cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למיס עמאר
ביוגרפיה
בשנת 2017 כתבה מכתב חריף למוני יוסף המנהל האמנותי של פסטיבל עכו, שהתמנה לאחר שהמנהל האמנותי אבי גיבסון בר-אל התפטר, בעקבות צנזור הצגתה של עינת ויצמן.
יחסי לאוס–ספרד
יחסי לאוס–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים, הכלכליים והחברתיים בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס לממלכת ספרד. לאוס אינה מחזיקה שגרירות בספרד, אך השגרירות שלה בפריז משמשת גם כשגרירות לספרד. גם לספרד אין שגרירות בתוך שטח לאוס, ואת ההליכים הדיפלומטיים היא מקיימת דרך שגרירות תאילנד שלה, בבנגקוק.
עד תחילת המאה ה-21, מעולם לא התקיים שיח או התייחסות מצד ספרד ללאוס ולהפך. רק בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו שיתופי פעולה בין המדינות, כחלק מהשתתפותם באומות המאוחדות ומפגש אירופה-אסיה. איש הציבור הספרדי הראשון שביקר בלאוס היה השר הספרדי חוסה מנואל גרסיה-מרגאיו שהשתתפה בפסגת מפגש אירופה-אסיה בנובמבר 2012 בוויינטיאן. ביולי 2014 נפגש גרסיה-מרגאיו עם סגן שר הצבא של לאוס בבריסל, במהלך פגישה משותפת של שרי האיחוד האירופי ואיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. היחסים הדיפלומטיים של לאוס עם ספרד מתקיימים במסגרת האיחוד האירופי ולא באופן ישיר. ספרד, כחלק מהאיחוד האירופי, היא אחת מבעלות הברית והתומכות העיקריות של לאוס.
מבחינה כלכלית אין סחר רב בין שתי המדינות, ואין אף לא חברה ספרדית בלאוס או להפך. לעומת זאת, נראית מגמה ברורה של עלייה בכמות התיירים הספרדים שטסים ללאוס מדי שנה. לפי נתוני משרד התיירות של לאוס, בשנת 2014 נכנסו ללאוס מעל 5,000 תיירים ספרדים, עלייה של 10% לעומת השנה הקודמת. נתון זה חשוב מאוד בלאוס, שכן תיירות החוץ במדינה מהווה את מקור ההכנסה השני בגודלו, לאחר כרייה.
אידה מיירין
אידה מיירין (נולדה ב-30 באוקטובר 1997) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. היא חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, יחד עם אלונה קושבצקי, יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר ויובל פילו. יחד איתן היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם, מדליית כסף באליפות אירופה ובשלוש מדליות במשחקים האירופיים.
יחסי לאוס–ספרד
מכיוון שהכלכלה של לאוס אינה יציבה ונמוכה, היא לא מהווה אינטרס רב לספרד, ולכן כמעט כל הקשרים בין המדינות מבוצעים בתיווך ובמסגרת האו"ם. שיתופי הפעולה מתרכזים בעיקר בפרויקטים קטנים ושום דבר בקנה מידה לאומי.
אידה מיירין
באליפות העולם ב-2014 שהתקיימה באיזמיר, טורקיה הן זכו במדליית כסף בתרגיל הסרטים עם 16.983 נקודות, במקום החמישי בקרב רב עם 33.766 נקודות ובמקום השישי בתרגיל הכדורים והאלות עם 16.850 נקודות. באליפות אירופה אותה שנה הן זכו במדליית כסף בתרגיל הקרב רב עם 34.383 נקודות, וסיימו במקום הרביעי בתרגיל הכדורים והסרטים עם 17.500 נקודות ובמקום השביעי בתרגיל האלות עם 16.383 נקודות. במשחקים האירופיים שהתקיימו שנה לאחר מכן הן זכו ב-3 מדליות, מתוכן שתי מדליות כסף (בקרב רב עם 35.050 נקודות ובתרגיל החישוקים והאלות עם 17.500 נקודות) ובמדליית ארד (בתרגיל הסרט עם 17.100 נקודות). באליפות העולם אותה שנה שהתקיימה בשטוטגרט, גרמניה הן סיימו השישי בקרב רב עם 34.283 נקודות, במקום החמישי בתרגיל הסרטים עם 17.233 נקודות ובמקום השישי בתרגיל החישוקים והאלות עם 17.350 נקודות. בכך הן השיגו את הקריטריון וייצגו את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם מיירין לגמר וסיימה בו במקום השישי.
1947 בארצות הברית
1947 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 171 שנה מיום היווסדה.
טום ג'קסון
ביוגרפיה
ג'קסון נולד בשמורת אינדיאנים בססקצ'ואן. בהמשך המשפחה עברה לאלברטה ולויניפג. בגיל 14 עזב את בית הספר.
במקביל החל בקריירה של זמר. במשך 18 שנים השתתף בהופעות חג המולד של חברת Huron Carole.
על הישגיו בתחום השירה וקולנוע בשנת 2000 התקבל למסדר קנדה. בנוסף לכך זכה בפרסים רבים.
בשנת 2009 מונה לנשיא אוניברסיטה של אוניברסיטת טרנט וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2013, כאשר הוחלף על ידי דון טפסקוט.
גביע המדינה בכדוריד נשים
גביע המדינה בכדוריד נשים הוא המפעל השני בחשיבותו לכדוריד נשים בישראל, אחרי ליגת אתנה. המפעל הוא תחרות הגביע הרשמית של ישראל בענף הכדוריד נשים, המתנהל בניהול וארגון של איגוד הכדוריד בישראל.
השיטה
משחקי המפעל משוחקים בשיטת נוקאאוט, כאשר המנצחת עולה לשלב הבא והמפסידה מודחת מהמפעל. במפעל משתתפות כל קבוצות הכדוריד הרשומות בליגת אתנה (ליגת העל בכדוריד נשים). במפעל 4 סיבובים סה"כ: סיבוב ראשון, רבע גמר, חצי גמר וגמר.
עמרי בהם
עמרי בוהם (נולד ב-1979) הוא פילוסוף ופובליציסט ישראלי-גרמני הפעיל בארצות הברית, פרופסור חבר וראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת ניו סקול, ניו יורק. בהם מלמד וכותב על פילוסופיה של העת החדשה המוקדמת ופילוסופיה של הדת, תוך התמקדות ספציפית ברנה דקארט, ברוך שפינוזה ועמנואל קאנט. בנוסף, הוא ידוע בבכתיבה על ישראל וציונות, מאמריו התפרסמו בין היתר בניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, הארץ ודי צייט.
חיים וקריירה
בוהם נולד בישראל וגדל ביישוב גילון שבגליל התחתון. בעת שירותו בצה"ל הוא שירת ביחידת מודיעינית.
בין השנים 2000–2004 למד בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן והמכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2005–2006 למד באוניברסיטת היידלברג, וב-2009 השלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ייל בנושא הביקורת של קאנט על שפינוזה, בהנחייתם של מייקל דלה רוקה ושל קרסטן הארי . בשנת 2010. השלים פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מינכן.
ב-2007 פורסם ספרו הראשון של בוהם, The Binding of Isaac: a Religious Model of Disobedience (עקידת יצחק: דגם דתי של אי-ציות), אשר עליו התחיל לעבוד כעשור קודם לכן, כשהיה בן 18. בספר בוהר מציג פרשנותו ייחודית לסיפור המקראי של עקדת יצחק. בספר נטען, על בסיס מחקר פילולוגי, שפסוקים י"א–י"ב הם תוספת מאוחרת לפרק כ"ב, ולפיכך בסיפור המקורי אברהם הוא שבוחר שלא לציית לציווי האלוהי להקריב את יצחק, וללא עזרה של מלאך. פרשנות זו עומדת בבסיס התזה לפיה אי־הציות ולא הציות הוא שעומד בבסיס האמונה היהודית.
ב-2014 פורסם ספרו השני Kant’s Critique of Spinoza (הביקורת של קאנט על שפינוזה), טוען כי ביקורת התבונה הטהורה של קאנט נכתב במידה רבה כמענה לאתיקה של שפינוזה.
ב-2021 פורסם ספרו Haifa Republic: A Democratic Future for Israel (רפובליקת חיפה: עתיד דמוקרטי לישראל) ובו בהם מפתח מודל של ציונות דו-לאומית. הספר פורסם בגרמנית תחת הכותרת Israel – eine Utopie (ישראל – אוטופיה).
משפט מנטל
לפי הזהות נוכל לקבל ניסוח שקול למשפט הטוען כי אם בגרף G פשוט ולא מכוון יש יותר מ קשתות אז יש ב-G משולש.
משפט מנטל הוא מקרה פרטי של משפט טורן.
הגדרה פורמלית
יהי G=<V,E> גרף, נסמן |V|=n, נניח כי לכל 3 צמתים שונים בגרף, מתקיים, אז
הוכחה
יהי G=<V,E> גרף חסר משולשים. נבנה ממנו גרף דו-צדדי G'=<V,E'> כך ש ,מה שיוכיח את המשפט, שכן גרף הוא דו צדדי אמ“ם אין בו מעגלים מאורך אי-זוגי, ובפרט באורך 3.
