cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
T29 (טנק)
ה-T29 היה פרויקט אמריקאי לטנק כבד שהחל במרץ 1944 והסתיים בתחילת 1945. מטרת הפרויקט הייתה לבנות טנק אמריקאי כבד מספיק שיוכל להתמודד עם טנקים גרמנים כבדים כמו הקינג טיגר שמשקלו הגיע לכ-70 טונות, בעוד שהM26 פרשינג, הטנק האמריקאי הכבד ביותר שקל רק כ-45 טונות ונחשב לא חזק מספיק כדי להתמודד עם הקינג טיגר. ה-T29 לא היה מוכן בזמן ולא השתתף במלחמת העולם השנייה והפרויקט בוטל שנתיים לאחר מכן.
מאפיינים
ה-T29 השתמש בשלדה של הM26 פרשינג, עם תוספת שריון. עובי השריון של התובה הגיע ל-102 מ"מ, 279 מ"מ בחזית הצריח ו-127 מ"מ בצדדי הצריח. החימוש העיקרי של הטנק היה תותח 105 מ"מ T5E1 בעל מהירות לוע גבוהה, 3 מקלעי M2 בראונינג, שניים מקבילים ואחד נוסף על הצריח ועוד מקלע M1919 בראונינג בקוטר 7.62 מ"מ. המנוע של ה-T29 היה מנוע בנזין V12 של פורד עם הספק של כ-770 כ"ס שאפשר לו להגיע למהירות מרבית של כ-35 קמ"ש.
כלים ששרדו
שני T29 ו-T30 אחד מוצגים כיום במוזיאון ג'ורג' פטון בפורט נוקס, קנטקי.
קרנון הנהרות
קָרנוּן הנהרות או קרנון הנחלים (שם מדעי: Salaria fluviatilis) – הוא מין דג הנמנה ממשפחת הקרנוניים, הנפוצה מאוד בימים ובאוקיינוסים. ניתן למוצאו לחופי הים התיכון. דג זה שוכן בקרקעית בין הסלעים ואבנים בעומק של עד שלושה מטרים. ועיקר מזונו מגיעה מחסרי חוליות.
ממדיו נעים בין 2 ס"מ בשלבים הראשונים לחיו ועד ועד 14 ס"מ בבגרותו המלאה. גופו מאורך ונטול קשקשים בעל כתמים כהים ופסי רוחב כהים ומפותלים צבעו חום עד כסוף, וגחונו בהיר.
קרנון הנהרות חדר למערכת המים המתוקים בישראל בתקופה קדומה, והורגל לחיות בסביבות מים מתוקים, ביניהם ב:ירדן ובכנרת.
The Dark Side of the Moon
The Dark Side of the Moon (בתרגום חופשי: הצד האפל של הירח) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק המתקדם פינק פלויד. אלבום זה הוא אלבום קונספט והוא נחשב לאבן דרך ולאחד מהאלבומים הכי משפיעים ופורצי דרך בהיסטוריה, הן בזכות המוזיקה המורכבת והחדשנית שבו והן בזכות הטקסטים הפילוסופיים והעמוקים שבו. התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בלונדון בין מאי 1972 לינואר 1973 ויצא לאור ב-1 במרץ 1973. אלבום זה מסמל את תחילת תקופת תור הזהב של פינק פלויד.
האלבום נחשב לאבן דרך בתולדות הרוק והמוזיקה בכלל, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינה מסחרית, בהיותו לאורך שנים רבות בין האלבומים הנמכרים ביותר בעולם. מבקרי מוזיקה ומעריצים רבים מחשיבים את האלבום כטוב ביותר של הלהקה. מבקרי מוזיקה משתמשים באלבום כנקודת מפנה בין בלוז רוק "קלאסי" ולז'אנר החדש (אז) של מוזיקה אלקטרונית. המוזיקה הושפעה גם מג'אז אוונגרדי - ריצ'רד רייט תיאר את ההשפעה המכרעת שהייתה לאלתוריו של ג'ון קולטריין בתקליט Kind of Blue על המוזיקה של The Dark Side of the Moon.
ב-2006 הוא נבחר ל"האלבום האהוב עליי" על ידי צופים של רשות השידור האוסטרלית.
קרדיטים נוספים
גם באלבום זה, פינק פלויד החלו את העבודה עליו במהלך סיבוב הופעות ארוך, שלימים יוודע כ-Dark Side of the Moon Tour. סיבוב ההופעות התחיל בינואר 1972, והסתיים בנובמבר 1973. בתחילת סיבוב ההופעות, חלק משירי האלבום קיבלו שמות שונים מהשמות הסופיים שקיבלו באלבום. למעט הבדל זה, רוב החומרים נותרו כמעט ללא שינוי מההופעה הראשונה בינואר 72' ועד להקלטת האלבום בפועל כשנה וחצי לאחר מכן במרץ 73'. כל המילים בתקליט נכתבו על ידי רוג'ר ווטרס, אך האלבום נחשב למגובש ביותר של פינק פלויד, ותרומתם של כל ארבעת חברי הלהקה מורגשת בו. באלבום ניתן לשמוע בעיקר את דייוויד גילמור ואת רוג'ר ווטרס, גם בשירה וגם בנגינה. אך בשונה מאלבומים מאוחרים יותר, כאן מורגשת גם תרומת הקלידים שעליהם מנגן ריצ'רד רייט, ואף השיר Us and Them רשום על שם ווטרס ורייט. עוד דבר שמייחד את האלבום הוא הקרדיט שניתן למתופף, ניק מייסון על הקטע הפותח את האלבום Speak to Me), דבר שגרר כמה שנים לאחר מכן ויכוח בין מייסון לבין ווטרס, אשר טען שהוא נתן את הקרדיט למייסון כמתנה.
קונספט
האלבום מרשים בשימושו ברעיונות פילוסופיים, דבר שבהמשך יהפוך לסימן היכר במוזיקה של פינק פלויד. האלבום עוסק במכלול הנושאים הקשורים למחזור חייו של אדם - זמן שחולף ללא הפסקה, לחץ, תאוות בצע, זעם, כעס, נורמות חברתיות משעבדות, מלחמה, דת ושיגעון. גם באלבום זה ניתן לראות קשר לסיד בארט (מקים הלהקה) שלקה בנפשו, בשירים כמו Brain Damage (נזק מוחי) העוסק בשיגעון.
האלבום מחולק ל-9 או 10 רצועות (תלוי במהדורה), אך למעשה נשמע כרצועה אחת מתמשכת. בחלק מהמקרים מאזין שלא מכיר היטב את האלבום יתקשה לזהות מתי נגמרת רצועה אחת ומתחילה רצועה אחרת.
ניתוח מוזיקלי
לרוב הדעות, הגורם המכריע בהצלחת The Dark Side of the Moon היה האיזון הטוב ביותר מכל תקליטי הלהקה ביחס שבין הקונספטואליות והנסיוניות הפסיכדלית לבין נגישות ופופולריות של תקליט רוק מהזרם המרכזי. התקליט כלל מילים פילוסופיות אך מנוסחות בשפה פשוטה ומובנת לכל ללא יומרה אמנותית מוגזמת, שאפיינה לעיתים להקות רוק מתקדם. מרבית השירים היו שירי רוק קלאסי במבנה רגיל למדי של בית, פזמון וסולו גיטרה, אך היה גם מינון מדוד וזהיר של שירים נסיוניים, בפרט קטע הפתיחה Speak to Me וקטע אינסטרומנטלי אלקטרוני On the Run (במנוסה) שכיום נחשב ליצירה ש"ניבאה" את סגנון ההאוס, כעשרים שנה לפני שהפך לאחד הסגנונות הנפוצים ביותר במוזיקה פופולרית.
אלמנטים אופייניים בהקלטה
התקליט פרץ דרך מבחינת איכות הצליל וטכנולוגיית הקלטה, עליה ניצח אלן פרסונס מאולפני אבי רוד. נוספו לשירים צלילים רבים שהקליטו חברי הלהקה בעצמם ושנועדו להעשיר את האווירה ולהוסיף קונטקסט לשירים, כגון קרקוש מטבעות, צלילי שעונים, פסיעות וכדומה. האלבום נפתח ונסגר בצליל פעימות לב, כדי להמחיש את מוטיב המשל על חיי-אדם שמצוי באלבום. ברוב השירים פוזרו הקלטות של פועלי הבמה של פינק פלויד אנשי אולפן אבי רוד, שעוסקות בנושאים כמו מוות, שגעון ופחד. השיר Time (זמן) נפתח בצלצולי שעונים מעוררים ושעוני-קיר. אך הדוגמה הבולטת והידועה ביותר לצלילי האווירה של התקליט כלולה בשיר Money (כסף): השיר נפתח בצלילים של צלצולי מטבעות וקופה רושמת שאחרי כמה שניות משתלבים בקצב השיר והופכים לחלק בלתי נפרד ממנו, לצד התופים הרגילים. גם כאן פינק פלויד היו חלוצים של טכנולוגיה שעם השנים נהייתה נפוצה מאוד במוזיקה וכונתה "דגימה" (sampling).
התקליט כלל גם אלמנטים מוזיקליים מסורתיים יותר, שפינק פלויד השתמשו בהם לראשונה בקריירה שלהם: סקסופון ג'אז, שנוגן על ידי דיק פארי וכן שירת גוספל - של הזמרת קלייר טורי בשיר The Great Gig in the Sky, (ההופעה הגדולה בשמיים), ומקהלה שלמה בשירים אחרים. סקסופון ושירת גוספל הופיעו מאז בשירים רבים של פינק פלויד, הבולט ביניהם Shine On You Crazy Diamond (המשך לזרוח, יהלום משוגע) מתוך האלבום Wish You Were Here.
