cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוכרייה
עלילה
"נוכרייה" סובבת סביב סיפורה של קלייר רנדל, אחות צבאית בריטית ששירתה במלחמת העולם השנייה ונוסעת בזמן לסקוטלנד של 1743, בתקופת מרידות היעקוביטים. קלייר נדרשת להסתגל לחיים במאה ה-18, השונים מאוד מחייה במאה העשרים. היא נקלעת לשבט מקנזי, אחד השבטים הסקוטיים בעלי החשיבות באזור. זרותה וחוסר ההתמצאות ביחס למנהגי המאה ה-18 בסקוטלנד, ומבטאה האנגלי המובהק ממחוז אסקס, מקשים עליה בתחילה להסתגל למקום ומביאים את המקומיים לחשוד בה. לאחר זמן, בזכות ידע בסיסי ברפואה הנובע מהיותה אחות במקצועה, בזכות קיסמה האישי, ולאחר שהיא מוכיחה במספר רב של מבחנים את נאמנותה, היא מתחברת לשבט מקנזי ומתקבלת לתוכו, אם כי לאורך כל הספרים ופרקי הסדרה הטלוויזיונית, היא נחשבת כ"סקסונית" נוכרייה.
במהלך הזמן היא נישאת לג'יימס פרייזר, מלוחמי הרמה הסקוטית, ובעל אחוזה מקומית. היא מתחילה לחיות את חייה כמקומית, ואף מסייעת ליעקוביטים במלחמתם להשיב את בית סטיוארט הקתולי ולהפיל את בית הנובר הפרוטסטנטי. היא מתמודדת עם הדילמה של היותה אישה הנשואה לשני גברים שונים, אם כי במרחק של 200 שנה זה מזה, גברים שאת שניהם היא אוהבת.
בעלה של קלייר במאה העשרים היה פרנק רנדל, היסטוריון, שבזכותו היא יודעת מעט על ההיסטוריה הסקוטית. קלייר מודעת לכך שבתוך שלוש שנים, ב-16 באפריל 1746, יתרחש קרב קלודן, המתקפה האחרונה של המורדים היעקוביטים בשטח בריטניה, בו הובסו תומכי צ'ארלס באופן מוחץ, ושבעקבותיו נרדפו שבטי הרמה ותרבותם כמעט והוכחדה. קלייר מנסה בכל כוחה למנוע מקרב קלודן להתקיים, בסיוע בעלה ג'יימס פרייזר, בדרכים שונות, אולם ללא הצלחה.
ג'יימי, שידע שהיעקוביטים יפסידו בקרב בקלודן, אילץ את קלייר לחזור לזמן שלה, כדי לחסוך ממנה את תוצאות הקרב. הוא עצמו חזר לקלודן מתוך כוונה למות בקרב. קלייר הייתה בהריון עם ביתו של ג'יימי.
לאחר 20 שנה, גילתה קלייר שג'יימי שרד את הקרב. שניהם התאחדו בשנת 1766.
סדרת הטלוויזיה
הסדרה "Outlander" עובדה לטלוויזיה, והעונה הראשונה שודרה ברשת Starz ב-16 פרקים, החל מאוגוסט 2014. עונה שנייה צולמה, ושודרה החל מחודש אפריל 2016 ברשת Starz. במקביל שודרה בעברית ב-yes.
בעברית תורגם שם הסדרה ל"זרה", במקום השם "נוכריה" שבו תורגמו הספרים. את העיבוד לטלוויזיה כתב התסריטאי רונלד ד. מור. הסדרה, המתבססת על הספרים, מתארת באופן ריאליסטי קטעים אלימים, כולל קטעי אונס, קרבות, רצח, וכן עירום וסצנות סקס שונות. הסדרה זכתה לשלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בדצמבר 2015 - לשחקן המשנה הטוב ביותר (טוביאס מנזיס, בתפקיד "בלאק ג'ק רנדל"), השחקנית הטובה ביותר (קטריונה באלף, בתפקיד קלייר רנדל), והסדרה הטובה ביותר. באלף זכתה עבור התפקיד בפרס של האקדמיה לסרטי מדע בדיוני, פנטזיה ואימה, והסדרה זכתה בפרס אמי עבור הפסקול.
בספטמבר 2014, במהלך שידורה של הסדרה בארצות הברית, עלה מחדש נושא עצמאות סקוטלנד, מה ששפך אור מעניין נוסף על הסדרה.
בתאריך ה-1 ביוני, מציינים מעריצי הסדרה את יום נוכריה העולמי (World Outlander Day). ביום זה הם נוהגים לחלוק את אהבתם לספרים ולסדרה, לאכול מאכלים סקוטיים, לשתות ויסקי, ללבוש חצאית משובצת ועוד שאר אלמנטים מקומיים ותקופתיים.
עותר ציבורי
עותר ציבורי הוא אדם או גוף הפונה לבית המשפט למען מטרה ציבורית כללית. בפני העותר הציבורי עומדת במערכות משפט רבות המגבלה של היעדר זכות עמידה המגבילה את היכולת של העותר הציבורי להעלות נושאים בפני בית המשפט. מצד שני, במערכות משפט מסוימות, כמו בישראל, זוכה העותר הציבורי לעיתים בהתחשבות, למשל בהשתת הוצאות משפט נמוכות.
בישראל
עתירות של עותרים ציבוריים הוגשו בישראל עוד משנות ה-50 של המאה ה-20. החל מאמצע שנות ה-80 היה גידול ניכר בפניות של עותרים ציבוריים לבית המשפט, לאחר שבג"ץ הרחיב מאוד את זכות העמידה. עם זאת, נקבע באופן כללי שבית המשפט לא ייענה לעתירה של עותר ציבורי כאשר קיים נפגע פרטני הנמנע מפנייה לבית המשפט. אולם היו מקרים בהם בג"ץ נתן זכות עמידה לעותר ציבורי גם במקרים מעין אלו. המגמה בישראל בשנים האחרונות היא להרחיב את זכות העמידה של העותר הציבורי. מגמה זאת מופיעה גם בבית הדין הארצי לעבודה, ובעקבות זאת ניתן להסתדרות החדשה להצטרף להליך משפטי פרטי של עובד, כאשר העניין הנדון הוא בעל השלכה ציבורית.
על הבעיות הנלווית למתן זכות עמידה לעותר הציבורי נכתב בפסק הדין בג"ץ 2148/94:
באופן כללי, גם עותר ציבורי צריך לשלם הוצאות משפט לצד שכנגד וכשהדבר נדרש עליו להפקיד ערבון להבטחת התשלום. עם זאת, נקבע שיש למנוע תוצאה לפיה "עותר ציבורי", הפועל בשם אינטרס הציבורי, יורתע הרתעת יתר מנקיטת הליך בשל חובת הפקדת עירבון והחשש מפסיקת הוצאות לחובתו. במקרים רבים שיעור ההוצאות המושת על עותר ציבורי נמוך מן המקובל בשים לב למעמדו, לחשיבות האינטרס הציבורי שבשמו יזם את ההליך ולהיעדר עניין אישי בהליך.
Magic Trackpad
ה-Magic Trackpad (בתרגום לעברית: משטח הנגיעה הקסום, מוכר יותר כמשטח הקסם) הוא משטח נגיעה בעל אפשרות מולטי טאץ' (רב-מגע), המיוצר על ידי חברת אפל. המשטח הוכרז ב-27 ביולי 2010, והוא דומה למשטח הנגיעה הקיים במשפחת המחשבים הניידים "מקבוק", אולם הוא גדול ב-80% מהם. המשטח תואם באופן מלא עם מחשבי מקינטוש הפועלים בגרסה "Snow Leopard 10.6.4" של Mac OS X והלאה (עם עדכון תוכנה), כמו גם על Windows XP, Windows 7 ו-Windows Vista עם מנהל התקן של התוכנה. המשטח מסוגל לבצע דברים בסיסיים עם מחשבי Windows או מקינטוש ללא תוכנה מותקנת, אולם עימה המשטח מסוגל לבצע דברים נוספים ומרובים יותר.
ביקורת
ביקורות ראשוניות על משטח הקסם שבחו את העיצוב שלו, אולם לא את מחירו. סקוט סטיין מאתר CNET כתב: "מכשיר ה-Bluetooth של אפל שעולה 69$ הוא מינימליסטי ולא זול במיוחד; אנו לא בטוחים שאנו ננטוש את העכבר שלנו ונשתמש במשטח הקסם, אבל זה פתרון נוח וקומפקטי עבור האלה שמכורים למגע".
Macworld גם כן שבחו את הדמיון בעיצוב של משטח הקסם לזה של המקלדת האלחוטית של אפל: "משטח הקסם הוא באותו הגובה וזווית ההטייה כמו של המקלדת האלחוטית של אפל, דבר שהופך אותו לנוח, במונחים של גודל וסגנון".
יהודי האפיפיור
יהודי האפיפיור (בצרפתית: Juifs du Pape) הוא מונח שמתייחס ליהדות רוזנות וֶנֶסֶן (le Comtat Venaissin) שבאזור אביניון בצרפת של ימינו. בימי הביניים, ובמיוחד במאה ה־14, סבלה יהדות צרפת בכללה מרדיפות תחת שלטונו של פיליפ "היפה", בזמן זה בלטו מדינות האפיפיור בסובלנותן היחסית. רוזנות ונסן, המקבילה פחות או יותר לאזורי מערב מחוז ווקלוז של ימינו, נמצאת תחת שליטת האפיפיור מאז 1274 ועל כן בימי הפרעות ביהודי צרפת פרחו הקהילות ברוזנות ונסן. קהילות יהודיות משמעותיות התפתחו בערים ברוזנות – אביניון, ל'איל-סור-לה-סורג, אוראנז', קרפנטרה, ולראה ועוד, והפכו לאחד ממרכזי הקהילות החשובים בתולדות יהדות צרפת.
