cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה סילברמן
קריירה
סילברמן קיבלה את תפקידה המשמעותי הראשון בתור כותבת ושחקנית בטלוויזיה בתוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב בעונת 1994-1993, אך לא זכתה להערכה ואף פוטרה בסיום עונתה הראשונה בתוכנית. ב-1996, בקומדיית המצבים "המופע של לארי סנדרס" חיברה סילברמן פרודיה על הסיטואציה, באמצעות גילום דמות אשר המערכונים שהיא כותבת לא משודרים עקב שוביניזם גברי ודעות קדומות של מנהל צוות הכותבים, שמעדיף בדיחות של כותבים גברים. סילברמן הופיעה לעיתים חוזרות בתפקיד זה למשך שתי העונות שלאחר מכן עד לירידת התוכנית מלוח השידורים.
ב-1996 החלה להופיע במספר סדרות טלוויזיה בתפקיד אורח, ביניהן "סיינפלד" ו"מסע בין כוכבים: וויאג'ר". כמו כן שיחקה במספר סרטים כגון "משתגעים על מרי", "אבולוציה", "רנט", "אנשים מצחיקים" ו"הוואלס האחרון".
ג'קלין לפט הנד בול
חייה ופעילותה כבהאית
בשנת 2001 נבחרה לאספה הרוחנית הלאומית בארצות הברית בעקבות זאת נאלצה לעזוב את תפקידה כיועצת יבשתית. באספה הרוחנית הלאומית היא כיהנה בתפקיד סגנית היו"ר כ-5 שנים ובשנת 2007 נבחרה לתפקיד היו"ר, ובכך נהייתה האישה האינדיאנית הראשונה שנבחרה לכהן בתפקיד זה. היא כיהנה בתפקיד זה עד שנת 2012, בה נבחרה שוב לכהן כסגנית היו"ר, תפקיד בו היא עדיין מכהנת.
שרה סילברמן
קריירה
בשנת 2005 הוציאה את הסרט "שרה סילברמן: ישו הוא קסם" שמבוסס על הופעת הסטנד-אפ שלה. ב-2006 שיחקה בסרט הקומי "מישהו לאכול איתו גבינה" לצד ג'ף גרלין. בשנת 2007 עלתה לשידור בקומדי סנטרל סדרתה הקומית "התוכנית של שרה סילברמן", שבה שיחקה בתפקיד עצמה לצד אחותה לורה סילברמן ושחקנים אחרים. התוכנית שודרה עד אפריל 2010 במשך 32 פרקים במשך 3 עונות. ב-3 ביוני 2007 סילברמן הנחתה את טקס פרסי הקולנוע של MTV.
ג'קלין לפט הנד בול
פעילותה המקצועית
עבודותיה השונות כללו עבודה מגוונת עם קווין לוק, בנה של חברתה פטרישה לוק, בין היתר באלבום מוזיקלי שהקליט. בשנת 1998 כתבה ג'קלין ספר ילדים בשם "Lakota Hoop Dancer", על עבודתו של לוק כרקדן חישוקים. פעילותה ועבודתה המקצועית כללו תפקוד כמנהלת פרויקט "התחלה בריאה" בשנת 2005, בו פעלה לעידוד הנקה טבעית והסבר על חשיבות ההנקה. בשנת 2007 עבדה כאחראית מנהלתית של "מועצת בריאות השבטים" של אזור אברדין, ובשנת 2010 עבדה כאחראית מנהלתית של מועצת הבריאות האינדיאנית של צפון מערב פורטלנד.
שרה סילברמן
קריירה
ב-31 בינואר 2008, הופיעה בתוכנית "ג'ימי קימל בשידור חי!" והכריזה ש"I'm Fucking Matt Damon" עם קטע מוזיקלי קצר. הסרטון קיבל פרסום רב, הפך ויראלי וזכה לבסוף בפרס אמי. בתוכנית הבאה, העלה קימל את הקטע "I'm fucking Ben Affleck". הקטעים תואמו יחד מראש.
בשנת 2012 דיבבה את ונלופי ואן שווייץ בסרט ראלף ההורס.
בשנת 2017 יצאה עונה ראשונה של סדרת הטלוויזיה "אני אוהבת אותך אמריקה", בכיכובה של סילברמן דרך שירות הסטרימינג הולו. בתוכנית, סילברמן נפגשת עם אמריקאים ממוצא שונה ודעות שונות, ומתרכזת במה משותף ומחבר אותן, למרות השונות.
ב-16 בנובמבר 2018, הוציאה, יחד עם השחקנית הישראלית, גל גדות, את השיר "A Place Called Slaughter Race".
חיים אישיים
סילברמן הייתה בזוגיות בשנים 2002–2009 עם המנחה והקומיקאי האמריקאי ג'ימי קימל. בשנים 2014–2017 הייתה בזוגיות עם השחקן הוולשי מייקל שין.
סילברמן תמכה במועמדותו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית, וביולי 2012 היא פרסמה סרטון ביוטיוב בו היא קוראת לשלדון אדלסון להעביר את התרומה שהבטיח לתרום לקמפיין המועמד הרפובליקני, מיט רומני, לקמפיין של הנשיא הדמוקרט ברק אובמה. בתמורה היא מבטיחה לבצע עמו "מספריים" (כינוי ליחסי מין לסביים). בבחירות ב-2016 תמכה במועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון.
סילברמן צמחונית מאז גיל 10. היא אינה שותה אלכוהול מכיוון שזה גורם לה לבחילות.
איבגה
איבגה (בספרדית: Ibagué) היא בירת מחוז טולימה שבקולומביה. העיר ממוקמת במרכז המדינה, על רכס ההרים המרכזי של האנדים הקולומביאניים. זוהי העיר השביעית בגודלה בקולומביה, עם כ-529,635 תושבים (נכון ל-2018).
גאוגרפיה
היא נוסדה ב-14 באוקטובר 1550 על ידי הקפטן הספרדי אנדרס לופז דה גלארזה. כבירת המחוז, באיבגה שוכנים בנייני הממשל המחוזיים. העיר נחשבת למרכז אזורי מבחינה פוליטית, כלכלית, מנהלית, עסקית, תרבותית ותיירותית.
כלכלת איבגו היא אחת הכלכלות העירוניות הגדולות ביותר במדינה ובולטת בצמיחתה בהשוואה לשאר היבשת. כלכלת איבאגו מבוססת בעיקר על מגזרי התעשייה, התיירות והחקלאות. תעשיית הטקסטיל שלה היא השלישית בגודלה בקולומביה. איבגו היא גם חלק מנוף תרבות הקפה בקולומביה.
העיר ידועה בשם "הבירה המוזיקלית של קולומביה ואמריקה", הודות לקונסרבטוריון של טולימה שנחשב לאחד מן היוקרתיים והחשובים במדינה.
האוניברסיטה הגדולה והבולטת בעיר, אוניברסיטת טולימה נוסדה ב-1945. היא הועלתה למעמד של אוניברסיטה ממלכתית ב-1954.
בערך ממזרח לעיר שוכן נמל התעופה פראלס המפעיל מספר טיסות ביום לבוגוטה ולמדיין.
ערים תאומות
לאיבגה שתי ערים תאומות:
News1 מחלקה ראשונה
News1 מחלקה ראשונה (בעבר חדשות מחלקה ראשונה; באנגלית: News First Class, NFC, News1), הוא אתר חדשות ישראלי בבעלות חברת עגל הזהב עיתונות בע"מ (בשליטת המו"ל יואב יצחק). האתר מספק חדשות יומיות, מבזקים, פרשנויות וכדומה. האתר עלה לרשת בדצמבר 2000, בסמוך לפרישתו של יואב יצחק מהעיתון "מעריב".
תביעות דיבה
בפברואר 2017 חויבו יואב יצחק ואתר "News1" בתשלום פיצוי בסך 30,000 ש"ח בתוספת הוצאות משפט בסך 15,000 ש"ח למנהל רדיו "קול ישראל" לשעבר, אריה שקד, לאחר שכינו אותו "עבריין" בכותרת כתבה שפרסמו.
באוקטובר 2020 נפסק שיואב יצחק ואתר "News1" פרסמו לשון הרע על עו"ד יובל דמול, היועץ המשפטי לשעבר של המועצה המקומית באר יעקב, ובשלב ראשון חויבו בתשלום הוצאות משפט ושכר טרחת עו"ד בסך 25,000 ש"ח.
ברווין נייט
ברווין אדון נייט (באנגלית: Brevin Adon Knight; נולד ב-8 בנובמבר 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2009. לאורך 12 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 9 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 7.3 נקודות, 6.1 אסיסטים, 2.4 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות למשחק.
קריירת מכללות
נייט נולד בעיר ליווינגסטון שבניו ג'רזי, ולמד ב"תיכון סיטון הול" אשר בווסט אורנג' הסמוכה. בין השנים 1993–1997 למד באוניברסיטת סטנפורד, ושיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן הוותיק מייק מונטגמרי. בעונתו הראשונה בסטנפורד זכה בפרס רוקי העונה של מחוז Pac-10, לאחר שקלע 11.1 נקודות ומסר 5.4 אסיסטים בממוצע למשחק, ובכל 3 העונות הבאות נבחר לחמישיית העונה המחוזית לאחר שהעמיד ממוצעים של 16.1 נקודות, 7.2 אסיסטים ו-2.5 חטיפות למשחק. בעונתו האחרונה, 1996/1997, הוביל את הקבוצה להעפלתה הראשונה מזה 55 שנים לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לאחר שגברה בסיבוב השני על אוניברסיטת וייק פורסט, בה שיחק טים דאנקן. במשחק שמינית הגמר הפסידה סטנפורד מול אוניברסיטת יוטה בתוצאה 77–82, על אף משחק מצוין של נייט אשר קלע 27 נקודות וחילק 9 אסיסטים. בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1997 נבחר נייט בבחירה ה-16, על ידי קליבלנד קאבלירס. במשחקו ה-12 ב-NBA מסר 20 אסיסטים בניצחון קבוצתו מול וושינגטון ויזארדס. לאורך עונתו הראשונה בקליבלנד רשם ממוצעים למשחק של 9.0 נקודות, 8.2 אסיסטים (שמיני בליגה) ו-2.5 חטיפות (שני בליגה), ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בשתי העונות הבאות המשיך לשמש כרכז הפותח של הקאבלירס, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק.
