cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שואת יהודי בלגיה
דת ואנטישמיות
בין המלחמות עלתה הפופולריות של מפלגות הסדר החדש הפשיסטי בבלגיה. אלה היו מיוצגים בעיקר על ידי Vlaams Nationaal Verbond - VNV; "האיחוד הלאומי הפלמי" וכן Verdinaso ו-De Vlag בפלנדריה ומפלגת Rex בוולוניה. שתי המפלגות הפלמיות תמכו ביצירת Dietse Natie ("מדינת הולנד הגדולה") שממנה יוחרגו יהודים. מפלגת Rex שהאידאולוגיה שלה התבססה על הפשיזם הנוצרי, הייתה אנטישמית במיוחד. VNV וגם Rex נערכו תחת סיסמאות אנטישמיות לבחירות 1938. עמדתם גונתה רשמית על ידי הרשויות בבלגיה, אך דמויות בולטות, בהן המלך לאופולד השלישי, נחשדו כאנטישמיות. מיוני 1938 גורשו לגרמניה מהגרים יהודים בלתי חוקיים שנעצרו על ידי המשטרה הבלגית, עד שגינוי ציבור גרם להפסקת הנוהג לאחר ליל הבדולח, בנובמבר 1938. בין 1938 לפתיחת המלחמה בספטמבר 1939, ועם הירידה בהשפעת המפלגות הפשיסטיות בבלגיה, החלה המדינה לקבל יותר פליטים יהודים, כולל 215 פליטים מהאוניה סנט לואיס שלא ניתן להם להיקלט בשום מדינה אחרת.
הפלישה והכיבוש הגרמניים
החל משנת 1936, שבה בלגיה על מדיניות הנייטרליות שלה. אף על פי שהצבא הבלגי גויס בשנת 1939, המדינה הייתה מעורבת במלחמה רק מ-10 במאי 1940, אז פלשה אליה גרמניה הנאצית. לאחר מערכה שנמשכה 18 יום, נכנע הצבא הבלגי ב-28 במאי. בלגיה, יחד עם המחוז הצרפתי נור-פה דה קאלה, אוגדו יחד תחת המינהל הצבאי הגרמני של בלגיה וצפון צרפת (Militärverwaltung in Belgien und Nordfrankreich). בלגיה הייתה תחת כיבוש צבאי, ובתחילה הייתה תחת שליטת הוורמאכט ולא המפלגה הנאצית או האס אס. ביולי 1944 הוחלף הממשל הצבאי בממשל אזרחי (Zivilverwaltung), מה שהגדיל מאוד את כוחם של הארגונים הקיצוניים במפלגה הנאצית וכן האס אס בבלגיה עד לשחרור בידי בעלות הברית בספטמבר 1944.
אפליה ורדיפה מוקדמת, 1940–1941
ב־23 באוקטובר 1940 אימץ המינהל הצבאי הגרמני לראשונה חקיקה אנטי-יהודית. החוקים החדשים, בדומה לחוקי נירנברג שאומצו בגרמניה בשנת 1935, חפפו חקיקה דומה בהולנד ובצרפת. החוקים של 28 באוקטובר אסרו על יהודים לעסוק במקצועות מסוימים (כולל שירות המדינה) ואילצו יהודים להירשם בעירייתם המקומית. באותו תאריך הודיע הממשל הגרמני על הגדרת היהודי. חנויות או עסקים בבעלות יהודית היו חייבים להיות מסומנים על ידי שלט בחלון, ונרשמו נכסים כלכליים בבעלות יהודית. מיוני 1940 נערכה בלייז' רשימת בתי עסק יהודיים.
בין 28 באוקטובר 1940 ל-21 בספטמבר 1942 הוכרזו על ידי המינהל הצבאי 17 תקנות אנטי-יהודיות.
איגוד יהודי בלגיה
במהלך הגירושים נעצרו כ-10,000 יהודים בהתבסס על רישומם ב-AJB. ה-AJB, בפיקוח הדוק של משטרת הביטחון והאס-דה, הייתה אחראית על ניהול מחנה המעבר במכלן. ה-AJB מילאה תפקיד מרכזי בשכנוע היהודים להתייצב מרצון לגירוש, אם כי לא ברור אם ידעה מה הגורל המצפה למגורשים. החל משנת 1942, במקביל להתנקשות ברוברט הולצינגר, מנהיג ה-AJB, ירד האמון באיגוד והוא נתקל בחשדנות גוברת.
לאחר המלחמה הועמדו לדין מנהיגי ה - AJB באשמה של שותפות בשואה אך זוכו.
פוגרום אנטוורפן וטלאי צהוב
ב־14 באפריל 1941, לאחר שצפה בסרט התעמולה הגרמני "היהודי הנצחי", יחידות פלמיות צבאיות למחצה ביצעו פוגרום באנטוורפן. המון חמוש במוטות ברזל תקף ושרף שני בתי כנסת בעיר והשליך את ספרי התורה לרחוב. לאחר מכן תקף את ביתו של הרב מרדכי רוטנבורג, רבה הראשי של העיר. המשטרה וכיבוי האש הוזעקו, אך הרשויות הגרמניות אסרו עליהם להתערב.
ענידת טלאי צהוב נאכפה מ-27 במאי 1942. בגרסה הבלגית הייתה אות שחורה "J" ("Juif" בצרפתית ו-" Jood" בהולנדית) במרכז מגן דוד צהוב. המגן-דוד היה צריך להיות מוצג באופן בולט על הלבוש החיצוני כשהאדם היה בפומבי והוטלו עונשים קשים על אי-ציות. הגזירה עוררה זעם ציבורי בבלגיה. תוך סיכון אישי, חלק מהממונים ברשויות האזרחיות בבלגיה - בבריסל ובלייז' - סירבו להפיץ את הטלאי וכך אפשרו ליהודים רבים להרוויח זמן על מנת למצוא מסתור.
הרשויות הגרמניות באנטוורפן ניסו לאכוף את ענידת הטלאי בשנת 1940, אך המדיניות לא יושמה. אזרחים לא-יהודים מחו וחלקם ענדו סרטי זרוע.
רפי אדיר
ביוגרפיה
רפי אדיר נולד וגדל בראשון לציון. בילדותו שיחק כדורסל בקבוצת מכבי ראשון לציון שהייתה אז בליגה השנייה. בכיתה י"ב למד במשך שנה במכינת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בהנהגת רחל שור, השחקן צביקה פישזון והבמאי מיקי גורביץ'. בצבא שירת בתחילה בתיאטרון צה"ל ושיחק בו במספר תפקידים, בהם במחזה "הקרב על מנזר סאן סימון" גילם את הפלמ"חניק אורי בן ארי. כיכב במופע "במה 7" בעריכתו ובבימויו של אילן רונן. כמו כן שיחק וגילם דמויות סאטיריות במופע מערכונים ושירי חגים שביים רפי קריספין. עם עזיבתו את תיאטרון צה"ל עסק כחייל סדיר בחיל החינוך בהוראת סדנאות תיאטרון לנוער טעון טיפוח וכן לחיילי מקא"מ (מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות).
שואת יהודי בלגיה
גירוש והשמדה, 1942–1944
מאוגוסט 1942 החלו הגרמנים לגרש יהודים באמצעות "גיוס לעבודה" במפעלים גרמנים כעילה לגירוש. היו יהודים שהגיעו מרצונם אך על רובם נכפה מעצר. בהמשך המלחמה הסתמכו הגרמנים יותר ויותר על המשטרה כדי לעצור יהודים בכוח. השיירה הראשונה מבלגיה, שנשאה יהודים חסרי אזרחות, עזבה את מחנה המעבר מכלן לאושוויץ ב-4 באוגוסט 1942 ובעקבותיהם יצאו טרנספורטים אחרים. הרכבות הללו יצאו למחנות ההשמדה במזרח אירופה. בין אוקטובר 1942 לינואר 1943 הופסקו הגירושים באופן זמני; עד אז גורשו 16,600 יהודים ב-17 טרנספורטים. כתוצאה מהתערבותה של המלכה האם אליזבט, המגורשים בגל הראשון הזה לא היו אזרחים בלגים. בשנת 1943 התחדשו הגירושים. עד אז, כמעט 2,250 מיהודי בלגיה גורשו כפועלים בכפייה עבור ארגון טודט, ובמסגרתו פעלו עם קבוצת הנדסה אזרחית וצבאית, שעסקה בבניית החומה האטלנטית בצפון צרפת.
רפי אדיר
ביוגרפיה
בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב מחזור כ' (1984), בשנת הלימודים הראשונה אצל ניסן נתיב היה בין המעטים שנבחנו וזכו במלגת לימודים מקרן התרבות אמריקה-ישראל. בהמשך למד תנועה בשיטת הבוטו אצל נטע פלוצקי.
שואת יהודי בלגיה
גירוש והשמדה, 1942–1944
בספטמבר פשטה יחידת סייענים מתנדבים פלמים על בתים כדי לתפוס חפצי ערך וחפצים אישיים כשתושביהם התכוננו להתייצב במחנה מעבר. באותו חודש גורשו יהודים בעלי אזרחות בלגית לראשונה. יחידת בסייענים הסתמה על רשתות של מודיעים, ושילמו בין 100 ל-200 פרנק בלגי עבור כל אדם שהוסגר. לאחר המלחמה הצהיר משתף הפעולה פליקס לאוטרבורן במשפטו כי 80 אחוז מהמעצרים באנטוורפן נעשו לאור מידע של מלשינים בתשלום. 6,000 יהודים גורשו בשנת 1943, ועוד 2,700 ב-1944.