היסטוריה
קיימים ממצאים המצביעים על נוכחות יהודית במרסיי ובעמק הרון עוד מן העת העתיקה, בזמן שהיה האזור פרובינקיה תחת שלטון האימפריה הרומית. עדויות ראשונות לנוכחות יהודית באזור פרובנס מתוארכות לסוף המאה הראשונה לפני הספירה ועדויות כתובות מתוארכות לתחילת המאה החמישית לספירה. האוכלוסייה היהודית הייתה מורכבת ככל הנראה לא רק מיהודים שגלו, אלא גם מגרים רומאים וגאלים ומהמאה השביעית גם מהגרים מספרד הוויזיגותית. תחילת היישוב היהודי היה בערים ארל ומרסיי ובהמשך גם בעיר נרבון. היישוב היהודי בפרובנס הורכב ברובו מיישובים קטנים והיהודים עסקו בעיקר במסחר של בדים, פרוות, משי ותבלינים שונים.
לאחר מספר שנים שבהן הורעה מערכת היחסים בין השלטונות הצרפתיים לבין היהודים, הוחלט בשנת 1306 לגרש את יהודי צרפת ורבים מהם בחרו להגר לערי פרובנס (חשוב לציין כי שלטונות צרפת ופרובנס היו שלטונות שונים). בשנים אלו הועבר כס האפיפיור אל אביניון על ידי פיליפ היפה למשך שבעים שנה. מעשה זה הוביל ליצירת כיס שלטוני וממשל מוחלט של הכנסייה על העיר אביניון וכמה משכנותיה למשך מאות השנים הבאות. השלטון העצמאי של האפיפיור הוביל ליצירת מערכת חוקים שונה ליהודים שחיו תחת ערי האפיפיור, ברוב הזמן חוקים מקלים יותר בעיקר בגלל מאבקי כוח עם השליט החילוני.
ב־27 במרץ 1247 התפרצו מהומות אנטי־יהודיות במהלך יום רביעי של השבוע הקדוש, בעקבות עלילת דם לאחר שנמצא ילד נוצרי מת בוולראה. המהומות נפסקו רק לאחר התערבות של אינוקנטיוס הרביעי. לאחר הקמת רוזנות ונסן תחת שלטון האפיפיור, היא הפכה למקום מקלט עבור יהודים, שגורשו מצרפת על ידי פיליפ היפה במאה ה־14. בשנת 1492, עם גירוש ספרד הגיעו למדינת האפיפיור יהודים ממגורשי ספרד, ובאותה תקופה היגרו לערים המרכזיות ברוזנות גם יהודים משאר אזורי פרובנס.
בשנת 1501, כמה שנים לאחר שאוחדו שלטונות צרפת ופרובנס, הוחלט לגרש את יהודי פרובנס, ובכך הפכה צרפת כולה ריקה מיהודים (יהודי צרפת הצפונית גורשו סופית עוד בשנת 1394), למעט המובלעת של מדינת האפיפיור. באזור זה הותר ליהודים להישאר, אך בדומה ליהודי איטליה, הם נאלצו לעבור להתגורר בגטאות מיוחדים, הוטלו עליהם מיסים גבוהים, איסורי תעסוקה וחיוב תלבושת מיוחדת (לרוב טלאי על הבגד או הכובע). עם השנים הוקמו ארבעה גטאות ליהודים בערי האפיפיור: בערים אוויניון, קארפינטראץ, לישלוא וקאבאליון, שנודעו בכינוין "ארבע קהילות" או "קהילות קל"א", ומנו יחד כאלפיים יהודים. הריחוק הגאוגרפי משאר יהודי העולם הוביל לנתק בין קהילות אלה לשאר העולם היהודי, וכך נשמרו באזור מנהגיו הייחודיים, נוסח התפילה הפרובנסלי (אך הוא הושפע מהנוסח הספרדי שהביאו המגורשים), וכן הגייה ייחודית של העברית ושפה ייחודית – פרובנסלית יהודית.
הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל
הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל הוא עמותה שנוסדה במהלך האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1990, במטרה להיאבק בשימוש בעינויים בחקירות על ידי כוחות הביטחון הישראליים. הוועד פועל למניעת עינויים והתעללות של רשויות האכיפה והחקירה הישראליות: משטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי (שב"כ), שירות בתי הסוהר וצה"ל. הארגון פועל בדרכים משפטיות, באמצעות שדלנות לקידום חקיקה, ועל ידי מערך הסברה וחינוך, במטרה להעלות את המודעות הציבורית לנושא. כן עוסק הוועד בתיעוד של מקרי עינויים והתעללות ומפרסם דוחות תקופתיים וניירות עמדה.
היסטוריה
הוועד הוקם בשנת 1989 על ידי חנה פרידמן, פרופ' סטנלי כהן, ד"ר יהויקים שטיין, העיתונאי חיים ברעם, עו"ד אביגדור פלדמן, עו"ד מאזן קופטי, ד"ר רוחמה מרטון, עו"ד נפתלי אור-נר ועו"ד לאה צמל. בשנת 1991 פרסם ארגון "בצלם" דו"ח על עינויים, אשר התבסס על עבודת תחקיר של הוועד.
בשנת 1991 עתר הוועד לבג"ץ בדרישה לבטל את המלצותיה של ועדת לנדוי, אשר התירו שימוש בלחץ פיזי מתון בחקירות שב"כ. כמו כן, דרש הוועד בשם חופש המידע את שחרור החלק הסודי מדו"ח הוועדה שעסק בשיטות החקירה של השב"כ. בג"ץ דחה את העתירה, בנימוק שהיא אינה מבוססת וכללית מדי.
מנכ"ל העמותה מאז ראשית 2008 היה ד"ר ישי מנוחין, שהחליף בתפקיד את חנה פרידמן, אשר ניהלה אותו מיום הקמתו. מאז ינואר 2016 מנכ"לית הוועד היא ד"ר רחל סטרומזה. עם חברי ועד העמותה נמנים בין השאר: אבישי ארליך, עמנואל פרג'ון וגדעון פרוידנטל.
פעילות הוועד
הארגון נאבק נגד עינויים ונגד מה שהוא מחשיב, על פי האמנה הבינלאומית נגד עינויים, כיחס אכזרי, בלתי אנושי או משפיל של רשויות האכיפה הישראליות. במישור המשפטי הוועד מתעד מקרים מסוג זה, מבקר עצירים וגובה עדויות ותצהירים. הוועד עוקב אחר תלונות על עינויים והתעללות ועותר בהקשר זה לבג"ץ.
אחד ההישגים המרכזיים של הוועד הוא פסק-הדין של בג"ץ מספטמבר 1999, בעתירות שהגיש הוועד עם האגודה לזכויות האזרח, המוקד להגנת הפרט וארגונים נוספים, אשר קבע כי כמה משיטות העינויים שהיו נהוגות עד אז בחקירות השב"כ אסורות. הם קבעו מנגנון לפיקוח על חוקרי השב"כ. בעקבות זאת חלה ירידה משמעותית במספר המתלוננים על עינויים ופסק הדיווח על שימוש בכמה מהשיטות הקשות יותר שהיו נהוגות עד אז. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, בסתיו 2000, חלה שוב עלייה ניכרת בתלונות על עינויים בחקירות השב"כ, בהסתמך על היתרים לשימוש בהם שהותיר בג"ץ בפסק דינו. כן התרבו גם תלונות בדבר התעללות חיילים בעצורים פלסטינים. לנוכח זאת הוועד הרחיב את פעילותו.
הוועד עתר נגד מדיניות הסיכול הממוקד של מדינת ישראל (בג"ץ הסיכולים הממוקדים) ובעניין המצב ההומניטרי בעזה (עתירה שדחה בג"ץ).
בעקבות מאבק שניהל הוועד נגד המבת"ן (ממונה בדיקת תלונות נחקרים בשב"כ), מונתה ביוני 2013 אל"ם (מיל') ז'אנה מודזגברישוילי למבקרת תלונות נחקרים, תוך העברת התפקיד מסמכות השב"כ אל משרד המשפטים. הוועד טען כי מצב שבו השב"כ אחראי על חקירת מעשיו אפשר התעלמות מתלונות מוצדקות באופן גורף.
הוועד מפעיל מיזם פורנזי, שלו שותפים אנשי משפט, רפואה ובריאות הנפש. במסגרת המיזם מוכשרים אנשי מקצוע בזיהוי קרבנות עינויים ואיסוף ראיות משפטיות. במקרים מסוימים שותף הוועד לתהליך השיקום של קרבנות עינויים. החל מ-2015 מפעיל הוועד פרויקט אלימות משטרתית, הכולל תיעוד של אלימות שוטרים בהפגנות, גביית עדויות מאנשים האומרים שחוו יחס בלתי הולם בהפגנות ובמעצרים והגשת תלונות למח"ש.
בין שנת 2008 ל-2016 הוועד הפעיל מיזם בשם "קולנוע וזכויות אדם - דברים רעים קורים כשאנשים טובים שותקים". המיזם כולל מפגשים שבהם מוקרן סרט העוסק בנושא זכויות האדם, ולאחר מכן דיון בנושא עם מדריך. הפעילות ניתנת במסגרות חינוך פורמליות או בלתי פורמליות, כגון: מכינות קדם צבאיות, מתנ"סים ותיכונים.
