cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ני גרייבס
קריירה
בשנת 1999 נבחרה גרייבס כעמיתת האקדמיה האוסטרלית למדע. מאז הייתה תחילה מזכירת החוץ, ולאחר מכן מזכירת החינוך, שם הייתה אחראית על פרויקטי החינוך המדעי של האקדמיה. היא זוכת פרס לוריאל-אונסקו לשנת 2006, וקיבלה פרסים רבים על עבודתה, כולל מדליית מקפרליין ברנט (MacFarlane Burnet) למחקר בביולוגיה ואות מסדר אוסטרליה.
בשנת 2017 הוענק לה פרס ראש ממשלת אוסטרליה למדע על "חקירותיה החלוציות של הגנטיקה של המין".
קביעת מין
גרייבס, בשיתוף עם הדוקטורנט שלה אנדרו סינקלייר, סייעו בהשגת ראיות לכך שהגן ZFY, שהוצע בזמנו כגורם הקובע את קיום האשכים, לא נדרש לקביעת מין ביונקים. קביעת מין ביונקי שליה (כולל חיות כיס) נובעת מגן הקובע אשכים על כרומוזום Y. באמצעות גנומיקה השוואתית, גרייבס וסינקלייר הראו ש-ZFY נמצא על כרומוזום 5 בקנגורו וכרומוזום 3 בחיית הכיס דמוית העכבר דונארט שמן-זנב (fat-tailed dunnart) ולא בכרומוזום Y, ולכן לא יכול להיות מעורב בקביעת המין. מאוחר יותר הראה סינקלייר ש-SRY הוא הגן האחראי לקביעת מין אצל יונקים.
בעקבות זאת גילתה גרייבס שכרומוזומי המין אצל הפלטיפוסים הם הומולוגיים למבנה הכרומוזומים של הציפור, ZW, ולא נשמרו עם מבנה הכרומוזומים של היונק, XY. הודות לעבודה זו, הופעת כרומוזומי מין של יונקים מתוארכת למועד שלפני 160 עד 190 מיליון שנים, בין תקופת ההתמיינות של יונקים מתת המחלקה תריה מיונקי הביב, וכן בין ההתבדלות של חיות כיס מקבוצת האאותריה.
עבודתה של גרייבס על קביעת מין הובילה לגילוי שהזוחל האוסטרלי לטאת הדרקון מפגין קביעת מין גנטית ותלויה בטמפרטורה כאחד. בטמפרטורות נורמליות, מין הצאצא נקבע באמצעות גורמים גנטיים (זכר ZZ, נקבה ZY) שכן נדרשים שני עותקים של גן תלוי-Z זה (ZZ) כדי לגרום להיווצרות אשכים. עם זאת, בטמפרטורות גבוהות יותר, כל האבקועים הם נקבות. ייתכן שזה מתרחש עקב אי-אקטיבציה (אי-הפעלה, השתקה רצסיבית) בחום של גן תלוי-Z רגיש לטמפרטורה, וכתוצאה מכך היווצרות כרומוזום ZZ עם תוצר לא מספיק לשינוי מין. בשל מינון מופחת זה, דגמי ZZ מתפתחים לנקבות שעברו שינוי מין. עבודה זו סתרה את ההשערה הרווחת באותה תקופה, לפיה מערכת קביעת מין גנטיות שונה מהותית ממערכת קביעת מין תלוית טמפרטורה.
יד ושם
יָד וָשֵׁם (בשמו הרשמי המלא: יד ושם – רשות הזיכרון לשואה ולגבורה) הוא מוסד רשמי סטטוטורי להנצחת זכר השואה בישראל הממוקם מעל הר הזיכרון בירושלים, בחלקו המערבי של הר הרצל. הקמת המוסד החלה כבר בסוף שנת 1945, וב-19 באוגוסט 1953 הוא הוכרז כמוסד רשמי של מדינת ישראל בחוק מיוחד של הכנסת השנייה - "חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, תשי"ג-1953". בחוק זה נקבע כי יד ושם כפוף ל"חבר הממשלה שיוסמך על ידיה לבצע חוק זה (להלן – השר)", בלא לקבוע איזה משרד ממשלתי ממונה על יד ושם אך על תקנון יד ושם, התשכ"ט 1968, חתום שר החינוך זלמן ארן.
יד ושם מופקד על תיעוד ההיסטוריה של עם ישראל לפני השואה ובמהלכה, הנצחת סיפור חייהם וזכרם של מיליוני הנספים, והנחלת מורשת השואה לדורות הבאים. לשם כך המוסד עוסק בהנצחה ותיעוד של מאורעות השואה, באיסוף חפצים ומסמכים, בגביית עדויות על השואה ופרסומן, באיסוף שמות הנספים בשואה והנצחתם, במחקר ובחינוך.
כמו כן הוסמך יד ושם על-פי החוק המיוחד להעניק את התואר "חסיד אומות העולם" ללא-יהודים שפעלו להצלת יהודים במהלך השואה מידי הנאצים, תוך סיכון חייהם. השם "יד ושם" מקורו בספר ישעיהו:
המוסד זכה פעמיים בפרס ישראל. בשנת תשל"ג זכה בפרס עבור מפעל ההוצאה לאור של פנקס הקהילות, ובשנת תשס"ג זכה בפרס על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
הרכב המוסד
"יד ושם" מורכב ממספר מוסדות נפרדים, שביחד מקיפים את כל נושא השואה. המוסד עוסק הן בהנצחת השואה והן במחקר אודותיה.
ארכיון וספרייה
ארכיון יד ושם החל לפעול כבר ב-1946. מנהלתו הראשונה הייתה שרה פרידלנדר. הארכיון מכיל את האוסף הגדול בעולם של מסמכים על השואה, כ-180 מיליון מסמכים. פעילותו כוללת איסוף ותיעוד של תצלומים, סרטי מקור, מסמכים, יומנים, זיכרונות ועדויות, הקשורים לשואה. הארכיון מאגד בתוכו עשרות אלפי עדויות של ניצולי השואה, כ-62 מיליון דפי תיעוד בארבעים שפות, הכוללים ניירות עבודה ומכתבים של פקידים נאצים ופקידים אחרים מכל מדינות אירופה, אוספי תעודות של ארגונים יהודיים, מסמכים אישיים של יהודים כגון דרכונים, מכתבים יומנים וזיכרונות. רשימות מסוגים שונים כגון רשימות החרמת רכוש, רשימות גירוש, רשימות נספים וניצולים ותיעוד משפטי מבתי משפט שדנו בענייניהם של פושעי מלחמה. כמו כן נאספו במקום יותר מ-268,000 תצלומים ועשרות סרטים. החומר מקיף היבטים השונים של סיפור השואה. החומר נוגע בתקופה רחבה: עיקרו בשנות הרדיפה והמלחמה מתחילת שנות השלושים ועד 1945, אך הוא כולל חומר רב גם על חיי היהודים בשנים שלפני המלחמה וכן על גורלם של הניצולים לאחר המלחמה ועל השלכותיה של השואה עד היום.
בספריית יד ושם ישנם למעלה מ-167,000 ספרים ותדפיסי מאמרים ב-64 שפות, וכן למעלה מ-4000 עיתונים וכתבי עת הממוינים על-פי כותר בכל השפות, והיא הספרייה בעלת האוסף הגדול מסוגו בעולם. הספרייה משמשת מאגר לכל החומר שראה אור בנושא השואה ובנושאים נלווים.
בינואר 1980 רכש המוזיאון תמורת 2500 מארקים 389 תצלומים ממחנה ההשמדה אושוויץ. בתמונות רואים את יחידת ה-ס.ס. שעסקה בבנייה במחנה. לדברי אריך קולקה האלבום נחשב למסמך החשוב ביותר על מחנה ההשמדה אושוויץ.
האוספים מאוחסנים בבניין הארכיון שנחנך בשנת 2000. "יד ושם" ממשיך בגביית עדויות ובאיסוף תרומות חומר ארכיוני, שאת חלקן ניתן לראות באתר האינטרנט של המוסד.
ב-26 בינואר 2011 – יום הזיכרון הבינלאומי להנצחת קרבנות השואה, נחנך ארכיון הנגיש באינטרנט, פרי שיתוף פעולה בין יד ושם וגוגל. המסמכים שברשות "יד ושם" נסרקו ועברו זיהוי טקסט באמצעות תוכנת OCR.
בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה
בית הספר להוראת השואה של "יד ושם" הוא מרכז לימודי הכולל 17 כיתות לימוד, אודיטוריום, אגף מולטימדיה, מחלקת הכשרת מורים, מרכזייה פדגוגית וסגל הוראה המונה למעלה מ-100 איש, אשר מפעיל קורסים והשתלמויות מקוונות בנושא השואה לקהל רב, בעיקר למורים, מפקחים, מדריכי פולין, נוער, סטודנטים, וקבוצות של צה"ל וכוחות הביטחון. בפעילותיו השונות של בית-הספר משתתפים מדי שנה למעלה מ-350,000 סטודנטים, בני נוער, חיילים ואלפי מחנכים מישראל ומרחבי העולם. הקורסים מועברים הן בבית הספר המרכזי והן בתוכניות מיוחדות במוסדות חינוך בישראל ומחוצה לה. בבית הספר אף יושבת יחידה צבאית האמונה על ימי העיון הצבאיים במקום. בנוסף, הוקמה ביד ושם רשת חברתית ללימוד השואה והוראתה בשם בין העתים. ל"יד ושם" אתרים בשפות שונות, בהן גרמנית, רוסית, פרסית וערבית. ב-2013 השיק הארגון קמפיין פרסומי מקוון בשפה הערבית, במטרה לקדם את תוכני "יד ושם". לקמפיין נחשפו 2.4 מיליון דוברי ערבית מרחבי העולם, והתעבורה לאתר "יד ושם" בערבית גדלה פי שלושה. בית הספר מעניק מדי שנה פרסים למפעלים חינוכיים בתחומים: תוכנית חינוכית, מפעל חיים חינוכי, עבודת גמר, וספר לילדים ולנוער. הפרסים ניתנים במטרה לעודד לומדים ומלמדים לעסוק בחקר השואה והוראתה.