רפי אדיר
תיאטרון
בתום לימודיו בסטודיו למשחק הצטרף אדיר לתיאטרון חיפה, בו שיחק במשך תשע עונות. שיחק בהצגה "שוליים קשים" מאת המחזאי האנגלי נייג'ל ויליאמס, ביים איציק ויינגרטן. העלילה נסובה על נערים משכונת מצוקה אנגלית, שלאחר שכל המורים שנשלחו לכיתתם ברחו, הם מחליטים שכל אחד מהתלמידים ילמד את חבריו שיעור ופורקים את זעמם לצלילי מוזיקת פאנק. לצידו שיחקו בהצגה ארז שפריר, שלום שמואלוב, דור צויגנבוים, דני רוט, דרור קרן וגדעון שירין. בהצגה "בונבנטורה" בבימויו של ג'ילברטו טופאנו גילם את דמותו של הכנר פגניני שרוח השטן שורה עליו, לצידו של מכרם ח'ורי ששיחק בתפקיד הראשי של בונאוונטורה. בנוסף לכך שיחק בחיפה בין השאר בהצגות "שש דמויות מחפשות מחבר" מאת פירנדלו בבימויה של רנה ירושלמי, בתפקיד פיזי במחזה "סינדרום ירושלים" מאת יהושע סובול בבימויו של גדליה בסר, "הבולשת חוקרת" מאת חיים מרין בתפקיד חוקר בולשת רגיש כשלצידו : רוברטו פולק, דרור קרן, עפרה וינגרטן. גילם את הנהג סטפאן ב"שידוכים" מאת ניקולאי גוגול לצידם של רות סגל בתפקיד השדכנית ואמנון מסקין בתפקיד חבר המועצה פודקוליוסין בבימויו של אילן תורן.
שואת יהודי בלגיה
גירוש והשמדה, 1942–1944
באנטוורפן גורשו 67 אחוז מהיהודים. בבריסל 37 אחוז, בלייז' 35 אחוז ובשרלרואה 42 אחוז. היעד העיקרי של הטרנספורטים היה אושוויץ. שילוחים היו גם למחנות הריכוז בוכנוואלד ורוונסבריק, וכן למחנה הריכוז ויטל בצרפת.
רפי אדיר
תיאטרון
בשנת 1988 צירף השחקן והמתרגם דורון תבורי את אדיר לצוות השחקנים של הפרויקט התיאטרוני "האח של עאמר" או "הכת הלבנה" במסגרת התיאטרון העירוני חיפה. המחזה נכתב בעקבות ובהשראת העמדתם למשפט של שלושה בני משפחה דרוזית אחת מהגליל שהואשמו בהתגייסות לארגון החזית העממית של אחמד ג'יבריל בזמן מלחמת לבנון הראשונה. בסופו של תהליך שארך כשלושה חודשי חזרות שבמהלכו לקחו חלק השחקנים: יוסף אבו ורדה, מכרם ח'ורי, אלון אבוטבול, סאלים דאו, מיכה מורים, זארה ורטניאן, גורי סגל ועוד - המחזה לא הוצג מעולם מאחר שהתעוררה מחאה גדולה בכנסת שהובילו ראשי נציגי הדרוזים במשכן וזאת כנגד תוכני ההצגה. פרנסואה אבו סאלם ממקימי תיאטרון אל חכוואתי ביים לאורך כל תקופת החזרות את שחקני הכת הלבנה.
שואת יהודי בלגיה
גירוש והשמדה, 1942–1944
בסך הכול גורשו מבלגיה 25,437 יהודים. רק 1,207 מהם שרדו את המלחמה. בין המגורשים שנרצחו היה האמן הסוריאליסטי פליקס נוסבאום בשנת 1944.
שיתוף פעולה בלגי בשואה
חברי מפלגות פוליטיות בלגיות ניסו לסייע בגירוש היהודים. אגודה המכונה La Défense du Peuple / Volksverwering ("ההגנה העממית") הוקמה כדי לקבץ אנטישמים בלגים ולסייע בגירוש. בשלבים הראשונים של הכיבוש פעלו למען חוקים אנטי-יהודיים חריפים יותר. מפלגות Rex ו-VNV פרסמו באופן שגרתי מאמרים אנטישמיים בעיתוניהם המפלגתיים.
רפי אדיר
תיאטרון
בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגה "היהודי זיס", בבימויו של רוברט וודרוף. בתיאטרון בית ליסין. שיחק ב"צור וירושלים", מחזה אופראי בבימויו של יוסי יזרעאלי. לחן של גיל שוחט וטקסט מאת יוספה אבן-שושן ויוסי יזרעאלי בעיבוד למחזה של מתתיהו שהם משנות השלושים.
שואת יהודי בלגיה
שיתוף פעולה בלגי בשואה
המדיניות של הרשויות האזרחיות הבלגיות (במיוחד המשטרה והז'נדרמריה) לא הייתה אחידה. חלקם סייעו לשלטונות הגרמנים במעצרי יהודים, באנטוורפן במיוחד. הם סייעו לשרות העבודה הבלגי על גיוסם של יהודים לעבודות כפייה בצרפת בשנת 1941 וסייעו באיסוף היהודים באוגוסט 1942 לאחר שבמקרה אחד, משטרת הביטחון והאס-דה איימו לכלוא אנשי משטרה מקומיים במבצר ברנדונק. מחוץ לאנטוורפן כפו לעיתים הגרמנים על המשטרה הבלגית להתערב ולסייע במעצר יהודים. כחמישית מהיהודים שנעצרו בבלגיה נעצרו על ידי המשטרה הבלגית.
רפי אדיר
תיאטרון
בתיאטרון אורנה פורת שיחק במשך שבע עונות. בתפקיד הראשי בתיאטרון התנועה "הברווזון המכוער" בעיבודה ובבימויה של רות קנר; בהצגה "הגולם" מאת יוספה אבן-שושן על פי בשביס זינגר גילם את דמותו של הרוזן, יוזם ומפיץ עלילת הדם. כן שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "הדייג ודג הזהב", במאי אבי שמר. שיחק בתפקיד הראשי במחזה "זה עובר עם עגיל", מאת ובבימויו של פיני עדן, לצידו שיחקה צופית גרנט.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות בלגית לרדיפות היהודים
ההתנגדות הבלגית לרדיפת היהודים התגבשה בין אוגוסט לספטמבר 1942, בעקבות החקיקה בנושא טלאי צהוב ותחילת הגירוש. עם תחילת הגירוש, השמידו פעילי מחתרת יהודים רשומות של יהודים שנערכו על ידי ה-AJB. הארגון הראשון שהוקדש במיוחד להסתרת יהודים, "הוועד להגנת היהודים בבלגיה"), הוקם בקיץ 1942 בידי תנועה המחתרת הגדולה "חזית העצמאות". על פי הערכות, הוועד הציל עד 3,000 ילדים ו-5,000 מבוגרים במציאת מקומות מסתור. הוא הפיק שני עיתוני מחתרת בשפה היידית, "אונדזער וורט" (בעל עמדה ציונית סוציאליסטית) ו"אונדזער קאמפף", "המאבק שלנו", בעל אוריינטציה קומוניסטית). בנוסף היו עוד קבוצות התנגדות מאורגנות שסיפקו תמיכה ליהודים מסתתרים. קבוצות אחרות ואנשים פרטיים היו אחראים על מציאת מקומות מסתור ואספקת מזון ומסמכים מזויפים. יהודים הצטרפו לקבוצות התנגדות מאורגנות, חזית העצמאות (Front de l'indépendance) היו פופולריות בקרב יהודי בלגיה. לקבוצת הפרטיזנים החמושים (הזרוע החמושה של חזית העצמאות) היו פעילים יהודיים רבים בבריסל.
רפי אדיר
תיאטרון
אדיר כתב וביים את ההצגה "תענית הפרולטריון" ב-2011, המתארת את מסעו של אורפאוס והטרגדיה היוונית בראי הזמן בעודו יוצא למסע הארגונאוטים בשיתוף אינטראקטיבי של הילדים ובני הנוער בבתי הספר, מרכזים קהילתיים ובמסגרות לא רשמיות אחרות. המופע בסגנון תיאטרון תנועה בשילוב מוזיקה מכיל בנוסף המחזת כתביו ומשליו של איזופוס על פי עיבוד שאדיר חיבר לעשרה משלים נבחרים.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות בלגית לרדיפות היהודים
ההתנגדות הייתה אחראית להתנקשות בחייו של רוברט הולצינגר, אחראי הכנת רשימות הגירוש, בשנת 1942. הולזינגר היה יהודי אוסטרי שנבחר על ידי הגרמנים לתפקיד. ההתנקשות הביאה לשינוי בהנהגת ה-AJB. חמישה מנהיגים יהודים, כולל ראש ה-AJB, נעצרו ונכלאו בברנדונק, אך שוחררו לאחר מחאה ציבורית. שישי גורש ישירות לאושוויץ.
רפי אדיר
תיאטרון
ב-2014 סיים אדיר לכתוב בתום שלוש שנות עבודה את המחזה "התחריר של מולכו", ביחד עם איש התוכן אלעד אקרמן, מחזה שהוא מעין משל על חייו של אדיר עצמו.
קולנוע וטלוויזיה
בשנה השנייה לשירותו הצבאי הצטלם אדיר לסרט "גבי בן יקר" (1982) בבימויו של אורי ברבש, בו גילם נער מקא"ם, עבריין מירושלים; את ראש הכנופיה שלו שיחק אלברט אילוז ובתפקיד הראשי שיחק משה איבגי. כהכנה לתפקיד שהה כשלושה שבועות במחנה דותן, בו שירתו נערי מקא"ם.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות בלגית לרדיפות היהודים
בתחילת 1943, אחת מיחידות המחתרת שלחה את ויקטור מרטין, כלכלן באוניברסיטה הקתולית בלוון, לאסוף מידע על גורל יהודי בלגיה שגורשו באמצעות תפקידו כיסוי של חוקר באוניברסיטת קלן. מרטין ביקר במחנה לוויין של אושוויץ ודיווח על שריפת גופות במשרפות. הוא נעצר על ידי הגרמנים, נמלט והצליח לדווח על ממצאיו ל-CDJ במאי 1943.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
שיחק בסרטו של שמעון דותן "חיוך הגדי" (1986) בתפקיד יוני קצין המודיעין, על פי ספרו של דויד גרוסמן, סאטירה העוסקת במוראות הכיבוש הישראלי בשטחים.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות בלגית לרדיפות היהודים
בטירת פן הוסתרו במהלך המלחמה 87 ילדים יהודים.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
שיחק בשניים מסרטיו של איתן גרין: "עד סוף הלילה" (1984), בו גילם את דמותו של אמנון, חייל החוזר מהשבי הסורי ו"אזרח אמריקאי" (1992), בו גילם את דמותו של יגאל מאמן הכדורסל.
