cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נועה תשבי
בארצות הברית
בשנת 2003 החלה לקבל תפקידים, לרוב חד-פעמיים, בסדרות טלוויזיה בארצות הברית. הסדרה הראשונה בה השתתפה הייתה "המופע של דרו קארי", ולאחר מכן השתתפה בסדרות טלוויזיה אמריקאיות נוספות, בהן "מכושפות", "CSI: מיאמי", "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", "ניפ/טאק", "מיס מאץ'", "זיווגים" ועוד.
תשבי השתתפה גם במספר סרטים הוליוודיים, כשבקיץ 2005 שיחקה בסרט המדע-הבדיוני "איילנד" ("האי") בבימוי של מייקל ביי. ב-2006 גילמה מרגלת בסרט האימה "הצהרה חוקית" בכיכובן של לורן הולי ולייסי שאבר.
בשנים 2006 ו-2007 שימשה כמפיקה בפועל לגרסה האמריקאית של "בטיפול" ברשת HBO, אותה הצליחה למכור ל-HBO ביחד עם יוצר הסדרה המקורית הישראלית, חגי לוי.
בשנת 2009 הופיעה בארבעה פרקים בעונה השלישית של הסדרה האמריקאית "אהבה גדולה" ברשת HBO, בה גילמה דמות של עורכת דין ישראלית. באותה שנה בסדרת העוקץ גילמה לפרק אחד סוכנת מוסד לשעבר בשם מיכל דיין שעובדת עם נוכלים, ואף מקללת בעברית.
בשנת 2017 הופיעה בפרק ארבע בעונה הרביעית של הסדרה האמריקאית "הרומן" ברשת Showtime, שהישראלי חגי לוי היה אחד מיוצריה וממפיקיה בפועל, בה גילמה דמות של מטפלת EMDR.
פעילות ועמדות פוליטיות
בינואר 2017 עוררה סערה כשהחליטה להגיב לצו איסור הכניסה (צו נשיאותי 13769 – "הגנה על האומה מפני כניסת טרוריסטים זרים לתוך ארצות הברית") לאזרחים משבע מדינות מוסלמיות (מתוך 50 מדינות מוסלמיות בעולם) עליו חתם נשיא ארצות הברית הנכנס דונלד טראמפ, עקב אזהרות טרור, ובעקבותיו תשבי פרסמה פוסט בו היא קראה להמון להשמיע את קולו ומשווה את המתחולל באמריקה לשואה: "השואה סבבה סביב הפתרון הסופי ומחיקת כל היהודים, בדיוק כמו שהאיסור הזה הוא נגד כל המוסלמים". פוסט זה גרר תגובות שליליות רבות נגדה בקרב מגיבים פרו-ישראלים. בהמשך תשבי עוררה הדים בתקשורת בישראל כשכינתה את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ "לאומן לבן ואוהד נאצים", ש"נותן לאנטישמיות לחזור".
באפריל 2021, הוציאה ספר בשם "Israel: A Simple Guide To The Most Misunderstood Country On Earth" ("ישראל: המדריך הפשוט למדינה הכי לא מובנת בעולם").
באפריל 2022 שר החוץ יאיר לפיד הודיע כי ימנה אותה לשליחה המיוחדת של משרד החוץ למאבק באנטישמיות ובדה לגיטימציה. באפריל 2023 סיים משרד החוץ את ההתקשרות איתה.
חיים אישיים
ב-2008 נישאה למנחה הטלוויזיה והרדיו האוסטרלי ממוצא יהודי, אנדרו (אושר) גינסברג. בסוף 2011 השניים התגרשו.
בשנת 2013 החלה בזוגיות עם איש העסקים האמריקאי רוס הינקל (Ross Hinkle), ובנובמבר 2015 נולד בנם הבכור. ב-2021 השניים נפרדו.
פילמוגרפיה והצגות
{|
מרכז מציל"ה
מרכז מציל"ה – מרכז למחשבה ציונית, יהודית, ליברלית והומניסטית הוא ארגון שמרכזו בירושלים. מטרתו המוצהרת של המרכז היא פעילות לקידום הלגיטימיות של מדינת ישראל כמדינת לאום יהודית המחויבת לערכים דמוקרטיים וליברליים ולשמירה על זכויות האדם.
מרכז מציל"ה הוא עמותה רשומה. המרכז פועל לבירור וליבון הסוגיות והשאלות הנובעות מאופייה היהודי והדמוקרטי של ישראל ולהבהרת הרעיונות הבסיסיים של הציונות, עוסק בסוגיות שונות הקשורות לעם היהודי, לזהויות יהודיות ולסכסוך הישראלי-פלסטיני.
המרכז יוזם פרסום מחקרים וניירות עמדה, ועוסק בחינוך ובקידום שיח ציבורי.
רקע וחזון
מרכז מצילה נוסד בשנת 2005 על ידי פרופסור רות גביזון, במטרה להתמודד עם הנטייה הגוברת בקרב ישראלים ובקרב יהודי התפוצות להטיל ספק בלגיטימיות של לאומיות יהודית ובאופן שבו היא מתיישבת עם ערכים אוניברסליים. עיקר מטרתו של המרכז היא להתמודד עם תפיסות פוסט-ציוניות ואנטי-ציוניות. המרכז עוסק גם בנושאי מעמד המיעוט הערבי במדינה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני וזהויות יהודיות.
מרכז מציל"ה הוא גוף ציוני לא-מפלגתי, המחזיק בתפיסות לאומיות, דמוקרטיות וליברליות. דוגל בערכי מגילת העצמאות ובהגדרתה של ישראל כ-"מדינה יהודית ודמוקרטית". פעילים בו אישים מהשמאל והימין, חילונים ודתיים. יושב ראש הוועד המנהל שלו הראשון שלו היה אלוף (מיל.) גיורא רום, ובין חברי הוועד המנהל ניתן למצוא את דניאל פוליסר סגן נשיא המרכז האקדמי שלם, פרופסור אלכסנדר יעקובסון, עו"ד דרור ארד-אילון ועוד.
פעילויות
מרכז מציל"ה נטל חלק פעיל במהלכים לגיבוש חוקה לישראל במסגרת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת ה-16. גיבש מסמכי רקע לדיוני הוועדה בנושאי דתות ומדינה, זכויות, קרקע והתיישבות, אזרחות וחוק השבות. כמו כן פרסם המרכז מסמך המפרט יעדים ארוכי טווח שיאפשרו, לשיטתו, את קיומה של מדינה יהודית ודמוקרטית. המרכז פרסם ניירות עמדה בנושאי מדיניות הגירה, נישואין אזרחיים, חוק השבות, דמוגרפיה בישראל, ובחינת טענת השיבה של פליטים פלסטינים לישראל. הוא פרסם גם ספר, בעברית ובאנגלית, הכולל מקורות ועיונים בהחלטת האומות המאוחדות מכ"ט בנובמבר 1947. כל הפרסומים ניתנים להורדה באתר הארגון.
אורה גולדנברג
ביוגרפיה
גולדנברג נולדה בשם אורה סבירסקי ברמת גן. היא למדה ב-"בית הספר לילדי עובדים" ברמת גן ולאחר מכן ב-"תיכון חדש" בתל אביב, שם החלה ללמוד משחק אצל ניסן נתיב. בצה"ל היא שירתה בחיל האוויר.
בשנת 1959 לאחר שחרורה מהשירות הצבאי, נסעה ללונדון ללימודי ספרות אנגלית. בין 1965–1971 השלימה תואר במשפטים באוניברסיטת ירושלים. בהמשך השלימה לימודי תיאטרון, באוניברסיטת תל אביב, וב-2001 סיימה לימודי גישור בלשכת עורכי הדין.
בין 2012 - 2015 למדה ציור ואמנות אצל האוצרת, רויטל בן אשר פרץ, ב"בית האמנים" - תל אביב, ולימודי אוצרות בסמינר הקיבוצים בתל אביב.
קריירה מקצועית
בין השנים 1988–2015 עמדה בראש "קרן אורה" שהעניקה פרסים לשחקנים ויוצרים בתיאטרון הלאומי "הבימה".
בשנת 1990 הקימה וכיהנה כיושבת ראש "קרן תרבות אנגליה ישראל", בשנת 1992 ייסדה את עמותת עלמ"א - "עסקים למען אמנות בישראל" שם כיהנה כיו"ר העמותה עד 2002. גולדנברג הייתה חברה בהנהלות ציבוריות רבות, ביניהן: האקדמיה לאמנות "בצלאל", "האופרה הישראלית החדשה", "המועצה לאמנות ולתרבות", "מועצת המוזיאונים", "תרבות לישראל" ו"עתיד בטוח".
ב-2003, כשנה לאחר פרישתה מעלמ"א, הקימה את "פורום לגישור בגובה העיניים". הפורום התמחה בסכסוכים שבין הורים לילדים ובין בני זוג (בשיתוף עם מכון אדלר). המשרד פעל מספר שנים וחדל מפעילותו לאחר שגולדנברג נאלצה להתפנות לטיפול בבעלה שחלה.
גולדנברג יזמה את פרויקט "גן הפסלים" במכללת ספיר בנגב, כשנתיים לאחר מכן (2009) הקימה במכללה את הספרייה ע"ש ד"ר אמנון גולדנברג.
ב-2010 יזמה את הפקתו של הסרט הדוקומנטרי "גם האמת היא אופציה" להנצחת דמותו ופעילותו של אמנון בעלה.
חיים אישיים
גולדנברג היא אלמנתו של המשפטן ד"ר אמנון גולדנברג, אם לשלושה ילדים. מתגוררת בתל אביב.