Speak to Me
הקטע המוזיקלי הוא חסר מילים, אם כי ישנם בו חלקים בהם שומעים דיבורים של אנשים ברקע - מוטיב שחוזר על עצמו ברוב שירי האלבום. השיר הוא סדרה של אפקטים קוליים, מין סיכום של רוב האפקטים בשאר האלבום. אותם אפקטים מובילים בסופו של דבר לרצועה הבאה באלבום; "Breathe".
בין האפקטים הרבים שבאלבום, שמסתכמים כולם ברצועה זו ניתן למצוא:
Breathe (In the Air)
השיר עצמו די שקט בטונים ובדינמיקה, ואורכו כ-3 דקות. Breathe הוא השיר הראשון באלבום שבו יש מילים, ומתחיל מיד אחרי השיר הקודם - Speak to Me, מה שבדרך כלל גורם לחיבור בין שתי הרצועות לאחת - ברדיו ובגרסת הדיסק שני השירים מחוברים. קצב השיר זהה לדקות האחרונות בשיר Time. השיר נפתח בסולו של גיטרת סלייד של גילמור, ולאחר מכן מתחילה השירה. מילות השיר כוללות אדם מבוגר שמדבר אל ילד קטן שרק נולד, ואומר לו לנשום (Breathe), ואז ממשיך באומרו שיקדיש את חייו לעבודה. למרות זאת, השיר בפירוש לא תומך בחיים של מאמץ חסר-טעם, אלא מבקר אותם (Dig that Hole, Forget the Sun).
On the Run
קטע אינסטרומנטלי שעוסק בפחד טיסות, ואף בפחד מהמוות, ומנוגן על ידי סינתיסייזר. בהופעות של Pulse, בסוף קטע זה, מטוס קטן טס מקצה אחד של האולם לקצה השני, ומתפוצץ. השיר נוצר בסינתיסייזר מסוג VCS3, צלילים שמוגברים במהלך השיר.
בסוף השיר ניתן לשמוע קול פיצוץ, שנחלש לאחר שניות ספורות שלאחריהן נשמעים צעדי ריצה, דבר שמוביל לתקתוקי השעון ולפתיחת השיר הבא באלבום, Time.
לפני יציאת האלבום, כאשר בהופעות נוגנה הגרסה הראשונה של האלבום The Dark Side of the Moon, השיר On the Run הופיע כ-"The Travel Sequence", והוא לא נוגן במוזיקה אלקטרונית, אלא על ידי תופים, גיטרה ובאס. דיבורים בשיר: בדומה למוטיב החוזר בכל שירי האלבום, גם בשיר זה ניתן לשמוע דיבורים.
Time
נחשב לאחד השירים הבולטים באלבום, והוא השיר היחידי בו קיבלו כל חברי הלהקה קרדיט על השיר. Time מוכר בפתיחתו הארוכה עם צלצולי ותקתוקי שעונים, שהוקלטו כניסיון באולפן על ידי אלן פרסונס, לאו דווקא בשביל האלבום הזה. השיר מדבר על הזמן, ועל התופעה שבה הזמן נראה שעובר מהר ככל שמישהו מזדקן, מה שבדרך כלל מוביל לייאוש ועצב על פספוסי הזדמנויות בעבר.
ביצוע השיר - השיר מתחיל עם תקתוקי שעונים שונים, שכל אחד מהם הוקלט בנפרד בחנות עתיקות, שאחריהם מגיע מעבר בעל אופי מסתורי, שבו תופי סטיל דראם של ניק מייסון בולטים במיוחד. את השיר שרים ריצ'רד רייט ודייוויד גילמור, ומילותיו מדברות על תחושתו של רוג'ר ווטרס בנוגע למוטיב הזמן האבוד והמרוץ של החיים שבסופו זקנה. סולו גיטרה וחזרה על השיר Breathe מביאים לסוף השיר (חלק מהשיר נקרא Breathe (Reprise) עקב החזרה על השיר Breathe. חזרה נוספת מופיעה ב-Any Colour You Like).
השיר הוא השני באורכו באלבום, אחרי Us and Them, ומפורסם בסולו הגיטרה של גילמור אחרי הפזמון הראשון, שנחשב אחד מהסולואים המוצלחים שלו, ובכלל נחשב לאחד הסולואים המפורסמים בהיסטוריה של הרוק.
The Great Gig in the Sky
קטע העוסק בפחד מהמוות. את השיר מבצעת קלייר טורי. את השיר הזה הלחין ריצ'רד רייט, שלו גם ניתן הקרדיט היחידי על השיר, דבר שגרם לקלייר טורי לתבוע את פינק פלויד, 30 שנה לאחר ההקלטות.
השיר נכתב בתחילה כקטע אינסטרומנטלי בלבד. הוחלט להוסיף אליו קולות. לשם כך נבחרה הזמרת קלייר טורי. הקטע אותו היא שרה לא נכתב מראש אלא אולתר על-ידה בזמן ההקלטה, כשההכוונה היחידה שקיבלה הייתה לחשוב על טרגדיות, אסונות ומוות. כשיצאה מההקלטה לאחר שאילתרה את כל הקטע, היא הרגישה נבוכה מאוד ואף התנצלה בפני היוצרים על ההקלטה.
שירתה קשה לחיקוי, ולכן בהופעות חיות שרו את הקטע שתיים ואף שלוש זמרות.
גם בשיר זה, בדומה לשירים אחרים באלבום, ניתן לשמוע דיבורים בשיר שהוקלטו על ידי רוג'ר ווטרס במהלך ההקלטות:
Money
נחשב לאחד מהשירים הבולטים באלבום, והבאס ליין שמנוגן בו על ידי רוג'ר ווטרס הפך למוכר על ידי בסיסטים רבים. זהו גם השיר היחיד באלבום שיצא כסינגל. מאפיין מפורסם נוסף של השיר הן דגימות קול של קופה רושמת וצלצול מטבעות שפותחות את הרצועה ובהמשך משתלבות בקצב השיר. שיר זה מתאר את חולשת האדם לכסף, את התאווה שלו לכך וכמה שגורם זה נהפך כבר לכמעט מחלה בקרב האנושות. שיר זה כולל בתוכו מאפיינים רבים של הפינק פלויד: אפקטים קוליים מיוחדים, סולואים של כלים מגוונים כגון הגיטרה והסקסופון, שינוי קצב תכופים, קצב שבור ומאפיינים מוזיקליים רבים נוספים.
השיר Money הוקלט כולו מחדש בשנת 1981 לאלבום האוסף A Collection of Great Dance Songs, בגלל בעיות של זכויות יוצרים עם חברת התקליטים. גילמור הקליט מחדש את השיר וביצע לבד את כל התפקידים בשיר: באס, גיטרה, תופים, קלידים, אך את החלק של הסקסופון ביצע דיק פרי, כמו בגרסה המקורית.
בסרט The Wall, בזמן השיר "The Happiest Days Of Our Lives", ישנה הפסקה קצרה במוזיקה ומתחילה סצנה בבית ספר - המורה של פינק לוקח לו את ספר השירים שלו ומלגלג עליו. המורה קורא בקול את מילות השיר שכתובות על הדף, ואלה בדיוק מילותיו של Money.
Us and Them
אורכו של השיר הוא כמעט 8 דקות (7:48), ומכיל בתוכו שני קטעי סולו של סקסופון. כמו כן, גם בשיר זה ניתן לשמוע את אלמנט "הדיבורים" באלבום. בגרסה הראשונית של האלבום, שהוקלטה ב-1972, נקרא השיר בגרסתו הראשונה - "The Violence Sequence". השיר עוסק בחברה ובנטייה של אנשים לא להקשר לאנשים השונים מהם. בנוסף, השיר הוא גם "מלחמה" בין רצון האזרחים לבין רצון הממשלה שלהם. פרשנות נוספת שקיימת היא שהשיר מתאר את השקפת עולמו של רוג'ר ווטרס, שהושפע מכך שאביו מת במלחמת העולם השנייה.
Any Colour You Like
רצועה זו היא אינסטרומנטלית והיא מהווה המשך ישיר לרצועה הקודמת.
היצירה עצמה חסרת מילים, וכוללת צליל מסונתז ושירת סקאט. אורך היצירה הוא 3 דקות ו-25 שניות. הלהקה השתמשה באפקטים מתקדמים ביותר לתקופה ההיא, לקלידים ולגיטרה. הסינתיסייזר של חברת EMS חובר לסרט טייפ ארוך שחזר על עצמו בלוּפּים, ובכך יצר את סולו הקלידים העולה והיורד. בשאר השיר השתמש דייוויד גילמור בשתי גיטרות עם אפקט UniVibe כדי ליצור את סולו הגיטרה ההרמוני.
שם השיר מגיע מתשובה שאחד מטכנאי הקול נהג לחזור עליה בקביעות: You Can Have It Any Colour You Like (תוכל לקבל את זה באיזה צבע שתרצה), שמתכתבת עם האמרה הידועה של הנרי פורד שתיארה את המודל טי: "אתה יכול לקבל אותה באיזה צבע שתרצה, כל עוד היא שחורה" - ובכך מחזקת את האלמנט האפל שמצוי בשמו של האלבום ובתכנים המורבידיים שהוא עוסק בהם. עטיפת האלבום, המציגה מנסרה שקופה על רקע שחור, ואשר קרן אור נשברת בה לכל צבעי הקשת, גם היא מתייחסת לכותרת זו.
