cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב לידסקי
שנותיו האחרונות
מעת היווסדה של ההתאחדות היה כרוך פועלו המו"לי של לידסקי ב"צנטרל", אולם פעילותה של זו נפסקה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בקיץ 1914. בשנת 1915, בתקופת הכיבוש הגרמני, ייסד לידסקי הוצאה לאור עצמאית חדשה בשם "יוּדיש" (לעיתים נכתב "יִידיש"), שעד מהרה הייתה להוצאת הספרים היידית הפעילה ביותר בוורשה. ההוצאה פעלה עד 1920, והוציאה כמה עשרות יצירות גדולות, בעיקר ספרות יפה מתורגמת: "הווידויים" לז'אן-ז'אק רוסו, "ילדות" ללב טולסטוי (שניהם בתרגום קאסל), סיפורים מאת מארק טוויין, "עזה כמוות" לגי דה מופאסאן, "סיפורי אלף לילה ולילה" בתרגום ה"ד נומברג, "זיכרונות ומאמרים" לוולדימיר מדם, "סיפורי סיביר" לוולדימיר קורולנקו ועוד. נוסף על אלה הופיעו בהוצאה ספרי עיון מקוריים ומתורגמים, ובשנת תר"ף-1920 הופיע בה המאסף הדרמטי "די אייראָפּעאישע בינע" (אירופֶאישֶה בּינֶה, 'הבמה האירופית') בעריכת זלמן זילברצווייג, שבו התפרסמו מבחר מחזות אירופיים (דרמות, קומדיות ופארסות) בתרגום ליידיש.
לאחר תום המלחמה, בשנת תר"ף (על פי גרסה אחרת, ב-1918), רכש עם בן אביגדור ושותפיו ח' ברמן וא' קגן את בית הדפוס והוצאת הספרים הגדולים הוותיקים (נוסדו בתרכ"ג) רוֹזֶנקרַנץ ושריפטזֶצֶר (ראָזענקראנץ און שריפטזעצער) בווילנה. בעת ששהה לידסקי בווילנה בקיץ 1921 לשם טיפול בעסקי ההוצאה החדשה, חלה ונפטר באופן פתאומי ב-1 ביוני, בן 52 במותו. הוא הובא למנוחות בוורשה, ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר בהלוויה רבת-משתתפים. על גבי מצבתו נחרת הכיתוב: "פערלעגער און פריינד פון דעם יידישן בוך" ("מו"ל וידיד הספר היהודי"), ומשני צִדיו גולפו דימויים של שדרות ספרים. במותו הותיר לידסקי את אשתו רייצֶה ובתם הלנה (אַליָה). בצוואתו הוריש סכום ניכר למטרות צדקה, וכן ציווה להעניק לכל הסופרים שספריהם ראו אור בהוצאת "יודיש" את התַטפיסים (תבניות הדפוס, לוחות העופרת המשמשים להדפסת הספרים ) של ספריהם.
אחיה של אשתו, שמואל לייב הורביץ (נודע בשם העט "א. ליטווין"; 1862–1943), היה מראשוני פועלי ציון, פולקלוריסט, פובליציסט ועורך ברוסיה ובארצות הברית.
דמותו בעיני בני זמנו
ש. ארנסט, ברשימה ביוגרפית על המו"ל שלמה שְׂרֶבֶּרְק, ממייסדי סינדיקט "צנטרל", כותב כי לאחר שיחתו הראשונה עם לידסקי, הגיע שרברק למסקנה כי רק שניהם, בכוחות משותפים, יצליחו לייסד הוצאת ספרים ברמה גבוהה שתוכל להוציא ספרים בצורה אסתטית ומשופרת.
הסופר היידי יואל מסטבוים, איש ורשה, שעלה לארץ ישראל בראשית העשור השישי לחייו, מספר כי לידסקי היה מן המו"לים ש"כל עבודתם הייתה תמיד לשמה של הספרות. סופר שנשא חן בעיניהם, מבחינת הכשרון וסגולות היקר שמנו חובבים בסופרים, היו שוקדים על התקנת חִבוריו, ולא זזו ממנו עד שזכה לראות ברכה בעמלו ושכר לפעולתו". הוא מתאר את לידסקי כ"סוחר שתריסרי חוזים היו מבצבצים מתוך כיסיו, אלא שהיה אוהב לתת לסופריו דמי קדימה על ספרים שלא עמדו לראות אור לעולם. הוא היה תוקע כפו לכיס המכנסים האחורי, מוציא שטרות כסף ואומר : "טול, אל דאגה, עוד תחזיר לי"." לדברי מסטבוים, הוא היה סוחר וקשה כארז למראית עין, אך בקרב נפשו פנימה היה ידידם הטוב והנאמן של הסופרים. משאך לוקחת אזנו של לידסקי שמץ דבר על פלוני סופר שמסיים או עומד לכתוב חבור חדש, מיד הריהו נחפז ובא, מעורר ומזרז, ואגב כך הוא פותח כיסו ומעניק טבין ותקילין – עד לחשבון. דוד קאסל המנוח מספר כיצד היה לידסקי עומד להם לסופרים בשעת דוחקם. זה האיש הקשה מלבר היה מפזר מממונו מפרעות על ימין ועל שמאל, וכלאחר יד היה שואל: הייכתב החבור, היגיע פעם לידי גמר? [...] לידסקי ושרברק היו כמין דוגמא של מו"לים אשר הספר עצמו, טיבו, היה ראש דאגותיהם, והצד המסחרי של ההוצאה היה שני במעלה.
אריה שירום
תולדות חיים
נולד וגדל בחיפה. שירת שירות צבאי בחטיבת גולני ונפצע במלחמת סיני ב-1956. לאחר שחרורו למד לתואר ראשון ולתואר שני באוניברסיטה העברית. בהמשך, נסע לאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, בארצות הברית שם סיים את לימודי התואר השלישי. עם חזרתו לארץ, התגורר בירושלים, והחל לעבוד באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1968–1992 היה ממקימי החוג ללימודי עבודה בפקולטה למדעי החברה ולימד שם. בשנים 1993–2007 לימד בפקולטה לניהול. בשנת 2007 פרש לגמלאות, אך המשיך במחקרו.
ב-2012 נפטר ממחלת הסרטן שבה חלה שלוש שנים קודם לכן.
מחקרו
בשלושים השנים הבאות הוא התמקד בלחצים בעבודה ובשחיקה בעבודה והשפעתם על הבריאות הפיזית של העובדים.
בתחום זה פיתח (עם עמיתו פרופ' שמואל מלמד), סולם למדידת שחיקה בעבודה, שתורגם לשמונה שפות ומשמש חוקרים במקומות רבים. שירום, מלמד וחוקרים נוספים (פסיכולוגים, רופאים ואפידמיולוגים), ערכו מחקר-אורך שכלל יותר מ-20,000 נחקרים, כדי לבדוק את הקשר בין שחיקה בעבודה לבין סימפטומים רפואיים ומחלות שונות (כמו: מחלות לב ומחלות כלי-דם).
כמו כן, פיתח סולם למדידת נמרצות, המודד את תחושתו הסובייקטיבית של האדם האם הוא מרגיש נמרץ בהיבטים שונים של עבודתו. על-פי שירום, הרגשה של נמרצות שומרת על בריאותו של האדם.
במהלך הקריירה שלו כתב יותר מ-200 מאמרים מדעיים ופרסם ספרים ופרסומים רבים (ראו חלק מהם בפרק "מספריו ומפרסומיו בעברית").
חיים אישיים
היה נשוי למרים (לבית בובטלסקי, בתו של פרופסור מרדכי בובטלסקי, מראשוני הכימאים באוניברסיטה העברית), ד"ר לכימיה במקצועה. לבני הזוג נולדו שני ילדים: מירב מרום (ד"ר לפסיכולוגיה חברתית), ועידו (מלחין ופסנתרן).
קישורים חיצוניים
Sharon Toker, Mina Westman, Samuel Melamed (Tel-Aviv University) and Itzhak Fried (Syracuse University), Tribute to Arie Shirom
https://www.apa.org/pubs/journals/str/tribute-to-arie-shirom z"l, American Psychological Association
ארקטיקום
ארקטיקום - מרכז מדע ומוזיאון (פינית Arktikum - Tiedekeskus ja museo) הוא מוזיאון בעיר רובניימי שבלפלנד, בצפון פינלנד. המוזיאון נפתח ביום העצמאות ה-75 של פינלנד, ב-6 בדצמבר 1992, ומוקדש לאספקטים שונים של הסביבה והאדם באזור הארקטי ובצפון אירופה.
התצוגה
בארקטיקום מוצגות תערוכות מתחלפות ותצוגת קבע הנחלקת לשני חלקים:
MTV Unplugged
MTV Unplugged ("אנפלאגד", ללא-חיבורים) היא תוכנית טלוויזיה בה רשת MTV מפיקה הופעות אקוסטיות לאמנים שונים. חלק מן ההופעות הפכו לאלבומי הופעה ולמארזי DVD. הסדרה שודרה בקביעות מ-1989 עד 1999. מאז שנת 2000 ועד 2009 שודרה התוכנית בתדירות נמוכה יותר, כאשר הוא נקראה בדרך כלל בשם "MTV Unplugged No. 2.0". מאז 2009, התוכנית משודרת מדי פעם, לפעמים באינטרנט בלבד. התוכניות והספיישלים שהופקו נהגו לרוב להציג אמן או להקה אחת, תוך שילוב ביצועים של הלהיטים הגדולים שלהם וגרסאות כיסוי.
