cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כדורגל נשים בברזיל
A1
החל משנת 2017, הליגה מורכבת מ־16 הקבוצות הטובות ביותר בברזיל. מתקיים סיבוב אחד בו כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מ־15 הקבוצות האחרות, כשבסיומו שמונה הקבוצות במקומות 1–8 משחקות ביניהן בשיטת פלייאוף על מנת להכריע את זהות האלופה, וארבע הקבוצות במקומות האחרונים נושרות לליגת המשנה. האלופה המכהנת (2022) היא קבוצת הנשים של קורינתיאנס מסאו פאולו, והיא גם מובילה את טבלת הזכיות עם 3 זכיות באליפות ברזיל לנשים.
A2
ליגת המשנה הוקמה בשנת 2017. עד עונת 2021/2022 הליגה הכילה נציגה מכל מדינה בברזיל, אך מעונה זאת הליגה מכילה 16 קבוצות שהן ארבע היורדות מהליגה הבכירה, ארבע עולות מהליגה השלישית, ושמונה קבוצות שנשארו בליגת המשנה בעונה שעברה. הקבוצות מחולקות לארבעה בתים בני ארבע קבוצות, מתקיימים שני סיבובים בכל בית, ושתי המובילות מעפילות לשמינית גמר הפלייאוף. העפלה לחצי הגמר מקנה לקבוצה עלייה לליגה הבכירה בעונה העוקבת.
עיר של אפר
עיר של אפר הוא הספר השני בסדרת בני הנפילים, סדרת פנטזיה אורבנית המתרחשת בניו יורק שנכתבה על ידי קסנדרה קלייר. הרומן היה אחד מעשרת ספרי הנוער המובילים איגוד הספריות האמריקאי לשנת 2009.
הספר בעברית יצא לאור על ידי הוצאת גרף, בשנת 2012, בתרגום של ענבל שגיב-נקדימון.
עלילה
בעודו כבול בתוך תאו, ג'ייס שומע מישהו תוקף את האחים השתקנים, בהמשך הוא מגלה שולנטיין הרג את האחים השתקנים כדי להשיג את כלי התמותה השני - חרב התמותה. בעוד הגביע מסוגל ליצור ציידי צללים חדשים, החרב מאלצת את ציידי הצללים לומר את האמת.
קליירי, איזי ואלק נענים לקריאת המצוקה מהעיר השתקנים, ומגלים שהאחים השתקנים נהרגו כולם. קליירי משחררת את ג'ייס באמצעות גרסה מוגברת של הרונה הפותחת שהיא ממציאה בעצמה מתוך בהלה, - דבר שלא נעשה בעבר. האינקוויזיטורית מופיעה, יחד עם קבוצה גדולה של ציידי צללים חמושים, ומאשימה את ג'ייס בסיוע לוולנטיין, מאחר שהוא היה אמור לעמוד לדין על ידי החרב שעכשיו איננה.
מגנוס ביין נקרא למקום על ידי אלק, ומציע להשאיר את ג'ייס כאסיר בדירתו, בזמן שהוא והאחרים מנסים להבין את התוכניות של ולנטיין. מגנוס ואלק נשארו בקשר מאז הרומן הראשון, ואפילו יצאו לדייט.
ג'ייס מקבל הצעה מפתיעה ממלכת הפיות לבקר בחצרה. מלכת הפיות היא שוכנת תחתיות - פיה שככל הנראה נוצרה משילוב של מלאכים שדים. ג'ייס הולך עם סיימון, איזי וקלירי. הקבוצה מנסה לשכנע את המלכה לסייע להם להביס את ולנטיין. המלכה אומרת שהיא לא בטוחה אם היא תעזור היא מוסיפה שג'ייס וקלירי הם הניסויים ה"נפלאים" של אביהם אשר מתעוררים לחיים. הקבוצה מתבלבלת ומחליטה לעזוב.
עם זאת, קליירי מרומה ואוכלת ממאכלי החצר מה שמקנה לחצר בעלות עליה, מכלת הפיות מוכנה לשחרר אותה על ידי נשיקה שהיא הכי משתוקקת אליה. סיימון מציע לנשק אותה, אבל המלכה אומרת לו שהוא לא האחד שהיא משתוקתת אליו. הדבר פוגע בסיימון מכיוון שקליירייצאה עם סיימון מתחילת הספר השני, ג'ייס מנשק את קליירי והנשיקה הופכת להיות מלאת תשוקה, לאחר מכן, קליירי משוחררת, מה שמוכיח שהנשיקה של ג'ייס היא הנשיקה שהיא השתוקק אליה. הדבר מרגיז את סיימון, והוא בורח אחרי שהם חוזרים לממלכה שלהם. ג'ייס וקלירי מתוודים על אהבתם זה לזה. קליירי נקרעת בין אהבתה לג'ייס, לבין "גילוי העריות" בהיותם אחים. ג'ייס מציע לשמור על מערכת יחסים סודית, וקלירי עונה לו שזה יתגלה בסופו של דבר ושהיא לא מוכנה לשקר לחברים ולמשפחה שלהם.
מאוחר יותר, ערפד בשם רפאל מופיע במכון עם סיימון, שנמצא על סף מוות. הערפד מסביר שהצריכה הראשונית הקטנה של סיימון של דם ערפד כעכברוש גרמה לסיימון להאמין שהוא הופך לערפד, והוא הלך למלון דומור לראות את רפאל. לאחר מכן הוא נטרף על ידי ערפדים, ששתו מדמו ונתנו לו מדמם.
כך, כדרך היחידה שנותרה להציל אותו, סיימון נקבר והופך לערפד, מה שגורם לקלירי המבולבלת להתעלם מג'ייס כתוצאה מהדאגה שלה לגבי סיימון ומעמדו החדש כערפד. בזמן שדנה כיצד אפשר לספר לאמו של סיימון על שינוי הערפד שלו עם קליירי, מאיה איש הזאב נכנסת לבית עם פצעים חמורים מכדי שלוק יוכל לטפל בו. מגנוס מרפא את מאיה בעוד לוק מחליט לבדוק בחוץ כדי לראות אם השדים עדיין שם. לוק מותקף ונפצע קשה. ג'ייס, סיימון וקלירי נלחמים בשדים מחוץ לבית. השדים בורחים לאחר שראו את הרונה של קליירי על האמה, שקיבלה מאמא שלה בחלום.
הם חוזרים לבית לנוח עם האחרים ומדברים על הרונה שקליירי יצרה כדי לשחרר את ג'ייס מוקדם יותר. קליירי טוענת שזה משהו שהיא המציאה, אך כולם מתנגדים לדבריה, ואומרים שאף אחד לא יכול להמציא רונה מכיוון שהרונות נוצרות על ידי מלאכים. קליירי מנסה ליצור רונה חדשה, ובסופו של דבר היא יוצרת רונה "אל פחד", כפי שהציע ג'ייס.
הם מנסים את הרונה אלק, שהוריו ואחותו מגיעים לפתע. אלק ניגש לפתע להוריו, אומר שהוא פוגש שוכן תחתיות ו... מגנוס משתיק אותו בקסם לפני שהוא אומר עם מי הוא יוצא. אלק טוען שהוא לא זוכר כלום ופתאום נהיה עצבני ומתגונן כששואלים אותו עם מי הוא יוצא, מה שגורם להם להאמין שהרונה באמת עבדה.
כולם מחליטים לישון, אבל ג'ייס לוקח בסתר את האופנוע של רפאל ופוגש את ולנטיין בספינה. ולנטיין מציע הגנה ליקיריו אם ג'ייס יצטרף אליו ויחזור איתו לאידריס. ג'ייס שותק, אבל למחרת בבוקר האינקוויזיטורית טוענת שג'ייס היה עם ולנטיין ומאיימת להרוג את ג'ייס אם ולנטיין לא יחזיר את חרב התמותה, האינקוויזיטור שוב כולאת את ג'ייס, ומתכננת לעשות סחר עם ולנטיין - חייו של ג'ייס עבור חרב התמותה. ג'ייס מנסה להגיד לה שזה לא יעבוד, מה שהאינקוויזיטורית מסרבת להאמין מפני שהיא מתכננת תוכנית נקמה בוולנטיין בגלל שהוא הרג את בנה, סטיבן הרונדיל.
בתחילת הספר נהרג מכשף צעיר, באותו זמן אשת זאב בשם מאיה מותקפת על ידי שד, שהגיע אליה בדמות אחיה המת, ולאחר מכן ולנטיין חוטף אותה, בהמשך גם סיימון הערפד נחטף, ולנטיין מתכנן להמיר את חרב התמותה מה"טוב" ל"רע".
קליירי וחבריה תוקפים את הספינה בה שוהה ולנטיין, ומצילים את מאיה וסיימון אך לא לפני שולנטיין מנקז את דמו של סיימון. ג'ייס מצליח להשיב חיים את סיימון על ידי האכלה מדמו.
בהמשך מופיעה האינקוויזיטורית, לאחר שהיא רואה את הצלקת בצורת כוכב של ג'ייס על כתפו, האינקוויזיטור מתחיל להגיד לו משהו על ההורים שלו, אבל היא קופצת מול ג'ייס, ומצילה אותו משד לפני שהיא סיימה לדבר. מאוחר יותר היא מתה, ומשאירה את ג'ייס מבולבל.
