cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואראז'דין
יהודי ואראז'דין
בעיר זו נולד יאנוש ליקאי בשם קודם לייטנר (1895 - ניו יורק, 1925) שהיה סופר, עיתונאי, פוליטיקאי, הונגרי-יהודי, שכחבר בחוג גלילאו ביצע ניסיון התנקשות, שלא הצליח, בראש ממשלת הונגריה אישטוואן טיסה בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
דלעת
דְּלַעַת (שם מדעי: Cucurbita כינוי נוסף: קלבסה/קלוסה) היא סוג צמח ממשפחת הדלועיים. משפחה זו כוללת צמחי גן מוכרים כגון קישוא, מלון, מלפפון ואחרים. "דלעת" הוא גם השם העממי של כמה ממיני סוג זה, ביניהם דלעת הגינה, דלעת גדולה ודלעת השדה. הדלעת שכיחה ביותר בצבעי כתום כאשר היא בשלה. הדלעת פופולרית בבישול, ומשמשת לפיסול ג'ק-או-לנטרן (ראו בהמשך) כחלק מחגיגות ליל כל הקדושים בארצות הברית, אירלנד וסקוטלנד.
אודות
צמח הדלעת הוא חד-ביתי (כולל הן פרחים זכריים והן פרחים נקביים, וצבעיהם צהובים). זני הדלעת נפוצים בחצי הכדור המערבי ופרי הדלעת הוא ענבה בשרנית גדולה. הדלעת משתנה בצורותיה: לעיתים כדורית, אך לרוב מלבנית מוארכת או ביצתית. קליפתה חלקה וצבעיה משתנים. צבען של הדלעת הכתומות נגרם מתכולה של כמויות גדולות של הצבען הצהוב לוטאין, אלפא קרוטן ובטא קרוטן.
הזנים הגדולים שוקלים בדרך כלל בין 18 ל-36 ק"ג. שיא העולם לפרי הכבד ביותר, עומד על 1226 ק"ג לדלעת שגידל חקלאי איטלקי מאזור טוסקנה בשנת 2021.
בבישול ובתרבות
כאשר היא בשלה, הדלעת יכולה להיות מבושלת, אפויה או קלויה, ולשמש לפשטידות, לבדה או בשילוב ירקות אחרים. כאשר היא קטנה וירוקה ניתן לאוכלה כמו קישוא. מאכלי דלועים פופולריים הם מרק דלעת, פשטידת דלעת (הנאכלת ב"חג ההודיה" האמריקאי), ודלעת מעוכה (פירה).
שמן מגרעיני־דלעת הוא תוצר אופייני של דלועים באוסטריה.
מלבד למאכל, מקובל להשתמש בדלועים בליל כל הקדושים. את הדלעת מרוקנים מתוכנה, ובקליפתה חורצים מעין פנים ובהן עיניים ופה מחייך. בתוך הדלעת מציבים נר דולק. המנהג הזה מבוסס על אגדה קלטית עתיקה אשר הובאה לאמריקה בידי מהגרים אירים. ליל כל הקדושים הנערך ב-31 באוקטובר סימן את סופה של השנה הקלטית העתיקה, ובלילה היו מציבים נרות בתוך כרוב מרוקן, סלק או לפת. אותם היו מניחים על אדן החלון או המרפסת כדי לקבל בברכה רוחות של אבות קדמונים וכדי למנוע את כניסתן של רוחות רעות וכן שלנשמה חסרת מנוחה הקרויה "ג'ק הקמצן", ומכאן השם "ג'ק הפָּנָס" (ג'ק-או-לנטרן).
בספרות זכתה הדלעת לככב בספרי ילדים אחדים, כגון "הדלעת המופלאה" מאת לגרט הלסינג השוודי, "מרק דלעת" מאת הלן קופר הבריטית וגם בישראל בספר "החתול דלעת משנה את הדעת" מאת יונתן יבין.
בארמניה מקובל להכין בחג מולד תבשיל ראפאמה שמבוסס על דלעת.
גרעיני דלעת
נהוג לקלות גרעיני דלעת, והם נחשבים לחלק מזרעי ה"פיצוחים". גרעיני דלעת קלויים נקראים בלשון עממית "גרעינים לבנים" על שום מראם. גרעיני דלעת מכילים כ-50 אחוז שמן.
פנתאון סבורתלו
קבורים בפנתאון
מבין המפורסמים הקבורים בפנתאון:
טכנופיליה
טכנופיליה, מונח שטבע ניל פוסטמן, מתאר חברה ותרבות המתמסרות בהתלהבות נטולת ביקורת לטכנולוגיה.
"טכנופולין: כניעתה של התרבות לטכנולוגיה", הוא ספרו של ניל פוסטמן שנכתב בשנת 1992, (באנגלית Technopoly: The Surrender of Culture to Technology). הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2003.
בטכנופיליה, הטכנולוגיה מגדירה מחדש את המוסדות החברתיים ואת מושגי היסוד של התרבות כמו: משפחה, עבודה, חינוך, דת, פוליטיקה, היסטוריה, שפה, אמנות, אמת, תבונה, פרטיות. הטכנופיליה כמערכת בקרה על הפצת המידע, משתיקה צורות מחשבה ודרכי חיים חלופיות שאינן מרובות טכנולוגיה.
הטכנופיל הוא הדרגה הבאה אחרי הטכנוקרט. הטכנוקרט הוא אדם בעל מיומנויות רבות שיש להן ביקוש בשוק. החברה בה חי הטכנוקרט היא הטכנוקרטיה. הטכנוקרטיה כחברה שאפה לפיתוחים טכנולוגיים וגילויים מדעיים רבים ככל שניתן והיא מזוהה עם התקופה של המהפכה התעשייתית ועד למחצית השנייה של המאה העשרים.
ניל פוסטמן כתב בעיקר על ארצות הברית אבל דבריו תקפים לגבי החברה המערבית ככלל. אנשים רבים היום הם טכנופולים הרואים בטכנולוגיה ובעיקר במחשבים ובאמצעי התקשורת החדשים את המניע העיקרי שלנו בהווה. הטכנופיליה, בלשונו של פוסטמן, היא היום מערכת הבקרה על הפצת המידע בחברתנו הפוסט מודרנית. פוסטמן מעלה את הצורך באימוץ גישה ביקורתית למה שקורה סביבנו בכלל וכלפי הטכנולוגיה בפרט. אנשים רבים בימינו מקבלים את הטכנולוגיה בזרועות פתוחות ללא ערעור מעוניינים לאמץ אותה ואת היתרונות שהיא מציעה בכלל ואת טכנולוגיית המידע בפרט, אותה טכנולוגיה שנראית כסיפור ההצלחה הגדול ביותר של החברה המערבית. לדוגמה, הסכסוך הישראלי-ערבי לא יפתר על ידי תוספת מידע. פוסטמן מבקר גם טכנולוגיות תקשורת קודמות כמו השפה, הכתב והדפוס.
הבחירה בטכנולוגיה היא בחירה בערכים שהטכנולוגיה מייצגת, ומכאן הוויכוח החריף בין קבוצות האינטרסים השונות התומכות כל אחת בטכנולוגיה אחרת. כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להתרחב. לעיתים הסיבות הן כלכליות, לעיתים הן לאומיות, ולעיתים הן מקריות לחלוטין. לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא יובל דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה.
משחק מאוזן
בתחום המשחקים השיתופיים ישנו נושא העוסק במשחקים בצורה קואליציונית. משחק בצורה קואליציונית יכול להיות (או לא להיות) משחק מאוזן.
המשחק יקרא משחק מאוזן אם לכל אוסף קואליציות מאוזן \;D \; ולכל וקטור מקדמים מאזנים של האוסף מתקיים:
משחק מאוזן הוא משחק אשר עונה על תנאי בונדרבה שפלי, לכן נוכל לתת ניסוח שקול למשפט זה – "הליבה של משחק איננה ריקה אם ורק אם המשחק הוא משחק מאוזן".
מושגים
משחק בצורה קואליציונית מוגדר על ידי קבוצת שחקנים  ופונקציה קואליציונית. פונקציה זו "נותנת" רווח כלשהו לכל תת-קבוצה (קואליציה) של השחקנים. כך לדוגמה, אם שחקנים 1,2,3 יתאגדו לקואליציה, הרווח המשותף שלהם במשחק יהיה. בהמשך גם יצטרכו להחליט איך לחלק את הרווח ביניהם.
הסימון המקובל לקואליציה הוא \;S \;. .
וקטור החילה
כלומר, וקטור החילה של הקואליציה \;S \; הוא וקטור שהקואורדינאטה ה \;i \;'ית שלו היא 1 אם שחקן \;i \; נמצא בקואליציה, ו 0 אחרת.
אוסף קואליציות מאוזן
נתבונן באוסף קואליציות \;D \;, המכיל \;K \; קואליציות:. נרצה לקבוע האם אוסף \;D \; הוא אוסף מאוזן או לא.
הסבר 1
אם קיים וקטור (באורך \;K \;) כך שיתקיים: (הכוונה ב  היא הרכיב ה \;i \; בווקטור \;\delta \;). נאמר שהאוסף הוא אוסף מאוזן והווקטור \;\delta \; הוא וקטור מקדמים מאזנים.
סכום זה הוא למעשה סכום של וקטורים, כאשר כל וקטור הוא כפל של הקבוע בווקטור החילה המתאים לקואליציה \;S_{i} \;. אם סכום הווקטורים (חיבור "רכיב-רכיב") מסתכם לווקטור נאמר שהאוסף הוא אוסף מאוזן והווקטור \;\delta \; הוא וקטור מקדמים מאזנים.