חלק מהשיר מכונה גם בשם Breathe (Second Reprise) עקב הדמיון במקצב והסוף הדומה לפזמון של Breathe. המינוח "חזרה שנייה" מתייחס לחזרה הראשונה, המובהקת המופיעה בשיר Time.
Brain Damage
מילות השיר: רוג'ר ווטרס הצהיר שהמילים על "האיש המשוגע", נכתבו על חברו ומנהיג הלהקה לשעבר - סיד בארט. השורה "And if the band you're in starts playing different tunes", מתייחסת לתקופה האחרונה של סיד בלהקה, שבה נגינתו שיקפה את מצבו הנפשי. לדוגמה, הוא החל לנגן שיר מסוים כשהלהקה הייתה מנגנת שיר אחר, והכל בזמן הופעה חיה. תופעות אלו קרו כשהוא כבר היה על סף קריסה נפשית.
Eclipse
השיר הוא הרצועה העשירית והאחרונה של האלבום, ומהווה המשך ישיר של Brain Damage, ובדרך כלל שתי הרצועות מנוגנות זו אחר זו בזמן השמעתן. ליקוי החמה הוא ככל הנראה התייחסות לשיגעון. האלבום נחתם באותו אופן בו הוא מתחיל - צלילי פעימות לב. גם בשיר הזה יש התייחסות ללהקה המכוונת מהשיר Brain Damage במשפט everything under the sun is in tune (מתייחס למשפט and if the band you are in starts playing different tunes). לאחר סיום המוזיקה שומעים דפיקות לב, וגם משפט שנאמר בעוצמה חלשה מאוד, כך שכמעט לא מבחינים בו: "there is no dark side of the Moon really ... as a matter of fact it's all dark"
אורך השיר הוא 2:03 דקות, כאשר המנגינה העיקרית מסתיימת ב-1:30, ומופיע צליל של פעימות לב מהרצועה הראשונה, "Speak to Me", המופיע שוב ב 9/8, ובהדרגה דועך לשתיקה. הרמונית, השיר מורכב מהתקדמות של 4 אקורדים חוזרים: D, D/C, B♭maj7 ו-A7sus4 שמוביל ל-A7. הליין של הבס הוא ארבעה אקורדים בסדר יורד.
נתונים מסחריים
התקליט מחזיק בשיא גינס של הישארות רציפה במצעד מכירות האלבומים של מגזין "בילבורד" - הוא נשאר במצעד 741 שבועות רצופים. עד היום הוא חוזר מדי פעם למצעדי הלהיטים. גרסה מחודשת בפורמט SACD שיצאה בשנת 2003, לרגל שלושים שנה לצאת האלבום, נכנסה אף היא למקום הראשון של מצעד Billboard. נכון לשנת 2010 התקליט בגרסאותיו השונות נמכר ביותר מ-45 מיליון עותקים.
גרסאות כיסוי
בשנת 2005 הוציאו חברי הרכב הרגאיי, Easy Star All-Stars אלבום כיסוי מלא ל-The Dark Side of the Moon בשם Dub Side of the Moon (דאב הוא תת-סגנון של הרגאיי) בגרסת הכיסוי בולט במיוחד השיר Money בו צלילי הקופה הרושמת והמטבעות הוחלפו בקולות של אדם המעשן מתוך באנג ומשתעל תוך כדי.
להקת Dream Theater נהגה לארגן הופעות בהן ניגנה את האלבום במלואו.
גביע הנהרות
גביע הנהרות או כוס הישועות לרש"ש הוא גביע או כוס שעליו חרוט (מבפנים) שמות של ארבעת הנהרות היוצאים מגן עדן בסדרים שנים ובחילופים שונים, על פי האמונה שתייה מהכוס גורמת לפלאים גדולים, ובעיקר לרפואה.
מקור הסגולה
הסגולה מיוחסת לרש"ש אך הייחוס הוא שגוי, הסגולה מופיעה לראשונה אצל הרב אברהם חמוי שכותב כן בשם רבי יוסף טאיטאצאק, דבריו הוכנסו על ידי הרב מסעוד אלחדד לסידור הרש"ש.
הסגולה
הרב חמוי מביא בשם טאיטאצאק ארבע אופציות לבצע את סגולת ארבעת הנהרות.
יש שטענו שכשחורט את הפסוקים על גבי כוס בצורה הפוכה היין נכנס לתוך צורת האותיות ויוצר אותיות שעשויות מיין, מנגד טענו שאם כך יש לכוון את השמות והצירופים בעת השתייה, עוד כתבו שלפי זה יש לעשות את כוס היין בצורה ידנית ולא באמצעות מכונה.
בשם הרב יצחק כדורי נאמר שגם בנעשה על ידי מכונה יש סגולה.
רבי יוסף חיים מבגדאד כתב בשו"ת תורה לשמה שמותר למחוק את הפסוקים ואין בזה איסור של מחיקת פסוקים מהתורה, עוד כתב שגם אם עושה הסגולה הקיא את מה ששתה, הסגולה עדיין פועלת.
FoxTrot
פורמט
הקומיקס מופיע יום יום בפורמט "סטריפ" הכולל 2-4 ריבועים, המסתיימים בפאנץ'-ליין. לעיתים יש קשר בין הסטריפים (בין 4-8 סטריפים שהם חלק מסיפור גדול יותר) ולעיתים אין. בסוף השבוע מופיע "סטריפ" שבעצם מהווה קומיקס על עמוד שלם. בנוסף, קומיקס סוף שבוע נעשה בצבע, בעוד הסטריפים מופיעים בשחור-לבן. בשנים האחרונות הפסיק ביל אמנד את הקומיקסים היומיים ועבר לפרסם רצועות קומיקס רק בימי ראשון.
בקומיקס יש המשכיות, אך למרות שהשנים חולפות בני המשפחה אינם מתבגרים.
עלילה
הקומיקס מתאר את חייהם היומיומיים אך הבהחלט לא נורמליים של משפחת פוקס. משפחת פוקס מורכבת מ 5+2 חברים.
בדיחות מתמטיקה
בניגוד לקומיקסים אחרים, הקומיקס "פוקס טרוט" מלא בבדיחות מתמטיקה, בדיחות פיזיקה ובדיחות גיקים מסוגים שונים. עובדה זו נובעת מההכשרה הייחודית של יוצרו, ביל אמנד, שסיים תואר ראשון בפיזיקה ב-Amherst College. אמנד נוהג לשלב בעלילות נוסחאות מתמטיות שונות ומשונות - ולמרות שרובן חסרות פואנטה - הן כולן נכונות. הנוסחאות בדרך כלל מופיעות כאשר פיטר ופייג’ מכינים שיעורי בית במתמטיקה, או כאשר ג'ייסון מבצע חישובים פיזיקליים. לרוב ג'ייסון משתמש בנוסחאות מתמטיות במצבים מוזרים למדי (בניסיון לחשב כיצד לזרוק כדור פוטבול, או כיצד לחשב שטח באמצעות אינטגרל בבוחן של כיתה ד').
בנוסף לנוסחאות המתמטיות הרבות, מופיעות גם בדיחות רבות על מחשבים (כגון תוכניות משעשעות הכתובות בשפת C), בדיחות על מבוכים ודרקונים וכן על סרטי וספרי מדע בדיוני פופולריים.
אנתולוגיות
אוספים גדולים, המורכבים מ 2 או 3 ספרי אוסף וכוללים את קומיקס סוף השבוע הצבעוני. בדרך כלל כל אנתולוגיה מתארת בין שנה לשנתיים בחייה של משפחת פוקס (ולמרות זאת, הם לא מתבגרים לעולם).
המשרד לרכוש מדינה (האימפריה הרוסית)
המשרד לרכוש מדינה (ברוסית: Министерство государственных имуществ) היה המשרד הממשלתי הממונה על אדמות המדינה ורכוש ממשלתי באימפריה הרוסית. המשרד הופקד על ניהול רכוש המדינה (אדמות, יערות, נכסים), פיקוח כללי על ביצוע פקודות לשימור יערות ועידוד ייעור, ניהול משאבי הרים ומלח, הגנה על מקורות מים מינרליים וניהול מים מינרלים בהרי הקווקז, ניהול אומנות מלאכת יד, טיפול בקטגוריות מסוימות של האוכלוסייה, ארגון ניהול איכרים, שיגביר את רווחתם וטיפול במגזר החקלאות.
היסטוריה
המשרד לרכוש מדינה הוקם ב-26 בדצמבר 1837 (בשנת 1843 עברה מחלקת היערות יחד עם חיל היערות מהמחלקה הפיננסית למשרד. בשנת 1845 הפכה המחלקה השלישית של המשרד למחלקת החקלאות. בשנים 1848–1856 ובשנים 1875–1881. המשרד היה אחראי על גידול סוסים לפקידי מדינה).
בדצמבר 1866 התחולל שינוי קיצוני במבנה הפנימי של המשרד: המחלקה הראשונה בוטלה; המחלקה השנייה הפכה למחלקה הזמנית, שלמרות שמה, במשך 15 שנה הייתה המחלקה העיקרית של המשרד; מחלקת החקלאות שינתה שמה למחלקת החקלאות והתעשייה הכפרית. בנובמבר 1892 הוקמו שתי מחלקות חדשות: מחלקה זרה ומחלקת סיביר. בשנים 1873–1905 כלל המשרד את מחלקת הכרייה, לשעבר אגף במחלקה הפיננסית.