לבית הספר הבין-לאומי להוראת השואה שלוחה בבית ווהלין בגבעתיים, שהוקמה ב-1975. מדי שנה משתתפים כ-40,000 איש בפעילויות חינוכיות בשלוחה.
המכון הבינלאומי לחקר השואה
מכון המחקר הבינלאומי הוקם ב-1993, ומטרתו היא מחקר היסטורי של השואה. המכון עוסק בתכנון וביצוע פרויקטים מחקריים ומחקרי תשתית, בארגון ימי עיון וכינוסים בינלאומיים, בייזום פרויקטים משותפים עם מכוני מחקר בעולם ומפרסם מחקרים, דברי כינוסים, תעודות ומונוגרפיות בנושא השואה, ואת כתב העת יד ושם קובץ מחקרים. משימה חשובה נוספת של המכון היא מתן תמיכה אקדמית וכספית לחוקרים ולסטודנטים העוסקים בנושא השואה.
המוזיאונים לתולדות השואה
המוזיאון לתולדות השואה - מיום הקמתו פעל ב"יד ושם" מוזיאון לתולדות השואה, אשר התבסס על תמונות ומיצגים שונים שהמחישו את ההיסטוריה של השואה מעליית הנאצים לשלטון, הגטאות, מחנות הריכוז, המרידות ועד לשחרור הניצולים האחרונים.
במרץ 2005, לאחר תהליך בנייה שנמשך כ-10 שנים, נפתח המוזיאון החדש, בתכנונו של האדריכל משה ספדיה, אשר החליף למעשה את המוזיאון הישן. הוא בעל מבנה דמוי חץ באורך 180 מטר החודר להר מצדו האחד ויוצא מצדו האחר. אור היום נכנס מן הקודקוד העליון של המנסרה, דרך פס זכוכית באורך 200 מטרים החותך את רכס ההר. שטחו של המוזיאון החדש הוא כ-4,200 מטר מרובע, ורובו בנוי מתחת לפני הקרקע. המוזיאון מציג את סיפור השואה באופנים שונים בעזרת חפצים מקוריים, מסמכים, עדויות, סרטים, יומנים, מכתבים ויצירות אמנות גם יחד.
במוזיאון עשרה אולמות תצוגה, שבכל אחד מוצג פרק בתקופת השואה. בשונה מהמוזיאון הישן, המתבסס ברובו על תמונות כדי לנסות ולהמחיש את הזוועה, במוזיאון החדש ישנה תצוגת מולטימדיה, הכוללת עדויות של ניצולי השואה, כמו גם חפצים אישיים שנתרמו על ידי הניצולים, משפחותיהם, מוזאונים ואתרי הנצחה ברחבי העולם, אשר נותנים ממד אנושי-אישי של קורבנות השואה.
המוזיאון בנוי בצורת משולש שמדמה את הקירות ההולכים ונסגרים על היהודים באירופה. בין כל כניסה לאולמות התצוגה מפרידים מיצגים המונעים מעבר חופשי ומחייבים את המבקרים לבקר בכל אולמות התצוגה.
מוזיאון לאמנות השואה - אוסף האמנות של יד ושם הוא האוסף הגדול והמקיף ביותר בעולם בנושא השואה. יש בו כ-10,000 יצירות אמנות, רובן מתקופת השואה. את פני המבקר במוזיאון לאמנות השואה מקבל קיר אלכסוני, ועליו מבחר יצירות מהאוסף שיצרו אמנים שונים. בחללים האחרים ערוכה התצוגה על פי נושאים ומתמקדת בדמות האדם ובנופים - נופי הגטו והמחנה, פנים וחוץ. לשני אמנים מוקדש במוזיאון מקום אישי: שרלוטה סלומון וקרל דויטש. רוב העבודות נוצרו על פיסות נייר דקות ומתפוררות, ויש לטפל בהן. לפיכך התצוגה במוזיאון אינה תצוגה קבועה אלא מתחלפת, כדי שהחומרים שהוצגו תחילה באור יישמרו בחשכה.
איסוף שמות קורבנות השואה
ההיכל האחרון במוזיאון החדש הוא היכל השמות, בו מרוכזים שמותיהם של כל קורבנות השואה שהגיעו לידי המוזיאון, בדרך כלל בעקבות גביית עדות מניצולים. לפרויקט המיוחד של איסוף השמות קוראים "לכל איש יש שם". מאגר השמות זמין במקום וגם באינטרנט. לפרויקט ערך מוסף ככלי עזר לחקר הגנאלוגיה של משפחות הקורבנות. מרכז המבנה הוא אתר זיכרון המורכב מקונוס גדול, עליו פזורים מאות תצלומי פנים של קורבנות השואה הנראים לצופה מלמעלה, כשמלמטה נראה בור מים גדול, המשקף את הנמצא מעליו. בהיכל השמות שמורים כיום כ-2.7 מיליון דפי עד מקוריים בסביבה מוגנת של לחות וטמפרטורה מבוקרת. איסוף דפי העד החל באמצע שנת 1955. בתחילה הוא נתקל בקשיים אולם בהמשך שונו הטפסים ועד סוף 1956 נאספו 500,000 דפי עד שהכילו שמות של כ-750,000 נרצחים. מאגר השמות עלה לאינטרנט בשנת 2004 וכלל תיעוד על שלושה מיליון שמות של קרבנות. ב-2010 הודיע אבנר שלו יושב ראש "יד ושם" כי עד כה תועדו 4 מיליון שמות המהווים כשני שלישים מהנספים בשואה, כאשר כ-55% מהשמות מקורם בדפי עד והיתר מקורם במסמכים ארכיוניים ובמיזמי הנצחה שונים. ב-2014 הורחב מאגר השמות כדי להגדיל את הנגישות למידע רב השמור ביד ושם בנוגע ליהודים שנרדפו בתקופת השואה. נוספו פרטים אודות קורבנות שלא תועדו בעבר, ובכללם פרטים לגבי קורבנות שלא ניתן לקבוע בוודאות מה עלה בגורלם. נכון לינואר 2019, במאגר מוזכרים 4.8 מיליון יחידים שנרצחו בשואה.
אתרי זיכרון והנצחה
ביד ושם עוד מספר אנדרטאות וכיכרות להנצחת אירועים ואישים שונים בשואה ביניהם כיכר גטו ורשה, כיכר יאנוש קורצ'אק ובה אנדרטת יאנוש קורצ'אק ותלמידיו, גן חסידי אומות העולם, האנדרטה לזכר הנספים במחנות, מצפור הפרטיזנים, אנדרטת לה שמבון, תבליט השואה והגבורה, האמבולנס השוודי ועוד.
היסטוריה
באוגוסט 1942 התקיימו דיונים במוסדות היישוב ובקונגרס היהודי העולמי בשאלת הקמתו של מוסד זיכרון לאומי לשואה. מרדכי שנהבי, חבר קיבוץ משמר העמק, הציע את השם "יד ושם", לפי הפסוק "ונתתי להם בביתי ובחומותיי יד ושם, טוב מבנים ומבנות, שם עולם אתן לו אשר לא ייכרת" (ישעיהו נ"ו, ה'). הצעות שונות דנו בהקמת המוסד בעמק יזרעאל או בחיפה, ובו היכל זיכרון שבו ירוכזו שמות הנספים, ארכיון, מרכז כנסים ועוד.
בישיבת הוועד הפועל הציוני באוגוסט 1945 בלונדון, הוטל על הוועד הלאומי לדאוג להנצחת קורבנות השואה בארץ ישראל. הוקם ועד שכלל את ברוך צוקרמן, מרדכי שנהבי ושלמה זלמן שרגאי, שהחליט לקרוא למפעל ההנצחה "יד ושם". במאי 1946 הוגשה הצעה מפורטת על מפעל הזיכרון להנהלת הוועד הלאומי.
ביוני 1946 תכנן שנהבי אולם מרכזי וסביבו אולמות משנה. באולם המרכזי יועדו להופיע שמות שישה מיליון החללים ותיאור האמצעים ששימשו להשמדתם. מדבריו:
ביוני 1947 נערך סיור עיתונאים בהר בין נווה אילן ומעלה החמישה שנרכש על ידי הקרן הקיימת לצורך מפעל יד ושם.
בעצם ימי מלחמת העצמאות, באפריל 1948, קיימה הנהלת יד ושם עצרות לציון חמש שנים למרד גטו ורשה, ובעיתונות פורסם ש"הוחל במפעל יד ושם להנצחת הגולה".
בשנת 1952 מונה בן-ציון דינור, חוקר תולדות עם ישראל, כשר החינוך, והחל לקדם את הצעת החוק להקמת רשות זיכרון ממלכתית לשואה. הוא ושנהבי ביקשו להקדים את מוסד ההנצחה לשואה שעמד לקום בפריז באותם ימים. כמו כן היה על דינור לשכנע את בן-גוריון וראשי הקק"ל שלשם הנצחת השואה, לא די בנטיעת יער לזכר הנספים ויער לזכר הלוחמים.