בינתיים, אחד מהשדים של ולנטיין חוטף את קליירי ומביא אותה לסירה שלו שם ולנטיין מאיים עליה עם חרב התמותה. ג'ייס וסיימון מוצאים ומצילים אותה, ולנטיין מודה שג'ייס בחר להילחם בצד שלו רק בגלל שהוא אוהב את קליירי יותר מאחות.
קליירי מציירת רונת פתיחה על המתכת של הספינה, מה שגורם לכל חלקי הספינה להיפתח, ולאחר מכן להתפוצץ. קליירי נופלת לנהר וניצלת על ידי "ניקסים" שמלכת הפיות שלחה לעזור. הקבוצה בורחת במשאית, שם סיימון מגלה שדמו של ג'ייס הפך אותו ל"שוכן אור יום", ערפד שיכול לסבול את אור השמש.
לאחר שיחה עם לוק על אהבה והחרטות שלו על כך שלא סיפר לאמא של קליירי מה הוא מרגיש כלפיה, קליירי סוף סוף מחליטה לספר לג'ייס על אהבתה אליו ועל שינוי המחשבה הפתאומי שלה להתחיל מערכת יחסים, ללא קשר להשלכותיה. עם זאת, לפני שהיא יכולה לומר משהו, ג'ייס אומר לה שהוא יתנהג רק כאחיה מכאן ואילך, ושובר את ליבה. תוך כדי, היא פוגשת אישה שמציגה את עצמה כאחת מחברותיה של ג'וסלין ואומרת שהיא יודעת איך להעיר את אמה של קליירי.
ביקורת
ה-Duluth News Tribune שיבח את הספר, וכינה אותו "מרתק". כתב העת School Library Journal גם שיבח את הספר. Common Sense Media העניקה לספר ארבעה כוכבים, וכינתה אותו "מושך" תוך שהיא מזהירה את ההורים מפני האלימות והעריות הפוטנציאליות. מגזים Seventeen נתן ביקורת חיובית, ואמר שהספר הוא "חכם, מצחיק, רומנטי".
יחסי הודו–ירדן
יחסי הודו–ירדן הם היחסים הכלכליים, צבאיים ותיירותיים בין הרפובליקה של הודו לממלכת ירדן ההאשמית. היחסים כוננו עוד משנת 1947, שנת הקמתה של ירדן ושל הודו, ומתקיימת מערכת יחסים טובה בין המדינות.
היסטוריה
רפובליקת הודו וממלכת ירדן ההאשמית חתמו על הסכם דו-צדדי הראשון שלהם לשיתוף פעולה ויחסי ידידות בשנת 1947, אותה שנה בה הוקמה ממלכת ירדן לאחר עזיבתם של הבריטים את האזור, ובמקביל הוקמה רפובליקת הודו, לאחר עזיבת הבריטים את תת-היבשת הודו.
בשנת 1950 נחתם הסכם פורמלי בין שתי המדינות, כאשר הפכה הודו לרפובליקה, והוקמו יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות. בשנות ה-50 נעזרה כלכלת ירדן בהודו, והשתיים החליפו כספים, סחורות ותיירות לצד ביקורים רשמיים של מנהיגי המדינות. המלך חוסיין ביקר בהודו לראשונה בדצמבר 1963. סגן נשיא הודו, זקיר חוסיין, ביקר בירדן לראשונה במאי 1965 וערך מספר תפילות מסוקרות במסגד אל אקצא, אז בשליטה ירדנית.
המלך עבדאללה השני, בנו של המלך חוסיין, והמלכה ראניה ביקרו בהודו לראשונה בדצמבר 2006. שר החוץ ההודי ס. מ. קרישנה ביקר בירדן ב-20 בנובמבר 2011. הנסיך חסן בן טלאל ביקר בהודו במהלך אוקטובר – נובמבר 2012. ראש ממשלת הודו הנוכחי, נרנדרה מודי, נפגש עם המלך עבדאללה לאחר האספה הכללית של האו"ם בניו יורק בספטמבר 2015.
המלכה ראניה הביעה את דעותיה ביחס ליחסים הדו-צדדיים בין המדינות בראיון שנערך במרץ 2006 עם רשת הטלוויזיה "India Today". ראניה תיארה את הודו כ"כוכבת העולה של אסיה" ו"בת הזוג הטבעית" של ירדן. על תפקידה של הודו במזרח התיכון היא הצהירה כי האזור "משתוקק לגרום להודו למלא תפקיד גדול יותר", והוסיפה, "להודו יש תפקיד חשוב מכיוון שתמיד היה לה קשר הדוק עם ירדן" ירדן הייתה מהתומכות הנלהבות בנתינת מושב שאינו קבוע להודו במועצת הביטחון של האו"ם, והודו תמכה במועמדות של ירדן למושב קבוע בשנים 2014 – 2016.
סחר
הודו היא השותפה הגדולה ביותר של ירדן בנושאי סחר ומסחר אחרי עיראק, ערב הסעודית וסין. הסחר בין הודו לירדן קבוע על פי הסכם דו צדדי משנת 1976. שווי המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-2.228 מיליארד דולר בשנים 2014 – 2015, שהיה גדול ב-12 מיליון דולר מאשר חילופי הכספים שבשנים שלפני כן. הודו ייצאה סחורה בשווי 1.431 מיליארד דולר לירדן, וייבאה מוצרים בשווי 857 מיליון דולר. מאז שנת 2013 מרוויחה בכל שנה הודו יותר כסף מירדן מתוך הסחר שמחליפות המדינות. המצרכים העיקריים המיוצאים על ידי הודו לירדן הם מכונות אלקטרוניות, דגנים, בשר קפוא, כימיקלים אורגניים, מספוא לבעלי חיים וחלקי רכב.
הסחר בין שתי המדינות צפוי להגיע לחמישה מיליארד דולר עד 2025 חברת JPMC הירדנית וחברת IFFCO ההודית הקימו חברת מיזמים משותפים לייצור חומצה זרחתית באוקטובר 2015. חברת "MMTC India Ltd" חתמה עם משרד החקלאות הירדני על הסכם לייצור וייבוא של דשן.
השפעה
ב-11 באוקטובר 2015 נחנך רחוב חדש בעמאן בירת ירדן, על שמו של מוהנדס קרמצ'נד גנדי, הידוע יותר בשמו מהאטמה גנדי, מייסד ומנהיג התנועה לשחרור הודו. שם הרחוב היה למחווה חשובה של ירדן להודו, משום שגנדי נחשב בהודו לאחד מהמנהיגים הדגולים שחיו אי-פעם.
נכון לינואר 2016, יותר מ-10,000 אזרחי הודו מתגוררים בירדן כדרך קבע. על פי נתוני משרד התעסוקה הירדני מועסקים כיום אזרחים הודים בירדן בעיקר בטקסטיל, בנייה, ייצור, חברות דשנים, שירותי בריאות, אוניברסיטאות, טכנולוגית מידע, שירותים פיננסים ועוד.
פלסטידה
פלסטידות (באנגלית: Plastids) הוא שם כולל לקבוצה של אברונים הנמצאים בתאי צמחים או אצות, בעלי מכנה משותף הנבדלים זה מזה בהתמחותם ותפקידם.
הפלסטידות משמשות כאתר לייצור ואחסון של תרכובות כימיות חשובות שנמצאות בשימוש על ידי התא.
לכל הפלסטידות קרום כפול. הממברנה (קרום התא) החיצונית של האברונים היא דקה יותר ומכילה כמחצית מכמות החלבון שמכילה הממברנה הפנימית.
הממברנה הפנימית עשירה באנזימים. השוני בעובי הממברנות והשוני בהרכב הכימי שלהן גורם לכך שהחדירות של שתי הממברנות שונה לחלוטין.
פלסטידות לעולם אינן נוצרות מחדש בתוך התא. הן תמיד נוצרות על ידי חלוקה של אברונים קיימים.
מלבד התכונות המשותפות לכל הפלסטידות, הן נבדלות זו מזו על פי תוכנן והפונקציה שהן ממלאות.
מבין כלל סוגי הפלסטידות זוכים הכלורופלסטים למירב תשומת הלב וזאת בשל תפקידם המשמעותי בביצוע תהליך הפוטוסינתזה.
1. פרופלסטידות (Proplastid)
הפלסטידות הקטנות ביותר. קוטרן קטן בדרך כלל מ- µm 1 והן דלות (או חסרות לחלוטין) בממברנות פנימיות.
מצויות בתאים מריסטמתיים (תאים היכולים להתמיין לסוגים שונים של תאים) כמו רקמות עובריות וקודקודי הצמיחה. הן מתחלקות באופן עצמאי בתאים ומסוגלות להתפתח לכל אחד מסוגי הפלסטידות האחרים.
2. כלורופלסטים (Chloroplasts)
הכלורופלסטים מבצעים את תהליך הפוטוסינתזה. בצמחים עילאיים הם דמויי עדשה בדרך כלל. אורכם עשוי להגיע ל-10 µm ורוחבם ל-3 µm.
בתאי האצות האיקריוטיות (קבוצה הכוללת את כל האצות פרט לכחוליות) מצויים כלורופלסטים בעלי צורות שונות בהתאם לסוג האצה - סרטים, סלילים, לוחות, כוכבים, כוסיות ועדשות. הכלורופלסט ניכר במיקרוסקופ אלקטרונים בשפע של ממברנות פנימיות בצורת שקים שטוחים המכונים תילקואידים. במקומות רבים קרבים התילקואידים זה לזה ויוצרים אזור צפוף של שקיקים המכונה גראנום (granum, ברבים –grana). האזורים הבין ממברנליים מכונים סטרומה.
