cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חנה רדו
קידום ייצוג נשי
יש שמגדירים אותה כ"אישה החזקה של עולם הפרסום הישראלי" כאשר במהלך שנות פעילותה הרבות בתחום היא עסקה בעיקר בתחומים שמאחורי הקלעים. בין היתר החלה רדו לחקור נתונים המראים ייצוג נשים נמוך עד בלתי קיים במרחב הציבורי. רדו: "התעמקתי בנתונים ונפתחו לי העיניים. הסכר נפרץ. רק עשרה אחוזים מהמנכ"לים בבתי חולים הם נשים, יש שלוש נשים בממשלה של 22 שרים. השכר של נשים נמוך ב־30 אחוז משכר של גברים באותה המשרה. מתוך 150 מקבלי השכר הגבוה בהיי־טק, ישנן רק שלוש נשים. נתונים כאלה גומרים אותי. אני לא מצליחה לישון בלילה".
בנוסף לפעילות סופרסונס לקידום נשים לתפקידי מפתח הקימה רדו גם קהילה שהפכה למאגר דיגיטלי של למעלה מ-3,000 נשים מובילות בישראל שיכולות להיות דוברות בכנסים, פורומים מקצועיים, הרצאות וראיונות תקשורתיים. ג'ון קרני, ראש מחלקת הדיגיטל של מקאן באירופה, פנה לרדו כדי לייסד סופרסונס עולמית, בשלב הראשון באירופה, במזרח התיכון ובאפריקה. עד כה הוקם פורום סופרסונס בניו יורק.
באפריל 2014 נחקרה רדו יחד עם אחיה, אריה צ'צקס, בחשד לשימוש במידע פנים של חברת קומפיוג'ן. השניים נחקרו ושוחררו בתנאים מגבילים. במאי 2016 הגישה הפרקליטות כתב אישום נגד צמד האחים. ח'אלד כבוב גזר במרץ 2017 את דינו של צ'צקס לעבודות שירות. השופט ח'אלד כבוב הטיל עליה ביצוע של 250 שעות לטובת הציבור והחליט להימנע מלהרשיעה, תוך שהוא מסתמך, בין היתר, על פועלה החברתי. על הסיבות שהובילו אותו להחלטה כתב כבוב: "נסיבותיה האישיות חריגות ויוצאות דופן של הנאשמת שבפני. פועלה החברתי, תרומתה לחיזוק הפריפריה במדינת ישראל, התגייסותה המוחלטת לטובת אינטרסים חברתיים... הגדרת הנאשמת כמנהיגה, מובילה וסוחפת אנשים שמדביקה אותם בעשייה ובחזונה יחד עם גיבוי של מקאן אריקסון היא הגדרה שיוחסה לה על ידי כל אותם עדי אופי שהעידו בפניי". לבסוף, הוא סיכם כי האיזון הראוי במקרה זה בין האינטרס האישי של רדו לציבורי מצדיק הימנעות מהרשעה. "עניינה של הנאשמת הוא אכן חריג ויוצא דופן שמצדיק שימוש בסמכות בית המשפט להימנע מהרשעת הנאשמת חרף הודאתה בביצוע עבירה של שימוש במידע פנים"
מנשייה (עכו)
באזור, המהווה כיום חלק מעכו, נמצאים כמה שרידים מן הכפר. באזור הכפר קיים בית קברות מוסלמי שעל פי המסורת של תושבי עכו המוסלמים קבור בו דאהר אל-עומר בקבר שאינו מסומן. הקבר חריג מבחינת אורכו אבל לא סומן במטרה למנוע את זיהוי הקבר על ידי אויביו של דאהר. בסמוך לבית הקברות נמצא המקדש הבהאי, ולצדו קברי משפחות בהאיות. כן נמצא במקום בית אבו עתבי, ובו קברו של עתבי. מסגד מנשייה עודו קיים, אך הוא אטום ואין בו מתפללים, ובשנת 2006 שימש מטרה להתנכלות ולהשחתה.
בית אבו עתבי
בית אבו עתבי הוא מבנה בעל כיפה על גבול מנשייה שנשאר על כנו. אבו עתבי הוא קדוש מוסלמי הקבור בחדר בתוך המבנה. פירוש השם הוא "אבי המפתן", והשם ניתן לו על שם עמוד שהיה בו דרומית למפתן ואשר יוחסו לו סגולות רבות. על פי האגדה, כאשר נסוג צבא נפוליאון מעכו לאחר תבוסתו, לקח הצבא הצרפתי את העמוד איתו, אבל העמוד התעופף מידיהם וחזר אל מקומו הראשון. ליד החדר בו נמצא הקבר היה מסגד קטן. כיום מתגוררת במבנה משפחה מוסלמית שנכנסה למבנה בשנת 1949 לאחר קבלת אישור לכך מהווקף המוסלמי. חדר הקבר שמור בתוך הבית הרצפה מכוסה מחצלות ועל הקבר מונחות שמיכות מעוטרות מתנת המבקרים במקום. לחדר נכנסים דרך החדר שהיה מסגד ואשר משמש היום לחדר שינה של דיירי הבית. מעל לדלת הכניסה אל הקבר כתובת עתיקה, המספרת כי הוצבה בשנת 1140 להיג'רה, היא 1727–1728 לספירת הנוצרים.
Little Miss Can't Be Wrong
Little Miss Can't Be Wrong הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית ספין דוקטורס שיצא באוקטובר 1992 כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלהם, Pocket Full of Kryptonite משנת 1991. השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום השני בבילבורד במצעד המיינסטרים רוק. השיר אף הגיע למקום החמישי בניו זילנד כשסיים במקום ה-41 כסינגל הנמכר ביותר במדינה. הגירסאות החיות לשירים "What Time Is It" ו- -"Freeway of the Plains" (ששמו בטעות "Freeway of the Plains" בסינגל) נכללו כצד ה-B שלו.
ביקורות על השיר
עורך מהאתר AllMusic תיאר את השיר כ"קליט ללא הרף". אלן ג'ונס מה"Music Week" דירג אותו בשלושה מתוך חמישה, וכתב: "השיר המנועי-אקונומי הזה שמזכיר במעורפל בביצוע שלו חלק מהחומרים של סטיב מילר - אמור לזכות בתמיכה של רוק מודרני. זה אולי לא להיט בטופ 20, אבל אמור לנגוס בקצה התחתון של המצעד, ולהעלות את האלבום שלהם A Pocket Full of Kryptonite כלפי מעלה.". סילביה פטרסון ממגזין המוזיקה "Smash Hits" דירגה את השיר ב4 מתוך 5, וראתה בו כ"שיר לוחמני"
הקליפ
הקליפ הנלווה ל-"Little Miss Can't Be Wrong" הוקרן בבכורה באוגוסט 1992. בקליפ הלהקה נראית על רקע תפאורה צבעונית עם צבעים בפחיות ובסוף הקליפ שופכים האחד על השני את פחיות הצבע.
אדלהייד מאוסטריה
אדלהייד מאוסטריה (בגרמנית: Adelheid von Österreich; באיטלקית: Maria Adelaide d'Asburgo-Lorena 3 ביוני 1822 - 20 בינואר 1855) הייתה אשתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.
ביוגרפיה
אדלהייד נולדה ב-3 ביוני 1822 במילאנו, לריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה. אביה היה המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, ועם לידתה קיבלה אדלייד את התואר ארכידוכסית אוסטריה.
ב-12 באפריל 1842 התחתנה אדלהייד עם בן דודה ויטוריו אמנואלה, נסיך פיימונטה, במטרה לחזק את הקשרים בין בית הבסבורג לבית סבויה, אולם הנישואים נתפסו על ידי אנשים רבים באיטליה, כדרך להגביר את הכוח האוסטרי באיטליה. הנישואים היו מוצלחים, ובמהלך השנים נולדו להם 8 ילדים.
במרץ 1849 התפטר חמיה קרלו אלברטו, מלך סרדיניה מתפקידו, בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה.
ב-8 בינואר 1855 ילדה אדלהייד את ויטוריו אמנואלה, רוזן ג'נובה. ימים ספורים לאחר מכן מתה חמותה המלכה מריה תרזה ב-12 בינואר, וב-16 בינואר השתתפה אדלהייד בהלווייתה. כעבור 4 ימים מתה אדלייד בארמון המלכותי בטורינו, לאחר התקף חריף של דלקת הקיבה והמעיים.
משפחתה
ב-12 באפריל 1842 התחתנה אדלהייד עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
האל דייוויד
הארולד ליין "האל" דייוויד (באנגלית: Harold Lane "Hal" David; 25 במאי 1921 – 1 בספטמבר 2012) היה פזמונאי יהודי-אמריקאי. ידוע במיוחד בשיתוף הפעולה שלו עם המלחין ברט בכרך. בין להיטיהם הידועים "Raindrops Keep Fallin' on My Head", "I'll Never Fall in Love Again", "Do You Know the Way to San Jose", "Walk On By", "What the World Needs Now Is Love", "I Say a Little Prayer" ואחרים.
תולדות חייו ויצירתו
דייוויד נולד בברוקלין, ניו יורק.