בשנת 1952 הציג דינור בכנסת את הצעת החוק להקמת רשות הזיכרון. הדיון על חוק יד ושם הצליח "לגול מעל לבו של הבית הזה [הכנסת] את האבן הכבדה שהעיקה עליו זה זמן רב, את ההרגשה המרה, שכאן, במרכז העצבים של האומה המתנערת לחיים חדשים, לא הוקדשה עד כה אפילו ישיבה אחת להתייחדות לשמה – ולא אגב דיון בנושא אחר - עם הזוועה הגדולה שפקדה את דורנו. למה נכחד? לעיתים כרסמה בנו שאלה מרה: יוצאי כל עיר ועיירה מוצאים להם ערב להתייחדות זאת אחת לשנה עם בני עירם שהוכרתו – וכאן, הכנסת, המוסד העליון של העם היהודי המאורגן, במקובץ, עוד לא מצאה ב-5 שנים אלו אפילו שעה פנויה אחת לאזכרת האסון לשמו", קונן בנימין מינץ (פאג"י). הוא הביע חשש "שמא הקדמנו כאן לשכוח."
יושבי-ראש יד ושם
בן-ציון דינור, שר החינוך, היה היושב הראש הראשון של יד ושם. בשנת 1959 נכנס לתפקידו ד"ר אריה ליאון קובובי.
לאחר מותו של קובובי, בשנת 1966, הופרד תפקיד יושב ראש המועצה מתפקיד יושב ראש ההנהלה.
בשנת 1969 נתמנה גדעון האוזנר ליושב ראש המועצה. משנת 1988 כיהן בתפקיד ד"ר יוסף בורג ומעת פטירתו של בורג, בשנת 1999, כיהן בתפקיד פרופ' שבח וייס. בין השנים 2006–2008 כיהן בתפקיד השר לשעבר, יוסף לפיד, ומשנת 2008 מכהן בתפקיד מי שהיה הרב הראשי של תל אביב-יפו והרב הראשי לישראל, הרב ישראל מאיר לאו.
יושב ראש ההנהלה היה כתריאל כץ, אחריו ד"ר יצחק ארד, ומשנת 2010 עד 2020 כיהן בתפקיד אבנר שלו. שלו פרש מתפקידו בסוף שנת 2020, ומינואר 2021 משמש רונן פלוט כיושב ראש זמני.
ביקורים ממלכתיים ביד ושם
על פי החלטת ועדת שרים לענייני סמלים וטקסים, אשר קיבלה תוקף של החלטת ממשלה, בביקורו של ראש מדינה, ראש ממשלה או שר חוץ של מדינה זרה, יבקר האורח ביד ושם ויניח בו זר זיכרון. לגבי ראשי מדינה וראשי ממשלה נקבע שהביקור יתבצע ביום הראשון לביקורם. בהתאם, לאורך השנים ביקרו ביד ושם, כחלק מתוכנית ביקורים בישראל, נשיאים וראשי ממשלות שונים. ביקור ממלכתי בישראל כולל ברוב המקרים סיור במוזיאון יד ושם לתולדות השואה, ביקור בהיכל השמות והנחת זר באוהל יזכור.
בינואר 2020 יד ושם אירחו את הכנס המרכזי של פורום השואה העולמי החמישי, אליו הגיעו עשרות מנהיגים מרחבי העולם.
כנגד ביקורם של מנהיגים ממדינות זרות, שנטען השתתפו בביצוע פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה, עלו טענות שביקורים אלו מבישים ויש למנעם. מנגד, טען משרד החוץ שביקורים אלו ראויים ומהווים שותפות ישראלית במאבק נגד פשעים נגד האנושות. השופט יוסף אלרון ציין באותו עניין כי "הקמתו של מוסד יד ושם נועדה לא רק 'להניח מצבת-עד' לשואת העם היהודי, אלא ביקשה להעביר בנוסף לקח חינוכי 'למען העתיד'", בין היתר באמצעות תיעוד ויזואלי אשר "ממחיש למבקר את הממדים העצומים של החורבן וההרס שזרעה האידאולוגיה הנאצית, ואת הזוועות שביצעו ידי אדם תחת משטר גזעני ופשיסטי".
גביע המדינה בכדורסל 1989/1990
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1989/1990 היא התחרות ה-30 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-25 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל גליל עליון.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-25 בתולדותיה.
מולי קצורין מאמן גליל הורחק במשחק השלישי בסדרת גמר הפלייאוף שהתקיים יומיים קודם לכן ואילן קובלסקי ניהל את משחק הגמר מול מכבי תל אביב. 9 שניות לסיום קלע אנדרו קנדי שלשה שקבעה שוויון 90:90 (קנדי קלע 42 נק'). חן ליפין יצא להתקפה מהירה, מצא את לבאן מרסר מתחת לסל וזה קלע בשנייה האחרונה והעניק את הגביע למכבי.
אבוס
אֵבוּס הוא מתקן מוארך, עשוי עץ או אבן על פי רוב, המשמש להזנה של בהמות, הן במשק החי והן במרעה.
בתנ"ך מוזכר האבוס ב: . הפסוק בא כתוכחה לבני ישראל ומנגיד בין השור, שמכיר את קונהו ויודע שהוא דואג לצרכיו, והחמור, שמכיר את האבוס שבו מניח לו בעליו את מזונו, לבין עם ישראל, שאינו יודע שאלוהים הוא הדואג לו.
על פי הברית החדשה, ישו נולד בעת שהוריו היו בדרכם מנצרת לבית לחם ובהיעדר מקום לינה, הושכב התינוק באבוס. מאז מופיע האבוס בהמחזות של לידת ישו הנערכות בחג המולד.
מנליק הראשון, מלך אקסום
מנליק הראשון היה, על פי המסורת האתיופית, מלך אתיופיה בין השנים 975 לפנה"ס - 950 לפנה"ס, מייסד קיסרות אקסום ומייסד שושלת מנליק.
על פי המסורת האתיופית היה מנליק הראשון בנם של המלך שלמה ומלכת שבא. בכהונתו כמלך המשיך מנליק את שושלת אמו, השושלת האגעזית, שכן אמו הייתה המלכה ה-52 של ממלכת שבא, הממלכה הראשונה שהוקמה באתיופיה ובתימן שמכונה גם בשם "ממלכת יקטן".
רקע: המלך שלמה ומלכת שבא
על פי הכברה נגסט, לידתו של מנליק באה בעקבות קשר מיני בין שלמה ומלכת שבא. המלך שלמה הצהיר בפני המלכה האתיופית כי לא ידרוש ממנה דבר כל עוד לא תיטול כלום מממלכתו. באחד הערבים הגיש המלך אוכל חריף ביודעו כי התבלינים יצמיאו את המלכה, ואכן, באישון לילה התעוררה שבא ושוטטה בארמון בחיפוש אחר מים. כאשר מצאה את מבוקשה, זינק המלך ממארבו, טען כי הפרה את ההסכם ביניהם ודרש כי תתמסר לו. למחרת בבוקר יצאה מלכת שבא יחד עם פמלייתה חזרה לאתיופיה. בהגיעם לחמסיאן ילדה המלכה את בנה המשותף עם שלמה וקראה לו "אבנה אל חכים", משמע בנו של החכם. הילד נודע מלבד זאת גם בשם מנליק או מנליק הראשון.
האריז"ל עסק במפגש המיני בין שלמה למלכת שבא באחד מכתביו, וגרס כי מצאצאיהם של שלמה ומלכת שבא נולד מלך בבל, נבוכדנצר השני, אשר עתיד להשמיד את ממלכת יהודה, להחריב את בית המקדש הראשון ולהגלות את עם ישראל לגלות בבל.
פגישת מנליק ושלמה
על פי המסורת האתיופית, לאחר שמנליק גדל והתבגר הוא נעשה גם סקרן יותר ויותר לגבי זהות אביו. בגיל 22, יחד עם מספר עמיתים, החל מנליק את מסעו אל עבר ארץ ישראל בחיפוש אחר האב. בכתבי הכברה נגסט מתואר מנליק כדומה מאוד לאביו מבחינה פיזית, ובהגיעו לארץ ישראל טעו אנשים לזהותו כמלך שלמה בעצמו. בארץ מנליק נפגש פנים אל פנים עם שלמה המלך, שהבין כי מדובר בבנו. שלמה ניסה לשכנע את מנליק להישאר ולהיות יורשו, ואף נתן לו זהב רב, תכשיטים וכסף כדי לפתותו להישאר, אך עם זאת מנליק לא הסכים להישאר בארץ הזרה לו. על כן, שלמה המליך אותו לקיסר הראשון של אקסום.
ג'יימס ברוס עסק בשלטונו של מנליק בספרו "המסע לגילוי מקורות הנילוס" וטען כי המלכתו התרחשה בשנת 986 לפנה"ס. על פי ברוס, לאחר שמנליק הומלך, ארגן שלמה פמליה המורכבת מבני ישראל אשר תשוב איתו לממלכתו. בין חברי הפמליה היו גברים רבים בני משפחות האצולה של ירושלים, חלקם כהנים ולווים. עוד מספרת המסורת החבשית שפמלייתו הורכבה מכ-1,000 איש מכל שבט בישראל, כלומר מנתה כמעט 20,000 גברים. רובם הגדול של חברי הפמליה, כך על פי המסורת, היו אנשי רפואה ודת. יש הטוענים כי צאצאיהם של אותם בני פמליה הפכו ברבות השנים לאבותיהם הקדומים של יהודי אתיופיה.