התפתחות מערכת השמש
התאוריות באשר להתפתחות מערכת השמש מורכבות ומגוונות ושוזרות תחומי מדע שונים, מאסטרונומיה ופיזיקה ועד לגאולוגיה וגיאופיזיקה. תאוריות רבות פותחו במאות השנים האחרונות באשר לדרך בה נוצרה מערכת השמש, אך התאוריה המודרנית התפתחה רק במאה ה-18. עם תחילת עידן החלל, עזרו התמונות והמבנים של העולמות האחרים לעדן את התובנות שלנו, בעוד ההתקדמות בפיזיקה גרעינית אפשרה לנו הצצה ראשונה אל התהליכים שבבסיס יצירת הכוכבים, והובילה לתאוריות הראשונות על דרך יצירתם ועל הדרך בה נחרבו לבסוף.
ההשערה המקובלת כיום על דרך היווצרות מערכת השמש היא "השערת הערפילית" שהוצעה לראשונה ב-1734 על ידי עמנואל סוודנבורג. ב-1755 הרחיב עמנואל קאנט את התאוריה. תאוריה דומה פותחה במקביל וללא תלות על ידי פייר-סימון לפלס ב-1796. בתקופתם שיערו כי דווקא ערפיליות פלנטריות (כמו ערפילית הטבעת) הן הערפיליות בהן נוצרים כוכבי הלכת, אולם כיום ההשערה הכללית היא שדווקא ערפיליות המכונות ערפיליות יצירה הן מקום הלידה של מערכות שמש. ערפיליות יצירה מוכרות הן ערפילית אוריון וערפילית הנשר.
ערפילית השמש
התפיסה המודרנית באשר להשערת הערפילית גורסת כי מערכת השמש נוצרה לפני כ-4.6 מיליארד שנים מקריסה כבידתית של ענן מולקולרי (אזור קטן בערפילית יצירה). רדיוס הענן הראשוני היה כנראה בגודל מספר שנות אור וממנו נולדו מספר כוכבים. אף על פי שבתחילה האמינו כי תהליך זה התרחש בצורה רגועה - הוכיחו מחקרים עדכניים של מטאוריטים קדומים, בהם נתגלו שרידים של יסודות הנוצרים אך ורק בליבות של כוכבים גדולים מאוד שהתפוצצו - כי הסביבה בה נמצאת השמש היא תוצר של מספר סופרנובות קרובות. ייתכן שגלי ההלם שנוצרו מהתפוצצות סופרנובות אלו הם שהביאו להיווצרות השמש על ידי יצירת אזורים דחוסים מאוד בערפילית הסובבת ועקב כך להתמוטטות פנימה.
שבר העננה ממנו נוצרה השמש היה בעל רדיוס של כ-7,000 עד 20,000 יחידות אסטרונומיות ומסתו עלתה בלא יותר מאחוז בודד על מסת השמש כיום. הרכב הערפילית היה דומה למדי להרכב החומר שנוצר במפץ הגדול: 98% מימן והליום ו-2% בלבד של יסודות כבדים. 2% אלו נוצרו על ידי היתוך גרעיני (נוקליאוסינתזה) בליבות אותם כוכבים אשר גרמו לקריסת הערפילית. כאשר הערפילית קרסה תחת עצמה, שימור התנע הזוויתי גרם לחומר המרכיב אותה להסתובב במהירות הולכת וגדלה, אנרגיית כבידה פוטנציאלית הפכה לאנרגיה קינטית אשר התגלמה בין השאר כחום. במרכז העננה לחץ הגזים, העלייה באנרגיה הקינטית וכן פעולה של שדות מגנטיים גרמו לערפילית להידחס לצורת דיסקה שטוחה. הדיסקה הפרוטופלנטרית הגיעה לרדיוס של כמאתיים יחידות אסטרונומיות ובתוכה החל להיווצר פרוטו כוכב. בשלב זה, הייתה השמש דומה לכוכבים מסוג T בשור - כוכבים צעירים מאוד המוקפים דיסקות אבק בין כוכבי שטרם הגיעו לשלב ההיתוך הגרעיני והפקת האנרגיה שלהם מסתמכת על קריסה כבידתית. לאחר כמאה מיליון שנים הלחץ גובר בליבת הפרוטו כוכב והטמפרטורה במרכזו מגיעה למיליוני מעלות. דבר זה מאפשר לכוכב להגיע לשיווי משקל הידרוסטטי - השלב הסופי בהיווצרות כוכב.
היווצרות כוכבי הלכת
בגלל שימור התנע הזוויתי, מרבית החומר שסובב את הפרוטו כוכב מרוכז בדיסקה שטוחה בה ריכוז החומר גבוה משמעותית לעומת האזורים הניצבים לדיסקה. אף על פי כן, מסת הדיסקה מהווה רק שברי אחוז ממסת הכוכב. באזור זה גרגרי אבק נצמדו זה לזה ובתהליך של סיפוח גדלו והפכו לפלנטיסימלים. בתנועתם סביב השמש, הפלנטיסימלים התנגשו זה בזה, לא אחת התוצאה הייתה התפרקות אולם מספר גופים אשר גדלו מעבר לרדיוס מינימלי של מספר קילומטרים יכלו להמשיך ולגדול. גופים אלו מכונים פרוטו פלנטות.
בשל הכאוס ששרר באותה תקופה, פלנטיסמליים רבים התרסקו לעבר השמש בעוד שאחרים מצאו דרכם לקצוות מערכת השמש, והם ככל הנראה המקור לעננת אורט ולחלק נכבד מן השביטים.
כוכבי הלכת הפנימיים
תחילת ההיתוך הגרעיני בשמש גרם לעלייה משמעותית בטמפרטורה בחלקה הפנימי של מערכת השמש. החומרים הנדיפים כמים ומתאן התנדפו והותירו את הפלנטיסימלים שם עם מעט חומר, רק כ-0.6% ממסת הדיסקה. החומרים שנותרו היו בעלי נקודות התכה גבוהות כסיליקטים ומתכות; חומרים אלו הם המרכיבים העיקריים של כוכבי הלכת הפנימיים. בקצה האזור ממנו התנדפו אותם חומרים, כח המשיכה של מה שעתיד להיות כוכב הלכת צדק לא איפשר לפלנטיסימלים להיווצר והותיר את חגורת האסטרואידים.
כוכבי הלכת החיצוניים
מעבר לקו השלג חומרים כמים ומתאן קפאו והצטברו בכמויות גדולות; הגופים שעתידים להפוך לצדק ולשבתאי אספו את מירב החומר שנותר לאחר היווצרות הפרוטו כוכב והם מכונים הענקים הגזיים. יתרת החומר הפכה לגופים מהם ייווצרו אורנוס ונפטון המכונים ענקי הקרח, משום שככל הנראה במרכזם ליבת קרח (קרח של תרכובות מימן שונות).
כוכבי T-שור מתאפיינים ברוח שמשית חזקה מאוד, במהלך תקופה זו השמש הצעירה הקרינה את שאריות הערפילית הפרוטופלנטרית לחלל הבין-כוכבי ובכך לא איפשרה לפרוטופלנטות להמשיך ולגדול.
היוצרות הירח
לפי תאוריות עדכניות, ה"מכה הגדולה" אשר נרמזה בפסקה הקודמת נוצרה באחת מנקודות לגרנז' היציבות L4 או L5 וסטתה מהן מסיבה כלשהי. תיאה, גוף בעל מסה מסדר הגודל של מאדים, פגע בכדור הארץ בעוצמה אדירה אשר גרמה לנטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ להשתנות וכמות חומר אדירה התנתקה מפני כדור הארץ ויצרה את הירח.
חגורת האסטרואידים
לפי השערת הערפילית, בעת היווצרות מערכת השמש נותר די חומר ליצור כוכב לכת נוסף במסלול שבין מאדים וצדק, אולם צדק כבר היה גורם בעל כובד משקל לא מבוטל ופלנטיסימלים בעלי מסלולי תהודה מסלולית כלפיו לא הצליחו להסתפח זה לזה ולעבור את ה"חסם" שיאפשר להם להפוך לפרוטופלנטות. פעולת כח המשיכה של צדק לא רק מנעה היווצרות של פרוטופלנטה בחגורת האסטרואידים, אלא ניפתה רבים מהם אל שולי מערכת השמש והותירה רק כעשירית ממסת כדור הארץ.
עדויות להתנגשויות הרבות בחגורת האסטרואידים ניתן למצוא בכך שלאסטרואידים רבים ישנם ירחים בדמות אסטרואידים קטנים יותר. ירחים אלו ככל הנראה נוצרו לאחר התנגשויות במהירות קטנה יחסית, כך שאותם ירחים לא הגיעו למהירות המילוט. השפעת הענקים הגזיים, ובמיוחד צדק, ניכרת עד היום במספר הירחים הקטנים המקיפים אותו (שלא לבלבל עם הירחים הגליליאניים). דוגמה בולטת במיוחד ניתן לראות בחגורת האסטרואידים: אזורים מסוימים אשר נמצאים בתהודה מסלולית מלאה עם כוכב הלכת צדק, נוקו לחלוטין מאסטרואידים. אזורים ריקים אלו נקראים רווחי קירקווד.
כוכבי הלכת החיצוניים
הפעולה ההדדית שבין כוכבי הלכת החיצוניים גרמה למסלולם לגדול ולהתרחק מהשמש. אינטראקציות שונות מספקות הסבר גם לנטיית ציר הסיבוב של צדק, שבתאי ונפטון. נטיית ציר הסיבוב של אורנוס נגרמה ככל הנראה מפגיעה עצומה של פלנטיסימל אשר הפנה את ציר הסיבוב שלו כך שיהיה כמעט מקביל למישור המלקה.
