cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות האדם באזרבייג'ן
חופש ההתאגדות וחופש ביטוי פוליטי
על פי דו"חות של Human Rights Watch, חופש הביטוי וחופש ההתאגדות באזרבייג'ן נמצאים בירידה מתמדת ומשמשכת, וחלה הידרדרות משמעותית משנת 2012 ואילך. בנאום משנת 2020 קרא נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב למפלגת האופוזיציה "גיס חמישי", ואמר שצריך "לחסל אותם" ושהם "גרועים מהארמנים". לפחות 120 פעילי אופוזיציה נעצרו בידי כוחות הביטחון, בהם מספר עיתונאים.
במרץ 2011 נעצרו פעילי אופוזיציה בולטים שניסו לארגן מחאה נגד השלטונות באמצעות פייסבוק, וקיבלו עונשי מאסר. חלקם נחקרו בעינויים. לאחר התערבות של אמנסטי אינטרנשיונל והאיחוד האירופי הם שוחררו כעבור שנה.
בשנת 2013 נחטפו ונעצרו שמונה צעירים שהפגינו בפומבי נגד המשטר בבאקו. הם נחקרו בעינויים. לאחר התערבות של אמנסטי אינטרנשיונל והאיחוד האירופי הם שוחררו, חלקם בשנת 2014, חלקם בשנת 2016 והשאר ב-2019.
בשנת 2016 נגזרו 10 שנות מאסר על צעיר בן 22 שהיה פעיל בקבוצת צעירים למען הדמוקרטיה, בגין האשמת שווא של החזקת סמים.
בעקבות לחץ בינלאומי העניק הנשיא אלייב חנינה בשנת 2019 לכמאה אסירים פוליטיים.
חופש התקשורת
לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי ביטל הנשיא היידר אלייב את כל מגבלות הצנזורה על העיתונות שחלו באזרבייג'ן. עם זאת, התקשורת במדינה אינה חופשית, ואזרבייג'ן נמצאת בתחתית הדירוג של חופש העיתונות מטעם "Freedom House".
הרשויות משתמשות במגוון אמצעים להגבלת חופש התקשורת במדינה. האופוזיציה וכלי תקשורת ועיתונאים עצמאיים מקבלים גישה מוגבלת בלבד לבתי דפוס ולרשתות הפצה, ולעיתים קרובות סובלים מהטרדות השלטון.
במספר מקרים, עיתונאים עצמאיים שביקרו את השלטונות נעצרו ונכלאו. על פי דו"ח הארגון "Committee to Protect Journalists" ההאשמות נגד העיתונאים היו האשמות שווא והיוו רדיפה פוליטית. לאחר שחרורם דיווחו העיתונאים על תנאים קשים בכלא, עינויים ושלילת טיפול רפואי. העיתונאי הוכה קשות על ידי אוהדי כדורגל לאחר שהעיר הערות בעלות גוון פוליטי אודות התנהגותם של שחקני קבוצת "גבאלה", ומת למחרת מפצעיו.
בתחקיר של "רדיו אירופה החופשית" נאמר כי "לממשלת אזרבייג'ן יש היסטוריה ארוכה של שימוש במערכת המשפט הפלילית כדי להשתיק יריבים פוליטיים ועיתונאים המותחים ביקורת על השחיתות הממשלתית, שהפכה את קרוביו של אלייב לעשירים."
בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע במאי 2021 כי ממשלת אזרבייג'ן לא עשתה מספיק כדי למנוע ניסיון לרצוח את העיתונאי הישראלי אלכסנדר לפשין בזמן שישב בבית הכלא בבאקו.
שחיתות
נחשבת לנפוצה בכל תחומי הפוליטיקה המקומית. משפחת אלייב, הנמצאת בשלטון מאז 1993, בעלת עושר רב, ובבעלותם נכסים רבים בשווי מיליוני דולרים בדובאי ובמקומות נוספים.
"ארגון השקיפות הבינלאומי" דירג את אזרבייג'ן במקום ה-129 מתוך 180 במדד השחיתות לשנת 2020.
פינוי כפוי
החל משנת 2008, אלפי תושבים בבאקו פונו בכפייה מבתיהם ללא התראה, כחלק מפרויקט התחדשות עירונית, ובמקום הבתים נבנו פארקים, מרכזים עסקיים ומגורי יוקרה. לתושבים הוענק פיצוי זעום שלא שיקף את שווי הנכסים. חלקם פנו לבית המשפט, אך התביעות נדחו.
בשנת 2011 פורסמו מקרים רבים של פינוי בכפייה לצורך בניית אולם הקריסטל של באקו, שאירח את תחרות האירוויזיון 2012.
זכויות להט"ב
בקרב הציבור באזרבייג'ן לא קיימת כמעט מודעות לזכויות להט"ב. אמנם בשנת 2000 בוטלו החוקים הסובייטיים נגד הומוסקסואליות, אך לא נחקקו מאז חוקי הגנה על להט"ב, והם דחויים על ידי החברה.
בשנת 2016 איגוד הלהט"ב הבינלאומי דירג את אזרבייג'ן כמקום הגרוע ביותר באירופה בנוגע לזכויות להט"ב. האיגוד ציין שאין כמעט הגנה משפטית ללהט"ב, ולעיתים קרובות המשטרה פושטת על ארגוני להט"ב במדינה.
זכויות האדם בנחצ'יבאן
נחצ'יבאן היא רפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן המופרדת ממנה על ידי ארמניה, הנשלטת על ידי. בנחצ'יבאן תועדו מקרים רבים של הפרות חמורות של זכויות אדם, והיא מכונה "קוריאה הצפונית של אזרבייג'ן" על ידי רדיו אירופה החופשית. מקרים אלו כוללים אלימות משטרתית קשה, מגבלות נרחבות על זכויות אזרחיות, ושחיתות שלטונית. נחצ'יבאן תוארה כ"מעבדת דיכוי" שנבדקות בה שיטות דיכוי שונות, ואז הן מיושמות בקנה מידה גדול בשאר אזרבייג'ן.
My Universe
My Universe (בעברית: היקום שלי) הוא שיר אנגלי-קוריאני של להקת הרוק הבריטית קולדפליי והלהקה הדרום קוריאנית BTS. השיר יצא ב-24 בספטמבר 2021 תחת הוצאת חברות התקליטים פרלופון ואטלנטיק רקורדס כסינגל השני מתוך אלבום האולפן התשיעי של קולדפליי, Music of the Spheres. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לשיר השישי של BTS שהגיע להישג זה, והשני של קולדפליי. זהו השיר הקראשון של להקה בריטית שהגיע הישר אל המקום הראשון במצעד אי פעם.
הוא הגיע לראשונה למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי והיה לשבוע ההורדות הגדול ביותר לשיר עד כה בשנת 2021, תוך שהוא הופיע בעשירייה הראשונה של אוסטרליה, בלגיה, הודו ויפן, ובעשרים הקומות המובילים בשבע מדינות אחרות, כולל גרמניה, נורווגיה, אירלנד וניו זילנד.
וידאו קליפ
סרטון לירי המסוגנן שהוא מתרחש בחלל, הכולל מילים מונפשות בכתב יד משתי הלהקות באנגלית וקוריאנית, יצא יחד עם השיר ב-24 בספטמבר 2021. הנפשות נוספות לגרסה האינסטרומנטלית ושלוש גרסאות הרמיקס של השיר פורסמו בימים שלאחר מכן.
קליפ מוזיקלי שביים דייב מאיירס יצא ב -30 בספטמבר 2021.
הופעות חיות
ב־23 בספטמבר 2021, יום לפני ש-"My Universe" יצא לאור באופן רשמי, קולדפליי ביצעו את השיר בסדרת הבמות הקטנות של פנדורה בתיאטרון אפולו בניו יורק. כריס מרטין הציג את "My Universe" במהלך הופעת האורח שלו בתוכנית האירוח של קלי קלרקסון, ששודרה למחרת, שם ביצע ביצוע אקוסטי קצר. ב-25 בספטמבר, הלהקה ביצעה את השיר בפסטיבל גלובן סיטיזן בסנטרל פארק בניו יורק, ו-BTS הופיעו באמצעות סרטון מוקלט מראש שהוקרן על המסך מאחוריהם. מרטין ניסה גם לשיר כמה מהבתים הקוריאנים של BTS. ב -15 באוקטובר, קולדפליי ביצעה את "My Universe" במהלך הופעת האורח שלהם בתוכנית האירוח של גרהם נורטון.
ביקורות
מגזין NME העניק לשיר ביקורת חיובית של ארבעה כוכבים מתוך חמישה וכינה אותו. הוא גם ציין כי אף על פי שחלק עשויים לראות את הזה כשיתוף פעולה יוצא דופן, שני המבצעים ושילובם הוא מכיוון ש.
הערות שוליים
undefined
כרם התימנים
כרם התימנים היא שכונה הממוקמת בדרום-מרכז תל אביב, בין הרחובות אלנבי, גאולה, הכובשים והכרמל. בבתיה הראשונים אשר נבנו מצפון לעיר יפו בשלהי המאה ה-19 התיישבו יהודים שהגיעו לארץ מתימן בגלי עליית אעלה בתמר (1881-1882). השכונה היא מאחת־עשרה שכונות מגורים נפרדות שנבנו לפני "אחוזת בית - תל אביב" "בין השנים 1903 ו-1909". ב-11 במאי 1923 הצטרפה השכונה, בפועל, עם שכונות יהודיות נוספות, לתחום העיר תל אביב, כאשר הפקודה להפרדתן של שכונות תל אביב מיפו התקבלה על ידי שלטונות המנדט כבר שנתיים קודם לכן ב-11 במאי 1921.
