cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קארוי קרניי
הונגריה, 1897–1943
ראש הממשלה הליברלי, פרו-מערבי, מיקלוש קאלאי, ניסה ב-1943 לשנות כיוון ולהפוך את הפוליטיקה הידידותית לנאצים של השנים הקודמות. הוא התחיל לשלוח מדענים ליברליים שכבר עשו לעצמם שם למערב אירופה, כדי להראות שקיימת גם הונגריה ליברלית, אנטי-פשיסטית. כחלק ממגמה זו הציע משרד החוץ לקרניי הזדמנות לבלות שנה בשווייץ עם מעמד דיפלומטי. הוא הסכים בתנאי שישהה בטיצ'ינו, על חוף אגם מאג'ורה, במקום בבירה ברן.
כשהגרמנים כבשו את הונגריה ב-1944 והקימו ממשלת ימין, החזיר קרניי את דרכונו. כמו הונגרים רבים אחרים באותה תקופה שהתגוררו בשווייץ עם מעמד דיפלומטי, הוא הפך בכך בן לילה לפליט פוליטי חסר אזרחות.
שווייץ, 1943–1973
מאז 1941 הרצה קארוי קרניי בכנסים של ב (שווייץ), אליהם הוזמן על ידי קרל גוסטב יונג. הקשר הקבוע הזה עם הפסיכולוג השווייצרי יצר במקור את הקשר לשווייץ, מה שהוביל בסופו של דבר להגירה הקבועה לקנטון טיצ'ינו דובר האיטלקית. במהלך 1946/47 הרצה קרניי על שפה וספרות הונגרית באוניברסיטת בזל. ב-1947 הוא נסע להונגריה כדי לשאת את נאום ההשבעה שלו באקדמיה ההונגרית למדעים, מתוך כוונה לתרום לפיתוח הדמוקרטי של הונגריה. עם זאת, עקב אזהרות על ההפיכה הקומוניסטית הקרובה בהנהגתו של מתיאש ראקושי, עזב קרניי מיד את בודפשט שוב. במהלך הדיקטטורה הסטליניסטית שלאחר מכן, הוא הוכפש והוחרם על ידי התעמולה הפוליטית תחת ג'רג' לוקאץ', האידאולוג הקומוניסטי המוביל. התואר האקדמי שלו בוטל והוא הוחזר רק ב-1989, לאחר מותו.
הוא כתב והוציא לאור את החלק המהותי של יצירתו בשווייץ בין השנים 1945 ל-1968. על אף העובדה שהוא נחשב לאאוטסיידר אקדמי, דווקא באותה תקופה התפתחה השפעתו הגדולה ביותר כאחד הנציגים האחרונים של המסורת הגדולה של חוקרים הומניסטיים של העת העתיקה. במהלך שני עשורים, מ-1934 עד 1955, ניהל קרניי התכתבות פעילה עם הסופר הגרמני תומאס מאן בנושאים רבים, כולל מיתולוגיה, דת, הומניזם ופסיכולוגיה. מאז הגירתו מילא קרניי בנוסף תפקידים כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות, כולל בון (1955/56), אוסלו ורומא (1960), ציריך (1961) וג'נובה (1964). בשנים 1960–1971 הוא קיים הרצאות שנתיות בכנסים של המכון לפילוסופיה של אוניברסיטת רומא. מ-1948 עד 1966 היה קרניי מייסד שותף ומנהל מחקר במכון C. G. Jung בציריך, שם ערך הרצאות על מיתולוגיה עד 1962. בשנים אלו, הוא התגורר ליד באסקונה. ב-1962 קיבל אזרחות שווייצרית.
קארוי קרניי מת ב-14 באפריל 1973 ב ליד ציריך, והוא קבור בבית הקברות של אסקונה. אשתו השנייה, מגדה קרניי (Magda Kerényi), הקדישה את חייה לאחר מכן לשמירה וקידום מורשתו של קרניי. מאז מותה בשנת 2004, כל התיעוד של חייו של קרניי (תמונות, התכתבויות, כתבי יד וכו') שלא הושמד בבודפשט במהלך המלחמה, מאוחסן ונגיש ב ב (ליד שטוטגרט). הספרייה המקיפה שלו והעזבון של מגדה קרניי נמצאים באוניברסיטת פץ', שם גם נקרא רחוב על שמו.
יסוד פילולוגי
בשנים הראשונות, קארוי קרניי הושפע בעיקר מפילוסופים כמו שופנהאואר, באכהופן וניטשה, סופרים כמו הלדרלין ורילקה ומחוקרים כמו וילהלם פון הומבולדט. בזמן לימודיו בפילולוגיה קלאסית היה הפילולוג המשפיע ביותר. עם זאת, עבור קרניי, קו המחשבה של על הסיפורת בעת העתיקה היה חשוב יותר. זה הוביל לספרו הראשון "Die griechisch-orientalische Romanliteratur in religionsgeschichtlicher Beleuchtung. Ein Versuch" (הרומנטיקה היוונית-מזרחית לאור תולדות הדתות), שבעזרתה רכש את הפוסט-דוקטורט.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1929, קרניי התעייף מהקו המלומד הרשמי של הפילולוגיה. הוא ראה יותר ויותר את מטרת הפילולוגיה בניתוח ביקורתי של התיעוד הכתוב של העת העתיקה כייצוג של החיים האמיתיים, בדיוק כמו שהארכאולוגיה מוקדשת לתיעוד העת העתיקה באמצעות מגע ממשי. הצעדים הראשונים הרחק מהקו הרשמי היו ספריו המוקדמים Apollon (אוסף של מאמרים) ו-Die antike Religion (דת בעת העתיקה). במהלך חייו חקר קרניי כל אתר קלאסי של הים התיכון כולו. בשנת 1929, הוא פגש לראשונה ביוון את, שהשפיע עליו רבות. אוטו נתן השראה לקרניי להתמקד באלמנט הדתי של חיי האדם בעת העתיקה כאלמנט הליבה, ובכך לשלב את ההיסטורי עם המוקד התאולוגי. הדבר מודגש ביצירותיו Mythologie der Griechen (מיתולוגיה יוונית) ו-Mysterien der Eleusis (אלאוסיס: תמונה ארכיטיפית של אם ובת).
ניתוק מווילאמוביץ ומרעיון המיתוס הגרמני
לאחר מכן, קארוי קרניי החל להתרחק במודע מהפילולוגיה שלימד וילאמוביץ. לפי הבנתו של קרניי, גישתו של וילאמוביץ תמכה בסמכותנות שבבסיס הופעתו של הנציונל-סוציאליזם בגרמניה, שהוא לא יכול היה לתמוך בה מבחינה אתית. מכאן פיתח קרניי עמדה עוינת יותר ויותר כלפי רעיון המיתוס הגרמני, ששימש כנקודת ייחוס של גרמניה הנאצית. כבר ב-1934 הביע אימה מההתפתחויות המקצינות בגרמניה. אלו הובילו אותו למטרה מתמשכת של ביסוס רעיון ליברלי ואנושי-פסיכולוגי של מיתוס שלא ניתן לנצל לרעה לאידאולוגיה לאומנית. זה גם השפיע על עמדתו כלפי כמה מהמנטורים המדענים שלו. ביחס לווילאמוביץ, זה היה בולט ביותר, אבל מאוחר יותר, התחיל קרניי גם להתרחק מאותם היבטים בהבנת המיתוס של אוטו ומאן שראה משתקפים בלאומיות הגרמנית.
הרחבה פסיכולוגית של המיתולוגיה
הפרשנות המדעית של קארוי קרניי לדמויות המיתולוגיה היוונית כאבות טיפוס של נפש האדם תאמה את גישתו של הפסיכולוג השווייצרי קרל גוסטב יונג. יחד עם יונג, הוא השתדל לבסס את המיתולוגיה כמדע בפני עצמו. יונג תיאר את קרניי כמי ש"סיפק שפע כל כך של קשרים [של הפסיכולוגיה] עם המיתולוגיה היוונית, עד שלא ניתן עוד להטיל ספק בהפריה ההדדית של שני ענפי המדע". קרניי חיבר במשותף עם יונג את שתי המהדורות של "Das göttliche Kind in mythologischer und psychologischer Beleuchtung" (הילד האלוהי באור מיתולוגי ופסיכולוגי) ו-"Das göttliche Mädchen" (הילדה האלוהית), אשר פורסמו יחד תחת הכותרת "Einführung in das Wesen der Mythologie " (מסות על מהות המיתולוגיה) בשנת 1941. קרניי ראה את תאוריית הדת כנושא אנושי והומניסטי שטבע את המוניטין שלו כהומניסטי עוד יותר. אז מבחינתו, כל השקפה על מיתולוגיה הייתה צריכה להיות השקפה על האדם - ומכאן שתאולוגיה הייתה צריכה להיות תמיד באותו הזמן, אנתרופולוגיה. ברוח הומניסטית זו, הגדיר קרניי את עצמו כחוקר פילולוגי-היסטורי כמו גם חוקר פסיכולוגי. בשנים מאוחרות יותר, פיתח קרניי את הפרשנות הפסיכולוגית שלו עוד יותר והחליף את המושג אבות טיפוסים באחד שהוא כינה 'אורבילד' (Urbild). זה התברר במיוחד בכמה מהפרסומים החשובים ביותר שלו: פרומתאוס, כמו גם בדיוניסוס, ככל הנראה עבודתו המכרעת ביותר של קרניי, שאותה החל כרעיון ב-1931 וסיים לכתוב ב-1969. לפיכך, קרניי הסתכל על המראות בדת היוונית לא כעל משהו מוזר, אלא כביטוי לחוויה אנושית אמיתית. כהיסטוריון של המיתוס כפי שהיה בקיא בפרטי התרבות ההלנית, "קיומה החברתי האופייני" כלשונו, התנגד קרניי ל"חשיבתו המובחנת על המציאות הקונקרטית של החיים האנושיים" עם "החשיבה המסכמת" שייצגה עבורו את השפעתו של סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר על חקר העמים של התקופה הקלאסית ודת יוון העתיקה במיוחד.
