cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לקסוס
שנות ה-80: פרויקט F1
בשנת 1989 לאחר תהליך פיתוח ממושך שכלל 60 מעצבים, 24 צוותי מהנדסים, 1,400 מהנדסים, 2,300 טכנאים, 220 עובדים נוספים, כ-450 אבות טיפוס ומחקר מקיף בשוק האמריקני, בהשקעה כוללת של יותר ממיליארד דולר - הושלם פרויקט F1 שהגיע לשיאו עם חשיפת 2 הדגמים הראשונים של החברה: בינואר נחשפו בתערוכת הרכב של דטרויט דגם ה- LS400, אשר צויד במנוע V8 חדש בנפח של 4 ליטר. לצידו הוצג דגם ES250 - מכונית סלון בינונית שהתבססה על טויוטה קאמרי. הדגמים הוצאו למכירה במהלך חודש ספטמבר באותה שנה, ובמהלך 4 החודשים הראשונים נמכרו כ-16,300 כלי רכב. בדצמבר 1989 נאלצה החברה לבצע תהליך קריאה לתיקון (ריקול) בכ-8,000 מכוניות, בעקבות תלונות של שני לקוחות בנוגע לבעיות בחיווט והתחממות יתר של נורית הברקס. במסגרת מבצע שנמשך 20 ימים טופלו כלי הרכב על ידי טכנאי החברה באמצעות איסוף, תיקון והשבת הרכבים לבעליהן, לצד הטסת אנשי צוות לטיפול ברכבים במקומות מרוחקים. תגובתה של לקסוס תרמה לביסוס מוניטין החברה בתחום השירות.
שנות ה-90': צמיחה והתרחבות
שנת 1990 הייתה השנה המלאה הראשונה שבה נמכרו דגמי המוצר והחברה סיימה את השנה עם למעלה מ-63,000 כלי רכב שנמכרו. באותה שנה החל ייצוא של כלי רכב גם לבריטניה, קנדה ואוסטרליה. ביוני 1991 יצא לשוק דגם ה-SC400, רכב ספורט קופה שעשה שימוש במנוע ה-LS400. בספטמבר נוסף דגם ה-SC300 והוצג דגם ES300, שהחליף את ה-ES250. בסיום השנה זכתה לקסוס בתואר רכב היוקרה המיובא הנמכר ביותר בארצות הברית, עם מכירות המסתכמות ב-71,203 כלי רכב. בשנת 1993 הושק דגם ה-GS300, רכב ספורט סדאן, המבוסס על שלדת הטויוטה קראון (Crown), שיצאה לשוק ביפן שנתיים לפני כן. בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק באפריל 1995 הוצג לראשונה ה-LX450 - SUV ספורטיבי, המבוסס על דגם הלנד-קרוזר של טויוטה. הדגם יצא לשווקים בינואר 1996, במקביל ליציאתו של הדור השלישי של דגם ה-ES300. במרץ 1998 יצא לשוק דגם ה-RX300 רכב SUV ללא יכולות השטח שאפיינו את ה-LX. באותו החודש נחשף ה-LX470, דור שני של ה-LX. את שנת 1998 סיימה לקסוס עם גידול של למעלה מ-50% ביחס לשנה הקודמת ומכירות של למעלה מ-156 אלף כלי רכב. בספטמבר 1999 ציינה החברה עשור של פעילות בארצות הברית. חודשיים לאחר מכן, בחודש נובמבר, ציינה החברה את מכירת הרכב המיליון.
תחילת שנות ה-2000
שנת 2000 התאפיינה בחידוש והוספה של דגמים נוספים - בינואר נחשף הדגם החדש IS300, שמכירותיו החלו בחודש יוני. באפריל נחשף דגם של SC430 קבריולה, בספטמבר החליף ה-GS430 את ה-GS400 ובאוקטובר הושק ב-LS430 המחודש. בסיום השנה חצו מכירות המותג לראשונה את רף 200 אלף הרכבים. ה-GX470 נחשף לראשונה בינואר 2002 והחל להימכר בדצמבר אותה שנה. ב-2004 מכרה החברה את הרכב ה-2 מיליון. באותה השנה הוצגו הדור השלישי של דגמי ה-GS והדור השני של דגם ה-SC430, כמו כן הוצג דגם קונספט של SUV ה-RX400 עם הנעה היברידית.
המחצית השנייה של שנות ה-2000: שווקים חדשים וטכנולוגיה היברידית
בשנת 2005 הושלמה ההפרדה הארגונית בין לקסוס ובין טויוטה: מחטיבה בתוך טויוטה, הפכה לקסוס להיות חברת בת המנוהלת בנפרד. במקביל, החל שיווק המותג גם ביפן.
בתערוכת הרכב של דטרויט שהתקיימה בינואר 2005 הציגה לקסוס לראשונה את ה-LFA, דגם קונספט של מכונית העל הספורטיבית של החברה. רכב זה נועד להתחרות עם מכוניות-על דוגמת למבורגיני ופרארי. באפריל באותה השנה החל ייצור ושיווק ה-RX400h, גרסה המשלבת מנוע בנזין ומנוע חשמלי להגדלת עוצמת המנוע, חיסכון בדלק והפחתת פליטה בהשוואה למנועי בנזין. מכירות הדגם הסתכמו בכ-26,000 כלי רכב שנמכרו, רובם בארצות הברית. בעקבות הצלחת המכירות המשיכה החברה לפתח דגמים היברידיים נוספים, וכיום מוצעים כל דגמי החברה גם כרכבים בעלי הנעה היברידית. נכון לשנת 2015 נמכרו 895,330 כלי רכב היברידיים מתוצרת החברה. הדגם הנפוץ ביותר הוא ה-RX400h שנמכר בכ-317 אלף יחידות ברחבי העולם, 286 אלף יחידות מתוכן בארצות הברית. הדגם ההיברידי הנפוץ ביותר ביפן הוא ה-CT200h שנמכר בקרוב ל-50 אלף יחידות.
בשנת 2006 הציגה החברה 2 דגמים נוספים: ה-LS460 וה-LS600h, הרכב ההיברידי הראשון עם מנוע 8 צילינדרים. דגם זה נועד להתחרות עם סדרה S של מרצדס וסדרה 7 של ב.מ.וו. באותה שנה הכריזה החברה על הקמת חטיבת F Sport - חטיבת הביצועים של לקסוס האחראית על ייצור דגמים חזקים וספורטיביים, בדומה לחטיבת AMG במרצדס ו-M בב.מ.וו. דגמים אלו מבוססים על הדגמים הסדרתיים אשר מקבלים שדרוגים בגימור החיצוני והפנימי. חיצונית הם נבדלים בזכות סימול F SPORT וגריל (שבכה) קדמי בעיצוב רשת. בחלק מדגמים אלו, רכיבים נוספים במפרט עוברים שדרוג כגון גלגלים, בלמים, מוטות ייצוב, מתלים ועוד.
בשנת 2007 מכרה החברה בארצות הברית 329,177 כלי רכב. ב-2009 יצא לשוק הדור השלישי של ה-RX350 והדור השני של ה-RX450h. ביולי עברו מכירות דגמי ה-RX בארצות הברית את רף מיליון הרכבים.
2010 ואילך: העשור השני
בתערוכת ז'נבה בשנת 2010 הוצגה לראשונה ה-CT200h - הדגם הראשון של מכונית קומפקטית שיוצר על ידי החברה, מתוך רצון להיכנס לסגמנט המתפתח בו פועלות סדרה 1 של ב.מ.וו ואאודי A3. זהו גם הדגם הראשון שיוצר רק כרכב היברידי. בסיום שנת 2010 הוכתרה לקסוס כרכב היוקרה הנמכר ביותר, תואר שבו זכתה ברציפות במשך 11 שנים. בשנת 2011 איבדה לקסוס את הבכורה לטובת ב.מ.וו. בינואר 2011 החלו להימכר דגמי ה-LFA הראשונים בארצות הברית. מכונית העל הספורטיבית, שיוצרו ממנה רק 500 יחידות, נמכרה במשך שנתיים עד דצמבר 2012.
שנת 2012 התאפיינה בעדכון של מספר דגמים ותיקים: בפברואר יצא לשוק הדור הרביעי של ה-GS350, באפריל הוצג הדור השישי של דגם ה-ES הכולל עדכון לדגם ה-ES350 ודגם היברידי חדש- ES300h, במאי נחשף דגם היברידי חדש - GS450h. ביולי הוצגו 3 גרסאות חדשות לדגם ה-LS המפואר: LS460L, LS460 ו-LS460 F-Sport. בנוסף, הציגה החברה 2 רכבי קונספט ממשפחת ה-LF: בינואר הוצגה בדטרויט ה-LF-LC ובספטמבר הוצג בפריס דגם ה-LF-CC.
באוקטובר 2015 חנכה החברה מפעל ייצור ראשון בארצות הברית. המפעל הוקם בקנטקי בהשקעה של כ-360 מיליון דולר
דגמי החברה
סדאן והאצ'בק:
שטח ופנאי: ספורט: קונספט:
מאפייני הבטיחות
דגמי לקסוס כוללים מערכות לבקרת יציבות והתנהגות (מערכת בקרת יציבות הרכב ומערכת משולבת לניהול דינמיקת הרכב), מצלמות נסיעה לאחור, פנסים ראשיים עוקבי פנייה ומערכות סונאר להתראה. מערכת קדם-התנגשות של לקסוס (PCS) היא מערכת לאיתור התנגשות והכנה לקראתה המשלבת מערכות בטיחות שונות.