כבר משנות הארבעים כתב לזמרים מוכרים בהם גאי לומברדו. ב-1951 קיבל לראשונה קרדיט לכתיבתו לסרט הקולנוע "Two Gals and a Guy".
בשנת 1957 פגש במרכז כתיבת השירים בניו יורק, בניין בריל, את המלחין ברט בכרך והשניים החלו להפיק שרשרת להיטים, שהראשון בהם היה "The Story of My Life". בשנות השישים המוקדמות כתבו השניים מעל 100 שירים. באון שנים פעל צמד הכותבים במקרים רבים יחד עם הזמרת דיון וורוויק, זמרת בוגרת קונסרבטוריון שהשניים חשבו עליה כמבצעת בעת כתיבת יצירותיהם. שיתוף הפעולה ביניהם הוליד את אחד הצוותים המצליחים ביותר בתולדות המוזיקה הפופולרית. במשך אותן שנים ביצעה ווריק 38 שירים פרי עטם שנכנסו למצעד בילבורד הוט 100; מהם תשעה ב"עשרת הגדולים".
במשך שנות ה-60 וה-70 מבצעים נוספים פרסמו להיטים רבים פרי עטם של דייוויד ובכרך. בהם דאסטי ספרינגפילד, סילה בלאק, השירלז, הביטלס, הקרפנטרס, אריתה פרנקלין, אייזיק הייז, בי ג'יי תומאס, טום ג'ונס ואנגלברט המפרדינק.
הזוג היה מועמד לפרס אוסקר עבור שיר הנושא לסרטים "?What's New Pussycat", "אלפי" ולשיר "The Look of Love" מסרט ג'יימס בונד "קזינו רויאל" בביצועה של דאסטי ספרינגפילד. ב-1968 שיתפו דייוויד ובכרך פעולה עם המפיק דייוויד מריק במחזמר ברודוויי "Promises, Promises" שהניב שני להיטים, נעימת הנושא והשיר "I'll Never Fall in Love Again" שבוצע על ידי דיאן ווריק. שנת 1969 היוותה שיא נוסף עבור צמד המחברים כשזכו עם הלהיט "טיפות הגשם ממשיכות ליפול על ראשי" (Raindrops Keep Falling on My Head), מתוך הסרט "קיד וקאסידי" שזכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר.
בין השנים 1980–1986 כיהן דייוויד כנשיא האיגוד האמריקאי של מלחינים, כותבים ומו"לים (ASCAP).
בית הכנסת בגראץ
בית הכנסת החדש של גראץ (באנגלית:New Synagogue of Graz), הוא בית כנסת בעיר גראץ, אוסטריה. הוא ממוקם בכיכר דוד הרצוג David-Herzog-Place שבעיר, על הגדה המערבית של נהר מורה בשכונת Gries. בית הכנסת משרת את יהודי גראץ ומדינות שטיריה, קרינתיה והחלקים הדרומיים של בורגנלנד. ליד בית הכנסת נמצא בית מדרש הכולל אף הוא בית כנסת קטן.
בית הכנסת הישן
כבר בימי הביניים היה בית כנסת בגראץ. לאחר חידוש הקהילה במאה ה-19, התפללו היהודים באולמות מתחלפים ברחבי העיר שנשכרו לשם כך. החל מ-1865 התפללו באופן קבוע באותו מקום כ-2000 יהודים, עד לשנת 1882, אז נחנך בית כנסת מפואר סמוך לגדתו המערבית של נהר מורה, בתכנונו של האדריכל מקסימיליאן קצ'ר (1858–1917), על פי תוכניות התכנון של בית הכנסת בעיר דרזדן. בסמוך לו נבנו מבני הקהילה. המאפיין הייחודי של בית הכנסת הייתה הכיפה שנבנתה בגובה 30 מטרים על גבי הבניין. שנים מספר לאחר מכן, הוקם במבני הקהילה בית כנסת נוסף ששימש לתפילות בחודשי החורף. בסביבות 1900 הוקם בית מדרש סמוך לבית הכנסת.
בית הכנסת הישן בגראץ עמד על תלו עד ליל הבדולח. בליל הבדולח בית הכנסת הושחת ונשרף כליל, כיפתו הגדולה פוצצה וחלקו נשרף. חלק מלבני הבניין שימשו בשימוש משני לבנייה. לאחר הריסת המבנה, הפך שטח בית הכנסת למדשאה בכיכר על שם רב הקהילה היהודית בעיר, דוד הרצוג, עד שנת 1988.
לאחר השואה
לאחר המלחמה והשואה היהודים ששבו לגראץ התפללו באולם ארעי שהיה בתוך מתחם מבני הקהילה הסמוך לאתר בית הכנסת ההרוס.
ב-1952 נוסדה מחדש הקהילה היהודית של גראץ, שפורקה ב-1940. בשנים אלה חיו בעיר כ־150 יהודים בלבד. הקהילה היהודית בגראץ כללה את יהודי מדינות שטיריה, קרינתיה והמחוזות אוברוורט, גוסינג וג'נרסדורף שבדרום מדינת בורגנלנד.
העיר גראץ הקימה על חורבות בית הכנסת הישן, אסטלת הנצחה בצורת אובליסק שחור, שנכלל מאוחר יותר בבניין בית הכנסת החדש.
בשנת 1983 פנה האמן פדו ארטל לקהילה היהודית בהצעה לפנות את היסודות של בית הכנסת ההרוס, אך הצעה זו נדחתה מחשש לתגובה אנטישמית מטעם גורמים בעירייה. ארטל מצא שבחלק מהלבנים מבית הכנסת נעשה שימוש חוזר כבר ב-1939 לבניית מוסך ברחוב אלברשטראסה.
בית הכנסת החדש
ב-21 באוקטובר 1998 החליטו פה אחד כל הצדדים במועצת עיריית גראץ לבנות מחדש את בית הכנסת. החלטה זו התקבלה בעקבות התערבותו של נשיא הקהילה היהודית המקומית, קורט דוד ברוהל ( Kurt David Brühl ).
יורג ואינגריד מאייר, זוג אדריכלים מגראץ, שכבר נבחרו לבנות את האנדרטה לבית הקברות היהודי ההרוס של העיר, קבלו את תוכניותיו של האמן פדו ארטל ועבדו גם עליהם.
כ-9600 לבנים של בית הכנסת ההרוס שימשו לבניית הבניין החדש, לאחר שנשטפו על ידי למעלה מ-150 תלמידי בתי הספר בעיר, בית הספר התיכון הממלכתי המקומי בליכטנפלסגאסה, בית הספר הטכני המקצועי המקומי ובית הספר למסחר גרזבאכגאסה. לטיפול בלבנים השקיעו התלמידים למעלה מ-10,000 שעות עבודה. האובליסק שנבנה במקום בו עמד בית הכנסת בשנת 1988 שולב בפרויקט. הבניין החדש נבנה בעיקר מלבנים, בטון מזוין וזכוכית. מבני הקובייה והכדור יוצרים את החלל מרכזי של בית הכנסת ומסייעים להבלטת המראה החיצוני שלו.
בית הכנסת החדש נבנה על פי השרטוטים של בית הכנסת הישן, אך בקנה מידה קטן יותר מקודמו, שכן הקהילה היהודית של גראץ מנתה כמאה חברים בלבד בשנת 1998, לעומת 2000 יהודים שחיו בעיר לפני מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת נחנך ונפתח ב-9 בנובמבר 2000, יום השנה החמישים לליל הבדולח.
משנת 2017 מוצבת במרתף בית הכנסת תערוכת מולטימדיה קבועה שנקראת "יהדות בגראץ - מורשת, הווה, עתיד", שהגה נשיא הקהילה אלי רוזן. התערוכה כוללת 65 תצלומים, שחלקם מתאר את ההיסטוריה היהודית של העיר גראץ וחלקם מוקדש לפרקטיקה הדתית היהודית. כחלק מהתערוכה ישנן גם ויטרינות המכילות חפצי פולחן לשימוש בבית הכנסת, לשימוש בבית הקברות, לשימוש במעמד התפילה בבית הכנסת ובבית. כמו גם מזכרות מאירועים מיוחדים בחיי הקהילה, ארגונים קהילתיים או בית הכנסת הישן. בתערוכה מוצגת המצבה היהודית העתיקה ביותר בעיר גראץ, המצבה של ציפורה, משנת 1304.
אדריכלות ותפיסה
בעוד שבית הכנסת נבנה ברובו על בסיס אדריכלות מודרנית, העיצוב של בית הכנסת מזכיר בכמה היבטים כלליים את בית הכנסת שנהרס על ידי הנאצים.
באמצע אולם התפילה המרכזי נמצאת הבימה, העשויה מזכוכית. מאחורי הבימה נמצא ארון הקודש. מעל החלל המרכזי ישנה כיפת הנתמכת על ידי 12 קשתות מתכת (המייצגות את שנים עשר שבטי ישראל) היוצרים דגם של כיפה ממתכת וצורת מגן דוד על התקרה. מעל כיפת הקשתות מונחת כיפת זכוכית כחולה שקופה שנועדה לשקף את אור השמיים ללא הפרעה. פסוקי תפילה בעברית נחקקו בזכוכית באמצעות טכנולוגית התזת חול.
