את המידה בה הפרט מעורב באינטראקציות חברתיות כמו גם את טיבן של אותן אינטראקציות, הן עם גורמים בעבודה והן עם גורמים מחוצה לה. שלישית, לשחיקה עלולות להיות השלכות התנהגותיות הכוללות עזיבה, היעדרות, וירידה באיכות ובכמות העבודה. בנוסף, השלכות אלו עלולות לכלול התנהגויות צריכה, כמו עישון ושימוש באלכוהול וסמים. רביעית, שחיקה עשויה להשפיע על התפתחות של עמדות שליליות כלפי לקוחות, כלפי התפקיד, הארגון ואפילו עמדות וגישות שליליות כלפי העצמי. לבסוף, מחקרים מראים כי שחיקה משפיעה על ביצועים בעבודה. גורמי לחץ ודרישות בעבודה, אשר גורמים לשחיקה, מפחיתים את יכולתו של העובד לתפקד ביעילות, וכך למעשה פוגעים בביצועיו.
דרכי התמודדות עם שחיקה ומניעתה
התערבויות מומלצות למניעת שחיקה כוללות אסטרטגיות אישיות כגון ביו-פידבק, מדיטציה, אימון, או פנייה לעזרה ממטפל או יועץ פנים ארגוני. לצד זה, ישנן גישות המדגישות במיוחד את האפקט החזק של אינטראקציות חברתיות במיתון של שחיקה. אינטראקציות תומכות עם קולגות וממונים עשויות לסייע לעובדים להבין את ההיגיון שבדרישות העבודה ולעשות שכל בקונפליקטים או בדרישות הסותרות. דיבור מאפשר אוורור של תסכולים, הבהרה של יעדים עמומים, והגדרה הדדית של מטרות העבודה. זאת ועוד, השתתפות בקבלת החלטות עשויה למנוע ולטפל בשחיקה. עובדים שיש להם קול ביצירת סביבת העבודה שלהם מרגישים שלמים יותר ובעלי כוח. יתרה מכך, השמעת קולם במצבים שונים מסייעת להם להתמודד עם חוקים ורגולציות, אשר אחרת היו ממוסגרות כאילוצים מחלישים או מטרדים מעצבנים.
פרווין רחמן
פרווין רחמן (באורדו: پروین رحمٰن; 22 בינואר 1957, דאקה – 13 במרץ 2013, קראצ'י) הייתה פעילה חברתית פקיסטנית, ומנכ"לית מכון המחקר והדרכה של פרויקט אורנג'י, שנרצחה.
ביוגרפיה
רחמן נולדה ב-22 בינואר 1957 בדאקה, שאז הייתה ממוקמת במזרח פקיסטן (היום בנגלדש). היא לעברה פקיסטן כנערה. היא סיימה תואר ראשון באדריכלות ב-1982 במכללת דאווד להנדסה וטכנולוגיה, ואז המשיכה לתואר שני בתחום הדיור, בנייה, ותכנון עירוני ב-1986 מהמכון לחקר הדיור ברוטרדם. היא עבדה בחברה פרטית לאדריכלות לפני שגויסה על ידי אכתר חמיד להיות מנכ"לית שותפת בפרויקט הפיילוט אורנג'י (OPP) ב-1983, שם היא ניהלה פרויקטים לדיור ותברואה עירונית בשכונות מצוקה. ב-1988, OPP פוצל לארבעה ארגונים, ורחמן הייתה למנכ"לית של פרויקט פיילוט אורנג'י – המכון למחקר והדרכה (OPP-RTI), בו גם ניהלה תוכניות חינוך, הדרכה לבני נוער, אספקת מים והבטחת דיור.
ב-1989, היא ייסדה את עמותת "מרכז משאבים עירוניים" בקראצ'י, והייתה גם חברה בדירקטוריון של סייבאן, עמותה המוקדשת לדיור למען בעלי הכנסה נמוכה, וכן בדירקטוריון של OPP-OCT (קרן הצדקה אורנג'י, המספקת מיקרו מימון).
היא לימדה באוניברסיטת קראצ'י, אוניברסיטת נד, בית הספר לאמנות ואדריכלות של עמק אינדוס, ומכללת דאווד להנדסה וטכנולוגיה.
היא אחותה של הסופרת והמורה אקווילה אסמאעיל.
