cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העיירה בוערת
העיירה בוערת (במקור ביידיש: אונדזער שטעטל ברענט!, 'עיירתנו בוערת!'), הידוע גם במילותיו הראשונות: שרפה, אחים, שרפה! (ביידיש: ס'ברענט!, 'שרפה!'), הוא שיר יידי מאת המשורר והמלחין היהודי-פולני מרדכי גבירטיג, איש קרקוב, שנכתב בשנת 1938 כתגובה לאנטישמיות הגוברת בפולין לאחר מות פּילסוּדסקי, שכללה בין היתר פוגרומים; מקובל כי האירוע שהצית את כתיבת השיר היה פוגרום פּשִיטִיק, אשר אירע במרץ 1936. השיר נחשב לשיר נבואי, שנתפס בדיעבד כעין אזעקה על השואה המתקרבת.
זהו שירו המפורסם ביותר של גבירטיג, כמו גם אחד השירים המזוהים ביותר עם זיכרון השואה. במלחמה הוא הושר בגטאות ובמחתרות היהודיות, ולאחריה הפך לאחד השירים המושרים ביותר בטקסי זיכרון יהודיים לשואה, לצד המנון הפרטיזנים היהודים של הירש גליק. בעברית הוא מוכר בעיקר בתרגומו של אברהם לוינסון, שהתפרסם ב-1945.
תולדות השיר וקבלתו
השיר "העיירה בוערת" נתחבר על רקע סדרת הפוגרומים שנערכו ביהודי פולין בשנים 1935–1937 בעשרות ערים ועיירות, ובפרט בפשיטיק, במינסק מזובייצקי ובבריסק. איש התיאטרון והממואריסט יוֹנָס טורקוב סיפר שגבירטיג עבד על השיר במשך זמן רב. גבירטיג עצמו העיד כי בכה כמו תינוק בעת כתיבת השיר. השיר היה מוכר בקרב הקהילה היהודית בקרקוב עוד טרם המלחמה, על אף שהשלטונות הפולניים ראו בשיר פרובוקציה ואסרו על השמעתו. יצחק טורקוב-גרוּדברג (אחיו הצעיר של יונס) סיפר בזיכרונותיו כי שמע את השיר בקרקוב באביב 1939 (מספר חודשים לפני פרוץ המלחמה), בבית הקפה הספרותי-אמנותי היהודי "שמאטֶה" (שמאַטע). לדבריו, כל קהל בית הקפה – סופרים, אמנים ועסקני ציבור – כבר הכיר אז את השיר.
אלי ויזל, במבט לאחור, העיר כי השיר. יונס טורקוב כתב כי בשירו זה היה גבירטיג, וחזה באופן נבואי כל כך את הכליה הממשמשת ובאה. ישראל חיים בילצקי כתב:
עם זאת, לדברי דוד לאזר,.
השיר – הקורא להתמרדות, להתקוממות, להתמודדות אקטיבית עם דיכוי וחורבן – היה בתקופת המלחמה להמנון עממי יהודי בפולין ומחוצה לה, בגטאות ובמחנות הפרטיזנים במזרח אירופה. לדברי משה בסוק,. גבירטיג נודע כמי שחזה את השואה (שבה נספה הוא עצמו באקציה של גטו קרקוב ביוני 1942).
השיר שימש כהמנון המחתרת היהודית בקרקוב, שלוחמיה שרו את השיר גם בהיותם בכלא הנאצי. ברומניה הוא הושר בפי מקהלת הנוער הציוני (ששימשה כסות לפגישות חברי התנועה, באמתלה של "מקהלת בית כנסת") והיה ללהיט. כיאה לשיר עם, הוא נודע בכמה גרסאות, אך בשינויים קלים ביותר; על פי משה פרגר,. לדברי יצחק טורקוב-גרודברג, גבירטיג עצמו, בהיותו בגטו, ערך בשיר כמה שינויים קלים וחסרי חשיבות. פרגר כתב כי.
עוד בתקופת המלחמה, ב-5 בינואר 1945, קרא המשורר ה' לייוויק את השיר בפתיחת הוועידה השנתית ה-19 של ייִוואָ (YIVO, המכון המדעי היהודי) בניו יורק במסגרת "שירים מהגטו" (תחת הרושם המוטעה שהשיר נכתב בגטו קרקוב ב-1942) לצד שירו של אברהם סוצקבר מגטו וילנה "פֿרילינג" (אביב). נוסח השיר, שאותו שלח לייִוואָ הקורספונדנט מאיר וייל מבית אלפא, נדפס בגיליון הראשון של "ייִוואָ בלעטער לשנת 1945. בחודש פברואר התקבל בייִוואָ נוסח נוסף, מאת כתבים אחרים מארץ ישראל, עוזר וגרשון פּיפּע (פִּיפֶּה), ששמעו אותו מפי שלושה נערים מקרקוב. וכך, בגיליון הבא של כתב העת נדפס "נוסח מתוקן", שהותקן על פי שני הנוסחים (תוך ציון חילופי נוסחים), ותווים, שגם אותם שלחו האחים פיפע.
בי"א בטבת תש"ה (סוף דצמבר 1944) פרסם ב"יומן גבעת ברנר" שלמה יפה מבית אלפא נוסח של השיר ששמע מפי עולה צעירה מטרנסניסטריה; נוסח זה נדפס שוב בסוף שנת 1945, בגיליון הראשון של כתב העת המחודש לפולקלור ולאתנוגרפיה "רשומות" (שם הובא לצדו תרגום עברי מאת יוסף אחאי).
לאחר המלחמה נפוץ השיר ברחבי העולם היהודי כזכר לשואה. כבר בשנת 1945, חודשים מספר לאחר תום המלחמה, הושר השיר בארץ ישראל, בקיבוץ אפיקים, בפי חברי "קיבוץ בוכנוואלד" – קבוצת ההכשרה הראשונה שקמה מבין שארית הפליטה בגרמניה לאחר השואה. בשנת 1946 הוציאה הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית של יהודי פולין בקרקוב קובץ ובו השירים שחיבר גבירטיג בימי המלחמה – מ-1939 ועד הירצחו בגטו קרקוב ב-1942. הקובץ, שערכו מיכאל בּוֹרְביץ', נֶלָה רוסט ויוסף וולף, נקרא "ס'ברענט", כלל גם את השיר. בשנת 1947 הופיע השיר בקובץ "אונדזער געזאַנג" (זמרתנו), שהוציא בוורשה הוועד המרכזי של יהודי פולין ואשר היה האנתולוגיה הראשונה של שירים יהודיים שפורסמה בפולין שלאחר המלחמה. ב-1948 נדפס השיר באנתולוגיה "לידער פֿון די געטאָס און לאֲגערן" (שירים מן הגטאות והמחנות) שערכו שמֶרקֶה קצ'רגינסקי וה' לייוויק והופיעה בהוצאת ציקאָ (CYCO) בניו יורק.
בתוך כך, כבר בשנת 1945 התפרסם בארץ ישראל תרגומו העברי של אברהם לוינסון, "העיירה בוערת", בשני שירונים שערך המוזיקאי ישעיהו שפירא – תחילה בשירון "שיר ומזמור לחייל" (=חיילי היישוב בצבא הבריטי, ובפרט בבריגדה היהודית), שהופיע בהוצאת הוועד הארצי למען החייל היהודי, ובסוף אותה שנה בקובץ "שירי עבודה ומולדת", שהוציא המרכז לתרבות של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל לרגל חצי יובל להסתדרות.
בהמשך נדפס השיר, בגרסתו היידית והעברית, בקבצים רבים, ובפרט באנתולוגיות של שירי עם ושל שירי השואה. "העיירה בוערת" מושמע רבות ברחבי העולם בעצרות הנצחת השואה. בשנת 1970 כלל יצחק ארצי את השיר ברפרטואר של מקהלת ילדים שארגן בבוקרשט בירת רומניה הקומוניסטית, ועל מנת למנוע בעיות עם הצנזורה, נתן לשיר את השם "שיר מכבי האש". בעת ביצוע השיר נעמד כל הקהל באופן ספונטני עד תומו.
תוכן ופרשנות
הדובר, המתאר באריכות את האסון ואת החורבן האנושי המוחלט הקרוב ("קְרוֹבָה, חַס וְחָלִילָה, הַשָּׁעָה, / כִּי הַלְּהָבוֹת יַתְמִידוּ, / אֶת כֻּלָּנוּ פֹּה יַשְׁמִידוּ, / רַק שְׂרִידֵי קִירוֹת יָעִידוּ / מַה שֶּׁפֹּה הָיָה"), אינו מזכיר ולא ברמז את הגורמים לו, לא כל שכן את זהותם – כך שללא הֶקשר ניתן היה לחשוב שמדובר באסון טבע או בתאונה ולא בפרעות מכוּונות מעשה ידי אדם. חִצי הביקורת שלו מופנים דווקא אל ה"אחים", ה"חוֹבְקִים יָדַיִם / בְּלִי הוֹשִׁיט עֶזְרָה, / בְּלִי כַּבּוֹת אֶת אֵשׁ הַלַּהַב, / אֵשׁ הָעֲיָרָה", ושלהם הוא קורא לפעולה: "מֵרָחוֹק אַל תַּעֲמֹדוּ, / כִּי הָאֵשׁ עוֹלָה. / אַל נָא תְּחַבְּקוּ יָדַיִם, / הַשְּׂרֵפָה גְּדוֹלָה!".
השיר מהווה מעין אזהרה נבואית; מובעת בו הרגשת אסון האורב ליישוב היהודי בפולין וקריאה לקדם את פניו.
