cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ נורמן
ביוגרפיה
נורמן הוא מחבר הספר Shout!: The Beatles in Their Generation, שתואר על ידי הניו יורק טיימס "...הביוגרפיה הסופית - מקיף, אינטליגנטי, כתוב ברגישות וחוקר ביסודיות" את "ארבעת המופלאים". הביקורת בשיקגו סאן-טיימס כתבה מתוך התלהבות רבה שהספר Shout! הוא "הטוב ביותר, הביוגרפיה המפורטת והרצינית ביותר על הביטלס והזמן שלהם". בחודש אוקטובר 2008 יצא לאור ספרו רחב היריעה, באורך של למעלה מ-800 עמודים, על ג'ון לנון: John Lennon: The Life.
פובדה
פובדה (ברוסית: Победа, נהגה פַּאבֶּדַה, ניצחון) היא מכונית נוסעים סובייטית שיוצרה במפעל גא"ז בעיר ניז'ני נובגורוד בשנים 1946-1958, וכן בפולין בשנים 1951-1973. במהלך תקופה זו נבנו כמעט חצי מיליון מכוניות.
רקע
מפעל כלי הרכב בניז'ני נובגורוד קיבל במהלך שנת 1943 הנחיה ממשלתית לתכנן מכונית נוסעים חדשה, שכונתה "גא"ז - מ-20" (קיצור של מולוטוב-20). תחילה תוכננו שתי גרסאות של המכונית - עם מנועים בעלי 6 ו-4 צילינדרים, אולם בהמשך הוחלט לייצר מכונית עם 4 צילינדרים בלבד. כתוצאה מכך הייתה הפובדה כבדה יחסית להספק המנוע שלה. נפח המנוע היה 2100 סמ"ק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפלו בידי הסובייטים מכוניות גרמניות רבות, ובתכנון המכונית החדשה ניצלו המתכננים מספר פיתוחים טכנולוגיים ממכוניות "אופל קפיטן" הגרמניות.
נתונים טכניים
המנוע שהותקן בפובדה יוצר במפעל כבר משנת 1937, בהתבסס על מנוע Dodge D5. הספק המנוע (2100 סמ"ק) היה 50 כוח סוס.
תיבת ההילוכים הייתה בעלת 3 הילוכים. גלגלי המכונית היו רחבים לאותה תקופה. מערכת הבלמים הייתה הידראולית, לראשונה בברית המועצות.
מערכת החשמל פעלה במתח של 12 וולט. לראשונה בברית המועצות הותקן במכונית מחמם פנימי. בהמשך התווסף איתות חשמלי ומגב לניקוי שמשות.
ייצור
המכוניות הראשונות יצאו מפס הייצור ב-29 ביוני 1946, אולם עד סוף אותה שנה נבנו 23 מכוניות בלבד. הייצור ההמוני החל באביב 1947 ועד אוגוסט 1948 נבנו 1700 מכוניות. בשלב זה הוחלט על עצירת פס הייצור וטיפול בבעיות טכניות שהתגלו במהלך הרצת המכוניות הראשונות. במהלך סוף 1948 החל ייצור מכוניות משופרות ובשנת 1949 הופעל פס ייצור חדש שנבנה באולמות חדשים. בשנת 1949 קיבלו מתכנני המכונית את פרס סטלין.
בשנת 1951 החל ייצור מקביל במפעל בפולין, ונמשך שם עד 1973. החל מ-1956 כל החלקים נבנו אף הם בפולין. במסגרת זו נבנו כ-255 אלף מכוניות.
במהלך שנות ה-50 יוצאו מכוניות לאירופה, במיוחד לפינלנד ולבלגיה.
על בסיס מכוניות פובדה נבנו כמה יחידות להשתתפות במרוצים. בשנת 1951 הן הגיעו למהירות של 167 קמ"ש אך היו להן בעיות טכניות רבות.
וואי וואי וואי
וואי וואי וואי היא סדרת דוקומנטרית המשודרת ממאי 2019 בערוץ כאן 11. התוכנית עוסקת בדור ה-Y.
רקע
התוכנית עוסקת בנושאים המעסיקים את דור ה-Y, כגון תעסוקה, זוגיות ועוד. היא מתמקדת במאפיינים המייחדים בני דור זה בתחום סגנון החיים, אמונותיהם וציפיותיהם. את הסדרה מגישים יאיר אגמון וצליל אברהם (המוגדרת כיועצת תוכן), ומוצגים בה צעירים בני דור ה-y ומומחים שונים בהם: עוז אלמוג, תמר אלמוג וקרין נהון.
סדרת הכתבות שעשתה אברהם במאקו בנושא דור ה-Y זכתה לתהודה רבה, וכך נהפכה לבעלת דעה בתחום.
בסדרה וואי וואי וואי אברהם משמשת כיועצת התוכן והמפגשים בינה ובין אגמון מחברים בין הסיפורים המוצגים בפרקים לכדי תמונה שלמה, המציגה צדדים שליליים ופסימיים אך גם אופטימיות וחיוביות.
לצד ראיונות וקטעים מצולמים מוצגים בסדרה קטעי אינפוגרפיקה המנגישים נושאים שהועלו.
מלי אלקובי, חוקרת תעסוקתית של בני דור ה-Y, מרואיינת בסדרה, מסבירה כי בני הדור הזה סובלים לא פעם בגלל סיבות שלא תלויות בהם: המדינה לא ערוכה נכון לספק תעסוקה לדור שלם של צעירים הרוצים להיות מועסקים בתעשיית ההיי-טק ועוד. שעות העבודה בישראל גבוהות יותר מכל מדינות ה OECD, מה שעל פי הסדרה מוכיח שהבעיה היא לא חוסר רצון ועצלנות של בני דור זה אלא שילוב של גורמים וסיבות כמו גם העובדה שיוקר המחיה בישראל הולך ועולה והמשכורות לא עולות ביחס ישר.
עונת 1963/1964 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1963/1964 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה העשירית של הליגה. הליגה גדלה ל-13 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל בית אלפא ומכבי פתח תקווה. העונה הסדירה החלה ב-1 בנובמבר 1963 הסתיימה ב-8 במאי 1964 בניצחון של מכבי תל אביב בפעם השלישית ברציפות.
בהתאם לתוצאות העונה מכבי ירושלים ירדה ליגה.
רשימת האירועים והכנסים של אפל
חברת אפל מכריזה על מוצרים חדשים, עיצוב מחודשים, שדרוגים ועדכונים למערכות הפעלה באמצעות מסיבות עיתונאים. לעיתים קרובות פרטי האירוע נשמרים בסוד כדי ליצור באזז שיווקי, ונחשפים רק במהלך האירוע עצמו. אירועים אלה מוזרמים בדרך כלל בשידור חי באתר האינטרנט של אפל.
WWDC 2006 (11-7 באוגוסט 2006)
בשנת 2006, סטיב ג'ובס העביר את הפרזנטציה המרכזית בכנס המפתחים העולמי של אפל, שהתקיים בין ה-7 ל-11 באוגוסט ב-Moscone Center שבסן פרנסיסקו.
המק פרו הוכרז כתחליף לPower Mac G5, שהיה מחשב שולחני מקצועי של אפל, ומחשב המק האחרון שנותר מבוסס על מעבד PowerPC. המק פרו הסטנדרטי מציע שני מעבדי dual core Xeon 2.66 GHz, 1 GB זיכרון RAM, כונן קשיח 250 GB וכרטיס וידאו 256 GB. WWDC 2006 משך אליו 4,200 מפתחים מ-48 מדינות, והתקיימו 140 ישיבות. יותר מ-1,000 מהנדסים של אפל נכחו באירוע, והדי-ג'יי BT הופיע בקמפוס אפל בקופרטינו.
תערוכת מקוורלד (9 בינואר 2007)
בתעורכת מקוורלד ב-9 בינואר 2007, סטיב ג'ובס הודיע כי ".Apple Computer, Inc" תהיה ידועה מעתה כ-".Apple Inc", משום שמחשבים כבר לא היו המוקד העיקרי של החברה, אשר שינתה את הדגש שלה למכשירים אלקטרוניים ניידים. באירוע הוכרזו האייפון הראשון ו-Apple TV. למחרת, מניית אפל נסקה ל-97.80$, הסכום הגבוה ביותר עד בנקודה זו. בחודש מאי, מחיר המנייה של אפל עבר את ה-100$.
WWDC 2008 (13-9 ביוני 2008)
ההכרזות בהרצאה המרכזית של הכנס כללו את השקת ה-App Store עבור אייפון ואייפוד טאץ', גרסה יציבה יותר של ערכת פיתוח התוכנה לאייפון, גרסה מוזלת של אייפון 3G, גרסה 2.0 של iOS, Mac OS X 10.6 - סנוֹאוּ לאופרד ומיתוג מחדש של Mac. כ-MobileMe.
WWDC 2008 (12-8 ביוני 2009)
ההכרזות כללו את שחרורו של iOS 3.0 שהוכרז במרץ, השקת ה- "מקבוק פרו 13 החדש, עדכונים ל-מקבוק פרו 15 ו-17 אינץ' והשקת האייפון 3GS.
Apple Special Event (27 בינואר 2010)
האייפד הוכרז ב-27 בינואר 2010 על ידי סטיב ג'ובס במסיבת העיתונאים של אפל במרכז ירבה בואנה לאומנויות בסן פרנסיסקו.
ג'ובס אמר מאוחר יותר כי אפל החלה לפתח את ה-iPad לפני האייפון, אך באופן זמני הניח בצד את המאמץ על פיתוחו כי הוא יעבוד בדיוק כמו טלפון סלולרי. שם הקוד הפנימי של ה-iPad היה K48, שנחשף בפרשה המשפטית סביב הדלפת המידע לפני השקתו.
Apple Special Event (8 באפריל 2010)
אפל חשפה את iOS 4. לדברי אפל, היא כוללת למעלה מ-100 תכונות חדשות להנאתם של משתמשי אייפון ואייפוד טאץ'. למפתחים היא חשפה ערכת פיתוח חדשה.
WWDC 2010 (11-7 ביוני 2010)
סטיב ג'ובס הכריז על האייפון 4. בנוסף, הוכרזו יישומי ה-iOS FaceTime ו-iMovie.
Apple Special Event (2 במרץ 2011)
אפל שלחה הזמנות לעיתונאים ב-23 בפברואר 2011 עבור מסיבת עיתונאים שתיערך ב-2 במרץ. מנכ"ל אפל, סטיב ג'ובס, חשף את מכשיר האייפד 2 במרכז ירבה בואנה לאומנויות למרות היותו בחופשה מסיבות רפואיות.
WWDC 2011 (10-6 ביוני 2009)
אפל חשפה את MacOS Lion, את שירות הענן iCloud ואת  iTunes Match.
האירוע לא הוזרם בשידור חי.
Apple Special Event (4 באוקטובר 2011)
אפל הציגה את שירות Find My Friends, רעננה את האייפוד נאנו והאייפוד טאץ' וחשפה את האייפון 4s עם העוזרת הקולית סירי.
Apple Special Event (7 במרץ 2012)
ב-28 בפברואר 2012, הודיעה אפל על מסיבת עיתונאים מתוכננת ל-7 במרץ 2012 במרכז ירבה בואנה. אפל לא חשפה מראש מה יוכרז באירוע, אבל היה צפוי כי תושק גרסה חדשה של ה-iPad. הייתה גם שמועה כי אפל תשחרר ממיר טלוויזיה חדש.
האירוע התחיל בשעה 10 בבוקר PST (18:00 UTC) כשטים קוק הציג את iOS 5.1, גרסה יפנית לעוזרת הקולית סירי, הדור השלישי של Apple TV והאייפד החדש. אדי קיו הדגים את ממשק ה-Apple TV החדש. באירוע התקשורת, קוק דיבר על עולם ה-"פוסט-פי.סי.", עולם שבו המחשב האישי כבר לא המרכז של החיים הדיגיטליים, וכיצד ה-iPad 3 יהיה אחד התורמים העיקריים ל-"עולם הפוסט פי.סי.".
WWDC 2012 (15-11 ביוני 2012)
כנס המפתחים העולמי של אפל נערך ב-Moscone Center בין 11 ל-15 ביוני. מחיר הכרטיס נשאר זהה לזה של WWDC 2010, והא נמכר ב-1,599 דולר. כרטיסים התחילו להימכר זמן קצר לאחר השעה 8:30 בבוקר שעון מזרחי ביום רביעי 25 באפריל 2012, ונמכרו כולם תוך שעה ו-43 דקות בלבד. אפל הבליטה באירוע המרכזי את ההשקה של היישום המפות, וכן הודיעה על דגמים חדשים של המקבוק אייר והמקבוק פרו כולל דגם אחד עם תצוגת רטינה. בנוסף, אפל הציגה את OS X Mountain Lion ואת iOS 6.
בשנים קודמות נדרשו המשתתפים באירוע להיות בני 18 לפחות. בשנה זו, אפל שינתה דרישה זו לגיל 13 שנים ומעלה.
האירוע הוזרם בלעדית במכשירי iOS ו-MacOS, דרך דפדפן ספארי.
Apple Special Event (12 בספטמבר 2012)
פיל שילר, סגן הנשיא הבכיר לשיווק עולמי של אפל, חשף את האייפון החדש לעיתונות באירוע של החברה בסן פרנסיסקו, וכינה את המכשיר "המוצר היפה ביותר שעשינו אי פעם". האייפון 5 מורכב כולו מזכוכית ואלומינום, אמר שילר, והוסיף כי "רמת הסנדרטים המחמירה" שמציג הטלפון היא הנדסת החומרה הטובה ביותר של אפל עד כה.
זהו האייפון הדק והקל ביותר, עם עובי של 7.6 מילימטר ומשקל 112 גרם. שילר אמר כי המידות הללו הופכות אותו לסמארטפון הדק ביותר בעולם. אייפון 5 קטן יותר מהמכשיר הקודם, האייפון 4s.
Apple Special Event (23 באוקטובר 2012)
ב-23 באוקטובר, מנכ"ל אפל טים קוק חשף את האייפד מיני החדש, הדור הרביעי של iPad עם תצוגת רטינה, iMac חדש ו-"מקבוק פרו 13 עם תצוגת רטינה.
WWDC 2013 (14-10 ביוני 2013)
האירוע הוזרם בשידור חי.
Apple Special Event (10 בספטמבר 2013)
אפל הכריזה על האייפון 5C והאייפון 5s במהלך אירוע עיתונאים תחת הכותרת ".This should brighten everyone's day" במטה החברה בקופרטינו ב-10 בספטמבר 2013. בעוד האייפון 5C נהיה זמין להזמנה מוקדמת ב-13 בספטמבר 2013, האייפון 5s נהיה זמין ב-20 בספטמבר 2013. בעוד שרוב הקידום התמקד ב-Touch ID, המערכת על שבב Apple A7 64-bit הייתה גם אחת מגולות הכותרת של האירוע.
Apple Special Event (22 באוקטובר 2013)
אפל קיימה אירוע סתיו שני לשנת 2013 תחת הכותרת "We still have a lot to cover" ("יש לנו עוד הרבה מה לכסות"). באירוע זה נחשף האייפד אייר, הדור השני של הiPad Mini ועדכון שורת ה-מקבוק פרו. בנוסף, טים קוק הודיע כי OS X Mavericks תהיה זמינה בחינם.
WWDC 2014 (6-2 ביוני 2014)
אפל הציגה באירוע זה את הגרסה החדשה של OS X המכונה Yosemite וכמו כן את הגרסה השמינית של iOS. גולת הכותרתשל האירוע הייתה שפת תכנות חדשה עבור מחשבי Mac ומכשירי iOS שנקראת "סוויפט".
האירוע הוזרם בשידור חי.
Apple Special Event (9 בספטמבר 2014)
האירוע, שהוצג תחת הכותרת "Wish we could say more" ("הלוואי שהיינו יכולים להגיד יותר" היה הצפוי ביותר עד כה. באירוע הושקו מכשירי האייפון 6 והאייפון 6 פלוס וכן מערכת תשלומים חדשה בשם "Apple Pay". בנוסף, האפל ווטש, השעון החכם הראשון של החברה, הוצג לראשונה. האירוע התקיים ב-Flint Center בקופרטינו.
Apple Special Event (16 באוקטובר 2014)
האירוע, שהוצג תחת הכותרת "It’s been way too long" ("עבר יותר מדי זמן"), התקיים ב-16 באוקטובר 2014, ובו נחשפו הiPad mini 3, האייפד אייר 2 ו-iMac מעודכן עם תצוגת רטינה 5K.
Apple Special Event (9 במרץ 2015)
אירוע האביב של אפל הוזרם בשידור חי מקופרטינו באתר הרשמי של אפל ב-9 במרץ 2015. החברה הודיעה על תאריך השחרור והתמחור הצפוי עבור ה-Apple Watch, העיצוב המחודש הרביעי של ה-מקבוק ושחררה ביום ההכרזה את 2.iOS 8. אפל הכריזה באירוע גם על "ResearchKit".
WWDC 2015 (12-8 ביוני 2015)
כנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2015 התקיים בין התאריכים 8 ל-12 ביוני 2015 ב-Moscone Center בסן פרנסיסקו. ההכרזות העיקריות באירוע היו מערכת ההפעלה iOS 9, הגרסה החדשה של OS X שנקראת El Capitan, עדכון התוכנה העיקרי הראשון לאפל ווטש, השקת שירות הסטרימינג Apple Music, והחשיפה כי שפת התכנות Swift הופכת להיות בקוד פתוח ותתמוך ב-iOS, MacOS ו-Linux.
Apple Special Event (9 בספטמבר 2015)
האירוע, שהוצג תחת הכותרת "Hey Siri, give us a hint" ("היי סירי, תני לנו רמז"), התקיים באודיטוריום ביל גראהם סיביק בעל 7,000 המושבים שבסן פרנסיסקו. אפל הכריזה והציגה את WatcOS 2 ביחד עם אפליקציות ייעודיות, הכריזה על העדכון הצפוי של Apple TV ועל האייפון 6s פלוס.
האירוע הוזרם בשידור חי. לראשונה, משתמשי ווינדוס יכלו לצפות בשידור באמצעות Microsoft Edge, דפדפן הבית של ווינדוס 10.
Apple Special Event (21 במרץ 2016)
אפל שלחה הזמנות לעיתונות לאירוע שהוצג תחת השם "Let us loop you in" ב-10 במרץ 2016 בתיאטרון "Town Hall" בקמפוס אפל. באירוע שוחררו האייפד פרו 9.7 אינץ', HealthKit (בריאות), ResearchKit ומערכת ההפעלה לטלוויזיות tvOS.
WWDC 2016 (17-13 ביוני 2016)
באירוע זה אפל חשפה גרסאות חדשות של iOS, watchOS, tvOS ו-macOS, עיצוב מחודש של Apple Music ו-Swift Playgrounds – אפליקציית תכנות לילדים.
Apple Special Event (7 בספטמבר 2016)
אפל קיימה מסיבת עיתונאים ב-7 בספטמבר 2016 תחת הסלוגן "See you on the 7th" ("נתראה בשביעי"). האייפון 7 והאייפון 7 פלוס הוכרזו באירוע, יחד עם האוזניות האלחוטיות AirPods. כמו כן, גרסת iOS 10 שוחררה.
Apple Special Event (27 באוקטובר 2016)
אפל קיימה מסיבת עיתונאים נוספת ב-27 באוקטובר 2016 תחת הסלוגן "hello again" ("שלום שוב"). באירוע הוכרז דור חדש של מקבוק פרו.
WWDC 2017 (9-5 ביוני 2017)
כנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2017 התקיים בין ה-5 ל-9 ביוני 2017 בסן חוזה שבקליפורניה במרכז הכנסים שלה. דגם iPad Pro חדש הוצג עם קצוות מסך קטנים יותר וגודל של 10.5 אינץ'. הוא רכש הרבה מתכונותיו מהאייפון 7. האייפד פרו 12.9 אינץ' עודכן גם כן. iOS 11 הוכרז, עם גרסת ביטא ששוחררה מאוחר יותר. אפל הציגה לראשונה מגוון דגמי מק חדשים כגון מקבוק, iMac ו- iMac Pro מחודש. ההכרזה האחרונה של אפל באירוע הייתה ה-HomePod, רמקול חכם עם יכולות של סירי והוא המוצר המקביל ל-Google Home.
Apple Special Event (12 בספטמבר 2017)
ב-12 בספטמבר 2017 אפל קיימה מסיבת עיתונאים תחת הסלוגן "Let's meet at our place" ("בואו ניפגש אצלנו"). הסלוגן הוא אזכור לאירוע הראשון של אפל בתיאטרון סטיב ג'ובס החדש באפל פארק באירוע הושקו המכשירים Apple Watch series 3, Apple TV 4K, אייפון 8 ו-8 פלוס ואייפון X. בנוסף, נחשפו תאריכי ההשקה של ה-iOS 11 וה-WatchOS 4.
Apple Special Event (27 במרץ 2018)
האירוע התקיים בבית הספר התיכוני הטכני בשיקגו. האירוע היה ממוקד בתחום החינוך והושק בו ה-iPad 2018.
WWDC 2017 (8-4 ביוני 2018)
כנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2018 התקיים בין ה-4 ל-8 ביוני 2018 במרכז הכנסים בסן חוזה שבקליפורניה. ההכרזות באירוע כללו את גרסת iOS 12, מערכת ההפעלה macOS Mojave, WatchOS 5 ועדכונים ל-tvOS.
Apple Special Event (12 בספטמבר 2018)
ב-30 באוקטובר 2018 אפל קיימה מסיבת עיתונאים תחת הסלוגן "Gather round" ("התאספו סביב"). הוא התקיים בתיאטרון סטיב ג'ובס באפל פארק. באירוע הושקו ה-Apple Watch Series 4, האייפון XS ואייפון XS מקס והאייפון XR.
Apple Special Event (30 באוקטובר 2018)
האירוע התקיים ב-30 באוקטובר 2018, תחת הסלוגן "There's more in the making" ("יש עוד מה לעשות") באקדמיה למוזיקה בברוקלין שבעיר ניו יורק. באירוע הוצגו מקבוק אייר חדש, Mac Mini חדש והדור השלישי של האייפד פרו. בנוסף, אפל שחררה בצמוד לאירוע את עדכון 12.1 למערכת ההפעלה iOS 12.
Apple Special Event (25 במרץ 2019)
את אירוע ההשקה הראשון שלה לשנת 2019, אפל ערכה ב-25 במרץ 2019 בתיאטרון סטיב ג'ובס שבאפל פארק, תחת הסלוגן "It's show time" ("ההצגה מתחילה"). הסלוגן שנכתב בהזמנה אימת את השמועה על כך שהכנס יתמקד בשירותים, ובפרט בשירות הזרמת הווידאו אפל TV פלוס, שיכלול סרטים וסדרות, וצפוי להתחרות במתחרות כגון נטפליקס ופריים וידאו. שירותים נוספים שהושקו בכנס הם Apple News+, Apple Arcade ו-Apple Card.
בשבוע שלפני תחילת האירוע, אפל חשפה מוצרי חומרה חדשים – הדור השני של אוזניות ה-AirPods שכולל שיפורים באיכות הסאונד, סוללה טובה יותר ותמיכה בטעינה אלחוטית של נרתיק האוזניות וגרסאות חדשות לשני אייפדים – iPad mini ואייפד אייר.
WWDC 2019 (3–7 ביוני 2019)
כנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2019 התקיים ב-3–7 ביוני 2019 במרכז הכנסים סן חוזה שבקליפורניה. באירוע ההכרזה נכללו מערכות ההפעלה iOS 13 ו־iPadOS, דגם חדש של Mac Pro, מסך המחשב Pro Display XDR, watchOS 3, עדכון למערכת ההפעלה tvOS, macOS Catalina ועוד.
WWDC 2020
כנס המפתחים העולמי של האפל לשנת 2020 התקיים ב-22-25 ביוני 2020, האירוע היה אירוע וירטואלי לגמרי וצולם באפל פארק, בקופרטינו, בגלל מגפת הקורונה המתמשכת. באירוע הוכרזו מערכות ההפעלה iOS 14 ו- iPadOS 14, באירוע הוכרז גם שאפל תעבור מאינטל לסיליקון שלה Apple M1, הוכרז גם עדכון ל- WatchOS, tvOS, macOS Big Sur.
באד ארולזן
באד ארולזן (בגרמנית: Bad Arolsen) היא עיירה קטנה בצפון מדינת הסן שבגרמניה, במחוז ואלדק-פרנקנברג. מ-1655 עד 1918 שימשה כעיר המגורים של נסיכי ולדק ופירמונט ולאחר מכן, עד 1929, כבירת מדינת ולדק החופשית. המטה של שירות האיתור הבינלאומי נמצא בבאד ארולזן. בשנת 2003, העיר אירחה את הפסטיבל הממלכתי ה-43 של הסנטג (Hessentag) - יום מדינת הסן.
מקום
באד ארולזן ממוקמת כ-45 ק"מ מערבית לקאסל.
דרך הנופש הגרמנית-הולנדית הנקראת "דרך התפוז" עוברת דרך העיירה, ומחברת עיירות, ערים ואזורים הקשורים לבית אורנג'.
יישובים שכנים
ליד באד ארולזן שוכנות העיירה דימלשטט מצפון, העיירה וולקמרסן (שתיהן שייכות למחוז ולדק-פרנקנברג); העיירה וולפהאגן (Wolfhagen) בדרום מזרח (מחוז קאסל); העיר ולדק (Waldeck) מדרום, קהילת טוויסטטל (Twistetal) מדרום-מערב, קהילת דימלזה (Diemelsee) ממערב (שלוש האחרונות במחוז ולדק-פרנקנברג) והעיר מרסברג (הוכזאוארלנדקרייז, Hochsauerlandkreis, בנורדריין-וסטפאליה).
קהילות מכוננות
מלבד הרובע הראשי (8,300 תושבים), הנושא את שם העיר, באד ארולזן מורכבת מחלקי המשנה הבאים:
היסטוריה
המסמכים המוקדמים ביותר המזכירים את ארולזן מתוארכים לשנת 1131 כאשר הוקם שם מעון לנזירות אוגוסטיניות בשם "ארולדסן" (Aroldessen). המעון חולן ב-1526 ובשנת 1655 הפך למגורי הרוזנים (לימים הנסיכים) מוולדק, שהסבו אותה לבית מפואר. הבית נהרס ב-1710 והוחלף במבנה בארוק חדש (1713–1728) על ידי פרידריך אנטון אולריך, נסיך ולדק ופירמונט (1676–1728).
בין השנים 1918 עד 1929 הייתה ארולזן בירת המדינה החופשית ולדק-פירמונט (אחרי 1922: מדינת ואלדק החופשית), אשר שולבה לאחר מכן בפרוסיה.
מועצת העיר
37 המושבים של מועצת העיר מחולקים בהתאם לבחירות המוניציפליות שהתקיימו ב-26 במרץ 2006:
ממשלת עיירה
העיירה נשלטת על ידי מגיסטרטורת העיירה שבראשה עומד ראש עיריית באד ארולזן. ראש העיר המכהן הוא יורגן ואן דר הורסט (עצמאי), שנבחר לראשונה ב-2007. כהונתו הנוכחית בת שש שנים ואמורה להסתיים ב-2025.
סמל
סמל העיירה הוא אמבלמה (Emblem) של עץ אלון בעל תשעה עלים וארבעה בלוטים, שלפניו מגן אבירים ובתוכו חציו העליון של כוכב על שמונה קצוות והאות "A".
עץ האלון מייצג את החורשות סביב העיירה ובעקיפין את האוויר הצח שבאד ארולזן ידועה בזכותו בתור ספא אקלימי. השלט מציג את ראשי התיבות (המקוריים) של העיר, ואת הכוכב בעל שמונה הקצוות של ולדק.
הנשק המקורי הושמט מהאמבלמה ב-1938 עקב חשש שיזוהה עם הבונים החופשיים, שלא היו חוקיים בגרמניה הנאצית. המדובר היה ב"עין אלוהים" - משולש שקרני השמש זורחות מתוכו, כפי שניתן לראות עדיין בסמל האזרחי של באד קרוצינגן (Bad Krozingen). בסמל של באד ארולזן "עין אלוהים" הוחלפה בעץ אלון ב-1938.
העיר
לעיירה מתווה בארוק מפואר. רשת הרחובות מציגה דפוס משובץ שהיה אופייני לאותה תקופה. במקור תוכנן מתווה בתמונת מראה במזרח ובמערב הבית המפואר, אך התוכניות מעולם לא בוצעו במלואן; לאחר השלמת הפיתוחים ממערב לבית המפואר, לא נותר כסף לחלק המזרחי. במקום זאת, פריסת המראה מומחשת על ידי עיצוב השטח עם עצים ושיחים. חלק ממבני הפיתוח מוגנים בחוק. מאז 1999 קיים Gestaltungssatzung, "קוד עיצוב", כדי להבטיח את הצורה הנוכחית של הנוף העירוני באמצעות הגנה קולקטיבית. Grosse Allee ("השדרה הגדולה") היא מרחב גינון עירוני, שדרה רחבה העוברת לאורך קילומטר ממזרח למערב, ולאורכה כ-880 עצי אלון גרמניים בסידור של שישה קווים. בחודשים החמים של האביב, הקיץ והסתיו השדרה המוצללת דמוית הפארק מושכת מטיילים. השדרה נבנתה בשנת 1676 כדרך מחברת יוקרתית לכרכרות בין ה"רזידנצשלוס" (טירת הדיירים) ל"לוסטשלוס" (טירת ההנאה / עינוגים) הנסיכותית. האחרונה נהרסה בשנת 1725.
כלכלה ותשתיות
העיירה הייתה מקומו של חיל מצב, והדבר היה בעל חשיבות כלכלית מיוחדת. בשנת 1994 הצבא הבלגי ביטל את חיל המצב שלו ועזב את העיירה. ב-17 בדצמבר 2004 השבית הבונדסוור את מחנהו במנגרינגהאוזן.
תחבורה
באד ארולזן ממוקמת על קו הרכבת מקאסל לקורבך. התחבורה הציבורית המקומית נעשית גם על ידי אוטובוסים של איגוד התחבורה של צפון הסה (Nordhessischer Verkehrsverbund; NVV). העיר מונגשת גם על ידי חברת האוטובוסים BRS (Busverkehr - Ruhr - Sieg).
מוסדות ציבור
מאז 1946, באד ארולזן היא המטה של שירות האיתור הבינלאומי, ארגון המוקדש למציאת אזרחים נעדרים, שאבדו בדרך כלל למשפחתם ולחבריהם כתוצאה ממלחמת העולם השנייה. המוסד הובל ונוהל עד דצמבר 2012 על ידי הוועד הבינלאומי של הצלב האדום וממומן על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה; הוא מנוהל כעת על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
במקום נמצאים מיליוני מסמכים הקשורים לניסיונות ההשמדה של העם היהודי ואחרים. ה-ITS מחזיק בארכיונים עצומים של מסמכים הקשורים לנאצים. באפריל 2006 הודיעה שרת המשפטים הגרמנית בריז'יט ציפריס כי גרמניה תשתף פעולה עם ארצות הברית ותאפשר לניצולי השואה ולהיסטוריונים גישה ל-47 מיליון עמודי מסמכים, בהחלטה פה אחד של אחת עשרה מדינות. יותר מ-12 מיליון מהמסמכים נסרקו באופן דיגיטלי ומשותפים עם מוסדות מחקר ברחבי העולם, בהם יד ושם בישראל. הארכיון נפתח במלואו כאשר צרפת, איטליה ויוון אשררו שינויים בפרוטוקול הגישה. המידע הוסתר מהציבור מאז הקמת הארכיו, ונפתח לציבור בנובמבר 2007.
העלייה מלבנון
במקרא מצויות עדויות על מתיישבים בני ישראל, שישבו באזור סוריה ולבנון כבר בתקופת ימי הבית הראשון, ובתקופת בית שני. בתחילת המאה ה-19 גדלה קהילת היהודים, בעקבות הגירה נרחבת של יהודים מהמדינות סוריה, יוון, טורקיה ועיראק. במיוחד גדלה הקהילה היהודית בביירות, אולם גם בצידון ובטריפולי ובבחמדון היו קהילות יהודיות. בעוד שמספר היהודים בקהילות היהודיות השונות בלבנון מתמעט, וחשיבותן של הקהילות יורדת בהתמדה, חלקם אף חדל להתקיים כמו בעל-בק, רמיש, מוכתארה, דיר אל- קמר, חצביה וצור. עלה מספרם של היהודים אשר ישבו בביירות. בראש הקהילה עמד יוסף פרחי ואף היה להם חמישה בתי כנסת, כשהמרכזי מביניהם היה בית כנסת ״מגן אברהם״. לדברי רחל ינאית בן צבי, עת ביקרה בלבנון בשנת 1943, היו היחסים בין היהודים לערבים יחסים טובים, אף על פי שהיו גילויי אנטישמיות, שמקורם היה באוניברסיטה האמריקאית בביירות. רבים מהיהודים בלבנון היו סוחרים ובנקאים, כמו משפחת ספרא, ענזרות, פרחי, דישי, מאן, בליילה, דרוויש, סרור, גינדי, טראב.
עליית יהודי לבנון מתחילת המאה ה-19 ועד הכרזת המדינה
מאמצע המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה עלו לארץ מלבנון רבנים ונכבדים מהקהילות היהודיות בעיקר בשל סיבות דתיות - הכמיהה והרצון להתיישב בארץ ישראל - ארץ הקודש, כמובטח בתורה. כשהגיעו לארץ, התיישבו בירושלים, הקימו תלמודי תורה, ישיבות ומוסדות ציבור ולקחו חלק פעיל בחיים הרוחניים. בנוסף, ביולי 1860, התחוללה בדמשק מלחמה עדתית- דתית, בין הנוצרים לדרוזים שישבו בלבנון, והטבח בנוצרים הביא להגירה נוצרית מחוץ ללבנון. בזרם ההגירה הזה, ניתן היה למצוא גם יהודים, שחששו מהתפתחות אלימות בין-דתית כלפיהם, וכן בשל מצבם הכלכלי הגרוע, שגרם להם להגר לארץ ישראל.
בתחילת שנות ה-20 של המאה הקודמת, לאחר מלחמת העולם הראשונה, החל גל עלייה נוסף של יהודים לארץ ישראל, בשל הפרעות שהתחוללו בסוריה ובלבנון. באותן שנים, הייתה בארץ שמירה קפדנית מאוד של שוטרי המנדט הבריטי, שלא אפשרו לאף אחד להיכנס לארץ, ולכן התרחשה העלייה בעיקר בלילות ובדרכים בלתי-לגליות. המהגרים היו נכנסים לארץ בעיקר דרך לבנון, משום שביירות נמצאת במרחק לא גדול מגבול ישראל ושימשה למעבר של עולים רבים. אלה נעזרו במבריחים ערבים, וכאשר הגיעו לארץ ישראל היו המבריחים הערבים מפנים אותם לכפר גלעדי, שעזר להם בקליטה: אנשי כפר גלעדי היו מחביאים אותם מפני המשטר הבריטי, מספקים להם מקום לינה מזון ושתייה, ומשם היו מעבירים אותם למקום מבטחים בארץ. בנוסף הייתה "משטרה", שהייתה מורכבת מפרשים יוצאי העדות השונות: ערבים, יהודים, צ'רקסים ודרוזים. הם חנו במטולה, אשר שימשה כאחת מתחנות הגבול בארץ ישראל, והיו מתצפתים על הגבול בין ארץ ישראל ללבנון. בדרך זו היו עוזרים להעביר את העולים שהגיעו לגבול, לפני ששוטרי המנדט הבריטי היו תופסים אותם.
בעקבות התגברות היחס האנטישמי כלפי היהודים, מצד האוכלוסייה הערבית סביבם, והרעת המצב הכלכלי בסוריה ובלבנון החל גל הגירה נוסף. שיפור המצב הכלכלי בארץ ישראל הפך אותה ליעד נוח, ולכן בחרו מהגרים רבים לעלות לארץ. בשנים 1932–1936 הצליחו להגיע מסוריה ולבנון 2,868 יהודים. בשנים הראשונות למלחמת העולם השנייה, הגיעו לביירות בסירות פליטי חרב מיוון ובולגריה, הואיל וביירות הייתה עיר נמל. אליהו אלמליח, שהיה מנהל ״תלמוד תורה״ בביירות, קיבל אותם, טיפל בהם והעביר אותם לארץ ישראל. לדברי רחל ינאית בן צבי, היהודים בלבנון חשו בשואה אולם לא רצו להאמין. בשנים 1937–1941, הצטמצמה העלייה ורק 854 יהודים עלו לארץ. הגורם לצמצום זה היה פרוץ מאורעות תרפ"ט, שהפחיתו את האטרקטיביות של הארץ כפתרון למצוקה הכלכלית. עליית היהודים לארץ ישראל הייתה מועטה עד לכיבוש סוריה ולבנון בידי הכוחות הבריטים, שהתחולל בחודש יוני 1941. לאחר הכיבוש, חודש הקשר בין סוריה ולבנון לארץ ישראל ושוב החלו גלי עלייה לארץ ישראל. בין השנים 1942- 1947 עלו לארץ 5,286 יהודים.
עליית יהודי לבנון מהכרזת המדינה ועד היום
העלייה הבלתי חוקית בשנות ה-40 הותירה בסוריה בשנת 1947 כ-15,000 יהודים אשר נמלטו ללבנון ולטורקיה. בשנת 1948 היגרו מסוריה ללבנון כ-5,000 יהודים.
בעקבות הכרזת העצמאות של מדינת ישראל והקמת מדינה יהודית, היגר מספר רב של ערבים מישראל למדינות ערב ביניהם לסוריה, אשר קראו לנקמה והחלו להתנפל על התושבים היהודים שחיו שם. האווירה הייתה אנטי- יהודית, מאות יהודים נעצרו ופעילותם הכלכלית הוגבלה. פעילות אנטי-יהודית זו, גרמה להגירת יהודים רבים מארצות ערב השונות לביירות שבלבנון, ואוכלוסיית היהודים בלבנון גדלה. בפברואר 1948 דרש הקונגרס היהודי העולמי מארגון האומות המאוחדות להקים ועדת חקירה, לבירור היחס האלים כלפי היהודים במדינות ערב. בדצמבר 1948 הוקמה "הליגה הבינלאומית להצלת יהודי ערב" שהפעילה לחץ על ממשלת ישראל ועל גופים בינלאומיים, להיחלץ לעזרתם של יהודי סוריה ולבנון.
בשנת 1950, היה מספרם של יהודי לבנון כ־10,000 איש ומחציתם היו יוצאי הערים חלב ודמשק אשר בסוריה. האחרים הם יוצאי טורקיה ויוון. חלק היו אשכנזים יוצאי רוסיה.
בשנים 1948–1950 נאסרה התנועה בקרבת הגבול בין ישראל ללבנון, בעקבות התנהלות מלחמת העצמאות, זה הקשה מאוד על המעבר בין המדינות. בנובמבר 1948 השתרר שקט יחסי בגבול ישראל לבנון, ובסוכנות החלו להיערך לחידוש העלייה. בשנים 1949–1950 עלה מספר העולים. אליהו כהן מונה כאחראי לארגון עלייתם של יהודי סוריה ולבנון. הוא חידש את הקשר עם המבריחים הערבים שנהגו להבריח יהודים לארץ. אליהו כהן יצר קשר גם עם שולה קישיק-כהן, אשר פעלה וסייעה רבות לעליית יהודים מלבנון. העלייה התבצעה לרוב דרך הים, בסירות שמספר הנוסעים בהן נע בין אנשים בודדים ל-30 איש. הסירות עגנו על החוף שבין גשר הזיו לנהריה, שם נקלטו על ידי הישראלים. הקשר עם הצד הלבנוני התקיים באמצעות שליחים, אשר העבירו ידיעות ממטולה ללבנון וסוריה. בנוסף היה סוג עלייה אחר אשר הונע על ידי יוזמות פרטיות של מבריחים ערבים שקיבלו תשלום על הברחת יהודים. הם היו מארגנים קבוצות קטנות ופרטיות ומבריחים אותן דרך הגבול, שם הם התקבלו על ידי הישראלים. אלא, שדרך העלייה הזו הופסקה לקראת סוף שנות ה-40, בעקבות חיזוק השמירה הלבנונית בגבול מספר היהודים אשר הצליחו לעלות באופן חוקי לארץ בשנים אלה היה קטן ביותר.
לארץ ישראל ולכן אוכלוסיית היהודים בלבנון הצטמצמה מאוד. בשנות ה-50 של המאה ה-20 המוקדמות התמעטו הפגיעות והפעולות כנגד היהודים בלבנון, שחיו ברובם באזור ביירות. עם זאת, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון בשנת 1958 ועד 1967 עזבו את לבנון רוב יהודיה ועברו לחיות בעיקר בישראל, בארצות אירופה ובארצות הברית.
במלחמת ששת הימים התעורר חשש נוסף למצבם של היהודים בלבנון בעקבות האלימות כלפיהם, ולכן הגרו המוני יהודים לארץ. בשנת 1967 נותרו בלבנון כ-6,000 יהודים. בשנת 1968 כ-3000 יהודים. גל העלייה הגדול היה לאחר מלחמת ששת הימים כשיהודים חששו שמצבם יורע. בין השנים 1967 - 1971 עלו לישראל כאלף יהודים ורבים מהם עברו להתגורר בשכונת רמת הנשיא בבת ים בסמוך לבית הכנסת הלבנוני שהיה ברחוב ליבורנו. בשנות השבעים, נבנה בית כנסת חדש יותר מתרומת משפחת ספרא (שאף הם יוצאי לבנון). אולם, חלק מן העולים התקשו להסתגל והיגרו בשנות השבעים לשכונת אויישן פרקווי בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1975 נותרו בלבנון כ-1,800 יהודים. במהלך הקרבות בין המוסלמים והנוצרים, שכונת ואדי אבו ג'מיל, שהייתה קרובה לאזור החיץ בין האזורים שבשליטת המוסלמים לאזורים שבשליטת הנוצרים, נפגע קשה ורבים מהיהודים נטשו אותה. באפריל 1976 דווח כי נותרו רק 400 יהודים בלבנון. נכון לשנת 2021 נותרו עשרות בודדות של יהודים בלבנון. בית הכנסת "מגן אברהם" ששימש כמרכז רוחני, ואשר שופץ ב-2011, ניזוק מעט בפיצוץ שהיה בנמל ביירות ב-2020 וב-2021 הוא עובר שיפוץ נוסף.
גנובתן אירופי
גְּנוּבְתָן אֵירוֹפִּי או יַרְגָּזִי זְנַבְתָּן (שם מדעי: Aegithalos caudatus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הגנובתניים. הוא תואר לראשונה כמין בסוג ירגזי. הגנובתן האירופי מצוי באירופה ובצפון אסיה ביערות, חורשים, שטחים חקלאיים, גנים ופארקים. הזנב של מין זה ארוך יותר מהגוף, ומגיע לאורך של עד 10 ס"מ.
טקסונומיה
לתת המין הצפוני A. c. caudatus ראש לבן לחלוטין, ולשאר יש גבות שחורות. המין (Aegithalos glaucogularis) ממזרח סין נחשב בעבר לחלק ממין זה, אבל הופרד בשל הבדלים מורפולוגיים וגנטיים.
מאפיינים חיצוניים
גנובתן אירופי הוא עוף קטן, אורכו 13–16 ס"מ, מוטת כנפיו 16–19 ס"מ והזנב, שאורכו 6–10 ס"מ, ארוך יותר מגוף. מסת הגנובתן היא 7–10 גרם. הרגל חומה, והמקור קצר, דק, ושחור. הבטן ורדרדה, החזה לבן, הגב שחור, והכתף ורודה. לגנובתן 10 אברות יד אפורות (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 59–49 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית, באורך 21–20 מ"מ), 9 אברות אמה אפורות (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 43–49 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית, באורך 15–20 מ"מ) ו-12 אברות זנב שחורות עם שוליים לבנים (הזנב בצורת מניפה סימטרית, כך שהאברות הארוכות ביותר הן השלישיות מהמרכז, באורך 86–97 מ"מ, והקצרות ביותר הן הקיצוניות, באורך 44–54 מ"מ. הפנימיות באורך 83–87 מ"מ). בצפון אירופה, לבוגרים ראש לבן לחלוטין ובטן בהירה יותר. אצל צעירים, הלחיים חומות. הגנובתן הוא עוף ווקאלי עם מספר קריאות אופייניות: קריאה שנשמעת כ-"טְריי" נמוך, אשר לרוב הגנובתן משמיע בסדרות, קריאה שנשמעת כ-"טט-טט" שמושמעת בין הסדרות, וקריאה שנשמעת כ-"סי-סי-סי" בקול דק וגבוה. אין שיר טריטוריאלי חזק אלא קריאות דקות ומסולסלות החוזרות על עצמן.
תפוצה ובית גידול
הגנובתן האירופי מצוי באירופה ובצפון אסיה ביערות, חורשים, שטחים חקלאיים, גנים ופארקים. הוא מעדיף יערות נשירים ומעורבים, במיוחד של עצי ערבה. הגנובתן נוהג להימנע מיערות מחטניים באופן מוחלט, אבל נצפה ביערות פתוחים של אשוחית, אשוח, ארזית ואורן. הערכות גודל האוכלוסייה (40,000-79,999,999 פרטים בוגרים) ושטח התפוצה (44,600,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ולכן הוא אינו עומד על סף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, גנובתן אירופי הוא מין ללא חשש. המין מאוים בשוודיה ופינלנד על ידי כריתת עצים והרס בתי גידול, ורגיש לחורפים קשים. קיני גנובתן נבזזים לעיתים על ידי עורביים, סמורים, ונחשים. נצים הם טורפים נפוצים של הגנובתן האירופי, והם סובלים לעיתים מפרעושים. לפי הערכות, בבריטניה מקננים כ–340,000 זוגות, ובשוויץ קיימים 20,000–35,000 זוגות.
עונת העצמות
עונת העצמות (באנגלית: The Bone Season) הוא ספר פנטזיה אורבנית מאת הסופרת הבריטית סמנתה שאנון והספר הראשון שלה שיוצא לאור. הספר ראה אור ב-20 באוגוסט 2013 ב-20 מדינות במקביל, כולל ישראל. הספר הוא הראשון מבין סדרה של שבעה ספרים, אשר שלושת הראשונים מביניהם נמכרו להוצאת בלומסברי בסכום של שש ספרות (בליש"ט). הזכויות לסרט על "עונת העצמות" נמכרו לאולפנים הבריטיים אימג'ינריום. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת "אגם", בתרגום דבורה בושרי.
עלילה
עלילת "עונת העצמות" מתרחשת בשנת 2059 ומסקרת את מצבה של הדמות הראשית, פייג' מארני. לפייג' יש יכולת על טבעית המאפשרת לה לפרוץ לנשמות של אנשים. היא מותקפת ונחטפת למושבת עונשין באוקספורד.
ביקורת
לפני יציאתו לאור, הושווה "עונת העצמות" לסדרת הספרים של הארי פוטר ושאנון קיבלה פעמים רבות את הכינוי "ג'יי קיי רולינג הבאה". העיתונות מצאה קווי דמיון בין המקרים כיוון ששאנון חתמה באותה הוצאת ספרים (בלומסברי) בה חתמה רולינג עבור 'הארי פוטר' וכיוון שבשני המקרים הסדרה הורכבה משבעה ספרים. עם זאת, כתב ה-Atlantic Wire (אתר אחות ל-The Atlantic) הגיב ש"התרועות הרגילות של התקשורת... גרמו להשוואה של כמעט כל סופרת מדע בדיוני או פנטזיה מוכרת ומזוהה".
הביקורות המשמעותיות על הספר היו בעיקר חיוביות. USA Today כתב אודות הדמיון לסדרת "הארי פוטר" בביקורת החיובית שלו ל"עונת העצמות", באמירה שהרעיון בבסיס הספר "דומה מאוד בהיבטים מסוימים" לסדרה הנ"ל אך גם טען שהספר כולל "רעיונות חדשניים מצוינים ומעל לכל, קול חדש ומרשים עבור ספרות הפנטזיה". NPR הבחין גם הוא בהשוואה הזו, אך העיר שהספר יותר דומה לסדרת משחקי הרעב מאשר לסדרת 'הארי פוטר'. גם הביקורת של הטלגרף ציינה שהספר דומה לסדרת 'משחקי הרעב' ואמרה שהעלילה תהא מוכרת לקוראי פנטזיה, אך גם אמרה ששאנון "מראה כישרון אמיתי בשילובם בקלות לעולם דמיוני מהנה ומקורי".
מוטי אוחיון
מוטי אוחיון (נולד ב-26 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
אוחיון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בגיל 20 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הארצית, אז הליגה השנייה. בעונת 1995/1996 עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה. עונת 1997/1998 הייתה עונת השיא של אוחיון שכבש 4 שערים ב-27 משחקים ואף בישל בדרבי לאסי טובי.
בקיץ חתם בהפועל תל אביב במדיה זכה בגביע בעונתו הראשונה ועונה לאחר מכן בדאבל הראשון בתולדותיה. את שערו היחיד בקבוצה הבקיע בניצחון 1-5 נגד הפועל כפר סבא.
בקיץ הצטרף לבני יהודה במדיה שיחק עונה אחת שבסיומה שוחרר לאחר שהמועדון ירד לליגה הלאומית. לאחר שעזב ראת בני יהודה חתם בבית"ר ירושלים במדיה כבש שני שערים. הראשון נגד מכבי חיפה והשני היה מחזור אחד לאחר מכן בדקה ה-94 בניצחון 1-2 נגד מכבי קריית גת.
בקיץ ירד לליגה הלאומית כאשר חתם במכבי קריית גת. עונה לאחר מכן חזר להפועל ירושלים במדיה שיחק שלוש שנים. בקיץ שוחרר מהמועדון לאחר שנכשל בבדיקת פוליגרף אודות מכירת משחק נגד הכח עמידר רמת גן.
בהמשך הקריירה שיחק בבית"ר גבעת זאב, בית"ר עירוני מעלה אדומים והפועל קטמון ירושלים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן אוחיון במחלקת הנערות בהפועל קטמון ירושלים, ואף כיהן כמנהל מקצועי של מחלקת הנערות. בעונת 2020/21, עם הקמת קבוצת הבוגרות של הפועל קטמון ירושלים, הוביל אוחיון את הקבוצה כמאמן לעלייה מהליגה הארצית לליגה הלאומית.
קאז'מארק
קאז'מארק (בהונגרית: Kázsmárk) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי קאז'מארק
בקאז'מארק חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בסיקסו.
לובוש (פרובינציה)
לובוש (בפולנית: lubuskie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין. היא שוכנת במערבה, וגובלת בצפון בווייוודה פומרניה המערבית, במזרח בווייוודה פולין גדול, בדרום בווייוודה שלזיה תחתית, ובמערב בגרמניה.
ללובוש שתי ערי בירה: גוז'וב ויילקופולסקי וז'לונה גורה. ערים אלו הן גם הגדולות ביותר בלובוש. ערים גדולות נוספות הן נובה סול וז'ארי.
מקור השם
למונח לובוש משמעויות רבות בשפה הגרמנית והפולנית. לאורך ההיסטוריה הוא הגדיר בתקופות שונות אזורים שונים, אך בדרך כלל היה זה אזור מצומצם יחסית סביב גדות נהר האודר באזור מרכז הגבול הפולני-גרמני של ימינו, מקום החופף בקירוב את מיקומה הגאוגרפי של ווייוודת לובוש המודרנית. באשר למקור המונח שוררת אי ודאות, אך יש המשערים שהוא נגזר משמו של שבט קדום בשם "לובושאנים", שבט אשר התיישב באזור הזה במהלך המאה ה-10. היסטורית אזור לובוש היה במזרח אזור ברנדנבורג שבגרמניה, אך כיום הוא משתרע בשטחה של פולין. כיום, אפשר למצוא עיירה קטנה בשם לבוס (Lebus) היושבת על הגדה המערבית של נהר האודר, בשטח גרמניה של ימינו.
גאוגרפיה
לובוש ממוקמת במרכז הקצה המערבי של פולין, על גבול גרמניה של ימינו. שטחה הוא מישורי במיוחד, והגם שהיא גבוהה במעט מהשפלה של פולין גדול המשתרעת ממזרח לה, היא עדיין מישורית דייה. בדומה לפולין גדול ובניגוד למזוביה, שטחה של לובוש מנוקז בשורה רחבה של נהרות ונחלים הנשפכים אל נהר האודר, כאשר זה בתורו נשפך מאוחר יותר אל הים הבלטי. האודר נכנס אל לובוש משלזיה תחתית, הוויוודה השכנה מדרום מזרח. בהמשכו, הוא זורם ממש על הגבול המערבי של לובוש עם גרמניה, ובכך יחד עם נהר הנייסה אשר מתלכד איתו מדרום, הוא תוחם את לובוש ממערב. הנהרות כולם יוצרים עמקים רחבי ידיים, עמקים בהם מתגורר חלק גדול מהאוכלוסייה המקומית. כמחצית משטחה של לובוש מכוסה ביערות, שיעור ניכר במיוחד. שאר השטח מיועד בעיקר לחקלאות.
ערים
בלובוש ישנם 42 ערים ועיירות.
מחוזות
בלובוש ישנם 14 מחוזות, מתוכם שתי ערים מחוזיות.
ראו גם
בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה
רוס הלבנה (תנועה)
רוס הלבנה (בבלארוסית: Белая Русь) היא תנועה ציבורית בבלארוס שנוסדה ב-17 בנובמבר 2007 כדי לתמוך בנשיא אלכסנדר לוקשנקו. מאז הודיעו מנהיגי הארגון באופן קבוע כי הם מוכנים להפוך למפלגה פוליטית. הנשיא לוקשנקו לא התנגד בתוקף לרעיון ואמר "ובכן, אם הם מוכנים, תנו להם להיות מפלגה, אני לא מתנגד לזה. להפך, אני אתמוך בזה כי הם פטריוטים. אבל לא הייתי ממליץ להם להזדרז." המפלגה מבוססת על רעיון חזית העם הרוסית שייסד ולדימיר פוטין ברוסיה. אין לה אידאולוגיה אמיתית מחוץ לתמיכה מוחלטת בלוקשנקו. מנהיג התנועה הוא שר החינוך לשעבר של בלארוס, אלכסנדר רדקוב. התנועה מהווה תנועת מגזר שלישי וחברים בה מעל 180,000 איש.
גנאדי דווידקו, ראש חברת הטלוויזיה והרדיו של בלארוס, נבחר ליו"ר התנועה בשנת 2020. ההחלטה התקבלה פה אחד על ידי מועצת התנועה ב-19 בינואר.
סווריי גילפין
סווריי גילפין (באנגלית: Sawrey Gilpin; 30 באוקטובר 1733 – 8 במרץ 1807) היה צייר אנגלי ומאייר שהתמחה בציורי סוסים וכלבים והיה חבר באקדמיה המלכותית.
ביוגרפיה ועבודה
גילפין נולד בקרלייל בקאמבריה, ילדם השביעי של קפטן ג'ון ברנרד גילפין, חייל ואמן חובב, ומתילדה לנגסטאפה. הוא היה אחיו הצעיר של הכומר ויליאם גילפין, איש דת ומנהל בית ספר שכתב על כמה יצירות על נוף ציורי.
בילדותו למד גילפין לצייר מאביו, שניהל בית ספר לציור בקרלייל. לאחר שהראה נטייה מוקדמת לאמנות, הוא נשלח ללונדון בגיל ארבע עשרה ללמוד אצל הצייר הימי סמואל סקוט בקובנט גארדן. גילפין, לעומת זאת, העדיף לצייר את עגלות השוק והסוסים החולפים, ועד מהרה התברר כי בעלי חיים, במיוחד סוסים, הם המומחיות שלו. גילפין עזב את סקוט בשנת 1758, והתמסר לציור בעלי חיים מכאן ואילך. חלק מהשרטוטים שלו הוצגו לדוכס מקמברלנד, שהתרשם מהם מאוד, והעסיק את גילפין לצייר תמונות מניומרקט ומווינדזור, שם היה אחראי על הפארק הגדול. הוא העניק לאמן סיוע חומרי רב.
צייר בעלי חיים
גילפין חי בנייטסברידג' בלונדון במשך כמה שנים. הוא הפך לאחד הציירים הטובים ביותר של סוסים והצליח באותה מידה בתחומים אחרים של אמנות בעלי חיים. לפעמים הוא ניסה תמונות היסטוריות בקנה מידה גדול יותר, בהן סוסים היו בולטים, אך בהצלחה פחותה. הוא היה צייר בעלי חיים בלבד, ונדרש לעזרת ציירים אחרים לצייר נופים ודמויות. עבור ציור נופים הוא פנה לעיתים קרובות לג'ורג' בארט האב, ונתן לו שירות דומה בתמורה, ולציור דמויות השתמש לעיתים בשירותיהם של ג'ון זופני ופיליפ רינגל.
גילפין הציג לראשונה עם אגודת האמנים המאוחדת בשנת 1762 והמשיך להציג שם תמונות, בעיקר של סוסים, עד שנת 1783.
בשנת 1768, ובשנת 1–1770, הציג סדרת תמונות הממחישה את "ביקורו של גוליבר בהוינהנמס", אחד מהם נחקק על ידי ולנטיין גרין.
בשנת 1773 הפך למנהל אגודת האמנים ובשנת 1774 לנשיאה.
הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון משנת 1786 ועד מותו. הוא נבחר לעמית של האקדמיה (ARA) בשנת 1795, וחבר באקדמיה המלכותית (RA) בשנת 1797.
גילפין התחתן עם אליזבת ברום; בנם ויליאם סווריי גילפין (1762–1843) הפך גם הוא לאמן, ובהמשך חייו לגנן נוף. לאחר מות אשתו התגורר גילפין בבדפורדשייר עם חברו סמואל ווייטברד. לאחר מכן שב ללונדון ובילה את שנותיו האחרונות עם בנותיו בברומפטון, שם נפטר ב־8 במרץ 1807.
תלמידיו כללו את ג'ון וורוויק סמית' וג'ורג' גאררד. האחרון התחתן עם בתו הבכורה מטילדה.
יצירתו
יצירותיו של גילפין מוצגות באוספי מכון קורטולד לאמנות, טייט בריטניה, והאקדמיה המלכותית, בלונדון ומוזיאון פיצוויליאם, קיימברידג'.
עבד א-רחמן וחיד
עבד א-רחמן וחיד (Abdurrahman Wahid, שמו בלידה - עבד א-רחמן א-דאח'ל, Abdurrahman Addakhil, המכונה גם "גוס דור", (Gus Dur), 7 בספטמבר 1940 - 30 בדצמבר 2009) היה פוליטיקאי ואיש דת מוסלמי אינדונזי, תאולוג ומחנך, נשיא אינדונזיה בין השנים 1999–2001. וחיד היה במשך שנים רבות יושב ראש התנועה הפוליטית-דתית הסונית "נהדלטול עולמה" Nahdlatul Ulama או Nahdatul Ulama (בערבית: نَهْضَة العُلَمَاءُ, נהד'ת אלעלמאא, קרי דומה ל"נהדת אלעולמאא"; במלאית / אינדונזית הגייה שונה במקצת) והיה לנשיא הראשון של ארצו שנבחר באופן דמוקרטי אחרי ההתפטרות בשנת 1998 של הנשיא הקודם, הגנרל סוהארטו, שעמד בראש משטר אוטוריטרי. קדם לו בתפקידו בחרודין יוסוף חביבי שעלה לנשיאות מתוקף תפקידו כסגן נשיא.
דמות חשובה של האסלאם האינדונזי, התבטא למען דת מתונה ומודרנית, התנגד לאלימות ולשנאה בשם האמונה ודגל בדו-שיח בין דתות ועמים. הגן על זכויות הקהילות והמיעוטים השונים בארצו ועל ההפרדה בין הדת ובין המדינה.
ילדותו ושנות לימודיו
עבד א-רחמן ד-דאחל וחיד נולד בשנת 1940 בג'ומבנג במזרח האי ג'אווה, בימי השלטון הקולוניאלי ההולנדי בארצו, כבן בכור מבין חמשת ילדי הזוג עדבול וחיד חסים וסיתי סוליחה. קיבל את שמו לכבוד עבד א-רחמן הראשון, הבן לבית אומיה המכונה "אלדאח'ל" (קרי : "א-דאח'ל") ("המהגר") שכבש את חצי האי האיברי והקים בה אמירות אסלאמית. נודע בכינוי "גוס דור", שמקורו הוא במילים "בגוס" ("נער יפה" - שם כבוד לבנים של "קיאי" שהוא מומחה בדת האסלאם בג'אווה, מקביל ל"אוסטד" בפרסית) ו"דור", קיצור השם עבד א-רחמן. משפחות הוריו היו בנות מעמד ויוקרה בתוך תושבי מזרח ג'אווה. סבו מצד האב, חסים אסיארי, היה מייסדה של תנועת "נהדת אלעלמאא", בעוד סבו מצד האם, ביסרי סיאנסורי, היה המחנך המוסלמי הראשון שהנהיג כיתות לימוד לנשים.
האב, וחיד חסים, היה פעיל בתנועה הלאומית והיה לשר הראשון לענייני דת של רפובליקת אינדונזיה העצמאית. בשנת 1944, תחת הכיבוש היפני בימי מלחמת העולם השנייה, הילד עבר לגור זמנית בבירה ג'קרטה, שבה אביו היה פעיל במועצה המייעצת של המוסלמים האינדונזים, הכתיב מג'לס שורא מסלמין אנדוניסי ובקצור "מאשומי", שהוקמה על ידי השלטון הכובש. אחרי הכרזת עצמאות אינדונזיה ב-17 באוגוסט 1945, המשפחה חזרה לג'ומבנג ונשארה שם במשך שנות המאבק בשלטון הקולוניאלי ההולנדי, הקרוי "המהפכה הלאומית האינדונזית". בתום המאבק הזה העקוב בדם, העם הצליח להשיג עצמאותו ואביו של וחיד, אחד מגיבורי המהפכה הלאומית, מונה בין השנים 1949–1952 לשר לענייני דת. בנסיבות אלו המשפחה עברה שוב לבירה, ג'קרטה. וחיד למד שם בבית הספר היסודי KRIS, אחר כך בבית הספר "מטרמאן פרווארי". אביו הרשה לו לקרוא גם ספרות לא מוסלמית - ספרים, כתבי עת ועיתונים שהרחיבו את אופקיו.
אחרי שנאלץ לעזוב את הממשלה, באפריל 1953 האב וחיד חסים נהרג בתאונת דרכים והילד בן ה-13 נשאר יתום. בשנת 1954 נרשם לבית ספר תיכון אך משהתקשה ללמוד והיה עליו לחזור על שנת הלימודים החליטה אמו לשלוח אותו לפנימיה בעיר יוגיאקרטה. אחרי סיום התיכון הרגיל עבר לבית הספר המוסלמי ("פסנתרן" pesantren ) טרגלג'ו. כאן הצליח ללמוד בשנתיים את חומר הלימוד של ארבע שנים וחזר לעירו להמשך הלימודים ב"פסנתרן" מקומי בשם "טמבקבראס". עדיין בהיותו תלמיד שם, בשנת 1959 קיבל את המשרה הראשונה שלו כמורה ואחר כך היה למנהל מדרסה שהייתה מסופחת ל"פסנתרן". כמו כן התחיל לעבוד כעיתונאי בכתבי העת "הוריזון" ו"מג'אלה בודאיא ג'איא". משמעות השם במלאית: "שבועון תרבות מצליח".
לימודיו בחו"ל
בשנת 1963, בגיל 23 עבד-א רחמן וחיד קיבל מלגה ממשרד הדתות על מנת ללמוד באוניברסיטת אל אזהר בקהיר. בנובמבר 1963 נסע למצרים. בהגיעו שם התברר לו שעליו לעבור קורס מכינה לערבית. בהתחלה לא נמשך ללימודים והעדיף לבלות, לראות סרטים אירופים ואמריקאים, לצפות במשחקי כדורגל ובמקביל להיות פעיל במסגרת איגוד הסטודנטים האינדונזים במצרים ולכתוב בעיתון של האיגוד. עבר לבסוף את המבחנים לשפה הערבית והתחיל בשנת 1965 להשתתף בקורסים במסגרת המכון ללימודים אסלאמיים וערבים באוניברסיטה. היה מאוכזב מהשיטות המיושנות ללימוד בעל פה שהיו נהוגות במוסד ונכח לדעת שהכיר כבר עוד מאינדונזיה חלק גדול מהחומר.
מצא עבודה בשגרירות האינדונזית בקהיר. באותה שנה התחוללה ההפיכה הצבאית של הגנרל סוהארטו במולדת ודיכוי המפלגה הקומוניסטית החזקה שהואשמה בניסיון לתפוס את השלטון. באיגוד הסטודנטים האינדונזים בקהיר התחיל ציד מכשפות ולפי מקורות ששימשו את הביוגרף שלו, ברטון, ווחיד עצמו נדרש מהממונים בשגרירות לסקור את הדעות הפוליטיות של התלמידים.
בנסיבות אלה, בעקבות אי שביעות רצונו משיטת הלימוד ב"אל אזהר", עבר וחיד, עם מלגה נוספת מהממשלה, להמשיך לימודיו בעיראק, באוניברסיטת בגדד. גם שם פעל במסגרת איגוד הסטודנטים האינדונזים במקום. בסיום לימודי ספרות ערבית בעיראק, בגיל 30, המשיך להולנד עם כוונה להירשם לאוניברסיטת ליידן. הדבר לא יצא לפועל מפני שלא השיג הכרה מספקת על בסיס חומר הלימוד שלמד בבגדד. אחרי ביקור בגרמניה ובצרפת חזר למולדת בשנת 1971.
שנותיו הראשונות כמחנך ועיתונאי משפיע
בחזרתו לג'קרטה נעשה פעיל במכון למחקר, חינוך ומידע כלכלי וחברתי ארגון של משכילים בעלי השקפות מוסלמיות מתקדמות וסוציאל-דמוקרטיות ונמנה עם עורכי ביטאון המכון, "פריזמה". עשה סיורים רבים בתוקף פעילותו זו בבתי הספר המוסלמים "פסנטרן" ו"מדרסה" ברחבי המדינה. בתי ספר אלה עברו אז תקופת משבר תוך לבטים בין המשך הלימודים המסורתיים ובין הצורך לאמץ חומר לימוד חדש שנכפה על ידי הממשלה לצורך הפיכתם לסוכני שינוי לכיוון פתוחה הכלכלי של אינדונזיה.
וחיד התלהב מהנסיון לעזור למוסדות חינוך אלה להתמודד עם המצב ונטש את תוכניותיו לנסוע לחו"ל כדל ללמוד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
בינתיים התפרסם גם כפרשן חברתי בתקשורת, על ידי מאמריו בכתבי העת "טמפו" ו"קומפס". עשה הרבה סיורי הרצאות וסמינרים תוך נסיעות רבות בין ג'קרטה ובין עירו ג'ומבנג.
עם זאת התקשה בהתחלה לפרנס את עצמו ואת המשפחה שהקים. היה עליו לעסוק בנוסף במכירת בוטנים וגלידה יחד עם אשתו. בשנת 1974 מצא משרה כמורה למשפט אסלאמי ב"פסנטרן" טמברבראס ותוך זמן קצר עשה לעצמו שם. כעבור שנה לימד גם את ספר החכמה הקלאסי הסופי "כתאב אלחכאם".
הקריירה שלו בהוראה עלתה מדרגה ובשנת 1977 התקבל לסגל של האוניברסיטה הקרויה על שם סביו, חסים אסיארי, כדקן של הפקולטה ללימודים אסלאמיים. עקב הצלחתו הנהלת האוניברסיטה ביקשה ממנו לפתוח קורסים חדשים על פדגוגיה, ההלכה האסלאמית - שריעה ועל מסיונריות מוסלמית. בו זמנית בחודש הרמדן הועסק וחיד במתן דרשות לקהילה בג'ומבנג.
בקדנציה הראשונה - בדרך לרפורמות
פעמיים דחה וחיד בהתחלה את ההזמנה של המועצה הדתית המייעצת של התנועה "נהדלטול אולמא" N.U. ( שמובן שמה בתרגום חופשי "התעוררת חכמי האסלאם", כשלמילה הנפרדת "נהדה" משמעות של "התעוררות") שנוסדה על ידי סביו, להצטרף אליה. נענה לבסוף בלחץ סביו מצד אמו, ביסרי סיאנסורי. למטרה זו היה עליו להתיישב סופית בבירה, ג'קרטה. בבחירות משנת 1982 פעל וחיד במסגרת מפלגת גג אסלאמית - PPP - המפלגה המאוחדת לפיתוח - שליכדה בתוכה ארבע סיעות מוסלמיות, לרבות מפלגתו "נהדלתול עולמאא". הממשלה נקטה כלפי המפלגה החדשה אמצעי דיכוי ווחיד עצמו נעצר מעצר קצר. עזרו להשתחרר קשריו עם כמה מאנשי המשטר, כולל הגנרל בנימין מורדני.
במאי 1982 השכיל וחיד לתווך בתוך המפלגה בין המנהיג הוותיק, אדהם ח'אלד, שנדרש להתפטר, ובין "צוות השבעה" חסידי הרפורמה (שהוא עצמו היה חבר בו), ולהשיג פשרה מקובלת על שני הצדדים. בהמשך ב-1983, אחרי בחירתו של סוהארטו בפעם הרביעית כנשיא על ידי הפרלמנט, הוביל וחיד קו פוליטי של הסכמה לתוכנית הנשיא לכפות את האידאולוגיה של חמשת העקרונות "פנצ'א סילא". וחיד מצא אסמכתה לצעד זה בקוראן וב"סונה".
וחיד הצליח להוציא את תנועת נהדלתול עולמאא ממסגרת המפלגה PPP ומהפוליטיקה המפלגתית - ולהפנות את פעילותה יותר אל המישור החברתי. בקונגרס של "נהדלטול אולמא" משנת 1984 נבחר וחיד כיושב ראש התנועה אולם לא הצליח לבחור לעצמו צוות הנהגה כראות עיניו.
בתקופה הראשונה שלו בראש "נהדלתול עולמאא" קידם וחיד רפורמה בבתי הספר הדתיים "פסנתרן" בכיוון העלאת רמת הלימודים כולל שיפור הקניית ידע במקצועות ליבה המשותפים עם בתי הספר החילוניים. בכך צעד גם בעקבות אביו, שבזמנו הנהיג לראשונה בבתי ספר "פסנתרן" את מקצועות ההיסטוריה המודרנית והגאוגרפיה. הוא הקים בפרובולינגו, בג'ווה המזרחית, קבוצות עבודה לצורך הקמת פורום של אקדמאים בעלי השקפה פתוחה שידונו ויפרשו את כתבי האסלאם. יריבים מתחו עליו בקורת על כך והאשימו אותו אף כי בכוונתו להחליף את הברכה המסורתית בערבית "א-סלאם עליכום" ("שלום עליכם") בברכה האינדונזית החילונית "סלמאת פאגי" שמשמעותה "בוקר טוב" או "בוקר של שלום".
אופוזיציה מתונה למשטר - מאמצים בעד אסלאם מתון וסובלני ודו-שיח בי-דתי
בשנת 1989 הקונגרס הלאומי של "נהדתול עלמאא" בחר מחדש בעבד א-רחמן וחיד כיושב ראש התנועה. אבל באותה תקופה התחיל סוהארטו שעמד בעימות עם גורמים בצבא, לנסות לנכס לעצמו את זרם הדתי על ידי הקמת איחוד האקדמאים המוסלמים ICMI בהנהגת נאמנו, המהנדס יוסף חביבי ושכלל מנהיגים בולטים כמו אמיין ראיס ד"ר נורצ'וליש מג'יד המכונה "צ'אק נור". וחיד האשים את הארגון החדש בכיתתיות וראה בו כלי לחיזוק כוחו של סוהארטו. לפיכך סירב להצטרף אליו ולהפך הקים את ה"פורום הדמוקרטי" האלטרנטיבי בעל הרכב של 45 אקדמאים מובילים, בני קהילות דתיות וחברתיות שונות.
לקראת הבחירות הפרלמנטריות בשנת 1992, המשטר התנכל לאסיפות שאורגנו על ידי הפורם הדמוקרטי. במרץ כשביקש לארגן אספת ענק לחגיגת 66 שנה של התנועה "נהדלתול עולמאא" ולתמיכה בתורת ה"פנצ'א סילא", הבולשת של סוהארטו הפריעה להסעות של הפעילים והצליחה לצמצם את ממדי האספה לרק 200,000 משתתפים. וחיד כתב מכתב מחאה לסוהארטו שבו התלונן כי לא נותנים סיכוי להפיץ סוג של אסלאם פתוח, הוגן וסובלני.
עם זאת, עם הזמן הרעיונות הליברלים של וחיד התחילו להרחיק ממנו חוגים בתנועתו. וחיד לא הירפה ממאמציו להשיג דו-שיח בין דתי והחליט אף להסכים להזמנה לבקר בישראל באוקטובר 1994.
קדנציה שלישית כיושב ראש של "נהדלתול עולמאא"
למרות מאמצי סוהארטו להתערב ולחבל בבחירתו החוזרת של וחיד בראש תנועתו, המנהיג נבחר גם בפעם השלישית בשנת 1994.