קרניי כאנתרופולוג תרבותי
לא מעט כתוצאה מניסיונו האישי, קארוי קרניי הדגיש את תפקידו של הפילולוג כפרשן, לפיו "ככל שהוא מפרש טוב יותר, כך הוא הופך את עצמו לנושא, הן כקולט והן כשליח. כל מהותו והוויתו, המבנה שלו וחוויותיו שלו, הופכים לגורם שאי אפשר להתעלם ממנו". במובן זה ההבנה של קרניי של המדע הייתה מאוד מודרנית ב-1944. בתקופה שבה מדעי האדם ניסו לבסס את עצמם כאובייקטיביים מדעית, הוא זיהה שהאמצעי היחיד להשיג אובייקטיביות מדעית הוא על ידי חשיפת הסובייקטיביות האינדיבידואלית של כל חוקר. קרניי גם צפה שינוי פרדיגמה של סוף המאה ה-20, על ידי תמיכה בגישה בינתחומית ששילבה בין נושאי מדעי האדם לרבות ספרות, אמנות, היסטוריה, פילוסופיה ודת. הכללת כתיבת הסיפורת במחקריו על המיתולוגיה וההומניזם מתועדת גם בפרסומים של התכתבותו עם תומאס מאן והרמן הסה. קרניי פרסם סדרה נוספת של מחשבות על הומניזם אירופי בשנת 1955 עם הכותרת Geistiger Weg Europas (הדרך הרוחנית של אירופה). בין האישים הרבים שעמם ניהל קרניי אינטראקציה אישית ומלומדת חשובה היו המשוררים ההונגרים, אנטאל סרב ופאל גויאש (Pál Gulyás), הפסיכולוג לאופולד סונדי, הסופר אוטו הוישלה וההיסטוריון. הודות לסגנון המסות שלו, קרניי הצליח לדבר בשפה שהייתה מובנת בקלות, אבל זה גם אומר שהוא נשאר מבודד יחסית בפילולוגיה אקדמית.
בהונגריה, הישגיו המדעיים של קרניי נותרו במהלך חייו ידועים רק למעגל קטן של אינטלקטואלים. מכל פרסומיו, רק מעטים פורסמו בהונגרית. כחבר בולט בממסד האינטלקטואלי ההונגרי לשעבר ונושא שם אצולה, הוא הוחרם מחיי התרבות ההונגרים מאז שנות ה-40 בשל היותו ליברלי מדי, תחילה על ידי ממשלות הימין הפרו-נאצי, ולאחר מכן על ידי המשטר הקומוניסטי. אף על פי שעל קרניי הגנו בחירוף נפש סופרים הונגרים מפורסמים כמו לאסלו נמט ואנטאל סרב, שמו המוסרי והאינטלקטואלי טוהר רק בשנות השמונים של המאה ה-20. הסופר ההונגרי אנטאל סרב עיצב את דמותו של רודי ולדהיים ברומן שלו "" עם כמה מאפיינים של קרניי.
יצירות ופרסומים
מהדורות ראשונות: עבודות מלאות:
פרסומים נוספים
ב-1941 קרניי תרגם להונגרית את שיר השירים (על בסיס תרגום הוולגטה). אחת מהמסות שכתב כלולה ב"מחקרים בקבלה ובתולדות הדתות: מוגשים לגרשם שלום במלאת לו שבעים שנה על-ידי תלמידיו חבריו וידידיו" (1967). הוא כתב לאנציקלופדיה העברית את הערכים "היוונים ואליהם", "מיסטריות", "מיתוס, מיתולוגיה".
איך התאהבתי בגנגסטר
איך התאהבתי בגנגסטר (בפולנית: Jak pokochalam gangstera) הוא סרט קומדיה היסטורית פולני משנת 2022. הסרט מספר את סיפורו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"), גנגסטר שהיה ראש העולם התחתון של אזור החוף הפולני.
עלילה
הסרט מספר את סיפור עלייתו ונפילתו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"). ניקוש נולד בפרושץ' גדנסקי, עיירה קטנה בפומרניה, לאב שהתעלל בו והכה אותו. כאשר הוא מתבגר, הוא מקבץ סביבו חבורת עבריינים, ובראשם ידידו הטוב "קומו". בתחילה, ניקוש וחבורתו עוסקים בפשיעה קטנה, אולם בהמשך מתחילים לגנוב מכוניות מגרמניה ולמכור אותן בפולין. עסק זה מניב להם רווחים אדירים והופך את ניקוש לשליט העולם התחתון של אזור החוף הפולני.
סיפורו של ניקוש מסופר מנקודת מבטם של האנשים הסובבים את ניקוש, חבריו, בני משפחתו ונשותיו.
ג'ון ויקליף
ג'ון ויקליף (באנגלית: John Wycliffe; 1331 – 31 בדצמבר 1384) היה כומר אנגלי ממבשרי הרפורמציה הפרוטסטנטית, שקראה תיגר על הכנסייה הקתולית.
ביוגרפיה
ויקליף נולד בצפון אנגליה בשנת 1331. לאחר שרכש השכלה, התמנה להיות פרופסור באוניברסיטת אוקספורד והפך לכומר הפרטי של המלך אדוארד השלישי.
ויקליף מתח ביקורת על תשלום המס השנתי לאפיפיור שכפה המלך ג'ון על האנגלים למעלה מ-150 שנה קודם לכן. הוא טען, כי הכמורה חייבת למשוך ידה מכל החזקת רכוש; חובה עליה להיות ענייה ולעסוק בעשיית מעשים טובים. הוא הפיץ את הרעיון כי כתבי הקודש הם קנה מידה קובע ויחידי בענייני דת, וכי כל אדם יכול להיגאל על ידי אלוהים במישרין, ללא עזרת הכמורה. כן האמין, שעל טקסי הפולחן בכנסייה להיות פשוטים וצנועים יותר.
תרגום התנ"ך
ויקליף האמין שכתבי הקודש הם הדרך המהימנה להגיע לאמת אודות האל. אלא שרבים מבני עמו לא דברו לטינית, וודאי שלא עברית, יוונית וארמית, ולכן גישתם לכתבי הקודש הייתה עקיפה בלבד, ויודעי-הלטינית יכלו לשלוט בה כרצונם. זו הסיבה שהובילה את ויקליף ליטול חלק בתרגום המקרא מלטינית לאנגלית. אין ספק שוויקליף הוא שיזם את התרגום והנהיג את העוסקים בו, אך המזכה על התרגום הוענק באופן כללי לכל אלה שעסקו בו, ללא מדרג או ציון החלקים המסוימים שתרגמו, ולכן אין לדעת מה הייתה מידת השפעתו המדויקת של ויקליף על הנוסח הסופי.
לעומת התרגום הקודם של המקרא לאנגלית, שנערך על ידי ניקולס הירפורד, היה התרגום של ויקליף ועמיתיו בהיר וקריא יותר. הגהתו הסופית נעשתה על ידי אחיו הצעיר של ויקליף ב-1388.
נותרו שני כתבי יד של הגרסה הלא-מוגהת של התרגום. הדבר מעיד על הפופולריות של הספר במאה ה-15. אנשי סיעתו של ויקליף, שתמכו בגישתו בתרגום, כונו על ידי יריביהם "אנשי התנ"ך".
השקפותיו
ויקליף סבר כי כתבי הקודש הם הדרך האמינה היחידה להכרת האל, וביקש לאפשר לכל הנוצרים להסתמך עליהם, מבלי להזדקק לאפיפיור ולאנשי-דת. הוא טען שאין כל בסיס מקראי למוסד האפיפיורות. דרשותיו הביעו אמונה עזה בגורל, אמונה שהביאה אותו להכריז על 'הכנסייה הבלתי נראית של הנבחר', שנועדה לאלה שנגזר דינם לחסד, להבדיל מהכנסייה הקתולית ה'נראית'. לפי ויקליף, הכנסייה היא כליל הטוב והברכה; לאבודים ללא תקנה, החוטאים הנצחיים, אין בה נחלה; ומעל לכל - אין כי אם כנסייה עולמית אחת, ומחוץ לה אין כל ישועה.