3. כרומופלסטים (Chromoplasts)
כרומופלסטים הם פלסטידות שמתמחים ביצור פיגמנטים. הפיגמנטים בדרך כלל הידרופוביים ומסיסים בשמן, לכן האברונים הללו עשירים מאוד בטיפות שמן.
ישנם כרומופלסטים שאינם מכילים כלל ממברנות פנימיות, אך בדרך כלל ניתן למצוא בהם ממברנות בודדות בצורת צינוריות או שלפוחיות.
הם אינם מכילים גרגרי עמילן.
כרומופלסטים נותנים את הצבע לפירות רבים, בעיקר אדומים וכתומים, המכילים קרוטנואידים (פיגמנטים אורגניים). הכרומופלסטים יכולים להתפתח באופן ישיר מפרופלסטידות או בעקיפין מכלורופלסטים,
לאחר שהאיבר הירוק (הפרי למשל) מבשיל ומקבל צבע. כאשר כלורופלסט הופך לכרומופלסט נהרסות בהדרגה מרבית הממברנות הפנימיות (תילקואידים).
4. עמילופלסטים (Amyloplasts)
משמשים כפלסטידות האוגרות עמילן. הם נמצאים בעיקר ברקמות אגירה כגון שורשים, פקעות, זרעים ועוד.
רקמות אגירה מובהקות, כמו אנדוספרם של גרגירים ממשפחת הדגניים ופקעות תפוחי אדמה, מכילות עמילופלסטים פשוטים בעלי גרגר עמילן אחד.
רקמות בלתי אוגרות באופן מובהק, כמו שורשים, גבעולים, מריסטמות ועוברים, מכילות עמילופסטים מורכבים בעלי מספר גרגרי עמילן.
כאשר הצמח נזקק לפחמימות או כאשר הפקעת מלבלבת, מתפרקים גרגרי העמילן בתוך הפלסטידה והחד - סוכרים מועברים לציטופלזמה של התא ומשם מוסעים ליתר חלקי הצמח.
עמילופלסטים נוצרים מפרופלסטידות ומכלורופלסטים. העמילופלסטים המצויים בתאי כיפת השורש פועלים כמעין סטטוליתים (חיישנים) ומאפשרים לצמח "לחוש" את כוח הכובד.
5. אטיופלסטים (Etioplasts)
האטיופלסטים מתפתחים בצמחים הגדלים בחושך (צמחים אטיולנטיים). הם מכילים אחד עד ארבעה מבנים מיוחדים דמויי גביש, המכונים גופים פרולמלריים.
הגוף הפרולמלרי עשוי מבנה תלת־ממדי צפוף של צינוריות הבנויות ממרכיבי הממברנה (חלבון וליפיד).
כאשר מאירים על צמח אטיולנטי, האטיופלסטים הופכים תוך מספר שעות לכלורופלסטים. במקרה כזה מבחינים שמהגוף הפרולמלרי ההולך ונעלם בהדרגה נבנים תיליקואידים ומתפשטים בכל נפחו של האברון.
אטיופלסטים מתפתחים מפרופלסטידות בחושך, אך אינם נוצרים מכלורופלסטים שהוחשכו. בכלורופלסטים מוחשכים נהרסות הממברנות הפנימיות אך לא נוצרים גופים פרולמלריים.
6. לאוקופלסטים (Leucoplasts)
אברונים חסרי פיגמנטים ומצויים ברקמות בוגרות. צורתם עגולה או דמוית ביצה ומכילי תוכן (מטריקס) מגורגר.
הם דלים מאוד בממברנות פנימיות ועל כן הם חסרי צבע ולעיתים עשויים להכיל גרגרי עמילן קטנים. הלאוקופלסטים מכילים את האנזימים הדרושים לסינתזה של חומצות שומן.
אפשר לתאר את הפלסטידות האוגרות – אלאיופלסטים (אוגרות שומן), עמילופלסטים (אוגרות עמילן) ופרוטאינופלסטים (אוגרות חלבון) כטיפוסים שונים של לאוקופלסטים שהתמחו בתפקיד מסוים.
7. פרוטאינופלסטים (Proteinoplasts)
משמשים ככפלסטידות האוגרות חלבון.
8. אלאויפלסטים (Elaioplasts)
משמשים כפלסטידות האוגרות שומנים.
ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום
ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום (בצרפתית: Union juive française pour la paix, נקרא לעיתים בעברית גם "האיחוד היהודי-צרפתי למען השלום") הוא ארגון יהודי חילוני, אוניברסליסטי, המתנגד לכיבוש הישראלי בשטחים, המבקש להביא להכרה בזכותו של העם הפלסטיני למדינה, להכרה בזכות השיבה של הפליטים הפלסטינים, לפירוק ההתנחלויות בגדה המערבית ולנסיגת ישראל מכל השטחים הכבושים, כולל מזרח ירושלים.
היסטוריה
הארגון הוקם בפריז באפריל 1994 על ידי ריצ'רד וגמן, כסניף של "האיחוד היהודי הבינלאומי לשלום". וגמן מגדיר את עצמו באופן אישי כאנטי-ציוני משום שמבחינתו "אנטי-ציונים הם אלה המאמינים כי הציונות טועה כאידאולוגיה ושמתנגדים לה"; אחרים בארגון מכנים עצמם "לא ציונים". בהצהרת היסוד של הארגון נאמר:
הארגון לוקח חלק בכמה קמפיינים שמטרתם להוקיע את "הסחף המיליטריסטי בישראל", לדבריו, ואת מדיניות הכיבוש של ממשלת ישראל. הוא תומך בקמפיין "BDS" נגד ישראל. הוא עובד באופן קבוע בפרברים של פריז עם איגוד העובדים המגרביים בצרפת, במטרה להילחם נגד מה שהוא רואה בייבוא הסכסוך הישראלי-פלסטיני לצרפת.
בשנת 2002, היה הארגון שותף בהקמת ארגון "יהודים אירופאים למען שלום צודק במזרח התיכון"- (European Jews for a Just Peace - EJJP), ארגון גג של 18 ארגוני יהודים אירופאים הפועלים למען שלום צודק במזרח התיכון.
מאז 2006 מפרסם הארגון כתב עת, היוצא לאור כל רבעון, בשם "בצד השני" (De l'autre côté).
בשנת 2007, ערך בשיתוף עם ארגונים אחרים, דו"ח על הפרות של החוק הבינלאומי בלבנון ופגיעה בזכויות אדם שם. בנוסף תומכת ההתאחדות בקמפיין להסדרת מעמדם של ילדי פליטים בצרפת. בהודעה לעיתונות בשנת 2006 אמרה ההתאחדות כי:" המורשת היהודית הנדיבה והאלטרואיסטית מחייבת אותנו, רבים מאיתנו, מההיסטוריה המשפחתית שלנו, יודעים איך זה להיות פליט, היעדר המחר, האיום המתמיד. גירוש הפליטים שנעשה באחרונה מחזיר אותנו לתמונות טרגיות אחרות שהאמינו שהן לא יחזרו. כאשר מדינה מתחילה לשאול למי יש את הזכות להיות שם, למי יש את הזכות לחיות, אנחנו יודעים שהמצב חמור. אנו יודעים שהתגובה היחידה היא סולידריות ללא תנאי עם ילדי הפליטים. ההתאחדות גם מגנה את השתיקה הרועמת של ארגון קריף בנושא זה".
מטרות הארגון
הארגון הגדיר את מטרותיו:
ולקדם יעדים אלה על ידי:
פעילים
בין פעילי ההתאחדות נמנים או נמנו:
מרים טלאלי
מרים מַסולי טְלאלי (באנגלית: Miriam Tlali; 11 בנובמבר 1933 - 24 בפברואר 2017) הייתה סופרת דרום אפריקאית. טלאלי הייתה האשה השחורה הראשונה בדרום אפריקה שפרסמה רומן. הרומן פורסם בשנת 1979, בתקופת האפרטהייד, ושמו Muriel at Metropolitan. היא אף הייתה אחת הראשונים שכתבו על סווטו. הספר שלה Amandla הוצאה לאור בדרום אפריקה בשנת 1980 ונאסר זמן קצר לאחר פרסומו.
ביוגרפיה
טלאלי נולדה בדורנפונטיין, יוהנסבורג, דרום אפריקה. למדה בבית ספר אנגליקני, ואחר כך החלה לימודים באוניברסיטת ויטווטרסראנד, עד שזו נחסמה בפני שחורים בימי האפרטהייד. לימים המשיכה את לימודיה באוניברסיטת רומא בלסוטו, אך נאלצה להפסיקם בשל מחסור כלכלי, ולהתחיל לעבוד כפקידה משרדית.
ספרה הראשון של טלאלי, Muriel at Metropolitan (1979) הוא אוטוביוגרפי בחלקו, ונקודת המבט בו "חדשה בספרות הדרום אפריקאית", לדברי המבקרת מרי דייר. ספרים נוספים פרי עטה הם Amandla (1980); Mihloti (1984), ו-Footprints in the Quag (1989).
בשנת 1998 היא זכתה בפרס ספרותי דרום אפריקאי ובשנת 2005 היא זכתה לעיטור מהנשיא.
נפטרה ב-24 בפברואר 2017.