הוועד מקיים אירועים ציבוריים במטרה להעלות את המודעות למאבק בעינויים בישראל, במסגרת פסטיבל אקטיביזם ובמסגרות נוספות.
תקציב
מחזור הפעילות של העמותה בשנת 2014 עמד על 2,332,832 ש"ח וב-2013 על 2,847,397 ש"ח. רוב התקציב מופנה לפעילות משפטית (1,407,908 ש"ח ב-2014 ו-1,796,896 ש"ח ב-2013).
העמותה נהנית מתמיכה כספית של קרנות ותורמים מחו"ל וכן של האיחוד האירופי ומדינות אירופיות. בין השנים 2006–2010 נהנתה העמותה מתמיכה של האיחוד האירופי (1,935,684 ש"ח), נורווגיה (1,154,231 ש"ח), בריטניה (372,540 ש"ח), אירלנד (169,651 ש"ח), הולנד (128,983 ש"ח) והמרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) (904,279 ש"ח).
קתרין הלן ספנס
קתרין הלן ספנס (באנגלית: Catherine Helen Spence; 31 באוקטובר 1825 – 3 באפריל 1910), הייתה סופרת, מורה, עיתונאית, פוליטיקאית, סופרג'יסטית ופמיניסטית מובילה, אשת דת וג'ורג'יסטית אוסטרלית ילידת סקוטלנד. ב-1897 היא הייתה האישה האוסטרלית הראשונה להיות מועמדת לתפקיד פוליטי, כשניסתה להיבחר ללא הצלחה כנציגה לאספה הפדרלית בבחירות בדרום אוסטרליה. היא כונתה "הגדולה בנשות אוסטרליה" על ידי מיילס פרנקלין והוענק לה התואר "Grand Old Woman of Australia" ביום הולדתה השמונים. ספנס הונצחה על שטר חמישה הדולר האוסטרלי אשר הונפק לכבוד מאה שנה לאיחוד אוסטרליה.
תחילת דרכה
ספנס נולדה במלרוז, סקוטלנד, החמישית במשפחה בת שמונה ילדים. בשנת 1839, בעקבות קשיים כלכליים פתאומיים, המשפחה היגרה לאוסטרליה הדרומית. היא הגיעה נחתה על חופי אוסטרליה ב-31 באוקטובר 1839 (יום הולדתה ה-14), בזמן שהמושבה חוותה מספר שנים של בצורת, והניגוד החד למולדתה סקוטלנד גרם לה, לדבריה, "לרצות לשסף את גרוני". עם זאת, המשפחה שרדה שבעה חודשים של עבודה חקלאית בגידול חיטה (על שטח של 32 דונם) אז עברה לעיר אדלייד.
אביה, דייוויד ספנס, שהיה עורך דין ובנקאי במקצועו, נבחר כמזכיר העיר הראשון של עיריית אדלייד. אחיה ברודי ג'ון ספנס היה לבנקאי מוביל ונציג פרלמנטרי, ואחותה ג'סי נישאה לעיתונאי והמסאי זוכה הפרסים, אנדרו מארי האמדאץ'.
עיתונאות וספרות
ספנס ניחנה בכישרון כתיבה ובדחף להיקרא, אז היה זה טבעי שבגיל ההתבגרות היא נמשכה לתחום העיתונאות. דרך קשרי משפחה, היא החלה לפרסם קטעים קצרים ושירה בעיתון The South Australian. היא גם עבדה בתור אומנת עבור כמה מהמשפחות המובילות באדלייד, בתעריף של שישה פני לשעה. עם הזמן הפכה לכתבת הקבועה לענייני דרום אוסטרליה עבור העיתון The Argus, אך כתבה תחת שמו של אחיה.
יצירתה הראשונה שיצאה לאור הייתה הרומן Clara Morison: A Tale of South Australia During the Gold Fever (קלרה מוריסון: סיפור של דרום אוסטרליה במהלך קדחת הזהב). הספר נדחה תחילה על ידי מו"לים, אך חבר של ספנס, ג'ון טיילור, מצא את המו"ל ג'. ו. פרקר, שפרסם את הספר באנגליה בשנת 1854. היה זה הספר הראשון אודות אוסטרליה שנכתב בידי אישה. היא קיבלה תמורת הספר ארבעים פאונד, אך מאידך חויבה עשרה פאונד עבור עריכת הספר לדרישותיו של המוציא לאור. הרומן השני שלה Tender and True: A Colonial Tale פורסם בשנת 1856, ונחל הצלחה, ולשמחתה הרבה יצא במהדורה שנייה ושלישית, על אף שהיא קיבלה רק עשרים פאונד עבור המהדורה הראשונה ולא יותר. שני ספריה הראשונים פורסמו כמחוברים על ידי "אנונימי". הרומן השלישי שלה, שיצא בשנת 1861, פורסם באוסטרליה בשם Uphill Work ובאנגליה בשם Mr Hogarth's Will. היה זה ספרה הראשון שיצא בשמה. The Author's Daughter יצא ב-1868. היא כתבה עוד מספר ספרים, שחלקם לא פורסמו במהלך חייה, ביניהם Gathered In שיצא כעבודה סדרתית בעיתון, אך יצא כספר רק בשנת 1977. ספרה Hand fasted נדחה על ידי המו"לים כ"מכוון להתיר את קשרי ברית הנישואין... יותר מדי סוציאליסטי, ולכן מסוכן". הרומן יצא כספר בשנת 1984.
ב-1888 היא פרסמה את A Week In the Future, מדריך סיורים של האוטופיה אשר היא דמיינה שעשוי לקום בעתיד; המאסה הייתה קודמתו של עבודתו של אדוארד בלאמי משנת 1889, Looking Backward.
עבודתה הבדיונית האחרונה, שנקראה A Last Word אבדה בעודה כתב יד.
באוטוביוגרפיה שלה, שיצאה בשנת 1910, כתבה ספנס ש"עבודתי בעיתונים ובביקורת יותר מאפיינת אותי, והיא במהותה יותר טובה מעבודתי בתחום הסיפורת". בערך משנת 1878, היא הפנתה את רוב מאמציה לתחום העיתונות, ואף עשתה לעצמה שם כמבקרת ספרות ופרשנית חברתית. מאמריה הופיעו באופן קבוע בעיתונים בדרום אוסטרליה, וכן במגזינים אזוריים וכלל-ארציים. כשהייתה לכתבת קבועה בשכר בעיתון South Australian Register, היא יכלה לבטא את העניין העמוק שלה בקורות הקולוניה ועתידה, וכן קיבלה במה לסוגיות שביקשה להשפיע בהן.
פולר
{{פירושונים| אישים: אחר:
קתרין הלן ספנס
עבודה סוציאלית ואקטיביזם
ספנס עצמה דחתה את שתי הצעות הנישואין שהיא קיבלה במהלך חייה, ומעולם לא נישאה, אך היה לה עניין גדול בחיי המשפחה ובנישואין כסוגיות חברתיות, והיא הקדישה את זמנה ואת עבודת הכתיבה שלה למען העלאת המודעות ושיפור חלקן של נשים, וכן של ילדים ומיעוטים. היא גידלה שלוש משפחות ברצף של ילדים יתומים, כשהראשונים מבין אלה ילדיה של חברתה, לוסי דובאל.
פולר
ראו גם
}}
קתרין הלן ספנס
עבודה סוציאלית ואקטיביזם
ב-1872 סייעה ספנס לאמילי קלארק להקים את "אגודת המגורים האקסטרניים" (Boarding-out Society). מטרת הארגון הייתה הסרת ילדים עניים ממוסדות אליהם הכניסו ילדים משולי החברה (שנוהלו כמו מוסדות לחולי נפש של התקופה, כלומר, ללא עניין בשיקום או סיוע), ולמקם אותם עם משפחות שאושרו מראש, כשהכוונה הסופית היא הסרת כל הילדים ממוסדות סגורים, חוץ מאלו שנכנסו לשם כעבריינים. בתחילה הארגון נתקל בזלזול מצד ממשלת אוסטרליה הדרומית, אך הגישה השתפרה כשהרשויות מצאו את עצמם במצב של צפיפות יתר במוסדות, והתקשו להתמודד עם התפרעויות של הבנים המאוכלסים בהם. ספנס עבדה גם בשטח, בבדקי בית לשלום הילדים וניהול הקשרים עם המשפחות, ופעלה על תקן זה במשך 14 שנים. ספנס וקלארק מונו למועצת המדינה לענייני ילדים, אשר ניהלה את המוסד לעבריינים בעיירת מגיל. החל משנת 1886, ספנס הייתה גם האישה היחידה במועצה למען הרש.
אך רוב עבודתה של ספנס למען חינוך ורפורמה נעשתה בכוח העט. היא תמכה בהקמת גני ילדים ובית ספר תיכון לבנות בחסות המדינה. ב-1877 היא מונתה למועצת החינוך של איסט טורנס, גוף חינוכי קצר-ימים. ספרה משנת 1880, The Laws We Live Under, היה הטקסט הלימודי הראשון במדעי החברה ששימש את מערכת החינוך באוסטרליה, והקדים קורסים דומים בשאר אוסטרליה ביותר מעשרים שנים.