הסבר 2
אם קיים וקטור (באורך \;K \;) כך ש (מכפלת מטריצות) אזי נאמר שהווקטור הוא וקטור מקדמים מאזנים וגם נאמר על אוסף הקואליציות \;D \; שהוא אוסף מאוזן.
נשים לב שמשני ההסברים נובע בקלות שכל חלוקה של \;N \; מהווה אוסף מאוזן עם וקטור מקדמים מאזנים.
ניתן לראות במושג האוסף המאוזן הכללה של מושג החלוקה. נניח שהשחקנים יכולים לחלק את זמנם בין הקואליציות השונות: כל שחקן יכול לקבוע איזה חלק מזמנו יקדיש לכל קואליציה שאליה הוא שייך. למשל החלוקה \;\{N\} \; מתאימה למצב שבו כל השחקנים מקדישים את מלוא זמנם לקואליציה \;N \;. ב"אוסף מאוזן" כל שחקן מקדיש מזמנו לכל קואליציה בה הוא נמצא את המקדם של קואליציה זו, ומשמעות העובדה שהסכום הנ"ל הוא 1 לכל שחקן היא שאף שחקן לא יעבוד "שעות נוספות" או "יתבטל".
הערות
בהתאמה, נאמר שהאוסף הוא אוסף מאוזן חלש . לדוגמה - האוסף
הוא מאוזן מינימלי, בעוד שהאוסף
מאוזן אך אינו מאוזן מינימלי. במשפט בונדרבה-שפלי דורשים כי שהמשוואה
(ראו כיסוי מאוזן) תתקיים לכל אוסף מאוזן. מסתבר שדי לדרוש שמשוואה זו תתקיים רק עבור אוספים מאוזנים מינימליים. משפט זה נקרא משפט בונדרבה-שפלי החזק.
עמנואל שברייה
עמנואל שַבְּרִיֶיה (בצרפתית: Emmanuel Alexis Chabrier; 18 בינואר 1841 – 13 בספטמבר 1894) היה מלחין צרפתי מהתקופה הרומנטית.
קורות חייו
עמנואל שברייה נולד באמבר בחבל אוברן במרכז צרפת. הוא החל את לימודי המוזיקה בגיל שש. יצירותיו המוקדמות ביותר ששרדו בכתב יד הן יצירות לפסנתר משנת 1849. הוריו עברו עמו לפריז כשהיה בן 11. הוא למד בליצאום סן לואי והמשיך לבית ספר למשפטים, שאותו סיים בשנת 1861. בשנים 1861-1880 עבד במשרד הפנים הצרפתי. עם זאת, לא ויתר על אהבתו למוזיקה ובשנות ה-60' הלחין מספר רב של יצירות קטנות לפסנתר. אחת מיצירותיו מתקופה זו ,!!Le Scalp!, עובדה בהמשך ל-Marche des Cipayes. בשנים אלה החל להתעניין בוגנר והעתיק את הפרטיטורה התזמורתית של טנהויזר. בשנת 1862 הצטרף אל חברי אסכולת הפארנאס הפריזאית, שכמה מהם שיתפו עמו פעולה ביצירתו. עניינו בשירה הוליד ידידות רבת-שנים עם פול ורלן, שתרם לברית לשתי אופרטות מוקדמות, ששברייה לא השלים.
יצירתו
שברייה נודע אומנם בעיקר בשתיים מיצירותיו התזמורתיות, "אספנייה", רפסודיה לתזמורת, ו"מארש שמח" (Joyeuse Marche), אך הוא הניח אחריו גם אוסף נכבד של אופרות (בהן "הכוכב" L'étoile, שהפופולריות שלה גדלה והולכת), שירים ומוזיקה לפסנתר. איכותן של יצירות מעטות אלה גבוהה ושברייה נהנה מהערכתם של מלחינים שונים ונבדלים, כמו דביסי, ראוול, ריכרד שטראוס, סאטי, פלורנט שמיט, סטרווינסקי וחבורת המלחינים, שנודעה בשם קבוצת השישה. סטרווינסקי הזכיר את "אספניה" בבלט שלו פטרושקה, ראוול כתב, שהתיבות הראשונות של Le roi malgré lui שינו את מהלך ההרמוניה בצרפת. פולנק כתב ביוגרפיה של שברייה, וריכרד שטראוס ניצח על ההפקה הבימתית הראשונה של האופרה Briséïs, שכתיבתה לא הושלמה. המלחין היהודי-צרפתי אמיל ולדטויפל כתב יצירה בשם "אספניה" על פי נושאים מ"אספניה" של שברייה, מיצירותיו הבודדות של ולדטויפל שהזמן לא השכיחן. שברייה התרועע גם עם אחדים מבכירי הסופרים והציירים של תקופתו. בעיקר התיידד עם הציירים מונה ואדואר מאנה, ואסף ציורים אימפרסיוניסטים לפני שהאימפרסיוניזם נכנס לאופנה. כמה ציורים מן האוסף האישי שלו מוצגים עכשיו בכמה מחשובי המוזיאונים לאמנות בעולם.
שברייה כפסנתרן
בשנות ה-70' החל שברייה יצירות אחדות לבימה. הראשונה שבהן שהושלמה הייתה "הכוכב", שהגיעה ל-48 הופעות מצליחות ב"תיאטרון הקומי הפריזאי" (Bouffes-Parisiens) בשנת 1877 והציגה לראווה את מגעו הקל, הביטחון העצמי שלו כמוזיקאי ושנינותו הקומית.
מלחין במשרה מלאה
ידידיו של שברייה מן האוונגארד האמנותי בפריז היו המלחינים גבריאל פורה, ארנסט שוסון ווינסנט ד'אינדי, הציירים אנרי פנטין-לאטור, אדגר דגה ואדואר מאנה, שבערביות "ימי חמישי" שלו היה שברייה מבקר קבוע. וסופרים כגון אמיל זולא, אלפונס דודה, ז'אן מוריאה, ז'אן רישפין, וילייה דה ל'איל-אדם וסטפאן מלארמה). בנסיעה למינכן עם המלחין אנרי דיפארק ב-1879, גילה שברייה את יצירת המופת של וגנר, טריסטן ואיזולדה. מאורע זה האיר את עיניו לעובדה, שאהבתו האמיתית נתונה להלחנה ובשנת 1880 פרש ממשרד הפנים והתמסר לכתיבת מוזיקה. בה בשנה חיבר את המחזור לפסנתר "קטעים ציוריים" (Pièces pittoresques); ה"אידיליה" מתוך מחזור זה השפיעה מאוד על פרנסיס פולנק.
ב-1882 יצא שברייה לביקור בספרד, שהיניב את יצירתו המפורסמת ביותר, "אספניה" מ-1883, מזיגה של שירים פופולריים ששמע עם פרי דמיונו. לדעת חברו דיפארק, יצירה תזמורתית זו הציגה סגנון אינדיבידואלי, שבא לכאורה משום מקום; מלחינים אחרים בני זמנם גילו יחס פטרוני יותר.
האופרה של שברייה, "גוונדולין", שעלילתה נטועה באנגליה בתקופה האנגלו סקסית, נדחתה על ידי האופרה של פריז אך נחלה הצלחה בהצגת הבכורה שלה בלה מונה בבריסל, בניצוח הנרי ורדהרדט ב-1885. מכל מקום, האופרה הוסרה מן הבמה לאחר שתי הצגות בסך הכל משום שהאמרגן פשט את הרגל. על אף אכזבה רבתי זו, שברייה מצא עד מהרה מיזם לירי חדש להעסיקו - "Le roi malgré lui" ("המלך, בניגוד לרצונו") והשלים את כתיבתה תוך שישה חודשים. אבל גם הפעם פגע בו מזל ביש והצגות האופרה, שהתקבלה בעין יפה, באופרה-קומיק בפריז נקטעו כאשר התיאטרון עלה באש אחרי ההצגה השלישית.. ד'אינדי חיוה דעתו, ששברייה הרעיף מוזיקה מן היפה ביותר שכתב על "המלך, בניגוד לרצונו", אבל גינה את הלברית בטענה, ש"אנשים כל הזמן נכנסים כשהם צריכים לצאת ולהפך". למרבה המזל, (הודות לקשרי הידידות של שברייה עם הטנור הבלגי ארנסט ואן דייק וכתוצאה מכך עם המנצח פליקס מוטל, במאי תיאטרון בלייפציג ובמינכן גילו עניין בשתי היצירות ושברייה שבע נחת בכמה מסעות לגרמניה.
דעיכה ושנים אחרונות
בשנותיו האחרונות, נקלע שברייה לבעיות כספים כתוצאה מקריסת הבנקאים שלו וסבל מבריאות רופפת ומדיכאון לנוכח ההתעלמות מיצירותיו הבימתיות בצרפת. הצורך להשלים את האופרה Briséïs, שאת ההשראה לכתיבתה קיבל מטרגדיה של גתה ומהדי מלודיות של וגנר רדף אותו. בהצגת הבכורה הפריזאית של "גוונדולין", שהתקיימה לבסוף בדצמבר 1893, היה מצב המלחין החולה כזה, שבשבתו בתא התיאטרון לא הבין, כי הקהל מריע לו.
שברייה זכור בהרמוניות שלו, המרהיבות בצבעיהן, ובשליטתו בהלחנה תזמורתית. יצירותיו לפסנתר מפגינות מידה רבה של מקוריות ויופי. מן המכתבים הרבים שהותיר אחריו מתקבל רושם חי וססגוני של אופיו, רעיונותיו וחייו..