אלופקס
אלופקס (באנגלית: Alopex) היא דמות בדיונית של נבלת-על/גיבורת-על שועלת שלג-מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותה של אלופקס הופיעה לראשונה בחוברת TMNT Micro-Series #1: Raphael בהוצאת IDW Publishing מנובמבר 2011, ונוצרה בידי הכותב בריאן לינץ' והמאייר פרנק אורו.
אלופקס היא מבעלי הברית של צבי הנינג'ה, אם כי בעבר הייתה חלק מארגון "שבט הרגל". אלופקס עטתה על עיניה בנדנה סגולה, אך לאחר הצטרפותה לצבי הנינג'ה היא קיבלה בנדנה ירוקה.
מקור
אלופקס נולדה כשועלת שלג רגילה בפיירבנקס, אלסקה. היא נחשבה לשועלה קטלנית, וצדה כל מה שבא ליד, מה שהביא לה כבוד רב משאר החיות, שנתנו לה כל שברצונה. יום אחד, הגיעו לפיירבנקס שליחי ארגון "שבט הרגל", ואלו חיפשו אחר חיות קטלניות לעורר בהן מוטציה ולהפוך אותן למוטאנטיות. המדען הראשי במשלחת מצא את אלופקס, לכד אותה והחל בניסויים עליה. הניסויים הצליחו, ואלופקס הפכה לדמוית-אנוש בעלת כוח על-אנושי. אלופקס, זעמה על אשר נעשה בה, ותקפה את המדענים, כשלפתע האדם שהורה על הניסויים, אורוקו סאקי, הגיע לביקור פתע, וחזה בחוזק העצמתי של אלופקס, ושיטה בה לחשוב כי הוא אדם זר שהגיע במקרה, וסייע לה לחסל את כל המדענים. כהוקרה ל"עזרה", אלופקס נשבעה לו אמונים, וקיבלה אותו כאדון שלה.
בשירות שבט הרגל
המשימה הראשונה של אלופקס בשירות שבט הרגל הייתה למצוא את מחבואם של צבי הנינג'ה. לשם כך, היא התחזתה לעלמה במצוקה, ושיטתה ברפאל ובקייסי ג'ונס להוביל אותה למחבוא. בדרכם למאורה, רפאל הבין כי אלופקס אינה עקבית בדבריה, ותקף אותה. היא חשפה את עצמה, ונלחמה בקייסי וברפאל, אך הובסה במהירות, וברחה.
אף על פי כישלונה במציאת מחבוא צבי הנינג'ה, אורוקו סאקי המשיך להאמין ביכולותיה של אלופקס, וגייס אותה לדרג הבכיר של לוחמיו. כאשר דרג זה יצא למצוא את ספר ההיסטוריה של שבט הרגל, אלופקס התמתנה כמנהיגה, והובילה את התקיפות כנגד צבי הנינג'ה, שניסו למנוע את הגעת הספר לידי שבט הרגל, שמא ישתמשו בסודותיו. במרבית המערכה נגד הצבים אלופקס הוכיחה יכולות מרשימות, אך בקרב הסופי היא הובסה, והובילה לכישלון נוסף.
לאחר הכישלון השני, אלופקס נדחקה לדרג המשני של הלוחמים, ולא גויסה למשימות נוספות. כאשר אורוקו סאקי לקח לעצמו את זהות "שרדר" והחזיר את שבט הרגל לפעילות באופן רשמי, הוא קרא לאלופקס להילחם עבורו נגד ספלינטר. בעת הקרב, ספלינטר סיפר לאלופקס כי הוא יודע אודות עברה האמיתי, וחשף ממנו מעט, ומתוך חולשה נפשית היא הפסיקה את הקרב, וברחה.
עזיבת שבט הרגל
לאחר שמדען יפני הזמין אותה לפגישה, אלופקס נענתה בחיוב. בפגישתם, המדען סיפר לאלופקס כי מלבד הפיכתה למוטאנטית, שבט הרגל אחראי גם על שריפת היער בו התגוררה כשועלה רגילה, ובכך למות משפחתה. זעומה עוד יותר, אלופקס החליטה למרוד, ותקפה את שרדר בדיוק בקרב מכריע שעלול היה להוביל למותו של ספלינטר. שנואה ומאוימת, אלופקס עזבה את ניו יורק, וברחה.
צבי הנינג'ה, פצועים אנושות מהמלחמה, עזבו את ניו יורק, וברחו לנורת'המפטון. אלופקס שמעה על המקום אליו ברחו, והלכה בעקבותיו. בנורת'המפטון, אלופקס פגשה ברפאל, וזה תקף אותה, אך נעצר בידי לאונרדו, שהאמין כי אלופקס חזרה למוטב. אלופקס התקבלה ביחס טוב מצד שאר הצבים, ספלינטר, אפריל או'ניל וקייסי, והפכה לחברה קרובה שלהם, בעוד רפאל המשיך לחשוד בה. כאשר מתנקשי שבט הרגל הגיעו לנורת'המפטון במטרה לרצוח את צבי הנינג'ה, רפאל האשים בכך את אלופקס. הצבים נאבקו במתנקשים, וברגעיהם האחרונים של אלו, הם סיפרו כי תכננו לרצוח גם את אלופקס, היות שהיא נחשבת לבוגדת עבורם. אחר דברים אלו, רפאל התנצל בפני אלופקס, והפסיק לחשוד בה. השניים יצאו לאימון טאי צ'י ביער, שבמהלכו רפאל גילה כלפי אלופקס רגשות. בסוף האימון, רפאל הציע לאלופקס להצטרף לאחיו בחזרתם המתכוננת אל ניו יורק, אך היא סירבה, וציינה כי היא מעוניינת להישאר בנורת'המפטון.
בחזרה לניו יורק
לאחר שחוותה חיזיון מטאנג שן בו צווה עליה לחזור לניו יורק, אלופקס שבה לניו יורק, והתייצבה לצד שבט הרגל, בשל כישוף. בניו יורק, אנג'ל ברידג' הסירה את הכישוף, וביקשה מאלופקס להצטרף אליה במלחמה נגד הוב הזקן והקבוצה אותה הוא מתכנן להקים, והיא נענתה בחיוב. כעבור כמה קרבות, אנג'ל שינתה את דעתה, ובעקבותה גם אלופקס, ויחדיו הן חברו לצבי הנינג'ה, ועברו בהקמת הקבוצה.
במהלך אירועי "מלחמת האלים", עמדה אלופקס לצידם של צבי הנינג'ה. אלופקס הייתה מהראשונים שחזו בגופו המת של דונטלו, וניחמה את רפאל באבלו. מתוך רצון עז לנקום על מותו של דונטלו, אלופקס עזרה לצבי הנינג'ה בהתעצמותם, והשתתפה בתקיפה גדולה. בהמשך, קראי הציעה לצבי הנינג'ה הברית, והם התפתו אליה, למרות התנגדותה הנחרצת של אלופקס. מאוחר יותר התברר כי היא צדקה, כאשר קראי בגדה בצבים, ותקפה אותם עם חבריה המוטאנטים.
יוליה (דמות)
יוליה קפולט (באנגלית: Juliet Capulet, באיטלקית: Giulietta Capuleti) היא הגיבורה הנשית בטרגדיה הרומנטית של ויליאם שייקספיר, רומיאו ויוליה, שבה היא נערה בת 13, בתו היחידה של ראש משפחת קפולט. היא מתאהבת בגיבור הגברי רומיאו, ממשפחת מונטגיו, אשר מנהלת סכסוך דמים עם משפחת קפולט. לסיפור יש היסטוריה ארוכה הקודמת גם לימיו של שייקספיר עצמו.
גילה של יוליה
במחזה, יוליה קרבה ליום הולדתה הארבעה עשר. היא נולדה ב"ערב חג הקציר" (1 באוגוסט), כך שיום ההולדת שלה חל ב-31 ביולי. יום הולדתה הוא "מכאן שבועיים", כך שזמן ההתרחשות של המחזה הוא באמצע יולי. בתרבויות ובתקופות זמן רבות, נשים נישאו והולידו ילדים בגיל צעיר מאוד, כפי שמעידה ליידי קפולט עצמה במורת רוח על בתה: "לחשבוני, הייתי כבר אמך בגיל הזה, ואת עוד בתולה."
לעומת זאת, אביה מנסה לשכנע את הרוזן פריז, מחזר עשיר, שימתין מעט לפני שיחשוב לשאת את יוליה, מתוך תחושה שהיא עדיין צעירה מדי: "בתי זרה עדיין לעולם, לא ראתה ארבע-עשרה שנים עוד".
בשיר האנגלי שעליו מבוסס הסיפור ("רומאוס ויוליה" מאת ארתור ברוק), מתקרבת יוליה ליום הולדתה השש עשרה, ורומיאו הוא בן גילה. לעומת זאת, בנובלה של מתיאו בנדלו עליה ביסס שייקספיר את המחזה, יוליה כמעט בת שמונה עשרה ורומיאו הוא בערך בן עשרים.
מבחינה עובדתית, פשוטי העם האנגלים בדרך כלל לא היו בשנות העשרה כאשר נישאו. אפילו בקרב בני האצולה של אותה תקופה כלה בת 13 הייתה נדירה מאד, ביחס מקורב של אחת מכל 1,000 כלות; באותה תקופה, הרוב המכריע של הכלות האנגליות היו לפחות בנות 19 כשנישאו לראשונה, וגיל הנישואין הממוצע באנגליה היה 25–26 שנים לנשים ו-27–28 לגברים. האצילות האנגליות היו לפחות בנות 16 כשהן נישאו, וגיל הנישואים הממוצע היה 19–21 (לעומת 24–26 שנים לאצילים האנגלים הגברים).
