cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרב האחרון
הקרב האחרון (באנגלית: The Last Battle) הוא הספר האחרון בסדרת ספרי הפנטזיה "דברי ימי נרניה" שנכתבה על ידי הסופר הבריטי ק.ס. לואיס. לואיס זכה בפרס קרנגי בשנת 1956 בגין כתיבת הספר.
תקציר העלילה
הקרב האחרון הוא הספר המסיים את סדרת "דברי ימי נרניה" מאת ק. ס. לואיס, ומתאר את סופה של נרניה, ואת מותם של מרבית בני האדם המבקרים בנרניה.
העלילה נפתחת בסיפורו של קוף מדבר בשם טריק (במקור האנגלי Shift), המוצא פרווה ישנה של אריה, ומלביש בה את ידידו החמור בהיה (במקור האנגלי, Puzzle) - הנעתר לכך בחוסר רצון לאחר הפצרות ושכנועים מצד טריק - על מנת להציג את החמור בעור האריה כאסלן, ובכך לגרום לבני נרניה לסור למרותו.
הקוף מנצל את כוחו החדש כדי למכור בני נרניה כעבדים לקלורמן. על-מנת להצדיק את שיתוף הפעולה עם הקלורמנים, הוא טוען שאסלן וטש (האל הראשי של הקלורמנים) חד הם, ולכן חיבר את שמותיהם ל-טשלן. המלך טיריאן (נין נינו של המלך כספיאן, שהופיע לראשונה בספר "הנסיך כספיאן"), המנסה להתנגד למעשיו של הקוף, מוכרז כפושע. הוא קורא לאסלן שישלח לעזרתו את "הילדים מהעולם האחר", שבאו לעזרת נרניה בעבר, וכך מגיעים יוסטס קלרנס סקראב וג'יל פול, שביקרו בעבר בנרניה, כמתואר בספר כס הכסף.
המלך מצליח לגייס קבוצה קטנה של תומכים בעזרתם של הילדים, בעת שהקלורמנים כובשים את נרניה. במהלך הקרב של טיריאן והילדים בצבא הקלורמני, הם מושלכים אל תוך האורווה שבה הוחזק החמור שהוצג כאסלן. במפתיע, פנים האורווה שונה לחלוטין ממה שחיצוניותה מעידה עליה, והם מוצאים את עצמם בשטח הפתוח, שם הם פוגשים את גיבורי הספרים הקודמים - פיטר, אדמונד, לוסי, פרופסור קירק ופולי פלמר (סוזן אינה נמצאת שם משום שהיא אינה מאמינה עוד בנרניה, וחושבת שהיא הייתה רק משחק ילדים).
אסלן מופיע ופותח את דלת האורווה, ומביא את סופו של עולמה של נרניה. כל יצורי נרניה, כולל אלו שמתו, עוברים דרך דלת האורווה. חלקם מצטרפים לאסלן, וחלקם נעלמים אל הלא נודע. אסלן מסביר לדמויות האחרות כי הם מתו, ולא יחזרו עוד לעולמם. הם מורשים להישאר מעתה בארצו של אסלן, אשר היא מקורם של כל העולמות השונים, וכוללת את הטוב ביותר שבהם.
פרשנויות
בדומה לספרים האחרים בסדרה גם בספר זה ניתן למצוא פרשנויות נוצריות רבות. סיפור אחרית ימי נרניה, מזכיר במידה רבה את חזון יוחנן, המופיע בברית החדשה, המתאר את סופו הצפוי של עולמנו, וברירתם של בני נרניה לאלו הזוכים להגיע לארצו של אסלן ואלו שלא, דומה ליום הדין ושפיטת בני־האדם לחיי הנצח. יש החושבים כי המסרים הדתיים בספר זה מכבידים על העלילה יתר על המידה, שלא כמו בספרים הקודמים בסדרה, ובכך מפחיתים מההנאה שבקריאה שלו כסיפור הרפתקאות פשוט, בנפרד מההקשר הדתי.
לשכת החקירות הלאומית (פינלנד)
לשכת החקירות הלאומית של פינלנד (Keskusrikospoliisi, Centralkriminalpolisen) הוא גוף חקירות של המשטרה הלאומית בפינלנד, שמטהו בעיר ונטה, צפונית להלסינקי. הוקם ב-1955.
הקרב האחרון
פרשנויות
ביקורת קשה שהועלתה על ידי רבים, שהבולט בהם הוא פיליפ פולמן, מתייחסת לעובדה שמסוזן נמנעה הכניסה לארצו של אסלן בשל כך שהיא "הגיעה לתקופה בחייה בו דבר אינו מעניין אותה פרט לגרבי נילון, שפתונים, ופגישות", מה שנתפס כמיזוגניה מצד לואיס. מנגד, יש האומרים להגנתו שדבריו לא נועדו להוקיע את מיניות האישה, אלא את השקיעה בערכים מסחריים ושטחיים על חשבון ערכים חשובים יותר, וכמו כן, מציינים את העובדה שלא נאמר בספר במפורש שמסוזן נמנעה האפשרות לגאולה, אלא אך ורק שהיא לא נכנסה לארצו של אסלן בשלב זה.
לשכת החקירות הלאומית (פינלנד)
התרגום המילולי של שם הארגון באופן רשמי הוא, משטרת הפלילים המרכזית. הארגון אחראי למלחמה בפשע המאורגן הבינלאומי ואחראי על המעבדה הלאומית לזיהוי פלילי של פינלנד. הארגון כפוף למשרד הפנים הפיני.
הקרב האחרון
פרשנויות
טענות נוספות המופנות נגד הספר מאשימות אותו בגזענות, בשל הייצוג של הקלורמנים, המופיעים כסטריאוטיפ מזרחי (הם כהי־עור, מזוקנים ועוטי טורבנים) המתוארים בצורה שלילית מאוד, כסוחרי־עבדים, זובחי קורבנות אדם, רמאים ותוקפנים. עם זאת, בספר מופיעה גם דמות קלורמנית חיובית, של הקצין הצעיר אמת (שמו נבחר על פי משמעות המילה העברית), שעל אף שלהלכה הוא סוגד לטש ודוחה את אסלן, אסלן מוכן לקבלו לארצו, בזכות טוהר כוונותיו.
לשכת החקירות הלאומית (פינלנד)
לשכת החקירות הלאומית אחראית על המכס, ועוסקת במגוון תפקידי לוחמה בפשיעה כמו:
הקרב האחרון
פרשנויות
תאונת הרכבת המופיעה בספר מזכירה תאונת רכבת שהתרחשה בסמוך לכתיבתו בסטון קולדפילד ב-23 בינואר 1955 (אף שהכרונולוגיה של לואיס מעמידה את האירועים בספר בשנת 1949).
סטיבן מור
סטיבן מור (באנגלית: Stephen Moore; נולד ב-16 בפברואר 1960) הוא סופר אמריקאי, ופרשן טלוויזיה בנושאים כלכליים. הוא ייסד ושימש הנשיא של המועדון לצמיחה (Club for Growth) מ-1999 עד 2004. מור הוא עורך לשעבר של וול סטריט ג'ורנל. הוא עבד בקרן למורשת (Heritage Foundation) במהלך התקופה שבין 1983 ל-1987 ושוב משנת 2014. מור ייעץ להרמן קיין 2012 בקמפיין הנשיאותי ולדונלד טראמפ בבחירות לנשיאות של 2016.
בספטמבר 2019, מור נרשום במקום ה-32 באנשים החזקים במערכת הפיננסית הגלובלית על ידי מגזין Worth.
ג'יימס גנדולפיני
ג'יימס ג'וזף גנדולפיני הבן (באנגלית: .James Joseph Gandolfini, Jr; 18 בספטמבר 1961 – 19 ביוני 2013) היה שחקן אמריקאי, המוכר בזכות גילום דמותו של טוני סופרנו בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס", תפקיד אשר זיכה אותו בשלושה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב.
נתי קלוגר
נתנאלה (נתי) קלוגר רוזנברג (נולדה ב-31 בינואר 1976) היא שחקנית, קומיקאית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ג'יימס גנדולפיני
ביוגרפיה
גנדולפיני התפרסם בזכות הופעתו בדמות הראשית בסדרה "הסופרנוס" בערוץ HBO. בסדרה הוא גילם את טוני סופרנו, בוס מאפיה בניו ג'רזי המתמודד עם קשיי החיים המודרניים. גנדולפיני שיחק בכל עונות הסדרה, אשר הסתיימה ב-10 ביוני 2007.
נתי קלוגר
ביוגרפיה
נתי (נתנאלה) קלוגר נולדה וגדלה ברמת גן. אביה, יצחק קלוגר, היה במשך כעשור מנהלו של תיאטרון חיפה ואף אמהּ היא שחקנית.
ג'יימס גנדולפיני
ביוגרפיה
בשנת 2001 שיחק בסרט המתח והפעולה "המבצר האחרון". בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "לשרוד את חג המולד".
נתי קלוגר
ביוגרפיה
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון, במגמת תיאטרון.
ג'יימס גנדולפיני
ביוגרפיה
עם הצלחת הסדרה הוא זכה לתפקידים ראשיים בקולנוע. במהלך השנים בהן כיכב בסדרה בלט בהופעותיו בסרטים "האיש שלא היה שם" של האחים כהן ו"המקסיקני" של גור ורבינסקי. ב-2011 שיחק לצד פמקה ינסן בסרט "במורד החוף", ובסרט הפשע "יפות רצח".
