cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיפת מגן
היסטוריית מבצוע
בשנת 2016 פיתחה "רפאל - מערכות לחימה מתקדמות" גרסה ימית של "כיפת ברזל", בשם "C-Dome", וב-18 במאי ערכה בה ניסוי מבצעי ראשון מוצלח: המערכת הותקנה על גבי ספינת טילים של חיל הים ויירטה רקטות מטרה בהצלחה.
בעקבות הפיתוח, במרץ 2017 חיל הים ביקש מהמספנות הגרמניות לשנות את מבנה ספינות "סער 6" לצורך הכפלת מספר משגרי המערכת שיותקנו על סיפוניהם נוכח האיומים האסטרטגיים על אסדות הגז. לאחר ניסוי יירוט מוצלח ב-27 בנובמבר 2017, הוכרזה המערכת "כשירה לשימוש מבצעי", והחלה קליטתה בצה"ל.
במבצע שומר החומות במאי 2021 נפרשה המערכת על גבי סטי"ל ליד אסדת הגז שמול אשקלון.
ב-29 במאי 2023 זרוע הים בצה"ל ומנהלת "חומה" במפא"ת של משרד הביטחון, יחד עם חברת רפאל והתעשייה האווירית, השלימו בהצלחה סדרת ניסויי יירוט של מערכת "כיפת מגן" בספינת המגן סער 6. לוחמי שייטת הסטי"לים הובילו את הפעלת המערכת בניסוי. במהלך המבצע המיירטים ששוגרו ממשגר אנכי ייעודי בספינת סער 6 הפילו כטב"ם ורקטות ששוגרו לעבר הספינה. בניסוי שולבו מערכות הספינה במערך ההגנה הרב-שכבתי ונבחנו טכנולוגיות חדשות להגברת האפקטיביות המבצעית של מערך ההגנה האווירית.
פאול פון האזה
גנרל פאול פון האזה (24 ביולי 1885 – 8 באוגוסט 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ומתנגד לנאציזם שלקח חלק בקשר העשרים ביולי.
קריירה מוקדמת
פון האזה נולד ב-24 ביולי 1885 בהנובר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס פון האזה לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה), ובשנת 1913 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פון האזה עם יחידתו, וב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל פון האזה את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון האזה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה פון האזה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5. ב-1 בפברואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-50. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-24 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-46.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה פון האזה מפקד הדיוויזיה ה-46, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת לחם פון האזה עם הדיוויזיה שבפיקודו בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביולי 1940 מונה פון האזה למפקד הדיוויזיה ה-56, וב-25 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד ברלין.
קשר ה-20 ביולי ואחריתו
פון האזה שיתף פעולה עם תנועת ההתנגדות להיטלר, ואף נטל חלק בתכנון ההתנקשות בהיטלר. לאחר הניסיון שנעשה לרצוח את היטלר, הורה פון האזה לאוטו רמר לעצור את שר התעמולה יוזף גבלס. רמר הגיע למשרדו של גבלס עם אקדח במטרה לעוצרו, אך גבלס שכנע את רמר לא לעשות זאת, והתעקש כי היטלר עדיין בחיים. כאשר רמר ביקש הוכחה לכך, ביקש גבלס שיקשרו אותו להיטלר. תוך פחות מדקה היטלר ענה לטלפון, וגבלס העביר את השפופרת לרמר. בטלפון הורה היטלר לרמר לעצור את הבוגדים בו. לאחריה הורה רמר לחייליו לעצור מידית את הקושרים. פון האזה נעצר ונשפט בבית הדין העממי, וב-8 באוגוסט 1944 הוצא להורג בתלייה בכלא פלצנזה.
יום הגעת ההודים
במאוריציוס נחגג החג ב-2 בנובמבר לציון הגעתם של העובדים ההודים.
בגיאנה החג נחגג ב-5 במאי לזכר הגעתם לארץ של העובדים הראשונים בחוזה מהודו ב-8 במאי 1838. העובדים הובאו לעבודה במטעי קנה הסוכר. כיום מונים צאצאיהם של העובדים הללו מעל 750,000 תושבים, שהם 44% מאוכלוסיית גיאנה.
בסורינאם נחגג החג ב-5 ביוני.
החל משנות התשעים של המאה ה-20 נחגג יום הגעת העובדים בטרינידד וטובגו ב-30 במאי. יום זה מציין את הגעתם של תושבים תת-היבשת ההודית הראשונים שהגיעו לטרינידד ב-30 במאי 1845 על סיפונה של הספינה "פאטל ראזק".
מאז תחילת ציון יום זה בטרינידד וטובגו, מתקיימות חגיגות דומות בג'מייקה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. עם זאת, בארצות כמו פיג'י, מלזיה, סינגפור, דרום אפריקה וקניה, שבהן גם קיימות אוכלוסיות גדולות ממוצא הודי, לא מצוין יום זה.
מגדל הנסיכה
מגדל הנסיכה (בערבית: برج الأميرة) הוא גורד שחקים בעל 101 קומות ובגובה של אשר משמש לדירות מגורים בלבד וממוקם בסמוך למרינה של העיר דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.
הבניין הוא השני בגובהו בדובאי, לאחר מגדל בורג' ח'ליפה וה-30 בגובהו בעולם. מגדל הנסיכה היה מגדל המגורים הגבוה בעולם משנת 2012 עד שנת 2015 אז נעקף על ידי מגדל שדרת פארק 432 שבמנהטן, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
סקירה
הנדסת הבניין בוצעה על ידי סייד מג'יד האשמי כמהנדס ראשי וסגנו מוחמד עלי אלוגאלי.
יאיר פינס
יאיר פינס (נולד ב-27 בנובמבר 1979) הוא מנהל ישראלי, שכיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, סגן מנהל רשות מקרקעי ישראל ומנהל החטיבה העסקית בה.
מגדל הנסיכה
סקירה
הבניין כולל 763 יחידות דיור, 957 חניות תת-קרקעיות (נפרסות על פני שש קומות), ו-8 נקודות מכירה קמעונאיות. הבניין הושלם ונמסר על ידי החברה המפתחת - תַעְמיר הולדינגס - בספטמבר 2012.
יאיר פינס
ביוגרפיה
למד בישיבת הר עציון, ובהמשך השלים תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות ותואר שני במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן.
מגדל הנסיכה
סקירה
הבניין כולל 107 קומות בהם קומות קרקע, 6 קומות תת-קרקעיות (קומות חנייה) ו-100 קומות עיליות אשר משמשות לדירות מגורים.
יאיר פינס
ביוגרפיה
היה סגן הממונה על התקציבים בתחומי החינוך, בריאות, רווחה ותעסוקה באגף התקציבים של משרד האוצר. בתקופתו נפתחה תוכנית חיסכון לכל ילד, נחקק חוק לצינון רופאים בין הרפואה הציבורית לפרטית, ותוכננה תוכנית לשילוב ערביי ישראל בכלכלה. לפני כן כיהן כראש המחלקה העסקית ברשות מקרקעי ישראל וריכז את תחומי המקרקעין והתכנון ברשות מקרקעי ישראל. במסגרת זו היה אחראי על תקציב הפיתוח של הרשות, על יישום הרפורמה ברשות, על הקמת הותמ"ל ועל הסדרי המקרקעין מול משרדי הממשלה, רשויות מקומיות וחברות ממשלתיות. בנוסף, עסק בתוכנית לפינוי נמל התעופה דב הוז וכיהן כנציג האוצר במועצת מקרקעי ישראל ובמועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
בנובמבר 2017 מונה למנהל החטיבה העסקית וסגנו של מנהל רשות מקרקעי ישראל עדיאל שמרון. בשנת 2020 הועלה שמו כמועמד להחליפו עם סיום תפקידו.
ב-2019 עבר להתגורר בארצות הברית, לצורך שנת לימודים בבית הספר קנדי למדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד בבוסטון. שם הוא היה עמית מחקר במרכז לממשל ועסקים, עסק בין השאר במדיניות מקרקעין ודיור בר השגה וערך מחקר שנועד לבחון את השלכות תוכנית מחיר למשתכן.
ב-14 ביוני 2020 מונה למנכ”ל משרד הבינוי והשיכון תחת השר יעקב ליצמן.
ב-23 ביוני 2021 מונה על ידי ראש הממשלה נפתלי בנט למנכ"ל משרד ראש הממשלה. ימים ספורים לאחר מכן, מינויו אושר בממשלה והוא נכנס לתפקידו. שימש גם כראש המועצה הלאומית לכלכלה. ב-21 ביוני 2022, עם פרישתו של בנט מראשות הממשלה, הודיע על פרישתו מתפקידו.
ב-3 במאי 2023 הודיע חברת איירפורט סיטי לבורסה תא על מינויו של יאיר פינס כמנכל החברה החל מ-2 ביולי.
חיים אישיים
נשוי ואב לארבעה ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
הרניוס אטרוסקוס
קְוִוינְטוּס הֶרֶנִיוּס אֶטְרוּסְקוּס מֶסִיוּס דֶקִיוּס (בלטינית: Herennius Etruscus Messius Decius; תאריך לידה משוער: 227–251) היה קיסר רומא במשותף עם אביו הקיסר דקיוס במהלך שנת 251.