בינואר 2001, לאחר כשנתיים וחצי בקליבלנד, הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לג'ים ג'קסון ואנתוני ג'ונסון. עד לסיום עונת קלע 6.9 נקודות למשחק עבור ההוקס. לקראת עונת הועבר יחד עם לורנזן רייט וזכויות הדראפט על פאו גאסול לממפיס גריזליס, בתמורה לשריף עבדור-רחים וג'מאל טינסלי. בשתי עונותיו בממפיס קלע 5.4 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של ג'ייסון ויליאמס. בספטמבר 2003 נשלח יחד עם רוברט ארצ'יבלד לפיניקס סאנס, בתמורה לבו אאוטלו וג'ייק צאקאלידיס. לאחר 3 משחקים בלבד הועבר בטרייד נוסף לוושינגטון ויזארדס, ובמרץ 2004 שוחרר מהוויזארדס וחתם על חוזה במילווקי באקס עד לסיום עונת.
באוגוסט 2004 חתם על חוזה בשארלוט בובקאטס, לקראת עונת הבכורה של המועדון. בעונת סיים במקום השני בליגה בממוצע אסיסטים (9.0, אחרי סטיב נאש) וחמישי בממוצע חטיפות (2.0), ובעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 12.6 נקודות למשחק, וסיים במקום השלישי בליגה בממוצע אסיסטים (8.8) ובמקום השני בממוצע חטיפות (2.3, אחרי ג'רלד וולאס). על אף פריחתו של נייט בשארלוט, ב-3 עונותיו בקבוצה רשמו הבובקאטס מאזן כולל של 77 ניצחונות ו-169 הפסדים (31.3%).
בשנים 2007–2009 שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס ויוטה ג'אז, בטרם פרש ממשחק.
ברית שלום
ברית שלום הייתה תנועה יהודית, שהוקמה בשנת 1925 על ידי קבוצת אינטלקטואלים יהודים, ודגלה בהקמת אוטונומיה דו-לאומית שבה יהנו הערבים והיהודים משוויון זכויות מלא תחת המנדט הבריטי, במטרה להביא להקמת מדינה דו-לאומית עצמאית בארץ ישראל. חברי ברית שלום ראו חשיבות לאומית רבה בתחיית התרבות העברית והתרבות הערבית כאחד, כדי ליצור הבנות המבוססות על המכנה המשותף ההיסטורי בין התרבויות.
עקרונות התנועה
בתקנות התנועה נכתב:
רבים מאנשי "ברית שלום" ראו באחד העם מנהיג ומורה דרך רוחני. לדידם השאיפות הציוניות היו צריכות להתגשם בתקומת תרבות יהודית חדשה שיכולה להתפתח רק בארץ ישראל. הם שאפו להגיע להסכם התיישבות עם ערביי ארץ ישראל תוך התייחסות לעובדה שהיהודים כאומה באים להתיישב בארץ שקודם לכן הרוב המכריע של תושביה היה ערבי. חברי "ברית שלום" סברו, שככל שהזמן חולף, ערביי ארץ ישראל מתבצרים בהתנגדות לציונות ולכן יש להגיע איתם להסכמים ולהבנות. על רקע זה יש הרואים בתנועה זו את המבשרת של תנועות השלום הישראליות.
חברי הקבוצה ראו את עצמם ציוניים אמיתיים, מכיוון שכתבי הרצל מדברים במפורש על דו קיום בין יהודים וערבים בארץ ישראל. חברי הקבוצה רמזו כי השימוש של הציונות ובכיריה (למשל, דוד בן-גוריון בהמשך) בהרצל ומשנתו היה מטעה. משמע, האתוס הציוני לגבי הרצל הסתפק בהצהרותיו אודות בית לאומי ליהודים בארץ ישראל, אך התעלם משאר חזונו של הרצל בהקשר ליחס לבני המקום ולאומיותם. זאב ז'בוטינסקי כינה את אנשי ברית שלום "קאמישע פיגורען" (דמויות קומיות), והכריז שברית שלום איננה תנועה ציונית.
אגודת ברית שלום דגלה בשוויון מדיני בין שתי הקהילות, היהודית והערבית, וזאת על אף הפער הדמוגרפי הגדול ביניהן (בתקופה זו היו בארץ ישראל כ-800 אלף ערבים ורק כ-160 אלף יהודים). ב-1930 פרסמה האגודה מנשר שקרא לכינון מדינה דו-לאומית אחת בארץ ישראל, שכל אחד משני העמים המרכיבים אותה יהיה חופשי לנהל את ענייניו הפנימיים. כמה מחברי האגודה אף היו מוכנים להסתפק במעמד קבע של מיעוט יהודי במדינה כזו.
במחצית השנייה של שנות ה-20 פעילות האגודה הייתה מצומצמת ורעיונותיה הועברו בעיקר באמצעות ביטאונה "שאיפותינו". האגודה לא פעלה כלל בקרב הערבים. היא עשתה ניסיון לקיים שיעורי ערב ללימוד השפה הערבית, אך הוא לא החזיק מעמד זמן רב.
הצהרת פנמונג'ום
הצהרת פַּנְמוּנְג'וֹם (או בשמה המלא: הצהרת פנמונג'ום לשלום, שגשוג, ואיחוד חצי האי הקוריאני. בקוריאנית: 한반도의 평화와 번영, 통일을 위한 판문점 선언) היא הצהרה מדינית אשר נחתמה במסגרת הפסגה הקוריאנית ב-27 באפריל 2018 בין נשיא קוריאה הדרומית והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית, ובה הוסכם על פירוק מוחלט מנשק גרעיני של חצי האי הקוריאני.
על פי ההצהרה, ראשי קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית הכריזו רשמית על הכוונה לסיום מלחמת קוריאה ועל תחילתו של עידן חדש של שלום ושיתוף פעולה בין המדינות.
ברית שלום
התפרקות התנועה
לאחר שרובו של הקונגרס היהודי דחה את תפישותיה ושאף להקמת מדינה יהודית ריבונית שלא תחת המנדט הבריטי, הפכה התנועה לגורם שולי בציונות. בשנת 1933 התנועה התפרקה בשל התנגדות עזה כלפיה ביישוב היהודי ובשל פרישה של חברים רבים ממנה וחילוקי דעות עזים בין הנותרים. מרטין בובר הגדיר את חברי האגודה "שמרים המחפשים את הבצק".
בעקבות ההתפרקות הוקמו מספר ארגונים, ביניהם קדמה מזרחה, העל, "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי", ואגודת "איחוד" שהקים י"ל מאגנס, אשר דגלו גם הם בתפיסה דומה לגבי הפתרון של הסכסוך היהודי ערבי. "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי" נוסדה בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-8 באוקטובר 1939, בעקבות תחושת חוסר האונים שפקדה את היישוב לאחר פרסום הספר הלבן של 1939. הפעילים ב"ליגה" היו מחוגים שונים, בעיקר מיוצאי "ברית שלום", ממפלגת פועלי ציון שמאל, ממפא"י היא אימצה כקווים מנחים, בדומה לברית שלום, את טיפוח יחסי האמון עם הערבים ואת העיקרון של אי השתלטותו של עם אחד על עם אחר.
הצהרת פנמונג'ום
ייחודיות הפסגה
הפסגה הייתה ייחודית במובנים רבים, בעיקר בהקשר התרבותי הקוריאני.
ברית שלום
התפרקות התנועה
בראשית שנת 1942, אחרי שיצאה נגד ברית שלום בעבר, הודיעה תנועת השומר הצעיר ותנועת הליגה הסוציאליסטית על הצטרפותם לליגה. וביולי 1942 נחתם הסכם למצע והנחות יסוד מוסכמות על התנועה המאוחדת, שכלל שלושה סעיפים: נקבע שהרעיון הציוני הוא אבן היסוד של הליגה ולפיכך הליגה שואפת לעלייה גדולה, המוגבלת מטבעה על פי יכולת הקליטה הכלכלית של הארץ. כמו כן נקבע שהעקרונות לכל הסדר עם הערבים הם: דו לאומיות, אי השתלטותו של עם על עם אחר והקמת פדרציה של כל מדינות האזור.
"איחוד" נוסד בירושלים ב-11 באוגוסט 1942 וחברי נשיאותו היו: מאגנס, סאלד, בובר, סימון וסמילנסקי. עשרה חודשים לאחר כינונה של אגודה זו, היו בה 97 חברים בלבד. לביטאונה, "בעיות היום", היו 300 מנויים וכ-300 עותקים נמכרו באופן חופשי.
