cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שביתת הרופאים בישראל (2011)
מהלך השביתה
ב-30 ביוני ביקשו הצדדים לסכסוך מבית הדין הארצי לעבודה שילווה את מהלכי המשא ומתן ביניהם, במטרה להביא בהקדם לגיבושו של הסכם קיבוצי. נשיאת בית הדין, נילי ארד, נעתרה לבקשה והצדדים התכנסו מדי יום בבית הדין הארצי לעבודה, וניהלו משא-ומתן, במקביל לעיצומים במערכת הבריאות, ובהם "עבודה לפי הספר" וביטול תורנויות של רופאים מומחים. המגעים בין הצדדים נמשכו ברציפות כשלושה שבועות, אך לא הביאו לסיום הסכסוך.
בשלב זה החלו הרופאים המתמחים בעיצומים משלהם, ללא אישורה של הר"י. ב-21 ביולי קבע בית הדין ששביתת הרופאים המתמחים היא בלתי חוקית ובלתי מוגנת, והורה להר"י לדאוג לחזרתם של הרופאים המתמחים לעבודה סדירה.
ב-25 ביולי ערערו המעסיקים על פסיקתו של בית הדין האזורי לעבודה ובקשו צו מניעה שיאסור על המשך העיצומים והוראה להפניית הצדדים לבוררות. גם בערעור נדחו בקשות אלה. עמותת מרשם, שבה חברים רופאים מתמחים, רופאים מומחים צעירים וסטודנטים לרפואה, ביקשה להצטרף כצד להליך, אך בקשתה נדחתה, בנימוק שהר"י היא הארגון היציג של הרופאים, כולל הרופאים המתמחים.
באותו יום פתח יו"ר הר"י, ד"ר ליאוניד אידלמן, בשביתת רעב, ויצא בצעדה לירושלים. אל צעדתו הצטרפו רופאים נוספים. ב-2 באוגוסט נפגש ראש הממשלה, בנימין נתניהו, עם ד"ר אידלמן וביקש ממנו להפסיק את שביתת הרעב. למחרת הודיעו הצדדים לסכסוך על פריצת דרך משמעותית במשא-ומתן ביניהם, וד"ר אידלמן סיים את שביתת הרעב שלו, שנמשכה 11 ימים. הצדדים הודיעו על הסכמה להוסיף אלף תקנים לבתי החולים הציבוריים.
בתחילת אוגוסט הגישו מאות רופאים מתמחים מכתבי התפטרות, שאמורים היו להיכנס לתוקף תוך חודש.
גישור והסכם הרופאים
ב-15 באוגוסט הסכימו הצדדים על הליך של גישור ביניהם, בהנחייתו של פרופ' יצחק פטרבורג, סמנכ"ל בחברת "טבע", ובעבר מנכ"ל שירותי בריאות כללית ונשיא ומנכ"ל "סלקום". במהלך הגישור העמיק הקרע בין הרופאים המתמחים ובין הר"י, ונציגי הרופאים המתמחים נפגשו בנפרד עם המגשר, לאחר שהודיעו שהר"י אינה מייצגת אותם יותר.
ועדי הרופאים בבתי-החולים איכילוב, מאיר, רמב"ם ואברבנאל פנו לבית הדין לעבודה בדרישה שיוציא צו זמני שימנע את כניסתו לתוקף של ההסכם הקיבוצי. בית הדין דחה דרישה זו. בנובמבר 2011 חזר בית הדין לעבודה לדון בדרישה של ועדי עובדים אלה לבטל את ההסכם הקיבוצי, בנימוק שההסתדרות הרפואית הפרה את חובת הייצוג ההוגן בחתימתה עליו. קבוצה של רופאים הקימה ארגון בשם ארב"ל - ארגון רופאי בתי החולים, שבראשו עומד פרופ' ערן דולב. יו"ר הר"י, ד"ר לאוניד אידלמן, תקף את הארגון החדש, וקבע שחברות של רופא בו היא בגדר חברות כפולה נוגדת, וכן אין לאפשר חברות בשני הארגונים במקביל.
במסגרת ההסכם הוחלט על העלאה של מספר התקנים למתמחים בפריפריה. לצד ההסכם המדינה החלה להעניק תמריצים נוספים למתמחים בפריפריה, שהתקיימה עד 2014, ולאחריה בכל שנה ועדת הכספים ערכה שינויים במענקים מדי שנה. בסך הכל בין השנים 2011 ל-2019 הוצאו בפועל כ-910 מיליון ש"ח בגין מענקים אלו. משנת 2011 ועד 2016 הייתה מגמת עלייה כללית באחוז איוש מהתקינה בבתי חולים במרכז ובפריפריה, אולם מ-2016 ישנה מגמת ירידה באחוז האיוש בבתי חולים בפריפריה.
מחאת המתמחים
הקרע שנתגלע במהלך השביתה בין הרופאים המתמחים ובין הר"י לא התאחה עם חתימת ההסכם (שחל גם על המתמחים, משום שהר"י היא הארגון היציג שלהם). המתמחים הביעו התנגדות להסכם שנחתם, נקטו צעדי מחאה נגדו, ולא משכו חזרה את מכתבי ההתפטרות שלהם. ב-4 בספטמבר, יום כניסתה לתוקף של התפטרות של 1,067 מתמחים, פסק בית הדין הארצי לעבודה שההתפטרות בטלה, משום שהיא צעד ארגוני בלתי חוקי, וקרא למתמחים לשוב לעבודה סדירה. המתמחים צייתו לפסק הדין, אך בעקבותיו הגישו בהדרגה 812 מתמחים מכתבי התפטרות אישיים, כדי שהתפטרותם לא תבוטל על ידי בית הדין.
ב-3 באוקטובר, עם התקרב מועד כניסתם לתוקף של מכתבי ההתפטרות, הושגה הסכמה, בדיון בבית הדין הארצי לעבודה, לדחות ביומיים את כניסתם לתוקף של מכתבי ההתפטרות, ולנצל זמן זה לדיונים בין הצדדים למציאת מוצא מהמשבר.
ב-10 באוקטובר, במקביל לדיונים בין המתמחים לאוצר, נכנסה לתוקף התפטרותם של מאות מתמחים, ואלה לא הגיעו לעבודתם, צעד שגרם לשיבוש פעילותם של בתי החולים. כעבור יומיים פסק בית הדין הארצי לעבודה שגם התפטרות זו אינה צעד אישי אלא צעד ארגוני בלתי חוקי, והורה למאות המתפטרים לשוב לעבודתם. ב-17 באוקטובר עתרו המתמחים לבג"ץ בבקשה לבטל את צווי המניעה שהוצאו נגדם. ב-15 בנובמבר נעדרו מאות מתמחים מעבודתם, ויותר מ-200 רופאים מומחים, ובהם מנהלי מחלקות, הגישו גם הם את התפטרותם. ב-17 בנובמבר, בדיון בבג"ץ, דחתה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, את בקשת המתמחים לבטל את צווי המניעה שהוצאו נגדם. היא דרשה מהם לשוב להידברות עם נציגי משרד האוצר, ואם לא כן יימשך ההליך בעניינם שבו הם נאשמים בביזיון בית המשפט. בהמשך אותו חודש מונה פרופ' שלמה מור-יוסף כיועץ לסגן שר הבריאות לענייני משבר הרופאים (צעד שפורש כהדחתו של מנכ"ל המשרד, רוני גמזו, מניהול המשבר), והפרופסורים יצחק זמיר ומרדכי מירוני מונו למגשרים בסכסוך. יו"ר הר"י, ד"ר לאוניד אידלמן, תקף את המתמחים ותומכיהם, וטען שהם חותרים להרס הרפואה הציבורית.
ב-7 בדצמבר 2011 הגיע המשבר לסיומו, עם חתימה על הסכם בין הרופאים המתמחים למשרד האוצר, שבו הובטחו למתמחים הטבות אחדות, ובהן מענק של 60,000 ש"ח לכל רופא מתמחה עד סוף תקופת ההתמחות והבטחה לבחון מחדש את ההסכם הקיבוצי לאחר שלוש שנים.
העסקתם של רופאים במשמרות של 26 שעות ברצף
במסגרת פסק הדין בעתירות שהוגשו לבג"ץ במהלך השביתה, הפנו שופטי בג"ץ את העותרים בבג"ץ 8382/11 ד"ר דניאל לנצברג ואח' נ' בית הדין הארצי לעבודה ואח', להמשך ברור טענותיהם נגד העסקתם של רופאים מתמחים במשמרות של 26 שעות ברצף בבית הדין לעבודה.
בעקבות כך, בינואר 2012 הוגשה לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב תביעה, במסגרתה טוענים שישה רופאים מתמחים וסטודנט לרפואה, כי העסקתם של רופאים מתמחים בבתי החולים הציבוריים בישראל במשמרות של 26 שעות ברצף ללא שינה, היא בלתי חוקתית, מקימה סכנה לפונים לבתי החולים הציבוריים בישראל וסותרת את הוראותיו של חוק שעות עבודה ומנוחה (ס"ע 54860-01-12 ואח' ד"ר דניאל לנצברג נ' מדינת ישראל).
בדצמבר 2012, לאחר הגשתה של התביעה, וכשנה לאחר תום השביתה הסדיר שר התעשייה, המסחר והתעסוקה את שעות העבודה החריגות של הרופאים, ובפרט את מספר התורניות ומשך התורנויות שבהן ניתן להעסיק רופאים. היתר זה, המאפשר העסקתם של רופאים מתמחים במשמרות של 26 שעות ברצף נועד, בין היתר, להתמודד עם הטענות המועלות בתביעה. ביולי 2014 פסל בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב את ההיתר, ואסר על העסקת רופאים במתכונת זו.