הרניוס אטרוסקוס נולד למצביא הצבאי הרומי גאיוס מסיוס קווינטוס דקיוס ואשתו האצילה הרומאית הרניה קופרסניה אטרוסקילה. הוא נולד כלל הידוע בשנת 227 או בסמוך לכך בעיר סִירְמִיוּם, בירת הפרובינציה הרומית פאנוניה.(סרמסקה מיטרוביצה, סרביה). הוא היה קרוב מאוד לאביו וליווה אותו במשימות והמסעות הצבאיים.
בשנת 251 מינה הקיסר דקיוס את הרניוס אטרוסקוס כאוגוסטוס ושניהם ישבו על כס המלוכה של האימפריה כקיסרים. מצב האימפריה הרומית היה בכי רע, ומפקדי צבא רומאיים מפרובינציות שונות מרדו כנגד השלטון המרכזי בתקווה לתפוס את כיסא הקיסרות או לקרוע נתחים מגוף האימפריה.
תקופת שלטונם הקצרה של דקיוס והרניוס אטרוסקוס נחשבת לשיא של משבר המאה ה-3 במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס - ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את דקיוס לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, אחת ההתקפות המתועדות הראשונות הייתה בתקופת שלטונם של דקיוס והרניוס אטרוסקוס, כנגד תראקיה. הצבא הרומאי הצליח להפתיע את הפושטים בסמוך לעיר ניקופול (בולגריה). הגותים החלו בנסיגה אך משבשלו התנאים לטובתם הם סבו על עקבותיהם ותקפו את הצבא הרומאי שחנה באתר הסמוך לעיר הבולגרית המודרנית סטארה זאגורה, הרומאים הופתעו מעצם ההתקפה ומעצמתה ונפוצו לכל רוח ובראשם דקיוס, הייתה זו הפעם הראשונה שקיסר רומאי ברח מפני התקפה של "ברברים". הגותים ניצלו את הצלחתם וכבשו את פיליפופוליס.
עם מותם בחר הצבא הרומי את טרבוניאנוס גאלוס כקיסר, בעוד יורש העצר של דקיוס, בנו הצעיר הוסטיליאנוס יושב ברומא. בצעד יוצא דופן הכריז טרבוניאנוס גאלוס על הוסטיליאן כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים. באותה שנה מת הוסטיליאן ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כקיסר-שותף.
מעבדה לכוחות על: יחידת עילית
מעבדה לכוחות על: יחידה עילית (באנגלית: Lab Rats: Elite Force) היא סדרת בת של הסדרות "מעבדה לכוחות על" ו"מייטי מד", המשודרות בדיסני XD. בסדרה מככבים מ"מעבדה לכוחות על" בילי אנגר וקלי ברגלנד ומ"מייטי מד", בארדלי סטיבן פרי, ג'ייק שורט ופריס ברלק. הסדרה משודרת בארצות הברית החל מה-2 במרץ 2016 ובערוץ דיסני ישראל ב-19 בנובמבר 2016 החלה את שידוריה. הסדרה ממשיכה את עלילות הסדרות הקודמות לה, באיחוד של הדמויות.
וילם הרביעי, נסיך אורנז'
וילם הרביעי, נסיך אורנז' (בהולנדית: Willem IV van Oranje-Nassau, שמו המלא: וילם קארל הנדריק פריסו, Willem Karel Hendrik Friso; 1 בספטמבר 1711 – 22 באוקטובר 1751) היה הסטאדהאודר היורש הראשון של הרפובליקה ההולנדית.
ראשית חייו
וילם נולד בלייוורדן כבנם של יאן וילם פריסו, נסיך אורנז', ראש הענף הפריזי של בית אורנז'-נסאו ושל אשתו מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל. וילם נולד שישה שבועות לאחר מות אביו וירש אותו כסטאדהאודר של פריסלנד ותחת עוצרותה של אמו עד 1731 כסטאדהאודר של חרונינגן. ב-1722 הוא נבחר להיות הסטאדהאודר של חלרה.
משפחתו
ב-1720 הוענק לוילם תואר אביר מסדר הבירית. ב-25 במרץ 1734 הוא נשא לאישה בארמון סנט ג'יימס את אן, הנסיכה המלכותית, בתם הבכורה של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ושל קרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. וילם ואן הביאו לעולם חמישה ילדים:
שנותיו האחרונות
בשנת 1739 ירש וילם את הנחלות של ענף נסאו-דילנבורג, ובשנת 1743 ירש את הנחלות של ענף נסאו-זיגן.
באפריל 1747 נכנס הצבא הצרפתי לפלנדריה. במאמץ לשכך סכסוכים פנימיים בין הפלגים השונים, מינה הפרלמנט (Staten-Generaal) של הולנד את וילם כסטאדהאודר של כל שבע הפרובינציות המאוחדות של הרפובליקה ההולנדית. וילם ומשפחתו עבור מלייוורדן להאג. וילם פגש לראשונה את לודוויג ארנסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ב-1747 ושנתיים לאחר מכן מינה אותו להיות הפילדמרשל של צבא הרפובליקה ההולנדית. מאוחר יותר הוא היה אחד העוצרים של יורשי וילם. ב-4 במאי 1747 אושרה בחירתו של וילם כסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית.
וילם נחשב כנסיך המושך, המחונך והמושלם של זמנו. למרות שהיה לו ניסיון מועט בענייני המדינה, הוא היה בתחילה אהוד על ידי בני עמו. הוא הפסיק את המיסוי הבלתי ישיר שבמסגרתו גובי מיסים עצמאיים גרפו רווחים לכיסם. יחד עם זאת, הוא היה גם המנהל הכללי של חברת הודו המזרחית ההולנדית וקרבתו למעמד אנשי העסקים גרמה להעמקת הפער בין העשירים לעניים.
סלמאן אבו סיתה
סלמאן אבו סיתה (בערבית: سلمان ابو ستة; נולד ב-1937) הוא מהנדס וגאוגרף פלסטיני, שעוסק במחקר, תיעוד ומיפוי של הכפרים הפלסטינים שחרבו במהלך מלחמת העצמאות.
משפחתו
מוצאו של אבו סיתה הוא ממשפחת ג'רר, ששלטה החל מהמאה ה-18 בהרי שכם וחברון. המשפחה השתתפה במרד הפלאחים בארץ ישראל, ולאחר דיכוי מרד, בשנת 1838, אבראהים פאשא היגלה חלקים ממשפחת ג'רר. פלג ממשפחת ג'רר, משפחת/שבט אבו סיתה הוגלתה לח'ירבת מעין שבצפון הנגב, מזרחית לעבסאן אל-כבירה, כ-20 ק"מ דרומית מזרחית מעזה. חלקים אחרים של המשפחה ג'רר הוגלו לעמקי סנור ודותן. אבו סיתה, בספרו מציע 2 גרסאות לשם אבו סיתה. סיתה בערבית ستة זו הספרה 6. אבו סיתה משמעו, אבי השישה. לדבריו, לסבא רבה שלו היו שישה בנים. גרסה שנייה על פי אבו סיתה היא שלסבא רבה שלו היו שישה שומרי ראש שהוא אמץ כבניו ומכאן השם אבו סיתה. אביו של סלמאן אבו סיתה, שיח' חסן אבו סיתה, ובן דודו חפרו בח'ירבת מעין באר בעומק 95 מטר, עד שהגיעו לשכבה עשירה במים. מעל הבאר הותקנה משאבה המופעלת על ידי מנוע דיזל. בשנת 1920 אביו גם הקים את בית הספר בכפר. סביב הכפר באביב, היו שדות חיטה גבוהה מאופק לאופק, כרמים ומטעי שקדים, תמרים תאנים וזיתים.
ילדות ולימודים
אבו סיתה נולד בשנת 1937 בח'ירבת מעין ולמד בבית הספר לילדי הבדואים בבאר שבע עד גיל 11. במהלך מבצע ברק, הוחלט לכבוש את ח'ירבת מעין, ומשם לפרוץ לכפר דרום שהיה נצור. המשימה הוטלה מחלקה בפיקודו של אברהם אדן מהגדוד השמיני, בחטיבת הנגב של הפלמ"ח. אברהם אדן כתב בספרו "עד דגל הדיו" שהכפר נכבש בקלות ובקרב קצר, כמעט ללא התנגדות, במהלכו נהרגו שלושה צעירים. הפלוגה נכנסה לבית אבו סיתה שם מצאו רכוש רב, רהיטים, ספרים רבים, ותמונות על הקירות. בשנת 2005 הסכים אדן להיפגש עם פעיל השלום אורי דייוויס, בשליחתו של אבו סיתה, בביתו ברמת השרון. במפגש זה מסר לו אדן שתי תמונות שלקח שלל בזמן הקרב.
במהלך הקרב, אבו סיתה ומשפחתו ברחו לעיירה עבסאן, שכקילומטר ממערב. לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות לא יכלו לשוב לביתם, מאחר שגבול רצועת עזה נקבע בין עבסאן לח'ירבת מעין, והם נותרו בצדו השני של הגבול. אבו סיתה המשיך את לימודיו התיכוניים במצרים, אחר כך למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת קהיר וסיים בשנת 1958. משם עבר ללונדון, השלים תואר שני בתכנון ערים ואזורים ודוקטורט ביוניברסיטי קולג', המסונף לאוניברסיטת לונדון. בתום לימודיו עבד כמהנדס בלונדון, קנדה וכווית.