התפשטות תורתו
לאחר שתרגם את התנ"ך, החל ויקליף להרביץ את משנתו בחסידיו. הוא היה משלחם בזוגות, שניים-שניים להורות ולשרת את העם. אותם זוגות-כמרים, כונו בשם "הכמרים העניים", ואילו האנשים שקיבלו את תורת ויקליף מפי אותם כמרים, נקראו בשם לוֹלרדים.
מאחר שתורת ויקליף נגדה את ההלכות הקתוליות, דן אותה האפיפיור לכף חובה. ואולם הפופולריות של ויקליף ומגינו רב העוצמה הצילו את חייו.
לאחר מותו, נרדפו חסידיו ללא רחם, ובמאת השנים שלאחר מכן (1382 – 1480) הועלו על המוקד ככופרים. בשנת 1428, בהוראת האפיפיור מרטינוס החמישי, נשרפו ספריו של ויקליף וגופתו הוצאה מקברה. תורתו נעקרה מהשורש ובמשך למעלה ממאה שנים שוב לא ערער איש באנגליה על סמכותה של הכנסייה הקתולית.
השפעתו
בשלהי המאה הארבע עשרה, הביאו חוקרים שלמדו בשעתם באוקספורד את כתביו של ויקליף לבוהמיה, ושם מצאה לה תורתו של ויקליף תומך נלהב בדמותו של יאן הוס שהיה רקטור אוניברסיטת קארל בפראג, מטיף מקובל ומנהיג תנועה שדרשה רפורמה בכנסייה. את אשר החל ויקליף, השלים הוס, ולשניהם נזקפת זכות הראשונים למהפכה הדתית שהובילה לרפורמת הנצרות הפרוטסטנטית.
Mr. Morale & the Big Steppers
Mr. Morale & the Big Steppers הוא אלבום האולפן החמישי של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-13 במאי 2022. האלבום הוא אלבום האולפן הראשון של לאמאר מאז יציאת האלבום Damn ב-2017. האלבום יצא על ידי חברת התקליטים העצמאית טופ דואוג אנטרטיינמנט ו-PGLang. לאמאר ציין שזה יהיה האלבום האחרון שלו עם טופ דואוג אנטרטיינמנט.
האלבום כולל קריינות של וויטני אלפורד ואקהרט טול, ובהשתתפות בלאסט, אמנדה רייפר , סמפה, טיילור פייג', סאמר ווקר, גוסטפייס קילה, בייבי קים, קודאק בלאק, סם דיו , טאנה לאון ובת' גיבונס מהלהקה פורטיסהד.
לאמאר התאחד עם משתפי הפעולה הקבועים שלו, סאונווייב, J.LBS, די ג'יי דהי ובקון במשך רוב הפקת האלבום.
רקע
בפוסט באתר האינטרנט של חברת התקליטים שלו שפורסם ב-20 באוגוסט 2021, לאמאר הכריז שהוא בתהליך ההפקה של האלבום האחרון שלו שיצא על ידי חברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט.
הוצאה וקידום
ב-18 באפריל 2022, לאמאר הכריז על שם האלבום ותאריך יציאתו, ה-13 במאי 2022 דרך מכתב של PGLang. ב-3 במאי 2022, לאמאר רמז על יציאת האלבום עם תמונה שנראית כמציגה את עותק המאסטר של האלבום הגמור, ממנו נגזרים כל העותקים שפורסמו. ב-8 במאי 2022, החלק החמישי בסדרת השירים "The Heart" של לאמאר, "The Heart Part 5", יצא לאור לשירותי הסטרימינג, כשקליפ נלווה יצא לאור בערוץ היוטיוב של למאר. ב-11 במאי 2022 לאמאר פרסם את עטיפת האלבום דרך הרשתות החברתיות.
הקליפ לשיר "N95" יצא לאור ב-14 במאי 2022. ב-27 במאי, האלבום יצא לאור בגרסת CD.
סיבוב הופעות
ב-13 במאי 2022 בעקבות צאת האלבום ובתור קידום האלבום, לאמאר הודיע על סיבוב הופעות של 65 הופעות בשם "The Big Steppers Tour". הטור יתקיים ברחבי ארצות הברית, קנדה, אירופה, ואוקיאניה. בייבי קים (בן דודו) וטאנה לאון יצטרפו למופעי החימום בכל ההופעות. סיבוב ההופעות יתקיים מ-16 ביולי 2022 עד 16 בדצמבר 2022.
קבלת האלבום
Mr. Morale & the Big Steppers קיבל ביקורות חיוביות. באתר Metacritic, האלבום החזיק בציון ממוצע של 100/100, על סמך 7 ביקורות. בפחות מ-24 שעות האלבום הפך לאלבום המדורג טוב ביותר של 2022 באתר.
בן בראיינט מעיתון "אינדפינדנט" כתב, "האלבום הראשון של הראפר מזה חמש שנים הוא מדיטציה מהפנטת ומפתיעה על אבהות ומשפחה". בביקורת של חמישה כוכבים בעיתון "הגרדיאן", אלכסיס פטרידיס שיבח את הנושאים, המילים והסגנון המוזיקלי שבאלבום.
בביקורת של ארבעה כוכבים ל"דיילי טלגרף", וויל פריצ'רד שיבח את הקונספט של האלבום ואת יכולתו של קנדריק ליזום "תנודות גדולות" בשירים כמו "Father Time" ו-"Worldwide Steppers". פריצ'רד מתח ביקורת קלה על "הבליפ המזדמן" באלבום, וציין את חשיבות הצבת המראה אל מול החברה וחוליה והצורך "להפסיק לרקוד סביב השיחה" ולטפל ישירות בבעיות אם וכאשר הן מתעוררות במערכות יחסים בין גבר לאישה כמו בשיר "We Cry Together". בנוסף לכך, הוסיף ושיבח פריצ'רד את האלבום וציין כי מדובר ביצירת מופת מחושבת, חשופה ורגישה מאוד.
האלבום עורר מחלוקת בגלל השתתפותו של קודאק בלאק, שהואשם באונס ב-2016 והודה בתקיפה מינית מדרגה ראשונה ופגיעה.
הצלחה מסחרית
האלבום קיבל את מספר ההשמעות הכי גדול ביום אחד בשנת 2022 באפל מיוזיק, וגרף למעלה מ-60 מיליון השמעות. במצעד הבילבורד 200, הגיע האלבום היישר אל המקום הראשון, עם 295,000 יחידות שקולות לאלבום. זהו אלבום ההיפ הופ המצליח ביותר בשבוע הראשון לצאתו לשנת 2022.
רשימת השמעה
הערות
קרדיטי דגימות
גרשון סירוטה
גרשון יצחק סירוטה (1874 – 1943) היה מגדולי החזנים באירופה לפני מלחמת העולם השנייה. בשל הטנור הדרמטי העוצמתי שלו זכה לכינוי "קארוזו היהודי".
קורות חיים
נולד בפודוליה ב-1874. את הקריירה שלו החל סירוטה באודסה כזמר במקהלה שליוותה את החזן יענק'ל סורוקר. זמן קצר לאחר מכן, סירוטה החל ללמוד בקונסרבטוריון באודסה. עם הזמן החל לשיר קטעי סולו משמעותיים במקהלה. שבת אחת התבקש להחליף את החזן בתפילת שחרית, בעקבות הרושם שעשתה תפילתו מונה לסגן החזן בשכר חודשי של 100 רובל. לא עבר זמן רב, והחזן הראשי התלונן בפני אביו של סירוטה כי בנו "גונב" את משרתו. סירוטה התפטר מבית הכנסת וקיבל משרת חזן בבית כנסת אחר בעיר.
וילנה
בשנת 1896 עבר לוילנה, שם שימש כחזן ה"שטאדטשול" משך שמונה שנים. כמנצחי המקהלה שימשו יצחק שלוסברג ואחריו נתן אברהמסון, מאוחר יותר מונה המוזיקאי ליאו לוב למנצח. כשנתמנה, ארגן לוב מקהלה גדולה שליוותה את סירוטה בקונצרט מיוחד. הקונצרט זכה להצלחה ולפרסום בעיתונות, והשניים החלו לקבל הזמנות לקונצרטים במינסק, גרודנו, ביאליסטוק וערים גדולות אחרות ברחבי רוסיה. היה זה תחילתו של שיתוף פעולה פורה, שנמשך לאורך כל הקריירה של סירוטה. מאז הרבה להופיע על במות אירופה, ואף הופיע מספר פעמים בסנקט פטרבורג ובמוסקבה לפי בקשתה של מריה פיודורובנה, אשת הצאר ניקולאי השני. ב-1902 שר בקבלת פנים לכבוד הרצל.
ב-1903 יצאו לאור תקליטיו הראשונים של סירוטה. סירוטה היה בין החזנים הראשונים שהקליטו פרקי תפילה ושירה בגרמופון. תקליטים אלו תרמו רבות לפרסומו של החזן ברחבי העולם. עם שיפור הטכנולוגיה הקליט הרבה מהקטעים מחדש (כמו שעשו החזנים יוסלה רוזנבלט, וזבולון קוורטין), כך שמאזינים היום יכולים לעקוב אחרי שיפור קולו וסגנונו.
