cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודולף גוטשלק
בתקופת מאתים ימי החרדה
במהלך שנת 1942, בתקופה שקיבלה לימי את הכינוי "מאתיים ימי חרדה", כאשר היישוב היהודי בארץ ישראל עמד בפני סכנת כיבוש של גרמניה הנאצית, נרקמה תוכנית לריכוז כל האוכלוסייה היהודית במובלעת באזור חיפה והגליל, כשייסוגו הבריטים מן הארץ, ולהילחם עד האיש האחרון. התוכנית, נקראה במטה ההגנה בשם "תוכנית חיפה" וניתן לה הכינוי "מצדה על הכרמל" (או "תוכנית המבצר האחרון"). במסגרת התוכנית החלה חפירת תעלות וביצורי על הר הכרמל.
בין הארגונים שנטלו חלק במלאכה הייתה לשכת עורכי הדין בחיפה. הלשכה קראה לחבריה להשתתף בהקמת מערך ההגנה על ההר. אחד מעורכי הדין שהתנדבו למשימה היה הד"ר גוטשלק. מצויד בטורייה הוא עבד לצד חברי ההגנה וחיילים בריטים בהקמת הביצורים. לימים סיפר על כך בנו של ד"ר גוטשלק. הבן תיאר את אווירת החרדה שאחזה באנשי היישוב באותה עת. לדברי הבן חזר ד"ר גוטשלק יום אחד מעבודת הביצורים לביתו והכריז: "עם טורייה אי אפשר לנצח את הגרמנים". ימים מעטים לאחר מכן הוא קנה כרטיסי נסיעה לדרום אפריקה כדי למלט את משפחתו מארץ ישראל. אשתו סירבה לעזוב את הארץ והמשפחה נשארה בארץ.
משפט אמה ברגר
אז שידלה המועצה את בנה של אמה ברגר שהיו זכויות חכירה בנכס. דורה שוורץ הגישה תביעה נגד המועצה בבית משפט השלום בחיפה שפסק לטובתה וקבע כי המועצה לא פעלה בתום לב.
כשנכשלה המועצה בניסיונה לסכל את המכירה בדרך זו, ניסתה דרך אחרת: היא החלה בהליכים להפקעת הקרקע והגישה לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה תוכנית לשינוי תוכנית המתאר שכללה הפקעה נרחבת של עשרות דונמים של קרקע בסביבת הפנסיון, בהם גם שמונת הדונמים עליהם שכן הפנסיון.
ב-25 באפריל 1972 החלה הוועדה לדון בתוכנית. ד"ר גוטשלק שייצג בפני הוועדה את אמה ברגר אמר בדיון: ד"ר גוטשלק הוסיף כי השאלה האם זה ראוי שגרמנים ירכשו קרקעות בישראל איננה צריכה להשפיע על הדיון מאחר שמדינת ישראל היא מדינת משפט וצדק ואין המטרה מקדשת את האמצעים. הוא טען כי מטרתה של המועצה המקומית היא שקופה וכי המדובר איננו שטח הדרוש למועצה למטרות ציבוריות, אלא להפקעת השטח מידי הבעלים החוקיים. הוועדה לא קיבלה את טיעוניו של ד"ר גוטשלק והחליטה לאשר את התוכנית.
בעקבות החלטת הוועדה הגיש ד"ר גוטשלק בשמה של אמה ברגר עתירה לבג"ץ. בית המשפט העליון שדן בעתירה החליט ביום 19 בספטמבר 1973 לקבל את העתירה. בפסק הדין אמר השופט צבי ברנזון:
ספרו
בשנת 1957 יצא לאור ספר פרי עטו של ד"ר רודולף גוטשלק (בשם העט ראובן בן דור) ששמו "הרי מואב סיפורים זכרונות 1957". הספר כולל סיפורים המבוססים על אירועים ואנשים אמיתיים בארץ ישראל בין השנים 1936 ל-1948, כאשר כל השמות בספר הם דמיוניים.
קבוצות אנטיביוטיקה
אנטיביוטיקה היא קבוצת תרכובות אורגניות הגורמות למותם או להפסקת התרבותם של חיידקים. את קבוצות האנטיביוטיקה מקובל לחלק לרוב ביוכימית: לכל התרופות המשתייכות לקבוצה מסוימת הרכב כימי וכן דרך פעולה דומים.
קבוצת הפניצילין
התרופות הנמנות עם קבוצת הפניצילינים נקשרות לחלבונים המכונים penicillin binding proteins (בראשי תיבות- PBP). חלבונים אלו נמצאים בקרום הפנימי של תא החיידק, ותפקידם לייצר את דופן התא. הפניצילינים מעכבים את ייצור דופן תא החיידק אשר מורכב משכבת פפטידוגליקן העוטפת את הקרום הפנימי של תא החיידק. לפעולת החלשת דופן תא החיידק מצטרפת פעולת אנזימי החיידק הקרויים autolysins אשר מזרזת את פירוק הדופן הקיימת של תא החיידק. שתי הפעולות המשולבות הללו גורמות להיחלשות דופן תא החיידק, כתוצאה מכך נכנסים מים לתוך תא החיידק והחיידק מת. מכאן שתרופות אלו הן "בקטריוליטיות" - הורגות את החיידק, גורמות לפירוקו ולא רק מונעות ממנו להתחלק.
קבוצת הצפלוספורין
תרופות אנטיביוטיות מקבוצת ה-Cephalosporins הן תרופות, אשר בדומה לקבוצת הפניצילין, מכילות טבעת בטא לקטם. אלו הן תרופות עמידות יותר כנגד האנזים בטא לקטמאז מאשר קבוצות הפניצילין, והן מסוגלות להשמיד זני חיידקים רבים יותר. מקובל לסווג תרופות אלו על פי דורות. הדורות שונים זה מזה ביציבות בפני בטא לקטמאז, ובסוג החיידקים עליהם הן פועלות. כך למשל, ככל שמתקדמים בשלושת הדורות הראשונים, כך היעילות כנגד חיידקים גראם חיוביים מוחלפת ביעילות כנגד גראם שליליים. כיום נמצא בפיתוח דור חמישי אשר צפוי להיות עמיד הן כנגד חיידקים גראם שליליים והן חיידקים גראם חיוביים (ceftobiprole - לטיפול כנגד MRSA).
מנגנוני עמידות לצפלוספורין - תרופות אלו כוללות כאמור טבעת בטא לקטאם, אשר עלולה להינזק על ידי האנזים בטא-לקטמאז (הקרוי כאן צפלוספורינאז) - ישנם חיידקים המייצרים אנזים זה והם עמידים בפני תרופות אלו. בנוסף לשני מנגנוני העמידות הקיימים בפניצילין (שינוי באתר הקישור או ייצור בתא לקטמאז), קיימים שני מנגנוני עמידות נוספים המאפיינים משפחה זו. האחד, ESBL - בטא לקטמאז המסוגל לפרק את כל התרופות מקבוצת הצפלוספורין, והשני - מנגנון עמידות כרומוזומלי הנקרא amp-C - מכיל כמות רבה של גנים שהחיידק רכש במהלך ההיסטוריה, ולכן הסיכוי שחיידק ירכוש מנגנון זה במהלך הטיפול ויהפוך לעמיד הוא אפסי.
קבוצת קרבפנם
תרופות אלו הן הקבוצה השלישית של תרופות המכילות טבעת בטא לקטאם. לתרופות אלו יש פעילות טובה כנגד כמעט כל סוגי החיידקים, לרבות אלו המפתחים עמידות בפני תרופות אנטיביוטיות אחרות. בשל השימוש הגובר בקבוצה זו, עם הזמן מופיעה עמידות גם כנגדה. תרופות אלו ניתנות דרך הווריד בלבד, ומאחר והן רחבות טווח הן משמשות לטיפול בפרפורציה (ניקוב) במערכת העיכול, אשר גורמת לזיהום על ידי מספר חיידקים (כולל חיידקים אנאירוביים, אשר גם הם מכוסים על ידי התרופה).
מנגנוני עמידות לקרבפנם: קיים זן של קלבסיאלה אשר עמיד כנגד התרופות הללו: CRE- carbapenem resistant enterobacteria.
קבוצת מונובקטם
תרופות מונובקטם נמנות עם הקבוצה הרביעית של תרופות המכילות טבעת בטא לקטאם. באופן עקרוני הן פחות בשימוש, אולם ניתן לתת אותן לחולים המפתחים תגובה אנפילקטית לפניצילין. התרופה aztreonam פעילה נגד חיידקים גראם שליליים והיא עמידה כנגד רוב החיידקים המייצרים את האנזים בטא לקטמאז. תופעות הלוואי הן פגיעה קלה בתפקודי הכבד.
קבוצת גליקופפטידים (ואנקומיצין)
התרופה ואנקומיצין (Vancomycin) אינה מכילה טבעת בטא לקטם. מנגנון הפעולה של אנטיביוטיקה זו הוא עיכוב הסינתזה של דופן החיידק בתהליך הקרוי glycopeptide polymerization: התרופה היא גליקופפטיד, שמולקולת המטרה שלה אינה האנזים אשר יוצר קשרים פפטידיים בדופן החיידק, כי אם שרשרת הנקראת muramyl peptide (המהווה את יחידת הבסיס של דופן החיידק). התרופה לא מאפשרת ליצור קשרי הצלבה בין השרשראות של המורמיל פפטיד (נקשר לאזור שבו יש D-ala-D-ala ולא מאפשר המשך הצלבה ליצירת הדופן). תרופות מקבוצה זו יעילות נגד חיידקים גראם חיוביים (בקטריוצידיות - משמידות חיידקים), לרבות זנים העמידים כנגד פניצילין - MRSA.