הסבר אפשרי לפער זה נעוץ בכך שבאותה תקופה התפקידים של נשים צעירות גולמו על ידי ילדים טרם גיל ההתבגרות, וייתכן כי שייקספיר לקח בחשבון בעת הכתיבה את מבנה גופם, כמו גם את היותם של רומיאו ויוליה ממשפחות עשירות ולכן סביר יותר שיינשאו מוקדם יותר מפשוטי העם.
ביתה של יוליה
ברחוב Via Cappello מס' 23 בעיר ורונה שוכן "קאסה די ג'ולייטה", בית מתחילת המאה ה-14 שנטען כי הוא בית משפחת קפולט ובשל כך הפך לאטרקציה תיירותית, על אף שהוא ריק ברובו. השם האמיתי של המשפחה שהתגוררה בו היה באיטלקית קפלטי (Cappelletti), משפחת אצולה, ולא קפולטי (Capuleti). מקורם של בני משפחת קפלטי הוא בדלמטיה ואלבניה, והם היו חלק מחיל הפרשים של הרפובליקה של ונציה, אשר לחמו עבורה מאז המאה ה-13. בבית מוצגת המרפסת של סצנת האהבה המופיעה בתמונה השנייה של המערכה השנייה (אם כי קריאה מדויקת תגלה כי מדובר שם דווקא בחלון), וכן חצר קטנה שבה פסל ברונזה של יוליה. זהו אחד האתרים המתויירים ביותר בעיר.
ישנן מספר אמונות טפלות ומסורות הקשורות באתר, וביניהן:
מועדון יוליה
מאז שנות ה-30 הגיעו לורונה מכתבים המוענים ליוליה. נכון לשנת 2010, התקבלו מדי שנה למעלה מ-5,000 מכתבים, ש - 75% היו מנשים. קבוצת השולחים הגדולה ביותר הייתה של בני נוער אמריקאים.
המכתבים נקראים על ידי מתנדבים מקומיים שגם משיבים עליהם, שהתארגנו מאז שנות ה-80 במועדון יוליה (Club di Giulietta) אותו מממנת עיריית ורונה. אודות המועדון נכתב ספר מאת ליז וסיל פרידמן, שבעקבותיו נוצר בשנת 2010 הסרט מכתבים ליוליה''.
מבצעות
סיפור האהבה שבמחזה הוא אחד הידועים בכל הזמן, והיווה השראה עבור הפקות ועיבודים רבים לרבות סרטים, מחזות זמר (למשל, וג'ולייט) ופארודיות. כשלתפקידה של יוליה נכנסו שחקניות (ולעיתים אף שחקנים) רבות, ביניהן:
בישראל
המחזה הועלה ועובד פעמים רבות בישראל, ושחקניות רבות גילמו את תפקיד הנערה המאוהבת:
יש להזכיר גם את המחזה ההומוריסטי "הו, הו יוליה" של אפרים קישון משנת 1974, המציג המשך קורותיהם של רומיאו ויוליה לולא התאבדו, ובו גילמה את יוליה השחקנית שושיק שני, כשלצידה בעלה אריק לביא בתפקיד רומיאו.
מלון גרנד אירופה
מלון גרנד אירופה הוא מלון חמישה כוכבים במרכז סנקט פטרבורג.
אחד המלונות הגדולים באירופה של המאה ה-19, מלון גרנד אירופה פתח את שעריו לקהל ב-28 בינואר 1875, והחליף פונדק קדום שנמצא באותו אתר.
בתקופת ברית המועצות המלון המשיך לתפקד ומספר פעמים עבר שיפוצים נרחבים. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא עבר לידיים פרטיות והיה בבעלות חברה שווית-רוסית. בהמשך הוא עבר לבעלות רשת בין לאומית Belmont. בשנים 2005-2008 הוא עבר שיפוצים נרחבים וכיום כולל 265 חדרים. במלון פועלות מספר מסעדות. מספר שנים השף של אחד המסעדות היה איליה לזרסון, שף ידוע ברוסיה.
בשנת 2009 הוא זכה בתואר "המלון המפואר של אירופה".
ד. ב. וייס
דניאל ברט "ד. ב." וייס (באנגלית: Daniel Brett "D. B." Weiss; נולד ב-23 באפריל 1971) הוא סופר, תסריטאי, מפיק ובמאי יהודי-אמריקאי.
קריירה
יחד עם שותפו, דייוויד בניוף, הוא ידוע בתור היוצר, התסריטאי, המפיק, ולפעמים הבמאי של "משחקי הכס", סדרת פנטזיה טלוויזיונית שהיא עיבוד של HBO לסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין.
רומן הביכורים שלו "Lucky Wander Boy", שיצא לאור בשנת 2003, סובב סביב משחקי וידאו.
ב-2017 כתב ושיחק בפרק אחד בסדרה הקומית "פילדלפיה זורחת" בתור מציל בבריכה ביחד עם עמיתו למשחקי הכס, דייוויד בניוף.
בשנת 2022 לקח חלק בכתיבת והפקת הסרט "שליטי המטאל" שביים פיטר סולט עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
חיים אישיים
וייס נשוי לאנדראה טרוייר, ולהם שני ילדים.
10,000 מניאקים
10,000 מניאקים (באנגלית: Maniacs 10,000) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית, שנוסדה ב-1981 וממשיכה לפעול עד היום בהרכבים משתנים.
1981-1993
הלהקה נוסדה ב-1981 בג'יימסטאון, ניו יורק, ונקראה תחילה "Still Life" (בתרגום חופשי: "חיים שקטים"). חברי ההרכב המקורי היו דניס דרו (קלידים), סטיב גוסטפסון (גיטרה בס), צ'ט קרדינייל (תופים), רוברט באק (גיטרה) וטרי ניוהאוס (אשתו לשעבר של באק וסולנית הלהקה). גוסטפסון הזמין את נטלי מרצ'נט, שהייתה באותה עת בת 17, לשיר עם הלהקה. ג'ון לומברדו, שנהג לנגן לעיתים עם הלהקה, הוזמן להצטרף ללהקה באופן קבוע, כנגן גיטרה וכזמר. ניוהאוס וקרדינייל עזבו את הלהקה ביולי 1981, ונטלי מרצ'נט הפכה לסולנית הלהקה. מספר מתופפים הצטרפו ועזבו את הלהקה, ששינתה את שמה ל-"Burn Victims" ("קורבנות כווייה"), ולאחר מכן ל-"Maniacs 10,000" (בתרגום חופשי: "10,000 משוגעים", אך השם שהשתרש בעברית הוא "10,000 מניאקים"), על שם סרט האימה דל התקציב "Maniacs 2,000" ("2,000 משוגעים"). הופעתם הראשונה כ-"10,000 מניאקים" הייתה ביום העבודה ב-7 בספטמבר 1981.
בתחילת דרכם הם ביצעו בהופעותיהם גרסאות כיסוי בלבד. לאחר מכן החלו לכתוב שירים מקוריים משלהם, כשבדרך כלל מרצ'נט כתבה את המילים ולומברדו את הלחן. בפברואר-מרץ 1982 הלהקה הקליטה מיני אלבום בהוצאה עצמית בשם "Human Conflict Number Five" ("קונפליקט אנושי מספר חמש"). בהמשך 1982 חזרה הלהקה להופיע ברחבי ארצות הברית.
בראשית 1983 הצטרף ללהקה ג'רי אוגוסטיניאק כמתופף הקבוע שלה. בהמשך אותה שנה הלהקה הקליטה והוציאה לאור את האלבום המלא הראשון שלה, "Secrets of the I Ching", שיצא אף הוא בהוצאה עצמית. האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה, ומשך את תשומת לבו של ג'ון פיל, שדרן הרדיו הידוע של רדיו 1 של ה-BBC. שיר אחד מתוך האלבום, "My Mother the War" ("אימי המלחמה"), זכה להצלחה מסוימת בבריטניה, ונכנס למצעד הסינגלים העצמאים. בשנים 1983 ו-1984 הלהקה הרבתה להופיע, כולל בבריטניה.
פיטר ליק, אנגלי שחי בניו יורק, החל להתעניין בלהקה והפך למנהלה. בסיועו של ליק, הלהקה חתמה בנובמבר 1984 על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "אלקטרה רקורדס". ב-1985 יצא אלבומם השני, והראשון שיצא בהוצאה מסחרית, "The Wishing Chair" ("כיסא המשאלות"). האלבום, שהוקלט בלונדון, לא זכה להצלחה מסחרית רבה, אך זכה לשבחי המבקרים, והווידאו קליפ לשיר "Scorpio Rising", שהוקלט בהופעה חיה, שודר מספר פעמים ב-MTV.
ג'ון לומברדו עזב את הלהקה ביולי 1986. חמשת חברי הלהקה הנותרים החלו להקליט בלוס אנג'לס את אלבומה הבא של הלהקה, עם פיטר אשר הבריטי כמפיק. האלבום "In My Tribe" ("בשבט שלי"), בסגנון פופ רוק, יצא לאור ב-7 ביולי 1987 והפך לאלבומה המצליח ביותר של הלהקה. הוא שהה במצעד האלבומים האמריקאי במשך 77 שבועות והגיע בשיאו למקום ה-37. כשנה לאחר צאתו הגיע למעמד של אלבום זהב, ובפברואר 1998 הגיע למעמד של אלבום פלטינה כפולה, לאחר שמכר למעלה מ-2 מיליון עותקים. האלבום ביסס קהל מעריצים גדול של הלהקה בארצות הברית, והתקבל היטב גם בבריטניה. האלבום המקורי כלל גרסת כיסוי לשירו של קט סטיבנס "Peace Train", אולם החל מ-1989, לאחר שסטיבנס הביע תמיכה פומבית ברדיפתו של סלמאן רושדי, השיר הוסר מכל עותקיו החדשים של האלבום, בעקבות דרישתה של סולנית הלהקה נטלי מרצ'נט.