דת
סביב 1854, מתוך תחושת אכזבה מחלק מהדוקטרינות של הכנסייה של סקוטלנד, ספנס החלה להשתתף בפגישות של הכנסייה האוניטרית הנוצרית של אדלייד. היא הטיפה את דרשותיה הראשונות בכנסייה ברחוב וייקפילד בשנת 1878, אחת הנשים הראשונות לעשות כן, אם כי לא הראשונה, והיא הייתה מחליפה את איש הכמורה ג'יי קרופורד וודס במהלך היעדרויותיו בין השנים 1884–1889.
פוליטיקה ורפורמה בזכות ההצבעה
ספנס אמצה את המטרה של רפורמה בבחירות בשנת 1859, אחרי שקראה על שיטת הייצוג היחסי של תומאס הייר. היא כתבה, פרסמה והפיצה עלון בנושא בשם "A Plea for Pure Democracy" ("טיעון למען דמוקרטיה טהורה"). (היסטורית, זכות הבחירה באוסטרליה ניתנה רק לגברים לבנים בעלי רכוש, או שאם לכל הגברים הלבנים, עם הטיות לטובת בעליה הרכוש. אבוריג'ינים אוסטרלים לא השיגו את זכות הבחירה עד שנות ה-1960.) הייתה תקופה שסוגיית זכות הבחירה למיעוטים אף עמד בראש מעייניה יותר אפילו מזכות ההצבעה לנשים. בחייה המאוחרים היא טענה שנושא רפורמת הבחירות היה מפעל חייה, אך בפועל היא כמעט ולא עסקה בתחום בין השנים 1861–1892. בנוסף, בתחילת דרכה כרפורמטורית, היא הציגה את תוכניתו של הייר כדרך להעניק את זכות ההצבעה לבני מיעוטים "בעלי אופי מהוגן, השכלה ואינטליגנציה", תנאים המתואמים לפוליטיקה שמרנית, ורק מאוחר יותר, כשחזרה לעסוק בנושא ב-1892, הציגה גרסה מעודכנת, תוכנית הייר-ספנס, בתור הדרך היחידה להשיג ייצוג יחסי אמיתי על פי מפלגות פוליטיות, טיעונים שהיו יותר מתואמים למזג הפוליטי של התקופה בקולוניה.
ספנס יצאה לקמפיין לאימוץ התוכנית, עם גיבוי כלכלי מצד ר. באר סמית. היא זכתה לתמיכת מפלגת הלייבור שקמה באותה העת, וכן של מספר ארגונים סוציאליסטים ופופוליסטים קטנים. במהלך 1892–1893, היא דיברה באספות ציבוריות גדולות, ואף הציגה את התוכנית בתערוכה העולמית בשיקגו של שנת 1893 לכנס הבינלאומי לצדקה ותיקון, לקונגרס לייצוג יחסי, לכנס המס היחיד, לכנס השלום, ולאספת נשים. היא אז ניצלה את ההזדמנות להרצות ולהעביר דרשות ברחבי ארצות הברית, ואף ביקרה בבריטניה ובשווייץ לפני חזרתה לאוסטרליה.
הצעד הבא שלה היה הקמת הליגה לבחירות אפקטיביות של אוסטרליה הדרומית. היא רצה בבחירות של הכנס הפדרלי, והגיעה למקום 22 מתוך 33 מועמדים. ובכך הייתה לאישה הראשונה לעמוד בבחירות לתפקיד פוליטי באוסטרליה. בשנים 1899 ו-1900 היא המשיכה בקמפיין לאימוץ שיטת הבחירות האפקטיביות בבחירות הפדרליות, ללא הצלחה, ובין השנים 1902–1910, תומכיה הגישו הצעות חוק לאימוץ השיטה בפרלמנט של אוסטרליה הדרומית, גם כן ללא הצלחה. היא כן זכתה לראות במהלך חייה את השיטה מיושמת בטסמניה.
ספנס הצטרפה למאבק למען זכות הבחירה לנשים ב-1891, והייתה לסגנית-נשיאת הליגה למען זכות הבחירה לנשים של אוסטרליה הדרומית. לאחר שהוכרה זכות ההצבעה של נשים באוסטרליה הדרומית ב-1894, היא תמכה בקמפיינים בניו סאות' ויילס ובוויקטוריה, והייתה מרצה בליגת הנשים, ארגון שקם באדלייד למטרת השכלתן הפוליטית של נשים. היא קידמה הקמת סניף מקומי של ארגון הנשים הבינלאומי מועצת הנשים. עבודה זו גם הניבה לה שבחים, והיא הפכה לסמל לפוטנציאל הטמון בנשות אוסטרליה.
מותה
כשהיא נפטרה ב-3 באפריל 1910, היא הוספדה כ"זקנת האומה".
בחייה, היא חייתה עם הוריה עד מותם (אביה בשנת 1843, ואמה ב-1886), וגידלה ילדים יתומים של שלוש משפחות. במותה, עזבונה עמד על סכום של 215 ליש"ט.
דיוקן שלה מוצג בגלריית האמנות של אוסטרליה הדרומית.
ביבליוגרפיה
רומנים
ספרי עיון
הלהקה
עלילה
הסרט, שמתרחש ב-1968 במהלך מלחמת ההתשה, מספר את סיפורה של להקה צבאית יוקרתית (התואמת את להקת הנח"ל במציאות). אל הלהקה מצטרפים שלושה חיילים חדשים, וחברי הלהקה הוותיקים מקבלים את פניהם בקבלת פנים צוננת הכוללת התבדלות מהם, התנכלות, החרמה וזאת בהתאם למסורת הנהוגה עם מצטרפים חדשים.
לאחר תקופת ההסתגלות של החיילים החדשים וכניסתה של הלהקה לשגרת הופעות, נודע למפקדי הלהקה כי הלהקה היא אחת מהמועמדות להופעה בטלוויזיה וכי ההכרעה תהיה על פי איכות הופעותיהם בימים הבאים. בתקופה זו נוצרים בלהקה סכסוכים ומתחים בין חבריה הוותיקים על רקע של כבוד ותפקידי סולו, וזאת מתוך שאיפה ורצון מצד חברי הלהקה להצליח ולעורר התלהבות אצל אמרגנים לצורך עבודתם בתום השירות הצבאי.
במקביל יוזמים מפקדי הלהקה (ובעיקר הבמאי) משטר חזרות ומשמעת נוקשים לנוכח ידיעתם אודות הסיכוי להופעה בטלוויזיה. כתוצאה מלחץ מפקדיהם ומהאווירה העכורה השוררת בלהקה, במהלך אחת מהחזרות לחברת הלהקה מיקי נשבר מהתנהגותו הבוטה של במאי הלהקה והיא שופכת עליו לבן, וכתוצאה מכך מעיפים את מיקי מהלהקה והיא מועברת לקומנדו הימי. לאחר מכן חברי הלהקה מכריזים על מרד כנגד הבמאי שלהם בתגובה לסילוקה של מיקי מהלהקה. מרד זה מגבש את חברי הלהקה אך גם מאיים על המשך קיומה, שכן המפקדים מחליטים לפרק את הלהקה. פקידת המפקד לא מספיקה להודיע לטלוויזיה על ביטול ההופעה, ובסופו של דבר חוזרים בהם המפקדים מהחלטת הפירוק וההופעה מתקיימת עם מיקי שחוזרת ללהקה, וחברי הלהקה מבצעים בהופעה את "שיר לשלום".
המחזמר "הלהקה" בתיאטרון "הבימה"
בשנת 2006, כ-30 שנה לאחר יציאת הסרט, העלה תיאטרון הבימה את "הלהקה" כמחזמר תיאטרלי בעיבודם של ענת גוב (מחזה) ורמי קלינשטיין (מוזיקה), בכיכובם של הקאסט:
גבעות טרכייט
גבעות טרכייט (באנגלית: Trachyte Hills) הם רכס הרים קטן, בדרום פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיא גובהו של הרכס 1,603 מטרים מעל פני הים.
הגבעות מתנשאות לגובה של 300 מטרים מעל סביבתן.
הגבעות מבותרות מאד.
הרכס ממוקם ממערב לפארק הפרובינציאלי ארוסטון;
מצפון לגבעות קורנוול ולפארק הפרובינציאלי גבעות קורנוול.
מקור השם
שמן של הגבעות אומץ רשמית ב-6 באוקטובר 1936.
הגבעות נקראות על שם סלעי הטרכיט הגעשיים המרכיבים אותם.
תיירות
הגבעות מרוחקות מאתרי תיירות ומכבישים ראשיים, וניתן לחצות אותם ברכבי 4x4, שיוצאים מחוות לצד הגבעות.
לקריאה נוספת
• Brian Wikeem, Sandra Wikeem, The Grasslands of British Columbia, Grasslands Conservation Council of British Columbia, P 136
גברים מסבירים לי דברים
גברים מסבירים לי דברים (באנגלית: Men Explain Things to Me) הוא ספר מאת רבקה סולניט, משנת 2014. הספר הוא אוסף מאמרים ומסות. המאמר שנושא את שם הספר, ונכתב ב-2008, נחשב למאמר פמיניסטי מכונן, ולמקור לטביעת הלשון "הסגברה" (באנגלית: Mansplaining), שהוא הלחם של המילים הסברה + גבר. בשנת 2020 ראה הספר אור בעברית בתרגומה של תמר משמר
תקציר
כל פרק בספר הוא מאמר נפרד, כאשר כולם יחד נותנים הצצה לחייהן של נשים תחת השיטה הפטריארכלית, וכיצד זה משפיע על העולם.