בית הכנסת ממוקם בכיכר דוד הרצוג, על שם הרב האחרון של מדינות שטיריה וקרינתיה לפני מלחמת העולם השנייה, שנמלט מגראץ לאחר ליל הבדולח ומצא מקלט באנגליה.
הקהילה היהודית במאה ה-21
בשנת 2013 פורקה הקהילה היהודית של גראץ בעקבות סכסוכים פנימיים שנמשכו זמן רב. בית הכנסת, המרכז הקהילתי ונכסים קהילתיים אחרים הועברו לרשות קרן התרבות היהודית של מדינות שטיריה, קרינתיה ודרום בורגנלנד. הקהילה עצמה הועברה למעמד ארגון נלווה לקהילה היהודית של וינה, שקבלה את האחריות על כל התחומים שנוהלו על ידי קרן התרבות היהודית. מאז 2016, בראש הקהילה היהודית של מדינת שטיריה ושכנותיה עומד אלי רוזן בתואר "נשיא" הקהילה. אלי רוזן, הוא חבר ידוע בקהילה היהודית האוסטרית.
ב-1 בדצמבר 2016, בהתעקשות רוזן, בהסכמה בין הקהילה היהודית של גראץ, הקהילה היהודית של וינה והרב הראשי של וינה, הוקמה מחדש רבנות גראץ (עם סמכות שיפוט על יהודי במדינות שטיריה, קרינתיה ובורגנלנד), שפורקה ב-1938. הרב של וינה שלמה הופמייסטר מונה לרב הראשי של גראץ, לראשונה מאז 1938.
מיקלוש ברנד (רופא ילדים)
מיקלוש ברנד, לפעמים גם ניקולאוס ברנד (במקור בלויר, בהונגרית: Berend Miklós; נאג'קאלו, 18 ביוני 1870 – בודפשט, 24 ביוני 1919) היה רופא ילדים יהודי-הונגרי, מחבר ספרות מקצועית מומחה, פרופסור חבר באוניברסיטה. בעלה של יוליה קילני (מקודם קליין) (1881–1956), סופרת ומתרגמת, אביו של מיקלוש ברנד (רופא פנימי) (1908–1944), שנרצח בשואה.
ביוגרפיה
מיקלוש בלויר נולד במשפחה יהודית. אמו הייתה מריה לאנג, אביו הביולוגי לא ידוע. הוא אומץ על ידי מיקלוש בלויר ב-1877. ברנד למד רפואה בבודפשט ובווינה, תחילה היה רופא בבית החולים לילדים שטפנייה ולאחר מכן יצא לסיור לימודים ארוך יותר בחו"ל עם מלגה ממלכתית. הוא התקבל לתא אטווש של הבונים החופשיים בשנת 1893, אך הוסר משורותיו (הסיבה לא ידועה) 5 שנים מאוחר יותר. ב-20 בנובמבר 1904 נשא לאישה את יוליה, בתם של הוגו קילני (מקודם קליין) ושל ינקה שפיצר בבודפשט. ב-1908 מונה לפרופסור באוניברסיטה לרפואת ילדים ולאחר מכן לרופא ראשי של בית החולים לילדים של הצלב הלבן.
עבודותיו המדעיות
ב-1916 פרסם את יומנו וזיכרונותיו בשדה הקרב ממלחמת העולם הראשונה כרופא מתנדב בגדוד של ההוסרים
מותו
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התגורר ברנד ברחוב מריה ואלריה (Mária Valéria), אליו נפתחה גם הכניסה הראשית של "הבית הסובייטי". הבית הסובייטי (במקור Hungária Nagyszálloda) היה מקום מגוריהם של קומיסרי העם (שרי הממשלה) ושל כמה מהפקידים הבכירים ביותר של הרפובליקה (1919) במרכז העיר בודפשט. ב-24 ביוני 1919 פרצה בבודפשט מהפכת הנגד הלודוביקית. באותו יום ברנד מיהר לראות ספינות מלחמה על הדנובה, התרגש, רץ חזרה לדירתו ולקח מסיבות לא ידועות את אקדחו וכסף רב: ארבעה עשר אלף כתרים כחולים ועשרים עד שלושים אלף כתרים לבנים. בבית הצביע על הדנובה דרך החלון והעיר בהתלהבות לאשתו, "תראי, הונגריה קמה!" לאחר מכן הוא ירד לרחוב, הניף את המטפחת שלו לעבר ספינות המלחמה ששטו לכיוון צפון, וצעק, "תחי הונגריה! הלאה עם הסובייטים! הלאה עם בלה קון!" חברי המשמר האדום שמעו זאת והורו לו, "עצור!" כשראה את האקדחים השלופים ברנד החל לרוץ לכיוון כיכר פטפי, אך כשהביט לאחור על רודפיו התנגש בעמוד. הוא נפל ארצה, קפץ והמשיך לברוח, אבל אז ירו לעברו מארבעה כיוונים בבת אחת. הוא נפגע ונפל על הבטון. הוא ניסה להתיישר, אך נכשל, ואז הופיעו יוזף צ'רני (מפקד המשמר האדום) ובלה שיין במכונית פתוחה מכיוון רחוב אישטוואן טיר. שיין קפץ מהמכונית עם אקדח טעון בעידודו של צ'רני, רץ אל ברנד וירה בו שלוש פעמים. שיין שלף את אקדחו של ברנד מתוך שלולית הדם והשאיר את הגופה. בשעת בין ערביים, ארבעה - יוז'ף וייס, מור לובל, אנטל רוזן וג'רג' טראילה - חזרו אל הגופה ובזזו אותה. הם לקחו את שעון הזהב שלו, את שרשרת הזהב, את מקל הליכה, את הכסף, ואפילו את נעלייו. לאחר מכן, הארבעה תפסו את הגופה והשליכו אותה לדנובה.
הפארק האולימפי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יגאל אייל
יגאל אייל (נולד ב-30 במרץ 1944) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, אשר פיקד על חטיבת הראל ושימש כראש המחלקה להיסטוריה של צה"ל.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס קצינים שימש במספר תפקידי פיקוד בגדוד. במהלך מלחמת ששת הימים לקח אייל חלק בקרב שניהלה חטיבת הצנחנים, בפיקוד רפאל איתן, על כיבוש מערכי פתחת רפיח ונפצע קשה. לאחר שהשתקם פרש מן השירות ועבר לשרת בשירות הביטחון הכללי, בין היתר באגף אבטחה. במהלך פרשת לילהאמר (1973) שימש כקצין האבטחה בשגרירות ישראל באוסלו. בעקבות הפרשה נאלץ לעזוב את תפקידו. לאחר מכן ביצע הסבה לחיל השריון ושימש בסוף שנות ה-70 כמפקד גדוד 9 ולאחר מכן כמפקד חטיבת הראל. לאחר מלחמת לבנון השנייה היה אייל חבר בצוות, בראשות האלוף במילואים יורם יאיר, שחקר את תפקודה של עוצבת הגליל במלחמה.
אייל הוא בעל תואר דוקטור. את עבודת הדוקטורט שלו כתב בנושא "האינתיפאדה הראשונה: דיכוי המרד הערבי על ידי הצבא הבריטי בארץ-ישראל 1939-1936". במהלך שנות התשעים שימש כראש המחלקה להיסטוריה של צה"ל. ב-2016 מונה אייל לתקופה נוספת לתפקיד רמ"ח היסטוריה עד אפריל 2020.
תרגומים ופרסומים
של ספרות העוסקת בנושאים צבאיים:
פלקון (כלי קיבול)
פלקון (מלטינית: flasco – בקבוק) הוא בקבוק דקורטיבי קטן בעל אטם פתיחה או פקק אשר נועד להחזיק נוזלים יקרי ערך שעלולים להתקלקל במגע עם האוויר. הם נפוצים בתעשיית המזון, התרופות והקוסמטיקה, ועשויים בדרך כלל מזכוכית לבשמים, אך יכולים להיות עשויים גם מפלסטיק, לשימושים אחרים.
טכניקות ייצור
ניתן לייצר בקבוקוני פלסטיק באמצעות תהליכים שונים בהתאם לגודל ולשימוש המוצע (כלומר מה יהיה התוכן, הסביבה המקיפה וכו'). טכניקה נפוצה היא ניפוח. כמו כל אובייקט שנעשה על ידי שיחול (אקסטרוזיה), ניתן לייצר בקבוקי פלסטיק רב-שכבתיים בתהליך הנקרא "קואקסטרוזיה". שילוב של חומרים או צבעים שונים יכול לשמש לייצור בקבוקונים עם מאפיינים שונים, כגון אטימות לאור, אטימות לחמצן ושכבה פנימית ממוחזרת. לרוב, בקבוקי הזכוכית מיוצרים על ידי ניפוח.
בתרבות הפופולרית
שארל בודלר כתב פואמה על פלקון בשם "Le Flacon".
נוילנד
נוילנד הוא רומן מאת אשכול נבו שיצא לאור ב-2011 והפך עד מהרה לרב-מכר.