נסמן v\in V הצומת בעל הדרגה המקסימלית. כמו כן, נסמן בS את (קבוצת השכנים). כעת נביט בגרף הדו-צדדי המלא G'=<V,E'> על S ועל, נוכיח כעת כי , ומנוסחת לחיצות היידים, נוכל להסיק כי |E|\le|E'|, וזה יסיים את ההוכחה.
יהי w\in V, נחלק למקרים:
אם w \notin S, אז שכן |S| היא הדרגה המקסימלית בגרף G, לפי הגדרת S.
יחסי אתיופיה–ישראל
יחסי אתיופיה–ישראל כחלק מברית הפריפריה, לישראל היו קשרים מיוחדים עם אתיופיה גם בתקופת משטרו של היילה סלאסי וגם בתקופת משטר ה"דרג" המרקסיסטי הדכאני. בשנת 1952 החלו קשרי מסחר עם אתיופיה והמדינה היוותה את אחת משותפות המסחר הגדולות והחשובות של ישראל. באותן שנים ישראל ייבאה בקר מאתיופיה, אך לפי מאמרו של בישקו, משרדי החברה באתיופיה שימשו תחנה למודיעין הישראלי במדינה.
בנוסף, המיעוט האתיופי בישראל גדול, ומספר דוברי האמהרית במדינה הוא הכי גדול מחוץ לאתיופיה, מה שמחמם את היחסים.
בתקופה האימפריאלית (1948–1974)
אתיופיה הצביעה נגד תוכנית החלוקה בהצבעה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, ולא יצרה קשרים רשמיים עם ישראל עד 1956, כשמונו קונסול אתיופי לישראל וקונסול ישראלי לאתיופיה . בסוף שנות ה-50 החלה מדינת ישראל להעניק סיוע לאתיופיה באמצעות פרויקטים בתחום החקלאות, הרפואה, הכשרת עובדי שירות ופיתוח. בנוסף, הופעלו תוכניות חילופי סטודנטים ומרצים בין המדינות. ב-1966 הגיעה לאתיופיה משלחת צבאית ישראלית שמנתה 100 איש. זו המשלחת הצבאית השנייה בגודלה שהגיעה למדינה אחרי משלחתה של ארצות הברית. באותן שנים אתיופיה קיבלה את מרב הסיוע הישראלי בהשוואה למדינות אפריקה אחרות.
ב-1961 מסר הקונסול האתיופי, טקלה צדיק מקוריה לשרת החוץ גולדה מאיר את הכרתה המלאה של ממשלת אתיופיה בישראל.
ב-1964 נשלחו לאתיופיה שני נציגי אגד, לעזור בשירות מערך התחבורה הציבורית. ב-1964 הוקמה האגודה לידידות ישראל-אתיופיה.
ישראל הכשירה את הכוחות המיוחדים של צבא אתיופיה למאבק בתנועה הלאומית האריתראית. לישראל הייתה גם גישה לנמל מסוואה האריתראי בים סוף. ניסיונות הדייג באזור החלו ביוזמת כמה משרדי ממשלה בשנת 1958. היה למערכת הביטחון הישראלית אינטרס לנוכחות באזור המוקף ארצות ערב. במקביל, באותה תקופה ענף הדיג היה נתון במשבר בגלל צמצום שדות הדיג באגן הים התיכון ותקריות עם ספינות משמר מצריות.
בסוף שנת 1960 יצאו ספינות ישראליות למסע סביב אפריקה, שארך שלושה חדשים והן החלו לדוג בים סוף בראשית שנת 1961. הספינות הועברו לאילת בדרך היבשה ושטו למסאווה דרך ים סוף. בשנות שלטונו של היילה סלאסי באתיופיה, התמיכה של ישראל במשטרו סייעה למנוע שלושה ניסיונות הפיכה נגדו. ב-1973, אתיופיה, בהשפעת ארגון אחדות אפריקה, ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל, וב-1974 הופל משטרו של היילה סלאסי בהפיכה צבאית.
בתקופת החונטה הצבאית (1974–1991)
במדינה שלטה החונטה הצבאית האתיופית המרקיסיטית-מיליטנטית (ה"דרג") שנתמכה על ידי ברית המועצות. במלחמה נגד אריתריאה שהתחילה כשנה לאחר מכן, פנתה אתיופיה שוב לעזרת ישראל. ב-1977 נסגרה עסקה סודית בין אתיופיה לישראל, שבמסגרתה העבירה ישראל סיוע צבאי בתמורה להעלאת יהודי אתיופיה. כמאתיים מיהודי אתיופיה הצליחו להגיע לישראל במטוסי תובלה ישראלים, אבל העסקה נפסקה לפני השלמתה בגלל החשיפה של המבצע בתקשורת על ידי משה דיין ב-1977. בנוסף, עד 1977 גם ארצות הברית סייעה לאתיופיה בהכשרה וציוד צבאי. מ-1976 נכנסו לתמונה לוב ודרום תימן, מדינות האסלאם שתמכו במאבקה של אריתראה קודם לכן והחלו להעניק סיוע לאתיופיה וגם גברה השפעתה של ברית המועצות באתיופיה. וכך, בעקבות הלחץ של ברית המועצות, מנגיסטו, מנהיג המדינה ניתק את הקשרים עם ישראל. מ-1978 ואילך נעלמה הנוכחות הצבאית של ישראל מאתיופיה.
בתחילת שנות ה-80 שוב הופשרו היחסים בין המדינות ולפי חלק מהדיווחים, ישראל אף סיפקה לאתיופיה ב-1983 ציוד צבאי סובייטי בשווי 20 מיליון דולר, ציוד שהוחרם במאבק עם אש"ף. לפי חלק מהמקורות, ב-1985 יועצים צבאיים ישראלים חזרו לאתיופיה. באותו זמן גם התבצע מבצע משה. יש הסבורים שהעברת הציוד קשורה לעליית יהדות אתיופיה. עיתוי המבצע היה מכריע גם כן, משום שבתקופה זו השתולל רעב באתיופיה ו-350 אלף פליטים ברחו לסודאן. יחד עם זאת, כאשר דבר המבצע נודע בתקשורת, ממשלת אתיופיה טענה שתושביה נחטפים ודרשה להחזירם. הרכבת האווירית יצאה משטח סודאן מדינה שלישראל לא היו יחסים עמה. סודאן ספגה ביקורת והופעלו עליה לחצים מצד העולם הערבי והמבצע הופסק. האיסוף של שאר יהודי אתיופיה נעשה מאוחר יותר בשנת 1985 תחת כיסוי מטוסי סיוע אמריקאים לסודאן. המבצע נודע כמבצע שבא. נטען שארצות הברית הבטיחה סיוע אמריקאי מוגבר למנהיג סודאן, כאשר החוב של סודאן באותו זמן עמד על 9 מיליארד דולר, והוא הבטיח לאפשר לישראל לבצע את האיסוף משטח סודאן. ב-1989 חודשו קשרים בין אתיופיה לישראל. בעקבות השינויים במאזן הכוחות של המלחמה הקרה והפסקת התמיכה המתוכננת של ברית המועצות, אתיופיה החלה להפנות את מבטה אל המערב ולישראל. ב-1991 התקיים מבצע שלמה שנעשה בתיאום גלוי עם ממשלת אתיופיה. אתיופיה ביקשה נשק תמורת שיתוף הפעולה וישראל הציעה לה מתקנים להתפלת מים. בסופו של דבר אתיופיה קיבלה סיוע של 35 מיליון דולר. במסגרת התחממות ביחסים בין שתי המדינות, אתיופיה נמנעה בהצבעה באו"ם על החלטה 4686, שנועדה לבטל את החלטה 3379 אשר הגדירה את הציונות כגזענות. מספר חודשים לאחר מכן הגיעה משלחת אתיופית לישראל בנושא חקלאות ותעשייה.
כיום (החל מ-1991)
ב-1991 הוצע לאריתריאה סיוע בתחום החקלאות והפיתוח. אריתראה קיבלה את עצמאותה מאתיופיה בשנת 1993.
ב-1993 הגיע ראש ממשלת אתיופיה לישראל ושתי המדינות חתמו על הסכם סיוע רפואי וחקלאי. לסיכום, אתיופיה הייתה מוקד אסטרטגי חשוב לישראל, בהתחשב במיקומה בקרן אפריקה בסביבת משטרים אסלאמיים.
ביוני 2004 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לבין אתיופיה.
ביולי 2016, כחלק ממסעו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאפריקה, הייתה גם אתיופיה. נתניהו הוא ראש הממשלה הראשון שמבקר באתיופיה זה 30 שנה. נתניהו נפגש עם מקבילו האתיופי והצדדים חתמו על הסכמים בתחום המדע, הטכנולוגיה והתיירות. לגבי בני העדה שעדיין לא עלו לישראל אמר נתניהו: "מחויבים להם". במסגרת הביקור ביקשה ישראל את עזרת אתיופיה בהחזרת הנעדר אברה מנגיסטו מרצועת עזה.