שינויי מסלול אלו ככל הנראה גרמו להפצצה הכבדה המאוחרת, במהלכה רבים מהעצמים בחגורת קויפר הופנו אל פנים מערכת השמש או לחלופין הועפו ממנה במהירות רבה. מחקרים עדכניים מראים כי מקור מרבית המים בכדור הארץ הוא שביטים אשר מקורם בחגורת קויפר. כמו כן, גילם של מרבית המכתשים שעל הירח תואם גם הוא לתקופה זו.
עצמי חגורת קויפר
עצמים מחגורת קויפר אשר הגיעו למהירויות גבוהות מאוד נכנסו למסלולים אקסצנטריים, בנטייה גדולה למישור המלקה ובמרחק גדול מהשמש וכך יצרו את עננת אורט. עצמים רבים בחגורת קויפר ובכללם פלוטו הושפעו מכח המשיכה של נפטון וננעלו במסלולים בעלי תהודה מסלולית איתו, כך אפילו שמסלולו של פלוטו חוצה את זה של נפטון, השניים לעולם לא יתנגשו.
ירחים
כיום ישנן שלוש תאוריות עיקריות למקורם של ירחים לכוכבי הלכת:
ייתכן כי הירחים הגליליאניים בצדק והירחים הגדולים של שבתאי, אורנוס ונפטון נוצרו מאותה דיסקה. ירחים אלו גדולים מאוד (מסדר הגודל של הירח של כדור הארץ) ולמסלולם אקסצנטריות קטנה מאוד. כמו כן, ציר ההקפה שלהם כמעט מתלכד עם ציר הסיבוב של כוכב הלכת אותו הם סובבים. הירחים החיצוניים של אותם כוכבי לכת וגם ירחי מאדים בעלי מסלולים אקסצנטריים וציר ההקפה שלהם את כוכב הלכת לעיתים נטוי ב-1800 כך שהם מקיפים את כוכב הלכת בכיוון ההפוך לסיבוב העצמי.
הערות שוליים
Saules sistēmas veidošanās un evolūcija
ויקטור עידה
ויקטור עידה (נולד ב-1934) הוא נגן קאנון, כלי פריטה מסורתי ערבי, ואחד מנגני הקאנון המקצועיים היחידים בישראל.
ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל לאביו, נגן עוד ובונה כלי נגינה, ואמו, עקרת בית, שעלו מבגדאד. כשהיה בן 3 חודשים חזרה המשפחה לעיראק למשך 5 שנים. בדרך חזרה לארץ נפטר האב, ועידה נשלח לבית יתומים.
בגיל 19 החל להופיע כנגן קאנון ובמקביל התפרנס כפועל בניין. עידה הופיע ברחבי העולם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם אנסמבל מזרח מערב. עידה גם בונה קאנונים. עידה הוא אחת הדמויות הידועות בקהילה העיראקית היהודית-מסורתית בישראל.
קריירת משחק
עידה מתגורר בחולון. נשוי לכוכבה ולהם 5 ילדים, וכן נכדים, נינים וצאצאים.
The Harem Tour
The Harem Tour הוא אלבום אוסף שהופץ במהדורה מוגבלת של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. האלבום יצא לאור ב-10 בינואר 2004, בהוצאת עצמית. הוא יצא לאחר צאת אלבום האולפן השמיני של ברייטמן, Harem. הוא הופק על ידי פרנק פיטרסון, שהיה למפיק של שאר אלבומיה של ברייטמן באותה העת.
האלבום הופץ על גבי תקליטורים ונמכר במהלך סיבוב ההופעות, "Harem World Tour", אותו קיימה ברייטמן בין השנים 2004 ל-2005.
רקע והוצאה
The Harem Tour, בדומה ל-Harem עליו הוא נתמך, הופק על ידי פרנק פיטרסון גם כן. האלבום הופץ לראשונה בשנת 2003, ונמכר בזמן סיבוב ההופעות, "Harem World Tour", בלבד. לאחר תום סיבוב ההופעות, אפשרה ברייטמן לרכוש את האלבום דרך אתר האינטרנט הרשמי שלה לטווח זמן מוגבל.
מספר שנים לאחר שהתאפשר לרכוש אותו באינטרנט, הפסיקה ברייטמן לייצר עותקים שלו והשאירה אותו בפורמט של מהדורה מוגבלת ומבוקשת.
מרדכי אביגד
מרדכי (מקסי) אביגד (9 בפברואר 1933 - 13 בדצמבר 2018) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 9 במלחמת ששת הימים ועל חטיבה 14.
ביוגרפיה
אביגד נולד בגרמניה בשם מקס יעקוביץ, לאחר עלייתו לארץ ישראל למד ברחובות ובתל אביב.
ב-1951 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם, מפקד מחלקה וקצין מבצעים בגדוד 79, גדוד חרמ"ש. שימש מדריך בבה"ד 1 ולאחר מכן סגן מפקד ומפקד פלוגה בגדוד 52. הוא למד במכללה לפיקוד ומטה ובסיומם מונה למפקד גדוד 9, גדוד חרמ"ש. במלחמת ששת הימים פיקד על הגדוד שלחם במסגרת חטיבה 7. לאחר המלחמה שירת כקצין אג"ם בחטיבה 45, חטיבת שריון במילואים. בהמשך שירותו הצבאי שימש סגן מפקד חטיבה 217, מפקד חטיבה 875 ובשנים 1971-1972 פיקד על חטיבה 14, חטיבת שריון סדירה שהוצבה בגזרת קו בר-לב. במהלך מלחמת יום הכיפורים שהה באתיופיה בה שירת כנספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון, בסיום המלחמה שב לישראל, מונה לראש מטה אוגדה 162 שהוצבה במערב תעלת סואץ והשתתפה בכיתור הארמייה השלישית של מצרים. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד אוגדה 143 ולאחר מכן מונה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון במערב גרמניה. השתחרר משירות הקבע ב-1981.
דופן עקומה
דופן עקומה הוא אחד מההלכות שנאמרו למשה מסיני, ומשמש להגדרת דיני דופן הסוכה. לפי הלכה זו, יש להכשיר סוכה אף במקרה שבין הדפנות לסכך הכשר מפריד סכך פסול. טעם ההכשר הוא, משום שמחשיבים את הסכך הפסול הצמוד לדופן, כאילו הוא המשכה של אותה הדופן - אלא שנתעקם, ומשכך נמצא שהדופן נמשכת עד הסכך הכשר.
מהות ההלכה
כאמור היתר זה משמש בדיני סוכה, על פי התורה, על מנת שסוכה תהיה כשרה, יש לסכך אותה בסכך כשר בלבד. על מנת שסכך יחשב ככשר, הוא נצרך לעמוד בשלושה תנאים: א. שיהיה עשוי מדבר הצומח, כגון עצים וכדומה. ב. רק כאשר הוא אינו מקבל טומאה (למעט למשל, אם נעשה ממנו כלי) ג. רק כשהוא תלוש מן הקרקע. כל חומר אחר הרי הוא פסול לסיכוך.
אף כאשר סיככו את הסוכה בסכך כשר, אם ישנו רווח בין הדופן לסכך בשיעור של יותר מג' טפחים (עד ג' טפחים הוא כשר מדין לבוד), הסוכה פסולה, מאחר שאין קשר בין הדופן לסכך. אמנם כאשר באותו רווח מונח סכך פסול, הסוכה תהיה כשרה מדין 'דופן עקומה', פירוש הדבר, שבמקרה כזה מתייחסים לסכך הפסול שנמצא בין הסכך הכשר לדופן כאילו הוא המשכה של הדופן, ומשכך נמצא שהדופן סמוכה לסכך הכשר, והסוכה כשרה.
לדוגמה בית שגגו נהרס, אך בצדדיו סמוך לקירות, ישנה תקרה שפסולה לסיכוך, ניתן לסכך באמצע הגג, ומה שבצדדיו יחשב כדופן עקומה, והסוכה תהיה כשרה.
הגבלות לדין
בתלמוד נאמר, שדין זה של דופן עקומה שרואים את הסכך הפסול כאילו הוא המשך הדופן, נאמר רק כאשר שיעור הסכך הפסול הוא עד ארבע אמות, אך מעבר לכך אי אפשר להכשיר על ידי דין דופן עקומה.
יש מי שכתב שדין דופן עקומה נאמר רק במקרה שהדפנות מגיעות בגובהן לסכך הפסול, אך במקרה שאינן מגיעות לסכך, אין להכשיר מדין גוד אסיק - על מנת להגביהן, ומדין דופן עקומה.
להלכה
דין זה של דופן עקומה נפסק להלכה בשולחן ערוך. פולמוס נרחב ישנו באחרונים, האם כאשר מכשירים סוכה שיש בה סכך פסול מדין דופן עקומה, מותר גם לאכול ולישון תחת הסכך הפסול או לא. להלכה נפסק בשולחן ערוך, שההלכה אמנם מכשירה את הסוכה על ידי "דופן עקומה" ביחס למקום שתחת הסכך הכשר, אך אינה מתירה לאכול ולישון תחת הסכך הפסול שנחשב כדופן.
ועידת השולחן העגול
הרקע לקיום הוועידה
הוועידה כונסה לאחר שוועדת וודהד נכשלה ומסקנותיה נדחו על ידי הערבים והיהודים כאחד. סיכומי ועדת וודהד כללו שתי הצעות חלוקה חדשות, המנוגדות להצעת ועדת פיל, שפורסמו ב-9 בנובמבר 1938.
ב-7 בנובמבר 1938 מסרה ממשלת בריטניה שבכוונתה לכנס ועידה ערבית-יהודית, שישתתפו בה גם נציגים ממדינות ערב. כפועל יוצא מכישלון הוועדות הקודמות, הזמינה הממשלה הבריטית להתייעצות סביב "שולחן עגול" נציגים יהודים מן התנועה הציונית ומארץ ישראל ונציגים ערבים פלסטינים וכן נציגים ממדינות ערב הסמוכות. ההתייעצות נקבעה לאפריל 1938, בימים של מתיחות בינלאומית חמורה, לאחר חתימת הסכם מינכן ובאווירה כללית של עמידה על סף מלחמת עולם. הבריטים נזקקו לעולם ערבי שקט וידידותי לאור החשש לפרוץ המלחמה, והיהודים לא נחשבו לכוח ממשי במזרח התיכון מבחינה מדינית או צבאית.