תרגומי השיר לעברית
השיר תורגם לעברית על ידי מספר מתרגמים. התרגום המקובל ביותר הוא זה של אברהם לוינסון ("העיירה בוערת"), שהתפרסם כאמור כבר ב-1945. תרגומים נוספים הם מאת יוסף אחאי (1945); שלמה סקולסקי ("בוער, אוי אחים, בוער!", 1946); צבי ברמאיר ("עיירתנו בוערת", 1945; תרגום שאינו תואם למנגינה); אלכסנדר מלכיאל (1946); משה בסוק (1963); ומרדכי אמיתי (1967).
להלן כמה מתרגומי הבית הראשון של השיר:
תרגומים לשפות נוספות
השיר תורגם לפולנית עוד במהלך המלחמה על ידי גוסטה דוידזון-דרנגר, ממקימי המחתרת בגטו קרקוב, שנאסרה על ידי הגסטאפו וכתבה יומן בכלא. אחרי המלחמה תורגם השיר שוב לפולנית, על ידי המשורר נתן גרוס, עבור אנתולוגיה בשפה הפולנית של שירים יהודיים שנכתבו תחת הכיבוש הגרמני בשם Pieśń ujdzie cało (השיר ישרוד ללא פגע), שערך של מיכאל בּוֹרְביץ' והתפרסמה ב-1947 בהוצאת הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית של יהודי פולין.
השיר תורגם לרוסית והתפרסם בסמיזדאט יהודי.
לאנגלית תורגם השיר מספר פעמים: על ידי ג'וזף לפטוויץ ("Our Town Is Burning"); על ידי רוזְלין ברֶזניק פֶּרי (Roslyn Bresnick Perry) ("It burns, brothers, it burns") על ידי גרטרוד שניידר ושרה רוזן ("It Burns") ועל ידי שמחה (סם) שמחוביץ ("Our Town Is Burning").
ביצועים
שירו של גבירטיג נכנס עד מהרה לקאנון של שירי העם היהודיים, והופיע כדרך קבע ברפרטואר של מבצעי השיר העממי היהודי ביידיש ובעברית, זמרים וחזנים, בעיקר במוקדים היהודיים הגדולים – ארצות הברית וישראל ואף ברית המועצות. הוא היה לאחד השירים המושרים ביותר בטקסי זיכרון יהודיים לשואה, לצד "המנון הפרטיזנים היהודים" של הירש גליק ו"ופונאר" של אלכסנדר (אלק) וולקוביסקי (תמיר) ושמֶרקֶה קצ'רגינסקי. ככזה, הוא זכה לביצועים רבים. בין המבצעים שהקליטו את השיר בשנות ה-50: אפרים די זהב, אמה שייוור (Schaver), יהודית מורצקה, בינה לנדאו, רמה סמסונוב; בשנות ה-60: יאן פירס, שרה גורבי שושנה דמארי (ביידיש), המקהלה ותזמורת הקיבוץ הארצי – השומר הצעיר; סידור בלרסקי, פריידלה ליפשיץ; בשנות ה-70: נחמה ליפשיץ, דורית ראובני; ובשנות ה-90: הזמר הגרמני מנפרד לם, הזמר הגרמני דניאל קֶמפּין והזמרת היידית בנטה קאהאן.
הביצוע של סיילם
בשנת 1994 בוצע השיר בגרסתו העברית על ידי להקת המטאל הישראלית Salem. השיר עובד בסגנון דום מטאל, ולוּוה בווידאו קליפ המורכב מסרטונים שצולמו במחנות השמדה. השיר גרר אחריו בזמנו גל גדול של מחאה בשל העובדה שהלהקה שרה ומנגנת על השואה תוך שימוש בדיסטורשן ובצרחות. הקליפ שודר בטלוויזיה וגרר אחריו כתבת מחאה בעיתון "הארץ". יושב ראש הכנסת דב שילנסקי, ניצול השואה בעצמו, שקרא את הכתבה, התעמת בשידור חי במסגרת התוכנית "ערב חדש" מול חברי להקת Salem זאב טננבוים ואמיר נויבך.
הכנסת קראה לאסור על שידור הקליפ. הנושא עלה בשנית לדיון ציבורי ושוב הוזמן דב שילנסקי לתוכנית הערב, הפעם לצדו של חבר הכנסת שבח וייס, אף הוא ניצול השואה, שבאופן מפתיע שיבח את השיר והוסיף כי "הקליפ מצוין והמוזיקה עושה צמרמורת". יומיים לאחר מכן הוסר איסור ההקרנה והקליפ חזר להופיע על גבי המסכים.
השיר מופיע בשם "Ha'ayara Bo'eret" באלבום "קדיש", העוסק כולו בזכר השואה, בביצועו של אמיר נויבך וכן בגרסה מאוחרת יותר המשלבת שירה נשית נקייה של כריסטין וואלאס-נקב עם שירתו של טננבוים, בליווי רביעיית כלי המיתר הישראלית "הרביעייה העכשווית" באלבום "Strings Attached".
קישורים חיצוניים
השיר בדפוס:
סולם דגים
סולם דגים, המכונה גם גם דרך דגים, מעבר דגים, מדרגות דגים או תותח דגים הוא מבנה אשר מוקם על או סביב מחסומים מלאכותיים וטבעיים (כגון סכרים, תאי שיט ומפלי מים) כדי להקל על הנדידה הטבעית של בין הים לנהרות כמו גם נדידה של דגים בין מקורות מים מתוקים. רוב סולמות הדגים מאפשרים לדגים לעבור את המחסומים על ידי שחייה וזינוק במעלה סדרה של מדרגות נמוכות יחסית (ומכאן המונח סולם) אל תוך המים בצד השני. מהירות המים הנופלים על המדרגות צריכה להיות גדולה מספיק כדי למשוך את הדגים אל הסולם, אבל לא גדולה מדי, כדי שלא תסחף את הדגים בחזרה במורד הזרם או תתיש אותם עד כדי חוסר יכולת להמשיך במסע במעלה הנהר.
היסטוריה
דיווחים כתובים על דרכי דגים גסות מתוארכים לצרפת של המאה ה-17, שם צרורות של ענפים שימשו ליצירת מדרגות בתעלות תלולות כדי לעקוף מכשולים.
סולם דגים מטיפוס סכרים ובריכות עבור דגי אלתית נבנה בסביבות 1830 על ידי ג'יימס סמית (James Smith), מהנדס סקוטי על הנהר טיית (River Teith), ליד דינסטון (Deanston), בסקוטלנד. הסולם נמצא שם גם כיום וסולמות אלתית רבים שנבנו בסקוטלנד היו בהשראתו.
גרסה של סולם דגים נרשמה כפטנט בשנת 1837 על ידי ריצ'רד מקפרלן (Richard McFarlan) מבת'רסט, בניו ברנזוויק בקנדה, שתכנן דרך דגים כדי לעקוף סכר במנסרה שלו שהופעלה במים. בשנים 1852–1854, מעבר הדגים בליסדור (Ballisodare Fish Pass) נבנה במחוז סלייגו שבאירלנד כדי למשוך אלתית לנהר שלא היו בו דגים קודם לכן. בשנת 1880, נבנה סולם הדגים הראשון ברוד איילנד בארצות הברית, על סכר. הסולם הוסר ב-1924, כאשר העיר פרובידנס החליפה את סכר העץ בסכר בטון. ככל שהעידן התעשייתי התקדם, סכרים וצורות חסימה אחרות של נהרות הפכו גדולים ונפוצים יותר, מה שהוביל לצורך במעקפים יעילים עבור הדגים.
נהר הפרא
נהר הפרא (באנגלית: The River Wild) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן פשע משנת 1994 עם מריל סטריפ וקווין בייקון בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על משפחה היוצאת לרפטינג ונתקלת בשני שודדים אלימים. הסרט צולם במונטנה ואורגון ובסצנות החתירה המסוכנת במים הגועשים השתתפו כפילים מיומנים בחתירה.
מריל סטריפ הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה וקווין בייקון היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
תקציר העלילה
גייל ותום הרטמן הם זוג הגר בבוסטון ולהם בן ובת. גייל (מריל סטריפ) היא מורה ותום הוא ארכיטקט וורקהולי שעסוק כל הזמן בעבודתו ומזניח בגלל זה את משפחתו. היחסים בינו לאשתו ובנו רורק (ג'וזף מאזלו) הם מתוחים וגייל שוקלת גירושים.
גייל היא חותרת רפטינג מנוסה במים גועשים עוד מימי נערותה. לרגל יום הולדתו העשירי של רורק היא מתכננת רפטינג ביחד טום ורורק כדי לנסות לשפר את היחסים במשפחה. היא מגיעה עם רורק לנהר, שוכרת סירה מתנפחת וברגע האחרון מגיע תום למקום.
יחד אתם מגיעים למקום השכרת הסירות גם שלושה צעירים: ווייד (קווין בייקון), טרי (ג'ון סי. ריילי) ופרנק (ויליאם לאקינג). הם נראים נחמדים ובמהרה מתפתחים יחסי ידידות בין ווייד לגייל ורורק המעדיף אותו על אביו.
למעשה הם שודדים ששדדו חוות בקר ורצחו שומר והם מנסים להימלט עם הכסף דרך הנהר הגועש והמסוכן ששם לא ימצאו אותם. הם מבקשים מגייל המנוסה להצטרף לחתירה. הם מתחילים לחתור כשהם שניים לאחר שטרי רצח בהיחבא את פרנק. ווייד מתחבר עם רורק ומראה שיש לו אקדח וכי זה סוד שמור ביניהם. רורק מעריץ אותו ומסכים.