היסטוריה
בין תושבי השכונה היו תלמידי חכמים כמו הרב יחיא נחום, שהיה רב השכונה, הרב אברהם אלנדאף והרב שלום יצחק הלוי.
השכונה התאפיינה בבנייה נמוכה, חצרות פנימיות, בתים צמודים וסמטאות צרות. בשל חסרון הכיס שאפיין את תושבי השכונה היו עשויים בתיה אף בראשית המאה ה-20 מקורות עץ, פחונים וחומרים זולים אחרים.
עד מלחמת העצמאות השתרעה השכונה בין הרחובות גאולה בצפון לרבי מאיר בדרום. מדרום לרחוב רבי מאיר ועד לרחוב דניאל (בקטע המזרחי שלו בין רחוב הכובשים לרחוב הכרמל) השתרעה שכונת פחים (חארת א-טאנק) שאומנם אוכלסה רובה ככולה ביהודים, אולם מבחינה מוניציפלית השתייכה ליפו, והמגרשים בה היו בבעלות ערבית. הייתה זו מובלעת של יפו בתוך תל אביב פרי החלטה של הבריטים מ-1921 עת שרטטו את הגבול העירוני בין יפו לתל אביב. זהותה היהודית של אוכלוסיית חארת א-טאנק והעובדה שהחלטת החלוקה הותירה את שכונותיה היהודיות של יפו בשליטה יהודית קבעה את קו השליטה הצבאי (חבל ג' של החזית הדרומית של תל אביב) במלחמת העצמאות, קו לאורכו צלפו הערבים ורגמו לעבר שכונות תל אביב, מדרום לחארת א-טאנק - רחוב דניאל (בקטע המזרחי שלו בין רחוב הכובשים לרחוב הכרמל).
בשנים 1945–1948
השכונה נחשבה למעוז של מחתרות "הפורשים" בתל אביב, ותושביה נהגו לקלוט בבתיהם לוחמים נרדפים ופצועים של האצ"ל והלח"י. כך למשל לאחר התקפת אנשי הלח"י על מחנה של הצבא הבריטי ברחוב הירקון בתל אביב בכ"ד בניסן תש"ה (25 באפריל 1945) נמלטו התוקפים אל כרם התימנים "ונבלעו בבתיו". מאידך גיסא, פעלו כמה מתושבי השכונה להכללתה בשטח המוניציפלי של מובלעת העיר יפו; זו נכללה במדינה הערבית, על פי תוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947.
"ההגנה" ביקשה גם היא לגייס את נוער השכונה לשורותיה, וכן צעירים שלא נטו אליה מלכתחילה משכונת התקוה ושכונת שפירא; לשם כך הוקמה תנועת נוער מיוחדת בשם "השחר" ומדריכיה נבחרו משכונות היעד של התנועה. לקראת יציאתם העתידית של הבריטים הוכן באביב תש"ז (1947) "עיבוד מדוקדק" של תוכנית קו הגנה למדינת ישראל שבדרך בגבולה בדרום מערב תל אביב: אזור כרם התימנים ונוה-צדק.
ב-1947 נכללה כרם התימנים בתוכניות "ההגנה" ב"חבל ג'" במחוז תל אביב במלחמת העצמאות הצפויה. "חבל ג'" הקיף את השכונות "על גבול יפו - נוה-שלום, נוה צדק, כרם התימנים, חארת א-טאנק, וכרם קרטון עד שפת הים. כל החזית, בפיקודו של ישראל שחורי 105 עמדות; ב-40 מהן ניצבו אנשים רק בשעות חירום. לרשות החזית עמדו 64 רובים". במקביל, ובתיאום עקרוני עם "ההגנה" ומוסדות "היישוב המאורגן", ניצבו בסמוך לקו החזית, מכרם התימנים ועד נווה שלום, מפקדות ועמדות לוחמי האצ"ל; מהן יצאו לקרב הסתערות וכיבוש של מנשייה ויפו אשר החל בט"ז בניסן תש"ח (25 באפריל 1948).
לאחר קום המדינה
בשכונה צמחו להקות כמו "צלילי הכרם", "השובלים", "הפרברים" ו"צמד העמרנים"; וכן זמרים כמו סולימאן הגדול, דקלון, חופני כהן, אהובה עוזרי, בעז שרעבי ועוד. בשכונה הוקמו מסעדות מתמחות במאכלים יהודיים תימניים, ובהן החלה תופעת ה"חאפלות", מסיבות ענק שאליהן נהרו רבים.
מועדון הכדורגל שמשון תל אביב מזוהה עם השכונה.
יזנוב קטן
יזנוב קטן (שם מדעי: Rhinopoma hardwickei) הוא יונק ממשפחת היזנוביים מסדרת העטלפים.
מאפיינים
תפוצה בעולם: אפריקה (סביב הסהרה), ישראל, ערב ומשם מזרחה עד הודו. פועל בלילה ומגיח עם דמדומים וניכר במעוף גלי, החותר וגולש חליפות. משקלו בין 6-22 גרם ואורך אמתו בין 51-61 מ"מ. הוא חי בקבוצות קטנות (4-10) שפרטיהן מרוחקים זה מזה. הוא אוגר שומן לחורף בבסיס הגב, במפשעה וביד. אין הוא פעיל בלילות חורף קרים, אך אינו חורף. סביבות המחיה המועדפות על היזנוב הקטן הן סוואנות טרופיות וסבטרופיות, אזורים סלעיים, מערות, מדבריות חמים ואזורי מחיה תת-קרקעיים (לא רק מערות). משתמש באקולוקציה במאפייני QCF בתדרים 30-35kHz.
213 (להקה)
213 הייתה להקת היפ הופ מלונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית. הלהקה כללה את הראפרים: וורן ג'י, נייט דוג וסנופ דוג.שם הלהקה "213" בא מהקידומת הטלפונית של לוס אנג'לס.
ההופעה הראשונה שלהם כלהקה בריש גלי היה באלבום של ד"ר דרה The Chronic, עם השיר "Deeez Nuuuts". וורן ג'י וסנופ דוג אחראיים על הבתים המרכזיים בשיר ונייט דוג אחראי על פתיחת השיר, הפזמון וסיום השיר. הפעם הראשונה שבה הופיעו שלושת הראפרים ביחד (לפני שהקימו את הלהקה) היה עם השיר "Ain't No Fun" מהאלבום של סנופ דוג Doggystyle, שכלל גם את הראפר קורופט מהלהקה דה דוג פאונד.
ב-2004 הלהקה הוציאה לאור את האלבום The Hard Way, שהגיע למקום 4 במצעד בילבורד 200 שכלל את הסינגלים ,"Groupie Luv" ו-"So Fly".
ב-15 במרץ 2011, נייט דוג נפטר בלונג ביץ', קליפורניה מסיבוכים של שבץ מוחי.
קוויר (מגזין)
קוויר (ברוסית: Квир) הוא מגזין לייף סטייל להט"בי רוסי, שמנוהל על ידי המרכז הגאה "ביחד". המגזין הוא פרויקט ללא מטרות רווח שנועד לספק לחברה הרוסית מידע נכון ומגוון על הומוסקסואליות, להגביר את הסובלנות הציבורית כלפי הומוסקסואלים, וכמו כן לתמוך ולאחד את הקהילה הגאה ברוסיה. המגזין נועד גם להעלות קבלה עצמית בקהילה הגאה ברוסיה. שמו של המגזין (Квир) נובע מהמילה האנגלית "queer".
היסטוריה
הגיליון הראשון של המגזין פורסם בספטמבר 2003. נכון ל-2009, המגזין הוציא 33,000 גליונות בשנה. בספטמבר 2004 ובספטמבר 2006, המגזין נכנס לחמשת "[ה]מגזינים לגברים" הנמכרים ביותר במוסקבה על פי דירוג SIRPP - איגוד המו"לים והמפיצים של מוצרי הדפוס ברוסיה. הפרסום הפיזי נפסק בדצמבר 2012 לאחר פרסום המהדורה ה-113. כיום, המגזין פועל בפורמט דיגיטלי, ומשמש כמגזין מקוון.
בית הוצאה לאור
בנוסף למגזין, ב-2005 הקומה הוצאת הספרים "קוויר" עם הספר "69. הומואים רוסים, לסביות, ביסקסואלים וטרנססקסואלים" (ברוסית: 69. Русские геи, лесбиянки, бисексуалы и транссексуалы). מאז פתיחת בית ההוצאה לאור, יצאו יותר מ-30 אוספי פרוזה ושירה שנכתבו על ידי סופרים מרחבי העולם. בית הוצאה לאור מפרסם מיני אנתולוגיות "פרוזה גיי רוסית" ו-"פרוזה לסבית" מדי שנה. כיום, "קוויר" הוא הפרויקט הוותיק ביותר של להט"בים ברוסיה.
רוטה זורה
רוטה זורה (בגרמנית: Rote Zora – זורה האדומה) היה ארגון טרור פמיניסטי רדיקלי אשר פעל בגרמניה המערבית מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. הארגון ביצע מספר גדול של פעולות טרור כנגד יחידים וארגונים אשר נחשבו על ידו כמעורבים בסקסיזם, ניצול נשים, הנדסה גנטית, אכיפת חברה פטריארכלית, כוח גרעיני והתנגדות להפלות.