מנגנוני עמידות לוואנקומיצין: בחיידקים עמידים לתרופה, הפפטידוגליקן הוא במבנה של D-ala-D-lactate, וכך התרופה לא מצליחה להיקשר ולהפריע ליצירת הדופן. חיידקים העמידים לוואנקומיצין נקראים VRE - Vancomycin resistant enterococci. מאחר שוואנקומיצין היא אחת התרופות הבודדות והיעילות נגד סוג החיידקים המסוכן והאלים מסוג סטפילוקוקוס מוזהב (סטפילוקוק אוראוס) הרי שיש להמעיט את השימוש בה כדי למנוע השראה של עמידות. יתרה מכך, כל זיהוי של חיידק עמיד לוואנקומיצין אצל מטופל מחייב בידוד מוחלט של המטופל כדי למנוע העברה של חיידקים עמידים ומסוכנים.
קבוצת הקינולונים
קינולון היא אנטיביוטיקה הפוגעת בתהליך שכפול ה-DNA של חיידקים וגורמת לתמותה מהירה שלהם. הקינולונים מעכבים אנזימים חיידקיים המכונים טופואיזומרז-4 או DNA-gyrase, המשתתפים בייצור חומצות גרעין חיידקיות, ומונעים מהם למלא את תפקידם. הקינולונים מאופיינים בספיגה טובה מאוד דרך הפה ומסוננים בשלפוחית השתן, ועל כן קבוצה זו משמשת בין היתר כתרופות לטיפול בדלקות הנגרמות בדרכי השתן.
קבוצת הטטרציקלינים
התרופות הנמנות עם משפחת הטטרציקלינים (נקראות כך היות שכוללות ארבע טבעות hydrocarbon) מונעות את ייצור החלבון בתא החיידק. אלו הן תרופות אשר מעכבות ומונעות את ריבוי החיידקים (ומכאן שאינן בקטריוצידיות אלא בקטריוסטטיות), והן בעלות פעילות רחבת טווח כנגד חיידקים (גראם שליליים וגראם חיוביים). באופן פרטני, תרופות אלו מונעות את היקשרותו של aminoacyl tRNA ל-mRNA ribosome complex. הן עושות זאת על ידי היקשרות ליחידה 30S (תת-היחידה הקטנה של הריבוזום), וספציפית ב-site A של הריבוזום. בדרך זו נמנע תהליך ייצור החלבון.
קבוצת האמינוגליקוזידים
קבוצת האמינוגליקוזידים, בדומה לקבוצת הטטרציקלינים, פועלת על ידי פגיעה בייצור חלבוני החיידק - Bacterial protein synthesis inhibitors- אמינוגליקוזידים נקשרים ליחידה 30S בריבוזום (בדומה לטטרציקלינים), וגורמים לבעיות בתהליך התרגום עצמו של החלבון (למשל, פגיעה ב-proofreading process, אשר גורמת לטעויות רבות וטרמינציה מוקדמת מדי של החלבון). במרבית המקרים פעילותם היא בקטריוסטטית בלבד, ואולם אם ריכוזם עולה הם הופכים להיות בקטריוצידיים (החלבון הפגום מביא למות החיידק). ההסבר לפעילותם הבקטריוצידית הוא שנמצא כי חלקים קטיוניים במולקולת התרופה גורמים לחורים בממברנה החיצונית של התא, ויוצרים דליפה של תוכן תוך-תאי החוצה, דבר המזרז את מות החיידק. אלו הן תרופות בעלות טווח פעולה צר, יעילותן היא בעיקר כנגד חיידקים מסוג גראם שליליים. תרופות אלו יעילות במיוחד כנגד חיידקים אירוביים (כגון פסאודומונס), וכנגד חיידקי המעיים. תרופות אלו חייבות לחדור מבעד לקרום התא בתהליך הדורש חמצן ואנרגיה, ועל כן חיידקים אנאירוביים עמידים כלפי תרופות אלו. חדירת תרופות אלו לתוך תא החיידק מתאפשרת ביתר קלות באמצעות תרופות החוסמות את ייצור דופן תא החיידק, ועל כן שילוב של תרופות אלו בשילוב עם תרופות הפוגעות בייצור דופן התא (כגון פניצילין וואנקומיצין) מגבירה את השפעתן (סינרגיסטית). קיים שילוב נפוץ יחסית של אמפיצילין וגנטמיצין (gentamicin - סוג של אמינוגליקוזיד) הניתן במקרים כגון אנדוקרדיטיס.[יש לציין כי ע"פ ברונר, אין לתת באותה תמיסה יחד עם תרופות המכילות בטא לקטאם מחשש לתגובה כימית].
גורמי עמידות לאמינוגליקוזידים - העמידות לתרופה מקודדת על ידי פלסמיד בתא החיידק, אשר מבצע מודיפיקציות על האנטיביוטיקה, כגון אצטילציות, פוספורילציות או אדנילציות, המונעות ממנה להיקשר לריבוזום.
תרופות אלו משמשות בעיקר לטיפול בזיהומים הנגרמים בדרכי השתן או במעי. הן יעילות כנגד חיידקים גראם שליליים כגון E. coli, פסאודומונס, קלבסיאלה.
קבוצת המקרולידים
קבוצת המקרולידים פועלת באמצעות מניעת ייצור חלבוני החיידק - Bacterial protein synthesis inhibitors, ואולם שלא בדומה לטטרציקלינים ולאמינוגליקוזידים, קבוצה זו נקשרת ליחידה 50S (ולא 30S) על גבי הריבוזום של החיידק, ומעכבת את סינתזת החלבון. תרופות אלו הן בעלות טווח פעילות רחב, ובעלות פעילות אנטיביוטית דומה לזו של הפניצילין. הן יעילות גם עבור חיידקים חסרי דופן, חיידקים אשר עמידים לפניצילין וחיידקים אשר אין להם כיסוי אנטיביוטי אחר. תרופות אלו יעילות גם כנגד חיידקים גראם חיוביים (למעט סטפילוקוקוס אוראוס).
התוויות טיפוליות
תרופות אלו ניתנות בין היתר במקרים הבאים:
סוגי התרופות השונים
תרופות ידועות ממשפחת המקרולידים הן אריתרומיצין, קלריתרומיצין (בעלת זמן מחצית חיים ארוך יותר מאריתרומיצין), ואזיתרומיצין (זמן מחצית חיים ארוך).
תופעות לוואי
תופעות הלוואי כוללות בחילות, הקאות וכאבי בטן, וכן פגיעה חולפת בכבד (יש לבחון את תפקודי הכבד).
קבוצת sulfonamides
הסולפונאמידים (נקראים גם "תרופות סולפה") הן התרופות האנטיביוטיות הראשונות טרם גילוי הפניצילין. תרופת הסולפה הראשונה נקראה prontosil והיא נוסתה לראשונה בשנת 1932. לאחר מכן נעשה שימוש נרחב בתרופות אלו במהלך מלחמת העולם השנייה. קבוצה זו של אנטיביוטיקות מעכבת את ייצור החומצה הפולית בחיידק. תרופות אלו הן בעלות מבנה הדומה למרכיב המכונה PABA או Para aminobenzoic acid, הדרוש לחיידקים כדי ליצור את החומצה הפולית אשר הכרחית לקיום החיידק. החיידק אינו יכול לקבל חומצה פולית מהמאכסן, אלא הוא חייב לייצר אותה מה-PABA. תרופות סולפונאמידיות כאמור מתחרות ב-PABA, באופן בו הן מעכבות בצורה תחרותית את האנזים dihydropteroate synthase, אשר הופך את PABA לשלב ביניים של החומצה הפולית (הקרוי dihydrofolinic acid). החשיבות של חומצה פולית היא בתרומתה ליצירת חומצות גרעין. בהיעדרה, תאים לא יוכלו להתחלק. לתרופות אלו יש פעילות טובה הן כנגד חיידקים גראם שליליים והן כנגד חיידקים גראם חיוביים, ובמינון המקובל מושגת פעילות בקטריוצידית ההורגת את החיידק.
מנגנוני עמידות לסולפונאמידים: המנגנון הידוע לפיתוח עמידות לסולפונאמידים הוא רכישת גן המקודד על גבי פלסמיד, אשר מייצר אנזים שאינו רגיש לתרופה (האנזים dihydropteroate synthase).
התוויות טיפוליות
כאמור, לתרופות הסולפונאמידים יש תגובה טובה כנגד חיידקים גראם חיוביים וגראם שליליים, ובמיוחד כנגד חיידקים מסוג e.coli, ולכן התרופה טובה לטיפול כנגד דלקות בדרכי השתן.
סוגי התרופות השונים
ניתן לחלק את תרופות הסולפה על פי זמן מחצית החיים. בין התרופות הקיימות, ניתן למנות:
תופעות לוואי
תופעות הלוואי בשימוש בסולפונאמידים כוללות בין היתר תגובה מסוג רגישות יתר (הכוללת תפרחת, חום, פוטוסנסטיביות), פגיעה בכליות (התרופה שוקעת בכליות וסביבה החומצית של השתן - crystalluria - נוצרים גבישים בשתן, ועל כן יש להקפיד על שתייה מרובה). כמו כן, התרופה יכולה להביא לירידה בספירת תאי הדם הלבנים, ולהרגשה כללית רעה הכוללת בחילות ושלשולים. אין לתת תרופה זו לנשים בהיריון ולילודים, היות שהתרופה נקשרת לחלבוני הדם, ודוחקת החוצה את הבילירובין. מאחר שמחסום דם־מוח אצל ילודים ועוברים איננו מפותח עדיין, הבילירובין עלול להגיע לתאי המוח ולפגוע בהם, ולגרום לשיתוק מוחין, חירשות, הפרעות בראייה וקשיי דיבור (נקרא גם "צהבת מוחית של הילוד" או kernicterus).