מייסד השושלת הסולומונית
הכברה נגסט מתאר את מנליק כמלך הראשון של אקסום וטוען כי שליטי אקסום וקיסרי אתיופיה מהשושלת הסולומונית הם זרעו ושושלתו אשר נשמרו במשך 225 דורות עד לקיסר האחרון היילה סלאסי, שהודח במהפכה האתיופית בשנת 1974. במהלך ההיסטוריה האתיופית היה רק מקרה אחד בו צאצאי מנליק הודחו מהשלטון, כאשר יהודי אתיופיה התקוממו כנגד המלכים האקסומים בשנת 960 בראשותה של יהודית המלכה. היהודים גרמו להרס רב בממלכה ובסופו של דבר גרם המרד לעליית שושלת זאגווה. מלכי אקסום ברחו למחוז שאווה, שם שלטו עד לחזרתם לשלטון תחת הקיסר יקונו אמלאק ב-1270, שהרג את אחרון קיסרי הזאגווה, יטברק, במלחמה עקובה מדם. על פי המחקר המודרני לא ידוע אם אכן יקונו אמלאק היה מצאצאי מלכי אקסום. ההיסטוריה האתיופית מלאה בקיסרים שלא השתייכו לשושלת הסולומונית והודחו באופן אלים רק בשל עובדה זו.
ארון הברית
על פי הכברה נגסט שלמה המלך נתן למנליק גם העתק של ארון הברית אך לא ידע שבנו של צדוק הכהן החליף בין הארון האמיתי להעתק. באמצע הדרך חזרה לממלכתו גילה מנליק שארון הברית שברשותו הוא הארון האמיתי. בינתיים גילה זאת גם שלמה המלך, וחסר אונים פנה להתנחם בזרועות אשתו בת פרעה. בת פרעה, לפי הסיפור, ניצלה את מצוקת שלמה ופיתתה אותו להתחיל לעבוד את אלילי מצרים. מנליק הגיע לאתיופיה עם הפמליה הגדולה שנשאה את ארון הברית ומאוחר יותר מנליק יזם מספר מערכות צבאיות עם הארון, שעליו נכתב ב'כברה נגסט':
לאחר שנוכח ביכולות הארון, החליט מנליק שהוא מסוכן מדי והפקיד אותו בידי קבוצת אנשים באי באגם טאנה. המסורת האתיופית מספרת שיהודי ביתא ישראל החזיקו בארון הברית עד לעלייתו של המלך האקסומי אזנה. בתקופת מלכותו התנצר המלך אזנה ויזם מספר מערכות צבאיות כנגד היהודים. ג'יימס ברוס מזכיר בספרו שבשנה זו התרחשה מלחמת אזרחים בין היהודים לבין הנוצרים שבעקבותיה יהודי אתיופיה ניתקו עצמם מהממלכה והקימו את הממלכה היהודית בהרי סאמיאן ובדאמבייה, על פי המסורת האתיופית המלך האקסומי אזנה ניצח את היהודים, לקח מהם את הארון ושיכן אותו בעיר בירתו אקסום, בכנסיית כנסיית גבירתנו מרים מציון. עד לימינו טוענים הנוצרים האתיופים בלהט כי ארון הברית המקורי עודנו קיים ושוכן בתחומי אתיופיה. בכל אחת מהכנסיות האורתודוקסיות באתיופיה קיים כיום העתק של ארון הברית (נקרא "טאבוט") אשר נשמר ב"קודש הקודשים" של הכנסייה ואינו פתוח לציבור. בכנסיית "מריה הקדושה מציון" מורשה רק אדם אחד בכל דור לחזות בארון הברית.
האריה מיהודה
האתיופים מייחדים מקום חשוב באתוס הלאומי והדתי שלהם לקשרם ההיסטורי לשלמה ובני ישראל וכך הפך מוטיב האריה, סמל שבט יהודה, למרכיב חשוב בתרבות האתיופית ובעיקר בהקשר של שליטיה. קיסרי אתיופיה היו מכונים גם בשם התואר מוא אנבסה זה אם נגדה יהודה (ניצח האריה משבט יהודה) וכן הקיסר יוהאנס הרביעי נשא גם בתואר נגוס ציון (מלך ציון). האריה היה במשך שנים רבות סמלה של האימפריה האתיופית. השפעתה של מסורת זו חצתה גם את גבולות הנצרות האורתודוקסית האתיופית אל דת הראסטפארי שראתה בהיילה סלאסי את התגשמות נבואתו של מרקוס גרווי כי לעם השחור יקום משיח באפריקה והוא יהיה מזרעם של דוד ושלמה. סמל נוסף שאומץ בנצרות האתיופית הוא המגן דוד שרווח, לרוב בשילוב עם צלב ולעיתים אף סהר מוסלמי, בכנסיות, מנזרים ובאומנות אתיופית.
מנליק השני
9 בנובמבר 1856 על לכס מלכי שאווה המלך סהלה מריאם שיירש את אביו היילה מאלכות בתור מלך שאווה לאחר מכן מלך זה שהיה חלק מהענף השוואני לשושלת הסולומונית הוכתר לקיסר אתיופיה 1889 בשם מנליק השני על מנת לחזק את טענת השושלת למוצא מהמלך שלמה ומלכת שבא.
אורלה איירליינס
אורלה איירליינס (בליטאית: Aurela airlines) הייתה חברת תעופה שהפעילה טיסות צ'רטר מנמל התעופה הראשי בווילנה בווילנה שבליטא. החברה הפעילה טיסות לכ-53 יעדים באירופה, באסיה ובאפריקה.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1996 והחלה לפעול בשנה זו בשימוש מטוסי טופולב Tu-134. באותה שנה רכשה החברה מטוס נוסף בעל תצורת VIP, דגם TU-134A עבור טיסות שכר. בשנת 2001 נרכש מטוס עם שמונה מושבים, Hawker HS-125 -700, לטיסות VIP. ביקוש נוסף בשוק לטיסות שכר איפשר לחברה ליטול הלוואה ולרכוש YAK-42 D חדש וחסכוני יותר המכיל 120 מושבים. בשנת 2003 עם עלייה במספר טיסות השכר, שכרה החברה YAK-42D נוסף. בשנת 2004 הוחלף YAK-42D אחד, במטוס בואינג 737-300 מתקדם יותר ובנפח גבוה יותר. הטיסה הראשונה של מטוס זה בוצעה במקביל להצטרפותה של ליטא לאיחוד האירופי. אורלה הטיסה גם את ולדאס אדמקוס, נשיא ליטא. בשנים 2004–2005 הנשיא הוטס לקייב במהלך המהפכה הכתומה וכדי להשתתף בהלווייתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני. ב-2005 ברגע שהאיחוד האירופי הידק את עמדתו בכל הנוגע לשימוש במטוסים רוסיים, החברה עדכנה את הצי שלה על ידי רכישת מטוסים מתוצרת מערבית. בחודש דצמבר, עם פקיעת הסכם השכירות, הוחזרו למשכיר יתרת מטוסי ה-YAK-42D. ביולי 2006 הושכר בואינג 737-300 שני. בדצמבר רכשו בעלי המניות של החברה מטוס חדש עם תשעה מושבים, Hawker 850XP לטיסות שכר VIP. באותה שנה הלקוח המרכזי של טיסות שכר הפך לחברת הנסיעות של נובאטוראס (Novaturas Travel Company). באביב 2009 הודיעה אורלה על תוכניות להרחיב את צי המטוסים שלה על ידי רכישת בואינג 767-200. אורלה חתמה על חוזה לשלוש שנים עם חברת התעופה תומאס קוק (Thomas Cook airlines), לספק להן מטוסי בואינג 757-200 לחודשי הקיץ בבסיסיה בבריטניה, וכמו כן סיפקה שירות שכר לחברת Small Planet Airlines אשר טסה לאיים סאמוס ולימנוס. בשנת 2012, Aurela החלה להפעיל מספר קווים עבור מונארך קווי תעופה (Monarch Airlines) משום שמונארך פתחה קווים חדשים אף על פי שלא היה לה צי מטוסים מספיק. מונרך הפסיקה את השותפות שלה עם Aurela בספטמבר 2012 עקב עיכובים נרחבים, תלונות לקוחות ומטוס Aurela שהחליק מהמסלול בנמל התעופה של ברמינגהאם. ב-18 בפברואר 2013, התקבלה ההחלטה על ידי CAA הליטאית להשעות את רישיונה של Aurela.
שירותים
פעילויות הליבה של החברה היו:
טיסות שכר סדירות - אחת הפעילויות התפעוליות המרכזיות של אורלה הייתה השכרת מטוסיה לסוכנויות נסיעות עבור טיסות לאתרי נופש שונים באירופה, אסיה ואפריקה
חכירת - ACMI - אורלה סיפקה למטוסים את כל התחזוקה והצוות כולל מהנדסים לשוכר. בשנת 2006 היה לאורלה שיתוף פעולה מוצלח עם אסטוניה אייר. אחד מהמטוסים הוחכר לחברה האסטונית לשלושה וחצי חודשים. חברות תעופה כמו airBaltic, Small Planet Airlines ו- Star1 Airlines שכרו גם הן את השירות, בעת הצורך.
טיסות VIP - אורלה הייתה חברת התעופה היחידה בליטא שהפעילה קטגוריה מסחרית, מטוסים בדרגת VIP.
שגיאות מסוג I ו-II
שגיאות מסוג I ו־II אלו מונחים בבדיקת השערות סטטיסטית.