הארגון נודע במיוחד בשל מלחמתו בסעיף 218 לחוק העונשין הגרמני אשר מגביל הפלות. חברי הארגון כינו סעיף זה בשם "סעיף הטרור" ופעלו כדי לבטל אותו בכל צורה. הארגון מעולם לא פורק באופן רשמי, אולם פעילותו דעכה בהדרגה עד שנעלמה כליל באמצע שנות ה-90.
היסטוריה
החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה נתונה גרמניה המערבית במתקפה בלתי פוסקת מצד ארגוני טרור מרקסיסטיים קיצוניים כדוגמת סיעת הצבא האדום, ותנועת ה-2 ביוני. למרות שארגונים אלו התיימרו לייצג עמדה שוויונית, הרי שהם היו גבריים בעיקרם, וחלוקת העבודה בין חברי וחברות הארגון לא הייתה זהה. מצב זה גרם לטרוריסטיות רבות לטעון שיש צורך בארגון לנשים בלבד, שיתמקד בסוגיות של פמיניזם רדיקלי.
בארגון "תאי המהפכה" שנוסד ב-1973 פעל גם אגף פמיניסטי שכלל הן גברים והן נשים. בפועל, מרבית הגברים באגף זה, היו אדישים לנושא והותירו אותו בידי חברות הקבוצה. ב-1975 פוצצו חברות הארגון את אולם בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה בקרלסרוהה. הן הצדיקו את המעשה בקיומו של סעיף 218 לחוק העונשין הגרמני אשר מגביל הפלות. בהודעות לעיתונות כינו את עצמן חברות הקבוצה "רוטה זורה" על שמו של ספר ילדים פופולרי מאת קורט הילד Die rote Zora und ihre Bande (זורה האדומה וחבורתה). זמן קצר לאחר מכן הן הכריזו על עצמן כארגון נפרד.
חברות הארגון ביצעו מספר רב של פעולות טרור כנגד יחידים וארגונים אשר נחשבו על ידן כמעורבים בסקסיזם, ניצול נשים, הנדסה גנטית, אכיפת חברה פטריארכלית והתנגדות להפלות. כמו כן הן הפיצו עלוני תעמולה שבהן דרשו מכל נשות גרמניה להצטרף למאבקן באמצעות הקמת כנופיות לוחמות. הן סירבו להגדיר את עצמן כ"קיצוניות" ותחת זאת הגדירו עצמן כ"רדיקליות". במהלך השנים החלו חברות הארגון לתקוף גם ארגונים המעורבים בתעשיית הנשק, מיליטריזם ואנרגיה גרעינית. כמו כן הן תמכו באמצעים אלימים בשביתות עובדים בחברות גדולות. פיגועים רבים של הארגון בוצעו בשיתוף פעולה עם ארגון האב שלו – תאי המהפכה.
בסוף שנות ה-80 החלה המשטרה הפדרלית של גרמניה לנקוט ביד קשה כנגד רוטה זורה וארגוני הטרור המרקסיסטי האחרים כתוצאה מכך, נחלש הארגון באופן משמעותי. גם התמיכה העממית בטרור האדום פחתה באופן ניכר לאחר איחוד גרמניה מחדש. ב-1991 התפצל ארגון רוטה זורה. קבוצת חברות פרשו ממנו במטרה להקים ארגון פמיניסטי חוקי שיפעל באמצעים לא-אלימים. קבוצה אחרת המשיכה לדבוק בדרך הטרור.
ב-1994 ניסו חברות הארגון לחזור לכותרות באמצעות הצתת משרדיה של חברה שסיפקה מזון למגורי פליטים בנירנברג. שנה לאחר מכן פוצצו חברות הארגון פצצה במספנה שסייעה באספקת נשק גרמנית לטורקיה. שני האירועים לא סייעו בהחזרת הארגון לדעת הקהל הגרמנית, והוא הפסיק לפעול, למרות שמעולם לא התפרק באופן רשמי.
אנדרה פרדריק קורנאן
אנדרה פרדריק קורנאן (בצרפתית: André Frédéric Cournand; 24 בספטמבר 1895 – 19 בפברואר 1988) היה רופא וחוקר צרפתי-אמריקאי בתחום מדעי הרפואה. זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1956 יחד עם ורנר פורסמן ודיקינסון וו. ריצ'רדס על פיתוח צנתור הלב.
תולדות חייו
נולד בפריז ולמד ביולוגיה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטת פריז. בנעוריו היה חובב ספורט נלהב ועסק בכדורגל, טניס וטיפוס הרים. בשנת 1914 החל ללמוד רפואה, אך לימודיו נקטעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. קורנאן התנדב לשירות ב-1915 כחובש קרבי ושוחרר ב-1918 עם עיטור צלב המלחמה עבור שלושה מעשי גבורה אל מול פני האויב. לאחר שחרורו השלים את לימודיו לתואר דוקטור לרפואה ב-1930, (התואר ניתן לאחר השלמת חמש שנות התמחות קלינית בבתי חולים בפריז) ויצא להמשך התמחות באוניברסיטת קולומביה ובמחלקה לריאות ולבית החזה בבית החולים בלוויו בניו יורק, שם עבד במעבדתו של דיקינסון וו. ריצ'רדס, עמיתו לעתיד לפרס נובל. במסגרת זו חקר את הפיזיולוגיה והפתולוגיה של מערכת הנשימה ובפרט את מערכת הלב-ריאה, עבודה שהובילה לפיתוח המתודולוגיה והכלים לביצוע צינתור לב. קורנאן החליט להשתקע בארצות הברית ובשנת 1941 הוענקה לו אזרחות אמריקאית.
היה חבר ועדות העורכים המדעיים של כתבי העת Circulation ,Physiological Reviews, The American Journal of Physiology, Journal de Physiologie ו- Revue Française d'Etúdes Cliniques et Biologiques
מרלין מלצר
מרלין ווסקוף מלצר (1922 - 4 בדצמבר 2008 ) הייתה אחת משש המתכנתות המקוריות של המחשב אניאק (לצד קת'לין מקנולטי מושלי אנטונלי (אנ'), ג'ין ג'נינגס בארטיק (אנ'), בטי הולברטון, פרנסס בליאס ספנס (אנ') ורות טייטלבאום), המחשב הדיגיטלי האלקטרוני הראשון למטרות כלליות.
ראשית חייה
נולדה בשם מרלין ווסקוף בפילדלפיה. סיימה את לימודיה באוניברסיטת טמפל בשנת 1942. היא נשכרה על ידי בית הספר להנדסה מור (אנ') בהמשך אותה שנה לביצוע חישובי מזג אוויר, בעיקר מפני שידעה להפעיל מכונה. בשנת 1943 היא נשכרה לבצע חישובים למסלולי בליסטיקה. באותה עת הדבר התבצע באמצעות מחשבונים מכניים שולחניים ידניים. בשנת 1945 היא נבחרה להיות אחת מהראשונות במתכנתות ENIAC. חמש הנשים האחרות שעבדו עימה על תכנות ה- ENIAC היו קת'לין מקנולטי מושלי אנטונלי (אנ'), ג'ין ג'נינגס בארטיק (אנ'), בטי סניידר הולברטון, פרנסס בליאס ספנס (אנ') ורות ליכטרמן טייטלבאום.
אניאק
ENIAC היה מכונה ענקית מלאה בלוחות ומתגים שחורים, שהכילה 17,468 צינורות ואקום, 7200 דיודות קריסטל, 1500 ממסרים, 70,000 נגדים, 10,000 קבלים וכ־5,000,000 מפרקי הלחמה ביד. הוא שקל יותר מ -30 טונות, השתרע על פני 167 מ"ר וצרך 150 קילוואט חשמל. דרישת הכוח העצומה שלה הובילה לשמועה כי האורות ברחבי פילדלפיה יתעמעמו בכל פעם שהוא דולק.
מייד כשנחשף אניאק לציבור ב־14 בפברואר 1946, הוא עלה לכותרות ברחבי ארצות הברית והצית את דמיונם של רבים.
אף על פי שהוזכר ב- "Woman of the ENIAC", באותה תקופה לא ניתנה כמעט הכרה לנשים העובדות במחשב. האניאק הפך למכונה חשובה מאוד במהלך תקופה זו. המהנדסים הגברים שבנו את המכונה התפרסמו עד מהרה. האישה שניהלה את הפרויקט נעלמה מההיסטוריה. היא התפטרה מהקבוצה בשנת 1947 עם נישואיה, לפני שהאניאק הועבר למתקן הצבאי באברדין, מרילנד (אנ').
פרישתה ומותה
לאחר פרישתה המשיכה מלצר לתרום לקהילה. היא התנדבה בספריית בית הספר בימי ראשון. היא גם סיפקה ארוחות על גלגלים במשך יותר מעשר שנים לבית גרינווד באוונג, ניו ג'י. היא הייתה גזברית פרק טרנטון/ לורנסוויל בהדסה וחברה פעילה ב"נשים למען גרינווד".
בארבע שנותיה האחרונות סרגה למעלה מ־500 כובעי כימותרפיה עבור קרן סוזן ב. קומן בפילדלפיה.
מלצר נפטרה ב־7 בדצמבר 2008 ביארדלי, מחוז באקס (אנ'), פנסילבניה, ארצות הברית.
מורשת
בשנת 1997 הוכנסה ל"היכל התהילה הבינלאומי של נשים בטכנולוגיה", יחד עם שאר המתכנתות המקוריות של אניאק. פרס זה נוסד בשנת 1996 על ידי WITI "כדי להוקיר, לכבד ולקדם את תרומותיהן המשמעותיות של נשים לקהילות המדעיות והטכנולוגיות שמשפרות ומפתחות את החברה שלנו".