עלילת הספר
מני פלג, בעל עסק פרטי, יוצא לבדו לטיול תרמילאים בדרום אמריקה לאחר מות אשתו, ולא יוצר קשר עם שני ילדיו. לאחר שבתו יוצרת קשר עם אלפרדו, פרואני המתמחה במציאת נעדרים, יוצא בנו דורי לחפש אותו בעזרת אלפרדו.
במקביל, יוצאת ענבר, מפיקת תוכנית רדיו, לפגוש את אמהּ שירדה מהארץ וגרה בברלין, כדי לחדש את הקשר אתה. לאחר שהיא שוהה אצלה כמה ימים, היא פונה לחזור לארץ, אך מתחרטת, ועולה על המטוס הראשון היוצא משדה תעופה למדינה שאינה אנטי-ישראלית: פרו.
דורי וענבר נפגשים באופן אקראי, לאחר שענבר מטיילת בכמה מדינות דרום-אמריקאיות, וענבר משתכנעת להמשיך עם דורי את המסע למציאת אביו בעזרתו של אלפרדו. לאחר מסע הרפתקאות, בו מגלה דורי שאביו הלום-קרב מאז מלחמת יום הכיפורים, הם מוצאים יומן שכתב אביו של דורי במחשב הנמצא בימת טיטיקקה, בה התאכסן במשך כמה ימים, בו הוא כותב על תהליך שעבר, ובסופו החליט להקים חווה בארגנטינה.
אלפרדו לא מסכים להיכנס לארגנטינה, ולא מסכים לגלות את הסיבה - שאביו שנטש אותו בילדותו נמצא שם, והוא לא רוצה לפגוש אותו, כדי שלא יהרוג אותו. בלית ברירה נכנסים דורי וענבר לארגנטינה בלעדיו, אך עם ליווי צמוד של אחד מעוזריו. בארגנטינה, הם מגיעים לאזור של מושבות הברון הירש, שם הקים מני פלג חווה בשם נוילנד (בגרמנית: ארץ חדשה) לשם מתאספים צעירים בני לאומים שונים המקבלים עליהם עקרונות של אי-אלימות, נתינה, שוויון, פתיחות ונאורות. נוילנד אינה תחליף לאלטנוילנד של הרצל אלא מהווה אתגר למדינת ישראל, מה הייתה ומה היא צריכה להיות.
מני מנסה לשכנע את דורי וענבר להישאר בנוילנד אבל מלחמת לבנון השנייה משכנעת אותם לחזור מיד לישראל ולעזור למשפחותיהם המגיעות לבתיהם בגלל מתקפת הטילים. יחסיהם נמשכים גם אחר כך.
הספר הארוך (550 עמודים) נוגע בפרשיות רבות בתולדות העם היהודי: השואה, ההעפלה, שכול, יחס לגרמנים ומהות הציונות.
אופן הכתיבה
הספר מסופר מנקודות מבט רבות: כאשר הוא נכתב מנקודת מבטו של אלפרדו הוא נכתב בגוף ראשון, והאחרות בגוף שלישי - ענבר, דורי, חנה (אמה של ענבר), לילי - שרוב הפרקים שלה הם זכרונות של עברהּ: המסע לארץ וההתלבטות בין נתן לפימה - נסיה (דמות שממציאה ענבר), היהודי הנודד - אחד משוכני נוילנד, ומני - אשר הסיפור מסופר מנקודת מבטו פעמיים; כשקוראים את יומנו, הכתוב ללא סימני פיסוק, ופעם אחת במשותף עם דורי.
בספר לא מובאות מירכאות, כמקובל, בתחילת וסוף כל דיבור, אלא רק בציטוטים. דבר זה מאפשר מעבר בין דיבורים למחשבות.
NXT TakeOver: Respect
NXT TakeOver: Respect היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, השייך לארגון הפיתוח שלהם, NXT. כמו כן, האירוע שודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע נערך ב-7 באוקטובר 2015, באוניברסיטת פול סייל שבווינטר פארק, פלורידה וכלל קרבות בין המתאבקים של המותג NXT עקב העלילות, שנבעו ביניהן במהלך התקופה עד לקיום האירוע. האירוע היה האירוע השביעי בסדרת אירועי NXT TakeOver.
שישה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, ביילי ניצחה את סשה בנקס בקרב איירון מן 30 דקות ושמרה על אליפות הנשים של NXT, במה שהיה קרב הנשים הראשון אשר שימש כקרב מרכזי של אירוע WWE, בנוסף להיותו הראשון שבו נשים מתמודדות אחת מול השנייה במסגרת קרב איירון מן ולהיותו קרב הנשים הארוך ביותר בהיסטוריה של ה-WWE עד לקיום קרב הרויאל ראמבל של הנשים בשנת 2018. עוד ברשימת הקרבות, פין באלור וסמואה ג'ו זכו בגביע טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, ואסקה ניצחה את דנה ברוק בקרב הראשון שלה ב-WWE אשר התחיל את רצף הניצחונות שלה, שהיה מאוחר יותר הרצף הארוך ביותר בהיסטוריה של ה-WWE. זה הוא היה אירוע הטייקאובר הראשון שאליפות ה-NXT לא הוגנה במסגרת הקרב המרכזי, עד לאירוע NXT TakeOver: WarGames בשנת 2019, שבמסגרתו אליפות זו לא הוגנה כלל.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT. סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network תחת השם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אירוע השלם וצפה הרביעי של NXT בשנת 2015.
באירוע NXT TakeOver: Brooklyn, ביילי ניצחה את סשה בנקס וזכתה באליפות הנשים של NXT. ב-16 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל, קבע שביילי תגן על תוארה נגד בנקס בקרב איירון מן 30 דקות, קרב שקיבל מטעם האוהדים את הכינוי "קרב איירון וומן". בנוסף, בפעם הראשונה בהיסטוריה של NXT, מתאבקות המותג יתמודדו ביניהן בקרב המרכזי של אירוע טייקאובר.
באירוע NXT TakeOver: Brooklyn, ריגל הודיע על קיום טורניר זוגות בשם טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס לזכור של חבר היכל התהילה של ה-WWE, דאסטי רודס, ששימש כמאמן NXT וכמפיק. גמר הטורניר נקבע לאירוע NXT TakeOver: Respect. טורניר הזוגות לזכר דאטי רודס החל ב-2 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, כששני הקרבות הראשונים יצאו לדרך ובהם ברון קורבין וריינו ואמריקן אלפא (ג'ייסון ג'ורדן וצ'אד גייבל) המשיכו לשלב הבא. ארבעת הקרבות הבאים התקיימו במופעי NXT שלא שודרו בטלוויזיה בין ה-28 באוגוסט ל-4 בספטמבר, לעומת זאת, הקרבות לא נחשפו עד ל-9 בספטמבר בערוץ היוטיוב הרשמי של ה-WWE, כשארבעת הזוגות שהמשיכו לשלב רבע הגמר היו אנזו אמורה וקולין קאסידי, המכונאים (סקוט דוסון ודאש ויילדר), ההייפ ברוז (זאק ריידר ומוג'ו ראולי) והוודוילנס (איידן אינגליש וסיימון גוץ'). שני הקרבות האחרונים בשלב הראשון התקיימו ב-9 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, כאשר פין באלור וסמואה ג'ו ו-DIY (ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה) היו שני הזוגות שהמשיכו לשלב הבא. לבסוף, הקרבות שנקבעו לשלב חצי הגמר אשר התקיימו באירוע עצמו היו פין באלור וסמואה ג'ו נגד המכונאים, ואמריקן אלפא נגד ברון קורבין וריינו.
קרבות מקדימים
לאחר מכן, ברון קורבין וריינו התמודדו מול ג'ייסון ג'ורדן וצ'אד גייבל בחצי הגמר השני של הטורניר. קורבין וריינו השיגו את הניצחון בקרב ואת הכרטיס לשלב הגמר לאחר שריינו ביצע על ג'ורדן את מהלך הסיום שלו, "גור", וקורבין ביצע על גייבל את מהלך הסיום שלו, ה-End of Days.
בקרב השלישי, אסקה התמודדה מול דנה ברוק (שלוותה לקרב על ידי אמה). אסקה ניצחה בקרב לאחר שהכניעה את דנה ברוק בעזרת מהלך ההכנעה שלה, האסקה לוק.
אז, אפולו קרוז התמודד מול טיילר בריז. קרוז ביצע על בריז את מהלך הדילייד ספין-אאוט פאוורבומב כדי להשיג את הניצחון בקרב.
בקרב הלפני אחרון, שני הזוגות המנצחים בשלב חצי הגמר, פין באלור וסמואה ג'ו, וברון קורבין וריינו התמודדו בשלב הגמר של הטורניר. במהלך הקרב, ריינו ביצע על ג'ו את מהלך ה"גור", אך באלור היה במקום כדי לעצור את ניסיון ההצמדה. ג'ו ובאלור ביצעו על ריינו את מהלך המאסל באסטר וה-Coup de Grâce, בהתאמה, כדי להצמיד אותו לניצחון, שהקנה להם את הזכייה בגביע הטורניר.