ראש ממשלת אתיופיה אמר כי מדינות מזרח אפריקה תומכות בחזרתה של ישראל כמדינה משקיפה לאיחוד האפריקאי, ממנו סולקה בשנת 2002 בלחץ פלסטיני.
ביולי 2017 ביקר ראש ממשלת אתיופיה בישראל והתקבל בנמל התעופה בן-גוריון על ידי שר התקשורת איוב קרא. במהלך ביקורו בישראל הוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין.
בספטמבר 2019, ביקר ראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
קולין הנטר
קולין הנטר (באנגלית: Colin Hunter; 16 ביולי 1841 – 24 בספטמבר 1904) היה אמן סקוטי מהתקופה הוויקטוריאנית. רוב יצירותיו הן נופי ים.
ביוגרפיה
הנטר נולד בגלאזגו, סקוטלנד, בשנת 1841. בערך בשנת 1844, אביו העביר את המשפחה להלנסבורג, על החוף של פירת' אוף קלייד, שם פתח חנות ספרים. בצעירותו בילה הנטר את רוב זמנו הפנוי בשרטוטים מהטבע, ועם עזיבתו את בית הספר הפך לפקיד במשרד ספנות בגלאזגו, שם שהה ארבע שנים והתיידד עם ויליאם בלק, עיתונאי שהפך מאוחר יותר לסופר, והחל ללמוד בבית ספר לאמנות מקומי, ולעיתים קרובות עבד מחוץ לבית עם מילן דונלד, צייר שלימד אותו ציור נוף.
קריירה
בגיל עשרים עזב הנטר את עבודת הפקידות שלו כדי להפוך לצייר. זמן מה לאחר מכן, הוא בילה כמה חודשים בסטודיו של ליאון בונה בפריז, אבל זה לא שינה את סגנונו. חלק מיצירותיו המוקדמות של הנטר הוצגו במכון גלאזגו לאמנות יפה ובאקדמיה הסקוטית המלכותית.
בשנת 1868, הנטר הציג את הציור הבולט הראשון שלו,"לעלות ברשת", באקדמיה המלכותית בלונדון. הוא הפך לחבר שותף באקדמיה המלכותית ב-1884 והציג כמעט מאה ציורים בתערוכות האוניברסליות בברלין, וינה ופילדלפיה בין השנים 1886–1891.
אף שהוא חזר לסקוטלנד לצייר כמעט כל שנה, משנת 1876 חי הנטר בלונדון, בקנזינגטון, בצד המערבי של הולנד פארק. הבית והסטודיו שלו היו ענקיים והוא שמר על קשרים עם אמנים מפורסמים אחרים. שכונת מלברי רואד ורחובותיה הסמוכים הפכו למובלעת של אמנים מצליחים ברבע האחרון של המאה ה-19 - רובם היו אקדמאים. החברים והשכנים של הנטר כללו את פרידריק לייטון, ג'ורג' פרדריק ווטס ולוק פילדס.
הוא היה בעיקר צייר של נופי ים ודייגים עובדים על החוף בכפרי דייגים במעלה ובמורד החוף הסקוטי, אבל הוא צייר גם באירלנד, קורנוול ודבון, ונסע לניו יורק, שם צייר את מפלי הניאגרה.
חיים אישיים
ב-20 בנובמבר 1873, בגלאזגו, התחתן האנטר עם איזבלה יאנג, בתו של ג'ון ה. יאנג, מנתח-רופא שיניים. נולדו להם שתי בנות ושני בנים. גם בנו ג'ון יאנג הנטר, ואשתו של בנו, מרי, היו אמנים.
האנטר מת בספטמבר 1904, בלונדון במלברי רוד, קניזגטון, הותיר אחריו אחוזה גדולה.
ווט A-7 קורסייר II
לינג-טמקו-ווט A-7 קורסייר 2 (באנגלית: Ling-Temco-Vought A-7 Corsair II) הוא מטוס תקיפה ומפציץ טקטי חד־מנועי תת-קולי מתוצרת ארצות הברית המותאם לשימוש מנושאת מטוסים. נבנה על בסיס מטוס הווט F-8 קרוסיידר ושירת במגוון חילות אוויר בשנים 1967–2014, המטוס החליף את מטוסי ה-A-4 סקייהוק בתפקידיו המבצעיים בצי ארצות הברית.
פיתוח
בשנת 1962 חיפש הצי האמריקאי מחליף לסקייהוק המתיישן. בניגוד להלך המחשבה של חיל האוויר האמריקני, בצי העדיפו מטוסים תת-קוליים אשר יוכלו לשאת אותה כמות חימוש, ולטוס כמעט באותה המהירות (בגיחות בהן נשאו חימוש רב נאלצו המטוסים העל־קוליים לטוס במהירות תת-קולית), ובשל הגודל ונצילות הדלק העדיפים. כדי להפחית עלויות פיתוח הוגדר כי המטוס יתבסס על דגמי מטוסים קיימים.
במכרז השתתפו החברות: נורת' אמריקן אוויאיישן, גרומן, דאגלס ו-ווט. הדגם של ווט התבסס על מטוס ה-F-8 קרוסיידר המוצלח. העיצוב הוכרז כזוכה ב-11 בפברואר 1964 והוא סומן A-7. ב-1965 המטוס קיבל את הכינוי קורסייר 2 על שם המטוס F-4U קורסייר המוצלח ממלחמת העולם השנייה. תקופת פיתוח הייתה קצרה וקלה יחסית. ודגם הניסוי YA-7A ביצע טיסת בכורה ב-27 בספטמבר 1965.
המטוס ביצע את מבחני ההסמכה לצי בשלהי 1966. הטייסות הראשונות עברו את בחינות הכשירות ב-1 בפברואר 1967 ונכנס לפעילות מבצעית בוייאטנאם בדצמבר של אותה שנה.
מבנה ה-A-7 היה קצר יותר ורחב משל ה-F-8, הכנף ארוכה יותר ובעלת יכולת נשיאה גדולה יותר. כדי להגיע לטווח הנדרש הותקן מנוע פראט אנד ויטני TF30-P-6 טורבו־מניפה שדחפו 50.5 קילו־ניוטון. המנוע היה זהה לאלו ב-F-111 וה-F-14 למעט המבער שהוסר בקורסייר.
במטוס הותקן מכ"ם ה-AN/APQ-116 שהוחלף על ידי ה-AN/APQ-126 שהוטמע ביחד עם מערכת הניווט הדיגיטלית ILAAS. המכ"ם הזין מחשב חימוש דיגיטלי אשר אפשר הטלת פצצות מדויקות ממרחק רב יותר, ובכך להגדיל את שרידותו מול מטוסים מהירים יותר כגון ה-F-4. הקורסייר היה המטוס הראשון שצויד במערכת תצוגה עילית (HUD) שהקרינה נתוני טיסה וניווט בנוסף לכוונת הקלאסית. מערכת הניווט כללה גם תצוגת מפה (PMDS) שהציגה בצורה מדויקת את מיקום המטוס בשני סדרי גודל. מחשב החימוש אפשר רמת דיוק גבוהה מאוד אף לטייסים לא מנוסים. לאחר שהנציגים הטכניים של ווט יכלו לווסת את המערכת האינרציאלית, רמת הדיוק אצל הטייסים המנוסים יותר עלתה ל-5 מטרים.
מערכת הניווט האינרציאלית דרשה רק 2.5 דקות של איפוס (איפוס מסלול), מה שהיווה קפיצת מדרגה על ה-13 דקות שנדרשו ב-F-4. בנוסף, השגיאה הנוצרת במערכת ניווט אינרציאלי מוזערה בשל פיצוי TACAN ומכ"ם שחישבו התקדמות לתיקון השגיאה. מערכת הטייס האוטומטי יכלה להטיס את המטוס בעצמה לאורך של עד 9 נקודות ציון. למטוס הייתה יכולת להנחית את עצמו ("Hands-off") בעזרת מערכת פיצוי כוח גישה (או מצערת אוטומטית). כל זאת התאפשר על ידי התקנת Data Link (פס־תקשורת פנימית), שתיאם בין המערכות.
בדגמי ה-E החדשים, לרוב לא היה צורך ביותר מ-11.5 שעות טכנאי, ובכך התאפשר זירז קצב הסבבים, מסירת המטוסים וזמינותם היחסית. חשוב לציין שנתון זה לא נשאר קבוע ולאחר חשיפה מרובה לתנאי ים, הנתון גדל עד כי הפך להיות כפול מהערך המקורי.
דגמים מתקדמים
שר ההגנה רוברט מקנמארה שכנע את חיל האוויר לקנות את ה-F-4, אך גם את הקורסייר כגישור עד שה-F-111 יהפוך מבצעי וכתחליף ל-A-1 סקייריידר הוותיק. בנובמבר 1965 הכריז חיל־האוויר האמריקאי כי יקנה את ה-A-7D. סה"כ 459 יחידות נבנו עבורו. השינוי הגדול בין הדגמים היה מנוע האליסון TF41-A-1 טורבו–מניפה, שדחפו היה 64.5 קילו-ניוטון והגביר את ביצועי המטוס בצורה משמעותית. הדגם כלל נקבה לתדלוק אווירי ממטוס KC-135, תותח M61 Vulcan ואויוניקה משופרת.