עבודתה ב- ENIAC ובאוניברסיטת פנסילבניה הוכרה מאוחר יותר בסרט הדוקומנטרי משנת 2010 שושנים סודיות ביותר: הנשים "המחשבות" של מלחמת העולם השנייה (אנ').
הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה
הפיגוע בבית הכנסת "קהילת בני תורה", היה פיגוע ירי ודקירה שבוצע בבוקר כ"ה בחשוון ה'תשע"ה (18 בנובמבר 2014), במהלך תפילת שחרית בבית כנסת בשכונת הר נוף שבירושלים. בפיגוע, שבוצע בידי שני מחבלים פלסטינים, תושבי שכונת ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים, נרצחו שישה בני אדם – חמישה מתפללים ושוטר דרוזי, ושבעה אחרים נפצעו.
רקע
מתחילת קיץ 2014 חלה עלייה חדה בפיגועים בירושלים, על רקע חטיפת שלושת הנערים ורציחתם, מבצע שובו אחים, רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר ומבצע צוק איתן. אירועים אלו כללו בעיקר יידוי אבנים (בייחוד על הרכבת הקלה בשועפט), זריקת בקבוקי תבערה, הפרות סדר וירי זיקוקים לעבר כוחות הביטחון. במהלך סתיו 2014 אירעו שני פיגועי דריסה בתחנות הרכבת הקלה בהם נרצחו 4 ישראלים, ונערך ניסיון התנקשות בחייו של יהודה גליק, פעיל מרכזי למען עליית יהודים להר הבית. התגובה הישראלית לאירועים אלו הייתה בעיקרה הגברת הנוכחות המשטרתית בירושלים, הגבלות בכניסת ערבים למתחם הר הבית, פיזור הפרות הסדר ומעצר מתפרעים וחשודים בפעולות טרור.
יומיים קודם לטבח בבית הכנסת נמצא נהג אוטובוס של חברת אגד, ערבי ממזרח ירושלים, כשהוא תלוי בתוך אוטובוס. ממצאי הנתיחה שלאחר המוות העלו כי מדובר בהתאבדות ולא ברצח על רקע פלילי או לאומני, אך בתקשורת הפלסטינית עלו טענות שווא כי מדובר ברצח על רקע לאומני.
הפיגוע
המחבלים, חמושים באקדחים, בגרזן ובסכין קצבים, הגיעו במכונית לאזור בית הכנסת קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים והמתינו בגן משחקים סמוך לכניסת מתפללים לבית הכנסת. בשעה 6:55 בבוקר, במהלך תפילת שחרית, נכנסו לבית הכנסת והחלו לתקוף את המתפללים שסיימו את תפילת העמידה. על פי עדויות ערפו המחבלים ראשים. בשלב זה נרצחו ארבעה: הרב משה טברסקי (בנו של הרב יצחק טברסקי) בן 59, ר"מ בישיבת תורת משה, אריה קופינסקי בן 43, אברהם שמואל גולדברג בן 68, וקלמן לוין.
בשעה 7:08 הגיעו למקום שני שוטרי תנועה שפעלו בסמוך ולאחריהם גם קצין בדרגת רב-פקד מיחידת זיהוי פלילי. המחבלים פרצו מבית הכנסת לעבר השוטרים ונהרגו בקרב יריות עמם. בקרב נפצע באופן אנוש אחד משוטרי התנועה, זידאן סיף, שנפטר בהמשך היום. חברו, רס"ר איציק ויצמן נפצע אף הוא. מפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, החליט להעניק לסיף את עיטור המופת, שאותו קיבל לאחר מותו בחנוכה ה'תשע"ה.
אחד הפצועים בפיגוע, יחיאל חיים רוטמן, נפטר מפצעיו בי"א בחשוון ה'תשע"ו (23 באוקטובר 2015), כ-11 חודשים לאחר האירוע.
תגובות לפיגוע
בעקבות הפיגוע תגברה משטרת ישראל את האבטחה סביב מוסדות החינוך בבירה. בהלוויית הנרצחים השתתפו אלפי בני אדם.
ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר: "הקהילה הבינלאומית מתעלמת מההסתה בחוסר אחריות. נגיב ביד קשה לרצח האכזרי של יהודים שבאו להתפלל ונקטלו בידי מרצחים שפלים". הוא אמר למזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי כי הפיגוע הוא תוצאה ישירה של הסתת אבו מאזן. יו"ר הקואליציה זאב אלקין פנה לראשי מפלגות האופוזיציה מלבד המפלגות הערביות, והציע להן להצטרף לממשלת אחדות לשעת חירום.
יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, פרסם כי הוא "מגנה הרג של אזרחים, בלי קשר לזהות האחראים לו מכל צד שהוא", ללא התייחסות לפיגוע המסוים. הוא דרש באותה הזדמנות "להפסיק את הפלישות למסגד אל-אקצא ואת הפרובוקציות של המתנחלים... הגיע הזמן לסיים את הכיבוש". חמאס שיבח את הפיגוע ופרסם הודעה זמן קצר לאחר האירוע בה הכריז כי "מדובר בתגובה לרצח חסן יוסף ראמוני", נהג אוטובוס פלסטיני שנמצא תלוי יומיים קודם לכן במסוף אוטובוסים בהר חוצבים, ועל פי הבדיקה הפתולוגית - התאבד. בהודעה הרשמית של הארגון נקראו הפלסטינים להמשיך את "פעולות הנקמה בתגובה לפשעי ישראל המתמשכים במסגד אל-אקצא". ברצועת עזה חולקו סוכריות לכבוד האירוע ונורו זיקוקים לאות שמחה.
חלק ממשפחות המחבלים הביעו שמחה על הפיגוע וכינו את המחבלים "שהידים". בן דודם של המחבלים, עלאא אבו ג'מאל, אמר כי "המעשה הזה התרחש בגלל הלחצים של ממשלת ישראל הכובשת נגד העם הפלסטיני ובירושלים באופן כללי והפגיעה הממושכת במסגד אל-אקצא". כשנה לאחר מכן, ב-13 באוקטובר 2015, דרס אבו ג'מאל במכוון ולאחר מכן תקף בגרזן את הפצועים ברחוב מלכי ישראל בירושלים. הוא רצח אדם אחד ופצע אחר קשה, ונורה למוות. עם זאת, אביו של אחד המחבלים הביע התנגדות מסוימת למעשיו של בנו.
מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ונשיא ארצות הברית ברק אובמה גינו את הפיגוע. מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי כינה את האירוע "טרור מוחלט וברוטליות חסרת הבחנה", קישר בין המעשה ובין הקריאה הפלסטינית ל"ימי זעם" בירושלים, וקרא למנהיגים הפלסטינים לגנות את הפיגוע.
שגריר האיחוד האירופי בישראל, לארס פאבורג-אנדרסן, פרסם הודעת גינוי. מדינות רבות נוספות, ובהן טורקיה, קנדה ורוסיה גינו את הפיגוע. ירדן גינתה גם היא, אולם הפרלמנט הירדני התפלל לזכרם של המחבלים. בחריין גינתה את האירוע וקראה לו "פשע".
בעקבות מותו של השוטר הדרוזי זידאן סייף הגיעו להלווייתו מאות חרדים בראשות רב בית הכנסת, הרב יצחק מרדכי רובין שאף ספד לו בהלוויה. מנהיגים דרוזים ביקרו בביהכנ"ס, במלאת שנה לפיגוע נערכה צעדה משותפת לחרדים ולדרוזים.
הרב יעקב קירמאיר מניו יורק ייסד עם המשפחה השכולה של השוטר הדרוזי זידאן סייף חברה לתועלת הציבור בשם יקיר: יוזמה קהילתית ישראלית רבת-פנים על מנת לקדם קירוב לבבות בין העדה הדרוזית לקהילות יהודיות בישראל ובארצות הברית. הארגון מקדם מיזם בשם 'שבת יתרו' שבה מדי שנה, בשבת שבה קוראים פרשה זו, נפגשים מאות דרוזים ויהודים. בשנה הראשונה השתתפו במיזם השיח מוואפק טריף וסגן השר איוב קרא.
הזמר יואלי קליין הוציא יחד עם הזמר והמלחין שייע גרוס ובהשתתפות הזמר מוטי ויזל את השיר עד מה השם לעילוי נשמת הנרצחים בפיגוע.
סייד'יספיורד'ור
סייד'יספיורד'ור (באיסלנדית: Seyðisfjörður) היא עיירה באזור המזרחי של איסלנד, הממוקמת בנקודה הפנימית ביותר של פיורד בעל אותו השם.
העיירה מחוברת לשאר איסלנד באמצעות מעבר הרים שמוביל לכביש הראשי של איסלנד, וממוקמת במרחק של 27 קילומטרים מאיילססטאד'יר. סייד'יספיורד'ור מוקפת בהרים - ממערב נמצא ההר ביולפור שגובהו 1085 מטרים, וממזרח ההר סטרנדרטינדור שגובהו 1010 מטרים. הפיורד שסייד'יספיורד'ור ממוקמת לחופיו עשיר בטבע, וכולל בין היתר מושבות של תוכי ים.
היסטוריה
ההתיישבות בסייד'יספיורד'ור החלה בתקופה המוקדמת של ההתיישבות באיסלנד. המתיישב הראשון היה ביולפור, שכבש את אזור הפיורד. בשנים 1998–1999 נמצאה חורבה של כנסיית עץ שרופה בחפירות באזור, והיא תוארכה למאה ה-11 באמצעות תיארוך פחמן.