דניאל (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששם משפחתם דניאל:
ראו גם
}}
העלייה מארצות הברית
העלייה מארצות הברית החלה עוד טרם ימי המדינה, ועד לשנת 1967 ממדיה לא היו גדולים. אך עלייה זו נמשכת באופן רציף ונכון לשנת 2020 העלייה מארצות הברית היא השישית בהיקף העולים ממדינה אחת לישראל. ככלל, העולים הם משכילים, בעלי מקצוע ועולים ממניעים ציוניים ודתיים.
יחסי ליכטנשטיין–פורטוגל
יחסי ליכטנשטיין–פורטוגל הם יחסי החוץ בין ליכטנשטיין לבין פורטוגל.
העלייה מארצות הברית
עד הקמת מדינת ישראל
בין השנים 1917–1932 עלו לארץ ישראל מארצות הברית כ-4,000 עולים. רובם התרכז בערים הגדולות וחלק קטן מהם התיישב ביישובים כפריים. בין העולים הייתה קבוצה חלוצית שפנתה להתיישבות חקלאית, חלקם מתוך רצון להגשמה בעוד אחרים פנו לכך בעקבות קשרי משפחה וחברים.
בין העולים ידועה גולדה מאיר ומשפחתה, ונדיה יהודה שהתיישבה בנהלל.
יחסי ליכטנשטיין–פורטוגל
סקירה כללית
במהלך מלחמת העולם השנייה, שתי המדינות נותרו נייטרליות ולא הושפעו מלוחמה ישירה, דבר שמעט מאוד מדינות אירופה הצליחו לעשות. ליכטנשטיין ופורטוגל היו חברות ב-EFTA מאז הקמתו ב-1960 ועד להצטרפות פורטוגל ל ב-1986.
העלייה מארצות הברית
עד הקמת מדינת ישראל
בימי העלייה החמישית, שהתרחשה בין השנים 1930–1939, הגיעו כ-2.4% מכ-180,000 העולים, כלומר כ-4,300 עולים, מארצות הברית.
לאחר הקמת המדינה
לאחר הקמת המדינה הקימו עולים מארצות הברית את מושב אורות. חלק מרכזי מהעלייה מארצות הברית בשנות המדינה הראשונות הייתה עלייה דתית. איש הסוכנות, שלמה זלמן שרגאי, פעל לסייע להם להקים קריות דתיות ברחבי ישראל. בין השאר עלו אז אנשי חסידות צאנז-קלויזנבורג ביוזמת רבם יקותיאל יהודה הלברשטאם שהקים את קריית צאנז בשנת 1955. שכונות נוספות שהוקמו היו קריית ישמח משה ביוזמת האדמור מסאסוב ושכונות חרדיות בצפון ירושלים עבור עולים מארצות הברית, בהם קריית מטרסדורף וקריית אונסדורף. בין העולים בשנות ה-60 היה הרב יהודה קופרמן שהקים את מכללה ירושלים.
יחסי ליכטנשטיין–פורטוגל
סקירה כללית
ב-6 בפברואר 1992, שגריר פורטוגל בשווייץ, אוקטביו נטו ולריו, הפך לדיפלומט הפורטוגלי הראשון שהוסמך בליכטנשטיין. מאז, שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים ישירים.
יחסי סחר
בשנת 2019 ליכטנשטיין החזיקה במקום ה-188 כלקוחה, ובמקום ה-154 כספקית בסחר החוץ עם פורטוגל. באותה שנה מוצרי מזון הפכו לקבוצת המוצרים העיקרית המיוצאת לליכטנשטיין, ואילו הקבוצות העיקריות של מוצרים מיובאים כללו מכשירים אופטיים ומדויקים וכימיקלים.
העלייה מארצות הברית
לאחר הקמת המדינה
בתקופה זאת עלו מארצות הברית אקדמאים רבים שהשתלבו בסגל האוניברסיטאות החדשות שהתפתחו בישראל באותה תקופה. ביניהם ניתן למנות את אלווין רדקובסקי, שמא פרידמן, יהודה גלמן, שמעון גליק, נח מילגרם, חיים סידר ויעקב בקנשטיין. כן עלו אז הרב חיים צימרמן, הרב יהודה הרצל הנקין, מאיר כהנא, המנצח סטנלי ספרבר, השחיין דן קצין ואיש הקולנוע קן גלובוס.
השפעתם של העולים מארצות הברית
עד עתה עלו לישראל מארצות הברית מעל 140,000 עולים, ולפיכך היא המדינה השישית מבחינת מספר העולים לישראל. השפעתם של העולים מארצות הברית התבטאה בהקמת מספר ארגונים בולטים בישראל בין הבולטים בהם: מרכז שלם או הקרן החדשה לישראל. במחקריו של ד"ר איתי גרינשפן הוא ציין את ההשפעה הגדולה של העולים מארצות הברית על התפתחות התנועה הסביבתית בישראל. רבים מהעולים מארצות הברית מעורבים בתנועת ימין בישראל, והיו מעורבים בהקמת התנחלויות והתארגנויות של מתנחלים. עד עתה, כשישים אלף עולים מארצות הברית חיים מעבר לקו הירוק - אחוז גבוהה הן ביחס למספר המתנחלים והן ביחס למספר העולים מארצות הברית.
עולים מארצות הברית היו כוח מניע, בלעדי או עיקרי, בהקמת מספר יישובים בישראל. בהם היישוב אפרת שהוקם בהנהגתו של הרב שלמה ריסקין שכיהן כרב היישיב, מבוא מודיעים שהוקם על ידי חסידי הרב שלמה קרליבך. רבים מהעולים מארצות הברית חיים בירושלים, רעננה ותל אביב.
כמה מהעולים מארצות הברית היו מעורבים גם בפוליטיקה הישראלית. הבכירה שבהם הייתה גולדה מאיר, אשר נולדה בקייב, אך כילדה משפחתה עברה אל מילווקי בארצות הברית ומשם עלתה לישראל. פוליטיקאים נוספים שעלו מארצות הברית הם מאיר כהנא, יהודה גליק וכן מייקל אורן.
מגמות בעלייה מארצות הברית
לאחר מלחמת ששת הימים התגברה מאוד העלייה מארצות הברית. במשך השנים 1967-1974 עלו לישראל מארצות הברית כ-35 אלף יהודים, אולם רבים מהם שבו לארצות הברית. הסוכנות היהודית הכירה בצורך בטיפול שונה בעולים מארצות הברית, שמגיעים מארצות רווחה והפנתה אותם למרכזי קליטה ואולפנים, שנועדו להקל על קליטתם בישראל. בנוסף, הסוכנות יזמה הקמת שכונות של עולים במקומות שונים ברחבי ישראל עבור העולים.
"מאז 1974 ההגירה היהודית מארצות הברית לישראל המשיכה בזרם די קבוע, אך התמעטה עד לשפל זמני של 1,375 מהגרים לישראל בשנת 1989, כנראה כתוצאה מהמצב הכלכלי בישראל בשנות השמונים והאינתיפאדה הראשונה. בתחילת שנות התשעים הייתה עלייה קלה בכמות המהגרים היהודים, אך ירידה דרמטית באחוז היחסי של מהגרים יהודים מארצות הברית מבין כלל המהגרים היהודים לישראל – זאת כתוצאה מגלי ההגירה היהודיים ההמוניים מברית המועצות בעיקר, אך גם מאתיופיה. עד לאמצע שנות התשעים ניתן לראות עלייה בכמות המהגרים היהודים מארצות הברית לישראל, עד לשיא זמני של 2,510 מהגרים יהודים מארצות הברית בשנת 1996. ניתן לייחס זאת לצמיחה הכלכלית בישראל של שנות התשעים, כמו גם לתקוות להסדר שלום עתידי. לקראת תחילת שנות האלפיים הייתה ירידה נוספת בהגירה מארצות הברית ובשנת 2001 הגיעו לישראל רק 1,470 יהודים מארצות הברית – שיא שלילי זמני. זאת כנראה כתוצאה מאירועי האינתיפאדה השנייה. בשנים שעברו מאז, ניתן לראות גידול בכמות המהגרים היהודים מארצות הברית, עד לכך שבשנת 2010 הגיעו לישראל 3,572 יהודים מארצות הברית. את המספר הזה ניתן להסביר בכמה סיבות – שקט ביטחוני יחסי, צמיחה ויציבות כלכלית בישראל, לעומת משבר כלכלי משמעותי ודרמטי בארצות הברית, כמו גם עבודתם של ארגונים המעודדים הגירה יהודית מארצות הברית, במקביל להפניית משאבי עידוד הגירה יהודית ספציפית מארצות הברית בהיותה "מאגר היהודים" הגדול ביותר בעולם. בשנים אלו ניתן לראות גם כי אחוז היהודים מארצות הברית מכלל המהגרים היהודים לישראל עלה בצורה דרמטית והגיע אל כמעט 23% מכלל ההגירה היהודית לישראל בשנת 2009. זאת ניתן להסביר בעיקר בהתמעטות ההגירה היהודית לישראל ממדינות אחרות, יותר מאשר בגידול בהגירה היהודית מארצות הברית. יש לשים לב לעובדה חשובה, ההגירה היהודית מארצות הברית כללה בנקודת השיא שלה כעשירית אחוז מכלל יהודי ארצות הברית. בשנים אלו היא מגיעה אל כמעט מחצית עשירית האחוז מכלל יהודי ארצות הברית. במצב עניינים זה, כל הערכה של השפעות אירועים בישראל ובארצות הברית ככאלו שמעודדים או מעכבים הגירה יהודית לישראל היא מוגבלת. האירועים שנסקרו כאן נחשבים ככלל ככאלו שהשפיעו על כמות המהגרים היהודים מארצות הברית לישראל – ניתן להניח גם כי יש בהערכות אלו ממד של אמת, אך מכיוון שלא היה "גל עלייה" דרמטי מארצות הברית לישראל ולא הסתמן כזה בשום שלב, ומשום שגם האירועים המעודדים ביותר לא הביאו לגל שכזה – יש לקחת כל הערכה של השפעתם על ההגירה היהודית מארצות הברית בערבון מוגבל"
ארגון נפש בנפש
בשנת 2002 הוקם ארגון נפש בנפש כדי לסייע לעלייה מארצות הברית בישראל. הארגון הוקם על ידי הרב יהושע פס וטוני גלברט. הארגון סייע לעולים מארצות הברית לישראל, והחל משנת 2009 הארגון קיבל את האחריות הבלעדית לעלייתם של יהודים מצפון אמריקה לישראל. כלומר, למי שעולה מארצות הברית לישראל אין אפשרות אלא לעלות בעזרת הארגון. הארגון מספק גם סיוע משלים לתהליך העלייה כגון סיוע מול הבירוקרטיה בישראל, תמיכה במציאת תעסוקה ובמציאת לימודים ומגורים. משך השנים עלו גם בקורות כלפי הארגון, בעיקר כי מדובר בעמותה פרטית אשר קיבלה את המונופול לעלייה מארצות הברית על פני המדינה או הסוכנות היהודית.