אינטרסים אלו הם שהביאו את הבריטים לשתף את נציגי מדינות ערב בוועידה הדנה על גורלה של ארץ ישראל, על מנת לרתמם בברית עם בריטניה. שיתוף זה היה בעוכרי היישוב היהודי, שכן הכנסת הגורם המדיני העוין לא יכלה לתרום דבר לשלום בין בני העמים בארץ ישראל, וכך פרץ ויכוח מר בקרב נציגי התנועה הציונית בנוגע להשתתפות בוועידה, שכונתה "ועידת מינכן הארץ-ישראלית". בסופו של דבר הוחלט להשתתף בשיחות אלו.
ההכנות לוועידה
ב-17 בינואר 1939 נתכנסו בקהיר נציגי המדינות הערביות שהוזמנו לוועידה (מלבד ירדן) כדי להתייעץ לגבי העמדות הערביות שיוצגו בה. בהתייעצויות נקבע שהמדיניות הערבית תהיה אחידה: אין משא ומתן עם היהודים; הפסקת ההגירה היהודית לארץ ישראל והפסקת קניית הקרקעות היהודית; מדינה עצמאית בעלת רוב ערבי בארץ ישראל, הקשורה עם בריטניה כמו עיראק ומצרים; שיעור האוכלוסייה היהודית בתוך האוכלוסייה הכללית של ארץ ישראל לא יעלה על זה הקיים. לנקודות הללו הוסיף מוחמד מחמוד פאשא, ראש ממשלת מצרים, שלוש נקודות נוספות: ליהודים תישמרנה זכויותיהם האזרחיות; תהיה אוטונומיה לעיריות בעניינים המקומיים; העברית תהיה שפה שנייה באזורים היהודיים. כמו כן, נקבע שלגבי כל הצעה לפתרון שתועלה בוועדה, תכריע המשלחת הפלסטינית.
המשלחת היהודית
בראש המשלחת היהודית עמד הד"ר חיים ויצמן והשתתפו בה דוד בן-גוריון, משה שרתוק (לימים שרת) וכן כ-40 איש נוספים. את המשלחת מטעם הוועד הלאומי הוביל יצחק בן-צבי וכן השתתף בו משה בלוי, נציג אגודת ישראל והיישוב הישן.
המשלחת הערבית
הרכב המשלחת הערבית: ג'מאל אל-חוסייני (ראש המשלחת, רשמית: ממלא מקום "הנשיא" אמין אל-חוסייני, שנשאר בביירות), עווני עבד אל-האדי, מוסא אל-עלמי, ג'ורג' אנטוניוס (מזכיר כללי של כל המשלחות הערביות), חוסיין אל-ח'אלידי, אלפרד רוק, אמין אל-תמימי, ראע'ב נשאשיבי ויעקוב פראג'. מזכיר המשלחת היה פואד סאבא. אל-עלמי השתתף בוועדה שעסקה במכתבי מקמהון ואילו אל-חוסייני ואנטוניוס השתתפו בוועדה למדיניות. ג'מאל אל-חוסייני פעל לגייס תמיכה ערבית בעמדה הפלסטינית. אמין אל-חוסייני, ששהה בגלות בלבנון, התעדכן באופן שוטף על מהלך הדיונים והנחה את חברי המשלחת. בתור יועץ למשלחת הערבית שימש מייקל מקדונל לשעבר "זקן השופטים" הבריטי בארץ ישראל.
בוועידה השתתפו גם נציגי חמש מדינות ערב עצמאיות ועצמאיות-למחצה: מצרים, ערב הסעודית, תימן, עיראק ועבר הירדן. ביניהם היו ראשי ממשלות מצרים, עיראק וסעודיה. השתתפותם של השליטים הערבים הללו הייתה תקדים בעל משמעות חמורה ליהודים, מאחר שבעיית ארץ ישראל הייתה מעתה לא רק בין היהודים לפלסטינים, אלא בין היהודים לעולם הערבי כולו. סוריה ולבנון היו תחת שלטון מנדטורי ולא הוזמנו בשל התנגדות צרפת.
מהלך הוועידה
הוועידה נפתחה ב-7 בפברואר 1939. כבר מראשיתה סירבו נציגי הערבים לשבת לשולחן אחד עם נציגי היישוב היהודי, ולכן כל אחת מהנציגויות קיימה כינוס נפרד של הוועידה עם הבריטים, ובכך הפכו למתווך.
בשעה 10:30 בבוקר נכנסה המשלחת הערבית לארמון סנט-ג'יימס בשער "פריאר'ס קורט". ב"חדר המלכה אן" נערכה השקת כוסיות ולאחר מכן התיישבו המנהיגים הערבים ב"חדר התמונות", שבו תלויים דיוקנותיהם של המלכים והנסיכים של בריטניה. אליהם הצטרפו ראש ממשלת אנגליה, נוויל צ'מברלין, שר החוץ הלורד האליפקס, שר המושבות מלקולם מקדונלד, שני תתי-שרים ומספר פקידים בכירים, שהתיישבו מול המשלחת הערבית. צ'מברלין נשא ברכה קצרה ושני נציגים ערבים השיבו לו. המשלחת הערבית עזבה את הארמון בשער שדרכו נכנסה. בשעה 11:45 שוב נכנסה הפמליה הבריטית אל "חדר התמונות", הפעם אל מול המשלחת הציונית, שנכנסה לארמון דרך "שער הצירים". צ'מברלין נשא את אותה ברכה, שהפעם הופנתה אל "היהודים". ויצמן, בן-צבי וסטפן וייז השיבו לו בשם המשלחת. בתום הישיבה, יצאה גם המשלחת היהודית מהארמון דרך השער שדרכו נכנסה.
נציגי היהודים, בראשות חיים ויצמן, קראו בהסתמך על הצהרת בלפור ועל המנדט הבריטי לאפשר עלייה לארץ ישראל, כזו שתתרום לפתרון בעיית הפליטים היהודים באירופה. כמו כן פנו לאנגלים בבקשה לא לעזוב את היהודים "בשעה השחורה ביותר בתולדות עם ישראל", והדגיש כי "פיוס שונאים על חשבון הזנחתם של ידידים לא יצעיד קדימה את ענייניה של בריטניה". ניתן לסכם את תביעות נציגי היהודים בסעיפים הבאים:
נציגי הערבים דחו את השימוש בהצהרת בלפור והציבו כדרישה את ההבטחה המרכזית שקיבלו במסגרת מכתבי חוסיין-מקמהון בשנים 1915–1916 - עצמאות לערביי ארץ ישראל. כמו כן דרשו הנציגים את הפסקת העלייה וקניית הקרקעות על ידי היהודים. כל זאת דרשו תמורת ברית עם בריטניה והתחייבות לשמור על זכויות המיעוט היהודי בארץ ישראל. על מנת לברר את העניין, פרסמו הבריטים את מכתבי חוסיין-מקמהון באופן רשמי לראשונה, ואז התברר כי הם כתובים בלשון מעורפלת ולא ניתן להבין את הנטען על ידי הערבים באופן חד משמעי, ובריטניה טענה שלא היו דברים מעולם וארץ ישראל לא נכללה בהבטחות אלו.
ב-15 בפברואר 1939 העלה מלקולם מקדונלד הצעה, שהתבססה על רעיון שהעלה הרברט סמואל ב-1937, לאפשר עלייה של יהודים לארץ ישראל, עד שאחוזם באוכלוסייה יגיע ל-40%. המשך עלייה מעבר לאחוז זה יצריך הסכמה של הערבים. בן-גוריון התנגד להצעה זו ושלל אותה באופן חד משמעי.
כינוסי הוועידה הנפרדים לא קידמו את המשא ומתן וב-23 בפברואר 1939 נערכה פגישה לא רשמית בין שני הצדדים. בפגישה זו התברר שהממשלה הבריטית נוטה לכיוון העמדות של נציגי הערבים, ומלקולם מקדונלד הכריז על שתי פעולות שלראייתו יש לנקוט:
פרישת נציגי היהודים (התעקשות הערבים נגד העלייה)
נציגי הערבים התעקשו שאין קשר בין המדינה הערבית לבין היהודים החיים בארץ ישראל, וכי הם מוכנים להכיר ביהודים שכבר נמצאים בארץ כמיעוט יהודי, אולם בשום פנים ואופן לא אישרו את המשך העלייה. נציגי היהודים התאכזבו קשות מביטול העלייה לחלוטין ודרשו שהמדינה שתוקם לא תושתת על השתלטות של עם אחד על משנהו. הצעותיה של ממשלת בריטניה הביאו את המשלחת היהודית להחליט שאין טעם בהמשך ההשתתפות בוועידה וב-27 בפברואר 1939 מסרו הכרזה המשתלחת בהתכחשותם של הבריטים מהתחייבויותיהם.
ב-15 במרץ הגישה ממשלת בריטניה את תוכניתה לשתי המשלחות. ויצמן לא נכח בישיבה הזו וגם בן-גוריון סירב להופיע בה. הם לא נכחו בישיבת הנעילה של הוועידה, לאחר שהתברר כי לאור הצעות ממשלת בריטניה, תגרע נוכחותם במקום מכבודם. למחרת נפרד ויצמן מהמשלחת היהודית ואמר: "כל מה שהתרחש כאן היה רק אפיזודה חולפת, עוד תהפוכה בשורת התהפוכות שידע עמנו. היו להם תקוות גדולות, והן נופצו בחלקן. הם ישובו ויבנו אותן מחדש. אלפי שנים המתינו: יבוססו בדרכם עוד חמש שנים". ב-17 במרץ שלח ויצמן מכתב קצר למלקולם מקדונלד, בו כתב: "המשלחת היהודית, לאחר ששקלה בעיון רב ההצעות שהוגשו לה על ידי ממשלת הוד מלכותו ב-15 במרץ 1939, מצטערת, שאין היא מוכשרת לקבלן כבסיס להסכם, ולכן החליטה להתפרק".