הקרב המרכזי
הקרב המרכזי של הערב הפגיש את אלופת הנשים של NXT, ביילי, שהגנה על תואר האליפות נגד סשה בנקס בקרב האיירון מן הראשון בתולדות מחלקת הנשים. בנקס השיגה את ההכרעה הראשונה בקרב ועלתה ליתרון 1–0 לאחר שהיא ביצעה על ביילי מהלך הצמדה פשוט. מנגד, ביילי הצליחה לאזן את התוצאה, כאשר היא ביצעה על בנקס את מהלך הסיום שלה, הביילי-טו-בלי. בנקס דחפה את ביילי אל הלוח האלקטרוני בכניסה לאולם וגרמה לה להפסיד כתוצאה מספירת חוץ, שהעלה את בנקס שוב ליתרון, הפעם 2–1. ביילי חזרה שוב אל העניינים, כאשר היא הצמידה את בנקס לאחר שביצעה עליה את מהלך הרנה. לאחר מכן, בנקס ביצעה על ביילי את מהלך ההכנעה שלה, הבנק סטייטמנט, אך ביילי הצליחה להתחמק מכך כעבור זמן מה. כשבנקס ניסתה לבצע שוב את ההכנעה, ביילי הפכה זאת למהלך הבריח. שניות לאחר מכן, הקרב הסתיים בתוצאה 2–3 לטובת ביילי, שהגנה על התואר בהצלחה.
ביקורת
האירוע זכה לשבחים מצד האוהדים והמבקרים, כאשר נאמר עליו שהוא ממחיש לקהל צופיו מה הוא לא מקבל באירועי השלם וצפה המסורתיים של ה-WWE. בנוסף, הקרב המרכזי על אליפות הנשים של NXT קיבל שבחים רבים. העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, העניק ציון של 4.25 כוכבים לקרב זה.
תוצאה לאורך זמן
לאחר האירוע, אפולו קרוז ניצח בקרב באטל רויאל לאחר שהדיח אחרון את ברון קורבין. בעקבות ניצחונו, הוא קיבל הזדמנות להתמודד מול פין באלור על התואר. ב-22 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, קרוז ניצח בקרב ביניהם כתוצאה מפסילה לאחר שהותקף על ידי קורבין. לעומת זאת, באלור שמר על התואר, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה.
טיילר בריז קודם לרוסטר הראשי. הוא ערך את הבכורה שלו ב-22 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון, כשחבר לסאמר רה ותקף את דולף זיגלר.
ביילי פתחה בפיוד עם אלכסה בליס, בעוד שאמה ודנה ברוק המשיכו בפיוד שלהם עם אסקה, מה שהוביל לקרב בין אסקה לבין אמה באירוע הבא, NXT TakeOver: London.
מגקריוציט
מגקריוציט (= תא בעל גרעין ענק) הוא סוג תא המצוי במח העצם המייצר טסיות דם. מגקריוציט גדול מתא דם אדום בערך פי 10–15. במהלך התמיינותו הוא משכפל את ה-DNA שלו בלי להתחלק (פוליפלואידיות), דבר שעלול להיראות במיקרוסקופ כמו מספר גרעינים, או גרעין ענק ועל כך שמו.
עם סיום ההתמיינות, המגקריוציט מתחיל לייצר בתוכו טסיות דם, בהשפעת ההורמון תרומבופוייטין. לבסוף מתפרק התא, הכולל בדרך-כלל 2,000–5,000 טסיות, המתפזרות בדם. כשליש מהטסיות יפורקו על ידי הטחול. טסיות הדם חשובות למערכת הקרישה ולשמירה על הומאוסטזיס על ידי שמירה על נפח הדם.
אובראג
היסטוריה
אובראג מוזכר לראשונה במסמך משנת 1470 ככפר. בערך באותה תקופה נבנתה הכנסייה (נחנכה ב-1655) ואובראג גדל לשטח המקיף את הכפר.
ב-1872, כאשר הצטרף אליו הכפר הירשברג, הוקם המחוז באופן רשמי. הירשברג מוזכר לראשונה במאה ה-11 בשם Hirsberg. הירשברג חולק במהלך פיצולו של קנטון אפנצל בימי הרפורמציה הפרוטסטנטית. כמה מהקהילות המשיכו להחזיק באמונה הישנה ואחרים פנו לאמונה החדשה. כאשר פוצל הקנטון ב-1597 לקנטון קתולי ולקנטון פרוטסטנטי, רצה הרוב הקתולי של הירשברג להישאר בתוך הקנטון אפנצל אינר-רודן והמיעוט הפרוטסטנטי רצה להשתייך לקנטון אפנצל אוסר-רודן. במסגרת חלוקה זו, הקרקעות שהיו בבעלותם של הפרוטסטנטים הופרדו מהירשברג וסופחו לקנטון הפרוטסטנטי, שם הם היו לכפר ראויתה (Reute). הירשברג הקתולית הפכה מאוחר יותר לחלק מאובראג.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטח מחוז אובראג הוא 14.7 קמ"ר. מתוכם 51.8% משמשים לחקלאות, 42.5% הם שטחים מיוערים, 5.5% הם שטחים מיושבים ו-01.1% הם שטחים בלתי מעובדים. המחוז הוא החלק הקרוב ביותר של הקנטון אל עמק נהר הריין. הוא כולל את הכפר אובראג והכפרים הקטנים ביריסוילן, קפף, אשנמוס, סנקט אנטון וכמה חוות בודדים.
נכון ל-2014 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,900 תושבים.
מצעד הגאווה באמסטרדם
מצעד הגאווה באמסטרדם (באנגלית: Amsterdam Pride או Amsterdam Gay Pride או Canal Parade; ידוע גם בשם מצעד התעלה) הוא מצעד גאווה שנתי שמתקיים באמסטרדם, הולנד החל משנת 1996. מצעד הגאווה באמסטרדם מושך אליו כמה מאות אלפי צועדים בשנה, והוא אחד מהאירועים השנתיים הגדולים ביותר שמתקיימים בהולנד.
מצעד הגאווה באמסטרדם אורגן לראשונה ב-1996, שלא כמו מצעדי גאווה אחרים בעולם, כפסטיבל שבו חגגו את חירות האדם ואת הגיוון. סיבה נוספת לפתיחת מצעד הגאווה באמסטרדם הייתה עקב האירוע השבת הוורודה (בהולנדית: Roze Zaterdag).
ב-1998, פתח מצעד התעלה את אירועי המשחקים הגאים שנערכו באמסטרדם, אליו הגיעו כרבע מיליון מבקרים.
במצעד התעלה של 2014, השתתפו בין היתר סירה יהודית-ישראלית וסירה מרוקאית. על הסירה היהודית-ישראלית היו דנה אינטרנשיונל, הרבנית הרפורמית מרי ואן פראג והתאומות פוקנס.
תחנת הרכבת באקה אל גרבייה-ג'ת
שירות רכבות בתחנה (בעתיד)
בעתיד צפויים לעבור דרך התחנה מספר קווי נוסעים כחלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040, במסגרתה צפויים לעבור קווים ממרכז הארץ אל צפון הארץ, כאשר צפונית לתחנה הקווים ימשיכו לתחנת הרכבת בית שאן או לכיוון חיפה וצפונה ומדרום לתחנה הקווים ימשיכו לכיוון לוד דרך המסילה המזרחית החדשה וייתכן שגם לכיוון תל אביב דרך מסילת הירקון או דרך מסילת השרון.
השידור העברי של "תחנת שלום וקידמה" ממוסקבה
בתקופת השלטון הסובייטי שידרה ברית המועצות שידורי תעמולה באמצעות תחנה שנקראה "קול השלום והקידמה". התחנה החלה לשדר בנובמבר 1964, מהמשדרים של רדיו מוסקבה. השידורים היו מיועדים בראשיתם לארצות דרום אמריקה, ושודרו בשפה הספרדית, ובהמשך ליתר ארצות תבל בשלל שפות. זאת בנוסף לשידורי החוץ הקודמים של רדיו מוסקבה באנגלית, בצרפתית ובגרמנית.
ברית המועצות הייתה מעורבת באותן שנים בענייני המזרח התיכון, באספקת נשק למדינות ערב, באימון צבאותיהן, בבניית סכר אסואן ובהתערבות מדינית, ונקטה עמדה אנטי-ישראלית. במסגרת מעורבות זאת מצא השלטון הסובייטי לנכון לשדר שידורי תעמולה לישראל.
תחנת "קול השלום והקידמה" החלה בשידוריה בשפה העברית בסוף שנת 1967. השידור העברי שודר כל ערב בגלים בינוניים ונקלט היטב בישראל. השדרים בעברית, גברים ונשים, דיברו בעברית תקנית שוטפת, כמעט ללא מבטא זר. בישראל רווחה סברה כי השדרים הם בוגרי בתי הספר לשפות של השירותים החשאיים של ברית המועצות. לימים, בגל העלייה של שנות התשעים הגיעו לישראל אנשים שהיו קשורים לתחנה ומפיהם נתברר כי צוות הקריינים של התחנה כלל שניים-שלושה אנשים שאינם קשורים זה לזה, שכולם ישראלים לשעבר, כגון דיצה סילבר, נינה סמנצ'נקו ואביגדור לויט, שעברו להתגורר בברית המועצות מסיבות אידאולוגיות או מסיבות משפחתיות. בסוף שנת 1982 הצטרף כקריין בתחנה העיתונאי הרוסי דמיטרי פרוקופייב.