אדיר שיחק בארבעה מסרטיו של הבמאי איתן גפני: בסרט "המכונה לעשיית ציפורים" (2005), בו היה גם מפיק-שותף, שיחק בתפקיד הראשי של רפי, המנהל רומן עם רווית, עד שנחשף סוד מחייו; בסרט "מגע של מוות" (2008), גילם את דמותו של מלאך המוות המחוזי של גוש דן (הסרט זכה במסגרת פרויקט 48 שעות בפרס בקטגוריית חביב הקהל לשנת 2008 ובשנת 2009 השתתף בפסטיבל אייקון – לונדון). כמו כן שיחק אדיר בסרט הקולנוע "בשר תותחים" (2013), ובסרט "ילדי הסתיו" (2016).
שואת יהודי בלגיה
ההתקפה על הטרנספורט ה-20
ההתקפה על הטרנספורט ה-20 הייתה התקיפה היחידה על רכבת גירוש מבלגיה במהלך המלחמה.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
בטלוויזיה שיחק בין השאר בסדרה "לשון המראות" בטלוויזיה הלימודית, על פי "התגנבות יחידים" מאת יהושע קנז, בסדרה "סיטון" בערוץ הראשון ובסדרה "כחול עמוק" בערוץ שלוש.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות פסיבית
רדיפת היהודים על ידי הגרמנים הביאה להתנגדות ציבורית בבלגיה. ביוני 1942 התלונן נציג משרד החוץ הגרמני בבריסל, ורנר פון ברגן, שהבלגים לא הפגינו "הבנה מספקת" של מדיניות הגזע הנאצית.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
ב-2009 השתתף ב"להיות שוב זר לך", הקליפ הראשון של להקת הרוק "החדשות". ב-2010 הופיע בקליפ לסינגל של גבי שושן.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות פסיבית
עיתון המחתרת הבלגי La Libre Belgique קרא לאזרחי בלגיה להראות את סלידתם מהמדיניות הגזענית הנאצית. באוגוסט 1942 קרא העיתון לבלגים "ברך אותם [היהודים] כשאתה עובר ברחוב! הצע להם את מושבך בחשמלית! הפגן נגד האמצעים הברברים שמופעלים נגדם. זה ירתיח את הבושים!".
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
ב-2017 כיכב בקליפ של היוצר שי נחייסי בשיר הנושא את שם האלבום - "עבד", בהפקתו ובבימויו של חיים שמש.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות פסיבית
אפליית יהודים הוקעה על ידי אישים רבים בבלגיה. מאוקטובר 1940 גינה הארכי-הגמון הקתולי בבלגיה, הקרדינל יוזף-ארנסט ואן רואי, את המדיניות הגרמנית ובמיוחד את החקיקה משנת 1942. ואן רואי העמיד משאבי כנסייה לצורך הסתרת יהודים, אך נמנע מגינוי פומבי של יחס הגרמנים ליהודים, עקב חששם של עמיתיו מדיכוי הכנסייה בתגובה לכך, על ידי הנאצים. ניסיונות גרמנים לערב את הרשויות הבלגיות ואת השלטון המקומי ברדיפות היהודים עוררו מחאה משנת 1942 ואילך. ועדת המזכ"לים, קבוצת עובדי מדינה בכירים בבלגיה שמונו לשם יישום דרישות גרמניה, סירבה לאכוף חקיקה אנטי-יהודית. ביוני 1942 סירבה ועידה של 19 ראשי הערים באזור בריסל רבתי לאפשר לפקידיה לחלק טלאי צהוב ליהודים במחוזותיהם. ראשי הערים, בראשות יוזף ואן דה מילברוק, שלחו מכתב מחאה על הגזירה לרשויות השלטון הגרמני ב-5 ביוני. סירוב מועצת בריסל ובהמשך סירוב מועצת העיר ליאז' להפיץ טלאים צהובים אפשר ליהודים רבים להסתתר לפני תחילת הגירוש.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
ב - 2018 כיכבו השחקנית שרון לנגר ורפי אדיר בקליפ האקש'ן  Saved by The Bell מאת הזמרת ,הפרפורמרית והמפיקה תהל קליין, במאי : יוני גבע.
שואת יהודי בלגיה
התנגדות פסיבית
באותה שנה נפגשו חברי ה-AJB עם המלכה האם אליזבת בבקשה שתתנגד לגירוש. היא פנתה למושל הצבאי של בלגיה, הגנרל אלכסנדר פון פלקנהאוזן, ששלח את אגרט רדר, סגנו וראש ההיבטים הלא צבאיים של הממשל, לברלין כדי לברר את המדיניות עם הימלר. המשרד הראשי לביטחון הרייך נענה לאליזבת והעניק לחלק מהיהודים שהיו בעלי אזרחות בלגית פטור זמני מגירוש.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
ב-2018 התמנה למנהל מועדון הפרינג' ה-Fringe Hill בתיאטרון גבעתיים, יוזמה שנועדה לארח ולעודד את היצירה הישראלית המקורית ולהגברת המודעות במחזאות העולמית.
שואת יהודי בלגיה
מורשת וזיכרון
ניצולי שואה בלגיים בולטים כוללים את פרנסואה אנגלר, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 2013, ופול לוי, עיתונאי ידוע (שהתנצר) שהיה ממעצבי הדגל האירופי. מאז שהתקבל חוק הכחשת השואה בשנת 1995, אין זה חוקי להכחיש או לנסות להצדיק את השואה. החוק בא בעקבות החוק הבלגי נגד גזענות, שהתקבל בשנת 1981, חוק שהביא להקמת המרכז לשוויון הזדמנויות והתנגדות לגזענות, מרכז שחוקר גזענות ואנטישמיות בבלגיה וכן מסייע לקורבנות אפליה. צריפי ברנדונק ודוסין (אתר מחנה המעבר מכלן לשעבר) נשמרים כמוזיאונים לשואה ולדיכוי הגרמני בבלגיה במהלך הכיבוש.
רפי אדיר
קולנוע וטלוויזיה
כמו כן משמש מאז 2016 רכז אמנות ותרבות במנהל החינוך של עיריית גבעתיים.
פעילות ציבורית ותפקידים מקצועיים
בחודש מרץ 2018 התמנה רפי אדיר לעמוד בראש מסגרת היוזמה של תיאטרון גבעתיים.
שואת יהודי בלגיה
מורשת וזיכרון
בשנת 2004 הנחה הסנאט הבלגי את המרכז לחקר היסטורי ותיעוד על מלחמה וחברה עכשווית (Ceges/Soma) להפיק דוח היסטורי על שיתוף פעולה בלגי בשואה. הדו"ח, שכותרתו "בלגיה הצייתנית" (La Belgique Docile / Gewillig België), פורסם בשנת 2007. הדו"ח הדגיש את שיתוף הפעולה של המשטרה והרשויות הבלגיות בגירוש היהודים.
רפי אדיר
פעילות ציבורית ותפקידים מקצועיים
אדיר מלמד מזה שנים רבות תיאטרון, טכניקות באימפרוביזציה, ניתוח טקסט, תולדות התיאטרון ומבואותיו עם דגש על תנועה במרחב בשילוב מוזיקה לילדים ונוער בבתי ספר.
שואת יהודי בלגיה
מורשת וזיכרון
עד שנת 2022, זכו 1,744 בלגים באות חסידי אומות העולם בגין סיכון חייהם לשם הצלת יהודים במהלך הכיבוש הנאצי.
רפי אדיר
פעילות ציבורית ותפקידים מקצועיים
בשנת 2008 ניהל את מטה הבחירות של מועמדת הליכוד טלי ארגמן, לראשות עיריית גבעתיים.
שואת יהודי בלגיה
מורשת וזיכרון
קרוביהם של הקורבנות ביקשו פיצוי מחברת הרכבות שבבעלות המדינה SNCB, לאחר ששולמו פיצויים על ידי חברות רכבות בצרפת ובהולנד. בין 1942 ל-1943 הוציאה חברת הרכבות הבלגית 28 טרנספורטים בהוראת הגרמנים להובלת אסירים ממחנה המעבר מכלן לאושוויץ. מנהל ה-SCNB באותה תקופה היה נרסיס רולו (Narcisse Rulot) שטען כי רק שימש מוביל, ולא היה אחראי לאופי המטען שהוסע. החברה התנצלה, אך משפחות הקורבנות ממשיכות להתעקש על פיצויים.
רפי אדיר
חיים אישיים
רפי אדיר נשוי לאשת הביטוח דליה אדיר-דוביצקי, מנהלת צוות בחברת הראל ואם שלושת ילדיו. הם מתגוררים בגבעתיים משנת 1995.
יעל סינדי
יעל סינדי (שם מדעי: Capra aegagrus blythi; מוכר גם כעז בר סינדית או כעז סינד), הוא אחד מששת תת-המינים של עז הבר האנדמי לדרום ומערב פקיסטן לצד קרובו יעל צ'ילטאני. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1875 על ידי הבוטנאי הבריטי בהודו - אלן אוקטוויאן הומה. שמו הרשמי ניתן לו עקב תפוצתו העיקרית שנופלת בתחומי מחוז סינד שבפקיסטן, בעוד ששמו המדעי הוא על שם הזואולוג הבריטי אדוארד בליט. למרות היותו תת-מין של עז הבר, הוא נקרא "יעל" בשל הדמיון של הזכרים ליעל נובי למשל, יותר מאשר לעז הבית.