תוכנית ועידת השולחן העגול ופרסום הספר הלבן של מקדונלד
בלונדון נמשכו הדיונים גם לאחר עזיבת המשלחת היהודית, ולאחר שהבינה שאין ביכולתה לפשר בין שני הצדדים הניצים, הציגה את תוכניתה בפני שתי המשלחות ב-16 במרץ 1939. התוכנית דיברה בקווים כלליים על הקמת מדינה דו לאומית לאחר עשר שנות מעבר, כתלות בהצלחת השיתוף בין הערבים לבין היהודים במועצת הנהלה שתקום בזמן מדינת המעבר. המדינה החדשה תידרש לכרות ברית עם בריטניה, ותהיה ערבה למיעוטים דוגמת המיעוט היהודי. כמו כן העלייה היהודית הוגבלה ל-75,000 איש במהלך חמש השנים הקרובות וקניית הקרקעות תוגבל ותיאסר באזורים רבים משטחי ארץ ישראל.
התוכנית אכן גובשה במרץ, אך פורסמה רק ב-17 במאי 1939 באופן רשמי, בשל המשברים באירופה. היא פורסמה כ"ספר הלבן השלישי" שכונה בפי היהודים "הספר השחור" או "ספר המעל".
התגובות לתוכנית שהוצעה
מסקנות הוועידה הגיעו לארץ עוד טרם הצגת התוכנית, והביאו את הערבים לפרוץ בהפגנות שמחה ובפעולות איבה כנגד היהודים, בחיפה ובירושלים. היישוב הערבי היה נכון לקבל את התוכנית תחת שלושת התנאים הבאים:
ביישוב היהודי לעומת זאת, התגובות היו הפוכות. האצ"ל פתח לאחר מחצית השנה של הבלגה, בשורה של מעשי רצח: עוברי אורח ערבים בתל אביב, פצצה בשוק חיפה ועוד. הוועד הלאומי קרא לכינוס שליחים מכל פינות היישוב, ואלו התריעו בקול קורא על כונתה של בריטניה לחסל את מדיניות הבית הלאומי. למעשה השותפות שבין המנדט הבריטי ליישוב היהודי בארץ ישראל הגיעה לקיצה והחלה תקופת המאבק והמרי.
מסקנות הוועידה
מסיבות אלו הגיעו הבריטים למסקנה שלא יוכלו למצוא פתרון לסכסוך מתמשך זה בשל חוסר יוזמה ורצון הנובע משני צידי המפה, ויש לקרוא להקמת מדינה דו-לאומית.
מסקנות אלו מופיעות כאמור בספר הלבן.
קלאו אפור הודי
קלאו אפור הודי (שם מדעי: Ocyceros birostris) הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור במשפחת הקלאוניים, שמצוי בתת-היבשת ההודית. כל נוצותיו אפורות, אך בטנו בהירה משאר הגוף. המקור אפור כהה, וממנו מזדקר מבנה מיוחד, "קסדה", שמצביעה כלפי מעלה. זהו אחד ממיני הקלאויים היחידים שמצוי בערים גדולות, שם ניתן לראות אותו על עצים גדולים בשדרות.
מין זה בינוני בגודלו ביחס לשאר מיני הקלאויים; אורכו כ-61 ס"מ. הכנפיים, הגב והגרון אפורים, והבטן והחזה בהירים מהם. יש מעין גבת עין שבה הניצוי בהיר יותר. האזור מסביב לאוזניים כהה. נוצות התעופה חומות כהות, ובעלות קצוות לבנים. קצה נוצות הזנב לבן, ומעליו יש כתם שחור. העיניים, המכוסות בריסים, אדומות. הקסדה של הזכר גדולה מעט מזו של הנקבה, והלסת התחתונה שלו צהבהבה (לעומת הנקבות, אצלן כל המקור בעל גוון צהבהב). העור מסביב לעין שחור תמיד אצל זכרים, ולעיתים ורוד אצל נקבות.
הקלאו האפור ההודי מצוי במישורים, ברום של עד 2,000 מ' מעל גובה פני הים. תפוצתו מתפרשת על פני רוב הודו, מהמדרונות הדרומיים של הרי ההימלאיה, ובין דלתת הגנגס במזרח לבין נהר האינדוס במערב. במהלך העונה היבשה, הקלאויים עשויים לנדוד.
התנהגות
קריאתו של הקלאו האפור צווחנית, ומזכירה את זו של הדיה המצויה. המעוף כבד, ובמהלכו הקלאו דואה וחובט בכנפיו לסירוגין. זהו מין חברותי, והפרטים בו מתקבצים לעיתים קרובות בזוגות או בקבוצות קטנות של 5-6 פרטים, אם כי עשויות להיות קבוצות של כ-30 פרטים על עצי פרי. הקלאויים אינם עופות נודדים, אך הם עשויים לעבור מפעם לפעם למקומות בהם יש זמינות גדולה יותר של מזון.
עונת הרבייה נמשכת בין אפריל ליוני, אם כי החיזור מתחיל כ-3 חודשים לפניה; הוא כולל, בין השאר, מציאת מקום קינון, "התאבקות-מקור", האכלה הדדית ודחיפת זנבו של בן הזוג). הקלאו מקנן בחללים בעצים גבוהים, ואם החלל אינו גדול מספיק, הוא עשוי להיות מורחב על ידי בני הזוג. ככל שאר מיני הקלאויים, הנקבה נכנסת לקן וחוסמת את הכניסה אליו באמצעות לשלשת או בוץ שהזכר מביא, וכך משאירה רק חרך קטן שדרכו הזכר יכול להעביר לה מזון. בתוך הקן, הנקבה משירה את נוצותיה, ודוגרת על הביצים; גודל התטולה משתנה, ועשוי לכלול 1-5 ביצים. במהלך גידול הנוצות מחדש, הגוזלים גדלים, ולאחר סיום התהליך, הקן נפרץ בידי הנקבה והגוזלים.
קרלינג
קרלינג (Curling) הוא ענף ספורט קבוצתי המשלב טכניקה ואסטרטגיה. במשחק, אשר נערך על משטח קרח, מתחרות זו בזו שתי קבוצות בנות ארבעה שחקנים כל אחת, ומנסות למקם אבנים סמוך ככל האפשר למרכז ה"בית" של הקבוצה השנייה. המשחק פופולרי בעיקר בקנדה, בשווייץ, בצרפת ובסקוטלנד, ומהווה חלק ממשחקי החורף האולימפיים מאז 1998.
היסטוריה
הראיה המוקדמת ביותר למשחק קרלינג היא אבן משנת 1511 מסקוטלנד. אבן זו נשאה את הכתובת "St. Js B Stirling", ונקראת, לכן, גם "אבן סטירלינג". מועדון הקרלינג הראשון הוקם בשנת 1716 בקילסית. בשנת 1838 הוקם "איגוד הקרלינג הקלדוני", לשם פיקוח על התפתחות המשחק והנהגת חוקים אחידים.
בשנת 1959 נערכה בפאלקירק ובאדינבורו אליפות העולם הראשונה לגברים, שנקראה אז (ועד 1968) "הגביע הסקוטי". זכתה בה נציגת ססקצ'ואן הקנדית. בשנת 1966 הוקמה בוונקובר התאחדות הקרלינג הבינלאומית (ICF), אשר שנתה את שמה ל"התאחדות הקרלינג העולמית" (WCF) בשנת 1991.
בשנת 1975 נערכו לראשונה אליפויות אירופה לגברים ולנשים. ארבע שנים מאוחר יותר נפתחו אליפויות העולם לנשים.
בשנים 1924, 1932, 1988 ו־1992 שוחקו תחרויות־ניסיון בקרלינג, והחל מאולימפיאדת נאגנו הקרלינג הוא ענף אולימפי לכל דבר ועניין.
מגרש
קרלינג משוחק על גבי משטח קרח מיוחד. כדי לגרום לאבנים להחליק טוב יותר, מכוסה המשטח מדי פעם בטיפות מים זעירות. אורך המגרש הוא 138 רגל (42.07 מטרים לערך), ורוחבו 14 רגל (כ־4.28 מטרים).
בקצה המגרש מצויר מבנה הקרוי "בית" (House), ומורכב מעיגול לבן ("כפתור", Button) המוקף בשלוש טבעות. רדיוס הכפתור הוא 15 סנטימטרים. רדיוס הטבעת הראשונה הוא שתי רגליים (61 סנטימטרים), והטבעות השנייה והשלישית מתרחבות בקצב דומה, ולהן מחוגים באורך ארבע ושש רגליים בהתאמה (122 ו־183 סנטימטרים). מרכז הכפתור נקרא Tee.
אבנים
אבני הקרלינג מעוגלות ומיוצרות מגושי גרניט. גובהן לפחות 4.5 אינץ' (11.43 ס"מ), משקלן כ-42 פאונד (כ-19 ק"ג), והיקפן לכל היותר 36 אינץ' (91.44 ס"מ, כך שקוטרן המרבי הוא כ-29.1 ס"מ). בצדן התחתון הן משויפות כך שיוכלו להסתובב סביב עצמן, ובצדן העליון מחוברת אליהן ידית.