אוניל
אוניל או או'ניל הוא שם משפחה הנגזר משם שושלת או'ניל (נכתב: O'Neill, Ó Néill, O'Neil, O'Neal או Uí Néill) שחבריה נשאו במהלך ימי הביניים בתואר המלך העליון של אירלנד.
בוב גוצ'יונה
רוברט צ'ארלס ג'וזף אדוארד סבאטיני גוצ'יונה (באנגלית: Robert Charles Joseph Edward Sabatini Guccione; 17 בדצמבר 1930 – 20 באוקטובר 2010) היה צלם ומוציא לאור אמריקאי. מייסדו של המגזין "פנטהאוז" בשנת 1965. המגזין נוצר בכוונה להתחרות במגזין " פלייבוי" של יו הפנר, באמצעות תוכן הנוטה יותר לכיוון הפורנוגרפיה.
ב-1982 נאמד הונו ב-400 מיליון דולר והוא היה הבעלים של אחת האחוזות הכי גדולות במנהטן. גוצ'יונה ביצע כמה עסקאות לא מוצלחות ועם התפשטות הפורנוגרפיה באינטרנט הצלחתו דעכה ובשנת 2003 הכריז על פשיטת רגל והתפטר מתפקידו כיושב ראש.
ביוגרפיה
בנעוריו נישא גוצ'יונה לליליאן בייקר ולזוג נולדה בת, טונינה. גוצ'יונה עזב את אשתו ובתו ועבר לאירופה כדי לעסוק בציור. הוא פגש לבסוף אישה בריטית בשם מוריאל ועבר ללונדון שם הם התחתנו. לזוג היו ארבעה ילדים: רוברט ג'וניור, נינה, טוני וניקי.
על מנת לכלכל את משפחתו גוצ'יונה ניהל רשת של מכבסות אוטומטיות עד שהתקבל לעבודה כקריקטוריסט בשבועון האמריקאי "The London American".
קריירה
מגזין "פנטהאוז" החל להתפרסם בשנת 1965 באנגליה ובשנת 1969 הופץ גם באמריקה הצפונית. המגזין נועד להתחרות ב"פלייבוי", אך בזמן שפלייבוי התמקד בנושאים מסוימים המגזין של גוצ'יונה הציע תוכן וכתיבה חוקרת ומעמיקה שהתמקדה בטיוחים וסקנדליים ממשלתיים על ידי כתבים כדוגמת סימור הרש.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 חווה המגזין תקיפות מצידן של קבוצות פמיניסטיות. בנוסף נמתחה על גוצ'יונה ביקורת בכך שהוא לא מסקר ספורט בכלל בניגוד לשאר מגזיני הגברים ומתמקד בעולם האומנות. בתחילת ימי המגזין גוצ'יונה התקשה למצוא צלמים מקצועיים וצילם את התמונות במגזין בעצמו.
סגנון הצילום במגזין היה שונה ממגזיני גברים אחרים של תקופת השחרור המיני של שנות ה-70 של המאה ה-20 והיו חושפניים יותר והראשונים שהראו שיער ערווה נשי במגזין.
הזאבים האפורים
אידאולוגיה
ארגון הזאבים האפורים נחשב לארגון טרור בעל אופי פשיסטי, גזעני, אתנוצנטרי ולאומני. הארגון שותף לאידאולוגיה של מפלגת התנועה הלאומית, ותומך כמוה ברעיון הפאן-טורקיות (Türkçülük), לפיו כל העמים הטורקים משתפים מוצא אחד, ומטרתו להקים ישות מדינית טורקית אחת מהבלקן במערב ועד לסין במזרח. הארגון מחזיק בדעות גזעניות המכוונות כנגד לא טורקים, ובמיוחד כנגד כורדים, אלבנים, יוונים, יהודים וארמנים, ופועל על מנת למנוע הכרה בינלאומית ברצח העם שנעשה באחרונים בראשית המאה ה-20. השפעתו של הארגון חורגת מגבולות טורקיה ומשתרעת ברחבי טורקסטן (במיוחד באזרבייג'ן ובקרב האוכלוסייה הטורקית בצפון קפריסין) ובקרב קהילות מהגרים טורקים באירופה.
בוב גוצ'יונה
קריירה
במהלך השנים, פנטהאוז הציג מספר של תמונות עירום, שחלקן היו מאושרות לפרסום וחלקן לא אושרו, של סלבריטאיות שהצטלמו בתחילת הקריירה שלהן כדוגמת מדונה וונסה ויליאמס. במקרה של ויליאמס, לאחר פרסום התמונות היא התפטרה מתואר מיס אמריקה לשנת 1984. גיליון ספטמבר של שנת 1984 הכיל תמונות של ויליאמס לראשונה יחד עם תמונות של השחקנית טרייסי לורדס שמאוחר יותר התגלה כי הייתה בת 15 בלבד בזמן שהתמונות צולמו.
הזאבים האפורים
עד ההפיכה הצבאית ב-1980
באמצע שנות השבעים של המאה ה-20 התערערה היציבות הפוליטית והחברתית בטורקיה והמדינה גלשה לעימותים אלימים בין הימין והשמאל. מספר הקורבנות באירועים אלה עמד על למעלה מ-5,000 איש, מספר שמשמעותו כ-10 מקרי רצח בכל יום בממוצע. הגורם הימני הקיצוני העיקרי ובעל המשקל הרב ביותר בעימותים אלה היה ארגון הזאבים האפורים. לפי החשדות פעל הארגון אגב קשר או תיאום כלשהו עם "המדינה העמוקה" ועם "גרילת הנגד" (Kontrgerilla) קנן אוורן, ראש המטות המשולבים של טורקיה, מחולל ההפיכה הצבאית השלישית במדינה ב-1980, ונשיא טורקיה החל מ-1982 ועד 1989.
בוב גוצ'יונה
קריירה
בתחילת שנות השבעים גוצ'יונה השקיע בסביבות 45 מיליון דולר בשיפוץ מלון יוקרה ברייקה שביוגוסלביה. והשקיע בנוסף עוד חצי מיליון דולר על פרסום המלון. המלון נפתח לראשונה בשנת 1972 ובין אורחיו נמנה נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין. המלון פשט רגל שנה לאחר מכן.
הזאבים האפורים
עד ההפיכה הצבאית ב-1980
המדינה העמוקה הוא הכינוי המקובל בטורקיה ל"גורמים" ול"כוחות" בקרב מוסדות השלטון, הצבא, הארגונים החשאיים, ואפילו הפשע המאורגן, המתפקדים כ"מדינה בתוך מדינה", ומשיגים את מטרותיהם בדרך של יישום דוקטרינת אסטרטגיית המתח (מאיטלקית Strategia Della Tensione). במסגרת זו משפיעה המדינה העמוקה על דעת הקהל ומנווטת אותה אגב פחד, תעמולה, הטעיה, לוחמה פסיכולוגית, הפעלת סוכנים כפולים ומעשי טרור במסווה (דגל כוזב). ראיה חותכת לקשר בין המדינה העמוקה לבין הארגון נמצאה על ידי ועדת החקירה הפרלמנטרית שהוקמה בעקבות שערוריית סוסורלוק. שערורייה זו התעוררה בעקבות תאונת דרכים שארעה ב-1996 ושבה מצאו את מותם אבדולה צ'טלה, מנהיג הארגון, בכיר במשטרת איסטנבול, אשת הפשע המאורגן, וכן נפצע חבר פרלמנט מכהן. כל הארבעה נסעו ברכב אחד.
בוב גוצ'יונה
קריירה
בשנת 1976 גוצ'יונה השתמש ב-17.5 מיליון דולר מהונו הפרטי כדי לממן את הפקת הסרט "קליגולה" בכיכובם של מלקולם מקדואל, הלן מירן, ג'ון גילגוד ופיטר או'טול. הסרט, שיצא ב-1979, הופק באיטליה ובוים על ידי טינטו בראס.
הזאבים האפורים
עד ההפיכה הצבאית ב-1980
על רקע זה נקשר שמו של ארגון הזאבים האפורים למספר אירועים מרובי נפגעים במהלך שנות ה-70, ובהם:
לאחר ההפיכה הצבאית
בעת ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-12 בספטמבר 1980 הוערכה עוצמתם של הזאבים האפורים בכ-200,000 פעילים שהיו מאוגדים ב-1,700 בסיסים ובכמיליון תומכים. מחולל ההפיכה, קנן אוורן שהיה עתה לראש המדינה, הוציא את הארגון אל מחוץ לחוק לאחר ששוב לא היה מעוניין בהמשך יישומה של דוקטרינת המתח במדינה. בד בבד הוצאו אל מחוץ לחוק כל המפלגות הפוליטיות ומרבית הארגונים במדינה. כ-220 מאנשי הארגון כמו גם חלק מאנשי מפלגת התנועה הלאומית ומנהיג המפלגה אלפארסלן טירקש, הועמדו לדין במאי 1981 בהקשרם של כ-700 מקרי רצח, והואשמו בכוונה לפגוע במשטר החוקתי במדינה ובמטרה להקים בה דיקטטורה פשיסטית.