ב-16 במאי 1989 יצא אלבומה הבא של הלהקה, "Blind Man's Zoo" ("גן חיות של עיוור"), שהופק אף הוא על ידי פיטר אשר, והגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד האמריקאי. כחודשיים לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, ובדצמבר 1997 הגיע למעמד של אלבום פלטינה. הסינגל "Trouble Me" מתוך האלבום, בו התארחה הזמרת ג'בטה סטיל, הגיע למקום ה-44 במצעד הסינגלים האמריקאי.
בהיותה של מרצ'נט תומכת נלהבת במפלגה הדמוקרטית, הלהקה הופיעה בטקס השבעתו של ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית בינואר 1993. ב-21 באפריל 1993 הלהקה הקליטה את הופעתה במסגרת פרויקט MTV Unplugged, ובאוגוסט אותה שנה הודיעה מרצ'נט על עזיבתה את הלהקה. האלבום המתעד את ההופעה, בה התארח דייוויד ביירן, סולנה של להקת "Talking Heads", יצא באוקטובר אותה שנה. הסינגל "Because the Night" מתוך האלבום, גרסת כיסוי לשירה של פטי סמית', הגיע למקום ה-11 במצעד האמריקאי, והיה לסינגל המצליח ביותר של הלהקה.
1994-2001
לאחר עזיבתה של מרצ'נט, ג'ון לומברדו חזר ללהקה, והביא עמו את מארי רמזי. רמזי, שניגנה על ויולה בשלושה משירי האלבום "Our Time in Eden", החליפה את מרצ'נט כסולנית הלהקה. הלהקה הוציאה שני אלבומים עם רמזי כסולנית: ב-1997 יצא האלבום "Love Among the Ruins" ("אהבה בין ההריסות") בחברת התקליטים "גפן רקורדס". הסינגל "More Than This" מתוך האלבום, גרסת כיסוי לשיר של "רוקסי מיוזיק", הגיע למקום ה-25 במצעד האמריקאי. ב-1999 יצא האלבום "The Earth Pressed Flat" בחברת התקליטים העצמאית "Bar/None Records".
בנובמבר 2000 הלהקה הופיעה ביחד עם התזמורת הפילהרמונית של באפלו בניו יורק. בדצמבר אותה שנה נפטר חבר הלהקה ואחד ממייסדיה, רוברט באק, בגיל 42 כתוצאה מבעיות בכבד. לאחר מותו הלהקה הפסיקה את פעילותה למשך כשנה.
2002-2007
ב-2002 החליטו סטיב גוסטפסון, דניס דרו וג'רי אוגוסטיניאק להמשיך את פעילות הלהקה, אך עם סולנית חדשה. כשנודע לג'ון לומברדו על צירופם של ג'ף אריקסון כנגן גיטרה ואוסקר סאביל כזמרת, הוא עזב את הלהקה. בהרכב זה הופיעה הלהקה בשנים 2006 - 2002, בעיקר בפסטיבלים שונים. בינואר 2004 הוציאה "אלקטרה רקורדס" אלבום אוסף כפול של הלהקה, שהכיל 31 משיריה בתקופת נטלי מרצ'נט, כולל להיטיה הגדולים, שירי בי-סייד והקלטות נדירות שלא יצאו עד אז באף אלבום. אוסקר סאביל עזבה את הלהקה ב-2007.
2008 ואילך
ב-2008, לאחר עזיבתה של סאביל, חזרה מארי רמזי להופיע עם הלהקה. ההרכב הנוכחי של הלהקה כולל את גוסטפסון, דרו, אוגוסטיניאק, אריקסון ורמזי, והם ממשיכים להופיע. בינואר 2010 הם הקליטו הופעה אקוסטית בג'יימסטאון, העיר שבה נוסדה הלהקה, והעלו אותה לערוץ הרשמי של הלהקה ב-YouTube.
האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל
האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל הוא סרט תיעודי שיצר הבמאי הישראלי יונתן ניר. הסרט, שנעשה בהשראת ספרה של נעמי שפהרד, "וילפריד ישראל, שגריר ללא ארץ", חושף את סיפורו של וילפריד ישראל - איש עסקים יהודי אמיד והבעלים של חנות הכלבו הגדולה בברלין בשנות השלושים, סוציאליסט והומוסקסואל שהיה מעורב בהצלתם של עשרות אלפי יהודים בתקופת השואה, ומילא תפקיד מפתח במבצע הקינדר-טרנספורט. הסרט הופק על ידי "היי-לייט סרטים" והקרנת הבכורה שלו נערכה בפסטיבל דוקאביב בשנת 2017.
בין מבצעי ההצלה העיקריים שמתוארים בסרט נכללים ה"קינדר-טרנספורט" ו"המשולש", שאליו השתייכו בנוסף לוילפריד ישראל, גם קפטן פרנק פולי והוברט פולק שלפי ההערכות, הצילו יחד כעשרת אלפים יהודים.
מרואיינים
הסרט מציג ראיונות שצולמו עם ניצולי קינדרטרנספורט, חברי קיבוץ הזורע, היסטוריונים, חוקרים וקרובי משפחה של וילפריד ישראל. זאת רשימת המרואיינים:
הקרנות בולטות
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע ואירועי זיכרון רבים ברחבי העולם, ביניהם:
סרט קצר
בשנת 2012 יצא סרט תיעודי באורך 34 דקות בשם "וילפריד ישראל - המציל מברלין". הסרט, שבויים על ידי יונתן ניר והופק על ידי נועם שלו, אופיר בר ואילן בר, מוקרן על בסיס שבועי במוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח בקיבוץ הזורע. ברבים מהחומרים שנאספו במהלך הפקת הסרט נעשה שימוש בהמשך בסרט "האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל".
וילם ויסינג
וילם ויסינג (בהולנדית: Willem Wissing; 1656 – 10 בספטמבר 1687) היה אמן פורטרטים הולנדי, שעבד באנגליה.
ביוגרפיה וקריירה
הוא נולד באמסטרדם או בהאג, ולמד בהאג. בשנת 1676 עבר לאנגליה, שם למד עם פיטר לילי וסייע לו.
לאחר מותו של לילי בשנת 1680, התגלה ויסינג כתלמידו החשוב ביותר. גודפרי נלר היה אמן הדיוקנאות היחיד באנגליה שהתחרה בויסינג. המצוירים המלכותיים של ויסינג כללו את צ'ארלס השני, מלך אנגליה, קתרין מברגנזה, ג'ורג' מדנמרק וג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמאות'.
בשנת 1685 שלח ג'יימס השני, מלך אנגליה, את ויסינג להולנד לצייר דיוקנאות של חתנו ההולנדי ובתו, מי שבעתיד היה ויליאם השלישי, מלך אנגליה ואשתו מרי השנייה. ציור הדיוקנאות שלהם נעשה מספר פעמים ולעיתים קרובות. גרסאות מוצגות באולם הגדול של בניין הרן בקולג' ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה.
ויסינג נפטר בשנת 1687 בשיא תהילתו כצייר פורטרטים, בביתו של ג'ון ססיל, הרוזן החמישי של אקסטר ליד סטמפורד בלינקולנשייר. היו שחשדו שהוא הורעל מרוב קנאה בהצלחתו. הוא נקבר בכנסיית סנט מרטין, סטמפורד, לינקולנשייר.
עמיתו ההולנדי יאן ואן דר וארט עבד בבית המלאכה שלו והוסיף את הווילונות והנופים בפורטרטים שצייר ויסינג. לאחר מותו של ויסינג, המשיך ואן דר וארט לעבוד בסדנתו של ויסינג.
רבים מדיוקנאותיו המפורסמים של ויסינג ודיוקנו העצמי הופצו בהדפסים.
תפילות לבובי
תפילות לבּוֹבִּי (באנגלית: Prayers for Bobby) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2009 בכיכובם של סיגורני ויבר וראיין קלי המבוסס על סיפור אמיתי - סיפורה של מרי גריפית', אמא לבן הומו שהתאבד בשל עקשנותה "לרפא" אותו. לאחר מות בנה הפכה מרי גריפית' לפעילה במאבק למען סובלנות כלפי הומואים, לסביות ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בארצות הברית.
הסרט מבוסס על הספר Prayers for Bobby: A Mother's Coming to Terms with the Suicide of Her Gay Son מאת לירוי פ' ארונס, שראה אור ב-1996 (ראה אור בתרגום לעברית ב-2011 בשם "תפילה לבובי"). הסרט היה מועמד לשני פרסי אמי בטקס ה-61 שהתקיים בשנת 2009, וסיגורני ויבר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בו. הסרט עצמו זכה בפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
עלילה
מרי גריפית' (סיגורני ויבר) היא נוצרייה אדוקה שמגדלת את ילדיה על פי משנתה השמרנית של הכנסייה הפרסביטרית. כאשר בנה בובי (ראיין קלי) מגלה לאחיו הגדול שיש לו נטיות הומוסקסואליות, משתנים חיי המשפחה. מרי מאמינה שאלוהים יכול לעקור מבנה את יצרו הרע. היא פונה לעזרת הכנסייה ולפסיכיאטרית העוסקת בטיפולי המרה. בובי משתף בתחילה פעולה עם אמו על מנת לרַצותה, אך משהוא מגלה שמשיכתו לגברים אינה משתנה, הוא מתרחק מהמשפחה ומנסה למצוא מחסה אצל דודניתו. חוסר הקבלה של אמו והקונפליקט האמוני נוכח נטייתו המינית מביאים את בובי לשים קץ לחייו.