גברים מסבירים לי דברים (2008)
סולניט מתארת כיצד התנהגות כזו חוזרת על עצמה במרחבים מקצועיים ואקדמיים שונים, וכמה נשים סיפרו לה על חוויות דומות, כאשר המשותף הוא שיש הנחה מובלעת מול גברים שהנשים יודעות פחות על הנושא המדובר, אפילו - כמו במקרה של סולניט - כשהן ממש "כתבו את הספר" בנושא.
במאמר, סולניט מתארת את מגוון הדרכים בהן נשים מושתקות, ועל מספר מקרים בהם נשים הנכיחו מידע חשוב ולא נשמעו, עם תוצאות קשות (למשל במקרה של ביטחון לאומי בנוגע למידע על אל-קאעידה). וכן כיצד בחברה גם נשים וגם גברים כל כך מורגלים לכך, שזה בדרך כלל קשה לשים על זה את האצבע. היא כותבת שהשתקה כזו היא הפרה של חירותן של נשים, ובסופו של דבר ניצול לרעה של כוח. לגרסתה, אם אין לנשים אמינות בעיני גברים, נושאים כמו אלימות, מוות, התעללות, הטרדה, ואונס מוקטנים ונדחפים לשוליים. ולכן, היא מסיקה, ההשתקה היא תופעה מסוכנת.
המלחמה הארוכה ביותר (2013)
מסה זו מתמקדת באלימות נגד נשים. בפרט, כיצד נשים נמצאות בסיכון מוגבר להירצח, להיאנס, לעבור התעללות ובאופן כללי לחוות פגיעות בידי בני זוגן. היא מתארת את ההקשרים החברתיים והמשפטיים בהם מתרחשת אלימות מגדרית נגד נשים, וכיצד על אף המספרים המפלצתיים. למשל, משוער כי אונס מתרחש בארצות הברית פעם בדקה, דבר המסתכם במיליוני מקרי אונס בשנה, ואף על פי כך הנושא מטופל כנושא שולי, בו כל פעם מחדש בתי משפט ומחוקקים מוצאים פתח שונה למה הפגיעה נגד סוג מסוים של נפגע - כל פעם סוג אחר - הוא מותר. היא טוענת שהנטייה של החברה והממסד להתייחס לכל מקרה אונס (ואלימות אחרת) כמקרה פרטי ולא כחלק ממכלול של אלימות נגד נשים מתירה בעצם את דמן של נשים ולא מאפשר פתרון לבעיה.
סולניט מתארת גם כיצד הקהילה האינטרנטית מעודדת ומקיימת את הסביבה האלימה, ומדברת על איומי אונס ורצח פומביים וכן מקרים של אונס ורצח פומביים, כדי להאיר את המצב בפועל של נשים ברחבי עולם. היא כותבת על האשמת הקורבן, ועל אינטרסים פוליטיים שמנציחים ואף מקדמים את המצב הקיים.
עולמות מתנגשים בסוויטת פאר: מחשבות על ה-IMF, אי-צדק גלובלי, וזר ברכבת (2011)
פרק זה הוא מאמר תגובה לאונס של נפיסאטו דיאלו על ידי נשיא קרן המטבע הבינלאומית (IMF) לשעבר, דומיניק שטראוס-קאהן. היא כותבת שה-IMF מנצל מדינות קולוניאליות לשעבר באותו האופן שבו העולם אונס ומנצל נשים ממעמד שוליים, ועושה הקבלה בין העולם לנשים ובין ה-IMF לגברים, אשר מנצלים את כוחם היחסי.
בשבח האיום: מה המשמעות האמיתית של שוויון בנישואים (2013)
סולניט מקדמת בפרק זה את הרעיון שהתגובה האלימה למאבק לשוויון בנישואים (המונח לנישואים חד-מיניים בארצות הברית) על ידי גורמים שמרנים נובע ממקום של מיזוגיניה אידאולוגית. התאוריה שלה היא שנישואים חד-מיניים מאיימים על מוסד הנישואים המסורתי, מכיוון שהם מתקיימים מחוץ לתפקידי מגדר מסורתיים, ומתקיימים כברית בין שווים. שעל פי הלך המחשבה השמרני, זה כל כך מוטמע שהנישואים הם היררכיים, ובהם נשים צריכות להיות כפופות לגברים, ששוויון בנישואים משמעותם שחרור אידאולוגי עבור נשים, ברגע שהאופציה הזו שגלומה בנישואים חד-מיניים תאומץ. סולניט, כמשתמע מהכותרת, מעודדת את קיום האיום-לכאורה, כדי להגיע למצב שלנשים יש שוויון במערכות היחסים שלהן, משהו שהיסטורית לא היה.
סבתא עכביש (2014)
פרק זה סוקר את ההכחדה הסימבולית של נשים לאורך ההיסטוריה ותחת החוק. סולניט מתארת כיצד ההיעלמות של נשים היא כמו טוויית הרשת של העולם, בלי להיתפס בו אי פעם. באופן ספציפי, היא סוקרת חוקי נישואים מאנגליה, שם בעיני החוק נשים נחשבו לרכוש בעליהן, אילנות יוחסין שכוללים רק גברים, וכיצד הסטנדרט החברתי של ריתוק של נשים לביתן תורמת למחיקתן מטקסטים היסטוריים ואחרים.
החושך של וולף: לחבק את הבלתי מוסבר (2009)
פרק זה עוסק בהשפעה של הסופרת וירג'יניה וולף, ועל ציטוט שלה, "העתיד חשוך, וזה הדבר הטוב ביותר שעתיד יכול להיות, כמדומני". בפני עתיד לא ברור, סולניט כותבת על הפוטנציאל הטמון בלא-נודע, ועל האפשרות לייצור שינוי משמעותי, ושעלינו לאמץ לקרבנו בחדווה את הפוטנציאל הזה, במקום לפחד מאי-הוודאות.
תיבת פנדורה והמשמר האזרחי
המסה האחרונה היא שילוב של אזהרה וקריאה לפעולה. סולניט מדגישה שהמאבק על זכויות נשים רחוק מלהסתיים, ומצביעה על מה שהיא מכנה "המשמר האזרחי" באינטרנט, כל אותם אנשים שמקדשים ומנציחים את תרבות האונס, כדי לשמר נשים "במקומן" ולגרום להן לפחד לקחת צעדים קדימה. היא משתמשת בתיבת פנדורה כמטפורה לרעיונות של שוויון וצדק, במובן שברגע שרעיונות אלו משוחררים לעולם מתוך הקופסה דמוית ארון המתים שכולאת אותם, כבר אין דרך להשיבם למקום מחבואם.
סיכום
סולניט מתחילה את הספר בנימה מבודחת משהו, כשהיא מתארת את המצבים המביכים שנוצרים כאשר תחושת עליונות גברית פוגשת בבורות, ובכך משתיקה את קולן של נשים, וממשיכה בתיאורים של דיכוי ואלימות היסטוריים ועכשוויים נגד נשים. היא מסיימת בנימה רצינית באומרה, הבעיה העיקרית בהשתקת נשים שיש להן משהו לומר, היא שההשתקה קורה גם כשמה שהן רוצות לומר זה "הוא מנסה להרוג אותי!", כך שלא רק שהאלימות בפועל היא בעיה שחובה עלינו למגר, אלא שהתנאים שמאפשרים את הדיכוי והאלימות הם שקופים לנו, ושלמרות שלכאורה מדובר בבעיה פחות חריפה, עלינו להכיר גם בבעיה זו כדי להגיע ליכולת לטפל בבעיה המוחשית יותר, כי השניים קשורים בקשר הדוק.
וספרם (מחוז)
וספרם (בהונגרית: Veszprém) הוא מחוז במרכז טרנסדנוביה שבהונגריה. מצפון הוא גובל במחוזות גיור-מושון-שופרון וקומארום-אסטרגום, ממזרח במחוז פייר, מדרום הוא גובל באגם בלטון ובמחוז שומוג' וממערב במחוזות זאלה וואש. בירת המחוז היא העיר וספרם.
מבחינת פני השטח המחוז מתחלק לשלושה אזורים עיקריים: החלק הצפוני, מישורי ברובו ובו נמצא חלקו הדרומי של המישור ההונגרי הקטן. החלק המרכזי, שבו משתרעים הרי באקון (Bakony), הוא הררי ברובו. והחלק הדרומי, כולל את חופו הצפוני של אגם הבלטון, ורכסי הגבעות שמעליו.
כ-30% משטח המחוז מכוסה ביערות. אדמת המחוז עשירה במחצבים - העיקריים שבהם הם פחם ובוקסיט.
מחוז וספרם ההיסטורי (בגרמנית: Wesprim) נוסד עוד בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה. גבולותיו השתנו במהלך השנים, אך רובו כלול במחוז וספרם של היום, שגבולותיו נקבעו ב-1950. במחוז 15 ערים, ובסך הכל 108 יישובים.
לוע הר געש
לוע הוא שקע שנוצר בהר געש כתוצאה מפעילות געשית. שקע זה הוא קצהו העליון של צינור הזנה, דרכו נפלטת מאגמה אל פני השטח. צורתו כאגן מעוגל נובעת מחלל שנותר לאחר שהמאגמה שזרמה דרכו נפלטה או חזרה וירדה אל תא המאגמה. מסביב לשקע מצטבר חומר געשי שנפלט בעת ההתפרצות, ובמקרים רבים הוא נערם בצורת חרוט מסביב ללוע.