בשנת 2012 שיחק בסרטו הראשון כבמאי של יוצר "הסופרנוס" דייוויד צ'ייס "לא מתפוגג". באותה שנה שיחק בסרט "הורג אותם ברכות". בתחילת 2013 יצא הסרט ברט וונדרסטון המופלא" בכיכובו. לאחר מותו יצא לאקרנים הסרט בכיכובו "דיברנו מספיק".
נתי קלוגר
ביוגרפיה
לאחר שירותה הצבאי למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב ולאחר מכן בסטודיו של רות דייכס. לאחר סיום לימודיה החלה להופיע בפרסומות ובהצגה "דודתו של צ'ארלי" בתיאטרון חיפה.
ג'יימס גנדולפיני
ביוגרפיה
גנדולפיני הופיע גם במספר הצגות תיאטרון, בהן "חשמלית ושמה תשוקה" ו"חופי הכרך".
נתי קלוגר
ביוגרפיה
בשנת 2003 הופיעה בתוכנית הבידור "המופע המרכזי" של זכיינית השידור של ערוץ 2 "רשת". בתוכנית הפגינה קלוגר כישרון חקיינות בגילום דמויות רבות, ביניהן שרי אריסון. בסוף אותה שנה החלה להופיע בתוכניתו של אדיר מילר "ערב אדיר", במהלכה ביצעה דמויות הומוריסטיות, וחיקויים נוספים, בין השאר של דנה מודן.
ג'יימס גנדולפיני
חיים אישיים
מנישואיו הראשונים נולד לגנדולפיני בן, ומנישואיו השניים לדוגמנית דבורה לין נולדה לו בת.
נתי קלוגר
ביוגרפיה
את החשיפה המשמעותית הראשונה קיבלה קלוגר בשנת 2004, כשהחלה לככב בתוכנית הסאטירה של ביפ, "הרצועה", לצד אורי גוטליב וטל ברמן. בתוכנית גילמה קלוגר מגוון דמויות, שנכתבו על ידי עוזי וייל, והפכו במהרה לקאלט טלוויזיוני, מסיגי הפרחה וכוכבת תוכנית המציאות האבסורדית שרון ירקון, ועד הצרפתייה המגוחכת ויויאן והשחקנית המוגזמת גלילה.
ג'יימס גנדולפיני
מותו
ב-19 ביוני 2013, בעת חופשה ברומא, נמצא גנדולפיני על ידי בנו מוטל על רצפת השירותים בבית המלון בו שהו. בנו הזעיק עזרה וכעבור 40 דקות הובא גנדולפיני לבית החולים. כשעה לאחר שנמצא על ידי בנו הוכרז מותו. נתיחה שלאחר המוות הראתה כי גורם המוות היה התקף לב.
נתי קלוגר
ביוגרפיה
ב-2005 החלה קלוגר להופיע בתוכנית "ככה לא מתנהגים" של גורי אלפי, ובתוכנית "כמה כמה" בטלוויזיה החינוכית, לצד אורי אומנותי.
ג'יימס גנדולפיני
מותו
ב-23 ביוני 2013 הובאה גופתו של ג'יימס לארצות הברית וארבעה ימים לאחר מכן נערכה הלווייתו בכנסיית סיינט ג'ון שבניו יורק.
נתי קלוגר
ביוגרפיה
בשנת 2006 החלה להנחות לצד אלון נוימן את תוכנית השידוכים "המדריך למתחילים", אף היא בערוץ ביפ, ולשחק את ראומה גלר בתוכנית "אלביס" שבערוץ 2.
בשנת 2007 שיחקה בסדרה "אולי הפעם" ב-yes, ובתוכנית הבידור "חדשות מפתיעות" בערוץ 2.
ג'יימס גנדולפיני
מותו
בעקבות מותו, ב-24 ביוני, הורה מושל מדינת ניו ג'רזי, כריס כריסטי, להוריד את כל הדגלים בבניינים ציבוריים בניו ג'רזי לחצי התורן וב-26 ביוני עומעמו האורות בברודוויי שבמנהטן לכבודו של גנדולפיני.
שלושה ימים לאחר פטירתו היה מיועד גנדולפיני לקבל פרס על עבודתו בפסטיבל הסרטים שבטאורמינה, איטליה.
נתי קלוגר
ביוגרפיה
בשנת 2008 השתתפה בסדרת המערכונים "כפיות" של הזכיינית "רשת" בערוץ השני, והגישה פינה בתוכניתה של עינב גלילי, "באה בטוב", בשידורי הזכיינית, וגילמה בעונה השנייה של "המקום" בערוץ 10 את דמותה של נעמי במקום דורית לב-ארי.
בשנת 2009 הצטרפה לצוות ההצגה "תורת היחסים", שכתב וביים אייל דורון. בהצגה היא מגלמת אישה שבעלה (אמנון וולף) מפתח אובססיה כלפי צעירה פתיינית (טלי שרון).
ב-2010 המשיכה קלוגר לשתף פעולה עם טלי שרון בעונה השנייה של הסדרה "סרוגים". באותה שנה שיחקה קלוגר בתפקיד ראשי (ענת שלו) בשלוש העונות של קומדיית המצבים של ערוץ 10, "כאן גרים בכיף".
החל משנת 2011 השתתפה קלוגר בתוכנית הבידור של ערוץ 10, "נבחרת ישראל בטלוויזיה" ושיחקה בסדרת הדרמה "אורים ותומים". היא שיחקה גם ב"יוני והמחוננים".
בשנת 2012 החלה לשחק בדרמת הנעורים "החממה".
ב-2013 עלתה סדרת הטלוויזיה "מחוברים פלוס", סדרת דוקו-ריאליטי בפורמט של "מחוברות", ובה קלוגר ובעלה השתתפו כאחד הזוגות המתעדים את חייהם.
בשנת 2014 כיכבה קלוגר בתוכנית "להיות מדען" בטלוויזיה החינוכית, לצדו של זוכה פרס נובל דן שכטמן, והשתתפה בסדרה "אחת אפס אפס" בערוץ 10.
בשנת 2014 שיחקה קלוגר בסדרה הקומית של קשת, "70 מיליון סיבות לעושר", בתפקיד שרי, אשתו של אלי (שמוליק לוי), לצד דב נבון ואחרים והופיעה מדי פעם במחזה "עקר בית" כאשת טייס.
נתי השתתפה גם בסרט "אבוללה", בתור אמו של אדם (יואב סעאדין רוזנברג).
בסוף שנת 2016 החלה לשחק במחזה "קוראים לו מלך" מאת סביון ליברכט בתיאטרון בית לסין.
בראשית 2017 שיחקה בעונה השישית של "ראש גדול" בערוץ KidZ, בה שיחקה קלוגר את ציפי, אמא של תכלת, אחת הדמויות המרכזיות בסדרה. באותה שנה החלה לשחק בקומדיה "חיית מחמד" מאת פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין. בשנת 2018 שיחקה את חווה יערי בסרט "רוצחות מבית טוב". בנוסף, מינואר 2019 היא משחקת בהצגה "מכתבים לאחי".
החל מ-2020 משחקת בסדרת הנוער "ספיידרז" בתפקיד אנה פישר, והחלה לגלם את דנה קורלינסקי בסדרה "לעבור את הלילה" בYes הטלוויזיה בלוויין. באותה שנה החלה לשחק במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון ובבימויו של אלון אופיר. החל מספטמבר 2020 משחקת בסדרה "שב"ס" בכאן 11.
בשנת 2023 נתי שיחקה בסרט גמר "כוכב נופל".
חיים אישיים
ב-2007 קלוגר נישאה לבמאי בועז רוזנברג, ולהם תאומות ובן. ביולי 2023 השניים התגרשו.
מתגוררת בתל אביב.
אולימפיאדת מילאנו - קורטינה ד'אמפצו (2026)
משחקי החורף האולימפיים ה-25 במספר (באנגלית: XXV Olympic Winter Games, בצרפתית: Les XXVes Jeux olympiques d'hiver, באיטלקית: XXV Giochi olimpici invernali), ייערכו בין 6 בפברואר ל-22 בפברואר 2026 בערים האיטלקיות מילאנו וקורטינה ד'אמפצו, לאחר שערים אלו גברו על הערים וסטוקהולם משוודיה במכרז, שנערך בכנס ה-134 של הוועד האולימפי הבינלאומי בלוזאן, שווייץ.
זו תהיה הפעם הראשונה בה את משחקי החורף האולימפיים יארחו 2 ערים ביחד.
המכרז
מילאנו וקורטינה ד'אמפצו נבחרו לארח את משחקי החורף האולימפיים ב-24 ביוני 2019 בכנס ה-134 של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערך בלוזאן שבשווייץ. בהצבעה שנערכה בכנס התשתתפו נציגי כל המדינות פרט לפרנקו קרארו, איבו פאריני וג'ובאני מאלאגו נציגי איטליה וסטפן הולם וגונילה לינדברג נציגי שוודיה שלא יכלו להשתתף בהצבעה עקב החוקים באמנה האולימפית.
בהצבעה השתתפו 82 נציגים ונספרו 81 קולות כשרים.
סאבריו גוארה
סאבריו גוארה (נולד ב-25 באוגוסט 1964) הוא שחקן אמריקאי.
גוארה הופיע ב-1996 בסדרה "EZ Streets" בתפקיד סמי פדרס, והשתתף במספר פרקים בסדרה באפי קוטלת הערפדים בתפקיד ווילי. הופיע בסדרה "Temporarily Yours" ב-1997 בתפקיד סיזר סנטוס.