רפי אדיר
הערות שוליים
3. הסרט מגע של מוות
יעל סינדי
קרניים
זכר היעל הסינדי מתאפיין בזוג קרניים ארוכות ומרהיבות בצורת סהר או חרב מעוגלת, והמבנה שלהם אופייני לעיזי הבר: הקרן צומחת לכיוון מעלה בזווית מועטת לצדדים, והיא עולה ומתעגלת בהדרגה לאחור עד שהיא יוצרת חצי או 3 רבעי עיגול. מכיוון שהקרן צומחת בזווית לצדדים, במבט מלפנים הקרניים ייראו בצורת "M". מיקום הקרניים אצל יעל סינד, הוא במרכז הקרקפת מעל העיניים, ולעיתים בשל העובי שלהם הן מתפשטות גם מעט למצח. בבסיס יש בין הקרניים רווח קטן אך ניכר, והרווח ביניהן עולה בהדרגה ככל שהקרן גדלה; בקצוות למשל המרחק עשוי להגיע לחצי מטר או יותר. הקרניים של יעל סינד נחשבות לעבות יחסית, אולם הן צרות יותר בהשוואה לקרני ה"יעלים האמיתיים" וכנ"ל לגבי קצוות הקרן. משטח הקרן הקדמי הוא מעוגל, בעוד שהמשטח האחורי שטוח; ניתן להבדיל בנקל בין קרני היעלים האמיתיים לבין קרני יעל סינד; בעוד שליעל האמיתי יש כפתורים בולטים לאורך חזית הקרן, ליעל סינד יש חריצים עמוקים בלבד, ותחת הכפתורים יש לו לאורך הקרן שידרה בולטת שמתחילה בבסיס ומסתיימת בשליש העליון. השידרה אינה אחידה לחלוטין, ולעיתים יש בה שקעים או בליטות גדולות שמזכירות במעט את קרני היעל האמיתי. לנקבות יעל סינד יש קרני-פגיון דקות וקצרות יותר בצורת "V", והן ישרות כמעט לגמרי לבד מקימור קל לאחור. אין להן כלל שידרה בולטת אלא חריצים דקים בלבד, ומוטת הקרניים שלהן קטנה מאוד. צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא אפור בהיר, וחום חלודה או ברונז'ה. קצוות הקרן של הזכר עשויות להיות כהות במעט.
אנטומיה ומראה
הפרווה של היעל הסינדי קצרה ודקה ומותאמת לאקלים המדברי והסלעי שבו הוא חי; בחורף, כאשר יורד שלג בהרים והטמפרטורות קרירות יותר הפרווה הופכת לעבה וגסה במעט. צבע הפרווה הכללי אצל נקבות וזכרים צעירים דומה מאוד ליעל הנובי: צהבהב וכתמתם חולי עם שילוב של שערות אדמדמות ואפרפרות - מספק הסוואה מצוינת בסביבה המדברית. המותניים, הגחון, המפשעה, החזה והברכיים בצבע לבן בוהק, ועל חזית הרגליים יש רצועות שחורות בולטות. הזנב בצבע חום-שוקולד כהה. הפרווה של הזכרים המבוגרים לעומת זאת, מתבהרת עם הגיל לצבע כסוף עד אפרפר-לבן קרמי בצלעות, בצוואר ובגב; בנוסף ובאופן מנוגד, אצל הזכרים המבוגרים חלקים מסוימים בפרווה מתכהים לצבע חום שוקולד או שחור: על חזית הרגליים וצדדי המפשעה יש רצועות כהות דקות, מעל המותניים ישנו פס שחרחר דקיק ולאורך הגב - מהעורף עד לעוקץ הזנב - יש קו של שערות סמורות כהות שהופך לרעמה גדולה בעיקר באזור הכתף. על פני החזה והחלק התחתון של הגרון יש כתם רחב בצבע שחור דהוי, ומכל צד נמשך ממנו פס עבה בצבע זהה עד לכתפיים הכהות; כתוצאה מכך נוצרת סביב הצוואר "אדרת" שחורה. מעבר לכך שהם דהויים, הפס הגבי והאדרת של יעל סינד עלולים לעיתים קרובות להיות בצבע חום בהיר או אדמדם, בניגוד למשל לפס הגבי והאדרת של יעל בזואר שיהיו תמיד בצבע שחור עמוק וברור.
ראשו של היעל הסינדי בצבע אדמדם-צהבהב בהיר באזור הלחיים ואדמדם כהה יותר באזור החרטום. לפרטים מבוגרים הלחיים יהיו בצבע כסוף או חולי ואזור החרטום יהיה בצבע שחור או חום שוקולד. לשני הזוויגים יש סימוני פנים הכוללים זוג פסים - חום כהה ולבן קרמי - שנמשכים במקביל מהעין עד לפה בדומה לצבי, אם כי אצל הזכרים הפס הלבן עלול להתחלף בזוג גבות גדולות ולבנות מעל העין. האוזניים של יעל סינד מתחלקות בין אפרפר וצהבהב בצד החיצוני לשחרחר ולבנבן בצד הפנימי. קצוות האוזן יהיו שחורות לעיתים. זכר היעל הסינדי מתאפיין בזקן שחור בולט בסנטר בניגוד לנקבות, ובגיל מבוגר הוא הופך להיות ארוך, עבה וגס מאוד - אף יותר משל יעל סיבירי.
מבנה גופו של יעל סינד ארוך, כבד ומוצק, ויש לו צוואר בינוני ועבה התומך בראש משולש ומוארך; לנקבות הצוואר דק וארוך יותר. הרגליים שלו דקות וקצרות יחסית, והאוזניים צרות וארוכות. הפרסות השסועות שלו גדולות וחזקות ומותאמות לבית הגידול הסלעי, והזנב קצרצר, עבה ושעיר. העור בברכיים הופך עם הזמן לקשה ומשופשף לאחר שעות רביצה רבות. המצח וארובות העין בולטים על רקע הפנים. האף והעיניים של היעל קטנים למדי, והוא בעל נחיריים מחורצות ושפה עגלגלה ושסועה בחזית. הדו צורתיות הזוויגית נראית היטב אצל מין זה - הן במידות הגוף, הן בצבע הפרווה והן בקרניים. מידות הגוף של יעל סינד: גובה הכתפיים: 95-85 ס"מ . אורך הראש והגוף: 140-130 ס"מ. אורך הזנב: 15-12 ס"מ. אורך קרני הזכר: עד 102 ס"מ. משקל: 90-45 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה
היעל הסינדי הוא תת-מין שאנדמי לדרום ומערב פקיסטן. הוא מצוי בעיקר בפרובינציית סינד ופרובינציית בלוצ'יסטן, ובמידה פחותה גם בפרובינציית ח'ייבר פח'טונח'ווה. התפוצה הגאוגרפית שלו מוגבלת לטווח הדרומי והנמוך של הרי הינדו-כוש ברמת בלוצ'יסטן ולמישורים וגבעות שמשני צידי נהר האינדוס.
בית הגידול של יעל סינד הוא באזור האקלים המדברי, וכולל מדרונות הרריים נמוכים, עם פסיפס של גבעות, יערות וחורשים דלילים, צוקים, שיחים, אדמה טרשית, משטחי ומחשופי סלע, ובאופן יוצא דופן אפילו מישורים צחיחים בגובה פני הים הסמוכים לאזור הררי במקצת. עם זאת, לרוב הוא מצוי בגבהים של 3,250-350 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–40 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 250–500 מילימטר לשנה.
יעל סינד הוא בעל חיים חברותי, ובאזורים שבהם לא תהיה הפרעה אנושית הם מתאספים בעדרים גדולים למדי. אף על פי שיש זכר דומיננטי אחד השולט על עדר הנקבות, בדרך כלל יחיו בשולי האזור מספר זכרים נוספים ללא הפרעה ממשית מצידו. באזורים שבהם היעל מופרע על ידי האדם הוא הופך לזהיר הרבה יותר, כאשר מוקדם בבוקר הוא עולה לצוקים הגבוהים והלא נגישים ומבלה בהם את רוב היום במנוחה ובהעלאת גרהבאזור מוצל מהשמש הקופחת בין הסלעים; היעל הופך לפעיל שוב רק לפני השקיעה, ואז הוא יורד לאזורים נמוכים יותר כדי לאכול עד רדת החשיכה. בחלק החם ביותר של השנה היעל יכול לרעות חלק ניכר מהלילה בשל הטמפרטורות הקרירות יחסית.
כיתר עיזי הבר היעל הסינדי בעל יכולת איזון מדהימה על פני הצוקים, והוא מסוגל לקפוץ ממצב עמידה כלפי מעלה לגובה של 1.75 מטר על פני משטח סלעי ואנכי. בעת הירידה במדרונות היעלים הולכים באיטיות מכוונת, אף על פי שהם מסוגלים לבצע עם הפרסות החלקה מהירה ללא פגע לאורך המדרון עם עצירה חדה אחת ל-4 או 6 מטר כדי לייצב מעט את הגוף.
התזונה של יעל סינד מורכבת מעלים ושיחים, כמו גם שיחים קטנים, עשבים ועשבי תיבול. חוקרי טבע רבים מאמינים כי הם יכולים להתקיים מבלי לשתות מים למשך תקופה בלתי מוגבלת, עם ניצול הלחות מהצמחייה. הטורפים העיקריים של יעל סינד הם נמר פרסי וזאב הודי, וטורפים קטנים יותר כתן ושועל מהווים איום לגדיים.
עונת הרבייה מתרחשת בין חודשי אוקטובר ודצמבר וההמלטה תתרחש מאפריל עד מאי. במהלך עונת הרבייה הזכרים מקיימים ביניהם קרבות שמטרתם לשלוט על עדר נקבות. הזכרים מאתגרים אחד את השני על ידי עמידה על הרגליים האחוריות והטחת הקרניים על ראש היריב, וכן על ידי נעילת הקרניים ודחיפות. זכרים צעירים יאלצו לחכות עד שקרניהם יהיו גדולות מספיק כדי להתמודד מול זכרים בוגרים. ההריון של הנקבה נמשך 150–155 ימים, לאחריהם נולד גדי אחד בדרך כלל אם כי גם תאומים די נפוצים. הגדי נגמל לאחר 7–8 חודשים ומגיע לבגרות לאחר 3 שנים.