ידיעה שנתפרסמה בפברואר 1905 בעיתון "הזמן" בווילנה, מספרת על כך שנשדדו מסירוטה "מלבושים וחפצים אחרים". תמורת החזרת הרכוש, נדרש סירוטה לשלם 25 רובל וכן להוסיף שתי הופעות שלא מן המניין, כי על ידי שהחזן ממעט בתפילות, נתמעטה פרנסתם של אלו.
ורשה
ב-1907 התקבל כחזן הראשי בבית הכנסת טלומצקה שבוורשה, משרה אותה החזיק כמעט 20 שנה. איתו עבר גם מנצח המקהלה ליאו לוב. הוא המשיך להופיע ברחבי אירופה לפני קהל יהודי ונוצרי כאחד. בין מעריציו היה אנריקו קארוזו, שלפי האגדה הרבה להגיע להופעותיו של סירוטה.
ארצות הברית
בשנת 1912 הגיע למסע הופעות ראשון בארצות הברית. הופיע בין היתר בקרנגי הול ובתיאטרון ההיפודרום, ובערים הגדולות. בשנת 1913 הופיע שוב בארצות הברית. בשנת 1921 הופיע במטרופוליטן אופרה בניו יורק מלווה במקהלת נערים גדולה בניצוח מאיר מכטנברג, מלווה בפסנתר בידי בנו נפתלי סירוטה. באותו קונצרט שרה גם ביתו הלנה מספר שירי עם ביידיש.
מאז נסקה הקריירה של סירוטה בארצות הברית, והוא הרבה להופיע בקונצרטים ולהתפלל בבתי כנסת ברחבי ארצות הברית. בימים הנוראים של השנים 1924, 1925 ו-1927 התפלל בניו יורק. בעקבות כך, כשחזר בשנת 1927 לוורשה הופתע לגלות כי משרתו בבית הכנסת טלומצקה הועברה לחזן משה קוסביצקי. בעיני הנהלת בית הכנסת לא מצאה חן העובדה כי החזן הראשי נוסע ברחבי העולם, ונוטש את קהילתו ובפרט בימים הנוראים. הוא המשיך במסעות הקונצרטים שלו באירופה הן במערב והן במזרח. בכל מקום התקבל בהערצה והתלהבות שהביאה לעיתים לחריגה מהסדר הציבורי. באמסטרדם לדוגמה, התבטלו שני קונצרטים מתוך שלוש לאחר שבקונצרט הראשון הקהל הנלהב גרם נזק לאולם בו הופיע. במרץ 1926 הוא הגיע לביקור בארץ ישראל, במסגרתו הופיע בתל אביב, ירושלים, ובמקומות נוספים, בהם בית הכנסת הגדול בנס ציונה, שנחנך זה מקרוב.
בשנת 1935 קיבל סירוטה את משרת החזן בבית הכנסת נוז'יק בוורשה. באותה שנה נסע גם לארץ ישראל לביקור נוסף, שם התפלל בימים הנוראים באולם קולנוע מוגרבי בתל אביב.
מלחמת העולם השנייה
סירוטה ומשפחתו נלכדו בוורשה בעת כיבוש הנאצים במלחמת העולם השנייה, והוא בילה את סוף ימיו בגטו ורשה. בימים הנוראים של שנת 1942 התפלל סירוטה באחד מבתי המלאכה בגטו. ד"ר הלל זיידמן מתאר בספרו "יומני גטו ורשה" את האווירה בתפילה:
בהמשך מתאר זיידמן את היצירה אותה חיבר במקום סירוטה לטקסט של "אבינו מלכנו":
דוקטור הו - עונות (1963-1989)
דוקטור הו היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת המדע הבדיוני. מאז שנת 1963 ועד היום שודרו 861 פרקים של הסדרה (מספר הכולל סרט טלוויזיה שהופק בשנת 1996 ומספר "ספיישלים").
"דוקטור הו" הופקה ברצף בין השנים 1963–1989 ואז בוטלה. התוכנית המקורית שודרה בפורמט של "סיפורים", וכל סיפור כלל בתוכו כמה פרקים. בשנת 2005, דוקטור הו חזרה למסכים אך זנחה את פורמט ה"סיפורים" לטובת פרקים בודדים. לעיתים ישנם פרקים שמחולקים לשני חלקים והם מהווים סיפור אחד.
בשתי העונות הראשונות וברוב העונה השלישית (1963–1966) לכל פרק בסיפור היה שם משלו. החל מהפרק "פראי האדם", הפרקים הפסיקו לקבל שמות עצמאיים. כשהתוכנית חזרה בשנת 2005, חזרו שמות הפרקים העצמאיים.
רשימת העונות והפרקים שמצוינים כאן מתייחסים לסדרה הקלאסית בלבד (1963–1989):
עונה 1
העונה כללה 42 פרקים שהרכיבו 8 סיפורים. החלה ב-23 בנובמבר 1963 והסתיימה ב-12 בספטמבר 1964.
עונה 2
העונה כללה 39 פרקים שהרכיבו 9 סיפורים. החלה ב-31 באוקטובר 1964 והסתיימה ב-24 ביולי 1965.
שחקנים ראשיים
קרול אן פורד, שגילמה את סוזן, עזבה את הסדרה בסיפור השני של העונה. (פלישת הדאלקים אל כדור הארץ). במקומה הצטרפה מורין אובריאן בתפקיד ויקי, שנכנסה לסדרה בסיפור השלישי של העונה. (החילוץ)
ויליאם ראסל וג'קלין היל, שגילמו את איאן וברברה, עזבו את הסדרה בסיפור השמיני של העונה. (המרדף) בסוף אותו הסיפור, הצטרף פיטר פרבס בתפקיד סטיבן.
עונה 3
העונה כללה 45 פרקים שהרכיבו 10 סיפורים. החלה ב-11 בספטמבר 1965 והסתיימה ב-16 ביולי 1966.
שחקנים ראשיים
מורין אובריאן, שגילמה את ויקי, עזבה את הסדרה בסיפור השלישי של העונה. (כותבי האגדות) באותו הסיפור הצטרפה אדריאן היל בתפקיד קתרינה, אבל היא עזבה כבר בסיפור הרביעי. (תוכנית העל של הדאלקים)
ג'ין מארש גילמה את שרה קינגדום בסיפור הרביעי (תוכנית העל של הדאלקים) בלבד.
ג'קי ליין הצטרפה לסדרה בתפקיד דודו צ'פלט בסיפור החמישי (טבח ליל ברתולומאוס הקדוש) ועזבה בסיפור העשירי והאחרון לעונה. (מכונות המלחמה) באותו הסיפור הצטרפו מייקל קרייז בתפקיד בן ואנקה ווילס בתפקיד פולי.
פיטר פרבס, שגילם את סטיבן, עזב את הסדרה בסיפור התשיעי לעונה. (פראי האדם)
עונה 4
העונה כללה 43 פרקים שהרכיבו 9 סיפורים. החלה ב-10 בספטמבר 1966 והסתיימה ב-1 ביולי 1967.
שחקנים ראשיים
ויליאם הארטנל הופיע בתפקיד הדוקטור הראשון בשני הסיפורים הראשונים של העונה. פטריק טרוטון הופיע בתפקיד הדוקטור השני לראשונה בסיפור השני לעונה (הכוכב העשירי) והמשיך בתפקיד בשבעת הסיפורים הנותרים.
פרייזר היינס הצטרף לסדרה בתפקיד ג'יימי מקרימון בסיפור הרביעי לעונה. (ילידי רמות סקוטלנד)
מייקל קרייז ואנקה ווילס, שגילמו את בן ופולי, עזבו בסיפור השמיני לעונה. (חסרי הפנים)
דבורה ווטלינג הצטרפה לסדרה בתפקיד ויקטוריה ווטרפילד בסיפור התשיעי והאחרון לעונה. (רשע הדאלקים)
עונה 5
העונה כללה 40 פרקים שהרכיבו 7 סיפורים. החלה ב-2 בספטמבר 1967 והסתיימה ב-1 ביוני 1968.
שחקנים ראשיים
דבורה ווטלינג, שגילמה את ויקטוריה ווטרפילד, עזבה בסיפור השישי לעונה. (זעם מהמעמקים)
וונדי פדבורי הצטרפה לסדרה בתפקיד זואי האריוט בסיפור השביעי והאחרון לעונה. (הגלגל בחלל)
עונה 6
העונה כללה 44 פרקים שהרכיבו 7 סיפורים. החלה ב-10 באוגוסט 1968 והסתיימה ב-21 ביוני 1969.
עונה 7
העונה כללה 25 פרקים שהרכיבו 4 סיפורים. החלה ב-3 בינואר 1970 והסתיימה ב-20 ביוני 1970.
עונה 8
העונה כללה 25 פרקים שהרכיבו 5 סיפורים. החלה ב-2 בינואר 1971 והסתיימה ב-19 ביוני 1971.
עונה 9
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 5 סיפורים. החלה ב-1 בינואר 1972 והסתיימה ב-24 ביוני 1972.
עונה 10
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 5 סיפורים. החלה ב-30 בדצמבר 1972 והסתיימה ב-23 ביוני 1973.
עונה 11
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 5 סיפורים. החלה ב-15 בדצמבר 1973 והסתיימה ב-8 ביוני 1974.
עונה 12
העונה כללה 20 פרקים שהרכיבו 5 סיפורים. החלה ב-28 בדצמבר 1974 והסתיימה ב-10 במאי 1975.
עונה 13
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 6 סיפורים. החלה ב-30 באוגוסט 1975 והסתיימה ב-6 במרץ 1976.
שחקנים משניים
איאן מרטר, שגילם את הארי סאליבן, עזב בסיפור הראשון לעונה. (אימת הזייגונים) הוא הופיע שוב בסיפור הרביעי לעונה. (פלישת האנדרואידים)
ניקולס קורטני, שגילם את הבריגדיר, הופיע בפעם האחרונה בסיפור הראשון לעונה. הוא יופיע שוב רק 8 שנים מאוחר יותר.
ג'ון לווין, שגילם את ג'ון בנטון, הופיע בפעם האחרונה בסיפור הרביעי לעונה.
עונה 14
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 6 סיפורים. החלה ב-4 בספטמבר 1976 והסתיימה ב-2 באפריל 1977.
שחקנים ראשיים
אליזבת סליידן, שגילמה את שרה ג'יין סמית, עזבה בסיפור השני לעונה. (יד הפחד)
לואיז ג'יימסון הצטרפה לסדרה בתפקיד לִילה בסיפור הרביעי לעונה. (פני הרוע)
עונה 15
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 6 סיפורים. החלה ב-3 בספטמבר 1977 והסתיימה ב-11 במרץ 1978.
עונה 16
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 6 סיפורים. החלה ב-2 בספטמבר 1978 והסתיימה ב-24 בפברואר 1979.
עונה 17
העונה כללה 20 פרקים שהרכיבו 5 סיפורים. החלה ב-1 בספטמבר 1979 והסתיימה ב-12 בינואר 1980.
שחקנים ראשיים
מארי תאם, שגילמה את רומאנה, החליטה שלא להמשיך בתפקיד ובמקומה לוהקה ללה וורד.
ג'ון ליסון, שדיבב את קיי-9, סירב לחזור לתפקיד ובמקומו לוהק דייוויד בריירלי.
עונה 18
העונה כללה 28 פרקים שהרכיבו 7 סיפורים. החלה ב-30 באוגוסט 1980 והסתיימה ב-21 במרץ 1981.
שחקנים משניים
מת'יו ווטרהאוס הצטרף לסדרה בתפקיד אדריק בסיפור השלישי לעונה. (סגירת מעגל)
ללה וורד, שגילמה את רומאנה וג'ון ליסון, שדיבב את קיי-9, עזבו את הסדרה בסיפור החמישי לעונה. (שער הלוחמים)
שרה סאטון הצטרפה לסדרה בתפקיד ניסה בסיפור השישי לעונה. (השומר של טראקן)
ג'נט פילדינג הצטרפה לסדרה בתפקיד טיגן ג'ובאנקה בסיפור השביעי והאחרון לעונה. (לוגופוליס)
עונה 19
העונה כללה 26 פרקים שהרכיבו 7 סיפורים. החלה ב-4 בינואר 1982 והסתיימה ב-30 במרץ 1982.
שחקנים משניים
מת'יו ווטרהאוס, שגילם את אדריק, עזב את הסדרה בסיפור השישי לעונה. (ארת'שוק)
עונה 20
העונה כללה 22 פרקים שהרכיבו 6 סיפורים. החלה ב-3 בינואר 1983 והסתיימה ב-16 במרץ 1983.
שחקנים משניים
מארק סטריקסון הצטרף לסדרה בתפקיד ויסלור טורלוג בסיפור השלישי לעונה. (מודרין לא מת)
שרה סאטון, שגילמה את ניסה, עזבה את הסדרה בסיפור הרביעי לעונה. (טרמינוס)
עונה 21
העונה כללה 24 פרקים שהרכיבו 7 סיפורים. החלה ב-5 בינואר 1984 והסתיימה ב-30 במרץ 1984.
שחקנים משניים
ג'נט פילדינג, שגילמה את טיגן, עזבה את הסדרה בסיפור הרביעי לעונה. (תחיית הדאלקים)
מארק סטריקסון, שגילם את טורלוג, עזב את הסדרה בסיפור החמישי לעונה. (כוכב האש) באותו הסיפור הצטרפה לסדרה ניקולה בריאנט בתפקיד פרי.
פיטר דיוויסון עזב את תפקיד הדוקטור בסיפור השישי לעונה (המערות של אנדרוזני) ובמקומו נכנס לתפקיד קולין בייקר.
עונה 22
העונה כללה 13 פרקים שהרכיבו 6 סיפורים. החלה ב-5 בינואר 1985 והסתיימה ב-30 במרץ 1985.
עונה 23
העונה ידועה בשם משפטו של אדון הזמן. העונה כללה 14 פרקים שהרכיבו 4 סיפורים. החלה ב-6 בספטמבר 1986 והסתיימה ב-6 בדצמבר 1986.
שחקנים משניים
ניקולה בריאנט, שגילמה את פרי, עזבה את הסדרה בסיפור השני לעונה. (עיוות תודעה)
בוני לנגפורד הצטרפה לסדרה בתפקיד מל בסיפור השלישי לעונה. (אימת הורוויאידים)
עונה 24
העונה כללה 14 פרקים שהרכיבו 4 סיפורים. החלה ב-7 בספטמבר 1987 והסתיימה ב-7 בדצמבר 1987.
שחקנים משניים
בוני לנגפורד, שגילמה את מל, עזבה את הסדרה בסיפור הרביעי והאחרון לעונה. (דרגונפייר) באותו הסיפור הצטרפה לסדרה סופי אלדרד בתפקיד אייס.
עונה 25
העונה כללה 14 פרקים שהרכיבו 4 סיפורים. החלה ב-5 באוקטובר 1988 והסתיימה ב-4 בינואר 1989.
עונה 26
העונה כללה 14 פרקים שהרכיבו 4 סיפורים. החלה ב-6 בספטמבר 1989 והסתיימה ב-6 בדצמבר 1989. העונה האחרונה שהופקה ושודרה בסדרה הקלאסית.
הסרט (1996)
דוקטור הו - הסרט הופק בשיתוף של ה-BBC, אולפני יוניברסל, אולפני המאה ה-20 והרשת האמריקאית פוקס. הסרט שודר לראשונה ב-12 במאי 1996 בקנדה.
Je m'appelle Barbra
Je m'appelle Barbra (בעברית: שמי ברברה) הוא אלבומה השמיני של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא באוקטובר 1966. רוב שירי האלבום בניגוד לאלבומיה הקודמים של הזמרת היו בצרפתית. אלבום זה לא זכה להצלחה כמו זו של שאר אלבומיה בעת צאתו, אך כן הגיע למקום ה-5 בארצות הברית ובשנת 2002 קיבל מעמד של אלבום זהב.
סינגלים
השיר "Free Again" / "I've Been Here" יצא לאור כסינגל מתוך האלבום ב-1966.
גזה פלקי
מאדיארפלקי (תואר אצולה) גזה פלקי, (בהונגרית: Feleky Géza; בודפשט, 4 בנובמבר 1890 – בודפשט, 15 בדצמבר 1936) היה עיתונאי, סופר, פובליציסט יהודי-הונגרי. הוא האחיין של בלה פלקי, עורך דין, ושל שאנדור פלקי, רופא ומשורר.
ביוגרפיה
גזה פלקי נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר הוגו פלקי (פיכסל עד 1878) רופא ושל אירמה קוהן (כהן). סבו וסבתו מצד אמו היו אנה פיקלר ווילמוש קוהן (כהן). את לימודיו באוניברסיטה השלים בעיר הולדתו. הוא התחיל את הקריירה שלו בפשטי נפלו. בשנים 1920–1925 שימש כעורך הראשי של היומון הרדיקלי וילאג (Világ) ומ-1926 היה כתב בכיר של היומון החשוב מדיאר הירלפ (Magyar Hírlap).
הוא היה נציג של הרדיקליזם הבורגני. בעבודותיו תיאר את השקפותיה של הבורגנות המתקדמת בעידן האנטי-מהפכני. הוא עסק בעיקר בנושאי אסתטיקה והיסטוריה תרבותית. מחקריו ההיסטוריים בודקים את הסיבה למלחמת העולם הראשונה.
זמן התפוח
זמן התפוח הוא שמם של סדרת תשדירי שירות מונפשים קצרים וקומיים מטעם מועצת הפירות, ששודרו בטלוויזיה הישראלית החל מאוקטובר 1989, מאת הקומיקסאי ותסריטאי סרטי האנימציה הישראלי נעם נדב.
הסדרה היוותה חלק ממגוון תשדירים ששודרו באותה העת תחת הסלוגן "קח פרי ותהיה לי בריא", אשר מטרתן הייתה ניסיון לשיפור תזונתם של ילדים על ידי הוספת פירות שונים.
הפרקים תיארו את מעללי צוות "כוח תפוח", ההופכים לגיבורי-על על ידי שתיית משקאות או אכילת מאכלים העשויים מתפוחי עץ (בדומה לאסטריקס או פופאי המלח). סמלם של צוות תפוח הוא תפוח עץ, והוא מופיע על בטנם. כל חבר בצוות תפוח נושא על גבו תרמיל המכיל אספקת תפוחים. בפרסומות, בכל פעם כאשר הם נקלעים לצרה ונזקקים באופן מיידי לכוחות-על, הם מכריזים "זה זמן התפוח", ובעקבות כך הם מואכלים באופן אוטומטי בתפוחי-עץ אשר נורים מתוך התרמיל דרך צינורות אל פיותיהם. לאחר האכילה הם מקבלים כוחות על-אנושיים אשר מאפשרים להם להביס את אויביהם המושבעים - חיפושיות ענק דמויות אנוש המכונות "הקרפושים" - ההופכים חסרי-אונים מול עוצמתם.
בסוף כל פרק פרסומת הייתה מוצגת המטרה של הפרקים השונים, כשנאמר:
בפתיח, שמופיע לפני כל סרטון בסדרה, נעשה שימוש ראשוני באנימציית תלת-מימד בצורת כדור הארץ/תפוח, עם קריינות מפי השחקן יהויכין פרידלנדר עם השם "זה זמן התפוח".
אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה
אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה (Antoine-Augustin Parmentier; 12 באוגוסט 1737, מונטדידייה, מחוז סום, חבל או-דה-פראנס, צרפת – 13 בדצמבר 1813, פריז, צרפת) היה רוקח, אגרונום ותזונאי צרפתי. זכוּר בעיקר בזכות קידום גידול תפוחי אדמה כמקור מזון זמין, זול ומזין.
קורות חייו ופועלו
פרמנטייה היה כבר בנערותו שוליה לרוקח בעיירת הולדתו, וב-1755, בהגיעו לגיל 18, עבר לפריז כדי להשתלם ברוקחוּת. בפרוץ מלחמת שבע השנים (1754–1763) גויס לצבא, עבר את המבחנים שנדרשו ומוּנָה לרוקח צבאי. במהלך שירותו נפצע ונפל בשבי הפרוסים. שם למד להעריך את סגולות תפוחי האדמה שנחשבו ברוב ארצות אירופה כמזון לבהמות ולאביונים. בצרפת נאסר גידול זה ב-1748 על פי חוק בגלל האמונה שאכילתם גורמת למחלות, בהן גם צרעת. האיסור שׂרר בספר החוקים הצרפתי עד 1772, בעוד פרידריך השני, מלך פרוסיה כפה בארצו את גידול תפוחי האדמה למזון.
פרמנטייה חזר לפריז בתום המלחמה ב-1763, הועסק כרוקח בבית החולים במתחם האינווליד בפריז והתמקד במחקריו בסגולות המזון. ניסיונו מימי השבי העלה שתפוחי האדמה טובים לתזונת חולי דיזנטריה. בעקבות מכת הרעב של 1769 הציעה האקדמיה הצרפתית פרס למחקר על מיני צומח העשויים להניב קמח ללחם, ופרמנטייה זכה בו בשל עבודה על גידול תפוחי אדמה. הודות למאמציו הצהירה הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פריז ב-1772 על תפוחי האדמה כטובים לאכילה, ולמרות זאת לא פסקה ההתנגדות לצריכתם. מפרמנטייה נמנעה האפשרות להמשיך לבחון את הגידולים בגינת בית החולים שבו שימש כרוקח, וכתוצאה מקובלנותיה של הנהלת בית החולים גם נדחק ממשרתו. המלך לואי ה-16 אישר ב-1774 את פיטוריו של פרמנטייה ועם זאת העניק לו מעמד גִמלאי של ארמון האינווליד. המלך גם דאג להקצות לפרמנטייה חלקות קרקע בניי-סיר-סן שבהן אופשר לו להמשיך בניסוייו.
פרמנטייה פִרסם ב-1779 חיבור שבו תיאר הכנת לחם  העשוי מקמח תפוחי אדמה ומכיל את כל המאפיינים של לחם חיטה. סימנים ראשונים להתקבלות תפוחי האדמה בחברה הצרפתית ניכרו ב-1785, כשאספקת הפקעות המבוזות הצילה את האוכלוסייה בצפון צרפת מסכנת רעב. ב-1789, ערב המהפכה, פרסם פרמנטייה "בפקודת המלך" את חיבורו על "גידול ושימוש בתפוחי אדמה, בטטות וארטישוק ירושלמי". החיבור לא נפסל על ידי המהפכנים. ב-1794 ראה אור ספר בישול שכותרו "הטבחית הרפובליקנית" , ודפיו גדושים מתכונים של תפוחי אדמה. במאמציו להמריץ את הצרפתים להכיר בתפוחי האדמה כמזון ראוי, לא נרתע מפעלולי פרסומת בהם הציג בציבור מתכוני תבשילים ומאפים. בין היתר אירח ידוענים, בהם שגריר ארצות הברית בצרפת בנג'מין פרנקלין והכימאי הצרפתי אנטואן לבואזיה, לסעודות שבהן הוגשו תפוח האדמה כמנות העיקריות.
פרמנטיה צלח את התהפוכות של המהפכה הצרפתית. הצעותיו לרפורמות בחקלאות נכללו בהחלטות האספה הלאומית. ב-1795 התקבל כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1800 מונה בידי נפוליון בונפרט לרוקח הראשי של צבאו. מ-1805 פעל כמפקח הכללי של שירותי הבריאות בצרפת, ובין יתר תרומותיו נמנית המערכה שניהל ליישום חובת החיסון נגד אבעבועות שחורות. עניינו של פרמנטייה בחקלאות היה כרוך בחתירתו לשיפור הבריאות והחיים באמצעות התזונה. הוא היה מחלוצי השיטה להפקת סוכר מסלק סוכר ודחף להרחבת גידולו. כמו כן תרם לשכלול הדרכים לייצור גבינות, איסום תבואה, שימוש בקמח תירס ובקמח ערמונים, גידול פטריות ושימור מזון כולל עיקור בחום והקפאה.
פרמנטייה לא נשא אישה ולא הוליד צאצאים. הוא חי בגפו ואחותו מארי-סוזאן ניהלה את משק ביתו.
אותות הוקרה
פרמנטיה זכה עוד בחייו לאותות הוקרה על תרומתו למדע, לבריאות הציבור ולטכנולוגיה. ב-1795 צורף כחבר באקדמיה צרפתית למדעים. כמו כן היה חבר האקדמיות למדעים של רואן, של ליון, בזנסון ודיז'ון. הוא כיהן כנשיאהּ הראשון של חברת הרוקחוּת של פריז (Société de Pharmacie de Paris), שנוסדה ב-1803. פרמנטייה היה מהראשונים לקבל את אות לגיון הכבוד (יולי 1804). אחרי מותו הונצח פרמנטייה באופנים שונים. 'פרמנטייה' משמש בצרפתית כמילה נרדפת לתפוח אדמה, ומאכלים רבים נקראים בשמו. זכרוֹֹ צוין בשמות רחובות ברחבי צרפת ופסלו מוצב באתרים שונים.
תעלת אירואסיה
פרויקט תעלת אירואסיה, הידוע גם בשם תעלת מאניץ', הוא פרויקט סובייטי שאפתני שהחל בשנת 1932 אך מעולם לא הושלם, לבניית תעלה שתחבר בין הים הכספי לבין ים אזוב שבים השחור (ומכאן - חיבור בין אסיה לאירופה).
נתיב התעלה
הנתיב נבחר בקפידה כך שיעבור לאורך מסלול לא הררי. הנקודה הגבוהה ביותר לאורך הנתיב המתוכנן גבוהה ב-27 מטר מים אזוב ו-54 מטר מהים הכספי. הוצעו פתרונות שונים להתגברות על מכשול זה באמצעות תאי שיט כמקובל בתעלות אחרות בעולם.
הנתיב המתוכנן עובר רובו בשקע גאולוגי המכונה "שקע קומה-מאניץ'" על שם שני הנהרות שבו – קומה  ומאניץ'. בדרכו מהים הכספי מערבה עובר הנתיב ב:
היסטוריה
בחודש מאי 1932 אישרה הממשלה הסובייטית את התוכניות, והעבודה החלה מיד בחלק של נהר מניץ' המערבי. עד שנת 1941 הושלמו 329 קילומטר של שיט רצוף.
עם מעורבות ברית המועצות במלחמת העולם השנייה הופסקו העבודות על התעלה. לאחר המלחמה הושקע רוב המאמץ בגמר תעלת הוולגה-דון ולאחר מכן לא נמצאה הצדקה כלכלית מבחינת היקף השיט הצפוי להשלמת הפרויקט המקורי.
דניזלי
דניזלי (בטורקית: Denizli; ביוונית: Ντενιζλί) היא עיר תעשייתית בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים האגאי. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה כ-1.056 מיליון בני אדם. העיר שוכנת בקצה המזרחי של עמק הסחף שנוצר על ידי הנהר בויוק מנדרס כ-400 ק"מ דרום-מערבית לאנקרה בירת טורקיה.
דניזלי ראתה התפתחות כלכלית בעשורים האחרונים, בעיקר בשל ייצור טקסטיל ויצוא.
היסטוריה
בעת העתיקה, היא הייתה עיר יוונית חשובה, שנקראה אטודה (Αττούδα), שהתקיימה בתקופות היוונית והרומית העתיקות; היא הייתה ליד הערים (הייראפוליס ו) ושגשגה בתקופה הביזנטית.
העיר נכבשה בידי הטורקים הסלג'וקים. תושביה של לאודיקיאה התיישבו בה מחדש גם בתקופה הסלג'וקית.
אבן בטוטה ביקר בעיר וציין כי "יש בה שבעה מסגדים לקיום תפילות יום שישי, ויש בה גנים מרהיבים, נחלים רב שנתיים ומעיינות שוצפים. רוב בעלי המלאכה שם הן נשים יווניות, שכן יש בה יווניות רבות הכפופות למוסלמים ומשלמות דמי חוב לסולטאן, כולל הג'יזיה ומיסים אחרים".
העיר חיה בשלום במשך מאות שנים מבלי להיות מעורבת במלחמות באופן ישיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה, הכוחות היווניים הצליחו להתקרב עד ל, עיירה קטנה המרוחקת כ-20 ק"מ צפון-מערבית למרכז דניזלי, אך לא נכנסו לדניזלי.
כלכלה
במלחמת העולם הראשונה, דניזלי כרתה כרום.
תחבורה
ממוקם 45 דקות נסיעה ממרכז העיר.
הארכת הכביש המהיר איזמיר-איידן לדניזלי הוכרזה כבר כמה שנים. תשתית ראשונית הונחה ב, אבל השאר עדיין צפויים להגיע. לכביש איידן-דניזלי הנוכחי יש רמת תנועה גבוהה מאוד, במיוחד משאיות, כאשר לכל עיירה לאורך הכביש יש אזור תעשייה משלה.
הדיוויזיה המוטסת ה-13
הדיוויזיה המוטסת ה-13 (באנגלית: 13th Airborne Division) הייתה דיוויזיה מוטסת של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-13 באוגוסט 1943 במחנה מקאל, צפון קרוליינה, והועמדה תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וו. גרינר.
סמל הדיוויזיה היה חד קרן מכונף בצבע כתום וזהב על מגן כחול צי אולטרה. החד קרן מקושר באופן מסורתי ליכולות של ריפוי, אומץ וכוח.
בדצמבר 1943, גרינר הוחלף במייג'ור גנרל אלדרידג' ג'י צ'פמן, שכבר בלט במלחמת העולם הראשונה. לרמטכ"ל שלו מונה קולונל יו פ. האריס, שלימים הפך לגנרל 4 כוכבים. אף על פי שהייתה חלק מהארמייה המוטסת הראשונה של בעלות הברית באירופה, הדיוויזיה לא נטלה חלק בפעולה בזירה האירופית. הדיוויזיה התאמנה בצרפת והוקצתה לכמה פעולות, אותן לא ביצעה. אחת מהיחידות שלה, רגימנט הרגלים המוצנח ה-517, שהוקצה לדיוויזיה ב-1 במרץ 1945, לחם באיטליה, דרום צרפת ובארדנים לפני שצורף לדיוויזיה המוטסת ה-13. באוגוסט 1945 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית לצורך פריסה מחדש לפני פריסה ל. עם זאת, סוף המלחמה מנע את השימוש בה בזירת האוקיינוס השקט.
הדיוויזיה המוטסת ה-13 פורקה ב-25 בפברואר 1946. מטה הדיוויזיה הועבר ל שהוצבה בפורט בראג.
ברונו קבוקלו
ברונו קוראה פרננדס קבוקלו (בפורטוגזית: Bruno Correa Fernandes Caboclo; נולד ב-21 בספטמבר 1995) הוא כדורסלן ברזילאי, המשחק בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
קריירת משחק מקצועית
קבוקלו נולד בשנת 1995 בעיר אוזאסקו שבברזיל, ובשנת 2013 החל לשחק באופן מקצועי עבור קבוצת פיניירוס מליגת העל הברזילאית. לאורך עונתו היחידה בקבוצה, 2013/2014, רשם ממוצעים של 4.8 נקודות ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2014 נבחר קבוקלו במפתיע על ידי טורונטו ראפטורס כבר בבחירה ה-20, על אף שמרבית התחזיות צפו שלא ייבחר כלל. במהלך שידור הדראפט אמר עליו בלגלוג הפרשן פראן פראשילה כי הוא "במרחק שנתיים מלהיות מוכן בעוד שנתיים" ("Two years away from being two years away") – משפט שהפך למזוהה עם קבוקלו. במהלך 3 וחצי עונותיו בטורונטו שותף ב-25 משחקים בסך הכול, וקלע 1.1 נקודות בממוצע למשחק בלבד. לאורך התקופה שיחק במקביל עבור קבוצת הבת של טורונטו בליגת הפיתוח – ראפטורס 905 – ורשם במדיה ממוצעים כוללים של 13.1 נקודות, 6.1 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-1.5 חסימות למשחק. בעונת 2016/2017 סייע לקבוצה לזכות באליפות ליגת הפיתוח, לצדם של פרד ואנווליט ופסקל סיאקם.
בקיץ 2018, לאחר סיום חוזהו בסקרמנטו, הצטרף לקבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח, ובינואר 2019 זכה לחוזה בממפיס גריזליס. ב-34 משחקיו עם הגריזליס עד לסיום עונת זכה לדקות משחק מרובות, והעמיד ממוצעי שיא של 8.3 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים וחסימה אחת למשחק. ב-25 במרץ 2019 קלע שיא קריירה של 24 נקודות מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, וכשבועיים לאחר מכן אסף שיא קריירה של 17 ריבאונדים במשחק מול דאלאס מאבריקס.
בפברואר 2020 הועבר בטרייד מממפיס ליוסטון רוקטס, תמורת ג'ורדן בל ובחירת דראפט עתידית. בסיום עונת השתתף לראשונה בפלייאוף ה-NBA, ממנו הודחה יוסטון בסיבוב השני, על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
אנטלודון
אנטלודון (שם מדעי: Entelodon) הוא סוג של מכפיל פרסה דמוי חזיר קדום וענקי שחי באירואסיה. שנהג לאכול נבלות וחיות קטנות ולהילחם עם יריבים על ידי לסתותיו הגדולות. האנטלודון התקיים ביבשת אירואסיה מסוף האאוקן (37.2-33.9 מיליון שנה לפני זמננו) ועד ראשית האוליגוקן (33.9-28.1 מיליון שנה לפני זמננו).
השם אנטלודון (Entelodon) לקוח מיוונית קלאסית ומתייחס להיותו שלייתן בעל מערכת שיניים "שלמה" כלומר שילוב של שיניים המותאמות הן לאכילת בשר והן לאכילת מזון צמחי (ἐντελής entelēs "שלמות" ו ὀδών odōn שיניים). עד לאחרונה סברו מרבית החוקרים כי מדובר במין של חזיר אולם מחקרים חדשים מצביעים כי האנטלודון קרוב יותר להיפופוטמים וללווייתנאים מאשר לחזיר המודרני. הדמיון לחזיר מוסבר כמקרה של אבולוציה מתכנסת בה שני מינים שונים מפתחים פנוטיפ דומה עקב התאמות סביבתיות.
תיאורו
אנטלודונט טיפוסי, מבנה גוף מסיבי רגליים דקות ולסתות מוארכות וחזקות. בדומה לאנטלודונטים אחרים בעל מערכת דנטלית של 3 שיניים חותכות (בכל צד), ניב אחד, 3 קדם-טוחנות, ו3 טוחנות. בכל רגל היו 2 בהונות והרגליים היו בנויות לריצה מהירה. ראשו המוארך והמסיבי נתמך על ידי שרירי צוואר חזקים, ועצמות הלחיים שלו היו גדולות במיוחד ובלטו מ2 צידי ראשו בדומה לחזיר יבלות.
גובהו של האנטלודון באזור הכתפיים היה כ-1.35 מ' עם גולגולת כבדה באורך של כ65 ס"מ ומוח שלא עלה על גודלו של תפוז, עם זאת המבנה הפנימי של הגולגולת מצביע כי ככל הנראה היה לאנטלודון חוש ריח מפותח.
תזונה
מבנה שיניו של האנטלודון מצביע כי ניזון הן מתזונה צמחית פקעות ושורשים אותם גילה באמצעות חוש הריח המפותח והן מבע"ח קטנים ממנו אותם צד. על סמך ממדיו המרשימים וכוחו הרב נראה כי היה טורף על שנהג להבריח טורפים מתחרים קטנים יותר כגון האינודון ולגזול את טרפם.
תפוצה
עצמות מאובנות של אנטלודון נמצאו באירופה: בספרד, גרמניה, צרפת, רומניה ובקוקז, אם כי שרידים של פרט אחד נמצאו אף בצפון סין המרוחקת. המצבור הגדול ביותר של עצמות אנטלודון התגלה בוארס-סור-אסון שבצרפת. הפרט הסיני אנטלודון דירוס ידוע משן בודדת שנתגלתה בניי מונגול.
טובאלו במשחקים האולימפיים לנוער
טובאלו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מטובאלו לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של טובאלו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה והבדמינטון. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה טובאלו עד כה. המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וכדורעף חופים.
מספר קשור (חידה)
מספר קשור (ביפנית: ナンバーリンク) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה לראשונה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת בגודל לא מוגדר. בחלק מהתאים ישנו מספר. המטרה היא לחבר את כל התאים בעלי המספרים על פי הכללים הבאים:
לעיתים, במקום מספרים מופיעות אותיות; במקרה זה החוקים נשארים בהתאמה.
בדרך כלל, חידת מספר קשור נחשבת לטובה רק אם יש לה פתרון ייחודי וכל התאים בטבלה מתמלאים, אף על פי שחלק מיוצרי המספר קשור לא מתחשבים בכך.
שיטות פתרון
כדי לפתור את החידה, כדאי לנסות לחבר זוגות של מספרים אחד אחד. עם ההתקדמות הפתרון נהיה ברור מאליו.
ישנן פעמים (כמו בדוגמה בצד ימין), שחיבור בין שתי אותיות יכול להתבצע רק בדרך אחת - ומכאן שהקו חייב לעבור בה. מעבר של קווים בין אותיות אחרות היכולות להתחבר בדרך זו נשלל מיד, אחרת לאותיות האחרות (שזהו המעבר היחיד עבורן) לא תהיה דרך להתחבר.
היסטוריה
בשנת 1897, חידה שונה במעט התפרסמה בכתב העת Brooklyn Daily Eagle בטור שנכתב על ידי סם לויד. גרסה מוקדמת אחרת של קשור מספר התפרסמה בספרו של הנרי ארנסט דודני Puzzles and Curious Problems  (1932) בתור Planning Tours (חידה מספר 270). החידה הפכה לפופולרית ביפן על ידי ניקולי, והתפרסמה תחת השם ארוּקוֹנה (アルコネ, קשר אלפביתי) וגם תחת השם ננברינקוּ (ナンバーリンク, קשר מספרי). ההבדל היחיד בין ארוקונה לננברינקו הוא שבארוקונה ישנם זוגות אותיות (כמו בחידה של דודני), ובננברינקו ישנם זוגות של מספרים.
נכון לשנת 2006, ניקולי פרסמה שלוש חוברות המכילות רק חידות קשור מספר.
בנוסף, גרסאות של החידה ידועות בשמות Wire Storm, Flow Free וגם Alphabet Connection; הגרסאות הללו שוחררו כמשחקים לאייפון, אייפד ואייפוד טאצ'.
זניט סנקט פטרבורג (כדוריד)
מועדון הכדוריד זניט סנקט פטרבורג (ברוסית: Гандбольный клуб "Зенит" Санкт-Петербург) הוא מועדון כדוריד רוסי מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג המתמודד בליגת העל הרוסית בכדוריד.
המועדון התמודד בליגת האלופות בכדוריד בעונות 2010—2014. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הקבוצה נושלה מהשתתפות במפעלים האירופיים. במשך שנים רבות היוותה קבוצת הכדוריד הבכירה בעיר ונתמכה על ידי העירייה. בשנת 2022 נרכשה על ידי גזפרום והפכה למועדון זניט, כאשר הבעלים החדשים הצהירו על כוונתם להשקיע במועדון ולהפוך אותו לאלטרנטיבה ראויה למועדון הדובים מצ'כוב, שזכה ב-22 אליפויות רצופות מאז 2000.
בולשביק, נייבה
הקבוצה הוקמה בדצמבר 1964 כקבוצת הכדוריד "בולשביק" על שם מפעל באותו השם שפרס את חסותו על המועדון. בשנת 1973 הקבוצה הפכה לקבוצת הכדוריד "נייבה" (על שם נהר הנייבה) ובשנת 1979 שינתה שמה ל"אוניברסיטט לסגאפטא-נייבה לנינגרד".
בשנת 1993 הקבוצה זכתה לראשונה באליפות המדינה והייתה לאלופה הראשונה של אליפות רוסיה בכדוריד, אך לאורך כל שנות ה-90 לא הצליחה לשחזר את ההצלחה. בשנת 2001 הקבוצה נשאה את השם "סטפן ראזין נייבה" ובהדרכת המאמן יורי באבנקו סיימה את עונת 2004/05 במקום השלישי בליגה.
קשתות במשחקים האולימפיים
קשתות היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מינכן (1972), לאחר שכבר הייתה ענף אולימפי בין 1900 ל-1920 (למעט אולימפיאדת סטוקהולם ב-1912).
היסטוריה
תחרויות הקשתות באולימפיאדת פריז שנערכה ב-1900 כללו שבעה מקצים, לגברים בלבד, בסוגי קשתות שונים ובירי למרחקים שונים. 153 קשתים נטלו חלק במשחקים, מהם 129 צרפתים והיתר בלגים והולנדים.
זניט סנקט פטרבורג (כדוריד)
בולשביק, נייבה
בשל קשיים פיננסיים שונים הקבוצה הודחה לליגות הנמוכות יותר ואיבדה את בעל החסות העיקרי שלה והייתה לקבוצת הכדוריד של האוניברסיטה הלנינגרדית לספורט ונשאה את השם "אוניברסיטט-נייבה". הקבוצה חזרה לליגת העל והחל מעונת 2009/10 הצליחו במשך 5 פעמים רצופות לסיים כסגנית אלופת המדינה, בהדרכת המאמן דמיטרי טורגובאנוב, כשרק קבוצת הדובים מצ'כוב מקדימה אותה.
קשתות במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו לראשונה תחרויות קשתות לנשים. התחרויות לכל מגדר כללו שתי תחרויות ליחידים, וכן תחרות אחת קבוצתית. מאחר שכל הקשתים שהשתתפו היו אמריקאים, התחרויות הקבוצתיות לא היו לנבחרות לאומיות: בתחרות הקבוצתית לגברים התחרו ארבעה מועדוני קשתות אמריקאיים, בכל אחד מהם ארבעה קשתים, ובתחרות הקבוצתית לנשים התחרו רק שתי קבוצות, שבאחת מהן היו רק שתי נשים.
באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו שתי תחרויות לגברים ותחרות אחת לנשים, ולא נערכו תחרויות קבוצתיות. גם במשחקים אלו ניכרה הדומיננטיות של המדינה המארחת: מתוך 57 המשתתפים, 41 היו בריטים, 15 צרפתים ואמריקאי אחד.
לאחר שהקשתות לא נכללה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), היא הושבה למשחקים באולימפיאדת אנטוורפן (1920). 5 תחרויות יחידים ו-5 תחרויות קבוצתיות נערכו באנטוורפן, כולם לגברים. 30 המשתתפים הגיעו מ-3 מדינות בלבד, בלגיה, צרפת והולנד. ב-3 מתוך 5 תחרויות היחידים, התחרו רק שני קשתים, המנצח זכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף. בתחרויות הקבוצתיות המצב לא היה טוב יותר - רק באחת התחרויות התייצבו כל שלוש הנבחרות, בשלוש מהן התייצבו רק נבחרות צרפת ובלגיה, ובאחת מהן השתתפה רק נבחרת בלגיה, שזכתה, כצפוי, במקום הראשון.
לאחר 52 שנות היעדרות, הוחזר הענף לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972). התחרות כללה מקצים לגברים ולנשים, ליחידים בלבד. באולימפיאדת סיאול (1988) נוספה תחרות קבוצתית.
זניט סנקט פטרבורג (כדוריד)
בולשביק, נייבה
בעונת 2018/2019 הקבוצה סיימה במקום השלישי בגביע האתגר האירופי בכדוריד, אחרי שגברה על א.א.ק. אתונה במשחק על המקום השלישי. עונה לאחר מכן, סיימה בשלב 16 האחרונות באותו טורניר.
קשתות במשחקים האולימפיים
שיטת התחרויות
מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרויות מתקיימות בשיטת נוקאאוט בת שישה שלבים. המנצח בגמר זוכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף. המפסידים בשלב חצי הגמר מתחרים על מדליית הארד.
Planet Zero (שיר של שיינדאון)
"Planet Zero" (בעברית: כוכב הלכת אפס) הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. השיר הוא הסינגל המוביל והראשון מהאלבום באותו השם שייצא ביולי 2022. הסינגל שוחרר ב-26 בינואר 2022 לאחר מסע קידום מכירות שכלל סרטונים שבהם הופיעו "מסרים מוצפנים" בכתב סתרים. השיר הגיע למקום הראשון, והפך בכך לסינגל ה-17 של הלהקה שמגיע למקום הראשון, הישג חסר תקדים לאמן מאז שהמצעד נוצר בשנת 1981.
קשתות במשחקים האולימפיים
שיטת התחרויות
גם התחרות הקבוצתית נערכת בשיטת נוקאאוט. 12 נבחרות משתתפות בתחרות, ובכל אחת מהן שלושה קשתים. ארבע הנבחרות עם הדירוג המוקדם הגבוה ביותר מעפילות אוטומטית לרבע הגמר, והיתר מתחילות בשמינית הגמר.