ביצת פסחא
ביצי פסחא הן ממנהגי חג הפסחא הנוצרי ומסמליו. באופן מסורתי ביצי הפסחא היו ביצים מבושלות שקליפתן נצבעה ועוטרה בציורים שונים. כיום משתמשים במדינות המערב בתחליפים כגון ביצי שוקולד או ביצי פלסטיק ממולאות ממתקים. ביצי פסחא משוקולד נעטפות לרוב ביריעת אלומיניום צבעונית מבריקה. אחרות עשויות סוכר מגולגל ומעוטרות בטכניקות של קישוט עוגות. ישנן גם ביצי ג'לי, עשויות מסוכריית פקטין מצופה בסוכר. את הביצים מחביאים לכאורה ארנבי פסחא כדי שהילדים יחפשו אותן בבוקר החג.
בחנויות פיש אנד צ'יפס סקוטיות מוכרים במהלך החג ביצי פסחא משוקולד בטיגון עמוק.
במדינות מזרח אירופה מציירים על ביצי עץ הנשמרות כמזכרת ואף נאספות כתחביב.
תולדות המנהג
ביצי הפסחא וארנבי הפסחא הם מנהגים העתיקים מהחג עצמו, והיוו סמלי פריון. אכילת ביצה מבושלת כסמל לאביב הייתה נהוגה בחגיגות האביב של הרומאים. גם ביהדות נהוג להניח בחג הפסח ביצה קשה על שולחן הסדר ולאכול אותה בסעודה החגיגית, זכר לקורבן חגיגה (אך גם לאות אבלות על חורבן בית המקדש). הפרסים הזורואסטריים צבעו ביצים כחלק מחגיגת נורוז, ראש השנה שחל ביום השוויון האביבי.
בישול הביצים איפשר לדחות את זמן אכילתן, לכן ביצים מבושלות הן רכיב עיקרי במאכלי חג הפסחא, למשל המאכל "הורנסו" בספרד.
עיטור הביצים
באוקראינה ומדינות אחרות בעלות תרבות סלאבית ביצי פסחא הם סמל התחדשות פופולרי מאוד. באזורים אלו משתמשים בתהליך עיטור המכונה "פיסנקה", היוצר ביצים צבעוניות מבריקות בדוגמאות מורכבות.
סוג מיוחד של ביצי פסחא הן ביצי פברז'ה, יצירות אמנות יקרות ערך שהוכנו על ידי האמן פטר פברז'ה עבור הצארים של רוסיה בין השנים 1885–1917. ביצי פברז'ה עשויות מתכות יקרות או אבני חן ומעוטרות באבני חן ונחשבות יצירות מופת של צורפות.
משחקים ותחרויות
פעילות חג שכיחה היא ציד ביצי פסחא - הן מוחבאות מחוץ לבית, או בתוכו אם מזג האוויר אינו מאפשר לשהות בחוץ, והילדים רצים סביב ומחפשים אותן. לעיתים מנוהל המשחק כתחרות והמנצח הוא מי שימצא את מרב הביצים. עבור ילדים כבדי ראייה קיימות ביצי פסחא מצפצפות כך שיוכלו לאתר את הביצים המוחבאות. בצפון אנגליה היה נהוג לבשל את הביצים עם קליפות בצל יבש כדי שיצבעו בחום, במקום לצבוע אותם, והילדים התחרו על מציאתן ולאחר מכן הן נאכלו.
בצפון אנגליה וכן בבולגריה, קרואטיה, סרביה ובמדינות נוספות משחקים בחג הפסחא בביצים קשות, אשר המשתתפים צריכים להכותן זו בזו. המנצח הוא מי שברשותו נותר המספר הרב ביותר של ביצים לא פגועות. המפסידים נאלצים לאכול את ביציהם.
באזורים מסוימים של הממלכה המאוחדת (כמו סקוטלנד וצפון-מזרח אנגליה) ישנה מסורת של גלגול ביצי פסחא צבועות במורד גבעות תלולות. בארצות הברית מסורת דומה היא גלגול הביצים ברחוב שטוח באמצעות כף. בארצות הברית מוזמנים כל שנה אלפי ילדים בני פחות משמונה לחגיגת גלגול ביצי פסחא במדשאת הבית הלבן. החגיגה מלווה במופעים ובמאכלים מסורתיים, ומתנהלת כמסורת כל שנה מאז שנת 1878.
קופה סנטרואמריקנה
קופה סנטרואמריקנה (בספרדית: Copa Centroamericana) הוא טורניר כדורגל לנבחרות לאומיות מאמריקה המרכזית המנוהל בידי UNCAF. בעבר נקרא גביע UNCAF לאומות. בקופה סנטרואמריקנה משתתפות כל שבע הנבחרות של מרכז אמריקה ללא מוקדמות:, , , , , ו.
הטורניר משמש גם כטורניר העפלה לגביע הזהב.
הטורניר נערך מדי שנתיים מאז שנת, והנבחרת לה מירב הזכיות בגביע היא נבחרת קוסטה ריקה.
הטורניר האחרון נערך ב-2017, ולאחר מכן נקלט בליגת האומות של CONCACAF.
מבנה
הקופה סנטרואמריקנה מחולק לשני בתים, באחד משחקות ארבע נבחרות ובשני שלוש. בכל בית משוחק משחק אחד בין כל זוג נבחרות (ולכן כל נבחרת בבית שבו ארבע נבחרות משחקת שלושה משחקים ובבית שבו שלוש נבחרות כל נבחרת משחקת שני משחקים), שני המקומות הראשונים מכל בית ממשיכים לחצי הגמר שמשוחק בשיטת נוקאאוט במשחק אחד והמנצחות בחצי הגמר משחקות ביניהן בגמר והמנצחת מהשתיים זוכה בגביע. נערך גם משחק על המקום השלישי בין שתי המפסידות בחצי הגמר ומשחק על המקום החמישי בין שתי המסיימות במקום השלישי בשלב הבתים.
ארבע הראשונות מעפילות לגביע הזהב, והנבחרת שסיימה חמישית מתמודדת על כרטיס נוסף מול המקום החמישי בגביע הקריביים.
אבוריג'ינים
אַבּוֹרִיגִ'ינִים (גם: אוסטרלים ילידים. באנגלית עדכנית Indigenous Australians או בטקסטים ישנים Aboriginals) הם התושבים הילידים באוסטרליה לפני הגעת המתיישבים מאירופה. הם מוכרים כעם ילידי המונה כ-500 שבטים והם חיים באוסטרליה עד היום. האבוריג'ינים ככל הנראה חצו את הים מדרום-מזרח אסיה והגיעו לאוסטרליה לפני כ־49,000 שנה, שם הם חיו במנותק מבני אדם ביבשות אחרות, ופיתחו תרבות פרהיסטורית ייחודית, המבוססת על העברה בעל פה ובציור של מיתולוגיה המכונה "זמן החלום".
החל מ-1995 נמנה דגל האבוריג'ינים עם דגלי אוסטרליה הרשמיים.
מקור השם
מקור השם "אבוריג'ינים" הוא במונח הלטיני ab-origin ("מהמקור, ילידי"), אשר בו השתמשו הרומאים הקדמונים לראשונה בהתייחסם לתושביה האטרוסקים של איטליה, שחיו בה טרם כינונה של הרפובליקה הרומית.
הביטוי שימש בעבר ואף משמש כיום כדי לכנות עמים ילידים מכל העולם אך מזוהה בעיקר עם העמים האוסטרלים שחיו בה עד הגעת מתיישבים מאירופה. על פי האקדמיה ללשון העברית המילה העברית לאבוריג'ינים במובן של כלל העמים הילידים היא קַדְמוֹנָאִים. כיום, השימוש במילה "אבוריג'יני" שנוי לעיתים במחלוקת. באנגלית, המילה Aborigine נחשבת לבלתי רגישה בעיקר מפני שהיא כורכת קבוצות לשוניות מגוונות תחת מונח אחד, וכן משום שיש לה קונוטציות גזעניות; התואר aboriginal נחשב למקובל יותר.
הגעת האבוריג'ינים לאוסטרליה
על פי מחקרים גנטיים, ההתפצלות של האבוריג'ינים מאוכלוסיית אפריקה ואסיה החלה לפני כ-62,000–75,000 שנים, כ-24,000 שנים לפני התפצלות אוכלוסיית אירופה. בין הממצאים הקדומים ביותר שלד אדם, שנמצא בסמיכות לאגם מונגו ותוארך ל-45,000 שנה טרם זמננו, וכלי אבן, שנמצאו במחצבה בפנרית' (Penrith) בניו סאות' ויילס ותוארכו אף הם לתאריך קרוב.
הציוויליזציה האבוריג'ינית נשארה בתקופת האבן עד הגעת האירופאים ליבשת. האבוריג'ינים התקיימו על ציד ולקט, וחיי החברה התנהלו במשפחות קטנות של נוודים למחצה, כשהקשר בין משפחה למשפחה רופף.