מקובל לסווג שגיאות בצורה הבאה: שגיאה מסוג I היא דחייה שגויה של השערת האפס, כלומר ניסוי מסתיים בתוצאה שהתגלתה תופעה מסוימת, אך תוצאת הניסוי שגויה והתופעה אינה קיימת במציאות. את ההסתברות לקבל שגיאה זו מסמנים באות α; שגיאה מסוג II היא קבלה שגויה של השערת האפס, כלומר הניסוי לא מצליח לאשש שתופעה מסוימת קיימת, למרות שהתופעה אכן קיימת במציאות. את ההסתברות לקבל שגיאה כזו מסמנים באות β. לדוגמה, אם הניסוי בודק את השפעתה של תרופה מסוימת על מחלה, שגיאה מסוג I מתרחשת כאשר התוצאות מצביעות על היות התרופה יעילה כשבמציאות היא אינה יעילה, ושגיאה מסוג II כאשר התוצאות אינן מצביעות על יעילות התרופה כשבמציאות היא כן יעילה.
המונחים "שגיאה מסוג I" ו"שגיאה מסוג II" נקראים לעיתים גם "תוצאה חיובית כוזבת" (False positive) ו"תוצאה שלילית כוזבת" (False negative) בהתאמה, שהם מונחים כלליים יותר המשמשים בהקשרים שונים. המונחים "שגיאה מסוג I" ו"שגיאה מסוג II" מתייחסים ספציפית לבדיקת השערות סטטיסטית.
הגדרה
בדרך כלל השערת האפס תהיה שלאובייקט הנבדק אין השפעה. לדוגמה, אם חוקרים את השפעתה של תרופה מסוימת על מחלה, השערת האפס תהיה שלתרופה אין השפעה. מטרת המחקר היא לבדוק האם ניתן לאסוף די ראיות כדי לדחות בביטחון את השערת האפס, ובכך לאשש את ההשערה האלטרנטיבית, שלאובייקט הנבדק כן יש השפעה.
סוגי השגיאות:
דחיית השערת האפס קרויה לעיתים גם תוצאה חיובית, מכיוון שלכאורה הוכח בהצלחה קיומו של האפקט הנבדק. לכן שגיאה מסוג ראשון קרויה גם תוצאה חיובית כוזבת (False positive). באופן דומה, שגיאה מסוג II קרויה גם תוצאה שלילית כוזבת (False negative).
דוגמה 1
ניסוי לבדיקת השפעתו של פלואוריד על עששת:
הניסוי יתבצע על ידי מעקב אחר נבדקים בשתי קבוצות, אחת משתמשת בפלואוריד, ואחת לא. החוקרים יכמתו את ההבדלים בהופעת עששת בין שתי הקבוצות, ויחליטו אם הם מהווים עדות מספקת לדחיית השערת האפס.
שגיאה סוג I תתרחש אם הם יסיקו שפלואוריד מועיל נגד עששת כשבמציאות הוא אינו מועיל. שגיאה מסוג II תתרחש אם הם יסיקו שפלואוריד אינו מועיל, כשלמעשה הוא מועיל.
דוגמה 2
משפט פלילי אינו מבחן בדיקת השערות סטטיסטי, אך יש דמיון מתודולוגי, ולכן אפשר להמחיש את המונחים בעזרתו:
במהלך המשפט יבחנו העדויות, ויוחלט אם יש בהם די כדי לדחות את השערת האפס בביטחון מעבר לספק סביר.
שגיאה מסוג I תתרחש אם הנאשם יורשע למרות היותו חף מפשע, ושגיאה מסוג II תתרחש כאשר נאשם יזוכה למרות היותו אשם.
ברפואה
ברפואה, תוצאה חיובית שגויה ותוצאה שלילית שגויה היא תוצאה של בדיקת דגימה שמצביעה על כך שהאדם חולה במחלה מסוימת, בעוד שלמעשה הוא אינו חולה בה, או להפך, תוצאה של בדיקה שמצביעה על כך שהאדם אינו חולה במחלה מסוימת, בעוד שלמעשה הוא אכן חולה בה. רמות הדיוק והיכולת האבחנתית של הבדיקות הרפואיות נמדדות בהשוואה לבדיקה מדויקת (הידועה בכינוי מדד הזהב) וניתנות בצורה של מדדים שונים. המדדים לבדיקות אבחון הנפוצים ביותר הם רגישות וסגוליות וכן ערך ניבוי חיובי וערך ניבוי שלילי. מדד מודרני יותר הוא יחס נראות.
כימות ההסתברות לשגיאות
נהוג להשתמש בשני מדדים על מנת לכמת את ההסתברות לשגיאה, אחד עבור כל סוג של שגיאה.
מדד אחד הוא ההסתברות שתתרחש שגיאה מסוג I תחת ההנחה שהשערת האפס היא נכונה. כלומר, תחת ההנחה שאספנו מדידות ממקור כלשהו בו לא קיים כל אפקט (כפי שטוענת הנחת האפס), מחשבים את ההסתברות לקבל נתונים שיטעו אותנו לחשוב שהאפקט קיים. הסתברות זו מסומנת באות α, וגם מכנים אותה רמת המובהקות של הניסוי.
לעיתים רמת המובהקות הנדרשת נקבעת מראש, והניסוי מתוכנן באופן כזה שיעמוד בה. לדוגמה, נניח נדרשת רמת מובהקות סטטיסטית של 5%, כלומר בהנחה שהשערת האפס היא נכונה, נדרש שההסתברות לדחות אותה לא תעלה על 5%. על סמך דרישה זו (בין השאר) יבחרו הפרמטרים השונים של הניסוי: כמות דגימות המידע שצריך לאסוף, המדד הסטטיסטי שיכריע את התוצאה, והסף שהוא צריך לעבור על מנת לדחות את השערת האפס. כל אלה יכוונו באופן כזה שיבטיחו את רמת המובהקות הנדרשת. לעיתים רמת המובהקות לא נקבעת מראש, אלא מחושבת בדיעבד. כלומר, קודם כל הניסוי מתבצע, ואז מחושב ערך-p, שמציין באיזה רמת מובהקות סטטיסטית המבחן עבר.
המדד השני הוא ההסתברות שתתרחש שגיאה מסוג II תחת ההנחה שהשערה האלטרנטיבית היא הנכונה. הסתברות זו מסומנת באות β. ההסתברות ששגיאה מסוג II לא תתרחש קרויה גם עוצמה סטטיסטית, כלומר העוצמה הסטטיסטית שווה ל-.
עבור מבחן סטטיסטי נתון המתבצע על מדגם בגודל נתון, ההסתברויות לשני סוגי השגיאות באים זה על חשבון זה. לדוגמה, נניח נבדקת יעילותה של תרופה להורדת חום. אם נדרוש שהתרופה תוריד לפחות מעלה אחת בממוצע בקבוצה הנבדקת כדי להכריז עליה כיעילה, נקבל הסתברויות מסוימות לשגיאה מסוג I ומסוג II. אם נדרוש שהתרופה תוריד לפחות שתי מעלות בממוצע, ההסתברות לשגיאה מסוג I תרד וההסתברות לשגיאה מסוג II תעלה. בשני המקרים הסיבה היא שדרשנו סף יותר מחמיר לדחיית השערת האפס. אם נגדיל את גודל המדגם אז ההסתברויות לשני סוגי השגיאות ירדו.
הקטנת הסיכוי לשגיאה מאחד הסוגים על ידי הגדלת הסיכוי לשגיאה מהסוג האחר מקובלת כאשר לאחת השגיאות יש השלכות מסוכנות יותר מאשר לשנייה. לדוגמה, הסיכון באבחון שגוי של אדם בריא כחולה סרטן, בבדיקה ראשונית לגילוי סרטן, הוא בזבוז כספים וזמן בבדיקות מתקדמות וכן עגמת נפש. לעומת זאת אבחון שגוי של חולה סרטן כאדם בריא עלול לגרום למוות מהזנחה – תוצאה חמורה בהרבה.
מקור השמות
ג'רזי ניימן ואגון פירסון, סטטיסטיקאים רבי השפעה, פרסמו במשותף החל משנת 1928 סדרת ספרים ומאמרים מכוננים בנושא בדיקת השערות, ובהם מתוארים גם שני סוגי השגיאות.
במאמרם משנת 1933 מתוארות שתי השגיאות ברשימה הממוספרת (I) ו-(II). בהמשך אותו מאמר הם מתייחסים לשגיאות כאל שגיאה מסוג I ומסוג II.
הטיית פרסום
תופעה ידועה בספרות המדעית היא שמחקרים שמקבלים תוצאה מובהקת סטטיסטית (כלומר שדחו את השערת האפס) הם בעלי סיכוי רב יותר להתקבל לפרסום מאשר מחקרים שלא קיבלו תוצאה מובהקת סטטיסטית. כתוצאה מכך יש שיעור גבוה מן הצפוי של פרסומים המכילים שגיאה מסוג I.
הסיבה לכך היא כדלהלן: נניח שכ-20 צוותי מחקר ברחבי העולם בודקים האם יש קשר בין טמפרטורה ושכיחות מחלת השפעת. כמו כן נניח לצורך הדוגמה שאין קשר. הצוותים פועלים באופן בלתי תלוי ומבלי להכיר זה את זה. הם דוחים את השערת האפס אם הם מקבלים מובהקות סטטיסטית של 5% או פחות. מכיוון שהנחנו שאין קשר בין שפעת וטמפרטורה, הרי שהסתברות לדחיית השערת האפס תהיי לפי סף המובהקות הסטטיסטית שנקבע: 5%. לכן סביר לצפות שאחד הצוותים יכריז על תגלית בשל שגיאה מסוג I, וזו התוצאה היחידה שתפורסם. מכיוון שרק תוצאה זו תפורסם, נוצר מצג שווא כאילו נעשה רק ניסוי אחד והוא הצליח, בעוד שבמציאות הוא רק אחד מתוך 20, בדיוק השיעור הצפוי בהנחה שקשר אמיתי אינו קיים.