יכולות ה-A-7D הרשימו את אנשי הצי ואלו החליטו להזמין גרסה עבורם - ה-A-7E. המטוס הראשון טס בנובמבר 1968. ב-1979 קיבל הצי את ראשוני מטוסיו בעלי יכולת תקיפת לילה תודות לפוד FLIR (תת-אדום) שהותקן בגחון המטוס, והקרין את התמונה על התצוגה עלית. ב-1986 לאחר שאושרה ההשבחה למטוס הותקן בו פוד LANA (Low-Altitude Night Attack) שאפשר לטייס לראות על התצוגה עילית תמונה מוגברת של הסביבה הלילית, ויחד עם המכ"ם אפשר עקיבת תוואי-קרקע עד לגובה 60 מ' ומהירות 740 קמ"ש. סה"כ יוצרו 529 A-7E.
דרום-מזרח אסיה
האוויר בווייטנאם היה לרוב חם ולח, ותנאים אלו הקשו מאוד על מנועים להגיע לדחף מלא. ריצות ההמראה היו ארוכות, והקורסייר התקשה להגיע ל-800 קמ"ש. במקרים מסוימים, לאחר ניתוק מהקרקע וסגירת כני הנסע נותר המטוס בגובה נמוך תוך שימוש באפקט הקרקע כדי להשיג מספיק עילוי. לעיתים טסו 16 ק"מ בגובה נמוך עד שהגיעו למהירות בה ניתן היה לקפל מדפים (הערה: בדגמי A מוקדמים היו רק שני מצבי מדפים: מצב מעלה-טיסה, ומצב מטה-נחיתה. בדגמים מאוחרים יותר ניתן אפשר להרים את המדפים בתנועות קטנות). במטוסי הצי המצב לא היה שונה, וקורסיירים מדגם A ששוגרו מנושאות מטוסים איבדו עד 37 קמ"ש שניות לאחר שיגור, כדי לפצות על כך המריאו המטוסים במטען דלק מופחת כדי להיות קלים יותר.
מבצעים בשירות הצי
הקורסיירים הראשונים החלו בפעילותם בווייטנאם ב-1967. במהלך הפעילות אבדו 98 מטוסי A-7. המטוס השתתף בתקיפת הגשר טהאן-הואה - צומת דרכים חשוב לקווי האספקה של כוחות צפון וייטנאם, שנחשב למטרה קשה מאוד. שני זוגות קורסיירים הטילו סה"כ ארבע טונות חימוש (הזוג הראשון נשא שני טילי וולאיי במשקל טונה, והזוג השני נשא שתי פצצות MK-82 במשקל טונה).
מבצעים בשירות חיל האוויר
קורסיירים של חיל האוויר ביצעו 12,928 גיחות, ורק שישה מתוכם אבדו - יחס אבדות הקטן במלחמה. כמות החימוש שהוטל על ידי ה-A-7 עקף את כל שאר המטוסים למעט ה-B-52. משימות הקורסייר היו רבות ומגוונות, לעיתים מרחקים עד 800 ק"מ מבסיס האם. בנוסף, לקח המטוס את משימות החיפוי האווירי של הדגלאס A-1 סקייריידר. המשימות כללו חיפוי למבצעי חילוץ של צוותי אוויר מופלים, וליווי מסוקים (אף על פי שמהירות ה-A-7 הייתה גדולה למדי למשימה, הדיוק ועמידותו הגבוהה תרמו לביצועיו).
השתתפות בפיתוח ה-F-117
מכיוון שרבים מהטייסים הראשונים ב-F-117 הגיעו ממערכים שונים (כגון F-111, ו-F-4) היה צורך "ליישר אתם קו" בקשר לרמת אימונים וצורתם, אך בשל היותו עדיין בפיתוח לא הייתה אפשרות לאמן טייסים עליו, וכדי לסגור פער זה נבחר הקורסייר, בעיקר בגלל עומס העבודה הדומה לנייטהוק. בינואר 1989, שלושה חודשים בלבד לאחר הודאת ארצות הברית בקיום ה-F-117 הוצאו הקורסיירים סופית משירות חיל-האוויר האמריקאי.
בית הכנסת עץ החיים (מצרים)
בית הכנסת עץ חיים הוא בית כנסת בקהיר, מצרים. בית הכנסת ידוע בשם "בית הכנסת חנן" ונבנה בשנת 1900. מקורות שונים מייחסים את בניית בית הכנסת לברוך או לחיים חנן או לשניהם. על פי אחד המקורות, בית הכנסת נבנה על ידי אברהם חנן, ונקרא על שם ברוך חנן.
בית הכנסת ממוקם בשכונת "גמרא" בעיר דאהר. חברים מפורסמים בבית הכנסת "עץ חיים" כללו את השחקנית היהודייה-מצרית נגווה סאלם.
בבית הכנסת "עץ החיים" יש בית ספר דתי ומקווה. כרגע בית הכנסת מט ליפול. חלק מריצוף השיש של בית הכנסת נפגע במהלך רעידת האדמה בקהיר ב 12 באוקטובר 1992.
בית הכנסת מוגן על ידי מועצת העתיקות העליונה במצרים, על פי צו מספר 2112 משנת 1973, ובית הכנסת נשמר על ידי שוטר.
על פי צלם האדריכלות הקנדי-אמריקאי ד"ר קאולס, בית הכנסת היה בשימוש לאחרונה בשנת 1967.
רוי גלאובר
ביוגרפיה
גלאובר נולד בניו יורק ב-1925, למשפחה יהודית. הוריו נישאו שנה אחת קודם לכן. אביו היה סוכן מכירות, שהישעה את נסיעותיו בעיירות המערב התיכון של ארצות הברית של שנות העשרים, לרגל נישואיו ועד שבנו הגיע לגיל שנתיים. בתקופה זו גם סיימה האם את לימודיה להוראה, אף כי להתחיל ללמד בפועל היא לא הספיקה. ב-1927 חזרה המשפחה, לרבות גלאובר בן השנתיים, להיטלטל בדרכים. המשפחה המשיכה לנדוד גם עם תחילת "השפל הגדול", אולם הולדתה של אחות לגלאובר, ב-1931, גרמה להם לחזור לניו-יורק. המשפחה המורחבת השתקעה תחילה בבית אמו של האב, במנהטן, ומשם הם עברו כעבור שנה לדירה ששכרו בקווינס. אחר כך גרו ברובע הברונקס ובהמשך חזרו למנהטן. כלומר, הנדודים המשיכו גם בתוך ניו-יורק וגלאובר עבר בתים שוב ושוב והחליף בתי ספר בזה אחר זה.
בילדותו ביקש גלאובר, בהשפעת אמו ובהשראת דודו, להיות אמן - צייר או פסל. באותה תקופה הוא היה תלמיד ממוצע לחלוטין בבתי הספר היסודיים השונים בהם למד ולעיתים אף נכשל בלימודיו, אולם קירות כיתותיו השונות ואף עמוד השער של ביטאון אחד מבתי הספר שלו, היו מקושטים בציוריו.
מאמנות למדעים
התעניינותו עברה מאמנות למדע, בגיל 12, בתקופה בה השתקעה המשפחה לתקופה ארוכה יותר, במנהטן. במשך כמעט שנה בנה גלאובר הצעיר, בכוחות עצמו ובעזרת עשרת הדולרים שהיו כל חסכונותיו באותה עת, טלסקופ משל עצמו ובנובמבר 1938 זכה לראות ליקוי ירח בעזרת טלסקופ זה.
בספטמבר 1938 נרשם גלאובר לבית ספר תיכון חדש, שנפתח בברונקס, ושהתמקד בהוראת המדעים. הלימודים כאן איפשרו לו לקבע את אהבתו למדעים ובעיקר לאופטיקה. כעבור שנה הוא כבר זכה בשני הפרסים הראשונים שלו בגין ספקטרוסקופ מעשה ידיו, שאף הוצג לציבור בתערוכה המדעית העולמית של העיר ניו יורק, במשך שנתיים (1939–1940). הוא גם "הוקפץ" בלימודיו שתי כיתות, כך שסיים את בית הספר התיכון בגיל 16 בלבד.
אוניברסיטת הרווארד ופרויקט מנהטן
בסתיו 1941 קיבל גלאובר מלגה והחל ללמוד לתואר ראשון בפיזיקה, באוניברסיטת הרווארד. הוא לא סיים לימודים אלה כפי שתכנן, משום שבגיל 18 גויס לצבא ארצות הברית, שכבר היה בעיצומה של מלחמת העולם השנייה מזה כשנתיים. 'שדה הקרב' אליו הוא נשלח היה פרויקט מנהטן, במסגרתו פותחה פצצת האטום לראשונה. גלאובר השתתף בפרויקט ובכך היה לאחד המדענים הצעירים ביותר בו.