יצירתו "חג פולני" (Fête Polonaise) מהאופרה "Le roi malgré lui" ("המלך, בניגוד לרצונו") הייתה אות הפתיחה לתוכניות מחפשים את המטמון ששודרו בקול ישראל.
אסכולת האנאל
אסכולת ה"אנאל" (בצרפתית: L'École des Annales, "אסכולת ספרי השנים") היא אסכולה היסטוריוגרפית שראשיתה בשנת 1929 באוניברסיטת שטרסבורג בצרפת, שטוענת כי אין לבחון אירוע ספציפי בפני עצמו, אלא במסגרת רחבה יותר, הכוללת את הבנת התהליכים ארוכי הטווח אשר הובילו לאירוע. רק הבנתם של אירועים אלו מאפשרת הבנה שלמה של השתלשלות האירועים בפועל. האסכולה התפתחה מתוך כתב העת Annales d'histoire économique et sociale שמאוחר יותר שינה את שמו ל: ''Annales. Economies, sociétés, civilisations והחל מ-1994 נקרא Annales. Histoire, Sciences Sociales''. האסכולה וכתב העת נוסדו בידי שני היסטוריונים צרפתים: מרק בלוך ולוסיאן פבר. מקור השם: "ספרי השנים" (לטינית: Annales, "אנאלים") הקדומים.
דור ראשון - המייסדים
בלוך ופבְר הסתייגו מהתמקדות ההיסטוריוגרפיה בתקופתם בהיסטוריה פוליטית, צבאית ודיפלומטית, וכן בהיסטוריה של אירועים ובהיסטוריה של "אנשים גדולים". מנגד הם הציעו להתמקד בהיסטוריה כלכלית וחברתית, בתהליכים ארוכי טווח (la longue durée), בהיסטוריה של המנטאליות ובהיסטוריה של קיבוצי בני אדם, בראיית החברה, ולא פרטים בה. בהתאם, הם קראו לשלב את הדיסציפלינה ההיסטורית במדעי החברה וליישם בה שימוש בכלים מדעיים, כגון סטטיסטיקה, במחקר ההיסטורי. בלוך נרצח בידי הגסטפו לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה בשל השתייכותו לרזיסטאנס ופבר ששרד אחריו עמד בראש האסכולה בשנות ה-40 וה-50.
דור שני - היסטוריה טוטאלית
הדור השני של אסכולת ה"אנאל", בהנהגתו האקדמית של פרנאן ברודל, פנה בתום מלחמת העולם השנייה להיסטוריה תרבותית ולהיסטוריה של התרבות החומרית וחתר לכתיבתה של "היסטוריה טוטאלית". עם בני דורו נמנה גם ההיסטוריון רב ההשפעה של לימודי ימי הביניים - ז'ורז' דובי.
דור שלישי - היסטוריה תרבותית
הדור השלישי של אסכולת ה"אנאל", שהחל לפעול בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20, כלל את ז'אק לה גוף, עמנואל לה רואה לדורי, נתן ושטל ואת פייר נורה. במרוצת הזמן איבדה האסכולה מייחודה משהתקבלו רבים מרעיונותיה על דעתם של היסטוריונים רבים בעולם.
פוטנציאל חשמלי
באלקטרוסטטיקה, הפוטנציאל החשמלי (מסומן לרוב ב-\ \phi או ב-\varphi) הוא האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית ליחידת מטען. בעבור מטען בוחן, אותו נהוג לסמן באות q, פוטנציאל חשמלי בכל נקודה הוא היחס בין האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית של מטען הבוחן q, לבין גודל המטען.
בדומה לאנרגיה פוטנציאלית, הפוטנציאל החשמלי נקבע רק על ידי קבוע, התלוי בנקודת יחוס שניתנת לבחירה. לכן, הגודל בעל המשמעות הפיזיקלית אינו הפוטנציאל עצמו (שכאמור, לערכו האבסולוטי אין חשיבות), אלא: ההפרש בין ערכי הפוטנציאל בנקודות שונות, הפרש המכונה מתח חשמלי. גודל זה הוא העבודה ליחידת מטען שיש לבצע כנגד הכוח החשמלי, כדי להעביר מטען בוחן בין הנקודות. בעבור גופים סופיים, מקובל לקבוע את הפוטנציאל כך שהוא מקבל ערך אפס ב"אינסוף" (באופן מעשי: במרחק גדול מן המערכת הפיזיקלית); ובמקרה זה הפוטנציאל החשמלי בנקודה כלשהי שווה לעבודה (ליחידת מטען) שיש לבצע כנגד הכוח החשמלי, כדי להביא לנקודה זו מטען בוחן מהאינסוף.
הפוטנציאל החשמלי הוא פונקציה סקלרית של המרחב (כלומר: ). הפוטנציאל נמדד ביחידות של וולט במערכת היחידות SI, ובסטטוולט במערכת היחידות CGS.
הגדרה מתמטית
השדה החשמלי האלקטרוסטטי \vec E הוא שדה משמר (מקיים ). מכאן נובע קיומה של פונקציה סקלרית \ \phi מתוכה ניתן לגזור את השדה החשמלי על ידי. פונקציה זו היא הפוטנציאל החשמלי.
את הפוטנציאל החשמלי ניתן לחשב על ידי קביעת ערכו באופן שרירותי בנקודה מסוימת, ולאחר מכן ערכו בכל נקודה אחרת יחושב על ידי אינטגרציה של השדה החשמלי:
כאשר האינטגרציה מתבצעת על גבי מסילה כלשהי המחברת בין הנקודות.
משמעות פיזיקלית
הפוטנציאל החשמלי הוא לא האנרגיה הפוטנציאלית אלא האנרגיה הפוטנציאלית מחולקת במטען. לכן למכפלה  יש משמעות של האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית שיש למטען q כשהוא נמצא בנקודה \vec r  (הקשר בין פוטנציאל ואנרגיה, דומה, אם כן, לקשר בין השדה החשמלי לכוח החשמלי). כיוון שיש חופש בבחירת נקודת יחוס בה הפוטנציאל מתאפס, רק להפרשי פוטנציאל בין נקודות שונות יש משמעות פיזיקלית. הפרש זה, הקרוי מתח, הוא העבודה ליחידת מטען שיש להשקיע כנגד השדה החשמלי על מנת להעביר מטען בוחן בין שתי הנקודות. מקובל לקבוע את הפוטנציאל כך שהוא מתאפס ב"אינסוף" (במרחק גדול מן המערכת הפיזיקלית) ובמקרה זה הפוטנציאל החשמלי בנקודה כלשהי הוא העבודה ליחידת מטען שיש לבצע על מנת להביא לנקודה זו מטען בוחן מהאינסוף.
צורת הפוטנציאל קובעת את האופן בו ינועו מטענים. סימן המינוס בהגדרת הפוטנציאל גורם לכך שמטענים חיובים ינועו מפוטנציאל גבוה לפוטנציאל נמוך ואילו מטענים שליליים ינועו מפוטנציאל נמוך לפוטנציאל גבוה. באופן מדויק יותר, הכוח שיפעל על המטענים הוא בכיוון גרדיאנט הפוטנציאל עבור מטען שלילי ובכיוון הפוך לכיוון הגרדיאנט עבור מטען חיובי.
הפוטנציאל החשמלי ומשוואת פואסון
מחוק גאוס נובע כי הפוטנציאל החשמלי מקיים את משוואת פואסון: . כאשר \ \rho צפיפות המטען במרחב ו- \ k קבוע קולון.
בהינתן התפלגות מטען כלשהי \ \rho, פתרון המשוואה עבור הפוטנציאל הוא:
הפוטנציאל החשמלי באלקטרומגנטיות
בנוכחות שדה מגנטי משתנה בזמן, השדה החשמלי אינו שדה משמר ומתקיים: . לכן לא ניתן להגדיר פוטנציאל חשמלי באופן דומה למקרה האלקטרוסטטי ממנו ניתן לגזור את השדה החשמלי על ידי. למרות זאת, ניתן במקרה זה לגזור את השדה החשמלי מתוך הפוטנציאל הווקטורי \vec A והכללה כלשהי של הפוטנציאל החשמלי (פוטנציאל סקלרי \ \phi).
למרות שהשדה החשמלי אינו משמר, השדה כן משמר וניתן לגזור אותו מתוך פוטנציאל סקלרי: .
כלומר במקרה זה, אין לפוטנציאל החשמלי משמעות של אנרגיה, אך ניתן להיעזר בו ובפוטנציאל הווקטורי על מנת לקבל את השדה החשמלי:
חופש כיול
כיוון שהשדה החשמלי נגזר מתוך שילוב של הפוטנציאל הווקטורי והסקלרי, חופש הכיול של הפוטנציאל הווקטורי גורר גם חופש כיול לפוטנציאל הסקלרי. כלומר הפוטנציאלים (עבור \ \Lambda כלשהי) מתארים אותם שדות חשמליים ומגנטיים כמו.
4-וקטור הפוטנציאל
בניסוח יחסותי של האלקטרומגנטיות, מאוגדים הפוטנציאל הסקלרי והווקטורי ל-4-וקטור. 4-וקטור הפוטנציאל משמש להגדרת טנזור השדה האלקטרומגנטי.
כיכר הלחם
"כיכר הלחם" הוא הכינוי למאהל המחאה שהוקם ב"כיכר המדינה" בתל אביב בין השנים 2002–2003, ובקריית הממשלה בירושלים בשנת 2004.