מחקריו
אבו סיטה השקיע מעל 40 שנה במחקר, חיפושים אחר כל פרט מידע אודות פלסטין שלפני הנכבה, תיעוד ופרסום המידע. הוא הסביר כי מטרתו היא ש"זיכרונותיה וזהותה של המולדת הכבושה לעולם לא יאבדו". אורי אבנרי אמר עליו שהוא "המומחה הבולט בעולם בנושא הנכבה" והיה עמו בקשרי ידידות. תהליך התיעוד החל כשהיה בן 22, כשלמד באנגליה. "זה התחיל משם וזה מעולם לא נעצר", "המשכתי לאסוף את כל החומרים על כל סנטימטר של מולדתי" אמר.
לצורך מחקריו הקים אבו סיתה את עמותת - Palestine Land Society - בלונדון, העוסקת במחקר ואיסוף מידע על פלסטין, הארץ ואנשיה, זאת על ידי:
בשנת 1998 פרסם את הספר - The Palestinian Nakba 1948: The register of depopulated localities in Palestine, בו תיעד את כל הכפרים שנחרבו על ידי מדינת ישראל במהלך מלחמת העצמאות. בשנת 2010 פרסם אטלס בן 650 עמודים בשם "Atlas of Palestine, 1917- 1966". ובשנת 2016 פרסם את סיפורו האישי בספר "Mapping My Return". עמותת זוכרות בישראל גם נעזרה במחקריו לצורך הנצחת הכפרים הפלסטינים ההרוסים.
נפתלי בן-מנחם
נפתלי בן מנחם (בלועזית: Naftali, or Naphtali Ben Menachem, or Ben Menahem; נולד בשם נפתלי פריעד (Fried, קרי: פְרִיד; י"ג בטבת, תרע"א, 13 בינואר 1911 – י' באדר תשל"ד, 4 במרץ 1974) היה חוקר ספרות עברית, ביבליוגרף, ביבליופיל ואספן ספרים. פרסם מאות רשימות ביקורת על ספרים ומחבריהם, עמד בראש מפעל הביבליוגרפיה העברית במשך חמש עשרה שנה (עד ליום מותו), וכן היה חבר בהנהלת מוסד הרב קוק וחבר ההנהלה הראשונה של גנזך הציונות הדתית.
חייו
נפתלי פריד, בן מנחם מנדל, נולד בשנת 1911, בכפר פוינילה דה סוב מונטה (או Havasmező) שבהונגריה (כיום בשטחה של רומניה). אביו היה חתנו של הרב נפתלי הכהן שוורץ ממאד, מחבר שו"ת בית נפתלי, מחשובי רבני הונגריה. בתקופת נעוריו למד בישיבות שונות, וכבר אז התבלט במידת הסקרנות והידע שלו. שתי תשובות לשאלות ששאל את רבו, רבי דוד שפרבר, התפרסמו בספרו של הרב (שאלות ותשובות אפרקסתא דעניא, חלק א').
חיבורו הראשון, "שִטה תלמודית" (על ביאור ב), נדפס בשנת תרפ"ח 1928 בירחון הבחור, כשהיה בן 17 בלבד. את החיבור כתב בעיר סיגט שבמחוז מרמורש בהונגריה (כיום בשטחה של רומניה), שעבר להתגורר בה זמן קצר לפני כן. מאוחר יותר פרסם על העיר מאמרים רבים.
שהותו בסיגט לא ארכה זמן רב, כי החליט ללכת ללמוד בישיבת הרב ד"ר יעקב הופמן, בפרנקפורט שבגרמניה. בביקוריו התכופים בספרייה העירונית שם פגש את פרופ' אהרן פריימאן, מי שהיה מנהל המחלקה היהודית של הספרייה. תחת הדרכתו עשה את צעדיו הראשונים בתחום הביבליוגרפיה העברית. משהוכיח את בקיאותו הרבה בספרים, נשלח על ידי פריימאן לרומא, לשם קִטלוג כתבי היד העבריים שבספריית הוותיקן. אולם עבודתו בוותיקן הופסקה, בין היתר, משום שנקרא לשירות צבאי בארץ מולדתו. חלק מממצאיו בספרייה זו פרסם במאמרו "הספרייה העברית בוואטיקן" בכתב העת דרכנו, תרצ"ב, ומספר שנים אחר כך גם בכתב העת סיני ובספר נפרד, מגנזי ישראל בוותיקן (תשי"ד).
תחנתו הבאה הייתה העיר טימישוארה (Timişoara) שבהונגריה (כיום ברומניה), שם פגש והתיידד עם יהודה לייב (ליפוט) פליישר, חוקרו המפורסם של אברהם אבן עזרא (ואביו של פרופ' עזרא פליישר, חוקר הפיוט והגניזה הנודע וחתן פרס ישראל לספרות יפה לשנת תשי"ט). בהשפעתו של י"ל פליישר החל גם בן מנחם לחקור את אבן עזרא וספריו, ומאז ובמשך כל חייו פרסם עשרות מאמרים עליו ועל יצירתו (מאמרו הראשון על אבן עזרא, "מאמר קשה ההבנה בדברי אבן עזרא", פורסם עוד בשנת תר"ץ בכתב העת מזרח ומערב, כרך ה'. בשנת תרצ"ב פרסם מאמר ביקורת על הספר שהוציא פליישר, "ספר המאורות לרבי אברהם אבן עזרא"). כוונתו של בן מנחם הייתה להוציא לאור בצורה מדעית מסודרת את כל כתבי אבן עזרא ובפרט את שיריו ואת פירושו למקרא. הוא החל לאסוף כתבי יד ודפוסים ראשונים משל אבן עזרא ואף החל במלאכת ההוצאה לאור של חלק משיריו, אך מעולם לא סיים אותה. בשנת תש"א הוציא לאור את ספרו הראשון, ספר הטעמים של אבן עזרא, על-פי כתבי יד שבבית הספרים הלאומי בירושלים ובספריית הוותיקן. בשנת תש"ג אסף מספר אגדות עם על אבן עזרא ופרסמן כספר. בשנת תש"י פרסם ספר נוסף על בנו של אברהם אבן עזרא, יצחק, ושיריו. בהמשך פרסם מאמרים רבים על אבן עזרא, ובשנת תש"ל הוציא לאור מהדורות צילום של שניים מספריו, עם מבואות והערות: יסוד מורא ושפה ברורה. לאחר מותו של בן מנחם כינסה אלמנתו בלהה (בסיוע יצחק רפאל ואברהם מאיר הברמן) את מרבית מאמריו ומחקריו על אבן עזרא, בספר ענייני אבן עזרא.
החל משנת תרצ"ב החל לפרסם רשימות על היהודים בהונגריה. רשימתו הראשונה בנושא (וכן הרשימות הבאות) עסקה ביהודי מרמורש, ופורסמה בההד.
בשנת תרצ"ו עלה בן מנחם לארץ ישראל והתגורר בירושלים. הוא החל לעבוד במערכת עיתון ההד ולפרסם מאמרי ביקורת על סופרים ועל ספרים שיצאו לאור באותו הזמן. שנה מאוחר יותר הצטרף גם למערכת הצופה, שם פרסם ידיעות ורשימות על ענייני השעה וכן מאמרי ביקורת. עם זאת, לא הצטמצם במסגרות אלו בלבד ורשימותיו התפרסמו גם בכתבי עת ועיתונים אחרים, כגון, "אוצר החיים", "אוצר יהודי ספרד", "אור המזרח", "ארשת", "הדאר", "דבר", "הדרום", "חדשות אחרונות", "ידיעות אחרונות", "לשוננו", "מחניים", "המעין", "מעריב", סיני", "ספונות", "העולם", "קריית ספר", "תגים", "תלפיות", "תרביץ" ועוד. בנוסף, היה פעיל בהסתדרות ישורון, חבר בוועדת הספרייה וחבר מערכת טורי ישורון ופרסם מספר מאמרים במסגרת זו.
כאספן ספרים וביבליופיל לא חסך ביקורתו מהוצאות ספרים שנהגו להוציא לאור ספרים במהדורות צילום, לדבריו, כדי "להגדיל הכנסות... ולמעט בהוצאות". הוא פרסם מספר רשימות בנושא ועל רשימה אחת כמעט ונתבע לדין. כחלק ממלחמתו בתופעה זו, החל להוציא לאור בעצמו, בשנת תש"ל (בהוצאת תשבי), ספרים וכתבי עת עתיקים או נדירים, במהדורות צילום מהודרות, בתוספת מבואות והערות.
בן מנחם נפטר בשנת תשל"ד, במהלך ישיבת עבודה במפעל הביבליוגרפיה העברית בירושלים.
עבודתו ונושאים מרכזיים במחקריו
תחומי התעניינותו של בן מנחם היו נרחבים. מחוץ למחקריו על אברהם אבן עזרא וספריו, הוא הקדיש מזמנו כאמור גם לחקר יהדות הונגריה, רבניה והספרות שנדפסה בה, וכן גם לחקר החסידות. לנושא הראשון הקדיש מאמרים רבים ואת הספר מספרות ישראל באונגאריה (=הונגריה), ולנושא השני פרסם את מגלת סתרים לרבי יצחק יהודה יחיאל ספרין ומספר מאמרים וספרים על אחדים מרבני החסידות וספריהם.