מיד עם תום המלחמה הוא חזר להרווארד, השלים ב-1946 את התואר הראשון בפיזיקה וב-1949 קיבל את הדוקטורט. התיזה של גלאובר עסקה בתורת הקוואנטים, התחום בו יעסוק המחקר שלו מכאן ולהבא ובו הוא יקבל לימים את פרס נובל.
גלאובר עשה את לימודי הפוסט דוקטורט שלו באוניברסיטת פרינסטון, אצל רוברט אופנהיימר, שזכר אותו עוד מתקופת פרויקט מנהטן. הוא לימד אחר כך במשך שנתיים בקלטק ובסתיו 1952 חזר ללמד ולחקור באוניברסיטת הרווארד, בה גם המשיך להתקדם בדרגות ההוראה האקדמיות בשנים שלאחר מכן.
הוא נישא ב-1960 לסינתיה ריץ' ונולדו להם שני ילדים (1963, 1970). סמוך ללידת הבת, הפכה אשתו של גלאובר לפמיניסטית, ולאחר גירושיהם הוא גידל לבדו את שני הילדים.
פרס נובל
גלאובר פרסם את התאוריה שלו, בגינה זכה כעבור יותר מארבעים שנה בפרס נובל לפיזיקה, כבר ב-1963. עד אז, מדענים ביטלו את הרעיון שתאוריית הקוונטים, שפותחה לתיאור התנהגותם של חלקיקים, עשויה לסייע גם להבין כיצד מתנהג האור. הם השתמשו לצרכים אלה בתאוריות פיזיקליות שנולדו עוד במאה ה-19. גלאובר היה זה שהראה כי ניתן להבין סוגי אור מסוימים, דוגמת לייזר, בגישות קוונטיות, המתארות את האור כחבילות אנרגיה בדידות, במקום רצף של גלים.
חברי ועדת פרס נובל העניקו את הפרס לגלאובר בזכות חישובים שערך, "שהניחו את היסודות לאופטיקה קוונטית", והם "הבסיס להבנה המודרנית של התנהגות האור".
שותפיו של גלאובר לפרס הם הול והנש, אשר זכו במחצית השנייה של הפרס. השניים גילו כיצד ניתן באמצעות תאוריה זו לשפר את רמת הדיוק של מכשירים שונים, כמו מערכות ניווט.
רב מטעם
רב מטעם הממשלה (בראשי תיבות: רב מטעה"מ) או רַבִּינֵר או רב העדה היה תפקיד ניהולי-פקידותי באימפריה הרוסית, בקהילות היהודיות הגדולות. ממלאי תפקיד הרב מטעם היו צריכים לדעת רוסית, להיות בוגרי בית ספר בינוני (מין חטיבת ביניים) רוסי או סמינר רבני רוסי ולהיבחר על ידי הקהילה היהודית או נציגיה ולקבל את אישור המושל הרוסי. בני הקהילה קצבו את שכר הרב, מתוך כספי מס השחיטה הכשרה, והיו מחויבים לשלם לו כל חודש במשך שלוש שנות כהונתו.
הרב מטעם לא היה מחויב בהשכלה דתית ולא ציפו ממנו להיות מעורב בנושאי דת. הוא היה אמור לייצג את הקהילה היהודית מול השלטונות הרוסיים, לרשום נישואים, לידות ופטירות ולשמש דרשן בנושאי מוסר. למילוי הצרכים הדתיים נהגו הקהילות לשכור רבנים אורתודוקסים חסרי השכלה כללית בתואר עוזר לרב. החוק הרוסי איפשר שכירת "עוזר לרב" לכל אלף משפחות יהודיות.
תולדות המשרה
ברבע הראשון של המאה ה-19 היהודים שחיו באימפריה הרוסית היו חסרי השכלה כללית, רבים מהם לא ידעו את שפת המקום והסתפקו בידיעת יידיש, מנהגיהם ולבושם היו שונים ממנהגי בני המקום ורמת חייהם הייתה מאוד נמוכה. עם הופעת תנועת ההשכלה היהודית, ההנהגה הדתית של הקהילות היהודיות, שחששה מכך, שרכישת השכלה תוביל להתבוללות, התנגדה לה. יש מי שכתב שהנהגת הקהילות אף נקטה בסנקציות (חרמות, קנסות, קבורת חמור) נגד אותם יהודים שניסו לרכוש השכלה כללית. למרות זאת התחילו יהודים לרכוש השכלה וברצותם לשפר את מצב הקהילות פנו לשלטונות וביקשו שרבניהם יחויבו בהשכלה כללית מינימלית. השלטונות נענו לחלקם, כמו במקרה של יצחק בר לווינזון ובשנת 1835 יצאו צווים להסדרת ענייני הקהילות היהודיות. שיתוף הפעולה בין המשכילים היהודים ובין השלטונות הגבירו את חששות המסורתיים מפני מזימה להוביל את היהודים להמרת דת ואכן היה ביסוס מסוים לחששות אלה, מאחר שבין פקידי השלטון היו כאלה שראו בכך את המטרה הסופית
השלטונות, יחד עם המשכילים היהודים, ניסו תחילה לשכנע את הציבור היהודי ביתרונות ההשכלה ולשם כך גויס מקס ליליינטל, שיצא, בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-19, למסע הרצאות בקהילות היהודיות הגדולות בתחום המושב, אך הוא זכה לקבלות פנים מעורבות עד עוינות ובמינסק נזקק לעזרת המשטרה הרוסית, כדי להיחלץ מידי ההמון היהודי העוין.
תוכן המשרה
החוק, שפורסם בשנת 1835, נקרא "תקנה בדבר העניינים הרוחניים היהודים" ובו הכירה לראשונה בזכות היהודים על דתם. בסעיף 1038 של החוק נקבע שהרב הוא המשגיח והמפרש את הדין היהודי. החוק קבע גם שהרב הוא האישיות החשובה ביותר בקהילה היהודית וזכותו לבוא בכל עת לבית הכנסת ולבתי המדרש, כדי לנאום לפני קהל וללמדו. בשעת מתן גט הרב יקבע אם צריך להשיב את הנדוניה או לאו.
החוק הטיל על הרבנים שלוש חובות:
דרישות סף למשרה
בנוסף לדרישות הסף, על פי סעיף 1083 לחוק הרב היה צריך להיבחר על ידי הקהילה, בחירה ל-3 שנות כהונה. את הבחירה היה צריך לאשר המושל המקומי ולאחר האישור היה צריך הרב מטעם להישבע אמונים.
סמינרים לרבנים באימפריה הרוסית
הקהילות היהודיות באימפריה הרוסית התקשו למצוא מועמדים מתאימים לתפקיד הרב מטעם - מועמדים בעלי ההשכלה הכללית, בדרך כלל היו חסרים השכלה תורנית מתאימה ומועמדים בעלי השכלה תורנית, בדרך כלל לא ידעו רוסית והיו חסרי השכלה כללית. כדי לפתור בעיה זו יזמו השלטונות הרוסיים הקמת סמינרים לרבנים במימון ממשלתי.
ב-1847, לפי הצעתו של הברון היהודי דוד גינצבורג (בנו של הוראצי גינצבורג), הוקמו שני בתי מדרש לרבנים, אחד בווילנה, שכבר הסתמנה כמרכז של השכלה יהודית, סמינר רבני ואחד בז'יטומיר (בית המדרש לרבנים בז'יטומיר) - בתי המדרש האלה נועדו לספק רבנים משכילים עבור הקהילות היהודיות באימפריה הרוסית.
ההתקפות על מוסד הרבנות מטעם
ב-1901 כתב מרדכי בן הלל הכהן מאמר בשם "על הרועים הרעים" שפתח פולמוס נרחב בעיתונות היהודית. במאמר זה תקף מרדכי בן הלל הכהן את הצביעות והשקר שברבנות הכפולה ותבע לבטלה.
לקראת כינוס אספת הרבנים, התכנסו בווילנה ב-1909 הרבנים השמרנים מכל הזרמים, כדי לתאם עמדות לקראת אספת הרבנים.
לקריאה נוספת
מחקר:
ניק תומן
ניקולאס "ניק" ברוור תומן (באנגלית: Nicholas "Nick" Brewer Thoman; נולד ב-6 במרץ 1986) הוא שחיין אמריקאי, הוא אלוף אולימפי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב וסגן-אלוף אולימפי במשחה ל-100 מטר גב (לונדון 2012), אלוף עולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (שנגחאי 2011), אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים במשחה ל-100 מטר גב (טורונטו 2015) ושיאן עולם במשך 6 שנים בעבר במשחה ל-100 מטר גב (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה
תומן נולד בסינסינטי, אוהיו. סבא שלו, ריצ'רד תומן היה שיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב בשנות ה-40. הוא החל לשחות בגיל 4. הוא למד והתאמן באוניברסיטת אריזונה בהדרכת פול סטפורד וריק דמונט. כיום, הוא מתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש בשארלוט ב-SwimMAC Carolina.
2005
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2005 סיים תומן במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב.
2006
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2006 סיים תומן במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב.