לאחר הגעת האירופאים לאוסטרליה
בעת הגעת האירופים הראשונים לאוסטרליה, חיו ביבשת כפי הנראה בין 350,000 ל-750,000 אבוריג'ינים, אם כי ההערכה הגבוהה ביותר טוענת שהיו כ-1.25 מיליון. סביר להניח שמספר זה היה יציב לאורך תקופה ארוכה גם קודם לכן. הם היו מחולקים לכ-500 שבטים, שהמספר הממוצע לחבריו היה 600.הקברניט ההולנדי וילם יאנץ נחת לראשונה על היבשת ב-1606 בחוף המערבי של קייפ יורק. הילידים שפגש איימו עליו ועל צוותו בחניתות. יאנץ כתב כי היבשת מלאה ביצורים שחורים ופראים (האבוריג'ינים). בשנת 1788, הבריטים כבשו את אוסטרליה. האימפריה הבריטית ניצלה את היבשת להפקת צמר וכמושבת עונשין.עם יישוב היבשת על ידי האדם הלבן, נושלו האבוריג'ינים מאדמותיהם לטובת הקמת ערים, חוות, ומכרות. במקביל החל הרס הציוויליזציה האבוריג'ינית: המתיישבים הבריטים התייחסו אל האבוריג'ינים כאל תת-אדם, ובמקומות מסוימים צדו אותם כבעלי חיים. כתוצאה מכך, פחת מספרם עד תחילת המאה ה-20 בכ-90%. כיום הם מהווים 2.7% מאוכלוסיית היבשת. בין 1788–1928 לפי הערכות אחדות כ-2,000 מתיישבים בריטים ו-20,000 אבוריג'ינים היו קורבנות של אלימות במאבק בין הצדדים. האוכלוסייה הילידית של טסמניה הוכחדה לחלוטין במהלך המאה ה-19. אף שאלפים מתושבי האי מזהים את עצמם כילידים טסמנים, הם למעשה צאצאים של כמה נשים טסמניות שנישאו ללבנים, והיום כמעט שלא ניתן להבחין בטסמנים ממוצא ילידי בתווי הגזע המקורי. בשנת 1876 מתה האבוריג'ינית-טסמנית האחרונה.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 השתנתה גישת השלטונות, ונעשו ניסיונות לדאוג לאבוריג'ינים על ידי הטמעתם בחברה הלבנה. לשם כך הוקמו מיסיונים, וננקטה מדיניות של לקיחת ילדים בני תערובת ממשפחותיהם ללא הסכמתם, גידולם במוסדות, ובחלק מהמקרים אימוצם בידי משפחות לבנות שגידלו אותם כלבנים. מדיניות זו, שנמשכה עד שנות ה-70 של המאה ה-20, מכונה "הדור הגנוב" ("The Stolen Generation").
למרות היותם תושביה הילידים של הארץ, סבלו האבוריג'ינים מאפליה והיעדר זכויות, כך שעד אמצע המאה ה-20 הם כלל לא נחשבו לאזרחים אוסטרלים. בסוף שנות ה-50 החלו להתארגן תנועות מחאה אבוריג'יניות שדרשו הגדרה עצמית לקבוצתם, יצאו כנגד האפליה וקראו לחירות ושוויון זכויות. המפורסמת מבין התנועות הייתה "תנועת הסטודנטים למען האבוריג'נים" (SAFA), שהוקמה על ידי האקטיביסט צ'רלי פרקינס – האבוריג'יני הראשון שסיים את לימודיו באוניברסיטה. תנועה זו, בהשראת רוכבי החופש האמריקאים, ערכה את "נסיעת החופש" שבמהלכה סיירו חבריה באוטובוסים בעיירות בניו סאות' ויילס, במטרה לחשוף ולהעלות את מודעות הציבור בנוגע לאפליה ולסגרגציה שהתקיימה בין המתיישבים הלבנים ובין האבוריג'ינים המקומיים בפועל, ולעודד ולתמוך בילידים לצאת למאבק כנגד אפליה זו. מצעד זה זכה לתפוצה רחבה והפך ידוע בציבור. הוא העלה את המודעות אודות תופעת האפליה הגזעית באוסטרליה והניח תשתית לקמפיינים של תנועות המחאה הילידיות שהיו ואלה העתידות לבוא. בעקבות פעילויות אלה והמאבק ארוך השנים, ב-1962 הוכרו האבוריג'ינים באופן פורמלי כאזרחים במדינה וזכו להצביע בבחירות. כמו כן, ב-1967 הוחלט לערוך משאל עם בדבר שינוי סעיפי החוקה שהפלו את האבוריג'ינים וקבעו כי אין להחיל על אוכלוסייה זו את החוקים המקובלים ברמה הפדרלית. 90% מן המצביעים תמכו בשינוי והחלטה זו הפכה לסמל להצלחת מאבקם של האבוריג'ינים ונחשבת לנקודת מפנה במאבק להשגת שוויון זכויות. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 השתנתה גישת הממשלה בעניין האבוריג'ינים. מעתה רווחה התפיסה כי יש להכיר בהם ולאפשר להם הגדרה עצמית ואוטונומיה ולא לנסות להטמיע אותם בכוח בחברה, מאחר שניסיונות אלה נחלו כישלון. בעקבות כך הוקמה ועדה המורכבת מבני ילידים, שתפקידה לייצג את המיעוט הילידי ולדאוג שנוכחות חבריו בפיתוח, רפורמות, דיונים וחקיקה הנוגעים להם תגדל ותתרחב.
היחס אל האבוריג'ינים ותיקון העוול כלפיהם הפך לנושא מרכזי בשיח הפוליטי באוסטרליה בעשורים האחרונים. מאז 1998 מצוין במדינה מדי שנה "יום ההתנצלות" על עוולות אלה. במיוחד עורר כעס סירובו של ראש הממשלה ג'ון הווארד להתנצל על פרשת "הדור הגנוב". המחאה נגד סירובו זה הובעה גם בטקס הנעילה של אולימפיאדת סידני בשנת 2000 על ידי להקת Midnight Oil שעל בגדיהם הופיעה המילה "סליחה".
אמנות אבוריג'ינית
במשך זמן רב היה הבומרנג אחד הדברים היחידים מהתרבות האבוריג'ינית שהתפרסמו מחוץ לאוסטרליה. אולם בעשורים האחרונים נחשף העולם גם לתרבות האבוריג'ינית, הן למוזיקה ולכלי הנגינה כדוגמת הדידג'רידו והן לציור, המבוסס על שימוש בנקודות צבע, שבמקורו נועד למטרות פולחניות ולהעברת מסורות "זמן החלום".
פוגי בפיתה
פוגי בפיתה הוא אלבומה השני של להקת כוורת שיצא בשנת 1974.
אבוריג'ינים
אמנות אבוריג'ינית
החל משנות ה-70 החלה ההתעוררות של האמנות האבוריג'ינית המודרנית, לאחר שג'פרי ברנדון, מורה לאמנות מסידני, הגיע לפאפוניה על מנת להקים בית ספר לאמנות. ברנדון לא כפה על הילידים את סגנון הציור המערבי, אלא עודד אותם לצייר מוטיבים מסורתיים בצבעי אקריליק. בשנות ה-80 החלו האמנים המבוגרים יותר להעביר את הטכניקות החדשות לדור הצעיר, ולראשונה גם נשים החלו לצייר.
פוגי בפיתה
שירי האלבום
שנה לאחר הקמת להקת כוורת וצאת אלבומה הראשון, "סיפורי פוגי", הוציאה הלהקה את אלבומה השני, שאמנם הצליח פחות מקודמו אך גם בו נכללו מספר להיטים. רוב שירי האלבום היו הקלטות מחודשות לשירים ישנים יותר של דני סנדרסון, בעיקר מתוך אופרות הרוק שקדמו להקמת כוורת. גם באלבום זה התאפיינו השירים בהומור נונסנס ומשחקי מילים.
אבוריג'ינים
אמנות אבוריג'ינית
המפגש בין האמנות האבוריג'ינית לאמנות המערבית יצר קונפליקטים שנובעים מהתפיסות השונות של היצירה והיוצר בשתי התרבויות. בעבר שימשו היצירות לפולחן הדתי של השבטים האבוריג'יניים, וחלו עליהן "זכויות יוצרים" שאפשרו רק לאנשים נבחרים מתוך השבט להעתיקן. מהרגע שהיצירות והסמלים האבוריג'ינים נמכרו והוצגו במוזיאונים, השליטה בהם הופקעה מידי השבטים. אחד המקרים הקיצוניים התרחש כאשר אמן אבוריג'יני בשם טרי יומבולול מכר ברשות שבטו את זכויות השעתוק של "כוכב הבוקר" – אביזר המשמש בטקסי הלוויות של אנשים חשובים, והכנתו חייבת להתבצע על פי כללים דתיים. הסוכנות שלה מכר את "כוכב הבוקר" מכרה בתורה את זכויות השעתוק של הסמל לבנק המרכזי האוסטרלי, וזה הדפיס אותו על שטרות בערך של עשרה דולרים במהדורה מיוחדת. האבוריג'ינים נהגו למרוח על גופם קווים ונקודות בלבן ואדום. האמנות האבוריג'ינית מתבססת על סיפורים עממיים וסמלים מסורתיים שמספרים את סיפור בריאת העולם ואת ההיסטוריה של השבט האבוריג'יני. מאחר שלאבוריג'ינים לא הייתה מעולם שפה כתובה, האומנות שלהם היא חלק מאוד משמעותי בתרבות שלהם מכיוון שכך הם משמרים את ההיסטוריה והאומנות מספרת את הסיפורים מדור לדור. כל סמל הוא בעל חשיבות רבה.
פוגי בפיתה
שירי האלבום
הלהיט הגדול ביותר באלבום היה השיר "נתתי לה חיי" שייצג את ישראל באירוויזיון 1974, והגיע למקום השביעי. השיר "אוכל ת'ציפורניים" נכלל במקור באופרת הרוק "הילד מברזיל" משנת 1971 וגרסה מוקדמת של "שיר המחירון" הופיעה במקור באופרה "סיפורי פוגי" משנת 1972. השיר "משה כן, משה לא" נקרא במקור "Mushroom Revolution", ונכתב על ידי סנדרסון בימי להקת הנח"ל.
אבוריג'ינים
אמנות אבוריג'ינית
הציורים משלבים מוטיבים של נקודות מתוך אמונה באלים ובנוסף, שימוש בנקודות איפשר להם להחביא מידע ולהסוות ידע שרצו לשמור לעצמם.