גיל שומעת ברדיו על השוד וחששה מתחיל להתעורר. לאחר הפסקה בחוף הם מחליטים לברוח במהירות אך ווייד וטרי תופסים אותם ומכאן מתחיל החלק האלים.
השודדים קושרים אותם ומכריחים את גייל שתעביר אותם במעבר המסוכן והגועש בנהר בו קפחו את חייהם חותרים רבים בעבר.
באחת ההפסקות מגיע למקום פקח פארק המכיר את גייל (בנג'מין בראט) אך ווייד רוצח אותו.
בלילה כשטרי השומר עליהם נרדם מנסה תום לתפוס את אקדחו אך טרי מתעורר ותום בורח בחשיכה. ווייד מחפש אחריו עם פנס ויורה. תום קופץ למים ווייד משוכנע שהוא נהרג.
תום מצליח לטפס על הצוק, לקפוץ למים ולהגיע למקום אחרי המפלים. הוא מצליח לבנות מתקן שישחרר חבית כבדה על הסירה ויגרום להתהפכותה. הם עוברים את המפלים בנס ואז תום משחרר את החבית. שני השודדים שאינם קשורים נופלים למים. גייל חובטת במשוט בטרי ושוברת את ידו ואז זורקת את התיק עם הכסף. למים. ווייד שוחה לעבר התיק תופס אותו ופונה לגייל שתשחרר אותם אחרת יורה לטרי להרוג את תום בסכין. גייל פותחת את האקדח, רואה שיש בו קליע אחד יורה בווייד והורגת אותו.
לבסוף מגיע הליקופטר וטרי נאסר. גייל ותום מתחבקים ומצטרף אליהם רורק שעונה לשאלת המחלצים ואומר כי אביו הציל את חייהם.
אריתריטול
השימוש כממתיק
התגלה ב-1848 על ידי הכימאי הבריטי ג'ון סטנאהוס לאורך השנים אושר אריתריטול לשימוש כתוסף מזון בארצות הברית, אירופה, יפן, אוסטרליה ומדינות נוספות בעולם.
נמצא בטבע בפירות, פטריות וגם בגוף האדם. בייצור מתועש הוא מופק בתהליך ביולוגי מגלוקוז (שמקורו בדגנים) שמותסס על ידי שמרים, ולאחר מכן עובר שלושה מחזורי טיהור יסודיים לניקוי שאריות הדגנים והשמרים.
אריתריטול אינו משפיע על רמות הסוכר והאינסולין בדם, ולכן מוכר כממתיק בטוח לאנשים הלוקים בסוכרת. כמו שאר הסוכרים הכוהליים, הוא אינו מעוכל על ידי בקטריות הפה; במחקר נמצא כי הוא אינו גורם לעששת. גם הפטרייה Candida albicans אינה מעכלת אותו. הוא אינו עובר מטבוליזם בגוף ומופרש דרך מערכת השתן בדיוק כפי שנכנס. בהשוואה לפוליאולים אחרים, יש לו נטייה מופחתת לגרום לתופעות לוואי במערכת העיכול. בנוסף הוא נמצא כבעל תכונות נוגדות חמצון, ובעל השפעה תרפויטית המסייעת להגנה אנדותלית על כלי הדם במקרים של היפרגליקמיה.
פרופיל מטבולי
אריתריטול שייך ביסודו למשפחת הסוכרים הרב כוהליים (פוליאולים), אך הוא כולל מספר תכונות ייחודיות, המבדילות את הפרופיל המטבולי שלו מפוליאולים אחרים (כמו קסיליטול, סורביטול, מלטיטול ומניטול). בשל המבנה הכימי שלו הוא אינו מתפרק בגוף, מכיוון שלגוף אין אנזים שמסוגל לפרק אותו.
מכל הסוכרים הכהליים הוא נמצא כקל ביותר לעיכול, ובשונה מהם, הוא אינו גורם בדרך כלל לשלשולים והפרעות בעיכול בשימוש רגיל. הסיבה לכך היא שהמולקולה שלו קטנה יותר ולכן 90% ממנו נספג לדם כבר במעי הדק מיד ביציאה מהקיבה. לעומתו, סוכרים כוהליים אחרים מגיעים למעי הגס ומושכים אליו נוזלים - דבר שגורם לאפקט משלשל; או שהם מעוכלים על ידי בקטריות - דבר הגורם לגזים.
תופעות לוואי
ככלל, אין לאריתריטול תופעות לוואי בשימוש רגיל. בשונה מסוכרים כוהליים אחרים, אריתריטול כמעט שאינו מעוכל על ידי בקטריות המעיים, ולכן יש לו נטייה מופחתת לגרום להיווצרות גזים ונפיחות.
אריתריטול אינו מומלץ לשימוש לבעלי תסמונת המעי הרגיז.
במחקרים בהם נבדקו השפעות הממתיק על בעלי חיים ובני אדם, לא נמצאו כל סימנים לרעילות או לתכונות קרציוגניות (מסרטנות) גם במינונים גבוהים. עם זאת עדיין לא קיימים מחקרים ארוכי טווח בנושא.
חסרונות
מתיקותו נמוכה מזו של סוכר. גם מסיסותו בנוזלים נמוכה יותר מאשר זו של סוכר - הוא לא מתקרמל או מסמיך כמו סוכר ולכן לא מתאים להכנת ריבות. שימוש מרובה בו עשוי לגרום לשלשולים לאנשים בעלי רגישות למוצר. לטעמו יש אפקט מצנן, שלא אהוד על ידי כולם.
בשנת 2023 התפרסם מחקר שמעלה חשש כי רמות גבוהות של אריתריטול בדם יכולות לגרום לעלייה בסיכון להתקף לב, שבץ ומוות. מנגנון הפעולה המשוער מתבסס על התצפית שאריתריטול יוצר קרישי דם רבים, כי הוא מקל על הטסיות להיקרש.
No Me Ames
No Me Ames (בעברית: אל תאהב אותי) הוא שיר של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז מתוך אלבומה הראשון On the 6 בשיתוף עם מארק אנתוני. השיר יצא כסינגל השני מהאלבום ב-11 במאי 1999 והוא למעשה קאבר של שיר איטלקי בשם "Non Amarmi" של הזמר האיטלקי פרנצ'סקה אלוטה שיצא בשנת 1993.
השיר תורגם לספרדית על ידי איגנסיו באלאסטרוס לבקשתו של מארק אנטוני. לשיר הופקו שתי גרסאות עבור האלבום כאשר גרסה אחת היא גרסה שקטה יותר ואילו הגרסה השני היא גרסת סלסה. הגרסה השקטה של השיר הופקה על ידי דן שיי ואילו גרסת הסלסה הופקה על ידי חואן ויסנטה זמבראנו.
הקליפ לשיר בוים על ידי קווין בריי ואף קיבל על כך מועמדות בטקס פרסי הגראמי הלטיני בקטגוריית "הקליפ הקצר הטוב ביותר".
ניתוח לירי
מבחינה לירית השיר מדבר על מערכת יחסים מורכבת בין שני אוהבים. שיתוף הפעולה בין לופז לאנתוני בשיר נולד לאחר ששניהם שהו באותו אולפן הקלטות באותו הזמן. הוא נכנס לסטודיו שלה וביקש ממנה להשתתף בווידאו קליפ שלה, לופז הסכימה בתנאי שגם ישתתף בשיר ולאחר מכן נולד הרעיון שלהם לבצע ביחד את השיר.
לדבריה של לופז זה היה הרעיון של אנתוני לעשות קאבר לשיר ולתרגם אותו לספרדית.
הצלחה
השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים וזכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הלטיני ואף קיבל מועמדות בקטגוריות "הביצוע הטוב ביותר של שיר פופ בדואט או הרכב" בטקס פרסי גראמי הלטיני. בטקס פרסי הבילבורד הלטיני זכה בפרס "הביצוע הטוב ביותר של השנה" ואף קיבל מועמדויות בקטגוריות: "הרצועה הטרופית/סלסה של השנה" ו"רצועת השנה". בנוסף הוא גם זכה בפרס ASCAP בקטגוריית "שיר הסלסה של השנה".
בנוסף לכך, השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הלטיני ואף הפך לשיר הלטיני השלישי הכי מצליח בארצות הברית באותה שנה. גם במצעד שירי הפופ הלטיני השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע שם למקום השני.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה נאה, ואף כבשת את פסגת מצעדים השירים הלטיניים, והיה לראשון של לופז שעשה זאת.
אדוורד גריג
אדוורד הגרופ גריג (בנורווגית: Edvard Hagerup Grieg; 15 ביוני 1843 – 4 בספטמבר 1907) היה מלחין נורווגי נודע.
חייו
גריג נולד בברגן למשפחה אמידה. אביו, אלכסנדר, היה ממוצא סקוטי וכיהן כקונסול הממלכה המאוחדת בברגן. אמו, גסין האגרופ, הייתה בת למשפחה נורווגית מבוססת, וכפסנתרנית מעולה הייתה מורתו הראשונה למוזיקה. את יצירותיו הראשונות כתב בגיל תשע, אך רק לאחר שנפגש עם הכנר הנורווגי הדגול אולה בול, החל גריג להתייחס אל המוזיקה בכובד ראש. בהמלצתו של בול נסע גריג בן ה-15 ללייפציג שבגרמניה כדי ללמוד שם בקונסרבטוריון אצל המלחין והמורה היהודי הנודע איגנץ מושלס, שם למד במשך ארבע שנים.
בשנת 1863 נסע לקופנהגן, בירת דנמרק, והתגורר שם שלוש שנים. המלחין הדני נילס גאדה עודד אותו לכתוב סימפוניה. גריג נענה לכך, אך התוצאה לא מצאה חן בעיניו ולכן כתב על התווים שאין לנגנם. בקשתו זו לא נענתה, והוא סירב להכיר ביצירה זו כביצירתו.
בשנת 1866 חזר לנורווגיה והתיישב בכריסטיאניה (היום אוסלו). שם פגש את ריקרד נורדראק, אשר הסב את תשומת לבו למוזיקה הנורדית העממית. יצירתו המוקדמת של גריג משקפת את החינוך הגרמני הרומנטי שקיבל, אך לאחר מכן החליט לשקף ביצירתו את מולדתו, נורווגיה, ויצירתו מושפעת ממנגינות נורווגיות עממיות. בשנת 1867 נשא גריג לאשה את דודניתו, נינה האגרופ, זמרת מחוננת שסייעה רבות לפרסום שיריו בעולם.
בחורף 1869 שהה גריג באיטליה, שם פגש ברומא את המלחין ההונגרי פרנץ ליסט והשמיע לו את הקונצ'רטו לפסנתר שחיבר. ליסט ניגן את הקונצ'רטו והתלהב ממנו מאוד. כאשר ניגן אותו גריג בלייפציג בשנת 1897, התרשם ממנו העולם המוזיקלי עמוקות.
בשנת 1874 קיבל גריג מענק ממשלתי שאיפשר לו לחזור ולהתגורר בעיר הולדתו ברגן. בשנת 1885 עבר להתגורר עם רעייתו באחוזת טרולדהגן שבפרברי ברגן, ושם התגורר עד מותו, תוך שהוא מרבה לצאת לקונצרטים ברחבי אירופה. אחוזה זו נשמרה במצבה המקורי כביתו של גריג והיא פתוחה לביקורי תיירים.
ב-1899 הוזמן על ידי המוזיקאי הצרפתי אדואר קולון לנצח על קונצרט מיצירותיו בפריז, וההזמנה הגיעה זמן קצר אחרי תום המשפט החוזר של אלפרד דרייפוס בו הוא הורשע שנית. גריג החליט לדחות את ההזמנה, וכתב לקולון במכתב שגם פורסם בעיתונות שהוא "מזועזע מהאופן המביש בו בני ארצך נוהגים בחוק ובצדק" ולכן אין לו שום חשק להופיע בפני קהל צרפתי. פרסום המכתב עורר סערה, שבעקבותיה גריג קיבל מכתבי נאצה רבים. הוא הסכים להופיע שוב בפריז רק ב-1903, והופעתו נתקלה בקריאות בוז מצד חלק מהקהל, ואף בביקורת מלגלגת על ההופעה שכתב קלוד דביסי.
גריג יסד את "החברה לקידום המוזיקה הסקנדינבית".
נוירופיברומטוזיס
היסטוריה
ג'וזף מריק, "איש הפיל" הנודע, אובחן בעבר כסובל מאלפנטיאזיס או מנוירופיברומטוזיס מסוג 1. אולם, כיום סוברים כי מריק סבל מתסמונת נדירה הקרויה בשם תסמונת פרוטאוס. עם זאת, הסברה הקודמת הביאה לתפיסה המוטעית שלפיה מחלת איש הפיל ונוירופיברומטוזיס הן אותה מחלה.
אבחון ותסמינים
בנוסף ניתן לחפש המצאות של סימנים במוח, שיכולים להימצא על ידי בדיקה מתאימה (טומוגרפיה ממוחשבת, דימות תהודה מגנטית) וכן סימנים תומכים.
באופן עקרוני מקובל לאבחן את המחלה עד גיל שש, אולם פעמים רבות יש אבחון מאוחר שלה – 35% מהחולים מאובחנים בגילאי העשרה שלהם.
גנטיקה
באופן כללי, שכיחות הפגיעה בגן היא 0.02%, כאשר מעל מחצית מהמקרים הם מוטציות חדשות. הגן למחלה זו הוא על כרומוזום 17q, ואחראי על הגן ליצירת נוירופיברין. החלבון נוירופיברומין, המקודד על ידי הגן, הוא חלבון מדכא סרטן. הוא בעל תפקיד בבקרה על מסלול ה-Ras קינאז. המחלה גורמת להיחלשת חלבון זה, ועל ידי כך לגידול מהיר ורדיקלי של תאי המערכת העצבית. המוטציות בגן זה הן הטרוגניות מאוד; יש רמות חומרה שונות של המחלה.
ניתן לזהות את המחלה עוד בינקות, ואף ניתן לבצע בדיקה גנטית באשר לגן NF1 ו-NF2 על מנת לבדוק אם המחלה נמצאת בגוף הפציינט. ניתן לבצע בישראל בדיקה לזיהוי המוטציה ל-NF1 והיא כלולה בסל הבריאות.
השפעות בריאותיות
המחלה עלולה לגרום לפגיעות בשלד כגון עקמת, קומה נמוכה וקשיי למידה, ובמקרים קשים לעיוות קשה של הגוף ואפילו למוות. במערכת העצבים עלול להיות חוסר קוגניטיבי, אפילפסיה ונטייה לגידולים קרניאליים. בעיניים עלולה להופיע גליומה אופטית והמרטומה של הקשתית. במערכת האנדוקרינית עלולה להיות התבגרות מוקדמת מהרגיל, וקיימת נטייה ליתר לחץ דם.
המחלה נחשבת חשוכת מרפא, אך רבים חיים אתה בשלום באופן א־סימפטומטי, כלומר ללא סימנים קליניים המפריעים לחיות חיים שלמים ואיכותיים.
ילדים עם NF1 מאופיינים בפרופיל קוגניטיבי ייחודי הבא לידי ביטוי בירידה קלה באינטליגנציה הכללית, הפרעות קשב וריכוז, קשיים בתפקודים חזותיים ובתפקודים שפתיים. קשיים אלו מובילים לאיכות חיים נמוכה, בשל ההתמודדות עם תסכול, הערכה עצמית נמוכה, חרדה ודיכאון, וקושי להגיע להישגים בהשכלה ותעסוקה.
צבא הקיסרות הגרמנית
הצבא הגרמני (Deutsches Heer) או הצבא הלאומי (Reichsheer) או הצבא האימפריאלי (Kaiserliches Heer or Kaiserreichsheer) היה צבאה של הקיסרות הגרמנית וכלל את צבא היבשה ואת שירות האוויר הגרמני. הצבא הוקם עם הקמת האימפריה ב-1871 ופורק לאחר ההפסד במלחמת העולם הראשונה ב-1919. המונח Deutsches Heer הוא מונח שמשמש כיום לתיאור צבא היבשה של הבונדסוור.
הקמת הצבא
המדינות שהתאחדו לכדי האימפריה, החזיקו לפני כן בצבאות משלהן. צבא פרוסיה היה חזק מכולם באופן משמעותי והשפיע עליהם רבות, כמו גם על הצבא המאוחד החדש. הצבא המאוחד הוגדר בחוקת האימפריה הגרמנית ששינתה את הגדרתו מצבא פדרלי לצבא מאוחד של האימפריה. עם זאת בימי שלום, נותרו הצבאות בפיקוד נפרד של הפדרציות.
מבנה הצבא
מבנה הצבא בעתות שלום התבסס על אזורי פיקוד, גייסות, אוגדות ורגימנטים. בזמן מלחמה, שלטו הפיקודים האזוריים על מפקדות הגייסות ועל היחידות הכפופות להם. במהלך מלחמת העולם הראשונה נוצרה היררכיה פיקודית גבוהה יותר שנקראה קבוצת ארמיות.
אוגדות (דיוויזיות)
המערך הטקטי הבסיסי היה האוגדה. אוגדה סטנדרטית כללה שתי בריגדות רגלים, בריגדת פרשים ובריגדת ארטילריה. כל הבריגדות היו מורכבות משני רגימנטים כל אחת. אוגדה אחת בכל שטח פיקוד של גיס הייתה המיליציה המקומית. ב-1914 היו 42 אוגדות סדירות בפרוסיה ו-6 בבוואריה. כל האוגדות האלו, התגייסו בזמן המלחמה, נערכו מחדש, קיבלו יחידות הנדסה ואספקה ממפקדות הגייסות והעבירו את רוב יחידות הפרשים שלהן ליחידות פרשים עצמאיות. אוגדות מילואים תגברו את הגייסות, אוגדות המיליציה נערכו השתנו ליחידות צבאיות. במשך המלחמה גדל מספר האוגדות והגיע ל-251 בסיומה.
רגימנטים
הרגימנט הייתה יחידת הקרב הבסיסית כמו גם בסיס הגיוס. החיילים המגויסים סופחו לרגימנטים ובמסגרת זו התאמנו באחת משלוש מגמות: רגלים, פרשים וארטילריה. חיילים בעלי התמחויות אחרות כגון פלסים וחיילי איתות השתייכו ליחידות תמיכה נפרדות. הרגימנטים המשיכו ותחזקו את המסורת הצבאית שנמשכה פעמים רבות לעבר המאה ה-17 וה-18. לאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכו את המורשת גדודי הרייכסווהר ויורשו הוורמאכט, אך שם נקטעה המסורת לאחר פירוק הצבא הגרמני ב-1945.
בן שנצר
בן שנצר (באנגלית: Ben Schnetzer; נולד ב-8 בפברואר 1990) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
שנצר נולד וגדל בניו יורק. הוא בנם של השחקנים סטיבן שנצר וננסי סניידר. הוא בוגר בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
ב-2010 הופיע שנצר בפרק בסדרה "חוק וסדר", וכיכב בסדרת הטלוויזיה "עיירה שמחה". ב-2013 גילם את מקס ונדנבורג בעיבוד הקולנועי של הרומן "גנבת הספרים". ב-2014 שיחק בתפקיד מארק אשטון בסרט "גאווה", וקיבל ביקורות חיוביות על הופעתו.
זקליקוב
זקליקוב (בפולנית: Zaklików; ביידיש: זאקלקעוו) היא עיירה במחוז סטלובה וולה שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, על גדת נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי זקליקוב
יהודים התיישבו בעיירה מסוף המאה ה-16, ובסוף המאה ה-18 בנו במקום בית כנסת וקידשו בו בית עלמין. מאמצע המאה ה-19 היוו היהודים קרוב למחצית מאוכלוסיית העיירה. בעיר פעל רבי יהודה לייב מזקליקוב, תלמידו של החוזה מלובלין.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, שהפעילה במקום בית ספר מרשת בית יעקב. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מתקיפות אנטישמיות הולכות וגוברות מצד שכניהם הפולנים.
ב-3 בנובמבר 1942 פונו כל יהודי העיירה מבתיהם, ורוכזו בכיכר השוק בה. משם הוצעדו לתחנת הרכבת האזורית, ושולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כנסיות העץ של אזור הקרפטים בפולין ובאוקראינה
כנסיות העץ של אזור הקרפטים בפולין ואוקראינה (פולנית Drewniane cerkwie regionu karpackiego w Polsce i na Ukrainie; אוקראינית Дерев'яні церкви карпатського регіону Польщі і України) היא קבוצה של 16 כנסיות מזרחיות-קתוליות ואורתודוקסיות הנמצאת בדרום פולין ובמערב אוקראינה שהוכרו ב-2013 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בפולין נכללות: כנסיית מיכאל המלאך בברונארי (Brunary), כנסיית לידת הבתולה מרים המבורכת בחוטיינץ (Chotyniec), כנסיית פרסקבייה הקדושה בקוויאטון (Kwiatoń), כנסיית חסדה של מרים הבתולה באובצ'ארי (Owczary), כנסיית יעקב הקטן בפוברוז'ניק (Powroźnik), כנסיית פרסקבייה הקדושה ברדרוז' (Radruż), כנסיית מיכאל המלאך בסמולניק (Smolnik) וכנסיית מיכאל המלאך בטוז'נסק (Turzańsk).
באוקראינה נכללות: כנסיית ירידת רוח הקודש בפוטליץ' (Потелич), כנסיית השילוש הקדוש בז'ובקבה (Жовква), כנסיית גאורגיוס הקדוש בדרוהוביץ' (Дрогобич), כנסיית דימטרו הקדוש במטקיב (Матків), כנסיית ירידת רוח הקודש ברוהאטין (Рогатин), כנסיית לידת הבתולה המבורכת מרים בניז'ני ורביז (Нижній Вербіж), כנסיית המלאך מיכאל באוז'וק (Ужок) כנסיית עליית האדון ביאסיניה (Ясіня).
ניתן למצוא אתרים דומים ברחבי הקרפטים כגון: כנסיות העץ בדרום פולין קטן, כנסיות העץ בהרי הקרפטים הסלובקיים וכנסיות העץ במרמורש.
קווינסי ג'ונס
קווינסי ג'ונס (באנגלית: Quincy Delight Jones, Jr; נולד ב-14 במרץ 1933) הוא מפיק ומעבד מוזיקלי, מלחין פסקולים, מפיק סרטים, מתזמר וחצוצרן אפרו-אמריקאי. ג'ונס היה מחלוצי השילוב בין סגנונות במוזיקה המודרנית, מפופ ועד מוזיקה קלאסית, ממוזיקת נשמה וג'אז עד מוזיקה מאפריקה ומברזיל. הוא היה אחד הראשונים ששילבו את סגנון הראפ במוזיקה הממסדית, וחלוץ השילוב בין ראפ לג'אז. היה מועמד 79 פעמים לפרס המוזיקה החשוב ביותר, פרס גראמי וזכה בו, נכון ל-2007, 27 פעמים, כולל בפרס המיוחד Grammy Legend Award שהוא עיטור ייחודי ליוצר בתחום המוזיקה הקלה, שהוענק לו ב-1991. במסגרת עבודתו עם מייקל ג'קסון בשנות השמונים הפיק ועיבד את תקליטו Thriller, שהוא האלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים. ב-1985 הפיק את השיר We Are the World וניצח על "סופר גרופ" של אמני ארצות הברית. ג'ונס היה פורץ דרך מבחינת ההכרה בו כיוצר אפרו-אמריקאי, בשנת 1968 היה (יחד עם בוב ראסל, כותב המילים שעמו עבד רבות) לאפרו-אמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס האוסקר עבור "השיר המקורי הטוב ביותר". בשנת 1986 היה האפרו-אמריקאי הראשון שהיה מועמד כמפיק לפרס הסרט הטוב ביותר עבור הסרט "הצבע ארגמן". ג'ונס הוא פעיל זכויות אדם וזכויות ילדים בעולם.
נעוריו
ג'ונס נולד בשיקגו לשרה פרנסס, מנהלת בית-דירות ופקידה בבנק ולקווינסי דלייט ג'ונס, נגר ושחקן בייסבול מקצועי למחצה. כבר בגיל צעיר החליט להיות מוזיקאי ובחר לנגן בחצוצרה. בגיל 10 עבר עם משפחתו למדינת וושינגטון, לעיר ליד סיאטל. הוא למד בקונסרבטוריון במקום עד שזכה למלגת לימודים למכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון (בשמה דאז "שילינגר"). הוא לא סיים את לימודיו כיוון שהוזמן להצטרף כחצוצרן למסע ההופעות של תזמורתו של ליונל המפטון. במהלך מסע ההופעות התגלה כישרונו הרב בעיבוד. לאחר מסע ההופעות התמקם בניו יורק והחל לעבוד כמעבד עצמאי עם מוזיקאים כשרה ווהן, קאונט בייסי, דיוק אלינגטון, ג'ין קרופה וריי צ'ארלס, שהפך לחברו הקרוב.
שנות החמישים
ב-1956 הצטרף שוב כחצוצרן ומנהל מוזיקלי למסע הופעותיו של דיזי גילספי במזרח התיכון ובדרום אמריקה. ב-1957 עבר לפריז שם למד אצל נדיה בולאנז'ה ואוליבייה מסייאן והופיע בראש הרכב משלו (The Jones Boys) באולם האולימפיה. הוא גם ערך עם הרכבו מסעי הופעות באירופה וצפון אמריקה. על מסע ההופעות כתבו מבקרי מוזיקה ביקורות נלהבות אך הוא היה כישלון מסחרי שהביא את ג'ונס וחבריו לפשיטת רגל. אז, לדברי ג'ונס בראיון, החל להתעניין בעסקי המוזיקה, כעסק כלכלי.
מנהל חברת התקליטים "מרקורי", ארווינג גרין, הציע לו את משרת מנהל חטיבת החברה בניו יורק והעניק לו הלוואה שסייעה לו להשתקם. ב-1964 קודם ג'ונס לסגן-נשיא החברה.
שנות השישים והשבעים
שירו הידוע ביותר "Soul Bossa Nova" הוקלט ב-1962 בתקליט "בוסה נובה", סגנון בו התאהב לאחר ששמע את הזמר הברזילאי ז'ואאו ז'ילברטו. האלבום הוא שילוב של עיבודים לתזמורת ג'אז של יצירות מאת אמני בוסה נובה כז'לברטו ואנטוניו קרלוס ז'ובים יחד עם השפעות של אמני ג'אז אמריקאים כצ'ארלי מינגוס, אלבום זה היה מיסודות הסגנון הלטינו-אמריקאי. ב-1964 כתב את הפסקול הראשון מבין 33 פסקולים שיכתוב, עבור סרטו של סידני לומט "המשכונאי". בעקבות הצלחתו בתחום זה עזב את "מרקורי" ועבר ללוס אנג'לס על מנת להקדיש את כל זמנו להוליווד. הוא כתב פסקולים לסרטים רבים, בהם "כחום הלילה", "מיראז'", לך, אל תרוץ (1966), "פרח הקקטוס", "בוב וקרול וטד ואליס", "זהב מק'קנה" (1969), אבודים בניו יורק", "הבריחה", "הג'וב האיטלקי" ו"הצבע ארגמן", בו שימש גם כמפיק. בנוסף כתב מוזיקה לסדרות טלוויזיה רבות כ"שורשים", איירונסייד, משפחת קוסבי ועוד.
בשנות השישים עבד כמעבד ומפיק עם הזמרים המובלים של התקופה כפרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד, פגי לי, דיינה וושינגטון, אריתה פרנקלין ועוד. במקביל גם הוציא תקליטי סולו משלו. שיתוף הפעולה שלו עם סינטרה החל בנשף שארגנה גרייס קלי ב-1958 ובו שימש ג'ונס כמנהל מוזיקלי. שש שנים מאוחר יותר נשכר ג'ונס על ידי סינטרה לעבד את אלבומו המשותף עם קאונט בייסי "It Might as Well Be Swing" כן עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומו "Sinatra At The Sands" ואת הופעתם המשותפת של סינטרה, סמי דייוויס ג'וניור, דין מרטין וג'וני קרסון ביוני 1965. בשנת 1984 שב ושיתף פעולה עם סינטרה בהפקת האלבום "L.A. Is My Lady".
שנות השמונים
בשנת 1978 היה ג'ונס מעורב בהפקת הסרט "הקוסם" (The Wiz) בכיכובו של מייקל ג'קסון הצעיר. ג'קסון ביקש ממנו לעבוד עמו וכך החלה סדרת שיתופי פעולה פורים בין השניים. ג'ונס הפיק לג'קסון את אלבום הסולו שלו "Off The Wall", התקליט, שנמכר בלמעלה מ-20 מיליון עותקים הפך את ג'ונס למפיק-על בתעשיית המוזיקה. שיתוף הפעולה הבא ביניהם הניב את "Thriller", שמכר למעלה מ-104 מיליון עותקים והיה לאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים. גם תקליטו הבא של ג'קסון "Bad" היה הפקה של ג'ונס ומכר כ-32 מיליון עותקים. לאחר מכן נפרדו דרכיהם של ג'ונס וג'קסון.
בשנת 1985 הפיק את שיר הצדקה We Are the World והלחין וסייע בהפקת סרטו של סטיבן ספילברג "הצבע ארגמן", עליו היה מועמד לפרס אוסקר.
משנת 1989 חבר ג'ונס לחצוצרן מיילס דייוויס ואחרים לפרויקט "מהכנסייה לרחוב" שנועד להעלות את קרנה של המוזיקה השחורה וליצור רטרוספקטיבה מקיפה שלה מיסודותיה בגוספל ועד לביצועיה על ידי צעירים ב"גטאות", השכונות האפרו-אמריקאיות בערים הגדולות בארצות הברית. הפרויקט הוביל ליצירת האלבום זוכה הגראמי "Back on the Block" בו משתתפים גם אלה פיצג'רלד (בהופעתה האחרונה), דיזי גילספי, שרה ווהן, ג'ו זאווינול, ג'ורג' בנסון, ריי צ'ארלס, צ'אקה חאן, ביג דדי קיין ועוד. שיתוף הפעולה שלו עם מיילס דייוויס בא לידי ביטוי גם בהופעה בפסטיבל הג'אז במונטרה ב-1991 שהונצחה באלבום זוכה גראמי "Miles & Quincy Live at Montreux".
שנות התשעים ואילך
ב-1991 עיבד מחדש קטעים של מיילס דייוויס והופיע יחד עם החצוצרן החולה והקשיש בפסטיבל הג'אז במונטרה. התקליט שהוקלט בהופעה זו "Miles & Quincy Live at Montreux" היה לתקליטו האחרון של דייוויס.
בשנת 2001 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו "Q: The Autobiography of Quincy Jones" וב-2007 החלה הפקת סדרת הווידאו שלו, שבה הוא חולק מניסיונו במקצועות ההפקה והעיבוד. הפרק הראשון, למשל, מלווה הפקת סינגל של סלין דיון בעבודה באולפן.
חייו האישיים
ג'ונס לא למד מעולם לנהוג, לדבריו בשל תאונת דרכים אותה חווה בגיל 14.
הוא היה נשוי שלוש פעמים ויש לו שבעה ילדים.
בין השנים 1957 - 1966 היה נשוי לג'רי קלדוול, ממנה יש לו בת אחת. לאחר מכן ניהל ג'ונס רומן קצר עם קרול ריינולדס, ממנה נולדה לו בת.
בין השנים 1967 - 1974 היה נשוי לשחקנית והדוגמנית השוודית אולה אנדרסון, ממנה יש לו בן, קווינסי ג'ונס השלישי (קרוי גם QD3, QDIII, Snoopy, מפיק ומעבד היפ הופ) ובת.
בין השנים 1974 - 1990 היה נשוי לשחקנית פגי ליפטון ולהם שתי בנות - ראשידה ג'ונס (ידועה בעיקר מתפקידיה בסדרות "המשרד", "מחלקת גנים ונוף" והסרט "אני אוהב אותך, אחי") והדוגמנית/שחקנית קדידה ג'ונס.
בין השנים 1991 - 1997 חי עם הדוגמנית נסטסיה קינסקי ולזוג נולדה בת בשם קניה ג'וליה מימבאי שרה ג'ונס.
מעורבות חברתית
המעורבות החברתית של ג'ונס החלה בשנות השישים. הוא היה מתומכי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ומרטין לותר קינג. ג'ונס היה ממייסדי המוסד למוזיקה אמריקאית שחורה the Institute for Black American Music (IBAM) ושל פסטיבל האומנויות השחורות בשיקגו. במשך השנים שיתף פעולה במיזמים רבים לגיוס תרומות ומופעי צדקה יחד עם בונו, סולן להקת יו 2. הוא ייסד את הקרן "Quincy Jones Listen Up Foundation" ששמה לה למטרה לחנך נוער מנותק ולקרב בני נוער לטכנולוגיה חינוכית. בין היתר יצרה הקרן קשרים בין בני נוער בלוס אנג'לס לבני נוער בדרום אפריקה. ב-2004 הניחו ג'ונס והקרן יחד עם האומות המאוחדות והבנק העולמי את הבסיס למיזם "We Are the Future" שתפקידו לסייע לבני נוער באזורי עימות לחיות חיים מלאי תקוה ולפתח את יכולותיהם.
ג'ונס זכה למספר פרסים חשובים בתחום ההומניטרי, בהם פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית.
עם היבחרו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית פנה אליו ג'ונס בבקשה שיפתח בממשלו משרה לשר לענייני תרבות והציע את עצמו למשרה.
קאס
{{פירושונים|
משחקי הכס (משחק וידאו)
משחקי הכס (באנגלית: Game of Thrones) הוא משחק וידאו מתמשך מסוגת ההרפתקאות-פעולה, המבוסס על סדרת טלוויזיה באותו השם וכן על סדרת הספרים מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, עליה הסדרה עצמה מבוססת. המשחק פותח והופץ על ידי חברת "Telltale Games", ויצא לאנדרואיד, iOS, OS X, Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, PlayStation 4, ו-Xbox One. המשחק כולל שישה פרקים בעלי עלילה ייחודית, אשר נכתבה בהשראת סדרת הטלוויזיה והספרים, ואף על פי שהעלילה מתרחשת במקביל לאירועי הסדרה והספרים, היא נכתבה כך שאין לה השפעה דומיננטית או מכרעת על אירועים שהתרחשו בסדרה לאחר אירועי המשחק לכאורה. העלילה מגוללת את סיפורה של בית פורסטר הצפוני ועוקבת אחר ארבעה מבני משפחת פורסטר ואחד מנושאי כליהם, אשר מנסים להציל את משפחתם ואת ביתם לאחר שהפסידו במלחמת חמשת המלכים. המשחק כולל אזורים, דמויות ושחקנים שהופיעו בסדרת הטלוויזיה וסדרת הספרים.
קאס
ראו גם
}}
משחקי הכס (משחק וידאו)
המשחק קיבל ביקורות מעורבות, שהיו לרוב חיוביות. למרות הביקורות, המשחק זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו, "Telltale Games" הודיעו כי הם עובדים על עונה שנייה, שתהווה המשך למשחק הנוכחי.
פיתוח
לאחר שמשחקי וידאו קודמים שנעשו על יצירותיו קיבלו ביקורות שליליות או בינוניות שנטו לשלילה, היוצר ג'ורג' ר. ר. מרטין הצהיר כי הוא מעוניין ב"משחק של 'משחקי הכס' שיעובד על ידי סטודיו שיודע לספר סיפור מרתק ומעניין". באותה התקופה, לאחר שנחלה הצלחה מרובה לאחר יציאת שני משחקים שפיתחה - "The Wolf Among Us" ו"המתים המהלכים", חברת "Telltale Games" העלתה דיון שנסוב סביב שימוש בזיכיונות פופולריים נוספים על מנת לכתוב עוד משחקים שיקנו לחברה הצלחה נוספת. במהלך הדיון, שמה של הסדרה "משחקי הכס" עלתה במהלך העלאת ההצעות, וזכתה לתמיכה רבה מהמשתתפים. לאור ההיקשרות הרגשית של החברה אל זיכיון "המתים המהלכים", החברה פנתה אל רשת "HBO" עם הרעיון שלה, אך רק לאחר שנה של נשיאת משא ומתן עם הרשת, החברה הצליחה להשיג אישור ליצור משחק שיבוסס על הסדרה.
משחקיות
כמו שאר המשחקים הקודמים של "Telltale", משחק זה גם הוא משחק הרפתקאות גרפי מתת הקטגוריה "הצבע והקלק" הכולל שישה פרקים ועלילתן מועברת מנקודת מבט של גוף שלישי. כמו במשחקים אחרים של החברה, השחקן יכול לנוע ברחבי החדר או האזור בו הוא נמצא, ליצור אינטראקציות שונות עם חפצים בסביבתו או ליזום עצי שיחה עם דמויות אחרות הנמצאות סביבו. במהלך המשחק, השחקן נע בין חמש נקודות תצפית שונות: רודריק, אשר, מירה ואיתן פורסטר, ואחד ממשרתי הבית, גארד טאטל.