בישראל
יבוא דגמי לקסוס לישראל החל במהלך שנת 2006 על ידי חברת לקס מוטורס. כיום מחזיקה החברה 5 אולמות תצוגה בהרצליה, בחיפה, בירושלים בפתח תקווה ובבאר שבע.
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטיים ומסחרים עד 3.5 טון):
אורי גיל (טייס)
אורי גיל (נולד ב-1943) הוא תת-אלוף (בדימוס) בחיל האוויר הישראלי. גיל הוא אלוף הפלות, במהלך שירותו כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי נרשמו לזכותו 7.5 הפלות של מטוסי אויב.
קורות חייו
גיל מחזיק בשני שיאי גינס בהיותו טייס הקרב הפעיל המבוגר ביותר ובשל ההפלה בג'י הגבוה ביותר של מטוס קרב. לאחר שחרורו עסק בציור. גיל נשוי ומתגורר בעין הוד.
ב-2015 יצא סרט תיעודי על חייו, "בקצה השמיים", בבימויו של אמיר הר-גיל.
כנסיית כשוותי
כנסיית כָּשווֶתי (בגאורגית: ქაშვეთის ეკლესია) או כנסיית גיאורגי הקדוש כשוותי היא כנסייה גאורגית אורתודוקסית במרכז טביליסי, הממוקמת ליד בנין הפרלמנט של גאורגיה בשדרות רוסתוולי.
בניית הכנסייה שהחלה בשנת 1904 נסתיימה בשנת 1910. האדריכל שתכנן את הכנסייה הוא לאופולד בילפלדט (Leopold Bilfeldt) שביסס את עיצוב הכנסייה על בסיס כנסיית סמתאוויסי העתיקה יותר. הכנסייה, שבנייתה מומן בידי האצולה והבורגנות הגאורגית, נבנתה על אתר של כנסייה הרוסה שנבנתה מלבנים בהתאם לבקשת משפחת אמילאחווארי בשנת 1753.
תרומה משמעותית לעיצוב הנוכחי המקושת בוצעה על ידי נֶאוֹפִּיטֶה אַגְלָאדזֶה. הפרסקאות המעטרות את הכנסייה אוירו, בשנת 1947, על ידי הצייר הגאורגי הנודע, לאדו גודיאשווילי. קיר ציורי הקדושים הנוצרים צויר בידי הנריק הרינייבסקי.
השם כָּשווֶתי נגזר מהמילה הגאורגית כָּווָא (ქვა) שפירושה סלע או אבן, ושְׁווָא (შვა) שפירושה ללדת. האגדה מספרת כי הנזיר בן המאה ה-6, דוד גָארֵגֵ'לִי, שהיה אחד משלוש עשרה האבות האשורים, הואשם על ידי אשה כי עיבר אותה בטביליסי. דוד ניבא כי ההוכחה לחפותו תהיה בעובדה כי היא תלד אבן, כפי שאכן קרה. מאז נקרא המקום כשוותי - מקום לידת אבן.
Bad and Boujee
Bad and Boujee הוא סינגל של הרכב ההיפ הופ האמריקאי מיגוס, בהשתתפות הראפר האמריקאי ליל עוזי ורט. השיר יצא לאור ב-27 באוגוסט 2016 כסינגל המוביל מתוך אלבומם השני של מיגוס, Culture, על ידי חברות התקליטים קוואליטי קונטרול מיוזיק, 300 אנטרטיינמנט ואטלנטיק רקורדס. השיר הופק על ידי מטרו בומין, יחד עם ג'י קופ.
בדצמבר 2016, השיר הפך לתופעת אינטרנט, תוך שממים רבים עם המילים "rain drop, drop top" זכו לפופולריות. הטרנד הוויראלי, בשילוב עם קידום של דונלד גלובר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-74, עזר להצלחה המסחרית של השיר, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, בשבוע של 21 בינואר 2017, ובכך היה לשירם הראשון של מיגוס וליל עוזי ורט שהגיע למקום הראשון במצעד. הסינגל קיבל מועמדות לקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-60.
ביקורות
מגזין קומפלקס הציב את השיר במקום ה-24 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2016, ואמר: "הרצועה מתרוצצת ובטוחה בעצמה, סוג השיר שבטוח בערעור בעצמו אבל יודע לא לצאת מחוץ לכיס. זה נראה כמו להיט לא סביר, אבל נסו להקשיב לו רק פעם אחת". ב-Pigeons & Planes דורג השיר במקום ה-43 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2016, ונאמר שם כי השיר הוא "כולו על אופסט". מגזין ה-Fader דירג את השיר במקום ה-25 ברשימת 115 השירים הטובים ביותר לשנת 2016. במגזין Fact, דורג השיר כאחד מ-20 רצועות הראפ וה-R&B הטובות ביותר לשנת 2016. מגזין Vulture השווה את השיר לטובה לשירו של ג'יימס בראון, "Super Bad".
הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לסינגל הראשון שהגיע לצמרת המצעד הן עבור מיגוס והן עבור ליל עוזי ורט. שבוע לאחר מכן, הודח מהמקום הראשון על ידי "Shape of You" של אד שירן, אך השיג את עמדתו בצמרת המצעד שבוע לאחר מכן ושהה שם שבועיים. לאחר מכן, הוחלף בשנית ב-"Shape of You". הוא נותר בעשירייה הפותחת במצעד במשך 14 שבועות רצופים והיה לשיר השישי הגדול ביותר לשנת 2017 על פי מגזין הבילבורד.
השיר הגיע בשיאו למקום החמישי בקנדה הוט 100, והיה לסינגל הראשון של מיגוס וליל עוזי ורט שהגיע למקום הראשון במצעד זה. נכון ל-20 ביוני 2017, השיר מכר כ-4,000,000 יחידות בארצות הברית, וקיבל את תואר הפלטינה המרובעת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ שביים הבמאי דאפס לשיר הוקרן לראשונה בערוץ היוטיוב של מיגוס ב-31 באוקטובר 2016. הוא מציג הופעות קמע של הראפרים טראוויס סקוט ואו ג'י מאקו.
בראיון ל-Kiss FM Kenya, הבמאי דאפס חשף את ההשראה מאחורי הרעיון של הקליפ: "הקונספט נוצר מהשם באמת. 'Bad' משמעו להיראות טוב ולכן היינו צריכים נשים יפות ו-'Boujee' משמעו תקוע ולכן היינו צריכים שהם ישחקו את החלק הזה. אני אוהב עמידות זה בצד זה בקליפים שלי מכיוון שזה גורם לאמנות להתבלט. הניגודיות בין הנשים האלה הלבושות באופנה גבוהה אבל כשהן בסביבה רגילה תפסו אותי. ואז הייתה הוספת אלמנטים קטנים אחרי זה - היונים, האטריות, אייס אוף ספיידס, חולצות משי על אופני עפר".
נכון לאפריל 2021, לקליפ למעלה ממיליארד צפיות.
הופעות חיות
ב-17 בינואר 2017, מיגוס הופיעו עם השיר בתוכנית "ג'ימי קימל לייב!". ב-20 בפברואר, הופיעו עם השיר ב"המופע של אלן דג'נרס".
יחסי בוסניה והרצגובינה–סן מרינו
יחסי בוסניה והרצגובינה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין בוסניה והרצגובינה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
סקירה כללית
ב-1996 הוציאו שתי המדינות הצהרה על כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, ההצהרה לא סונכרנה בין שתי המדינות ולא הופיעה באותו הזמן (סן מרינו ב-11 באפריל, בוסניה והרצגובינה ב-31 במאי).
ב-2 באוגוסט 2011 חתמו שתי המדינות על הסכם לקידום השקעות אזרחי מדינה אחת בשנייה ועיגונן. ב-28 בנובמבר 2013 הסכם בנוגע לתובלה במרחב הבינלאומי אומץ על ידי שתי המדינות.
קודמן (כימיה)
בכימיה, קוֹדְמָן (באנגלית: precursor) הוא תרכובת המשתתפת בתגובה כימית ליצירת תרכובת אחרת. בפרט, בביוכימיה המושג "קודמן" משמש בדרך כלל לתרכובת כימית המקדימה אחרת במסלול מטבולי.
במסגרת המלחמה בסמים וחומרי נפץ - מתבצע פיקוח גם על קודמנים של תרכובות מסוכנות.
קרוב רחוק (רומן גרפי)
קרוב רחוק הוא ספר קומיקס ישראלי מקורי מאת רותו מודן. פורסם תחילה באנגלית בשם Exit Wounds. הספר יצא לאור בשנת 2008.
הקומיקס זכה לשבחי הביקורות ובשנת 2008 זכה בפרס אייזנר בקטגוריית "ספר הקומיקס הטוב ביותר".
ההשראה לסיפור נובעת מסרטו של דוד אופק, "ההרוג ה-17".
עלילה
סיפור ישראלי המתרחש בתקופת הפיגועים של 2002. נוֹמי - חיילת המשרתת בקצין העיר תל אביב- חוששת שאלמוני שנהרג בפיגוע הוא מאהבה המבוגר שנעלם מחייה. לצורך החיפוש אחריו היא מאתרת את בנו קובי, נהג מונית צעיר שהקשר הבעייתי שלו עם אביו נותק שנתיים קודם, ויחד השניים יוצאים למסע לאיתור האב והמאהב הנעלם.