לאחר מות בנה, מתחילה מרי להטל ספק בדברי הכנסייה. היא מגלה כי יש אנשים דתיים אשר סובלניים להומואים ולסביות, ויוצרת קשר עם ארגון הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים (PFLAG), המספק תמיכה להורים של הומואים ולסביות. מרי מכירה בכך שהתנהגותה החמירה את מצוקת בנה ותרמה להתאבדותו. היא הופכת לפעילה במאבק לסובלנות ולזכויות להט"ב.
קו פרשת המים של אמריקה
קו פרשת המים של אמריקה (באנגלית: Continental Divide of the Americas) הוא קו פרשת המים הראשי ביבשת העל של אמריקה. קו פרשת מים זה עובר לאורך הפסגות הגבוהות בהרי הרוקי באמריקה הצפונית והרי האנדים בדרומית. ממזרח לקו זה זורמים כל הנחלים מזרחה אל האוקיינוס האטלנטי או צפונה אל אוקיינוס הקרח הצפוני, וממערב לו זורמים כל הנחלים אל האוקיינוס השקט. הגדרה זו פשטנית במקצת כי באמריקה הצפונית חלק מהנחלים הזורמים מערבה מסתיימים באגנים סגורים, דוגמת האגן הגדול בארצות הברית.
גאוגרפיה
קו פרשת המים של אמריקה מתחיל בכף הנסיך מוויילס באלסקה, הנקודה המערבית ביותר ביבשת העל של אמריקה. קו פרשת המים חוצה את צפון אלסקה לתוך טריטוריית יוקון, אחת מהטריטוריות של קנדה, ואז מתפתל לסירוגין דרומה לתוך קולומביה הבריטית דרך הרי קסיאר (Cassiar Mountains), הרי אומינקה (Omineca Mountains) ורמת נצ'אקו (Nechako Plateau) לאגם סאמיט (Summit Lake), צפונית לעיר פרינס ג'ורג' ומעט דרומית ליישוב הקטן מקלאוד לייק (McLeod Lake). משם קו פרשת המים חוצה את רמת מקגרגור (McGregor Plateau) עד לשדרה של הרי הרוקי, כשהוא עובר לאורך הפסגות המרכזיות של הרי הרוקי הקנדיים בכיוון דרום-מערב אל קו האורך 120°, ומשם הוא מהווה את קו הגבול בין דרום קולומביה הבריטית ודרום אלברטה.
קו פרשת המים חוצה לתוך ארצות הברית בצפון מערב מונטנה בגבול שבין הפארק הלאומי ווטרטון לייקס (Waterton Lakes National Park) והפארק הלאומי גליישר. בקנדה מהווה הקו את הגבול המערבי של הפארק הלאומי ווטרטון לייקס, ובארצות הברית הוא חוצה את הפארק הלאומי גליישר. דרומה משם, מהווה קו פרשת המים את עמוד השדרה של רכס פרונט בהרי הרוקי (Front Range), בשטח הפתוח על שם בוב מרשל (Bob Marshall Wilderness), נמשך דרומה אל הלנה וביוט (Butte), ואז מערבה דרך היישוב דיווייד הקרוי על שם קו פרשת המים (באנגלית Divide) דרך השטח הפתוח אנקונדה-פונטלר (Anaconda-Pintler Wilderness) אל רכס ביטררוט (Bitterroot Range), שם הוא מהווה את השליש המזרחי של הגבול בין מונטנה לאיידהו. קו פרשת המים חוצה את הגבול למדינת ויומינג בתוך הפארק הלאומי ילוסטון וממשיך דרומית מזרחית לתוך קולורדו שבה הוא מגיע לנקודה הגבוהה ביותר של קו פרשת המים ביבשת אמריקה הצפונית, רכס גרייס (Grays Peak), בגובה 4,352 מטרים. קו פרשת המים חוצה את כביש 160 של ארצות הברית בדרום קולורדו במעבר וולף קריק (Wolf Creek Pass), שבו קו מסמן את קו פרשת המים. הקו ממשיך דרומה לתוך מערב ניו מקסיקו, עובר דרך הגבול המערבי של המישורים הסגורים של סן אגוסטין (San Agustin). אף שקו פרשת המים של אמריקה מייצג אוסף של נקודות גבוהות בין אגני ניקוז, הוא לא תמיד זהה לרכס ולפסגות הגבוהים ביותר בכל מדינה או פרובינציה.
במקסיקו חוצה קו פרשת המים את המדינות צ'יוואווה, דורנגו, סקטקס, אגואסקליינטס, חליסקו, גואנחואטו, קרטרו, מקסיקו, המחוז הפדרלי, מורלוס, פואבלה, אואחאקה וצ'יאפס. באמריקה המרכזית הוא ממשיך דרך דרום גואטמלה, דרום מערב הונדורס, מערב ניקרגואה, מערב/דרום מערב קוסטה ריקה ודרום פנמה. הנקודה הנמוכה ביותר בקו פרשת המים של אמריקה באמריקה המרכזית נמצאת במיצר ריוואס (Istmo de Rivas) שבניקרגואה בגובה 47 מטרים.
קו פרשת המים נמשך לאמריקה הדרומית, שבה הוא עוקב אחר הפסגות של הרי האנדים, חוצה את מערב קולומביה, מרכז אקוודור, מערב ודרום מערב פרו, ומזרח צ'ילה (בעיקרון זהה לגבולות בין צ'ילה לבוליביה ובין צ'ילה לארגנטינה), ודרומה עד הקצה של פטגוניה וארץ האש.
באמריקה הצפונית קו פרשת מים נוסף שאינו הררי, קו פרשת המים הלורנטיני (Laurentian Divide, או גם קו פרשת המים הצפוני), מבצע הפרדה נוספת בין אזור הניקוז של מפרץ הדסון-אוקיינוס הקרח הצפוני מאזור הניקוז של האוקיינוס האטלנטי. קווי פרשות מים נוספים מפרידים בין אגני הניקוז של הנחלים הזורמים אל הימות הגדולות ונהר סנט לורנס (ובסופו של דבר לאוקיינוס האטלנטי) מאגני הניקוז הזורמים לאוקיינוס האטלנטי דרך מערכת הנחלים מיזורי-מיסיסיפי. קו פרשת מים משני נוסף עובר לאורך הרי האפלצ'ים, והמפריד בין נחלים הזורמים ישירות לאוקיינוס האטלנטי לבין אלו הנשפכים לאוקיינוס בעקיפין דרך נהר המיסיסיפי.
נקודות משולשות
פסגת טריפל דיווייד (Triple Divide Peak) שברכס לואיס בפארק הלאומי גליישר במונטנה היא הנקודה שבה נפגשים שניים מקווי פרשות המים הראשיים של אמריקה הצפונית, קו פרשת המים של אמריקה וקו פרשת המים הלאורנטינית. הנחלים המתחילים מנקודה זו מגיעים לאוקיינוס השקט, או לאוקיינוס האטלנטי דרך מפרץ מקסיקו, או לאוקיינוס הקרח הצפוני דרך מפרץ הדסון. גאולוגים, מטאורולוגים, אוקיינוגרפים וגאוגרפים רבים מתייחסים לנקודה זו כפסגת ההידרולוגיה של אמריקה הצפונית. זה אינו המקום היחיד על פני כדור הארץ שבו נפגשים שני קווי פרשות מים של אוקיינוסים, כלומר שהנחלים מאזור נקודתי אחד זורמים לשלושה אוקיינוסים שונים. מעמד זה של פסגת טריפל דיווייד הוא הסיבה העיקרית מאחורי הכתרת פארק השלום הבינלאומי ווטרטון-גליישר כ"נזר היבשת" ("Crown of the Continent") של אמריקה הצפונית. המקורות חלוקים בדעה האם מפרץ הדסון הוא חלק מהאוקיינוס האטלנטי או מאוקיינוס הקרח הצפוני. מימי מפרץ הדסון זורמים בעיקר לאוקיינוס האטלנטי ואינם תורמים ישירות לאוקיינוס הקרח הצפוני.
נקודה משולשת נוספת קיימת בקנדה בגבעה הנראית חסרת חשיבות בגבול בין אלברטה וקולומביה הבריטית. הגבעה מכונה "סנואו דום" (Snow Dome, "כיפת שלג") משום ששדה הקרח קולומביה מכסה לחלוטין את הפסגה בקרח ושלג. בגובה 3,456 מטרים מעל פני הים, סנואו דום גבוהה במעל ל-1,000 מטרים מפסגת טריפל דיווייד. ההר לא נראה מרשים הן בשל הפסגה הרחבה והמעוגלת קלות, והן משום שיש שמונה פסגות קרובות בשדה הקרח קולומביה הגבוהות ממנו.