קישורים חיצוניים
פרשנות:
1924 בברית המועצות
1924 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה השביעית למהפכת אוקטובר.
הנהגה
מעשית, השליטה בניהול המדינה הייתה בידי הטרויקה ("השלישייה"): יוסיף סטלין (המזכיר הכללי של מפלגת הבולשביקים), לב קמנייב (סגן מועצת הקומיסרים העממים) וגריגורי זינובייב (יושב ראש הקומינטרן ויושב ראש הסובייט של פטרוגרד)
נבחרת קניה בכדורגל
נבחרת קניה בכדורגל, הידועה בכינוייה "כוכבי ההראמבי", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קניה.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
מסת צדק
מסת צדק (באנגלית גם MJ או MJUP), היא יחידת מסה השווה למסה הכוללת של כוכב הלכת צדק ( ק"ג או 317.83 מסות כדור הארץ). 'מסת צדק' מהווה יחידת מידה לתיאור מסות של ענקים גזיים, כוכבי לכת חוץ-שמשיים וננסים חומים. עד לשיגור טלסקופ החלל קפלר רוב כוכבי הלכת שנצפו מחוץ למערכת השמש הם בעלי מסת צדק אחת או יותר. הסיבה לכך היא שקל יותר באופן משמעותי למצוא גופים בעלי מסת צדק. כוכב לכת בעל מסת צדק במרחק הקפה של יחידה אסטרונומית מכוכב דמוי שמש, גורם לשינוי משרעת בכוכב האם של 28 מ'/שנייה, שניתנת לזיהוי באמצעות הטכנולוגיה הנוכחית. כוכבי הלכת הקלים ביותר לזיהוי באמצעות מדידת מהירות רדיאלית הם בעלי מסה גבוהה ומסלולים קרובים לכוכב שלהם. עובדה זו מייצרת 'הטיית בחירה' לטובת כוכבי לכת בעלי מסת צדק. כמו כן, לכוכב לכת עם מסת צדק או יותר יש סיכוי גבוה יותר להיות מזוהה באמצעים אחרים, כגון ליקוי או מיקרו עידוש כבידתי.
גוף בעל מסת צדק יכול להיות בעל ממדים שונים. לדוגמה, לכוכב לכת שמסתו מסת צדק אך הרכבו דמוי ארץ יהיה רדיוס השווה לבערך חצי רדיוס צדק. בדומה לכך לצדק חם שמסתובב במסלול קרוב סביב כוכב יכול להיות רדיוס גדול יותר. מצד שני, הרדיוס של ננס חום (שמסתו נעה בין 13 ל-75 מסות צדק) דומה מאוד לשל צדק (כ-10%- 15% יותר).
המסה המינימלית התאורטית שכוכב יכול לקיים בה היתוך של מימן (1H) בליבה, מוערכת בכ-75 מסות צדק, אם כי היתוך של דאוטריום (2H) יכול להתרחש אצל ננסים חומים במסה נמוכה של כ-13 מסות צדק.
במערכת השמש, המסות של כוכבי הלכת החיצוניים יכולים להימדד במסות צדק.
ניתן להמיר מסת צדק אחת ביחידות דומות:
מסתרי ארבעת הגדולים
מסתרי ארבעת הגדולים (באנגלית: The Big Four) הוא ספר מתח שנכתב על ידי אגתה כריסטי וראה אור בשנת 1927. גיבורו הראשי של הספר הוא החוקר הרקול פוארו. הסיפור כולו מתואר לא מבעד לעיני הגיבור (פוארו) אלא מבעד לעיני ידידו, הסטינגס. זהו אחד הידועים שבספרי המתח שנכתבו על ידי אגתה כריסטי, מתוך 80 ספריה שתורגמו לעברית.
עלילת הספר
בספר מסתרי ארבעת הגדולים מתואר ארגון פשע שמנהיגיו הם ארבעה אנשים הידועים בכינוי "ארבעת הגדולים". הראשון ביניהם, "מספר אחת," הוא סיני בשם לי צ'אנג יאן, מנהיג פוליטי בסין (כמובן, אדם דמיוני). הוא נחשב למוחם של ארבעת הגדולים. "מספר שתיים" הוא אמריקאי עשיר, וסימנו הוא $- כסימן הדולר האמריקאי. "מספר שלוש" היא אישה צרפתייה, ואילו "מספר ארבע" הוא "המשחית"- אדם שאינו משתמש בשמו ומסוגל ללבוש כמעט כל צורה ודמות שהיא. אדם זה הוא רוצח מתוחכם ביותר. כאשר מיארלינג, איש השירות החשאי שסברו שנעלם, מוסר לחוקר הרקול פוארו את המידע שברשותו על ארבעת הגדולים (ונרצח על ידי "מספר ארבע") פותח פוארו בחקירה שמטרתה לגלות מיהם "ארבעת הגדולים" ומהם תוכניותיהם.
הוצאות בעברית
הספר נדפס בעברית בשנת 1960 בהוצאת מ. מזרחי, ותורגם על ידי ג. אברהם.
קולנוע שרון
קולנוע ותיאטרון "שרון" הוא שמו של בית קולנוע בעיר נתניה, אשר פעל עד 1985. בית הקולנוע הכיל אולם ויציע, הכוללים 1,300 מקומות ישיבה. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים שמואל ברקאי והיינץ פנחל, שכלל בחזית המבנה מאפיינים מהסגנון הבינלאומי. המבנה ממוקם על גבעת כורכר בצומת הרחובות סמילנסקי, הרצל ושער הגיא, שהיוותה את מקום ההתיישבות הראשון בנתניה.
היסטוריה
בשנת 2003 עלתה הצעה להפוך את המתחם לסינמטק ולמרכז תרבות עירוני. בשנת 2008 אישרה ועדת הכספים של עיריית נתניה תקציב מיוחד שנועד לרכישת המבנה ושיפוצו. אך הקולנוע נותר נטוש.
ב-2021, קרן מרתון וקבוצת איציק תשובה רכשו את מתחם הקולנוע ב-40 מיליון שקל.
ז'ליקו יוקסימוביץ'
ז'ליקו יוקסימוביץ' (בסרבית: Жељко Јоксимовић; נולד ב-20 באפריל 1972 בבלגרד, יוגוסלביה) הוא זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי סרבי. הוא מוכר ברחבי אירופה, בעיקר במדינות יוגוסלביה לשעבר וכן בבולגריה, ביוון, בגרמניה ובאוסטריה. יוקסימוביץ' ייצג את סרביה ומונטנגרו בתחרות האירוויזיון לשנת 2004 שנערכה באיסטנבול, שם הוא הגיע למקום השני אחרי הזמרת רוסלנה שייצגה את אוקראינה. יוקסימוביץ' ייצג את סרביה באירוויזיון 2012 שנערך בבאקו בירת אזרבייג'ן, והגיע למקום השלישי.
תחילת חייו
יוקסימוביץ' נולד בבלגרד, סרביה. הוא נולד למשפחה צוענית וגדל בעיר ולייבו. הוא התפרסם לראשונה באירופה כשהיה בן 12, לאחר שזכה בתחרות "המפוחית הראשונה של אירופה" שנערכה בפריז. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה למוזיקה של בלגרד, והחל בקריירה מקצועית בשנת 1997.
הוא זכה בפרס "Grand-Prix" בשני פסטיבלים שנערכו בסרביה. יוקסימוביץ' יודע מספר רב של שפות, והוא מדבר באופן שוטף יוונית, אנגלית, רוסית, פולנית, צרפתית, וכן שפת האם שלו, סרבית.
1999–2004
בשנת 1999 יוקסימוביץ' חתם עם חברת ההקלטות "סיטי רקורדס" - חברת הקלטות פרטית השייכת לתחנת הטלוויזיה RTV Pink. סיטי רקורדס קידמה את יוקסימוביץ' כזמר פולק ופופ. האלבום הראשון שלו, Amajlija, כלל בתוכו 8 שירים. הסינגל הראשון שלו מתוך האלבום, Telo Vreteno, שנכתב על ידי יוקסימוביץ' בעצמו ביחד עם דרגן בראיץ', הגיע למקום הראשון במצעד הפופ בסרביה, וכן זכה להצלחה רבה במדיות יוגוסלביה לשעבר.
אירוויזיון 2004
בשנת 2004 סרביה ומונטנגרו השתתפה לראשונה באירוויזיון. יוקסימוביץ' ניצח בתחרות הקדם אירוויזיון של סרביה ומונטנגרו עם השיר "Lane Moje" שנכתב על ידי לאוניטה ווקומנוביץ' והולחן על ידי יוקסימוביץ' עצמו. בחצי הגמר הגיע יוקסימוביץ' למקום הראשון, אולם בגמר עצמו הוא הגיע למקום השני אחרי רוסלנה שייצגה את אוקראינה עם השיר "Wild Dances". יוקסימוביץ' זכה ב"פרס התקשורת" על-שם מרסל בזנסון. השיר הפך לסינגל הנמכר ביותר בסרביה ומונטנגרו, ובמדינות נוספות ברחבי אירופה.
2005–2007
לאחר הצלחתו באירוויזיון, יוקסימוביץ' הקים את החברה "מינקורד הפקות", בה הוא הקליט את שיריו מאז הקמתה. הוא הקליט את השיר "Ledja o Ledja" שצבר פופולריות רבה ברחבי המדינות בהן הוא נוהג להופיע בדרך כלל.