בשנת 1894 הפך המשרד למשרד האדמות ורכוש המדינה, כשהחקלאות הפכה לנושא המרכזי של המשרד, וניהול רכוש המדינה: אדמות, יער וכרייה, קיבל חשיבות פחותה יותר. במאי 1905, המשרד שונה שוב ואורגן מחדש כ"מנהל הראשי לניהול קרקעות וחקלאות", בה התרכז יישום הרפורמות החקלאיות של פיוטר סטוליפין. באוקטובר 1915 הפכה המנהלת הראשית שוב למשרד האדמות (Министерство земледелия). שר האדמות ורכוש המדינה היה באותו זמן המנהל הראשי של יחידת הכרייה, אותה ניהל באמצעות מחלקת הכרייה, מוסד הכרייה הגבוה ביותר - מועצת הכרייה, הוועדה המדעית לכרייה ומפעלי כרייה מקומיים.
אתגר
{{פירושונים|
אישים
}}
תל שלף
תל שָלָף (או תל אֶ-שַׁלַאף) הוא תל בתחום העיר רחובות, ממערב לשכונת כפר גבירול, אשר יש המזהים אותו עם אלתקה, מערי הלויים של נחלת שבט דן.
מיקום
התל יושב על גבעת כורכר נמוכה המתנשאת 18 מטר מעל סביבתה, דרומית מערבית לשכונת כפר גבירול ברחובות, בצדו השני של כביש 411. התל נמצא מצפון למושב גאליה שבמועצה אזורית גן רווה, וממזרח לנחל גמליאל.
ממצאים
בסקר ארכאולוגי נמצאו בתל ובסביבתו ממצאים החל מתקופת הברונזה הקדומה. באתר נמצאו ממצאים מהתקופה הכנענית (ברונזה תיכונה) כולל חרסים ושבר משקוף עם הירוגליפים. כן נמצאו ממצאים מהתקופה הישראלית (ברזל), בהם כתובות עבריות מתקופת מלכי יהודה ושרידי בנייה הכוללים חומה רחבה. בתל נמצאו ממצאים גם מהתקופה הפרסית.
על גבעה נוספת במרחק של כ-600 מטר מצפון מערב לתל שָׁלָף נמצאו ממצאים נוספים מתקופת הברונזה והברזל.
התל כיום
על התל נמצאים כיום בתי פרדס ומטעים מסביבו. כן נמצאים על התל, סמוך לכפר גבירול, שני בתים נאים שנבנו בתקופת המנדט הבריטי על ידי שני אחים בני משפחת שהין הנכבדה מהכפר קובייבה הסמוך, אשר ננטש ונהרס במהלך מלחמת העצמאות. במבנה דו-קומתי יפה שנבנו בעשור השני של המאה ה-20, בחזיתו, שפונה מערבה, בנויה מרפסת ענקית שמקושטת בקשתות ובעמודים. הבתים הוכרזו על ידי המועצה לשימור אתרים כמבנים לשימור.
זיהוי
בשנת 1976 זיהה בנימין מזר את התל עם אלתקה, אשר מתאים מבחינת מקומו, ושנמצאו בו ממצאים מתאימים לתקופת המקרא. בהתאם לזיהוי זה, משערים שהגבעה הנוספת הייתה פרבר או עיר בת של אֶלְתְּקֵה.
ליאון (מטבע)
הליאון (באנגלית: Leone) הוא ההילך החוקי של סיירה לאון מאז 1964. עד 1964 שימש במדינה השילינג של מערב-אפריקה הבריטית, שהיה ההילך החוקי בארבע המושבות של בריטניה במערב אפריקה: גמביה, סיירה לאון, ניגריה וגאנה מאז 1907.
על השטר בן 1000 ליאון שבתמונה מוצגת דמותו של באי בורה (Bai Bureh) שהנהיג מרד נגד הבריטים ב-1898.
דאגלס גרהאם
תחילת דרכו
גרהאם נולד ב-26 במרץ 1893 בברצ'ין, אנגוס, סקוטלנד, והתחנך באקדמיית גלאזגו ובאוניברסיטת גלאזגו. בשנת 1911 הוא הצטרף לצבא הטריטוריאלי, אולם פרש ממנו כעבור שנה, ובשנת 1913 התגייס כלוטננט משנה לצבא הסדיר, והצטרף לרגימנט הקמרונים, עמו לחם בתחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-3 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-18 ביוני 1916 הוא הועלה שוב לדרגת קפטן. לאחר שנפצע בקרבות הוא חזר לצרפת ומונה כקצין האג"ם של החטיבה ה-182, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-61 (דרום מידלנד ה-2), ונשאר בתפקיד זה עד ה-7 ביוני 1919. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטורי הצלב הצבאי וצלב המלחמה הצרפתי.
לאחר המלחמה מילא גרהאם תפקידי פיקוד ומטה, ואף יצא ללימודים במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי. בשנת 1930 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ובשנת 1937 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד גדוד 2, רגימנט הקמרונים, עמו לחם במהלך המרד הערבי הגדול.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח גרהאם עם גדודו לצרפת, אולם באפריל 1940 הוא חזר לבריטניה ומונה למפקד החטיבה ה-27 שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-9 (היילנד). באוגוסט 1940 שונה שם חטיבתו לחטיבה ה-153, בעקבות שינוי שם הדיוויזיה לדיוויזיה ה-51, לאחר שהדיוויזיה המקורית הושמדה בצרפת. לאחר מינויו של דאגלס וימברלי למפקד הדיוויזיה במאי 1941, היה גרהאם הקצין היחיד בדיוויזיה שלא השתייך ליחידות ההיילנדרים, בשל פיקודו המעולה. ב-11 ביוני 1942 קיבל גרהאם כהוקרה על פעולותיו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית. בקיץ אותה שנה נשלחה הדיוויזיה ה-51 למצרים, ובאוקטובר היא השתתפה בקרב אל עלמיין השני. לאחר מכן הוא לחם עם חטיבתו במהלך המערכה בתוניסיה, ובתחילת מאי 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-56. ב-10 במאי ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, אולם כעבור 3 ימים נפסקה הלחימה לאחר כניעת כוחות מדינות הציר בתוניסיה, וכוחותיו שבו אלפי חיילים.
בשל הנפגעים הרבים שספגה הדיוויזיה היא לא השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, אולם היא השתתפה בפלישת בעלות הברית לאיטליה ובכיבוש נאפולי. ב-10 באוקטובר 1943 נפצע גרהאם כתוצאה מהתהפכות הג'יפ שלו למכתש פגז, ולאחר החלמתו הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-50. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות האמריקני, וקיבל את תואר עמית במסדר האמבט. ב-6 ביוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בחוף גולד כחלק מהקורפוס ה-30, ולאחר מכן לחמו בקרבות הקשים בנורמנדי, ובכלל זה הקרב על קן וקרב פאלז. בספטמבר 1944 השתתפו כוחות הדיוויזיה בשחרור בלגיה, ולאחר מכן לחמו במבצע מרקט גארדן. בנובמבר 1944 פוזרו יחידות הדיוויזיה בין הדיוויזיות השונות והדיוויזיה הפכה לדיוויזיית מילואים, ובאוגוסט 1945 נשלחה הדיוויזיה לנורווגיה.
לאחר המלחמה
בשנת 1947 פרש גרהאם מהצבא, ובשנת 1954 הוא מונה לקולונל הכבוד של רגימנט הקמרונים, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1958. ב-28 בספטמבר 1971 מת גרהאם בברצ'ין, אנגוס, סקוטלנד, שבועות ספורים לאחר מותו של בנו השני.
מנסה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
קודקס ריוס
קודקס ריוס (בלטינית: Codex Ríos) הוא שמו של תרגום לאיטלקית של כתב היד הספרדי קודקס טייריאנו-רמנסיס אשר נכתב, ככל הנראה, על ידי פדרו דה לוס ריוס, נזיר דומיניקני שפעל באואחאקה ובפואבלה בין השנים 1547–1562.
התרגום (קודקס ריוס) נכתב ככל הנראה באיטליה בשנת 1566 לערך.
כתב היד מתאר את תרבות עמק טוואקאן (אזור פואבלה ואואחאקה).
כתב היד מחולק לשבעה חלקים, והוא מכיל 101 עמודים:
קודקס ריוס מוחזק בספריית הוותיקן.
Microsoft FrontPage
בעבר דרישות המערכת של פרונטפייג' כללו פלאג-אינים שנקראו "FrontPage Server Extensions" והם היו צריכים להיות מותקנים על שרת האינטרנט כדי שהתוכנה תעבוד. הגרסאות החדשות, לעומת זאת, תומכו בפרוטוקול התקני WebDav של W3C, אם כי מספר רכיבי אינטרנט ספורים שהתוכנה מייצרת דורשים שהשרת המקומי או המרוחק יתמוך ב-FrontPage Server Extensions.