היווצרות
במהלך התפרצות געשית נוצר לחץ גבוה בתוך תא מאגמה, ממנו נפלטים אל פני השטח מאגמה, גזים, אדי מים ושברים מסלעים מקומיים שהועפו בלחץ ההתפרצות. חלק מן החומר הנפלט נושר בחזרה כפתיתי אפר געשי או כלבה שהתקררה והתקשתה כאשר באה במגע עם האוויר. לבה קרושה זו יוצרת זכוכית געשית וסלעי בזלת וסקורה, הנצברים מסביב לצינור ההזנה. ככל שהלבה צמיגה יותר, כן יהיה החרוט תלול יותר. שטחו ועומקו של הלוע משתנים מהר געש למשנהו ומהתפרצות אחת לשנייה.
חמישה סוגים של לועות געשיים נוצרים בשלבים שונים של ההתפרצות:
אגמי לוע וג'ובות
לאחר הפסקה בפעילות הגעשית, לועות רבים מתמלאים במי גשמים שאין להם אפשרות להתנקז, ונוצרים בהם אגמים הנקראים אגמי לוע. אגם מסוג זה הוא הקלדרה של אגם טובה שבסומטרה: התפרצות-על שהתרחשה בו לפני כ-75,000 שנה מוטטה את דפנות הלוע. מי גשמים הציפו את הקלדרה והקיפו את שברי ההתמוטטות, שהפכו לאי הניצב במרכז.
קאתי פרגוסון
קאתלין ג'יין "קאתי" פרגוסון-ברנן (באנגלית: Kathleen Jane "Cathy" Ferguson-Brennan; נולדה ב-22 ביולי 1948) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב ושיאנית עולם.
ביוגרפיה
פרגוסון נולדה בסטוקטון, קליפורניה.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה פרגוסון במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.1 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 הייתה פרגוסון קפטן נבחרת השחייה והאי זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.48 דקות.
פרגוסון התחתנה עם לארי ברנן ולזוג נולדו שלוש בנות. היא מאמנת שחייה בבית ספר תיכון ובמועדון שחייה מקומי בקליפורניה.
ארמניה אייר-קומפני
ארמניה אייר-קומפני היא חברת תעופה ארמנית שנוסדה ב-25 בנובמבר 2015, והחלה לפעול ב-21 באפריל 2016. החברה מפעילה טיסות לכ-7 יעדים בישראל, איראן, לבנון, רוסיה, גיאורגיה ויוון.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-25 בנובמבר 2015 על ידי תאמאז גאישבילי ורוברט הבאנישיאן, אחרי שארמאוויה נכנסה לתהליכי פירוק והשעתה את כל טיסותיה.
פעילות החברה בישראל
החל מ-17 במאי 2017 מקיימת החברה 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי זוורטנוץ בירוואן לנמל התעופה בן-גוריון.
ולדימיר בסונוב
בסונוב שיחק את מירב שנותיו בקבוצת דינמו קייב, אז קבוצה בליגה הסובייטית הבכירה אך את סוף הקריירה שלו עשה בסונוב בקבוצת מכבי חיפה הישראלית. בסונוב שיחק גם בנבחרת ברית המועצות והשתתף עמה במספר גביעי העולם בכדורגל (מונדיאל 1982, מונדיאל 1986 ו-מונדיאל 1990). כמו כן היה בסגל נבחרת ברית המועצות שסיימה במקום ה-3 באולימפיאדת 1980. בסונוב זכה לתואר "שחקן העונה באוקראינה" בשנת 1989.
לאחר פרישתו של בסונוב ממשחק פעיל עבר לאימון ואימן תחילה את קבוצת הכדורגל צסק"א קייב האוקראינית במשך 4 שנים אך לאחר מכן עבר לאמן בנבחרת טורקמניסטן, אותה אימן בשנים 2002–2003 ועזב לפני קמפיין מוקדמות גביע אסיה, בו העפילה טורקמניסטן לראשונה למפעל. בשנת 2006 עבר לאמן בסונוב בקבוצת זוריה לוהנסק והעלה אותה לליגה האוקראינית הבכירה, אז עזב את הקבוצה לטובת קבוצת פ.צ. חרקוב מהליגה הבכירה. באוגוסט 2008 מונה בסונוב לתפקיד מאמן קבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק. בספטמבר 2010 התפטר מתפקידו בקבוצה, לאחר סדרת הפסדים רצופים של הקבוצה.
בסונוב נשוי לוויקטוריה סאריך, אלופת עולם לשעבר בהתעמלות אמנותית. בתם, אנה בסונובה, גם מתחרה בענף ספורט זה. היא זכתה באליפות עולם לשנת 2007 ובמדליות ארד באולימפיאדת אתונה ובאולימפיאדת בייג'ינג.
MG SA
תצורות דגמי "MG SA"
למכונית מספר דגמים:
לואי קופרן
אף אחת מהיצירות המוזיקליות של קופרן לא פורסמה במהלך חייו, אבל עותקים של כתבי יד של כ-200 יצירות שרדו, חלקם התגלו מחדש רק באמצע המאה ה-20. לואי קופרן היה החבר הראשון החשוב מבחינה היסטורית במשפחת קופרן, ותרם לפיתוח אסכולת הצ'מבלו הצרפתית וגם לפיתוח אסכולת העוגב הצרפתית. חידושיו כללו הלחנת קטעי עוגב ל ספציפית והמצאת סוגת ה לצ'מבלו, עבורו תכנן סוג מיוחד של תווים.
ביוגרפיה
רוב המידע על חייו של קופרן מגיע משני מקורות. "Le Parnasse François", ספר משנת 1732 מאת, מכיל שרטוט ביוגרפי המתאר פרטים מסוימים של חייו, וכ-30 קטעי עוגב שבהם רשומים לא רק התאריך אלא גם מקום ההלחנה. קופרן נולד בסביבות 1626 ב, עיירה 40 קילומטרים דרומית-מזרחית לפריז. אביו, שארל קופרן, היה בעלים של שטח קרקע קטן ונגן עוגב במשרה חלקית של כנסייה מקומית. על פי הדיווחים, לואי היה נגן צ'מבלו וכנר מוכשר ב-1650 (וכבר הלחין אז), אבל לא היו לו קשרים כלשהם עם אף מוזיקאי חשוב של התקופה. עלייתו הפתאומית לתהילה, שאירעה בשנים 1650–1651, מוסברת ב-Le Parnasse François. טיטון דו טייה כתב שלואי, שני אחיו הצעירים שארל ופרנסואה, וכמה מחבריהם ביקרו את ביום חגו של הקדוש סן ז'אק - יום השם של שאמבונייר. הקופרנים הציעו למארח ולאורחיו לבצע קונצרט קצר, תוך ניגון מספר יצירות שהלחין לואי. שאמבונייר התרשם מכישרונותיו של לואי קופרן, הפך למורה שלו ושכנע אותו להתיישב בפריז. שם שאמבונייר, שהיה נגן הצ'מבלו הצרפתי הבולט ביותר בתקופתו ומוזיקאי של מלך צרפת, ערך הכרות בין המוזיקאי הצעיר לבין חצר המלוכה. כישרונותיו של קופרן זכו להערכה; בשנת 1651 הוא כבר התגורר בעיר.
הוא פגש כמעט בוודאות את יוהאן יאקוב פרוברגר בשנים 1651–1652; סגנונו של פרוברגר הפך לבר ההשפעה הגדולה ביותר על המוזיקה של קופרן. ב-9 באפריל 1653 הוא הפך לנגן עוגב של בפריז, שם שילמו לו 400 ליברות בשנה, בתוספת מקום לינה. התפקיד בכנסייה עתיקה זו היה אחד החשובים בצרפת באותה תקופה. בשלב מסוים - כנראה לאחר שהפך לנגן עוגב בסן ז'רווה - נכנס קופרן לשירות המלכותי כנגן ויולה דה גמבה. טיטון דו טייה כתב שקופרן סירב, מתוך נאמנות לחברו ולמורה הוותיק, להחליף את שאמבונייר כנגן הצ'מבלו המלכותי, ולכן תפקיד נגן הוויולה דה גמבה נוצר במיוחד עבורו. ב-22 באוקטובר 1655, הוא היה הסנדק לתינוק של אחותו בשום-א-ברי; מיולי עד אוקטובר 1656 ובסביבות נובמבר 1658 הוא נסע לעיתים קרובות ל שליד פריז, שם הועסק כנראה על ידי, דיפלומט ומדינאי. הוא נסע לטולוז עם חצר המלוכה בשנת 1659. במהלך שנותיו האחרונות התגורר קופרן במעון של נגן העוגב בסן ז'רווה עם שני אחיו. הוא מת ב-29 באוגוסט 1661, בן שלושים וחמש לפי "Le Parnasse François".
מוצא וקטלוגים
מכיוון שהקריירה שלו נמשכה רק כעשר שנים, אף אחת מיצירותיו של קופרן לא פורסמה במהלך חייו. ישנם שני מקורות של כתבי יד עיקריים למוזיקה שלו:
בנוסף לאלה, מכיל 55 קטעים לצ'מבלו מאת קופרן, אם כי רק חמישה מהם ייחודיים (השאר כלולים בכתב היד של באוין).
נהוג להתייחס ליצירות הצ'מבלו של קופרן לפי מספרים המשמשים במהדורה העיקרית של ההוצאה לאור הצרפתית משנת 1936. המהדורה התבססה כולה על כתב היד של באוין, המקור היחיד הידוע באותה תקופה. מחברי כתב היד לא סידרו את היצירות לסוויטות, אלא קיבצו ריקודים תחילה לפי מפתח ראשון ואחר כך לפי סוגה. כך, למשל, המספרים 16–19 הם קוראנטים בדו מז'ור, המספרים 20–25 הם סרבנדים בדו מז'ור וכו'. כמה מהדורות והקלטות עשויות להשתמש בסכמת המספור החלופית של המוזיקולוג הבריטי, המנסה ליצור סוויטות מתוך הריקודים של קופרן.