בשנת 2005 הוא הלחין שוב שיר לקדם האירוויזיון של סרביה ומונטנגרו. הבלדה "Jutro" בוצעה על ידי ילנה טומסוביץ'. השיר הגיע למקום השני באותה שנה. באותה השנה יוקסימוביץ' הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, IV. האלבום מאופיין בסגנון מוזיקלי שונה מאלבומיו הקודמים. האלבום מכיל בלדות פופ עם מאפיינים של פולק סרבי אתני. האלבום מכר יותר מ-800,000 עותקים במדינות יוגוסלביה לשעבר.
בשנת 2006 הוא הלחין את השיר "Lejla" שבוצע על ידי מאטה הארי באירוויזיון 2006 שנערך באתונה, כשהוא מייצג את בוסניה והרצגובינה. בערב הגמר הגיע השיר למקום השלישי, המקום הטוב ביותר אליו הגיעה בוסניה והרצגובינה בתחרות. יוקסימוביץ' זכה ב"פרס המלחין" על שם מרסל בזנסון עבור שיר זה.
בשנת 2007 הוא הוציא את האלבום Platinum Collection, אלבום אוסף של הלהיטים שלו. מאוחר יותר באותה השנה הוא הופיע בפני קהל של 18,000 אנשים בבלגרד ארנה, בה הוא שר את כל הלהיטים הגדולים שלו.
2008–2012
בתחילת 2008 יוקסימוביץ' הלחין שיר נוסף שבוצע על ידי ילנה טומסוביץ', איתו היא הופיעה בקדם האירוויזיון הסרבי. השיר "Oro", שיר בסגנון בלדת-פולק, הגיע למקום הראשון וזכה לייצג את סרביה באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, עקב זכייתה של מריה שריפוביץ' שנה קודם לכן. את האירוויזיון הנחה יוקסימוביץ' לצידה של המנחה יובנה ינקוביץ'.
לאחר הפסקה בת שנה מהמוזיקה, יוקסימוביץ' הוציא את אלבום האולפן החמישי שלו Ljubavi. האלבום נקרא על שם סינגל מהאלבום. הסינגל זכה להצלחה רבה בסרביה ובמדינות השכנות לה. הסינגל השני שלו מהאלבום יצא בתחילת שנת 2010. ב-12 ביוני 2010 הוא הופיע באצטדיון אסים פרטוביץ' האסה שבסרייבו. הוא הופיע בפני כ-40,000 אנשים, ההופעה הגדולה ביותר שלו עד כה.
ב-18 בנובמבר 2011 הודיעה רשות השידור של סרביה שיוקסימוביץ' ייצג אותה בשנית באירוויזיון 2012 עם השיר "Nije ljubav stvar". השיר הגיע למקום השלישי בתחרות עם 214 נקודות.
בשנת 2008 וב-2013 הוא הלחין שירים לזמר בוסני פופולרי חאליד בשליץ'.
בוריס אלתרמן
בוריס אלתרמן, (ברוסית: Борис Альтерман; נולד ב-4 במאי 1970 בחרקוב, אוקראינה) הוא רב אמן שחמט, מאמן שחמט ומחבר ספרי שחמט ישראלי. חבר נבחרת ישראל לשעבר, שייצג 4 פעמים את ישראל באולימפיאדות השחמט. מכהן כמנכ"ל מועדון השחמט ראשון לציון ומנכ"ל חברת ההדרכה "שחמט אלתרמן".
ביוגרפיה
אלתרמן החל לשחק שחמט בגיל 7 ועלה לישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20. היה עוזרו האישי של אלוף העולם בשחמט, גרי קספרוב ושימש מנהל מקצועי של אקדמיית קספרוב לשחמט בין השנים 1999–2002.
ב-1998 הודח בסיבוב השני באליפות העולם.
תרם לפיתוח של תוכנת השחמט דיפ ג'וניור, שזכתה מספר פעמים באליפות העולם בשחמט למחשבים. חיבר סדרה של ספרים בשם "מדריך הגמביט", העוסק בפתיחות כגון: גמביט אבנס, גמביט בודפשט, הגנת פטרוב ועוד.
אלתרמן הוא מנכ"ל חברת "שחמט אלתרמן" (לשעבר "אקדמיית שחמט אלתרמן" ו"אלתרמן - שחמט בשיטה אחרת"), שפועלת בשני תחומים מרכזיים: קידום תוכניות השחמט במערכת החינוך (בתי ספר וגני ילדים) וקידום השחמט כספורט הישגי (בניית קבוצות אימון לילדים מצטיינים). את החברה ייסד יחד עם אשתו, לובה אלתרמן, מורה ושחמטאית בדרגת מועמד לאמן. בשנת 2014 נמנתה החברה עם הזוכים בתחרות “עסקים קטנים" של ידיעות אחרונות, ynet ובנק הפועלים. אקדמיית שחמט בניהול אלתרמן פועלת גם בבית הספר שבח מופת.
הופעות באולימפיאדות
אלתרמן ייצג 4 פעמים את ישראל באולימפיאדות השחמט.
צועקת
צועקת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, לזאת שניצחה. השיר יצא לאור ב-12 בספטמבר 2017, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
השיר הגיע למקום השלישי ברדיו אמצע הדרך, והעשירי בגלגלצ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי צ'ולי זכאי, הולחן על ידי און זיו והופק על ידי אלי קשת. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית. בסמוך לצאתו של השיר כסינגל, הכריזה עדן בן זקן על הופעה גדולת ממדים שהתקיימה בהיכל מנורה מבטחים.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את האודיו של השיר, אשר מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל ואת מילות השיר, בדומה לשאר שירי האלבום.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2.5 מיליון צפיות.
למה למה
למה למה הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1972 חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבום האולפן השביעי של הצמד, ישראל שלי חוגגת.
נוער תל"ם
נוער תלם היא תנועת הנוער של היהדות הרפורמית בישראל והיא הסניף הישראלי של תנועת הנוער העולמית נצר.
היסטוריה
תנועת הנוער תלם נוסדה ב-1980 כתנועה בשם "תל"ם - נוער". בשנת 1983 הפכה לשבט בתנועת הצופים העבריים ונקראה צופי תל"ם. בשנת 1997 התפלגה התנועה מתנועת הצופים, והפכה לתנועת נוער עצמאית בשם נוער תל"ם.
בשנת 2018 הוחלט לשנות את שמה ל"נוער תלם" וששמה של התנועה אינו יותר "תנועה ליהדות מתקדמת", אלא "נוער תלם - תנועת הנוער של התנועה הרפורמית". ההנהגה הארצית של התנועה ממוקמת בירושלים. נוער תלם פועלת כתנועת נוער בלתי פורמלית ועיקר פעילויותיה מתבססות על פעילויות חברתיות, לימודיות וחווייתיות. הפעילויות מתקיימות בקהילות התנועה הרפורמית ברחבי ישראל, מתוך התפיסה כי הנוער הוא המרכיב המרכזי להמשכיותן של הקהילות בכלל והתנועה הרפורמית בפרט. נוער תלם היא הסניף הישראלי של תנועת 'נצר עולמי'. תנועה זו מהווה משנת 2005 (לאחר הצטרפות תנועת הנוער הרפורמית של צפון אמריקה - NFTY כסניף צפון אמריקה של נצ"ר עולמי), את התנועה היהודית-ציונית הגדולה ביותר בעולם.
מדי התנועה
לאחר הקמת התנועה, מדי התנועה היו חולצה בצבע כחול כהה, שהייתה דומה לחולצת התנועה של תנועת "נצר" העולמית. מדים אלה השתנו לאחר שהתנועה חברה לתנועת הצופים, ושינתה את מדיה למדים הסטנדרטיים של הצופים.
בתחילה, לאחר ההינתקות מתנועת הצופים, מדי התנועה היו חולצה בצבע בורדו ובצידה האחורי לוגו נוער תל"ם, כשעליו הציטוט "לא עליך המלאכה לגמור ולא אתה בן חורין להיבטל ממנה".
בשנת 2012 הוחלפו מדי התנועה לחולצה ירוקה (כצבע מדי נצ"ר), מקדימה סמל תנועת נצ"ר עולמי, מאחורה סמל נוער תלם ומעליו הכיתוב "צדק צדק נרדוף" (הטיה של הציטוט "צדק צדק תרדוף" )
עקרונות התנועה
נוער תלם מאמינה ופועלת למען העקרונות הבאים:
התנועה מאמינה בערכי היהדות הרפורמית, ושואפת לקרב את בני הנוער לעולם התרבותי והרוחני שלה.
התנועה מציגה את גישתה החינוכית כליברלית ופתוחה, שמטרתה לאפשר לבני הנוער לשאול שאלות, והיא מעודדת את בני הנוער להביע את עצמם באופן יצירתי. כמו כן מאמינה התנועה כי תנועת הנוער שייכת לחניכיה, ולכן במרכז העשייה החינוכית והמעשית עומדת השכבה הבוגרת בכיתות י'-י"ב. מתוך עיקרון זה ממלאים חברי השכבה הבוגרת תפקידי הדרכה, מכהנים במוסדות התנועה השונים, בוועדות השונות ובהנהגת התנועה. ונציגיהם אף לוקחים חלק בתהליך החשיבה החינוכי.
בשנים 2022-2023 השתתפה התנועה במחאה כנגד הרפורמה המשפטית. ישנו וויכוח פנימי בתוך התנועה בנוגע לחוסר חופש ביטוי בנושא והתעלמות מדעות וערכי חברים בתנועה. ישנם טענות מתוך התנועה ומהציבור הכללי שתנועה כופה קטינים המשתתפים בה דעה פוליטית בלי להציג בפניהם את כלל הדעות.