מהלך המשחק
במשחק קרלינג מתמודדות זו מול זו שתי קבוצות אשר בכל אחת מהן ארבעה שחקנים. שחקנים אלו נקראים לפי סדר ההטלות שלהם: ראשון, שני, שלישי ורביעי. בטורנירים החשובים הן מתחרות בעשרה סיבובים (Ends), ובתחרויות אחרות - בשמונה. קבוצה יכולה לפרוש ממשחק אם אינה מאמינה עוד שביכולתה לנצח בו, ובלבד שהסתיימו שישה סיבובים לפחות.
כל סיבוב מחולק לשש־עשרה הטלות (Shots), שמונה לכל קבוצה. כל שחקן מטיל בסך הכול שתי אבנים (Stones); זכות ההטלה עוברת לסירוגין בין הקבוצות. את הסיבוב יפתח ה"ראשון" של קבוצה א', ואחריו יטיל המקביל לו בקבוצה ב'. אחריו שוב הראשון של א', ושוב הראשון של ב'. אחר־כך יטיל השני של א', ואז השני של ב', וכן הלאה.
"הטלה" היא כינוי לפעולה הבאה: השחקן המטיל אוחז בידו אבן קרלינג - אבן גרניט מעוגלת בעלת ידית - יוצא מנקודת הפתיחה שלו, הנקראת "Hack", ומחליק לאטו על הקרח. בשלב מסוים הוא משחרר את האבן, שמתחילה לנוע לעבר הבית. בשלב זה נכנסים לפעולה שני חברים אחרים מקבוצתו, האוחזים בידיהם מטאטאי־קרח. שני אלה מחליקים את הקרח שלפני האבן הנעה, ומתיכים בכך את הקרח בנתיב התנועה של האבן. פעולה זו מונעת האטה במהירות האבן שנותנת תנועה למרחק ארוך יותר, וכן את הסטת מסלולה.
אם אבן פוגעת בגוף זר (למשל, מטאטא), לא מגיעה ל"קו המשחק" (Hog Line) או עוברת מעבר ל"קו האחורי" (Back Line) היא נפסלת ומוצאת מהמשחק. בשתי ההטלות הראשונות של כל קבוצה, אין להסיט ממקומן אבנים הנמצאות ב"אזור השמירה החופשית" (Free Guard Zone); אם פגעה אבן כלשהי באבן כזאת, היא תוצא מהמשחק, והאבן הנפגעת תושב למיקומה המקורי. בכל מצב אחר, אבן הנדחפת על ידי אבן אחרת אל מחוץ לגבולות המשטח מוצאת מהמשחק.
בכל סיבוב זוכה רק קבוצה אחת בנקודות. זוהי הקבוצה שלה האבן הקרובה ביותר למרכז הבית (Tee; ראו מגרש). קבוצה זו זוכה בנקודה אחת לכל אבן הקרובה יותר למרכז מאשר האבן הקרובה ביותר למרכז של הקבוצה היריבה (בעת חישוב הנקודות מתייחסים רק לאבנים הנמצאות בתוך הבית). למשל, אם לקבוצה א' שלוש אבנים בבית, ומרחקיהן ממרכזו הם 20, 50 ו־100 סנטימטרים, ולקבוצה ב' אבן אחת בבית, ומרחקה ממרכזו 90 סנטימטרים, תזכה קבוצה א' בשתי נקודות.
בסיום כל הסיבובים מנצחת הקבוצה שזכתה במרב הנקודות. במצב של תיקו, יתנהל סיבוב נוסף להכרעה.
בשל המשקל הרב שניתן לאסטרטגיית המשחק, נקרא הקרלינג לעיתים גם "שחמט על הקרח".
ספורט הקרלינג בישראל
ספורט הקרלינג בישראל מאוגד תחת התאחדות הקרלינג הישראלית אשר שמה לה למטרה את קידום ספורט הקרלינג בישראל לכל שכבות האוכלוסייה ילדים ונוער, נשים וגברים, נכים וקשישים ומשוחק כקרלינג קרח, קרלינג שטיחים, קרלינג גלגלים וקרלינג שדה. קיימים כיום 8 מועדונים בישראל.
אסיא (כתב עת)
מקור השם
"אסיא" - שם הביטאון - משמעותו "רופא" ו"רפואה" בשפה הארמית. בראש כתב העת, בסמוך לשמו, מצוינות שלש מילים מספרות המדרש: "אסיא - אסי חיגרתך" כלומר, "אדוני הרופא, הקדם ורפא את עצמך", כשהכוונה לא רק לריפוי מום פיזי אלא גם לריפוי פגם אתי-מוסרי.
תחילת הדרך
הגיליון הראשון של כתב העת "אסיא" יצא לאור בשלהי שנת תש"ל (1970). מטרת כתב העת, כפי שהוגדרה בהקדמה לגיליון זה, היא "להביא לידיעת המעוניינים והנוגעים בדבר את הבעיות [הרפואיות הלכתיות], הפתרונות והלכי המחשבה של רבנים ורופאים שעסקו בבעיות אלו. הכוונה היא להביא נושאים אקטואליים וחדישים שנידונו לאחרונה, ואשר נכתבו במקורות מפוזרים ובלתי ספציפיים לרפואה והלכה".
הגיליון הראשון יצא לאור תחת השם "פרסומים בענייני הלכה ורפואה", וכלל אחד עשר תקצירים, ללא מאמרים מקוריים. הגיליון השני שיצא לאור בשבט תשל"א (1971) היה למעשה הגיליון הראשון שנשא את השם "אסיא". גיליון זה הופיע במתכונת הגליונות הנוכחיים, הכוללת מאמרים מקוריים, תקצירים וציונים ביבליוגרפיים למקורות נוספים בנושאים הקשורים לאתיקה רפואית יהודית.
המאמרים שפורסמו במרוצת השנים בכתב העת "אסיא", מאוגדים ונדפסים שוב בספרי "אסיא", היוצאים מדי פעם. משנת 2020 כתב העת הפך לשפיט.
המאמרים המתפרסמים בכתב העת
גליונות אסיא, מכילים כבר למעלה מאלף מאמרים מקצועיים וביבליוגרפיות. מאמרים אלה עוסקים במגוון נושאים. ביניהם: היבטים מדעיים, משפטיים, מוסריים והלכתיים של שיבוט אנושי; קביעת זמן המוות והשתלות איברים; גילוי האמת לחולה המסוכן; היבטים רפואיים והלכתיים של מחלת האיידס; פסיכיאטריה והלכה; סחר באיברים; הפסקת טיפול רפואי והמתת חסד; ייעוץ ראשוני לצעיר בעל דחפים הומוסקסואליים; עישון ותוחלת חיים; כפיית טיפול רפואי; רפואה בשבת; אם פונדקאית; דילמות אתיות של אחיות בבתי החולים; וכמובן עקרונות והלכות מעשיות הקשורות בחובה להציל חיי אדם.
אחד המפתחות הביבליוגרפים החשובים הרואים אור בחוברות אסיא הוא המפתח התמציתי המוער של הרב מאיר וונדר. כמעט בכל גיליון אסיא מופיע המפתח המוער המכסה שנה שלמה בספרות ההלכה והרפואה, החל משנת תשמ"א (1981). הביבליוגרפיה מחולקת לפי נושאים עם תמצית מקוצרת של הנדון במאמר. לכל ביבליוגרפיה חד שנתית מוערת כזו מצורפים מפתח נושאים ומפתח מחברים מפורט.
אתנאסיוס הקדוש מאתוס
אתנאסיוס הקדוש מאתוס (ביוונית: Άγιος Αθανάσιος Αθωνίτης, בערך 920 - 5 ביולי 1000) המכונה גם "אתנאסיוס מטרביזונד" (כיום טרבזון בצפון טורקיה) היה נזיר ביזנטי אשר ייסד את הקהילה הנזירית בהר אתוס.
אתנאסיוס הקדוש נולד בטרבזון ולמד בקונסטנטינופול שם זכה לשם "אברהם". הוא נודע כמטיף קנאי ורכש השפעה על הקיסר ניקופורוס השני עוד בטרם עלה לשלטון. כשניקופורוס היה לקיסר, שינה אברהם את שמו לאתנאסיוס והצטרף לנזירים בהר קימינס שבביתיניה. בשנת 958 הגיע אתנאסיוס להר אתוס והשתתף בהגנתן של הסקיתות ומקומות הפרישה האחרים בפני הסרצנים. עוד החל אתנאסיוס בארגון הסקיתות לקהילה אחת שהפכה עם הזמן למנזר מייסטי לאורה, אותו הקים בסיוע כספי של ניקופורוס השני. המנזר אשר הוקדש בשנת 963 ממשיך ופועל גם כיום, והוא המנזר הפעיל העתיק ביותר בהר אתוס. עם זאת הקמת המנזר נחשבה לצעד מהפכני ולוותה במחלוקת בין תומכיו של אתנאסיוס לבין גורמים שמרניים אשר סברו כי שינוי זה יפגע באורחות החיים במקום. עם מות ניקופורוס השני, פטרונו של אתנאסיוס, הוא נמלט לקפריסין ונותר שם עד שהקיסר יוחנן הראשון צימיסקס עלה לשלטון וחידש את חסותו על הר אתוס. בשנת 972 אף פרסם יוחנן הראשון צו חתום בבולה שקבע כי הר אתוס הוא מדינה נזירית אוטונומית. בעקבות חזון שפקד את אתנאסיוס הוא חזר מיד להר אתוס, היה לאב המנזר ואימץ לו טיפיקון קוינוביוני.
אתנאסיוס הקדוש מת בשנת 1000 לערך כאשר בול עץ שנשר מכיפת הכנסייה צנח ופגע בו. הוא הוכר כקדוש ויום חגו הוא ה-5 ביולי.
Life Starts Now
Life Starts Now (מאנגלית: החיים מתחילים עכשיו) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק הקנדית ת'רי דייז גרייס.
