cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פפר פוטס
ביוגרפיה בדיונית
כאשר סטארק חוזר בעקבות אירועי "הגיבורים נולדים מחדש", פפר והוגאן מצטרפים לחברתו החדשה של סטארק, "פתרונות סטארק", והופכים לדמויות מרכזיות בשנית. לאחר זמן מה, היא והוגאן מחדשים את מערכת היחסים ביניהם ונישאים מחדש, ואף שוקלים להרות ילד משלהם. טוני מפקיד בידיה שלט רחוק מיוחד שמאפשר את השבתתו של שריון איירון מן. אולם, פפר נלכדת, עוברת עינויים ונאלצת למסור את השלט. הטראומה ממאורע זה גורמת לה להפיל את תינוקה שטרם נולד. איירון מן הצליח לטפל באירוע, אך נותר מלא רגשות אשם על כך שהעמיד אותה בכזו סכנה. לאחר שהאפי הוגאן סובל מפציעות חמורות בעקבות הקרב בינו לבין הספיימאסטר באירועי "מלחמת האזרחים", פפר מבקשת מטוני שיכבה את המכונה ששומרת על הוגאן בחיים בעזרת כוחות האקסטרמיס שלו. העמודים האחרונים בחוברת Invincible Iron Man Vol. 4 #14 מראים את מותו לכאורה של הארולד "האפי" הוגאן, ואין זה ידוע אם סטארק הסכים לבקשתה או שמדובר במוות טבעי.
המסדר
לאחר אירועי מלחמת האזרחים של מארוול, פפר מצטרפת ליוזמת חמישים המדינות כחברת 'המסדר', קבוצת גיבורי-על הנתונה לחסותה של ממשלת ארצות הברית ואשר פועלת בקליפורניה. היא נוטלת את שם הקוד הרה, על שם האלה היוונית ומשתמשת בציוד ובטכנולוגיה מתקדמים כדי לנטר אחר משימות הקבוצה. עם מיזוגו של 'המסדר' עם היוזמה, סטארק מציע לפפר משרה בקבוצת הפרויקטים המיוחדים ב"תעשיות סטארק", והיא מסכימה.
איירון מן הבלתי מנוצח
כאשר סטארק מואשם בפלישת גזע הסקרול משנה הצורה, נורמן אוסבורן משתלט על סוכנות S.H.I.E.L.D ומחליף אותה בארגון משלו, H.A.M.M.E.R. סטארק ומריה היל מפוטרים יחד עם שאר עובדי S.H.I.E.L.D. סטארק מבין שאוסבורן מבקש לגלות את זהותם של גיבורי-העל, לכן הוא מחליט לרדת למחתרת עם מריה ולמחוק את המידע מזכרונו. הוא ממנה את פפר ליו"ר "תעשיות סטארק" וסומך רק עליה שתשבית את החברה בהיעדרו. היא מגלה במשרדו של סטארק חדר סודי ובו חליפת שריון המותאמת במיוחד בשבילה. כאשר אוסבורן מוציא צו מעצר נגד טוני סטארק ושולח צוותים להשתלט על "תעשיות סטארק", פפר משתמשת בחליפת השריון ונמלטת בעצמה ממעצר.
כאשר פפר נפגשת עם הרופא שהשתיל בחזה שלה את האלקטרומגנט, ג'רוויס מודיע לה על פיצוץ ממגורה ועל בקשת הצלה מיידית, מה שנותן השראה לפפר לקרוא לעצמה בשם הקוד "רסקיו" (Rescue, הצלה). לאחר מתן עזרה וסיוע, היא עושה את דרכה לרוסיה, שם היא מוצאת את טוני. בתחילה, סטארק אינו מזהה את חליפת השריון אותו עיצב עבורה - בגלל המצב המנטלי החמור בו הוא שרוי - והוא מתקיף את פפר בחושבו כי מדובר בנשק שנשלח על ידי אוסבורן. לבסוף, סטארק מזהה את פפר ועוצר את מתקפתו. השניים נלכדים ומעונים בהמשך בידי הנבלית מאדאם מאסק, שנשכרה בידי אוסבורן למצוא את סטארק. למרות שמאסק הייתה אהובת ליבו של סטארק בעבר, הוא בוחר בפפר על פניה. פפר - בחליפת השריון "רסקיו" - מבקשת מסטארק שיברח בשעה שהיא ומאסק נלחמות אחת בשניה.
פפר מביסה את מאסק, מתחזה לה ומסתננת לתוך ארגון H.A.M.M.E.R. היא מציגה בפני אוסבורן את שריון "רסקיו" כשלל הקרב. היא מתגלה בפני האלמנה השחורה ומריה היל, אותן היא מצילה ממגדל האוונג'רס, בשעה ששריון "רסקיו" מעלה וירוס לתוך מערכת ארגון H.A.M.M.E.R ומאפשר שליטה מחודשת בחליפות השריון שעל סיפון נושאת המטוסים המרחפת. הן משיבות את הכונן הקשיח שסטארק ביקש ממריה היל להשיג לידיו של קפטן אמריקה. כחלק מתוכנית האתחול מחדש של סטארק (שמוחו נכנס למצב של צמח), האלקטרומגנט שבחזה של פפר מוסר ומוחדר לתוכו.
על זכרונותיו של טוני סטארק להיות משוחזרים מתוך גיבוי שאותו עשה לפני שנים, מה שאומר שהוא אינו זוכר את מאורעות מלחמת האזרחים או את תפקידו לאחריה, כפועל יוצא מכך, הוא אינו זוכר גם את הרומן שניהל עם פפר. פפר שורדת את הסרת האלקטרומגנט מתוך החזה שלה, אך דורשת שאלקטרומגנט חדש יותקן במקומו. לאחר החלמתו המלאה של סטארק, הוא מעניק לה במתנה חליפת שריון חדשה של "רסקיו".
כאשר ג'אסטין האמר, בתו של תעשיין הנשק ג'סטין האמר, משתמשת בחליפת שריון משלה - "פלדת דטרויט" - כדי לחבל בחברתו החדשה של סטארק, "סטארק רסיליאנט", פפר עוטה את שריון "רסקיו" ומצטרפת לוור משין בעזרתם לסטארק. כאשר הם מגלים כי "פלדת דטרויט" והיחידות הנלוות מתבייתים על טכנולוגיית ההדף, וור משין ורסקיו מכבים את עצמם, כולל את האלקטרומגנט שבחזה שלה, מה שמוביל אותה כמעט לחוויית סף מוות. במהלכה, ג'רוויס - המסווה את עצמו כ"האפי" הוגאן - שולח לפפר חיזיון מסתורי ואזהרה לעתיד לבוא.
כוחות ויכולות
חליפת השריון של פפר, Mark-1616, דומה לחליפת השריון של איירון מן ומסוגלת לעוף. היא כוללת את הבינה המלאכותית של ג'רוויס, שעוזרת לה בשעת הצורך. החליפה מותאמת אישית לביולוגיה של פפר ולשדרוגים הקיברנטיים אותם עברה. אולם, מתוך כבוד לבקשתה של פפר שלא תהפוך לנשק, חליפת השריון אינה כוללת כלי נשק כלל והיא מותאמת להצלה וסיוע בלבד. החליפה כוללת את טכנולוגיית ההדף וגנרטורים של שדות מגנטיים המאפשרים לה לגרור משקל רב ומונעים בידי לוחות סולאריים.
ז'יסט פונטיין
ז'יסט פונטיין (בצרפתית: Just Fontaine; הגייה בצרפתית: ז'יסט פונטֶן; 18 באוגוסט 1933 – 1 במרץ 2023) היה כדורגלן צרפתי, נחשב בעיני רבים כאחד מהחלוצים הטובים ביותר בתקופתו. הוא מחזיק בשיא של כל הזמנים בכיבוש שערים בגביע עולם אחד, עם 13 שערים במונדיאל 1958.
קריירה
במדי נבחרת צרפת, נתוניו של פונטיין מרשימים אף יותר. בכורתו בנבחרת הייתה ב-17 בדצמבר 1953 והוא כבש שלושער בניצחון צרפת 8-0 על לוקסמבורג. עד שנת 1960 הוא כבש 30 שערים ב-21 משחקים בנבחרת. עם זאת, פונטיין ייזכר בזכות מונדיאל 1958, בו כבש 13 שערים בשישה משחקים בלבד, כולל רביעייה מול מערב גרמניה.
משחקו האחרון של פונטיין נערך ביולי 1962, ולאחריו נאלץ לפרוש בגיל צעיר יחסית, עקב פציעה חוזרת. הוא אימן את הנבחרת הצרפתית לתקופה קצרה ב-1967, אבל הוחלף לאחר שני משחקי ידידות שהסתיימו בהפסדים.
בשנת 2003, לציון יובל לאופ"א (1953–2003), התבקשה כל התאחדות כדורגל החברה בארגון לבחור נציג בודד לקבלת הפרס על תרומה לכדורגל. פונטיין נבחר כנציג ההתאחדות לכדורגל בצרפת לקבל את תואר "שחקן הזהב" של אופ"א. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
ג'ירה (תוכנה)
ג'ירה (באנגלית: Jira) היא תוכנת מעקב אחר בעיות ומשימות שפותחה על ידי אטלסיאן. התוכנה מאפשרת מעקב אחר באגים, פיתוח תוכנה זריז, ניהול פרויקטים וניהול עבודה.