מרמוסט
מרמוסט (שם מדעי: Callithrix) הוא סוג של פרימט השייך למשפחת המרמוסטיים.
אורכם של רוב המרמוסטים מגיע ל-20 ס"מ. הם בעלי מאפיינים פרימיטיביים ביחס לשאר הקופים: טפרים במקום ציפורניים, בעלי שערות חישה על פרק כף היד, ומבנה מוחם פרימיטיבי. טמפרטורת גופם משתנה באופן חריג, שינוי היכול להגיע ל-4 מעלות ביום.
המרמוסטים (יחד עם הגיבונים) הם בין הפרימטים היחידים שמנהלים אורח חיים מונוגמי. הם חיים בקבוצות משפחתיות קטנות הכוללות זוג וצאצא. נראה שהם טריטוריאליים. ברוב המינים, המלטות תאומים הן הנורמה ושלישיות אינן נדירות. ההורים מגלים דאגה רבה לצאצא, והאב הוא זה שנושא אותו בעת שהמשפחה נודדת.
המרמוסט מוזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר, הסערה, כאשר קאליבן אומר שידריך את אדונו החדש סטפאנו "כיצד ללכוד את המרמוסט הזריז" לאוכלה, באי הבודד בו מתרחש המחזה (מערכה שנייה, תמונה שנייה).
המצור על עכו (1831–1832)
המצור על עכו בשנים 1831 ו-1832 היה מצור שהטיל אבראהים פאשא על העיר עכו בין השנים 1831 ל-1832 ואשר הורכב משתי מערכות נפרדות. הוא הסתיים בתבוסת מגיני העיר בראשותו של המושל עבדאללה פאשא ובכיבוש מצרי של העיר למשך שמונה שנים.
רקע
לאחר שהצליח לעצור את התקדמות צבא נפוליאון, מונה מוחמד עלי, קצין בצבא העות'מאני, למושל העות'מאני של מצרים בשנת 1805. הוא צבר כוח רב והיה לסולטאן. למרות שהיה וסל של האימפריה העות'מאנית, למעשה הוא פעל באופן עצמאי, והסולטאן העות'מאני נסמך על כוחו הצבאי. הוא נשלח על ידי השער הנשגב לדכא את המרד הווהאבי בחצי האי ערב, ולאחר מכן נענה לבקשת הסולטאן וב-1821 שלח את בנו, אבראהים פאשא, בראש שייטת וצבא בן 17,000 חיילים לפלופונסוס, כדי לסייע בדיכוי מלחמת העצמאות היוונית. בתמורה ניתנה למצרים השליטה בכרתים. אולם בשנת 1827 הובס הצי העות'מאני-מצרי המשותף בקרב נוורינו, ורובו של הצי המצרי אבד. בהיעדר יכולת ימית, נאלץ מוחמד עלי להסיג את צבאותיו מיוון ב-1828.
בתמורה לעזרתו במערכה וכפיצוי על אובדן הכוח הצבאי והשליטה בכרתים, ביקש מוחמד עלי מהשער הנשגב למסור לו את השליטה בסוריה, אך הסולטאן מהמוט השני לא נענה לבקשה. בסיוע צרפתי בנה מוחמד עלי צי מלחמתי חדש, ומינה את בנו, אבראהים פאשא, לעמוד בראש כוח צבאי לכיבוש ארץ ישראל וסוריה. כטוענה לפלישה טען מוחמד עלי כי כ-6,000 חקלאים מצרים נמלטו ממצרים במטרה להתחמק מחובות הגיוס ומתשלום קורווה, ומצאו מקלט אצל שליט עכו, עבדאללה פאשא.
הפלישה המצרית לארץ ישראל
אבראהים פאשא קבע את כיבוש עכו כתנאי ראשון להמשך המסע לסוריה, והחליט כי ישים אותה במצור רק לאחר שיכבוש הן את מישור החוף והן את אזור ההר. הכוח הצבאי המצרי מנה 9,000 חיילים ו-2,000 פרשים, ואלה נעזרו ב-8,000 גמלים. החיילים חולקו לכוח יבשתי ולכוח ימי. הכוח היבשתי יצא מקהיר ב-14 באוקטובר 1831 ונע לעבר ארץ ישראל לאורך חופו הצפוני של חצי האי סיני. הכוח הימי, שמנה 21 כלי שיט, יצא מאלכסנדריה ב-4 בנובמבר 1831. התקדמות הכוח המצרי הייתה מהירה והוא התקבל בארץ ישראל ללא התנגדות, ולעיתים אף בזרועות פתוחות. בראשית דצמבר הושלם כיבושה של ארץ ישראל.
תוצאות הקרב
עכו נותרה תחת שליטה מצרית למשך שמונה שנים, לאור הכיבוש המצרי והאיום שהציב כיבוש זה על השלטון העות'מאני התארגנו כוחות קואליציה בריטיים, אוסטרים ועות'מאנים אשר תקפו את ערי החוף בסוריה, לבנון וארץ ישראל במגמה להסיג את הצבא המצרי משליטתו באזורים אלו. עכו הושבה לשליטה עות'מאנית לאחר הפגזת עכו מהים בשנת 1840, הפגזה אשר גרמה להרס רב ואבדות כבדות בקרב הכוחות המצריים שהגנו על העיר. תוצאות ההפגזה הביאו לנסיגת צבאו של אברהים פאשה חזרה למצרים ולוויתורו של מוחמד עלי על השליטה בלבנט.
פורד טאונוס G93A
פורד טאונוס G93A (בגרמנית: Ford Taunus G93A) היא מכונית משפחתית, 2 דלתות, מתוצרת חברת "פורד גרמניה" חברת בת של קונצרן פורד, אשר יוצרה בין השנים 1939–1942, ובין השנים 1948–1952.
הדגם שיוצר בין השנים 1948-1952 היה קרוי "פורד טאונוס G73A".
תאוצות
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0-100 קמ"ש היא 57.3 שניות (דגם "De Luxe")
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0-100 קמ"ש היא 55.3 שניות (דגם "Standard")
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0-100 קמ"ש היא 54.9 שניות (דגם "Spezial")
קרב רב
קרב רב הוא שם כולל לתחרויות ספורט, בדרך כלל תחרויות אתלטיקה המורכבות ממספר תחרויות נפרדות.
הספורטאים המתחרים בקרב רב צוברים נקודות עבור ביצועיהם בכל תת-תחרות (הנקראת גם: מקצוע, או באנגלית event), על פי נוסחה מיוחדת. המנצח הוא מי שצבר את מירב הנקודות בסך הכל. שיטת הניקוד בנויה כך שכדי לנצח בקרב רב לא די בהצטיינות יתרה במספר מקצועות בודדים, אלא יש צורך בתוצאה טובה מאוד בכל המקצועות כולם.
היסטוריה
מקורו של הקרב רב בפנטאתלון היווני העתיק, שהורכב מחמישה מקצועות: קפיצה למרחק, זריקת דיסקוס, הטלת כידון, ריצה והיאבקות. הפנטאתלון שוחק לראשונה באולימפיה ב-708 לפנה"ס וזכה לפופולריות רבה במשך מאות שנים. ב-393 שם הקיסר תאודוסיוס הראשון קץ למשחקים האולימפיים. לאורך ימי הביניים השתמרה המסורת של תחרות המורכבת ממספר אתגרים שונים, בין השאר במבחניהם של אבירים ובטקסי החניכה של לוחמים ויקינגים. החל מאמצע המאה השמונה עשרה החלו להופיע גרסאות שונות של קרב רב במקומות שונים ולפי נוסחאות ניקוד שונות.
עם חידוש המשחקים האולימפיים התעורר צורך בסטנדרטיזציה של הענף. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) התחרו לראשונה גברים בקרב עשר והחל באולימפיאדת סטוקהולם (1912) גם בקרב חמש ובקרב חמש מודרני במקביל. מאז אמסטרדם (1928) בוטלה תחרות קרב החמש המסורתי. נשים התחרו מ-1964 ועד 1980 בקרב חמש, ומאז מתחרות בקרב שבע.
שיטת הניקוד בקרב רב מעניקה לכל תוצאה בכל מקצוע בודד מספר נקודות מסוים, לפי טבלת ניקוד המתעדכנת מעת לעת על ידי ההתאחדות הבינלאומית. לשיטה ייחודית זו שני מאפיינים בולטים המבדילים אותה ממקצועות האתלטיקה האחרים: ראשית, שבכל מקצוע ומקצוע אין כל משמעות למיקום האתלט ביחס למתחריו, אלא לניקוד שהוא קיבל; שנית, שינויים בטבלאות הדירוג גרמו לכך שסדרת תוצאות מסוימת מקבלת ניקוד אחר לגמרי, לעיתים גבוה ולעיתים נמוך מזה שקיבלה לפני עדכון הטבלאות. כתוצאה מכך היו מקרים בעבר שבהם תוצאות שהקנו מדליית זהב אולימפית לפי הטבלה באותו זמן, היו פחות טובות מהתוצאות שזיכו בכסף לאחר שינוי הטבלה. מאפיין ייחודי זה מקשה גם על ההשוואה בין שיאי עולם מעידנים שונים.
קרב עשר
קרב עשר מתחלק לשני ימים של תחרויות. היום הראשון, שעיקרו כח מתפרץ ומהירות, כולל חמש תחרויות: ריצת מאה מטר, קפיצה לרוחק, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לגובה וריצת 400 מטר. היום השני עומד בסימן טכניקה וסבולת, ובו נכללות חמש התחרויות הנותרות: ריצת 110 מטר משוכות, זריקת דיסקוס, קפיצה במוט, הטלת כידון וריצת 1500 מטר.