גם שיטת המספור של היצירות לעוגב של קופרן משקפת את המקור שלהם, כתב היד של אולדהם. אולם כאן לא נעשה כל ניסיון על ידי המעתיק לקבץ יצירות בשום צורה. כתב היד נשען על שני ספרי עוגב גדולים (grands livres d'orgue) לפחות, והמעתיק כנראה בחר קטעים באופן שרירותי. ההבחנה בין הפנטזיות הרבות קלה יותר, עם זאת, מכיוון שקופרן היה מספק לעיתים קרובות את התאריך ולפעמים את מקום החיבור בהערת שוליים. מספרים 11 ו-19, למשל, נקראים שניהם "פוגה", אבל בראשון רשום "קופרן במאדון ב-18 ביולי 1656" (Couperin a Meudon le 18e Juillet 1656), והשני "קופרן בפריז ב-7 בספטמבר 1656" (Couperin a paris le 1er 7ber 1656). תכונה יוצאת דופן זו, הייחודית לתקופה, מאפשרת להתחקות אחר התפתחותו של קופרן כמלחין עוגב מ-1650 עד 1659, לפעמים כמעט מדי יום.
נגן הצ'מבלו, כמו גם כמה חוקרים, הטילו ספק בייחוס של קטעי הצ'מבלו של כתב היד של באוין ושל קטעי העוגב של כתב היד של אולדהם לקופרן, על רקע סגנוני.
מוזיקה לצ'מבלו
קטעי המחול היוו כשני שלישים מיצירת הצ'מבלו של לואי קופרן; הם כוללים קוראנטים, סרבנדים, אלמנדים וג'יגים (בסדר יורד של מספרים). יצירות אלו מורכבות יותר מאלה של שאמבונייר ומציגות מגוון רב יותר בתוך יצירה בודדת. יצירות אלו לא אורגנו לסוויטות, אך מבצעים בני זמננו מסדרים יצירות באותו מפתח לסוויטות אד-הוק להופעה או הקלטה נתונה. המוניטין שלו כמלחין נובע בעיקר מהשאקונים שלו, הפסקליות וה שלו. קטעים אחרונים אלה, שנכתבו בסוג ייחודי של סימון (תווים שלמים בלבד, מסודרים בקבוצות ומחוברים בקימורים חינניים) מושפעים מיצירות האלמנדים החופשיים והפרוגרמטיות של יוהאן יאקוב פרוברגר; חלקם שואלים קטעים קצרים מהטוקטות שלו.
פאול קרס
פאול קרס (באסטונית: Paul Keres) (7 בינואר 1916, נרבה, אסטוניה – 5 ביוני 1975, הלסינקי, פינלנד) היה שחמטאי אסטוני-סובייטי בדרגת רב אמן. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
קרס החמיץ חמש פעמים הזדמנות להתמודדות על כתר אליפות העולם בשחמט. הוא ניצח בשנת 1938 את תחרות AVRO, ניצחון שהוביל למשא ומתן על התמודדות מול אלוף העולם אלכסנדר אלכין אך הדו-קרב לא התקיים משום פרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא החמיץ ארבע הזדמנויות נוספות בתחרויות המועמדים על אליפות העולם.
מסיבות אלו, ולאור התוצאות המעולות שהשיג בתחרויות רבות, מבקרים רבים רואים בקרס את השחקן החזק ביותר שלא הפך לאלוף עולם. הוא כונה "נסיך הכתר של השחמט". אלכסנדר אלכין החמיא לו פעם ואמר: "את קרס יש לנצח שלוש פעמים: פעם בפתיחה, פעם במציעה ופעם בסיום".
ביוגרפיה
קרס למד לראשונה על משחק השחמט מאביו ומאחיו הבכור. משום שבעירו הקטנה היו ספרי שחמט מועטים, למד קרס את שיטת הרישום השחמטאית מחידות שחמט שפורסמו בעיתונים היומיים, ובנה לעצמו אוסף בכתב ידו של למעלה מ-1000 משחקים. בתחילת פעילותו השחמטאית הוא נודע בזכות סגנונו המבריק וההתקפות החריפות שיזם.
שלוש פעמים זכה באליפות בתי הספר באסטוניה, בשנים 1930, 1932 ו-1933. משחקו הבשיל לאחר ששיחק משחקים רבים בשחמט בהתכתבות בהיותו תלמיד תיכון. משנת 1937 ועד 1941 קרס למד מתמטיקה באוניברסיטת טרטו וייצג את המוסד בכמה תחרויות בין-אוניברסיטאיות.
תחרויות לפני המלחמה
קרס זכה באליפות אסטוניה בפעם הראשונה בשנת 1935. הוא חלק מקום ראשון-שני עם גונאר פרידמן וניצח בדו-קרב מולו לקביעת המנצח +2 -1 =0 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). באפריל 1935 ניצח קרס בדו-קרב את פליקס קיברמן, אחד מאמני השחמט המובילים בטרטו +3 -1 =0.
עבור קרס שנת 1937 הייתה שנה מוצלחת ביותר. הוא ניצח בתחרות טאלין עם 7.5/9 (+6 =3 -0). לאחר מכן חלק מקום 1–2 בתחרות מרגייט יחד עם ראובן פיין בתוצאה 7.5/9 (+6 =3 -0), נקודה וחצי לפני אלכסנדר אלכין. בתחרות אוסטנד חלק קרס מקום 1–3 עם ראובן פיין והנרי גרוב עם 6/9 (+5 =2 -2). קרס שלט בתחרות פראג שם ניצח עם 10/11 (+9 =2). לאחר מכן ניצח בווינה עם 4.5/6 (+4 =1 -1). כל המשחקים החלו במסעים 1. ד4 פו6 2. פו3 פה4 (הגנת דורי). קרס חלק מקום 4–5 בתחרות קמרי עם (+8 =7 -2) מחצית הנקודה לאחר שלושת המנצחים סאלו פלור, ולדימיר פטרוב ושמואל רשבסקי. לאחר מכן חלק מקום 2–4 בתחרות פרנו עם 4.5/7 (+3 =3 -1). שרשרת הצלחות אלו זיכתה אותו בהזמנה לתחרות היוקרתית בזמרינג באדן בשנת 1937. בתחרות זו ניצח עם 9/14.
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!תוצאה
קרס חלק מקום שני בתחרות הייסטינגס 1937/38 עם 6.5/9 (+4 =5 -0), חצי נקודה אחרי שמואל רשבסקי, והגיע למקום השני גם בתחרות נורדוויק 1938 עם 6.5/9 (+4 =5 -0)(אחרי אריך אליסקסיס). ב-1938 קרס סיים בתיקו דו-קרב מול גדעון סטולברג בסטוקהולם 4-4 (+2 =4 −2).
בשנת 1938 חלק קרס מקום ראשון עם ראובן פיין, בתחרות העל AVRO, שהתקיימה במספר ערים בהולנד.
! מספר !! style="text-align:right" | שם !! !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! תוצאה
! !! !!01!!02!!03!!04!!05!!06!!07!!08!!09!!10!!תוצאה
השתתפותו באולימפיאדות
קרס שיחק בנבחרתה האולימפית של אסטוניה בשלוש אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית (מינכן 1936). לאחר מלחמת העולם השנייה ייצג את ברית המועצות בשבע אולימפיאדות נוספות. הופעתו המוצלחת באולימפיאדת 1935, בלוח הראשון, הפכה אותו לכוכב נערץ בזכות סגנונו המרשים. הצלחתו זו נתנה לו את הביטחון להתמודד בזירה הבינלאומית.
בשנת 1935, באולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה, בלוח הראשון השיג תוצאה של +11 -5 =3 בין השאר ניצח את ולדימיר פטרוב, ארנסט גרינפלד, ויליאם וינטר, גדעון סטולברג וסיים בתיקו עם ראובן פיין. בשנת 1936, באולימפיאדה הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח הראשון השיג תוצאה של +12 -1 =7 בין השאר ניצח את לאיוש שטיינר, קורט ריכטר, וסיה פירץ, גדעון סטולברג ואירו בוק בשנת 1937, באולימפיאדה השביעית שהתקיימה בסטוקהולם, בלוח הראשון השיג תוצאה של +9 -2 =4 בין השאר ניצח את קונל יו אודונל אלכסנדר, וסיה פירץ, חוליו בולבוצ'אן ואת שמואל רשבסקי . בשנת 1939, באולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס, בלוח הראשון השיג תוצאה של +12 -2 =5 בין השאר ניצח את גדעון סטולברג, משה צ'רניאק, ולדאס מיקאנס וסיים בתיקו עם חוסה ראול קפבלנקה ועם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר בשנת 1952, באולימפיאדה העשירית שהתקיימה בהלסינקי, בלוח הראשון השיג תוצאה של +3 -2 =7 בשנת 1954, באולימפיאדה האחת עשרה שהתקיימה באמסטרדם, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +13 -0 =1 בין השאר ניצח את הרמן פילניק בשנת 1956, באולימפיאדה השתים עשרה שהתקיימה במוסקבה, בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -0 =5 בין השאר ניצח את יונתן פנרוז בשנת 1958, באולימפיאדה השלוש עשרה שהתקיימה במינכן, בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -0 =5 בשנת 1960, באולימפיאדה הארבע עשרה שהתקיימה בלייפציג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +8 -0 =5 בשנת 1962, באולימפיאדה החמש עשרה שהתקיימה בורנה, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +6 -0 =7 בשנת 1964, באולימפיאדה השש עשרה שהתקיימה בתל אביב, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +9 -1 =2
באולימפיאדות בהן השתתף קיבל קרס 7 מדליות זהב קבוצתיות (עם נבחרת ברית המועצות), חמש מדליות זהב אישיות ומדליית ארד אישית אחת. בייצגו את אסטוניה קיבל קרס מדליית ארד קבוצתית ומדליית כסף אישית. בסך הכל קיבל 15 מדליות. מדליית זהב אישית נוספת קיבל על הישגיו באולימפיאדה הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן.