שם המוצר מקורו בהברה השנייה של המילה היפנית לגודזילה, המבוטאת כ-Gojira. השם מקורו בכינוי שמפתחי אטלסיאן נהגו לתת לבאגזילה, תוכנה חופשית למעקב אחר באגים מבית מוזילה.
ג'ירה כוללת כלים המאפשרים מיגרציה (מעבר) לג'ירה מבאגזילה.
תיאור
ג'ירה כתובה בשפת Java ומשתמשת בקונטיינר בהיפוך שליטה של Pico, מנוע הישות Apache OFBiz ובטכנולוגיית WebWork 1. עבור קריאות פרוצדורות מרוחקות (RPCs), לג'ירה יש ממשקי REST, SOAP ו-XML-RPC. לג'ירה אינטגרציה עם תוכנות בקרת מקור (source control) כגון Clearcase, Concurrent Versions System (CVS), Git, Mercurial, Perforce, Subversion ו-Team Foundation Server. ניתן להשתמש בתוכנה בשפות שונות: אנגלית, צרפתית, גרמנית, יפנית וספרדית.
ג'ירה מיישמת את ה-Networked Help Desk API לשיתוף טיקטים של תמיכת לקוחות עם מערכות מעקב אחרות.
ניתן להריץ שאילתות בג'ירה על מנת לבחור משימות/באגים רלוונטיים מתוך כלל המשימות המופיעות בממשק המשתמש. השפה בה נכתבות השאילתות פותחה על ידי אטלסיאן ונקראת JQL. כך למשל, על מנת לראות את המשימות "שלי" בלבד, אשר עודן פתוחות, יש להזין את השאילתא הבאה:
רישיון
ג'ירה היא מוצר תוכנה מסחרי, אשר נדרש לרכוש רישיון להפעלתה. עם זאת, מאפשרת אטלסיאן שימוש חינמי בג'ירה לפרויקטים בקוד פתוח העומדים בקריטריונים מסוימים, ולארגונים שהם לא אקדמיים, לא מסחריים, לא ממשלתיים, לא פוליטיים, ללא מטרות רווח וחילוניים. עבור לקוחות אקדמיים ומסחריים, קוד המקור המלא זמין תחת רישיון מקור מפתח.
הקתדרלה החדשה של סלמנקה
הקתדרלה החדשה של סלמנקה (בספרדית: Catedral Nueva) היא קתדרלה רומית קתולית בסלמנקה, ספרד. היא נמצאת ליד הקתדרלה הישנה של סלמנקה ומהווה אחת משתי הקתדרלות של העיר. היא נבנתה מהמאה ה-16 עד המאה ה-18 בשני סגנונות: אדריכלות גותית ואדריכלות הבארוק. הבנייה החלה ב-1513 והקתדרלה נחנכה ב-1733. את הבנייה יזם פרננדו השני, מלך אראגון. ב-1887 הוכרזה הקתדרלה כמונומנט לאומי בצו מלכותי.
אדריכלות
הבנייה החלה בתקופה בה הסגנון הגותי החל להיות פחות פופולרי והחל להשתנות לסגנון הרנסאנס, דבר שהוליד את סגנון הפלטרסק בספרד. ברם, הקתדרלה החדשה שמרה על רוב אופייה הגותי בגלל שהרשויות רצו שתשתלב עם הקתדרלה הישנה. לכן, הקתדרלה החדשה נבנתה בסגנון גותי מאוחר גם במאות ה-17 וה-18. ברם, במאה ה-18, נוספו שני אלמנטים ששברו את האחידות הגותית של המבנה: כיפות בארוקיות מסוג קופולה על מגדל הפעמונים (גובהה 92 מטר) ומקום המצלב. הקתדרלה החדשה נבנתה ללא הרס הקתדרלה הישנה כפי שבדרך כלל קורה, אלא שקיר של הקתדרלה החדשה נשען על הקיר הצפוני של הישנה. מסיבה זו, היה צורך לחזק את הקתדרלה הישנה, ומגדל הפעמונים נבנה על הקתדרלה הישנה.
שניים מהאדריכלים הראשיים של הקתדרלה היו J. Gil de Hontañón ובנו רודריגו.
הכניסה הראשית מורכבת מ-3 קשתות, כל אחת מובילה לאחת משלוש הספינות של הספינה הראשית. כל השלושה מעוטרים בגילופי אבן עשירים. בין הקישוטים והפסלים על החזית נמצא פסל של אסטרונאוט מרחף בחלל; הוא נוסף בעבודות שחזור מ-1992 כסמל למאה ה-20. כמו כן, נוסף פסל המתאר אריה מחזיק בגלידה.
שחזור אחרי רעידת האדמה בליסבון
סדקים וחלונות שבורים עדיין נראים כזכר להרס שגרמה רעידת האדמה בליסבון, שהתרחשה ב-1 בנובמבר 1755. אחרי רעידת האדמה היה צורך לתקן את הכיפה ואת בסיס המגדל, שתוגבר בתמיכות בצורת בסיס של פירמידה, דבר שהרס את הפרופיל של בסיס המגדל (שהיה תאום לזה של קתדרלת סגוביה).
רגע האסון מונצח במסורת ה"מריקלו" שמתרחשת מדי שנה ב-31 באוקטובר, ובה אנשים מטפסים על הכיפה ומנגנים בחליל ותופים.
בסביבות 1950 הוחלט לכוון את עוגב הקתדרלה. מועצת הקתדרלה הזמינה מומחה מבלגיה שבדק את העוגב וגילה שגם אחרי מאה שנים ללא טיפול נשאר העוגב מכוון להפליא. תוצאה זו יוחסה לאקלים היבש של האזור.
לנצ'יה אופניים עירוניים
לנצ'יה אופניים עירוניים (באנגלית: Lancia Urban Bike) הם אופניים מתוצרת יצרנית הרכב לנצ'יה, בשיתוף פעולה עם חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Momo company" אשר הוצגו בשנת 2007 כאופני קונספט.
דגם ה"לנצ'יה אופניים עירוניים" יוצר מסיבי פחמן, אלומיניום ומגנזיום.
ראו גם
אופניים
רועי ניק
רועי ניק (נולד ב-8 ביוני 1992) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם רועי ניקפהמה וגדל בהרצליה, בוגר תיכון היובל במגמת תיאטרון ובוגר להקת "על הבמה" בהרצליה. אחרי שירות צבאי המשיך ללימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
גילם את דמותו של יוסף במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
חיים אישיים
ניק נשוי לשחקנית ליהי קורנובסקי. הוא בן דוד מדרגה ראשונה של מאור שוויצר ובן דוד מדרגה שנייה של השחקן יהודה לוי.
בטלוויזיה
בשנת 2010 השתתף לראשונה בסדרת הדרמה "חיים אחרים" בה גילם את דמותו של אפרים חרות, אחיו הקטן של יקיר.
בשנים 2011–2012 השתתף בסדרת הנעורים "החולמים" בה גילם במשך שתי עונות את דמותו של תום פרייליך.
השתתף בסדרה "סרוגים" בה גילם את דמותו של אריאל, חברותא של אמיר ובסדרת הדרמה "2.3 בשבוע".
בשנת 2012 שב לגלם את דמותו של תום פרייליך, בסדרת המשך לסדרת הנוער "החולמים", "גאליס".
ב-2014 שיחק בסדרה "בתולות", בתפקיד רועי מוטולה.
ב-2017 גילם את דמותו של עמרם אלקיים (תפקיד ראשי) בסדרה "כיפת ברזל".
גילם את התפקיד הראשי בסדרה "נורמלי" בהפקת HOT3 המבוססת על אירועים ביוגרפיים של ליאור דיין בבימויו של אסף קורמן. על משחקו בסדרה זו היה מועמד לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה. כמו כן שיחק באותה שנה בסדרה הישראלית-צרפתית "דיבוקים".
בשנת 2021, על משחקו בסדרת "נורמלי", היה מועמד לפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
בקולנוע
בשנת 2012 שיחק תפקיד ראשי בסרט "רוק בקסבה" בבימויו של יריב הורוביץ. הסרט זכה בפרס הקונפדרציה הבינלאומית לקולנוע איכותי בפסטיבל ברלין 2013, במסגרת תחרות "פנורמה".
בשנת 2013 השתתף בסרט "שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל. בסרט גילם את דמותו של תומר רוזנברג, דמות ראשית בדרמת נעורים. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן בספרד, וזכה בפרס בקטגוריית "מבט אחר".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "עמק" בדמותו של דוד, לצד ג'וי ריגר ונווה צור, בבימויה של סופי ארטוס.
בשנת 2023 הצטלם לסרטם של בני פרדמן ודרור קרן "הום" בתפקיד הראשי, לצד השחקנית ירדן תוסייה כהן.
הוועידה הימית בוושינגטון
הוועידה הימית בוושינגטון הייתה ועידה צבאית אשר הוקמה על ידי נשיא ארצות הברית וורן הרדינג ונערכה בוושינגטון בתאריכים 12 בנובמבר 1921 - 6 בפברואר 1922. בוועידה זו, אשר נערכה מחוץ לתחום אחריותו של חבר הלאומים, השתתפו תשע מדינות בעלות אינטרסים באוקיינוס השקט ובמזרח אסיה. ברית המועצות לא הוזמנה לוועידה. הייתה זו הוועידה הבינלאומית הראשונה שנערכה בארצות הברית, וועידת פירוק הנשק הראשונה בהיסטוריה.