איומים ושימור
היעל הסינדי מסווג במצב השימור "פגיע" (VU), בהתחשב בכך שהוא חווה ירידת מספרים גבוהה יחד עם שאר תת-המינים, ובשילוב עם ניצול והרס בית הגידול באזורים רבים בפקיסטן. יעל סינד מצוי בשפע ותחת הגנה מוצלחת רק במספר אזורים כמו פרובינציית סינד. רוב הפרטים נמצאים באוכלוסיות מפוזרות על רכסי הרים מבודדים זה מזה בשפלה; כתוצאה מכך, הציד הלא חוקי הוא די נפוץ והיעלים נמצאים בסיכון גבוה, במיוחד מצד אנשים מקומיים ושבטים נודדים חמושים שנוהגים לרעות את עדרי הצאן שלהם ברוב רכסי ההרים שנמצאים בשימוש על ידי עיזי הבר.
ישנם כמה עתודות שמעניקות רמות הגנה שונות לעיזי בר ברחבי פקיסטן, אולם לרבים מהם אין תוכניות ניהול מסודרות ורובם אין אפילו צוות פיקוח מטעם הפארק. בין האזורים המוגנים שבהם יעל סינד מצוי ניתן למנות: הפארק הלאומי דורג'י, שמורת חיות הבר הינגול, שמורת חיות הבר קורקהרה, הפארק הלאומי דהרון, שמורת חות הבר צ'וראני, שמורת חיות הבר גוט, שמורת חיות הבר קו-אגיש, הפארק הלאומי קירטאר, ומשולש השמורות: סורג'אן - סומבאק - ושמורת הציד הוטיאנו. מכיוון שהפארק הלאומי קירטאר מאכלס מספרים משמעותיים ביותר של יעל סינד (כ-13,000 פרטים), ארגון השימור IUCN המליץ להנהלת הפארק לבצע 3 פעולות: 1) להפסיק את תופעת השימוש במימי הפארק עבור גידולים; 2) להפחית את רעיית עדרי הצאן של מקומיים ומהגרים; ו-3) לאסור כריתת עצים, גיזום ענפים למספוא, ציד לא חוקי, כריית מחצבים ואיסוף דבש בתחומי הפארק. מרבית התוכנית הזאת מיושמת כיום, וכתוצאה מכך הפארק מהווה את האזור המוגן הטוב ביותר להישרדות יעל סינד.
אין אומדן אוכלוסייה כולל לתת-המין. מרבית הפרטים שורדים באזורים קטנים שאינם נגישים. בפרובינציית סינד יש כ-3,100 פרטים, ובפרובינציית בלוצ'יסטן יש מן הסתם מספר גבוה לפחות פי 8 בהתחשב בכך שבפארק הלאומי קירטאר לבדו יש כ-13,000 פרטים.
בז שחור
בז שחור (שם מדעי: Falco Concolor) הוא עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
תיאור
צבע נוצות הגב, הכנפיים והראש של הבזים הבוגרים הוא אפור כחלחל, ואצל הצעירים קצוות הכנפיים והראש בהירים יותר. נוצות הבטן צהובות עם פסים אפורים. הגרון, העורף והלחיים בצבע צהוב קרם. כנפי הבז ארוכות ושפיציות וזנבו ארוך. אורכו כ-35 סנטימטרים, ומשקלו כ-150 גרם. בלסתו העליונה בליטה דמוית שן, ובמקביל לה נמצאת פגימה בלסת התחתונה. הנחיריים מעוגלים ויש פגימה ביניהם. הבז השחור תופס את טרפו באוויר.
תפוצה ובתי גידול
הבז השחור מקנן באזור קרן אפריקה, חצי האי ערב והמזרח התיכון. חורף בעיקר במדגסקר ובחופים המזרחיים של דרום אפריקה.
הבז השחור מקנן בישראל בדרום מדבר יהודה, בנגב ובאילת.
בעבר המידע עליו היה מועט ולכן גם הניחו שאין סכנה משמעותית לקיומו. לאחר מחקרים שנערכו לפני שנים אחדות נמצא שאוכלוסיית הבזים השחורים מצויה בסיכון. העובדה כי האוכלוסייה המקננת מרוכזת במספר קטן יחסית של מושבות תורמת למצב העדין של הבזים השחורים. רוב המושבות מצויות במקומות לא נגישים ולכן רוב הסכנות אורבות לבזים השחורים דווקא בשטחי החריפה ובנתיבי הנדידה.
מבנה החברה ורבייה
הבז נודד בדרך כלל ביחידות, בזוגות או בלהקות קטנות. הוא מבלה את רוב יומו בתוך קינו. הוא מקנן בסוף יולי או באוגוסט, במושבות. העיתוי של הקינון מאוחר בשנה, מה שמאפשר לספק לאפרוחים ציפורי שיר כטרף. גודל התטולה נעה בין שתיים לשלוש ביצים, ותקופת הדגירה נעה בין 27 ל-30 ימים. הגוזלים מצמיחים נוצות כ32–38 ימים לאחר שהם בוקעים. הנקבה מטפלת במטלות הדגירה, והזכר מספק לה ולאפרוחים אוכל.
הסיווג של היינק
הסיווג של היינק הוא שיטה פופולרית לסיווגם של דיווחים על מפגשים עם עצמים בלתי מזוהים וחוצנים. הסיווג אינו אומר דבר על עצם קיומם של מפגשים כאלה ועל מידת היתכנותם, אך מניח תשתית להבחנה בין סוגים אפשריים של כאלה.
המינוח והסיווג נטבעו על ידי האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק והוצעו לראשונה ב-1972 בספרו  "The UFO Experience: A Scientific Inquiry". היינק, שטבע את המושג "מפגש" ("close encounter") לתיאור הקשר העשוי להיווצר בין אדם לעב"ם ולחוצנים, הגדיר שלושה סוגים של מפגשים אפשריים. ברבות השנים נוספו שלושה סוגי מפגשים נוספים: מפגשים מהסוג הרביעי, מפגשים מהסוג החמישי ומפגשים מהסוג השישי.
מאז ועד עתה לא תועד במידה המניחה את הדעת אפילו מפגש אחד עם עצם שאינו טבעי ושמקורו אינו בכדור הארץ.
מפגשים מהסוג הראשון
מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר:
מפגשים מהסוג השלישי
מצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים (בשל קטגוריה זו נבחר שמו של הסרט "מפגשים מהסוג השלישי").
מפגשים מהסוג הרביעי
מצב בו נחטפים בני אדם בניגוד לרצונם על ידי עב"מים או חייזרים.
מפגשים מהסוג החמישי
מצב בו נוצר קשר תקשורתי בין בני אדם לחייזרים (מילולי או "טלפתי").
מפגשים מהסוג השישי
מצב בו נוצר קשר גופני, פיזי ורומנטי בין בני אדם לחייזרים.
דייוויד גילמור
דייוויד ג'ון גילמור (באנגלית: David Jon Gilmour; נולד ב-6 במרץ 1946) הוא מוזיקאי, מלחין, גיטריסט וזמר אנגלי וחבר להקת פינק פלויד מסוף שנות ה-60. גילמור הוא רב-נגן והוא מנגן על גיטרות, גיטרה בס, קלידים, סקסופון, בנג'ו, מנדולינה, מפוחית פה, פדאל סטיל, ותופים. פרט לפועלו בלהקה הוציא לאור גם ארבעה אלבומי סולו והשתתף בפרויקטים חיצוניים (כולל הפקה). מאז עזיבתו של רוג'ר ווטרס את להקת פינק פלויד באמצע שנות השמונים, גילמור הוא מנהיגה של הלהקה. דורג על ידי מגזין הרולינג סטונז במקום ה-14 ברשימת הגיטריסטים הטובים בעולם, ונחשב בעיני רבים לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של המוזיקה.
ראשית חייו
גילמור נולד בקיימברידג', אנגליה ב 6 במרץ 1946 לאב מרצה לזואולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' ולאם מורה. גילמור התבגר בשנות החמישים, אותן שנים מלאות בהשפעה מוזיקלית של אלביס פרסלי ושל שאר כוכבי הרוקנרול בתחילתו. מדי פעם שאל גילמור גיטרה משכנו כדי לנסות לנגן ובאחת הפעמים לא החזירה. הוא לימד את עצמו לנגן בעזרת תקליט לימודי שיצר פיט סיגר. כשהיה בן 11 החל גילמור ללמוד בבית ספר ששכן ליד תיכון בקיימברידג'. בתיכון זה למדו סיד בארט ורוג'ר ווטרס, חבריו לעתיד ב"פינק פלויד". זו הייתה פגישתם הראשונה.
קריירה מוזיקלית
ב 1962 החל גילמור ללמוד בקולג' האומנויות והטכנולוגיה בקיימברידג' והתיידד עם סיד בארט (לימים מנהיגה הראשון של להקת פינק פלויד), תוך שהם מנגנים יחד בהפסקות. הוא עזב את הלימודים והצטרף להקתו הראשונה שנקראה Joker's Wild, עמה החל לנגן בשנת 1963. הלהקה שינתה את שמה ל-Flowers ב-1967 והתפרקה לאחר זמן קצר. גילמור נפגש מדי פעם בחברי ילדותו שהקימו כבר את להקת פינק פלויד (ב־1965) ובהמשך כבר הוציאה בלעדיו תקליט ראשון מצליח יחסית (ב־1967).באותה שנה לאחר שמצב בריאותו של סיד בארט החל להתערער נפשית פנה ניק מייסון לגילמור והציע לו להצטרף ללהקה, בתחילה כמחליף זמני לסיד בארט, ומאוחר יותר - כאשר בארט נדחק החוצה מהלהקה - הפך לחבר קבע בלהקה.