שיטת הניקוד
שיטת הניקוד השתנתה במהלך השנים, אך היא מבוססת על ניקוד מצטבר בכל מקצוע. מאז שנת 2001, שיטת הניקוד שקבעה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית היא כזו: כאשר: A,B,C הם פרמטרים הלקוחים מהטבלה הנמצאת מטה. P הוא משתנה המייצג את תוצאת האתלט, הנמדדת בשניות בענפי הריצה, במטרים בענפי ההטלה ובסנטימטרים בענפי הקפיצה. משמעות ה-INT היא שכל הספרות שלאחר הנקודה מושמטות.
קרב שבע
קרב שבע לנשים (להבדיל מגרסה אחרת, שבה מתחרים גברים באולמות) כולל ביומו הראשון תחרויות ריצת 100 מטר משוכות, קפיצה לגובה, הדיפת כדור ברזל וריצת 200 מטר. ביום השני משלימים את התחרות קפיצה לרוחק, הטלת כידון וריצת 800 מטר.
מארק טוקסברי
מרכוס "מארק" טוּקְסְבֵּרי (באנגלית: Marcus "Mark" Tewksbury; נולד ב-7 בפברואר 1968), הוא שחיין עבר קנדי. אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), סגן אלוף העולם (פרת' 1991) במשחה ל-100 מטר גב ושיאן עולם.
טוקסברי היה לספורטאי הקנדי הראשון שיצא מהארון.
ביוגרפיה
טוקסברי נולד בקלגרי, אלברטה. הוא התאמן באוניברסיטת קלגרי תחת הדרכתו של המאמן דריק סנלינג.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1987 זכה טוקסברי ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.89 שניות, מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.56 דקות אחרי דן ויטץ' מארצות הברית (2:01.38 דקות) ומדליית כסף נוספת במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.14 דקות, אחרי האמריקאים (3:41.73 דקות).
מדליית כסף אולימפית
אל אולימפיאדת סיאול (1988) הגיע טוקסברי מדורג במקום השני בעולם. הוא היה שותף למדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.28 דקות אחרי המנצחים מארצות הברית שקבעו שיא עולם חדש 3:36.93 דקות. במשחה ל-100 מטר גב הוא סיים במקום החמישי המאכזב עבורו בתוצאה של 56.09 שניות. המנצח היה דייצ'י סוזוקי מיפן (55.05 שניות) לפני דייוויד ברקוף מארצות הברית (55.18 שניות) שקבע שיא עולם מדהים בשלב המוקדמות 54.51 שניות ואיגור פוליאנסקי (55.20 שניות). במשך מספר שנים היה אחד השחיינים הטובים בעולם בסגנון הגב.
סגנונו של טוקסברי לא היה מספיק טוב בסגנון הצלילה בגב, הוא ריחף מעל פני המים. וכשהצלילה החלה להיות שכיחה הוא ירד בהישגיו.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה טוקסברי בשתי מדליות, מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.65 שניות ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.42 דקות, אחרי האמריקאים (3:39.27 דקות).
סגן אלוף העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 זכה טוקסברי במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.29 שניות, 6 מאיות השנייה איטי יותר אחרי המנצח האמריקאי ג'ף ראוס (55.23 שניות) ולפני שיאן העולם במרחק הכפול מרטין לופז זוברו מספרד (55.61 שניות). במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, הרביעייה הקנדית פסיפסה במאית השנייה את מדליית הארד לגרמניה (3:43.13 דקות) כששחתה 3:43.14 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה האמריקאית (3:39.66 דקות) לפני ברית המועצות (3:40.41 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 1991 זכה טוקסברי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.19 שניות, אחרי ראוס 54.67 שניות ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.64 דקות, אחרי האמריקאים שקבעו שיא עולם חדש (3:37.15 דקות).
טוקסברי התאמן בנוסף למאמניו הרגילים עם מאמנת השחייה צורנית דבי מור על מנת לשפר את סגנונו. הוא השתמש בבעיטות פרפר ברגליו ובכך שיפר את הזינוק ואת הסיבובים.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה טוקסברי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 53.98 שניות, לפני ג'ף ראוס (54.04 שניות) ודייוויד ברקוף (54.78 שניות). הייתה זו המדליה הראשונה של קנדה באולימפיאדת ברצלונה וכן הראשונה שלהם בשחייה מאז החרם הקומוניסטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.66 דקות, אחרי ארצות הברית (3:36.93 דקות) והמשלחת המאוחדת (3:38.56 דקות).
הוא קיבל תואר מאוניברסיטת ניו סאות' וולס שבסידני, אוסטרליה בשנת 1995 במדע המדינה.
טוקסברי נבחר לייצג את הספורטאים עבור הוועד האולימפי הבינלאומי, תפקיד שמילא עד שנת 1998 לאחר שהתפטר בעקבות השחיתות שפשתה בוועד האולימפי הבינלאומי. הוא היה חלק מקבוצת ספורטאים אולימפיים לשעבר שתבעו את התפטרותו של הנשיא חואן אנטוניו סמראנש, כל זה מספר חודשים לאחר ששערוריית משחקי החורף האולימפיים בסולט לייק סיטי התפוצצה. טוקסברי הפך למבקר החריף ביותר של הוועד מסביב לעולם ודרש רפורמות בארגון.
טוקסברי היה המבקר החריף ביותר של איגוד השחיה הקנדי על הופעתם החלשה של השחיינים באולימפיאדת אתונה, כשלא זכו במדליה אולימפית. לדעתו איגוד השחיה הקנדי התנהל בחוסר אחריות ושהמאמן הראשי דייב ג'ונסון היה נוקשה מדי כלפי השחיינים.
היציאה מהארון
בשנת 1998 הודיע מארק טוקסברי בריאיון בתקשורת שהוא הומוסקסואל. הוא היה הספורטאי הקנדי הראשון שיצא מהארון ביוזמתו. בעקבות ההודעה הוא הפסיד שישה חוזים גדולים כדובר, בטענה שהוא "הומוסקסואל יותר מידי חופשי".
טוקסברי הפך לתומך נלהב במאבק לזכויות הלהט"ב בקנדה ובעולם כולו.
טוקסברי הגיש בתוכנית הטלוויזיה "How It's Made" במהלך העונה הראשונה שלה. בשנת 2006 פרסם את ספרו השני האוטוביוגרפי: "Inside Out: Straight Talk from a Gay Jock".
טוקסברי חבר בקרן לספורטאים הומולסביים.
ב-29 ביולי 2006, נחשפה הצהרת מונטריאול בטקס הפתיחה של טורניר האאוטגיימס העולמי הראשון כאשר במהלך הטקס הוא והטניסאית מרטינה נברטילובה קראו את הצהרת מונטריאול.
ב-30 בנובמבר 2006 שימש טוקסברי כראש טקס ההוקרה לראש הממשלה לשעבר של קנדה פול מרטין בוועידת המפלגה הליבראלית הדו שנתית במונטריאול.
תיאודור הרצל (אוניית נוסעים)
תיאודור הרצל הייתה אוניית הנוסעים השלישית של חברת השיט הלאומית הישראלית צים ועד בניית האונייה שלום הייתה אוניית הדגל של החברה.
האונייה נקראה על שמה של אוניית המעפילים "תיאודור הרצל", ועל שם חוזה המדינה תיאודור הרצל.
את האונייה תכננו דורה גד ויחזקאל גד, בשיתוף האדריכלים אל מנספלד ומוניו גיתאי-וינרויב.
בניית האונייה מומנה מכספי הסדר השילומים ונעשתה ב-1957 במספנות דויטשה וורפט (Deutsche Werft) בהמבורג. האונייה נרשמה בחיפה והובילה מטען, ונוסעים (עד 560 במספר) אותם שירתו כ-200 אנשי צוות. היו בה 57 תאים של מחלקה ראשונה ו-4 סוויטות מפוארות, 5 אולמות ציבוריים, בית כנסת, גן ילדים, קולנוע ובריכת שחיה. בהפלגתה הראשונה הפליגה מהמבורג ללונדון, משם לחיפה. בהגיעה ללונדון עגנה ב"ווסט אינדיה דוקס" ונערכה עליה קבלת הפנים הרשמית של מדינת ישראל ליום העצמאות התשיעי. לפני יציאתה מהרציף התקבלה הודעה כי הוטמנה פצצה באונייה, אולם הקברניט, רב-החובל אליעזר אקסל, החליט לא לפנות את הנוסעים מחשש לפאניקה, ערך חיפוש דיסקרטי שלא הניב תוצאות והחליט להפליג.
תיאודור הרצל הייתה האונייה הראשונה שהגיעה לסן פרנסיסקו עם דגל ישראל. ב-1969 נמכרה לחברה אמריקאית והפליגה תחת דגל פנמה בשמות Carnivale, Freeport ,Veracruzi ו-Sun Ambassador. ב-1992 הוצאה סופית משירות, וב-1993 פורקה ונגרטה.
לוק מקפרליין
תומאס לוק מקפרליין (באנגלית: Thomas Luke Macfarlane; נולד ב-19 בינואר 1980) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון קנדי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור סקוטי וונדל בסדרה "אחים ואחיות" (2006–2011), ובתור דווין ג'קוביס בסדרה "קילג'ויס" (2015–2019) ולאחרונה בתור ארון שפרד בסרט הקומדיה "אין גברים כאלה" (2022).