המאהל הוקם על ידי הפעיל החברתי ישראל טוויטו, יחד עם עשרות מחוסרי דיור. הוא בא למחות נגד הקיצוצים בתקציבי הרווחה שהנהיגה הממשלה. המאהל הוקם בכוונה תחילה בין החנויות היקרות ביותר בישראל, כדי להמחיש את גודל הפערים החברתיים בישראל. אנשי כיכר הלחם זכו לסיוע לוגיסטי מ"האגף למשימות לאומיות" של התנועה הקיבוצית בראשות יואל מרשק, שסיפק לאנשי המאהל משרדים, גנרטור להפעלת המקום, הדרכה ארגונית וליווי צמוד.
המאבק גרר זעם רב הן מבעלי הקרקע והן מעיריית תל אביב-יפו. בעלי הקרקע בכיכר ניהלו נגדו מאבק משפטי במטרה לפנות את המאהל מהשטח אליו פלש. בחסות צו מטעם העירייה, פונו דיירי הכיכר בכוח באוקטובר 2003. לאחר פינויים מכיכר המדינה בתל אביב, הועתק המאהל אל מול קריית הממשלה בירושלים. בדצמבר 2004 פונו גם משם. עתירה כנגד הפינוי נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי ואושרה פה אחד בבית המשפט העליון.
בפסד הדין התייחסה השופטת אילה פרוקצ'יה לגבולות זכות המחאה:
שנה לאחר מכן, הקים טוויטו יחד עם ויקי קנפו (שפרשה מאוחר יותר) את מפלגת המחאה "לוחמי חברה מאוחדים - לח"ם". המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-17 וה-18, אך לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
ABC (שפת תכנות)
ABC היא שפת ציווי וסביבת תכנות שפותחה על ידי המכון הלאומי ההולנדי למחקר במתמטיקה ומדעי המחשב (CWI).
זוהי שפת תכנות אינטראקטיבית, מובנית, עילית, קלה להבנה ושימוש, שפה למטרה כללית, שיכולה להחליף למשל את BASIC, Pascal או AWK. היא איננה שפת תכנות למערכות, אך היא טובה ללימוד בתור שפה ראשונה.
ב-ABC קיימים רק חמישה טיפוסי נתונים שניתן לשלבם בקלות: Strong type (כלומר לא ניתנים להמרה לא מפורשת), אולם ללא הצהרות. המידע מוגבל רק על ידי זיכרון המחשב; תמיכה בתכנות (top-down); קינון על ידי חריצה. התוכניות ב-ABC הן לרוב קצרות פי 4 מתוכניות דומות בפסקל או C, וקריאות יותר.
ABC מכילה סביבת תכנות עם עריכה מונחית-תחביר, הצעות, משתנים נמשכים, שולחנות עבודה מרובים ואריתמטיקה עם דיוק אינסופי.
דוגמה לפונקציה אשר אוספת רשימה של כל המילים במסמך:
HOW TO RETURN words document: PUT {} IN collection FOR line in document: FOR word IN split line: IF word not.in collection: INSERT word IN collection RETURN collection
השפה הוסבה למערכות יוניקס, DOS, אטארי ומקינטוש. ABC השפיעה על תכנונה של פייתון.
ג'וזפה לוי
ג'וזפה לוי (באיטלקית: Giuseppe Levi; 14 באוקטובר 1872 – 3 בפברואר 1965) היה מדען יהודי-איטלקי, רופא ומומחה לאנטומיה.
הוא היה המורה של שלושה זוכי פרס נובל איטלקים: ריטה לוי-מונטלצ'יני, סלבדור לוריא, רנאטו דולבקו. כמו כן היה אביה של הסופרת נטליה גינצבורג, וסבו של ההיסטוריון קרלו גינצבורג. אחיו היה מבקר התיאטרון צ'זרה לוי.
ב-1926 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית של לינסי, האקדמיה המדעית העתיקה בעולם. לוי השתייך למספר ארגונים אקדמיים, ביניהם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והאקדמיה המלכותית למדעים של בלגיה. הוא זכה במספר פרסים חשובים: הפרס המלכותי של האקדמיה הלאומית של לינסי ותארים לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' שבבלגיה, מונטבידאו שבאורוגוואי וסנטיאגו שבצ'ילה.
קורות חיים
לוי נולד בטריאסטה שבאיטליה, בן למיכאל לוי ולאמה פרוג'ה. משפחתו של לוי הייתה משפחה עשירה של בנקאים יהודים. הוא השלים את לימודיו בתיכון בג'וליאנו בלימודים קלאסיים, עם התמחות בשפות ובמדעים. הוא אהב לטפס הרים והתעמלות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התנדב לוי לצבא האיטלקי ולקח חלק במבצעי המלחמה כרופא בכיר.
לוי הקדיש את כל חייו להוראה ולמחקר מדעי, והמשיך בעבודתו גם כאשר נתקל בקשיים ונאלץ להתמודד עם אירועים משבריים בחייו. שמונה מתלמידיו הפכו לפרופסורים לאנטומיה, היסטולוגיה או אמבריולוגיה.
בספרה של בתו, נטליה גינצבורג, אמרות משפחה (במהדורה הראשונה בעברית נקרא "לקסיקון משפחתי"), היא כותבת הרבה על משפחתה ועל התנהגותו: "בבית חיינו תמיד תחת הסיוט של פרצי הזעם של אבי, שהיו תוקפים אותו במפתיע, ופעמים רבות בגלל ספר שאינו במקום, בגלל זוג נעליים שלא מצא". ""התערבותו של אבי הייתה אלימה, ככל מעשיו" כך היא מספרת. בספרה "קשה לאדם לדבר על עצמו" סיפרה על התגובה של אביה לאחר ההוצאה לאור של הספר אמרות משפחה. לדבריה, אביה היה מודאג בתחילה. הוא אמר: "אני לא רוצה שנטליה תכתוב ספר שישמיץ את המשפחה שלנו", אך לאחר שקרא אותו, העיד שנהנה ממנו. עוד מספרת נטליה על יחסו של אביה לבעלה, לאונה גינצבורג. היא מספרת כך: " איש לא מצא חן בעיניו, אבל ללאונה הוא באמת התנגד. הוא חשב שהוא מכוער ושאין לו פרוטה ואחר כך גם אמר שנשקפת סכנה לחייו. אחרי שהתחתנו, הוא קיבל אותו והתחיל לחבב אותו. הוא גם נהג להגיד שלאונה הוא אדם מבריק ומשכיל מאוד." בנוסף, מספרת נטליה שאביה היה סוציאליסט מסורתי, אך לא ידע איך להיאבק בפאשיזם. בהתייחס לפאשיזם, אפיינה אותו פסימיות קבועה: "אין מה לעשות, אנחנו לא יכולים לצאת מזה עכשיו, לעולם לא נצא מזה".
לוי נפטר בטורינו ב-3 בפברואר 1965 ונקבר בבית הקברות המונומנטלי בטורינו.
פעילותו האנטי פאשיסטית
לאחר עליית הפאשיזם באיטליה ב-1922, לא הסתיר את עמדותיו נגד המשטר, ונמנה עם האישים שהתנגדו פוליטית למשטר. בדצמבר 1926, הסכים לוי להציע את דירתו כמקום מסתור לחברי פרלמנט סוציאליסטיים.
לוי נתקל בקושי רב כאשר בשנת הלימודים 32–1931 החליט המשטר הפאשיסטי להחיל את שבועת הנאמנות של הפאשיזם על הפרופסורים באיטליה. לאחר צרות רבות שנגרמו לו כתוצאה מהתנגדותו לפאשיזם, החליט לוי לחתום על השבועה, כמעט כמו כל הפרופסורים. לוי נשבע לאחר שהשר ג'וליאנו הבטיח לו כי השבועה היא פורמלית בלבד. מאחורי בחירה זו עמד הקשר החזק של לוי לחיי המעבדה והדאגה לעתידם האקדמי של תלמידיה, במיוחד לאלו המבטיחים ביותר. הוא חש חובה זו כחוקר וכמורה, כיוון שברגע שהחליט לחתום על השבועה, התקבלה הידיעה בתשואות רמות על ידי תלמידיו. אף על פי כן, שבועת הנאמנות למשטר הפאשיסטי לא מנעה מלוי להפגין את דעותיו האנטי-פאשיסטיות. הוא המשיך להשמיע את קולו בציבור במספר הזדמנויות שונות.
במרץ 1934 נעצר לוי ובילה שבועיים בכלא, למרות מעמדו החברתי. הפאשיסטים חשדו בו שתרם לפעילות המחתרתית של בנו מריו ותלמידו סיון סגרה (Sion Segre), שנמצא אשם בניסיון להכניס חומרי תעמולה אנטי-פאשיסטים משווייץ. כך, חווה לוי על בשרו את האכזריות של אמצעי הדיכוי של מדיניות מוסוליני נגד המתנגדים למשטר הפאשיסטי.
קורותיו במהלך מלחמת העולם השנייה
בשנת 1938, עם החלת חוקי הגזע באיטליה, הודח לוי ממשרת המרצה באוניברסיטה ועבר למכון לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת לייז' בבלגיה, שם ארגן מעבדה והמשיך במחקרו המדעי.
בשנת 1943 הוא עבר לראשונה לאיבארהIvrea! ולאחר מכן לאזור אסטי. למרות חוסר היציבות של מצבו ומקום הימצאותו, הקדיש לוי את עצמו בתקופה זו לטיפול במהדורה השלישית של "אמנות ההיסטולוגיה" ולניסוח המונוגרפיה שלו על גדילה והזדקנות. הוא הצליח להגיע לפירנצה ונשאר שם עד סוף המלחמה.