כעורך WYSIWYG, פרונטפייג' בנוי כך שיסתיר את קוד ה-HTML מהמשתמש, כך שלא רק מומחים יוכלו ליצור דפי אינטרנט ואתרים בקלות. מספר מפתחי אתרים מותחים ביקורת על גישה זו, שיוצרת דפי HTML בעלי משקל גבוה בהרבה ממה שהיו צריכים לשקול מלכתחילה, ודבר זה גורם להנמכת ביצועי הדפדפנים. בנוסף, תוכנת פרונטפייג' מייצרת קוד HTML שאינו תואם לחלוטין את התקן של W3C, ולכן דפים שנוצרו על ידי פרונטפייג' לא יהיו מוצגים בצורה טובה בדפדפנים שאינם מבוססי אינטרנט אקספלורר, וכך מיקרוסופט מנסה להרחיב את תפוצת הדפדפן שלה. יש גם הטוענים שדבר זה נעשה כדי לבלום התפשטות של דפדפנים אחרים.
גרסה למערכת ההפעלה Mac OS יצאה ב-1998; לגרסה זו היו פחות אפשרויות ותכונות מאשר בגרסת חלונות והיא לא זכתה לעדכונים.
המתחרה העיקרית של פרונטפייג' הייתה Macromedia Dreamweaver.
בשנת 2006 הופסק הפיתוח של Microsoft FrontPage, ואת מקומה תפסה התוכנה SharePoint Designer 2007 ששימשה גם כסביבת פיתוח ייעודית לאתרי SharePoint. בהמשך, תפקידה של SharePoint Designer צומצם לניהול ותחזוקה של אתרי SharePoint בלבד, ואת מקומה של FrontPage כעורך HTML "כללי" תפסה Microsoft Expression Web שגרסתה הראשונה יצאה במקביל ל-SharePoint Designer 2007.
גרסאות
הגרסה האחרונה שיצאה הייתה "Microsoft FrontPage 2003" (גרסה 7 בדיעבד). מאז יציאת אופיס 2007 לא יצאו גרסאות חדשות של תוכנת פרונטפייג'.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס (באנגלית: James Clark McReynolds; ) היה עורך דין ושופט אמריקאי מטנסי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא וודרו וילסון וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן על כס השיפוט מאוקטובר 1914 ועד לפרישתו בינואר 1941. כיום הוא ידוע בעיקר בשל התנגדותו הממושכת למדיניות הפנים של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ובשל האנטישמיות הגלויה שלו.
מק'ריינולדס נולד באלקטון, קנטקי. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה הוא עסק בעריכת דין בטנסי. בתקופת נשיאותו של תאודור רוזוולט הוא היה עוזר התובע הכללי ונודע היטב בשל מיומנותו בתחום ההגבלים העסקיים. לאחר תחילת נשיאותו של וודרו וילסון ב-1913, הוא מינה את מק'ריינולדס כתובע הכללי בממשלו. ב-1914 מינה וילסון בהצלחה את מק'ריינולדס כשופט בבית המשפט העליון במקומו של הוראס לארטון שנפטר.
ב-26 שנותיו על כס השיפוט, כתב מק'ריינולדס 506 מחוות דעת הרוב של בית המשפט ו-157 חוות דעת מיעוט, מתוכן 93 היו נגד הניו דיל. מק'ריינודלס היה חלק מקבוצת ארבעת הפרשים שהיו שופטים שמרנים שלעיתים קרובות הצביעו נגד תוכניות הניו דיל. במהלך כהונתו בבית המשפט העליון כתב מק'ריינולדס את חוות דעת הרוב בתיקים כמו "מאייר נגד נברסקה", "ארצות הברית נגד מילר" ו"פירס נגד אגודת האחיות". ב-1941 הוא קיבל "מעמד בכיר" והוחלף בג'יימס פרנסיס ברנס.
ראשית חייו
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס נולד באלקטון, קנטקי לג'ון אוליבר ואלן (לבית ריבס) מק'ריינולדס, שניהם חברי כנסיית "חניכי הנוצרי". ג'ון אוליבר מק'ריינולדס היה פעיל במיזמים עסקיים ושירת כמנתח בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. הבית בו נולד ג'יימס קלארק מק'ריינולדס עדיין עומד על תילו וב-1976 נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון היוקרתי אקדמיית גרין ריבר. בהמשך הוא למד באוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי, שם הוא סיים את לימודיו ב-1882 וזכה לשאת את הנאום מטעם כיתתו בטקס הסיום. לאחר מכן הוא השלים את לימודיו תוך 14 חודשים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, שם הוא למד מפי ג'ון ב. מיינור. גם כאן הוא היה המצטיין בכיתתו וב-1884 הוא קיבל תואר במשפטים.
מק'ריינולדס היה מזכירו של הסנאטור האוול ג'קסון, שב-1893 מונה כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא עסק בעריכת דין בנאשוויל ושימש שלוש שנים כמורה מן החוץ למשפט מסחרי, ביטוח ודיני תאגידים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ואנדרבילט.
קודקס בורג'ה
קודקס בורג'ה (בלטינית: Codex Borgia) או קודקס יואלי אהקטל (Codex Yoalli Ehecatl) הוא ספר מאויר המתאר אלים מתוך המיתולוגיה האצטקית. הקודקס שייך כיום לקבוצת בורג'ה.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
ראשית חייו
מק'ריינולדס נעשה פעיל בפוליטיקה, וב-1896 התמודד ללא הצלחה על מושב בקונגרס מטעם סיעת חסידי תקן הזהב במפלגה הדמוקרטית. כראש המשלחת של טנסי לוועידת המפלגה שהתקיימה באותה שנה, הוא כתב את סעיף "המטבע הקשה" של המפלגה. בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט שימש מק'ריינולדס בשנים 1903–1907 כעוזר התובע הכללי, תפקיד בו הוא שירת עד להתפטרותו כדי לשוב לעריכת דין במגזר הפרטי במשרד עורכי הדין הבולט של "גתרי, קרבת' והנדרסון" בניו יורק.
קודקס בורג'ה
היסטוריה
הקודקס נכתב לפני כיבוש האימפריה האצטקית על ידי ספרד. הקודקס נרכש על ידי החשמן האיטלקי סטפנו בורג'ה. לא ידוע כיצד הקודקס הגיע לאירופה. בשנת 1805 גילה אלכסנדר פון המבולט את הקודקס בין חפציו של בורג'ה, והעביר אותו לספריית הוותיקן. בשנת 2004 טען המלומד מארטן ינסן כי שמו המקורי של הקודקס היה "יואלי אהקאטל" ("לילה ורוח").
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
התובע הכללי של ארצות הברית
בתקופה זו, בה עסק בעריכת דין במגזר הפרטי, שכרה הממשלה את שירותיו של מק'ריינולדס בנושאים הקשורים לאכיפת ההגבלים העסקיים, במיוחד ההליכים נגד "נאמנות הטבק" בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת הטבק האמריקאית". תיק זה, שבו הוא עסק ומשך אליו את תשומת ליבו של הנשיא וילסון היה התביעה של הממשלה נגד חברת הטבק האמריקאית, שבו הוא ייצג את הממשלה, בעוד שהחברה יוצגה על ידי קלרנס דרו ו-17 עורכי דין נוספים.
קודקס בורג'ה
תיאור
הספר עשוי מעור המחולק ל-39 דפים. גודלו של כל דף 27 ס"מ על 27 ס"מ. אורכם הכולל של הדפים מגיע ל-11 מטר.
הספר נקרא מימין לשמאל. הדפים מאוירים משני צדיהם. בספר 76 עמודים מאוירים.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
התובע הכללי של ארצות הברית
ב-15 במרץ 1913, בעקבות סיום מוצלח של תיק זה, מינה הנשיא וילסון את מק'ריינולדס, בהמלצתו של התובע הכללי הקודם, ג'ורג' וודוורד ויקרשאם, כתובע הכללי ה-48 של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא כיהן עד 29 באוגוסט 1914. במהלך עיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי צבר מק'ריינולדס מוניטין כלוחם ללא חת בתחום ההגבלים העסקיים. גם כתובע הכללי הוא המשיך לפעול באותו תחום. על אף השקפותיו השליליות על תאגידים מונופוליסטים, היה מק'ריינולדס תומך נלהב של המדיניות הכלכלית לסה פר. הנשיא וילסון סבר שקשה לעבוד עמו.
קודקס בורג'ה
עמודים 9–14
עמודים 9 - 13 מחולקים לארבעה רבעים, כאשר כל רביע כולל אחד מתוך 20 סימני היום, האל השומר על יום זה, וסמלים קשורים נוספים.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
ב-19 באוגוסט 1914 מינה הנשיא וילסון את מק'ריינולדס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של הוראס לארטון שנפטר באופן פתאומי. באותו יום אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי והוא החל לכהן על כס השיפוט ב-12 באוקטובר אותה שנה.
קודקס בורג'ה
עמודים 9–14
עמוד 14 מחולק לתשעה חלקים שבכל אחד מהם מופיע סימלו של אחד משרי הלילה.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
כאשר נפתח בניין בית המשפט העליון ב-1935, במהלך השפל הגדול, סירב מק'ריינולדס, כמו רוב השופטים האחרים, להעביר את לשכתו לבניין החדש. הוא המשיך לעבוד במשרד אותו הוא החזיק בבית מגוריו. הוא אמר שכשהאומה נמצאת בקלחת כלכלית, על הממשל לא להוציא כל כך הרבה כספים על בניין אחד.
קודקס בורג'ה
עמודים 15–17
עמודים 15 - 17 עוסקים באלים הקשורים ללידה. העמודים מחולקים ל-20 חלקים.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
פסקי דין בולטים
ב-27 שנותיו על כס השיפוט כתב מק'ריינולדס 506 פסקי דין, 19 פסקי דין בשנה בממוצע. בנוסף, הוא כתב 157 חוות דעת מיעוט, 93 מתוכן היו נגד הניו דיל.