ביוגרפיה
מקפרליין נולד בלונדון, אונטריו בקנדה; בנם של תומאס שהיה מנהל שירותי בריאות הסטודנטים באוניברסיטת מערב אונטריו, ופני, אחות לבריאות הנפש בבית חולים. יש לו אחות תאומה בשם רות' ואחות גדולה בשם רבקה.
מקפרליין למד בבית הספר לאמנויות לסטר בי. פירסון בעיר הולדתו, ולאחר מכן למד בחוג לדרמה בבית ספר ג'וליארד בניו יורק; אותם סיים בהצלחה בשנת 2003.
קריירה
בעת לימודיו בג'וליארד, הוא כיכב בהפקות כגון "רומיאו ויוליה", "ריצ'רד השלישי", "The School of Night", "Blue Window", "The Grapes of Wrath" ו-"As You Like It".
מקפרליין היה אחד מארבעת השחקנים הראשיים בהצגה "Juvenilia" שהציגה בין 14 בנובמבר ל-11 בדצמבר 2003.
בשנת 2004 גילם את סטיוארט דבארג' במיני-סדרה "Tanner on Tanner" שביים רוברט אלטמן עבור HBO. באותה שנה הוא שיחק את התפקיד הראשי במחזה "Where Do We Live".
בשנת 2005 שיחק את פרנק "דים" דאמפי בסדרת הטלוויזיה "Over There" של רשת FX Networks. בקיץ 2006 הוא הופיע במחזה "The Busy World is Hushed" שהוצג באוף ברודוויי.
בשנת 2006 לוהק לתפקידו הידוע ביותר, סקוטי וונדל בסדרת הדרמה של ABC "אחים ואחיות". בסדרה הוא משחק את בעלו של קווין ווקר (מת'יו ריס), אחד מה"אחים" בסדרה. מקפרליין שיחק בכל חמש עונותיה של הסדרה עד לסיומה ב-2011.
בשנת 2009 שיחק במיני-סדרה "Iron Road", המביאה את סיפורם של פועלים סינים שסייעו בבניית קו הרכבת הקנדית הפסיפית בשנות ה-80. המיני-סדרה צולמה במשך שבועיים בקולומביה הבריטית וחמישה שבועות נוספים בסין בין אפריל ליוני 2007. הסדרה הוצגה במספר בתי קולנוע בקנדה וברשת CBS האמריקאית.
בשנת 2022 כיכב לצד בילי אייכנר בסרט הקומדיה הרומנטית "אין גברים כאלה".
מוזיקה
מקפרליין היה סולן הלהקה "Fellow Nameless", שהחלה לפעול כשהיה בכיתה ח'. הלהקה הוציאה אלבום אחד.
חיים אישיים
ב-15 באפריל 2008 מקפרליין יצא מהארון כהומוסקסואל בריאיון לעיתון "The Globe and Mail".
ב-12 ביוני 2018, מקפרליין קיבל אזרחות אמריקאית.
שדי חמד (ספר)
שדי חמד (לעיתים 'שדה חמד') הוא שמה של סדרת ספרים שנכתבה על ידי הרב חיים חזקיהו מדיני מגדולי האחרונים, שהתפרסם בזכות סדרת ספרים אלו, ומכונה לעיתים על שמם.
הספר הוא מעין אנציקלופדיה המרכזת תשובות להלכות יומיומיות ומשלבת בעיות אקטואליות שעמדו על הפרק. הספר מרכז את תשובותיהם של חכמי אשכנז וחכמי ספרד לפי סדר אלפביתי, מה שלא היה קיים קודם לכן. הספר יצא במהדורות שונות. ערכי הספר מתפרסים על פני כרכים שונים, חלק מהערכים מופיעים בסיווג 'כללים' וחלק אחר תחת 'אספת דינים', ועוד, כך שלעיתים על מנת למצוא ערך יש צורך לחפשו בחלקים השונים.
שם הספר
שם הספר עורר פולמוס מאחר שהוא כולל את המילה "שדי" המשמשת לאחד משמות האלוהים שאסור למחקם על פי ההלכה.
הרב מדיני הוציא קונטרס מיוחד בשם "באר בשדי", בו הוא מוכיח באריכות כי כאשר המילה נכתבת שלא בכוונה לתאר את האלוהים אין בדבר חשש. עם זאת רבים עדיין נמנעים מלכתוב "שדי חמד" ובוחרים בחלופה "שדה חמד".
בהקדמתו כותב הרב מדיני כי ספרו זה נכתב לשם שמים, ולהשאיר לו שם ושארית בארץ מאחר שבניו מתו בעודו בחייו.
הדפסת הספר
הספר הוא מהפופולריים ביותר בספרות התורנית ולמרות היותו גדול ממדים, נדפס בכמה וכמה מהדורות.
ה"שדי חמד" הודפס לראשונה בוורשה בין השנים ה'תרנ"א-התרע"ב ובו פסקים וחידושים וכללים מסודרים בערכים על פי סדר הא"ב, בשמונה-עשר כרכים, שלושה עשר חלקים בחייו וחמישה לאחר פטירתו.
תוכן הספר
כאמור הספר עוסק במגוון נושאים הלכתיים ומאגד בתוכו את הדעות השונות באותו הנושא, כאשר הנושאים מסודרים על פי סדר הא"ב. את הדעות השונות ליקט הרב מדיני מפי הספרים הרבים שהיו בספרייתו שמנתה כ-10,000 ספרים, שנתרמו לאחר פטירתו של הרב לבית החולים "משגב לדך".
דוגמה לעמוד הראשון של הערכים הראשונים בכרך הראשון:
פקועות השדה
כהשלמה לספרים הדפיס בירושלים (ה'תר"ס 1900) ספר בשם 'פקועות השדה'.
קישורים חיצוניים
ספר שדי חמד
על הספר
אבו דאבי (אמירות)
אֵמִירוּת אַבּוּ דַאבִּי (בערבית: إمارة أبو ظبي; תעתיק מדויק: אמארת אבו ט'בי) היא האמירות הגדולה ביותר מבין שבע האמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות. היא משתרעת על שטח של 67,340 קמ"ר, המהווה כ-87% משטח האיחוד. היא גובלת בצפון במפרץ הפרסי, בצפון-מזרח באמירויות דובאי ושארג'ה, במזרח בעומאן ובדרום ובמערב בערב הסעודית.
בירתה של האמירות היא העיר אבו דאבי, שהיא גם בירת איחוד האמירויות כולו.
אטימולוגיה
"דאבי" זהו השם בשפה הערבית למין של צבי שהיה בעבר נפוץ באזור זה. המילה "אבו" משמעה אביו של דבר מה בערבית. צירופן של שתי מילים אלו יוצר את המשמעות "אבא של דאבו", כלומר אבי הצבאים או "זה שיש לו צבאים", בתרגום חופשי יותר. נהוג לחשוב כי מקורו של שם זה הוא בכמות הרבה של הצבאים מסוג זה שהיו באזור בעבר, ולסיפור עם שכלל את השייח' שח'בוט בן ד'יאב אאל נהיאן.
היסטוריה
אזור אבו דאבי היה מיושב עוד מימי האלף השלישי לפנה"ס. ההתיישבות הראשונית באבו דאבי הייתה מבוססת על דיג ונוודות, באופן דומה לשאר ההתיישבויות העתיקות בתקופה זאת. אופי חיים זה התקיים באבו דאבי עד לאמצע המאה ה-20. בתקופה זו כבר החלה להתבסס תעשייה מקומית. תעשיית הפנינים פרחה והיוותה את רוב הייצוא.
בשנת 1939 כבר הוענקו זיכיונות להוצאת נפט מאדמות דאבי, אך תחום זה התפתח רק לאחר עצמאות המדינה בשנת 1971.
פוליטיקה וממשל
אמיר אבו דאבי, מוחמד בן זאיד אאל נהיאן, מכהן גם כנשיא איחוד האמירויות הערביות. המשטר הוא מונרכיה דתית ומתבסס על השריעה. אמנם אין פרלמנט נבחר, אך ישנה אספה עממית המאפשרת לאזרחים מידה מסוימת של חופש פוליטי.
כלכלה
הכנסות המדינה מגוונות וכוללות הכנסות ממכירות נפט, הכנסות מתיירות והכנסות מתעשייה. בשנת 2011 התמ"ג המקומי הוערך בכ-806 מיליון דירהם.
גאוגרפיה
גבולות אבו דאבי אינם מוגדרים, והדבר שימש בעבר עילה לסכסוכים עם שכניה, ובייחוד בעניין נאות המדבר בוריימי. רוב שטחה של האמירות לא מיושב ומכוסה חולות. לשטח האמירות נוספים 200 איים שמחוץ לקו החוף שאורכו 700 ק"מ. בשנים האחרונות ישנו ניסיון ליער ולהפוך שטחים חקלאיים. 5% משטח המדינה כיום (2017) הוא מיוער ו-1.2% הוא חקלאי.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי מהווה את שער הכניסה הראשי לאמירות. בנוסף לכך קיימים נמלי תעופה נוספים על החלק היבשתי של האמירות. לחלק מהאיים כמו למשל לדלמה יוצאות טיסות פנימיות בנוסף לתחבורה ימית.