רציחתה
ב-13 במרץ 2013, רחמן נרצחה כתוצאה מפתיחה באש של ארבעה חמושים רכבה, בסמוך לתחנת המשטרה של פירבאד. רחמן הייתה מבקרת בוטה של ארגוני הפשע שמנהלים עסקאות קרקע בקראצ'י ושל הפטרונים הפוליטיים שלהם.
רחמן הגישה מספר תלונות על איומים נגד חייה. פעם אחת, מספר גברים חמושים פרצו למשרדיה והורו לצוות לפנות את המקום.
החשוד העיקרי ברצח, אחמד חאן, הידוע גם בשם פאפו קשמירי, נעצר במהלך מבצע משותף בין משטרת קראצ'י ומשטרת מנסהרה. אך למחרת, המשטרה ירתה למוות בחבר טליבאן בשם קארי בילאל, וטענה שהוא הרוצח, ובכך נסגר התיק.
ב-15 באפריל 2017, בית המשפט העליון של פקיסטן הורה לרשויות לנהל חקירה מחודשת בעניין רציחתה של רחמן, לאחר שביקורת משפטית על התנהלות המשטרה חשפה כי שוטרים היטו את החקירה המקורית.
בתרבות
ב-2017 יצא אודות פרווין רחמן סרט, בבימויה של מהרה עומר, Perween Rahman: The Rebel Optimist. הסרט זכה בפרס בפסטיבל סרטי זכויות אדם השישי שנערך בנפאל במרץ 2018.
סמסונג גלקסי נוט 8.0
סמסונג גלקסי נוט 8.0 הוא מחשב לוח 8 אינץ' מבוסס אנדרואיד המיוצר ומשווק על ידי סמסונג אלקטרוניקה. הוא שייך לדור השני של הטאבלטים מסדרת Galaxy Note, שכולל גם דגם בגודל 10.1 אינץ', מהדורת ה־Galaxy Note 10.1 2014. הוא הוכרז ב־23 בפברואר 2013, והושק בארצות הברית ב־11 באפריל 2013. בניגוד לטאבלט בגודל 10.1 אינץ', ה־Galaxy Note 8.0 הוא קטגוריית גודל חדשה בסדרת ה־Note והופך את הופעת הבכורה שלו בדור זה של טאבלטים של Note, שנראים כמו אחיהם הפאבלטים, גם להם יש אפשרות שימוש עם ה־S-Pen של סמסונג. זהו גם הטאבלט הראשון בגודל 8 אינץ' של סמסונג.
היסטוריה
ה־Galaxy Note 8.0 הוכרז ב־23 בפברואר 2013. הוא הוצג יחד עם ה־Galaxy S4 בכנס העולם הנייד של 2013. סמסונג אישרה כי ה־Galaxy Note 8.0 ישוחרר בארצות הברית ב־11 באפריל, עם מחיר של 399.99 דולר לדגם ה־16GB.
מאפיינים
ה־Galaxy Note 8.0 יצא עם אנדרואיד 4.1.2 Jelly Bean. שדרוג לאנדרואיד 4.2.2 Jelly Bean זמין באזורים מסוימים כעדכון לאוויר ובאמצעות סמסונג קיז. בפברואר 2014, סמסונג כללה את ה־Galaxy Note 8.0 ברשימת השדרוגים שלה עבור אנדרואיד 4.4 Kit Kat. הפעלת העדכון של אנדרואיד 4.4 החלה ב־12 במאי 2014. ב־4 ביוני 2014, Samsung הודיעה על עדכון 4.4 לטאבלטים בארצות הברית. עדכון אנדרואיד 4.4 כלל יישומי TouchWiz מעודכנים, אך עם חיסולו המובהק והבלתי מוסבר של העדפות הכתב היד הקריטיות שלו, שמרו במידה רבה על מערך התכונות המקורי של הטאבלט. יכולת אנרגיה נמוכה של Bluetooth הופעלה באמצעות עדכון הקושחה של אנדרואיד 4.4.
סמסונג התאימה את הממשק עם תוכנת ה- TouchWiz UX שלה. בנוסף לאפליקציות מגוגל, כולל Google Play, Gmail ו- YouTube, יש לה גישה לאפליקציות של סמסונג כמו ChatON, S Note, S Suggest, S Voice, S Translator, S Planner, Smart Remote (Peel), Smart Stay, Multi-Window, Group Play ו־All Share Play. ממשק המשתמש של המצלמה מוכר מה־Galaxy S3.