לאחר סיומו של המשטר הצבאי בטורקיה ועריכת בחירות כלליות במדינה ב-1983, עברו רבים מחברי הארגון ומחברי מפלגת התנועה הלאומית לשורות מפלגת המולדת החדשה שזכתה בבחירות. עם זאת מפלגת האם המקורית של הזאבים האפורים קמה מחדש באותה שנה בשם "מפלגת המשימה הלאומית" או "מפלגת המאבק הלאומי וב-1992 אף שבה אל שמה המקורי. במהלך שנות ה-80 נטל הארגון חלק פעיל במאבק הצבאי שהתחולל בין טורקיה ומפלגת הפועלים של כורדיסטן ) והואשם בגרימת מותם של אלפים. יש הסוברים שגם בעניין זה שירת הארגון אינטרסים של המדינה או של המדינה העמוקה ופעל אגב תיאום עימה, ובכלל זה גם במעשי טרור במסווה של אנשי מפלגת הפועלים של כורדיסטן (מבצעי דגל כוזב).
בוב גוצ'יונה
קריירה
ב-1982 ג'וציונה נכנס לרשימת 400 העשירים השנתית של מגזין "פורבס" והונו נאמד ב-400 מיליון דולר.
פרסים והוקרות
התוכן שבמגזין זכה להכרה בכמה מוסדות אקדמיים ובשנת 1975 גוצ'יונה זכה להוקרה על ידי אוניברסיטת ברנדייס על התמקדותו בתכנים אקטואליים של אותה תקופה כגון מלחמת וייטנאם.
באפריל 1978 זכה גוצ'יונה לתואר "המוציא לאור של השנה" על ידי אגודת המפיצים העצמאיים של החוף האטלנטי.
ב-2013 הבמאי בארי אבריץ' ביים סרט שעסק בחייו של גוצ'יונה ונקרא "Filthy Gorgeous: The Bob Guccione Story". הסרט הופק על ידי ג'רמי פרומר וריק שוורץ. הסרט הוקרן לראשונה ב-9 בספטמבר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
התפטרותו
מספר עסקאות ענק שנכשלו גרמו להפסדים של מיליוני דולרים מכספו של גוצ'יונה. בניסיון להעלות את המכירות גוצ'יונה ניסה לגרום למוניקה לווינסקי שהייתה בכותרות באותה תקופה לדגמן עבור המגזין, אך ללא הצלחה. המגזין גם החל לפרסם תוכן מיני בוטה יותר. בנוסף, גדילת האינטרנט בסוף שנות ה-90 והגישה לפורנוגרפיה בחינם גרמה לירידה בתפוצת המגזין ובהכנסותיו.
ב-2003 חברת ההוצאה לאור של המגזין הכריזה על פשיטת רגל וגוצ'יונה התפטר מתפקידו כיושב ראש ומנכ"ל חברת "Penthouse International, Inc". המגזין ממשיך להתפרסם גם כיום.
עבודות נוספות
גוצ'יונה הקים מגזינים נוספים כגון "Omni", "Longevity" ו-"Viva". גוצ'יונה העסיק את אנה וינטור בעבודתה הראשונה בתור עורכת אופנה במגזין שלו, "Viva". גוצ'יונה היה בין המשקיעים בסרטים " צ'יינה טאון" ו"ויומו של הארבה".
מאוחר יותר הקים גוצ'יונה את "Penthouse Forum" שהיה מגזין עם יותר כתבות תוכן וטורים אישים מאשר תמונות ארוטיות. בין 1994 ל-1998 פורסם מגזין "Penthouse Comix" שהכיל רצועות קומיקס ארוטיות. המגזין פורסם במשך 32 גיליונות עד שבוטל לבסוף אך המשיך להתפרסם בגרסות אחרות. המגזין פורסם באנגליה, צרפת, איטליה, גרמניה, יוון, ניו זילנד, אוסטרליה, דרום אפריקה, מקסיקו והגרסה הספרדית הגיעה למאה גליונות ב-2010.
מותו
בשנת 2004 עבר גוצ'יונה ניתוח לטיפול בסרטן בגרונו ומאוחר יותר אובחן כחולה סרטן ריאה סופני ומת ב-20 באוקטובר 2010, חודשיים לפני יום הולדתו ה-80. גוצ'יונה נפטר בבית חולים בעיר פלאנו שבטקסס.
איירון מונגר
איירון מונגר (באנגלית: Iron Monger, בתרגום חופשי לעברית: סוחר הברזל) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Iron Man #163 מאוקטובר 1982, ונוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר לוק מקדונל.
איירון מונגר הוא האלטר אגו של אובדיה סטיין, עובד לשעבר בחברת "תעשיות סטארק", שבנה לעצמו חליפת שריון בנוסח איירון מן. את דמותו של אובדיה סטיין בסרט הלייב אקשן "איירון מן" גילם השחקן ג'ף ברידג'ס.
גלקטוס
גלקטוס (באנגלית: Galactus) הוא נבל-על, דמות בדיונית של ישות קוסמית המופיעה בחוברות הקומיקס ארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #48 ממרץ 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הדמות מתוארת כדמוית אל, הניזונה מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים. כדמות שהוצגה בתור הכסף של הקומיקס, היא המשיכה להופיע במשך ארבעה עשורים של המשכיות יקום מארוול.
דמותו של גלקטוס עובדה למגוון מדיות בנוסף לקומיקס, ביניהן סדרות אנימציה, משחקי מחשב והופעה אבסטרקטית ב"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף". היא מדורגת במקום החמישי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN, ובמקום ה-18 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין ויזארד.
ביוגרפיה בדיונית
במקור, גלקטוס היה חוקר בשם גאלאן מכוכב הלכת טאא, שהתקיים ביקום מחזורי שלפני המפץ. כאשר אסון הרג בהדרגתיות את כל החיים ביקום שלו, הוא ושורדים אחרים עזבו את הכוכב בספינת חלל ונלכדו בקריעה הגדולה. אולם, גאלאן לא מת והוא משנה את צורתו על ידי התמזגות עם הישות התבונתית של היקום. הוא נישא בחלל כמו עובר ברחם למשך מיליארדי שנים ביקום שנוצר לאחר המפץ הגדול, ומגיח כגלקטוס. צופה חוזה בלידתו של גלקטוס, אך למרות שהוא מזהה את טבעו ההרסני, הוא בוחר שלא להרוג אותו. כשהוא מתעורר, גלקטוס כה רעב עד שהוא ניזון מכוכב לכת קרוב בשם ארכיאופיה. כוכב זה הוא הראשון מבין רבים, שכן הוא חייב ליזון מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים. מתוך הוקרה לעולם ביתו המת ולכוכב הלכת הראשון שנפל טרף לרעבונו, גלקטוס יוצר "עולם בית" חדש לו הוא קורא בשם טאא השני.
גלקטוס נעשה מעורב במלחמת אזרחים שפרצה בין האלים הישנים, שנוצרו בזמן התפתחותו הראשונית של היקום המוכר ונודעו כשומרי האיזון הקוסמי. לאחר שסיעה אחת של האלים ניסתה לעצב את היקום בדמותה, גלקטוס הורג את העומד בראשה וכולא שניים מתוכם. בהמשך, הוא יוצר ישות בצלמו, לה הוא קורא טיראנט. טיראנט מורד באדונו, ולאחר קרב קצר דרכיהם נפרדות. גלקטוס מחליט להעצים את כוחם של אחרים, שישמשו בתור מבשריו וימצאו לו כוכבי לכת אותם יכלה. הוא אינו מרוצה ממבשרו הראשון, "הנופל", ומגייס את נורין ראד בתור הגולש הכסוף.
לאחר שעשה את דרכו לכדור הארץ, גלקטוס מובס על ידי ארבעת המופלאים, צופה בשם יואטו והגולש הכסוף המרדן. גלקטוס עוזב את כדור הארץ ונשבע שלא ינסה לכלות אותו שוב. אולם, הוא מוריד בדרגה את הגולש הכסוף משום שבגד בו. מאוחר יותר, הוא חוזר בשביל מבשרו לשעבר, אך הגולש הכסוף אינו מביע חרטה ובוחר להישאר על כדור הארץ. תור רואה לראשונה את גלקטוס כאשר זה האחרון מתעמת עם אגו, הכוכב החי, ומגלה את מקורו. ניסיון נוסף של גלקטוס להחזיר לשורותיו את הגולש הכסוף עולה בתוהו, ומיסטר פנטסטיק מתכנת את ספינתו של גלקטוס לקחת אותו לאזור השלילי בו לכאורה מתקיימים כל אותם עולמות שהוא כילה.
גלקטוס נכנס לעימות עם הוד התפתחותו כאשר הוא מנסה לכלות את כדור הארץ החלופי. בהמשך, גלקטוס מנסה להיפטר מהרעב התמידי שלו בכך שהוא ניזון מהאנרגיה של יהלומי האינסוף, אך מערימים עליו והוא משחרר את "הרעב", יצור שניזון מיקומים שלמים. בעזרתו של תאנוס, היצור נלכד. כאשר גזע חייזרי מפתח טכנולוגיה שהופכת כוכבי לכת לבלתי נראים לגלקטוס, הוא מעצים את כוחו של הלפיד האנושי (שהחליף כוחות עם האישה הבלתי-נראית) כמבשר ללא רצונו כדי לאתר את אותם עולמות. ארבעת המופלאים וקוואזר מצליחים לשחרר את הלפיד האנושי מעולו של גלקטוס על ידי הפיכתו של גלקטוס חזרה לגאלאן. מאוחר יותר, גלקטוס משחק תפקיד מרכזי באירועי "השמדה", בהם הנבל אניהילוס מתכנן לכלות את כל החיים התבונתיים ביקום, ומנסה להשתמש בגלקטוס כנשק.