ההתיישבות המסודרת באזור סייד'יספיורד'ור החלה בשנת 1848, כאשר התיישבו בעיירה דייגים נורווגים. המתיישבים בנו מבני העץ שחלקם עדיין קיימים בעיירה. בעבר הייתה קיימת התיישבות נוספת בסמוך לפיורד בשם Vestdalseyri, אך מאז היא ננטשה. בהתיישבות הנוספת פעלה תחנת ציד הלווייתנים המתועשת המודרנית הראשונה בעולם. התחנה הוקמה בשנת 1864 על ידי צייד הלווייתנים האמריקאי תומאס ולקאם רויס, ונוהלה על ידו ועל ידי כוח העבודה שלו עד לשנת 1866. שני היישובים שימשו בעיקר כתחנות דיג ומסחר.
כבל הטלגרף הראשון שחיבר את איסלנד לאירופה הונח בסייד'יספיורד'ור בשנת 1906, מה שהפך אותה למוקד לתקשורת בינלאומית. בשנת 1913 נבנה סכר בנהר הראשי, שאפשר להשתמש באנרגיית מים בפעילות תחנת הכוח במתח גבוה הראשונה שפעלה באיסלנד. סייד'יספיורד'ור שימשה כבסיס לכוחות בריטיים ואמריקאים במלחמת העולם השנייה, ושרידי הפעילות נותרו ברחבי הפיורד, כולל מסלולי נחיתה שכבר לא נמצאים בשימוש, ומכלית נפט שהופצצה והוטבעה.
עם סגירתו של המפעל המקומי לעיבוד דגים, ענף התיירות הפך לענף הכלכלי המרכזי של העיירה. עם זאת, הנמל המקומי עדיין נותר נמל דייגים מרכזי בחוף המזרחי של איסלנד.בדצמבר 2020, סדרה של מפולות בוץ פגעה בעיירה לאחר ימים של גשם כבד, והרסה מספר בתים. לאחר שניזוקו עשרה בתים, הוכרז על פינוי מוחלט של העיר. חודש לאחר שמפולת הבוץ פגעה בעיירה, הוערך הנזק במלואו - בסך הכל נפגעו 39 בתים, שמתוכם שנים עשר נהרסו כליל וחמישה נוספים ניזוקו באופן משמעותי. הנזק הכולל הוערך על ידי ממשלת איסלנד בלמעלה ממיליארד קרונה איסלנדית (7.5 מיליון דולר). התושבים שבתיהם לא נהרסו הורשו לחזור לבתיהם באוקטובר 2021, לאחר שהותקנו אמצעי הגנה.
סקירה כללית
בסייד'יספיורד'ור נמצא גם המוזיאון הטכני של מזרח איסלנד ושני בתי הקולנוע היחידים במזרח איסלנד. פסטיבל האמנות LungA מתקיים בסייד'יספיורד'ור בחודש יולי. ב-1998 הוקם מרכז סקפטפל לאמנות חזותית. המרכז פתוח לקהל ויש בו חלל תצוגה, ספריית ספרי אמנים וביסטרו.
ישנו שביל הליכה פופולרי שמתחיל בנהר Fjarðará שזורם במרכז העיר. בהמשך הנהר זורמים עשרים וחמישה מפלי מים. בעונת החורף פועל אתר סקי במעבר ההרים Fjarðarheiði.העלילה של סדרת הטלוויזיה האיסלנדית "לכודים" משנת 2015 מתרחשת בעיר, וחלק מהסדרה צולם בה. הסדרה שודרה ב-BBC4 בבריטניה בתחילת 2016.
הנמל
מדי שבוע מפליגה המעבורת MS Norröna מהירטשאלס שבדנמרק לסייד'יספיורד'ור דרך טורסהאבן שבאיי פארו. זוהי המעבורת היחידה שמפליגה בין איסלנד לבין מדינות אחרות.
אקלים
בסייד'יספיורד'ור יש אקלים טונדרה, הגובל באקלים ימי. עם זאת, כמות המשקעים השנתית הגבוהה, מעל ל-1,650 מ"מ, מאוד לא אופיינית לאזורי הטונדרה, שבדרך כלל יבשים מאוד ושיא המשקעים שלהם הוא בקיץ.
ערים תאומות
סייד'יספיורד'ור היא העיר התאומה של סאנדור באיי פארו.
BET 500
BET 500 (באנגלית: BET 500) היא מכונית מיקרו בתצורת תלת אופן אשר יוצרה על יד יצרנית הרכב היוונית Biotechnia Ellinikon Trikyklon (Βιοτεχνία Ελληνικών Τρίκυκλων, "Greek Three-Wheeler Manufacturer"), or BET בשנת 1973.
יוצרו 15 יחידות בלבד.
אמא רוסיה
אמא רוסיה היא האנשה של המדינה רוסיה, כחלק מהמסורת של האנשת מדינות. האנשה זו הייתה קיימת כבר מתקופת ימי הביניים, שהתבטאה בהאנשת רוסיה כדמות נשית ואמהית.
אמא רוסיה (לצד האנשה נפוצה נוספת של רוסיה: "אמא מולדת (ברוסית: Родина-мать)) הייתה ההאנשה הנפוצה ביותר של רוסיה.
שימוש
במהלך מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים הרוסית, שימשה ההאנשה בעיקר את התומכים בלבנים במהלך המלחמה. ההאנשה הוצגה כנלחמת בבוגדים הבולשביקים, אשר תוארו ככאלה שתוקפים את "אמא רוסיה" מבפנים.
פסלים
במהלך התקופה הסובייטית הוקמו פסלים רבים אשר מייצגים את ההאנשה של "אמא רוסיה". רוב הפסלים הוקמו על מנת להנציח את מלחמת המולדת הגדולה. בין הפסלים ניתן למנות את:
אום (מנטרה)
אוֹם (בהינדי: ॐ, מבוטא כAum או Om) (שמות נוספים: אומקרה (oṃkāra), אודגית'ה (Udgitha) ופראנווה (praṇava)) היא מנטרה מרכזית בדת ההינדית, המשמשת גם בדתות אחרות שמקורן בתת-היבשת ההודית, כגון בודהיזם, ג'ייניזם וסיקיזם. על פי האמונה, שינון האום, המציין את המוחלט והאינסופי, מסיר מכשולים בהתפתחות הרוחנית של המאמין.
רוב המנטרות בהינדואיזם משתמשות בהברה "אום", או כוללות הברה זו בתחילתן, כאשר סיומת ההברה מוארכת.
משמעות
על פי מזמור בריג ודה, עוד לפני שנוצר העולם, הברהמן חשב; מהמחשבה הזו נוצרה ויברציה שנשמעה כ"אום", כלומר אום הוא היצירה הראשונה שיצר הברהמן, וכאשר נוצר העולם, האום ליווה אותו. לכן יש המפרשים את המילה אום בתור "הנני".
ניתוח מדוקדק של משמעות אום מופיע במנדוקיה אופנישד. נדונים שלושת מצבי החוויה המסומנים על ידי הצלילים A, U, M והגורם הרביעי המסומן על ידי ההפסקה שבין הגיית הברות האום. שלושת המצבים הם: את הגורם הרביעי, הנקרא טוריה והקיים תמיד, ניתן לזהות ביתר קלות בשבריר הזמן שבין סיום הגיית הברת אום אחת לתחילת הגיית הברת אום נוספת. זהו האטמן,התודעה ההומוגנית,הלא-דואלית, חסרת גבול ומגבלה, העד הבלתי משתנה לשלושת מצבי החוויה שמעניק להם את קיומם לכאורה.
בנוסף ניתן לראות את הסהר (צ'נדרה) שמצביע על תודעה חסרת מנוח ועל האדם המחפש ללא הפסקה; הנקודה שמעל הסהר נקראת "בינדו", והיא מסמלת את האלוהי, את "האני הגבוה" שהוא מצב התודעה אליו שואף כל מתרגל.
במדיטציה
במדיטציה ניתן לבחור נושא לריכוז כמו הנשימה, הצליל אום או הצורה של אום, וכך להשקיט את הפטפוט הבלתי פוסק של המחשבות. כאשר הן מופיעות, נותנים להן לחלוף מבלי להיאחז בהן או לגרש אותן בכוח. אמירת או חשיבת ההברה אום נועדה לעזור לאדם להתרכז על מנת לרוקן את התודעה. יש לשבת באופן רפוי להרפות גוף וחשיבה ולחזור על מנטרת האום על מנת לחוש את תחושת האינסוף.
ראו גם
אום מאני פאדמה הום - Om Mani Padme Hum: המנטרה אותה מדקלמים (chant) הטיבטים, על מנת לעורר מצב של אחדות בין החכמה הטהורה לדרך \ תרגול ובכך להשיג זכויות (merits).
אוקסימטזולין
אוקסימטזולין (Oxymetazoline) הוא מפחית גודש לשימוש מקומי המשווק בצורת תרסיס או טיפות אף של אוקסימטזולין הידרוכלוריד בריכוזים של 0.1% - 0.05%. בישראל הוא משווק תחת השמות המסחריים אלרין, סינאף, רינוקליר, אוטריווין, וסינולן.
אופן השימוש
השימוש בתכשיר בריכוז 0.1% מותר למבוגרים בלבד, השימוש במקרה גודש חמור: לחיצה אחת או טיפה אחת בכל נחיר פעמיים ביום בלבד למשך שלושה ימים בלבד.
אופן הפעולה
לאוקסימטזולין תכונות סימפטומימטיות, הוא פועל על ידי הפעלת קולטנים אלפא אדרנרגים. דבר הגורם לכיווץ נימי הדם באף ובסינוסים, להפחת של הפרשה רירית (נזלת) ולהפחתת דימום.