בנימה מתונה ובעברית תקנית ביטאו השידורים גישה קשוחה כלפי מדינת ישראל ותמיכה בעמדת מדינות ערב בסכסוך הישראלי–ערבי.
לאחר עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב בשנת 1985 והנהגת משטר הגלאסנוסט והפרסטרויקה התמתנו שידורי התחנה והפכו לענייניים יותר. ההתמתנות לא הייתה מיידית ועוד באוגוסט 1987 נאמר בשידור העברי כי טילי יריחו 2 "מהווים קריאת תגר ישירה על ברית המועצות" וכי "על מנהיגי ישראל לחשוב פעמיים על השפעת פיתוח הטיל היכול לפגוע בטריטוריה סובייטית".
בשנות שלטונו של גורבצ'וב החל לקרוס המנגנון השלטוני הסובייטי וגם העוינות למדינת ישראל נחלשה ופחת הצורך בשידורי תעמולה סובייטית לישראל. בד בבד התעוררו גם קשיי מימון ותקציב לתחנה.
בהמשך תקופת שלטונו של גורבצ'וב החלו גישושים ומגעים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל, שנותקו בעקבות מלחמת ששת הימים. בראשונה חודשו היחסים הקונסולריים. בקיץ שנת 1991, לקראת פירוקה של ברית המועצות, חדלה התחנה לשדר את השידור העברי. בשידור הפרידה נאמר כי שורר כיום חופש בברית המועצות והתחנה מתארגנת מחדש והשידור נסתיים בברכת שלום ולהתראות.
תחנת "קול השלום והקידמה", על יתר שלל השפות בהן שידרה, המשיכה בשידוריה עד לנפילת ברית המועצות, עת החלה להקרא "השירות העולמי של קול רוסיה" המשדר במספר רב של שפות, אך תחנה זו לא שידרה יותר שידורים בשפה העברית.
תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת
תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת המוכרות במדיה הישראלית תחת השם פייר פליי פיננסי (ובאנגלית FFP - Financial Fair Play) הוא שם כולל לתקנות שמטרתן להגביר את השוויון והתחרותיות בין קבוצות כדורגל המשתתפות במפעלי אופ"א השונים. שתי התקנות המשמעותיות ביותר הן הגבלת הפסדים והגבלת הוצאות על רכש שחקנים.
היוזם העיקרי ומי שנחשב לכוח המניע מאחורי התקנות, הוא נשיא אופ"א לשעבר מישל פלאטיני.
רקע
התקנות הגיעו לאחר שבעשורים האחרונים החלו פערים כלכליים לפגוע בתחרותיות בענף הכדורגל ברחבי היבשת. בפרט, הפייר פליי הפיננסי נוצר כמענה לאוליגרכים, שייחים מנסיכויות הנפט במזרח התיכון ומיליארדרים שרוכשים בעלות על קבוצה. במקרים רבים הרצון ליצור הישגים מהירים בשילוב גב כלכלי איתן יוצר מצב שבו בעלי אותן קבוצות מוציאים כספים ללא התחשבות בהפסד הכלכלי (היות שהמשאבים העיקריים של אותו אוליגרך מגיעים מעסקים שונים). מצב זה יוצר קושי לשאר הקבוצות, אשר מתנהלות בד בבד גם כעסק כלכלי או לכל הפחות שואפות לאיזון תפעולי, להתמודד עם קבוצות אלו (אשר בבעלות אוליגרכים).
הגבלת הפסדים
על פי התקנות, החל מעונת ועד לעונת  לקבוצות החברות באופ"א אסור יהיה להפסיד מעל 45 מיליון אירו, בשלוש השנים יחד. כאשר החל מעונת  ועד לסוף עונת  גובה ההפסד יוגבל ל-30 מיליון אירו (לשלוש העונות יחד). בשנים העוקבות הכוונה היא להמשיך ולהפחית בהדרגה את גובה ההפסד.
וילה אנגראנו
וילה אנגראנו (איטלקית: Villa Angarano) היא אחת הווילות הכפריות שתוכננה בידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה. הווילה ניצבת בסמוך לנהר ברנטה העובר בבסאנו דל גראפה, עליו בנה פלאדיו גשר עץ מפורסם, על פי הזמנתו של בעל הבית ג'יאקומו אנגראנו.
אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". מן המבנה המקורי הוחל, אולי, בבניית האגפים, שאמורים היו להכיל את מבני המשק והשירותים. בניין מרכזי אמנם נבנה במקום, בידי האדריכל בלדסרה לונגנה, אבל ניכר בו שאין הוא בנוי כלל בסגנונו של פלאדיו. למרות שהמבנה אינו נמנה עם יצירותיו של פלאדיו, הוכרזה וילה אנגראנו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
לקריאה נוספת
אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 157.
הסן הגדולה
הסן הגדולה (בגרמנית: Groß-Hessen) היה השם הזמני שניתן לחלק מהשטח הגרמני שנוצר על ידי הממשל הצבאי האמריקאי בסוף מלחמת העולם השנייה. המדינה הוקמה על ידי מועצת השליטה של בעלות הברית ב-19 בספטמבר 1945 והפכה למדינת הסן המודרנית בגרמניה ב-1 בדצמבר 1946.
הקמה
הסן רבתי נוצרה מחלקים משתי מדינות גרמניות שפורקו לאחר מלחמת העולם השנייה:
המחוז שנותר של הסן הריינית (Rheinhessen, בירה: מיינץ) והחלק המערבי של פרובינציית נסאו (המכיל את וסטרוואלד, חלק מרכס טאונוס ושפך נהר לאן אל הריין) הפכו לחלק מאזור הכיבוש הצרפתי. בסופו של דבר חלק מהמדינה המודרנית של ריינלנד-פפאלץ. ההפרדה של הסן הריינית מהסן רבתי גרמה למיינץ לאבד את ששת המחוזות שלה ששכנו ממזרח לנהר הריין, אף על פי שהם נקראים עד היום כחלק ממיינץ - כמו מיינץ-קסטל, כיום מחוז של ויסבאדן.
כמו כן התרחשו מספר שינויים טריטוריאליים קטנים יותר. המובלעת של באד וימפפן, שהייתה שייכת בעבר למחוז שטארקנבורג, הפכה לחלק מווירטמברג-באדן בניהול אמריקאי. חלק קטן מהמחוז הפרוסי של הסן, המכיל את העיירה שמלקלדן, נותר באזור הסובייטי והפך לחלק ממדינת תורינגיה.
הבירה ההסיאנית החדשה
בעוד שהכרזה מס' 2 של מועצת השליטה של בעלות הברית הכריזה על השטח שיכלול את הסן רבתי, לא צוינה בירה. ארבע ערים נחשבו מועמדות לבירה החדשה:
ב-12 באוקטובר 1945, הוכרזה ההנחיה הארגונית הראשונה להסן הגדולה (Organisationsverfügung Nr. 1). נקודה מספר אחת בהוראה זו קבעה שהבירה האזרחית של הסן רבתי תהיה ויסבאדן, החל מהצהריים באותו יום.
מינהל
בנוסף לביסוסה של ויסבאדן כבירת הסן החדשה, ב-12 באוקטובר 1945 מונה המורה קרל גיילר כנשיא המדינה. גיילר החליף את הפוליטיקאי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה לודוויג ברגסטרסר, שכיהן כנשיא המדינה בפועל במשך חודש אחד בלבד ונשאר בתפקיד עד שיורש יורש ייבחר באופן דמוקרטי.
ב-22 בנובמבר 1945, הונהגה החוקה של הסן רבתי (Staatsgrundgesetz des Staates Groß-Hessen). חוקה זו הוחלפה ב-1 בדצמבר 1946 עם הקמת מדינת הסן המודרנית. ביום הקמת הסן, נערכו הבחירות הראשונות לפרלמנט המדינה, שהובילו למינוי כריסטיאן שטוק ב-20 בדצמבר לנשיא המדינה שנבחר באופן דמוקרטי של הסן.
אליס צ'אפל
אליס צ'אפל (באנגלית: Ellise Chappell; נולדה ב-21 במרץ 1992) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מורוונה צ'ינוות' בסדרת הטלוויזיה "פולדארק", ובתפקיד ג'ניפר סטריינג' בסרט הטלוויזיה "The Last Dragonslayer".
ביוגרפיה
צ'אפל נולדה וגדלה בווריקשייר. היא למדה בבית הספר לבנות "The King's High School for Girls" בווריק. אחרי סיום הלימודים בתיכון נסתה להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ולבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה, אבל לא התקבלה בשניהם. במקום זה התחילה ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת שפילד. בהמשך למדה דרמה באוניברסיטת אקסטר, וסיימה את התואר בשנת 2014. צ'אפל למדה במשך תשעה חודשים משחק, ואחר כך עברה לגור בלונדון. שם הצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער והופיעה בווסט אנד.