סניפים
נוער תלם מקיימת פעילות בסניפים ברחבי הארץ:
כמו כן, בפעילויותיה הארציות לוקחים חלק גם חניכים וחברי שכב"ג ללא סניף מכל הארץ ורבים מהם מקהילות התנועה במקומות כמו ראש פינה, קיבוץ יהל והר חלוץ.
מחנה קיץ חווי"ה
מחנה קיץ חווי"ה (חופש ויהדות) הוא מחנה הקיץ של נוער תלם המהווה את שיאה של שנת הפעילות. המחנה מתקיים מדי שנה בחודש יולי, בעבר התקיים המחנה בכפר הנוער 'כפר סילבר' ע"ש הרב אבא הלל סילבר - ממנהיגי הציונות הרפורמית; אך בשנת 2008 עבר לכפר הנוער 'הדסה נעורים', עקב גידול במספר החניכים, בהמשך בשנת 2012 עבר המחנה לכפר הנוער 'עיינות' ובשנת 2014 לקמפוס גבעת חביבה. החל משנת 2023 המחנה מתקיים בשדה בוקר. המחנה מחולק לשלושה מסלולים: חווי"ה צעירה (לבוגרי כיתות ג'-ו'), חווי"ה (לבוגרי כיתות ז'-ט') וחווי"ה בוגרת (לבוגרי כיתות י'-י"ב). המחנה המרכזי (ז-ט) נמשך כשבועיים ולכל אורכו נמצאים החניכים באכסניה, ועוברים מדי יום פעילויות שונות ומגוונות ביניהן גם מעורבות חברתית ועזרה לקהילה. מחנה חווי"ה הראשון התקיים בשנת 1991, ומאז ממשיך לפעול מדי קיץ. בשנת 2001 קיבל המחנה תפנית ונכנס למתכונת חדשה. מאז שנה זו, חל גידול משמעותי במספר החניכים המשתתפים במחנה: בשנת 2001 השתתפו בו 130 חניכים ובמחנה בשנת 2007 השתתפו מעל ל-500 חניכים.
בוגרי נוער תלם
בוגרי נוער תלם יכולים להמשיך בהנהגת התנועה לפני או במהלך שירותם הצבאי בשלוש דרכים עיקריות:
טפט
טפט הוא כיסוי קיר דקורטיבי המשמש לחיפוי וקישוט הקירות הפנימיים (ואף תקרות) של בתים פרטיים, משרדים, אולמות ומבנים נוספים. הטפטים נמכרים בגלילים ומגיעים במגוון נרחב של סגנונות, צבעים, גדלים וטקסטורות.
חומרים ועיצוב
טפטים עשויים ומורכבים ממספר חומרי גלם כגון: נייר, בד ארוג, בד לא ארוג, משי, בד אקוסטי, ויניל, דשא, קש, פיסות מתכת וכיוצא בזה. ישנם טפטים חלקים (המסייעים בחיפוי פגמים וניתן אף לצבוע על גביהם), טפטים בעלי טקסטורה, עיצובי תבנית חוזרים, או עיצוב יחיד הנפרש על מספר טפטים (לא נפוץ).
הדבקת והסרת הטפט
ישנם טפטים המגיעים עם דבק מובנה בצדם האחורי וישנם טפטים הדורשים שימוש בדבק. כדי למנוע לכידה של בועות אוויר, יש לעבור על הטפט לאט עם כלי השוטח אותו על הקיר. למען הנוחות, נוהגים להדביק את הטפט מלמעלה לכיוון מטה. את הטפט יש להדביק על קיר חלק בלבד כך שהוא יודבק בחוזקה.
ישנם מקרים בהם הטפט יורד בקלות וישנם מקרים בהם צריך להשתמש במים חמים, מרכך וחומרים אחרים בכדי להסיר טפט "עיקש".
אל-מדרסה א-תנכיזיה
אל-מדרסה אל-תנכיזיה (בערבית: المدرسة التنكزية, נקרא גם אל-מחכמה ולעיתים "המחכמה") היא מבנה מדרסה ממלוכית סמוך לכותל המערבי בסוף רחוב השלשלת בירושלים. לפי בן-ציון דינבורג (די-נור) שכן במקום בתקופה המוסלמית הקדומה בית כנסת ובית מדרש. המדרסה הוקמה בשנת 1329 על ידי האמיר תנכיז, מושל ארץ ישראל וסוריה. במשך מאות שנים שימש הבניין כבית משפט ומרכז שלטוני. כיום מהווה המקום בסיס של משמר הגבול.
אסטראים
אסטראים (שם מדעי: Asterales) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, המקיפה את משפחת המורכבים והמשפחות הסמוכות.
המינים בסדרה זו נפוצים ברחבי העולם, והיא ומונה בעיקר צורות צמחים עשבוניות, אם כי כוללת גם מספר קטן של מיני עצים.
אל-מדרסה א-תנכיזיה
היסטוריה
המדרסה הוקמה בשנת 1329 על ידי האמיר תנכיז, מושל ארץ ישראל וסוריה כמכללה ללימודי דת. המימון להקמת המדרסה ולפעילותה בא מהקדשת הכנסות שוק הכתנים שבנה תנכיז ומהכנסות שני בתי-המרחץ שבו: חמאם על-עין וחמאם א-שיפא. סמוך לתנכיזיה התקין תנכיז את צריח שער השלשלת, שקריאה ממנו לתפילה הייתה משאת נפשם של כרוזי ירושלים, ואת אכסניית הנשים (רבאט א-נסאא).
בימי הממלוכים היה במבנה בית דין להתדיינות בין מוסלמים לשאינם מוסלמים. בימי האימפריה העות'מאנית שכָן במבנה בית המשפט העליון. כמו כן היה זה מעון רשמי לאירוח אורחים נכבדים וכן מעונו הרשמי של המופתי של ירושלים.
אסטראים
הסדרה מונה 11 משפחות, כאשר הגדולה שבהן היא, כאמור, משפחת המורכבים עם כ־25000 מינים, ואחריה משפחת הפעמוניתיים עם כ־2000 מינים. יתר המשפחות מונות ביחד פחות מ־500 מינים. שתי המשפחות הגדולות הן בעלות תפוצה כלל-עולמית עם מרכז הכובד בחצי הכדור הצפוני, ואילו המשפחות הקטנות מוגבלות לרוב לאוסטרליה והאזורים הסמוכים, לעיתים לאמריקה הדרומית.
אל-מדרסה א-תנכיזיה
היסטוריה
אליעזר גרייבסקי בתיאור נסיעתו לירושלים לקראת חג השבועות בשנת 1873 כתב:
אסטראים
בישראל מיוצגות משפחות המורכבים והפעמוניתיים הגדולות, עם 300 ו־21 מינים בהתאם.
התפתחות ועדויות ביוגאוגרפיות
סדרת האסטראים נוצרה כנראה בקרטיקון ביבשת־העל גונדוונה, באזור שהוא כיום אוסטרליה ואסיה. על אף שמרבית המינים כיום הם עשבוניים, בחינה של המשפחות העתיקות יותר מרמזת על כך שהאב הקדמון המשותף היה למעשה עץ.
אל-מדרסה א-תנכיזיה
היסטוריה
הירדנים הפכו את המקום לבית ספר תיכון.
אסטראים
חשיבות כלכלית
התרומה הכלכלית של האסטראים מוגבלת לבני משפחת המורכבים. בין האחרונים ישנם זני מזון, כמו חמנית (Helianthus annuus) או חסה (Lactuca sativa), צמחי מרפא ותבלין רבים. כמובן, ישנם סוגים רבים של פרחי נוי, כמו חרציות ועוד.
מיון
סדרת האסטראים כוללת על־פי המיון המודרני 11 משפחות (ראו טבלה), והחשובות ביניהן:
אל-מדרסה א-תנכיזיה
אחרי מלחמת ששת הימים
ב-23 ביוני 1969 הוצא צו לפינוי המבנה בתוך 48 שעות, והמקום עבר לחזקתו של אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי והוחזק על ידי חיילי מילואים.
שר הביטחון עזר ויצמן התיר לרב גורן להתפלל עם מניין מאורגן בקומה השנייה הצופה לרחבת הכותל. ב-1977 הוקם בית כנסת בשניים מהחדרים העליונים במבנה. משה לוי נהג להשתתף בתפילות במקום, ובתפקידו כאלוף פיקוד המרכז סייע לבית הכנסת. אריאל שרון ומנחם בגין הבטיחו לרב גורן שיקימו במקום ישיבת הסדר, אך ההבטחה לא קוימה.
גורמי השלטון הבכירים נמנעו מכל פעולה במקום מחשש שכל שינוי עלול לעורר דובים מרבצם במקום רגיש. בעצתו של שמואל אדם, ביקש צבי בר, מפקד משמר הגבול, להכניס למקום כוחות שלו כדי להגיע לשליטה על הר הבית. לאחר שבמשטרה לא טיפלו בבקשה מחשש לשינויים במקום, הצליח לשכנע את משה לוי, שהיה אלוף פיקוד המרכז, ולאחר שלוי הוציא מהמחכמה את חיילי המילואים, הכניס בר למקום את שוטרי משמר הגבול. כך תיאר זאת בר:
בר הוסיף שלוחמי משמר הגבול ניקו את המבנה מפסולת בניין שהצטברה במקום במשך שנים. הכנסת משמר הגבול עברה בשקט מצד הווקף, אולם ספגה ביקורת מצד המפכ"ל, אריה איבצן, שחשש ממהומות. עד היום קיימת במחכמה נוכחות קבועה של משמר הגבול, והוא משמש בסיס לפלוגה ג' של מג"ב ירושלים.