דמוגרפיה
70.7% מאוכלוסיית המדינה הם גברים ו-60.96% מתגוררים באזורים עירוניים. הגיל הממוצע לנישואין הוא 26.7 לגברים ו-25.7 לנשים. תוחלת החיים עומדת על כ-70 שנים לנשים ו-69 לגברים.
דתות
האסלאם היא הדת הרשמית במדינה, כך על פי הסעיף השביעי לחוקה של איחוד האמירויות הערביות. הממשלה מסבסדת כ-95% מהמסגדים ומעסיקה את האימאמים שלהם, כש-5% המסגדים הנותרים הם פרטיים לגמרי. רבים מהמסגדים באבו דאבי הם מהאסכולה המאלכית או המוואחידון.
באבו דאבי יש גם בני מיעוטים של דתות אחרות, כשרבים מהם הם העובדים הזרים המתגוררים בה.
ראובן כץ
הרב ראובן הכהן כץ (א' באייר ה'תר"מ, 12 באפריל 1880 - י"ז בחשוון ה'תשכ"ד, 3 בנובמבר 1963) היה רבה של פתח תקווה במשך מעל שלושים שנה, ראש ישיבת פתח תקווה ומחבר שו"ת "דגל ראובן" וספרים נוספים. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י.
תולדות חייו
נולד באולשאן (כיום הלשאני) שבפלך וילנה בליטא (כיום בבלארוס) לרבי שמעון (תלמיד חכם שעסק במסחר) וגולדה. בגיל 11 היה בקי במסכתות שבת ובבא קמא, כאשר נתקבל לישיבת אושמנה. משם עבר לישיבת איויא, בה נעשה בר מצווה, וב"דרשת הבר מצווה" שלו נשא פלפול מחידושיו, שהפליאו את גדולי המקום. מאיויא עבר לישיבת מיר, ובגיל 15 התקבל לישיבתו של החפץ חיים בראדין. לאחר שנה עבר ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלובודקה ונודע בכינוי "העילוי מאולשאן". בשנת תרנ"ז היה בגרעין המייסד של ישיבת סלוצק, שם למד מספר שנים אצל הרב איסר זלמן מלצר עם הפסקות בקובנה ובקלם כדי לבקש מוסר מפיו של רבי יצחק בלזר. בשנת תרס"ג עבר לווילנה ללמוד בחבורה אצל מנהיג הדור, הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שם התחתן עם רייכל, בתו של הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן, רבה של חסלביץ, ובחסותו התמחה אצל גדולי הדור בפסיקה הלכה למעשה, והוסמך להוראה על ידי הרבנים אליהו ברוך קמאי (רבה של מיר), אלעזר רבינוביץ (רבה של מינסק), ומרדכי רוזנבלט (רבה של סלונים). בשנת תרס"ה, אחר פטירת חותנו, קיבל על עצמו את הרבנות בעיר סלוב שבפלך מינסק, ובין השנים תרס"ט-תרפ"ג היה הרב של אמדור. במהלך מלחמת העולם הראשונה עמד בראש ועד הצדקה המקומי ובראש ועד העזרה של הג'וינט במחוז גרודנו ובראש מפעלי החינוך התורתיים. בימי שבתו באמדור בשנת תרפ"ג הוציא את ספרו הראשון, שו"ת "דגל ראובן". באותה שנה קיבל על עצמו את רבנות סטוויסקי בה הוציא לאור את ספרו "דודאי ראובן" חלק א' על התורה. היה פעיל בוועד הישיבות תחת הנהגתו של הרב חיים עוזר.
בשנת תרפ"ט יצא, בהוראת החפץ חיים, לשליחות למען ישיבת ראדין של החפץ חיים בארצות הברית, וכיהן כרב בניו ג'רזי במשך שלוש שנים והיה סגן נשיא אגודת הרבנים בצפון אמריקה. בשנת תרצ"ב עלה לארץ ישראל לקבל על עצמו את רבנות פתח תקווה ואת ראשות ישיבת לומז'ה בעיר. בפתח תקווה הוציא לאור שני חלקים נוספים של השו"ת שלו "דגל ראובן" (שנוספו על החלק הראשון שיצא לדפוס עוד בשנת תרפ"ג ושזכה למהדורה שנייה בשנת תרפ"ט). במקביל לתפקידו בפתח תקווה כיהן במועצת הרבנות הראשית.
הרב כץ היה איש אגודת ישראל ותלמידו של הרב חיים עוזר שלא נחשב לציוני, אולם משעלה לארץ ישראל ובהשפעתו של הרב קוק התייחס באהדה רבה ליישוב הארץ וניסה לקרב בין החרדים לדתיים לאומיים. בשנת תשכ"א פרסם בין רבנים אחרים ברכות לארגון הפועל המזרחי, לרגל 40 שנה להיווסדו. לבשנת תשי"ד התאלמן מאשתו הראשונה וכעבור ארבע שנים נישא בשנית לפני, אלמנתו של המקובל הירושלמי אלעזר קניג.
משפחתו
לרב כץ היו שמונה ילדים, ארבעה בנים בארצות הברית ושני בנים ושתי בנות בישראל.
טירת אמבואז
טירת אמבואז (בצרפתית: Château d'Amboise) היא טירה הממוקמת בתוך העיירה אמבואז שבמחוז אנדר ולואר, במרכז צרפת. הטירה היא אחת מטירות עמק הלואר.
היסטוריה
הטירה בנויה על צוק הצופה על גשר אסטרטגי חשוב שעל נהר הלואר. בנייתה החלה במאה ה-11 על ידי פולק השלישי, רוזן אנז'ו. במשך השנים הטירה הורחבה ובוצרה, ובאמצע המאה ה-15 היא עברה לידיו של שארל השביעי, מלך צרפת, לאחר שבעליה, לואי מאמבואז, הוצא להורג באשמת קשירת קשר נגד המלך לואי האחד עשר.
הטירה הפכה במהרה לאחד המשכנים האהובים על מלכי צרפת. המלך שארל השמיני החליט לבנות אותה מחדש בשנת 1492 בסגנון הגותי המאוחר, אולם בשנת 1495 הצטרפו למלאכה שני בנאים איטלקיים שהפכו את טירת אמבואז לראשונה בצרפת שכללה אלמנטים מסגנון הרנסאנס. שארל השמיני מת באמבואז לאחר שנחבט בחוזקה במשקוף נמוך בתוך הטירה.
המלך פרנסואה הראשון גדל בטירת אמבואז, שהייתה שייכת באותה התקופה לאימו, לואיז, נסיכת סבויה. במהלך השנים הראשונות לכהונתו כמלך צרפת הטירה הגיעה לשיא הדרה. לאונרדו דה וינצ'י הגיע לטירה כאורחו של המלך בדצמבר 1515, שם בילה ועבד עד מותו בשנת 1519, ושם גם נקבר.
המלך אנרי השני ואשתו, קטרינה דה מדיצ'י, גידלו את ילדיהם בטירת אמבואז יחד עם מרי סטוארט, מלכת סקוטלנד, שהייתה מיועדת להנשא לפרנסואה השני.
קנוניית אמבואז
בשנת 1560, בזמן מלחמות הדת בצרפת, בית בורבון ההוגונוטי תכנן את קנוניית אמבואז כנגד בית גיז הקתולים, ששלט למעשה בצרפת בשמו של פרנסואה השני הצעיר. המורדים ניסו להסתער על טירת אמבואז, אולם הניסיון כשל, ובמהלך השבועות הבאים 1200 קושרי קשר נלכדו ונתלו על מתלי ברזל ועל עצים בחזית הטירה. לאחר מספר ימים החצר הייתה צריכה לעזוב את המקום בשל הריח שעלה מהגופות הרבות.
דעיכתה של אמבואז
לאחר מקרה הקנוניה טירת אמבואז לעולם לא חזרה לגדולתה הקודמת. בתחילת המאה ה-17 הטירה, שהייתה נטושה כמעט לגמרי, עברה לבעלותו של גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של המלך לואי השלושה עשר. לאחר מותו הטירה חזרה להיות רכוש המלוכה, ובמהלך מרידות הפרונד הפכה לבית כלא.
במהלך המהפכה הצרפתית הטירה נהרסה ברובה, ובמהלך שלטונו של נפוליאון בונפרטה דו"ח הנדסי קבע כי יש להרוס גם את רוב החלקים הנותרים. המלך לואי פיליפ החל בבנייה מחדש של הטירה במהלך שלטונו אך כשנאלץ לוותר על הכתר בשנת 1848 הטירה הוחרמה על ידי הממשלה והפכה למשך מספר שנים למעונו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי הגולה. בשנת 1873 הטירה הועברה לידיהם של יורשיו של לואי פיליפ, שהחלו במלאכת הבנייה מחדש והשחזור של הטירה.
במהלך פלישתם של הנאצים לצרפת בשנת 1940 הטירה נפגעה על ידי הפצצות, ומשנות החמישים של המאה ה-20 יורשיו של לואי פיליפ, ובראשם אנרי, רוזן פריס, המשיכו בשחזור הטירה, עבודה שנמשכת עד היום. הטירה הקיימת כיום מהווה רק חמישית מהגודל של הטירה המקורית.
מגדל השטן
מגדל השטן (באנגלית: Devils Tower) הוא מונולית – מחדר פלוטוני מסוג פקק געשי הנמצא בגבעות השחורות, במחוז קרוק שבמדינת ויומינג שבארצות הברית. גובהו 1,558 מטר מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 386 מטר מעל סביבתו. ב-24 בספטמבר 1906 הכריז נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט על ההר כמונומנט לאומי ששטחו 5.45 קמ"ר.