Galaxy Note 8.0 זמין בגרסאות WiFi-בלבד, 3G & WiFi, ו־4G/LTE & WiFi. האחסון נע בין 16GB ל־32GB בהתאם לדגם, עם חריץ כרטיס microSDXC להרחבה. יש לו מסך WXGA TFT בגודל 8 אינץ' ברזולוציה של 1280x800 פיקסלים. הוא כולל גם מצלמה קדמית של 1.3 מגה פיקסל ומצלמה חזיתית אחורית של 5.0 מגה פיקסל ללא מבזק. יש לו גם את היכולת להקליט סרטוני HD.
ריקבון אציל
ריקבון אציל (באנגלית: Noble rot; בצרפתית: pourriture noble; בגרמנית: Edelfäule; באיטלקית: Muffa nobile, בהונגרית: Aszúsodás) הוא צורה של זיהום פטרייתי, בעל השפעה חיובית על ענבי היין, אשר נגרם כתוצאה מהדבקה בפטריית ה-Botrytis cinerea. התפשטותה של הפטרייה דורשת תנאי לחות, ואם מזג האוויר נשאר רטוב, מתפתחת הצורה המזיקה - ריקבון אפור, שעלולה להרוס את יבול הענבים. לרוב, הענבים שנדבקים בפטרייה מצטמקים ונותרים עם תכולת סוכר גבוהה המכונה בשם "ריקבון אציל". אם בוצרים אותם בשלב מסוים, ניתן להפיק מהם יינות משובחים ומתוקים במיוחד. תהליך הדבקת ענבי היין בפטריית ה-Botrytis cinerea נקרא "בוטריטיזציה" והיינות נקראים "יינות בוטריטיס".
אברהם שטינברג
הרב אברהם שטינברג (נולד בט' באלול ה'תש"ז, 25 באוגוסט 1947) הוא נוירולוג-ילדים ורב ישראלי, מומחה לאתיקה רפואית ומנהל היחידה לאתיקה רפואית במרכז הרפואי שערי צדק, בכיר וחתן פרס ישראל לספרות תורנית, וכן מנכ"ל "יד הרב הרצוג" ו"האנציקלופדיה התלמודית" ועורך ראשי של "המיקרופדיה התלמודית". הרב שטינברג מכהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
ריקבון אציל
מקורות
מיתוס פופולרי הוא, שפיתוח יינות הבוטריטיס התרחש באופן עצמאי בגרמניה ב-1775, כשיצרן של יין ריזלינג ב- Schloss Johannisberg (גייסנהיים באזור ריינגאו) נהג לחכות להוראה ממנהל האחוזה, היינריך פון ביברה, בישוף העיר פולדה, לפני שבצר את הענבים. באותה שנה (כך מספרת האגדה), שליח המנזר נשדד כשהיה בדרכו להעביר את ההוראה לבצור והתעכב במשך שלושה שבועות, זמן שהספיק לבוטריטיס להתפשט. מכיוון שסברו ביקב שהענבים חסרי ערך נתנו אותם לאיכרים מקומיים, שהפיקו יין מתוק ומפתיע באיכותו שאחר-כך נודע בשם Spätlese או יין מבציר מאוחר. בשנים הבאות, היו בצירים שבהם נוצרו ענבים מתוקים ברמות שונות ו-Spätlese המקורי התפתח, בתחילה ל-Auslese ב-1787 ואחר-כך ליין קרח ב-1858, אם כי יין קרח נעשה בדרך-כלל מענבים שלא נוגעו בבוטריטיס.
ריקבון אציל בעולם
יינות בוטריטיס ידועים בעולם הם אסו בחבל טוקאי בהונגריה ובסלובקיה (הידועים בדרך-כלל כ-Tokaji, Tokajské או Tokay), סוטרן בצרפת – שם התהליך ידוע כפוריטיר re או פוריטיר נובל; ויינות Beerenauslese או בגרמניה ואוסטריה. סוגים אחרים של יינות כאלה הם גראסה דה קוטנרי ברומניה, קוטו דה לאיון ומונבזיאק בצרפת, אאוסברוך באוסטריה ו-Noble Late Harvest (NLH) בדרום אפריקה. פטריית הבוטריטיס גם יובאה בידי ייננים בקליפורניה ואוסטרליה. בחלק מהמקרים מרססים את הענבים בנבגי בוטריטיס כדי להדביקם בפטרייה, בעוד כרמים אחרים מסתמכים על הדבקה טבעית מנבגים שנוכחים בסביבה.