בנוסף, בן מנחם כתב מספר רב של ערכים על אישים ורבנים, באנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל שבעריכת מ' מרגליות, בהאנציקלופדיה של הציונות הדתית שבעריכת יצחק רפאל וגאולה בת יהודה, וב-Encyclopaedia Judaica.
מעל לכל, היה בן מנחם ביבליוגרף והיה אחראי למאות רשימות העוסקות בספרים ומחבריהם; למעשה, אין ספר בתחום הביבליוגרפיה בספרות היהודית שבן מנחם לא כתב עליו מאמר ביקורת. בנוסף, חיבר עשרות רבות של רשימות ביבליוגרפיות, מהן ניתן למנות ביבליוגרפיות של רבנים ואישים מפורסמים (כגון, מנדלי מוכר ספרים - עם יהודה אריה קלוזנר, רבי משה אלמושנינו, רבי משה אלשייך, הרב שמחה אסף, דניאל גולדשמידט, רבי יששכר בער הלוי, רבי מרדכי אליעזר וועבר, רבי חיים ויטאל, ישעיהו זנה, רבי אלישע חאבילייו, אברהם יערי, רמח"ל, הרב י"ל מימון, הרב ראובן מרגליות, רבי אברהם סבע, ר"יא ספרין, ר' בנימין, י"ל פליישר, רבי יצחק אהרון רפופורט, וכן על חכמי ליטא, רבני סיגט, ורבים אחרים); של ספרים (כגון, יסוד מורא לאברהם אבן עזרא, מנורת המאור לרבי יצחק אבוהב); של מוסדות (ספרי מוסד הרב קוק); של ערים (צפת); של בתי דפוס עבריים, לרבות רשימות הספרים שנדפסו בהן (אונגוואר, טראנסילוואניה, מונקאטש, סיגט, פרסבורג, צפת ואחרות); של הגדות של פסח (פרסם 382 השלמות לספרו של אברהם יערי, ביבליוגרפיה של הגדות פסח מראשית הדפוס ועד היום, ירושלים תשכ"א); הגדות שנדפסו בירושלים; הגדות שיצאו לאור בצפון אפריקה); ושל כתבי יד (כ"י העבריים שבספריית הוותיקן; כ"י שבספריית מוסד הרב קוק; כ"י שבבית המדרש לרבנים באמריקה; כ"י מספרייתו של רבי נחום דובער פרידמן). בנוסף, הוא גם דאג להוסיף, לתקן ולעדכן רשימות ביבליוגרפיות שנתפרסמו על ידי אחרים.
הנצחתו
לאחר מותו פרסם מוסד הרב קוק כרך נוסף, כרך ו', של ארשת (בעריכת אברהם מאיר הברמן, ישראל מלמן ויצחק רפאל), שהוקדש לזכרו. בעמ' 265–316 פורסמה רשימה ביבליוגרפית של חיבורי בן מנחם, מאת שלום בן פורת ויצחק יודלוב, הכוללת 729 פריטים.
אלמנתו, בלהה בן מנחם, בסיוע מוסד הרב קוק, יצחק רפאל ואברהם מאיר הברמן, הוציאה לאור שני קובצי מחקרים שלו, הראשון ענייני אבן עזרא (תשל"ו), והשני פתחי שערים (תשל"ח).
אמן העם של הפדרציה הרוסית
אמן העם של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Народный артист Российской Федерации) הוא תואר כבוד הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית, מוענק על הישגים יוצאי דופן בתחום אמנות התיאטרון, מוזיקה, קרקס, אסטרדה וקולנוע. כלול במערכת פרסי המדינה של הפדרציה הרוסית.
סיבות להענקה
תואר הכבוד "אמן העם של הפדרציה הרוסית" מוענק, ככלל, לא לפני 10 שנים אחרי קבלת תואר הכבוד "אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית".
הענקה
נשיא הפדרציה הרוסית מוציא צו על הענקת תואר הכבוד "אמן העם של הפדרציה הרוסית" אחת לשנה ערב חגיגת יום עובד התרבות (25 במרץ).
מבצר ג'איסלמר
מבצר ג'איסלמר (בהינדית: जैसलमेर दुर्ग) הוא מבצר עתיק בעיר בצפון-מערב מדינת ראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. הוא נחשב לאחד ממעט "המבצרים החיים" בעולם (כגון קרקסון, בצרפת), שכן כמעט רבע מאוכלוסיית העיר העתיקה עדיין שוכנת בתוך כותלי המבצר. ברוב ההיסטוריה בת ה-800 שנים שלו, היה המבצר העיר ג'איסלמר. ההתיישבויות הראשונות מחוץ לחומות המבצר, שנועדו לענות על צורכי האוכלוסייה הגדלה של ג'איסלמר, קמו במאה ה-17.
מבצר ג'איסלמר הוא המבצר השני בגודלו בראג'סטאן, ונבנה בשנת 1156 על ידי הרוואל (כינויו של השליט) ה ג'איסל, מקור שמו של המבצר, ועמד בצומת דרכי מסחר חשובות (כולל דרך המשי העתיקה).
בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר ג'איסלמר, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
היסטוריה
האגדה מספרת שהמבצר נבנה על ידי הרוואל (כינויו של השליט) ג'איסל, מחמולת בהאטי, בשנת 1156. האגדה מספרת שהמבצר החליף מבצר קודם בלודרובה, כ-16 קילומטרים מג'איסלמר, שממנו ג'איסל לא היה מרוצה משום שלא היה מוגן מספיק. כך הוקמה בירה חדשה כאשר ג'איסל ייסד את העיר ג'איסלמר.
בסביבות 1293–94 לספירה, התמודד ראוול ג'תסי עם מצור בן שמונה עד תשע שנים שהטיל הסולטאן עלאא א-דין אל-ח'לג'י מסולטנות דלהי על המבצר, שנטען שזעמו של הסולטאן התעורר בשל פשיטה של כוח מחמולת בהאטי על שיירת האוצרות שלו. בסוף המצור, כשהיה ברור שהם עומדים בפני תבוסה ודאית, ביצעו נשות חמולת בהאטי (הצתה עצמית), והלוחמים הגברים פגשו את מותם בקרב עם כוחות הסולטאן. במשך שנים אחדות לאחר המצור המוצלח, המבצר נותר נטוש, לפני שבסופו של דבר הוא נכבש מחדש על ידי כמה מבני חמולת בהאטי ששרדו.
בתקופת שלטונו של רוואל לונאקראן, בשנים 1530–1551, הותקף המבצר על ידי ראש שבט אפגני בשם אמיר עלי. כאשר נראה היה לרוואל שהוא עומד להפסיד בקרב, הוא שחט את נשותיו מכיוון שלא היה מספיק זמן לארגן ג'אוהר. באופן טרגי, תגבורת הגיעה מיד לאחר ביצוע המעשה וצבא ג'איסלמר ניצח בהגנה על המבצר.
בשנת 1541 לספירה נלחם רוואל לונאקראן שוב, והפעם בקיסר האימפריה המוגולית הומאיון כאשר האחרון תקף את המבצר בדרכו ל. רוואל לונאקראן הציע להשיא את בתו לאכבר, בנו של הקיסר. המוגולים שלטו במבצר עד 1762, כאשר מהארוואל מולראג' השתלט על המבצר.
ההסכם בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין מולראג' ב-12 בדצמבר 1818 אישר את השליטה של מולראג' במבצר והובטחה במסגרתו הגנה מפני פלישה. לאחר מותו של מולראג' בשנת 1820, ירש את המבצר נכדו, גאג' סינג.
התקדמות השלטון הבריטי בהודו, עליית הסחר הימי וצמיחת נמל בומביי הביאו לירידה כלכלית הדרגתית של ג'איסלמר. לאחר העצמאות וחלוקת הודו, נסגר נתיב הסחר העתיק לחלוטין, ובכך העיר איבדה לצמיתות את חשיבותה מהעבר במסחר הבינלאומי. אף על פי כן, חשיבותה האסטרטגית המתמשכת של ג'איסלמר הודגמה במהלך המלחמות ב-1965 וב-1971 בין הודו לפקיסטן.
אף על פי שהעיירה ג'איסלמר כבר לא משמשת כעיר מסחר חשובה, או שיש לה תפקיד צבאי מרכזי, כלכלת העיר נהנית מהיותה יעד תיירותי מרכזי. בתחילה כל האוכלוסייה של ג'איסלמר התגוררה בתוך המבצר, וכיום המבצר הישן עדיין כולל אוכלוסייה בת כ-4,000 תושבים, רובם צאצאים מקהילות ברהמינים וראג'פוטים. שתי הקהילות הללו שימשו בעבר ככוח העבודה של שליטי חמולת הבהאטי של המבצר, ושירות זה זיכה אז את העובדים במגורים על ראש הגבעה ובין כותלי המבצר. עם הגידול האיטי באוכלוסיית האזור, רבים מתושבי העיירה עברו בהדרגה למרגלות גבעת טריקוטה. משם התפשטה אוכלוסיית העיירה מאז במידה רבה מעבר לחומות המבצר העתיק, ואל העמק הסמוך למטה.