תוצאות הוועידה היו שלושה הסכמים עיקריים: הסכם ארבע המעצמות, הסכם חמש המעצמות (הידוע יותר כ"הסכם הימי של וושינגטון") והסכם תשע המעצמות, ובנוסף נחתמו מספר הסכמים בעלי חשיבות פחותה יותר. הסכמים אלה סייעו לשמירת השלום במהלך שנות ה-20, אך במקביל הם נחשבים כמסייעים לעליית האימפריה היפנית כמעצמה ימית, דבר שהוביל למלחמת העולם השנייה.
הוועידה
מטרתה העיקרית של המשלחת האמריקאית, בהנהגת מזכיר המדינה צ'ארלס אוונס יוז, הייתה לרסן את התפשטות הצי הקיסרי היפני במימי מערב האוקיינוס השקט, במיוחד בנוגע לביצור איים בעלי חשיבות אסטרטגית. מטרותיה המשניות של המשלחת היו גם הן מכוונות לריסון הצי היפני, אך גם להפיג חששות בדבר איבה אפשרית עם בריטניה. מטרות אלה היו: ראשית, חיסול המתח האנגלו-אמריקאי על ידי ביטול הברית האנגלו-יפנית; שנית, הגעה להסכמה בדבר יחס גודל ציים עדיף אל מול היפנים; ושלישית, להביא את היפנים לידי קבלת מדיניות הדלת הפתוחה בסין.
הבריטים, לעומת זאת, נקטו בגישה זהירה ומחושבת יותר. אמנם, הנציגים הבריטים אכן הגיעו עם מטרות מסוימות לוועידה - להגיע לשלום ויציבות במערב האוקיינוס השקט, להימנע ממרוץ חימוש ימי עם ארצות הברית, לסכל את כניסת היפנים לאזורים תחת השפעתם ולשמור על ביטחון סינגפור, הונג קונג ושאר הדומיניונים באזור - אך הם לא הגיעו עם רשימת דרישות, אלא דווקא עם תמונה מעורפלת למדי לגבי כיצד לדידם צריך מערב האוקיינוס השקט להראות לאחר ההסכם.
הנציגים היפנים, בניגוד למקביליהם הבריטים, התרכזו בנושאים מסוימים, והגיעו לוועידה עם שתי מטרות: ראשית, חתימה על הסכם ימי עם בריטניה ועם ארצות הברית; ושנית, השגת הכרה מיוחדת באינטרסים המיוחדים של יפן במנצ'וריה ובמונגוליה. הנציגים היפנים העלו בוועידה נושאים נוספים - דרישה איתנה להמשך שליטתם ביאפ (אחד מאיי מיקרונזיה), בסיביר ובצ'ינגדאו, וכמו כן חשש כללי מהגברת נוכחותם של ציים אמריקאים באזור.
למשלחת האמריקאית היה יתרון בדמות יירוט ופיענוח ההוראות הסודיות שנשלחו מממשלת יפן לנציגיה. אחד המסרים הכיל את יחס הציים הנמוך ביותר שהיה מקובל על הממשלה בטוקיו, והנציגים האמריקאיים השתמשו בידע זה על מנת לדחוף את היפנים להסכמה. הצלחת מהלך זה, אחד מהנסיונות הראשונים של הממשל האמריקאי בהאזנה ופיענוח צפנים, הביא בסופו של דבר להקמת מספר סוכנויות האמונות על נושא זה.
הסכם ארבע המעצמות
נחתם בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת ויפן, ב-13 בדצמבר 1921. לפי הסכם זה התחייבו כל החותמות לשמירה על הסטטוס קוו באוקיינוס השקט, על ידי כיבוד השטחים בהם מחזיקות שאר המדינות החתומות, הימנעות מהתפשטות טריטוריאלית נוספת, והתייעצות הדדית במקרה של סכסוך בנושא זה. אולם, התוצאה העיקרית של הסכם זה היה חיסול הברית האנגלו-יפנית מ-1902. הסכם ארבע המעצמות היווה ניסיון מצד ארצות הברית למנוע מלחמות עתידיות, ובכך לשמר את מדיניות הבדלנות ביחסי החוץ שלה.
הסכם חמש המעצמות
נחתמה בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת, איטליה ויפן, ב-6 בפברואר 1922. בהסכם זה התחייבו המדינות החותמות על הגבלת גודל ציין, קוטר קני תותחי הים שברשותן וגודל האוניות שברשותן. נקבע גם כי היחס בין גודל שלושת הציים הגדולים בעולם דאז - האמריקאי, הבריטי והיפני - יעמוד על 3:5:5. בנוסף, נקבע כי באזורים מסוימים באוקיינוס השקט לא תותר בניית ביצורים, או שיפור אלה הקיימים.
להסכם זה נודעה חשיבות מכרעת בהתפתחות המערכה הפוליטית במערב האוקיינוס השקט. היפנים ראו ביחס ה-3:5:5 כהמשך המדיניות המתנשאת של המערב כלפי יפן, וכך תרם ההסכם דווקא להתחזקות הצי היפני, ובסופו של דבר הביא לפרישתה של יפן מהסכמים אלה בשנת 1936.
הסכם תשע המעצמות
נחתם בין ארצות הברית, בריטניה, צרפת, יפן, סין, איטליה, בלגיה, הולנד ופורטוגל, ב-6 בפברואר 1922. מטרת הסכם זה הייתה להפוך את מדיניות הדלת הפתוחה בסין - מדיניות אשר דרשה ממעצמות העולם בעלות אינטרסים בסין לקיים "דלת פתוחה" בנוגע לשוויון הזדמנויות מלא למדינות אחרות בנמלי המדינה - לחוק בינלאומי. בהסכם זה ויתרה יפן גם על שטחיה בסיביר ובשאנדונג, אשר כבשה במלחמת העולם הראשונה ונאלצה להכיר בעצמאותה ושלמותה של סין. הסיבה להצגת הסכם זה הייתה חששה של ארצות הברית מפני המדיניות היפנית במנצ'וריה לאחר מלחמת רוסיה–יפן (1905-1904), אשר נגדה מדיניות זו. אולם, הסכם זה היה חסר כל תקנות אכיפה, ועם הפלישה היפנית למנצ'וריה בשנת 1931, לא יכלה ארצות הברית להגיב.
הערות שוליים
Flottenkonferenzen
גן מאיר
גן מאיר הוא גן ציבורי הממוקם בין הרחובות המלך ג'ורג' וטשרניחובסקי במרכז תל אביב.
היסטוריה
לקראת יום הולדתו ה־70 של ראש העירייה הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף, הקדישה העירייה שטח לנטיעת גן עירוני ראשון בתל אביב שייקרא על שמו. הגן תוכנן לראשונה על ידי אדריכל הנוף אהרון הלוי, אך תוכניתו לא יצאה לביצוע והגן נבנה לפי תכנון של הגנן העירוני אביגדור משל ומהנדס העיר יעקב בן-סירה (שיפמן).
הקמת הגן התעכבה זמן רב, ובשנת 1936, זמן קצר לפני פטירתו, הביע דיזנגוף את זעמו ותבע שלא לקשור את שמו עם הגן. בסופו של דבר נחנך הגן במלאת 83 שנה להולדתו של דיזנגוף יותר מעשור לאחר ההחלטה על הקמתו, על ידי ראש העיר ישראל רוקח ב־10 במרץ 1944, ועל אדמות שמשפחת שלוש תרמה לצורך זה.
גן מאיר התפרסם ב-1949 בעקבות פרשיית אונס ורצח שידוע בשם הרצח בגן מאיר.
במשך השנים חלו בגן שינויים שונים – עציו דוללו ונוספה בו תאורה עקב חשש ממעשי אלימות. במקום המדשאה רחבת הידיים שבמרכזה מזרקה יש היום בגן ברֵיכת פרחי מים גדולה, והוקמה בו גינת כלבים. הגן חודש על ידי משרד אדריכלות הנוף מוריה-סקלי. בגבול הגן עמד מרכז הנוער העובד ע"ש "דב הוז", הבנוי בסגנון הבינלאומי; מאז יוני 2008 שוכן בבניין המרכז העירוני לקהילה הגאה ובשנים האחרונות הגן אף משמש כנקודת הפתיחה למצעד הגאווה בתל אביב. ממוקמת בו גם אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה. בעבר, מול גן מאיר היה בית החינוך לילדי עובדים, המשמש כיום כמרכז פדגוגי.
מ-2004 נערכים בגן בלילות משחקי ילדות שכונתיים כגון מחבואים, קלאס, דג מלוח ודוקים. קהל המשתתפים מגילאי 20 ומעלה.
גן מאיר משמש גם מקום מפגשם של שבט קהילה של הצופים.
בדצמבר 2022 הוצב בגן הפסל "גמל ודקל" מאת האמן הסופר עמוס קינן, קרוב למקום מגוריו של האמן. הפסל מהדהד את נוף ילדותו של קינן, ומתאר גמל לצד דקל, ביציקת ברונזה שבוצעה מתוך פסל קטן בגובה 50 ס"מ. הגמל נראה נטוע באדמה, חוסה בצד דקל המתנשא לגובה של כ-3 מטרים.
לארי בראון
לורנס הארווי "לארי" בראון (באנגלית: Lawrence Harvey "Larry" Brown; נולד ב-14 בספטמבר 1940) הוא מאמן כדורסל יהודי-אמריקאי ושחקן עבר.