אזהרות ותופעות לוואי
לתרופה זו כמו לרוב האמינים הסימפטומימטים יש תופעות לוואי אנדרנרגיות (של שחרור אדרנלין), אבל היות שהתרופה ניתנת במתן מקומי בלבד ובריכוז נמוך, אין לה (בשימוש נכון) תופעות של עירור מערכת העצבים המרכזית. בניגוד למפחיתי גודש מבוססי אפדרין.
אין מספיק מידע קליני לקבוע אם השימוש בנשים בהריון בטוח. באופן תאורטי התכונות המכווצות של התכשיר עלולות לזרז צירים לקראת סוף ההריון.
בשימוש יתר של מעל 5-3 ימים רצוף הוא עלול ליצור תגובת יתר של הריריות בצורת "אפקט ריבאונד", כלומר, מיד לאחר הפסקת השימוש ריריות האף פגועות ונפוחות אף יותר. כתוצאה מתגובה זו המשתמש עלול לחזור לצרוך את התרופה בתדירות גבוהה יותר מה שעלול לגרום לסבילות פיזיולוגית ואף לתלות.
טמרין (סרביה)
היסטוריה
תיעוד בכתובים ליישוב במקום קיים מ-1322. ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית וטמרין נכללה בשטח סנג'ק סגד של האימפריה. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה טמרין על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותרה בשטח הספר של הממלכה. ב-1799 הוכרז היישוב כעירוני וניתנו לו זכויות עיר ובכללן הזכות לקיים 4 ירידי סחר בהמות שנתיים. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה חרבה העיירה, הועלתה באש ותושביה נמלטו לבאצ'קה טופולה וסביבתה.
בהמשך נשלט היישוב על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1899 חוברה העיירה לקו מסילת הברזל נובי סאד-טמרין-בצ'יי ונבנתה בה תחנת רכבת. ב-1900 התגוררו בטמרין 9,581 תושבים ו-91 אחוזים מהם דיברו הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה טמרין בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור טמרין נמסר לחזקת הונגריה. ההונגרים ביצעו טבח בתושבי העיירה היהודים, הסרבים ובני רומה. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והיה מרכזו של אזור חקלאי. לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה טמרין לחזקת סרביה.
דמוגרפיה
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה אוכלוסיית הרשות המקומית טמרין במגמת גידול. עם זאת, במהלך העשור השני של המאה ה-21 נעצרה מגמת הגידול. בין 1948 ל-1971 גדלה האוכלוסייה ב-28.75 אחוזים. מ-1971 ועד 2002 גדלה האוכלוסייה בשיעור של 43.94 אחוזים לכדי 28,275 נפשות. מ-2002 ועד 2011 נרשם גידול זניח במספר התושבים שעמד על 12 תושבים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי נכון ל-2011, 67.56 אחוזים מהאוכלוסייה היו ממוצא סרבי ו-26.37 אחוזים היו הונגרים.
הקהילה היהודית
תיעוד לקהילה יהודית בעיירה קיים מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1878 הוקם בית הכנסת הקהילתי. ב-1931 נמנו בטמרין 92 יהודים. ראש הקהילה היה ד"ר שמעון שוסברגר. ב-1938 נפתח בעיירה סניף התנועה הציונית. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 80 נפשות. בין ה-6 ל-23 בינואר 1942 ערך צבא הונגריה את הראצייה בכל אזור דרום באצ'קה ובמהלכה הוציאו ההונגרים להורג כ-4,000 יהודים, סרבים ובני רומה. לטמרין הגיעו ההונגרים ב-7 בינואר ובמשך יומיים עצרו את בני הקהילה. הם הובלו למחסנים ריקים, הוכו קשות ונשים נאנסו. ההונגרים רצחו לפחות 42 מבני הקהילה. הגופות הועמסו על משאיות והושלכו לנהר טיסה. אלו שלא נרצחו בראציה נרצחו בהמשך כחלק משואת יהודי הונגריה. ב-1947 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. חלקת בית העלמין היהודי נמצאת בקצהו של בית העלמין הקתולי בעיר. במקום ישנן 80 מצבות והכיתוב עליהן הוא בהונגרית.
אהבה, חתונה והכל מהתחלה
אהבה חתונה והכל מהתחלה (באנגלית: Love Wedding Repeat) הוא סרט קומדיה רומנטי בריטי משנת 2020, שכתב וביים דין קרייג. בסרט מככבים סם קלאפלין, אוליביה מאן, אשלין בי, ואלינור טומלינסון.
הסרט הופץ ב-10 באפריל 2020 על ידי נטפליקס.
תקציר עלילת הסרט
בעיות מתעוררות אצל גבר כאשר הוא מתאחד בבת אחת עם אהבה ישנה בחתונת אחותו.
הפקה
הסרט הוכרז באפריל 2019, עם צוות שחקנים הכולל את אוליביה מאן, סם קלפלין, פרידה פינטו ואלינור טומלינסון. הצילומים נערכו באיטליה במאי 2019.
הפצה
במאי 2019 רכשה נטפליקס זכויות הפצה לסרט. הסרט הופץ ב-10 באפריל 2020.
קישורים חיצוניים
ביקורות
WooCommerce
ווקומרס (באנגלית: WooCommerce), היא מערכת מסחר דיגיטלית (E-commerce) קוד פתוח, המיועדת לוורדפרס.
WooCommerce מיועד לעסקים קטנים ובינונים. המערכת שוחררה ב-2011 כתוסף לוורדפרס, ומאז הפכה להיות פופולרית מאוד, בגלל היותה פשוטה להתקנה וניהול.
WooCommerce נוצרה בספטמבר 2011 על ידי צוות מפתחים קטן בשם WooThemes, מאוחר יותר במאי 2015 WooThemes נקנתה על ידי חברת Automattic (החברה שבבעלותה Wordpress.com), וכיום היא מפותחת על ידי מאות מפתחים ברחבי העולם, הן מחברת Automattic, והן מקהילת מפתחי וורדפרס העולמית.
WooCommerce משרת כ -4% מתוך מיליון דפי ה-HTML המובילים. בשנת 2015 הראו נתונים סטטיסטיים כי אחוז החנויות המקוונות המשתמשות ב- WooCommerce כתוסף של Wordpress.org הוא למעלה מ -30% מכלל החנויות המקוונות. נתח השוק הנוכחי של WooCommerce נכון לשנת 2019 הוא 22% ממיליון האתרים המובילים המשתמשים בטכנולוגיות E-commerce.
נכון לינואר 2020 ההערכה היא כי WooCommerce משמש כ-3.9 מיליון אתרים.
מאז הרכישה של חברת Automattic ב-2015, ווקומרס המשיכה לתפוס נתחי שוק משמעותיים והפכה לאחת מפלטפורמות המסחר אלקטרוני המובילות באינטרנט.
תבניות
ישנם הרבה תבניות וורדפרס שמותאמות ל-WooCommerce. באתר ThemeForest יש למעלה מ-1300 תבניות שמותאמות ל-WooCommerce, בספריית התבניות של WordPress.org יש למעלה מ-1100 תבניות שמותאמות ל-WooCommerce
P.K
P.K היא מכונית סופרמיני, 5 דלתות הצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב האירנית פארס חודרו אשר יוצרה בין השנים 2000–2005  ובין השנים 2005–2013 (דגם "New P.K")   ב-איראן
דגם ה-P.K התבסס על 2 דגמים. גוף הדגם התבסס על רנו 5 מתוצרת רנו הצרפתית. מכללי ההנעה של הדגם התבססו על דגם "קיה פרייד" מתוצרת קיה מדרום קוריאה.
רבי יהודה בר שלום
רבי יהודה (או יודן) בר שלום היה אמורא בדור החמישי לאמוראי ארץ ישראל (סוף המאה הרביעית), תלמידו של רבי יוסי (האמורא). נזכר כבר פלוגתא של רבי מתניא. עסק גם בהלכה, וכנראה כיהן כדיין, אך מרבית מאמריו הם באגדה.
לדעת שלמה בובר, הוא זהה עם רבי יהודה הלוי הנזכר פעמים רבות במדרש תנחומא. רבי יחיאל היילפרין הביא שחי בימי רבי אבהו, אך כתב שלא מצא ראיה לזה. לדעת בובר, מקור הטעות בגרסה משובשת בספר יוחסין.
ייתכן שבנו נקרא אף הוא "יהודה", שכן במקום אחד נזכר "ר' יודן בר יודן בר שלום", אך ייתכן שזו גרסה משובשת של שמו שלו.
גרמיש-פרטנקירכן
גרמיש-פרטנקירכן (בגרמנית: Garmisch-Partenkirchen) היא עיירה ואתר נופש הררי בדרום מדינת בוואריה שבגרמניה, בקרבת גבולה עם אוסטריה.
היסטוריה
גרמיש-פרטנקירכן מורכבת מאיחוד של העיירות ההיסטוריות גרמיש (המערבית) ופרטנקירכן (המזרחית), אשר שומרות על המאפיינים הייחודיים להן גם בימינו. פרטנקירכן נוסדה בתקופה הרומית בשם "פרטנום" (Partanum) על דרך המסחר שבין ונציה ואאוגסבורג ומוזכרת לראשונה בשנת 15 לספירה. הרחוב הראשי בעיר המודרנית סלול בתוואי הדרך ההיסטורית. גרמיש מוזכרת לראשונה כ-800 שנה מאוחר יותר בשם גרמנסקאו (Germaneskau –"מחוז גרמני") המרמז על התיישבות של שבט טווטוני בחלקו המערבי של העמק. בסוף המאה ה-13 עבר האזור, שהיה חלק מדוכסות ורדנפלס, לשליטת הנסיך-בישוף של פרייזינג, שהחזיק בו עד לחלוקה מחדש של אזורי השליטה בגרמניה בשנת 1803.