מבין העולמות אשר נופלים לטרפו של גלקטוס נמנים עולם ביתם של הסקרול משני הצורה והאנטגוניסטים של אירועי "פלישה סודית"; עולם ביתו של בטא ריי ביל, בן בריתו של תור; וכוכב הלכת סאקאר, אליו הגיע הענק הירוק באירועי "כוכב הענק הירוק" ואשר בו נולד בנו סקאאר.
חוף השנהב במשחקים האולימפיים
חוף השנהב משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא נעדרה מהן רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. ארבע שנים קודם לכן, הייתה חוף השנהב אחת משתי המדינות האפריקאיות היחידות, לצדה של סנגל, שלא החרימו את אולימפיאדת מונטריאול (1976). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
ההישג המשמעותי הראשון של חוף השנהב במשחקים היה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). גאוסו קונה העפיל לשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר, וסיים במקום העשירי, כשהוא מחמיץ במאית השנייה את ההעפלה לשלב הגמר. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היה גבריאל טאקו לספורטאי הראשון מחוף השנהב שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר. באולימפיאדת סידני (2000) סיימה לואיז אייטוצ'ה במקום התשיעי בשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר. היא סיימה במקום החמישי במקצה שלה, 5 מאיות השנייה אחרי המקום הרביעי שהיה מקנה כרטיס לגמר. גם נבחרת השליחים ב-100X4 מטרים העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום העשירי.
נבחרת הכדורגל השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג (2008). היא העפילה לשלב רבע הגמר, בו הודחה בידי נבחרת ניגריה. באולימפיאדת לונדון (2012) בלטה האתלטית מוריאל אהורה, שסיימה במקום השישי בריצת 200 מטר ובמקום השביעי בריצת 100 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו לראשונה שני לוחמי טאקוונדו במדליות אולימפיות, שהיו הראשונות של חוף השנהב מזה 32 שנה. צ'יק סלאח סיסה זכה במדליית הזהב הראשונה בהיסטוריה של המדינה, ורות גבאגבי זכתה במדליית ארד. בנוסף, לראשונה מזה 32 שנה הצליחו אתלטים מחוף השנהב להעפיל לשלבי גמר בתחרויות בהם השתתפו. מארי-ז'וזה טה לו סיימה במקום הרביעי הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר. בריצת 100 מטר קבעה את אותה תוצאה שקבעה הזוכה במדליית הארד, שלי-אן פרייזר-פרייס (10.86 שניות), וההכרעה ביניהן נקבעה בפוטו פיניש. בריצת 200 מטר הייתה התוצאה שהשיגה רחוקה רק ב-6 מאיות השנייה ממדליית הארד. אתלט נוסף, בן יוסף מאיטה, העפיל אף הוא לשלב הגמר בריצת 100 מטר, וסיים במקום השישי.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
כוח (סוציולוגיה)
כוח מבחינה סוציולוגית הוא היכולת לגרום או לכפות על יחידים וקבוצות לפעול בדרך מסוימת או להימנע מפעולה בדרך אחרת, בדרך כלל על ידי נקיטת סנקציות שונות או על ידי איום בהן. כוח יכול להתבטא ככוח פיזי או להבדיל ככוח פוליטי, המתבטא באיום בסנקציות כלכליות, חברתיות וכדומה. כוח הוא גורם מסביר חשוב מאוד בכל תאוריה סוציולוגית, ובעזרתו ניתן להסביר כיצד נורמות וערכים מוצאים את ביטוים בהתנהגות, לדוגמה.
חוף השנהב במשחקים האולימפיים
לפי ענף
בענפי הקיץ:
כוח (סוציולוגיה)
הפעלה של כוח
המושג הקלאסי של כוח, כפי שמנסח אותו מקס ובר, רואה את הכוח כתכונה של שחקן חברתי – של יחיד, של קבוצה או של מוסד. אותו שחקן משתמש בכוח נגד שחקנים חברתיים אחרים על מנת לגרום לקידום האינטרסים שלו אל מול אינטרסים מתנגשים של שחקנים חברתיים אחרים.
דוגמה לכוח כזה היא תקרת הזכוכית – מצב שבו קבוצה מגדרית אחת, גברים, מפעילה שיטות שונות על מנת למנוע מקבוצה מגדרית אחרת לתפוס תפקידים, ובכך שומרת תפקידים אלה לבני הקבוצה.
כוח במובן זה, הוא כוח חברתי שחייב להתקיים בתוך מערכת של יחסי גומלין בין לפחות שני צדדים. שחקן חברתי כשלעצמו, אינו יכול להפעיל או לכפות כוח, יש צורך לציין את הצד הכופה והנכפה בתוך המערכת החברתית בה מופעל הכוח. למרות שמדובר במשוואה עם שני משתנים, אין הם שווים בכוחם. אך בעוד צד אחד מצליח להשיג שליטה על הדברים אליהם הוא שואף, גם הצד שאינו שולט, מסוגל להשיג שליטה על אמצעים אחרים להם הוא זקוק. למשל, למנהל יש כוח יחסי על עובדיו, הוא השולט במשכורת, בתנאי העבודה, ויש לו היכולת לשכור או לפטר את העובד. העובדים מצידם, יכולים לשנות את השליטה לטובתם במידה מסוימת, כיוון שהם יכולים להחליט לעזוב, לעבוד בחריצות יותר או פחות, או להתאגד בתוך איגוד עובדים שיגן על זכויותיהם וכולי. למרות שאין מדובר בצדדים השווים בכוחם, אף צד אינו "חלש" עד כדי דיכוי רצונותיו לחלוטין. גם בתאוריה הסטרוקטורליסטית כוח מופיע כתהליך, יחסים חברתיים מתמשכים.
מרקסיזם
במסורת המרקסיסטית, אנטוניו גראמשי שכלל את התפקיד של הגמוניה תרבותית באידאולוגיה. ההגמוניה לשיטתו, היא חיזוק של כוח הקפיטליזם ומדינת הלאום. גרמאשי ראה את הכוח כמופעל באופן ישיר וגלוי, כוח של בורגנות אשר שומרת על הפרולטריון במקומו.
מישל פוקו
בתאוריה הפוסט מודרנית נהוג שימוש אחר במושג הכוח, שימוש המושפע רבות מכתביו של מישל פוקו ומשתמש במושג ההגמוניה כפי שטבע אותו אנטוניו גראמשי, אשר החזיק במושג כוח קלאסי.
לפי גישה זו, לכוח מספר מאפיינים השונים מהמאפיינים שמנה ובר:
דוגמה לשימוש בכוח באופן כזה היא הגדרת נשים כרגשניות ויצריות, ולכן כמי שאינן מתאימות לשוק העבודה. יצירת הגדרה כזו מחייבת שימוש בכוח (שכן יש הגדרות אפשריות אחרות), היא פעולה אקטיבית (יצירת הגדרה) והיא אינה בהכרח פעולה של קבוצה חברתית אחת – פעמים רבות גם נשים יתרמו לדימוי הרגשני של נשים, ובכך יתרמו ליצירת הדימוי. עוד דוגמה היא שימוש של נשים נגד נשים אחרות ב"סלוט שיימינג" על מנת לתייג נשים משוחררות מינית באופן שלילי, בשימוש במינוח גס ופוגעני, כדי למנוע תחרות על משאב המין.
תרומה עיקרית נוספת של פוקו לדיון על כוח, נעשתה על ידו בתאוריה של שיח. פוקו קישר בין ידע, כוח ושיח, וטען כי שיח פירושו משטר של ידע המגדיר את מה שמותר לומר, וגם את מה שאסור. השיח מפעיל על הסובייקט כוח, מתוקף יכולתו לכפות על הסובייקט אמת שעליו להכיר בה.
פמיניזם
המחקר הפמיניסטי על פטריארכליות, עוסק רבות בנושאים של כוח. אחת האמרות הידועות על אונס היא, כי "אונס הוא אודות כוח, לא סקס" (Rape is about power, not sex).
ישנם פמיניסטים המבחינים בין "כוח על" (השפעה כוחנית על אנשים אחרים) לבין "כוח ל-" (הכוח לבצע).
עוצמה ופוליטיקה בארגונים
פוליטיקה ארגונית היא מכלול הפעילויות המבוצעות בארגון או על ידי ארגון על מנת להשיג עוצמה, ולאחר השגת העוצמה, שימוש בה ובמשאבים אחרים על מנת להשיג תוצאות רצויות במצבי אי הסכמה או חוסר ודאות. ככלל, ככל שיש לארגון פחות משאבים, מטרות מנוגדות ומספר רב של בעלי עוצמה יש בו יותר פוליטיקה. פוליטיקה קיימת בכל ארגון ברמה כלשהי.