לימודיו ופעילותו המחקרית
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים במכון לפתולוגיה כללית בשנת 1895, הפך מיד לעוזר בקליניקה הפסיכיאטרית של סאן סאלבי בפירנצה בראשותו של טנצי (E. Tanzi) מטריאסטה. במהלך שלוש השנים שהקדיש לוי לעבודה זו, לא הראה עניין מיוחד בפעילות קלינית והקדיש עצמו למחקר המאפיינים המורפולוגיים והביולוגיים של תאי עצב.
אורי רווח
ביוגרפיה
נולד בנהריה לאם מתוניס ואב ממרוקו. גדל בעכו עד גיל 6 אז עבר לשכונה ד' בבאר שבע. אביו נפטר כשהיה בן 14. למד בבית הספר החקלאי "אשל הנשיא". אל עולם העיתונות נכנס בעקבות ספר של דבורה עומר שהכיר, בו מסופר על הרצל, שהיה עיתונאי, ובהשראתו התחיל להוציא עיתון בבית הספר שבו למד. בצעירותו היה כתב במקומון "שבע" וב"מעריב לנוער". בשנת 1990 החל לשרת בגלי צה"ל, שם היה כתב לענייני עבודה ורווחה. בשנת 1994 עבר לחברת החדשות, אף שם שימש כתב לענייני עבודה ורווחה ותחומי כיסוי נוספים. בסוף שנות ה-90, במהלך עבודתו בערוץ 2, החל בתהליך של חזרה בתשובה ולמד במכון מאיר. התקרב לחסידות חב"ד.
ג'וזפה לוי
לימודיו ופעילותו המחקרית
ריטה לוי מונטולצ'יני, זוכת פרס נובל שגם הייתה תלמידתו, סיפרה שבמהלך מלחמת העולם השנייה היא הקימה מעבדה ביתית בביתה בטורינו. לוי שברח מבלגיה בעקבות תקיפת הנאצים, חזר לטורינו והצטרף למחקרים שלה במעבדה שהקימה.
אורי רווח
ביוגרפיה
בשנת 2001 פרש מערוץ 2 כדי לשמש יועץ תקשורת של שר הדתות אשר אוחנה.
ג'וזפה לוי
לימודיו ופעילותו המחקרית
בשנת 1945 חזר לוי ללמד ולעמוד בראש מכון המחקר בטורינו, ממנו הוא פרש בשנת 1948. עם זאת, הוא המשיך בפעילותו המדעית כמנהל המרכז לחקר וצמיחה של המועצה הלאומית האיטלקית למחקר.
אורי רווח
ביוגרפיה
עם סיום עבודתו במשרד הדתות התקבל לעבודה בערוץ 1, שם הוא הועסק במחלקת המורשת של הערוץ וככתב במהדורה המרכזית "מבט לחדשות" המסקר תחומי דת ויהדות ופרש משם לאחרי כמה שנים. כמו כן הגיש תוכניות ב"רשת מורשת". בשנת 2007 יזם הכנסת ספר תורה לבית הכנסת בבניין רשות השידור.
רווח הגיש את תוכנית "פנימה" בימי ראשון עד רביעי ואת "מלווה מלכה" במוצאי שבת, בתאגיד השידור הציבורי כאן מורשת. בשנת 2020 פוטר מהערוץ.
ג'וזפה לוי
מחקריו המדעיים
תחום נוסף שאותו חקר לוי היה תרביות רקמות במבחנה, תחום שנוסד על ידי האריסון (R.G Harrison) ב-1910 ושוכלל שנה לאחר מכן על ידי A Carrel. לוי היה בין החוקרים הראשונים שהשתמשו בטכניקה זו והוא השתמש בה במחקריו. בין היתר, חקר את ההתנהגות של המיטוכונדריה בתאים חיים, מבניהם ומאפייניהם הביולוגיים של תאים, במיוחד אלו של תאי עצב. לוי הביע עניין מיוחד בחקר רקמות עצביות. אחרי מספר התבוננויות במאפיינים מסוימים של תאי עצב, שהוערכו על ידי מדענים זרים, הוא ערך מחקר מקורי על השינויים של המרכיב הכרומופילי בציטופלזמה של תאי עצב של אלמנטים אלו בחיות רדומות. בנוסף לכך, לוי הקדיש תשומת לב רבה לדינימיקה של התפתחות צורות אנטומיות.
אורי רווח
ביוגרפיה
באפריל 2021 הצטרף לרדיו "קול ברמה" למשך חודש.
ג'וזפה לוי
מחקריו המדעיים
בשנת 1927 החל לוי בתוכנית מחקרית נרחבת על ההיבטים המורפולוגיים של הזדקנות רקמות ואיברים.
אורי רווח
חיים אישיים
רווח נשוי לטלי. הוא אב לשישה ילדים מנישואיו הראשונים עם אשתו דקלה, ולבת מהנישואים השניים. מתגורר בביתר עילית.
כורדיסטן הטורקית
כורדיסטן הטורקית או צפון כורדיסטן (בכורדית: Bakurê Kurdistanê) הוא מונח המתייחס לחלקים של טורקיה במזרח אנטוליה ודרום-מזרח אנטוליה שבהם הכורדים מהווים את הקבוצה האתנית השולטת. גודלם של השטחים הנ"ל תואם לערך את שטחה של ארמניה המערבית ההיסטורית, וגאוגרפית את שטחה של רמת ארמניה. "המכון הכורדי של פאריס" העריך, כי בטורקיה חיים כ-20 מיליון כורדים.
ככלל, רואים הכורדים את דרום-מזרח טורקיה כאחד מארבעת חלקיה של "כורדיסטן הגדולה", הכוללת גם חלקים מצפון סוריה (רוז'אבה או מערב כורדיסטן), צפון עיראק (דרום כורדיסטן) וצפון-מערב איראן (מזרח כורדיסטן או כורדיסטן האיראנית).
המונח "כורדיסטן הטורקית" משמש לעיתים קרובות בהקשר של לאומיות כורדית, מה שהופך אותו למונח שנוי במחלוקת בטורקיה. לכן ישנה עמימות בהקשר זה, ולמונח יש משמעות שונה התלויה בהקשר. במונח זה נעשה שימוש במאמרים מדעיים וכלי תקשורת חדשותיים כדי להתייחס לאזורים בדרום-מזרח טורקיה, שבהם יש אוכלוסייה כורדית משמעותית.
טוני רובינס
אנתוני (טוני) רובינס (באנגלית: Anthony Robbins; נולד ב-29 בפברואר 1960, קליפורניה, ארצות הברית) הוא מרצה, מנטור ויועץ אישי (קואוצ'ר), איש עסקים וסופר אמריקאי. נחשב לאחד המנטורים המפורסמים והמצליחים בעולם.
רובינס ידוע בכך שהוא מקיים ומעביר סמינרים גדולים וכן הרצאות העוסקים באימון אישי, בהתמודדות עם פחד ובהצלחה בחיים.
ביוגרפיה
רובינס נולד בצפון הוליווד, קליפורניה, בשם Anthony J. Mahavoric. הוא הבכור מבין שלושת אחיו. כשהיה בן 7 הוריו התגרשו, ולאחר מכן נישאה אמו מספר פעמים. בין היתר, נישאה אמו לג'ים רובינס, לשעבר שחקן בייסבול מקצועי למחצה, אשר אימץ את אנתוני כשהיה בן 12.
רובינס גדל בגלנדורה שבקליפורניה ולמד בבית הספר התיכון של גלנדורה. בנעוריו, נהג לעבוד בעבודות שיפוצים כדי לכלכל את אחיו הקטנים. במהלך גיל ההתבגרות חווה צמיחה מהירה בגובהו של כ-25 ס"מ, צמיחה אשר יוחסה מאוחר יותר לגידול בהיפופיזה (בלוטת יותרת המוח). רובינס שיתף לא-פעם כי בתקופת הנעורים החיים בביתו היו קשים וכי הוא חווה התעללות רבה מצד אמו. בראיון עמו סיפר כי בגיל 17 עזב את ביתו כשרק בגדיו לגופו ומעולם לא חזר, וזאת מאחר שאימו הייתה אישה קשת-יום, אלכוהוליסטית ומכורה לסמים, וכי היא נהגה לרדוף אחריו עם סכין בידה; רובינס העיד כי הוא סבל מדימוי עצמי נמוך וכי הוא לא הצליח בתחילת דרכו.
לאחר מכן, רובינס עבד כאיש תחזוקה. עד גיל 27 נהג לגור במכונית חיפושית חבוטה, וממנה עבר לדירה קטנה ומוזנחת שגודלה לא עלה על 37 מ"ר. בתקופה זו, השתכר פחות מ-45 דולר בשבוע, לדבריו הוא רחץ כלים באמבטיה כי לא היה לו כיור במטבח.
מזלו התחלף כאשר הכיר את ג'ים רוהן, גורו רוחני להתפתחות אישית, ששינה את מסלול חייו. בתחילת דרכו היה רובינס איש מכירות של תוכנית סמינרים של רוהן.
קריירה
בהמשך, הכיר את שיטת ה-NLP ופיתח קריירה כמאמן להתפתחות אישית באמצעות סמינרים, קלטות אודיו וספרים. רובינס כתב מספר רבי מכר בתחום ההתפתחות האישית, בהם: "להעיר את הענק שבפנים" ו"כוח בלתי מוגבל". שני הספרים תורגמו לעברית. כמו כן, החל בהפצת קלטות להתפתחות אישית המבוססות על הספרים. כמאמן עסקי ואישי ליווה ארגונים ואנשים מובילים בתחומם כמו ביל קלינטון, מארק בניוף וספורטאים מובילים, למשל: שחקני קבוצות הכדורסל גולדן סטייט ווריורס ודאלאס מאבריקס.