פוגי בפיתה
שירי האלבום
בנוסף, כלל האלבום חידוש לשיר "הורה היאחזות" של להקת הנח"ל שביצעה הלהקה בערב שירי להקת הנח"ל וכן מספר קטעי נונסנס שמקורם בהופעותיה של הלהקה כמו "סוכר בתה", או "שיר מחאה (אנטיביוטיקה)" של יוני רכטר, שיר פרודיה קצרצר על בוב דילן, והשיר הראשון שבו רכטר שר סולו.
אבוריג'ינים
אמנות אבוריג'ינית
אומנים אבוריג'ינים מסורתיים חייבים לבקש רשות על מנת לצייר ציור שמספר את ההיסטוריה של התרבות שלהם. אסור להם לספר סיפור שלא שייך לבני משפחתם.
פוגי בפיתה
שירי האלבום
חלק מהשירים באלבום התאפיינו בסגנון שונה משל שירי הלהקה הקודמים והציגו השפעות מוזיקליות חדשות. הדבר הפך את האלבום למגובש פחות מקודמו ולמגוון יותר מבחינה סגנונית. הקטע האינסטרומנטלי "התמנון האיטר", למשל, הכיל השפעות של מוזיקה ים תיכונית. הקטע בוצע במקור על ידי "השניצלים", להקת הקצב של אלון אולארצ'יק ודני סנדרסון ולווה בשתי הגרסאות על ידי תזמורת רשות השידור בניצוחו של זוזו מוסא. גם השיר "לאמור א'לאבי" היה קטע נגינה בסגנון מזרחי שנכתב יחד עם נגן הקאנון אברהם סלמאן. "הבלדה על ארי ודרצ'י", השיר הסוגר את האלבום, הוא שיר בסגנון פרוגרסיבי, שלא התקבל בהצלחה בהופעות הלהקה. בשיר ניגן גידי גוב בחלילית, ורכטר ניגן במספר כלי נגינה יוצאי דופן לאותה תקופה, כגון מלוטרון, סינתיסייזר ומוג.
אבוריג'ינים
אמנות אבוריג'ינית
רוב האומנות המקורית צוירה על אבנים וקירות, בעוד היום מציירים האומנים על קנבס ומוכרים את יצירותיהם באלפי דולרים. גלריות ומוזיאונים רבים מחזיקים ביצירות אמנות אבוריג'יניות.
פוגי בפיתה
שירי האלבום
בשנת 1990 הופקה גרסת דיסק לאלבום, ולרשימת השירים המקורית נוספו מספר רצועות בונוס שלא הופיעו במהדורת התקליט המקורית וכללו בעיקר אלתורים במהלך חזרות הלהקה.
הצלחה במצעדים
האלבום זיכה את כוורת, בפעם השנייה ברציפות, בתואר להקת השנה של קול ישראל והופעות הלהקה המשיכו לנחול הצלחה רבה. השיר "נתתי לה חיי" נבחר כשיר השנה של תשל"ד, ובנוסף הגיעו למצעד הפזמונים השנתי גם "הבלדה על ארי ודרצ'י" (מקום 9), ו"שיר המחירון" (מקום 25 בשנת תשל"ה).
אבוריג'ינים
קישורים חיצוניים
ציטוט מ -R.Broome The struggle for Australia:Aboriginal-European warfare 1770-1930 in M McKernan and M Browne (eds) Australia: Two Centuries of War and Peace, Canberra: Australian War Memorial/Allen and Unwin 1988, pp 92-120, quotes from pp 93,95,97, 119,104.
אוטו טפליץ
אוטו (יוסף) טֶפְּלִיץ (בגרמנית: Otto Toeplitz; 1 באוגוסט 1881 – 15 בפברואר 1940) היה מתמטיקאי גרמני יהודי שעסק באנליזה פונקציונלית.
ביוגרפיה
אוטו טפליץ נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב שבפולין). אביו וסבו היו מורים למתמטיקה. למד מתמטיקה באוניברסיטת ברסלאו, ובשנת 1905 קיבל תואר דוקטור על עבודה בגאומטריה אלגברית. בשנת 1906 הצטרף כפריווטדוצנט לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה מרכז מתמטי מוביל בעולם, ופעל בה במשך שבע שנים. בפקולטה למתמטיקה פעלו באותה עת פליקס קליין, דויד הילברט והרמן מינקובסקי. טפליץ הצטרף לקבוצה של צעירים שעבדו יחד עם הילברט: מקס בורן, ריכרד קוראנט וארנסט הלינגר, אתם המשיך לשתף פעולה גם שנים רבות לאחר מכן. הוא הרחיב את התורה של פונקציונלים ליניאריים ושל תבניות ריבועיות במרחבים n-ממדיים, כך שתתאים למרחבים מממד אינסופי. כתב חמישה מאמרים שעסקו בתורה ספקטרלית של אופרטורים, נושא שאותו פיתח הילברט. בתקופה זו גילה את הרעיון הקרוי כיום אופרטור טפליץ. בשנת 1913 הצטרף לאוניברסיטת קיל ובשנת 1920 מונה לפרופסור בה.
בשנת 1911 העלה את בעיית הריבוע החסום: האם בכל עקום ז'ורדן ניתן למצוא ריבוע חסום (כלומר ריבוע שכל ארבעת קודקודיו נמצאים על העקום)? לשאלה זו ניתנה הוכחה ביחס לעקום קמור ועקום חלק, אך המקרה הכללי עודנו בגדר בעיה פתוחה.
יחד עם הנס רדמאכר כתב ספר נודע במתמטיקה פופולרית בשם Von Zahlen und Figuren ("על ספרות ומספרים"), שיצא לאור בשנת 1930 ומאוחר יותר תורגם לאנגלית. בשנת 2016 הופיע הספר בעברית תחת השם ״על מספרים ועל צורות״.
טפליץ גילה עניין רב בהיסטוריה של המתמטיקה. בשנת 1929 ייסד, יחד עם אוטו נויגבאואר ויוליוס שטנצל את Quellen und Studien zur Geschichte der Mathematik. החל מתחילת שנות ה-20 המליץ על "שיטה גנטית" להוראת המתמטיקה, ויישם אותה בספרו Entwicklung der Infinitesimalrechnung ("חשבון אינפיניטסימלי: גישה גנטית"). הספר מציג את החשבון האינפיניטסימלי במסגרת היסטורית, המראה את התפתחותו מהבעיות הקלאסיות של המתמטיקה ביוון העתיקה. הוא לא הספיק לסיים בחייו את כתיבת הספר, ולאחר מותו הספר נערך על ידי גוטפריד קתה ויצא לאור בשנת 1946.
בשנת 1928 מונה לפרופסור באוניברסיטת בון. בשנת 1933 נחקק חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שהביא לפיטוריהם של פרופסורים יהודים. טפליץ לא פוטר מיד, עקב חריג בחוק שאפשר להימנע מפיטורי מי שהחל לעבוד לפני 1914, אך פוטר בשנת 1935.
ב-1933 שכנע אותו הרב הראשי של בון הרב הד"ר הליברלי אלפרד לוי, לפתוח בית-ספר לילדים יהודיים בעיר בון שבו ילמדו גם מדעים ומתמטיקה. בשיאו למדו בבית הספר 84 תלמידים, שרובם נספו בשואה.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, וכיהן כיועץ אקדמי להנהלת האוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור שנה, ב-15 בפברואר 1940, נפטר משחפת בירושלים. הספידו אותו, בין השאר, הפרופסורים אברהם הלוי פרנקל ויוליוס גוטמן.
לאוטו טפליץ ואשתו נולדו בן, החלילן אורי טפליץ, ובת, חוה וול. הבת שרתה, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בחיל העזר לנשים בצבא הבריטי.
האליץ'
האליץ' (באוקראינית: Галич; ברוסית: Галич, גאליץ'; בפולנית: Halicz; ביידיש: העליטש) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
האליץ' נזכרת לראשונה בשנת 1138 כעיר מלכותית, ועד המאה ה-14 שימשה כעיר הבירה של נסיכות גאליץ'-וולין, שנקראה על שמה.
בשנת 1349 סופחה העיירה לשטח פולין בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במהלך המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי הטטרים, ולאחר מכן בידי הקוזקים.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1772, נכללה העיירה בשטח גליציה האוסטרית, ובשנת 1919 נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה. לצד הקהילה היהודית בעיירה, התקיימה בה לאורך השנים גם קהילה קראית.
יהודי האליץ'
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהאליץ' הוא משנת 1436. בשנת 1578 נמנו בעיירה 31 משפחות יהודיות, ובמאה ה-18 תועדה במקום קהילה עצמאית, שפרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
לקראת סוף המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, אך זה ירד בתחילת המאה ה-20 בשל הגירה. בשנת 1900 נמנו בעיירה 1,454 יהודים ו-114 קראים. במהלך מלחמת העולם הראשונה ערכו כנופיות סימון פטליורה מעשי רצח, שוד ואונס ביהודי העיירה, ובתי יהודים רבים בה נהרסו. כתוצאה מכך, רבים מיהודי העיירה עזבו אותה, ושארית הקהילה השתקמה בעזרת ועד עזרה אמריקאי ומוסדות עזרה הדדית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות, וכן קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר עברי. בשנים אלה נמנו בעיירה 878 יהודים, מתוך 3,442 תושבים.