2007
באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק, תאילנד בשנת 2007 זכה תומן ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.62 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.61 דקות.
2009
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2009 זכה תומן במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב.
שיאן עולם (בריכת 25 מטר)
בתחרות (בריכת 25 מטר) בין נבחרת ארצות הברית לנבחרת משותפת לבריטניה, גרמניה ואיטליה שנערכה במנצ'סטר, בריטניה ב-18 בדצמבר 2009 הוא קבע במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מארק גנגלוף, מייקל פלפס ונתן אדריאן שיא עולם חדש של 3:20.71 דקות שיא שהחזיק יומיים בלבד ונשבר על ידי רביעייה רוסית (3:19.16 דקות, השיא הנוכחי 2016). כשחיין ראשון הוא קבע במשחה 100 מטר גב שיא עולם חדש של 48.94 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 ימים של השחיינים הרוסים ארכדי ויאצ'נין וסטניסלב דונץ (48.97 שניות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי מאט גריוורס מארצות הברית (48.92 שניות, השיא הנוכחי 2016). נוסף לכך, הוא סיים במקום שני במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:50.05 דקות, אחרי מאט גריוורס (1:48.74 דקות) ולפני ארון פירסול (1:51.08 דקות) והוא נפסל במשחה ל-100 מטר גב.
2010
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2010 זכה תומן במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.02 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אליפות חדש של 24.82 שניות (הנוכחי 2016). מאחר שהוא סיים בשלב המוקדמות במקום חמישי ורביעי מבין השחיינים האמריקאים במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.96 שניות הוא השתתף רק בגמר ב', אותו ניצח בתוצאה של 53.66 שניות (תוצאה שלישית בטיבה באליפות) וכאמור דורג במקום תשיעי. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני ורביעי מבין השחיינים האמריקאים במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.16 דקות.
מדליית זהב באליפות עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 3:20.99 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 49.88 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 50.38 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 23.28 שניות
2011
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2011 זכה תומן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מארק גנגלוף, מייקל פלפס ונתן אדריאן בתוצאה של 3:32.06 דקות, לפני אוסטרליה (3:32.26 דקות) וגרמניה (3:32.60 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 53.61 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.01 שניות, 3 מאיות ממדליית ארד ובמקום שישי במשחה ל-50 מטר גב ביחד עם גיא ברנע מישראל בתוצאה של 25.01 שניות.
מדליית זהב אולימפית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) בסוף יוני סיים תומן במקום שני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.86 שניות ושלישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.06 דקות ובכך נכלל במשלחת האמריקאית לאולימאפידה. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. את משחה הגב הוא שחה בתוצאה של 53.31 שניות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.92 שניות, אחרי מאט גריוורס שקבע שיא אולימפי חדש של 52.16 שניות ולפני ריוסוקה אירייה מיפן (52.97 שניות).
2014
באליפות ארצות הברית שנערכה באירוויין באוגוסט 2014 זכה תומן בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.91 שניות, אחרי דייוויד פלמר (24.82 שניות) ולפני שיין ראיין (24.97 שניות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.46 שניות, אחרי מאט גריוורס (52.75 שניות) וראיין מרפי (53.21 שניות).
אלוף הפאן אמריקה
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה ביולי 2015 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש של 53.20 שניות ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בסן אנטוניו, טקסס באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.23 שניות, אחרי ג'וניה קוגה מיפן (53.20 שניות) ולפני לוק קלישזק (54.23 שניות).
מהירות שגא-קולית
מהירות שגא-קולית או שַׂגִּיא-קולית (בלועזית: מהירות היפר-סונית) היא מהירות של עצם הנע הרבה מעל מהירות הקול, ואשר מתרחשות בה תופעות אווירודינאמיות ייחודיות.
מהירות שגא-קולית גדולה ממהירות על-קולית וניתן לאפיין מהירות זו כמעל 5 מאך. עם זאת, המהירות הנמוכה ביותר המאופיינת כשגא-קולי היא בפועל טווח של ערכים בסביבות 5 מאך (גבוה או נמוך במקצת) ומשתנה כתלות בתנאים הפיזיקליים שבהם שרויה הזרימה.
עבור מספרי מאך גבוהים מ-20, לצורך אנליזה ראשונית של גלי הלם משופעים נהוג להניח כי מאך שואף לאינסוף לצורך פישוט נוסחאות, שכן ההבדלים ביניהם צפויים להיות זניחים.
כלי תעופה הנעים במהירות שגא-קולית הם מנועי על-מגח סילוני ומעבורות חלל בזמן תהליך החדירה לכדור הארץ. ישנם גם טילים היפר-סונים הנעים במהירות זו.
מאפיינים
מכיוון שקיימת רציפות בין מהירות על-קולית למהירות שגא-קולית נהוג להגדיר אותה באמצעות מספר תופעות שמאפיינות אותה:
פרמטרי דמיות
בתחום הזרימה נהוג להשתמש בגדלים חסרי ממד. עבור מהירות נמוכות נהוג להשתמש במספר ריינולדס בשביל לאפיין את הזורם. עבור תחום השגא-קולי מספר זה פחות שימושי ונהוג לעשות שימוש במספר קנודסן.
עבור תופעות חשמליות ומגנטיות בזרימה שגא-קולית נעשה שימוש במספר סטיוארט.
טיג נוטארו
מטילדה "טיג" א'וקלאגן נוטארו (באנגלית: Mathilde "Tig" O'Callaghan Notaro; נולדה ב-24 במרץ 1971) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, סטנדאפיסטית, תסריטאית ושדרנית רדיו אמריקאית, מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים על כתיבה יוצאת מן הכלל לספיישל לשנת 2016 ומועמדת שני פרסי גראמי לאלבום הקומדיה הטובה ביותר בשנים 2014 ו-2017. זכתה להכרה רחבה בעקבות התמודדותה הפומבית עם מחלת הסרטן.
ראשית חייה
נוטארו נולדה בעיר ג'קסון שבמדינת מיסיסיפי בארצות הברית. היא גדלה בעיירה פס-כריסטיאן שבמיסיסיפי ולאחר מכאן עברה עם משפחה לעיר ספרינג, במטרופולין העיר יוסטון שבטקסס. לנוטארו אח המבוגר ממנה בשנה, רנו נוטארו, שעובד כשדרן רדיו. את הכינוי שלה, "טיג", היא קיבלה מאחיה כשהייתה בת שנתיים.
נוטארו נשרה מבית הספר התיכון לאחר שנכשלה במבחני המעבר בשלוש שנים שונות, והעידה ששנאה את בית הספר כילדה ונערה מתבגרת. בספרה האוטוביוגרפי היא מספרת שהחביאה מהוריה מכתב מבית הספר בו נכתב שהיא זקוקה ל"חינוך מיוחד". בשנת 1990 השלימה נוטארו את לימודיה בתיכון וקיבלה תעודת בגרות (GED).
נוטארו היא צאצאית של ג'ון פיצפטריק, שעמד בראשות עיריית ניו אורלינס בין השנים 1896-1892. אמה, סוזי, נולדה וגדלה בניו-אורלינס.
קריירה
נוטארו עברה לדנוור, קולורדו, ושם השתלבה בתעשיית המוזיקה. היא עבדה כמנהלת להקות בשם "Tignation Promotions". כחלק מעבודתה, נוטארו הגיעה ללוס אנג'לס, שם לראשונה התנסתה בסטנד-אפ. היא העידה על עצמה כי הופעת הסטנד-אפ הראשונה שלה הייתה "נוראית". בשנת 2004 שודר מופע הסטנד-אפ של נוטארו כפרק בתוכנית "קומדי סנטרל מציגים" בערוץ קומדי סנטרל.
בשנת 2011 נוטארו הוציאה לאור אלבום בכורה בשם "Good one", בו קטעי שמע וגם וידאו בן שעה שכותרתו "Have Tig at your party", בו מופיעה נוטארו כמשתתפת במסיבה, מצולמת מהאגן מעלה, ומנסה להשתלב בשיחות שכביכול מתרחשות סביבה. אלבום הקומדיה השני של נוטארו, "live", הוא הקלטה חיה של מופע באוגוסט 2012 בו שוחחה בגלוי עם הקהל על מחלת הסרטן בה אובחנה ימים ספורים לפני כן. הוא הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד עבור אלבום קומדיה וזיכה את נוטארו במועמדות לגראמי. מספר ההורדות של "live" בשבוע בו הועלה ל-ITunes, עלה על מספר ההורדות של האלבום Monster של הלהקה קיס, שיצא לאור במקביל. נוטארו, שהייתה מעריצה של הלהקה בנעוריה, אמרה כי מעולם לא חלמה שדבר כזה יכול לקרות.
בשנת 2014 היא נכנסה לרשימת "נשים שמשנות את העולם" שפרסם המגזין "ביזנס אינסיידר" ולרשימת "50 האנשים המצחיקים ביותר" של מגזין המוזיקה "רולינג סטון".