סמינרים
רובינס מקיים כבר מספר שנים סמינרים של העצמה אישית, רובם בנושאי "עזרה עצמית" ו"חשיבה חיובית" שידועים בעיקר בעקבות המופעי במה - קהל, שבירת הקרשים וההליכה על גחלים לוחשות.
בשנת 2016 יצא הסרט "אני לא הגורו שלכם" בנטפליקס הסוקר את אחד הסמינרים בשם "פגישה עם ייעודך".
פילנתרופיה
הסמינרים אותם הוא מעביר מתקיימים באמצעות העמותה ״רובינ'ס מחקרים בינלאומיים״.
חאשי
חאשי (בארמנית: Խաշ; בגאורגית: ხაში; באזרית: Xaş) הוא מרק מרגלי פרה או ממעי פרה, המתבשל במשך לילה שלם על אש נמוכה. המרק נפוץ מאוד בארמניה ובגאורגיה. את החאשי נהוג לשתות מוקדם בבוקר יחד עם כוסית קטנה של וודקה, שעל פי האמונה מבטלת את השפעת המרק הכבד.
הנרי פיץ' רובינסון
הנרי פיץ' רובינסון (באנגלית: Henry Peach Robinson; 7 ביולי 1830 – 21 בפברואר 1901) היה צלם פיקטוריאליסט אנגלי, שנודע בעיקר בזכות שימוש נרחב בצילום מבוים מורכב - שילוב נגטיבים רבים ליצירת דימוי יחיד (Combination Printing), שיטה אותה למד מהצלם אוסקר גוסטב ריילנדר ומאוחר יותר, בזכות כתיבת הספרים הראשונים להסברת אומנות הצילום.
ביוגרפיה
הנרי פיץ' רובינסון נולד בעיירה לדלאו (Ludlow) במחוז שרופשייר (Shropshire) שבמערב מרכזה של אנגליה. הוא היה הבוגר מבין ארבעה אחים להוריו, ג'ון ואליזה רובינסון. בצעירותו למד רישום וציור, ובשנת 1851 החל לצלם. חמש שנים מאוחר יותר, לאחר שפגש בצלם והרופא יו ולש דיאמונד (Hugh Welch Diamond), החליט רובינסון להקדיש עצמו למדיום הצילום. באותה שנה (1856), פתח סטודיו לצילום מסחרי בעיירה למינגטון (Leamington) והקים, יחד עם הצלם ריילנדר את "אגודת הצילום של ברמינהם" (Birmingham Photographic Society).
ב-1875 שותפותו עם שריל הופסקה, אך רובינסון המשיך בעסקיו עד לפרישתו בשנת 1888. ב-1891 התפטר מ"אגודת הצילום המלכותית" בגלל סכסוכים פנימיים ועבר ל"אחוות הטבעת" -Linked Ring society, בה הוא היה פעיל עד 1900, כשקיבל תואר כבוד מאגודת הצילום המלכותית.
רובינסון נפטר בשנת 1901 בטאנברידג' וולס.
על עבודתו
מפתח הטכניקה היה ככל הנראה הצלם הצרפתי Gustave Le Gray  בשנת 1856.
בטכניקה זו מצלמים אלמנטים שונים בתמונה בנפרד (על רקע שחור) כאשר כל אלמנט ממוקם במיקום הסופי שלו בתמונה, ומקבל את התאורה האופטימלית לו. בשלב הבא מערימים את הנגטיבים אחד על השני, ומדפיסים כרגיל. (הרקעים השחורים מופיעים לבנים בנגטיב, כלומר שקופים). טכניקה זו מחייבת תכנון מפורט מראש ובנית סקיצות, פעולות שיגרתיות אצל אמני ציור.
רובינסון כאמור, היה פיקטוריאליסט והושפע מתנועת הפרה-רפאליטים ומהתפיסות האסתטיות של ג'ון ראסקין. בתקופה הפרה-רפאליטית שלו הוא האמין שניתן, דרך הצילום, להשיג רגעים של משמעות על-זמנית - זאת גם דרך שימוש בתיאור רקע ימי-ביניימי (בדומה לרעיונותיו של ראסקין). בכך הוא למעשה הקדים את ג'וליה מרגרט קמרון והסימבוליסטיים. לפי מכתביו, רובינסון, הושפע גם מהצייר האנגלי הרומנטי ויליאם טרנר ומהצייר הפרה-רפאליטי אדוארד ברן-ג'ונס.
על תצלומיו
תצלומו המפורסם ביותר, "נמוגה לאיטה" ("Fading Away") משנת 1858 נתפס כפופולרי ומורבידי כאחד. נושא התצלום - נערה גוססת בחברת משפחתה - גרם לרוח תזזית בדעת הקהל של המאה התשע-עשרה. היסטוריון האמנות באומונט ניוהול (Beaumont Newhall) כתב על כך:
התצלום הורכב מחמישה נגטיבים שונים:
למרות המבנה המורכב, הצליח ליצור אשליה כאילו נלקח בחשיפה אחת של לוח הצילום, זאת למרות. יחד עם נושא התצלום, הסגנון הציורי של הפיקטוריאליזם היה כאן גורם משמעותי מבחינה אמנותית. הסימבוליזם פה מחוזק על ידי סידור הפירות במרכז והנוכחות הציורית הדרמטית של צורת ה-V של העננים - צורה אשר נראית כמצביעה או מוליכה אל הנערה הגוססת. כדאי לתת את הדעת גם לצורת המשולש שהנשים יוצרות (גם שתי הנערות לעצמן וגם שלשת הנשים), המשולשים בבסיס השולחן, השימוש בכפלים השונים בווילונות ובחצאיות והדחיסות של החלל שבין הנערה והקיר.
תצלום מפורסם נוסף שלו (המורכב על-פי אותה שיטת הדפסה) נקרא "העלמה משאלוט" ("The Lady of Shalott") משנת 1861, ומתאר גם הוא גיבורה גוססת. התצלום הוא אילוסטרציה לקטע משיר בעל אותו שם מאת אלפרד טניסון, ולמעשה מעלה טענה שצילום יכול לפרש שירה, או במילים אחרות, לתאר סיטואציות מדומיינות. גם תצלום זה ספג ביקורות. נטען שנושאו (והקשרו הפרה-רפאליטי) חרג מהגבולות ה"הולמים" של הצילום.
כך, לאחר שתי עבודות מעוררות מחלוקת, רובינסון ביקש לדבוק בתמות מוכרות יותר בסגנון "חיי זמננו" או "חיי היומיום", ז'אנר אנגלי שכיח לתקופה. למרות זאת הוא לא הפסיק להתעקש ולנסות ליצור צילום שיתקבל כאמנות. במשך חמישים השנים הבאות יצר רובינסון תצלומים שחיקו את ז'אנר הציור הבריטי (British genre painting) המתאר את חיי הכפר..
כתיבתו
רובינסון כתב במהלך חייו תשעה ספרים ומעל מאה וחמישים מאמריםספרו, Pictorial Effect in Photography משנת 1869, נקרא רבות והפך לטקסט חשוב על צילום במהלך המאה התשע-עשרה. בספר זה, רובינסון כותב על משנתו האסתטית בהתאם לגישה הפיקטוריאליסטית שלו. הספר מיועד בעיקר לצלמים מסחריים ובו קיים עידוד ליצירת דימויים נעימים דרך עקרונות של קומפוזיציה ושל תאורה מתחום האמנות הפלאסטית. רובינסון בין היתר, מבקש ללמד את הקורא ולספר על המיומנויות ההיכרחיות ועל הדרישות החשובות, לפי ראות עניו, שלהן צלם "טוב" צריך לשים לב על-מנת להיות מוכשר באמנותו. לדוגמה, על צלם "טוב" להימנע מנושאים שכיחים ומוכרים מדי. כך, אחת מהדרישות כלפי הצלם היא שירכוש את:
ספרים מוכרים נוספים שכתב הם: Picture Making by Photography משנת 1884, Photography as a Business משנת 1890, The Elements of a Pictorial Photograph משנת 1896.
חנגי
חֶנַגי (בגאורגית: ხენაგი) הוא מאכל גאורגי, שמרכיביו הם טפלי עוף (קורקבנים, לבבות, גרונות) ואגוזי מלך טחונים.
אוניברסיטת פורטסמות'
אוניברסיטת פורטסמות' (באנגלית: University of Portsmouth) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בעיר פורטסמות' שבאנגליה. באוניברסיטה יש מגוון רחב של מקצועות שניתן ללמוד, כגון רפואה, יחסים בין-לאומיים, מתמטיקה וקרימינולוגיה.
דיקטטורה של הפרולטריון
דיקטטורה של הפרולטריון הוא מושג שטבעו קרל מרקס ופרידריך אנגלס בספרם המניפסט הקומוניסטי.