מאפייני העלייה מארצות הברית
יש נוכחות משמעותית של יהודים המגדירים עצמם אורתודוקסים מבין העולים מארצות הברית, אחוז ההולך ועולה עם השנים. כך, היהדות האורתודוקסית שהיא הזרם הקטן יותר מבין הזרמים הדתיים ביהדות ארצות הברית, היא הנוכחת יותר מבין העולים לישראל מארצות הברית. בנוסף, לרוב נוטים להגדיר עצמם כדתיים יותר מכלל האוכלוסייה היהודית בארצות הברית, בלי קשר לזרם הדתי אליו הם שייכים. כמו כן, למרות יהדות ארצות הברית אשר לרוב תומכים במועמדים דמוקרטיים בבחירות, אלו שנמצאים בישראל תומכים, ברוב גדול, במועמדים רפובליקאים.
מחקרים רבים הראו כי העולים מארצות הברית מסתגלים היטב לחיים בישראל, בלימוד עברית ובעיקר ברכישת תעסוקה בישראל. כנראה משום שככלל הם משכילים ובעלי ניסיון מקצועי בעת עלייתם לישראל. בכשלושים אחוז מהמשפחות היהודיות המהגרות מארצות הברית לישראל יש לפחות בן משפחה אחד הממשיך לעבוד בארצות הברית או בארגון אמריקאי. מה שמעיד על כך שמדובר בקהילת מהגרים טרנסנשיונלית. עם זאת, לא ברור כמה מאלו מתגוררים לסירוגין בארצות הברית וישראל וכמה עובדים בארגון המוגדר אמריקאי אך ממוקמים בישראל
קבוצת מפרש
קבוצת מפרש היא קבוצה שיתופית עצמאית בחיפה. חברי הקבוצה המנהלים אורח חיים שיתופי-סוציאליסטי, חברים במעגל הקבוצות והקהילות השיתופיות. הקבוצה נוסדה בשכונת קריית שלום שבדרום תל אביב ביולי 2006, וחבריה מתגוררים כיום בשכונת קריית שפרינצק בחיפה. בקבוצה חברות שמונה משפחות.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-11 ביולי 2006 לאחר שחברים מגרעיני הנח"ל "נינוח" של תנועת הצופים ו"הבונים" של ארגון בינ"ה החליטו לאחד כוחות בקבוצה שיתופית אחת. בהמשך הצטרפו עוד מספר חברים, בוגרי גרעיני נח"ל נוספים, ואחרים. עם הקמת הקבוצה החליטו חבריה להתיישב בשכונת קריית שלום שבתל אביב, שבקרבתה הם שירתו במהלך פרק המשימה הצבאי, ובמהלך השנה הראשונה לקיום הקבוצה, הם התקבצו בשכונה והפכו לקבוצה השיתופית העצמאית היחידה בתל אביב. ב-1 בספטמבר 2007 חברי קבוצת מפרש הנהיגו את הקופה המשותפת.
אורח חיים
עד לבניית הבניין הקיבוצי, חברי הקבוצה מתגוררים בדירות שכורות בשכונת קריית שפרינצק בחיפה. חברי הקבוצה מנהלים אורח חיים שיתופי-סוציאליסטי במסגרת קבוצה אינטימית, שבא לידי ביטוי, בין היתר, במפגש שבועי המכונה "יום קבוצה" ומוקדש ללימוד משותף, התמודדות על יחסים וקבלת החלטות, בארוחות משותפות, בקבלות שבת ובסמינרים של סופי שבוע המכונים "מפרשית". בנוסף, חלק מחברי הקבוצה מתנהלים בשיתוף כלכלי מלא – כל אחד נותן על פי יכולתו ומקבל על פי צרכיו – וזאת מתוך תפיסת עולם שוויונית.
שירה בציבור
שירה בציבור היא אירוע שבו קהל המשתתפים שר יחדיו. שירה בציבור היא פחות מוקפדת משירת מקהלה, ומושרים בה שירי עם, שירים פטריוטיים, שירי שתייה, המנונים ועוד. שירה בציבור מקובלת בקרב ילדים ומבוגרים.
קבוצת מפרש
אורח חיים
חברי מפרש עובדים במגוון תחומים: חינוך, מחקר, היי-טק, ניהול, טיפול ועוד.
שירה בציבור
שירה בציבור מתרחשת בהתכנסויות שזו מטרתן, וכן בהתכנסיות אחרות, כגון שירת ההמנון בסיומו של טקס, שירה כחלק ממפגש רעים או ממסיבה וכדומה.
קבוצת מפרש
אורח חיים
ההתנהלות היומיומית מבוססת על רעיון הקבוצה האינטימית במסגרתו חברי הקבוצה מתמודדים על היחסים הבין-אישיים במטרה לכלכל את צעדיהם מתוך שיחה, סולידריות ואהבה ולא באמצעות עמידה בסעיפי תקנון.
שירה בציבור
על-מנת לאפשר שירה בציבור גם למי שאינו זוכר בעל-פה את מילות השירים משמשים שירונים שבידי הקהל, או שקופיות המוקרנות עם מילות השירים. שירה בציבור נעשית עם מנחה או בלעדיו. לעיתים בעת מופע של זמר או להקה נקרא קהל המאזינים להצטרף לשירה של שיר פופולרי של המופיעים.
בישראל שירה בציבור של זמר עברי היא מנהג רווח. לצד ריקודי עם, מקיף המנהג מגזר רחב באוכלוסיית המדינה ומעשה זה הפך לאחד מסממני החברה הישראלית ואף רווח בקהילות הישראלים בחו"ל, החל מימי היישוב וכלה בימינו.
קבוצת מפרש
פעילות חברתית
חברי הקבוצה רואים חשיבות בפעילות חברתית משמעותית במרחבים שונים בחברה הישראלית ופעילים בארגון העובדים כוח לעובדים, בחוג הפוליטי-רעיוני יסו"ד, במפלגות מרצ ומפלגת העבודה ובמעגל הקבוצות. בנוסף, חברי הקבוצה מובילים פעילות חברתית במסגרת מקומות העבודה שלהם: בחטיבת בני המושבים, בבינ"ה, בתנועת המורים, בעמותת קהילה ועוד.
מפרש היא אחת הקבוצות החברות במעגל הקבוצות.
נשף מסכות
נשף מסכות הוא נשף, שבו החוגגים עוטים תחפושות וחובשים מסכות. נשף המסכות התחיל, ככל הנראה, באירופה.
נשף המסכות בספרות
בספרים, מחזות וסרטים רבים היה שימוש בנשף מסכות, לרוב בשל העובדה שבנשף המסכות קשה לזהות את המשתתפים במסיבה. לדוגמה, במחזה רומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר רומיאו השתמש בעובדה כי מדובר בנשף מסכות על מנת לחדור לבית משפחת קפולט מבלי שיזהו אותו. שימוש נוסף היה בסרט בו אחיו התאום של לואי ה-13 השתמש במסכות על מנת לבלבל את לואי.
נשף המסכות כיום
כיום נשפי המסכות אינם נפוצים כמו שהיו בעבר, אך הם עדיין קיימים. לדוגמה, בפורים מקובל לערוך נשף תחפושות, ואליו ניתן להתייחס כאל נשף מסכות.
אירוע המסכות הידוע בעולם הוא קרנבל המסכות של ונציה המתקיים בעיר כל שנה בחודש פברואר.
בנוסף, ישנו נשף מסיכות המתקיים מדי שנה בדטרויט, בתיאטרון ביזאר.
נתנאל לורד בריטון
נתנאל לורד בריטון (Nathaniel Lord Britton; 1859–1934) היה בוטנאי וטקסונום אמריקאי, שהקים את הגנים הבוטניים של ניו יורק בברונקס.
ראשית חייו
בריטון נולד בניו דורפ בסטטן איילנד, ניו יורק, ביום 15 בינואר 1859. לג'ספר אלכסנדר המילטון בריטון והרייט לורד טרנר. הוריו רצו שהוא ילמד לימודי דת, אך הוא נמשך ללימודי טבע כבר בגיל צעיר.