אברהם שטינברג
ביוגרפיה
בשנים 1969–1982 שימש מנהל מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה, הפועל ליד המרכז הרפואי שערי צדק. בשנים 1976–1982 התמחה ברפואת ילדים בשערי צדק ובנוירולוגיה של ילדים בבתי החולים מונטיפיורי ואיינשטיין בניו יורק. בשנים 1985–1996 עמד בראש התוכנית לאתיקה רפואית של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, וכן היה מזכיר וגזבר החוג הישראלי לנוירולוגיה של הילד.
בשנים 1999–2002 שימש כיו"ר הוועדה לאתיקה ולבקרה של האיגוד הישראלי לנוירולוגיה של הילד, ובשנת 2002 מנהל המכון להתפתחות הילד בקופת חולים "מכבי" בירושלים. בשנת 2003 מונה למנהל היחידה לאתיקה רפואית במסגרת המרכז הרפואי שערי צדק. פרופסור שטינברג עמד בראשותן של מספר ועדות ציבוריות כשאחת הבולטות בהן היא הוועדה הציבורית הרב-תחומית לענייני החולה הנוטה למות. חוק החולה הנוטה למות אושר בכנסת בשנת 2005 ומטרתו הסדרת זכויותיו של החולה הנוטה למות בישראל, כולל הזכות לדרוש טיפול רפואי, להימנע מקבלת טיפול רפואי ולהפסיק מתן טיפול רפואי אשר החל. כיום הוא יו"ר הוועדה הארצית לענייני החולה הנוטה למות מטעם החוק הנ"ל. כמו כן הוא הועמד בראש הוועדה להשתלות מתורמים חיים במרכז הלאומי להשתלות איברים. משנת 2012 הוא יו"ר-משותף של המועצה הלאומית לביואתיקה. משמש גם כמומחה רפואי מטעם מערכת בתי המשפט בישראל בתחום הנוירולוגיה.
החל משלהי שנת 2006 הוא מכהן כמנכ"ל "יד הרב הרצוג" והאנציקלופדיה התלמודית, ומשנת 2013 הוא עורך ראשי של המיקרופדיה התלמודית.
ספריו ומאמריו
הרב פרופסור שטינברג כתב מאות מאמרים תורניים ורפואיים וחיבר את סדרת אנציקלופדיה הלכתית רפואית, שבעה כרכים, חיבור מונומנטלי שזיכה אותו בפרס ישראל ובמספר פרסים נוספים. עד שנת 2014 כתב (או ערך) 40 ספרים ב-59 כרכים, כ-280 מאמרים שהופיעו בכתבי-עת הלכתיים ומדעיים, ומעל 4,000 חוות דעת לבתי משפט בנושאים הנוגעים לנוירולוגיה של הילד.
לאחר-מכן הוציא את "ספר אסיא", שמהווה לקט מאמרים מתוך כתב-העת אסיא שיצאו בצורת חוברות. הוא גם ערך את ארבעת הספרים הראשונים בסדרה. שני הכרכים הראשונים בהוצאת ראובן מס, ושאר כרכי הסדרה בהפקת מכון שלזינגר.
הרב שטינברג נחשב לאחד ממקורביו של הרב שלמה זלמן אוירבך, עימו נשא ונתן בסוגיות הלכתיות-רפואיות רבות והוא מצטט אותו רבות בספריו ובמאמריו.
בשנת תשס"ז במלאת לו שישים, יצא לאור ספר הכבוד "ברכה לאברהם", אסופת מאמרים הלכתיים ורפואיים מאת מומחי הרפואה, רבנים ורופאים, ובנוסף פרק נכבד מתורת אבותיו שנמנו על גדולי ישראל בפולין וגליציה במשך כ-150 שנה, שקובצו לכבודו של הפרופסור שטינברג על ידי בני משפחתו וידידיו ונערך על ידי בנו, הרב יצחק שטינברג.
בשנת תשע"ח הוציא לאור סדרת ספרים בשם "הרפואה כהלכה". הספרים כוללים את כל הלכות החולה, הרופא והרפואה בשלבים השונים של חיי האדם, הסדרה כוללת שישה כרכים.
משפחתו
נשוי ללין-חנה, אב לשלושה וסב ל-13 נכדים ונכדות.