גוארה גילם את בוב בסדרת הטלוויזיה "בקר" במהלך השנים 2003-1998. בשנת 1993 שיחק בסרטו של אנתוני מינגלה "איש נפלא שלי" לצד מרי-לואיז פרקר וויליאם הרט. בשנת 1999 שיחק בקומדיית האקשן "הנוכל המבריק" של הבמאי לס מייפילד ובכיכובו של מרטין לורנס.
מנוח הנדל
רבי מנוח הֶנדל בן שמריה (בכתיב הרבני השגור: מנוח הענדיל. ?, ברסטצ'קה, ווהלין, פולין-ליטא – כ"ב בתמוז שע"א, 1611, וינה) היה רב ופוסק, פרשן התלמוד, מדקדק, מקובל, פילוסוף, איש אשכולות ומחבר פורה ורבגוני. בסוף ימיו כיהן כרבה של וינה.
ביוגרפיה
מנוח הנדל בן שמריה נולד בברסטצ'קה שבווהלין, פולין-ליטא. חסרים פרטים על שנות חייו הראשונות. הוא היה תלמידם של הרמ"א ושל המהרש"ל.
בעשורים האחרונים של המאה ה-16 היה פעיל במסגרת ועד ארבע ארצות, והשתמרו חתימותיו על החלטות שונות שקיבל הוועד. ידועה גם הסכמה שלו משנת 1592 על הספר "תמים יחדיו" העוסק בספר הזוהר.
כרב ופוסק היה רבי מנוח הנדל מעורב בכמה פרשיות ופולמוסים הלכתיים, שבהם חיווה את דעתו ההלכתית. בין היתר עסק בפולמוס בשאלת גט שניתן בידי משומד, ובפרשה שבה נחשף כי אדם ששימש כעד במקרי גירושים רבים, התברר כגזלן, דבר הפוסל אותו לעדות ומטיל צל כבד על כשרות הגירושים. שני הרבנים הנוספים שנשאלו במקביל אליו בפרשה זו היו גדולי אותו דור: רבי מאיר מלובלין, ורבי בנימין אהרן סלניק בעל "משאת בנימין".
כחודש לפני פטירתו נקשר שמו של רבי מנוח הנדל בפרשה שהסעירה מאוחר יותר את העולם היהודי באירופה, וזכתה לכינוי "הגט מווינה". רבי מנוח הנדל וחברו רבי יהושע פלק כץ (הסמ"ע) סידרו גט לאשה שבעלה שכב על ערש דווי. לימים, אחרי פטירתו, פרץ פולמוס על כשרותו של הגט, לאחר שהבעל המגרש הִבריא ורצה לבטלו.
רבי מנוח הנדל נפטר בכ"ב בתמוז שע"א, 3 ביולי 1611 ונקבר בבית הקברות היהודי ברוסאו.
יצירתו
רשימת חיבוריו של רבי מנוח הנדל כוללת עשרות ספרים: חלקם נדפסו, חלקם אבדו וחלקם נותרו בכתב יד. מגוון התחומים בהם עסק כוללים: פרשנות למקרא; פרשנות לפשוטו של מקרא; ולדקדוק המקראי. הלכה ופרשנות ההלכה. דקדוק עברי, פילוסופיה, קבלה, טריגונומטריה ("תשבורת"), אסטרונומיה ורפואה.
טמיסטוקלה סולרה
טמיסטוקלה סולרה (באיטלקית: Temistocle Solera, 25 בדצמבר 1815 - 21 באפריל 1878) היה מלחין אופרה ולבריתן. הוא כתב מספר ליבריות עבור ג'וזפה ורדי, בהן הליברית לאופרה "נבוקו".
שמואל קוזוקין
שמואל (שמוליק) קוזוקין (נולד ב-23 ביולי 1987 בברית המועצות) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כבלם ומגן ימני.
קריירה
קוזוקין נולד בברית המועצות ובגיל 4 עלה עם משפחתו לישראל. קוזוקין גדל בבית שמש ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. במסגרת קבוצת הנוער, זכה קוזוקין עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעים. בשנת 2006 עלה קוזוקין לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך שיחק לסירוגין הן בקבוצה הבוגרת והן בקבוצת הנוער. קוזוקין היה שותף לזכייתה של הקבוצה הבוגרת בשתי אליפויות ובשני גביעים, אולם ברוב הזמן כשחקן ספסל.
בעונת, הפך קוזוקין לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, בעקבות פציעתו של מגן הקבוצה, כריסטיאן אלברס, ולאחר שגילה יכולת טובה זומן לנבחרת ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת פינלנד. בסך הכל הופיע בשנה זו בשלושה משחקים במדי הנבחרת, כולל שני משחקים במוקדמות מונדיאל 2010. בעונה שלאחר מכן נפצע קוזוקין בצורה קשה, שמנעה ממנו לשחק תקופה ארוכה. כשחזר נפצע שוב, ולמעשה כמעט ולא שיחק בשנים שלאחר מכן.
בפברואר 2013 הושאל קוזוקין לקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה א'. בנובמבר 2013 שוחרר קוזוקין מבית"ר ירושלים וחתם בקבוצת עירוני בית שמש מליגה ב', בשנת 2015 פרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה
לאחר הפרישה קוזוקין שימש כמורה לספורט בבית ספר ברנקו בבית שמש. בעונת מונה למאמנה של עירוני בית שמש.
כיום מאמן בקבוצת נערים ב׳ של הפועל מרמורק.
לואיס פירנברג
לואיס פירנברג (בגרמנית: Louis Fürnberg; נולד ב-24 במאי 1909 בייהלבה שבאוסטרו-הונגריה, נפטר ב-23 ביוני 1957 בויימאר שבמזרח גרמניה) היה סופר, משורר, עיתונאי, מלחין ודיפלומט גרמני-צ'כוסלובקי ממוצא יהודי. מחבר השיר "המפלגה תמיד צודקת", אשר שימש כהמנון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, המפלגה שהייתה שלטת במזרח גרמניה.
ילדותו ונעוריו עברו עליו בקרלובי וארי, שם גם למד בתיכון. בשנת 1925 הצטרף לואי פירנברג לנוער הסוציאליסטי. משנת 1927 למד פירנברג באקדמיה לסחר גרמני בפראג. בשנת 1928 הוא היה חבר בקבוצה הדוברת גרמנית במפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. בשנת 1937 התחתן עם לוטה ורטהיימר. בגלל הרקע היהודי שלהם ושל השתייכותם למפלגה הקומוניסטית, ניסו בני הזוג לברוח מפראג לאחר פלישת הוורמאכט הגרמני, אך הם נבגדו על ידי חברים ונכלאו. לוטה פירנברג שוחררה לאחר חודשיים ממעצר הגסטאפו והצליחה להגר ללונדון. לואי פירנברג עבר כמה בתי כלא ועונה גם הוא במהלך המעצר. משפחת אשתו הצליחה לשחד פקידים בגסטפו ופירנברג גורש לאיטליה, שם פגש שוב את אשתו בתחילת שנת 1940. בשנת 1941 הם הגיעו לארץ ישראל, שם נשארו עד 1946. בשנת 1946 חזר פירנברג לפראג. תחילה עבד ככתב בכמה עיתונים, אך עד מהרה מצא עבודה במשרד המידע. לאחר מכן הפך לראש מחלקת הרדיו הצ'כוסלובקית למדינות דוברות גרמנית. בשנת 1954, כשעבר עם משפחתו למזרח גרמניה, מונה פירנברג לסגן מנהל מרכזי ההנצחה של גטה ושילר בוויימר.
הרצל בודינגר
הרצל בודינגר (נולד ב-7 במאי 1943) הוא איש צבא בדימוס, כיהן כמפקד ה-12 של חיל האוויר, מינואר 1992 ועד יולי 1996.
לאחר שירותו הצבאי שימש בכמה תפקידים אזרחיים, ובהם נשיא ויו"ר דירקטוריון חברת ראדא תעשיות אלקטרוניות, נשיא עמותת חיל האוויר, יו"ר דירקטוריון העמותה הישראלית להגנה בפני טילים, יו"ר מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל ויו"ר אוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה
אביו, יצחק בודינגר, נולד ב-1913 בעיירה סוצ'אבה שברומניה. ב-1933 עלה ארצה בראש קבוצה של הנוער הציוני, והתגייס לארגון נוטרות, ממנו למחלקת הבילוש במשטרה הבריטית בחיפה, תוך שהוא שומר בסוד את חברותו בארגון "ההגנה". לחם במלחמת העצמאות במסגרת "ההגנה" והיה בין משחררי חיפה. לאחר מלחמת העצמאות, נמנה עם מקימי משטרת ישראל, תעודת שוטר מספר 53. כתב את המילון העברי-אמהרי אמהרי-עברי הראשון ב-1967.
עם תום לימודיו התגייס לקורס טיס (מס' 40) באוגוסט 1961, וסיים אותו במגמת מטוסי קרב במרץ 1963. שירת כטייס מיסטר וסוד אוויאסיון ווטור בטייסת 110. ביוני 1964 התפוצץ מנוע מטוס הווטור אותו הטיס. בודינגר החליט שלא לנטוש את המטוס וביצע נחיתת אונס בפרדס. כתוצאה מהנחיתה נפצע בגבו ועבר שיקום במשך כשנה. לאחר השיקום נקבע לו הפרופיל הרפואי 45, והוא שב לשירות קרבי כטייס. מנובמבר 1965 עד דצמבר 1967 היה מדריך בבית הספר לטיסה. ב-1966 היה שותף לסדרת קרבות אוויר שנועדו ליצור בסיס נתונים על מיג 21, שהובא לארץ במבצע יהלום של "המוסד".