הוא היה בוגר בית הספר למכרות באוניברסיטת קולומביה ואחר כך לימד גאולוגיה ובוטניקה באוניברסיטת קולומביה. הוא הצטרף למועדון הבוטני זמן קצר לאחר סיום הלימודים והיה חבר בו כל חייו. הוא התחתן עם אליזבת גרטרוד נייט, בוטנאית, ב־27 באוגוסט 1885. הם נפגשו כשהצטרפה למועדון הבוטני והיו שותפים כל החיים במחקר הבוטני.
הגן הבוטני של ניו יורק
במהלך ירח הדבש שלהם בשנת 1888 הם ביקרו בגני קיו, לונדון. לאחר מכן, בפגישה של המועדון הבוטני בניו-יורק, אשתו הציעה להקים גן בוטני בעיר. יחד הם פעלו להביא להקמת הגן הבוטני. בריטון עזב את אוניברסיטת קולומביה בשנת 1895 כדי להיות המנהל הראשון של הגן הבוטני של ניו יורק, תפקיד אותו מילא עד 1929. הוא היה במועצת המנהלים הראשונה של המוסד, יחד עם אנדרו קרנגי, ג'יי פייפרונט מורגן, וקורנליוס ונדרבילט השני. הוא זכה לתמיכה כספית משמעותית לגן הבוטני על ידי נתינת שמות לצמחים על שם תורמים עשירים.
מחקר מדעי
חלק גדול מעבודתו בשטח נעשה בקריביים, שם ביקר לעיתים קרובות בתקופת החורף בניו יורק. תרומותיו לחקר הצומח הקריבי אינן מוטלים בספק. הוא פרסם ספרים מאוירים על הצומח בצפון ארצות הברית, וקנדה (1896).
בריטון זכור גם כאחד החותמים על הקוד האמריקני לשמות צמחים הוא הציע שינויים רדיקלים בכללים הנוגעים למיון ולמינוח צמחים ולא הושגה הסכמה בנושא, אלא כמעט 30 שנה אחר כך.
מוות ומורשת
הוא נפטר בביתו בברונקס, 25 ביוני 1934
הבית בו גר ועבד, קוטג' בריטון, נשמר בעיר ריצ'מונד ההיסטורית שבסטטן איילנד.
מספר כתבי עת בבוטניקה, נושאים את שמו.
פיזור ראמאן
פיזור ראמאן (הגייה:) הוא פיזור לא-אלסטי של אור מחומר. תופעה זו התגלתה על ידי ונקאטה ראמאן בנוזלים ועל ידי גריגורי לנסברג ולאוניד מנדלשטאם בגבישים.
כאשר אור מפוזר מחומר, רוב הפוטונים מפוזרים בצורה אלסטית - לפוטון המפוזר אנרגיה זהה לזו שהייתה לפוטון הפוגע, כך שתדירותו ואורך הגל שלו אינם משתנים. לעומת זאת, אחד מתוך כ-10 מיליון פוטונים מפוזר בצורה לא אלסטית בה מתבצעת החלפת אנרגיה עם החומר. התופעה הנצפית היא שחלק מהאור המפוזר הוא באורך גל שונה מהאור המקורי. ההבדל מבטא את הפרש האנרגיות בין הפוטון המקורי לפוטון המפוזר ומספק מידע לגבי דרגות החופש הפנימיות של החומר (רוטאציות, ויברציות וכן רמות אלקטרוניות).
בשנת 1922, הפיזיקאי ההודי צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן פרסם את עבודתו על "נפיצה מולקולארית של אור", מאמר ראשון בסדרה בה הוצג מחקר שלו ושל עמיתיו שהוביל לבסוף (28 בפברואר 1928) לגילוי האפקט הקרינתי שעל שמו. בשנת 1930 זכה ראמאן בפרס נובל בפיזיקה על עבודתו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הציג ג'ורג' פלאצ'ק חישובים תאורטיים יסודיים המאפשרים לחשב את מידת הפעילות של אופני-תנודה (modes) שונים. מקדמי פלאצ'ק, הקרויים על שמו, נמצאים גם כיום בשימוש נרחב למטרה זו.
פיזור סטוקס ואנטי-סטוקס
[[קובץ:Raman Scattering Energies - Heb.PNG|שמאל|ממוזער|250px|מעברי הרמות בפיזור ראמאן.
פיזור סטוקס: פוטון מערר את המערכת ממצב היסוד למצב וירטואלי ונפלט תוך איבוד אנרגיה מתאימה להפרש אנרגיות שני מצבים עצמיים.
סוכרת מסוג 1
סֻכֶּרֶת מסוג 1 (סווגה בעבר כסוכרת נעורים או סוכרת התלויה באינסולין, בלטינית: Diabetes mellitus) היא מחלה מטבולית המתאפיינת בריכוז גבוה של גלוקוז בדם ולעיתים גם בשתן.
פיזור ראמאן
פיזור סטוקס ואנטי-סטוקס
פיזור אנטי-סטוקס: פוטון מערר את המערכת ממצב מעורר לרמה וירטואלית ונפלט תוך רכישת האנרגיה של המצב המעורר ביחס למצב היסוד ]]
סוכרת מסוג 1
הסוכרת מתאפיינת במחסור חלקי או מלא בייצור אינסולין, בעיקר עקב פגיעה בתאי הבטא בלבלב על ידי המערכת החיסונית (מחלה אוטואימונית).
פיזור ראמאן
פיזור סטוקס ואנטי-סטוקס
הפוטון שמפוזר מהחומר יכול למסור אנרגיה לחומר או לקחת ממנו אנרגיה (בהנחה שהאטומים או המולקולות של החומר מצויים במצב מעורר), בהתאם להתפלגות האנרגיה בחומר (הטמפרטורה שלו). פיזור בו פוטון מפסיד אנרגיה לחומר נקרא פיזור סטוקס, על-שם ג'ורג' סטוקס. בפיזור זה לפוטון החדש אורך גל ארוך יותר ותדירות קטנה יותר מהפוטון המקורי. פיזור בו הפוטון לוקח אנרגיה מהחומר נקרא פיזור אנטי-סטוקס ובו לפוטון החדש אורך גל קצר יותר ותדירות גבוהה יותר מאשר הפוטון המקורי (ראו איור). רכיב הקרינה שפוזר ללא שינוי תדירות נקרא פיזור ריילי.
לרוב ניתן על פי יחס עוצמות הפיזור של האנטי-סטוקס מול הסטוקס להפיק מידע על הטמפרטורה של החומר לפי הסטטיסטיקה של הקוואזי-חלקיק העובר אינטראקציה עם הפוטון:
כאשר:
סוכרת מסוג 1
בישראל כ-90% מהחולים בסוכרת הם חולי סוכרת מסוג 2 וכ-10% סוכרת מסוג 1, והיא סיבת המוות הרביעית בשכיחותה (2010).
מומינאבא
מומינאבא (בשוודית: Muminpappan, בפינית: Muumipappa) הוא דמות ספרותית בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
פיזור ראמאן
שימושים לספקטרוסקופיית ראמאן
ספקטרוסקופיית ראמאן היא שיטה אנליטית המתבססת על איסוף האור לאחר פיזור ראמאן וניתוח עוצמת הפיזור באורכי גל שונים על מנת ללמוד על הדוגמה. לספקטרוסקופיית ראמאן שימושים רבים בתעשייה ובמחקר וביניהם :
סוכרת מסוג 1
היסטוריה
מחלת הסוכרת ידועה עוד מימי קדם, והיא תועדה עוד משנת 100 לפנה"ס ביוון העתיקה, ואובחנה כמחלה שכרוכה בהטלת שתן מוגברת וצמאון, מצב שבו המים זורמים בגוף ישר למוצא ומכאן שמה ביוונית Diabetes שפירושו "לעבור דרך" שניתן על ידי ארטאוס מקפדוקיה. מאוחר יותר הוסף המונח mellitus שפירושו ״מתוק כדבש״ אולם הגורם לה התגלה רק בסביבות תחילת המאה ה-20.
הלגה יונג
הלגה ויקטור יונג (בשוודית: Helge Victor Jung; 23 במרץ 1886 - 3 בינואר 1978) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השני של צבא שוודיה.
מומינאבא
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים" דיבב עמי טראוב את קולו של מומינאבא.
סוכרת מסוג 1
היסטוריה
חלקו של הלבלב בסוכרת התגלה בשנת 1889 על ידי יוזף פון מרינג ואוסקר מינקובסקי, שגילו שכלבים שמגופם הוסר הלבלב פיתחו את תסמיני הסוכרת, ומתו תוך זמן קצר. ב-1910 העלה סיר אדוארד אלברט שרפלי שייפר את ההשערה שהסוכרת נגרמת ממחסור בגוף בחומר כימי יחיד. לחומר ההיפותטי הוא קרא "אינסולין".
הלגה יונג
ביוגרפיה
בין 1922–1926 שירת יונג במחלקת ההיסטוריה של המטה הכללי, ולאחר מכן היה מורה לתולדות המלחמה ואסטרטגיה במכללת הסגל המלכותית של הצבא השוודי בין השנים 1926–1928. הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט ב-1928, ולאחר מכן היה ממלא מקום ראש מחלקת ההיסטוריה במטכ"ל מ-1928 עד 1929 וראש המחלקה מ-1929 עד 1933. בשנת 1933 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ולאחר מכן היה ראש מחלקת החוץ במטכ"ל עד 1936.
מומינאבא
מאפיינים
מומינאבא מתגורר בעמק המומינים יחד עם אשתו (מומינאמא) ובנו (מומינטרול). מומינאבא הוא בעל רוח נעורים והרפתקנות, ויחד עם זאת- גאה להיות ראש המשפחה. הוא חולמני ונהנה מהרהורים פילוסופיים, ותמיד רוצה להיות במרכז העניינים כשמשהו מפתיע קורה בעמק המומינים.