ככלל, בית הכנסת במחכמה סגור בפני הציבור הרחב, ונפתח לשתי קבוצות מסוימות בתשעה באב. בקבוצה הראשונה נמנים בני קהילתו של הרב גורן מתל אביב, ובקבוצה השנייה תלמידי ישיבת אור עציון בראשות הרב חיים דרוקמן והרב אליעזר ולדמן. לפי חלק מהשיטות שטח בית הכנסת נחשב קדוש בקדושת הר הבית, ולכן חלק מהנכנסים מקפידים להיכנס אליו בטהרה, לאחר טבילה במקוה. על פי הנחיות הרב גורן, ישנם מספר שינויים בתפילה, כגון עניית "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד" במקום אמן לאחר חתימת הברכות, והוספת המשפט "מן העולם ועד העולם" בחתימת הברכות בתפילה, כפי שנהגו בבית המקדש (פרק תשיעי ממסכת ברכות), וכך נוהגים ב-2 המניינים המתקיימים במקום בתשעה באב.
תיאור המבנה
התנכיזיה היא המדרסה המפוארת ביותר בירושלים, פרט למדרסת אשרפיה שעל הר הבית, שנבנתה מאה וחמישים שנים מאוחר יותר. מוג'יר א-דין מכנה אותה "זו שאין מושלמת ממנה בין המדרסות". במדרסה ארבעה אולמות צדדיים (איוָואנים) התוחמים אולם הוראה מרכזי, מקורה בכיפה. בקומה השנייה, מעל האולמות יש לפי התכנון המקורי 22 חדרים: 11 למורי האסכולה החניפית ו-11 (המשקיפים אל הר הבית) לצופים.
המבנה המפואר הוא דוגמה מצוינת להדגמת הארכיטקטורה הממלוכית. קמרון הכניסה המפואר עשיר בעיטורי נטיפות ("מוּקָרְנָס"), שילובי אבן לבנה ושחורה ("אבלק"), כתובת הקדשה מסולסלת ופסוקי קוראן, הנמתחת לאורך הקיר כולו ובמרכזה הכוס שהיא הרנכּ, הסמל המשפחתי של תנכיז.
סברות לגבי האתר לפני הקמת הבניין
לפי עדויות נוסעים היה קיים בירושלים בתקופה הביזנטית ובתקופה המוסלמית הקדומה מקום פולחן וזיכרון, בית כנסת ובית מדרש בהר הבית או בסמוך לו, לצד "אבן נקובה" שהייתה ככל הנראה בכותל המערבי. הח'ליף אל-מאמון אסר על היהודים להתפלל במקום, אך החליף א-טהאר ביטל את הגזירה והשיב את בית הכנסת למתכונתו. אחרי הכיבוש הצלבני גורשו היהודים מהמקום. במאמר משנת 1929 מנתח בן-ציון דינבורג (די-נור) כמה מכתבי הנוסעים ומציע למקם בית כנסת יהודי עתיק באתר בו הוקמה לימים, במאה ה-14, המחכמה. עם זאת, סברתו של די-נור אינה מגובה בממצא ארכאולוגי. על הזיהוי הסתמך נדב שרגאי.
הרב יצחק מאיר מורגנשטרן מקשר את בית הכנסת לבית הכנסת המוזכר בתפארת שלמה בשם האר"י שנמצא על גבול נחלת השבטים יהודה ובנימין, וכן עם בית הכנסת שמוזכר בחיי מוהר"ן (אות קב) שדרכו עוברות נשמות המתים (על פי רמז במכתבו של הרב ישראל קרדונר).
שדרות שאול המלך
שדרות שאול המלך הן שדרה ראשית במרכז תל אביב על שמו של שאול מלך ישראל. הרחוב הוא ציר תנועה מרכזי המחבר מצומת הדרכים בגין-ז'בוטינסקי ודרך נמיר במזרח ועד רחוב אבן גבירול במערב. הרחוב מאופיין בעיקר בבנייה של רצף מבני ציבור, חלקם בסגנון הברוטליסטי, ומעט מבני מגורים ומסחר בקצהו המערבי. רוב חלקו הדרומי של הרחוב הוא חומתה הצפונית של הקריה ובה שער אחד ראשי "שער שאול המלך".
היסטוריה
תוואי הדרך בה סלול הרחוב קיים זמן רב: כבר בתחילת המאה ה-20 היה חלקו המזרחי של הרחוב דרך אשר עקפה את המושבה הטמפלרית שרונה מצפון במקביל לתוואי דרך בגין, כחלק מדרך יפו-שכם (או חלקה הקצר יותר שהוביל מיפו לפתח תקווה) ההיסטורית. תוואי הדרך המשיך בכיוון דרום מערב אל רחוב יהודה הלוי והתחבר אל מרכז תל אביב הישן.
בשנות ה-50, לאחר שהמושבה הפכה לקריה, נסגר החלק המרכזי מהדרך והפך לקטע בתוך המחנה הצבאי הסגור. רחוב יהודה הלוי הוסט צפונה והמשיך כרחוב אבן גבירול והתוואי הצפוני של שאול המלך המשיך מערבה בניצב אליו והתחבר אל רחוב הנביאים. בחלקו הדרומי הוקמה גדר המחנה ומצפון אל הדרך החלו להיבנות שכונות "הצפון החדש" של תל אביב.
החל משנות ה-60 ובעיקר בשנות ה-70 נבנו לאורך הרחוב בנייני משרדים ומוסדות ציבור רבים כמרכז עסקים ראשי חדש. מרכז זה גם נבנה לאורך רחוב קפלן ובדרומו של רחוב אבן גבירול בתקופה זו.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עברו חלקים מהרחוב שיפוץ ונסללו לאורכו שבילי אופניים. ב-2012 אירע פיגוע ברחוב שבו מחבל מתאבד פוצץ את עצמו בקו 142.
אתרים ברחוב
כאמור, לאורך שדרות שאול המלך מבני ציבור ובניינים רבים בעלי חשיבות. להלן האתרים ברחוב, ממערב למזרח:
מערב הרחוב
באזור המערבי לקריה, נמצאים כמה אתרים חשובים בין שדרות שאול המלך ורחוב קפלן, ברחובות דובנוב ודה וינצ'י:
המשכן לאמנויות הבמה
המשכן לאמנויות הבמה, הנקרא גם "מרכז גולדה" על שם ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר, הוא מתחם התרבות השני של תל אביב בנוסף למתחם הבימה הוותיק. הוא נבנה בשנות ה-90 בתכנון יעקב רכטר וממשיכו לאחר מותו אמנון רכטר, בנו. המבנה הוא קומפלקס בעל רחבה פנימית מרכזית שבו נמצאים שני אולמות גדולים של בית האופרה הישראלית והתיאטרון הקאמרי. לשני האולמות פואייה משותף. המבנה כולל גם מעט מסחר ומשרדים של המוסדות השוכנים בו ומשרת גם מופעים ואירועים רבים נוספים.
סביב כיכר מוזיאון תל אביב לאמנות
כיכר מוזיאון תל אביב לאמנות היא כיכר מרכזית ברחוב. ברחבת הכיכר מצויים פסלים רבים של אמנים ישראלים, חלקם קבועים וחלקם מתחלפים מעת לעת. הכיכר אינה פעילה ברוב ימות השנה כמו כיכרות אחרות בעיר אך משמשת לאירועים רבים בהם ירידים ושווקים חד פעמיים, הפגנות וכדומה. לרוב נערכות בה הפגנות מצומצמות יותר שמארגני חוששים שלא תוכלנה למלא את כל כיכר רבין, הנמצא מרחק קצר יחסית ממנה. סביב הכיכר שלושה מוקדים עיקריים: ספריית בית אריאלה, מוזיאון תל אביב לאמנות והיכל המשפט. מהכיכר מוביל שביל גישה עם גשר ישירות אל מגדל המוזיאון הנמצא בעורף הכיכר (ברחוב ברקוביץ' המקביל) ושביל עורפי נוסף המוביל אל מתחם המרכז לאמנויות הבמה ו"גן דובנוב".
לכיכר קיימת גישה ישירה באמצעות גשר הולכי רגל גם ממגדל המוזיאון (מגדל ברקוביץ') הנמצא ברחוב ברקוביץ', העורפי לשדרות שאול המלך. המגדל משמש למשרדי עורכי דין והוא מהווה חלק ממתחם זה יחד עם שאר בנייני המשרדים ברחוב.
בנייני משרדים
רבים מבנייני המשרדים ברחוב מאוכלסים על ידי משרדי עורכי דין אשר נהנים מהקרבה אל בית המשפט כמו גם מפונקציות רבות נוספות הנמצאות באזור המשרתות משרדים אלו. שמות רוב בנייני המשרדים בצד המזרחי של הרחוב (ממזרח לרחוב ויצמן) נקבעו על פי שמות היבשות:
בסמה (שיר)
בסמה (מעוצב: בֶּסָמֶה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה הרביעי, ואם פרידה. השיר יצא לאור ב-8 ביולי 2014, כסינגל השני מתוך האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במדיה פורסט, ה-4 במצעד של רשת ג', ואף זכה בתואר "הכניסה הגבוהה של השבוע".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי דיקלה, אוחיון ורוני בראון. השיר הוא שיר ים תיכוני קיצבי, אשר מדבר על אהבתה של דיקלה כלפי בחור, עליו מדברת לאורכו של השיר.