במלחמת ששת הימים (יוני 1967) במבצע מוקד, השתתף בתקיפת שדות התעופה בני-סואף ולוקסור שבמצרים ו-H-3 שבעיראק. הוא השמיד 10 מפציצי טופולב Tu-16 על הקרקע, ועוד ציוד צבאי. במהלך תקיפת שדה התעופה בלוקסור נפגע מכל הדלק הראשי של מטוס הווטור שלו מאש נ"מ מצרית ונזילת הדלק הביאה בהמשך לכיבוי אחד המנועים. בודינגר המשיך להטיס את המטוס עם מנוע אחד, הגיע בטיפות הדלק האחרונות לשדה התעופה באילת ונחת בשלום. ב-1969 מונה לסמ"ט א' בטייסת 117, טייסת מטוסי מיראז' 3, וב-1972 למפקד טייסת ראשוני בבית הספר לטיסה. שימש מוביל הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי. בהצבת חירום שירת כטייס מיראז' בטייסת 117.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-9 באוקטובר 1973, בעת טיסת פיטרול שהוביל באזור קוניטרה, הבחין בודינגר ברביעיית מטוסי מיג 17 סוריים. בודינגר נכנס איתם לקרב אוויר בגובה נמוך בעומק סוריה, במהלכו ירה צרור מתותחי המטוס לעבר אחד המיגים, שבעקבות זאת התהפך והתרסק. באפריל 1974, במלחמת ההתשה במובלעת הסורית, הוזנק בודינגר לקרב אוויר והפיל מיג 21 סורי באזור לבנון. ביום האחרון של המלחמה מונה למפקד טייסת 101. הטייסת, תחת פיקודו, הייתה הראשונה לקלוט את מטוסי הכפיר בחיל האוויר. בודינגר הטיס את מטוס הכפיר הראשון שמסרה התעשייה האווירית לחיל האוויר בשנת 1975.
ב-1976 מונה לראש ענף מטוסים וסגן ראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. ביולי 1979 מונה למפקד בית הספר לטיסה והועלה לדרגת אלוף-משנה. בינואר 1982 מונה למפקד בסיס רמת דוד, ופיקד עליו במהלך מבצע שלום הגליל. באוגוסט 1984 מונה לראש להק אוויר, בדרגת תת-אלוף. בשנים 1985–1987 היה ראש מטה החיל. למד לתואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ואחר כך מונה בפברואר 1990 לסגן צבאי למבקר מערכת הביטחון. יצא ללימודי קורס מנהל מתקדם באוניברסיטת הרווארד, בינואר 1992 שב מחופשת הלימודים ומונה למפקד החיל, בדרגת אלוף, במקום אביהו בן-נון.
מפקד חיל האוויר
בתחילת כהונתו בליל 10 באוגוסט 1992, התרחש אסון הכבל, תאונת אימונים שהתרחשה במהלך אימון חילוץ מוסק של יחידה 669 ליד ערד. במהלך תרגול העלאת לוחמים למסוק יסעור נקרע הכבל שקשר את שני לוחמי היחידה, ו, בזמן שהועלו למסוק. השניים נפלו מגובה 15 מטרים ונהרגו. בודינגר מינה ועדת חקירה פנימית שקבעה שהאסון קרה עקב כשל טכני, ובעקבות המלצות הוועדה קבע בודינגר שורה של לקחים ליישום בחיל האוויר. ב-28 באוגוסט 1992 הורה בודינגר לאחד את ביסנ"מ עם אחד מאגדי הנ"מ, זאת בעקבות השינויים בסדר כוחות הנ"מ. בקיץ 1993 הועבר ביסנ"מ מהרצליה לבסיס משאבים.
לאחר מלחמת המפרץ הגדיר חיל האוויר את הצורך במטוסי תקיפה לטווח ארוך. ההצעות שהתקבלו היו הצעותיהן של חברות לוקהיד מרטין, שהציעה גרסה של מטוס F-16, ומקדונל דאגלס שהציעה שתי הצעות: F/A-18 ו-F-15E. המלצת חיל האוויר, אותה גיבש בודינגר, הייתה לרכוש מטוסי F-15E, החלטה שאושרה על ידי ממשלת ישראל ב-17 בינואר 1994. ישראל רכשה 25 מטוסים; דגם המטוס שונה מעט, והדגם נקרא F-15I, "רעם". המטוס הראשון נמסר לחיל האוויר בנובמבר 1997, ונקלט בטייסת 69 ("הפטישים") שבסיסה בחצרים, כפי שקבע בודינגר. כלי טיס נוספים שרכש חיל האוויר באותה תקופה היו מסוקי סיקורסקי UH-60 בלקהוק ("ינשוף"), שהגיעו לחיל האוויר באוגוסט 1994; מסוקי יורוקופטר SA-565 דולפין ("עטלף"), שנרכשו על ידי חיל הים והופעלו על ידי חיל האוויר; מטוסים קלים מדגם סוקטה TB-20 טרינידד ("פשוש"); וכלי טיס בלתי מאוישים מדגם סרצ'ר ("חוגלה").
בשנת 1994 חל מהפך בקורס הטיס של חיל האוויר: על פי החלטת בג"ץ, נפתח הקורס לנשים. בית המשפט העליון פסק ברוב דעות שאי גיוסן של נשים לחיל האוויר, אך ורק בגין היותן נשים, מהווה יחס מפלה ופסול. כתוצאה מכך הוצא צו שחייב את רשויות הצבא לזמן את אליס מילר למבדקי התאמה לקורס טיס ולקבל אותה אם תימצא מתאימה. זאת על אף שבודינגר דרש, כתנאי לפתיחת הקורס, דיון ציבורי בשאלה האם נכון שנשים תאיישנה תפקידי לוחמה מסוכנים ביחידות העלית וכטייסות קרב. בשנת 1995, במסגרת אירועי יום השנה לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, נערך מפגן אווירי משותף בשמי שתי המדינות. ב-1996 חזר אי-השקט לגבול הצפוני, וישראל יצאה למבצע ענבי זעם. המבצע החל בשעות הבוקר של 11 באפריל, ובמהלכו תקף חיל האוויר מאות מטרות של חזבאללה דרום לבנון, בבקאע ובביירות. במהלך כל המבצע המשיך חזבאללה לירות רקטות לעבר שטח ישראל. חיל האוויר וחיל התותחנים הגיבו בירי על מתקני השיגור. במהלך המבצע השתתף בודינגר במשימת תקיפה מבצעית מעל לבנון, במטוס F-16. ביולי 1996 העביר את הפיקוד על החיל לאיתן בן-אליהו.
במהלך קריירת הטיסה שלו ביצע 451 גיחות מבצעיות והפיל שני מטוסי אויב בקרבות אוויר.
לאחר פרישתו מצה"ל
משסיים בודינגר את שירותו כמפקד חיל האוויר מונה לנשיא ומנכ"ל חברת ראדא תעשיות אלקטרוניות. במקביל היה למפקד חיל האוויר הראשון שהתנדב לשירות מילואים כמדריך בבית הספר לטיסה. הוא הפסיק את שירות המילואים באוקטובר 2006 (בן 63), בעקבות בקשתו של מפקד החיל, אליעזר שקדי. בעקבות הסכם שנחתם ב-1995 בין נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, וראש הממשלה שמעון פרס בעניין ניסויים בחלל, הוחלט לכלול ישראלי בטיסת מעבורת חלל. בודינגר ביקש מחיל האוויר לאתר מועמדים עם השכלה אוניברסיטאית בתחום מדעי או טכני וניסיון בעריכת ניסויים בתוך חיל האוויר. מפקד חיל האוויר הנכנס, איתן בן-אליהו, בחר באילן רמון לתפקיד.
ב-2001 נמנה בודינגר עם מנסחי אמנת כנרת, השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו'). בין השנים 2003-2001 עמד בראש ועדת א.ל.ה שהוקמה ביוזמת עוזי דיין במסגרת הפורום לאחריות לאומית. מטרת הוועדה הייתה שיפור תפקודה של מערכת החינוך והצעת רפורמות מערכתיות. דו"ח הוועדה נמסר לשרת החינוך, לימור לבנת, בנובמבר 2003, והוצג בפני ועדת החינוך של הכנסת מספר ימים לאחר מכן. המלצות הוועדה לא יושמו. בספטמבר 2003 ממשלת ישראל הקימה את ועדת דוברת אשר הציגה בינואר 2005 מסקנות דומות לשל ועדת א.ל.ה.
ביולי 2005 באישור ראש הממשלה, אריאל שרון, פעל בוושינגטון כנציגו האישי של שר הביטחון, שאול מופז, על מנת לפתור את משבר האמון עם ארצות הברית, שנוצר עקב מכירת מל"טים ומזל"טים מתקדמים על ידי משרד הביטחון לסין. בנובמבר, באותה שנה היה מועמד להחליף את משה קרת כמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל, תפקיד אליו נבחר לבסוף יצחק ניסן. באוגוסט 2006, בעקבות מלחמת לבנון השנייה, הקים שר הביטחון, עמיר פרץ, ועדת בדיקה למלחמה בראשות הרמטכ"ל לשעבר אמנון ליפקין-שחק. החברים בה היו יו"ר "טבע" אלי הורוביץ, והאלופים (במיל.) הרצל בודינגר ואילן בירן. בטרם הספיקה הוועדה לפעול הודיע בודינגר על פרישתו ממנה מ"סיבות אישיות". זמן קצר לאחר מכן פורקה ועדת שחק, והוקמה ועדת וינוגרד. ב-10 בספטמבר 2007 מינה שר התחבורה, שאול מופז, את בודינגר לעמוד בראש ועדה ציבורית שתכין תוכנית אב לנמלי התעופה בישראל. ב-8 בספטמבר 2008 פורסם כי מגיע לסיומו סקר על צורכי תעופה שמבצע בודינגר. בהתאם לתוצאות הסקר, התגבשה המלצה לבנות נמל תעופה בינלאומי במגידו. ב-2011, ביום העצמאות ה-63 של מדינת ישראל, נבחר לדמות השנה הביטחונית של "Israel Defence".