ב-2015 הייתה צ'אפל חברה בתיאטרון הרפרטוארי לנוער, וכיכבה במחזות "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה, "הסוחר מוונציה" מאת ויליאם שייקספיר, וב-"Consensual" מאת איוואן פלייסי.
ב-2016 שיחקה בתפקיד ראשי בתור ג'ניפר סטריינג', נערה שמגלה שיעודה הוא להיות מחסלת דרקונים בסדרת הטלוויזיה "The Last Dragonslayer" של רשת Sky TV. עוד באותה שנה השתתפה בסדרה "דם חדש" מאת אנתוני הורוביץ בתפקיד ונדי רוברטס.
צ'אפל שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה "פולדארק" החל מהעונה השלישית, וגילמה את מורוונה צ'ינוות', בת דודתה של אליזבת, והאומנת של ג'פרסי צ'ארלס, בנם של פרנסיס ואליזבת'. מורוונה מתחתנת בעל כורחה לכומר מושחת ועוברת אונס, ולאחר מכן מנסה לפתוח את ליבה בשנית.
ב-2019 שיחקה בתפקיד לוסי בסרט "יסטרדיי".
ב-2020 הופיעה שוב בסדרה "ולאנדר הצעיר" של נטפליקס.. שם שיחקה בתפקיד ראשי בתור מונה, בת הזוג של שוטר מתחיל, ומנהלת בית מחסה למהגרים.
טיסהווארקון
טיסהווארקון (בהונגרית: Tiszavárkony) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת סולנוק.
מיקום
טיסהווארקון ממוקם על הגדה הימנית של נהר הטיסה. היישובים השכנים הם טוסג מצפון, ראקוציפלבה (Rákóczifalva) ממזרח (בגדה השנייה של הטיסה), וז'ן מדרום-מזרח, טיסהינה (Tiszajenő) מדרום ויאסקאראינה (Jászkarajenő) ממערב.
נגישות
במרכז היישוב עובר כביש 4625 המחבר בין אזור סולנוק וטיסהקצ'קה (Tiszakécske), אליו ניתן להגיע משתי הערים. החלק המערבי של השטח המנהלי של הכפר מושפע מכביש 4609 המוביל מצגלד לטיסהינה (Tiszajenő), בנוסף לחלק הפרברי של היישוב הנקרא Tiszavárkonyi vineyards, והוא מחובר בכביש צדדי 151.
ניתן להגיע ליישוב ברכבת בקו מס' 145 של MÁV סולנוק – קצ'קמט. תחנת הרכבת טיסהווארקון ממוקמת כ-3 ק"מ מערבית ליישוב. הגישה לכביש מתאפשרת גם על ידי הכביש הצדדי 151.
היסטוריה
המקום היה כנראה אזור שאוכלס בבני אדם כבר בתקופה הכלקוליתית ובעידן הסרמטים. בחפירות בשנת 1952 נחשפו שברי כלים מהאוורים וגם כלים נוספים שונים, כגון ווים, ראשי חץ, סכינים וקלשונים. המקום היה צומת חשוב כנראה גם בימי הביניים, שכן מלכי הונגריה חצו במקום זה את נהר הטיסה, או שהם פגשו כאן את נתיניהם ומתנגדיהם. בכפר זה נפגשו למשל אנדראש הראשון, מלך הונגריה והנסיך בלה (לימים בלה הראשון, מלך הונגריה), קלמן, מלך הונגריה והנסיך אלנוש, מתיאש הראשון, מלך הונגריה ומיהאי סילאגי, כאן חצה גם גיירג' דוז'ה את נהר הטיסה עם צבאו. מאוחר יותר נפל היישוב בנתיב צבאות חולפים רבים.
בוצ'ה (הונגריה)
בוצ'ה (בהונגרית: Bucsa) הוא כפר בנפת סגהאלום שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בבוצ'ה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 2,406 תושבים, ובשנת 2021 רק 2,110 תושבים.
האזור מיושב כבר מהתקופה הנאוליתית, והאזכור הראשון בכתב של הכפר הוא משנת 1321 אז נכתב כי היישוב ניתן לאב, לבן ולמשפחה בעת חלוקת שבט ברסה.
במפקד האוכלוסין של יהודי הונגריה נכתב כי יש בכפר בשנת 1941 ארבעה יהודים.
החל משנת 1993 המצב בכפר קשה והאבטלה בו גבוהה.
Broken-Hearted Girl
Broken-Hearted Girl (בעברית: שבורת לב) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה השלישי I Am... Sasha Fierce. השיר יצא כסינגל השביעי מן האלבום ב-28 באוגוסט 2009. השיר נכתב על ידי ביונסה נואלס, קנת אדמונדס, מייקל אריקסן וטור אריק, והופק על ידי ביונסה ו-StarGate. תחילה, השיר היה מסוג R&B קלאסי, עד ש-Babyface שינה את הסדר ואקורדים. זהו שיר מסוג בלדת פופ, בליווי פסנתר, מיתרים ותוף. המילים מתארות אישה השרה על אי רצונה להיות שבורת לב, על הכאב באהבה ועל החוסר ביטחון בה.
"Broken-Hearted Girl" תחילה, אמור היה להיותר הסינגל השישי מן האלבום I Am... Sasha Fierce, אך הוא הוחלף ב-"Sweet Dreams". מבקרי מוזיקה רבים שיבחו את קולה המרגש והרגשי של ביונסה, אך חילקו דעות על הייצור. הסינגל הגיע לטופ 20 באוסטרליה, ברזיל, צ'כיה, גרמניה ואירלנד. עם זאת השיר לא נחל הצלחה רבה, במיוחד בארצות הברית, כאשר לא הגיע למצעד הבילבורד הוט 100. לשיר יצא וידאו קליפ שביימה סופי מולר. הקליפ נראית ביונסה מעלה זכרונות על מערכת היחסים שלה בבכי ולאחר מכן בחיוך בחוף במאליבו, קליפורניה.
נסיך קייב
נסיך קייב (או: קניאז; מאוחר יותר: "הנסיך הגדול") היה תוארו של שליט רוס של קייב, ממלכה שהתפרשה בשיאה על מרבית המרחב הסלאבי, והתקיימה (בצורות שונות) מהמאה ה-9 עד המאה ה-15. הראשון שנשא בתואר נסיך קייב היה איגור, בנו של רוריק, שליט נובגורוד שקיבל את התואר בשנת 912. האחרון שנשא בתואר היה יורי דולגורוקי, אם כי התואר המשיך להתקיים אף שמרכז הנסיכות לא היה בקייב וייתכן שאף לא כללה את העיר.
כל הנסיכים הראשונים היו פגאנים, יוצאת דופן היא אולגה, נסיכת קייב ששלטה בנסיכות, אף כי יש הטוענים כי לא נשאה בתואר באופן רשמי.
חלום ברזילאי
חלום ברזילאי הוא אלבום האולפן העשרים של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1995 לאור חברת התקליטים הד ארצי. מבחינת אילנית, זוהי מעין מחווה לאלבומה ה-12 מ-1976, תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים, שהניב מספר להיטים, דוגמת "ארץ", "אל תשמעי לקול ליבך", "האוניות חזרו", "ילד בקרקס", "שיר של יום חולין", "אדם רחוק", "עפרוני" ו"דניאל". בעצם, פרט לשתי המחרוזות המצורפות אליו, תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים נחשב לאלבום המצליח ביותר של הזמרת.
חוק פו
חוק פּוֹ, הקרוי על שם ממציאו ניית'ן פו (Nathan Poe), הוא כלל בתרבות האינטרנט הקובע כי באינטרנט, בהיעדר ידיעה על כוונת הכותב (באמצעות הבעת פנים או אינטונציה), לא תמיד ניתן להבדיל בין דעה קיצונית לבין פרודיה. למשל המשפט "אין על אפל, מת על המוצרים שלהם" - ללא רגשון מתאים, יכול להתפרש כפשוטו, או כביטוי של לעג.
החוק ומשמעותו
חוק פו קובע:
כוונתו של חוק פו היא שפרודיה על משהו היא מטבעה קיצונית, כך שקשה להבחין בין קיצוניות אמיתית לפרודיה. תוצאה נוספת של חוק פו היא תופעה הפוכה: אמונות קיצוניות מובנות בטעות כפרודיה על האמונה.
היסטוריה
חוק פו גובש בשנת 2005 על ידי נייתן פו באתר אינטרנט בדיון על בריאתנות. המשפט המקורי היה: "ללא סמיילי קורץ או הצגת סימן בולט אחר של הומור, אי אפשר ליצור פרודיה על בריאתנות באופן שמישהו לא יטעה לחשוב שמדובר בדבר האמיתי".