הקלטת האלבום
ההקלטות לאלבום התחילו בינואר 2009, בוונקובר שבקנדה, והושלמו בחודש מרץ של אותה השנה. לאחר סיום ההקלטות, הלהקה הודיעה באופן רשמי שהאלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2009.
הצלחה מסחרית
זמן קצר לאחר השקתו, הגיע האלבום למקום השלישי במצעד Billaboard 200. בנוסף, האלבום הגיע למקום השני במצעד Billboard Top Rock, והסינגל "Break" הגיע למקום הראשון במצעד Billboard Rock Songs.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ת'רי דייז גרייס.
גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון)
גלריית הדיוקנאות הלאומית (באנגלית: National Portrait Gallery) היא מוזיאון המצוי ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה.
היסטוריה
הגלריה הוקמה בשנת 1856 במטרה להציג דיוקנאות של דמויות היסטוריות ובעלות חשיבות בהיסטוריה של האומה הבריטית. הגלריה מציגה דיוקנאות, קריקטורות, תצלומים, רישומים ופסלים.
בגלריה מוצגים, בין היתר, הדיוקנאות העצמיים של ויליאם הוגארת ושל סר ג'ושוע ריינולדס, וכן דיוקנו של המלך אדוארד השישי, ציורו של פטריק ברנוול ברונטה של אחיותיו - שרלוט אמילי ואן, פסלם של המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט הלבושים בסגנון ימי הביניים, ועוד.
הגלריה עברה לאתרה הנוכחי בשנת 1896. לבניין נוספו שני אגפים - האחד בשנת 1933 והשני בשנת 2000. במלחמת העולם השנייה ניזוק המבנה במהלך הבליץ. בסוף 2022 פורסם שהגלריה רכשה קיוסק, שמתחתיו חלל ספרייה ציבורית ישנה, במטרה להופכו לחלל תצוגה.
פרס הפורטרט של BP (אנג')
פרס הפורטרט של BP הוא תחרות דיוקנאות שנתית המתקיימת בגלריה בלונדון, אנגליה. זהו פרס המשך של פרס הפורטרט של ג'ון פלייר. זהו פרס הדיוקנאות החשוב ביותר בעולם,   והוא נחשב לאחת התחרויות היוקרתיות ביותר באמנות עכשווית. . ב-2015 זכה בפרס האמן הישראלי מתן בן כנען.
מקון
מקון (בצרפתית: Mâcon), הידועה גם בשם מאסקון (בצרפתית: Mascon), היא עיר בחבל בורגון-פראנש-קונטה, צרפת. העיר מוכרת בשל היין הייחודי שלה, מקונייס.
גאוגרפיה
העיר נמצאת כ-113 ק"מ מבירת החבל בורגון-פראנש-קונטה, דיז'ון, וכ-339 ק"מ מבירת צרפת, פריז. בנוסף, העיר נמצאת ליד הנהר סון.
המיסיונים הישועיים של הגוארני
במהלך המאות ה-17 וה-18 הקימו הישועים כ-30 מיסיונים ורדוקסיונים באזור הנהרות אורוגוואי ופרנה, שנועדו לבני הגוארני ועמים נוספים שהתגוררו באזור. רוב שרידי המיסיונים מצויים כיום בשטחה של ארגנטינה (מרביתם בפרובינציית מיסיונס הקרויה על שמם ומקצתם בקוריינטס), והיתר בברזיל ובפרגוואי. ב-1983 ו-1984 הכריז אונסק"ו על חמישה מהם כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
המיסיונרים הגיעו ליבשת אמריקה בהזמנת הספרדים בראשית המאה ה-17, במטרה לסייע בהמרת דתם של הילידים, והיו ביניהם ישועים, פרנציסקנים ודומיניקנים. הישועים התמקדו בשני אזורים עיקריים: צ'יקיטוס שבמזרח בוליביה של ימינו, והאזור הכולל את דרום ברזיל, צפון-מזרח ארגנטינה ומזרח פרגוואי של ימינו. באזורים אלה הקימו המיסיונרים רדוקסיונים - יישובים שבהם רוכזו הילידים, והתקיימה פעילות המיסיון. מלבד לימודי התרבות הספרדית ועקרונות הנצרות, סיפקו הרדוקסיונים רווחה כלכלית וכן הגנה מפני סוחרי העבדים הספרדים והפורטוגלים.
ב-1750 נחתם חוזה מדריד ששינה את הגבולות באזור, ונהר האורוגוואי נקבע כגבול בין האימפריה הפורטוגזית לבין האימפריה הספרדית. ממזרח לנהר, עתה בשטחה של ברזיל, נותרו שבעה רדוקסיונים ישועיים באזור המכונה מיסיונס אוריינטאלס ("המיסיונים המזרחיים"). ב-1756 התקוממו תושבי הרדוקסיונים נגד הסיפוח לברזיל, ופרצה מלחמת הגוארני. כוח משותף לספרד ולפורטוגל נשלח לאזור והביס את התושבים המקומיים. בשיאם, התגוררו ב-30 הרדוקסיונים כ-84 אלף תושבים. בגדול שבהם, סאו מיגל דאס מיסואס התגוררו כ-6,600 תושבים.
ב-1759 הורתה ממשלת פורטוגל, בהשראתו של שר הממלכה סבשטיאאו דה מלו, על סגירתם של כל המיסיונים הישועיים שבשטח ברזיל. באותה העת חלק ניכר ממיסיונס היה חלק מברזיל, וגם מיסיונים אלה נסגרו. ב-1767 גורשו הישועים גם מהטריטוריות הספרדיות. רבים מבני הגוארני ששהו ברדוקסיונים היו לעבדים העובדים במטעים. הרדוקסיונים עצמם ננטשו מיושביהם, מבניהם התפוררו וצמחייה כיסתה אותם. במהלך המאה ה-20 הוחל בשיקומם ובשחזורם של כמה מהם.
גן יבנה
גַּן-יַבְנֶה היא מועצה מקומית במחוז המרכז שבישראל, השוכנת מזרחית לאשדוד. נוסדה כמושבה בשנת 1931 על אדמות שנרכשו על ידי אנשי חברת "אחוזה א' ניו-יורק". הוחלט לקרוא לה כך בשל קרבתה לעיר ההיסטורית יבנה, אף על פי שהיישוב אינו גובל בה כלל. בעבר, כ-80% משטחיה היו מכוסים בפרדסים ומטעים. בשנת 1950 הוכרזה כמועצה מקומית.
היסטוריה
גן-יבנה הוקמה על אדמות המרעה של הכפר ברקה שנרכשו על ידי "אחוזה א' ניו-יורק", שהייתה חברה שהוקמה על ידי משפחות יהודיות מרוסיה, פולין ומרכז אירופה שהיגרו אל ארצות הברית. יהודים אלה עסקו בעיקר בתחומי הבנקאות והמסחר ועם קריסת וול סטריט ב-1929, חיפשו אפיק חלופי להשקעת כספיהם. שאיפה זו השתלבה בכמיהתם של יהודים אלה לארץ ישראל ובאותה שנה הם החליטו לרכוש בה קרקעות מתוך מחשבה לעלות בהמשך לארץ ולהתיישב בה. עוד קודם לכן, בראשית שנות העשרים, רכשה החברה את אדמות רעננה (על שמה רחוב אחוזה, הרחוב הראשי של רעננה) וכאשר רצו לרכוש אדמות נוספות והדבר לא התאפשר ברעננה, הוחלט על רכישת אדמות הכפר ברקה, שהיו זמינות והמרחק מהן לתל אביב היה קצר יחסית.
עם סיום תהליך הרכישה, הגיעו ב-1931 שמונה משפחות. מועד זה נחשב כשנת ייסודה של גן-יבנה, אם כי חלק רואים בשנת 1929, עת החלו עבודות המדידה של השטח, כשנת ייסוד היישוב. מאחר שאנשי אחוזה א' היו עירוניים ללא כל ידע בחקלאות, הם צירפו אליהם את חברי "גרעין תל-חי קרים", גרעין של אנשים בעלי רקע חלוצי-סוציאליסטי, מייסודו של יוסף טרומפלדור.
בגן-יבנה הוקמו צרכנייה, מערכת לאספקת מזון למשק החי, מחלבה שממנה נשלחה תוצרת החלב של היישוב לתנובה, מחסן ביצים ומערך לשיווק התוצרת החקלאית. במושבה נחפרה באר לאספקת המים, ובעת עבודות החפירה נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שיוחסו לעיר יבנה - ומכאן שם המושבה גן-יבנה (על אף שגבולות המושבה, ולימים היישוב, אינם גובלים בעיר יבנה כלל).
בשנת 1935 הוקם בסמוך לגן-יבנה המושב ביצרון על ידי חברי גרעין תל-חי שביקשו להקים יישוב עצמאי. במקביל הוקמו יישובים נוספים כאשכול אזורי שהיה חלק מהתפיסה הביטחונית, כמו "תפארת ישראל", "רמת השניים", "שכונת השוטרים" ו"גבעה 11", שלימים סופחו לגן-יבנה וכיום מהווים חלק משטח השיפוט שלה. כדי למלא את החלל שנוצר עם עזיבתם של חברי גרעין תל-חי, הגיעו בשנת 1935 חברי גרעין מיוצאי גרמניה.
היישובים הערביים השכנים היו סוכריר – ממערב, ברקה – מדרום, ויסור – ממזרח. במעגל הרחוק יותר שכנו איסדוד – בדרום-מערב, בתני – מדרום, בית דראס – מדרום-מזרח, בשית – מצפון וקטרה – מצפון. מכל אלה, עם תושבי ברקה ויסור היו לתושבי גן-יבנה יחסים טובים יחסית. עם זאת, תושבי איסדוד וסוכריר היו קיצוניים יותר ומהם יצאו עיקר הפורעים שפעלו באזור.