באוגוסט 2012 אמר בריאיון ב"יומן" חדשות ליל שישי של הערוץ הראשון, כי ישראל הייתה צריכה לתקוף את מתקני הגרעין באיראן עוד ב-2005. לדעתו: "העולם לא יצליח לעצור את התגרענות איראן באמצעות הסנקציות, וכשתהיה להם פצצה אנחנו נהיה במצב אחר לגמרי... אנחנו מאוד מעריכים את העזרה של האמריקנים ואת תמיכתם, אבל בסוף אתה עומד עם עצמך, עם גורלך. אם נתקוף ייפלו פה טילים, אבל גם אם האמריקנים יתקפו ייפלו פה טילים... הרמטכ"ל האמריקני אמר השבוע שלפי דעתו ישראל לבד לא תוכל להשמיד את המערך של איראן, אבל אני חושב שהוא לא לגמרי יודע מה מסוגלים לעשות כוחות ישראליים. האמריקנים לא יודעים עלינו הכל".
באוגוסט 2013 היה מועמד של ראש הממשלה בנימין נתניהו לתפקיד ראש המטה לביטחון לאומי.
בין השנים 1998–2016 היה בודינגר נשיא ויו"ר דירקטוריון חברת ראדא תעשיות אלקטרוניות, נשיא עמותת חיל האוויר, יו"ר דירקטוריון העמותה הישראלית להגנה בפני טילים, יו"ר מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, יו"ר אוניברסיטת אריאל, חבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, חבר בוועד עמותת הבוגרים של הפנימייה הצבאית לפיקוד, חבר בוועד המנהל של "קרן תקדים", וחבר בעמותות "לחופש נולד" ו"תסמונת פראדר וילי בישראל".
משפחתו
בודינגר נשוי לעורית ואב לארבעה ילדים. בנו, אילן בוגר, שירת אף הוא כטייס קרב ובתפקידו האחרון כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר בדרגת תת-אלוף.
בן דודו הוא פסיכולוג, הנקרא גם הוא הרצל בודינגר.
סאנגיונג איסטנה
סאנגיונג איסטנה (באנגלית: SsangYong Istana, בקוריאנית: 쌍용 이스타나, בסינית: 雙龍・イスタナ) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הקוריאנית סאנגיונג אשר יוצרה בין השנים 1995–2003.
בין השנים 2009–2014 יוצרה "סאנגיונג איסטנה" בסין.
דגם "סאנגיונג איסטנה" יוצר על בסיס דגם מרצדס-בנץ MB100, מתוצרת מרצדס-בנץ.
דגמי ה"סאנגיונג איסטנה" השתתפו בסדרות טלוויזיה וסרטים.
קרייזלר B-70
קרייזלר B-70 (באנגלית: Chrysler B-70) היו מספר דגמים של מכוניות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר, אשר יוצרו בין השנים 1925–1924 בארצות הברית
הפנתר הוורוד ובניו
הפנתר הוורוד ובניו (באנגלית: Pink Panther and Sons) היא סדרת אנימציה אמריקאית בת 26 פרקים, שהופקה לטלוויזיה משנת 1984 עד 1985 עבור רשת NBC. זו הייתה סדרת האנימציה המבוססת על הפנתר הוורוד.
תקציר העלילה
הסדרה מתמקדת בשני בניו של הפנתר הוורוד: הבן הבכור פינקי ואחיו הקטן פנקי וחבריהם פנתרי הקשת בענן (צ'אטה היפה, רוקו הלוחם, מורפל המדבר בג'יבריש, אנני לבושת הסרבל ופאנקין הדברן המבולבל).
התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי
התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי (באנגלית: New Jersey Symphony Orchestra היא תזמורת סימפונית היושבת דרך קבע בניו ג'רזי, ארצות הברית. מטה התזמורת הוא בניוארק, ניו ג'רזי. המנהלת המוזיקלית והמנצחת הראשית של התזמורת מאז 2016 היא שיאן ג'אנג.
מיקום ואולמות קונצרטים
פיליפ ג'יימס ייסד את התזמורת ב-1922. במשך שנות ה-40' של המאה ה-20, הופיעה התזמורת ב"סימפוני הול ניוארק". בימים אלה מופיעה התזמורת באולמות בשש ערים במדינת ניו ג'רזי:
אוסף כלי הקשת "תור הזהב"
לא מכבר התפרסמה תזמורת ניו ג'רזי ברכישה שביצעה, של 30 כלי קשת, בהם כמה שבנה אנטוניו סטרדיווארי, לקשתניה, מן האוסף של הרברט ר. אקסלרוד, בשנת 2003. לורנס טמבורי, שהיה אז נשיא התזמורת ומנהל עסקיה הראשי שלה, גרס, שרכישה זו תשפר את כוח המשיכה של התזמורת ואת יוקרתה, הן לקהל והן לתורמים. נמה ירווי אמר במפורש, שזו הייתה הסיבה העיקרית להסכמתו לקבל עליו את ניהול תזמורת ניו ג'רזי. התזמורת כינתה את האוסף בשם "תור הזהב" של כלי הקשת.
חילוקי דעות באשר לרכישת הכלים התגלעה כאשר התעוררו ספקות לגבי ערכו האמיתי של האוסף. אקסלרוד העריך את שוויו ב-49 מיליון דולר ומכר אותו לתזמורת ב-17 מיליון דולר. התברר, מכל מקום, שההערכה של 17 מיליון דולר הייתה קרובה יותר לערך השוק בעת המכירה. יתר על כן, חקירות של כתב עיתונות העלו ספקות באשר לאותנטיות המלאה של אחדים מן הכלים באוסף. כתב האישום הפלילי של אקסלרוד, שהובא למשפט בהמשך ונמצא אשם בהעלמת מס פדרלי שלא הייתה קשורה באוסף כלי הקשת, גרמה לתזמורת מבוכה ואי-נעימות בנושא העסקה שעשתה עם האיש.
באפריל 2004 התמנה סיימון ווד לנשיא תזמורת ניו ג'רזי, אחרי שטמבורי עבר לנהל את התזמורת הסימפונית של פיטסברג. ווד עצמו עזב את תזמורת ניו ג'רזי ביולי 2005 ועבר לתזמורת הסקוטית הלאומית. החקירה בנושא "אוסף תור הזהב" התנהלה בתקופת כהונתו של ווד. באוקטובר 2006 התמנה גרמילה למנהל הראשי כממשיכו של ווד.
במרץ 2007 הודיעו גרמילה ותזמורת ניו ג'רזי, שעקב קשיים כספיים חמורים, הם שוקלים למכור את אוסף "תור הזהב". ההסכם המקורי עם אקסלרוד כלל התחייבות מצד התזמורת להחזיק באוסף לפחות עשר שנים, אבל אקסלרוד הסכים לאפשר לתזמורת לנסות למכור את האוסף. התוכנית הייתה להשתמש בכספים שתכניס מכירת האוסף לסילוק החוב ולהגדלת קרן המענקים של התזמורת. שאיפת התזמורת הייתה למכור את האוסף בשלמות ולקבל אותו בהשאלה לשימוש נגני התזמורת, אבל פרשנים עמדו על הקושי לממש תוכנית כזאת.
בנובמבר 2007 הודיעה התזמורת על מכירת כלי "תור הזהב" לחברת השקעות אמריקאית ומשקיעים נוספים, תמורת $20 מיליון דולר וחלק מן הרווחים מכל מכירה בעתיד של הכלים. סעיף בהסכם הקנה לתזמורת זכויות נגינה ב-28 מן הכלים שנמכרו למשך 5 שנים לפחות.
עוד על התזמורת
על אף בעיות המימון והמחלוקת בנושא אוסף הכלים, השתפרה רמתה האמנותית של התזמורת בתקופת כהונתו של נמה ירווי. בפברואר 2008 הודיעה התזמורת על סיום כהונתו של ירווי כמנהל המוזיקלי בסוף עונת 2008–2009. ירווי הסכים לכהן כיועץ אמנותי לאחר תום החוזה שלו כמנהל מוזיקלי, ובהמשך קיבל את התואר מנצח מהולל (conductor laureate). התזמורת צמצמה את סגל נגניה ואת מספר הקונצרטים למנויים, החל מעונת 2009–2010. מאז עונת 2006–2007 קיימה תזמורת ניו ג'רזי סדרת שידורי רדיו בארצות הברית, ובאוקטובר 2007 הודיע גרמילה שהשידורים יימשכו. באוקטובר 2009 הודיעה התזמורת על מינויו של ז'אק לאקומב למנהל המוזיקלי ה-13 של התזמורת, החל בעונת 2011-2011, בחוזה התחלתי ל-3 שנים, שהוארך ביולי 2012 עד עונת 2015–2016.