במהלך שנותיו בלהקה, דייוויד גילמור תרם תרומה מכרעת כנגן וכזמר בלהקה, הוא נודע בזכות נגינת הגיטרה הווירטואוזית והשירה המחוספסת שלו. בנוסף, גילמור שר את מרבית להיטיה הגדולים של הלהקה, כמו Money מ-1973, Wish You Were Here מ-1975, ו-Comfortably Numb ב-1979.
גילמור הוציא לאור את אלבום הסולו הנושא את שמו באביב 1978, לאחר תרומה כנגן בלבד לאלבום Animals של פינק פלויד, שיצא שנה לפני כן. במהלך ההקלטות החליט לשמור הקלטה אחת, שהפכה בסופו של דבר לשיר Comfortably Numb הידוע (מאלבום החומה), עד היום סולו הגיטרה בשיר נחשב לאחד הגדולים אי פעם, ובעיני רבים אף לטוב ביותר. אלבום הסולו השני שלו, About Face יצא ב-1984, הוא שובח על ידי המבקרים אך למרות זאת לא הגיע להצלחה רבה.
יחסיו הרעים עם חברו ללהקה רוג'ר ווטרס, אשר לקח לידיו את מושכות הלהקה אחרי עזיבתו של בארט, הביאו להתרופפות הרכב הלהקה, ובסופו של דבר ווטרס עזב את הלהקה בשנת 1985, במחשבה שהלהקה לא תסתדר בלעדיו. במקום זאת, גילמור לקח על עצמו את הנהגת הלהקה ויחד עם שני חבריה הנותרים, ריצ'רד רייט וניק מייסון, הוצאו לאור עוד 2 אלבומי אולפן שלוו בסבבי הופעות מוצלחים במיוחד.
על התקופה שלאחר עזיבת ווטרס, אמר גילמור - "'היו לי כמה בעיות עם הכיוון של הלהקה בעבר הלא רחוק, לפני שרוג'ר עזב. חשבתי שהשירים הכבירו במילים, כיוון שהמשמעות הספציפית של המילים הללו הייתה כה חשובה, שהמוזיקה הפכה לכלי בשביל המילים, ולא הייתה מלהיבה במיוחד... [האלבומים] The Dark Side of The Moon ו-Wish You Were Here היו מצליחים כל כך לא רק בזכות התרומה של רוג'ר, אלא גם משום שהיה בהם איזון טוב יותר בין המוזיקה למילים מאשר באלבומים שבאו אחריהם. זה מה שאני מנסה לעשות עם האלבום 'A Momentary Lapse of Reason' - יותר פוקוס על המוזיקה, כדי להחזיר את האיזון.'"
פרט להיותו נגן וזמר בלהקת פינק פלויד, גילמור היה פעיל גם כמפיק, טכנאי צליל של מופעים ונגן אורח בהפקות של אמנים כמו רוי הארפר, קייט בוש, פול מקרטני, רינגו סטאר, פיל קולינס, סאם בראון, ג'ולס הולנד, סופרטרמפ ואפילו סיד בארט. כמו כן השתתף במספר מופעי צדקה.
פריפלוס של פסאודו-סקילקס
הפריפלוס של פסאודו-סקילקס הוא מדריך ניווט (פריפלוס, περίπλους, períplous) יווני עתיק המתאר את הנתיב הימי סביב הים התיכון והים השחור. זמנו כנראה משלהי אמצע המאה ה-4 לפנה"ס, ובמיוחד שנות ה-330, וכנראה נכתב באתונה או בסמוך לה. מחברו נכלל לעיתים קרובות בשורות הגאוגרפים היוונים המשניים. יש רק כתב יד אחד זמין, המתוארך ליותר מ-1500 שנה לאחר מועד כתיבת היצירה המקורית.
דייוויד גילמור
קריירה מוזיקלית
גילמור נחשב לאחד מהגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים. הוא מפורסם במיוחד בזכות נגינה מדויקת ומלאת רגש, עם שילוב טכניקות bending (מתיחה) מקוריות, וכן בזכות יכולתו להפיק צלילים שונים ומשונים מהגיטרה, ביניהם צלילים דמויי כינור וצרחות (כפי שניתן לשמוע למשל בשיר A Saucerful of Secrets של להקת פינק פלויד).
פריפלוס של פסאודו-סקילקס
המחבר
כתב היד היחיד הקיים, מימי הביניים, מציין את שמו של המחבר כ"סקילקס" (ביוונית: Σκύλαξ), אולם חוקרים הוכיחו שיש להתייחס לייחוס זה כאל מה שמכונה "פנייה פסאודפיגראפית לסמכות": הרודוטוס מזכיר את סקילקס איש קריאנדה, נווט יווני שבסוף המאה ה-6 לפנה"ס חקר את חופי האוקיינוס ההודי מטעם הפרסים. עם זאת, פרטים רבים ביצירה משקפים את הידע של המאה ה-4 לפנה"ס, ולכן בדרך כלל מכונה מחבר היצירה "פסאודו-סקילקס".
כתב יד
נותר כתב יד ראשוני אחד, Parisinus suppl. gr. 443 (הידוע גם בשם Pithou MS, על שם בעליו מהמאה ה-16, פייר פיטו ); הוא מתוארך למאה ה-13 והוא המקורי מבין אלה שעליהם התבססה המהדורה המודפסת הראשונה משנת 1600. שני עותקים מאוחרים יותר של כתב יד זה, הידועים במצבם המושחת, אינם מוסיפים דבר מהותי. כתב היד העיקרי היה בלתי נגיש לחוקרים במשך למעלה משתי מאות שנים עד שנות ה-30 של המאה ה-19, אז נקנה על ידי הספרייה הלאומית של צרפת.
תוכן
התיאור המיוחס ל"פסאודו-סקילקס" זה, מדמה ניווט סובב עם כיוון השעון של הים התיכון והים השחור, החל באיבריה וכלה במערב אפריקה, מעבר לעמודי הרקולס, המציינים את מצר גיברלטר.
דייוויד גילמור
קריירה מוזיקלית
בחודש מרץ, שנת 2006, הוציא גילמור את אלבום הסולו השלישי שלו, שנקרא On An Island. באלבום משולבים קטעים תזמורתיים שהלחין זביגנייב פרייזנר.
חיים אישיים
ב-1975 נישא גילמור לאמנית וירג'יניה (ג'ינג'ר) הייסנביין ולזוג 4 ילדים (שלוש בנות ובן): אליס (נולדה ב-1976), קלייר (נולדה ב-1979), שרה (דוגמנית, נולדה ב-1983) ומת'יו (נולד ב-1986). ב-1990 השניים התגרשו.
פריפלוס של פסאודו-סקילקס
תוכן
לעיתים נטען כי החלק על צפון-מערב אפריקה מקורו בפריפלוס הקדום יותר של חנון הספן, אולם השוואה קרובה מבהירה את ההבדלים בין שני הטקסטים. במקום תיעוד של הפלגה כמו של חנון, או אוסף של תיאורי מסעות של עדי ראייה, הפריפלוס של פסאודו-סקילקס הוא ככל הנראה ניסיון של תיאור גאוגרפי מעין-מדעית של חלקי העולם הנגישים ליוונים במאה ה-4 לפנה"ס. ניתן לקשור אותו עם פעילויות פילוסופיות ומדעיות באתונה תחת ממשיכי דרכו של אפלטון באקדמיה; המחבר היה אולי בקשר ישיר עם ממשיכי דרכו של אפלטון ועם אריסטו ותאופרסטוס, בשנים שקדמו להקמת בית הספר של אריסטו, הפריפאטוס או הליקיאון. נראה כי אחת ממטרות החיבור היא לחשב אורך שיט כולל לחופי הים התיכון והים השחור, מיזם גאוגרפי בו הרחיק תלמידו של אריסטו, דיקאיארכוס ממסנה, שאולי בנה במפורש על בסיס יצירתו של הסופר הלא ידוע.
דייוויד גילמור
חיים אישיים
ב-1994 נישא גילמור בשנית לעיתונאית פולי סמסון לזוג 4 ילדים (שני בנים, בת ובן מאומץ): צ'ארלי (נולד ב-1989 ואומץ על ידי הזוג לאחר מכן), ג'ו (נולד ב-1995), גבריאל (נולד ב-1997) ורומני (נולדה ב-2002).
פריפלוס של פסאודו-סקילקס
תוכן
בתיאור חופה של ארץ ישראל, נזכרים העיר עכו, "ההר הקדוש של זאוס" (הר כרמל), דור, יפו ואשקלון. בין תושבי החוף נזכרים רק אלה שממוצא אתני פיניקי. העיר דור מוגדרת כעיר של צידונים ואילו אשקלון כעיר של צורים. לצד יפו נזכרת אגדת אנדרומדה. זו ההתייחסות הראשונה בספרות היוונית העתיקה, המקשרת את האגדה עם החוף של ארץ ישראל. לפי תיאורו, אשקלון הייתה העיר הדרומית ביותר בתחום השפעה הפיניקית בארץ ישראל.
דייוויד גילמור
הגיטרות של גילמור
לדייוויד גילמור יש גיטרות מהדגמים הבאים: בשנת 2019 מכר גילמור במכירה פומבית חלק גדול מהגיטרות שלו וסה״כ המכירה הכניסה $21,198,25 כסף שגויס לעמותה שלו.
פריפלוס של פסאודו-סקילקס
מהדורות
הטקסטים היוונים של קארל מולר (1855) ושל פבריציוס (שם בדוי של היינריך תאודור דיטריך, מהדורה שנייה 1878) הוחלפו על ידי פטריק קונילון (P. Counillon, Pseudo-Skylax: le périple du Pont-Euxin, Bordeaux, 2004) וגרהם שיפלי (G. Shipley, Pseudo-Scylax's Periplus, Exeter, 2011).