בביקורת שערכו מאקו על האלבום ואם פרידה, הם התייחסו אל השיר ואף כינו אותו בחלקו כ-"להיט ענק וסקסי".
וידאו קליפ
במקום ווידאו קליפ מלא אשר היה צריך לצאת לשיר, הוחלט כי יעלה ליוטיוב אודיו רשמי של השיר, בו נראית גם עטיפתו של הסינגל. בעטיפה ניתן לראות את שם השיר ושמה של דיקלה בצבע אדום, כאשר לידם ניצבות שפתיים המורכבות ממשולשים צבעוניים.
האודיו זכה להצלחה נאה, ונכון לאפריל 2018, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-2 מיליון צפיות.
וילהלם קופה
וילהלם קופה (Wilhelm Koppe; 15 ביוני 1896 – 2 ביולי 1975) היה קצין בכיר באס אס בעת מלחמת העולם השנייה, והיה אחראי על פשעי מלחמה רבים נגד יהודים בזמן השואה.
ביוגרפיה
קופה נולד בהילדסהיים, בסקסוניה התחתונה. הוא היה חיל במלחמת העולם הראשונה, ואחרי המלחמה היה סוחר וסיטונאי. ב-1930 הצטרף למפלגה הנאצית; ב-1931 הצטרף לאס אה, ושנה לאחר מכן הצטרף לשורות האס אס. קופה עלה במהירות בסולם הדרגות של האס אס: ב-1934 כבר היה בריגדפירר (דרגת ביניים בין אלוף-משנה לתת-אלוף), ושנתיים לאחר מכן עלה לדרגת גרופנפיהרר, תת-אלוף. ב-1933 נבחר כציר ברייכסטאג. קופה התמנה כמפקד האזורי של האס אס והאס דה במינסטר, ולאחר מכן מילא אותו תפקיד בדנציג, לייפציג ודרזדן.
מלחמת העולם השנייה החלה ב-1 בספטמבר 1939, בפלישת הכוחות הגרמניים לפולין. גרמניה כבשה את רובה של פולין, ולאחר השלמת כיבוש פולין וחלוקתה עם ברית המועצות חילקו הגרמנים את השטח שנפל לידיהם לשני חלקים עיקריים: החלק המרכזי, שכלל את מחוזות ורשה, לובלין, ראדום וקרקוב, הוגדר כיחידה מנהלית בפני עצמה - גנרל גוברנמן, ממשל כללי; לעומת זאת, חבליה המערביים של פולין סופחו לגרמניה. אחד מן האזורים הגדולים שסופחו נקרא בפי הגרמנים ורטגאו (Warthegau). אזור זה כלל חלק מאזור לודז' ואת אזור פוזנן. למושל חבל ורטגאו התמנה ארתור גרייזר, וקופה התמנה כ"מפקד העליון של כל כוחות המשטרה והאס אס בחבל ורטגאו" (Höhere SS und Polizei Führer in Reichsgau Wartheland).
בתפקידו זה היה קופה מעורב ישירות היישום חוקי הגזע הנאציים. בנובמבר הכריז קופה שיהפוך את פוזנן, בירת החבל, לעיר "נקייה מיהודים" (judenrein). בעקבות כך החל גל של הוצאות להורג וגירוש של פולנים ויהודים מהעיר. הוא השתתף גם ביישום תוכנית תוכנית T4 - אותנסיה כמפקד הכללי של יחידה מיוחדת בשם "זונדרקומנדו לנגה", על שם מפקדה הישיר של היחידה, הרברט לנגה. בחודשים מאי - יוני 1940 רצחה יחידתו של לנגה 1,558 חולי נפש, שהיו מאושפזים בבית חולים לחולי נפש במחנה הריכוז סולדאו, במזרח פרוסיה.
ב-30 בינואר 1942 עלה קופה לדרגת אובר-גרופנפיהרר (אלוף). באוקטובר 1943 החליף את פרידריך וילהלם קריגר בתפקיד המפקד העליון של כל כוחות המשטרה והאס אס בגנרלגוברנמן. הוא היה אחראי להשמדת הגטאות בעיירות בחבל ורטגאו, להקמת מחנה ההשמדה חלמנו, בו נרצחו כ-300,000 יהודים. הוא עסק בדיכוי המחתרת הפולנית, והורה על הוצאתם להורג של כל קרוביהם הגברים של חברי המחתרת ומשלוח יתר משפחותיהם למחנות ריכוז. קופה הורה על רציחתם של כ-30,000 פולנים חולי שחפת. המחתרת הפולנית הורתה על התנקשות בו, אך ניסיון שנעשה בקרקוב ביולי 1944 לפגוע בו נכשל. עם התקרבותו של הצבא האדום הורה קופה על הוצאתם להורג של אסירים ושבויים, כדי שלא ייפלו בידי הסובייטים.
אחרי מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה הסתיר קופה את זהותו וחי תחת השם הבדוי לומאן (שם נעוריה של אשתו). הוא היה מנהל בית חרושת לשוקולד. ב-1961 נחשפה זהותו, הוא נעצר אך שוחרר בערבות ב-19 באפריל 1962. משפטו נפתח ב-1964 בבון, והוא הואשם בסיוע לרצח 145,000 איש. משפטו הופסק בשל בריאותו הלקויה ובית המשפט בבון החליט על הפסקת ההליך המשפטי מסיבה זו. ממשלת גרמניה סירבה לבקשת ממשלת פולין להסגירו לידיה.
קופה נפטר בבון ב-1975.
מחשבה פלילית
לפי, מחשבה פלילית (בלטינית משפטית : Mens Rea) היא היסוד הנפשי הנדרש להתקיימות העבירה הפלילית. מגדיר מהי מחשבה פלילית.
מקור הדרישה למחשבה פלילית
בשנת 1995 נכנס לתוקפו תיקון מספר 39 לחוק העונשין. חשיבותו של התיקון נובעת בעיקר מהעובדה שהחליף את החלק הכללי (סעיפים 1–34 לחוק בוטלו, ובמקומם נכנסו סעיפים חדשים). אחת התכליות העיקריות של תיקון 39 הייתה לצמצם את נוכחות הגישה התועלתנית שרווחה ערב התיקון במשפט הישראלי, ולתת את הדגש על הגישה הדאונטולוגית, כחלק מההשפעה האנגלית על מערכת המשפט בישראל.
הצורך בהוכחת יסוד נפשי להוכחת עבירה פלילית מקורו בהשפעה של תאוריות גמול. עיקר הדגש של התפיסה הגמולית הוא על אחריות שנובעת מאשם, על הבחירה, מתוך רצון חופשי, להתנכר לערכים המוגנים בחוק. על כן, על מנת להחזיר את האיזון שהופר בביצוע העבירה, יש להראות כי הנאשם אכן בחר לפגוע בערך מוגן.
הקושי התאורטי
כיצד ניתן לטעון שהמחשבות שעוברות במוחו של פלוני זהות למחשבות שראוי שיעברו במוחו, בעת עשיית פעולה כלשהי?
הקושי נובע מהתפיסה של המשפט הפלילי את הציבור כיצורים רציונליים, הנותנים דין וחשבון על כל מהלך ופעולה, המקיימים דיאלוג פנימי בינם לבין עצמם טרם עשיית כל פעולה ופעולה. זאת בעוד שבמציאות, רוב המעשים שלנו הם אגביים, נעשים בלי תשומת לב.
הקושי המעשי
כיצד ניתן להוכיח מבחינה עובדתית את מחשבותיו של פלוני בעת שעשה את המעשה?
הקושי נובע מהתפיסה של המשפט הפלילי להוכחת היסוד נפשי כאל הוכחה של עובדה בעולם בעוד שמבחינה מעשית אין יכולת להוכיח את הדבר מבחינה ראייתית. על כן, לשם הוכחת היסוד הנפשי, מתבססים על חזקות משפטיות.
דרישת ההוכחה של המחשבה הפלילית
1. עבירות התנהגותיות- דרישה להוכחת מודעות לטיב המעשה, לקיום הנסיבות ולאפשרות הגרימה לתוצאות המעשה. 2. עבירות תוצאתיות- דרישה להוכחת רכיב חפצי בנוגע לתוצאה: 2.1. כוונה- עשיית מעשה במטרה לגרום לתוצאה האסורה בחוק. ניתן להוכיח כוונה גם דרך כלל הצפיות הקבוע ב. 2.2. פזיזות 2.2.1. אדישות לקרות התוצאה. 2.2.2. קלות דעת- נטילת סיכון בלתי סביר לאפשרות גרימת התוצאות האמורות, מתוך תקווה להצליח למנען.
הקושי בהגדרת מצב נפשי זה - מצד אחד הנאשם לא חושב שהתוצאה יכולה להתממש אך מצד שני הוא מקווה למנוע אותה. קושי זה הביא את הפסיקה לבחון את עומק המודעות ורוחב המודעות (מידת ההסתכנות בהתרחשות התוצאה) של הנאשם בביצוע המעשה.
יש הגורסים כי ככל שרוחב המודעות ועומק המודעות מצומצמים יותר הרי שמדובר ברשלנות. מנגד, ככל שהמודעות רחבה ועמוקה יותר ניתן להחיל את כלל הצפיות ולטעון כי הייתה כוונה לקרות התוצאה.