בשנת 1942 הושמדו יהודי האליץ' בשתי אקציות. בראשונה, הועברו חלקם למחנה "טחנת רודולף" שבסטניסלבוב, ושם נרצחו במקום או שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. באקציה השנייה נורו יתר היהודים בעיירה, ואילו הילדים הוטבעו בנהר דניסטר.
ניקול שרזינגר
ניקול שרזינגר (באנגלית: Nicole Scherzinger; נולדה ב-29 ביוני 1978) היא זמרת-יוצרת, רקדנית ושחקנית אמריקאית. שרזינגר היא הסולנית של אחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר בהיסטוריה "הפוסיקט דולז".
ביוגרפיה
נולדה בשם ניקול פרסקוביה אליקולני ולינטה בהונולולו, הוואי שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. אביה ממוצא פיליפיני, ואימה ממוצא אוקראיני וילידי-הוואי. הוריה של שרזינגר נפרדו כשהייתה קטנה, והיא עברה עם אמה ואחותה קא'לה ללואיוויל שבמדינת קנטקי, שם גדלה עם אב חורג ממוצא גרמני-אמריקאי בשם גארי שרזינגר. היא החלה להשתמש בשם משפחתו לאחר שאימץ אותה. שרזינגר התחנכה בבתי ספר קתוליים שמרניים. היא למדה בתיכון בעיר ולאחר מכן בבית ספר לאמנויות, שם למדה משחק. היא שיחקה בהצגות בעיר, ולמדה משחק במוסד אקדמי לתיאטרון.
1999–2001
כניסתה הראשונה לסטודיו להקלטת שירים הייתה ב-1999, אז שרה את קולות הרקע לאלבום "Days of the New" של להקת הרוק "Days of the New". היא גם הקליטה שני שירים עם בארי דרייק (F.O.B), שיצאו בשנת 2001.
אדנס קראש
ב-2001, התמודדה ניקול לתוכנית "Popstars" של ערוץ The WB. במהלך התוכנית נבחרו חמש בנות, שהפכו ללהקת בנות בשם "אדנס קראש" ששרה בעיקר פופ. בשנת 2001 הוציאה הלהקה סינגל ראשון, "Get Over Yourself". הסינגל הפך ללהיט גדול, הגיע למקום הראשון במצעדי המכירות ונכנס לעשיריית הסינגלים החמים של מצעד הבילבורד. הסינגל שני שיצא היה "Love This Way" ולא הצליח להגיע לרמת ההצלחה של קודמו. במקביל לצאת הסינגל יצא אלבום הבכורה שלהן, "Popstars", על שם התוכנית שבה הן נתגלו. האלבום כשל במצעדים ובמכירות והביקורות לגביו היו חלוקות. לאחר הכישלון המסחרי של האלבום, התפרקה הלהקה בסוף שנת 2002.כותבת השירים קארה דיגוארדי גילתה את הפוטנציאל הטמון בניקול בעת העבודה על השיר "Two Way" שנכלל באלבומן של "אדנס קראש". בהמשך היא כתבה שירים לאלבום הבכורה של הפוסיקט דולז, PCD, ולאלבום הסולו של ניקול, "Her Name Is Nicole", שלבסוף נגנז.
2001–2003
בשנת 2003, לאחר ההתפרקות של אדנס קראש, ניקול עבדה על מספר שירים הקשורים לצעדים שיווקיים תחת שם הבמה ניקול קאה. בין השירים, גרסת כיסוי ללהיט "Breakfast in Bed" (במקור של UB40 עם כריסי היינד) לפסקול הסרט "50 דייטים ראשונים". ניקול עבדה עם יושיקי היאשי על מיזם המוזיקה "Violet UK". היא שרה את הגרסה האנגלית ל-"I'll Be Your Love" בהופעה חיה עם התזמורת הסימפונית NHK. השיר הופיע גם באלבום "Exposition of Global Harmony" שהוא אוסף של אומנים שונים.
הפוסיקט דולז
ביוני 2004 הצטרפה ניקול ללהקת הבנות הפוסיקט דולז. ניקול היא סולנית הלהקה, המבצעת את השירים. שאר הבנות מצטרפות בקולות רקע.
הלהקה התחילה את דרכה בשירה בפסקול הסרט "תפוס ת'כריש" בביצוע חידוש לשיר של לבל. כמו כן הלהקה גם השתתפה בפסקול הסרט "הנרקוד", בביצוע השיר "Sway" (חידוש ללהיט של מייקל בובליי). ואף הוא לווה בוידאו קליפ המציג את הבנות רוקדות על במה במועדון. שני השירים נכנסו לאלבום הבכורה של הלהקה, "PCD", כרצועות בונוס. הסינגל הראשון שהוציאה הלהקה, "Don't Cha" שבו מתארח הראפר באסטה ריימס, הפך ללהיט והגיע למקום הראשון ב-16 מדינות שונות. הוא היה מועמד לשבעה פרסים שונים בטקסי ה-MTV וגראמי. לאחר הצלחת הסינגל, הופץ לחנויות אלבום האולפן הראשון של הלהקה, "PCD", שקיבל שלושה מעמדי פלטינה בארצות הברית וארבעה באנגליה. הסינגל השני שהוציאו היה "Stickwithu", בלדה שקטה שהפתיעה את המבקרים לאחר להיט קצבי במיוחד כמו "Don't Cha". הסינגל הצליח להפתיע כשכבש את המקום הראשון בחמישה מצעדים (בהם אנגליה). לאחר מכן יצאו ארבעה סינגלים נוספים: "Beep" (עם will.i.am), "Buttons" (עם סנופ דוג), "I Don't Need a Man" ו-"Wait a Minute" (עם טימבלנד), כל הסינגלים כבשו את המקומות הראשונים במצעדים ולוו בקליפים.
הלהקה זכתה להצלחה ענקית בארצות הברית, בבריטניה ובכל העולם. הלהקה הוכתרה כאחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר בהיסטוריה כולה. שירי הפוסיקט דולז הפכו לקלאסיקות פופ מוערכות ואפילו אייקוניות. האלבום הראשון של הלהקה, 'PCD' יצא ב-2005. האלבום השני 'Doll Domination' יצא ב-2008. הלהקה פעלה משנת 2004 עד שנת 2009. בשנת 2009, הלהקה התפרקה.
ב-30 בנובמבר 2019, הוכרז כי חברות הלהקה יתאחדו ויצאו לסבב הופעות במהלך שנת 2020.
דואטים
בזמן השתתפותה בלהקת הפוסיקט דולז, הרבתה שרזינגר לשתף פעולה עם אמנים רבים (רובם גברים) בדואטים ו"הופעות אורח" באלבומים. בשנת 2005 שיתפה פעולה עם הזמר שאגי, זמר האופרה ויטוריו גירגולו והראפר ויל סמית'. בשנת 2006 הקליטה דואט עם אבאנט (שעבד עם הפוסיקט דולז) והתארחה בלהיט הענק "Come To Me" של הראפר דידי שלווה בקליפ. בשנת 2007 הקליטה דואט משותף עם זמרת הרית'ם אנד בלוז ריהאנה, "Winning Women", שהוקלט במסגרת פרסומת לדאודורנט לנשים. השיר מאופיין במקצב היפ הופ השונה מסוג השירים שמקליטות שתי הזמרות. השיר לווה בקליפ המציג את שרזינגר וריהאנה באולפן ההקלטות, במסגרת ישיבה ובמסיבת עיתונאים. כמו כן, היא התארחה בעיקר באלבומים של ראפרים כמו 50 סנט, טימבאלנד ועוד.
אלבומי סולו
ב-2010 הוציאה שרזינגר סינגל ראשון "Whatever U Like", הגיע למקומות יחסית נמוכים במצעדים. הקליפ לסינגל מראה את שרזינגר בבגדים חושפניים רוקדת בתוך קופסה, משתכשכת בבריכה והולכת על אבנים רותחות. שון גארט מופיע בקליפ (זוהי הפעם הראשונה שהוא מופיע בקליפ) בבגדי ראפר כשאורות מעמעמים את דמותו. T.I. המתארח בשיר מופיע בתוך הקופסה מחובק עם שרזינגר בבגדים יחסית השונים מבגדיו הרגילים. הקליפ לשיר שודר רבות בערוץ המוזיקה MTV ואף זכה לפתוח את טקס פרסי ה-VMA כשהראפר ליל ווין מחליף את T.I. בביצוע קטע הראפ בשיר.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Baby Love", הגיע למקומות גבוהים יותר מ-"Whatever U Like" אך הצליח פחות בקרב הציבור. הקליפ לשיר מציג את שרזינגר צופה בחופשה שלה עם בן זוגה במחשב. רוב הקליפ מציג את החופשה, ברובה בספינה הפרטית שלה או משתזפת על חוף הים. בשיר מתארח will.i.am שגם הפיק אותו. באותם ימים שבהם יצא הסינגל, יצא הסינגל של will.i.am, "I Got It From My Mama", שבו מתארחת שרזינגר. בקליפ לשיר (הדומה מעט לקליפ של "Baby Love") שרזינגר אינה משתתפת והבחורות בקליפ שרות את החלק שלה. גם על עטיפת האלבום והסינגל שמה אינו מצוין. בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה הופיעה שרזינגר עם השיר במחרוזת שלה ושל will.i.am (שכללה בין השאר את השיר "I Got It From My Mama"). בהמשך הוציאה ניקול את השיר "Poison" שזכה להצלחה גדולה בבריטניה.