קודקס בורג'ה
עמודים 15–17
עמוד 17 מתאר את טזקטליפוקה, ומכיל סימני ימים הקשורים לחלקי גופו.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
פסקי דין בולטים
התנגדותו התקיפה לצעדי החקיקה של מדיניות הניו דיל של הנשיא רוזוולט, שנועדה לספק רווחה לאזרחים ולהחזירם למעגל העבודה במהלך השפל הגדול גרמה למק'ריינולדס להיות מתויג כאחד מארבעת הפרשים, יחד עם ג'ורג' סאת'רלנד, ויליס ואן דוונטר ופירס באטלר. הוא הצביע נגד קיומה של רשות עמק טנסי בפסקי הדין "אשוונדר נגד רשות עמק טנסי", נגד בפסק הדין "תאגיד העופות שכטר נגד ארצות הברית" , נגד  בפסק הדין "ארצות הברית נגד באטלר" , נגד חוק שימור הפחם הביטומני בפסק הדין "קרטר נגד חברת הפחם קרטר"  ונגד חוק הביטחון הסוציאלי בפסק הדין "סטיוארד משין נגד דייוויס". הוא המשיך להצביע נגד צעדי הניו דיל גם לאחר שרוב שופטי בית המשפט עברו ב-1937 לתמוך בצעדי החקיקה שהיו קשורים למדיניות. הווארד בול הגדיר את מק'ריינולדס בתור "המבקר הקולני ביותר בבית המשפט של תוכניות הניו דיל של רוזוולט".
קודקס בורג'ה
עמודים 29–46
הפרשנות של עמודים אלה אינה ברורה. יש פרשנים הסבורים כי מדובר בתיאור אירועים היסטוריים, או בתיאורים אסטרונומיים.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
פסקי דין בולטים
כמתנגד מושבע של סמכות הממשל הפדרלי בנוגע לצעדים חברתיים או בנוגע לרגולציה כלכלית, הייתה לו "תשוקה של קנאי הדבק במטרה אחת". מק'ריינולדס היה מאמין אדוק בתאוריה הכלכלית לסה פר, שלדבריו הייתה מעוגנת בחוקה. לאחר סיום "עידן לוכנר" ב-1937, והגישה של בית המשפט שנקראה "המעבר במועד שיציל תשעה", הפך מ'ריינולדס למתנגד שלה. התנגדויותיו שנמשכו עד פרישתו ב-1941 המשיכו לשקף את הזלזול שלו בניצול הסמכות של הממשל הפדרלי. בפסק הדין "סטיוארד משין נגד דייוויס" הוא כתב חוות דעת מיעוט נגד פסיקת דעת הרוב שקבעה את חוקיותו של חוק הביטחון הסוציאלי. בחוות דעתו זו הוא כתב: "אני לא מצליח למצוא שום סמכות בחוקה להפיכת הממשלה הפדרלית לגבאי הצדקה של הציבור בכל רחבי ארצות הברית".
קודקס בורג'ה
עמודים 47–56
עמודים אלה מתארים אלים שונים, וקורבנות המוקרבים להם.
עמודים 57–60
עמודים אלה נועדו לאפשר לכוהנים לבדוק אם בני זוג מתאימים להינשא זה לזה, בהתאם למשמעויות שמות בני הזוג.
עמודים 61–70
עמודים אלה מתארים אלים שונים, ומכילים סימני ימים שונים. כל אחד מהעמודים מכיל 26 סימני ימים.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
פסקי דין בולטים
פסק הדין "פירס נגד אגודת האחיות" היה קשור לתיגר שנקרא נגד חוק שאסר על הורים לשלוח את ילדיהם לכל בית ספר מלבד לבתי ספר ציבוריים. בתיק זה כתב מק'ריינולדס את פסק הדין שהתקבל פה אחד על ידי כל שופטי בית המשפט, ובו נקבע שהחוק הפר את זכותם של ההורים לקבוע את דרך חינוכם של ילדיהם. הוא כתב, "החירות הבסיסית שעל פיה כל הממשלות באיחוד זה מתעלמות מכל סמכות כללית של המדינה לתקנן את אופן חינוכם של ילדיהם באמצעות כפייה עליהם לקבל הנחיות ממורים ציבורים בלבד". החלטות אלו היו תקפות זמן רב לאחר סיום כהונתו של מק'ריינולדס על כס השיפוט, והיוו משענת להחלטתו של בית המשפט על הזכות לפרטיות על פי החוקה בפסק הדין "גריזוולד נגד קונטיקט" מ-1965 ומאוחר יותר בהחלטה על הזכות להפלה מלאכותית בפסק דין רו נגד וייד מ-1973.
מק'ריינולדס כתב את ההחלטה בפסק הדין "ארצות הברית נגד מילר" משנת 1939, שהיה המקרה היחידי שהובא בפני בית המשפט שהיה מעורב באופן ישיר בתיקון השני עד לפסק הדין "מחוז קולומביה נגד הלר"  ב-2008. בתחום חוקי המיסוי, כתב מק'ריינולדס עבור בית המשפט בפסק הדין "ברנט נגד לוגאן" מ-1931 החלטה משמעותית שהתוותה את מדיניות בית המשפט בנוגע ל"עסקאות פתוחות".
קודקס בורג'ה
עמודים 71–76
עמוד 72 מתאר ארבעה אלים עם סימני ימים הקשורים לחלקי גופם, כאשר כל אל מוקף בנחש.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
פסקי דין בולטים
מק'ריינולדס גם כתב את חוות דעת המיעוט ב"תיקי סעיף הזהב", שדרשו את מסירתם של כל מטבעות הזהב, מטילי הזהב ותעודות הזהב לממשלה עד ה-1 במאי 1933 מתוקף הצו הנשיאותי 6102 שהוצא על ידי הנשיא רוזוולט.
קודקס בורג'ה
עמודים 71–76
עמוד 73 מתאר את האלים מיקטלאנטקוטלי וקווצלקואל היישובים גב לגב.
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס
אישיותו
מק'ריינולדס תויג כבן דמותו של אבנעזר סקרוג' על ידי העיתונאי דרו פירסון. נשיא בית המשפט העליון והנשיא לשעבר, ויליאם הווארד טאפט, סבר שהוא אנוכי, בעל דעות קדומות, "ומישהו שכנראה מתענג לגרום לאחרים חוסר נוחות... הוא רוטן באופן תמידי, והוא תמיד נפגע בשל העובדה שבית המשפט עושה משהו שהוא מתייחס אליו כלא מכובד".
טאפט גם כתב שאף על פי שהוא החשיב את מק'ריינולדס כ"אדם מוכשר", הוא מצא שהוא "אנוכי ברמה הקיצונית ביותר ...גדוש בדעות קדומות יותר מכל אדם שהכרתי מימי ...אדם שנהנה לגרום לאחרים לחוש בחוסר נוחות. אין לו שום תחושת אחריות ...נראה באמת שיש לו פחות תחושת נאמנות כלפי בית המשפט בהשוואה לכל אחד אחר". ב-1929 ביקש מק'ריינולדס מטאפט שיכריז על משימות כתיבת פסקי הדין שיוטלו עליו, בהסבירו ש"קריאה דחופה גורמת לי לצאת מהעיר. אני לא סבור שמחלתי הפתאומית תהיה קטלנית, אך דברים מוזרים מתרחשים לעיתים בתקופת חג ההודיה". עונת ציד הברווזים נפתחה ומק'ריינולדס יצא למרילנד לעסוק בכך. ב-1925 הוא עזב באופן כה פתאומי בנסיבות דומות כך שלא הייתה לו הזדמנות להודיע לנשיא בית המשפט על עזיבתו. טאפט רתח מזעם, שכן שתי החלטות חשובות שהוא רצה למסור התעכבו בשל העובדה שמק'ריינולדס לא הגיש את חוות דעת המיעוט שלו לפני שעזב.
מק'ריינולדס נהג להשמיעה נאומי תוכחה כלפי "אנטי-אמריקאים" ו"חתרנים פוליטיים". כמי שנודע בשל דעותיו הקדומות, הוא לא היה מוכן לקבל "יהודים, שתיינים, שחורים, נשים, מעשנים, אנשים נשואים או מאורסים" כפקידים משפטיים. המגזין טיים כינה אותו "פוריטני", "גס רוח באופן בלתי נסבל", "סרקסטי באופן פראי", "ראקציונרי להפליא" ו"אנטישמי". מק'ריינולדס סירב לדבר עם לואיס ברנדייס, השופט היהודי הראשון בבית המשפט העליון, במשך שלוש שנים לאחר מינויו של זה האחרון. גם ב-1939, כאשר פרש ברנדייס מכס השיפוט, לא חתם מק'ריינולדס על מכתב הפרידה המסורתי. כאשר ברנדייס דיבר, הוא נהג תמיד לעזוב את החדר.