המונומנט מגן על חיות בר רבות, כמו אייל פרדי לבן-זנב, נובחנית ועיטם לבן-ראש.
נכון לשנת 2017 כ־400,000 מבקרים טיילו במהלך השנה במקום, כשרוב המבקרים מגיעים בין סוף מאי לתחילת ספטמבר.
ההר מוכר בעיקר מסרטו של סטיבן ספילברג משנת 1977 "מפגשים מהסוג השלישי", שסצנות רבות שלו צולמו בתצורה הגאוגרפית. כהומאז' לסרטו של ספילברג, צולם גם הסרט "פול" במגדל השטן.
פוקר (תעופה)
פוקר (Fokker) הייתה חברה הולנדית לייצור כלי טיס ומוצרי חלל, שנקראה על שם מייסדה אנתוני פוקר.
תחילתה של החברה בגרמניה בשנת 1912, והיא עברה להולנד ב-1919. שיא פריחתה היה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, שבהן שלטה בשוק התעופה האזרחית. פוקר פשטה את הרגל בשנת 1996.
תחילת דרכה של החברה הייתה כאשר אנתוני פוקר בן ה-20 ייצר את המטוס ההולנדי הראשון שטס בארצו, בשם ספִּין (spin - עכביש). פוקר עבר לברלין, ובה ייסד את חברת Fokker Aeroplanbau. מאוחר יותר עבר לשוורין בחבל פומרניה, שבה ייסד ב-22 בפברואר 1912 חברה בשם Fokker Aviatik GmbH.
במלחמת העולם הראשונה
פוקר החל לצבור הון כאשר מכרה מספר מטוסי "ספין" לממשלת גרמניה. עד מהרה הוקם מפעל על אדמת גרמניה, שהחל בייצור מטוסים עבור חיל האוויר הגרמני. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עשתה גרמניה שימוש רב במטוסי הפוקר, וביולי 1915 הגיע לחיל האוויר הגרמני מטוס ה"פוקר איינדקר", שעשה שמות בחילות האוויר של הממלכה המאוחדת וצרפת.
ייחודו של מטוס זה היה בשילוב של מקלע שפנדאו כמכונת ירייה של המטוס, שבה ירה הטייס בין להבי המדחף הקדמי. עקרון ההמצאה היה צרפתי, אך הוא היה מגושם ולא יעיל, וכשנפל מטוס צרפתי עם מנגנון זה בשטח גרמניה, למד פוקר את שיטת הפעלתו ושכלל אותה, כך שהירי יהיה מסונכרן עם סיבובי המדחף ולא יגרום לו נזק. פוקר התגאה באוטוביוגרפיה שלו, שמטוסו היה מטוס הקרב המודרני הראשון, בכך שמערכת הירי שלו הייתה משולבת אינטגרטיבית עם שאר מערכות המטוס.
הבריטים התקשו להתמודד עם כלי יירוט מסוכן זה, ורק יותר משנה לאחר מכן הצליחו להכניס לזירה מטוסים בעלי יכולת ירי שיכלה להתמודד עם זו של הפוקר. דגמים חדשים של פוקר יצאו בהמשך הדרך, אך חלקם נחשבו לאכזבות והופנו לזירה הרוסית, המאתגרת פחות. לקראת תום המלחמה כבר פינה הפוקר את מקומו במרכז הזירה לטובת מטוסים מתוצרת יצרנים אחרים.
בין שתי מלחמות העולם
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עבר מפעלו של פוקר להולנד, וחילות אוויר נוספים רכשו את מטוסיו. בין השאר יוצר הפוקר DC.I, שנרכש על ידי חיל האוויר של הולנד. למטוס היו שתי מכונות ירייה שנשלטו על ידי הטייס, בנוסף לשני רובים שנשלטו על ידי איש צוות נוסף.
מטוס שנחשב לטוב במיוחד היה ה-C.V., שבו הוחלפו הכנפיים והמנועים, קלות הטיפול בו שופרה לאין ערוך, וטייסים אהבו לטוס בו עקב נוחות התפעול שלו. מטוס זה שירת ביותר מעשרה חילות אוויר שונים.
בחיל האוויר הישראלי
בתחילת דרכו, בחן חיל האוויר הישראלי את מטוסי הפוקר S-11 אינסטרוקטור כמטוסי אימון. המטוס היה בשימוש בשנים 1952–1953, במקביל למטוסי הסטירמן. המטוס נדחה לבסוף עקב מורכבות מערך המכשירים שלו, מנועו הייחודי ובעיקר כן הנסע שלו שהיה שביר ונטה להתפרק לעיתים קרובות. ב-1953 עברו המטוסים לטייסת הקלה, וב-1954 נמכרו עשרת המטוסים.
רוברטו דוראן
ב-2002 בחר בו המגזין "הזירה" כמתאגרף החמישי בטיבו בשמונים השנים האחרונות. הוא החזיק בשיאי איגרוף בארבעה משקלים שונים - משקל קל (1972–1979), משקל חצי-בינוני (1980), משקל בינוני-קל, ומשקל בינוני (1989). הוא היה המתאגרף השני שנלחם בחמישה עשורים שונים. מאמבי היה הראשון בהיסטוריה שנלחם בחמישה עשורים. שבועיים לאחר מכן, רוברטו דוראן נהיה המתאגרף השני שעשה זאת.
דוראן פרש סופית בינואר 2002 בגיל 50 (לפני כן פרש ב-1998) בעקבות תאונת מכונית קשה באוקטובר 2001, עם שיא מקצועני של 119 קרבות, שמתוכם הוא זכה ב-103, 70 מהם בנוקאאוט. עד לקרב האיגרוף השני שלו עם שוגר ריי לאונרד הוא התאגרף עם מאמן האיגרוף האגדי ריי ארסל.
ביוגרפיה
רוברטו דוראן נולד בגורארה, פנמה לאב מקסיקני ואמה פנמית, ונלחם בקרב האיגרוף המקצועני הראשון שלו ב-1967. הוא זכה בשלושים ניצחונות רצופים וזכה בתואר הראשון שלו ביוני 1972, אז הוא הביס בתוצאה שנויה במחלוקת את קן בוחנם בעיר ניו יורק במדיסון סקוור גארדן, בקרב על אליפות העולם במשקל קל של ארגון ה-WBA. דוראן הפיל בנוקאאוט את בוחנם בסיבוב הראשון שלו ושלט בהמשך הקרב, עד שדוראן הפיל אותו ארצה במכה נמוכה באגרוף האחרון בהתמודדות. לאחר מכן זכה דוראן במספר ניצחונות, שלא על האליפות. בשלהי אותה שנה בקרב נוסף שלא היה על האליפות, הוא הפסיד בסיבוב העשירי לאסטבן דה ג'יסאס. דוראן שב למסלולו בהגינו בהצלחה על התואר נגד ג'ימי רוברטסון, הקטור תומפסון, ואלוף העולם לשעבר במשקל קל, גאטס אישימטסו. ב-1974 נקם דוראן את תבוסתו לדה ג'יסאס, בנוקאאוט אכזרי בסיבוב האחד עשר. בסך הכול הגן דוראן תריסר פעמים על תוארו (אחד עשר מהם בנוקאאוט), הפעם האחרונה בה עשה זאת הייתה ב-1978 כשדוראן נלחם בשלישית נגד דה ג'יסאס והכה אותו בנוקקאוט שוב. דוראן ויתר על תואר אלוף המשקל הקל בפברואר 1979.
דוראן פינה את תואר המשקל קל על מנת להתמודד על תואר המשקל החצי-בינוני. דוראן זכה בצמד ניצחונות נגד אלוף העולם לשעבר במשקל חצי-בינוני של ה-WBC קרלוס פלומינו וזפרינו גונזלס, שהכינו את הקרקע לקרב על תואר האליפות נגד מי שהיה אז חצי-בינוני שוגר ריי לאונרד. הקרב נערך באצטדיון האולימפי במונטריאול, היכן ששוגר ריי לאונרד זכה במדליית זהב אוליפית במהלך אולימפיאדת מונטריאול (1976). דוראן היה ממורמר מכך שהוא קיבל רק חמישית מהכסף שלאונרד הרוויח חרף העובדה שהוא נכנס לקרב עם הישג של 1–73 לטובתו. הוא קילל והעליב את לאונרד במהלך ישיבת העיתונאים בניסיון להפחיד את האלוף הצעיר. ב-20 ביוני 1980 דוראן כבש את כתר האליפות במשקל חצי-בינוני בהביסו את לאונרד לאחר 15 סיבובים לפי החלטה פה אחד של השופטים. הקרב נודע כ"הקטטה במונטריאול". בקרב החוזר ביניהם, שנערך בנובמבר, עזב דוראן במפתיע את הקרב. לאונרד אמר שהאסטרטגיה שלו הייתה להשתמש במהירות ובזריזות על מנת לעצבן ולהוציא משיווי משקל את דוראן, בהאמינו שהדבר מקנה לו את הסיכוי הטוב ביותר לזכות בקרב. בסיבוב השמיני סב דוראן אחורנית, הלך לפינתו ונכנע, אמר לפי הידוע את המילים "no más" (לא עוד). אולם הוא טען שאמר למעשה: "No quiero pelear con el payaso." (שמשמעו, "אני לא רוצה להילחם עם הליצן הזה.") השופט אוקטביו מייראן הפגין ספקנות - כמו כל אדם אחר שצפה בכך - במראה עיניו, שאל את דוראן אם הוא בטוח, ודוראן השיב, "No más, no más" (לא עוד, לא עוד). הוא הפר את כל הכללים שמתאגרף מקצועי עושה ביום הקרב, דוראן זלל אחרי שהוא נשקל, טען שהוא עזב את הקרב בגלל שהוא סבל מעוויתות בבטן. התהיות לגבי הקרב נמשכות עד עצם היום הזה.