ב-2011 שרזינגר הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה, "Killer Love". הכולל את הלהיטים "Right There" ו-"Don't Hold Your Breath" שזכו להצלחה בארצות הברית, בבריטניה וברחבי העולם. באותה השנה יצאו הסינגלים "Wet" ו-"Try With Me" שזכו להצלחה סבירה לעומת האחרים. ב-2013 הוציאה ניקול את הסינגל "Boomerang" שלבסוף לא נכנס לאלבום הסולו השני. ב-2014 שרזינגר הוציאה את אלבום הסולו השני שלה, "Big Fat Lie", הסינגל הראשון מהאלבום היה "Your Love" שזכה להצלחה. האלבום לא יצא בארצות הברית, ולא זכה להצלחה מסחרית כמו האלבום הקודם. באותה השנה יצאו הסינגלים "Run" ו-"On the Rocks" כחלק מהאלבום. ב-2015 ניקול ממשיכה לעבוד אלבום האולפן השלישי במספר, כשדלפו הרצועות "Freak" ו-"Wild Dream" השייכים לאלבום הגנוז.
טלוויזיה וקולנוע
בספטמבר 2011 התפרסם כי שרזינגר תחל לעבוד כמגישה בתוכנית האירוח של קונאן אובריין. מספטמבר 2011 עד ינואר 2012, הייתה שרזינגר חלק מצוות השופטים של תוכנית הכישרונות האמריקאית "The X Factor", אך הועברה לגרסה הבריטית על ידי סיימון קאוול, יוצר ומפיק התוכנית. בעונתה הראשונה שם כשופטת, זכה מתמודדה ג'יימס ארתור. בנוסף, היא הייתה הראשונה שהגיעה עם כל שלושת מתמודדיה לשבוע התשיעי, כאשר שניים מהם הגיעו לגמר. בעונה העשירית של "רוקדים עם כוכבים", זכתה במקום הראשון יחד עם הרקדן דרק האף'. שרזינגר השתתפה בסרט "גברים בשחור 3" בתור החברה של בוריס והיה זה סרטה הראשון של שרזינגר. ב-2015 השתתפה ניקול בתוכנית "I Can Do That" ששודרה בארצות הברית וניצחה בתוכנית. באותה השנה ניקול הופיעה בטקס יום העצמאות של ארצות הברית. ב-2016 שרזינגר חזרה להיות חלק מצוות השופטים של תוכנית הכישרונות הבריטית "The X Factor" ודיבבה את דמותה של סינה, אמא של מואנה, בסרט האנימציה "מואנה".
בשנת 2019 עלתה תוכנית המציאות "הזמר במסכה" ברשת FOX שהיא מבוססת על פורמט קוריאני באותו שם, בו משתתפים ידוענים ששרים קאברים לשירים מפורסמים כשהם לבושים בתחפושות מכף רגל ועד ראש ובמסכות פנים שמסתירות את זהויותיהם. שרזינגר משמשת כחברת פאנל ושופטת בתוכנית לצדם של ג'ני מקארתי, רובין ת'יק וקן ג'ונג.
חיים אישיים
בין השנים 2007–2015 ניהלה מערכת יחסים ידועת עליות ומורדות עם נהג המרוצים הבריטי לואיס המילטון. משנת 2015 עד 2018 הייתה בת זוגו של הטניסאי הבולגרי גריגור דימיטרוב.
יחסי יוון–רוסיה
יחסי יוון–רוסיה הם יחסי החוץ בין יוון לבין רוסיה. בשל הידידות ההיסטורית החזקה והקשרים התרבותיים והדתיים העמוקים בין שני העמים (הרוב המכריע של היוונים והרוסים משתייכים לנצרות האורתודוקסית המזרחית), יוון ורוסיה נהנים מיחסים דיפלומטיים מצוינים. שתי המדינות גם חולקים דעות פוליטיות משותפות על הבלקן והעולם, ויוון תמכה בצורה נלהבת בעמדת רוסיה כלפי הכרזת העצמאות החד צדדית של קוסובו. היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1828. יוון ורוסיה הם חברים מלאים של ארגונים רבים, כולל מועצת אירופה, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה והארגון לשיתוף פעולה כלכלי של הים השחור.
היסטוריה
הקשרים בין שתי המדינות, החלו בימי הביניים, והאימפריה הביזנטית ורוס של קייב קיימו קשרים הדוקים, והשתייכו לנצרות האורתודוקסית. רוסיה סייעה ליוון במהלך מלחמת העצמאות היוונית מהאימפריה העות'מאנית. כיום, יוונים רבים חיים בשטחי הפדרציה הרוסית, ורוסים רבים חיים ביוון. רוב היוונים החיים ברוסיה מתגוררים באזור הים השחור (100,000) עם ריכוזים גדולים בבירה מוסקבה (80,000) ובסנקט פטרסבורג (3,000), בעוד רוב הרוסים הגרים ביוון מתגוררים בעיקר בכלקידיקי ובאי כרתים.
שיתוף פעולה מדיני
אף על פי שיוון חברה באיחוד האירופי ובנאט"ו, ידידותה של יוון עם רוסיה היא בעלת מסורת של שנים רבות. בשל האינטרסים המשותפים והמורשת הדתית המשותפת של שתי המדינות, יוון ורוסיה נהנות מיחסים מצוינים המתבטאים בכך ששתי המדינות משתפות פעולה בכמה תחומים, ובמיוחד במסחר, תרבות, אנרגיה, ביטחון ותיירות. כמו כן, מתקיימים ביקורים סדירים ברמה גבוהה בין שתי המדינות, ומגעים תכופים בין המפלגות השולטות (בעיקר בין הדמוקרטיה החדשה לבין רוסיה המאוחדת), וכן בין המשרדים והסוכנויות, בנושאים שונים הנוגעים למגזרים בודדים.
מאז 2018 התדרדרו היחסים החיוביים עם מוסקבה. רוסיה הואשמה אז בהתערבות בזירת הפנים ביוון, בתקופה שבה התקיים משא ומתן על קבלתה של צפון מקדוניה (אז מקדוניה) לנאט"ו. בנוסף, על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה, יחסי יוון-רוסיה הגיעו לשפל בעקבות מותם של 12 אזרחים המשתייכים למיעוט היווני כתוצאה מהפצצה רוסית בחוף הים השחור האוקראיני. התקרית הביאה להתפרצות זעם ציבורי ביוון. הפנייה החדה של אתונה לכיוון וושינגטון ונאט"ו, כולל עמדתו הברורה של שר החוץ היווני, ניקוס דנדיאס, "לקבל את פני שוודיה ופינלנד למשפחת נאט"ו", נתפסה באופן שלילי במוסקבה. רוסיה, ב-22 ביולי 2022, הוסיפה את יוון לרשימת "המדינות הלא ידידותיות" שלה.
שיתוף פעולה ביטחוני
יוון הייתה אחת המדינות הבודדות בנאט"ו שעשתה שימוש נרחב בנשק רוסי. יוון קיבלה בתקופה הסובייטית הרבה עודפי נשק, כגון משורייני BMP-1,משגרי רקטות RM-70, תותחים נגד מטוסים ZU-23-2 ומערכות טילי קרקע אוויר SA-8. בנוסף, יוון רכשה מרכות נגד מטוסים טור M-1 וS-300, וטילים נגד טנקים Kornet-E, ורובי סער AK-74M. צבאות של שתי המדינות משתתפות בתוכניות שיתוף פעולה צבאי באזור הים האגאי ובמזרח הים התיכון, כמו גם מתן סיוע צבאי ואימונים למדינות שיש להם עימם קשרים קרובים, כגון ארמניה, ויוון מקבלת לעיתים קרובות אנשי צבא ארמנים לאקדמיה הצבאית ההלנית.
יחסים כלכליים
צינור הנפט בורגס-אלכסנדרפולי הוצע בשנים 1993–1994 על ידי מספר חברות רוסיות ויווניות. בשנת 1994 חתמו יוון ובולגריה על הסכם לבניית הצינור, יוון, ולאחר מכן נחתם מזכר לשיתוף פעולה, על ידי יוון ורוסיה.
יחסי דת ותרבות
הקשרים הדתיים בין שני העמים, אשר רובם הם מאמינים של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, מילאו תפקיד מרכזי ביחסי יוון-רוסיה. מאז הקמתה בשנת 1994, האספה הבין - פרלמנטרית שהתקיימה באתונה, הפכה למוסד לקידום שיתוף פעולה. על פי סקר דעת קהל של מרכז המחקר פיו שנערך ב-2013, 63% מהיוונים רואים את רוסיה ברוח חיובית לעומת 33% המבטאים דעה שלילית.
יחסים דיפלומטיים
יוון מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-3 קונסוליות בקלינינגרד, נובורוסיסק וסנקט פטרבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-2 קונסוליות בהרקליון וסלוניקי.
אולטניה
אולטניה (ברומנית: Oltenia) היא חבל ארץ היסטורי בדרום מערב רומניה. בתקופה הרומית הייתה כאן פרובינציה בשם Dacia Malvensis. חבל אולטניה קיבל את שמו מנחל האולט שעובר דרכו. הגבול הדרומי והמערבי נקבע על ידי הדנובה והצפוני על ידי הרי הקרפטים. בעבר השטח של אולטניה ומונטניה יחד היווה נסיכות שהרומנים כינוה "צארה רומנאסקה" או "מונטניה" ומחוץ לרומניה הייתה ידוע בשם "ולאכיה".
מחוזות אולטניה
אולטניה מחולקת לחמישה מחוזות והם:
עלי אופקי
עלי אופקי (Ali Ufki; 1610–1675), או וויצ'ך בובובסקי (בפולנית: Wojciech Bobowski) היה מוזיקאי פולני ומתרגם בשירות האימפריה העות'מאנית. תרגם את התנ"ך לטורקית עות'מאנית, הלחין מזמורי תהילים עות'מאניים וכתב ספר דקדוק של הטורקית העות'מאנית.