כאשר עמד על הפרק מינויו של בנג'מין קרדוזו, שופט יהודי גם הוא, הצטרף מק'ריינולדס לעמיתיו פירס באטלר וויליס ון דוונטר כדי ללחוץ על הבית הלבן לא "לייסר את בית המשפט עם עוד יהודי". כאשר פורסם דבר מינויו של קרדוזו, נטען שמק'ריינולדס אמר "הא, נראה שהדרך היחידה שאתה יכול להביא תועלת לבית המשפט העליון בימים אלה היא להיות בנו של פושע, או יהודי, או שניהם". במהלך טקס ההשבעה של קרדוזו, עסק מק'ריינולדס במפגיע בקריאת עיתון. לעיתים קרובות הוא נהג לעיין במסמך או בתיק כאשר קרדוזו הקריא את חוות הדעת שלו באולם בית המשפט. הוא סירב לחתום על חוות דעת שנכתבו על ידי ברנדייס.
לדבריו של ג'ון פראש נוקס, ששימש כעוזרו המשפטי של מק'ריינולדס בשנים 1936–1937, לאחר שבע השנים בהן שימש בתפקיד מוריס מהוני, מק'ריינולדס לא החליף מילה עם קרדוזו מעולם. הוא לא נכח בטקס הזיכרון שנערך בבית המשפט לכבודו של קרדוזו. הוא גם לא נכח בטקס ההשבעה של פליקס פרנקפורטר, וקרא, "אלי, עוד יהודי בבית המשפט".
ב-1922 הציע טאפט ששופט בית המשפט העליון ייתלוו אליו לפילדלפיה לאירוע טקסי, אך מק'ריינולדס סירב להצטרף, וכתב: "כידוע לך, לא תמיד ניתן למצוא אותי כאשר יש עברי בסביבה. לפיכך 'אי יכולתי' להשתתף לא צריכה להפתיע אותך". בכל אופן, הסיפור החוזר ונשנה שמק'ריינולדס סירב להצטלם לתמונה השנתית של שופטי בית המשפט ב-1924 בשל עוינותו לברנדייס, הוא לא נכון. מק'ריינולדס סירב להשתתף בתצלום בשל העובדה שלא חל שינוי בהרכב בית המשפט מאז התצלום השנתי של 1923. למעשה, מק'ריינולדס הצטלם במספר רב של תמונות קבוצתיות של שופטי בית המשפט יחד עם ברנדייס, ובהמשך גם עם פרנקפורטר.
באחת הפעמים, כאשר השופט הרלן סטון העיר בנוגע לדבריו של עורך דין שעתר בפני בית המשפט: " זה היה הטיעון המשעמם ביותר ששמעתי בימי חיי", הגיב מק'רריינולדס: "הדבר המשעמם יותר שאני יוכל לחשוב עליו הוא לשמוע אותך קורא את אחת מחוות הדעת שלך".
השופטים פירס באטלר וויליס ון דוונטר עברו ממועדון זה מפני שמק'ריינולדס הסתכסך עמם מעבר לגבול יכולתם.
כאשר הופיעה באולם בית המשפט עורכת דין אישה, דווח שמק'ריינולדס מלמל: "אני רואה שהנקבה שוב כאן". לעיתים קרובות הוא עזב את מושבו כאשר אישה קמה כדי להציג מקרה. הוא סבר שענידת שעוני יד על ידי גברים היא תופעה נשית ושנשים שצבעו את ציפורניהן בצבע אדום הן וולגריות.
מק'ריינולדס אסר על עישון בנוכחותו. מקובל לומר שהוא האחראי על שלטי האיסור על עישון בבניין בית המשפט העליון שנחנך במהלך תקופת כהונתו. הוא נהג להכריז באוזני כל שופט שניסה לעשן בחדר הישיבות ש"עשן טבק מעורר בי סלידה אישית".
מנגד, סופר על מק'ריינולדס שהוא היה נדיב באופן יוצא מן הכלל לשמשים שעבדו בבית המשפט והוא חש רגשי אהבה לילדיהם. לדוגמה, הוא העניק עזרה נדיבה מאוד ואימץ 33 ילדים שהיו קורבנות של הבליץ על לונדון ב-1940, ובצוואתו הורה על מתן סכום נכבד לצדקה. לאחר מות רעייתו של אוליבר ונדל הולמס הבן פרץ מק'ריינולדס בבכי בטקס ההלוויה שלה. ב-1926 כתב הולמס: "מק'ריינולדס המסכן, אני חושב שהוא אדם של רגשות ושל לבביות סמויה במידה רבה ממה שאנו סבורים".
לעיתים קרובות הוא אירח אנשים בדירתו, ועל אף האיסור שהטיל על עישון לידו בבית המשפט, העביר לאורחיו סיגריות. הוא נהג להזמין אנשים לארוחות ברנץ' בימי ראשון בבוקר. לדבריו של ויליאם אורוויל דאגלס, "בהזדמנויות בלתי רשמיות אלו בביתו הוא היה מכניס אורחים ובן לוויה חביב". באחת הפעמים, כאשר הוא נסע בחשמלית למשרדו, אדם שיכור עלה לחשמלית ונפל במעבר. מק'ריינולדס הרימו, סייע לו לשוב למושבו וישב לצידו עד שהם הגיעו אל הקפיטול, ועזב אותו רק לאחר שנתן הוראות מפורשות לכרטיסן. כאשר הוא נדרש לנהל את הדיון בבית המשפט בשל היעדרותם של שופטים בכירים יותר, "הוא שפע אדיבות, בירך את עורכי הדין משני המגדרים והקשיב קשב רב לטיעוניהם". כלפי חוץ הוא נודע בשל הכנסת האורחים שלו. הוא אירח לעיתים קרובות אנשים במלון ווילרד, ורשימת האורחים שלו הגיעה ל-150 איש, כולל עמיתיו לכס השיפוט, ובמסיבת ליקר ביצים שהייתה אחת מאירועי השיא החברתיים של עונת חג המולד. אליס רוזוולט, שנמנתה על חוג ידידיו, ביקשה לקבל את שירותיה של הטבחית שלו, הגברת פרקר, לארוחת הבוקר של חתונתה.
חיים אישיים
לאחר ליקוי שמיעה משמעותי שלקה בו ב-1925, גמלה בלבו של מק'ריינולדס ההחלטה להתפטר מכס השיפוט, והוא נמלך בדעתו רק בשל בקשות של ידידים רבים, שראו בו "אחד ממעטים שעמדו באומץ לב למען זכות הקניין וזכויות האזרח". ב-3 בינואר 1941 הוא קיבל "מעמד בכיר", ולמעשה פרש מכס השיפוט. הוא היה אחרון השופטים מבית המשפט בראשותו של אדוארד דאגלס וייט שנותר על כס השיפוט, וערב מותו הוא היה האחרון משופטי בית המשפט בראשותו של טאפט שנותר בחיים.
מק'ריינולדס התגורר במכלול הדירות רושמבו שבוושינגטון די. סי. החל מ-1915 ועד 1935. לאחר מכן הוא עבר לדירה בבית מספר 2400 ברחוב 16, שם הוא חי עד ליומו האחרון. מק'רריינולדס מעולם לא נשא אישה. הוא היה אחד מששת שופטי בית המשפט העליון שלא נישאו, כשהאחרים היו ויליאם מודי, בנג'מין קרדוזו, פרנק מרפי, דייוויד סוטר ואלנה קגן.
מותו ומורשתו
ג'יימס קלארק מק'ריינולדס נפטר בוושינגטון ב-24 באוגוסט 1946. הוא נטמן בבית הקברות שבעיר הולדתו אלקטון שבקנטקי. תושבי העיר זכרו אותו בחיבה, והצביעו בגאווה על ביתו ומשרדו שם.
עוזרו המשפטי נוקס כתב, "הוא מת ב-1946 בבדידות בבית החולים, ללא שום ידיד או קרוב משפחתו לצד מיטתו. הוא נטמן בקנטקי, אך אף אחד משופטי בית המשפט העליון לא נכח בהלווייתו, אף על פי שאחד מעובדי בית המשפט נסע עד לקנטקי כדי להשתתף בטקס". בניגוד לכך, ב-1953, כאשר נפטר שליחו המבוגר של מק'ריינולדס, הארי פרקר האפרו-אמריקאי, נכחו בטקס ההלוויה שלו חמישה או שישה שופטים, כולל נשיא בית המשפט העליון. אחיו של מק'ריינולדס, רוברט, ביקר אותו בבית החולים זמן קצר לפני מותו.
בצוואתו ביקש מק'ריינולדס "שלא יתקיים שום טקס בוושינגטון". המרשל של ארצות הברית של בית המשפט העליון נסע לאלקטון לטקס ההלוויה. העיתון The Christian Science Monitor שיבח את מק'ריינולדס בהספד כ"אדם הדגול האחרון והיחידי על כס השיפוט בבית המשפט העליון שנלחם בהשגת הגבול הקבועה של הסמכויות הפדרליות על זכויות המדינות וזכויות האזרח ...שעמד בשנים המאוחרות הללו במעבר תרמופילאי".
מק'ריינולדס הוריש את כל רכושו לצדקה. הוא גם ציווה להעביר כספים לבית חולים לילדים בוושינגטון, שבו הוא תמך במשך שנים, דאג להתקנת מעלית בבניין ולמתן סכום של 10,000 דולר. ספריו ופסקי הדין שלו הועברו לספריית הקונגרס וסכום של 10,000 דולר וגלימתו הועברו לאוניברסיטת ואנדרבילט, בה הוא שימש במשך 30 שנה כחבר חבר הנאמנים.
יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק (השני)
הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק (נולד בכ"ב בכסלו ה'תשכ"ה, 27 בנובמבר 1964) הוא ראש אחת מישיבות בריסק בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ליהודית שטרנבוך ולרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק, והיה הראשון מנכדי הרב מבריסק שנקרא על שמו. למד בתלמוד תורה עץ חיים בירושלים, לאחר מכן למד אצל אביו, שם עשה את עיקר לימודו.