הזדקנות
הזדקנות היא תהליך בלאי ביולוגי המתרחש בכל יצור רב תאי, בהתאם לגיל היצור, מינו הטקסונומי, המטען הגנטי שלו כפרט וסביבתו. אצל אדם החי בחברה עם חקלאות ורפואה מודרניות, מקובל להגדיר את תחילת התהליך בין גיל 40 ל-50 ומוות מסיבוכים קשורי זיקנה מגיע אחרי גיל 75. אולם בחברות אנושיות שחיו בתנאים אחרים בלאי ביולוגי ומוות מזקנה הגיעו בגילים מוקדמים בהרבה.
הזדקנות בחד תאיים
חיידקים אינם מזדקנים, אולם חלק מהחד תאיים האוקריוטיים, כגון שמרים כן מזדקנים. זאת אף על פי שאין בהם התמיינות לרקמות. חיידק מתרבה על ידי חלוקתו לשנים כך שכל תא בת מכיל חצי מתכולת תא האם. כל תא בת גדל ומרבה את תכולתו וכשמיוצרת כפליים מהתחולה הקודמת, הוא מתחלק שוב לשניים. שמר, לעומת זאת, מתרבה בהנצה. רוב תכולת תא האם נשארת בתא האם, המניץ ממנו תא בת קטן. במקום בו הנץ תא הבת מקרום תא האם נותרת צלקת. שמר עם הרבה צלקות כאלה מתקשה לתפקד והוא למעשה זקן.
תאי גזע
תאי גזע לא מזדקנים. תאי גזע הם תאים היכולים להתמיין לכל תא של כל רקמה בגוף. אצל האדם יש תאים כאלה רק בעובר ואנשי מדע בדיוני משתעשעים באפשרות לקחת דגימת תאים כאלה מהאדם בעודו עובר כדי לפתח ממנה רקמות חליפיות לאלה שהזדקנו בבגרותו. בצמחים יש פיזור של תאי גזע שמהם מתפתחים מחדש איברים שהזדקנו וקמלו – עלים ופרחים. בחיידקים יש רק תא אחד והוא תא גזע. חיידקים אינם מזדקנים.
ביצית מופרית היא סוג של תא גזע. בשעתו הועלו טענות כאילו ניסוי שיבוט הכבשה "דולי" הוכיח שההזדקנות תלויה גם בתכונות גרעין התא. דולי נוצרה מתא ביצית, שגרעין התא שלו הוחלף בגרעין מתא עטין של כבשה אחרת. דולי דמתה כמעט בכל לכבשה ממנה נלקח גרעין תא העטין. ההבדלים הקלים נבעו ככל הנראה מהעובדה שגם במיטוכונדריה מצוי חומר תורשתי ולא רק בגרעין התא, והמיטוכונדריה הגיעה מתא הביצית ולא מתא העטין. הטענות שנשמעו תחילה, היו, שדולי הזדקנה מהר בהרבה מהכבשה המקורית ממנה נלקח גרעין תא העטין. וההסבר היה שהטלומרים, קצוות חוטי הכרומוזומים, מתקצרים בכל חלוקת תא שאינו תא גזע, עד שהם הופכים לקצרים מדי, והתא מפסיק להתחלק, מת והאיבר הרלוונטי מזדקן. אצל דולי, שוב לפי הטענות הראשוניות, קצוות החוטים האלה היו קצרים יחסית מלכתחילה משום שגרעין התא הראשון שלה לא היה גרעין תא גזע, אלא גרעין שבא מתא שכבר עבר מספר רב של חלוקות. בסופו של דבר הסתבר שמחלותיה של דולי לא היו קשורות דווקא עם ההזדקנות ונמצא בהמשך גם כי לא תמיד היו הטלומרים קצרים יותר בתאי החיות ששובטו, כך שהשאלה נשארה פתוחה.
הזדקנות בצמחים
המיוחד לצמחים בניגוד לבעלי חיים ולפטריות הוא שיש להם רקמות במצבי זקנה שונים. לצמח יכול להיות עלה זקן לצד עלה צעיר שזה עתה התפתח מתאי הגזע. מלבד זאת, בניגוד לבעלי חיים ולפטריות, הליכי ההזדקנות בצמחים הם בעלי סדר אירועים קבוע – בלאי הרקמות מתרחש תמיד באותו אופן.
כשמביטים בתוחלת החיים של כלל הצמח, ישנם מיני צמחים רבים שהם חד-שנתיים, כלומר, הם מגיעים לגיל מקסימלי של שנה אחת. סוגים שונים של עצים, לעומת זאת, עשויים להגיע לגילאים מופלגים; ידועים עצים שגילם נאמד באלפי שנים. בין העצים הללו נמנים זנים מסוימים של עצי אורן, עצי סקויה, ועצי גינקגו.