בשנת 1957, במשחקים שהתקיימו בווינה, שיחק קרס בלוח השני והשיג תוצאה של +1 -0 =4. ניצחונו היחיד היה על לודק פאכמן. בשנת 1961, במשחקים שהתקיימו באוברהאוזן, שיחק קרס בלוח השלישי והשיג תוצאה של +4 -0 =4 בין השאר ניצח את ולסטימיל הורט וגדעון ברצה. בשנת 1970, במשחקים שהתקיימו בקפבנברג, שיחק קרס בלוח השמיני והשיג תוצאה של +5 -0 =0.
בשלושת האירועים זכה קרס בשלוש מדליות זהב אישיות ובשלוש מדליות זהב קבוצתיות ובכך העלה את מנין המדליות שקיבל באירועים קבוצתיים אלו ל-22.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה קרס בבואנוס איירס, במשחקי האולימפיאדה לשחמט. הוא נשאר לאחר תום האולימפיאדה ושיחק בתחרות בינלאומית של בואנוס איירס שם חלק מקום ראשון עם מיגל ניידורף בתוצאה 8.5/11 (+7 =3 -1).
האירוע הבא בו השתתף היה דו-קרב של 14 משחקים עם אלוף העולם לשעבר מקס אויבה שהתקיים בחודשים דצמבר 1939 - ינואר 1940. קרס הצליח לנצח 7.5-6.5 (+6 =3 -5) במה שנחשב כהישג יוצא מן הכלל, משום שמקס אויבה היה עדיין במלוא כוחו, וכאלוף עולם לשעבר היה לו ניסיון רב בהרבה מלקרס בדו-קרבות.
אסטוניה סופחה באופן רשמי לברית המועצות ב-6 באוגוסט 1940. קרס שיחק באליפות ברית המועצות בפעם הראשונה בחייו והגיע בתחרות זו למקום הרביעי (+9 =6 -4). (ניצחו: אנדור לילינטל ואיגור בונדרבסקי עם 13.5/19). באליפות זו, ה-12 במספר, היה הרכב שחקנים חזק בצורה בלתי רגילה, והאלוף הקודם, מיכאל בוטביניק הגיע למקום השישי עם 11.5. התאחדות השחמט הסובייטית ארגנה את "האליפות האבסולוטית של ברית המועצות" בשנת 1941, כאשר ששת הראשונים באליפות ברית המועצות הוזמנו להתחרות זה מול זה ארבע פעמים. . בתחרות זו ניצח מיכאל בוטביניק עם 13.5/20 וקרס סיים במקום השני עם 11/20, לפני וסילי סמיסלוב, יצחק בולסלבסקי, אנדור לילינטל ואיגור בונדרבסקי.
לאחר הפלישה של הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 נשלטה אסטוניה על ידי הגרמנים. בשנים 1942 ו-1943 שיחקו קרס ואלכסנדר אלכין בארבע תחרויות שאורגנו על ידי ארהרדט פוסט נשיא ה-Grossdeutscher Schachbund הנאצי. אלכין ניצח בתחרות זלצבורג שהתקיימה ביוני 1942, בתחרות מינכן שהתקיימה בספטמבר 1942 (האליפות הראשונה של אירופה) ובתחרות פראג שהתקיימה באפריל 1943. בכל התחרויות האלו הגיע קרס למקום השני אחרי אלכין. בתחרות זלצבורג שהתקיימה ביוני 1943 חלקו השניים את המקום הראשון עם 7.5/10.
במהלך מלחמת העולם השנייה שיחק קרס בתחרויות שחמט נוספות. הוא ניצח בכל 15 משחקיו באליפות אסטוניה שהתקיימה בטאלין בשנת 1942 וניצח בכל חמשת משחקיו בתחרות פוזן בשנת 1943. קרס ניצח גם באליפות אסטוניה שהתקיימה בטאלין בשנת 1943 ובתחרות מדריד בשנת 1944 עם 13/14 (+12 =2 -0). קרס הגיע שני, בשחקו מחוץ למניין באליפות שוודיה בשנת 1944 (ניצח: שטיג לונדהולם). קרס ניצח בדו-קרב את פולקה אקסטרום 5-1 (+4 =2 -0).
נסיבות מסוכנות
סיומה של מלחמת העולם השנייה הציבה את קרס בנסיבות מסוכנות. במהלך המלחמה ארץ מולדתו - אסטוניה - נשלטה לסירוגין על ידי הסובייטים, הגרמנים ושוב הסובייטים. קרס השתתף במספר תחרויות שחמט באירופה תחת הכיבוש הגרמני, וכאשר הסובייטים כבשו מחדש את אסטוניה הוא ניסה להימלט, ללא הצלחה. כתוצאה מכך השלטונות הסובייטים והק.ג.ב. הטרידו והציקו לקרס, שחשש לחייו. למרבה מזלו, הצליח קרס למנוע את הגלייתו לסיביר או גורל גרוע מזה, כפי שנפל בחלקו של ולדימיר פטרוב, אך חזרתו לזירת השחמט הבינלאומית עוכבה במספר שנים, למרות כושרו המעולה. קרס ניצח בתחרות ריגה 1944/45 עם 10.5/11. מסיבות פוליטיות נמנעה השתתפותו מעשרת חברי הקבוצה הסובייטית לתחרות הרדיו מול ארצות הברית בשנת 1945 וכן לא ניתן לו להשתתף בתחרות הראשונה המשמעותית לאחר המלחמה, גרוניגן 1946 בה ניצח בוטביניק לפני אויבה וסמיסלוב.
קרס ניצח באליפות אסטוניה 1945 עם 13/15 (+11 =4 -0) לפני חמישה שחקנים סובייטים אורחים אלכסנדר קוטוב, אלכסנדר טולוש, אנדור לילינטל, ולדאס מיקאנס וסאלו פלור. בשנת 1946 ניצח בתחרות טביליסי, כשחקן מחוץ למניין באליפות גאורגיה עם תוצאה מעולה של 18/19, לפני ולדאס מיקאנס ואלוף העולם לעתיד טיגראן פטרוסיאן.
קרס חזר לזירה הבינלאומית בשנת 1946 בדו-קרב על גבי הרדיו מול אנגליה, והמשיך לשחק בכושר מעולה בשנה זו ובשנת 1947. גם לאחר שחזר לחיים נורמליים (באופן יחסי) משחקו ברמה הגבוהה הושפע ממעמדו כזר בברית המועצות, והגברת הלחץ עליו כאשר היה צריך לשחק תחת עינם הפקוחה של השלטונות הסובייטים והק.ג.ב. לא תרמה לשלוותו.
מועמדויות לאליפות העולם 1948–1965
הגם שקרס השתתף בתחרות לקביעת אלוף העולם לאחר מותו של אלוף העולם אלכסנדר אלכין בשנת 1946 רמת משחקו הייתה רחוקה משיאו. בתחרות השתתפו חמישה שחקנים בלבד: מיכאל בוטביניק, וסילי סמיסלוב, קרס, שמואל רשבסקי ומקס אויבה. (ראובן פיין הוזמן גם כן אך דחה את ההזמנה). כל שחקן שיחק חמישה משחקים מול כל אחד מהאחרים. קרס סיים שלישי עם 10.5/20, כאשר בעימות בינו לבין מיכאל בוטביניק הפסיד בארבעת המשחקים הראשונים וניצח רק במשחק האחרון, כאשר תוצאת התחרות כבר נקבעה. תוצאה חריגה זו העלתה חשדות שקרס אולץ "לזרוק" את המשחקים כדי לאפשר לבוטביניק לנצח בתחרות. היסטוריון השחמט טיילור קינגסטון חקר את כל העדויות הקיימות והסיק כי שלטונות השחמט הסובייטים נתנו לקרס רמזים עבים כי אל לו להפריע לניסיונו של בוטביניק לנצח באליפות העולם.
בוטביניק גילה זאת בערך במחצית התחרות ומחה נמרצות על כך, ובכך הכעיס את הגורמים הסובייטים. קרס ככל הנראה לא הפסיד בכוונה משחקים לבוטביניק. עדויות שפורסמו במסמכים המצוטטים מעלה, מאששות הלחצים על קרס ועל כך כי בוטביניק ידע על כך.
הנה דוגמה ליכולתו במשחק מול מקס אויבה, המשחק התקיים ב-11.4.1948:
קרס, בשחור, זיהה כאן אפשרות טקטית מרהיבה: ר:ו4!! 20. ז:ו4 פ:ו4 21. פדו3 פה2+ 22. מז2 ח6!
ואויבה נכנע שלושה מסעים מאוחר יותר. המשחק כולו בהערת השוליים הבאה.