בראון משמש כמאמן כדורסל מאז 1975. ניצח למעלה מ-1,000 משחקים מקצועיים בליגות ה-ABA וה-NBA והוא המאמן היחיד בתולדות ה-NBA שהוביל שמונה קבוצות שונות לשלב הפלייאוף. הוא זכה עם אוניברסיטת קנזס ב-1988 בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ובאליפות ה-NBA ב-2004 עם קבוצת דטרויט פיסטונס.
בראון נחשב לאחד מהמאמנים הגדולים בהיסטוריה, וב-2002 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל כמאמן.
בראון הוא אחיו של מאמן הכדורסל, שאימן את דטרויט פיסטונס בשנות ה-70.
קריירה כשחקן
בראון נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה יהודית. את דרכו במשחק הכדורסל החל כששיחק בתפקיד הרכז בתיכון לונג ביץ'. לאחר מכן, שיחק תחת המאמנים ו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל במדליית זהב. בראון נחשב קטן מידות מכדי לשחק ב-NBA, ולכן התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת בליגת ה-NABL, שם שיחק במשך שנתיים (1964-1965).
לאחר תקופה קצרה כעוזר מאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, הצטרף בראון לליגת ה-ABA (ושם שיחק בקבוצות: ניו אורלינס (1967/68), אוקלנד אוקס (1968/69), וושינגטון קאפס (1969/70), וירג'יניה סקוויירס (1970/71) ודנבר רוקטס (1971/72). בראון נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר הראשון של ה-ABA בשנת 1968 ונבחר לחמישייה השנייה של העונה באותה שנה. בראון הוביל את ה-ABA באסיסטים למשחק בשלוש עונותיו הראשונות, וסך הכל יש לו 2,509 אסיסטים בקריירה - מקום 7 ברשימת המוסרים ב-ABA, בנוסף הוא מחזיק בשיא האסיסטים למשחק בודד ב-ABA עם 23.
קריירה כמאמן
בראון החל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-1972 מונה למאמן קרוליינה קואגרס בליגת ה-ABA (זכה בתואר מאמן השנה של הליגה ב-1973). בהמשך אימן את נבחרות אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואת אוניברסיטת קנזס (זכה עמה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ב-1988 ונבחר למאמן השנה במכללות), את קבוצות ה-NBA דנוור נאגטס (זכה פעמיים בתואר מאמן השנה ב-ABA), סן אנטוניו ספרס, לוס אנג'לס קליפרס, אינדיאנה פייסרס, פילדלפיה 76' (הוביל את הקבוצה עד גמר ה-NBA ונבחר למאמן השנה ב-2001), דטרויט פיסטונס (זכה עמה באליפות ה-NBA ב-2004), ניו יורק ניקס ושארלוט בובקטס. כמו כן אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת אתונה (2004) שסיימה במקום השלישי בלבד.
ב-2012 החל לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סאת'ורן מתודיסט מטקסס. תחת שרביטו הפכה הקבוצה לאבן שואבת לכישרונות מרחבי המדינה וזכתה להצלחה. ב-2015 החליט ארגון ה-NCAA להשעות את בראון מתשעה משחקים, לפסול את אוניברסיטת סאת'ורן מתודיסט מהפלייאוף ב-2016 ולהעניש אותה בשלילת מלגות, כל זאת על רקע ממצאים של עבירה חוקי הארגון. ביולי 2016 התפטר מתפקידו לאחר שלוש עונות בהן השיג מאזן של 94–39.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
דיקטטור (פירושונים)
דִיקְטָטוֹר (מלטינית: Dictator) הוא כינוי לאדם שמכתיב לאחרים מה לעשות.
בתקופת רומא העתיקה נקרא בשם "דיקטטור" אדם שנבחר על ידי הסנאט כשליט אבסולוטי למשך תקופה קצרה (בדרך-כלל 6 חודשים), אך בתקופה זו הייתה לו סמכות להכתיב את התנהלות המדינה, ומכאן השם דיקטטור. מאז השתרש הכינוי "דיקטטור" לכל שליט שלו יש סמכות אבסולוטית ללא אופוזיציה משמעותית – גם אם עלה לשלטון בצורה דמוקרטית. השם משמש לעיתים כמילה נרדפת לעריץ, וגם בתחומים אחרים פרט לפוליטיקה.
ברט ריינולדס
ברטון לאון "ברט" ריינולדס ג'וניור (באנגלית: .Burton Leon "Burt" Reynolds Jr; 11 בפברואר 1936 – 6 בספטמבר 2018) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. זכה בשני פרסי גלובוס הזהב ופרס אמי.
תחילת דרכו
ריינולדס נולד במישיגן שבארצות הברית. החל את דרכו בקולנוע כבר בשנות ה-60 אך לא זכה להצלחה יתרה, והופיע בעיקר בסרטי פעולה שלא הביאו לו פרסום. ב־1972 לאחר שכיכב בסרטו המצליח של ג'ון בורמן "גברים במלכודת", הפך בין לילה לכוכב פופולרי. בשנות ה-70 הופיע בשורה ארוכה של סרטי פעולה מצליחים, והרבה לגלם גבר קשוח בעל חוש הומור, כשוטר מתבודד או נוכל מקסים. בין סרטיו באותה העת היו: "המפקח מקסלקי" (1973) (White Lightning), "משחק מכור" (1974) (The Longest Yard) (בשנת 2005 יצאה גרסה חדשה לסרט בכיכובו של אדם סנדלר וריינודלס הופיע בתפקיד משנה), "הפרחח ובת השריף" (1977) (Smokey and the Bandit), "הוּפר" (1978) (Hooper), "להתחיל מחדש" (1979) (Starting Over), "מרוץ מחוף לחוף" (1981) (The Cannonball Run), "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס" (1982) (The Best Little Whorehouse in Texas). סרטים אלו ואחרים הפכו אותו לאחד מכוכבי הקופה הגדולים בהוליווד, והוא אף ביים מספר סרטים, שעל הבולט בהם "שארקי" (1981) (Sharky's Machine) קיבל תגובות נלהבות ממבקרי הקולנוע.
שנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך
ב-1984, בזמן צילומי הסרט "עיר לוהטת" בו כיכב לצד קלינט איסטווד, ספג ריינולדס מכה חזקה בפניו ולמשך זמן רב סבל מירידת משקל ומבעיות בריאות. ב-1987, כאשר ניסה לחזור לקולנוע, לא הצליח לשוב למעמדו, והחל להופיע בשורה של סרטי פעולה וקומדיות שלא זכו להצלחה גדולה.
את הצלחתו הגדולה בתחילת שנות ה-90 מצא ריינולדס דווקא בטלוויזיה, בסדרה הקומית "צללים בין ערביים", שזכתה לרייטינג גבוה ולשבחי המבקרים, אך לאחר חמש עונות ירדה מהמרקע.
את תפקידו המשמעותי בשנות ה-90 בקולנוע קיבל דווקא בסרט דל תקציב של הבמאי פול תומאס אנדרסון בשם "לילות בוגי" (1997). הסרט, שזכה להצלחה גדולה, שיקם את מעמדו של ריינולדס, והוא אף זכה למועמדות לפרס האוסקר כשחקן משנה, על תפקידו בסרט כמפיק סרטי פורנו (את האוסקר קטף בסופו של דבר רובין ויליאמס על תפקידו בסרט "סיפורו של ויל האנטינג").
בשנת 2005 שיחק בקומדיית האקשן "הדיוק'ס קורעים את האזרד", בכיכובם של ג'סיקה סימפסון ושון ויליאם סקוט.
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה מנו, לפי הרישום בלונדון, 12,197 נפש. מתוכם, 9,703, שהם 80%, זוהו והשאר, 2,494 שהם 20%, לא זוהו. הם נקברו ב-17 בתי קברות מדיר אל בלח שברצועת עזה בדרום עד חיפה בצפון. בשנים 1914–1918 נקברו בבתי הקברות לחללי האימפריה הבריטית עוד 1,025 חללים המוגדרים כ"אחרים", היינו שאינם מהאימפריה הבריטית; וכן חיילים שנהרגו מפעילות לא-מלחמתית.
ברט ריינולדס
שנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך
ב-2012 השתתף ריינולדס בתפקיד עצמו בעונה השלישית של הסדרה המצוירת למבוגרים "ארצ'ר".
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
בפעילות ההנצחה של הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה נכללו שמותיהם של 13,350 חללי מלחמת העולם הראשונה שנפלו בין השנים 1914–1918: מתוכם 9,703 חללים, הקבורים תחת מצבה על שמם, ועוד 3,647 הרשומים על גבי לוחות זיכרון בירושלים וברמלה. מבין 3,647 שרשמו על גבי לוחות הזיכרון, 2,494 חיילים נפלו בארץ ישראל והשאר, 1,153 חיילים נהרגו מחוץ לארץ ישראל - בעיקר בחצי האי סיני ובמצרים או שטבעו בים - המשותף לכולם הוא שאין להם קבר.
ברט ריינולדס
שנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך
בקריירה של למעלה מארבעים שנה, הופיע ריינולדס ביותר ממאה וחמישים סרטי קולנוע וטלוויזיה, ואף על פי שלא נחשב לכוכב קופה גדול, הוא עדיין היה כוכב פופולרי בעיקר בארצות הברית, והופיע בתפקידי משנה ובתפקידים מגוונים בטלוויזיה.
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
הוועדה האימפריאלית
ההקרבה הנוראה שדרשה מלחמה זו עוררה את ההכרה באחריותה המוסרית של המדינה לקבורתם של חייליה ולהנצחתם. 13 מיליון נהרגו במלחמת העולם הראשונה - לשם השוואה, במלחמתו של נפוליאון ברוסיה נהרגו 400 אלף "בלבד". החדרת ההבנה כי יש צורך בהיערכות מתאימה לקבורת חללים רבים נזקפת לזכותו של פביאן וייר, פעיל בצלב האדום הבריטי.
ב-1917 הוקם גוף כללי הממונה על קבורת החללים והקמת בתי הקברות - הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. הוועדה הייתה אחראית על הקמת בתי קברות צבאיים לחללי בריטניה וחבר העמים הבריטי ב-140 מדינות. הבריטים החליטו לקבור את חללי האימפריה במקום נפילתם. בתי קברות אלו נקראו war cemeteries והם נתפשו כאנדרטאות זיכרון למלחמת העולם הראשונה. מספר החללים של צבאות האימפריה עמד על כ-1.1 מיליון איש, והבריטים לא יכלו לעמוד בהוצאות של הבאת כל החללים הביתה. יתר על כן, קבורת החללים בבית הקברות שהקימה הוועדה הייתה חובה, ונאסרה החזרת גופות החללים למולדתם.
פעולותיה בארץ ישראל
בארץ ישראל הועברה האחריות לניהול בתי הקברות הבריטיים מידי הצבא לוועדה האימפריאלית בשנת 1920. סימון הקברים בזמן המלחמה בארץ נעשה באמצעות צלבי עץ זמניים. המקבצים הגדולים ביותר של הקברים היו סמוך לאזורי הלחימה העיקריים באתרים מסודרים יחסית, ולאחר שקיבלה הוועדה האימפריאלית את האחריות לאתרי הקבורה בארץ היא הפכה את הריכוזים לבתי קברות. בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים היה האחרון שהושלם, ב-1927, והוא אחד מבתי קברות צבאיים בריטיים בארץ (בתי הקברות האחרים נמצאים בעזה, באר שבע, רמלה, דיר אל בלח ובחיפה). חלק מבתי הקברות לא נועדו להיות בתי קברות צבאיים בהם נקברים חיילים באופן רגיל, אלא נתפשו כפעולה חד פעמית לשם קבורת חללי מלחמת העולם הראשונה בלבד. בבתי הקברות בבאר שבע, הר הצופים ודיר אל בלח נקברו רק חללים ממלחמת העולם הראשונה. בבתי הקברות ברמלה, בעזה ובחיפה (ראו גם כאן) נקברו גם חללים ממלחמת העולם השנייה כאשר ברמלה נקברו חללים כמעט עד לתום השלטון הבריטי בארץ (החללים האחרונים נקברו בסוף אפריל) כולל החללים הבריטיים מפעולות המחתרות ומלחמת העצמאות.
חללים של הכוחות הבריטיים מסוף תקופת המנדט וכן מלאחר תום המנדט (כאשר הבריטים החזיקו שתי מובלעות בתחום הארץ - בחיפה וברמת דוד) נקברו בבית הקברות הצבאי חוף כיאט בחיפה. הקברים הבריטיים בבית הקברות הזה, כמו גם קברים של אנשים שנפלו בשירות בריטניה וקבורים בבתי קברות אחרים, לא צבאיים, בארץ, מתוחזקים על ידי הוועדה.
ברבים מבתי הקברות היהודיים בני התקופה קיימים קברים בודדים הרשומים בבסיס הנתונים של הוועדה. ברוב המקרים אלו הם חללים מבני היישוב או חללים ממוצא יהודי שמשפחותיהם ביקשו לקבור אותם שם (כמו מייג'ור אוולין דה רוטשילד, בן למשפחת רוטשילד הבריטית, שנקבר בראשון לציון אחרי שנהרג בקרב על גבעות מע'אר ליד גדרה).
הבריטי האחרון שנקבר בקבורה צבאית בארץ, הוא כלכל ראשי של ספינת סוחר בריטית שנקבר בחיפה בסוף 1948. במקרים מסוימים גם קברים של חללים בבתי קברות צבאיים ישראליים, מוכרים על ידי הוועדה. כזה הוא קברה של חנה סנש בהר הרצל ועוד חמישה חללים.
בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים בישראל מתקיימים טקסים צבאיים מלאים בימי הזיכרון הבריטי (11 בנובמבר), והאוסטרלי והניו זילנדי (25 באפריל ו-31 באוקטובר). הטקסים מתקיימים ברמלה, בירושלים ובבאר שבע.
חללי האימפריה הבריטית
לפי נתוני מ"הוועדה האימפריאלית" עולה כי מספר חללי המלחמה (1914–1918) שנקברו בבתי הקברות הצבאיים הוא 12,197: מזה 75% בריטים,6% מתת-היבשת ההודית בטרם ניתן לה עצמאות ו- 6% מאנזא"ק (אוסטרליה וניו זילנד).
עוד קבורים בבית הקברות 1,025 חיילים אחרים, שאינם חיילי האימפריה הבריטית או שמתו שלא כתוצאה מפעילות מלחמתית.
בקפלות זיכרון הוצבו לוחות זיכרון ל-3,647 חללי מלחמה שמקום קבורתם לא נודע. חללים אלה נהרגו בארץ ישראל או במצרים ולא ידוע מקום קבורתם. לפי הוועדה, סך הכל הונצחו 13,350 חללי מלחמה: 9,703 - במצבות קבורה ו-3,647 - בלוחות זיכרון.
במהלך כיבוש סיני וארץ ישראל ובשנות המנדט הבריטי איבדה האימפריה הבריטית 14,493 חיילים: 12,197 - ממלחמת העולם הראשונה, ועוד 2,296 מתום מלחמת העולם הראשונה, עד תום המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
הפירוט לפי בתי הקברות
להלן הפירוט החללים לפי מקום קבורתם:
משפט (דין)
משפט הוא הליך שבמסגרתו מתבררת תביעה בפני בית משפט או בית דין. הליך זה מתקיים כאשר צד אחד של ההליך הנקרא תובע, מחליט להגיש תביעה נגד הצד השני של ההליך הנקרא נתבע, בשל סיבות שונות. המשפט מתברר בפני שופט יחיד, הרכב של שופטים אחדים או שופט וחבר מושבעים. לעיתים קרובות, הצדדים מיוצגים על ידי עו"ד או באי כוחם, אשר עורכים את טענות הצדדים ומציגים אותם בשפה משפטית על פי המשפט הפרוצדורלי. ההכרעה במשפט ניתנת בסיומו בפסק דין. פסק הדין תקף כלפי הצדדים, ובמקרים מסוימים אף כלפי כולי עלמא, על פי שיטות משפט שונות. במקרה בו אחד מהצדדים אינו מקיים את פסק הדין שנגזר, לעיתים ניתן לפנות להוצאה לפועל. במקרה של משפט פלילי באה קודם הכרעת דין (הרשעה או זיכוי) ובמקרה של הרשעה מתווסף אליה לאחר מכן גזר הדין שבו נקבע עונשו של הנאשם.
ישנן שתי שיטות משפט מרכזיות: 1) שיטת המשפט האדברסרית אשר באופן עקרוני נוהגת במדינות המשפט המקובל. 2) שיטת המשפט האינקוויזטורית אשר נוהגת בארצות המשפט הקונטיננטלי.
בבית משפט נערכים משפטים בשלוש קטגוריות עיקריות:
בימינו אנו, המשפט מקבל ערך מוסף, בשל החשיבות הרבה שאנו מייחסים לפסק הדין ולאופן צורת בירור סכסוכים בה התרבות שלנו דוגלת. המשפט נכנס לשלל תחומי החיים, ברחבי העולם בכלל, ובעולם המערבי ובמדינות המתפתחות בפרט.
שדרות הרצל (רמלה)
שדרות הרצל היא השדרה המרכזית בעיר רמלה, והיא קרויה על שמו של בנימין זאב הרצל. השדרה היא הארוכה ביותר בעיר.
עתיד השדרה
בעתיד, מתוכנן פרויקט פינוי-בינוי בשדרה.
מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס
מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (בלטינית: Marcus Titius Lustricus Bruttianus) היה מושל פרובינקיית יהודה בין השנים 118–120 בקירוב.
תולדות חייו
ברוטיאנוס מתואר בכתובת מוזו-לה-רומן בדרום צרפת, מתקופתו של אדריאנוס. הכתובת, שחלקים גדולים ממנה נמצאו, הייתה משיש ואורכה מעל לשני מטרים, בבסיסו של פסל שבו דמות (כנראה ברוטיאנוס) רוכבת על סוס. האתר נמצא במחוז הרומאי גאליה נארבוננסיס. יש המשערים שזו עיר הולדתו של ברוטיאנוס. הכתובת מתארת את מסלול המשרות של ברוטיאנוס. התפקיד הראשון שידוע כי ברוטיאנוס מילא היה כקוואיסטור של המחוז הציבורי של אכאיה. כתובת זו מציינת גם שהוא היה טריבון צבאי בימי הקיסר דומיטיאנוס, בלגיון לא ידוע, אך לא ברור אם הוא החזיק בתפקיד זה לפני או אחרי טקס הקוואיסטורציה שלו. הכתובת מעידה עליו גם כמי שמונה כעוזר למושל של פרובינקית אפריקה. לאחר מכן הוא שימוש בשני תפקידים כמגיסטראט כרומא, הוא היה אידיל של הפלבאים לאחר כמה שנים שירת בתור פראיטור. לאחר מכן הוא שירת פעמיים כמפקד לגיון או שפיקד על שני לגיונות במקביל. הלגיון הראשון היה הלגיון הראשון איטליקה והשני היה כנראה הלגיון העשירי גמינה. הוא שירת בהם בזמן המלחמה הדאקית הראשונה של טראיאנוס בשנים 101–102. במהלך פיקודו, הפגין ברוטיאנוס גבורה שהביאה להענקת העיטור דונה מיליטריה על ידי הקיסר טראיאנוס. לאחר מכן ברוטיאנוס היה מושל של הפרובינקיה קיליקיה בשנים 103–105, ואז הוא חזר לפרובינקית אכאיה לשמש כמושל בשנים 105/6–106/7., ואז הוא התמנה לקונסול בשנת 108, כפי שמופיע בדיפלומה צבאית רומית שם הוא מופיע כ-"...]tius Lustricus Bruttianus".
מכתבו של פליניוס הצעיר המספר על אירוע בחייו של ברוטיאנוס מתוארך סביב השנים 106–107, בזמן שלפני תקופת הקונסוליה שלו. הוא תפס חבר קרוב, מונטניוס אטיקינוס (Montanius Atticinus), מעורב בפעילות פלילית ודיווח על כך במכתב לטראיאנוס; אטיקינוס הגיב בהאשמה נגד ברוטיאנוס. לדברי פליניוס, שהיה עורך דין בדיון, ברוטיאנוס הציג את צוואתו, שנכתבה בכתב ידו של אטיקינוס, כהוכחה לכך שהם חברים קרובים, ולאחר מכן הציג ראיות ברורות לפשעיו של האחר, שככל הנראה כללו בין היתר חבלה במסמכים משפטיים רשמיים. טראיאנוס פסק נגד אטיקינוס, וגירש אותו לאי. פליניוס מציין שהמוניטין של ברוטיאנוס עלה בעקבות היושר שגילה ותהילתו גדלה.
לאחר מכן הוא היה המושל בגרמאניה סופריור ובגרמאניה אינפריור, לאחר מכן כיהן כ-septemviri epulonum, אחת מארבע הכהונות הרומיות העתיקות היוקרתיות ביותר, ולבסוף היה מפקד הצבא בפרובינקיות יהודה הרומית וערביה הרומית.
מושל יהודה
עם עליית אדריאנוס לשלטון באוגוסט 117, ולאחר הדחתו של לוסיוס קווייטוס, נשלח ברוטאניוס ליהודה, הכתובת מציינת ששימש בתפקיד מפקד הצבאות בפרובינקית יהודה ובפרובינקיה ערביה. מצב זה של מושל אחד לשני פרובינקיות היה חריג, אולם חוקרים מציינים כי אין זה המקרה היחיד של מושל אחד לשתי פרובינקיות בתחילת שלטונו של אדריאנוס, וכי ניתן לייחס זאת למצבו העדין של אדריאנוס מול הסנאט ומול טוענים אחרים לכתר הקיסר, וזאת, בשל הטענה כי אימוצו של אדריאנוס על ידי טראיאנוס היה לא חוקי ועקב מדיניות החוץ של אדריאנוס שכללה ויתור על שטחים מעבר לנהר פרת שהושגו ב. אפשרות נוספת היא שברוטאניוס נשלח לשמור על הסדר בפרובינקיות בגלל מהומות שהתרחשו בהן וידועות במקורות התלמודיים כפולמוס קיטוס.
פאלאצו קאוואלי-פרנקטי
פָּאלָאצוֹ קָאוָואלִי-פְרַנְקֵטִי (באיטלקית: Palazzo Cavalli-Franchetti) הוא ארמון הניצב על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה בסמוך לגשר האקדמיה.
היסטוריה
המבנה הוקם בשנת 1565 כארמון עבור משפחת מארקלו, משפחת אצולה ונציאנית. במהלך המאה ה-19 שופץ המבנה בסגנון "גותי - ונציאני" ונוספו למבני עיטורי החלונות האופייניים לסגנון זה. השיפוץ נעשה ביוזמת הארכידוכס פרדריך פרדיננד לאופולד מאוסטריה אשר רצה להציג את עוצמת בית הבסבורג בוונציה על ידי בניית ארמון תואם על גדת התעלה הגדולה (באותה עת אוסטריה-הונגריה קיבלה חזקה בעיר ונציה בעקבות ניצחונותיהם על נפוליאון בונפרטה).
לאחר מותו של פרדיננד בשנת 1847, נרכש הארמון על ידי אנרי, רוסן שאמבור, אשר שכר את האדריכל ג'אמבאטיסטה מדונה להמשיך בשיפוץ המבנה.
בשנת 1878 רכש את המבנה הברון ריימונדו פרנקטי (בעלה של שרה לואיזה דה רוטשילד) ושכר את שירותי האדריכל קאמילו בוייטו לשפץ את המבנה. בוייטו הקים את גרם המדרגות המפואר המצוי כיום במבנה.
28 אנשי פאנפילוב
28 אנשי פאנפילוב הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2016, המבוסס על אגדת תעמולה סובייטית על קבוצת חיילים - עשרים ושמונה אנשי המשמר של פאנפילוב - שעצרו בגבורה את הטנקים הגרמניים שנעו לכיוון מוסקבה. העלילה מתרחשת בחזית המזרחית של מלחמת העולם השנייה ומכסה את פעולות גדוד משמר הרובאים השמיני במהלך קרב מוסקבה בשנת 1941.
את הסרט ביימו קים דרוז'ינין ואנדריי שאלופה, בהפקת אולפני "28 אנשי פאנפילוב" וחברת Gaijin Entertainment. בתחילה הסרט השתמש במימון המונים, מאוחר יותר הוא נתמך כלכלית על ידי ממשלות קזחסטן ורוסיה וחברת פיתוח משחקי המחשב Gaijin. הקרנת הבכורה התקיימה בווולוקולאמסק ב-16 בנובמבר 2016 ובבתי הקולנוע ברוסיה ב-24 בנובמבר 2016.
העלילה נכתבה על ידי אנדריי שלופה בשנת 2009, וצוות ההפקה לקח את טריילר הטיזר שלהם לסרט כרקע למימון המונים באתר בומסטארטר וחיפש מימון. קמפיין מימון ההמונים הצליח, והסרט גייס 3 מיליון רובל מתוך 300,000 רובל מתוכננים. בזמן הבכורה גייס הסרט 34,746 מיליון רובל נוספים.
במאי 2014 Gaijin Entertainment, חברת פיתוח משחקים רוסית הידועה במשחקה War Thunder הצטרפה למימון ההפקה. בדצמבר 2014 זכה הסרט במענק של 30 מיליון רובל ממשרד התרבות הרוסי, ובהמשך הוסיף משרד התרבות והספורט של קזחסטן עוד 287 אלף דולר.
לאיסוף הכסף, להפקה ולהשכרת הסרט התלווה דיון נמרץ ופעיל על האותנטיות ההיסטורית של האירועים בבלוגוספירה ובתקשורת. עם זאת, הסרט התקבל יפה על ידי הצופים, לאחר שהרוויח בחבר המדינות 384 מיליון רובל והפך לסרט הטוב ביותר השנה על פי תוצאות סקר של מכון VTsIOM.
הפקה
בתהליך הצילומים השתמשו המפיקים בתסריט ובשולחן צילום ותוכנית קרב של טנקים. תוכנית הקרב הכילה את המיקום המדויק של הטנקים והמצלמה בזמנים שונים, ובשולחן הצילום תוארה באיזו טכניקה להשתמש באילו סצנות. הכנה קפדנית שכזו אפשרה לצוות לעבוד בתנאי חורף ועם מעט אור יום.
הבמאים רצו להשתמש במינימום אנימציה בתלת מימד ולקחת כמה שיותר אפקטים על המצלמה. הניסויים הראשונים שערכו, העברת מיכלי צעצוע פרימיטיביים בגודל של קופסת גפרורים על הסדינים בעזרת חבלים. ניסויים אלו הראו כי שימוש במודלים מוקטנים של טנקים ייצור רמה נכונה של ריאליזם.
כקבלן ליצירת אפקטים מיוחדים, נבחר סטודיו Scandinava, שהתמחה בעבר בפרסומות וללא ניסיון עם סרטים גדולים. מומחים מסקנדינביה ביצעו ניסויים בצילום במהירות גבוהה והתעניינו בדרוז'ינין ושלופה בקליפ שלו "שמן", בו הסתובב ונדלק עמוד של נוזל דליק ללא שימוש באנימציה תלת־ממדית. כדי לעבוד על הסרט הרחיב האולפן את הצוות משישה ל-28 אנשים. כדי ליצור כוח אדם עם טנקים, מומחי האולפן השתמשו בטכנולוגיה הישנה של שילוב צילומים עם אפקטים מיוחדים. בשטח השתמשו בדגמי עץ בגודל מלא, מכוסים בבד ירוק, שהעובדים העבירו סביב השדה במזחלת. ואז המודדים ביצעו מדידות נוף, באולפן בוצע שחזור שדה הקרב בקנה מידה של 1:16 באולפן וצילמו את כל הסצנות עם דגמים מפורטים של טנקים, שהוקטנו לפי 16. כדי ליצור אווירה חורפית בסרט (שלג, סופת שלגים, השמים המשתנים בדרמה של הסרט), השלכות ההתקפות (כמו עשן, אפר), וכדי להגביר יריות אקדח ופיצוצים, החליטה החברה שלא להשתמש בגישה המסורתית. באמצעות CGI (תמונות שנוצרו על ידי מחשב), במקום לקחת השפעות טבעיות של ממש על המצלמה. הצילומים בטבע, הטנקים וההשפעות הטבעיות נאספו על ידי שכבות במחשב בתמונה אחת.
כל הסרט צולם במצלמה ארי אלקסה רוסית, למעט טנקים, שם בגלל הגודל נדרש המנגנון של חברת רד. האופטומטריה השתמשה בעדשה כדורית Illumina של המפעל המצלמות הפטרבורגי "LOMO".
מוזיקה
הסאונד לסרט הוקלט באולפן "נבה פילם". מיכאיל קוסטילב, המפורסם בפסקולים שלו למשחקי מחשב, התחיל לכתוב מוזיקה לסרט. לטענת המלחין, הוא ביקש לשדר תחושת גאווה בניצחון וביצירה ויצר רקע מוזיקלי אפי שבו הדרמה תישאר. המוטיב של רוב הקומפוזיציות הוא הנושא "להבה נצחית", אותו כתב קוסטילב בשלב מוקדם של הפקת הסרט. הפסקול הוקלט לאחר הצגת הקדימון, כאשר הנעימה הראשית הוקלטה באמצעות עורך MIDI. זה איפשר לבמאי להעריך מיד את הצליל המשוער של המוזיקה, את מצב הרוח והקצב שלה. ואז, באמצעות מטרונום, הוקלטו חלקי כלי נגינה בודדים, שירה, מקהלה וחלקים נוספים, בהם הייתה מעורבת תזמורת שלמה.
קטעי מקהלה מבוצעים על ידי זמרי המקהלה הסינודלית במוסקבה בהנחיית האמן אלכסיי פוזנקוב, מוזיקאים אינסטרומנטליים של הרכב סולני התזמורת הסימפונית האקדמית של הפילהרמוניה המוסקבאית.
תמיכה ממשלתית
פרט לתקציב מימון ההמונים, הסרט הופק בגיבוי ממשרדי התרבות של רוסיה וקזחסטן. שר התרבות הרוסי ולדימיר מדינסקי שיבח את יציאתו המתוכננת של הסרט, ואמר במליאה של הבית העליון של הפרלמנט הרוסי כי ההפקה משקפת את האינטרס של המדינה בסרטים פטריוטיים. בהתייחס לביקורת על הדיוק ההיסטורי של האגדה הסובייטית שהיוו את הבסיס לסרט, הוא אמר כי הסיפור הוא "אגדה קדושה שאסור להתערב בה. אנשים שעושים זאת הם חלאות מטונפות."
הכנסות
הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בין התאריכים 24 בנובמבר ל-26 בדצמבר 2016. והוא הרוויח בסוף השבוע הראשון 180,559,249 רובל. ברוסיה ובבלארוס, הסרט הפסיד במאבק על המקום הראשון לסרט ההוליוודי חיות הפלא והיכן למצוא אותן.
על פי הדיווח של קרן הקולנוע, בשבוע ה-48 (בין ה-24 ל-30 בנובמבר) צפו בסרט בבתי הקולנוע הרוסיים 3.4 מיליון צופים. הסרט משך קהל רחב בעיקר את הצופה הבוגר, ותלמידים. בסך הכל, עד ליום 30 בנובמבר התקיימו ברוסיה 36,616 הקרנות בהן צפו 878,944 צופים. בקזחסטן הכנסות הסרט הסתכמו ב-61.3 מיליון דולר.
ב-26 בדצמבר הסרט כבר היה זמין לרכישה בחנויות מקוונות, וב-27 בינואר 2017 הוא יצא ב-DVD ובבלו ריי. עד אמצע ינואר הוא כבר הכניס 366.6 מיליון רובל ברוסיה, ובחבר מדינות הסרט הרוויח 385 מיליון רובל.
דליפה (מחשבים)
במדעי המחשב, דליפה (מאנגלית: resource leak) מתארת צריכת משאב מערכת כלשהו על ידי תוכנה באופן בו התוכנה אינה משחררת את המשאב חזרה למערכת ההפעלה. ככלל דליפת משאבים אינה רצויה והיא עלולה להביא את מערכת ההפעלה למצב של מחסור שיפגע בפעולתה התקינה. על כן דליפה נוצרת על פי רוב בשל באג בתוכנה, ותהליך בדיקות התוכנה אמור לזהות דליפות שונות ולהתריע על כך בפני המתכנתים.
הדוגמאות הנפוצות ביותר לדליפת משאבים הן דליפת זיכרון ודליפת מצביעים חכמים, אך דליפה תיתכן בהקשר של כל משאב מערכת, למשל דליפת מזהי תהליך בשל טיפול לא נכון בתהליכים זומבים. ניתן גם לראות בשמירה בזבזנית של נתונים זמניים על דיסק קשיח כדליפה אם התוכנה העושה כן אינה מוחקת אותם בתום השימוש.
מדחף תמרון
מדחף תמרון (באנגלית: thruster), הוא מדחף עזר של כלי שיט, המסייע לתמרונו בעת כניסה ויציאה מן הנמל וכן במהלך ההתקשרות לרציף או ההינתקות ממנו. מדחף תמרון המותקן בחרטום כלי השיט נקרא "מדחף תמרון קדמי" (באנגלית: bow thruster) או "חרטומן", וזה המותקן בירכתיו נקרא "מדחף תמרון אחורי" (באנגלית: stern thruster). מדחפי תמרון מותקנים גם במתקנים ימיים, כמו אסדות קידוח, אז הם משמשים לייצוב המיקום של המתקן.
לכלי שיט גדולים ישנם בדרך כלל כמה תעלות מדחפים, שבתוכן נמצאים המדחפים המאפשרים לנווט את כלי השיט לכיוון הרצוי. המדחפים מונעים על ידי מנוע חשמלי או מנוע הידראולי.
כל מדחף תמרון יסומן על ידי X מוקף בעיגול משני צדי כלי השיט, מעל קו המים.
צלחת אירוסין
בקרב חלק מקהילות היהודים, צלחת אירוסין היא צלחת שיוחדה לטקס 'שבירת הצלחת' באירוע האירוסין. צלחות אירוסין יכולות להיות חלקות או מעוטרות.
נהוג לשבור צלחת סדוקה או פגומה במעט כדי שלא לעבור על איסור בל תשחית. באירוסין שבהם חותמים על שטר תנאים נהוג לשבור את הצלחת לאחר קריאת השטר וחתימתו. טקס שבירת הצלחת הוא מנהג ואיננו הלכה.
יש הנוהגים שאם החתן ואם הכלה אוחזות יחדיו בצלחת האירוסין ומשליכות אותה לרצפה. יש רווקים ורווקות הנוטלים שברים, מתוך אמונה כי שבר מצלחת האירוסין היא סגולה למציאת זיווג.
למנהג שבירת הצלחת מספר טעמים:
GAZ-69
GAZ-69 (ברוסית: ГАЗ-69) היה רכב שטח מתוצרת ברית המועצות שיוצר על ידי חברות גא"ז ואוא"ז. חלק ניכר מכלי רכב זה שימש את הצבא ואת זרועות הביטחון האחרים בברית המועצות. הרכב פותח במשרדי התכנון של חברת גא"ז בשנים 1946–1948. הייצור הסדרתי במפעלי גאז החל בשנת 1953. בשנת 1954, במקביל לייצור במפעלי גא"ז, החל ייצור של GAZ-69 גם במפעל אוא"ז. בשנת 1956 הייצור שלו במפעלי גאז הופסק ועד לשנת 1973 הוא יוצר אך ורק במפעלי אוא"ז. בשנת 1973 הופסק ייצורו של GAZ-69 בברית המועצות. בסך הכל יוצרו כ-600 אלף רכבים. בנוסף לייצור בברית המועצות יוצר GAZ-69 גם ברומניה ובקוריאה הצפונית ברישיון סובייטי.
הרכב יוצא ל-56 מדינות שונות בעולם, בחלק מהן נמצא בשימוש עד היום. במהלך מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים כמה עשרות GAZ-69 נפלו שלל בידי צה"ל. אחד מהם ניתן לראות במוזיאון בתי האוסף בתל אביב.
סגן שר
בישראל, סגן שר הוא תפקיד במשרד ממשלתי. רק במיעוט ממשרדי הממשלה מכהן סגן שר, בנוסף לשר הממונה על המשרד. תפקיד סגן שר ניתן, לרוב, כתגמול למפלגה או לחבר הכנסת במסגרת הסכם קואליציוני. בתיקון לחוק יסוד: הממשלה, שנכנס לתוקף החל מהבחירות לכנסת העשרים, נקבע שמספר סגני השרים לא יעלה על ארבעה אך הוראה זו הושעתה לגבי ממשלה שכוננה בתקופת הכנסת העשרים, ולבסוף בוטלה בכנסת העשרים ושלוש.