סטטוס קוו
סטטוס קוו (מלטינית: Status quo, המצב הקיים) הוא מונח שנגזר מהביטוי הדיפלומטי "סטטוס קוו אנטה בלום" (status quo ante bellum) שפירושו בלטינית "המצב שהיה לפני המלחמה". בשפת הדיבור המונח מציין את המצב כפי שהוא. בדיונים פוליטיים לעיתים מניחים שיש יתרון בשמירה על המצב הקיים, יתרון פנימי שאינו נגזר מאופיו של המצב הקיים, אלא מהסכנות הגלומות בשינויים באשר הם. במונח 'שמירה על הסטטוס קוו' משתמשים לצורך תיאור התנגדות לשינויים קיצוניים במצב החברתי או המדיני. דוגמאות לשימוש במונח סטטוס קוו ניתן למצוא במאבקים החברתיים המתמשכים במדינת ישראל בין חילוניים לדתיים או במעמדה של טאיוון אל מול התביעה הסינית לריבונות על האי.
שימוש פוליטי במונח
תנועות חברתיות הן דוגמה לפעמים בהן הסטטוס קוו עלול להתערער. במקרים כאלה, הסטטוס קוו מתייחס למצב הקיים סביב נושא מסוים או לאקלים התרבותי/חברתי בחברה או באומה מסוימים. הסטטוס קוו נתפס לעיתים כשלילי, בעיקר על ידי תנועות חברתיות, השואפות לשינוי. האנשים אשר דוגלים בשימור הסטטוס קוו נתפסים לעיתים כמתנגדים לקידמה.
פוליטיקאים מתייחסים לפעמים לסטטוס קוו. לעיתים קרובות ישנה מדיניות של עמימות מכוונת שרק מזכירה את הסטטוס קוו מאשר הופכת אותו למצב הרשמי. קלארק קר צוטט כאומר: "הסטטוס 'קוו הוא הפתרון היחיד שלא ניתן להטיל עליו וטו", כלומר לא ניתן להחליט כנגד הסטטוס קוו, אלא צריך להפעיל לטובת השינוי.
קרל מרקס ראה בדת מאורגנת כאמצעי לבעלי ההון לשמור על מעמד הפועלים מרוצה מסטטוס קוו לא שוויוני, וחינוך נראה בעיני אחרים כאמצעי לשמירת הסטטוס קוו בחברה.
האיחוד הכלכלי האירואסייתי
האיחוד הכלכלי האירואסייתי (ברוסית: Евразийский экономический союз) הוא ארגון כלכלי בינלאומי שמיועד לייצר גבולות מכס משותפים בין המדינות החברות בו, ולעודד שיתופי פעולה כלכליים בין המדינות החברות. הארגון הוקם לראשונה בשנת 2001 בשם הקהילה הכלכלית האירואסייתית (רוסית: ЕврАзЭС, Евразийское экономическое сообщество) ובשנת 2014 פורק והוקם מחדש בשמו הנוכחי.
היסטוריה
ב-10 באוקטובר 2000 חבר המדינות העצמאיות הגיעו להסכם הקמת הקהילה הכלכלית האירואסייתית שמטרתו לייצר שוק חופשי משותף ולהתמודד עם אתגרי הגלובליזציה ולייעל את שיתוף הפעולה בין המדינות.
ב-2004 רוסיה הצטרפה לקהילה הכלכלית המרכז אסייתית על מנת לחזק את נוכחותה במרכז אסיה. עד מהרה מוסקבה הציעה לפרק את הקהילה הכלכלית של מרכז אסיה ולאחדה אל תוך ארגון הקהילה הכלכלית האירואסייתית. בשנת 2005 אוזבקיסטן הביעה התעניינות ושאר המדינות הצטרפו לתמיכה בהצעה. ב-25 בינואר 2006 שני הארגונים הללו התמזגו רשמית.
ב-16 באוקטובר 2008 אוזבקיסטן פרשה מהארגון.
ב-1 ביולי 2010 הוקם איחוד המכס בין רוסיה, בלארוס וקזחסטן. המדינות אישרו הקמת מרחב כלכלי משותף בינואר 2012.
במאי 2014 בפגישת חברי המועצה העליונה של הקהילה הכלכלית האירואסייתית, שנערכה באסטנה, נשיאי רוסיה קזחסטן ובלארוס חתמו על חוזה הקמת האיחוד הכלכלי האירואסייתי.
נשיאות האיחוד
מדי שנה מתחלפת נשיאות האיחוד ונבחרת מדינה חדשה. בשנת 2015 נבחרה בלארוס.
עבדוליי ואד
עבדולֶיי וָאד (Abdoulaye Wade; נולד ב-29 במאי 1926) הוא פוליטיקאי סנגלי שכיהן כנשיא סנגל השלישי. ואד נבחר לשלטון לאחר שנים ארוכות שבהן עמד בראש האופוזיציה.
ואד נולד במחוז קאבאמר שבסנגל. למד בבית הספר לאמנויות קונדורסה שבפריז, ובעל שני תוארי דוקטורט: במשפטים וכלכלה. בנוסף היה דיקן הפקולטה למשפטים וכלכלה באוניברסיטת דקר.
קריירה פוליטית
ואד רץ לראשונה לנשיאות סנגל בפברואר 1978, כשהוא עומד בראש המפלגה הדמוקרטית של סנגל. הוא קיבל 17.38% מקולות הבוחרים והפסיד לנשיא המכהן לאופולד סנגור, שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית ושלט במדינה ללא מצרים מאז היווסדה. ואד התמודד בבחירות גם בשנים 1983, 1988 ו- 1993, ובשלושתן סיים במקום השני. במהלך השנים הללו נעשו ניסיונות מצד מפלגת השלטון לצמצם את כוחו הפוליטי של ואד, ובשל כך נעצר ואד מספר פעמים, ואף עבר להתגורר במשך שנתיים בפריז (1988-1990).
בסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות בשנת 2000 הוביל יורשו של סנגור, הנשיא המכהן עבדו דיוף, שקיבל 31% מקולות הבוחרים, אולם כיוון שלא השיג את הרוב הדרוש לבחירה בסיבוב יחיד התקיים סיבוב שני, ובו העבירו מרבית תומכיהם של מועמדי האופוזיציה את תמיכתם לוואד, והוא ניצח ברוב של 58.49%. לראשונה איבדה המפלגה הסוציאליסטית את שלטונה במדינה, ואד התמנה לנשיא סנגל ב-1 באפריל 2000. ואד ניצח בבחירות לנשיאות בפברואר 2007, בסיבוב הראשון, עם 55.9% מקולות הבוחרים, בפער גדול מהמקום השני, ונכנס לקדנציה השנייה שלו כנשיא סנגל ב-3 באפריל 2007. הוא כיהן בתפקיד במשך 5 שנים נוספות, שכן בעת כהונתו כנשיא תוקן החוק ונקבע כי נשיא סנגל יוכל לכהן בתפקידו למשך 5 שנים ולשתי קדנציות בלבד.
לקראת כינוס ארגון הוועידה האסלאמית שנערך בחודש מרץ 2008 ביצע ואד מספר מהלכים פוליטיים חדים אשר יועדו לחזק את מעמד בנו, כרים ואד, כמועמד מוביל לאחר סיום כהונתו של האב. צעדים אלו, בנוסף למשבר כלכלי עקב עליית המחירים בכלל ועליית מחירי האורז בפרט ותהליך העיור המואץ, גרמו לאי שקט פוליטי. כמו כן, השמועות על פרישתו של ואד האב, לאחר הוועידה האסלאמית, קיצוץ קרוב למחצית משרי הפרלמנט וצעדים נגד רוכלי הרחוב השאירו את ואד מבודד בזירה הפוליטית ובקרב העם. מתנגדיו הפוליטיים של ואד הצליחו לחשוף את התנהגויות לא חוקיות לכאורה של בנו כרים ואד בכלי התקשורת - הבליטו את זימונו לחקירה בנוגע לכספים שיועדו לוועידה האסלאמית ובכך  קיעקעו את מינויו הרשמי לראש המועצה המחוקקת (תפקיד שהמכהן בו משמש גם כממלא מקום הנשיא). עקב כך, כרים התאמץ בהמשך להנמיך פרופיל ציבורי.
השמועות על פרישתו של ואד הוזמו, וואד ניסה למצב עצמו כמתווך בסכסוכים עולמיים (הסכם בין צ'אד לסודאן שהושג במהלך הוועידה בתיווכו, שינוי החוקה כדי לאפשר העמדה לדין על פשעים נגד האנושות). בשנת 2012 הובס בבחירות לנשיאות על ידי מאקי סאל.
דספינה (מיתולוגיה)
דספינה (ביוונית: Δεσποινα, משמע "גברת" או "מלכה") הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית, בתם של פוסידון, אל הים היווני ושל דמטר, אלת האדמה והתבואה היוונית. השם דספינה היווה גם כינוי נוסף של האלות אפרודיטה, פרספונה ודמטר.
שמה הוענק לדספינה, אחד מירחיו של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו נקרא על שם אל הים נפטון, המקבילה הרומית לפוסידון.
בג"ץ שושנה כץ-שמואלי נגד שר החינוך והתרבות
בג"ץ שושנה כץ-שמואלי נגד שר החינוך והתרבות עוסק בעתירה של מורה נגד משרד החינוך בנוגע לזכות לחופש הביטוי, לאחר שפיטרו אותה מעבודתה בטענה שהפיצה תעמולה פוליטית בבית ספרה. פסק דין זה עוסק בעיקר בחזונו של המורה בבית הספר הממלכתי והקריטריונים לתפקיד.