הגידול בנפחי המסחר הימי בין אירופה לאמריקה בתחילת המאה ה-16 הביא לנסיגה בפעילות בדרכי המסחר המסורתיות ביבשה ולשקיעה כלכלית של הערים בסביבתן. אדמת העמק הביצתית סביב גרמיש-פרטנקירכן קשה לעיבוד חקלאי, וחיות טרף היוו איום קבוע על חיות המשק בכפרים. האוכלוסייה סבלה ממגפות ובהן מספר התפרצויות של אבעבועות שחורות, אשר בתורן גרמו לתופעות של ציד מכשפות, בעיקר בשנים 1589-1596 בהן הועלו על המוקד 63 בני אדם – כ-10% מן האוכלוסייה.
העיירות גרמיש ופרטנקירכן נשארו נפרדות עד שנת 1935, שבה אוחדו בהוראתו של היטלר, כהכנה למשחקי אולימפיאדת החורף שנועדו להתקיים שם בשנת 1936. כיום עדיין ניתן לאפיין את ההפרדה בין העיירות המקוריות: החלק של גרמיש נדמה כמודרני יותר, לעומת פרטנקירכן, שבה חלק מן הדרכים סלולות עדיין בחלוקי נחל משוקעים בבטון, כבעבר.
תחבורה
הגישה לעיר מודרנית ונוחה באמצעות כביש המתחבר ישירות לכביש המהיר A-95. תחנת הרכבת שלה מהווה צומת מפגש חשוב לקווים בין מינכן לאינסברוק ולקווי הרכבת המקומיים בהרי האלפים למיטנוואלד ואזור טירול. תחנת הרכבת מהווה גם תחנה ראשית בקו לפסגת צוגשפיצה-ההר הגבוה בגרמניה.
ספורט
בשנת 1936 שימשה גרמיש-פרטנקירכן כאתר המרכזי של אולימפיאדת החורף ובה הוצג לראשונה הענף המכונה "סקי אלפיני". בשנים 1978 ו-2011 התקיימו בה תחרויות אליפות העולם בסקי אלפיני. ההרים הסובבים את העיירה משמשים כאתר מושלם לתחרויות גלישה מסוגים שונים. בראש השנה מתקיימת בעיר תחרות מסורתית של קפיצות סקי.
מוסדות ואתרים בעלי עניין
בגרמיש-פרטנקירכן ממוקם המרכז האירופי ללימודי ביטחון על שם ג'ורג' מרשל שהוקם בשנת 1993, ובקרבתו גם מרכז נופש של הצבא האמריקני. בעיירה ממוקם מזה 50 שנה "המרכז הגרמני לראומטולוגיה של ילדים ונוער" שהוא המרכז המתמחה הגדול ביותר באירופה בתחום זה.
גרמיש-פרטנקירכן משמשת כאמור כבסיס יציאה מרכזי בעליה לפסגת צוגשפיצה ולטיולי הליכה הרריים בפסגות נוספות שבסביבתה. מדרום לעיירה ניתן לבקר בקניון פרטנקלאם החצוב בין המצוקים לאורך של כקילומטר וחצי. במרחק של כ-10 ק"מ מגרמיש-פרטנקירכן ממוקמת טירה קטנה (Königshaus am Schachen) שנבנתה לכבודו של המלך לודוויג השני ואשר הגישה אליה היא באמצעות שביל הליכה בלבד.
מתקפת הפדאיון נגד ישראל במלחמת סיני
מתקפת הפדאיון נגד ישראל במלחמת סיני החלה לאחר פרוץ מלחמת סיני בין ישראל ומצרים ב-29 באוקטובר 1956, התחוללה בארבע חזיתות ונמשכה גם לאורך החודשים נובמבר ודצמבר אותה שנה.
רקע
המלחמה הישראלית-ערבית ב-1948 הולידה את בעיית הפליטים הפלסטינים, והובילה להתכתשויות לאורך גבולות "הקו הירוק" בין השנים 1949–1956. הגורם העיקרי לאלימות הישראלית-ערבית בתקופה זו הייתה תופעת ההסתננות הפלסטינית לתוך מדינת ישראל, כתוצאה ישירה של אובדן נכסיהם של מאות אלפי פלסטינים במלחמה. אלא שבצד ההסתננות ה"אזרחית", שמניעיה היו כלכליים (השבת חפצים, קצירת יבולים, גניבה והברחות) או חברתיים (התיישבות מחדש ביישובי המוצא, ביקור בבתים ובאדמות או ביקור קרובים) וכללה את הרוב המכריע של המסתננים עד 1956, הייתה גם הסתננות קטנה יותר, בעלת אופי פוליטי או טרוריסטי, שמטרתה הייתה לחבל במטרות ישראליות ולרצוח ישראלים. עם השנים התפתחה בהדרגה חפיפה מסוימת בין ההסתננות "הכלכלית" וזו "הפוליטית" החבלנית, שכן מסתננים "כלכליים" החלו להתמודד עם מדיניות הירי של צה"ל באמצעות נשיאת נשק וחדירה בחבורות מאורגנות, ובחדירות אלה הרגו מדי פעם ישראלים שהיו בדרכם. לפיכך, רוב המדינאים הישראלים בשנות ה-50 ראו בתופעת ההסתננות המתמשכת כמין לוחמת גרילה לא מוכרזת שנועדה להחליש ואף להחריב את מדינת ישראל. בין השנים 1949–1956 נהרגו כ-200–300 ישראלים בידי מסתננים. בתקופה זו פיתחה ישראל מדיניות כנגד ההסתננות, שכללה הקמת יישובים חדשים לאורך הגבולות ובאזורים ריקים, הריסת כפרים ערביים נטושים ודחיקת הגבולות מזרחה בגדה המערבית ומערבה ברצועת עזה. לצורך הלחימה בהסתננות, ערכו הצבא והמשטרה סיורים לאורך הגבולות, והניחו מארבים ומוקשים. אולם האמצעי הישראלי ההתקפי העיקרי נגד ההסתננות היה פעולות התגמול, שהפרו את הריבונות הטריטוריאלית של מדינות ערב והדגישו את פגיעותן. פשיטות התגמול היו מעל לכל פעולות ענישה והרתעה, אך הן גם רוממו את המורל בקרב אזרחי ישראל, שכן בשנים 1949–1956 שררה בישראל תחושה עמוקה של בידוד ומצור.
אלא שמדיניות פעולות הגמול הישראלית לא בלמה את ההסתננות האלימה, ובמקום לאלץ את מדינות ערב לשים קץ להסתננות לאורך גבולותיהן, היא הביאה להסתננות מאורגנת ממלכתית, קטלנית יותר מזו שהייתה לפניה. בשנים 1954–1955 הופיע סוג חדש של מסתנני טרור, שהופעלו בידי גורמים ממלכתיים – הפדאיון, שפשיטותיהם בוצעו בחסות השלטונות הערביים. החל מאביב 1954 יזמה מצרים תקיפות טרור ולוחמה זעירה נגד ישראל, והחל מאמצע 1955 היא גייסה, ארגנה ומימנה לוחמי פדאיון מקומיים גם בירדן, סוריה ולבנון. פשיטות הפדאיון מארבע המדינות הללו בוצעו בעומק שטחה של מדינת ישראל, ונועדו לנקום בה, לערער את רוחם של תושבי הספר שלה, ולהחליש את כולה. כבר לאחר פעולת התגמול בקלקיליה ("מבצע שומרון") ב-10 באוקטובר 1956, שררה בקרב הקצונה של צה"ל הכרה ברורה כי מדיניות פעולות התגמול מיצתה את עצמה, משום שלא הביאה להפחתה בפעולות המחבלים המסתננים. מבצע סיני שהחל בסוף אוקטובר 1956 היה במובן זה מסע עונשין על כל התקיפות וההצקות הערביות לאורך גבולות ישראל בשמונה השנים הקודמות, ונועד גם להרתיע את מצרים ומדינות ערביות אחרות מלהשתמש בפדאיון נגד ישראל בעתיד.
המתקפה הפדאית נגד ישראל בזמן המלחמה
ב-28 באוקטובר, יום לפני פרוץ מלחמת סיני, פרסמה ממשלת ישראל הודעה בה הסבירה את הגיוס הצבאי לקראת המתקפה בשל "חידוש פעולות הפדאיון על־ידי שליטי מצרים בשבועיים האחרונים, מתוך גבולות מצרים, לבנון וירדן". המתקפה ב-29 באוקטובר נפתחה עם הצנחת הצנחנים בפתח מעבר המיתלה. מספר שעות לאחר מכן הודיע משרד החוץ כי מטרת המתקפה "לחסל את בסיסי הפדאיון המצריים בחצי האי סיני", וזאת בעקבות 24 נפגעי מוקשים שהיו לישראל בשבוע הקודם, "שהוטמנו בידי פדאיון בנגב הדרומי", ותפיסת חוליות פדאיון בשדה בוקר ובארז. בשעה 19:00 באותו יום, הודיע דובר צה"ל כי כוחות ישראליים תקפו "יחידות פדאיון" בראס אל-נקב ובכונתילה.