עצימת עיניים
הרעיון של "עצימת עיניים" נוצר במשפט המקובל כדרך להתמודד עם עבריינות מתוחכמת - עבריינים שיודעים מהן הדרישות הבסיסיות של המשפט הפלילי, יודעים שאם הם יהיו מודעים הם יורשעו, ולכן מתרחקים מהעבירה ומהנוגע לה בצורה מכוונת ומודעת. על מנת להילחם בתופעה זו, נקבע כי בחירה מכוונת להתעלם מעובדות שוות ערך למודעות. כלומר, במשפט המקובל עצימת עיניים הוא כלל שדרוג אחריות, מ"פזיזות" ל"ידיעה".
הקושי בהשתלת רעיון עצימת העיניים במשפט הפלילי הישראלי נובע מהיחס השונה של שיטות המשפט למחשבה הפלילית - בעוד במשפט המקובל ישנן שלוש דרגות של מחשבה פלילית - כוונה, ידיעה ופזיזות - במשפט הישראלי ישנן שתי דרגות בלבד - "מודעות" או "חוסר מודעות".
יש הגורסים כי השתלת כלל "עצימת העיניים" במשפט הישראלי, על אף השוני הנ"ל בין שיטות המשפט, הביאה למצב בו רף הדרישה למחשבה פלילית הוא הנמוך ביותר מכל מדינה מערבית אחרת.
עקרון המזיגה
במשפט קיים עקרון המזיגה (הידוע גם כעקרון הנביעה/היעדר סימולטניות) העוסק ביחס בין ההתנהגות למחשבה הפלילית, כאשר הדרישה של המשפט הפלילי היא שהיסוד הנפשי יוליד את היסוד העובדתי, כלומר, שמתוך מחשבה פלילית יבוצע המעשה האסור. העיקרון מבקש למנוע הרשעות מקריות - אנחנו מבקשים להרשיע רק אדם שהמעשה הפלילי שביצע נבע מהמחשבה הפלילית. הוא משמש בעיקר כטיעון סניגוריאלי.
ישנם שני מצבים עיקריים בהם מתקיים עקרון הסימולטניות - אולם, למרות הקושי בהוכחת טענה זו, עיקרון זה שימש כהגנה במקרים רבים, כשהבולט בהם הוא פס"ד ורטר. יוסי ורטר, עיתונאי, השיג תשליל שמקורו בפעולות חקירה מאת סניגורית, ופרסם את התמונה שמקורה בתשליל. השופט ברק זיכה אותו בשל כך שלא הוכחה מזיגה בין היסוד הנפשי למעשה, שכן כאשר השיג את התשליל לא הייתה כוונה.
טרוויס וולטון
טרוויס וולטון (באנגלית: Travis Walton; נולד ב-10 בפברואר 1953) הוא חוטב עצים אמריקני, שנחטף לכאורה על ידי חוצנים בליל 5 בנובמבר 1975, לנגד עמיתיו לעבודה ביער הלאומי אפצ'י-סיטגריבס שבמדינת אריזונה. לטענתו הוא הוחזק על ידי החוצנים במשך חמישה ימים.
המקרה של וולטון זכה לפרסום רב ונותר אחד מהמקרים הנודעים ביותר של חטיפה לכאורה שבוצעה על ידי חוצנים.
על בסיס תקרית זו הופק בשנת 1993 סרט הקולנוע "אש ברקיע" (Fire in the Sky).
רקע
טרוויס וולטון נולד ב-10 בפברואר 1953. וולטון היה תושב העיירה סנופלייק, אריזונה. בשנת 1975 וולטון עבד כחוטב עצים עבור מייק רוג'רס.
סיפור החטיפה לכאורה של טרוויס וולטון
ביום רביעי 5 בנובמבר 1975, וולטון עבד יחד עם רוג'רס ועם חמישה חוטבי עצים נוספים - קן פיטרסון, ג'ון גולה, סטיב פירס, אלן דאלי, ודווין סמית.
בעקבות כך, רוג'רס עצר את הטנדר. וולטון, מתוך סקרנות, קפץ מהמשאית ורץ לעבר החללית על מנת להעיף מבט מקרוב באובייקט. עמיתיו של וולטון צעקו לו שיחזור אך הוא המשיך לעבר החללית. בעודו פוסע לעבר האובייקט, החללית שיגרה לעברו קרן אור בוהקת בצבע כחלחל אשר העיפה את וולטון ארצה במרחק מה מהמקום בו ניצב.
רוג'רס, אשר נהג בטנדר, היה משוכנע כי וולטון נהרג מהפגיעה, וכי העב"ם יתקוף בהמשך את יתר חברי הצוות שברכב, ובשל כך, מתוך בהלה, רוג'רס ויתר חברי הצוות ברחו באופן מיידי מהמקום. אף על פי כן, זמן קצר לאחר שברחו מהאזור הצוות הגיעו למסקנה כי הם ישבו לזירה כדי לחפש את וולטון. אף על פי כן לאחר שהם שבו למקום הם לא מצאו זכר לחללית או לוולטון, על אף שהם חיפשו את וולטון ביער במשך כחצי שעה.
בעקבות כך בסביבות השעה 19:30 דיווח לראשונה על המקרה לרשויות המקומיות. למחרת נערכו חיפושים נרחבים באזור היער הלאומי אפצ'י-סיטגריבס באמצעות כוחות משטרה גדולים, מתנדבים רבים ובאמצעות מסוקים וכלבי גישוש. אף על פי כן, הרשויות לא מצאו שום זכר לוולטון. משום שהרשויות לא מצאו את וולטון, בינתיים צוות החוטבים הפכו לחשודים מרכזיים בפרשה, כאשר המשטרה החלו לחשוד כי צוות חוטבי העצים רצחו למעשה את וולטון או שהם שותפים במתיחה. בעקבות כך, למרות היעדר מניע ואף על פי שלא היו הוכחות לפלילים, ב-10 בנובמבר 1975 כל ששת חברי הצוות עברו בדיקת פוליגרף, אותה כולם עברו בהצלחה.
על סיפון החללית
לטענתו של וולטון, במהלך חמשת הימים שבהם נעדר מביתו, הוא זכר בבירור פרק זמן שנמשך בסביבות שעתיים אשר במהלכו הוא היה בהכרה מלאה, וככל הנראה על סיפון החללית של החוצנים:
לטענתו של וולטון, הוא התעורר כאשר הוא שכב על מיטה בעוד שמולו עמדו שלושה חוצנים אפורים שלבשו סוג של סרבל כתום. לטענתו, החוצנים היו נמוכי קומה, קרחים, עם ראשים גדולים ועיניים גדולות. בעקבות כך, לטענתו, מתוך בהלה הוא צעק על החוצנים, ניסה להדוף אותם וכתוצאה מכך הוא גרם לחוצנים לעזוב את החדר. אחרי כמה דקות, וולטון יצא גם כן מהחדר, רץ דרך מסדרון קטן לתוך חדר מעוגל וחשוך אשר הכיל כיסא עם משענת גבוהה במרכז החדר. לטענתו כאשר הוא התיישב על הכיסא, הוקרנו מפות כוכבים על גבי מעין תקרת פלנטריום עגולה.
ברברה מרקס האברד
ברברה מרקס האברד (באנגלית: Barbara Marx Hubbard; 22 בדצמבר 1929 - 10 באפריל 2019) הייתה סופרת יהודיה אמריקאית, שנודעה ברעיונותיה העתידניים מנוע האחוד (The Synergy Engine) והלידה של האנושות (The ‘birthing’ of society).
טרוויס וולטון
על סיפון החללית
אחרי כמה דקות נכנס לחדר יצור דמוי אנוש שלבש סרבל כחול וחבש קסדה. היצור לא אמר מילה, רק חייך אל וולטון וביקש ממנו שיתלווה אליו. הוא הלך אחרי היצור במורד מסדרון שהוביל אותם לאולם גדול עם תקרה מקומרת שהיה דומה להאנגר מטוסים. לטענתו של וולטון הוא הבין באותה העת כי הוא יצא מהחללית הדומה לזו שראה ביער, וכעת נמצא בחללית אם הגדולה בהרבה. לטענתו האולם הכיל שני עב"מים כסופים נוספים.
ברברה מרקס האברד
האברד נולדה בבית יהודי אגנוסטי. אביה היה יצרן הצעצועים המפורסם לואיס מרקס (Louis Marx).
טרוויס וולטון
על סיפון החללית
משם הוא הוכנס לחדר קטן שבו היו שלושה יצורים נוספים דמויי אנוש עם סרבלים כחולים אשר גם כן לא אמרו מילה, רק חייכו לוולטון והובילו אותו לשולחן קטן, הניחו על פניו מסכה הדומה למסכת חמצן, וכתוצאה מכך וולטון איבד את הכרתו.
שובו של וולטון
לטענתו של וולטון הכרתו שבה אליו כאשר הוא התעורר בסמוך לכביש, בקרבת תחנת דלק בפאתי העיר הבר ובמרחק רב מהיער שבו נפגע מקרן האור. לטענתו הוא הספיק להבחין בעב"ם אשר ריחף מעליו ונעלם במהירות. בעקבות כך, בסביבות חצות של יום שני 10 בנובמבר 1975, וולטון ביצע שיחת גוביינא מתא הטלפון שבתחנת הדלק לגיסתו, אליסון וולטון, המתגוררת בעיירה הסמוכה טיילור על מנת שזו תאסוף אותו משם.
ברברה מרקס האברד
בשנת 1952 הוזמנה האברד לבית הלבן (דרך הקשרים שהיו לאביה), ובביקור היא שאלה את הנשיא אייזנהאואר: "מה המשמעות של כל הכוח שיש לנו שהוא טוב?". מטרת השאלה הייתה לעורר מודעות לאחד הרעיונות העיקריים של ברברה – ניצול האינטליגנציה והידע הצבאיים למטרות שלום. מאז היא כתבה חמישה ספרים, והייתה המרצה העיקרית ביותר משמונים הרצאות. שימשה כנשיאת "הארגון לאבולוציית המודעות", שהיא ייסדה בשנת 1990 עם סידני לניאר. היא העבירה קורסים במודעות.