אדריכלות
אורכו של המבצר הוא 460 מטרים ורוחבו 230 מטרים והוא בנוי על גבעה המתנשאת לגובה של 76 מטרים מעל האזור הסובב. לבסיס המבצר יש חומה בגובה 4.6 מטרים היוצר את הטבעת ההגנה החיצונית ביותר של המבצר, בתוך ארכיטקטורת ההגנה המשולשת שלו. הבאסטיונים או המגדלים העליונים של המבצר יוצרים טבעת ההגנה של החומה הפנימית שאורכה כ-4 קילומטרים. המבצר כולל כיום 99 באסטיונים עגולים, מתוכם 92 נבנו או נבנו מחדש בעיקר בשנים 1633–47. במבצר יש גם ארבע כניסות מבוצרות או שערים בצד העיירה, שאחד מהם נשמר פעם על ידי תותח. נקודות עניין אחרות בין חומות המצודה ושטחיה כוללות: במבצר פועלת מערכת ניקוז מתוחכמת הנקראת גוט נאלי המאפשרת ניקוז קל של מי גשמים הרחק מהמבצר בכל ארבעת כיווני המבצר. במהלך השנים, פעילות בנייה בלתי מתוכננת ובניית כבישים חדשים הפחיתו מאוד את יעילותה.
תרבות
במבצר יש מסעדות רבות, כולל מטבחים איטלקיים, צרפתים ומקומיים. במאי הקולנוע ההודי המפורסם סטיאג'יט ריי כתב את סונאר קלה (המבצר הזהוב), רומן בלשי, המבוסס על המבצר ולאחר מכן צילם אותו כאן. הסרט הפך לקלאסיקה ומספר רב של תיירים מבנגל ומרחבי העולם מבקרים במבצר מדי שנה כדי לחוות בעצמם את העולם שריי הציג בסרט.
קבוצה של שישה מבצרים של ראג'סטאן: מבצר ג'איסלמר, מבצר צ'יטורגר, מבצר קומבלגר, מבצר רנתמבור, מבצר גאגרון ומבצר אמבר נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם מבצרי הגבעות בראג'סטאן במהלך הישיבה ה-37 של ועדת המורשת העולמית בפנום פן ביוני 2013. הם נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית כנכס תרבותי סדרתי ודוגמאות לאדריכלות הצבאית של הראג'פוטים.
שימור, שיקום ושחזור
מבצר ג'איסלמר עומד היום בפני איומים רבים שהם תוצאה של לחץ האוכלוסייה הגדלה. חלחול מים, שירותים אזרחיים לא מספקים, בתים נטושים ופעילות סייסמית סביב גבעת טריקוטה הם חלק מהחששות העיקריים המשפיעים על המבצר. שלא כמו רוב המבצרים האחרים, מבצר ג'איסלמר נבנה על גבעות סלעי משקע חלשים מה שהופך את יסודותיו לפגיעים במיוחד לחלחול. במהלך השנים זה גרם לקריסת חלקים משמעותיים מהמצודה כמו ארמון המלכה או רני קא מהאל וחלקים מחומת הגבול החיצונית ומחומות התמך התחתונות.
כללה את המבצר בדוחות שלה מהשנים 1996, 1998 ו-2000 בשל האיומים הנשקפים לה מהגידול באוכלוסיית תושביה ומספר התיירים המבקרים בה הגדל מדי שנה. המבצר הוא אחת האטרקציות התיירותיות הפופולריות ביותר של ראג'סטאן עם חמש עד שש מאות אלף תיירים המבקרים בו מדי שנה. כתוצאה מכך, הוא שופע פעילויות מסחריות וחזה בגידול פנומנלי הן בתנועת האדם והן בכמות כלי הרכב.
עבודות שיקום גדולות בוצעו על ידי קרן המונומנטים העולמית והקרן הבריטית "ג'איסלמר בסכנה". לדברי היו"ר לשעבר של "הקרן הלאומית ההודית לאמנות ולמורשת תרבותית" (Indian National Trust for Art and Cultural Heritage), ס.ק. מיסרה, העניקה חברת אמריקן אקספרס יותר ממיליון דולר לשימור מבצר ג'איסלמר. היעדר פעולה מתואמת בין מחלקות הממשלה השונות האחראיות למתקנים אזרחיים, העירייה המקומית והמכון הארכאולוגי האחראי על תחזוקת המבצר מהווים מכשול מרכזי בתחזוקתו ושיקומו.
הרמוניה קבועה מראש
תאוריית ההרמוניה הקבועה מראש (באנגלית: Pre-established harmony) של גוטפריד לייבניץ היא תאוריה פילוסופית על סיבתיות שגורסת כי כל מרכיב יסודי (substance) מושפע ומשפיע רק על עצמו, ושכל מרכיבי היסוד (גופים חומריים ותודעות) של העולם נדמים כמקיימים אינטראקציה סיבתית אחד עם השני משום שהם תוכנתו מראש על ידי אלוהים כך שיתקיימו ב"הרמוניה" אחד עם השני. המונח של לייבניץ למרכיבי היסוד הללו הוא "מונאדות", אשר הוא תיאר אותן בעבודתו הבשלה ("מונאדולוגיה", פסקה 7) כ-"חסרות חלונות". לדוגמה:
התאוריה של לייבניץ ידועה ביותר כפתרון לבעיית הגוף והנפש הנוגעת לאופן שבו התודעה מקיימת אינטראקציה עם הגוף הפיזי. בנוסף, לייבניץ דחה גם את הרעיון של גופים פיזיקליים המשפיעים אחד על השני, והסביר את כל הסיבתיות הפיזית בדרך זו.
תחת העיקרון של הרמוניה קבועה מראש, התכנות מראש של כל תודעה יכול להיות מורכב ביותר, כיוון שרק היא עצמה גורמת למחשבות שלה או לתנועות של הגוף הפיזי המקושר אליה. כדי שלמראית עין יתקיימו אינטראקציות, ה"תוכנית" של כל מרכיב יסודי חייבת להכיל תיאור של היקום כולו, או תיאור של איך העצם צריך להתנהג כל הזמן, כולל במהלך כל האינטראקציות שהוא נצפה מקיים. תאוריית ההרמוניה הקבועה מראש מתארת במובן מסוים את העולם כאוסף של אוטומטים שנועדו להשתלב יחד בצורה החלקה ביותר האפשרית, כאשר רק לאל עצמו יש את נקודת המבט השלמה. במיוחד במדעי החיים בולטת העדות המדעית לקיומה של תוכנית הרמונית כזאת (אף כי מדובר בתאוריה פילוסופית בלבד); למשל, כאשר מופרש הורמון בגוף החי, איבר המטרה שלו "מותאם" לקלוט אותו, באנלוגיה לתכנות ההדדי של שתי מונאדות המקיימות אינטראקציה.
ניתן לשים לב שאם התודעה מתנהגת כמונאדה חסרת חלונות, אין כל צורך בקיומו של עצם אחר כדי ליצור את התפיסות החושיות של התודעה הזאת, מה שמוביל להשקפת עולם סוליפסטית בה העולם מורכב רק מתודעה. לייבניץ הצביע על כך ב"דיון על מטאפיזיקה" חלק 14. אף על פי כן, הוא טוען שמעקרון ההרמוניה שלו, לפיו האל ברא את העולם הטוב ביותר וההרמוני ביותר האפשרי, נובע כי התפיסות (מצבים פנימיים) של כל מונאדה מבטאים את העולם בכללותו, ושהעולם המבוטא על ידי כל מונאדה למעשה קיים ממש. אף על פי שלייבניץ קובע כי כל מונאדה היא חסרת חלונות, הוא גם טוען שהיא מתפקדת כ"מראה" של היקום כולו.
דניאל גאורגייבסקי
דניאל גאורגייבסקי (נולד ב-17 בפברואר 1988) הוא כדורגלן עבר מקדוני-אוסטרלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
תקשורת מבוססת סיב אופטי
תקשורת מבוססת סיב אופטי היא שיטה להעברת מידע ממקום אחד לאחר על ידי שליחת פולסים של אור אינפרא אדום דרך סיב אופטי. האור שנשלח בסיב הוא למעשה צורה של גל נושא המכיל מידע באמצעות אפנון. סיבים אופטיים מועדפים בדרך כלל על פני כבלים חשמליים כאשר נדרש רוחב פס גבוה, העברה למרחק רב או חסינות בפני הפרעות אלקטרומגנטיות. סוג זה של תקשורת יכול לשדר קול, וידאו, ונתונים ברשתות מקומיות או למרחקים ארוכים.
דניאל גאורגייבסקי
קריירה
גאורגייבסקי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מרקוני סטליונס האוסטרלית ובגיל 18 עזב לדינמו זגרב הקרואטית. בקיץ חתם במג'ימורייה צ'אקובץ מהליגה הקרואטית השנייה. בעונתו השנייה עלה עם המועדון לליגת העל הקרואטית, אך ירד עימה שוב בסיום העונה שלאחר מכן. בקיץ חתם בשיבניק. בסיום עונת ירד עם הקבוצה לליגה השנייה וחתם בסטיאווה בוקרשט עימה זכה ב-2 אליפויות ובסופר קאפ אחד. בספטמבר חתם במלבורן ויקטורי. ב-30 במרץ 2017 מלבורן ויקטורי הודיע על עזיבתו של גוארגייבסקי כעבור זמן קצר חתם בניוקאסל ג'טס.