עם פרישתו של גרמילה מתפקיד הנשיא, הודיעה תזמורת ניו ג'רזי בדצמבר 2012 על מינוי ריצ'רד דייר לנשיאה הבא. הנשיא החדש החל בתפקידו בינואר 2013 וב-10 בינואר 2013 התפטר ממנו לאחר דיווחים על האשמה קודמת בהטרדה מינית ב-1996 והפרזות אפשריות במצב עסקיו.. ביוני 2013 התמנה ג'יימס רו לנשיא הבא של תזמורת ניו ג'רזי.
הקלטות
תזמורת ניו ג'רזי ביצעה כמה הקלטות לחברת דלוס עם מנהלה המוזיקלי הקודם זדנק מאצאל, בהן יצירות מאת הקטור ברליוז, אנטונין דבוז'אק, ריינהולד גליאר ומודסט מוסורגסקי.
מנשה מאיר
סר מנשה מאיר (באנגלית: Sir Manasseh Meyer; 1846 – 1 ביולי 1930) היה יהודי הודי אזרח בריטניה, איש עסקים ונדבן, ממייסדי הקהילה היהודית בסינגפור.
קורות חיים
מנשה מאיר נולד בבגדאד למשפחה יהודית שהיגרה לכלכותה, שם התחנך. בגיל 15 הצטרף לדודו בסינגפור ולמד בבית הסיפור התיכון הקתולי "סנט ג'וסף". הוא עבד בסינגפור אצל דודו, יוסף רפאל יהושע, עד שהיה בן 18, אז חזר לכלכוטה להמשך לימודיו, והפך לעוזר לרואה חשבון. בגיל 21 עבר לבורמה והחל לעסוק במסחר. מסעות המסחר שלו כללו את מצרים, ארץ ישראל, עיראק, אירופה, הודו, סין ויפן.
מאיר חזר לסינגפור ב-1873 וייסד חברה לייבוא וייצוא, שהייתה מעורבת במסחר באופיום. הצלחתו העסקית הפכה אותו לטייקון ונדבן וממנהיגי הקהילה היהודית של יוצאי בגדאד בסינגפור.
על שמו קרוי בית הספר של הקהילה היהודית בסינגפור.
היילנד
היילנד (באנגלית: Highland) הוא ביטוי המתייחס לשטח מוגבה כמו רכס הרים או רמה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ישיבה (אתר אינטרנט)
אתר ישיבה הוא אתר אינטרנט בעברית ובאנגלית, אשר מהווה חלק ממוסדות ישיבת בית אל. באתר אלפי שיעורי תורה לקריאה, צפייה והאזנה. האתר הוקם על ידי עזרא כהן ושותפים מהישיבה בחודש אדר תש"ס (2000), בעידודו ותמיכתו של ראש הישיבה, הרב זלמן ברוך מלמד.
אתר ישיבה הוא האתר הישיבתי השני שקם אחרי אתר ישיבת הר עציון ואתר היהדות הסלולרי הראשון. מטרת הקמת האתר, בהמשך להקמת ערוץ 7 ואתר ערוץ 7 על ידי צוות הישיבה, הייתה לפנות אל הקהל הרחב, ולפתוח שער אל עולמה של התורה לכל יהודי באשר הוא, בישראל ומחוצה לה. כיום הישיבה מעסיקה 16 עובדים בתחזוקת האתר.
באתר יש כ-50,000 שיעורים שונים בעברית ובאנגלית, ולמעלה מ-100,000 תשובות שנענו במדור "שאל את הרב", והוא מפיק כמאתיים שידורים חיים בשנה.
אתר ישיבה זוכה לחשיפה של כ-850,000 משתמשים בחודש.
החל משנת תשע"ט מקיים האתר שבתות לציבור הרחב בבתי מלון, בהשתתפות הרב עזרא כהן ורבנים ואישים שונים, בהם הרב זלמן מלמד, הרב חגי לונדין, הרב אליקים לבנון, הרב ליאור אנגלמן, הרבנית ימימה מזרחי, מרים פרץ, ועוד.
Butterfly (שיר)
Butterfly (בעברית: פרפר) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבומה Butterfly. השיר יצא לאור ב-1 בדצמבר 1997, כסינגל השני מתוך האלבום על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים שבפלנדריה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי קארי עצמה ביחד עם וולטר אפאנאסייף. מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת פופ אשר משלבת אלמנטים של R&B ו-גוספל. קארי הגתה את הרעיון לשיר עם הדי ג'יי דייוויד מורלס ובמקור השניים קראו לו "".
לאחר מכן, קארי כתבה את המילים של השיר ביחד עם וולטר אפאנאסייף ובו היא פונה לאדם כלשהו בשיר ואומרת לו להשתחרר ולהגשים את עצמו כמו פרפר שפורש כנפיים ועף.
הצלחה
בשל הסכסוך של קארי באותה תקופה עם קולומביה רקורדס השחרור והקידום של השיר היו מוגבלים מה שגם השפיעה על ההצלחה של השיר שהייתה נמוכה. השיר נכשל מלהיכנס למצעד האמריקאי, במצעד האירופאי הגיע למקום ה-61 בלבד ובקנדה ואוסטרליה גם השיר לא הצליח להיכנס לעשרים העליונים.
במהלך השנים קארי נהגה להכניס את השיר כקטע הפותח או הסוגר את סיבובי ההופעות שלה.
פרוגרסיב טראנס
מוזיקת פרוגרסיב הוא ז'אנר שהתפתח מאוחר יותר מ"גואה טראנס"
Butterfly (שיר)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר צולם בתוך בית שנראה כנטוש, שומם וחסר חיים. הקליפ מתאר את תהליך יציאתה של קארי מהבית הנטוש אל עבר הטבע והאוויר הצח בדומה למילים של השיר שמתארות אדם שיוצא מהמקום בו הוא תקוע ו"פורש את כנפיו".
פרוגרסיב טראנס
המאפיינים הגולמיים של טראנס גואה - שכבות צלילים עמוסים, בי.פי. אמים גבוהים (ממוצע של 145) פסיכדליה, מלודיות, האמוציות (עליות) והריקוד בטבע עברו שינויים עם השנים.
Butterfly (שיר)
וידאו קליפ
הקליפ לשיר התקשר גם לחיים האישיים של קארי באותה עת, במיוחד לאור נישואיה עם מנכ"ל חברת התקליטים שלה והמנהל האישי שלה באותה עת טומי מוטולה . הקליפ הוצג לראשונה בתוכנית SNL ובתוכניות טלוויזיה אירופאיות.
פרוגרסיב טראנס
הטראנס כזרם מוזיקלי הושפע בראשיתו מטכנו ובמיקום גאוגרפי ניתן לייחס זאת ליוצרים גרמנים.
במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-90, גואה (הודו) היוותה את המרכז התרבותי מוזיקלי של הסצנה, ולא היה בעצם שום ז'אנר משמעותי אחר חוץ מגואה טראנס.
הרבה מהאייקונים הראשונים של הטראנס עברו את המסלול המוזיקלי של מוזיקת רוק (כבד) וגילוי ראשוני של החוויה האלקטרונית דרך הטראנס.
גידול פופולריות של מוזיקת הטראנס
היותה אבן שואבת למוזיקאים אלקטרוניים החלה לייצר את המגוון המבורך של השפעות מוזיקליות "חיצוניות". יוצרים שגדלו על מוזיקה אלקטרונית עם מסורת וותיקה יותר כמו האוס וטכנו החלו לפעול בסצנת הטראנס והביאו איתם את ההשפעות האלו אל המוזיקה שיצרו.
ניתן לומר שבמהלך כל שנות ה-90 הטראנס גיבש לעצמו את הזהות הייחודית שלו - החיבור ל-LSD, להודו ורוחניות, גלובאליות וחיבור בלתי אמצעי בין אנשים שנעטפו בהרגשה של משהו ראשוני, אפילו מהפכני. לפחות בכל מה שאמור לעשות חיבור בין רעיונות מוזיקה ופורקן.
בתוך ז'אנר הגואה טראנס ניתן היה להבחין בין שני זרמים סגנוניים עיקריים, נאיביים ופשטניים יחסית אבל כאלו שהיוו את הדיכוטומיה הבסיסית בטראנס - מוזיקת לילה ומוזיקת יום. הלילה התאפיין במסעות מוזיקליים אינטנסיביים, הזייתיים, שורטים ויחסית איטיים. הבוקר היה הקתרזיס - זריחות, טבע, פרצופים, מלודיות מרגשות, בי.פי. אמים גבוהים והרבה ניצחונות.
זה היה הבסיס.
ב-2000 ניתן לציין את קו פרשת המים בהגדרה של הפרוגרסיב טראנס.
שני אלבומים שיצאו כמעט במקביל היוו את היצירות השלמות הראשונות של הז'אנר. הראשון והמפורסם יותר הוא אלבום הבכורה של Atmos - HeadCleaner מוזיקאי פולני בשם Tomasz Balicki ושיצא בלייבל שהיווה את הבית והבסיס האיתן לז'אנר בשנים הבאות Spiral Trax.
היה באלבום הזה את כל מה שהגדיר את הפרוגרסיב טראנס - מוזיקה עדינה יותר מהטראנס הקלאסי, איטית יותר, מאופקת, שהגרוב והקצב באים במקום הראשון. לא גודש הסאונדים הוא החשוב, אלא הקצב. הבייס ליינים ולא הגיטרות. השפעות משמעותיות של האוס וטקנו, מלודיות מאופקות וביעקר סאונד חדש שעד אז פשוט לא נשמע, בטח לא בקרב טראנסאים פאנאטיים.