שושנה שמואלי כץ
שושנה כץ-שמואלי נולדה בשנת 1929 בברלין. בילדותה עלתה עם משפחתה ארצה והתחנכה בקיבוץ גניגר ובתל אביב. היא למדה הוראה בסמינר הקיבוצים והייתה פעילה בחטיבה הצעירה של מפ"ם (מפלגת פועלים מאוחדת). ב־1953 לימדה בבית הספר "רמז" שבתל אביב. בתקופה זאת חוקק חוק החינוך הממלכתי שלפיו בוטלו הזרמים בחינוך וגובשה תוכנית חינוך והוראה אחידה.
תיאור המקרה
שושנה כץ- שמואלי עבדה בתור מורה בבית הספר הממלכתי ע"ש דוד רמז שבקרית שלום. עלו תלונות כי המורה עוסקת בהפצת תעמולה קומוניסטית בקרב תלמידיה. מנהל בית הספר שוחח עם שמואלי על התלונות ועל דעותיה הפוליטיות. לאחר-מכן בתאריך 27/3/55 הגיש ועד ההורים תלונה ובה דרש לפטר את גברת כץ-שמואלי. בסעיף 7 לתלונה טען ועד ההורים כי המורה "מקיימת במחתרת קשר מכתבים עם נערה שהייתה תלמידתה, ורוצה לנצלה לתעמולה קומוניסטית".
המחאה
בעקבות פיטוריה של שמואלי-כץ, מחו תלמידים, הורים ועמיתיה לעבודה. אותן המחאות הגיעו עד לכותלי הכנסת בטענה כי הפיטורים הם על רקע פוליטי וכל מטרתם לדכא את חופש ביטוים של הציבור ואת דעות המתנגדים לשלטון. אמירה מוכרת מהפרשייה היא של חברת הכנסת אסתר וילנסקה היא, "פיטורים פוליטיים שרירותיים אלה מהווים למעשה אמצעי לחץ כדי להרתיע את האינטליגנציה, את עובדי המדינה, את המורים מהכרעה חופשית נגד הממשלה בהתאם למצפונם".
לפי עיתון הארץ שיצא בשנת 1955, שמואלי-כץ הוסיפה כי "השתייכותה הפוליטית הייתה מחוץ לכותלי בית הספר, ולא ניהלה כל תעמולה בבית הספר. פיטוריה הם שרירותיים ואין לפטר פקיד ממשלתי ללא סיבה מספקת. השקפותיה הן חוקיות במדינה ופיטוריה יש בהם משום פגיעה קשה ביסודות הדמוקרטיים של המדינה".
העתירה לבג"ץ
שושנה כץ-שמואלי הגישה את העתירה לבג"ץ נגד משרד החינוך ושר החינוך. הטענה העיקרית של כץ-שמואלי בעתירה הייתה כי נעשה לה עוול וכי פיטוריה מעבודתה כמורה אינם מוצדקים. הטענה העיקרית בעתירה הייתה כי הסיבה לפיטוריה שקבעה הוועדה הייתה שגויה.
החלטת בג"ץ
בית המשפט דחה את העתירה של כץ-שמואלי ברוב קולות.
השופט זוסמן
בפסק הדין, השופט זוסמן הסכים כי הסיבה העיקרית של הוועדה לפיטוריה של שושנה כץ שמואלי, לפיה עסקה המורה בתעמולה פוליטית בתוך כותלי בית הספר אינה נכונה. אך למרות זאת, דחה את העתירה. נימוקיו של השופט זוסמן היו כי ראשית, לאחר שפוטרה המורה הייתה לה הזדמנות לערער על פיטורין אך למרות זאת בחרה כץ-שמואלי לפנות לבית המשפט ישר.
נימוקו השלישי של השופט זוסמן היה כי לאחר פיטוריה, כץ-שמואלי הובילה שביתה בבית הספר והסיתה תלמידים להעדר מלימודיהם לטובת מחאתה. מתוך מחאה זו הפריעה המורה ללימודים של תלמידיה בשביל להפוך אותם לבני בריתה.
השופט הוסיף לבסוף כי המורה לא פוטרה בשל דעותיה הפוליטיות, אמנם דעותיה הקיצוניות, המטיפות לשנאה ולהסטה, הוסיפו לפסק הדין.
השופט זילברג
לפי השופט זילברג, הוא אינו מזלזל ככל בכישורי ההוראה של המבקשת אך הוא טוען כי למורה ראייה משלה על מדינת ישראל ופעולותיה, ראייה אשר לא פעם סותרת את ראיית בית הספר הממלכתי, והיא מביעה את דעותיה בפומבי אם בכותלי בית הספר ואם מחוצה לו. אין אלה השקפותיה הספציפיות שמצדיקות את פיטוריה, אלא חוסר התאמותיהן לחזון המורה בבית הספר הממלכתי. לאור כל זאת, כץ שמואלי אינה עונה על הגדרת תפקיד המורה בבית ספר ממלכתי ולכן פיטוריה מוצדקים.
יחסי אוסטרליה–סורינאם
סקירה כללית
אוסטרליה וסורינאם כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-3 בפברואר 1994, למרות זאת, נערכו ביקורים של דיפלומטים אוסטרלים בסורינאם החל משנות השבעים של המאה העשרים. שגרירות סורינאם בג'קרטה בירת אינדונזיה מופקדת על היחסים עם אוסטרליה. הנציב הגבוה של אוסטרליה בטרינידד וטובגו אמון גם על היחסים עם סורינאם.
אוסטרליה מפעילה בסורינאם תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה; שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל וכו'. התוכנית מנסה לעזור גם בשימור יערות הגשם שבסורינאם ובשמירה על איכות הסביבה בה באופן כללי.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות ממאתיים מבקרים (סורינאמים באוסטרליה ואוסטרלים בסורינאם). מפגשים אחדים בין רמי דרג מן אוסטרליה ומן סורינאם נערכו, ביניהם פגישה אחת של שרת החוץ האוסטרלית עם בכירים סורינאמים בשולי ועידת CARICOM אשר נערכה באותה השנה בגרנדה.
קלרה שומאן
קלרה שומאן (בגרמנית: Clara Schumann; 13 בספטמבר 1819 – 20 במאי 1896) הייתה פסנתרנית ומלחינה, רעייתו של רוברט שומאן ואם שמונת ילדיהם. בחייה ובשנים שאחרי מותה הוצגה דמותה כאם וכרעיה למופת שהקריבה את הקריירה שלה לטובת הקריירה של בעלה. בתקופת הרומנטיקה הגרמנית הייתה נערצת על רבים, ולכבודה הנפיקה גרמניה שטר של 100 מארק הכולל את דמות דיוקנה.
ביוגרפיה
קלרה ויק שומאן נולדה בלייפציג שבגרמניה. אביה, פרידריך ויק, מורה לנגינה בפסנתר בעל אופי נוקשה, נהג לשכתב את יומניה ולקבוע את סדר יומה. אמהּ, מריאנה טרומליץ, פסנתרנית מקצועית, לא יכלה לשאת את חייה במחיצת אביה השתלטן, והתגרשה ממנו. אחיה הבכור ריכרד נפטר ממחלה קשה.
בנעוריה למדה נגינה בפסנתר והלחנה ומגיל 13 נודעה כמלחינה מוערכת ופסנתרנית מחוננת שהרבתה להופיע עד לנישואיה לרוברט שומאן. רוברט, תלמיד ומעריץ של אביה, התאהב בקלרה, הצעירה ממנו ב-9 שנים, אך נדחה על ידי האב שהתנגד לנישואים וניסה למנעם. השניים נישאו ב-1840, מה שהביא לעצירת הקריירה שלה. ימיה ולילותיה הוקדשו לרוברט בעלה, לביתה ולמשפחתה: היא ניהלה את הקריירה של בעלה, ערכה, תיקנה וביצעה את יצירותיו, ילדה 8 ילדים, ובין כל אלה אף הספיקה להלחין כמה יצירות. בהופעות משותפות ברחבי גרמניה הפיצה את יצירותיו וזכתה להערצת הקהל.
לאחר מותו של רוברט שומאן, ב-1856, התמקדה בעיקר בהפצת המוזיקה שלו. היא נסעה ללונדון לתקופות ממושכות והמשיכה להופיע ברחבי גרמניה.
יצירתה
כשהתבגרה, חובותיה האחרות של קלרה מילאו את חייה, והיא לא מצאה די זמן כדי להלחין. היא כתבה: ״פעם האמנתי שניחנתי בכישרון יצירתי, אך ויתרתי על הרעיון הזה; אסור לאישה לחשוק בהלחנה - עוד לא הייתה אחת שהייתה מסוגלת לכך. האם עלי לצפות שאני אהיה האחת?״ רוברט שומאן ביטא אף הוא את דאגתו מההשפעה של מחויבותיה של קלרה על יצירתה:
התרבות הגרמנית שספגה לא ראתה בעין יפה אישה שהיא גם יוצרת. קלרה הבליטה את כישוריה בביצוע, אך הצניעה את כישורי הלחנתה, והספק יצירתה פחת באופן משמעותי בגיל 36. היא העדיפה להשאיר את היצירתיות לשני האישים הבולטים בחייה – בעלה רוברט וידידה ברהמס, יוצרים גאונים שאינם יכולים לשאת יוצר נוסף לצדם. בשלבים מאוחרים יותר בחייה השלימה יצירות מועטות בלבד, והן: Vorspiele, משנת 1895, וקדנצות שכתבה על שני קונצ׳רטי מאת מוצרט ובטהובן. למרות זאת, הותירה אחריה יצירות שזכו להכרה בינלאומית, מהקונצ'רטו לפסנתר בלה מינור, אופוס 7, ועד שלישיית הפסנתר, אופוס 17. מכלול יצירתה כולל גם קטעי פסנתר, שירים, קטעי מקהלה ושלוש רומנסות לכינור ופסנתר. את הרומנסות כתבה ב-1853, בהשראת יום ההולדת של בעלה רוברט, והקדישה אותן לידידה יוזף יואכים. יואכים ניגן אותן בפני גאורג החמישי, מלך הנובר, אשר כינה אותן ״אושר שמימי מופלא.״ העניין ביצירתה הולך וגובר עם השנים, ויצירותיה מבוצעות ומוקלטות יותר מבעבר.