תקשורת מבוססת סיב אופטי
סיבים אופטיים משמשים חברות תקשורת רבות ברחבי העולם להעברת אותות טלפון, תקשורת אינטרנט ואותות טלוויזיה בכבלים. חוקרים במעבדות Bell השיגו אף שיא מהירות של כ-100 פטה-ביט לקילומטר בשנייה בעזרת סיבים אופטיים.
דניאל גאורגייבסקי
קריירה
ב-2 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012.
תקשורת מבוססת סיב אופטי
רקע כללי
סיבים אופטיים פותחו לראשונה בשנות ה-70 וחוללו מהפכה בתעשיית הטלקומוניקציה העולמית. בגלל היתרונות שלהם על פני שידור חשמלי, סיבים אופטיים החליפו במידה רבה תקשורת בעזרת חוטי נחושת בעולם המפותח.
באופן כללי, תקשורת באמצעות סיבים אופטיים כוללת את השלבים הבסיסיים הבאים:
שימושים
סיבים אופטיים משמשים חברות תקשורת להעברת אותות טלפון, תקשורת אינטרנט ואותות טלוויזיה בכבלים. הם משמשים גם בתעשיות אחרות, כולל רפואה, ביטחון, ומסחר. בנוסף למטרות התקשורת, סיבים אופטיים משמשים גם כמדריכי אור עבור התקני דימות, לייזרים, סונאר, וכחיישנים למדידת לחץ וטמפרטורה.
בזכות תכונות כמו ניחות נמוך של האות ומיעוט הפרעות אלקטרומגנטיות (EMI), לסיבים אופטיים יש יתרונות על פני חוטי נחושת בהעברת מידע למרחקים ארוכים ברוחב פס גבוה. עם זאת, פיתוח תשתיות בתוך ערים הוא קשה יחסית ודורש זמן, ומערכות סיבים אופטיות עשויות להיות מורכבות ויקרות להתקנה ולתפעול. בשל קשיים אלו, מערכות תקשורת סיבים אופטיות מוקדמות הותקנו בעיקר ביישומים למרחקים ארוכים, שם ניתן להשתמש בהן במלוא יכולת השידור שלהן, תוך קיזוז העלות המוגברת.
המחירים של תקשורת סיבים אופטיים ירדו במידה ניכרת מאז שנת 2000.
המחיר עבור פריסת סיבים לבתים הפך כיום לחסכוני יותר מזה של פריסת רשת מבוססת נחושת. המחירים ירדו ל-850 דולר למנוי בארצות הברית ונמוכים יותר במדינות כמו הולנד, שבהן עלויות החפירה נמוכות וצפיפות הדיור גבוהה.
מאז 1990, כאשר מערכות הגברה אופטית הפכו לזמינות מסחרית, תעשיית הטלקומוניקציה הקימה רשת עצומה של קווי תקשורת בין-עירוניים וסיבים תת-ימיים. לדוגמה, בשנת 2002 הושלמה רשת בין יבשתית של כבלי תקשורת תת-ימיים באורך של כ-250,000 ק"מ ובקיבולת של 2.56 Tb /s. דוחות השקעות בטלקומוניקציה מצביעים על כך שקיבולת הרשת גדלה באופן דרמטי מאז 2004. נכון לשנת 2020, למעלה מ-5 מיליארד קילומטרים של כבל סיבים אופטיים נפרסו ברחבי העולם.
היסטוריה
בשנת 1880 אלכסנדר גרהם בל ועוזרו צ'ארלס סאמנר טיינטר יצרו גרסה מוקדמת של תקשורת באמצעות אור, הפוטופון, במעבדת וולטה שהוקמה באותם זמנים בוושינגטון די. סי. בל ראה את הפוטופון כהמצאה החשובה ביותר שלו. המכשיר איפשר העברת קול על גבי אלומת אור. ב-3 ביוני 1880, ביצע בל את שידור הטלפון האלחוטי הראשון בעולם בין שני בניינים, במרחק של כ-213 מטרים זה מזה. בשל השימוש שלו בתווך אטמוספירי, הפוטופון לא יתברר כמעשי עד שההתקדמות בטכנולוגיות לייזר וסיבים אופטיים תאפשר העברה מאובטחת של אור. השימוש המעשי הראשון של הפוטופון הגיע במערכות תקשורת צבאיות עשורים רבים לאחר מכן.
בשנת 1954 הפיזיקאים הרולד הופקינס ונרינדר סינג קאפאני הראו שסיבי זכוכית מגולגלים מאפשרים העברת אור. כעשור לאחר מכן, בשנת 1963, Jun-ichi Nishizawa, מדען יפני מאוניברסיטת טוהוקו, הציע שימוש בסיבים אופטיים לתקשורת. נישיזאווה המציא את דיודת ה-PIN ואת טרנזיסטור האינדוקציה הסטטי (Static induction transistor), שניהם תרמו לפיתוח תקשורת סיבים אופטיים.
בשנת 1966 צ'ארלס ק. קאו וג'ורג' הוקהאם במעבדות הטלקומוניקציה הסטנדרטיות הראו שההפסדים (כלומר הניחות באות) של 1,000 dB/km בזכוכית (לעומת 5–10 dB/km בכבל קואקסיאלי) נבעו ממזהמים שניתן להסירם.
סיב אופטי עם ניחות נמוך מספיק למטרות תקשורת (כ-20 dB /km) פותח בשנת 1970 על ידי חברת "קורינג" (Corning Glass Works). באותה שנה פותחו גם לייזרים מוליכים למחצה מסוג GaAs שהיו קומפקטיים ולכן מתאימים להעברת אור דרך כבלי סיבים אופטיים למרחקים ארוכים.
לאחר תקופת מחקר שהחלה ב-1975, פותחה מערכת הטלקומוניקציה המסחרית הראשונה בסיבים אופטיים שפעלה באורך גל בסביבות 0.8 מיקרומטר והשתמשה בלייזרי מוליכים למחצה מסוג GaAs. מערכת הדור הראשון הזו פעלה בקצב סיביות של 45 Mbit/s. ב-22 באפריל 1977, חברת "General Telephone and Electronics" שלחה את תעבורת הטלפון החיה הראשונה דרך סיבים אופטיים בקצב של כ-6 Mbit/s בלונג ביץ', קליפורניה.
הדור השני של תקשורת סיבים אופטיים פותח לשימוש מסחרי בתחילת שנות ה-80, פעל באורכי גל של כ-1.3 מיקרומטר והשתמש בלייזרי מוליכים למחצה מסוג InGaAsP (אינדיום גליום ארסניד). מערכות מוקדמות אלו הוגבלו בתחילה בשל היותם סיבי multimode, אולם בשנת 1981 התגלה כי הסיב החד-אופני (Single mode fiber) משפר מאוד את ביצועי המערכת. למרות זאת חיבורים מעשיים המסוגלים לעבוד עם סיבים כאלו התגלו כקשים לפיתוח. ספקית השירותים הקנדית SaskTel השלימה את בניית מה שהיה אז רשת הסיבים האופטיים המסחריים הארוכה בעולם, שכיסתה 3,268 ק"מ וקישרו 52 קהילות. עד 1987, מערכות אלו פעלו בקצבי סיביות של עד 1.7 Gbit/s.
כבל הטלפון הטרנס-אטלנטי הראשון שעשה שימוש בסיבים אופטיים נקרא TAT-8, והיה מבוסס על טכנולוגיה של הגברת לייזר. הוא נכנס לפעולה בשנת 1988.
מערכות סיבים אופטיות מהדור השלישי פעלו באורכי גל של 1.55 מיקרומטר והיו להן הפסדים של בערך 0.2 dB/km. הן יכלו לפעול באופן מסחרי בקצב של כ-2.5 Gbit/s.
פריצת הדרך הבאה הייתה הדור הרביעי של מערכות תקשורת סיבים אופטיים, שהשתמשה בהגברה אופטית כדי לצמצם את הצורך במשחזרים (repeaters), ובריבוי חלוקת אורך גל (WDM) כדי להגדיל את קיבולת הנתונים. הצגת WDM הייתה ההתחלה של רשתות אופטיות, שכן WDM הפכה לטכנולוגיה המועדפת להרחבת רוחב פס סיבים אופטיים. החברה הראשונה לשווק מערכת WDM צפופה הייתה Ciena Corp, ביוני 1996. הכנסתם של מגברים אופטיים ו-WDM גרמה להכפלת קיבולת המערכת כל שישה חודשים משנת 1992 עד לקצב סיביות של 10 Tb/s שהושגה בשנת 2001. ב-2006 קצב סיביות של 14 Tb/s הושג בקו באורך של למעלה מ-160 ק"מ באמצעות מגברים אופטיים.
בשנת 2021, מדענים יפנים הצליחו אף לשדר בקצב של 319 טרה-ביט לשנייה לאורך 3,000 קילומטרים עם כבלי סיבים בקוטר כבל סטנדרטי.