בעיית ההשוואות המרובות
מכיוון שהמחקר מבצע בו זמנית בדיקות השערות רבות, הוא חשוף במיוחד לשגיאות מסוג I וסוג II. אם נבדקות למשל מאה השערות, ונניח שבכולן השערת האפס נכונה, ושרמת המובהקות של הניסוי היא 5%, הרי שצפוי מראש לקבל כחמש שגיאות מסוג I.
כלים סטטיסטים מיוחדים פותחו כדי להתמודד עם בעיה זו. אמצעי פשוט אחד ידוע בשם תיקון בונפרוני, לפיו פשוט מחלקים את רמת המובהקות הסטטיסטית במספר ההשערות הנבדק. כלומר כדי לקבל רמה של 5% עבור 100 השערות צריך לעבוד ברמת מובהקות של 0.05%. שיטה זו פותרת את בעיית השגיאות מסוג I, אך מעלה בצורה משמעותית את ההסתברות לשגיאה מסוג II. בשנת 1989 פתחו שני סטטיסטיקאים מאוניברסיטת תל אביב, הפרופסורים יואב בנימיני ויוסף הוכברג, אמצעי מתוחכם יותר הקרוי שיעור התגליות השגויות. שיטה זו מאפשרת שליטה בכמות השגיאות מסוג I עם עליה פחותה בהסתברות לשגיאה מסוג II. השיטה זכתה להכרה רבה, והיוותה את הסיבה המרכזית לזכייתו של בנימיני בפרס ישראל לשנת 2012.
מטא-אנליזה
מכיוון שידוע שמחקרים חשופים לשגיאות מסוג I וסוג II, פרסום מחקר הטוען לתוצאה מסוימת אינו מתקבל כעובדה מוגמרת. בדרך כלל אחרי מחקר שפורסם יתבצעו עוד סדרת מחקרים המנסים לשחזר את התוצאות של המחקר המקורי. לעיתים קרובות המחקרים אינם מסכימים זה עם זה, כלומר ייתכן שבעוד חלק מהמחקרים קיבלו תוצאה מובהקת סטטיסטית, אחרים קיבלו שהתוצאות אינן מובהקות, וכך נותר ערפל סביב השאלה מהי האמת.
כדי לברר בצורה מהימנה יותר את האמת, עורכים מטא-אנליזה, שבמסגרתה משלבים יחד את המחקרים הנפרדים שהתבצעו. ההסתמכות על מספר מחקרים בלתי תלויים, ובסופו של דבר על בסיס דגימות רבות יותר, מוריד את ההסתברות גם לשגיאה מסוג I וגם לשגיאה מסוג II.
קלריס אגבניינו
קלריס אגבניינו (בצרפתית: Clarisse Agbegnenou; נולדה ב-25 באוקטובר 1992) היא ג'ודוקא צרפתייה המתחרה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. אגבניינו היא האלופה האולימפית (טוקיו 2020), זוכת מדליית כסף מריו 2016 ושש פעמים אלופת העולם (2014, 2017, 2018, 2019, 2021 ו-2023).
ביוגרפיה וקריירה
אגבניינו נולדה בעיר רן בצרפת, וגדלה בעיירה אנייר-סור-סן. היא בת להורים ממוצא טוגולזי, אביה ויקטור אגבניינו הוא מדען מטוגו, שמה של אמה הוא פולין ויש לה שלושה אחים. בצעירותה החלה להתאמן בג'ודו במועדון המקומי 'Arts Martiaux d'Asnières' (אמנויות הלחימה של אנייר).
המדליה הראשונה של אגבניינו בקריירה המקצועית הגיעה ביוני 2010 בטורניר 'World Cup Tallinn' בו זכתה במדליית ארד לאחר שניצחה בקרב על המדליה את ירדן ג'רבי הישראלית. באותה השנה היא זכתה גם במדליית הזהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי כשניצחה בגמר את בת-ארצה ז'בריז אמאן. באליפות אירופה בשנת 2012 שנערכה בצ'ליאבינסק קלריס זכתה במדליית ארד, היא הגיעה לקרב חצי הגמר, הפסידה לירדן ג'רבי ונשרה לקרב על הארד בו ניצחה את רמילה יוסובובה האזרית. באליפות אירופה שנה לאחר מכן היא זכתה לראשונה במדליית הזהב כאשר ניצחה בגמר את מרתה לבאזינה הרוסייה באיפון כ-40 שניות מתחילת הקרב.
באליפות העולם בשנת 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. ברבע הגמר היא ניצחה את מרטינה טריידוס הגרמנייה, בחצי הגמר היא ניצחה באיפון את הצרפתייה ז'בריז אמאן כשתי דקות מפתיחת הקרב. בגמר היא פגשה את ירדן ג'רבי הישראלית והפסידה באיפון תוך 43 שניות לאחר שג'רבי הספיקה לקבל ניקוד יוקו וכמה שניות לאחר מכן ביצעה את "חניקת ג'רבי" שגרמה לאגבניינו להתעלף.
באליפות העולם שנה לאחר מכן, קלריס זכתה במדליית הזהב. ברבע הגמר היא ניצחה ביוקו את אדוויג' גוונד האיטלקייה, בחצי הגמר היא ניצחה באיפון את אן-לור בלאר הצרפתייה לאחר שהצליחה לרתק אותה למזרן ובגמר פגשה את ירדן ג'רבי בשחזור הגמר מ-2013. כחצי דקה מפתיחת הקרב אגבניינו השיגה ניקוד יוקו וכדקה לאחר מכן השיגה איפון וניצחה. באותה השנה היא זכתה גם באליפות אירופה שנערכה במונפלייה שבמדינת הולדתה לאחר שניצחה בגמר את טינה טרסטניאק הסלובנית. לאחר זכייתה נשיא טוגו פור ניאסנגבה בירך אותה אישית על ההישג.
באולימפיאדת ריו 2016, אגבניינו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג וזכתה במדליית הכסף. בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב בשמינית הגמר היא ניצחה את בוסרה קטיפוגלו הטורקית, ברבע הגמר היא ניצחה את אניקה ואן אמדן ההולנדית ובחצי הגמר היא ניצחה את מיקו טאשירו היפנית. בגמר היא פגשה את טינה טרסטניאק הסלובנית והפסידה באיפון לאחר שטרסטניאק הצליחה לרתק אותה למזרן.
באליפות העולם 2017 אגבניינו זכתה שוב במדליית הזהב לאחר שניצחה בחצי הגמר את אגטה אוזבוטה-בלאך הפולנייה בזכות עונשים ובגמר גברה על טינה טרסטניאק שוב בזכות עונשים. אגבניינו השתתפה באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב וזכתה במדליית הזהב כאשר ניצחה בגמר את טינה טרסטניאק.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, אגבניינו זכתה בפעם השלישית בתואר העולמי לאחר שניצחה את כל חמשת קרבותיה באיפון. בקרב הראשון היא ניצחה את גנקייך בולד המונגולית, בשמינית הגמר היא ניצחה את בוסרה קטיפוגלו הטורקייה וברבע הגמר היא ניצחה את קת'רינה הקר האוסטרלית 1:47 דקות מפתיחת הקרב. בחצי הגמר אגבניינו ניצחה את מרטינה טריידוס הגרמנייה תוך כחצי דקה ובגמר היא גברה על מיקו טאשירו היפנית 50 שניות לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב כשביצעה תרגיל מקיקומי. באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכתה אגבניינו שוב בתואר האירופי כאשר גברה בגמר על אליס שלזינגר הישראלית-בריטית.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכתה אגבניינו פעם נוספת במדליית הזהב. את שלושת קרבותיה הראשונים היא ניצחה באיפון. בשלב חצי הגמר היא התמודדה מול יול פרנסן ההולנדית וניצחה בניקוד ווזארי לאחר תרגיל אושירו-קסה-גטאמה. בגמר היא התמודדה מול מיקו טאשירו היפנית בשחזור הגמר העולמי שנה לפני כן ושוב ניצחה, הפעם בווזארי לאחר 7 דקות ו-7 שניות בתוך זמן ניקוד זהב. באליפות אירופה 2020 אשר נערכה בפראג, היא זכתה בתואר האירופי בפעם החמישית לאחר שניצחה את כל ארבעת קרבותיה באיפון.
באליפות העולם 2021 שנערכה בבודפשט, זכתה אגבניינו בפעם החמישית בקריירה בתואר העולמי כאשר ניצחה את כל חמשת קרבותיה באיפון. לאחר שלושה קרבות מוקדמים, היא הגיעה לשלב חצי הגמר בו פגשה את סאן ורמיר ההולנדית וניצחה לאחר תרגיל ריתוק שגרם ליריבתה להיכנע. בגמר התמודדה מול אנדריאה לסקי הסלובנית וניצחה באיפון 34 שניות לסיום לאחר שכבר הובילה בניקוד ווזארי. עוד באותה השנה היא זכתה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בדוחה שבקטר.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה אגבניינו לראשונה בתואר האולימפי בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. היא הגיעה לתחרות האולימפית כמדורגת ראשונה בעולם והחלה את דרכה בסיבוב השני, שם ניצחה באיפון בתוך 17 שניות את בילייה סנדרין מכף ורדה. ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את יול פרנסן ההולנדית ובחצי הגמר ניצחה שוב בווזארי את קת'רין בושמין-פינאר הקנדית. בגמר התמודדה אגבניינו מול טינה טרסטניאק הסלובנית בשחזור הגמר האולימפי מריו 2016. בתום 4 דקות ללא ניקוד, נכנס הגמר לזמן ניקוד זהב ולאחר 33 שניות הצליחה אגבניינו להטיל את טרסטניאק על צידה בעזרת תרגיל בשם קואוצ'י-גרי, שזיכה אותה בניקוד ווזארי וניצחון. בנוסף למדליה בתחרות האישית, אגבניינו התחרתה גם בתחרות הקבוצתית, בה זכתה בזהב נוסף עם נבחרת צרפת לאחר שניצחו בגמר את יפן.