עצי שיחה מסוימים ידרשו מהשחקן לבחור באפשרות כלשהי מהמכלול שניתן לו בזמן מוגבל, אחרת, המשחק יבחר עבורו אפשרות מסוימת באופן אוטומטי, מה שעלול להשפיע על העלילה של השחקן בצורה שונה ממה שרצה, או שלעיתים, הדמות אותה הוא ישחק לא תאמר כלום, מה שישפיע על יחס הדמויות האחרות אל השחקן. בנוסף, בכל פרק, יהיו חמש נקודות בהן על השחקן יהיה חובה לקבל החלטה שתשפיע באופן קריטי ומשמעותי על המשך העלילה אותה ברצונו לספר, כשלפניו מוצגות רק שתי בחירות אפשריות. דרך השרתים של "Telltale", המשחק עוקב אחר בחירות השחקנים, ובכל סיום פרק כל שחקן יכול לראות כמה אחוזים מכלל השחקנים ששיחקו במשחק בחרו באפשרויות בהן הוא בחר. ליבת העלילה המרכזית של המשחק ממשיכה להתקיים ללא קשר לבחירות שאותן השחקן עשה, אך הבחירות אותן הוא בחר, משפיעות בשלבים מאוחרים יותר של העלילה על הדמויות האחרות שסובבות את השחקן. המשחק מאפשר לשחקן לשמור את המשחק במספר שמירות שונות, כך שיוכל "לשכתב" את העלילה באמצעות תכונה הנקראת "Rewind", באמצעותה השחקן יכול לגבות את ההחלטות הקודמות שלו ולשנות אותן, ובכך לחקור ביתר קלות חלופות בחירה שונות.
סצינות מסוימות במשחק הן מסוג פעולה, שדורשות לשחקן להגיב במהירות על ידי לחיצה על מקשים מסוימים (Quick Time Events). כישלון באירועים האלו יכול לגרום למותו של השחקן או של דמות אחרת, אך המשחק יאתחל את עצמו מחדש לנקודה שבה הסצנה מתחילה, דבר המאפשר לשחקן לנסות שוב. במקרים מסוימים, כישלון באירועים האלו יוביל להחלטות שהמשחק יבצע עבור השחקן באופן אוטומטי.
רקע
עלילת המשחק מתרחשת במקביל לעונתה הרביעית של הסדרה, מסוף עונתה השלישית (עם אירועי החתונה האדומה) ועד לנקודה מסוימת לפני תחילת עונתה החמישית. עלילת המשחק מתמקדת בבית פורסטר, בית אשר לא אוזכר כלל בסדרת הטלוויזיה, אך כן אוזכר בקצרה במהלך הרומן החמישי בסדרת "שיר של אש ושל קרח" - "ריקוד עם דרקונים". בית פורסטר הם נושאי הדגל של בית גלובר, אשר בתורם משמשים כנושאי הדגל של בית סטארק. בית פורסטר הוא בית צפוני הממוקם בתוככי יערות וולפסווד, ולו השליטה בעיר איירונראת', ובמטעי איירונווד הנחשקים על ידי רבים בשל יעילותן ואיכותן. המשחק מתרחש בעיקר באיירונאת', אך הוא גם לוקח את השחקן למקומות אחרים ביבשת וסטרוז - מעלה המלך, החומה ומעבר לה - וביבשת אסוס - לאורך מפרץ העבדים ומירין.
בנוסף, מספר שחקנים שהופיעו בסדרת הטלוויזיה - לנה הידי, פיטר דינקלג', קיט הרינגטון, אמיליה קלארק, נטלי דורמר ואיוואן רהון, שבו לגלם את דמויותיהם במשחק ודיבבו אותם.
עלילה
גארד ובוון (אם גארד לא נטש אותו) נחפזים בחזרה למחנה כשהתוהו ובוהו מתחיל וחייליו של בית סטארק נאלצים להילחם בבני פריי, או אז, גארד עד למותו של בנו של גרגור ויורשו, רודריק פורסטר. גארד ממהר לעמוד לצידו של לורד גרגור, אך זה האחרון מורה עליו לברוח ליער בעודו קונה לו זה. ביער הסמוך, לורד גרגור הפצוע אנושות מורה על גארד לעזוב בלעדיו ונותן לו שתי משימות: להחזיר את החרב המשפחתית חזרה לאיירונראת' ולשלוח מסר האומר כי "אסור שהחורשה הצפונית תאבד" לדודו, הקסטלן דאנקן טאטל, בהדגשה כי המסר אמור להישמע ורק לאוזניו של דאנקן. בפקודת אדונו, גארד נמלט מהיער, אך חוזה במותו של לורד גרגור על ידי בניו של פריי.
איירונראת' והצפון
בעודו מצפין צפונה אל איירונאת', גארד עובר דרך החווה המשפחתית שלו, שם הוא מגלה שלושה חיילים בשירות בית בולטון. כשהוא זועם, גארד מצליח להרוג חייל אחד ולפצוע קשות את בריט, חייל בשירות בית בולטון שנשלח לבית וייטהיל, שבורח ומזהיר את גארד כי ישלם על כך. לאחר הקרב גארד חש לעזרת אביו הגוסס ומבטיח לו שחיילי בולטון ווייטהיל ישלמו על כך לפני שזה האחרון מת בזרועותיו.
בהגיעו לאיירונאת', גארד מיידע את דודו, דאנקן, ואת שאר בני משפחת פורסטר בראשות ליידי אליסה על דבר מותם של לורד גרגור ורודריק פורסטר. לאחר מכן, פורץ ריב בין דאנקן, הסובר כי הם צריכים לנהוג בחוכמה ולא להתקיף את בית וייטהיל, לבין סר רוילנד, הסובר ההפך. במהלך הריב, דאנקן מציין כי על אחיינו להצפין אל החומה במטרה להגן על עצמו מפני בית וייטהיל, שידרוש את דמו. סר רוילנד חולק על כך, אולם גארד מצדד בדודו. לפני עזיבתו לחומה, גארד מעביר לדאנקן את המסר שלורד גרגור, וטליה פורסטר נותנת לו את השרשרת שלה.
עם מותם של לורד גרגור ורודריק והיעדרותו של אשר, היורשים הבאים, איתן, הבן השלישי ותאומה של טליה ממונה ללורד בית פורסטר ומבין הפעולות הראשונות שלו כלורד, איתן שולח את דודו מלקולם על מנת לבקש את עזרתו של אחיו, אשר, הגולה באסוס והוא נאלץ להתמודד מול לורד לוד וייטהיל, שבא לדרוש את עלבונו ואת דמו של גארד, ביודעו כי גארד הוא נושא כליו של לורד גרגור. במהלך פגישה של מועצת הבית, איתן מקבל הודעה כי רמזי שלג, ששמע על המפגש שלו עם לוד וייטהיל, בדרכו לאיירונאת'. לאחר שהגיע, רמזי מתגרה באיתן בדרכו הסדיסטית ואף לוקח בכוח את טליה. בשל תעוזתו, איתן מתנגד לרמזי, מה שגורם לרמזי לדקור אותו בגרונו, ולקחת במקום את ריון הצעיר, שהוא כעת היורש החוקי של איירונראת'. רמזי נותן את ריון ללורד לוד כקלף מיקוח, מזהיר אותו שיהרוג את הילד אם בני פורסטר יתנגדו להם, ולאחר מכן עוזב את המקום בעוד איתן נכנע לפצעיו ומת בזרועותיהן של ליידי אליסה וטליה.
בעגלת מתים, רודריק פורסטר שמתברר כחי למרות פצעיו האנושיים שנגרמו בחתונה האדומה, מתעורר מבולבל וחלש, מביט סביבו ומבחין למרבה זוועתו בגווייתו של אביו, לורד גרגור. אחוז בהלה ואימה, רודריק מאבד שוב את הכרתו. כשהוא שב להכרתו, רודריק מוצא את עצמו שוב באיירונאת', לבוש בבגדיו כשזרועו ורגלו חבושות לצידה של אחותו הקטנה, טליה. טליה מודיעה לו כי איתן נהרג על ידי רמזי שלג, שהציב את חיילי ברחבי איירונאת'. נחוש בדעתו לטפל בנושא, רודריק מחליט שהוא צריך להגיע לאולם הגדול ולקחת את ההנהגה. בעזרתה של טליה, רודריק נכנס לאולם ומוצא את המועצה הקטנה מתווכחת בנוגע למצבם החדש. רודריק מבסס את מעמדו כלורד החדש של בית פורסטר והחל לתכנן כיצד להתמודד עם המצב הנוכחי של הבית. בהבינה שאין להם בני ברית וחיילים מעטים מדי, ליידי אליסה מציינת בפני רודריק, שעם שובו, אירוסיו לאלינה גלנמור עדיין בתוקפם, וכי נישואיהם יפקיעו את הצבא של בית גלנמור לרשותו של רודריק, מה שייתן לבית פורסטר סיכוי הוגן מול בית וייטהיל. רודריק ואלינה משוחחים על עברם ועתידם ומגלים כי שניהם חולקים חיבה עמוקה אחד לשנייה, ללא קשר לאירוסיהם. השיחה שלהם נקטעת על ידי הגעתו הפתאומית של לורד לוד, שמברך בלעג את רודריק ומכנה אותו "רודריק השבור". לורד לוד מצהיר בזעם כי הוא ייקח את החצי השני של מטעי האיירונווד; דבר המותיר את רודריק זועם מבפנים. מאוחר יותר באותו הלילה, טליה שרה את "הבלדה על משפחת פורסטר" - בלדה שהיא כתבה במיוחד להלוויתם של לורד גרגור ואיתן.