בעקבות פתיחת מלחמת סיני, יומיים לאחר הצנחת הצנחנים במעבר המיתלה פרצה מתקפה פדאית נגד ישראל, אותה יזמה מצרים. תקיפות הפדאיון החלו בלילה אור ל-1 בנובמבר מרצועת עזה (שהייתה תחת שלטון מצרים) ומלבנון, וב-2 בנובמבר מירדן ומסוריה. התקיפות הללו היו מתוזמנות ובעלות עוצמה, והדבר מעיד על כך שהן הופעלו על פי הוראה מרכזית. ייתכן שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הורה להפעיל את הפדאיון במטרה להסיח את תשומת לבו של צה"ל ואת משאביו מסיני, אולם נראה כי התקיפות הבאות, שנמשכו לאורך יותר מחמישה שבועות לאחר כיבוש סיני ורצועת עזה, נבעו מרצון לנקום ולהוכיח כי ישראל לא תצליח להשמיד את יכולת הלוחמה הזעירה הטרוריסטית של מצרים. ייתכן שגם שמטרה נוספת להתקפות הללו הייתה שימוש באיום הפדאי כקלף מיקוח במשא ומתן על פינוי הצבא הישראלי מסיני. נראה כי מצרים החזיקה רשתות פדאיון עצמאיות בלבנון, סוריה וירדן, שאורגנו בידי הנספחים הצבאיים שלה במדינות הללו. עתה היא הפעילה את הרשתות הללו, אך גם ביקשה מממשלותיהן של המדינות הללו ליזום פשיטות נגד ישראל בכוחותיהן שלהן, הן לשם הפגנת סולידריות עם מצרים, שנמצאה במלחמה עם ישראל, והן כדי לסייע בהקלת הלחץ הצבאי שבו הייתה נתונה אל מול המתקפה הישראלית.
תקיפות פדאיות דרך גבולות לבנון, סוריה וירדן
בליל ה-31 באוקטובר אירעה התקרית הפדאית הראשונה לאורך גבול לבנון, כאשר מחבלים פוצצו צינורות מים ליד מעיין ברוך. כעבור יומיים נחשפו שבעה מוקשים ליד מטולה. לאורך חודש נובמבר נמשכו הטמנות המוקשים לאורך גבול לבנון. ב-2 בנובמבר החלו התקיפות בגבול ישראל–סוריה במיקוש דרך ליד משמר הירדן. חוליות פדאיון הניחו מוקשים גם ליד טייבה ומטולה, אולם ייתכן שכמה מפעולות אלה בוצעו על ידי לוחמי הקומנדו הסורי. ב-2 בנובמבר החלו גם התקיפות לאורך גבול ישראל-ירדן ("הקו הירוק" שנקבע בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות), בירי שבוצע על ידי מסתננים על אוטובוס בואדי עארה, ובפיצוץ ג'יפ משמר הגבול שמיהר למקום. ב-4 בנובמבר נתפסה חוליית פדאיון ליד אמציה.
ב-7–8 בנובמבר תקפו פדאיון כעשרה יעדים במקביל לאורך גבולות ירדן וסוריה: שני חיילי צה"ל נפצעו ממוקש ליד כפר הנשיא; פוצצו צינורות השקיה ליד הגושרים וגשרון ליד מטולה; פוצצו צינורות מים ליד שער הגיא ובוואדי עארה; הניחו מארבים לרכבים ישראלים בשער הגיא (בין היתר לרכבו של הרמטכ"ל משה דיין), בוואדי עארה, בנחשון, באייל ובמעוז חיים; והתקיפו אזרחים ישראלים ובתיהם בלוד ובמושב בית עריף, שם נהרסו בפיצוץ שלושה בתים. אמ"ן העריך כי תקיפות אלו בוצעו ביוזמת השלטונות הירדניים והסוריים כדי להוכיח כי לא נטשו את נאצר. ב-9 בנובמבר הותקפו כלי רכב ממארב ליד עומר, ליד טייבה וליד בית קמה, ורכב צה"ל הותקף ליד ביר מעין (ליד רמלה). בנגב הצפוני ובמרכז הארץ פוצצו צינורות מים, גשרונים ובתים. ליד מושב הר-טוב נפצעו שני שומרים בחילופי ירי עם פדאיון. כ-30 קילומטרים מצפון לבאר שבע חובלה מסילת ברזל ורכבת ירדה מן הפסים. ב-10 בנובמבר פוצץ בית הכנסת של מושב גורן וב-12 בנובמבר פוצץ בית במנרה. שני כלי רכב עלו על מוקשים ליד גונן.
במחצית השנייה של נובמבר ובמהלך דצמבר נמשכו ההסתננויות האלימות, אם כי בעוצמה קטנה יותר, בעיקר לאורך גבול ירדן, אך גם לאורך גבולות סוריה ולבנון. בין היתר ב-30 בנובמבר הוטמנו מוקשים לטרקטורים בבית השיטה, ב-4 בדצמבר פוצץ בית במושב רחוב, וב-15 בדצמבר פוצץ בית בתל מונד, שם נהרגו בעל ואשה, ובדרכם חזרה לירדן, הטילו המחבלים רימונים לבית בכפר הס. בליל אור ל-24 בדצמבר פוצצה חוליית פדאיון מירדן מרפאת קופת חולים ביקנעם. דיווחים ישראליים רשמיים שייכו את תקיפות המסתננים הללו בנובמבר ובדצמבר ל"פדאיון", אולם ייתכן שלפחות כמה מהן בוצעו על ידי מחבלים שפעלו מיוזמתם באופן עצמאי, מתוך רצון לנקום על המתקפה הישראלית בסיני. ייתכן גם שכמה מהתקיפות לאורך הגבול הסורי בוצעו בידי חיילים סוריים, שככל הנראה קיבלו הוראה להגביל את התקפותיהם למטרות צבאיות ומשטרתיות.
ישנן מספר ראיות לכך שעד אמצע נובמבר בוצעו התקיפות לאורך גבול ירדן בחסות שלטונות ירדן או לפחות בהסכמתם. כך למשל, ב-15 בנובמבר ערך "מועדון הספורט של חברון" "קבלת פנים לגיבורים" לפדאיון שחזרו מביצוע משימתם, ובאירוע זה נכחו גם מספר חברי הפרלמנט הירדני. אלא שב-15–16 בנובמבר חל מהפך במדיניות הירדנית: בתאריך זה נקלטו הוראות של השלטון הירדני ליחידות "הלגיון הירדני" להפסיק את הפשיטות נגד ישראל. ייתכן שהסיבה למהפך הזה הייתה חשש לעתידו של הסיוע הבריטי לירדן, שכן על אף ההכחשות של בריטניה וישראל על קיומה של "קנוניה" במתקפה על מצרים, בשלטון הירדני הבינו כי התקפה זו הייתה מתואמת. סוריה, לעומת זאת, המשיכה לתת חסות להסתננויות האלימות לישראל, אך הקפידה שהן תהיינה בממדים קטנים, כדי שישראל לא תפעיל גם נגדה את יכולותיה הצבאיות שבאו לידי ביטוי במלחמה נגד מצרים.
הפדאיון שברצועת עזה
במאי 1956 דווח כי ברצועת עזה היו 300–400 לוחמי פדאיון, והמצרים תכננו להגדיל את מספרם ל-500–600 בתוך מספר חודשים. מלחמת סיני החלה ב-29 באוקטובר 1956, אולם רק ב-2–3 בנובמבר נכבשה רצועת עזה בידי צה"ל. עוד לפני כיבושה, בוצעה סדרת תקיפות פדאיון לאורך גבול הרצועה. נראה כי תקיפות אלו היו פרי תכנון ותיאום מרכזיים, אך ייתכן שכמה מהן בוצעו במהלך הימלטותם של פדאיון לירדן. ב-1 בנובמבר הרגו פדאיון שני ישראלים ליד ארז ופוצצו גשר רכבת ליד ניצנים וכן שנאי חשמל, מספר מכוני שאיבה וצינור מים ליד ברור חיל. כמו כן, הם תקפו את מושב תלמים ופוצצו פסי מסילת ברזל ליד גבעת ברנר. ב-5 בנובמבר נהרגו חמישה ישראלים ליד שדרות, לאחר שעגלתם עלתה על מוקש, שייתכן כי הוטמן יומיים-שלושה קודם לכן.
בסוף אוקטובר ובתחילת נובמבר חמקו כמה פדאיון אל סיני, לעבר תעלת סואץ ואל תוך מצרים גופא יחד עם חיילים מצריים. ניתן להניח שכמה מהם מתו ברעב ובצמא בדרכם מערבה, כפי שקרה לאלפי חיילים מצריים. מאות פדאיון אחרים חמקו במהלך נובמבר ודצמבר מזרחה, יחד עם חיילי החטיבה הפלסטינית המצרית, דרך שטח ישראל אל הגדה המערבית, שהייתה תחת שלטון ירדן. כמה מהם נהרגו בהיתקלויות ובמארבים של צה"ל. בסוף השבוע השלישי של נובמבר כבר הגיעו לגדה המערבית ופורקו שם מנשקם בידי שלטונות ירדן, כ-1,200 איש, רובם חיילי החטיבה הפלסטינית וכמה עשרות פדאיון. באמצע דצמבר פורסם בירדן כי לגדה המערבית הגיעו כ-1,500 חיילים מצריים ופלסטיניים ופדאיון. הם שוכנו בבסיסים צבאיים ובמחנות פליטים, והוטל עליהם פיקוח קפדני שמנע בעדם מלתקוף את ישראל. ככל הנראה כולם או רובם הוחזרו לרצועת עזה לאחר שצה"ל התפנה משם במרץ 1957.