אדריכלות מודרנית
אדריכלות מודרנית, שלא לבלבל עם אדריכלות עכשווית, היא שם כולל לכמה סגנונות וגישות באדריכלות, שאפיינו את המחצית הראשונה של המאה ה-20 וממשיכים להשפיע גם על אופייה של האדריכלות עד היום. תפישות האדריכלות המודרנית, המשקפות ברובן את תפישת המודרניזם, החלו להתפתח באירופה וצפון אמריקה כבר בסוף המאה ה-19. בשנות ה-20 גובשו עקרונות שונים המבוססים הן על תאוריה והן על פרקטיקה ואומצו באופן רשמי על ידי אדריכלים רבים בעלי השפעה בינלאומית. אדריכלים אלו היוו, חלקם באופן רשמי וחלקם באופן מעשי, סוג של תנועה אמנותית עם ביטוי קונקרטי שהשפיע רבות על מראה הערים המודרניות. האדריכלות המודרנית הייתה צורת הבנייה המובילה בין שתי מלחמות העולם והמשיכה עד שנות ה-50 אז החלו לתהות לגבי הצלחתה והתפתח הסגנון הפוסט מודרני וגישות משניות במודרניזם כגון הרגיונליזם הביקורתי.
הסיבות להתפתחות סגנון המודרניזם הן רבות ואף נתונות למחלוקת. הגורמים העיקריים הם:
תולדות האדריכלות המודרנית
כבר בשנות ה-20 רוב האדריכלים המרכזיים בזרם גיבשו את תפישתם. הבולטים והמשפיעים ביותר ביניהם היו ולטר גרופיוס ומיס ואן דר רוהה שגם היו מנהלי בית הספר הבאוהאוס (בית ספר בעל השפעה רבה על התפתחות המודרניזם) ולה קורבוזיה. שלושתם גם ניסחו את עקרונות הסגנון הבינלאומי שהוא תולדה של המודרניזם. במקביל אליהם השפיעה על האדריכלות האירופאית אסכולת שיקגו שפעלה בארצות הברית בתחילת המאה ה-20 ובעיקר האדריכלים האמריקאים לואיס סאליבאן ופרנק לויד רייט.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 נבנו גורדי שחקים רבים בשיקגו ובניו יורק. בניינים אלו אימצו את הסגנון המודרניסטי או סגנונות שהתפתחו מתוכו כגון הסגנון הבינלאומי והאר דקו.
מחלוקות באדריכלות מודרנית
קיימות מחלוקות רבות מתי בדיוק ואם בכלל נכשל הסגנון המודרניסטי באדריכלות. כבר בתחילת שנות ה-60 הופנתה ביקורת לאדריכלות מודרנית בטענה כי היא אינה קשורה למקומות שבה היא נבנית, שהיא אליטיסטית וחסרת משמעות. האדריכל רוברט ונטורי היה בין הראשונים שפרסמו ספרים בנושא זה ופיתחו את האדריכלות הפוסט מודרנית כתוצאה.
המודרניזם כיום
מספר אדריכלים ניסו בעשורים האחרונים להחיות את התפיסות האסתטיות של המודרניזם. ביניהם אדריכלים ידועים כמו איי אם פיי, ריצ'רד מאייר ועוד.
בישראל, המודרניזם היה הסגנון המוביל עד שנות ה-80. גם הברוטליזם שהוא בנייה מודרניסטית עם בטון חשוף שרד תקופה ארוכה בארץ, הרבה בזכות התפיסה החברתית בישראל וכן היתרון הכלכלי שבסגנון זה.
יחסי דנמרק–קוריאה הצפונית
יחסי דנמרק–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לבין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK), המכונה בדרך כלל צפון קוריאה. דנמרק מיוצגת בקוריאה הצפונית, באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, סין. קוריאה הצפונית מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה. דנמרק תומכת במאמצים להחזיר את קוריאה הצפונית לשיחות שש המדינות.
היסטוריה
דנמרק הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בקוריאה הצפונית במהלך מלחמת קוריאה. היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לקוריאה הצפונית כוננו ב-17 ביולי 1973. באוקטובר 1976 סגרה דנמרק את המשלחת הצפון-קוריאנית לדנמרק, והכריזה על המשלחת כפרסונה נון גראטה, לאחר אישומים על ייבוא שוק שחור, מכירת סמים, אלכוהול וסיגריות. בהמשך עקבו נורווגיה ופינלנד. קוריאה הצפונית סגרה את שגרירותה בדנמרק בשנת 1998 בגלל הפחתת התקציב שלהם.
דנמרק תמכה בהחלטה 1695 של מועצת הביטחון של האו"ם בנושא תוכנית הנשק של קוריאה הצפונית.
בספטמבר 2009 הגיעו תשעה צפון קוריאנים לשגרירות הדנית בהאנוי, וייטנאם כדי לבקש מקלט.
לאחר שה-ROKS Cheonan טובעה במרץ 2010, על ידי טורפדו, גינתה שרת החוץ הדנית לנה אספרסן את הטבעתה של Cheonan, וקבעה כי היא מאמינה שקוריאה הצפונית אחראית למעשה, וקראה לה לעמוד בהתחייבויותיה הבינלאומיות.
לאחר הפצצת ייונפיונג בנובמבר 2010, ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן גינה את ההתקפה, וכינה אותה "פרובוקציה צבאית".
פיתוח
הארגון חוץ-ממשלתי הדני, המשימה מזרח, סיפק 52.5 טון עזרה לעם הצפון קוריאני. ל-DANIDA שני פרויקטים של בעלי חיים בקוריאה הצפונית הממומנים על ידי משרד האו"ם לשירותי פרויקטים והקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי. דנמרק מציעה סיוע הומניטרי לקוריאה הצפונית באמצעות ארגונים רב-צדדיים כצלב האדום ותוכנית המזון העולמית. דנמרק מנסה להשפיע על התפתחות הדמוקרטיזציה, הכבוד לזכויות האדם וליברליזציה של הכלכלה הצפון קוריאנית. בשנת 2008 הסתכם הסיוע הדני בצפון קוריאה ב-239 מיליון קרונה דנית.
עודד שמואלי
עודד שמואלי (נולד ב-12 בדצמבר 1952) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי המחשב בטכניון, וחבר במעבדה לתכנה ומערכות שבפקולטה. הומחזיק משנת 2006 בקתדרה ונושא השם The Andrew J. and Erna Viterbi Chair in Information Systems/Computer Science., כיהן כמשנה למחקר (מנל"מ) של נשיא הטכניון וכמנהל מוסד הטכניון למחקר ופיתוח בע"מ.
עיסוקו המחקרי הוא בתחום מסדי נתונים ופונה לכיוונים הבאים: מסחר אלקטרוני; משא ומתן אוטומטי; אספקטים מערכתיים של מערכות מסדי נתונים; אספקטים תאורטיים ומעשיים של ביצוע שאילתות במסדי נתונים יחסיים, במסדים מבוססי XML ובמסדי נתונים מבוססי לוגיקה (Datalog) וה-WWW.
חיים אישיים והשכלה
עודד שמואלי נולד וגדל בשכונת צהלה בתל אביב. למד ב"תיכון חדש", שירת 3 שנים וחצי בצבא הגנה לישראל, במלחמת יום הכיפורים פיקד על מחלקת חרמ"ש בגדוד 184 של חטיבה 14 ולחם בחזית המצרית, הוא נפצע במלחמה באורח קשה בעת פינוי מעוז "פורקן", על פועלו זכה בצל"ש אלוף.
בשנת 1977 סיים בהצטיינות תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס. תחום המחקר עניין אותו ולכן המשיך ללימודים במסלול ישיר לדוקטורט במתמטיקה שימושית (מדעי המחשב) באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג' מסצ'וסטס. בשנת 1978 נשא לאישה את דבורה. בשנת 1979 סיים את התואר השני ובשנת 1981 הוענק לו התואר דוקטור בגין חיבור העוסק תפקיד הבסיסי של סכמות עץ בפתרון שאילתות במסדי נתונים יחסיים.
לאחר קבלת התואר עבד שמואלי כמרצה ועמית פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד עד 1982. באוקטובר 1982 הצטרף כחבר סגל ההוראה הבכיר בפקולטה למדעי המחשב שבטכניון, ולימד מאז קורסים בתחומים של מבני נתונים, מערכות קבצים ומערכות מסדי נתונים.
בשנת 1998 מונה לדרגת פרופסור מן המניין בטכניון. בשנית 2006 נבחר על ידי מועצת הפקולטה למדעי המחשב לעמוד בראשה כדיקן. כהונתו נמשכה עד אוקטובר 2008, שאז מונה למשנה לנשיא למחקר בטכניון ולמנהל מוסד הטכניון למחקר ופיתוח בע"מ.