לאחר ההלוויה של לורד גרגור ואיתן, בני בית פורסטר הנותרים מופתעים על ידי ביקורו של גריף, בנו הצעיר של לורד לוד, המצהיר על עצמו כלורד איירונראת' החדש. במהלך פגישת המועצה, הנערכת כעת ביער, רודריק מועמד בפני שתי אפשרויות: להתעמת מול גריף ולקחת את הסיכון שריון ייהרג, או להציל את ריון ולקחת את הסיכון שגריף ישתלט על איירונראת'. בחורשה הסמוכה, רודריק נפגש עם גווין, בתו הגדולה של לורד לוד ואחותו של גריף. השניים כורתים ברית חשאית וזאת האחרונה מזהירה אותו כי יש בקרבו בוגד המרגל אחריו. שוב באיירונראת', רודריק מתעמת מול גריף, שמאלץ את רודריק להיכנע לו ולהשפיל את עצמו. עם כניעתו לגריף, רודריק נאלץ להתאמן בחרב בסוד, יחד עם סר רויאלד בחורשת איירונראת'. אחרי האימון, אלינה גלנמור מופיעה עם אחיה הצעיר, ארתור. אלינה מגלה לו כי לורד לוד הכריח את אביה לאלץ אותה להינשא לגריף במקום לרודריק, ומבקשת ממנו לעזור לה להיפטר מגריף. בזמן שרודריק ואלינה מתכננים את ההתקפה שלהם על חיילי וייטהיל, הם שומעים כי גריף תקף את המלומד אורטנגרין, מה שמוביל את רודריק להתעמת פעם נוספת מול גריף, והפעם הוא יוצא כשידו על העליונה. לאחר מכן, ליידי אליסה מתעקשת כי אסור שלורד וייטהיל ישמע על כך ודורשת להרוג את כל העורבים של איירונראת'. יחד עם עזרתם של חיילי גלנמור, בית פורסטר מצליח להשיג לעצמו את השליטה על איירונראת'. או אז, לורד לוד מציע לרודריק לבוא להייפוינט על מנת לשאת ולתת על הפסקת אש. כשגריף עכשיו מוחזק בידי משפחת פורסטר, בית פורסטר מסוגלים כעת להתמקח על שחרורו של ריון פורסטר. סר רוילנד מייעץ לרודריק להביא את חיילי גלנמור להייפוינט כהגנה, בעוד שדאנקן מייעץ לו להשאיר את החיילים לשמור על איירונראת'. אחרי שרודריק החליט מה לעשות עם חיילי גלנמור, עליו לבחור האם ברצונו להביא את דאנקן או את סר רוילנד איתו להייפוינט. לפני עזיבתו להייפוינט, רודריק מטיל על טליה למצוא את הבוגד. לאחר שנכשל בהצלתו של ריון וחזר מהייפוינט, רודריק חוזר לאיירונראת', שם הוא מוצא את רמזי שלג שולט על המקום וזה האחרון מתגרה ברודריק בקשר לנישואים אפשריים עם טליה או עם אמו. רמזי מבקש מרודריק שיטייל איתו. במהלך הטיול, רמזי שואל על מקום הימצאותו של גריף ועל הימצאותם של הגלנמורים באיירונראת'. רמזי מוביל את רודריק אל חורשת האיירונווד, שם הוא חושף את ארתור גלנמור קשור ומעונה. רמזי דורש מרודריק שיילחם בבית וייטהיל עד שרק בית אחת יישאר, ולאחר מכן הוא עוזב, אך לא לפני שהוא רוצח את ארתור על ידי פשיטת עורו. רודריק מנחם את אלינה האבלה, והשניים שוכבים. בבוקר המחרת, טליה נכנסת לחדרו של רודריק וחושפת כי היא יודעת מי הוא הבוגד. טליה מבקשת ממנו שיבטיח להרוג את הבוגד, ואז מובילה אותו לאולם הגדול שם הבוגד נמצא. רודריק הולך להתעמת עם הבוגד לאחר שהורה לטליה להביא את השומרים, והוא מתגלה כאדם שהלורד איתן פורסטר דחה כסנטינל קודם לכן (או דאנקן או סר רוילנד). הבוגד מגלה את מניעיו לבגוד בבית פורסטר בטענה שהוא מנסה להציל את איירונראת'. רודריק יכול להוציא להורג את הבוגד או לשלוח אותו לכלא. הבוגד מזהיר את רודריק כי אשר, שנמצא בדרכו חזרה לוסטרוז, בסכנה. אחרי שטיפל בבוגד, רודריק מתכונן ללכת לנמל ולהציל את אשר מהמארב. אשר מגיע לנמל, אך הוא מבחין שמשהו אינו כשורה ומבין כי הוא ואנשיו נפלו קרבן למארב. רודריק ואשר נלחמים נגד גריף, המנהל את המארב, ואנשיו, אך שניהם מבינים שרק אחד יוכל להינצל בעוד השני ייאלץ להקריב את עצמו ולקנות לראשון ולשאר הלוחמים זמן לברוח.
מעלה המלך
במעלה המלך, הבת הבכורה לבית פורסטר, מירה, אשר משמשת כבת לווייתה של המלכה העתידית מארג'רי טיירל וכמשרתה האישית, מקבלת מכתב מאימה כי רמזי סנואו השתלט על איירונראת', ומבקשת ממנה לשאול עבור עזרתה של מארג'רי. או אז, מארג'רי נכנסת לחדרה ומודיעה לה כי המלכה האם, סרסיי לאניסטר, מעוניינת להתרשם ממנה, ומייעצת לה לשמור את מחשבותיה האמיתיים על בית המלוכה בליבה. באולם כס הברזל, מירה פוגשת את המלכה סרסיי ואת אחיה, טיירון לאניסטר. במהלך הפגישה, סרסיי מנסה להעריך היכן נמצאת נאמנותה של מירה, וכמו כן, איזה סוג אישה היא. בלוותו אותה אל מחוץ לאולם הכס, טיירון מציע למירה לנהל את העניינים לטובתה ולהבטיח שעם תמיכתו של המטבע המלכותי, איירונראת' יישאר בידיו של בית פורסטר. עם זאת, טיירון מזהיר את מירה כי ליידי מארג'רי והמלכה סרסיי לא יראו את הצעד הזה באופן חיובי וכי ניסיון זה יכול גם להיות מסוכן גם עבור מירה וגם עבור משפחתה.
בשובה למגוריה של ליידי מארג'רי, למירה מבקשת עבור עזרתה של ליידי מארג'רי למשפחתה, וליידי מארג'רי מבטיחה לה כי היא תעשה ככל שתוכל לעשות. עם זאת, המלך ג'ופרי מסרב בזעם להיענות לבקשתה של מירה, וזאת האחרונה מודיעה למשפחתה כי היא לא הצליחה להשיג את עזרתה של ליידי מארג'רי. במסדרון מחוץ למגוריה של ליידי מארג'רי, טום "נער הפחמים", נער שעימו מירה התיידדה בתחילת העלילה, מציע לעזור לה ומבקש ממנה לבטוח בו, אך הוא נמלט מפני שומרי הארמון לפני שהוא מספיק לפרט בפני מירה על הצעתו. ביום המחרת, בעודה חותמת על הזמנות לחתונה המלכותית עבור ליידי מארג'רי, מירה נאלצת להתמודד מול הפיתוי האם להשתמש בחותם המלכותי על מנת להגיש עזרה נוספת למשפחתה ולכתוב לאלינה מכתב בשם ליידי מארג'רי על מנת להבטיח שאירוסיהם של רודריק ואלינה יישארו בעינם. בהמשך אותו היום, שרה דארוול, אחת מבנות לווייתה של ליידי מארג'רי, מזמינה את מירה אל מרפסת בגינת המלוכה, שם היא חושפת בפניה כי היא גנבה אחד מבקבוקי היין של סרסיי. בנוסף, שרה חושפת בפניה את סודה העלול להמיט עליה קלון, כי שמה האמיתי הוא למעשה שרה פרחים, משמע כי היא נולדה כממזרה, וכי זהותו של אביה אינה ידועה לה. טיריון החולף בסמוך, מתערב בשיחתן, מבלי להיות מודע לסודה של שרה, ומודיע למירה כי אנשים נוספים החלו לגלות עניין באיירונראת', כולל אביו ולורד וייטהיל. טיריון מזמן את מירה אל אולם הכס, שם השניים סוגרים חוזה על איירונראת'. בשובה לחדרה, מירה מגלה כי אלמוני פרץ לחדרה והשאיר לה מכתב המבקש ממנה לפגוש אותו בגינת המלוכה בחצות. באותו הלילה, עם הגיעה לגינה, מירה נתקלת בלוקאן, אחד משומרי המלך, אך מחולצת על ידי דמיאן, שומר נוסף, שמוביל אותה אל מרפסת פרטית, שם הוא מנסה להתנקש בחייה. טום, שמגיע אל המרפסת, מציל אותה. כשדמיאן מנסה להטביע את טום, מירה חשה לעזרתו, הורגת את דמיאן ונמלטת מהגינה.
לאחר מכן, ליידי מארג'רי, שאינה מרוצה מהקשר הנרקם בין טיריון למירה, מתחילה לאבד את אמונה בה, ואומרת לה כי שרה תשרת אותה החל מעתה. מירה המאוכזבת פוגשת במשתה המלכותי הנערך לאחר חתונתם של ליידי מארג'רי והמלך ג'ופרי את לורד ריקארד מורגורין, סוחר עשיר ורב עוצמה, המעוניין לעזור לה לשמור על איירונראת', אך נסוג מהחלטתו לאחר שסרסיי מאשימה את טיריון ברציחתו של המלך ג'ופרי ומשליכה אותו לכלא, משהבינה כי היא איבדה את השפעתו של טיריון, מירה אחות החלחלה נזכרת כי החוזה שהיא חתמה עימו נמצא בחדרו, וממהרת לשם בעזרתו של טום על מנת להוציא משם את החוזה.