מכאן ואילך החלה ההתפצלות וה"התערבבות" של הטראנס, היציאה מהגטו התרבותי מוזיקלי של הסצנה. ובשנים הבאות ניתן יהיה לשמוע בז'אנר הפרוגרסיב טראנס את ההשפעות של האלקטרו, הברייק ביט וכל שאר הז'אנרים האלקטרוניים האחרים מחלחלים במהירות ומקבלים פרשנות טראנסאית, זה בעצם הפרוגרסיב טראנס.
היום הדיכוטומיה המרכזית בז'אנר הטראנס תהיה מוזיקת Full on מול פרוגרסיב, כמו החלוקה המסורתית של לילה ויום, את הלילה יקבל הפרוגרסיב האיטי, הסקסי והעמוק יותר, ולכן הוא גם יתפוס חזקה במועדונים ובסצינות אורבניות. את היום על משמרות הקרחנה שלו, והשעות הארוכות של ריקודים וחפירות יקבל לידיו הפול-און.
Progressive electronic dance music
שאמוני
שאמוני-מון-בלאן (צרפתית: Chamonix-Mont-Blanc) היא עיירת קיט במחוז סבואה עילית (Haute-Savoie) שבחבל אוברן-רון-אלפ, מזרח צרפת.
העיירה שוכנת בליבו של עמק שאמוני. שטחה הכולל של הרשות המקומית הוא 245.5 קמ"ר וכולל 16 כפרים (לרבות העיירה עצמה) שבהם יחד חיים מעט יותר מ-9,000 תושבים. שאמוני יושבת בסמוך למשולש הגבולות שווייץ-איטליה-צרפת בגובה שנע בין 995 מטר מעל פני הים ל-4,810 מטר, על מורדותיה הצפוניים של האֶגוּי-די-מידי (Aiguille du Midi), פסגה במסיב המון בלאן.
היסטוריה
שאמוני מוזכרת בשנת 1091, אז העמק שבו היא שוכנת הוענק על ידי הרוזן אֵמוֹן הראשון מז'נבה למנזר של בנדיקטינים בפיימונטה. נזירים שהתיישבו בגדה הימנית של הנהר ארב (Arve) היוו את ראשיתו של מנזר שאמוני. שטח העיירה היה חלק מרוזנות סבויה, שהפכה אחר-כך לדוכסות סבויה שנכללה אחר-כך בממלכת סרדיניה. בחסות המהפכה הצרפתית והקיסרות הנפולאונית הייתה שאמוני לטריטוריה צרפתית. ב-24 במרץ 1860, תחת חוזה טורינו, נמסרה סבויה לידי צרפת, וב-4 באפריל הייתה העיירה שאמוני לצרפתית לכל דבר, כשבנובמבר 1921 היא קיבלה את שמה הרשמי - "שאמוני-מון-בלאן". שלוש שנים לאחר מכן, ב-1924, אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים הראשונים.
בתקופת משטר וישי פעל בעיירה בית ילדים של ארגון אוז"ה בו הוסתרו עשרות ילדים יהודים, בעזרת מספר מטפלות נוצריות ויהודיות, וכך ניצלו מגירוש למחנות השמדה על ידי הנאצים והצרפתים משתפי הפעולה עמם. חלק מהמטפלות, בהן קלר ברוויצקי, קיבלו לימים את אות חסיד אומות העולם מיד ושם על פועלן להצלת הילדים.
גאוגרפיה ואקלים
חבוקה בתוך מסיב ההרים בצפונם של האלפים, שאמוני היא היישוב הגבוה ביותר בצרפת. בשטחה, ביחד עם עמק אאוסטה שמעבר לגבול, נמצאת הפסגה הגבוהה ברכס האלפים, המון בלאן, שמתנשאת לגובה של 4,810 מ'. המקום הוא יעד רב-מוניטין לחובבי טיפוס הרים אלפיני, סקי וענפי ספורט הררי באופן כללי. בנוסף, הוא נחשב לאתר תענוגות בשל נופיו המרהיבים. אתר המון בלאן הוא השלישי בעולם ברשימת אתרי הטבע המתויירים ביותר, נכס שמעניק לעיר הקטנה פן קוסמופוליטי.
תנאי האקלים בשאמוני הם הרריים. בגובה של מעל 4 ק"מ, מהירות הרוח יכולה להגיע ל-150 קמ"ש, והטמפרטורה ל-40 מעלות מתחת לאפס. בגובה של 1,000 מטר לעומת זאת התנאים מתונים יותר. תנאי מזג האוויר יכולים להשתנות במהירות רבה מאוד עם רדת שלג וערפל.
בשנת 2006 הייתה הטמפרטורה הממוצעת בינואר 2.4- מעלות צלזיוס וביולי 19 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה עמדה על 31- מעלות צלזיוס בינואר 1905, והגבוהה ביותר, ביולי 1983, על 37.2 מעלות צלזיוס.
ערים תאומות
לעיר שבע ערים תאומות, כולן אתרי סקי ונופש ידועים:
אורתוקראס
אורתוקראס (שם מדעי: Orthoceras; מילולית: "קרן ישרה") הוא סוג של רכיכה נכחדת שחיה בתקופת האורדוביק. רכיכה זו הייתה שייכת לקבוצת הנאוטילוסאים, בה הנאוטילוסיים המודרניים. הוא תואר ב-1789 בידי החוקר ז'אן גיום ברוגייר.
תפוצה
מאובני הרכיכה נמצאו בשוודיה והמדינות הבלטיות והוא חי לחופי הימים שלהם. בעבר סברו שהייתה לו תפוצה כלל-עולמית, אך חלה טעות בזיהויו עם רכיכות אחרות כמו Michelinoceras ו-Baculites שדמו לו במבנה הקונכייה. רק המאובנים שלצד שוודיה ואולי גם ברוסיה, אוקראינה, ליטא, אסטוניה ובלארוס שייכות לסוג. בסוג היה רק מין אחד - Orthoceras regulare‎.
מאפיינים
רכיכה זו הגיע לאורך 15-100 ס"מ והייתה בעלת קונכייה ישרה בעלת מבנה חרוטי שמבפנים הייתה מלאת חללים מלאי גז, איתם היא נעה. היו לה איברים רכים שנרקבו והזכירו תמנון מודרני כמו זרועות ארוכות ועיניים גדולות. היצור היה צייד של רכיכות אחרות אותם תפס בזרועותיו.
דני בסן
ביוגרפיה
בסן נולד בסאו פאולו שבברזיל ועלה בגיל 4 עם אמו לישראל. אביו נותר בברזיל. מצד אימו צאצא למשפחת רוטשילד מהענף הגרמני. גדל בקריית גת. למד בתיכון רוגוזין בקריית גת. עשה את שירותו הצבאי בלהקת חיל האוויר, שם השתתף בתוכנית "מוכרחים להמשיך לנגן". מאוחר יותר היה בסן חבר בהרכב "צוות הווי חיל האוויר", שהתפרסם מהשתתפותו בפסטיבל הזמר והפזמון של 1977 עם השיר "בתוך". במהלך שירותו הצבאי נפטרה אמו.
תוך כדי הקלטת שירי ההרכבים הצבאיים באולפני גלי צה"ל, התוודע בסן ליזהר אשדות, אשר שימש כעורך מוזיקלי בתחנה וליאיר ניצני, טכנאי שידור. השניים כתבו ב-1979 לבסן את השיר "תנו לי רוקנ'רול" שהיה להיט, ומשם החלה דרכם המשותפת של השלושה. שיתוף הפעולה בין השלושה הביא להקמת להקת "תיסלם" בה היה בסן סולן הלהקה מהקמתה ב-1980 ועד התפרקותה בשנת 1983.
בסוף שנת 1985 הוציאה חברת "הליקון" את אלבום הסולו הראשון של בסן, שנקרא על שמו. את כל שירי האלבום כתב יעקב רוטבליט, ועיבד והפיק מוזיקלית רמי קלינשטיין. מתוך האלבום הצליחו השירים "ככלות הקול והתמונה", שהלחין יזהר אשדות, ואשר הגיע למקום ה-22 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו של רשת ג', "בית ספר לחופש הדיבור" שהלחין מני בגר, "תהיה לנו מלך" שהלחין מאיר בנאי ו"השד יוצא מן הבקבוק" שהלחין מייקל בנסון. עוד באותה שנה יצא הסרט "קוקו בן 19" שבו שר את שיר הנושא שכתב והלחין הגיטריסט שלמה מזרחי, שזכה להצלחה ברדיו.
בקיץ 1986 יצא לסיבוב הופעות בליווי רמי קלנשטיין, נאור דיין וצוף פילוסוף. באותה שנה הוא השתתף בפסטיגל.
באוגוסט 1987 אותה שנה היה מנהל אמנותי של פסטיבל להקות צעירות, במסגרת אירועי "עיר הנוער" בתל אביב. בתחרות זכתה להקת "החברים של נטאשה", ואחר כך סייע בסן ללהקה לחתום על חוזה הקלטות עם חברת "הד ארצי".