נישא לחוה בת הרב ברוך דב פוברסקי ראש ישיבת פוניבז'.
שנים ספורות לאחר נישואיו החל למסור חבורות לתלמידי הישיבה בראשות אביו, ובהמשך התמנה לר"מ שם. שיעורו ממוקד בחידושי אביו הרב וסבו הרב יצחק זאב.
כשנחלש אביו הוא החל להחליף אותו בתפקידו בישיבה ולאחר פטירת אביו הוכרז במסע הלוויה שהוא ימלא את מקומו בראשות הישיבה.
ירבוען זנב-דגל
ירבוען זנב-דגל (שם מדעי: Dipodomys deserti) הוא מין של מכרסם ממשפחת הירבועניים החי במדבריות אמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית ומקסיקו.
מאפיינים
הירבוען מגיע לאורך 34 ס"מ עם זנבו המעוטר בציצות שחורות ובקצה לבנות, המזכירות מראה דגל. הוא בעל פרווה זהובה עם חלקים לבנים ועם בטן לבנה. לירבוען ישנם שרירי רגליים גדולים העוזרים לו לקפץ במהירות.
הוא פעיל רק בלילה, אז הוא יוצא לחפש זרעים שונים, בייחוד של מיני עשבים וחלקי צמח אחרים. הירבוענים חיים ביום במחילות שהם חופרים או מוצאים. לעיתים הם חולקים את המחילות עם ירבוענים מהמין Perognathus flavus.
הירבוען עלול להיטרף בידי עופות דורסים או נחש גופר, אך שמיעתו החדה עוזרת לו לשמוע אותם בטרם עת ולברוח.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2018
חצי גמר
חצאי הגמר מחולקים לשישה מופעים הפזורים על פני יומיים. בכל אחד מששת המופעים הוצגו שלושה מוזיקאים, עם 18 דקות לכל אחד מהם.
פלימפטון 322
פלימפטון 322 (באנגלית: Plimpton 322) הוא לוח חרס שמקורו בבבל, המתוארך בין השנים 1900 לפנה"ס עד 1600 לפנה"ס (תיארוך מדויק יותר מייחס אותו לשנים 1822–1784 לפנה"ס). בלוח, הכתוב בכתב יתדות, ארבע עמודות וחמש עשרה שורות של מספרים בספרות בבליות, כך שהמספרים בשתיים מן העמודות שייכים לשלשות פיתגוריות. זהו ככל הנראה המפורסם שבין הלוחות המתמטיים הבבליים שנמצאו ונותחו.
מהות המספרים שבו העסיקה את החוקרים - היסטוריונים ומתמטיקאים - שנים רבות. הפרשנות הראשונה שניתנה היא שהלוח שימש להצגה של שלשות פיתגוריות שיוצרו על פי נוסחה. פרשנות מאוחרת יותר היא שהלוח שימש לחישוב ערכה של פונקציה טריגונומטרית. בניגוד לפרשנויות אלה, לפיהן הלוח מעיד על רמה מתמטית גבוהה של התרבות הבבלית ומתבלט ביחס לשאר הממצאים מסוגו, הוצגה פרשנות לפיה הלוח שימש ככלי עזר בהוראת חשבון, ואין בו ייחוד רב ביחס לממצאים הדומים לו.
שמו של הלוח נובע מכך שהוא פריט מספר 322 באוסף של ג'ורג' ארתור פלימפטון. מקורו בעיר העתיקה לרסה שבעיראק של ימינו, והוא התגלה בעת חפירות ארכאולוגיות לא חוקיות, יחד עם עוד אלפי לוחות מסוגו, בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. פלימפטון קנה את הלוח, בערך בשנת 1922, ככל הנראה מבלי שהוא או המוכר יבחינו בייחוד שבו, ובאמצע שנות ה-30 תרם אותו יחד עם האוסף שלו לאוניברסיטת קולומביה, שם הוא שמור עד היום. בתיאור הקטלוגי שלו תואר פלימפטון 322 כמכיל "רישום עסקה מסחרית".
רקע: ספרות בבליות
בסביבות שנת 3500 לפנה"ס שלטו באזור מסופוטמיה השומרים, שעשו שימוש בכתב יתדות וערכו את חישוביהם בבסיס 60. בין השנים 2300 ל-2100 לפנה"ס שלטו באזור זה האכדים, שהשפיעו על התרבות האשורית. הם הביאו עמם, בין היתר, את הגרסה שלהם לכלי המוכר לנו כיום יותר בתור החשבונייה. בשנת 1900 לפנה"ס, אחרי שפלשו למסופוטמיה, קבעו הבבלים את בירתם בבבל. סביר להניח כי הבבלים ירשו את שיטת הספירה שלהם מן האשורים והאכדים משום נוחיותה.
שיטת הספירה הבבלית הביאה עמה חידוש משמעותי ביחס לשיטות הקודמות לה: הבבלים קישרו בין מיקומה של הספרה לבין הגודל שהיא מייצגת, בדומה לשיטה העשרונית בימינו כאשר בסיס הספירה הוא, כאמור, 60. כדי למנוע את הצורך ביצירת 60 סימנים מוסכמים שונים, השתמשו הבבלים בספירת משנה קיבוצית (ראו תמונה).
תיאור הלוח
הלוח הוא ברוחב 13 ס"מ, בגובה 9 ס"מ ובעובי 2 ס"מ. הלוח מכיל ארבע עמודות של מספרים. העמודה הימנית ביותר, שניתן לתרגם את כותרתה בתור "השם שלו" מכילה על פי סדר את המספרים מ-1 ועד 15. בשל פגמים בלוח, המספרים 5, 6 ו-15 לא מופיעים בבירור בו, אך ניתן לשער את קיומם. המספרים בעמודה זו כתובים בסגנון שונה מזה של המספרים בשאר הלוח (לדוגמה, 4 כתוב כריבוע של ארבע יתדות שמסמלות יחידה, בזמן שבמופע של 4 בעמודה אחרת, הוא מופיע כשלוש יתדות ועוד אחת מתחתיהן). הסגנון השונה נובע כנראה מכך שאין משמעות מתמטית למספרים אלו, והם משמשים רק למספור השורות.
כותרת העמודה השלישית משמאל ניתנת לתרגום כ"צלע האלכסון" (במקור מכילה הכותרת את המילה "ריבוע", אך כנראה שהכוונה במילה זו היא לאורך צלע), ואילו כותרת העמודה השנייה משמאל ניתנת לתרגום כ"צלע הרוחב". בין שתי עמודות אלו מתקיים הקשר הבא: אם \ a הוא מספר מהעמודה השנייה משמאל, ו-\ c הוא המספר המתאים מאותה שורה בעמודה השלישית משמאל, אז בכל המקרים פרט לארבעה מתקיים ש-\ c^2-a^2 הוא ריבוע של מספר טבעי - כלומר, ש-\ a יכול לשמש כאורך של ניצב ו-\ c יכול לשמש כאורך היתר במשולש ישר-זווית שבו כל הצלעות הן בעלות אורכים שלמים. קשר זה נובע ממשפט פיתגורס. פירוש הדבר הוא ששתי העמודות הללו מתארות (בצורה לא ישירה) שלשות פיתגוריות. המספר השלישי בשלשה, שערכו נתון על ידי, אינו מופיע על גבי הלוח.
העמודה הראשונה משמאל היא הבעייתית מבין כל העמודות. בשל פגמים בלוח, הכותרת שלה אינה ברורה. כמו כן, כיוון שהלוח ככל הנראה נשבר לאורך קצה העמודה, לא ברור האם השקעים שמופיעים בתחילת כל שורה נובעים מהקו המפריד בין השורות, או שמדובר בסימון של המספר 1 בתחילת כל אחד מהמספרים בעמודה זו.
המספרים שבעמודה הראשונה מסודרים בסדר יורד. אם מסתכלים על המספרים כמייצגים שברים בבסיס סקסגסימלי (בסיס 60) שבו השתמשו הבבלים, הרי שניתן לתת לשורה זו אחת משתי פרשנויות: אם אכן מופיע 1 בתחילת כל איבר בשורה, השורה מתארת את היחס. אם לעומת זאת לא מופיע 1, היא מתארת את. חלקים מהעמודה השמאלית חסרים, אך ניתן לשער את ערכם על פי הכלל המנחה שנראה כי שימש ליצירת שאר המספרים בעמודה זו.
תוכן הלוח
הלוח מכיל את המספרים הבאים (בסוגריים נתונים תיקונים שמקובלים בספרות המודרנית, אך לא מופיעים בלוח המקורי): במקור כל המספרים מופיעים בבסיס 60, אך בטבלה שלפנינו מובא הייצוג שלהם כמספרים עשרוניים. כמו כן, בעמודה השמאלית, ה-1 שלפני הנקודה בכל אחד מהמספרים שבעמודה הוא כאמור אופציונלי, וייתכן שלא היה חלק מהלוח.
הסבר לגבי התיקונים
כאמור, פרט לשורות 2, 9, 13, 15, בכל השורות מתקיים ש-\ c^2-a^2 הוא ריבוע של מספר טבעי. עבור ארבע השורות ה"בעייתיות", נתון בסוגריים ערך שיבטיח שתכונה זו תתקיים גם באותה השורה. ניתן להסביר חלק מהתיקונים: