cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נסטור הכרוניקן
ניתוח דמותו וכתביו במחקר
על פי ההשערה המקובלת כיום, הכרוניקה שחיבר הייתה עבודת טלאים שהורכבה מרסיסים רבים של כרוניקות שונות, והסיבה ששמו של נסטור הוצמד לחיבור היא כי הוא שכתב את חלק הארי של הכרוניקה, או אולי מפני שקיבץ את הרסיסים יחדיו.
ההיסטוריון סרגיי סולוביוב (Соловьё́в) טען כי נסטור אינו הכרוניקן הרוסי המוקדם ביותר, אך הוא המחבר הראשון אשר כתב את ההיסטוריה מנקודת מבט לאומית, בעוד יתר הכרוניקנים היו לכל היותר פטריוטים מקומיים.
בשל סגנון כתביו משערים כי הוא תמך בשליטהּ המכהן של רוס של קייב, סוויאטופולק השני, ובחבורתו הפרו-סקנדינבית, ותיעב את ההשפעה היוונית על קייב.
אווירודינמיקה
אווירודינמיקה היא ענף פיזיקלי העוסק בתנועה של גוף בזרם, בעיקר באינטראקציה בין גוף מסוים (לרוב מוצק) לגז והכוחות הפועלים על גופים העוברים דרכו.
לאווירודינמיקה יישומים רבים בתחומי ההנדסה, בדגש על הנדסת הרכב והתעשיות הצבאיות.
היסטוריה
רישומים מוקדמים של מושגים אווירודינמיים יסודיים תואמים את עבודתם של אריסטו וארכימדס במאה השנייה והשלישית לפני הספירה, אך המאמצים לפתח תאוריה כמותית של זרימת אוויר לא החלו עד המאה ה -18. בשנת 1726, אייזק ניוטון הפך לאחד האווירודינמיסטים הראשונים במובן המודרני כאשר הוא פיתח תאוריה של התנגדות אוויר, אשר אומתה מאוחר יותר עבור מהירויות זרימה נמוכה.
ניסויי ההתנגדות האווירית בוצעו על ידי חוקרים במאה ה -18 והמאה ה-19, בסיוע בניית מנהרת הרוח הראשונה ב -1877. בספרו "הידרודינמיקה", תיאר דניאל ברנולי קשר בסיסי בין לחץ, מהירות וצפיפות, הנקראים כיום העיקרון של ברנולי. בשנת 1799, ג'ורג' קיילי זיהה את ארבעת הכוחות הבסיסיים של אווירודינמיקה - עילוי, דחף, גרירה, ומשקל ואת הקשר ביניהם. ב-17 בדצמבר 1903 הטיסו וילבור ואורוויל רייט את המטוס הראשון המוצלח. הטיסה והפרסום שקיבלו הובילו לשיתוף פעולה מאורגן יותר בין טייסים ואווירודינמיסטים, שהובילו את הדרך לאווירודינמיקה המודרנית.
ההתפתחויות התאורטיות באווירודינמיקה נעשו מקבילות לתהליכים מעשיים. בשנת 1757 פרסם לאונרד אוילר את משוואות אוילר, והרחיב את עקרונו של ברנולי למשטר הזרימה הדחיסה. בתחילת המאה ה -19, הפיתוח של משוואות סטוקס הרחיב את משוואות אוילר כדי להסביר את השפעת הצמיגות. במהלך הטיסה הראשונה, כמה חוקרים פיתחו תאוריות עצמאיות לחיבור זרימת להרים. לודוויג פראנדל הפך לאחד האנשים הראשונים שחקרו שכבות גבול בתקופה זו.
מושגי יסוד
ארבעה כוחות יסוד באווירודינמיקה:
אווירודינמיקה של כלי טיס
האווירודינמיקה של כלי טיס, בין שהוא בעל כנף קבועה - מטוסים או בעל כנף-סובבת - מסוקים, עוסקת בהגדרה וחיזוי הכוחות האווירודינמיים הפועלים על כלי הטיס.
המשקל הוא הכח הנוצר כתוצאה מכח המשיכה והדחף הוא הכוח שנוצר על ידי המנוע.
עילוי וגרר הם כוחות הנוצרים כתוצאה מהתנועה היחסית של הגוף באוויר. עילוי מוגדר ככח אווירודינמי הפועל בניצב לזרימה היחסית של האוויר ואילו הגרר מוגדר ככח האווירודינמי הפועל במקביל לזרימה היחסית. העילוי מוגדר כחיובי כאשר הוא פונה בניצב למהירות כלפי מעלה ואילו הגרר מוגדר כחיובי כאשר הוא מופעל נגד כיוון המהירות.
אווירודינמיקה של מכוניות
בענף הרכב מבחינה אווירודינמית מתמקדים ביצירת כוח עילוי שלילי בשביל שלמכונית תהיה יותר אחיזה בקרקע. תכונה זו קריטית עבור מכוניות מרוץ - זאת מאפשרת להן לבצע סיבובים חדים ולא להתהפך על אף התאוצות גבוהות. תחום נוסף שבו מתמקד הענף הוא הקטנת הגרר שיוצרת המכונית. בכך היא מגדילה את היעילות האנרגטית וחוסכת בדלק.
תנאי גבול
מערכות כלליות מאופיינות באמצעות: לפתרון בעיות אווירודינמיות נגדיר תנאי גבול ותנאי התחלה על נפח הבקרה ומשטח הבקרה.
המכללה האקדמית הדסה ירושלים
המכללה האקדמית הדסה ירושלים היא מכללה אקדמית השוכנת ברחוב הנביאים במרכז ירושלים. נכון ל-2022 לומדים בה כ-4,600 סטודנטים במסלולי לימוד שונים לתואר ראשון, תואר שני וכן מכינות קדם אקדמיות.
המכללה נקראת על שם ההסתדרות הציונית הדסה, שיזמה את הקמתה בשנת 1970.
היסטוריה
קמפוס המכללה שוכן בלב ירושלים במבנה ארכיטקטוני מן המחצית השנייה של המאה ה-19, שנתרם על ידי הברון ג'יימס מאיר רוטשילד. הבניין המרכזי הוקם בשנת 1888 ושימש כבית החולים היהודי הראשון מחוץ לחומות העיר. בשנת 1918 עבר בית החולים לניהול קעמצ״א, וב-1939 עבר בית החולים לבניין חדש בהר הצופים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הייתה בארץ פעילות נרחבת של קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית (קעמצ״א), שהפכה בשנת 1922 למוסד אשר נקרא "הסתדרות מדיצינית הדסה". ארגון נשות הדסה חרת על דגלו להמשיך ולפעול למען הקהילה בארץ.
כמה שנים לאחר מכן הוחלט להקים בית ספר מקצועי לבנות על שם אליס סליגסברג, ביוזמת ארגון "הדסה". בית הספר נחנך ב-14 באוקטובר 1942.
באפריל 1953 הונחה אבן הפינה לבניין חדש שהוקם בצמוד לבניין הקיים של בית הספר. הבניין החדש נחנך ביולי 1958. בית הספר פעל כתיכון, אך בהמשך נוספו מסלולים לבוגרי תיכון, בעיקר במתכונת של לימודי ערב. נפתח מסלול לימודים על-תיכוני להכשרת מורות למלאכה, בשיתוף משרד העבודה, ומסלול להכשרת לבורנטים ומזכירות רפואיות, בשיתוף האוניברסיטה העברית.
בפברואר 1968 הונחה אבן הפינה לאגף חדש של בית הספר במבנה המרכזי. התוכנית של המוסד החדש הייתה להכפיל את מספר התלמידים מ-500 ל-1,000 ולכלול גם לימודי אלקטרוניקה, תקשורת ואופטיקה לבנים. המבנה החדש נחנך ב-1970 אך הוא לא שימש את בית הספר אלא את מכללת הדסה שהוקמה באותה עת, על בסיס מסלול לימודי הערב, ושפעלה קודם כחלק מבית הספר. מנהלת בית הספר התיכון הלן קיטנר ניהלה בתחילה גם את המכללה.
בראשית דרכה של המכללה למדו בה הסטודנטים במשך שנתיים, שבסיומן הוסמכו כטכנאים או כהנדסאים באחת מארבע מגמות: אלקטרוניקה, מחשבים, צילום ועובדי מעבדה. המחזור הראשון, שכלל 109 סטודנטים, סיים את לימודיו בנובמבר 1972.
בשנות ה-80 נוספו מסלולי לימודי להנדסאי דפוס, להנדסאי אלקטרואופטיקה, לטכנאי רנטגן וטכנאי שיניים. התרחבות המכללה התאפשרה בין השאר בעקבות המעבר של בית הספר סליגסברג לשכונת תלפיות מזרח, מעבר שפינה את הבניינים ששימשו את בית הספר בקמפוס המכללה.
בשנת 1986 החלה המכללה להעניק תואר ראשון במחשבים.
בשנת 1989 המכללה שינתה את שמה ל"מכללת הדסה לטכנולוגיה". כאשר הדגש הוא טכנולוגי והמסלולים הפועלים במכללה מכשירים לתואר הנדסאי בנוסף לתואר טכנאי.
בשנת 1991 נוסף מסלול ללימודי עיצוב תעשייתי, ובשנת 1992 מסלול ללמודי מלונאות, בשיתוף רשת מלונות דן.
בשנת 2002 קיבלה המכללה אישור לפתיחת לימודים לתואר ראשון במדעי הסביבה ותואר ראשון בצילום ומדיה דיגיטלית (שקיבל אחר כך את השם החוג ל"תקשורת צילומית").
בשנת 2008 קיבלה המכללה אישור לשדרג את המסלול לעיצוב תעשייתי, ממסלול לימודים בן שנתיים לתואר הנדסאי, למסלול בן ארבע שנים לתואר BDesign המקביל לתואר ראשון אקדמי.
בנוסף נפתח מרכז אדלר לאפזיה - מרכז שיקומי היחיד בישראל לאנשים עם פגיעה נרכשת בדיבור. המרכז מאפשר לתלמידי תואר ראשון ושני בחוג להפרעות בתקשורת להשתלב בטיפול פעיל ושוטף כחלק מההכשרה.
ב שודרגו כל מסלולי הלימוד במכללה לרמה אקדמית ושמה שונה ל"מכללה האקדמית הדסה ירושלים". במקביל נסגרו מסלולי הלימוד שאינם אקדמיים, והמכללה החלה גם להעניק תואר שני במספר תחומים.
בשנת 2014 פתחה המכללה חוג לכלכלה וחשבונאות. שנה אחר כך פתחה מסלול לתואר ראשון בפוליטיקה ותקשורת, וב-2018 נפתחה תוכנית לתואר ראשון בעבודה סוציאלית.
בשנת 2021 פתחה המכללה חוג לניהול מערכות בריאות ובאותה שנה גם הוקם מסלול חדש לניהול מערכות מידע בחוג לניהול.
בשנת 2022 פתחה המכללה תוכנית חדשה לתואר שני, ייחודית בישראל, התפתחות הילד עם צרכים מיוחדים, וכן מסלול חדש בחוג לניהול – ניהול מדעי נתונים.
תוכניות לימודים
בית הספר הבינתחומי לבריאות חברה ומדע -
ביה”ס הבינתחומי לחברה וקהילה -
לימודי מכינה - במכללה קיים מגוון רחב של מסלולי מכינה שמטרתם היא הכנה ללימודים אקדמיים. המסלולים מיועדים לצעירים שאינם יכולים להתקבל לתואר ראשון בשל ציוני תעודת הבגרות שלהם, או לחלופין שאין להם תעודת בגרות.
תארים מתקדמים-
מסלולי לימודי מכינה-
המרכז לניהול קריירה
המרכז לניהול קריירה הוקם בשיתוף קרן אדמונד דה רוטשילד במטרה לסייע בהכוונה ושילוב סטודנטים ובוגרי המכללה בשוק העבודה. המרכז מעניק לסטודנטים ולבוגרים ידע ומיומנויות בחיפוש עבודה ובפיתוח קריירה.
במסגרת המרכז לניהול קריירה הוקמה תוכנית המתמחים -המאפשרת לקבל ניסיון תעסוקתי תוך כדי הלימודים ומיועדת לסטודנטים בשנתם האחרונה בחוגים: ניהול ארגוני שירות, עיצוב תעשייתי מכליל, כלכלה וחשבונאות ופוליטיקה ותקשורת.
ארגון הבוגרים
המכללה אקדמית הדסה הקימה ארגון בוגרים ומרכז לניהול קריירה, שמטרתו היא מרכז ומספק מידע על משרות רלוונטיות בתחומי הלימודים הנלמדים במכללה.
מטרות הארגון הן לקיים קשר רציף עם הבוגרים, לעניין אותם בפעילות השוטפת של המכללה, להציע להם פעילויות שונות כגון קורסי המשך ולימודים מתקדמים, הצעות עבודה וגיוס עובדים – בעזרת המרכז לניהול קריירה, וכן יצירת קשרי עבודה – net working בין בוגרים מחוגים שונים.
כמו כן, המכללה מעודדת בוגרים בולטים להרצות ולהופיע בפני סטודנטים פעילים ולתאר בפניהם את התהליך שעברו מתום לימודיהם ועד השתלבותם במקומות העבודה.
מרכז אתגרים
מרכז אתגרים ע"ש הנרייטה סאלד תומך בסטודנטים עם צרכים מיוחדים. המרכז מעניק תמיכה וליווי לסטודנטים עם מוגבלות גופנית או רפואית, סטודנטים עם לקות למידה וסטודנטים ששפת אמם אינה עברית.
במרכז מציעים תמיכה אשר מותאמת לכל סטודנט בהתאם לצורכיו, לרבות התאמות בבחינות וייעוץ אישי. כמו כן, במרכז יכולים הסטודנטים לקבל סיוע לימודים באמצעות סדנאות לפיתוח אסטרטגיות למידה או חונכות אישית.
יועצי מרכז אתגרים מלווים את הסטודנטים מול ראשי חוגים במקרים של בניית תוכניות לימודים הדרגתיות ומותאמות, וכן מעניקים ליווי מול רופאים ומאבחנים.
קמפוס שטראוס
בשנת 2012 הוקם "קמפוס שטראוס" של המכללה, אשר מיועד לחברה החרדית, בו מתנהלים הלימודים בהפרדה מגדרית. במסגרת הקמפוס ניתן לרכוש תארים במקצועות כמו: אופטומטריה, ביוטכנולוגיה, ניהול ארגוני שירות, מדעי המחשב, מדעי המעבדה רפואית, הפרעות בתקשורת ועבודה סוציאלית.
קמפוס ירוק
הקמפוס הירוק במכללה האקדמית הדסה, מרכז את מגוון הפעילויות הסביבתיות בתוך המכללה, כמו גם את הפעילויות הקהילתיות הסביבתיות מחוצה לה. פרויקט זה פועל במכללה מזה למעלה מחמש שנים.
המטרה העיקרית של הקמפוס הירוק במכללה היא ליזום, לבצע ולהוביל מהלכים בתחום איכות הסביבה בתוך הקמפוס ופעילויות קהילתיות סביבתיות מחוצה לה ולהוות נקודת מפגש ליוזמות בתחום איכות הסביבה. במסגרת הקמפוס הירוק יש מיקוד על העלאת המודעות הסביבתית של הסטודנטים, של חברי הסגל ושל עובדי המכללה, מתוך הבנה כי מודעות זו תקרין ותשפיע גם מחוץ לתחומי המכללה.
פרויקטים מיוחדים
במכללה פועלת תוכנית בינלאומית - International HAC. מטרת התכנית היא לקדם את הרמה האקדמית של המכללה דרך שיתופי פעולה בינלאומיים ובאמצעות חיזוק רמת האנגלית של הסטודנטים וחשיפה שלהם לסטודנטים מחו"ל, תוכניות ותרבות בינלאומית. באמצעות התכנית השאיפה היא גם לקדם את ההכרה והמוניטין הבינלאומי של המכללה והמרצים. הפעילות הבינלאומית במכללה מתרכזת בשני ערוצים: פיתוח תוכנית Erasmus + של האיחוד האירופאי באופניה השונים פיתוח תוכניות, פיתוח ניידות סגל וסטודנטים וכן בהתאם למענקים שמקבלת המכללה ממל"ג לפיתוח הנושא הבינלאומי. במסגרת זו מתמקדים בפיתוח ושיפור תשתיות טכנולוגיות שיאפשרו שילוב סטודנטים מחו"ל, פיתוח תחום "בינלאומיות בבית" – שילוב של תכנים בינלאומיים בתוכנית הלימודים השונות, כגון הרצאות אורח וכן הסבת קורסים לאנגלית במסגרת תוכניות הלימוד הקיימות. בנוסף, קידום המיומנות של הסטודנטים בשפה האנגלית על ידי הרחבת מאגר קורסי הבחירה הכלליים באנגלית המוצעים לסטודנטים. בנוסף, ייזום שיעורים וקורסים דיגיטליים עם מוסדות בחו"ל ואת תוכנית הערכת האיכות של הבינלאומיות. בשנתיים האחרונות השתתפו עשרות סטודנטים ממדינות שונות בקורסים בינלאומיים של המכללה.
The Blender מרכז יזמות וחדשנות - בראשית 2021 המכללה פתחה, בשיתוף עם הרשות לפיתוח ירושלים ומשרד ירושלים ומורשת את ה "Blender" – מרכז יזמות וחדשנות. המרכז ממוקד בחדשנות רדיקלית, לימוד קבוצתי וניתוח הגורמים המשפיעים על הצלחת יוזמות סטארט אפ. ה"Blender" מתמקד בעידוד סטודנטים, בוגרים וסגל ללמוד מה מניע חדשנות ולעודד תפיסה ויכולות של יזמות.
הדסה לקהל הרחב
גלריה עזריאלי נוסדה בתרומתה של משפחת עזריאלי. במכללה מתקיימות מדי שנה תערוכות גמר הפתוחות גם לציבור הרחב, בהן מציגים בוגרי החוגים במכללה את פרויקט הגמר שלהם. בתערוכה נחשפים הפרויקטים גם לגורמים בתעשייה מתוך מטרה לסייע לסטודנטים בהמשך פיתוח הפרויקטים ובהוצאתם לשוק.
מרפאות עיניים, מרפאות שמיעה, מרפאות שפה ודיבור - מרפאות המלוות על ידי צוותים בפיקוח משרד הבריאות ומשלבות סטודנטים במכללה כדי להכשיר אותם לעבודה בתחום. הבדיקות מוצעות לכל המעוניין וכרוכות בתשלום סמלי.
מרכז אדלר לאפזיה - מרכז שיקומי חברתי לאנשים עם פגיעה נרכשת בשפה הנמצאים לאחר הטיפול השיקומי הראשוני. המרכז מקבל אנשים החל משנה אחרי האירוע ועד בכלל. המרכז פועל כעמותה ללא מטרות רווח הפתוח לאנשים עם אפזיה. פעילות המרכז מתבססת על הגישה הסוציאלית לטיפול באפזיה המתמקדת בכוחות הקיימים ושמה דגש על הרחבת הפעילות והמעורבות של האדם בחברה לאורך החיים. המרכז פועל בחוג להפרעות בתקשורת במכללה האקדמית הדסה. הוא הוקם על ידי משפחת אדלר ממרכז אדלר לאפזיה בניו-ג'רזי, ארצות הברית.
גרין לנטרן: לידה מחדש
גרין לנטרן: לידה מחדש (באנגלית: Green Lantern: Rebirth) היא מיני סדרת קומיקס שהחלה את סאגת מלחמת האור של כותרי גרין לנטרן, ואשר פורסמה בדצמבר 2004 על ידי חברת DC קומיקס למשך שש חוברות. הסדרה, שנכתבה על ידי ג'ף ג'ונס ואוירה על ידי אית'ן ואן סקייבר, הציגה דמויות רבות משישים שנות קיומם של כותרי גרין לנטרן. הצוות הקריאייטיבי ג'ונס-ואן סקייבר אחראי מאוחר יותר גם להחזרתו לחיים של הפלאש מתור הכסף בארי אלן, במיני סדרה משנת 2009 "פלאש: לידה מחדש".
הסיפור עוקב אחרי תחייתו המחודשת של הגרין לנטרן מתור הכסף האל ג'ורדן בשעה שהוא מתגבר על הפחד עצמו ואשר גרם לו להפוך לנבל פאראלקס במיני סדרה גרין לנטרן: דמדומי הברקת. במיני סדרה מככבים גם חברי חיל הפקחים הירוקים קייל ריינר, ג'ון סטיוארט וגאי גרדנר, והיא מחזירה לחיים אלמנטים שונים ממיתוס הגרין לנטרן כשומרי היקום, קילווג והנבל סינסטרו, בו בעת שמציגה קונספט חדש הידוע בשם "הספקטרום הרגשי".
המיני סדרה היא הראשונה בטרילוגיה, והיא ממשיכה במיני סדרה גרין לנטרן: מלחמת חיל סינסטרו ומסתיימת בהלילה האפל ביותר. היא זכתה להצלחה פרסומית רחבה, כאשר הגיליון הראשון מכר קרוב ל-157 אלף עותקים.
רקע
בשנת 1994, חברת DC קומיקס החליטה להפרד מדמותו של האל ג'ורדן, הגרין לנטרן הפופולרי ביותר של כדור הארץ מאז הפצעתו לראשונה מעל דפי הקומיקס בשנת 1959, ולהחליפו בדמות חדשה אשר תישא בנטל הגרין לנטרן - קייל ריינר - מתוך תקווה שדמותו הצעירה תמשוך קהל חדש של קוראים. הסיפור שהחל בחוברת Green Lantern vol. 3 #48, דמדומי הברקת, תיאר את התדרדרותו של האל ג'ורדן לכדי שגעון לאחר שהושמדה עירו, קוסט סיטי, והפיכתו לנבל פאראלקס. ג'ורדן החל במסע הרס בכוכב הלכת אואה, מקום מושבם של שומרי היקום המפקחים על חיל הפקחים הירוקים. הוא הרג את כל חברי החיל המתנגדים אליו וכן את שומרי היקום פרט לאחד, גאנטת. כמו כן, הוא השמיד את סוללת הכוח הראשית, ממנה טוענים חברי החיל את טבעות הכוח שלהם. הוא אף הורג את סינסטרו, חבר גרין לנטרן לשעבר שנחשף כפושע - בידי ג'ורדן עצמו - ואשר מחפש לשעבד את כוכבו בעזרת טבעת הכוח שלו. בהמשך, ג'ורדן מבקש לשנות מחדש את כל הקיום לפי רצונו באירוע הקרוס-אובר שעת אפס: משבר בזמן.
הדיון הסוער שנערך בין מעריצי הקומיקס לכותבים בעקבות ההחלטה להפוך את אחד מחברי הגרין לנטרן המזוהים ביותר עם הכותר לפושע הוביל בד בבד עם ביסוסו של ריינר כחבר הגרין לנטרן האחרון גם למספר ניסיונות להביא לכפרתו של ג'ורדן, תחילה במיני סדרה "הלילה האחרון" משנת 1996 - שבה ג'ורדן מקריב את חייו כדי להצית מחדש את אור השמש - וכן ב"יום הדין" משנת 1999, שבה נשמתו של ג'ורדן שוכנת בכור המצרף והופכת למארח רוח הנקמה של אלוהים, הידועה בשם הספקטר.
לאחר שניסיונות כושלים אלה הובילו לירידה במכירות החוברות, חברת DC החליטה בצעד חסר תקדים להחזיר לתחיה את האל ג'ורדן בשנת 2004, לאחר כעשור של פניות ובקשות מצד הקוראים. ראשית כל, הסדרה החודשית בוטלה בחוברת מספר 181, והכותב ג'ף ג'ונס נשכר כדי להשיב את דמותו של ג'ורדן לחיים במיני סדרה Green Lantern: Rebirth. המיני סדרה ענתה על מספר שאלות בוערות, בין היתר על דמותו של ג'ורדן ועל המסתורין אודות חולשתן של טבעות הכוח הירוקות לצבע הצהוב.
עלילה
כאשר חברי ליגת הצדק (סופרמן, באטמן, וונדר וומן, פלאש, אקווהמן, זטאנה וג'ון סטוארט) מתעמתים מול ג'ורדן ב"פריס תעופה", ג'ורדן מתעקש שאינו אחראי להקמתה מחדש של קוסט סיטי. לפתע, ג'ון סטוארט הופך לאלים ומתקיף את חבריו, כאשר טבעת הכוח שלו מודיעה אף היא שפאראלקס מגיע. בינתיים, במגדל השמירה של ליגת הצדק שעל הירח, טבעת הכוח הרזרבית שג'ורדן נתן בזמנו לחץ הירוק מכפילה את עצמה ומגיעה לידיו של גאי גרדנר, שהופך חזרה לגרין לנטרן. קילווג, שהוחזר לחיים בידי ריינר וגאנטת (אחרון שומרי היקום) לאחר מאורעות דמדומי הברקת, מופיע ומתקיף ללא את ריינר ללא הסבר, אך גאנטת עוצר בעדו בניסיון לגונן על ארון המתים, שמתגלה שבתוכו שוכנת גופתו של ג'ורדן. ריינר וקילווג נלחמים ביניהם, וריינר חש שמשהו בטבעת שלו מנסה להשתלט על רוחו, בדומה למה שקרה לסטוארט ולקילווג. גאנטת משגר את ריינר ואת ארון המתים של ג'ורדן למגדל השמירה של ליגת הצדק. בינתיים, ג'ורדן (המופיע כמארח רוח נקמתו של אלוהים) חוקר את ביתו, שהופיע מחדש. הוא נתקל בגרסה שלו הנשלטת בידי פאראלקס, וזה נלחם נגדו.
לאחר מכן, הספקטר מסביר לג'ורדן את האמת על פאראלקס, בשעה שריינר מסביר זאת לאוליבר קווין - שפאראלקס היא ישות דמונית טפילה צהובה שנולדה עוד מתחילת הזמן, ניזונה מפחד, יוצרת הרס וחורבן עם כל מה שבא במגע איתה וגורמת לציוויליזציות שלמות להשמיד את עצמן מרוב פרנויה. שומרי היקום כלאו את הישות בסוללת הכוח הראשית בכוכב הלכת אואה בעזרת האנרגיה המנוגדת לפחד, כוח הרצון. ריינר מוסיף ומסביר שקיים הספקטרום הרגשי שבו כוח הרצון הקולקטיבי של היקום נאסף לתוך סוללת הכוח הראשית, וכי כוח רצון ירוק הוא הטהור ביותר. פאראלקס שכב בתרדמת למשך מיליוני שנים ואופיו האמיתי נסתר מן העין בידי שומרי היקום מתוך מאמץ למנוע מלשחררו. בסופו של דבר הוא נודע בפשטות כ"טומאה צהובה". זו הסיבה מדוע טבעות הכוח הירוקות חסרות תועלת מול הצבע הצהוב. פאראלקס החליש את כוחו בספקטרום הרגשי התואם, ולכן רק האחד אשר יצליח להתגבר על הפחד ישתלט על טבעת הכוח, ואותו בחרו שומרי היקום כחבר בחיל הפקחים הירוקים. אולם, בנקודה מסוימת במהלך ההיסטוריה, פאראלקס התעורר משנתו הארוכה, כשהוא חלש ומורעב. הוא נטפל לג'ורדן דרך טבעת הכוח שלו כשזה היה במצבו החלש ביותר, והצליח להשפיע עליו במשך שנים, מגביר את תחושות הפחד וחוסר הביטחון שבו, ואף גורם לשיערו להלבין. שליטתו של פאראלקס על ג'ורדן הושלמה כאשר זה האחרון התאבל על אובדן עירו קוסט סיטי, והיה זה פאראלקס שאחראי למעשיו הרצחניים. כאשר ג'ורדן השמיד את סוללת הכוח הראשית, הוא שחרר ללא ידיעתו את פאראלקס, שנבלע בתוך נשמתו של ג'ורדן. כאשר גאנטת העביר את טבעת הכוח האחרונה לקייל ריינר, הטבעת כבר הייתה חפה מכל חולשה לצבע הצהוב, כעת שפאראלקס שוחרר מכלאו. כאשר ג'ורדן הקריב את חייו כדי להצית מחדש את אור השמש באירועי הלילה האחרון, רוח הנקמה נמשכה אל ג'ורדן וטיהרה אותו מכל נגע של פאראלקס.
החץ הירוק וריינר מותקפים על ידי סינסטרו, שמתגלה כחי וקיים, ואומר להם שהוא השתמש בטבעת הכוח הצהובה שלו כדי להתחבר לכוחו של פאראלקס ולהעירו, וכי דמותו של סינסטרו אותה הרג ג'ורדן היא אשליה שנוצרה בידי פאראלקס. רצח זה הוא המצע האחרון שהביא לנפילתו של ג'ורדן לטומאה הצהובה ולשבירת רוחו. ליגת הצדק, חברת הצדק של אמריקה והטיטאנים הצעירים מגיעים לקוסט סיטי ומתקיפים את פאראלקס, אך הישות מתגברת עליהם ומשליטה בהם פחד. אולם, רוח הנקמה מצליחה להתגבר על הישות ולשחרר את נשמתו של ג'ורדן ממנה. פאראלקס - המבקש להשתלט על נשמות - תוקף את גאנטת ואילו נשמתו של ג'ורדן נמשכת אל עבר אור החיים לאחר המוות. גאנטת מצליח לנווט את נשמתו של ג'ורדן אל תוך גופו הגשמי, וזה מתעורר חזרה לחיים ולוקח חזרה את מקומו כגרין לנטרן. הוא וסינסטרו נלחמים ביניהם לאורך כל מערכות הכוכבים, ולבסוף ג'ורדן מחזיר את סינסטרו חזרה ליקום האנטי-חומר אליו הוא גורש בעבר.
ג'ורדן וריינר מגיעים לקוסט סיטי, ויחד עם גרדנר, סטוארט וקילווג מצליחים לשחרר את גאנטת מאחיזתו של פאראלקס ולכלוא את הישות חזרה בסוללת הכוח הראשית באואה. לאחר מכן, שומרי היקום מודיעים שזהו הזמן להקים מחדש את חיל הפקחים הירוקים. ג'ורדן מחדש את מערכת היחסים שלו עם קרול פריס, שמחליטה לפתוח מחדש את "פריס תעופה", ועם אוליבר קווין, שמציע לו להחלים בביתו. עם התחלה חדשה זו, האל ג'ורדן מוצא בתוכו את האומץ ואת שלוות הנפש מאז השמדת עירו להמשיך בחייו. לבסוף, בבית הסוהר "בל ריב", הקטור האמונד חש בתחייתו המחודשת של ג'ורדן, ומחכה בציפייה להתעמת שוב מול יריבו הוותיק.
השלכות
המיני סדרה מחזירה לחיים את האל ג'ורדן בכך שמפרידה בינו לבין הפאראלקס והספקטר גם יחד, עימם התאחד בדמדומי הברקת. הספקטר, כעת ללא מארח, נראה זורע הרס בעולם קסם במיני סדרה "יום הדין" המובילה לאירוע המשבר האינסופי. חיל הפקחים הירוקים ושומרי היקום מוצגים מחדש, לאחר שנעדרו מעל דפי הקומיקס מאז דמדומי הברקת. הסיפור המלא על הקמתו מחדש של חיל הפקחים הירוקים סופר ב"חיל הפקחים הירוקים: היטענות מחדש" (Green Lantern Corps: Recharge) בכתיבתם של ג'ף ג'ונס ודייב גיבונס. בנוסף, מקור הטומאה הצהובה נבע מחיבורו של פאראלקס לסוללת הכוח הראשית. החיל, בפעם הראשונה בהיסטוריה, יכול היה להתגבר על החולשה לצבע הצהוב בכך שהתגבר על רגש הפחד. חברת DC קומיקס החלה בהשקה חודשית של כרך רביעי החל מיולי 2005, כשהאל ג'ורדן תופס את מקומו המרכזי כגרין לנטרן. ג'ורדן משיב לעצמו את חייו ועובר להתגורר בקוסט סיטי, שנבנית ומתיישבת מחדש.
לפני שהרגליים נוגעות בקרקע
לפני שהרגליים נוגעות בקרקע הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2017 בבימויה של דפני ליף. הסרט נבחר להיות סרט הפתיחה של פסטיבל דוקאביב במאי 2017. הסרט נתמך על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי בשיתוף הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
תקציר העלילה
דפני ליף, מיוזמי מחאת האוהלים ומנהיגיה, ביימה סרט המתעד את קורותיה בימי המחאה שהתרחשה בשנת 2011. הסרט בנוי מאוסף כתבות, צילומים, ראיונות וקטעי וידאו שצולמו ימים ספורים לפני המחאה ובמהלכה. עיקר הצילומים הם של כתב ערוץ 10 יונתן פיחוטקה ואליהם נוספים כתבות מצולמות, ראיונות וקטעים שהבמאית עצמה צילמה בטלפון החכם שלה. הסרט מלווה את דפני ליף כשהיא אורזת את חפציה ועוזבת את הדירה השכורה בעודה צעירה אלמונית ומשם כשהיא מייסדת עם שותפים שחוברים אליה את המאהל בשדרות רוטשילד, שם היא הופכת תוך ימים להיות ממנהיגי המחאה החברתית.
יומי הוא חלום
יומי הוא חלום הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי והזמר הישראלי שי נובלמן, אשר הופק מוזיקלית ידי עוזי פיינרמן ונובלמן. האלבום יצא בשנת 2013 והוא הראשון של הזמר שמילותיו הן בשפה העברית.
הפקה
העבודה על האלבום החלה בקיץ 2010, עת נובלמן חבר לשכנו, ושותפו להפקת האלבום, המוזיקאי עוזי רמירז, והסתיימה כשנתיים אחר כך.
חלק מהנושאים ומהמוטיבים בשירי האלבום הושפעו ישירות מהעיר: בשיר "רץ ביפו" (שאת מילותיו כתב עם דן תורן), הוא שר על סוס הדוהר בין רחובותיה של העיר, ומביא סיפור אהבה בדיוני בין ילדיהם של שני משוררים, ערבי ויהודי: שמואל בן עדיה ואל קייאס. בשיר "אין לה אוויר", מתוארת בחורה מקומית, בת האלוהים, המטיילת בשדרה בעיר ונרדפת על ידי קריאות המואזין.
שני שירים אחרים (אותם כתב עם ערן צור), הושפעו מהקרבה אל הנמל והים: "בילי באד" - אדפטציה של צור על פי ספרו הקלאסי של הרמן מלוויל, אודות מלח אונייה המוצא להורג, ו"דייגת" המספר על אשה היוצאת לדוג סיכויים אבודים בנהר. האלבום כלל גם מספר שירים אוטוביוגרפיים: "כל יום משתנה", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום, (ואף שובץ ברשימות השידור בתחנות הרדיו השונות), ומספר על השינויים התכופים אותם חווה הכותב בתקופה ההיא, "ג'וליאן ואני" המספר על יום בדירה, מחסומי היצירה ואבהות טרייה, ו-"סיפורו של גולש", המתאר את ההתמכרות שבגלישה באתרי האינטרנט.
האלבום כולל גם שתי גרסאות כיסוי לשירים לועזיים אותם תרגם נובלמן לעברית: הראשון שבהם, שיר הנושא, "יומי הוא חלום", היה במקור My year is a day, להיט פופ פסיכדלי צרפתי משנת 1968 של Les Irresistibles ו-"שדים" (במקור "Demons") של הלהקה הבריטית Super furry animals. ארבעה סינגלים יצאו מהאלבום, כאשר לשלושת הראשונים אף צולמו קליפים: "כל יום משתנה", "אין לה אוויר", "יומי הוא חלום" ו"רץ ביפו"/ "יש אהבה". קליפ נוסף יצא לשיר ״סיפורו של גולש״.
מוזיקאים אורחים שהשתתפו באלבום תרמו גם הם לצביונו: אלי לולאי (סולנה של להקת רוקפור), סוזי מילר, דנה עדיני בילי לוי, יונתן שילנסקי בקולות רקע, עוזי רמירז בגיטרה, שחם אוחנה בבס ועוד.
עטיפת האלבום מציגה צילום עתיק של נמל יפו משנת 1898, בו נשתל צילומו של נובלמן, לצד דייגים מקומיים (מהצילום המקורי), עם קליגרפיה של האמנית גיתית רפאל.
השיר ״רץ ביפו״ נכלל בשנת 2016 בדיסק אוסף כפול של המוזיקאי דן תורן, ״לא ארזתי לבד״.
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הארוך הטוב ביותר
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הארוך הטוב ביותר הוענק לראשונה בשנת 1991. הוא הוענק שוב בשנת 2016 כקליפ פורץ דרך ארוך ובשנת 2022 תחת השם המקורי.
ויליאם גילברט
ביוגרפיה
ויליאם נולד בעיר קולצ'סטר שבמחוז אסקס למשפחה מקומית חשובה, למד בבי"ס מקומי וב-1558 נסע לקיימברידג' ללימודי התואר הראשון אותם השלים ב-1560. עבודתו העיקרית הייתה "על מגנטיות, גופים מגנטיים, והארץ המגנטית הגדולה", המכונה בפשטות "דה מגנטה" (De Magnete, Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure) שפורסמה ב-1600. זו הייתה עבודת המחקר המשמעותית הראשונה בפיזיקה שנעשתה באנגליה. בעבודה זו הוא תיאר הרבה מניסויו עם מודל כדור הארץ שלו הנקרא טֶרֵלָה. מניסויו הסיק שכדור הארץ מגנטי ועל כן המגנט מצביע צפונה. בספרו הוא גם הבחין בחשמל סטטי בשימוש בענבר. ביוון ענבר נקרא אלקטרון, ולכן הוא החליט לקרוא לתופעה זו Electric Force.
עבודתו של גילברט הייתה מקיפה ויסודית - הוא הפריך, באמצעות ניסויים, אמונות מיסטיות ישנות רבות הנוגעות למגנטיות - כמו האמונה שמחצב מגנטי טבעי יכול לרפא כאבי ראש והרעיון שאפשר לנטרל מגנט אם משפשפים אותו בשום. בין תגליותיו הגדולות היו גילוי חוקי המשיכה והדחייה המגנטיים, גילוי העובדה שכדור הארץ פועל כמו מגנט ענק והבנת ההבדל בין חשמל ובין מגנטיות.
גילברט טען נחרצות שחשמל ומגנטיות אינם צדדים שונים של אותה תופעה. בתור הוכחה הוא ציין את העובדה הלא נכונה שמשיכה חשמלית נעלמת עם חום ומשיכה מגנטית לא. יש הרואים חיוב בטעות זו, שברבות הימים הופרכה על ידי ג'יימס קלרק מקסוול, וטוענים שבהירות ההבדלים בין חשמל למגנטיות אצל גילברט אפשרה התקדמות מהירה יותר של המדע.
גילברט ידוע גם בשם גילברד, השם הרשום על המצבה שלו ושל אביו ובו נקרא בית ספר בקולצ'סטר הנקרא על שמו. על שמו של גילברד נקראה יחידה של פוטנציאל מגנטי במערכת היחידות cgs.
ויליאם גילברט נפטר בשנת 1603 כתוצאה ממחלת הדבר.
נס פך השמן
נס פך השמן הוא סיפור המובא בתלמוד הבבלי ובמקורות נוספים, כאחד מהניסים שהתרחשו בתקופת מרד החשמונאים וכאחת הסיבות העיקריות להדלקת נרות בחג החנוכה וחגיגתו למשך שמונה ימים לדורות. לפי הסיפור, התרחש הנס סמוך לאחר שחרור בית המקדש השני במרד החשמונאים, בשנת 164 לפנה"ס, והוא מתאר כיצד נמצא פך שמן טהור, שכמותו אמורה הייתה להספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד, אך הספיק להארת מנורת המקדש לשמונה ימים.
תיאור הנס
ברייתא בתלמוד הבבלי מסבירה מדוע בחנוכה שמונה ימים אסורים בתענית:
כאשר היוונים הגיעו לבית המקדש, הם טמאו את כל השמנים שהיו בו. כאשר החשמונאים כבשו את ירושלים וביקשו לחדש את העבודות בבית המקדש, אשר כללו את הדלקת המנורה, הם חיפשו שמן טהור להדליק איתו את המנורה, אולם מצאו רק פך של שמן טהור, שהיה סגור בחותם הכהן הגדול. בפך הייתה כמות מספקת רק להדלקת יום אחד, אולם אירע נס, והשמן הספיק להדלקת המנורה שמונה ימים. לזכר נס זה, חוגגים את חג החנוכה במשך שמונה ימים. שמונת הנרות רומזים לשמונה הימים של חנוכה ולא לנרות המקדש, שהיו שבעה במספר.
סיפור נס פך השמן וטעמים אחרים לקביעת חג החנוכה לשמונה ימים
סיפור נס פך השמן אינו נזכר ב או בכתבי יוסף בן מתתיהו, וגם לא בתוספת לתפילה של חג החנוכה ("על הנסים"). הוא מופיע רק בברייתא בתלמוד הבבלי. מאוחר יותר נזכר גם בסכוליון למגילת תענית. סיפור המעשה מובא גם במגילת אנטיוכוס ובמקורות מאוחרים יותר.
ספר מקבים א', שנכתב רק כמה עשרות שנים לאחר האירוע, מתאר את טיהור המקדש בהנהגת יהודה המקבי, במהלכו עשו הכהנים "כלי קודש חדשים, הביאו את המנורה... העלו את הנרות אשר על המנורה והם האירו בהיכל". הספר מציין כי יום חנוכת המקדש, כ"ה בכסלו, היה היום "אשר טמאוהו הגויים", וכי "שמונה ימים חגגו את חנוכת המזבח". לאחר מכן "יהודה ואחיו וכל קהל ישראל קבעו לחוג את ימי חנוכת המזבח במועדם בכל שנה ושנה שמונה ימים". בספר מקבים ב' מצוינת הסיבה לשמונה ימי החגיגה - לשם ציון חג הסוכות, אשר לא נחגג כראוי עקב המלחמה. יוסף בן מתתיהו הולך בעקבות ספר מקבים א ומציין כי שמונת הימים שנקבעו לדורות, הם כנגד הזמן שארכו החגיגות המקוריות בירושלים לרגל חנוכת המקדש.
הדיון על יחסם של חז"ל לחשמונאים
המקורות והידיעות על החשמונאים בספרות חז"ל מועטות מאוד. על רקע מיעוט מידע זה, בולט סיפור נס פך השמן כתיאור כמעט יחידי בספרות חז"ל לרגע השיא של המרד החשמונאי, אשר נקבע בו חג לדורות.
באמצע המאה ה-20, חל שינוי בגישת המחקר, וחוקרים יהודים בני דור התחייה עסקו במציאת תימוכין לכך שחז"ל הזדהו עם בית חשמונאי. לדעת חוקרים אלה, ניסוח המעשה ואופיו הושפע ממקור החומרים הללו - מגילת תענית; ומטרתם - מתן הסבר לכך שמדובר בחג בן שמונה ימים.
בנוסף מוסבר הקשרו של המקור בחז"ל על נס פך השמן, כהסבר מדוע חג החנוכה נותר לדורות ולא בטל בעוד שמועדים נוספים שהיו בימי בית שני ונקבעו גם הם לציון ניצחונות בית חשמונאי כן בטלו לאחר החורבן.
הסן
הֶסֶן (בגרמנית: Hessen) היא אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה. מבחינת שטחה נמצאת הסן במקום השביעי בגרמניה עם 21,114 קמ"ר; במספר תושביה היא נמצאת במקום החמישי, עם כ-6.1 מיליון.
גאוגרפיה
בירת המדינה היא ויסבאדן, ובה 270,000 תושבים, אך העיר הגדולה בה היא פרנקפורט על נהר מיין, העיר החמישית בגודלה בגרמניה. שתי ערים אלו, ועוד כמה נוספות (גיסן, אוֹפְנְבּך, דרמשטאדט), וֵצְלַר ומיינץ (בירת מדינת ריינלנד-פפאלץ הסמוכה) מהוות את, האזור המטרופוליטני השני בגודלו בגרמניה (אחרי חבל הרוהר). האזור קרוי על שמם של שני הנהרות העיקריים הזורמים בו, וחיים בו כ-5.5 מיליון איש. רוב תושבי המדינה חיים במטרופולין, ולפיכך שטחים נרחבים רבים בהסן מאופיינים בדלילות אוכלוסין. שליש משטח המדינה נמצא בשימוש חקלאי.
ערים ידועות נוספות בהסן הן פוּלדָה, לימבּוּרג, מרבּוּרג וקאסל. המדינה שוכנת בלב גרמניה, גובלת בשש מדינות אחרות. הסן נוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה מצירוף של כמה מחוזות היסטוריים. בתקופת ההתאוששות מהמלחמה עמדה המדינה בחזית הכלכלה הגרמנית, ותרמה רבות לשיקום גרמניה.
ברבות מעריה הקטנות של הסן קיימות אוניברסיטאות, חלקן מהידועות שבגרמניה; מספרן יחסית לגודל האוכלוסייה גדול מזה של מדינות אחרות בגרמניה.
ראש ממשלת הסן החל מ-2010 הוא פולקר בופייה (Volker Bouffier) מה-CDU (המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית).
הסן היא המדינה היחידה בגרמניה שבחוקה שלה קיים עדיין עונש מוות. העונש איננו מופעל משום שלפי חוקת גרמניה, הגוברת על חוקת המדינה, עונש המוות אסור.
המיתון הכלכלי הפוקד את גרמניה בעשור האחרון פגע בהסן בצורה קלה יחסית. שיעור האבטלה (כ-10% בשנת 2006) נמוך מהממוצע הגרמני, ואוכלוסיית המדינה גדלה לאיטה, בניגוד למגמה ברוב אזורי גרמניה, שם האוכלוסייה מתכווצת. במרץ 2020 התאבד שר הכלכלה תומאס שפר על רקע המשבר הכלכלי לאור מגפת הקורונה.
הסן נותרה אלמונית יחסית לתיירים מחוץ לארץ, אך עריה הקטנות מפורסמות בכל גרמניה: במושבת האומנים של דרמשטאדט ניתן לראות את אדריכלות האר-נובו מבכל עיר אחרת בגרמניה; מארבורג ולימבורג, שתיהן שוכנות לגדות נהר הלאהן (Lahn), יובלו הרומנטי של הריין, ידועות במרכזיהן העתיקים, שנשתמרו היטב מאז ימי הביניים. פרנקפורט, אחת הערים החשובות בגרמניה ובאירופה, אינה ידועה לרבים כעיר תיירותית, אך בכל זאת יש לה רבות להציע בתחום זה (קתדרלה מרשימה וריכוז בניינים עתיקים לגדות נהר המיין, בין השאר).
דוב זינגר
ביוגרפיה
גדל בגבעתיים, למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הכותל, שירת בצה"ל בחיל השריון, והיה תלמיד חבר קרוב של הרב שג"ר.
בשנת 1984 עבר יחד עם קבוצה מתלמידי הרב שג"ר לישיבה הגבוהה מקור חיים ("שפע") בירושלים, בראשות הרב עדין שטיינזלץ, ובמקביל הקים בשליחות הרב עדין שטיינזלץ ויחד עם הרב יצחק מנדלבאום את הישיבה התיכונית מקור חיים. בישיבה הנהיג תפיסה חינוכית הבנויה על אמון ושיתוף פעולה עם התלמידים. בסמוך לישיבה (שעברה בשנת 1997 לכפר עציון), הקים מערך להכשרת מורים בשם "לפני ולפנים" (לפל"פ), בו מתמחי הוראה מישיבות שונות עוברים הכשרה ברוחה החינוכית של הישיבה.
הרב זינגר עוסק רבות בתורת רבי נחמן מברסלב, ומעביר שיעורים בספרים ליקוטי מוהר"ן וסיפורי מעשיות.
בשנת 2004 הקים את בית המדרש להתחדשות במטרה להנחיל תפיסה חינוכית המבוססת בעיקר על תורתו של רבי נחמן מברסלב בשילוב עם פסיכולוגיה ופילוסופיה. בבית המדרש מלמדים פסיכולוגים ואנשי רוח ולומדים בו ראשי ישיבות, אנשי הוראה עוד.
במאה ה-21 החל הרב זינגר להדריך חבורות בשם "אז נדברו" העוסקות בעבודה עצמית ובתפילה. חבורות אלה שואפות להעתיק את מרכז הלמידה משיעורים פרונטליים ללימוד דיאלוגי. הן נפגשות יחד מדי חודש לתפילת ראש חודש חגיגית.
הרב זינגר הנחה קורס יחד עם ד"ר רות קלדרון ואודי לאון ב"בית מדרש יוצרים" בעלמא בית לתרבות עברית בתל אביב, שבו לומדים יוצרים, שחקנים, מוזיקאים, תסריטאים ובמאים טקסטים תלמודיים ויצירות ספרותיות.
בתשע"ז הוציא הרב זינגר את ספרו הראשון, "תִּכּוֹן תְּפִלָּתִי: מתכוני תפילה", בהוצאת מגיד.
הרב זינגר מתגורר ביישוב תקוע שבגוש עציון שם הוא מלמד בישיבת תקוע. נשוי לאיריס ואב לעשרה ילדים.
סטיב טוריי
סטיב טוריי (באנגלית: Steve Turre; נולד ב-12 בספטמבר 1948) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון, מעבד ואיש חינוך. ידוע בעיקר בשל נגינתו החלוצית על קונכייה במסגרת מוזיקת ג'אז מודרנית. כמו כן פעיל בתחום ג'אז לטיני בנגינה קצבית על מאראקס ופעמון-פרה.
תולדות חייו
טוריי נולד בסן פרנסיסקו להורים ממוצא מקסיקני. בגיל עשר החל לנגן על טרומבון.
משנת 1968 החל לנגן טרומבון בהרכב בראשותו של ראהסן רולאנד קירק, שאף היה זה שעודד אותו לחקור כלים מן האיים הקריביים ובפרט קונכיות-נשיפה מסוגים שונים.
ב-1970 ניגן והקליט עם קרלוס סנטנה וב-1972 השתתף במסע ההופעות של ריי צ'ארלס. כן הקליט עם פול וינטר, דיזי גילספי ולורי אנדרסון.
משנת 1985 חבר בלהקת תוכנית הטלוויזיה סטרדיי נייט לייב.
משנת 1988 חבר סגל בית הספר מנהטן למוזיקה.
וילי דן אודן
דן אודן, הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה 100 יארד חופשי מתחת לדקה. היא החזיקה בשיא העולמי במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי במשך 22 שנים ו-227 ימים, הזמן הארוך ביותר ששחיין או שחיינית החזיקו בשיא עולם במשחה (ג'נט אוונס מארצות הברית החזיקה בשיא העולם במשחה ל-800 מטר במשך 20 שנים ו-147 ימים).
ביוגרפיה
דן אודן נולדה ברוטרדם.
באליפות אירופה השלישית בשחייה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 בהיותה רק בת 13 זכתה דן אודן במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:55.0 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.8 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה דן אודן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.8 דקות, אחרי הלן מדיסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:06.8 דקות ולפני אלינור גרטי-סביל (1:08.2 דקות) שתיהן מארצות הברית ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:47.5 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:38.0 דקות, ולפני בריטניה (4:52.4 דקות).
שיאי עולם בין האולימפיאדות
השנים שבין שתי האולימפיאדות היו השנים האיכותיות ביותר של דן אודן. בתחרות שחייה שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1933 קבעה דן אודן במשחה ל-100 מטר שיא עולם חדש ראשון של 1:06.0 דקות, שיפור לשיא של מדיסון (1:06.6 דקות). לאחר מכן, היא שיפרה שיא זה שלוש פעמים נוספות והעמידה אותו לבסוף על 1:04.8 דקות. במשחה ל-200 מטר חופשי היא שיפרה את שיא העולם שלוש פעמים והעמידה אותו על 2:25.3 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 5:16 דקות בשנת 1934.
אלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכתה דן אודן ב-3 מדליות שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.1 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.5 דקות ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.4 דקות, זהה לזו של המנצחת בת ארצה ריי מסטנברוק.
מדליית זהב באולימפיאדה
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה דן אודן במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:36.0 דקות, לפני גרמניה (4:36.8 דקות) וארצות הברית (4:40.2 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בו החזיקה בשיא העולם כשקבעה תוצאה של 1:07.6 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה מסטנברוק שקבעה שיא אולימפי חדש (1:05.9 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:06.7 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בלונדון, בריטניה בשנת 1938 זכתה דן אודן במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.5 דקות.
רשת אוניברסיטאות מטאריקי
רשת אוניברסיטאות מטאריקי (באנגלית: The Matariki Network of Universities, בראשי תיבות: MNU, במאורית: Matariki) היא קבוצה בינלאומית של שבע אוניברסיטאות, המתמקדת בקשרים חזקים בין מחקר להוראה. כל חבר קבוצה מוביל את השיטות הבינלאומיות הטובות ביותר בתחום המחקר והחינוך על בסיס מסורות אקדמיות ארוכות. הקבוצה הוקמה בשנת 2010 כדי לאפשר לאוניברסיטאות לשפר את הגיוון, לשתף רעיונות ומומחיות וללמוד זה מזה את הטוב ביותר ברמה הבינלאומית, מתוך הכרה במחויבות המשותפת לאתוס של מצוינות במחקר. מטאריקי בשפה המאורית מתארת את צביר הכוכבים הפליאדות הידוע כשבע האחיות. השם משקף את שיתוף הפעולה בין שבע האוניברסיטאות המייסדות. פרוש נוסף למילה בשפה המאורית הוא המילה לשנה החדשה, המסמנת את עלייתו של מטריקי ואת המראה של הירח החדש. שבעת החברים המייסדים תורמים כל אחד תרומה משמעותית לעיר בה הם ממוקמים.
מוסדות חברי רשת אוניברסיטאות מטאריקי מקדמים מצוינות בחינוך המנוהל על ידי מחקר, במסגרתו הסטודנטים מקבלים השכלה מחוקרים הטובים ביותר בתחומם. כל מוסד חבר מבצע מחקר טרנספורמטיבי על בסיס נושא רחב במדעי הטבע, מדעי החברה ומדעי הרוח. כל אחת מקדמת שילוב של למידה אקדמית וצמיחה אישית באמצעות פעילויות חוץ-לימודיות בקהילות מלומדות מגוונות על מנת לפתח את קהילת העולם ומנהיגי העתיד.
חברי הקבוצה ופעילותה
החל מספטמבר 2010, החברים המייסדים של רשת האוניברסיטאות מטאריקי הם:
משימה
חזון קבוצת מטאריקי הוא לבנות על חוזקותיהם הקולקטיביות של מוסדות החברים שלה לפתח מצוינות בינלאומית במחקר וחינוך ולקדם אחריות חברתית מקומית וגלובלית. מטרת חברי קבוצת מטאריקי, שהם חברים ביקורתיים ושותפים מהימנים התומכים זה בזה, היא לשפר את האיכות בכל תחומי הפעילות המוסדית. הרשת יוצרת הזדמנויות חדשות לשיתוף פעולה בינלאומי רב-צדדי במחקר וחינוך. זה מאפשר לחברים להעשיר את עבודתם על ידי שיתוף רעיונות ושיטות עבודה מומלצות. הוא מספק פורום בו חברים יכולים לדון ולהרהר בנושאים הנוגעים לדאגה משותפת ולזהות קשרים מועילים הדדית. זה מעודד חברים להקל על גישה למשאבים והזדמנויות במוסדות שלהם בהתאמה לעמיתים מרחבי הרשת. משימת אוניברסיטאות רשת מטאריקי היא ליצור שותפות עם אתוס משותף אשר ישתף את הידע, המומחיות, המשאב והיצירתיות:
תחומי מחקר משותפים
קידום המחקר והחדשנות מניע את כל המוסדות החברים ברשת מטאריקי. חברי הקבוצה תומכים בפיתוח מחקר בין-תחומי וחדשני המדגים השפעה עולמית כלכלית וחברתית משמעותית באזורים בהם הם יכולים לתרום במשותף, יותר ממה שהם יכולים לתרום באופן אינדיבידואלי. נושאי המחקר של הקבוצה נועדו לאפשר שיתוף פעולה משופר, יישומים / פרסומים משותפים למענקים למחקר, חילופי סטודנטים למחקר, יוזמות בהוראה משותפת ושיתוף קשרים תעשייתיים שלא היו מתפתחים מחוץ לרשת. נושאי המחקר המשותפים הם: שלום וסכסוך; בריאות עולמית; קיימות, סביבה ומשאבים; אוקיינוסים והכלכלה הכחולה; מוח ונפש (מדעי עצב אינטגרטיביים); הבטחת סייבר; מדעי הקוונטים; ושיתופי הפעולה הבאים: רשת לימודי אפריקה; מחקר לאמנויות ומדעי הרוח לעולם; מדעי הרוח הדיגיטליים; סדנאות אסטרונומיה חוץ-גלקטית; אתיקה מחקרית במדעי החיים.
חינוך
חברי קבוצת מטאריקי מבקשים לספק תוכנית לימודים בינלאומית ברמה הגבוהה ביותר, באמצעות השכלה המונחת על ידי מחקר, הן ברמת התואר הראשון והן בתארים מתקדמים. שותפי הקבוצה עובדים יחד על התפתחות / יצירה של תוכניות לימודים בינלאומיות וחולקים שיטות עבודה מומלצות בתחומי טכנולוגיות הוראה חדשות. יחד, קבוצת מטאריקי שואפת לפתח דרכי לימוד שיתופיות המספקות לסטודנטים הזדמנויות לחוויות בינלאומיות חדשניות שהופכות אותם לבוגרי העולם הרוכשים "כלים מלאים".
חופש
חופש הוא מושג מופשט אשר מתאר, באופן כללי, היעדר אילוצים, הכרחה או כפייה, ואפשרויות פעולה לא מוגבלות. שאלת החופש נוגעת להיבטים רבים בחיי האדם והחברה. סוגיית החופש נידונה בהקשרים רבים: בפילוסופיה, בענפים שונים של מדעי החברה – ובמיוחד במדעי המדינה, בפסיכולוגיה, בסוציולוגיה בכלכלה ובאנתרופולוגיה – בחקיקה אזרחית ובקרימינולוגיה, בדת, במדעי המוח, ובמדעי הקוגניציה.
מושג החופש מתחלק לסוגים שונים של חופש בעלי משמעות בתחומים שונים, כגון חירות האדם, עצמאות, חירות המחשבה, חופש הביטוי, חופש דת וחופשה.
החופש החברתי מוכר כאחת מזכויות האדם. החופש החברתי מהווה ערך יסוד בחברות רבות, והוא עילה לוויכוחים ומאבקים פוליטיים ואידאולוגיים רבים. סוגים מסוימים של חופש אנושי מעוגנים בתשתית החוקתית של מדינות רבות בעולם, והם נחשבים לזכויות אזרח ברוב העולם המודרני. כיום רווחת התפיסה שמידת החופש האישי של האזרחים במדינה או בחברה מסוימת מקבילה לרמת ההתקדמות החברתית, החינוך, והנאורות של החברה.
בפילוסופיה, שאלת יכולתו של האדם לבחור את גורלו באופן חופשי היא מהשאלות הפילוסופיות העתיקות והשנויות במחלוקת ביותר. למשל, שתי תורות פילוסופיות עיקריות מתנגדות למושג החופש. הראשונה היא פטליזם – אמונה בגורל, שכל שמתרחש אמור היה להתרחש ו"הסוף ידוע מראש" בכל מהלך שנבחר, והשנייה היא דטרמיניזם – תורת הסיבתיות, שסוברת שאין אפשרות לשנות ולבחור דבר אחר משנבחר, כי באופן טבעי מכלול הסיבות תמיד יוביל אותנו לבחור בדבר מסוים, ללא אפשרות חלופית.
במאות השנים האחרונות קיים תהליך של הרחבת הציבור שזכאי להנות מחופש. מזה אלפי שנים, מאז המהפכה הנאוליתית התקיימה חברה מלוכנית ודכאנית שבה עיקר החופש היה אצל קבוצה קטנה של בני המעמדות העליונים, במיוחד לגברים. קבוצה גדולה שכללה איכרים, נשים, ילדים, עבדים ושפחות היתה בעלת חופש מוגבל מאד. עם השנים גדלה הקבוצה שנהנית מהגנת החוק והנורמות לפעול באופן חופשי יותר. דוגמאות לתהליך זה כוללות את התנועה לביטול העבדות שהעניקה חירות וזכויות גם לבני אדם שחורים ופמיניזם שהעניקה מימדים רבים של חופש לנשים שנשללו מהן בעבר. תנועות אחרות טענו כי החופש שצריך להעניק אינו מוגבל רק לבני אדם שחיים כיום - יש להחיל חלקים ממנו גם ביחס לבעלי חיים ואף למערכות טבעיות ולדורות העתיד.
היסטוריית החופש
במשך רוב הקיום של המין האנושי, משך כמה מאות אלפי שנים, בני אדם חיו בחברות של ציידים-לקטים. היו אלה בעיקר משפחות בנות כמה עשרות אנשים שנדדו ממקום למקום, ובחלק מהמקומות הקימו ארגונים גדולים יותר: שבטים. החופש של בני האדם הוגבל בעיקר בגלל מגבלות טבעיות כמו הצורך להשיג מזון או הצורך להתגונן מפני איתני הטבע. בעבר הניחו רוב ההוגים כי חיי הציידים לקטים היו קשים, קצרים ואומללים, אולם בעקבות מחקרים באנתרופולוגיה וארכאולוגיה הפכה הנחה זו לפחות מקובלת בקרב חוקרים כיום. ממחקר של חברות ציידים-לקטים שקיימות בימינו, נראה שההסדרים החברתיים היו שונים בין חברות שונות, כך שמידת החופש בחברות אלה השתנתה מחברה לחברה. החופש של בני החבורה הוגבל לרוב על ידי מסורות, מנהגים וטאבו שונים, וכן על ידי הכוח של זקני השבט או של בעלי תפקידים חשובים, כמו אנשי רפואה. עם זאת, חבורות אלה חיו במערכת שבה היתה תלות הדדית גבוהה, ולכן התקיימו בהן חיי שיתוף עם ערבות הדדית חזקה. האיום המרכזי על החופש, מלבד אילוצים טבעיים, היו איומים מצד חבורות או שבטים שכנים - הללו נלחמו לעיתים על טריטוריה, והיו עלולים גם לרצוח את הגברים (ולפעמים גם את הילדים) ולקחת בכוח את הנשים.
בעקבות המהפכה הנאוליתית לפני כמה אלפי שנים, עברו בני האדם לישובי קבע ולחברות גדולות ומורכבות יותר - חברות מלוכניות שהתקיימה בהן גם התמחות כלכלית וריבוד חברתי נוקשה. בחברות אלו החופש היה נחלת מיעוט זעיר מתוך החברה, ורוב גדול מבני האדם לא היו חופשיים. החופש היה בעיקר נחלתם של מלכים ובני אצולה, וכן של השכבה העליונה של כהני דת, סוחרים ומפקדי צבא. בני שכבות אלה היו מוגבלים גם הם, בשל חוקים ומנהגים שונים, והיו מוכרחים לנהל מאבקים ומזימות כדי לשמר את כוחם מול יריבים שהיו עלולים לנשל אותם או להרגם. רוב רובם של האנשים - איכרים, נשים, ילדים, עניים, וכן לוחמים, כמרים או פקידים פשוטים - היו מוגבלים בגלל סיבות שונות כמו עוני, מיסים כבדים, מלחמות, חוקים נוקשים ומוסכמות חברתיות כמו חוקי דת וטאבו. דוגמה לכך היא החובה לשלם מיסים לשליט: איכר שלא שילם מיסים היה עלול להיות מנושל מאדמותיו, או להאלץ למכור את אחת מבנותיו לעבדות. החופש של אנשים הוגבל גם על ידי כיבושים מצד מדינות ומעצמות שכנות - אלו נהגו לכבוש מחוזות וערים, להטיל מיסים כבדים, ולפעמים לשעבד את התושבים או למכור אותם כעבדים.
בתחתית הסולם החברית בתקופה הקדומה היו העבדים והשפחות. אנשים שהיו חייבים כסף שלא יכלו להחזיר החזירו את חובם על ידי מכירת בני משפחה או שעבוד של כל המשפחה כעבדים. בנוסף אנשים נחטפו, נשבו במלחמות, נולדו לעבדים, או נמכרו (לעיתים בידי הוריהם) בכיכר השוק וכך הפכו לעבדים. אנשים אלו נחשבו לרכוש בעליהם ונאלצו לעבוד אותם ללא תמורה, לעיתים עד יום מותם, ללא כל זכות ערעור. ערך חייהם של עבדים לא היה כשל בני אנוש, אלא קרוב יותר לחיות או לרכוש. בחברות רבות אדון שהרג את עבדו (בשל סיבה מוצדקת או בשל גחמה) היה פטור מכל עונש, ואדון שהרג את עבדו של אחר צריך היה לשלם לו פיצויים. מצב זה של עבדות בתוך החברה הפך להיות נדיר יותר לאחר התחזקות הנצרות. שעבוד אנשים בני אומות אחרות, שנחטפו או נשבו, המשיך להתקיים במדינות מוסלמיות. עיקר העבדות אנושית היה נהוג כלפי בני יבשת אפריקה עד למאות האחרונות, במיוחד במזרח התיכון, באפריקה וביבשת אמריקה במסגרת סחר העבדים האטלנטי.
בימי הביניים היו בני האדם כבולים לתפקידם בסדר החברתי ולמעמדם בהתאם למשפחה בה נולדו. רובה של האוכלוסייה נעדרה חופש אישי, לא הייתה אפשרות לעבור ממעמד למעמד ומתפקיד לתפקיד, והאדם היה קשור לחברה בהתחייבויות שונות. באירופה העבדות נחלשה ובמקומה התפתח מעמד של צמיתים שהיו קשורים לקרקע ולבעלים שלה וחיו חיי עוני מחפיר, ועם זאת מעמדם היה טוב יותר מזה של עבדים. החופש של רוב האנשים היה מותנה בחוקים וגחמות של בני מעמדות גבוהים יותר. אציל מסויים היה עלול להתעלל באיכרים שבתחום אחריותו. מלך אכזר היה יכול לנשל בני אצולה או לרצוח אנשים על פי גחמות. החופש של אנשים ממעדות נמוכים יותר היה לפעמים תלוי במאבקי כוח בין בתי אצולה שונים ובין הכנסייה לבין המלכים - יחסי יריבות אלה היו מעין "הפרדת רשויות" שגרמה לקיום הגבלת כוחם של המעמדות העליונים. עם זאת מריבות אלה היו יכולים גם לפגוע במעמדות התחתונים בשל מלחמות או דרישה למיסים גבוהים כדי לממן מאבקים שונים.
רק בתקופת הרנסאנס החל להתפתח תהליך החופש המודרני כפי שאנו מכירים אותו בימינו. הריבוד החברתי הפאודלי התערער וההון הפך חשוב מהייחוס, ולמעשה שבר הליברליזם את עול הגילדות מעל האנשים, והצליח לשחרר אותם מהמסגרות המקובעות של הסדר הפאודלי, והנצרות הפרוטסטנטית שברה את עולה של הקתוליות, ואיפשרה חופש מחשבה לבני אירופה.
האדם והחופש בעידן המודרני
מושג החופש האנושי בהגות של העת החדשה עבר שני פיתוחים עיקריים, שניתן להגדירם כ"פנימי" ו"חיצוני". ההיבט הפנימי של חופש האדם טוען כי ייחודו של האדם – לעומת שאר בעלי החיים – טמון בהיותו בעל רצון חופשי, הפועל לא על פי יצריו ודחפיו הטבעיים, אלא על פי שכלו, תובנותיו, עקרונותיו ומצפונו. בהתאם לכך, ככל שיצור "מפותח" יותר ופחות פרימיטיבי, כך קל לו יותר להשתחרר מדפוסים מוכתבים של אינסטינקטים ודחפים, והאדם ניצב בפסגת ההתפתחות. ככל שהאדם התפתח יותר, כך הוא הצליח להסיר מעליו מגבלות ביולוגיות ופיזיקליות שחוקי הטבע והעולם הציבו בפניו. בהתאם לכך, על פי ההומניזם, גישה פילוסופית המציבה את האדם במרכז ומדגישה את הרצון החופשי שלו, לכל אדם יש זכות לחופש. וכך הוא ההיבט ה"חיצוני" של החופש בחלקים רבים של הגות העת החדשה: יש לשלול מצב שבו אדם יהיה בבעלות או תחת שליטה של גורמים אחרים שמחוצה לו.
אויבי החופש
לפי הפסיכולוגים אריך פרום, מחבר הספר מנוס מחופש (שבו הוא מנתח את תולדות החופש באנושות), וויקטור פראנקל, מייסד שיטת הלוגותרפיה, שתי גישות ותפיסות מתנגדות לחופש האנושי והן הסמכותנות והתואמנות (קונפורמיות).
פרום טוען כי הגישה העיקרית הנלחמת בחופש היא הסמכותנות. החינוך לציות עיוור וכניעה אוטומטית כלפי ישויות חיצוניות ובהן ממסדים, רעיונות ואנשים. המודלים הנפוצים הקיימים הם בדרך כלל שלטונות טוטליטריים וממסדים דתיים, ששניהם דורשים מהאנשים החוסים בצילם לוותר על החופש האישי המוקנה להם, ולהביע את עצמם רק באופנים שמסגרות אלו קובעות ומאפשרות להם. הציות שכשלעצמו שהוא חסר משמעות וערכיות, הופך לערך נעלה ולמעלה טובה בעיני מסגרות כאלו, ואי הציות נתפס כעבירה חמורה שעונשה בצידה.
תופעה נוספת שמבטלת את החופש האנושי, לדעת פרנקל ופרום, היא התואמנות (קונפורמיות), המתבטאת בציות, סתגלנות, הליכה בתלם וקבלת מרותן של הנורמות החברתיות באופן אוטומטי וללא כל ערעור. האנושות, בעיקר בעולם המערבי, חיה באשליה מזויפת של חופש וחוסר הגבלה, אבל מתוך סתגלנות וצייתנות עיוורת למוסכמות, אנשים מחקים אחרים. הם חושבים, רוצים, מרגישים ואף פועלים לפי מה שנראה להם שהחברה והשכל הישר דורשים מהם, ומתכחשים בכך לעצמיות שלהם, כי הדבר יעמיד אותם בבדילותם, ויעצים את פחדיהם לעמוד לבד מול אימת הקיום. פרום שואל, לשם מה זקוק האדם לחופש ביטוי, אם אין לו מחשבות עצמיות, אמיתיות ומקוריות משל עצמו.
סוגי חופש
הפילוסוף ישעיה ברלין נודע כמי שיצר הבחנה בין חירות שלילית לחירות חיובית, או בין 'חופש מ' ו'חופש מאת' ל'חופש ל' ו'חופש לשם'. 'חופש מ' או 'חופש מאת' הוא חופש חיצוני בו משחרר האדם את עצמו מעול ואילוצים של גורמים זרים שמחוצה לו, והוא אינו כבול לתפיסה או עשייה מסוימת הנכפית עליו מבחוץ, אבל הוא עדיין עלול להישאר עם ריקנות פנימית, ואילו 'חופש ל' או 'חופש לשם' הוא שלב שני, לאחר שהאדם קיבל חופש לעשות כרצונו, הוא גם עושה דברים המבטאים את רצונו החופשי, וגורמים לו לחוש תחושת חופש, מיצוי עצמי ורווחה פנימית.
בלשון התנ"כית נעשתה הבחנה בין שני מושגי חופש ששניהם קשורים לעבדות. המילה חופש ציינה חופש פרטי של עבד מסוים, שקיבל עצמאות מידי אדוניו והפך לאזרח חופשי, לאחר סיום תקופת עבדותו, או בשל אירוע שחייב את שחרורו, לבין המילה דרור שציינה חופש חברתי של כל העבדים בבת אחת, בעקבות סיום תקופה, או קבלת החלטה משותפת של הציבור.
על פי פרופ' שלום רוזנברג קיימת הבחנה בין שלושה סוגי חופש שונים, והשפה העברית ייחדה מילה שונה לכל אחד מהם:
מגבלות החופש
על אף שהחופש על שלל מרכיביו הוא זכות יסוד המוקנת לאזרחים במדינות מערביות, מוסכם על רוב ההוגים כי גם לו יש מגבלות, כאשר הוא מתנגש עם ערכים ואידיאלים אחרים. אחת המגבלות העיקריות בדרך כלל היא אי פגיעה בבני אנוש אחרים. לעיתים המגבלות מורחבות לאי פגיעה במוסדות החברה, או להתנגשות עם נורמות וסייגים שהחברה שמה על עצמה לניהול תקין ומסודר של החברה. בהקשר לכך תקפה אימרתו של הפילוסוף ישעיה ברלין כי "חירות עבור הזאבים היא מוות לכבשים". למשל, ברוב החברות הדמוקרטיות חופש הביטוי יוגבל ויסוייג כאשר הוא יהפוך לביזוי, השפלת הזולת, הוצאת דיבה עליו ואמירת ביטויים גזעניים ועוד. חופש התנועה יוגבל באופן שלא יסכן בני אדם אחרים, למשל בהגבלה של נתיבים ומהירויות. וחופש ההתאגדות יוגבל באיסור להקים התאגדות של שטנה או חבלה שתנסה לפגוע באזרחים אחרים או ביסודות של המשטר. גם בהקשר של בין האדם לעצמו, החופש יכול לעורר שאלות מוסריות, למשל כאשר האדם בוחר או מבקש לפגוע בעצמו בלבד, למשל בנושא של המתת חסד והתאבדות. כיום ברוב החברות בעולם מוסכם להטיל מגבלות חמורות על החופש – בצורת מעצר, כליאה ושלילת זכויות – על מי שהפר את חוקי החברה וביצע פשעים.