בסוף 1987 החל לעבוד על אלבומו השני, "הילד שבי". תחילה היו אמורים יהודה פוליקר ויעקב גלעד להפיק אותו, אך לבסוף בסן הפיק אותו בעצמו. האלבום יצא בתחילת 1990 בחברת "הד ארצי", ונכללו בו השירים, שיצאו קודם כסינגלים, "הילד שבי" (מילים: רחל שפירא, לחן: יזהר אשדות), "רוח מן הים" (מילים ולחן: אלון אולארצ'יק) והשיר "דרכנו" (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: יזהר אשדות), אשר חודש בתחילת שנות ה-2000 והפך ללהיט גדול כשיר הנושא בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים". שיר נוסף באלבום היה "דברים שרציתי לומר", שזכה לפרסום רב יותר כעבור שנה, כאשר בוצע על ידי מלחין השיר יהודה פוליקר באלבומו "פחות אבל כואב". יזהר אשדות הפיק מוזיקלית את האלבום, וקרדיט משותף על העיבודים ניתן לאשדות ולרן בגנו.
בקיץ 1990 שב בסן לשיר עם תיסלם בסיבוב הופעות איחוד, שנמשכו בהצלחה רבה עד החורף. לרגל האיחוד הקליטה הלהקה שירים חדשים בהפקתו המוזיקלית של אשדות: "פרצופה של המדינה" (ניצני/תיסלם) ו"יש לך אותי" (פילוסוף/אשדות). במקביל הוציאה תיסלם אלבום אוסף בפורמט של תקליטור, "נגנו עכשיו", אליו צורפו ארבעת השירים החדשים והמחודשים שהקליטה. מאז ערכה הלהקה איחודים רבים, כולל הופעה חגיגת במלאת 30 שנה ליצאת האלבום "רדיו חזק" בהיכל התרבות בתל אביב.
בקיץ 1992 יצא אלבומו השלישי, "חלום שכחה" עם להקה מקומית. בסן עצמו היה שותף לעיבודים יחד עם חברי "להקה מקומית": עובד אפרת וקובי אייזנמן בגיטרות, צוף פילוסוף בבס, ומישל עמר בתופים. לאחר יציאת התקליט יצאה לסיבוב הופעות עם "להקה מקומית", כולל הופעה בפסטיבל ערד.
בשנת 1994 השתתף בסן בסרטה הדוקומנטרי של ג'ולי שלז "באבא-לובה". הסרט תיעד את מסע-השורשים של בסן בחיפושיו אחר אביו הביולוגי בארץ מוצאו, ברזיל, וחקירת המושגים אבהות, הורות ומשפחה. הסרט זכה להצלחה וזכה בפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי.
בשנת 1996 שיחק בסרטו של נדב לויתן, "אין שמות על הדלתות", לצידם של מאיר סויסה ומוסקו אלקלעי.
באפריל 2005 הוציא את אלבומו הרביעי - "מאז שהתאהבנו". האלבום כלל עיבוד לפסנתר וכלי מיתר לשיר מאלבומו הראשון - “ככלות הקול והתמונה” שיצא קודם כסינגל בפברואר 2004, “צ’רניצ’קי אובלצי” (עננים שחורים), שיר הנושא מתוך הסרט עטור הפרסים של ג’ולי שלז – “באבא לובה” (מסע החיפושים של בסן אחרי אביו בברזיל) ואת שיר הנושא “מאז שהתאהבנו”. בין כותבי השירים לאלבום: מיכה שטרית, מאיר גולדברג, יענקל’ה רוטבליט ועמיר לב, ובין מלחיניו ארקדי דוכין, קורין אלאל וסיוון שביט. אמיר צורף עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום. במקביל העלה את המופע "אתה חייב לשיר", ששואב את שמו ממכתב שקיבל מסבתו בילדות. במופע שר בסן מלהיטיו ומספר על העלייה ארצה לבדו עם אמו, החיפוש אחר אביו, כמו גם, סיפורים מימי תיסלם. המופע עלה מאז פעמים רבות נוספות בתיאטרון תמונע.
ב-2015 ביצע דואט עם אדם גורליצקי את השיר "מגדלים" לאלבומו של גורליצקי "שתי ארצות". השיר עצמו זכה להצלחה.
בשנת 2018 החל להופיע יחד עם יושי שדה בבתים פרטיים לפי הזמנה.
קריירת קריינות דיבוב ומשחק לילדים
מאז התפרקות להקת תיסלם עסק בהקלטת ג'ינגלים וקריינות, בין היתר לפרסומות. במשך שנים הוא שימש כקריין הקבוע בקדימונים של הערוץ הראשון ושל שידורי טלעד. בין המיזמים בהם עסק ניתן לציין סדרת התעודה "עולם מופלא", לה תרם את קולו כקריין ההסברים בגרסה העברית. בעשור השני של המאה ה-21 שימש כקריין קדימונים לתוכניות בערוץ 10.
בסן עסק גם בדיבוב. הוא תרם את קולו לתומאס אומלי בגרסה העברית של הסרט "חתולים בצמרת", לבאלו הדוב בסרט "ספר הג'ונגל 2" של דיסני (תפקיד שאותו מילא בסרט הראשון זמר אחר, דני ליטני) ובסדרת אנימציה שבאה לאחר מכן (אך לא הופקה בידי דיסני). הוא דיבב גם את ג'ף מהסדרה "כנפי הרעם", וכן כזמר ב"צעצוע של סיפור" (תפקיד שבמקור ביצע אותו רנדי ניומן, כותב הפסקול של הסרט). הוא השתתף בכמה קלטות וידאו ותקליטורי צפייה לילדים, ביניהן כשחקן אורח ב"שירים וסיפורים על אצבעות" (בימוי מיכל פיק חמו) בשנת 1995 לצידן של אפרת רייטן ופזית נוני, ודיבב את העכביש בסרט הילדים "תוף הלב של דין דין" בשנת 2000 לצידה של דין דין אביב.
חיים אישיים
בסן נשוי לחגית ציבנר, מתווכת נדל"ן. בשנת 1987 נולדה להם שלישיית בנים.
מתגורר בשכונת נווה רסקו ברמת השרון.
Mafia: The City of Lost Heaven
Mafia: The City Of Lost Heaven (ידוע גם כ-Mafia) הוא משחק מחשב מאת חברת Illusion Softworks.
המשחק מתרחש במטרופולין אמריקאי טיפוסי של שנות ה-30. רבים משווים את המשחק לסדרת משחקי Grand Theft Auto (בעיקר ל-GTA 3, שיצא מעט לפני המשחק), מכיוון שבשני המשחקים יש את האפשרות לשוטט בעיר וירטואלית רחבה ולבצע בה פשעים.
באוגוסט 2010 שחררה 2K Games את משחק ההמשך Mafia II. ב-2020 יצא המשחק בגרסה משופרת (definitive edition).
עלילה
המשחק מתחיל בקטע של כ-5 דקות המראה את העיר שבה עלילת המשחק מתרחשת, Lost Heaven, ובסופו נראה תומאס (טום) אנג'לו, הדמות שהשחקן יגלם, נכנסת לבית הקפה ופוגש בנורמן, בלש משטרתי.
הפגישה נערכת בשנת 1938, ובמהלכה מספר טום לנורמן על השנים 1930–1938 שבהן עבד עבור ארגון המאפיה של דון סליארי.
טום מספר על כ-20 משימות ועבודות שעשה במהלך השנים האלו והשחקן יבצע את המשימות שטום יזכיר.
במהלך השנים שבהם עובד טום כמאפיונר, ארגון המאפיה שלו נמצא במלחמה מתמדת עם ארגון המאפיה של דון מורלו, שלבסוף מסתיים בהריגת מורלו על ידי טום.
טום פונה לנורמן מכיוון שסליארי רוצה במותו של טום, טום חושש לחייו ולחיי אשתו שרה (בתו של לויג'י, הברמן בבר של סליארי) ובתו. העלילה מתחילה ב-1930.
טום, נהג מונית עשיר שגר בוילה יוקרתית (הוא פרש מנהג מונית מפני שהרסו לו את המונית והוא נשאר עשיר שגר בוילה מפוארת אבל זה לא מוזכר במהלך המשחק אלא רק ב-free ride extrem) נח על יד המונית שלו בסיום העבודה כאשר סם ופולי באותו הזמן חוזרים ממשימה שמאפיונרים רודפים אחריהם והם מבקשים מטום שיסיע אותם לבר של סליארי.
הם הורגים את המאפיונרים שרודפים אחריהם ונוסעים לבר ואז הם מודים לטום והולכים לבר להגיד לדון סליארי על זה שהוא הציל אותם ושואלים אותו האם אפשר שהוא יצטרף אליהם.
סם יוצא מהבר בלחץ, סם מגיע ומתנצל על זה שהוא בא באיטיות מפחידה ומסביר שרצה לבדוק שאין סכנה באזור, סם אומר לטום שדון סליארי התרגש ושטום יכול להצטרף מתי שהוא רק ירצה, טום עונה לו שמחר הוא יצטרף אליהם וסאם נותן לו כסף לתיקון המונית.
טום מתקן את המונית ונוסע לביתו, למחרת הוא נח במונית שלו ליד הבר של סליארי כאשר שני בריונים מגיעים מחריבים לו את המונית וחוטפים אותו. החוטפים אומרים לטום שהם ילמדו אותו לקח, טום מצליח להדוף אותם, בורח ומגיע לבר של סליארי ומספר על מה שקרה, סליארי הורג את הבריונים ומצרף את טום אל המאפיה שלו ומסביר על הסגן שלו פרנק ועל הכללים ואומר לו שהמשימה הראשונה לו היא להשמיד יחד עם פולי את הרכבים של האויב שלו דון מורלו (פעם דון סליארי ודון מורלו היו חברים טובים אך ב-1920 שהם נסעו לשדה התעופה השתבשה להם עסקה וחברם הטוב ביותר, דון פפון, מת וכולם חוץ מהם נרצחו והם חשדו זה בזה ולכן נפרדו).