הענפים העיקריים בגן-יבנה היו הפרדסנות שתוצרתה שווקה דרך נמל חיפה אל מעבר לים. המשפחות טיפחו משקי עזר, בהם גודלו עופות, לאספקת ביצים ובשר ובהמשך עיזים ופרות לאספקת החלב. בחצרות הבתים גדלו עצי פרי וגני ירק שתוצרתם שימשה לתצרוכת ביתית. עודפי הייצור הוחלפו בין השכנים וכן נמסרו לצרכנייה לקיזוז הצריכה הביתית. תושבי גן-יבנה התפרנסו גם מעבודות עונתיות בחקלאות ובבניין וכן בעבודות שירותים במחנות הצבא הבריטי הסמוכים.
באותה תקופה הייתה גן-יבנה יישוב מבודד, ללא חיבור לרשת החשמל וללא כביש מסודר שהגיע אליה. רק ב-1938 נסלל אליה הכביש שחיבר אותה עם גדרה. עבודות הסלילה בוצעו על חשבונם של תושבי המקום ללא סיוע ממוסדות היישוב או הממשלה. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט השתלבה גן-יבנה בהגנה המרחבית באזור.
במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות מצאה גן-יבנה את עצמה בקו החזית מול הכוח המצרי שהתקדם מעזה לכיוון תל אביב ושנעצר בגשר עד הלום הסמוך. בראשית יוני 1948 פונו האמהות והילדים מהישוב והגברים ושאר הנשים נשארו להגן על היישוב יחד עם כוחות עזר שנשלחו לתגבור. גן-יבנה נותרה כמוצב קדמי ועקב כך נהרסו המשקים והשדות הפכו לשדות בור. בזמן ההפוגות במלחמה שבו לגן-יבנה משפחות ספורות שבסופו של דבר פונו שוב לראשון לציון. עם תום הקרבות שבו תושבי גן-יבנה למושבתם ושיקומה הצריך עבודה רבה, שכן עמדות קשר ותעלות נחפרו בחצרות הבתים. במבצע יואב הורחק הצבא המצרי מהמושבה, ובאמצע נובמבר 1948 חגגו במושבה את הסרת המצור. במהלך המסיבה הבטיח נציג חברת אחוזה שהחברה תפעל לשיקום המושבה.
לאחר קום המדינה
לאחר מלחמת העצמאות מנתה גן-יבנה כ-400 נפש. בשנת 1950 הוענק לה מעמד של מועצה מקומית. בשנות החמישים נקלטו בה עולים מתימן שעלו במבצע על כנפי נשרים. בשנות החמישים נקלטו במושבה עולים מתימן, צפון אפריקה וכורדיסטן וכן מעט עולים מבולגריה. בסוף שנות החמישים ובשנות השישים נבנו בגן-יבנה שיכונים רבים.
אולם משנת 1957 הפסיקו להגיע למושבה עולים חדשים והמושבה קפאה על שמריה. בשנת 1963 טענו ראשי המושבה כי מצבה מתדרדר. הם צוטטו כאומרים: "רוב הוותיקים נטשו את המקום ונותרו רק חמישים משפחות ותיקות, חלקם פנסיונרים. עשרים וחמישה אחוז מהתושבים הם מקרי סעד, עוד עשרים אחוז עובדי דחק ועשרים ושניים אחוז פועלים חקלאיים בעלי הכנסה נמוכה, והשאר עובדי השירותים ועובדים מחוץ למקום."
מיום שהוכרזה גן-יבנה כמועצה מקומית ועד לבחירות בשנת 1959, עמד יוסף יבנאי-פוזין, שהיה מוותיקי היישוב וממקימיו, בראש המועצה המקומית. בעקבות הבחירות המוניציפליות בשנת 1959 הוחלף יבנאי בשמואל אוחיון, איש העלייה החדשה. אוחיון כיהן בתפקיד ברציפות עד שנת 1974.
גן-יבנה התמקדה בשיפור תנאי המחיה של העולים שזה מכבר הגיעו. בית הספר המקומי לימד עד כיתה ח' ובני המושבה יצאו ללמוד מחוצה לה. רבים מבני המושבה הצעירים לא מצאו מקומם בעיסוק החקלאי, והחלו מחפשים מזלם ביישובים אחרים. לתושבים החדשים מאידך, ההתחברות הייתה קשה. באותן שנים לא היה תיכון במושבה.
ב-1973 נבחר ראש מועצה חדש לשנה אחת, ישראל שטיין, לפיתוחה של המושבה. אולם באמצע 1975 הצביעו חברי המועצה על הדחתו, אך לאחר שיקום הקואליציה שלו הוא שב ונבחר מחדש. הוא דרש מהרשויות לחבר את המושבה לכביש 4 כדי לקרב אותה לאשדוד ולגוש דן.
אחריו שב לתפקיד ראש המועצה לשעבר, שמואל אוחיון.
בשנת 1979 נבחר משה אלקסלסי לראשות המועצה, והוא כיהן בתפקיד במשך עשרים שנה עד שנת 2003, כשאחת מהחלטותיו הראשונות, שלימים תקבע את אופייה של גן-יבנה וצביונה הכפרי הייתה:
מאז 2003 מכהן כראש המועצה אהרון דרור.
עד שנת 2022 כלל בתי המגורים בגן-יבנה (למעט תשעה בניינים) היו וילות וקוטג'ים, וליישוב היה צביון כפרי. אולם, בעקבות פרויקט פינוי בינוי ותוכנית מתאר ארצית לבנייה רוויה (בתי מגורים רבי-קומות) בשנת 2021, החלה בגן-יבנה בנייה רוויה ובה בין היתר דירות מחיר למשתכן, ונסלל כביש גישה שלישי ליישוב.
אוכלוסייה
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
חינוך
קיימים ביישוב שלושים ושמונה גני ילדים; שישה בתי ספר יסודיים: "בן-גוריון", "מכבים", "אילן רמון", "אהוד מנור", "נופי מולדת" ובי"ס ממ"ד "סיני"; חטיבות ביניים ותיכון: "אורט יצחק רבין" ו"אורט נעמי שמר" (שניהם שש-שנתיים); וכפר הנוער "בית אפל".
ב-2021 נחנך ביישוב "קונסרבטוריון גן יבנה" ללימודי נגינה ופיתוח קול, בשלוחת המתנ"ס בשכונת נאות המכבים.
תנועות נוער
בגן-יבנה פועלות נציגויות של תנועות נוער ארציות שונות: "הצופים", "הנוער העובד והלומד", "בני עקיבא", "עוז", ו"הנוער הלאומי". יחד עמם, פועלות גם נציגויות של ארגוני הנוער: "רוטרי אינטראקט", "נוער מד"א", "מש"צים", ו"מד"צים". בנוסף, פועלות ביישוב גם קבוצות הנוער: "חוגי סיירות", "אסא אותי לוחם", "תוכנית גוונים", "סיירת נוער תורם", "מש"צים", "נח"ל קהילתי", "צופי אש", "מעורבות חברתית", "מנהיגות צעירה", "בית הספר למנהיגות", "מועצת הנוער", ו"פרלמנט ילדים".
ספורט
ביישוב פעל עד 2021 מועדון כדורגל תחרותי של המרכז הקהילתי, "מ.כ. מתנ"ס גן-יבנה", והוא מפעיל מחלקות ילדים ונערים. כמו כן, קיים ביישוב קבוצות כדורגל מטרום-ילדים ועד בוגרים תחת השם "בית"ר גן-יבנה". בעבר, פעלו גם קבוצות הכדורגל "מכבי גן-יבנה" ו"הפועל גן-יבנה".
בענף הכדורסל קיימת אגודת ניצני גן-יבנה המפעילה את קבוצת "מכבי גן-יבנה", שלה מחלקות קטסל, בנות, כדורסל ילדים, נערים, בוגרים, ונשים. בנוסף, אגודת הפועל סביונים גן-יבנה הקימה גם קבוצות קטסל משותפות עם העיר השכנה אשדוד, "הפועל גן-יבנה/אשדוד" ו"הפועל אשדוד/גן-יבנה", בנוסף למחלקות קטסל וכדורסל לרוב קבוצות הגיל והמגדר תחת השם "הפועל (סביונים) גן-יבנה".
כמו כן, ישנם בגן-יבנה קבוצות ספורט וחוגים תחרותיים של התעמלות אמנותית, ג'ודו, קארטה, קפוארה, הוקי גלגיליות, טניס, MMA, התעמלות קרקע ואקרובטיקה, בלט וג'ז מודרני, ספורט אתגרי, ואייקידו.
במאי 2017 נפתח קאנטרי קלאב, הכולל: בריכה מקורה חצי אולימפית, בריכת זרמים, בריכת פעוטות, ג'קוזי, סאונה יבשה ורטובה, וחדר כושר; בנוסף באותה שנה, נחנך ביישוב מגרש כדורעף חופים.
כיום פועלים ביישוב שלושה מכוני כושר; מגרשי כדורגל, כדורסל, טניס, וכדורעף; בריכות שחייה; וסקייטפארק.
תרבות ופנאי
ביישוב נחנך ב-2011 קניון פתוח (לא-מקורה ברובו) בשם "קניון פרנדלי גן-יבנה", הכולל שלוש קומות של חנויות ביגוד, סניפים של מזון מהיר, סניפים של קופות חולים, דואר ישראל, מכון כושר, פארק וג'ימבורי.
ביישוב פועל גם מתנ"ס גן-יבנה, המרכז הקהילתי, המארח הצגות במהלך השנה עם מנויים מסובסדים לצעירים ומבוגרים תושבי היישוב. קיים בו גם מועדון לגיל הזהב וספרייה ציבורית לכלל הגילאים.