קלרה הייתה העורכת המרכזית של יצירותיו של בעלה עבור המו״ל ברייטקופף והרטל, ובעבודה זו נעזרה בברהמס. יש הטוענים כי כמה מיצירותיו של רוברט שומאן נכתבו על ידה או לפחות בהשראתה ובתרומתה המכריעה. כך, למשל, נטען כי אחת הרומנסות שחיברה קלרה (מתוך שלוש רומנסות, אופוס 11) השפיעה על הרומנסה בפה דיאז מז׳ור שחיבר רוברט שומאן (אופוס 28 ביצירתו). כמו כן, הסונטה שחיבר שומאן בפה דיאז מינור (אופוס 11 ביצירתו) טומנת בחובה התייחסויות מוזיקליות וחוץ-מוזיקליות רבות הן ליצירתה של קלרה והן לאהבתו אליה.
כמבצעת, נודעה קלרה בווירטואוזיות ובפרשנויותיה המבריקות ליצירות בעלה ומלחינים נוספים. שיתוף הפעולה שלה עם ברהמס הוליד את הביצוע המפורסם שלהם לסונטה לשני פסנתרים – עיבוד לחמישיית הפסנתר בפה-מינור, שכתב וערך ברהמס בכמה גרסאות.
חיים אישיים
בספטמבר 1853 נפגשה לראשונה עם יוהנס ברהמס, שהגיע לביתה עם מכתב המלצה מהכנר יוזף יואכים. בעקבות מחלתו של רוברט שומאן התהדקו קשריה עם ברהמס במידה רבה. היא וברהמס שיתפו פעולה ביצירה מוזיקלית ובפרסום יצירותיו של שומאן. שומאן מת בשנת 1856, והקשר שלה עם ברהמס נמשך גם לאחר מותו. חוקרים מעריכים כי הקשר בין קלרה וברהמס היה אפלטוני, על אף שהיה רגשי וסוער.
ברהמס אמנם ניהל מספר רומנים אחרים בחייו, אך הוא לא נישא מעולם. לאחר מותו של שומאן, כתב ברהמס את הקונצ'רטו לפסנתר אופוס 15 ברה מינור, כנראה בהשראת יחסיו עם בני הזוג שומאן. דרכיהם של ברהמס וקלרה נפרדו, אך הם המשיכו לשמור על קשר והתכתבו במשך שנים רבות. כשנודע לו דבר מותה הגיע ממרחק 40 שעות נסיעה כדי להשתתף בהלווייתה.
גם הכנר יוזף יואכים נחשב ידיד קרוב שלה. הם הרבו לשתף פעולה, ויש הטוענים שניהלו קשר רומנטי.
הנצחתה
דמותה של קלרה שומאן הופיעה בסרטי קולנוע אחדים. בסרט "שיר האהבה" משנת 1947 גילמה קתרין הפבורן את קלרה שומאן, פאול הנרייד גילם את רוברט שומאן ורוברט ווקר גילם את יוהנס ברהמס.
בשנת 1954 גילמה את דמותה לורטה יאנג בפרק בסדרת הדרמה "המופע של לורטה יאנג".
בשנת 2008 גילמה מרטינה גדק את דמותה בסרט "קלרה האהובה".
מריו צ'למרס
אלמריו ורנרד "מריו" צ'למרס (באנגלית: Almario Vernard "Mario" Chalmers; נולד ב-19 במאי 1986) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ראשית חייו
צ'למרס נולד באנקורג' שבאלסקה ולמד בתיכון "ברטלט" בעיר, בו שיחק במדי קבוצת הכדורסל אותה אימן אביו. בארבע שנותיו בתיכון הוביל את קבוצתו לשתי אליפויות המדינה ופעמיים לסגנות האליפות.
קריירת המכללות
כבר בעונת ה שלו פתח צ'למרס ב-21 מ-22 משחקי העונה הסדירה של הקבוצה ועם של 11.5 נקודות למשחק היה לקלע השני בטיבו בקבוצה. הוא קבע שיא של 89 חטיפות בעונה לשחקני השנה הראשונה בחטיבה, ונבחר פעמיים לפרשמן המצטיין של השבוע במכללות. במשחקי הפלייאוף רשם צ'למרס 16 נקודות, 5.3 אסיסטים ו-4.3 ריבאונדים למשחק, הוביל את קנזס לאליפות, ונבחר לשחקן המצטיין של העונה בחטיבה.
כ כבר עלס צ'למרס בחמישייה ב-37 מ-38 משחקי העונה, רשם 97 חטיפות ושבר את שיא המכללה של דרנל ולנטיין שנקבע בשנת 1981. עם 12.2 נקודות למשחק הוא הוביל את קנזס לאליפות חטיבה שנייה ברצף והעפלה נוספת לטורניר אליפות המכללות עם ניצחון בגמר החטיבה מול אוניברסיטת טקסס בניצוחו של קווין דוראנט לאחר הארכה.
בעונתו השלישית במדי קנזס השווה צ'למרס את שיאו כשחטף שוב 97 פעמים במהלך העונה, הוא תרם במהלך העונה 12.8 נקודות, כולל משחק שיא של 30 נקודות בניצחון 74-84 מול טקסס במשחק הגמר שהביא לקנזס אליפות חטיבה שלישית ברצף. באליפות המכללות העפילה קנזס עד למשחק הגמר של הטורניר, בו פגשה את אוניברסיטת ממפיס בהנהגתו של דריק רוז. כשתי דקות לסיום המשחק עוד הובילה ממפיס ב-9 נקודות יתרון, אולם קנזס הצליחה לחזור למשחק, ושלשה של צ'למרס 2.1 שניות לסיום כפתה שוויון, והארכה בה הצליחה קנזס לנצח במשחק ולזכות באליפות ראשונה מאז 1988.
מיאמי היט
צ'למרס התמודד בדראפט ה-NBA של שנת 2008. הוא נבחר במקום ה-34 על ידי מינסוטה טימברוולבס והועבר מייד בטרייד למיאמי היט תמורת שתי בחירות דראפט עתידיות. בסמינר קליטה לרוקיז החדשים בליגה, נתפס צ'למרס יחד עם דרל ארתור ומייקל ביזלי כשבחדרם מריחואנה. הם הורחקו מהסמינר ונקנסו ב-20,000 דולר, אולם לא הושעו.
בעונתו הראשונה בליגה היה צ'למרס לרכז הפותח של מיאמי. במשחק הבכורה שלו בליגה, מול ניו יורק ניקס קלע צ'למרס 17 נקודות, והוסיף שמונה אסיסטים ושבעה ריבאונדים. הוא פתח בכל 82 משחקי העונה הסדירה, תרם 10.0 נקודות, והיה למוסר האסיסטים השני בטיבו בקבוצה, אחרי דוויין וייד עם 4.9 למשחק. במהלך העונה הוא קבע שיא מועדון עם 9 חטיפות כדור במשחק מול פילדלפיה 76', ועם 2.0 חטיפות למשחק היה צ'למרס לחוטף הטוב ביותר מבין שחקני העונה הראשונה, והרביעי בטיבו בליגה כולה. לאור יכולתו הטובה נבחר צ'למרס בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה.
לקראת עונת חתם בקבוצה הרכז קרלוס ארויו ששב ל-NBA לאחר שנה בה שיחק במדי מכבי תל אביב. צ'למרס פתח בחמישייה ב-22 המשחקים הראשונים של העונה, ואף רשם בנובמבר שיא קריירה כשקלע 30 נקודות מול טורונטו ראפטורס, אולם בהמשך איבד את מקומו בהרכב הפותח ודקות המשחק אותן קיבל מאריק ספולסטרה מאמנו הצטמצמו משמעותית כשירדו מ-32.0 כרוקי, ל-24.8 בלבד בשנתו השנייה. בסיום העונה העפיל צ'למרס עם קבוצתו למשחקי הפלייאוף, אולם מיאמי הודחה כבר בסיבוב הראשון בחמישה משחקים מול בוסטון סלטיקס.
ביולי 2010 הצטרפו לקבוצה שני הכוכבים לברון ג'יימס וכריס בוש ומיאמי הפכה להיות מועמדת מיידית לאליפות. צ'למרס שותף ב-70 משחקים לאורך העונה הסדירה וב-28 מהם עלה בחמישייה, אולם דקות המשחק שלו המשיכו להצטמצם כשקיבל 22.6 דקות בהם תרם 6.4 נקודות ו-2.5 אסיסטים בלבד. במשחקי הפלייאוף המשיך צ'למרס לשמש כמחליפו של מייק ביבי שהחליף במהלך העונה את ארויו ששוחרר, ותרם 7.8 נקודות למשחק. מיאמי העפילה עד לגמר ה-NBA בו שיפר צ'למרס את יכולת הקליעה ותרם 11.8 נקודות למשחק, אך לא הצליח למנוע את הפסדה של קבוצתו בשישה משחקים לדאלאס מאבריקס.