הלגה יונג
ביוגרפיה
ב-12 ביוני 1936 הועלה יונג לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים הצפוני של סקניה ב-1 באוקטובר של אותה שנה. אולם עוד לפני שהספיק להיכנס לתפקיד, הוא מונה ב-30 ביוני להיות ממלא מקום ראש המשרד הצבאי להגנת היבשה ב-1 באוגוסט, תפקיד שמילא עד 30 ביוני 1937, אז מונה לראש מטה ההגנה. תפקיד בכיר, אך טכני בעיקרו. ב-1938 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור, וב-1 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. ב-1 באוקטובר 1942 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-2. וב-1 באוקטובר 1943 הועבר לשמש כמפקד המחוז הצבאי ה-4 והמפקד הכללי של סטוקהולם.
סוכרת מסוג 1
היסטוריה
את הטיפול באינסולין לחולי סוכרת פיתח צוות באוניברסיטת טורונטו שבקנדה, שכלל את פרדריק בנטינג, ג'ון מקלאוד, צ'ארלס בסט וג'יימס קוליפ. בנטינג ובסט חזרו על הניסוי של פון מרינג ומינקובסקי, אך הפעם טיפלו בכלבים חסרי הלבלב בעזרת אינסולין שהפיקו מאיי לנגרהנס בלבלב של כלבים בריאים.
מומינאבא
מאפיינים
מומינאבא מחשיב את עצמו כבעל ידע וכמומחה בתחומים רבים, ותמיד משיא עצות לאחרים. מומינאבא מוכן לעשות הכל למען המשפחה. הוא נהנה לחיות בעמק המומינים, והוא סקרן ומוכן לנסות דברים חדשים. הוא תמיד פתוח להרפתקאות, ולמזלו הן אכן נקרות בדרכו. מומינאבא אוהב סודות, למרות שלא תמיד מצליח לשמור אותם לעצמו. הוא מאוד אוהב ים, ומאמין שהוא בעצמו מלח ודייג מוכשר. מומינאבא נרגע בעת עישון מקטרת. הוא אוהב לשתות ויסקי בחברתם של חברים מפוקפקים, ונהנה להתפלסף על נושאים משמעותיים בחיים. לעיתים קרובות הוא רושם את מסקנותיו. כתיבה מאוד חשובה למומינאבא. הוא ננטש על סף בית יתומים בילדותו, ובנעוריו החליט לברוח ועבר הרפתקאות מרתקות, עליהן אוהב לספר בכל הזדמנות. יום אחד נטל את עטו הנובע והחל בכתיבת זכרונותיו (המתוארים בספר "זכרונותיו של מומינאבא").
סוכרת מסוג 1
היסטוריה
זריקת האינסולין הראשונה ניתנה לחולה בן 14 בשם לאונרד תומפסון ב-11 בינואר 1922. החומר שבזריקה הראשונה לא היה טהור מספיק, וגרם לתגובה אלרגית, אך תוך 12 יום הצליח הצוות לייצר אינסולין טהור מספיק, והטיפול הוכתר בהצלחה. בנטינג ומקלאוד זכו על כך בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1923. בנטינג מחה על כך שבסט לא שותף בפרס, וחלק איתו את סכום הזכייה, ואילו מקלאוד שיתף בכספי הפרס שלו את קוליפ. החוקרים לא רשמו פטנט על הטיפול, ובכך הוא הפך לנחלת העולם תוך זמן קצר.
הלגה יונג
ביוגרפיה
ב-31 בדצמבר 1943, יונג הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-31 במרץ 1944 החליף את אולוף תורנל בתפקיד המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא השוודי. ב-10 במרץ 1944 הועלה לדרגת גנרל. בתקופת כהונתו כמפקד העליון הוא פעל בהתאם למדיניות הממשלה להרחיק את שוודיה מהמלחמה ככל האפשר. לאחר המלחמה הוא התנגד להסגרתם של אנשי ואפן אס אס מהארצות הבלטיות שנמלטו לשוודיה, לידי ברית המועצות. הבלטים הוסגרו לבסוף, וחלקם נידונו למוות בידי הסובייטים.
מומינאבא
מאפיינים
ניתן לזהות את מומינאבא לפי כובע הצילינדר השחור ומקל ההליכה. אנו פוגשים במומינאבא בספר המומינים הראשון "המומינים והשיטפון הגדול", ושם מספר לראשונה אודות האירועים המרגשים מתקופת נעוריו המתוארים בזיכרונותיו הכתובים.
מקור השם
שמו של מומינאבא בגרסה השוודית המקורית הוא "Muminpappan". פירוש המילה "pappan" בשוודית הוא "אבא של". מומינאבא הוא אביו של מומין. בצעירותו נקרא "מומין" בלבד.
סוכרת מסוג 1
היסטוריה
ההבחנה בין סוכרת מסוג 1 לסוכרת מסוג 2 נעשתה על ידי הרולד הימסוורת בשנת 1935.
יום הסוכרת הבינלאומי מצוין ב-14 בנובמבר, יום הולדתו של פרדריק בנטינג.
אפידמיולוגיה
הסוכרת היא בין המחלות הנפוצות בעולם, ושיעור התחלואה בה נמצא בעלייה מתמדת. כ-10% מהחולים במחלת הסוכרת סובלים מסוכרת מסוג 1, הדורשת טיפול באמצעות אינסולין וכ-90% מסוכרת מסוג 2, שמטופלת באמצעים שונים לפי הצורך (תזונה, ספורט, תרופות ואינסולין). סוכרת מסוג 1 מופיעה לרוב לפני גיל 30 בעוד שכיחות הסוכרת מסוג 2 עולה עם הגיל וכ-15% מבני 70+ לוקים בה.
שכיחות גבוהה של סוכרת מסוג 1 מופיעה במדינות סקנדינביה, אנגליה, קנדה וערב הסעודית. בישראל, השכיחות הגבוהה ביותר של סוכרת מסוג 1 קיימת בקרב יוצאי תימן.
הסדרת הגלוקוז בדם ואינסולין
אינסולין הוא הורמון המופרש מתאי בטא באיי לנגרהנס שבלבלב אל מחזור הדם. לאינסולין כמה תפקידים בגוף כמו עידוד של תאים להתחלק ולהתמיין. בהקשר של סוכרת יש לאינסולין תפקיד מרכזי והוא שליטה ברמת ״חומרי המזון" בדם. הריכוז של חומרי מזון בדם, כגון סוכר, שומנים וגופי קטון (חומרי מזון הנוצרים מפירוק לא מלא של שומנים, בעיקר במצבים של חוסר חמור בגלוקוז בתאים) נשלט על ידי האינסולין בשתי דרכים עיקריות: אינסולין הוא ההורמון המרכזי המשפיע על איזון רמת הגלוקוז בדם, אבל הוא אינו היחיד. הורמונים נוספים משפיעים על רמות הגלוקוז בדם בדרכים שונות ואף משפיעים על רמת האפקטיביות של האינסולין. בין ההורמונים הנוספים ניתן לציין הורמוני דחק (סטרס) כגון אדרנלין וקורטיזול, שפעולתם מביאה לעליה בתנגודת לאינסולין, הורמונים נוספים המופרשים מהלבלב כגון סומטוסטטין ואמלין (Amylin), הורמונים המיוצרים בבלוטת התריס וכן הורמוני גדילה שונים. ריבוי ההורמונים וההשפעות ההדדיות שלהם הוא חלק מרכזי בקושי להגיע לאיזון אצל חולי סוכרת, ודרך הפעולה של חלק מהמנגנונים האחראים על כך טרם הובהר לחלוטין.
סוכרת מסוג 1
כ-10% מחולי הסוכרת סובלים מסוג זה, שהייתה ידועה גם בשם "סוכרת נעורים" ו״סוכרת תלוית אינסולין״. עיקר ההופעה היא בחולים מתחת לגיל 30 בייחוד מיד לפני גיל בית-ספר ושוב בגיל ההתבגרות. סוג זה מאופיין בהרס של תאי הבטא בלבלב האחראים על ייצור ההורמון אינסולין מסיבות שעדיין לא הובהרו לחלוטין. הרס זה, מוביל בסופו של דבר, לחוסר מוחלט באינסולין ולתלות מלאה במתן אינסולין חיצוני באמצעות זריקות תת-עוריות או משאבת אינסולין.
התגלות המחלה מתרחשת בדרך כלל באופן סוער, כאשר רמת התפקוד של תאי הבטא בלבלב מגיעים לרמה של כ-20% וחלק מהחולים מאובחנים במצב של חמצת קטוטית. לאחר אבחון המחלה והתחלת הטיפול, מתקיימת אצל חלק מהחולים תקופה ממושכת (חודשים עד שנים) בה קיים ייצור אינסולין עצמאי מסוים במקביל לקבלת אינסולין ממקור חיצוני, תקופה זאת מוכרת בשם ״ירח הדבש״ והיא מסתיימת עם הרס תאי הבטא האחרונים והפסקת ייצור האינסולין בלבלב כליל.
נוהגים לחלק את הסוכרת מסוג 1 לשני סוגים הנבדלים בהימצאות של הוכחות לתגובה אוטואימונית (כלומר תגובה של מערכות ההגנה של הגוף כנגד עצמו): בסוג A1 ישנן הוכחות בדמות נוגדנים כנגד מרכיבים של תאי הבטא בעוד שבסוג B1 חסרות הוכחות אלה. סוג B1 נדיר יותר וקיים בעיקר אצל היספנים ואפרו-אמריקאים.