בשנת 2016 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי של נוטארו, "I'm Just A Person". הספר מספר על ארבעה חודשים בשנת 2012, שהיו משמעותיים במיוחד בחייה של הקומיקאית: אמה מתה במפתיע, היא גילתה שהיא חולה בסרטן השד ונפרדה מבת זוגה.
סרטים ותוכניות טלוויזיה
בשנת 2013 עבדה ככותבת בתוכנית המערכונים של איימי שומר, Inside Amy Schumer, ואף הופיעה באחד המערכונים בתפקיד עצמה: כותבת המתמודדת עם סרטן שד. המערכון, בו הוצגה שומר כאישה צבועה המעוניינת לסייע לנוטארו רק בתמורה לתשומת לב אוהדת, התברר כלא רחוק מהמציאות. נוטארו סירבה להתייחס לשומר כחברתה, ואף עזבה את התוכנית בהמשך. באותה שנה שיחקה בקומדיה "בעולם שבו..." בבימויה של לייק בל.
באפריל 2015 שודר ברשת "שואוטיים" סרט אוטוביוגרפי בשם Knock Knock, It's Tig Notaro, המתעד את סיבוב ההופעות הצנוע של נוטארו בארצות הברית, במהלכו היא הופיעה בעיקר בבתים וחצרות פרטיים, מול עשרות אנשים. כמה חודשים לאחר מכן, בקיץ 2015, גם רשת נטפליקס הוציאה לאור סרט אודותיה. הסרט, שנקרא Tig, עקב אחר ניסיונותיה של נוטארו וארוסתה באותה עת, סטפני אלין, להביא ילד לעולם. באוגוסט 2015 שודר ברשת HBO מופע הסטנד-אפ של נוטארו, "Boyish Girl Interrupted".
לאורך השנים, נוטארו הופיעה בתפקידים אורחים בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן "Sarah Silverman program" (תפקיד אורח חוזר), "קומיוניטי", "המשרד", וכן בתפקיד מתמשך בסדרה המוערכת של אמזון "טרנספרנט".
בשנת 2018 שיחקה בדרמה הקומית "פתאום משפחה", לצד מארק וולברג ורוז ביירן, וכן שיחקה בסרט הקומדיה "חיי כלב". ב-2019 גילמה תפקיד קטן של רופאה בסרט "לוסי בשמיים", בכיכובה של נטלי פורטמן.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הזומבים של זאק סניידר "צבא המתים", ודיבבה בסדרת האנימה שמבוססת על הסרט, "צבא המתים: וגאס האבודה" את אותה הדמות. באותה שנה שיחקה בסרטה של סיה "מיוזיק" בכיכובה של קייט הדסון, וגילמה את מדליין בסרט הקומדיה "ממש ביחד" בבימויה של ניקול בקווית׳.
בשנת 2022 עלה סרטה הראשון של נוטארו כבמאית "Am I Ok?", דרמה בכיכובה של דקוטה ג'ונסון; הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2022. עוד באותה שנה דיבבה בסרט "ביוויס ובאטהד עושים את היקום".
בשנת 2023 השתתפה בקומדיה הרומנטית "אצלך או אצלי" מבית נטפליקס, שם גילמה את אליסיה.
סגנון קומי
נוטארו אמרה שאיננה מגדירה את גישתה לקומדיה כ"אפלה": "תמיד אעשה את מה שלדעתי יהיה הכי מצחיק. אם משהו אפל, אתייחס אליו. אם זה שרפרף, או בובת גרב, אתייחס אליו". נוטארו התייחסה לדבר מחלתה ואמרה שמאז שנודע לה שהיא חולה, הסגנון הקומי שלה לא הפך לאפל יותר, אלא לאישי יותר. אם בתחילה היא הייתה יותר מרוחקת והתייחסה בעיקר לנושאי היום-יום הכלליים, כעת היא מתייחסת יותר לילדותה ולחייה בכלל.
חיים אישיים
נוטארו פגשה את בת זוגה, השחקנית סטפני אלין, על סט הצילומים של הסרט "...In a world". השתיים התארסו בינואר 2015 ונישאו באוקטובר באותה השנה. הזוג הביאו לעולם תאומים, מקס ופין, דרך אם פונדקאית, ביוני 2016. נוטארו מתייחסת לעיתים על הבמה למערכות היחסים הרומנטיות שלה, אך טוענת שהיא מנסה לשמור על רמה מסוימת של פרטיות.
נוטארו מנגנת בגיטרה ובתופים, ומגדירה עצמה כחובבת מוזיקה נלהבת.
מחלת הסרטן
נוטארו אובחנה כחולה בסרטן שד בי-לטרלי ב-30 ביולי 2012. פחות משבוע לאחר מכן, ב-3 באוגוסט, היא הופיעה בעיר לארגו שבלוס אנג'לס ופתחה את המופע במילים: "ערב טוב. שלום. יש לי סרטן. מה שלומכם? היי, מי אתה? כולם נהנים? יש לי סרטן". לאורך ההופעה, שהכתה גלים והוגדרה על ידי רבים כ"אגדית", היא התייחסה רבות לטיפולים ולקשיים האישיים הסובבים את האבחון הטרי. יום לאחר אותו מופע מדובר, התקשר לנוטארו הקומיקאי לואי סי. קיי., ששהה מאחורי הקלעים בעת המופע, והציע לה לפרסם את המופע כקטע אודיו, "אלבום קומדיה". על אף שחשה אי-נוחות עם הרעיון בתחילה, נוטארו החליטה להסכים עם הצעתו במחשבה שהדברים יכולים לסייע לאנשים אחרים המתמודדים עם המחלה. הקלטת האודיו של המופע הועלתה להאזנה באתר של סי. קיי. תחת הכותרת "live", ולאחר מכן גם לממשק הבידור של אפל, iTunes. סי. קיי. אמר לאחר מכן שההופעה הייתה אחת הטובות שהוא שמע מימיו, והסביר: "טיג הוכיחה שכל דבר מצחיק, וחייב להיות מצחיק".
ב-2012 עברה נוטארו ניתוח בו נכרתו שני שדייה והיא בחרה שלא לשחזרם. היא טופלה בחוסמי הורמונים אך לא עברה טיפולים כימותרפיים, לבקשתה. בנובמבר 2014 אושפזה לאחר שסבלה מדימום פנימי בעקבות ציסטה שהתפוצצה.
בנובמבר 2014 הופיעה נוטארו בפסטיבל הקומדיה של ניו יורק וסיפרה לקהל ששקלה להופיע ללא חולצה. לאחר כמה קריאות מהקהל, היא החליטה לעשות כן: היא קרעה את חולצה לקול תשואות והמשיכה את ההופעה כשהיא לבושה בג'ינס בלבד. היא התלוצצה עם הקהל: "אני יודעת שאתם תוהים מתי אני אתלבש. אני לא"
ג'ון פרטווי
ג'ון דבון רולנד פרטווי (באנגלית: John Devon Roland "Jon" Pertwee; 7 ביולי 1919 - 20 במאי 1996) היה שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסיטקום הרדיופוני "The Navy Lark" של רדיו ה-BBC, גילום דמותו של הדוקטור השלישי בסדרת המדע בדיוני הוותיקה דוקטור הו בין השנים 1970 ו-1974, והתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה לילדים "וורזל גאמידג'" (Worzel Gummidge) בשנים 1979–1981.
ביוגרפיה
פרטווי התחנך בבית הספר העצמאי "פרנשם הייטס סקול" בראולג' שבסארי, אחר כך ב"שרבון סקול" בעיר שרבון שבדורסט ובבתי ספר אחדים נוספים שמהם סולק. הוא התחיל ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, אך גם משם סולק לאחר שסירב לשחק בתפקיד "רוח" יוונית באחד מהשיעורים, וכשהרגיש שזהו בזבוז זמן בשבילו ובזבוז כספו של אביו. בנוסף הואשם בכתיבת גרפיטי על המורים על קירות השירותים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שרת פרטווי כקצין באגף המודיעין של הצי המלכותי הבריטי. הוא עבד יחד עם מחבר ספרי ג'יימס בונד איאן פלמינג, ודיווח ישירות לראש הממשלה דאז וינסטון צ'רצ'יל. הוא היה חבר צוות הספינה אה"מ הוד, נשלח לקורס קצינים זמן קצר לפני שהיא טובעה על ידי ספינת הקרב הגרמנית "ביסמרק", ומכל צוותה נותרו רק שלושה בחיים. במהלך שירותו בחיל הים, התעורר בוקר אחד אחרי לילה של שכרות וגילה קעקוע של נחש קוברה על זרועו הימנית.
אחרי המלחמה, זכה להתפרסם כשחקן קומי בתוכנית הרדיו "Waterlogged Spa" לצידו של אריק ברקר, ובתוכנית "Puffney Post Office" בו שיחק דמות של דוור זקן ואומלל. בין השנים 1957 ועד 1977 גילם דמות בתסכית רדיו "The Navy Lark" של ה-BBC. הוא נודע כמי שדומה במראהו לדני קיי, ופרטווי חיקה את קיי בסרט " Murder at the Windmill" מ-1949.