מעמדו של סגן שר
בממשלה הראשונה לא כיהנו סגני שרים, והתפקיד עוגן לראשונה בחוק המעבר ב-1951. שר המשפטים, פנחס רוזן, שהציג את הצעת החוק בקריאה הראשונה ציין כי "הממשלה הודיעה, בזמן התייצבותה לפני הכנסת, שבדעתה למנות סגני שרים שלא יהיו חברי הממשלה, ולא יטלו מאומה מאחריותם של השרים, אלא יהיו עוזרים לשרים, בעיקר בעבודתם הפרלמנטרית". נוסחו של הסעיף בחוק המעבר קבע כי "סגן שר יפעל, במשרד ובכנסת, בשם חבר הממשלה שמינה אותו, במסגרת העניינים שהוקצו, והסמכויות שהוענקו לו על ידי אותו חבר הממשלה". חודש וחצי לאחר כניסתו לתוקף של התיקון בחוק המעבר, מונה סגן השר הראשון, ראובן שרי, במשרד התחבורה.
כשנחקק חוק יסוד: הממשלה ב-1968, נקבע בו מעמדו של סגן השר, במקום הסעיפים בחוק המעבר. קבע כי "סגן שר יפעל, בכנסת ובמשרד שנתמנה לו, בשם השר שמינה אותו ובמסגרת העניינים שמסר לו השר". ההבדל המשמעותי בין הסעיפים הוא שהשר אינו יכול עוד להאציל מסמכויותיו הסטטוטוריות לסגנו, אלא רק להעביר לו את האחריות על עניינים שונים. בית המשפט העליון עמד על כך בבג"ץ ביטון, בו קבע כי סעיף בהסכם הקואליציוני בין הליכוד לבין אגודת ישראל, שקבע כי סגן שר העבודה והרווחה מטעם האחרונה יפעל במשרד כ"שר לכל דבר", בטל, מאחר שהוא עומד בניגוד להוראות חוק היסוד.
לפי חוק יסוד: הממשלה סגן שר חייב להיות חבר הכנסת, ואין למנות את מי שפרש מסיעתו לתפקיד בתקופת כהונתה של אותה כנסת. הוראה זו אינה חלה על התפלגות סיעה בתנאים שנקבעו בחוק הבחירות לכנסת. שר יכול למנות למשרד סגן שר אחד או שני סגני שרים, אך לא יותר מכך, בכפוף לאישור הכנסת.
ברוב ממשלות ישראל כיהנו שני סגני שרים או יותר, כאשר חריגים לכך היו הממשלה הראשונה וכן ממשלותיהן קצרות המועד של משה שרת (הממשלה השישית) וגולדה מאיר (הממשלה ה-16). גם בחודשים הראשונים לכהונתה של הממשלה ה-31 לא כיהנו סגני שרים, עד שאפרים סנה מונה לסגן שר הביטחון.
כהונת סגן שר מסתיימת במקרים הבאים: התפטרות; פיטורים בידי ראש הממשלה, הממשלה, או השר הממונה על המשרד; העברת השר הממונה מתפקידו; כינון ממשלה חדשה; סגן השר חדל לכהן כחבר הכנסת (למעט במקרה של ניצול תיקון מס' 42 לחוק יסוד: הכנסת, "החוק הנורווגי").
בממשלת חילופים, סגני השרים, בדומה לשרים, יהיו בעלי זיקה לראש הממשלה או לראש הממשלה החלופי, שתיקבע בעת מינויים. ראש הממשלה לא יכול לפטר סגן שר שזיקתו אל ראש הממשלה החלופי, וראש הממשלה החלופי יכול לפטר סגן שר שזיקתו אליו, על אף שאינו ראש הממשלה. שר לא יכול לפטר את סגנו אם לסגן זיקה שונה מלשר.
במהלך כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש, ניתן למנות שני סגני שרים לשר אחד.{{הערה|חוק ממשלת חילופים {תיקון חקיקה והוראת שעה), התש"ף-2020, ס"ח 2795 מ-7 במאי 2020}}
הדואליות בין תפקידיו של סגן השר בכנסת ובממשלה
סגני השרים אמנם אינם חלק מהממשלה, אך הם נחשבים לחלק מהרשות המבצעת, ולכן מוטלות עליהם מגבלות שאינן מוטלות על חברי הכנסת מן השורה. השופט אליקים רובינשטיין, שהתייחס לדואליות זו, כינה את המצב בו הם מצויים "מצב אנדרוגיני" (אנדרוגינוס הוא אדם בעל מאפיינים זכריים ונקביים).
לפי תקנון הכנסת, סגני שרים אינם רשאים ליזום הצעות חוק, ואינם רשאים לכהן כיושב ראש הכנסת, סגנו או כיושב ראש ועדה מוועדותיה. בשנת 2008 תוקן התקנון ונקבע כי סגני שרים לא יוכלו להיות חברים בוועדות הכנסת (פרקטיקה שממילא הייתה נהוגה). תיקון זה עמד בתוקפו כשנה, בטרם הוחזר לקדמותו, לאחר כינונה של הממשלה ה-32. עם זאת, בהסדר המחודש נקבעו מספר מגבלות, לפיהן סגני שרים אינם יכולים לכהן כחברים בוועדת הכספים, בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדה המפקחת על המשרד בו הם מכהנים.
סגני שרים במשרדים שבהם אין מכהנים שרים
כהונה של סגן שר במשרד שאין מכהן בו שר תיתכן באחד מארבעה מקרים אופייניים:
מקרים מהסוג הראשון והשלישי עוררו לא פעם ביקורת, מאחר שכוחו של סגן שר קטן משל שר, ובהיעדר שר נחלש המשרד. כך היה, למשל, בתקופת כהונתו של אברהם רביץ כסגן שר הרווחה בממשלת שרון השנייה.
ב-1990 עתר חבר הכנסת צ'רלי ביטון נגד ההסכם הקואליציוני בין הליכוד לבין אגודת ישראל, לפיו חברי הכנסת מנחם פרוש ואברהם ורדיגר ימונו לסגני שר במשרד העבודה והרווחה ובמשרד לענייני ירושלים, ולא ימונו שרים במשרדים אלה. בית המשפט קבע כי לפי הוראות חוק יסוד: הממשלה סגני השרים לא יכולים ליהנות ממעמד שר, אך לא נדרש לסוגיית תפקודם של המשרדים.
בשנת 2009 עתרה ההסתדרות הרפואית בישראל נגד ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בדרישה למנות שר במשרד הבריאות, בו מונה רק סגן שר, יעקב ליצמן. בג"ץ דחה את העתירה, בנימוק שהיא מצויה במתחם הסבירות. יחד עם זאת, ציין השופט אליקים רובינשטיין כי ההחלטה מצויה בקצהו של מתחם הסבירות, וכי
בעקבות עתירה של מפלגת "יש עתיד" פסק בג"ץ באוגוסט 2015 כי "מוסד 'סגן השר במעמד שר' אין לו תוקף, וככל שנהגו בו – חלף מן העולם ללא שוב". בעקבות פסק דין זה נאלץ סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, להתמנות לשר הבריאות, על מנת להמשיך לעמוד בראש משרד הבריאות. לאחר שליצמן התפטר ממשרת שר הבריאות אך חפץ לחזור למעמד של סגן שר במשרד זה, בינואר 2018 תוקן חוק יסוד: הממשלה, ונקבע בו שכאשר ראש הממשלה מכהן כשר הממונה על משרד, רשאי הוא לאצול את סמכותו גם לסגן שר באותו משרד. תיקון זה איפשר את מינויו של ליצמן לסגן שר הבריאות.
קווי ההגנה של אמסטרדם
קווי ההגנה של אמסטרדם (בהולנדית Stelling van Amsterdam) נמתחים בצורת מעגל סביב אמסטרדם ותוכננו כ"קו מים" (waterlinie) הגנתי אשר איפשר את הצפת המישורים סביב העיר במים. ההצפה הייתה אמורה להביא את המים למפלס של 30 ס"מ, דבר שימנע את חציית השטח בסירות. הרעיון שעמד בבסיסה של התוכנית היה שהולנד מוקפת בשלוש מעצמות צבאיות - פרוסיה, צרפת והממלכה המאוחדת - ועובדה זו יחד עם מוראותיה של מלחמת צרפת–פרוסיה ביססה את הדעה שיש לגונן על אמסטרדם וכי בעת הצורך תהפוך העיר למצודה האחרונה של ממלכת הולנד.
המערכת כוללת 45 מעוזים ומספר רב של מתקנים משניים הממוקמים במרחק של 10 עד 15 ק"מ ממרכז העיר. אלה נבנו במקומות בהם דרכים, מסילות רכבת וסכרים חצו את קו ההגנה, ועל כן לא ניתן היה להציפם.
היסטוריה
זמן קצר לאחר מכן, עם המצאת הטנק והמטוס, הפכו המעוזים לבלתי יעילים, והם מעולם לא היו בשימוש מבצעי. למרות זאת המשיכה המדינה לתחזק אותם עד שנת 1963, ובשל מגבלות חקיקתיות השפיעו קווי ההגנה של העיר על התכנון והנוף לאורכם, השפעה הניכרת גם בהווה. בשנת 1996 הוכרזו קווי ההגנה של אמסטרדם כאתר מורשת עולמית בשל היותם:
Concon
Concon הוא באג שהתקיים במערכות ההפעלה Windows 95 ו-Windows 98 מסדרת Microsoft Windows 9x. שם הבאג נגזר מהעובדה שבמערכות ההפעלה האלו, פנייה לקובץ "C:\con\con" הייתה מביאה לקריסה של המערכת.