עיקר המיקוד בפיתוח של הדור החמישי של תקשורת סיבים אופטיים הוא בהרחבת טווח אורכי הגל שבו מערכת WDM יכולה לפעול. טווח אורכי הגל ה"רגיל", המכונה פס C, מכסה את טווח אורכי הגל באורך 1525–1565 ננומטר, אבל ל"סיבים יבשים" יש טווח עם אובדן אות נמוך המבטיח הרחבה של טווח זה ל-1300–1650 ננומטר. פיתוחים נוספים כוללים את הרעיון של סוליטונים אופטיים, פולסים המשמרים את צורתם למרות השפעות הפיזור וההשפעות הלא ליניאריות של הסיב על ידי שימוש בפולסים של צורה ספציפית.
בסוף שנות ה-90 ועד שנת 2000, חברות מחקר חזו עלייה מסיבית בביקוש לרוחב פס עקב שימוש מוגבר באינטרנט ומסחור של שירותים שונים לצרכנים עתירי רוחב פס, כגון וידאו על פי דרישה (VOD). תעבורת הנתונים של פרוטוקול האינטרנט גדלה באופן אקספוננציאלי, בקצב מהיר יותר מאשר עלתה מורכבות המעגלים המשולבים במסגרת חוק מור. עם זאת, מאז התפוצצות בועת הדוט-קום ועד 2006, המגמה העיקרית בתעשייה הייתה איחוד של חברות ו-offshoring של ייצור כדי להפחית עלויות. חברות כמו Verizon ו-AT&T ניצלו את היתרונות של תקשורת סיבים אופטיים כדי לספק מגוון של נתונים בתפוקה גבוהה ושירותי פס רחב לבתי הצרכנים.
משדרים
המשדרים האופטיים הנפוצים ביותר הם מכשירים מוליכים למחצה כגון דיודות פולטות אור (LED) ודיודות לייזר. ההבדל בין נוריות לד לדיודות לייזר הוא שנורות לד מייצרות אור לא קוהרנטי, בעוד שדיודות לייזר מייצרות אור קוהרנטי. לשימוש בתקשורת אופטית, משדרים אופטיים מוליכים למחצה חייבים להיות מתוכננים להיות קומפקטיים, יעילים ואמינים, תוך שהם פועלים בטווח אורכי גל אופטימלי ומאופננים ישירות בתדרים גבוהים.
בצורתה הפשוטה ביותר, נורית LED פולטת אור באמצעות פליטה ספונטנית, תופעה המכונה אלקטרולומינציה. האור הנפלט אינו קוהרנטי עם רוחב ספקטרלי רחב יחסית של 30–60 נ"מ. העברת אור LED גם לא יעילה, כאשר רק כ-1% מההספק ההתחלתי, או כ-100 מיקרו-וואט, מומרים בסופו של דבר להספק היעד המצורף לסיב האופטי. עם זאת, בשל העיצוב הפשוט יחסית שלהם, נוריות LED שימושיות מאוד עבור יישומים בעלות נמוכה.
גאווין לת'רווד
גאווין תומאס לת'רווד (באנגלית: Gavin Thomas Leatherwood; נולד ב-7 ביוני 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בשל תפקידו כניקולס סקרץ' בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" של נטפליקס.
תקשורת מבוססת סיב אופטי
משדרים
כיום, נוריות LED הוחלפו במידה רבה על ידי מכשירי לייזר מוליך-למחצה, כגון VCSEL (Vertical Cavity Surface Emitting Laser), המציעים מהירות משופרת, כוח ותכונות ספקטרליות, בעלות דומה. התקני VCSEL נפוצים מתחברים היטב לסיבי Multi-mode.
גאווין לת'רווד
חיים אישיים
לת'רווד נולד ב־7 ביוני 1994 לטום לת'רווד וג'יל ריג'בי בלצר במאווי, הוואי. הוא גדל בקליפורניה ועבר עם משפחתו לאורגון כשהיה בן 18. הוא ממוצא אירי בעיקר, והוא גם ממוצא ספרדי, אנגלי, וולשי ואינדיאני.
בנוסף למשחק, הוא מנגן על מגוון כלי נגינה בין היתר על גיטרה, יוקולילי ופסנתר.
תקשורת מבוססת סיב אופטי
משדרים
סוגים נפוצים של משדרי לייזר מוליכים למחצה המשמשים בסיבים אופטיים כוללים את VCSEL, אינטרפרומטר פברי-פרו ואת DFB (Distributued Feed Back).
גאווין לת'רווד
חיים אישיים
בינואר 2021 השתתף כמושא אהבתה של סברינה קרפנטר בוידאו קליפ לשירה "Skin".
סינגל הבכורה של לת'רווד "Just For Tonight" שוחרר ב-19 בפברואר 2021.
תקשורת מבוססת סיב אופטי
משדרים
דיודות לייזר לרוב מאופננות ישירות, כלומר פלט האור נשלט על ידי זרם המופעל ישירות על המכשיר. לעומת זאת, עבור קצבי נתונים גבוהים מאוד או עבור סיבים למרחקים ארוכים מאוד, מקור לייזר עשוי להיות מופעל בגל רציף, והאור יהיה מאופנן על ידי מכשיר חיצוני - מאפנן אופטי. אפנון חיצוני מגדיל את מרחק הקישור על ידי ביטול ה-chrip של הלייזר (כלומר השינוי בתדירות), ומגדיל את הפיזור הכרומטי בסיב. בנוסף לכך, עבור סיבים הדורשים יעילות רוחב פס גבוהה מאוד, ניתן להשתמש באפנון קוהרנטי כדי לשנות את פאזת האור בנוסף למשרעת, מה שמאפשר שימוש בשיטות האפנון QPSK, QAM ו-OFDM.
מקלט משדר הוא מכשיר המשלב משדר ומקלט ביחידה אחת (ראה תמונה משמאל).
מקלטים
המרכיב העיקרי של מקלט אופטי הוא גלאי אופטי הממיר אור לחשמל באמצעות האפקט הפוטואלקטרי. הגלאי האופטי הוא בדרך כלל פוטודיודה מבוססת מוליכים למחצה. מספר סוגים של פוטודיודות שבשימוש כוללים פוטודיודות PN, ופוטודיודות PIN.
מקלטים קוהרנטיים משתמשים במתנד (oscilator) לייזר מקומי בשילוב עם זוג "מצמדים" (couplers) וארבעה גלאים אופטיים לכל קיטוב. לאחר מכן משתמשים בממירי אנלוגי-לדיגיטלי (ADC) במהירות גבוהה ועיבוד אותות דיגיטלי (DSP) כדי לשחזר נתונים המאופננים עם QPSK, QAM או OFDM.
סוגי כבלי סיבים
כבל סיב אופטי מורכב מליבה (core), מעטפת (cladding) וציפוי חיצוני מגן (coating), שבו המעטפת מנחה את האור לאורך הליבה בשיטת ההחזרה גמורה. הליבה והמעטפת (בעלת מקדם השבירה הנמוך יותר) עשויים בדרך כלל מזכוכית סיליקה איכותית, אם כי שניהם יכולים להיות עשויים גם מפלסטיק. חיבור שני סיבים אופטיים נעשה על ידי תהליכים הנקראים שחבור היתוך או שחבור מכני, ודורש מיומנויות מיוחדות וטכנולוגיית חיבור הדדית בשל הדיוק המיקרוסקופי הנדרש ליישור ליבות הסיבים.
שני סוגים עיקריים של סיבים אופטיים המשמשים בתקשורת אופטית הם סיבים רבי-אופֶן (multimode fiber) וסיבים חדי-אופֶן (singlemode fiber). הכוונה באופֶן היא לאופן התנודה של האור; כלומר, בעוד שבסיבי multimode מועברות אלומות אור בכמה אופנים שונים, בסיב singlemode מועבר אור באופן אחד בלבד - בשל קוטר הליבה (core) הקטן שלו.
לסיב אופטי מסוג multimode ישנה ליבה גדולה יותר (≥ 50 מיקרומטר), המאפשרת למשדרים ומקלטים פחות מדויקים וזולים יותר להתחבר אליו, כמו גם למחברים זולים יותר. עם זאת, סיב multimode סובל מעיוות, אשר לרוב מגביל את רוחב הפס ואת אורך הקישור (עד כ-2 ק"מ). יתרה מזאת, סיבים כאלו הם בדרך כלל יקרים ומפגינים ניחות גבוה יותר.
לעומת זאת, הליבה של סיב singlemode קטנה יותר (<10 מיקרומטר), ודורשת רכיבים ושיטות חיבור יקרות יותר, אך מאפשרת קישורים הרבה יותר ארוכים (יותר מ-100 קילומטר) ובעלי ביצועים גבוהים יותר.
גם סיבי multimode וגם סיבי single mode מוצעים בדרגות שונות.
הגברה של עוצמת האות
באופן מסורתי, מרחק השידור המקסימלי של מערכת תקשורת סיבים אופטיים היה מוגבל בשל ניחות ובשל עיוות אופטי, אולם על ידי שימוש במשחזרים (repeaters) אופטיים-אלקטרוניים, בעיות אלו נפתרו. המשחזרים ממירים את האות לאות חשמלי, ולאחר מכן משתמשים במשדר אופטי כדי לשלוח את האות שוב בעוצמה גבוהה מזו שהתקבלה. עם זאת, בגלל המורכבות הגבוהה עם אותות מודרניים שמרובבים בחלוקת אורך גל, כולל העובדה שהיה צריך להתקין אותם בערך אחת ל-20 ק"מ, העלות של משחזרים אלה גבוהה מאוד.