הסיבה שבגללה תוקפים תאי T (תאי דם לבנים) את תאי הבטא והורסים אותם לא לחלוטין ברורה ולכן לא ניתן למנוע את התפתחות המחלה. אי לכך, סוכרת מסוג 1 היא מחלה כרונית ללא מרפא, והטיפול בה דורש מעקב יומיומי רציף של החולה אחר רמת הגלוקוז בדם באמצעות מד-סוכר (גלוקומטר), והזרקת אינסולין תוך שימוש בזריקות תת-עוריות או משאבת אינסולין.
סוכרת מסוג 1 היא סוג הסוכרת עם הקשר הנמוך ביותר לגנטיקה. מעריכים שגורמים גנטיים אחראים לכל היותר ל-33% מהנטייה לסוכרת מסוג 1.
הגורמים לסוכרת מסוג 1
סוכרת מסוג 1 היא מחלה מחלה אוטואימונית, בה הגוף הורס את תאי הבטא בלבלב האחראיים על ייצור האינסולין. הערכה היא שמדובר בשילוב של נטייה תורשתית (גנטית) יחד עם נסיבות סביבתיות. במחקרים של תאומים-זהים, כאשר לאחד מהתאומים הייתה סוכרת מסוג 1, הסבירות שגם השני יסבול מהמחלה היא 50%. הנסיבות הסביבתיות הספציפיות המובילות להתפרצות המחלה טרם הובהרו כראוי, אם כי משערים שמזון, רעלים ואפילו הורמון האינסולין עצמו יכולים לקחת חלק בהתפרצות המחלה.
אצל חלק מהחולים מתפרצת המחלה תוך כדי מחלה וירלית או אחריה. ייתכן שהנגיף המדביק פוגע בתאי הבטא וגורם לתגובה חיסונית. ייתכן גם שבגלל דמיון בין הנגיף לתאי הבטא הגוף מזהה אותם בטעות כגורם חיצוני והורס אותם ("חיקוי מולקולרי"). תאוריה זו מתאימה לשכיחות העונתית המשתנה של סוכרת מסוג 1 ומסבירה מדוע סוכרת מסוג זה נוטה להופיע לאחר מגפות של נגיפים מסוימים.
עקה (סטרס)
דו"ח מ-28 ביולי 1996 של הוועדה לבדיקת הקשר בין סוכרת לבין שירות צבאי, קבע שאין הוכחה מדעית חד משמעית כי מצבי לחץ נפשי גורמים להתפתחות סוכרת נעורים. למרות זאת, החליטה הוועדה שאם התגלתה סוכרת אצל חייל לאחר שלוש שנים מתחילת שירותו בצבא, לא ניתן לשלול שהגורם להתפתחותה נובע מאירועים שקרו תוך כדי שירותו, וכי במקרה שהסוכרת פרצה תוך שלושה חודשים מאירוע הדחק, יש לקבוע כי יש קשר בין שני האירועים. פאנל מומחים במינוי מנכ"ל משרד הבריאות שהוקם בשנת 2008 הגיע לאותה מסקנה, קרי שאין אסכולה רפואית מוכחת המכירה בקשר סיבתי בין דחק נפשי לבין התפרצות סוכרת נעורים, אולם קשר סיבתי כאמור עשוי להתקיים במקרים פרטניים, ומשכך יש לבחון כל מקרה לגופו. כמו כן נטען שנצפו התפרצויות של סוכרת מסוג 1 באנשים שחוו תאונת דרכים.
אבחון ותסמינים
סוכרת מסוג 1 מתבטאת בסימפטומים חמורים ומהירים, המחלה מתגלה לעיתים קרובות כשהחולה כבר במצב של חמצת קטוטית.
אבחון
לאחר שקלול גיל החולה, חומרת הסימפטומים בהם הוא לוקה, מצבו הגופני וההיסטוריה הרפואית שלו ניתן לאבחן האם מדובר בסוכרת מסוג 1 או סוכרת מסוג 2. אבחנה של סוכרת מסוג 1 יכולה גם להתקבל אם נמצאים בדם נוגדנים שתוקפים את תאי הבטא בלבלב המייצרים אינסולין, או אם נמצאות חומצות בשתן. נוגדנים אלו כוללים נוגדן לאינסולין, נוגדן לתאי הלבלב, וכן נוגדנים לGAD. לעומת זאת, לא קיימות בדיקות ספציפיות לאבחון סוכרת מסוג 2 והאבחון נעשה על דרך השלילה של סוכרת מסוג 1.
תסמינים
טרום האבחון הרפואי והטיפול, כל תסמיני הסוכרת קשורים לרמות גבוהות של סוכר בדם (היפרגליקמיה).
תסמינים נוספים הם טשטוש ראייה, נטייה לנמנום, בחילות או כאבי בטן, עור יבש וזיהומי עור, תחושת גירוד באיברי המין, ירידה בסיבולת במהלך פעילות גופנית, נוירופתיה, ופגיעות לזיהומים.
סיכונים וסיבוכים
סיבוכי הסוכרת, על סוגיה השונים, מתחלקים לשניים: סיבוכים בטווח הארוך (שנים) כתוצאה ממצב ממושך של יתר גלוקוז בדם (היפרגליקמיה) וסיבוכים בטווח הקצר שנובעים בעיקר ממצב של מיעוט גלוקוז בדם (היפוגליקמיה) שמתרחש לרוב בעקבות טיפול תרופתי באינסולין או תרופות אחרות. סיבוך אפשרי נוסף בטווח הקצר הוא מצב של היפרגליקמיה חמורה שיכולה להוביל לחמצת קטוטית סוכרתית (בעיקר אצל חולי סוכרת מסוג 1) או למצב היפרגליקמי היפראוסמולרי (בעיקר בחולי סוכרת מסוג 2).
היפוגליקמיה
היפוגליקמיה (מיעוט גלוקוז בדם) היא מצב רפואי מסכן חיים והסיבוך המיידי ביותר אצל חולי סוכרת. במצב זה, רמת הגלוקוז בדם יורדת במהירות מתחת לערכים הנורמליים, דבר המוביל למגוון סימפטומים הכוללים בלבול, טשטוש, איבוד הכרה, התקף אפליפטי ואף מוות. בחלק מהמקרים יתווספו גם תחושת רעב, רעד, הזעה וחולשה.
היפרגליקמיה
היפרגליקמיה (עודף גלוקוז בדם) הוא הסימפטום השכיח ביותר אצל חולי סוכרת טרום-האבחנה והטיפול וגם לאחריה. הסימפטומים הראשונים של היפרגליקמיה כוללים צמא, רעב, עייפות, בלבול וראייה מטושטשת אבל יכולים להגיע, במקרה של היפרגליקמיה חמורה, להזיות, איבוד כושר הדיבור, אובדן הכרה ומוות.
היפרגליקמיה מתרחשת לרוב משתי סיבות אפשריות: הראשונה, אכילת כמות גדולה מדי של סוכרים (לרוב בצורת פחמימות) ביחס לכמות האינסולין שהוזרקה או בתזמון שאינו תואם את מהירות הספיגה של האוכל. השנייה, רמה נמוכה של אינסולין בדם או תנגודת-אינסולין חריפה כתוצאה ממחלה, פציעה או זיהום, דחק (סטרס) ונוכחות של הורמונים נוגדי-אינסולין.
הטיפול בהיפרגליקמיה נעשה על ידי טיפול באינסולין.
סיבוכים בטווח הארוך
הסוכרת היא סיבת המוות הרביעית מבין סיבות המוות בישראל. כ-70-78% ממקרי קטיעות הגפיים, כ-44% מטיפולי הדיאליזה וכ-13% ממקרי העיוורון בישראל קשורים בסוכרת. לאורך זמן, רמה גבוהה של גלוקוז בדם (היפרגליקמיה) גורמת לשינוי בדפוסי זרימת הדם ובמבנה כלי הדם ויכול לגרום למצבים רפואיים רבים:
נזקים אלה נובעים מבעיות בזרימה בכלי הדם הקטנים. אך יש בעיות רבות גם בכלי הדם הגדולים, ולמעשה בעיות אלה הם גורם התמותה העיקרי בסוכרת מסוג 2. הבעיות כוללת התקפי לב, טרשת עורקים וחוסר אספקת חמצן לרקמות שונות.
טיפול ומעקב
הטיפול בסוכרת הוא טיפול מורכב. הטיפול בסוכרת מסוג 1 מחייב שימוש באינסולין ממקור חיצוני (באמצעות זריקות או משאבת אינסולין).
חלק מהותי בטיפול בסוכרת הוא מעקב אחרי רמות הגלוקוז בדם. המעקב נעשה על ידי בדיקת דם עצמית באמצעות מד-סוכר (גלוקומטר). תדירות הבדיקה משתנה בהתאם לסוג הסוכרת ואופן הטיפול הנבחר ויכולה אף להגיע ל-6–8 פעמים ביום. נוספו גם מדי-סוכר רציפים המאפשרים, במגבלות שונות, מעקב רציף לאורך כל היום והלילה.
במעקב רפואי שוטף ניתן לעקוב גם אחרי רמת המוגלובין מסוכרר (HbA1c). מדובר בחלבון הנוצר כאשר גלוקוז נקשר להמוגלובין בכדוריות הדם. מכיוון שאורך חייה של כדורית דם הוא כ-120 יום, המוגלובין מסוכרר משמש מדד מצוין לרמות הסוכר ב-3 החודשים האחרונים.