במקביל לעבודתו האקדמית שמואלי נשא בתפקידי מחקר במספר מעבדות מחקר תעשייתיות מובילות וביניהן אלו של  מעבדות בל והיה מיזמי הסטארט אפ Dealigence.
מחקרים ומיזמים
שמואלי עסק במחקרים ופרויקטים רבים:
החצי האפל
החצי האפל (The Dark Half), ספר אימה של סטיבן קינג שפורסם באנגלית ב-1989.
על הספר
בספר מסופר על ט'אד בימונט, סופר בן 39 אשר קובר את הזהות הכפולה שלו, ג'ורג' סטארק, שם עט שבו השתמש כאשר כתב ספרים בדיוניים אפלים יותר ממה שהיה מעז תחת שמו הוא. הוא אפילו מביים קבורת דמה של ג'ורג' לטובת העיתונות. כאשר תושב מקומי נהרג, העדויות מובילות את השריף אלאן פנגבורן לקברו של ג'ורג' והוא מתחיל לחשוד בט'אד ברצח. באותו זמן, ט'אד מתחיל לחוות הזיות של דרורים עפים, הזיות שלא חווה כבר 23 שנים, מאז שעבר ניתוח מוח. בעוד שרשרת הרציחות המזוויעה נמשכת, מישהו המתיימר להיות ג'ורג' סטארק מתחיל להתקשר לט'אד. ט'אד חושש לביטחון משפחתו ופנגבורן לא מצליח להחליט האם ט'אד הוא אכן הרוצח. במהלך העלילה חושף ט'אד את הקשר הקיים בין הזהות האחרת שלו, שבשמה הוא כותב רבי מכר אלימים, ובין הזהות היומיומית הרגילה שלו.
ישנם קווי דמיון רבים בין חייו הפרטיים של קינג, אשר בשנת 1985 כאשר הוא בן 39 חשף את שם העט שלו ריצ'רד בקמן. הספר הוסרט ב-1993.
בישראל שודרה סדרת טלוויזיה "החצי האפל" בערוץ 3 שהוא בעצם "האזור המת" (The Dead Zone) למרות שאין לזה שום קשר לספר עצמו, אבל זה גם מבוסס על ספרו האחר של סטיבן קינג עם אותו שם.
אמנון נצר
אמנון נצר (נובמבר 1934 - 15 בפברואר 2008) היה היסטוריון, חוקר, ועיתונאי יהודי-איראני-ישראלי. הקדיש את רוב חייו לחשיפה, ניתוח, ותיעוד של הספרות, התרבות, וההיסטוריה של יהדות איראן. הקים את השירות הפרסי של קול ישראל בשנת 1958, והיה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים עד מותו בשנת 2008. מגדולי החוקרים של יהדות פרס ותרבותה.
קורות חייו
אמנון נצר נולד בעיר רשת שבצפון-מערב איראן, על חופי הים הכספי. ילדותו עברה בתנאי מצוקה כלכלית עקב שרפה שכילתה את חנותו של אביו, אך למרות זאת השלים בהצלחה מרובה את לימודיו בבית הספר היהודי בעיר מולדתו. בעודו באיראן פרסם מספר מאמרים מעל במת העיתון היהודי "ניסן" שיצא לאור בטהראן. בשנת 1950, בגיל 16, עלה לישראל לבדו וכשנה לאחר הגעתו התנדב לצה"ל ושירת שירות מלא בחיל האוויר. עם שחרור מהצבא החל ללמוד לימודי מזרח תיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנותיו כסטודנט היה פעיל מאוד בקרב קהילת יוצאי איראן ופרסם מאמרים רבים מעל עיתוני הקהילה. בשנים 1955–1958 היה מהמפיקים של תוכנית הרדיו בפרסית בקול ישראל ובשנת 1958 היה מהמייסדים של קול ישראל בפרסית.
נצר המשיך את הקריירה האקדמית שלו בלימודים איראניים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק שם השלים תואר שני בהצטיינות ודוקטורט. הדיסרטציה שחיבר עוסקת ב"דניאל-נאמה" יצירה אפית על ספר דניאל בפרסית יהודית מאת המשורר היהודי-פרסי-בוכארי בן המאה ה-17 כ'אג'ה בוכ'אראי. לאחר מכן שימש במשך שנה כמרצה באוניברסיטת אילינוי, ובשנת 1970 חזר לירושלים וביחד עם פרופ' שאול שקד היה ממייסדי התוכנית ללימודים איראניים באוניברסיטה העברית. כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית היה מופקד שנים ארוכות על החוג לימודי איראן, הודו וארמניה. בשנת 2000 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה, ובשנת 2005 בישיבה יוניברסיטי. הוא פרש לגמלאות מהאוניברסיטה העברית בשנת 2002 אך המשיך ללמד בה בתור פרופסור אמריטוס עד שנה לפני פטירתו, אז לקה במחלת הסרטן. לאורך חייו שימש כאחד מעורכי כתב העת פעמים של מכון בן צבי, עורך מייעץ של אנציקלופדיה איראניקה (לה גם כתב מספר רב של ערכים), העורך הראשי של סדרת ספרים על יהודי פרס בשם Pādyāvand, ביחד עם שאול שקד העורך הראשי של סדרת ספרים בשם 'Irano-Judaica (כרכים 2–6), ועוד.
פועלו המחקרי
ספרו הראשון, אנתולוגיה של שירה מאת משוררים יהודים-פרסים קדומים (منتخب اشعار فارسی از آثار یهودیان ایران), יצא לאור בפרסית בטהראן בשנת 1973, כלל שירים רבים שראו דפוס בפעם הראשונה, ונותר עד היום הפרסום היחידי מסוגו בפרסית באיראן. בשנת 2000 הספר תורגם מפרסית לערבית על ידי אוניברסיטת אל-אזהר של קהיר. נצר המשיך לפרסם מחקרים על יצירתם של המשוררים הגדולים של יהודי פרס במהלך חייו, בהם שאהין, עמראני, אלישע בן שמואל ואחרים. ספר אחר שההדיר הוא חיבורו הפילוסופי "חובות יהודה" של ר' יהודה בן אלעזר בן המאה ה-17, והוציא לאור תרגום שלו מפרסית יהודית לעברית בשנת 1995. בין מחקריו האחרים סדרה של כ-90 מאמרים (סך כולל של כ-400 עמודים) שפרסם בהמשכים מעל דפי הירחון האמריקאי 'שופר' אודות אישיותו הפעלתנית וחייו של שמואל חיים, עיתונאי ופעיל פוליטי יהודי-איראני בתחילת המאה ה-20. תחומי מחקר אחרים שבהם עסק הם הציונות באיראן, רדיפות כנגד יהודי איראן לאורך הדורות, יחסי יהודים-מוסלמים ושיעה-יהדות, החינוך היהודי באיראן, הדיאלקט פרסית יהודית, ההיסטוריה התרבותית והחברתית של יהודי פרס, ועוד. מלבד זאת הוא גם עסק בשפה ובספרות הפרסית הכללית וחיבר מספר ספרים ללימוד פרסית סטנדרטית מודרנית לדוברי עברית.
יגאל זריהן
יגאל זריהן (נולד ב-22 ביוני 1968) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ ומזוהה בעיקר עם מכבי עירוני אשדוד.
קריירה כשחקן
זריהן גדל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ובשנת 1987 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון שהייתה ממוקמת בליגה ב' והגיע עימה עד לליגת העל, בה שיחק 4 עונות במדים הצהובים. במהלך הקריירה שלו כבש זריהן 111 שערים (31 בליגה הבכירה) במדי עירוני אשדוד, והוא מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים. אוהדי הקבוצה נהגו לכנותו "יגאל טורבו" בשל מהירותו היוצאת דופן.
לאחר איחוד הקבוצה עם הפועל אשדוד בשנת 1999, שיחק עונה אחת במדי הקבוצה המאוחדת מועדון ספורט אשדוד, ובשנת 2000 עבר להכח רמת גן.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זריהן במשך ארבע עונות במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, ובשנת 2008 הוביל את קבוצת הנוער לזכייה בגביע המדינה לנוער. לאחר מכן אימן את קבוצות הנוער של הפועל רעננה והפועל אשקלון.
בנובמבר 2019 מונה זריהן למאמן קבוצת נעוריו שהוקמה מחדש, מכבי עירוני אשדוד מליגה א'. מאז חודש אוגוסט 2021, מאמן זריהן את קבוצת הנשים מכבי פנתרות אשדוד.
חיים אישיים
זריהן נשוי למטי ולהם ארבעה ילדים. שניים מהם כדורגלנים. הבכור ניב זריהן, כדורגלן מקצועי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל תל אביב ועמית זריהן המשחק בעמדת הקשר בבית"ר אשדוד.
לודוויג בלדו
דר' לודוויג בלדו (בגרמנית: Ludwig Erdmann Bledow; 27 ביולי 1795, ברלין – 6 באוגוסט 1846, ברלין) היה שחמטאי גרמני ואחד מהחברים המייסדים של הפליאדות של ברלין. בשנת 1846 ייסד את ביטאון השחמט הגרמני הראשון, Schachzeitung der Berliner Schachgesellschaft, שהפך לימים ל-Deutsche Schachzeitung. את לימודיו הגבוהים עשה במתמטיקה. היה ידוע בזכות ספרייתו הענפה שהכילה למעלה מ-14,000 ספרי שחמט. כיום תכולת ספרייתו נמצאת בספרייה הלאומית של ברלין.