טרוויס וולטון
שובו של וולטון
אליסון ובעלה גרנט מצאו את וולטון בתא הטלפון של התחנה, כאשר לטענתם הוא היה כחוש, מבוהל, מבולבל ובמצב נפשי קשה. לטענתם, לאחר שהם יידעו את וולטון כי הוא נעדר כמעט שבוע, הוא היה המום ושתק. דוויין וולטון, אחיו של טרוויס וולטון, ציין כי המשפחה החליטה שלא לדווח באופן מיידי לרשויות על כך שוולטון חזר מתוך דאגה למצבו השביר לכאורה של טרוויס.
ברברה מרקס האברד
האברד הייתה מושא ספרו הביוגרפי של ניל דונלד ולש "האם של כל ההמצאות", שבו מתוארים חוויותיה הרוחניות, בהם נטען כי האברד יכלה לראות אימג'ים כביכול מהעתיד, אשר הוו את ההשראה לרעיונותיה.
טרוויס וולטון
שובו של וולטון
עוד באותו היום וולטון עבר בדיקה גופנית בפיניקס אצל ד"ר הווארד קנדל וד"ר ג'וזף סאלוטס. הם לא מצאו כל עדות לפגיעה פיזית.
אחרית דבר
בשנת 1978, וולטון פרסם את הספר "The Walton Experience" אשר עסק בהרחבה בפרטי התקרית.
ברברה מרקס האברד
נפטרה ב-10 באפריל 2019.
טרוויס וולטון
אחרית דבר
וולטון המשיך לגור בעיירה סנופלייק ולבסוף הפך למנהל עבודה במנסרה, והתחתן עם דנה רוג'רס. לזוג ישנם 4 ילדים. לאורך השנים וולטון הופיע בכנסי עב"מים שונים.
הסרט "אש ברקיע"
בשנת 1993 חברת אולפני סרטי פרמאונט הפיקה סרט הוליוודי עתיר תקציב העוסק בתקרית בשם "אש ברקיע" בבימויו של רוברט ליברמן, ובכיכובם של דניאל ברנרד סוויני בתפקיד טרוויס וולטון ורוברט פטריק בתפקיד מייק רוג'רס. על אף שהסרט מבוסס ברובו על סיפור החטיפה לכאורה של טרוויס וולטון, החלק שעסק באירועים שעבר טרוויס בחללית שונו באופן מהותי מאלו שהוצגו בעדותו של וולטון.
חן אריאלי
חן אריאלי היא סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו ומחזיקת תיק הרווחה והשירותים החברתיים. אריאלי היא סגנית ראש העיר הלסבית הראשונה בתל אביב. אריאלי היא פעילה חברתית, אקטיביסטית פמיניסטית אשר פועלת בארגוני זכויות אדם ב-20 השנים האחרונות. כיום, מכנהת כיו"ר איגי - ארגון נוער גאה וכיו"ר ארגון שיטה - מכון למדיניות מקומית. כיהנה כיו"ר אגודת הלהט"ב בשנים 2015–2019 והובילה את מחאת הלהט"ב (2018) הגדולה בתולדות המדינה.
ביוגרפיה
חן אריאלי נולדה לדן וללאה וגדלה בחיפה, ולה אח ואחות. למדה בתיכון לאומנויות במגמת גרפיקה. בצעירותה התנדבה במרכזי קליטה עם עולים יוצאי אתיופיה, והייתה חניכה בתנועת הצופים ובנוער העובד והלומד. בצה"ל שירתה בפיקוד העורף, בתפקיד מדריכת אוכלוסייה לשעת חירום. לאחר שירותה הצבאי עבדה בתחום האופנה. בין השנים 2006–2011 כיהנה כסמנכ"לית "רוני ארנון תקשורת ישראל".
בין השנים 2009–2013 הפיקה את הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה – תרבות מייצרת שינוי, בסינמטק תל אביב, בברלין ובברזיל.
בין השנים 2015–2019 ייסדה וכיהנה כמנכ"לית שותפה של מיזם חברתי 'דוגרי' שמטרתו לקדם תודעה רשתית ושיתופי פעולה בחברה האזרחית בישראל. הקמת פלטפורמה דיגיטלית לרישות ופיתוח מתודה לסדנת רישות אותה עברו כ-300 ארגונים חברתיים בישראל. בשנים 2017–2019 הדריכה נוער בסיכון בבית השנטי בתל אביב.
בין השנים 2017–2018 הייתה מנהלת שותפה ב"לסבית קטלנית", פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי פסטיבל הפועל במטרה לקדם קולנוע לסבי ישראלי ולהוות במה וקרש קפיצה לנשים בתחום הקולנוע והטלוויזיה.
אריאלי הייתה שותפה במיזם "ספרות גאה", והובילה מהלך של הצבת מדפי ספרות להט"בית בספריות העירוניות בעיריית תל אביב-יפו.
פעילות פוליטית
בשנת 2012 ניהלה את מטה הבחירות של מרב מיכאלי בפריימריז של מפלגת העבודה ובין השנים 2013–2015 הייתה הדוברת והיועצת הפוליטית שלה בכנסת ה-19.
בשנת 2018 נבחרה כחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם סיעת רוב העיר. החל מאפריל 2018 היא מכהנת כסגנית ראש עיריית תל אביב-יפו, מחזיקת תיק הרווחה ובריאות הציבור. אריאלי תופסת את תחום הרווחה ובריאות הציבור כתחום בעל חשיבות עליונה, כזה המאפשר לה השפעה מכרעת על חייהם של התושבים והתושבות. מיום כניסתה לתפקיד, אריאלי לקחה על עצמה את משימת הטיפול באוכלוסיות הסיכון הגבוהות ביותר בעיר, הכוללות את קהילת הפליטים, דיירי רחוב ונשים שורדות זנות. כמו כן, אריאלי מובילה את היוזמה לקידום פרויקט "דיור תחילה" – פרויקט ארוך תווך לדיור קבע עבור דרי רחוב. {דיור תחילה}
במהלך מגפת הקורונה אריאלי שימשה כיו"ר צוות הרווחה, לצד ד"ר סמיר זועבי, כחלק מצוות המומחים לטיפול במגפת הקורונה מטעם הקרן החדשה לישראל.
בשנת 2022 קידמה אריאלי פרויקט להפצת מפות ישראל לכל בתי הספר בעיר הכוללים הצגה של הקו הירוק וגבול הריבונות הישראלית.
בשנת 2023, הקימה אריאלי יחד עם שותפים נוספים את שיטה - מכון למדיניות מקומית, מתוך הרצון וההבנה של חשיבות חיזוק השלטון המקומי כחלק מביסוס והגדלת המחנה הליברלי דמוקרטי. כיום, אריאלי מכהנת כיו"ר מכון שיטה.
פעילות ציבורית
אריאלי כיהנה בין השנים 2015–2019 כיושבת ראש אגודת הלהט"ב. בשנים 2015–2016 היא כיהנה כיו"ר משותף של אגודת הלהט"ב, בשותפות עם אמרי קלמן. במאי 2023, נבחרה אריאלי לכהן כיו"ר איגי - ארגון נוער גאה, אריאלי היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
אריאלי וקלמן הובילו את מאבק הקהילה הגאה בשנת 2016. במטרה לקדם שוויון בפני החוק, איימה לבטל את מצעד הגאווה המתקיים בתל אביב בחודש יוני. בעקבות כך, התקיים בהובלתה משא ומתן עם משרד האוצר להגדלת התקציבים לארגונים הקהילתיים, אשר קיבלו תקצוב שיא של 11 מיליון שקלים.
ביולי 2017, במחאה על אפליה של זוגות חד-מיניים בתהליכי אימוץ הובילה הפגנה מול קריית הממשלה בתל אביב עם עשרות אלפי משתתפים. שנה לאחר מכן, ביולי 2018 הובילה את מחאת השוויון של קהילת הלהט"ב. השביתה התקיימה בפריסה ארצית לצד הפגנות בכל רחבי הארץ בעשרות מוקדי מחאה כנגד אי-שוויון בפני החוק והיעדר קידום של זכויות הורות שוות עבור בני זוג מאותו המין. באירוע השיא של מאבק הלהט"ב התקיימה עצרת מחאה בכיכר רבין בה השתתפו מעל ל-100,000 אנשים.
אריאלי יזמה פרויקט להכשרת חברי קהילת הלהט"ב שהתמודדו בבחירות המקומיות באוקטובר 2018. יזמה וייסדה פורום מנהלי ארגונים גאים והובילה את המאבק הלהט"בי לשוויון זכויות במערכת הבחירות לכנסת ה-21.
מתוך תפיסה אידאולוגית כי המאבק הפמיניסטי מכיל בתוכו את המאבק לשוויון זכויות לקהילת הלהט"ב, בדצמבר 2018 הייתה אריאלי אחת מיוזמות מחאת הנשים הגדולה ביותר בישראל. הובילה את המאבק בשיתוף פעולה של נשים פלסטיניות ויהודיות, במחאה על רצח נשים ותקיעת תקציב שהובטח לתוכנית חירום לאומית למניעת אלימות כלפי נשים. בעקבות המחאה ייסדה אריאלי ושותפות תנועת שטח כלל ארצית של נשים.