אוהד מושקוביץ
אוהד מושקוביץ (נולד בט"ו באלול ה'תשל"ד, 2 בספטמבר 1974) הוא זמר דתי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד וגדל בבלגיה, שם החל כבר בגיל צעיר את דרכו המוזיקלית כאשר ליווה בקולו את גדולי הזמר היהודי שבאו להופיע בעיר מגוריו. בגיל 18 למד בישיבת כרם ביבנה והתגייס לצה"ל. לאחר נישואיו השתקע בישראל והחל לפתח קריירה מוזיקלית. בתחילה הופיע כזמר בחתונות עם להקתו של אריה ברונר, המפיק דוד פדידה לקחו תחת חסותו, ובשיתוף עם המלחין יוסי גרין הפיקו אלבום שנקרא "וארשתיך". האלבום הצליח ברחוב החרדי, ובשנת 2005 הוא נבחר כזמר השנה בטקס 'אנשי השנה' של המוזיקה החסידית.
לאור הצלחת האלבום הראשון הוציא מושקוביץ אלבום נוסף שנקרא "2 oh", ובשנת 2009 הוציא אלבום נוסף ובו להיטים מהשנים האחרונות וכמה שירים חדשים, שנקרא "המוזיקה שלי".
כמו כן השתתף אוהד במופעי זמר גדולים כגון HASC 20 שהתקיים ב-2007 וב-HASC 21 שנערך בשנת 2008 וכן ב"קונצרט אוהל". הוא גם ביצע את שיר הנושא באלבומו השני של יוסי גרין שנקרא "התו השמיני".וכן השתתף במחזמרים לילדים בבימוי ישי לפידות ודוד פדידה ובהפקתו של פדידה: "שירים ונפלאות בבית הכנסת" שהוצגה לראשונה בחנוכה תשע"א (דצמבר 2010), "שירים ונפלאות בבית הספר" שהועלתה בחנוכה תשע"ב (דצמבר 2011) ו"שירים ונפלאות בבית הספר 2" שהצגת הבכורה שלו הייתה בחנוכה תשע"ג (דצמבר 2012). בדצמבר 2013 יצא הסינגל "גשם שלי" של להקת אתניX בהשתתפותו של מושקוביץ. ב-2015 הוציא את אלבומו החמישי שנקרא "סגולה".
בין השנים 2015-2016 שימש כשופט בתוכנית "הקול הבא" של רדיו קול חי.
באפריל 2021 נבחר כזמר החסידי הישראלי הטוב ביותר מכל הזמנים ברדיו ״קול ברמה״.
בין להיטיו הבולטים: ״ברכת הבנים״ "וארשתיך", "מה שהיה", "חביבין ישראל", "סטופ" "מדוע" "למלך" ו"לבדו".
מושקוביץ' מיוצג על ידי חברת ההפקות FDD פרודקשיין.
חיים אישיים
הוא נשוי ללאה, אב לארבעה ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
חיים שאול טאוב
הרב חיים שאול טאוב (נולד בי"ג באדר ב' תשי"א, 21 במרץ 1951) הוא האדמו"ר החמישי והנוכחי של חסידות מודז'יץ. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
קורות חייו
בכ' בסיוון תשס"ו, לאחר פטירת אביו, ירש את תפקיד האדמו"רות.
דברי תורתו נרשמים על ידי צוות עורכים מדי שבוע, בשם "מאמרי אורייתא" ומופצים בקרב החסידים. הרב טאוב מופיע בפני קהלים מגוונים, בין היתר בישיבות הסדר ואף בפני חברי קיבוץ חילוניים.
מאז מינויו לאדמו"רות החל להלחין ניגונים, בפרט לימים הנוראים, כמסורת חסידות מודז'יץ. ניגונו "זכור אהבת קדומים" זכה לפרסום גם מחוץ לחסידות מודז'יץ.
הרב טאוב מתגורר בבני ברק בסמוך למרכז החסידות.
משפחתו
אחיו הצעיר רבי פנחס משה טאוב, הוכתר לאחר פטירת אביו לאדמו"ר מקוזמיר.
בניו: חתניו:
גשר ווקופ
גשר ווֹקוֹפּ (גם גשר רדינג או גשר רידינג, על פי הגייה מקובלת) הוא הגשר הראשון שנבנה מעל נחל הירקון בתחומי תל אביב, והוא המערבי בגשרי הנחל. הגשר הוקם בשנת 1937 בשפך הירקון כגשר שירות לאתר הבנייה של תחנת הכוח רדינג – מאחז ראשון של תל אביב בגדה הצפונית של הירקון.
שם הגשר
מכיוון שהגשר היה מיזם פרטי של חברת החשמל, לא הוענק לו שם רשמי, ובשנים הראשונות הוא כונה, בין השאר, "הגשר על הירקון", "הגשר של תחנת רֶאדינג" ו"הגשר לתחנת רֶאדינג". עם הזמן, נתקבע שמו "גשר רידינג".
ב-23 בפברואר 1938 הונחה אבן פינה לגשר נוסף בקצה המערבי של רחוב בני דן (כיום רחוב אוסישקין). בטקס בנוכחות הנציב העליון סר ארתור ווקופ וראש העיר ישראל רוקח הובטח כי הגשר ייקרא על שמו של ווקופ. בנאומו בטקס אמר ווקופ שהגשר יחבר את תחנת הכוח רדינג לתל אביב. אולם הגשר המתוכנן לא הוקם אלא כמעט 40 שנה מאוחר יותר, ואז החליטה עיריית תל אביב לקוראו גשר בן-אליעזר על שם אריה בן-אליעזר. בשלב מסוים דבק בטעות בגשר רדינג השם "גשר ווקופ" שקנתה לה אחיזה בציבור ובכתובים. כאשר שוחזר הגשר בשנת 2001 על ידי חברת אתרים, הונצחה הטעות בשלט שהוצב למרגלותיו ובו נכתב "גשר ווקופ". באוגוסט 2011 הודיעה עיריית תל אביב יפו שלאור השתרשות הטעות בציבור אין בכוונתה לשנות את השילוט על הגשר.
במקום שבו התקיים טקס הנחת אבן הפינה לגשר ווקופ הוצבה לוחית זיכרון.
רקע
נחל הירקון הוא בעל הספיקה הגבוהה מבין נחלי החוף. כתוצאה מכך הנחל נחשב כמכשול טופוגרפי משמעותי ויעיד על כך הניסיון הבריטי במלחמת העולם הראשונה. הגשר האזרחי הראשון שהוקם באזור על ידי הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה היה גשר הירקון (כיום הגשר על דרך נמיר) אז בתחום הכפרים הערביים ג'מאסין אל ערבי ושיח מוניס. משום שגשר הירקון היה תחת עינם הפקוחה של הכפרים הערביים והימים ימי המרד הערבי הגדול בחרו פרנסי העיר ואנשי חברת החשמל באישור בריטי להקים את גשר רדינג בריחוק מה מהכפרים שנועד לאפשר מעבר בטוח ונוח של פועלים וחומרי בנייה מאזור הנמל בגדה הדרומית של הירקון לאתר הבנייה של תחנת הכוח רדינג בגדה הצפונית. גשר נוסף הוקם על הירקון בשנת 1936 ממזרח לגשר הירקון ליד עשר טחנות, ועליו נסלל כביש שחיבר את תל אביב להרצליה דרך רמת גן, (כיום כביש 482).
לפני קום המדינה
עם ההחלטה על הקמת תחנת הכוח רדינג החליטה חברת החשמל באפריל 1937 למסור לידי חברת סולל בונה את הקמת הגשר שיחבר את התחנה עם שאר חלקי העיר תל אביב. אגודות הספורט הימי דרשו לוודא שהגשר לא יפריע לשיט בירקון והנושא עלה בישיבת עיריית תל אביב. בעקבות זאת הוכנה תוכנית לגשר בגובה 4 מטר מעל פני המים עם קטע מתפרק ברוחב 6 מטרים. מעליו, בגובה 10 מטרים תוכנן גשר נוסף להולכי רגל. תוך מספר ימים בתחילת מאי 1937 הוקם גשר עץ זמני על הירקון, והחלו העבודות לבניית הגשר הקבוע. אולם העבודות התעכבו כך שבמשך חודשים רבים שימש רק גשר העץ הזמני.
בנובמבר 1938 בסופת גשמים בעיר נהרס כמחצית גשר העץ הזמני והפועלים נתקעו במפעל החשמל מעבר לירקון. אספקה הועברה אליהם בחבלים שנמתחו מעל הירקון. בעקבות זאת הגשר תוקן ובסופה בינואר 1940 הגשר לא נפגע והתנועה עברה עליו כסדרה.
לאחר קום המדינה
גשר הירקון נבנה מחדש בשנות ה-50, ומאז ירדה חשיבות גשר רדינג, הגם שהמשיך לשמש חלק מהתנועה. חברת החשמל הסירה את השמירה מהגשר ואפשרה לכל המעוניין בכך לעבור על הגשר. עם זאת, החברה הציבה ליד הגשר שלטים גדולים המתרים שהגשר הוא שטח פרטי והעובר על הגשר עושה זאת על אחריותו. בשנת 1960 עבר הגשר טיפול תחזוקה אחרון ומאז הוזנח ושימש בעיקר דייגים ומתבודדים וכן בשעות העומס על גשר הירקון שימש לעקיפת הפקק. התנועה על הגשר הוגבלה לעומס של 20 טון ולמהירות של עד 20 קמ"ש. בסוף פברואר 1964 החליקה מכונית צבאית מהגשר, שברה את המעקה ונפלה למי הירקון. במאי 1964 החל משא ומתן בין חברת החשמל והעירייה על העברת הגשר לרשות העירייה, ושיפוצו במימון חברת החשמל. אולם עוד בטרם שיפוץ הגשר החליק ממנו רכב אל גדת הירקון במרץ 1965 והגשר נסגר. מכיוון שהגשר יועד להיות בציר ראשי של מצעד צה"ל, ומחשש שהגשר ינזק שוב לפני המצעד, נדחתה פתיחת הגשר עד לאחר יום העצמאות, למרות עומסי התנועה הכבדים על גשר הירקון. הגשר נפתח שוב לזמן קצר עד הסדרת דרך חלופית בקצה רחוב אבן גבירול, שתאפשר את סגירת הגשר לשיפוצים לתקופה ממושכת.