משמעות המושג, שמופיע במחשבה המרקסיסטית והקומוניסטית, הוא שליטה בלעדית של מעמד הפועלים על אמצעי השלטון ועל אמצעי הייצור. מרקס טען שבמדינות הבורגניות ישנה "דיקטטורה של הבורגנות": גם אם יש בהן דמוקרטיה היא משרתת רק את בעלי-ההון, מכיוון שכל המערכת הפוליטית דואגת לחיזוק העשירים: למשל, בשל חוקי הבחירות ועלויות הפרסום חסרי אמצעים לא יכולים להתמודד שווה בשווה מול בעלי ההון, ובשל חוקי הקניין הליברליים, לא ניתן לשנות את מבנה הבעלות על אמצעי הייצור. בניגוד לדיקטטורה של הבורגנות, הדיקטטורה של הפרולטריון, שאמורה, לפי מרקס, לקום אחרי מהפכה סוציאליסטית, תהיה דמוקרטיה פועלית. לדוגמה, עובדי מפעל ייבחרו את מנהליו. כמו כן, בדיקטטורה של הפרולטריון העובדים ייקבעו את מוסדות השלטון. על פי מרקס, הדיקטטורה של הפרולטריון היא השלב האחרון בדרך לקומוניזם, שהוא "הדמוקרטיה של הפרולטריון", בו כבר אין שלטון מרכזי.
ויליאם פוקסוול אולברייט
חייו
אולברייט, נוצרי מתודיסט, נולד בצ'ילה לזוג מיסיונרים פרוטסטנטים. בילדותו נפגעה ידו השמאלית בתאונה בחווה של סבו והיא נותרה משותקת. נישא בירושלים (1921) לד"ר רות נורטון.
קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס (בולטימור) בשנת 1916 על תיזה בנושא אפוס המבול האשורי. בשנים 1922–1923 ניהל את בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים. משנת 1929 ועד 1959 כיהן כפרופסור למדעי המזרח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 1957 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים וב-1969 קיבל את תואר יקיר ירושלים.
אולבריט ערך חפירות ארכאולוגיות ברחבי המזרח התיכון, רבות מהן בארץ ישראל, מהן ראויות לציון מיוחד החפירות שערך בגבעת שאול, תל בית מירסים (שאותה זיהה עם דביר המקראית), בית צור ובית אל. בין מחקריו הבולטים ניתן לציין את אימות מקוריותן של מגילות מדבר יהודה, חקירת חותמות למלך מתקופת חזקיהו, וחשיפה ראשונה בארץ ישראל (1923) של רוגם סמוך לירושלים.
מתגעגעת
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי ג'וני גולדשטיין. השיר הוא בסגנון פופ רוק.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-3 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלה נתן גושן לערוץ היוטיוב שלו ב-26 במרץ 2019.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17 מיליון.
אליה ואהי
ספה אליה ואהי (בצרפתית: Sepe Elye Wahi; נולד ב-2 בינואר 2003 בקורקורון שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מונפלייה מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים
ואהי גדל במחלקות הנוער של סירן, קן, מונפרמיי ומונפלייה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-16 בדצמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 0–2 למץ במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל הצרפתית לעונת 2020/2021. ב-15 בינואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 למונקו במסגרת הליגה.
ג'ק קאטינג
'''ג'ק א. קאטינג (באנגלית: Jack A. Cutting'''; 19 בינואר 1908 – 17 באוגוסט 1988) היה מפקח תוכן בינלאומי ואנימטור אמריקאי באולפני ההנפשה של וולט דיסני, שם עבד במשך 46 שנים.
ביוגרפיה
קאטינג נולד ב-9 בינואר 1908 בעיר ניו יורק. הוא למד במכללת אוטיס לאמנות ועיצוב, שם פגש את טיירוס וונג, וילפרד ג'קסון וג'ון האנץ' וסיים את לימודיו בשנת 1929. חבר הפנה אותו לאולפני וולט דיסני שהיו אז בהתחלתם, שם התקבל לעבודה לקבוצה של 19 אנימטורים באוגוסט/ספטמבר 1929. הוא עבד לצד וולט דיסני עצמו והרוויח 18 דולר לשבוע, ולעיתים קרובות עבד שעות נוספות ללא תשלום. הוא עבד בכמה מחלקות שונות, החל כאנימטור, עבר לבמאי ואחר כך לעוזר במאי; הוא היה גם עוזרו של דייוויד הנד. כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, דיסני הגיש את הניירת הדרושה כדי לוותר על עובדיו משירותם כדי שהחברה תוכל לביים סרטי אימון לצבא. קאטינג עמד בראש מחלקת העריכה במשך שנה במהלך המלחמה. קאטינג היה אחד ממספר העובדים ששיחקו פולו עם וולט דיסני; הוא גם נשלח "לחפש קרוסלות באירופה" לאחר שלדיסני היה רעיון לפארק שעשועים. בשנת 1939 זכה סרטו "הברווזון המכוער" בפרס האוסקר לשנת 1940 בנושא הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
לאחר שהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" הופץ, קאטינג שכנע את רוי דיסני לתת לו לעבוד עם האיש שנשכר לדיבוב הסרט; הוא הפך במהירות לעוזר דיבוב וב-1938 היה ראש מחלקת החוץ בדיסני. בתפקיד זה, הוא פיקח על עבודת התרגום והדיבוב בכל רחבי העולם, ונסע מספר פעמים לעבוד עם צוותים שונים. הוא פיקח על דיבובם ומצא מדבבים לגרסה השוודית של הסרט "דמבו הפיל המעופף", הגרסה הצרפתית לסרט "מרי פופינס" והגרסה היפנית ל"101 כלבים דלמטיים". הוא היה בין המובילים בסנכרון צליל ותמונה. הוא כיהן בתפקידו במחלקת החוץ עד פרישתו בשנת 1975.
קאטינג ואשתו קאמיל חיו בפריז בזמן שקאטינג ביצע עסקים באירופה. היה להם לפחות בן אחד, פיל. קאטינג נפטר ב-17 באוגוסט 1988 בצפון הוליווד, קליפורניה.
KIC 8462852
באוקטובר 2015 קיבל הכוכב סיקור תקשורתי נרחב בגלל השערות שטענו כי עקומת האור החריגה של הכוכב יכולה להצביע על פעילות המקושרת לחיים מחוץ לכדור הארץ. במאי 2017 חזרה התופעה וטלסקופים מרחבי העולם החלו מכוונים לעבר הכוכב כדי ללמוד על התופעה.
מדידות נוספות
כיוון שלא נמצאה מחזוריות בניבוי התופעה, נדרש לעקוב אחר הכוכב באופן רציף ובמספר אורכי גל. אסטרונומים פתחו בקמפיין מימון המונים כדי לעקוב אחר הכוכב באופן שוטף באמצעות הטלסקופ בלוס קמברס. ב-19 במאי 2017 אותרה ירידה משמעותית בבהירות הכוכב, ואסטרונומים ברחבי העולם הפנו את הטלסקופים במגוון אורכי גל כדי לעקוב אחר התופעה בזמן אמת.
השערות
בהתבסס על הסיווג הספקטרלי של הכוכב, לא ניתן לייחס את השינויים הגדולים בבהירות לכוכב משתנה, לכן עלו מספר השערות לגבי קיומו של חומר המקיף את הכוכב וחוסם את האור. אף אחת מההשערות לא הצליחה להסביר את נתוני התצפית באופן מלא.
השערה אחת היא שההפחתה באור מקורה בענן שביטים מפוררים המקיפים את הכוכב במסלול אליפטי שמרחקו מהכוכב הוא כמרחק של עננת אורט מהשמש. בתרחיש הזה כוח המשיכה מכוכב קרוב גורם לשביטים, לנוע לכיוון הכוכב. ראיות התומכות בהשערה כוללות את העובדה שלכוכב יש בן זוג ננס אדום במרחק קטן יחסית של 132 מיליארד קילומטרים (885 יחידות אסטרונומיות). עם זאת, הרעיון שיש כמות רבה כל כך של כוכבי שביט המקיפים את הכוכב, שמסוגלת לחסום כ-22% מאורו, מוטל בספק.
השערה נוספת היא שהכוכב נכנס לאחרונה לשדה אסטרואידים אך תרחיש של התנגשות מסיבית בכמות גדולה של גופים אמור ליצור ענן חם שזוהר באור תת-אדום, אך במדידות ספקטרוסקופיות ברזולוציה גבוהה שהתבצעו וכן ניתוח של ספקטרום האנרגיה הנפלטת לא הראו שקיימת פליטה משמעותית בתחום התת-אדום, ובכך נשללה ההשערה. השערה נוספת היא התנגשות של שני כוכבי לכת שיצרה ענן גדול של שברים, אך אירועים כאלה הם נדירים ביותר ומאוד לא סביר שטלסקופ החלל קפלר אכן צפה באירוע מסוג זה.
האסטרונום ג'ייסון רייט מעלה השערה שהאובייקטים שגורמים להבהוב הכוכב הם חלק ממבני-על שנבנו על ידי יישות מחוץ לכדור הארץ, בדומה לכדור דייסון, כדור היפותטי שנבנה סביב הכוכב על ידי ציוויליזציה מתקדמת, במטרה לקלוט את האור מהכוכב ולנצלו לשימוש כאנרגיה. בפרויקט סט"י מתכננים להפנות את צלחות הרדיו לכיוון שהכוכב על מנת לבדוק שידורי רדיו ממנו.
הר הגלבוע
הגלבוע הוא רכס הרים בישראל, המהווה את השלוחה הצפון־מזרחית של הרי השומרון.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 נקרא הרכס ג'בל פקועה, על שם היישוב פקועה השוכן בו.
גאוגרפיה
כיוונו הכללי של הרכס הוא דרום-מזרח–צפון-מערב, אורכו כ-18 קילומטר ורוחבו כ-8 קילומטרים. רכס הגלבוע מורכב מ-11 פסגות, הגבוהה בהן היא פסגת מלכישוע (536 מטר). חלק מהפסגות הנוספות הן הר אבנר (499 מטר), הר ברקן (497 מטר), הר יצפור (475 מטר), הר לפידים (434 מטר), הר אחינעם (451 מטר), הר אבינדב (440 מטר) והר שאול (302 מטר). גבולות הרכס הם נחל בזק בדרום, עמק יזרעאל במערב, עמק חרוד בצפון ועמק הירדן ממזרח.