דוראן לקח זמן מה להתאושש מהקרב, העלה אפילו עוד משקל והתמודד על תואר אליפות העולם במשקל חצי-כבד, אולם הפסיד בניסיון הראשון באליפות בקטגוריה זו ב-30 בינואר 1982, נגד אלפרדו בניץ בקרב בן 15 סיבובים לפי החלטה פה אחד של השופטים. דוראן גם הפסיד בקרב הקאמבק שלו בדצמבר 1982 בדטרויט. קירקלנד לאינג, מלונדון, המם את עולם האיגרוף והציג קרב נהדר וזכה בהחלטה שופטים מפוצלת. בקרב בן עשרה סיבובים הביס דוראן את האנגלי ג'ימי באטן ב'קרב האלופים' במיאמי, לפי חוזה עליו חתם דוראן עם האמרגן בוב ארום. הדבר סימן את תחילתה של קאמבק שבו הוא הביס את אלוף העולם לשעברף מי שנכנס בינתיים להיכל התהילה פיפינו צ'באס בנוקאאוט בסיבוב הרביעי שפילס לו דרך לתואר במשקל בינוני-קל, הפעם נגד אלוף ה-WBA דייווי מור.
בשלב הבא התמודד דוראן על אליפות העולם במשקל בינוני, ופגש את מרוין האגלר בלאס וגאס בנובמבר 1983, אולם הפסיד לאחר קרב צמוד שנמשך חמישה עשר סיבובים. חרף ההפסד, היה דוראן המתאגרף הראשון שהיה יריב ראוי להאגלר בהגינו על התואר. ביוני 1984, איבד דוראן את תואר החצי-כבד שלו כש-WBA לא אישרו את הקרב שלו עם אלוף העולם של ה-WBC תומאס 'היטמן' הירנס, וברגע שדוראן צעד בזירה כדי להתאגרף עם הירנס, הפסיק האיגוד להכיר בו כבאלוף העולם. דוראן הפסיד בקרב לאחר שהירנס הלם בו בנוקאאוט אכזרי בסיבוב השני.
הפעם הבאה שדוראן התמודד על האליפות הייתה ב-1989, וזכה באליפות העולם במשקל בינוני כשניצח את אירן בארקלי בפברואר, קרב שכהכנה לו נעזר דוראן בדון לונגנקר כשותפו לאימונים. הקרב נחשב לאחד מהישגיו הגדולים ביותר של דוראן, בגיל 38, אלוף העולם לשעבר במשקל קל לקח את כתר אליפות המשקל בינוני, תוארו הרביעי. בקרב קשה שנטה לשני הצדדים, דוראן הפיל את בארקלי בנוקאאוט בסיבוב האחד עשר וזכה ביתרון קל לפי החלטת השופטים. המגזין רינג כינה את הקרב "קרב השנה" של 1989. הוא החזיק בתואר הייתה למשך תקופה קצרה מכיוון שדוראן שוב עלה לקטגוריית המשקל החצי-כבד לקרב השלישי עם שוגר ריי לאונרד בדצמבר (קרב אותו כינו אמרגנים Uno Más - פעם נוספת), אולם הפסיד לפי החלטת השופטים. נדמה היה שדוראן דועך לאחר הקרב. הוא ניסה לזכות בתארים הבאים במשקל בינוני ב-1994, 1995 ו-1996 (קרבות מטעם האיגוד הפחות בחשיבותו, ה-IBC). ב-1998, בהיותו בן 47, הוא קרא תיגר על ויליאם ג'ופי בן ה-28 שהיה אלוף העולם במשקל בינוני של ה-WBA. ג'ופי, מתאגרף מהוקצע בעל אגרופים מהירים שבר את דוראן והביס אותו בשלושה סיבובים בלבד. היה זה הפסדו האמפתי ביותר מאז הקרב עם הירנס, למעלה מעשור לפני כן. דוראן הודיע על פרישתו באוגוסט 1998, אולם שב להתאגרף ב-1999. ביוני 2000 הוא זכה בתואר מינורי במשקל חצי-כבד על פאט לולור, אולם מהר מאוד הפסיד אותו להקטור קומאצ'ו.
לאחר שהפסיד לג'ורג' קסטרו והפסיד בקרב החוזר לקומאצ'ו, הגיע דוראן לארגנטינה על מנת לקדם CD שהפיק, שהיה בסגנון מוזיקת סלסה. בעודו שם הוא היה מעורב בתאונות מכונית קטלנית ונזקק לניתוח להצלת חייו. לאחר מכן, הוא הודיע על פרישתו מהאיגרוף.
חמש חגורות אליפויות העולם של דוראן, בהן הוא זכה בארבע קטגוריות משקל שונות, נגנבו מביתו בפנמה במהלך שוד שאירע ב-1993 שטוענים שביים אותו גיסו, שנתן אותם לסוחר המזכרות לואיס גונזלס באאז. גונזלס עמד למשפט על שניסה למכור את הסחורה הגנובה. מספרים כי גונזלס באאז מכר את החגורות לסוכן במסווה של הFBI. הוא טען שדוראן אישר את מכירת חמש החגורות משום שהיה נתון בקשיים פיננסיים. ב-23 בספטמבר 2003 הורה שופט פדרלי בפלורידה להשיב את חמש החגורות לדוראן.
דוראן ניצח 70 קרבות בנוקאאוט, מה שמציב אותו בקבוצה ייחודית של מתאגרפים שניצחו מעל 50 קרבות בנוקאאוט.
ב-14 באוקטובר 2006, הוכנס רוברטו דוראן להיכל התהילה העולמי של האיגרוף בריברסייד, קליפורניה. וב-10 ביוני 2007 הוא הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף בקנסטוטה, ניו יורק.
הופעות בסרטים
הופעתו של דוראן בסרט הייתה בשנת 1979 בסרט רוקי 2 כיריב האימונים של רוקי בלבואה. מלבד זאת הוא גם קיבל תפקיד קטן בסרט Harlem Nights ובסדרת הטלוויזיה מיאמי מחלק המוסר.
על חייו של רוברטו דוראן וקריירת האיגרוף שלו נעשה הסרט התיעודי "Los puños de una nación" (אגרוף האומה), אותו ביים הבמאי הפנמי, פיטוקה אורטגה-היילבורן.
אגורה (מטבע)
אגורה היא המטבע בעל הערך הקטן ביותר במערכת המטבעות במדינת ישראל, החל משנת 1960.
השם "אגורה" ניתן לשלושה מטבעות אשר שימשו במדינת ישראל מאז שנת 1960. כל אחד מהם היה חלוקת-משנה של המטבע העיקרי שנהג בשעתו. בין השנים 1960 ל-1980 הייתה אגורה החלק המאה של הלירה הישראלית. בין 1980 ל-1985 הייתה אגורה החלק המאה של השקל (הישן), ומאז 1985 האגורה היא החלק המאה של השקל החדש.
פרוטה (1952 - 1960) - החלק האלף של הלירה הישראלית
עם הנהגת הלירה הישראלית במדינת ישראל ב-1952 הוחלט להמשיך לקרוא למטבע חלוקת-המשנה שלה פרוטה. הפרוטה הייתה החלק האלף של הלירה (1,000 פרוטות = לירה ישראלית אחת), והיא החליפה למעשה את המיל המנדטורי. ב-1 בינואר 1954 בוטלה הצמדת הלירה הישראלית ללירה שטרלינג הבריטית. עקב כך חל פיחות חד בשער הלירה הישראלית, ומטבעות בני פחות מ-10 פרוטות הפכו בלתי-שימושיים. ב-1958, עם עיצובה של סדרת שטרות חדשה ללירה הישראלית, הוחלט להחליף את השטר "חמש מאות פרוטה" בשטר שעליו יודפס "1/2 לירה ישראלית", מתוך מחשבה ששינוי חלוקת המשנה של הלירה בלתי-נמנע.
הנהגת השם אגורה (1960 - 1980) - 100 אגורות בלירה ישראלית
ב-1 בינואר 1960 נכנסה לתוקפה חלוקת-המשנה החדשה של הלירה הישראלית, והוכנסו למחזור מטבעות האגורה. את השם "אגורה" הציעה האקדמיה ללשון העברית, והוא נשאל מהתנ"ך:
אגורה חדשה (1980 - 1982) - 100 אגורות חדשות בשקל ישן
בפברואר 1980 הוחלפה הלירה הישראלית בשקל (הישן), לפי שער של 10 לירות לשקל אחד. גם חלוקת המשנה של השקל הייתה 100 אגורות, כך ש-10 אגורות מתקופת הלירה היו שוות אגורה אחת מתקופת השקל. על המטבעות החדשים הוטבעו המילים "אגורה חדשה" (או "אגורות חדשות") כדי למנוע בלבול בינם לבין מטבעות האגורה הישנים. בשל האינפלציה הגבוהה ששררה בשנים ההן חדלה הנפקת מטבעות ה"אגורה החדשה" כשנתיים מאוחר יותר, כיוון שלא היה להן עוד שימוש.