על הבמה הופיע במחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" בהפקה משנת 1963 בלונדון, ב-1966 השתתף בתפקיד קטן גם בסרט המבוסס על המחזה. גילם את סידני טאיט בקומדיה "Ladies Who Do". בשנת 1966 כיכב יחד עם דונלד סינדן בהפקה מקורית של הווסט אנד של הקומדיה "There's a Girl in My Soup" וגם הופיע בסדרת סרטי "Carry on" : ב-"Carry on Cleo" מ-1964 כמגיד עתידות, ב-"Carry on Screaming" מ-1966 בתפקיד ד"ר פטל, ב-"Carry on Cowboy" מ-1965 כשריף ארפ, וב-"Carry on Columbus" מ-1992 כדוכס מקוסטה בראבה. בטלוויזיה החל להופיע בתפקידים קטנים, בתוכנית ילדים עם ריצ'רד היאם בתפקיד מר פסטרי, בפרק "מוונוס באהבה" בסדרה "הגומלים" בתפקיד בריגדיר וייטהד, וב-1970 שיחק בתפקיד אורח ככומר בסדרה "Wacky Wales".
אחד מתפקידיו הזכורים ביותר היה בסרט "The House That Dripped Blood" מ-1971. צילומי הסרט נערכו בקיץ של 1970, בין שתי העונות בהן שיחק ב"דוקטור הו", הוא גילם את פול הנדרסון, כוכב סרטי אימה יהיר.
פרטווי היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה השחקנית ג'ין מארש לה היה נשוי מ-1955 ועד 1960. בהמשך אותה שנה התחתן עם אינגבורג רוזה, איתה נולדו לו שני ילדים, בתם דריאל ילידת 1961 ובנם שון יליד 1964.
דוקטור הו
ב-1969 בחר בו המפיק פיטר ברייאנט כמחליפו של פטריק טרוטון לתפקיד הדוקטור בסדרת הטלוויזיה דוקטור הו. פרטווי ביקש מהסוכן שלו להציע אותו לתפקיד, והופתע לגלות שהוא כבר ברשימת המועמדים. רון מודי היה המועמד המועדף על המפיק, אך הוא לא היה זמין לתפקיד. אחרי שתי ההתגלמויות הראשונות של הדוקטור, פרטווי גילם אותו בדמות של צלבן עם נטייה לאקשן ובבגדים מפוארים, גם כאשר הדוקטור היה בגלות בכדור הארץ והיה משרת ב-UNIT. הוא גילם את הדוקטור במשך 5 עונות בין 1970 ל-1974, תקופה שהייתה ארוכה יותר מזו של שני קודמיו בתפקיד, ויליאם הרטנל ופטריק טרוטון, אם כי הוא שיחק בפחות פרקים מאשר הרטנל. בתחילת 1974 הכריז פרטווי על עזיבתו את התפקיד ועל רצונו לחזור לשחק בתיאטרון במחזה "The Bedwinner", כמו כן ציין כסיבה נוספת לעזיבתו היא אי רצונו להיות מזוהה עם התפקיד. הופעתו האחרונה בפרק מלא הייתה בפרק "כוכב העכבישים" ביוני 1974, וטום בייקר החליף אותו בתפקיד הדוקטור. בחגיגות לציון 20 שנים לתוכנית חזר פרטווי לגלם את הדוקטור בפרק "חמשת הדוקטורים", עוד גילם את הדוקטור בשני תסכיתי הרפתקאות ברדיו ובהצגה "Doctor Who – The Ultimate Adventure".
וורזל גאמיג'
אחרי תקופה שבין 1974 ל-1978 שבה שימש פרטווי כמנחה שעשועון הטלוויזיה "מי עשה זאת?" (Whodunnit?) ברשת תיימז טלוויז'ן, החל לככב בסדרת טלוויזיה לילדים "וורזל גאמידג'", המבוססת על סדרת ספרים שנכתבו על ידי ברברה יופאן טוד, ושודרה לראשונה בשנת 1979 ברשת ITV. בסדרה שיחק בדמות דחליל והשמיע קולות מצחיקים. הסדרה זכתה להצלחה מיידית ורצה עד 1981. כשהוא להוט להמשיך עם הסדרה, ניהל מסע קידום מכירות שלה, והסדרה נרכשה ב-1987 על ידי רשת טלוויזיה בניו זילנד. בשנתיים הבאות הוקרן בצ'אנל 4 הסדרה "Worzel Gummidge Down Under". ב-1995 גילם בפעם האחרונה את הדמות במופע במיוחד לציון 40 שנה לרשת ITV. עוד גילם את הדמות על במת התיאטרון והקליט אלבום "Worzel Gummidge Sings", וכמו כן הקליט סינגל לכבוד חג המולד.
נאור סבג
נאור סבג (נולד ב-23 במאי 1993) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה.
קריירה
סבג התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל באר שבע, ממנה עבר למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים כאשר היה בן 15.
ג'ון פרטווי
תפקידים נוספים
ב-1976 השתתף פרטווי בתשדירי פרסומת של "Green Cross Code" הפועלת למען בטיחות בדרכים. עוד ב-1976 כיכב לצידה של השחקנית האוסטרלית ג'ולי אנתוני בהפקה בווסט אנד של המחזמר "איירין", ההפקה המקורית היא מ-1919, כשהוא מגלם את מעצב האופנה "מאדאם לוסי". הצגת הבכורה הייתה בתיאטרון אדלפי, והועלו מעל ל-900 הצגות. פרטווי השתתף גם באלבום של שירי המחזמר בהפקת "EMI Records". בשנות השמונים דיבב את הדמות "ספוטי" בסדרת האנימציה "SuperTed". ב-1985 כיכב ב-" Do You Know The Milkyway?", עיבוד טלוויזיוני למחזה מאת קרל ויטלינג'ר (Karl Wittlinger), בו גילם את הדמות של ד"ר ניורוס ותשע דמויות נוספות. ב-1995 היה פרטווי הקול מאחורי הדמות מוות במשחק המחשב עולם הדיסק. עוד באותה שנה גילם את ג'נרל פון קרמר באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר".
שארית חייו
פרטווי חזר לשחק בתפקיד הדוקטור בשנת 1983 בספיישל "חמשת הדוקטורים" שהופק לציון 20 שנה לסדרה, וב-1993 שיחק בפרק "Dimensions in Time" עבור מופע הצדקה " Children in Need". עוד גילם את הדוקטור על הבמה בהצגה "Doctor Who – The Ultimate Adventure", בסיור הופעות בבריטניה ממרץ עד יוני 1989. במהלך שנות התשעים השתתף בתפקיד אורח בסדרת קומדיות ברדיו ה-BBC בשם "Lords and Ladies", בה גילם דמות של אדון זמן, וגילם את אותה דמות בקומדיה "The Skivers" של רדיו 4. הוא היה המגיש בסרטים דוקומנטריים של "דוקטור הו", והגיש את "השנים של טרוטון" ואת "השנים של פרטווי", הסוקר את הפרקים בהם השתתפו השניים.
נאור סבג
קריירה
בקיץ הושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. שנה לאחר מכן הושאל להפועל קטמון מליגה א'. סבג היה שותף לחזרתה של הקבוצה לליגה הלאומית בתום העונה ושיחק במדי קטמון גם בעונה לאחר מכן.
בקיץ חזר סבג להתאמן עם בית"ר ואף נכלל בסגל הקבוצה לקראת המשחק נגד סלובודה טוזלה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, אך ב-28 בספטמבר הושאל להפועל בקעת הירדן.
ג'ון פרטווי
שארית חייו
פרטווי המשיך להשתתף בכנסים של דוקטור הו עד יום מותו. הוא נפטר מהתקף לב בהיותו בקונטיקט ב-20 במאי 1996, בגיל 76. גופתו נשרפה בפאטני וייל ולארונו הוצמד צעצוע של וורזל גאמידג', כפי שהורה בצוואתו.
נאור סבג
קריירה
ב-20 באוגוסט 2017 חתם בסקציה נס ציונה. בעונתו הראשונה במועדון תרם ארבעה שערים ונס ציונה חזרה לליגה הלאומית לאחר היעדרות של חמש שנים. עונה לאחר מכן כבש חמישה שערים שעזרו לנס ציונה לחזור לליגת העל לאחר 51 שנים בליגות הנמוכות.
ב-29 במאי 2019 חתם לשלוש עונות בהפועל באר שבע מליגת העל. ב-11 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לאצ'י במסגרת מוקדמות הליגה האירופית וכעבור שבוע כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הגומלין שנגמר בניצחון 0–1 לבאר שבע. ב-25 באוגוסט, סבג ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד בית"ר ירושלים.
ב-3 בנובמבר 2020 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-16 ביוני 2021 חתם במועדון ספורט אשדוד.
יובל פילו
יובל פילו (נולדה ב-3 במרץ 1998) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. היא חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, יחד עם אלונה קושבצקי, יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר, ואידה מיירין. יחד איתן היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם, מדליית כסף באליפות אירופה ובשלוש מדליות במשחקים האירופיים.