יצירותיו המוזיקליות הן החשובות ביותר במוזיקה העות'מאנית של המאה ה-17.
ביוגרפיה
בובובסקי נולד בבובובה שבפולין, אשר באותה תקופה הייתה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. הוא גדל במשפחה פרוטסטנטית ומאוחר יותר החל בקריירה של מוזיקאי כנסייה. בשנת 1633 נפל בשבי קרימאים טטרים תוך כדי אחת מפשיטותיהם התכופות לאורך הגבול.
מכיוון שהייתה לו השכלה מוזיקלית, נמכר בובובסקי לחצר הסולטאן מורט הרביעי (מאוחר יותר שירת תחת איברהים הראשון ומהמט הרביעי), שם המיר את דתו לאסלאם, קיבל את השם "עלי אופקי" (علي افقي), ושירת כמתרגם, אוצר ומוזיקאי בהרמון הסולטאן. לצד פולנית וטורקית, שלט אופקי ב-16 שפות נוספות, בהן: ערבית, צרפתית, גרמנית, יוונית, עברית, איטלקית ולטינית.
בשנת 1657 לערך זכה אופקי בחירותו במהלך מסע למצרים. לאחר מכן שהה במצרים תקופה מסוימת. ייתכן כי גם עלה לרגל למכה. לאחר שיצא לחופשי, הפך אופקי לאחד המתרגמים החשובים ביותר באימפריה העות'מאנית.
תרגום התנ"ך
אופקי, נוצרי שהמיר את דתו לאסלאם, התעניין מאוד בנושאים דתיים. בניסיון להביא להבנה הדדית בין הדתות הוא תרגם את הדוקטרינה האנגליקנית לטורקית עות'מאנית וכתב הסבר על האסלאם בלטינית.
תרגום התנ"ך לטורקית בידי אופקי היה עד תחילת המאה ה-21 התרגום היחיד השלם בשפה זו ונחשב לאחת מפסגות יצירותיו. למרות שפורסם תרגום חדש בשנת 2002, עדיין יש המשתמשים בו.
תהילים
כמי שגדל במשפחה פרוטסטנטית, הכיר אופקי את שירת תהילים בצרפתית. לעובדה זו הייתה השפעה רבה בהלחנתו 14 מזמורי תהילים. בקובץ קטן זה של מזמורים, אשר נודע בשם "מזמורלר" (Mezmurlar) ופורסם בשנת 1665, השתמש אופקי במנגינות מקוריות מתוך ספר מזמורים שווייצרי קלויניסטי קדום. הוא סיווג אותם לפי מערכת המקאם הטורקית ותרגם את הטקסט לטורקית עות'מאנית. למשקל הפואטי הצרפתי מספר מאפיינים אשר השפיעו על הלחנת המנגינות במשקלים אסימטריים, משקלים אשר דומים יותר למשקלים המשמשים במוזיקה הטורקית מאשר משקלים אירופאים אחרים.
אנתולוגיות מוזיקליות
אחד מהישגיו הגדולים של אופקי הוא פרסום שתי אנתולוגיות בכתב יד של מוזיקה עות'מאנית, הידועות בשם "Mecmûa-i Sâz ü Söz" ("אוסף יצירות כליות וקוליות"). באוספים אלו התיעוד היחיד של מאות יצירות מוזיקליות. כמו כן, הופיעו בהן בפעם הראשונה יצירות מוזיקליות עות'מאניות בתיווי חמשה מערבי. אוסף זה, שנוצר לפני התמורה התרבותית של שלהי המאה ה-17 בטורקיה, הועלם מהמדינה על מנת שלא ישפיע על הלכי המחשבה המוזיקלית שם. האוסף כולל יותר מ-300 דפי תיווי הכתובים מימין לשמאל ו-195 יצירות - 145 בז'אנר פשרווים ו-40 בז'אנר הסמאעי. כמו כן מכיל הספר עוד יצירות רבות, מהן דתיות, חילוניות ושירים עממיים מסורתיים. נראה כי אופקי כתב את הספר לשימושו האישי, על פי הקדמתו, אשר ניכרת בה משום הנבואה:
"ספר זה הוא כבני, תוצר חיי ועמלי,
חושש אני כי לכשאמות, יפול לידי בורים.
תחינתי לפניך, אלי, מי יתן ויפול בידי ידידים,
רק שני עותקים שרדו מן האוסף: אחד נמצא בספריה הלאומית הצרפתית והשני בספריה הלאומית הבריטית.
עבודות אחרות
בשנת 1666 כתב אופקי ספר דקדוק של השפה הטורקית העות'מאנית. כמו כן תרגם לשפה זו עבודות פרי עטם של הוגו גרוטיוס ויאן עמוס קומניוס.
Reputation
Reputation (מעוצב באותיות קטנות; בעברית: מוֹנֵיטִין או תדמית) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. האלבום יצא ב-10 בנובמבר 2017, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס. האלבום הופק על ידי מקס מרטין, ג'ק אנטונוף, שלבאק וסוויפט עצמה, ששימשה גם כמפיקה בפועל. הזמר הבריטי אד שירן והראפר האמריקאי פיוצ'ר מתארחים יחד בשיר "End Game".
האלבום כבש את פסגת מצעדי האלבומים של אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, אירלנד, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, סקוטלנד, שווייץ, בריטניה, וארצות הברית. לפי מערכת חישוב המכירות של ניסלן, מכר האלבום 1.216 מיליון עותקים בארצות הברית במהלך השבוע הראשון לצאתו, והפך לאלבום הנמכר ביותר במדינה לשנת 2017. ברחבי העולם מכר האלבום 2 מיליון עותקים בשבוע הראשון שלו.
יציאת האלבום לוותה בסיבוב ההופעות החמישי של טיילור סוויפט, "Reputation Stadium Tour". ב-31 בדצמבר 2018 יצא סרט בשם "טיילור סוויפט בהופעה: Reputation".
הוצאה
ב-18 באוגוסט 2017, מחקה סוויפט את הפוסטים שלה מכל הרשתות החברתיות, כולל אתר האינטרנט שלה, מה שעורר סערה בקרב מעריציה. מספר ימים לאחר מכן, היא העלתה סדרת סרטונים של נחשים, שמתייחסים לסכסוכים מתוקשרים שהיו לה עם קניה וסט, קייטי פרי, קלווין האריס וקים קרדשיאן בשנה החולפת. ב-23 באוגוסט הודיעה סוויפט בחשבון האינסטגרם שלה על האלבום וחשפה את עטיפת האלבום ותאריך יציאתו. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Look What You Made Me Do", יצא ב-25 באוגוסט 2017. ב-2 בספטמבר פרסמה סוויפט באינסטגרם פרסומת טלוויזיה בה מושמע השיר השני שלה, "". השיר יצא כסינגל ב-3 בספטמבר 2017.
ב-9 בנובמבר 2017, דלף האלבום לכל אתרי האינטרנט.
The Reputation Secret Sessions
במהלך חודש אוקטובר, ערכה סוויפט מפגשי האזנה מוקדמת ל-Reputation. סוויפט קיימה מפגשים בלונדון, לוס אנג'לס, נאשוויל ובערים נוספות. למפגשים הוזמנו מעריצים שלא ידעו שהם עומדים לפגוש את סוויפט. במפגשים היא חילקה למעריציה עוגיות, והם האזינו יחד לאלבום כחודש לפני צאתו. ב־7 בנובמבר, העלתה הזמרת לערוץ היוטיוב האישי שלה סרטון הנושא את השם "The Reputation Secret Sessions" (תרגום חופשי: "מוניטין" המושבים הסודיים) בו מוצגים קטעים מהמפגשים.
מהדורת המגזין המיוחדת
ב-25 באוגוסט, הוצע למכירה בטארג'ט בלבד, מהדורה מיוחדת של Reputation המלווה במגזין מיוחד הכולל 14 צילומי פורטרטים, 20 תמונות אישיות, 23 תמונות מיצירת הקליפ לשיר "Look What You Made Me Do", שני ציורים של סוויפט, פוסטר מיוחד של טארג'ט, שירה מאת סוויפט ו-16 דפים צבועים בצבעי מים על ידי סוויפט עם מילים בכתב ידה. קיימת גרסה נוספת עם אותו התוכן במינונים שונים. החבילה כוללת את המגזין ואת האלבום.
סינגלים
ב-25 באוגוסט 2017, יצא השיר "Look What You Made Me Do" כסינגל הראשון מתוך האלבום. השיר זכה להכי הרבה הזרמות בספוטיפיי ביממה, וטיילור סוויפט הפכה לזמרת שהגיעה למקום הראשון באייטונס באמריקה בזמן הקצר ביותר, ותוך שבוע הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-27 באוגוסט 2017 הוצג הקליפ הרשמי של השיר, שעוסק בסכסוכים מתוקשרים של טיילור עם קניה וסט וקייטי פרי, בבכורה עולמית בטקס פרסי ה-VMA של MTV, בנוכחותם. הקליפ נצפה על ידי 43.2 מיליון צפיות ביוטיוב בתוך 24 השעות הראשונות משחרורו, ושבר את שיא ה-27.7 מיליון צפיות של אדל עם השיר "Hello" ב-2015.
ב-3 בספטמבר 2017 פרסמה סוויפט את השיר "" בתור סינגל שיווקי. ולאור הצלחתו בארצות הברית השיר הופץ כסינגל רשמי ב-24 באוקטובר 2017.