השונות בקצב ההזדקנות בין מיני בעלי חיים
תוחלת החיים, כמו גם הגיל המתועד המקסימלי וקצב הופעת סממני זקנה, משתנים בין מינים שונים של בעלי חיים. בעלי-החיים בעלי תוחלת החיים הקצרה ביותר חיים למשך ימים ספורים, בעוד שמספר מיני בעלי חיים יכולים להגיע לגילאים של עשרות רבות של שנים. הפרט המבוגר ביותר שגילו ידוע בוודאות הוא ממין של צבי גלאפגוס - הוא הגיע לגיל של כמעט 180 שנה.
ככלל, בעלי חיים שבהם פעילויות החיים כולן איטיות גם מזדקנים לאט. גופם של צבי גלאפגוס הגדולים, החיים מאות שנים, עושה כל פעילות לאט. צבים אלה עומדים להיכחד משום שימאים נהגו לאסוף אותם אל הסיפון ולהחזיק אותם הפוכים על הגב – מצב בו צבים אלה יכולים לחיות במשך חודשים לפני שהם מתים מרעב ולספק בשר טרי לימאים. אצל עכברים, לעומת זאת, כל הפעילות המטבולית מהירה. קצב הלב שלהם וקצב נשימתם מהיר בהרבה מזה של האדם וכך גם קצב הזדקנותם - העכברים מעמידים דור חדש תוך שלושה חודשים וגיל שנה הוא גיל זקנה מופלגת עבורם. גם בגוף הצמח ניתן לראות קשר בין קצב הפעילות המטבולית הכללית לבין קצב ההזדקנות: העלים שבהם מתרחשות רוב פעילויות החיים של העץ מזדקנים מהר וגזע העץ שבו יש מעט פעילות חיים מזדקן לאט.
מלבד הקשר למהירות פעילויות החיים, יש גם קשר ברור בין גיל הזדקנות לבין גיל הבגרות המינית ודפוסי ההתרבות. קשר זה ניתן להסביר בעזרת ברירה טבעית.
ביטוי אחר לתלות ההזדקנות בטיפול בצאצאים הוא הזדקנות השיליה. השיליה ביונקים נושאת את המטען הגנטי של העובר אולם היא אינה חלק מעובר ואינה חלק מהאם. במקרים בהם ההיריון מתמשך מעבר למקובל עבור המין הטקסונומי אליו שייך היונק (למשל מעבר לתשעה חודשים באדם) השיליה מתחילה לעבור תהליכי הזדקנות וירידה תפקודית.
ישנן דוגמאות לבעלי חיים דומים יחסית בגודלם אך בעלי תוחלת חיים שונה מאוד. עכבר המעבדה (~25 גרם) חי סביב 3 שנים ואילו פריטים של עטלף מסוג נשפון חום (~15 גרם) תועדו בגיל בטבע בגיל מעל 30 שנה. עובדה זו תומכת בתאוריה כי ההזדקנות היא מנגנון מתואם ומבוקר ולא רק הצטברות של בלאי ונזק לאורגניזם.
מחקר שנערך בצבים טוען שיש בהם שאינם מזדקנים כלל.
מחלות, לקויות והזדקנות
יש מחלות ולקויות הנוטות להופיע בפרטים רבים לעת זקנה, כמו איבוד שיניים אצל האדם (ואצל יונקים מבויתים שאינם מסדרת המכרסמים) וכמו החלשות הזיכרון. בניגוד לזה, יש מחלות ולקויות שנוטות להופיע רק לעת זקנה ורק אצל פרטים מעטים כמו מחלת אלצהיימר.
ישנן גם מחלות ולקויות המאיצות את ההזדקנות עצמה. יש טענות שאחד הגורמים לבלאי הביולוגי הוא עקות חמצון - מצבי מצוקה ברמת התא והרקמה בהם יש עודף חמצן הגורם לתגובות חמצון כימיות לא רצויות. עקת חמצון יכלה להיות תופעת לוואי להפרשת מי חמצן בעת הפעילות הנורמלית של תאי הדם הלבנים במהלך דלקת. לכן אנשים שאינם מטופלים באנטיביוטיקה כשיש להם דלקות חמורות מאיצים את הזדקנותם. כמו כן, חוסר בוויטמינים גורם למחלות שעשויות גם הן לזרז את ההזדקנות, משום שרבים מהוויטמינים הם חומרים המגנים מחמצון יתר (למשל ויטמין E).