קשה לקבוע בוודאות את המיקום המדויק של הנקודה המשולשת על ההר משום ששדה הקרח קולומביה והשלג על פסגת ההר נעים משנה לשנה. השלג היורד על ההר (כעשרה מטרים מדי שנה) לא באמת זורם במורד ההר כמים, הוא זוחל במורד כחלק מקרחונים.
המים מהפשרת הקרח הזורם מסנואו דום במורד קרחון אתאבסקה (Athabasca Glacier) מגיעים לאוקיינוס הקרח הצפוני, דרך הנהרות אתאבסקה ומקנזי. המים מהפשרת הקרח הזורם מערבה מגיעים לאוקיינוס השקט דרך נחל ברייס (Bryce Creek) והנהרות בוש וקולומביה. המים מהפשרת הקרח הזורם במורד קרחון ססקצ'ואן (Saskatchewan Glacier) מגיעים למפרץ הדסון דרך הנהרות צפון ססקצ'ואן, ססקצ'ואן ונלסון. יש המאמינים כי סנואו דום הוא הפסגה ההידרולוגית של אמריקה הצפונית משום שהם מתייחסים אל מפרץ הדסון כשלוחה של האוקיינוס האטלנטי. אף על פי שרבים מחשיבים את מפרץ הדסון כגוף מים ארקטי, הוא שוכן כולו דרומית לחוג הארקטי. הערוצים שלו כלפי צפון חסומים כמעט לגמרי על ידי האי באפין (אי), כך כשכמעט כל המים הנשפכים לתוכו זורמים מזרחה דרך מצר הדסון לתוך צפון האוקיינוס האטלנטי הרבה יותר מאשר צפונה לתוך אוקיינוס הקרח הצפוני. התוצאה היא שכל המים מהפשרת הקרח הזורם מסנואו דום במורד קרחון ססקצ'ואן מגיעים לאוקיינוס האטלנטי.
למעשה, יש נקודת מפגש משולשת כזו בכל מקום שבו שני קווי פרשות מים יבשתיות נפגשים. באמריקה הצפונית קיימים חמש מערכות ניקוז ראשיות: לתוך האוקיינוס השקט, האטלנטי והקרח הצפוני, ובנוסף למפרץ הדסון ולמפרץ מקסיקו. בתוך מערכת זו יש ארבעה קווי פרשות מים יבשתיות ושלוש נקודות משולשות, השתיים שהוזכרו קודם והשלישית בסמוך לעיירה היבינג שבה קו פרשת המים הלאורנטינית חוצה את קו פרשת המים של הסנט לורנס. מכיוון שאין קונצנזוס כללי מה מהווה קו פרשת מים יבשתית, אין גם הסכמה אמיתית היכן יש נקודות משולשות. עם זאת, קו פרשת המים היבשתית שתואר בערך זה הוא תוואי גאולוגי מובחן הרבה יותר מכל האחרים ושתי הנקודות המשולשות העיקריות שלו בולטות הרבה יותר.
שביל קו פרשת המים
שביל קו פרשת המים של היבשת (Continental Divide Trail בראשי תיבות CDT) הוא שביל מסע דרך העוקב אחר קו פרשת המים של אמריקה לאורך ארצות הברית מגבול ארצות הברית–קנדה ועד גבול ארצות הברית–מקסיקו. השביל הוא פרוזדור של שבילים להולכי רגל, על קו פרשת המים או בקרבתו. הארכה של השביל, אם כי מפותחת פחות, קיימת בצד הקנדי וקרויה שביל קו פרשת המים הגדולה (Great Divide Trail). השביל נמשך דרך חמישה פארקים לאומיים ושישה פארקים פרובינציאליים, ומסתיים באגם קאקווה (Kakwa Lake) במזרח-מרכז קולומביה הבריטית.
חריגים
אגנים סגורים רבים באמריקה צפונית מסבכים את התמונה הפשטנית של נחלים זורמים לאוקיינוס למערב או למזרח. כמה אגנים סגורים שוכנים ממש על קו פרשת המים של אמריקה, כולל אגן גריט דיווייד (Great Divide Basin – אגן קו פרשת המים) בוויומינג, מישורי סן אגוסטין (Plains of San Agustin) בניו מקסיקו וצ'יוואווה במקסיקו ובולסון דה מפימי (Bolsón de Mapimí) במקסיקו. עם זאת, אפשר להקצות אגן כזה לצד זה או אחר של קו פרשת המים באמצעות בדיקה תאורטית כיצד היו נוצרות תבניות הניקוז אם היה האגן מתמלא עד גדותיו. בהתאם לגישה זו המפות הטופוגרפיות של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מראים נתיב ייחודי לקו פרשת המים אפילו אם האגן סמוך.
חריגה נוספת מתמונה פשטנית זו היא אם נחל זורם לתוך קו פרשת המים, מתפצל וזורם בשני הכיוונים או אגם המשתרע משני צדי קו פרשת המים מתמלא ומימיו זורמים בשני הכיוונים. דוגמאות לכך הם בהתאמה נחל "נורת טו אושן קריק" (North Two Ocean Creek, מילולית "נחל שני אוקיינוסים צפוני") ו"אגם איסה" (Isa Lake), שניהם שוכנים על קו פרשת המים של אמריקה בוויומינג. גם בתעלת פנמה קיימת תופעה זו. הן נהר צ'גרס (Chagres) והן נהר גטון (Gatun) זורמים לאגם גטון (Lago Gatún), שמימיו נשפכים לשני האוקיינוסים.
אגמים קטנים רבים לאורך קו פרשת המים בהרי הרוקי בין אלברטה וקולומביה הבריטית מתנקזים לתוך שתי הפרובינציות ולכן גם זורמים הן לאוקיינוס האטלנטי והן לאוקיינוס השקט. דוגמה לכך הוא האגם "קומיטי פונץ' באול" ("Committee Punch Bowl" – מילולית קערת הפונץ' של הוועדה), שם שנתן לאגם ג'ורג' סימפסון (George Simpson), מנהל חברת מפרץ הדסון, כאשר סייר ברחבי אימפריית סחר הפרוות שלו ב-1825. על פי מקורות היסטוריים, "אגן מים מעגלי קטן זה בפסגה, עשרים יארד קוטרו, כובד בשם "קערת הפונץ' של הוועדה" כאשר המנהל כיבד את עובדיו בבקבוק יין שכן "לא היה זמנם בידם וגם לא האמצעים להכין קערת פונץ', אף על פי שכוס פונץ' הייתה מתקבלת ברצון". ההתייחסות היא לוועדה השלטת של חברת מפרץ הדסון בלונדון.
ז'אק ולוראן פורסל
ז'אק ולוראן פורסל (בצרפתית: Jacques et Laurent Pourcel ; נולדו ב-13 בספטמבר 1964) הם השפים והבעלים של מסעדת ז'ארדן דה סאנס (בצרפתית: Le Jardin des Sens (משמעות השם היא גן החושים)) היא מסעדה ורלה א שאטו בעיר מונפליה, בירת חבל לנגדוק, צרפת, שלה היו שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום בשנים 2006-1998.
ביוגרפיה
ז'אק ולוראן פורסל הם תאומים, בנים למשפחת כורמים. לוראן, שנמשך לבישול, עזב בגיל 16 את בית הספר התיכון והלך ללמוד בבית ספר למלונאות במונפליה, ז'אק הצטרף אליו כעבור שנה. ז'אק עבד שנתיים במסעדה מקומית בעלת כוכב במישלן, התלמד שנתיים במסעדתו של מישל טראמה, שנה אצל מארק מנו ולבסוף שהה שנתיים אצל פייר גאנייר במסעדתו הראשונה בסנט אטיין, השף שהשפיע עליו יותר מכל, שם התמחה בדגים וקינוחים. לוראן עבד ארבע שנים אצל מישל בראס שם התמחה בבשר, אחר כך התלמד אצל אלן שאפל ובכמה מסעדות קטנות בסביבה.
ב-1988 הקימו בחורבה נטושה את המסעדה ועם מימון של בעל הון הקימו את המלון. באוקטובר 1997 הכתיר אותם מדריך הגו מיו כ"טבחי השנה" 1998 ונתן להם 18 נקודות. במרץ 1998, בהיותם בני 33, קיבלו שלושה כוכבים במדריך מישלן לשנת 1998. ב-2006 הוריד להם המישלן כוכב, מאז ועד היום (2011) מחזיקה המסעדה בשני כוכבים במישלן. ז'ארדן דה סאנס נבחרה למקום 30 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2002.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
הם הקימו בפריז את מסעדת מזון בלאנש (Maison Blanche). בראשית העשור הראשון של המאה העשרים ואחת הם פתחו את מסעדת Sens & Bund בשאנגחאי. בשלהי העשור הראשון הם פתחו את מסעדת D'Sens בבנגקוק ובבעלותם גם מסעדה בטוקיו.
עונת 1985/1986 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1985/1986 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-31 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-18 בספטמבר 1985 ותחרות הסתיימה ב-7 במאי 1986.
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. בעקבות אסון הייזל אלופת אנגליה אברטון לא יכלה להשתתף בתחרות.
משחק הגמר נערך באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן, סביליה. התחרות הסתיימה בניצחון של סטיאווה בוקרשט בפעם הראשונה בתולדות המועדון. משחק הגמר נגד ברצלונה הסתיים בתיקו. במהלך ביצוע בעיטות עונשין ברצלונה לא הצליחה לכבוש כלל והפסידה את האפשרות לזכייה בגביע.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.