גישה חלופית למשחזרים אלקטרוניים היא להשתמש במגברים אופטיים המגבירים את האות האופטי ישירות מבלי להמיר את האות קודם לתחום החשמלי. סוג נפוץ אחד של מגבר אופטי נקרא Erbium-doped fiber amplifier, או EDFA. הגברות אלה מבוצעות על ידי אילוח קטע של סיב אופטי עם המינרל הנדיר ארביום ו"שאיבה" שלו בעזרת אור מלייזר עם אורך גל קצר יותר מאשר אות התקשורת (בדרך כלל 980 ננומטר).
למגברים אופטיים יש מספר יתרונות משמעותיים על פני משחזרים חשמליים. ראשית, מגבר אופטי יכול להגביר פס רחב מאוד בבת-אחת שיכול לכלול מאות ערוצים בודדים, מה שמבטל את הצורך בפענוח (demultiplex) של אותות DWDM בכל מגבר. שנית, מגברים אופטיים פועלים ללא תלות בקצב הנתונים ובפורמט האפנון, מה שמאפשר למספר קצבי נתונים ופורמטים של אפנון להתקיים במקביל ומאפשר שדרוג של קצב הנתונים של מערכת ללא צורך בהחלפת כל המשחזרים. שלישית, מגברים אופטיים הם הרבה יותר פשוטים ממשחזר עם אותן יכולות ולכן הם אמינים משמעותית. מגברים אופטיים החליפו במידה רבה את המשחזרים בהתקנות חדשות, אם כי מגברים אלקטרוניים עדיין נמצאים בשימוש נרחב כמשדרים להמרת אורך גל.
WDM
ריבוב בעזרת אורך גל (WDM) היא הטכניקה של העברת ערוצי מידע מרובים על גבי סיב אופטי בודד, על ידי שליחת אלומות אור מרובות באורכי גל שונים דרך הסיב, כאשר כל אחת מאופננת עם ערוץ מידע נפרד. טכניקה זו מאפשרת להכפיל את הקיבולת הזמינה של סיבים אופטיים. השימוש בטכניקה מצריך מרבב WDM בציוד המשדר ומפצל (למעשה ספקטרומטר) בציוד המקבל. מערכי הולכת גל (AWG) משמשים בדרך כלל לריבוי ופירוק ב-WDM. הצגת ה-WDM הייתה ההתחלה של תקשורת אופטית.
באמצעות טכנולוגיית WDM הזמינה כעת באופן מסחרי, ניתן לחלק את רוחב הפס של סיב לעד 160 ערוצים כדי לתמוך בקצב סיביות משולב בטווח של 1.6 Tbit/s.
מכפלת קצב שידור/מרחק
מכיוון שהשפעת הפיזור האופטי של האור גדלה ככל שהסיב ארוך יותר, מערכת תקשורת סיבים מאופיינת לרוב על ידי מכפלת רוחב הפס-מרחק שלה, המתבטאת בדרך כלל ביחידות של MHz ·km. ערך זה הוא מכפלה של רוחב-פס במרחק, מכיוון שישנה פשרה בין רוחב הפס של האות למרחק עליו ניתן לשאת אותו. לדוגמה, סיב multi-mode נפוץ עם מכפלת רוחב פס-מרחק של 500 MHz·km יכול לשאת אות בקצב 500 מגה-הרץ למרחק של 1 ק"מ או אות של 1000 מגה-הרץ למרחק של 0.5 ק"מ.
שיא מהירות
כל סיב יכול לשאת ערוצים עצמאיים רבים, כאשר כל ערוץ משתמש באורך גל שונה של אור (ריבוי חלוקת אורך גל - WDM). קצב הנתונים נטו (קצב נתונים ללא בתים של תקורה) עבור סיב הוא קצב הנתונים לכל ערוץ פחות קוד תיקון שגיאות (FEC), מוכפל במספר הערוצים (בדרך כלל עד שמונים במערכות WDM, נכון ל-2008).
כבלי סיבים סטנדרטיים
להלן השוואה של כבלי סיבים אופטיים סטנדרטיים חדי-אופן (single mode) מיצרים שונים. הנתונים של דויטשה טלקום, נוקיה, והאוניברסיטה הטכנית של מינכן לשנת 2016 בולטים מכיוון שהם הנתונים הראשונים שמתקרבים לגבול התאורטי של שאנון.
איבוד בעוצמת האות
תופעת הניחות (attenuation) בעוצמת האות לאורך המרחק המשודר, המחייבת שימוש במערכות הגברה, נגרמת ממספר סיבות.
בדרך כלל מדובר על שילוב של:
צורות אחרות של ניחות נגרמות על ידי לחצים פיזיים על הסיבים, תנודות מיקרוסקופיות בצפיפות ושחבורים (פעולת חיבור של שני סיבים אופטיים) שבוצעו בצורה לא מושלמת.
תחומי אורכי גל לשידור
כל אפקט שתורם לתופעות הניחות והפיזור של הגל (ראו למעלה), תלוי באורך של הגל האופטי. ישנם אורכי גל שבהם ההשפעות הללו הן החלשות ביותר ("חלונות"), ואלה הן הטובות ביותר לשידור. חלונות אלה עברו סטנדרטיזציה, והרצועות המוגדרות כעת הן הבאות: מבחינה היסטורית, הייתה גם רצועה בשימוש מתחת ל-O band, שנקראה "החלון הראשון", באורכי גל של 800–900 ננומטר; עם זאת, ההפסדים די גבוהים באזור זה ולכן התחום משמש כיום בעיקר לתקשורת למרחקים קצרים.
לעומת החלון הראשון המקורי, לתחומים התחתונים הנוכחיים (O ו-E) באורכים של כ-1300 ננומטר ישנם הפסדים נמוכים בהרבה. באזורים אלו יש גם אפס פיזור.
החלונות האמצעיים (S ו-C) באורכים של כ-1500 ננומטר הם הנפוצים ביותר. באזורים אלה יש הפסדי ניחות נמוכים ביותר והם משיגים את טווח השידור הארוך ביותר. למרות זאת יש בהם פיזור מסוים, ולכן משתמשים בהתקני פיצוי פיזור כדי להסיר זאת.
שחזור של האות
כאשר רוצים להעביר אות למרחק גדול יותר ממה שמסוגלת להעביר טכנולוגיית סיבים אופטיים קיימת, האות חייב להיות משוחזר בנקודות ביניים בקישור על ידי מגבר אופטי. מגברים כאלו מוסיפים עלות משמעותית למערכת תקשורת, ולכן מתכנני מערכות מנסים למזער את השימוש בהם.
התפתחויות אחרונות בטכנולוגיית התקשורת האופטית הפחיתו את תופעת ניחות האות במידה רבה כל כך, עד כי הגברה של האות האופטי נדרשת רק על פני מרחקים של מאות קילומטרים. עובדה זו הפחיתה במידה ניכרת את העלות של רשת אופטית, במיוחד על פני טווחים תת-ימיים, שבהם העלות והאמינות של משחזרים הם אחד מגורמי המפתח הקובעים את הביצועים של מערכת הכבלים כולה.
הטכנולוגיות העיקריות שתרמו לשיפורי הביצועים הללו הן טכניקות של ניהול פיזור, השואפות לאזן את השפעות הפיזור מול אי-ליניאריות, וסוליטונים, המשתמשים באפקטים לא-ליניאריים בסיבים כדי לאפשר התפשטות ללא פיזור למרחקים ארוכים.
סיב אופטי עד לבית הצרכן
אף על פי שמערכות סיבים אופטיות מצטיינות ביישומים ברוחב פס גבוה ויש להן שימוש רב ברשתות של ספקיות תקשורת, תהליך ההגעה שלהן עד לבית הצרכן (the "last mile") היה איטי לאורך השנים. עם זאת, פריסות של FTTH (Fiber To The Home) גדלה משמעותית בעשור האחרון והיא צפויה לשרת עוד מיליוני מנויים בעתיד הקרוב. ביפן, למשל, מערכת EPON החליפה במידה רבה את DSL כמקור אינטרנט בפס רחב. חברת KT מדרום קוריאה מספקת גם שירות בשם FTTH, המספק חיבורי סיבים אופטיים לבית המנוי. פריסות ה-FTTH הגדולות ביותר הן ביפן, דרום קוריאה וסין. סינגפור גם החלה ליישם את רשת ה-Next Generation National Broadband Broadband Network (Next Gen NBN) הבנויה מסיבים אופטיים בלבד. מאז שהחלו להשיק שירותים בספטמבר 2010, כיסוי הרשת בסינגפור הגיע ל-85% בפריסה ארצית.
בישראל, מוצעים שירותי FTTH על ידי מספר חברות, ביניהן:
בארצות הברית, Verizon מספקת שירות FTTH בשם FiOS עבור שווקים בעלי פוטנציאל הכנסות גבוה למשתמש. AT&T, לעומת זאת, משתמשת בשירות FTTN (Fiber To The Node) שנקרא U-verse עם כבלי זוג שזור עד לבית.
טכנולוגיית רשת הגישה הדומיננטית בעולם היא EPON (Ethernet Passive Optical Network).