התחושות שהביע פו נכתבו הרבה לפניו, ולכל הפחות בשנת 1983, אז פרסם ג'רי שוורץ פוסט בקבוצת דיון וכתב בו את המשפטים הבאים:
תקדים נוסף לחוק פו הופיע בקבוצת דיון בשנת 2001. בעקבות הסכמה הידועה של החוק השלישי של ארתור סי. קלארק, כתב אלן מורגן:
הנרי ברנט
הנרי דרייפוס ברנט (באנגלית: Henry Dreyfuss Brant; 15 בספטמבר 1913 - 26 באפריל 2008) היה מלחין אוונגרד ומנצח יהודי-קנדי שפעל בארצות הברית. הוא הרבה להלחין מוזיקה אקספרימנטלית והיה ממפתחי מושג המוזיקה הספטיאלית - מוזיקה בה מיקום וצורת פיזורם של הנגנים וצורת האולם והבמה הם חלק חשוב מהיצירה עצמה.
ביוגרפיה
ביצירתו משנת 1932, "Music for a Five and Dime Store", הוא משתמש במגוון כלי מטבח ליצירת צלילים, יחד עם כינור ופסנתר. הוא שימש כמנצח בעבור יצירות של המלחין אלכס נורת', כמו Cheyenne Autumn ו-Cleopatra.
יצירתו משנת 1951, "Antiphony 1", דרשה כחמש תזמורות שונות שינגנו אותה במקביל.
ביצירתו משנת 1963, "Voyage Four", הנגנים מוקמו פיזית באולם במקומות בלתי שגרתיים, כמו מתחת לרצפה ועל הקירות.
בשנת 2002 זכה בפרס פוליצר בעבור היצירה "Ice Field". בסך הכל הלחין כ-100 יצירות מהלך חייו.
החל משנות ה-40 הוא לימד באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר ג'וליארד. בין השנים 1957 ל-1980 לימד הלחנה ב-Bennington College בוורמונט.
בשנת 2008 סיים את ספר הלימוד על ניצוח, "Textures & Timbres", פרויקט שהתחיל בשנות ה-50.
נישא למקסין פיקרד והתגרש ממנה ולפטרישיה גורמן, שממנה היה אב לשלושה ילדים וגם ממנה התגרש. אחר כך נישא בשלישית לקתי וליקובסקי. נפטר בביתו שבסנטה ברברה בקליפורניה ב-26 באפריל 2008. היה בן 96 במותו.
ביג ביט
ביג ביט (באנגלית: Big beat) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית שמאופיין בדרך כלל בברייקביטים כבדים ובלופים ותבניות שנוצרו על ידי סינתיסייזר (באופן דומה לאסיד האוס / טכנו). תת-ז'אנר זה מזוהה בעיקר עם הפרודיג'י, The Chemical Brothers, פאטבוי סלים, The Crystal Method, Propellerheads , Basement Jaxx וגרוב ארמדה.
יצירות ביג ביט כוללות פעימות תופים כבדות ומעוותות בקצבים של 100–140 פעימות לדקה, קווי סינתיסייזר של Roland TB-303 (הדומים לאלו של אסיד האוס) ולופים כבדים משירי פאנק, נשמה, ג'אז ורוק משנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. ביצירות ביג ביט ניתן למצוא לעיתים קרובות שירה או ראפינג בסגנון פאנק רוק המונע על ידי בייסליינים עזים ומעוותים על ידי סינתיסייזר וכן בנוי בדומה לשירי פופ, האוס וטכנו. כמו כן, ביצירות ביג ביט ניתן למצוא צלילי קרשנדו, בילדינג, דרופ ודראם רול  מורחבים, סמפול משירים ומיצירות קולנוע וטלוויזיה, כלי מוזיקה נוספים, כגון כלי מיתר מזרח תיכוניים, פיצוצים, צופרי אוויר, סירנות (בדרך כלל, סירנות משטרתיות) ויריות. כמו בז'אנרי דאנס אחרים של אותה תקופה, השימוש באפקטים כמו פילטרים, פאזינג ופלאנג'ינג היה נפוץ בתת-ז'אנר זה.
כמו כן, ניתן למצוא ברייקביטים חזקים ודחוסים בשירים של חלוצי הביג ביט בשימוש הוקים מלודיים וסאונדים מסומפלים. בהתבסס על השימוש העיקרי של ברייקביטים ובייסליינים רועשים וכבדים, יש דמיון בין ביג ביט למוזיקת ג'אנגל ודראם אנד בייס, אם כי לביג ביט יש מקצב איטי משמועתי משני הז'אנרים האחרים.
בית הקברות היהודי בווידין
בית הקברות היהודי בווידין (בבולגרית: Еврейскo гробища на Видин) הוא בית קברות יהודי השוכן בפאתי העיר וידין בצפון-מערב בולגריה. בית העלמין הוקם בשלהי המאה ה-19 ואותרו בו 1,056 מצבות.
מריה תרזה מאוסטריה (1801–1855)
מריה תרזה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Theresia von Österreich-Toskana; 21 במרץ 1801 - 12 בינואר 1855), הייתה בתו של פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.
בית הקברות היהודי בווידין
רקע היסטורי ותיאור האתר
קהילה יהודית התקיימה בווידין מאמצע המאה ה-6 ולאורך השנים הגיעו יהודים בגלי הגירה שונים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) ועצמאות בולגריה, התגוררו בווידין שתי קהילות, ספרדית ואשכנזית. ב-1881 נמנו בווידין 1,546 יהודים.
מריה תרזה מאוסטריה (1801–1855)
ביוגרפיה
מריה תרזה נולדה ב-21 במרץ 1801 בווינה, לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וללואיזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה.
בית הקברות היהודי בווידין
רקע היסטורי ותיאור האתר
בית הקברות הוקם ב-1879. הקבר הקדום במקום הוא מ-1880 והמאוחר הוא מ-1965. בין השנים 1994–1996 ערך ההיסטוריון ד"ר צבי קרן מחקר במקום מטעם אוניברסיטת תל אביב ובמהלכו, זוהו, נוקו וצולמו 900 מצבות של נפטרים. בווידין התקיים בית עלמין קדום יותר שפסק מלפעול בסוף המאה ה-19 ועל שטחו הוקמה שכונת מגורים. מקצת מהמצבות מבית העלמין הישן הועברו ל"חדש" והקדומה מהן תוארכה ל-1852. מרבית יהודי וידין עלו לישראל לאחר הקמתה. ב-2004 התגוררו בווידין 55 יהודים. מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 פסקה הפעילות במקום ויהודים נקברים בחלקה ייעודית בבית העלמין הכללי של העיר.
מריה תרזה מאוסטריה (1801–1855)
ביוגרפיה
בשנת 1803 קיבל אביה פרדיננד את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.
בית הקברות היהודי בווידין
רקע היסטורי ותיאור האתר
בית העלמין בווידין ממוקם בפאתי העיר בחלק הצפון-מזרחי. בשטח פזורות מאות מצבות חלקן שבורות וחלקן מכוסות צמחייה. בית העלמין אינו מגודר ואינו מתוחזק ולאורך השנים נבזז וחולל. רבות מן המצבות שתועדו נבזזו לשימוש משני על ידי תושבים בולגרים ובעיקר בני רומה, אשר מתגוררים במבנים ארעיים בשטח בית העלמין. הקרקע בבעלות הקהילה היהודית.
הכיתוב על המצבות הקדומות יותר הוא בלאדינו ובעברית ומראשית המאה ה-20 גם בבולגרית. על מקצת מהמצבות היה כיתוב בגרמנית ובצרפתית, עדות לקהילה האשכנזית הקטנה שפעלה לצד הקהילה הספרדית.
מריה תרזה מאוסטריה (1801–1855)
ביוגרפיה
לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל אביה את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו אביה קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.
ב-30 בספטמבר 1817 התחתנה מריה תרזה עם קרלו אלברטו, נסיך קריניאנו, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1831 מת קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה ללא ילדים, ובעלה הוכתר כקרלו אלברטו, מלך סרדיניה. במרץ 1849 התפטר בעלה קרלו אלברטו מתפקידו, בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה, ובנה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה.
בשנת 1851 חזרה מריה תרזה לאיטליה, וב-12 בינואר 1855 מתה בארמון המלכותי בטורינו.
משפחתה
ב-30 בספטמבר 1817 התחתנה מריה תרזה עם קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ז'יגמונד באטורי
ז'יגמונד באטורי (בהונגרית: Báthory Zsigmond; 1573 – 27 במרץ 1613) היה נסיך טרנסילבניה מספר פעמים בין השנים 1586–1602, ב-1598 הפך גם לדוכס רציבוז' ואופולה בשלזיה. אביו, קרישטוף באטורי שלט בטרנסילבניה כווייבוד, מחליף של סטפאן באטורי שעזב לפולין. ז'יגמונד היה עדיין קטין כשנבחר לשליט על ידי הדיאטה של טרנסילבניה בהתאם לבקשתו שלפני המוות של אביו, קרישטוף. בהתחלה טרנסילבניה נמשלה בשמו על ידי מועצות עוצרות, אולם ב-1585 מינה אישטוואן באטורי כעוצר יחיד את יאנוש גיצי. אחרי מות אישטוואן באטורי אימץ ז'יגמונד באטורי את התואר "נסיך".