איזון מוצלח אצל חולי סוכרת הוא מאבק בלתי פוסק בניסיון לשמור את רמת הגלוקוז בדם תקינה ולהימנע ממצבים של היפרגליקמיה והיפוגליקמיה ולשמור על איזון טוב ככל הניתן על מנת למנוע סיבוכים ארוכי-טווח. הדבר מורכב עוד יותר עקב כמות הגורמים הידועים (והלא ידועים) המשפיעים על מדדים אלה, הכוללים תזונה, פעילות גופנית, דחק נפשי, וסת (אצל נשים) ואפילו מזג האוויר. ההתמדה הנדרשת למעקב וטיפול בסוכרת יכול אף להשפיע על מצבו הנפשי של החולה לאורך זמן ולהוביל למצב של שחיקה.
מחקרים רחבי היקף (ה-DCCT בסוכרת סוג 1, שכלל 1441 נבדקים, וה-UKPDS בסוכרת סוג 2, שכלל 5102 נבדקים) הוכיחו שטיפול מוגבר בסוכרת, השואף לאיזון נורמלי ככל האפשר של רמת הגלוקוז בדם, מוריד את הסיכון לחלק מסיבוכי הסוכרת בצורה דרמטית. אולם, בטיפול אינטנסיבי גוברת הסבירות להיפוגליקמיה ולכן יש נטייה לצוות הרפואי לכוון את החולים להשיג ערכי גלוקוז בדם גבוהים מאשר אצל אדם בריא. הערך המדויק אליו יש לכוון נתון במחלוקת.
יעדי הטיפול וערכי מטרה
ערכי המטרה המומלצים על ידי איגוד הסוכרת האמריקאי:
טיפול באינסולין
טיפול באינסולין ממקור חיצוני ניתן לכל חולי סוכרת מסוג 1 ולחלק מחולי סוכרת מסוג 2 באמצעות זריקה תת-עורית או משאבת אינסולין. בעבר היו מפיקים אינסולין מלבלבים של בעלי-חיים, אבל כיום מדובר על סוגים שונים של אינסולין סינתטי.
רמות האינסולין בגוף התקין מורכבות ממרכיב בסיסי (בזאלי) השומר על רמה קבועה כל הזמן, ומרכיב "בולוסי" היוצר קפיצה ברמות אינסולין בהתאם למזון שאנחנו אוכלים ורמת הגלוקוז בדם. כדי לחקות התנהגות זו פותחו אינסולינים סינתטיים השואפים לשמור על רמה קבועה לאורך זמן (לבמיר, לנטוס) ואינסולינים שרמתם עולה ויורדת בצורה מהירה מאוד (נובורפיד, הומולוג, אפידרה). עדיין נעשה גם שימוש בסוגי אינסולין ישנים יותר כמו אינסולין רגיל (Regular) ואינסולין בעל טווח בינוני (NPH).
הקושי המרכזי באיזון רמת הגלוקוז בדם קשור לאופן שבו פועל הלבלב. בעוד שאצל האדם הבריא הלבלב מגיב באופן מיידי לאוכל ולשינויים ברמת הגלוקוז בדם, אצל חולה הסוכרת יכולות להתרחש שתי טעויות מרכזיות: טעות בכמות האינסולין המוזרקת ביחס למזון הנצרך, בעיקר פחמימות (מצב שיכול להוביל להיפוגליקמיה או להיפרגליקמיה) או טעות בתזמון, שכן בניגוד ללבלב שהתגובה שלו מיידית, לאינסולין המוזרק מתחת לעור לוקח זמן להספג, כתלות במיקום ההזרקה, בחום, בפעילות וגורמים נוספים.
רוב החולים עושים שילוב בין זריקות של אינסולין לטווח-ארוך (פעם או פעמיים ביום) עם מספר זריקות אינסולין לטווח-קצר (לפני האוכל או על מנת לטפל בהיפרגליקמיה).
בשנת 2018 התפרסם מחקר המציג לראשונה אפשרות לטיפול תרופתי יעיל לסוכרת נעורים. אחד ממובילי המחקר הוא פרופ' איתמר רז, יו"ר המועצה הלאומית לסוכרת.
תזונה
בעבור חולי סוכרת מסוג 1, טיפול באינסולין יהיה הכרח לאורך כל החיים, אולם גם חולי סוכרת מסוג 1 וגם 2 יכולים לראות שיפור דרמטי ברמת הגלוקוז בדם שלהם דרך הקפדה על דיאטה מתאימה, ואצל חלק מחולי הסוכרת מסוג 2 תזונה מתאימה יכולה להביא לשליטה מלאה במחלה.
אכילת פחמימות, ובמידה מופחתת יותר חלבונים, משפיעה באופן ישיר על רמת הגלוקוז בדם. לכן, ספירת פחמימות והתאמת הטיפול בהתאם, בשילוב עם אכילת מזון בעל ערך גליקמי נמוך, שאינו מעלה את רמת הגלוקוז בדם במהירות, מומלצים לחולי סוכרת.
ההמלצה המקורית של איגוד הסוכרת האמריקאי משנת 1994 ש-60-70% מצריכת הקלוריות היומית תבוא מפחמימות הפכה לבעייתית, כאשר יותר ויותר מחקרים מראים שחולי סוכרת יכולים לשפר באופן משמעותי את האיזון שלהם ולהוריד את הסיכוי לאירועים היפוגליקמיים, על ידי דיאטה דלת-פחמימות.
ב-2013 שוודיה הייתה המדינה הראשונה ששינתה את ההמלצות התזונתיות שלה להמליץ על דיאטה דלת-פחמימות ועשירה בשומן.
הפחתה במשקל אצל חולי סוכרת סוג 2 ומטופלים שהם "טרום-סוכרתיים", כמו גם הפחתת שומן טראנס בתזונה, עוזרת להגביר את רגישות התאים לאינסולין ולהפחית את רמת תנגודת האינסולין.
מחקרים הראו שחומץ מסייע בהורדת רמת הגלוקוז בדם.
משקאות אלכוהוליים משפיעים על רמת הגלוקוז בדם, וצריכתם יכולה להוביל להיפוגליקמיה או היפרגליקמיה וצריכתם איננה מומלצת לחולי סוכרת.
פעילות גופנית
פעילות גופנית יכולה להועיל מאוד לחולי סוכרת מכל הסוגים. היא משפרת את חילוף החומרים, מעלה את רגישות התאים לאינסולין ומורידה את תנגודת האינסולין.
מבחינת אופי ועוצמת הפעילת הגופנית ההמלצות לחולי סוכרת אינן שונות מההמלצות הרגילות לאנשים בריאים הנמצאים בגיל ובכושר דומה. עם זאת, ביצוע פעילות גופנית יכול להשפיע על רמות הגלוקוז בדם - בפעילויות מסוימות להוריד את רמת הגלוקוז בדם (לרוב פעילות אירובית) ובאחרות להעלות את רמת הגלוקוז בדם (לרוב פעילות אנאירובית או ספורט-תחרותי). מכיוון שהשפעת הפעילות הגופנית על רמת הגלוקוז בדם משתנה מאדם לאדם ותלויה בגורמים רבים - יש צורך בהקפדה יתרה ובבדיקת רמת הגלוקוז בדם טרם, תוך כדי ולאחר הפעילות הגופנית. כמו כן נהוג להימנע מפעילות גופנית במקרה של רמות גלוקוז גבוהות או נמוכות מדי (לרוב מתחת ל-100mg/dl או מעל 250mg/dl).
סאמי שווכת
סאמי שווכת (בערבית: سامي شوكت; תעתיק מדויק: סאמי שוכת; 1893–1987) היה רופא ואינטלקטואל עיראקי פאן-ערבי שפעל בתחום החינוך בעיראק המנדטורית והעצמאית בין השנים 1931–1942. שווכת מילא תפקידי ניהול במערכת החינוך העיראקית ובתנועת הנוער "אל-פותווה" ופעל לחיזוק ערכים לאומניים פאן-ערביים ומיליטריסטיים בקרב הנוער בעיראק של התקופה. הוא נחשב לאיש מפתח בהתפתחות התנועה הלאומית הפאן-ערבית בעיראק וייצג את הקצה הרדיקלי בתנועה, באמצו רעיונות בעלי השראה פשיסטית ויש הטוענים שאף נאצית ואנטישמית. רוב פעילותו החינוכית נסובה סביב הקניית ערכים פטריוטיים כמו: כוח, סיבולת, ציות למרות, הקרבה למען המולדת, צניעות ואיחוד האומה הערבית תחת הובלה עיראקית. רוב המידע אודות דעותיו ידוע לנו בזכות ספרו "אלו הן מטרותינו" המכיל קובץ של נאומים אשר נשא בפני חוגי המנהל העיראקיים, בפני המורים והתלמידים במערכת החינוך העיראקית ובפני חברי תנועת הנוער "אל-פותווה" בין השנים 1933–1939, ושבהם הביע את דעותיו ותפישׂותיו הלאומניות. אותו ספר שימש גם כספר לימוד במערכת החינוך העיראקית בין השנים 1939–1942. בין היתר, שווכת גם חיבר מאמרים לעיתונות של התקופה והיה מעורב בפעילות מועדון "אל-מות'נא" לספרות והמכון הגבוה להכשרת מורים.
חייו האישיים, משפחתו ותחילת דרכו
שווכת נולד בשנת 1893 למשפחת נכבדים עירונית ממוצא צ'רקסי בבגדאד, ששורשיה מאזור אלכּוּת שבעיראק. אביו היה מושל מחוז וחבר בפרלמנט העות'מאני. אחיו, נאג'י שווכת, היה עורך דין וכיהן כמושל מחוז, שר פנים וראש ממשלה תחת שלטון המלוכה של פייסל הראשון. אחיו, ד"ר סאיב שווכת היה המייסד ויושב הראש של המועדון הלאומני אל-מות'נא, שהוקם בשנת 1935. שווכת עצמו התחנך בבית הספר לרפואה של הצבא העות'מאני באיסטנבול וסיים את לימודיו בשנת 1917. הוא שימש כקצין בצבא העות'מאני לתקופה קצרה במהלך מלחמת העולם הראשונה וגם תחת משטרו קצר הימים של פייסל הראשון בדמשק. לאחר המלחמה, הצטרף למחנה תומכיו ("השריפים") של פייסל בעיראק, לאחר כישלון משטרו בדמשק ב-1920. לימים סיפר שווכת כי שירותו בצבא העות'מאני ושהותו באיסטנבול, במסגרתם נחשף ללאומיות הטורקית של "הטורקים הצעירים", השפיעה עליו לאמץ את הזהות הפאן-ערבית ולוותר על אחדות איסלאמית. במהלך שנות העשרים עבד במשרד הבריאות העיראקי וכן, כתב מאמרים לעיתונות העיראקית תחת השם "עמר אבן אלעאס". הוא שימש כמפקח הבריאות בבגדאד וכמנכ"ל משרד הבריאות, וכחלק מפעילותו בתפקידים אלו פעל בשיתוף רופאים נוספים ללחוץ על שלטון המנדט הבריטי לפתוח את המכללה הרפואית הראשונה בבגדאד, המכללה המלכותית לרפואה. בנוסף, פעל לחקיקת חוקים שיעלו את הסטנדרטים הרפואיים בעיראק והיה פעיל במאבק נגד התמכרות להרואין וחשיש.
פעילותו הציבורית ותפקידיו במערכת החינוך
את תפקידיו הבכירים ביותר במערכת החינוך ובמשרד הרווחה החל שווכת בשנות ה-30. הוא כיהן כמנכ"ל משרד החינוך ב-1931–1933 וב-1940–1942, וכן כשר החינוך ב-1940 ושר הרווחה ב-1939.
קודמו בתפקיד ודמות מפתח בעיצוב מערכת החינוך בעיראק המלכותית היה סאטע אלחוסרי. אלחוסרי היה איש חינוך שבזכות פעילותו ומאמציו כמנכ"ל משרד החינוך בשנות ה-20 ניתן להחשיבו כאבי החינוך הפאן-ערבי הלאומני בעיראק. הוא פעל לחיזוק רעיונות האחדות הערבית, ניהל את מערכת החינוך מתוך שאיפה לאחידות ופטריוטיוּת ופעל כנגד העדתיות. תחילה, המליץ אלחוסרי למלך פייסל על שווכת לתפקיד מנכ"ל משרד החינוך כי ראה בו דמות חיונית לקידום לאומיות פאן-ערבית במערכת החינוך, אך ב-1931 התפטר מתפקידו כמפקח כללי של החינוך בעקבות מחלוקת עם שווכת. אלחוסרי לא אהב את הפנאטיות והראוותנות של שווכת והתנגד להחדרת דרגות צבאיות למערכת החינוך.
איש מפתח נוסף בתחום החינוך, שנתפס כעומד לצידו של שווכת במחלוקת מול אלחוסרי, היה מוחמד פאדל אלג'מאלי. הוא היה שיעי במוצאו ופעל לעידוד החינוך היסודי גם במחוזות הכפריים בעיראק, בניגוד לשיטתו ותפישׂתו האליטיסטית של אלחוסרי, קודמו. אלג'מאלי ושווכת נאבקו מול אלחוסרי על הגמוניה במשרד החינוך ומאבקים אלו הובילו לחילופי תפקידים תכופים בתפקיד מנכ"ל המשרד. למרות זאת, שניהם היו תלמידיו האידאולוגיים של אלחוסרי והמשיכו את דרכו בחיזוק ועידוד ערכי הלאומיות הפאן-ערבית באמצעות השימוש בלימוד היסטוריה ככלי אידאולוגי לחיזוק אהבת המולדת, ציות למרות ונכונות להקרבה. הם הרחיבו את הלימוד סביב הלאומיות הערבית, האדירו את הרכיב הערבי על חשבון זה האסלאמי בתוכנית הלימודים והדגישו את החסרונות וההשלכות השליליות של הכיבוש והשליטה האימפריאליסטית של הבריטים במזרח התיכון.
בתפקידים שמילא, קידם שווכת מיליטריזם ותפישׂה כוחנית של הלאומיות הפאן-ערבית. רבים מייחסים תפישׂה זו להערצתו למשטרים טוטליטריים ופאשיסטיים כמו גרמניה הנאצית ואיטליה של מוסוליני. המיליטריזם של שווכת התבטא ברפורמות שביצע, כמו החדרת החינוך הצבאי לכיתות הלימוד והקמת ארגון הנוער הצבאי למחצה "אלפותווה". שווכת האמין כי חינוך וארגון צבאיים יעזרו להפוך את הנער העיראקי לאמיץ, פטריוטי, נאמן, פתוח וכּן. בין היתר, ההשראה לתפישׂות אלו כללה גם את טורקיה של מוסטפא כמאל.
לימוד היסטוריה בשילוב של לימוד אזרחות ומסדרים צבאיים, היו הכלים המרכזיים בהם דגל כדי לטפח את המודעות הלאומית של הנוער. הוא האמין כי לימוד אובייקטיבי של ההיסטוריה, לשם ידיעת ההיסטוריה ותו לא, אינו מועיל ורצוי, וראה בלימוד היסטוריה כלי לאומי סובייקטיבי, בעזרתו יכולים המורים לעצב את תודעת הדורות הבאים ולהחדיר בהם רוח פטריוטית, הערצה ונאמנות מוחלטת לאומה הערבית. לשם כך, אסר על מורים להציג את ההיסטוריה הערבית באור שלילי וראה בהצגת ההיסטוריה הערבית כשרשרת אירועים וגיבורים מלאי גבורה, אומץ ואצילות, כתנאי הכרחי להשגת מטרותיה הלאומיות של האומה.
שווכת האמין בתיאורית "הגל השמי" שראתה בשושלות הגדולות של הסהר הפורה העתיק כצאצאי מהגרים שמיים מחצי האי ערב, והחשיב את העמים השמיים העתיקים כאבות קדמונים של הערבים. בכך ייחס חשיבות גם להיסטוריה הטרום-איסלאמית בנוסף על זו האסלאמית הקלאסית של תקופת הנביא וחבריו ("הצחאבה"). הוא ראה בציוויליזציה הערבית-שמית כמקור התרבות והטכנולוגיה בעולם, והדגיש שהערבים והעמים השמיים העתיקים היו הרבה יותר מפותחים מעמי אירופה בעת העתיקה.
בין הרפורמות של שווכת היו החדרת דרגות ותלבושת אחידה לתלמידים ומורים, תלבושת חאקי לחברי תנועת הנוער אל-פותווה, הרחבת שעות המסדרים צבאיים בבית הספר והוספת לימוד השפה הגרמנית. שווכת דגל בצניעות, סגפנות ו"חיים בצמצום", ראה בהם אידיאליים לאומיים שיש לחתור אליהם וביקש להחדיר תפישׂות אלה לנוער באמצעות מערכת החינוך. בנוסף לתפקידיו בהנהלת משרד החינוך, כתב שווכת לעיתונות והיה פעיל במועדון אל-מות'נא שבהקמתו לקח חלק בשיתוף עם אחיו סאיב.
שווכת פעל להתערבות פוליטית-ממשלתית באופי החינוך ולהאחדת תוכניות הלימוד. הממשלה קבעה את תוכניות הלימוד והזהירה מעצמאות בדרך ההוראה, העלולה להוביל לשסעים וחוסר יציבות פוליטית. שווכת אסר של שימוש בספרים "מסוכנים לרוח הפטריוטית והלאומית" והסמיך פקחים ליידע את משרד החינוך על חומרי לימוד חשודים. ההוראות התגבשו לידי חוק "החינוך הציבורי" משנת 1940 שקבע כי תלמידים עיראקיים לא יהיו רשאיים להתחנך בבתי ספר יסודיים זרים וקבע שרק מורים שהוסמכו לכך יוכלו ללמד "מקצועות לאומיים": ערבית, היסטוריה, גאוגרפיה ואזרחות. המורים שמונו על-ידי הממשלה הפכו למעשה לסוכנים פוליטיים בתוך המערכת, שהיו מחויבים ללמד היסטוריה המוכתבת מלמעלה, לדווח על נאמנות תלמידים לשלטון ולחלק ציונים על בסיס הרקע והדעות הפוליטיים של הסטודנט. הוא עודד את המורים לשאת הרצאות אנטי-בריטיות נגד ההסכם האנגלו-עיראקי. מכל הסיבות הללו, הבריטים התייחסו לשווכת בחשדנות וראו בו מקור לבעיות ומשברים.
הספר "אלו הן מטרותינו" והנאום "מלאכת המוות"
במהלך תפקידיו השונים במערכת החינוך ופעילותו כמייסד ומנהל ארגון הנוער אל-פותווה, נאם שווכת מספר נאומים שקובצו יחדיו לספר שיצא בשנת 1939 בשם "אלו הן מטרותינו: מי שמאמין בהן הוא משלנו". בספר מופיעים מספר נאומים שנשא שווכת בפני מורים ותלמידים ובהם התווה את תפישׂותיו וערכיו במטרה לעורר את התודעה הלאומית של קהל שומעיו. הספר שימש בהמשך כספר לימוד במערכת החינוך העיראקית ועד היום מסייע להכיר ולהיחשף לרעיונותיו הלאומניים של שווכת. מטרת הספר היא להציג את חזון התקומה הערבית המודרנית, המתבסס על אידיאליים ערביים קדמונים בשילוב כוחנות ומיליטריזם במדיניות החוץ והפנים.