ברוב שטחו של הגלבוע האקלים הוא ים-תיכוני ויורדים בו כ-450 מ"מ משקעים בשנה. על פסגת ההר עובר קו פרשת המים העילי של ארץ ישראל, וזו הנקודה המזרחית ביותר בה עובר קו זה, כ-12 ק"מ בקו אווירי מהירדן.
כ-7,200 דונם משטח ההר הוכרזו כשמורת טבע.
גאולוגיה
המאפיינים הטבעיים של הר הגלבוע הם סלע גיר קשה. הרים תלולים וצמחייה רבה ומגוונת. הסלעים העיקריים המרכיבים את ההר הם דולומיט, גיר, קירטון, צור ובזלת.
יחידות הסלע הנחשפות בשולי הגלבוע משתייכות לחבורות יהודה, הר הצופים, עבדת, טבריה וים המלח. החבורות העיקריות הן:
במחצבות בשולי הגלבוע: מחצבת גדעונה, מחצבת בית-אלפא ומחצבת אבינדב מבוצעות בדיקות גאולוגיות כאשר יש תוכנית להפוך את מחצבת חפציבה, מחצבה נטושה, לאתר פתוח לתצוגה גאולוגית. על המחצבה נאמר
מהאן אייר
מהאן אייר (בפרסית: هواپیمایی ماهان) היא חברת תעופה איראנית בבעלות פרטית שבסיסה בטהראן, איראן. היא מפעילה שירותי טיסות פנים וטיסות בינלאומיות סדירות למזרח הרחוק, למזרח התיכון, למרכז אסיה ולאירופה. בסיסי הבית העיקריים שלה הם נמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני בטהראן ונמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד.
הר הגלבוע
המעיינות
מהרכס נובעים יותר מעשרה מעיינות - השופעים שבהם נמצאים ברובם למרגלות ההר. בחלקים הגבוהים של ההר, נובעים מעיינות שכבה, המקבלים את מימיהם מגשמי ההר, 400 -500 מ"מ בשנה: עין שאול, עין נורית ועין הסמל. לרגלי ההר נובעים קבוצת מעיינות שופעים יותר: עין יזרעאל, מעיין חרוד, עין שוקק, עין מודע ועין עמל בגן השלושה (הסחנה). מעיינות אלה מקבלים את מימיהם מאקוויפר ההר, מאגן היקוות של צפון השומרון.
המעיינות פורצים בבסיס הרי הגלבוע בשל חשיפת השכבות הנושאות מים לאורך העתק גלבוע כרמל. בעקבות יצירת ההעתקים הופיעו בשטח המגע בין עמק בית שאן לבין הרי הגלבוע נביעות המים המרובות. שפע המעיינות הביא לכך שעל פי בקשת מועצה אזורית בקעת בית שאן שונה השם של האזור ל"עמק המעיינות". שפע זה גרם גם ליישובי הסביבה לפתח את תחום התיירות במקביל לחקלאות המסורתית.
הצומח
הר הגלבוע מתאפיין בצמחייה מסוג "בתה ים תיכונית" (צורת צמחייה בה שולטים בשטח בני שיח, שגובהם אינו עולה על 50 ס"מ, בשילוב עם צמחים עשבוניים). בגלבוע גדלים מאות מינים של צמחים היוצרים בעונת הפריחה מרבדי פריחה מרהיבים, ובהם כלניות, נוריות, צבעוני ההרים, שבטן לבן ופרגים. הייחודי שבהם הוא אירוס הגלבוע פורח בסוף מרץ ותחילת אפריל. אירוס הגלבוע נחשב מין אנדמי, הגדל רק בגלבוע ובצפון השומרון.
מהאן אייר
מאז 2011
ב-12 בדצמבר 2011, משרד האוצר האמריקני הודיע על מאהן אייר כתומכי חומרים ותחבורה בטרור, בגלל "מתן תמיכה כספית, חומרית וטכנולוגית לכוח קודס. מאהן אייר, שבסיסה בטהרן, מספקת תחבורה, העברות כספים ושירותי נסיעות לאנשי משמרות המהפכה".
הר הגלבוע
הצומח
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נטעה קרן קיימת לישראל בגלבוע כ-20 אלף דונם של עצים, רובם ככולם אורנים.
החי
בגלבוע נמצאים בעלי חיים רבים כמו צבאים, זאבים, חזירי בר, ארנבים, שפני סלע, עטלפי פירות וקיפודים. כמו כן, נמצאים בגלבוע יונקים קטנים כמו מריון מצוי, גרביל הסלעים, עכבר הבית ונברן השדה. בהר נמצאים החיוויאי והצופית ונחשים כמו האפעה, צפעון שחור ועין החתול האדמדם. זוחלים המצויים בהר הם הקמטן, החומט המנומר, חומט הפסים, חומט ננסי וחומט נחשוני וכן חרדון מצוי, צב היבשה והזיקית.
היסטוריה
הגלבוע מוזכר בתנ"ך בספר שמואל, בסיפור על נפילת שאול ובניו במלחמה נגד הפלשתים כמקום שבו נפלו הבנים והתאבד שאול ובקינתו של דוד. בתנ"ך לא נזכרים יישובים על ההר, אבל במסגרת ההתיישבות הוקמו מספר יישובים ששמם שואב השראה מהקינה כדוגמת שדי תרומות.
בתקופה הביזנטית התקיים יישוב קטן בחלקו הדרום מזרחי, שאת חורבותיו ניתן לראות גם כיום.
קרב קטן בין צבא הממלכה הצלבנית לסולטאן צלאח א-דין התרחש למרגלות הגלבוע ב-1183.
לפני מלחמת העצמאות היו בגלבוע כ-15 כפרים ערבים, כפרים אלו שימשו בסיסים לכנופיות בתקופת המרד הערבי ומלחמת העצמאות, במלחמת העצמאות כבש צה"ל את מחציתו הצפונית של הגלבוע עד שולי הרכס ובמלחמת ששת הימים נכבש גם יתר הגלבוע. כיום מצויים על ההר 12 כפרים ערביים ו-5 יישובים יהודיים: מלכישוע, מירב, מעלה גלבוע, גן נר ונורית, בעבר הייתה תוכנית להקמת יישוב שישי בשם "מיכל" אולם תוכנית זו נגנזה לאחר שהחברה להגנת הטבע התנגדה להקמה בגלל הפגיעה הסביבתית שתיגרם.
ייצור חשמל
על הר הגלבוע נבנית תחנת הפקת חשמל בשיטת "אנרגיה שאובה". במערכת נבנים שני מאגרי מים, העליון על פסגת ההר בסמוך לקיבוץ מעלה גלבוע והתחתון למרגלותיו ליד קיבוץ רשפים. בין המאגרים מחבר צינור אנכי בגובה 500 מטר. הזרמת המים מהמאגר העליון לתחתון מאפשרת הפקת 300 מגה-וואט למשך כ-10 שעות. המערכת אמורה להיכנס לפעולה תוך 90 שניות, מה שיאפשר מענה מהיר לתקלות ברשת החשמל. העלאת המים בחזרה למאגר העליון אורכת כ-13 שעות ודורשת כ-380 מגה וואט, אך אמורה להתבצע בשעות הלילה, בהן תעריף החשמל זול משמעותית. סיום בניית הפרויקט מתוכנן לחודש יוני 2018.
סמוך לקיבוץ מעלה גלבוע ניצבת גם חוות הרוח במעלה גלבוע ובה 14 טורבינות רוח להפקת חשמל.
אזכורים בזמר העברי
הר הגלבוע מוזכר בכמה שירים ופזמונים עבריים מוכרים, ובהם: "בהר הגלבוע" של לאה נאור ("יבש הקיץ בעתו בהר הגלבוע, נשען שאול על חניתו בהר הגלבוע"), "שיר העמק" של נתן אלתרמן ("באה מנוחה ליגע", ובהמשך: "אופל בהר הגלבוע, סוס דוהר מצל אל צל"), "בת שישים" של דידי מנוסי (שורת הפתיחה: "את ראשו של הגלבוע מישהו צבע אדום"), "זמר" של אברהם שלונסקי ("לא אורחת גמלים ירדה לכרוע, לא דבשת היא אל מול כוכב, זה הרים, הרים שבגלבוע, הררים צופים אלי מרחב"), "יעלה ויבוא" של יורם טהרלב ("על גלבוע כגבעול יעלה נורא המלך, יעלה נורא המלך והחרב בלבבו"). "שיר על רעי" של דני בירן ("כמו גם שאול וכמו בנו יונתן, להט האש של יום קשה. כך גם נפל בין תימרות העשן על הגלבוע גם משה"). "שאי לך מולדת" של יעקב ליכטמן ("מִמְּרוֹמֵי הַר תָּבוֹר וְגִלְבּוֹעַ שְׂאִי לָךְ מוֹלֶדֶת, שְׁבוּעַת אֱמוּנִים עַד עוֹלָם פֹּה לִחְיוֹת וְלִגְוֹעַ; בְּרִיתֵנוּ עָמָל וְדָמִים").
קישורים חיצוניים
לנושאי הגאולוגי והמעיינות:
כפר תבור
כְּפַר תָּבוֹר היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל השוכנת למרגלות הר תבור שבגליל התחתון המזרחי. נוסדה כמושבה, והוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1949.