ביולי 1965, לאחר הקמת גשר אוסישקין, גשר ביילי על המשכו של רחוב אבן גבירול, אליו הוסטה התנועה, נסגר הגשר לשיפוצים למשך מספר חודשים. עבודות השיפוץ בעלות של 100,000 לירות מכספי חברת החשמל הושלמו בינואר 1966. העבודות כללו הגדלת רוחב הגשר ב-80 סנטימטר. עם אישור הממשלה להקמת תחנת הכוח רדינג ד' נקבע שהגשר לא ייסגר על ידי החברה עד להשלמת הקמת גשר בר יהודה.
בסביבת הגשר
בגדה הצפונית של הירקון בסמוך לקצה הצפוני של הגשר, על חורבות תל כודאדי, שנחפר בזמן הקמת הגשר, הוקם ב-1935 גם מגדלור קטן – מגדלור תל אביב, שבשנות פעילותו של הנמל שימש להזהיר מפני התקרבות בשל זרמים חזקים הנוצרים ממתקני הקירור של תחנת הכוח (המגדלור אינו פעיל כיום).
מומנשאנץ
מומנשאנץ (Mummenschanz) היא להקת פנטומימה שווייצרית העושה שימוש במסיכות ובתחפושות סוריאליסטיות.
הלהקה נוסדה בשנת 1972 בידי ברני שירש (Schürch) ואנדרס בוסאר (Bossard; 9 באוגוסט 1944 - 25 במרץ 1992) השווייצרים ופלוריאנה פראסטו (Frassetto) האמריקאית-איטלקייה. חברים נוספים בקבוצה לאורך השנים הם רפאלה מטיולי (Mattioli) האיטלקייה, יאקוב בנטסן (Bentsen) הדני והמנהל הטכני יאן מריה לוקאס (Jan Maria Lukas).
הקבוצה החלה להתגבש עת למדו שלושת מייסדיה בפריז בהנחייתו של ז'אק לקוק (Jacques Lecoq) וברומא תחת רוי בוזייה (Roy Bosier). לאחר תקופת התנסות בת כשלוש שנים הוקמה הלהקה ב-1972 במטרה "ליצור שפה תיאטרלית לא-מילולית שתחצה גבולות מסורתיים של לאומיות ותרבות".
פריצתם הראשונה הייתה בפסטיבל אביניון ב-1972, ובשנה שלאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בינלאומי בארצות הברית, קנדה ואמריקה הדרומית. במשך שלוש שנים (1977-1979) הופיעה הלהקה בתיאטרון ביז'ו (Bijou) בברודוויי. בשנת 1980 הפיקה הלהקה את תוכנית הטלוויזיה La Pomme, שזכתה בפרס ורד הזהב במונטרה. הלהקה הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה שהגבירו את חשיפתה, כגון בפרק האחרון של העונה הראשונה של "החבובות" ב-1976, ב-"1-2-3 מגע" בשנות ה-80, וב"חשיפה לצפון" בשנות ה-90. בשנת 1992 נפטר בוסאר ממחלת האיידס בגיל 47, ובמהלך מסע ההופעות שלהם Parade, שהחל בשנת 1995, הצטרף לקבוצה השחקן האמריקאי ג'ון צ'ארלס מרפי (Murphy). בשנת 2000 הצטרפו ללהקה מטיולי ובנטסן וכן המנהל הטכני לוקאס. בשנת 2006 החלו חברי הלהקה להופיע עם המופע הנוכחי שלהם, 3X11, רטרוספקטיבה של 33 שנות פעילות. הלהקה הופיעה בכל רחבי העולם ובשש יבשות, השתתפה בפסטיבלים רבים, כולל מספר פעמים בפסטיבל ישראל וזכתה לביקורות נלהבות.
הופעות מומנשאנץ מורכבות מסדרת מערכונים קצרים העוסקים בדרך כלל ביחסים בין יצורים אנושיים או לא-אנושיים. השחקנים לובשים לרוב בגד גוף שחור ומשתמשים באביזרי פלסטיק צבעוניים או בשלל אביזרים יום-יומיים בשימוש לא שגרתי. במערכון מפורסם ניצבות זו מול זו שתי דמויות, כאשר במקום פה משמש להם גליל נייר טואלט והן מקיימות שיחה רבת הבעה תוך שימוש בקריעת פיסות נייר בלבד וגלגול הגליל.
בגרמנית פירוש שם הקבוצה, מומנשאנץ, הוא "פנטומימה" או "מופע מסיכות".
לוזון (פירושונים)
לוזון הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהדות טריפולי ויהדות תוניסיה.
הקונפורמיסט
הקונפורמיסט (באיטלקית: Il conformista) הוא סרט קולנוע, מ-1970 בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, על פי ספרו של אלברטו מורביה שפורסם ב-1951. הסרט בוחן את ניסיונו של גיבור הסרט ששאיפתו המרכזית בחיים היא "להשתייך", להתאים את עצמו באופן מודע ומכוון לאידאולוגיות האופנתיות של זמנו, תוך ויתור על הערכים עליהם גדל. את הדמות המרכזית בסרט מגלם השחקן הצרפתי, ז'אן-לואי טרנטיניאן. הסרט, שהופק כקופרודוקציה איטלקית, צרפתית וגרמנית, נחשב אחד מסרטיו הבולטים והמשפיעים של ברטולוצ'י. הוא זכה להכרה והערכה נרחבת ברחבי העולם ואף היה מועמד לפרס האוסקר עבור התסריט המעובד הטוב ביותר.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת באיטליה תחת המשטר הפאשיסטי של שנות ה-30 וה-40. מרצ'לו קלריצ'י (ז'אן-לואי טרנטיניאן), אינטלקטואל איטלקי צעיר, בן המעמד העליון, בעל תואר דוקטור לפילוסופיה, מתנדב לעזור למשטר הפאשיסטי. הוא משתמש בירח הדבש שלו כתירוץ לביצוע שליחותו מטעם השלטון, ויחד עם אשתו הטרייה, ג'וליה (סטפניה סנדרלי), נוסע לפריז במטרה להתקרב, ואחר כך להרוג את פרופסור קואדרי (אנצו טראשו), מורהו לשעבר, הנמצא בגלות בגלל עמדותיו האנטי-פאשיסטיות. במקביל, פוגש מרצ'לו באשת הפרופסור, אנה (דומיניק סנדה), ביסקסואלית המנסה לפתות את אשתו.
באחד הפלשבקים האחרים, מרצ'לו וארוסתו, ג'וליה, משוחחים על הצורך ללכת לווידוי כדי לקבל את הסכמת הוריה לנישואיהם. למרות שהוא אתאיסט הוא מסכים ובווידוי הוא מודה בפני הכומר שביצע חטאים רבים בעבר; כולל יחסיו ההומוסקסואלים עם לינו, הרצח, יחסי המין לפני הנישואים וחוסר תחושת האשמה שלו לגבי כל החטאים הללו. מרצ'לו אף מודה שהוא חושב מעט מאוד על אשתו החדשה, אבל משתוקק לנורמליות שנישואים מסורתיים וילדים יכולים להביא לו. הכומר היה המום, בעיקר מעצם היותו הומוסקסואל, יותר מאשר הרצח שביצע. ברגע שהכומר שומע שהוא עובד במשטרה החשאית הפאשיסטית הוא נותן לו מחילה.
אחרי החתונה, מוטלת על מרצ'לו המשימה להתנקש בחייו של חברו ומורו לשעבר, פרופסור קואדרי, אנטי-פאשיסט מוצהר שחיי חיי גולה בפריז. ככיסוי, משמש מרצ'לו בנישואיו ולוקח את ג'וליה לירח דבש בפריז כדי להמשיך במשימתו. בזמן ביקורו אצל קואדרי, הוא מתאהב באנה - אשתו הצעירה של הפרופסור ומתחיל לחזר אחריה. למרות שהפרופסור ואשתו מודעים לנטיותיו הפרו-פאשיסטיות של מרצ'לו והסכנות שהן טומנות בחובן, נראה שאנה נענת לחיזוריו וגם מפתחת קשר עם אשתו. ג'וליה ואנה מתלבשות בהידור ויוצאות לרקוד יחד עם בעליהן, שם בוחן קואדרי את נאמנותו של מרצ'לו לפאשיסטים. מנגניילו מגיע אף הוא לאולם הריקודים, שם מנסה גם הוא לברר את כוונותיו. מרצ'לו מחזיר את האקדח שניתן לו ומוסר בחשאי למנגניילו את מיקום בית הכפר של קואדרי ואשתו, לשם התכוונו לחזור ביום שלמחרת. למרות שמרצ'לו הזהיר את אנה שלא לחזור לביתה ומנסה לשכנעה לעזוב את בעלה ולהישאר איתו, היא מצטרפת אל בעלה לנסיעה. בכביש נידח, סוכנים חשאיים פאשיסטים זוממים לעצור את מכוניתו של קואדרי במסווה של תאונת דרכים. כשקואדרי מנסה לעזור לנהג הוא נתקף ונדקר למוות על ידי מספר גברים שמגיחים מהיער הסמוך. אנה שנמצאת אותה שעה במקום ועדה לרצח בעלה, קולטת את הסכנה ורצה לכיוון מכוניתו של מרצ'לו בבקשה לעזרה. כשאנה רואה שהנוסע בתוך הרכב הוא מרצ'לו היא מתחילה לצרוח בפאניקה ורצה אל תוך היער. מרצ'לו צופה בה ללא רגש בזמן שהיא נרדפת ולבסוף נורית למוות.