cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תומאס פיצ'י
תומאס טינדאל פיצ'י (באנגלית: Thomas Tindal Fitchie; 11 בדצמבר 1881 - 17 באוקטובר 1947) היה כדורגלן סקוטי.
בובתי דולי היקרה
עלילה
לפי הסרט, האגדה מספרת שבעלי הפולחן דיברו בשפת ה„סנציה”, השתמשו בשפת הסנציה בזמן תפילתם לאחר ששחטו מספר ילדים לכבודו של ילד-שטן בשם הסנציה. אותו ילד-שטן אף פעם לא הסתפק בהקרבת עשרות ילדים אלא רצה לשתות דם של כמאה ילדים מוקרבים ליום, ולשם כך נאלץ האספסוף הזועם לחסום בקיר של בטון ומלבנים את פתח השער של הכניסה. רוב הקורבנות של ה„סנציה” היו גופות של ילדים שרופים.
נזירת הכנסייה הכרמליסתית שהיא גם אחותה של קמילה, האחות אלווה, מתחילה להבין שמקברו של ה„סנציה” מתחילים לפתע לצוץ כל מיני כוחות שחורים ומרושעים העומדים מאחורי רציחתה של אחותה, קמילה, ומאחורי השפעתה לרעה של ג'סיקה שבה טיפלה אחותה קמילה אירוע זה גורם לה לקחת את החוק בידיים, כך שהיא לוקחת כל מיני דברים בעירים כגון נוזל של בנזין דליק ואבקת זרחן ושופכת אותם לעבר פתח הכניסה של מערת הקבר, אלא שאז לרוע מזלה בזמן שהיא מדליקה את הגפרור כדי להחריב את מערת הקבר על ידי השריפה, מגיע באותו הרגע הארכאולוג קארל רזניק ומעיף את הגפרור לאחר שהוא בועט בידה שאוחזת את הגפרור וכך הגפרור הבוער נופל רחוק ארצה. קארל אומר לה: „מה את השתגעת?” אך היא מנסה להזהיר אותו: „אתה חייב להפסיק מייד עם זה (עם המשך המחקר הארכאולוגי באתר) אחרת כולם ימותו במיוחד ילדים, אנא בבקשה ממך תחסום את הגישה לפתח אזור מצבת הקבר בעזרת קיר של בטון ומלבנים” אך הארכאולוג קארל רזניק התעלם מאזהרותיה.
תומאס פיצ'י
קריירה
הוא החל את הקריירה שלו בווסט נורווד, והצטרף לוולוויץ' ארסנל בנובמבר 1901. פיצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה השנייה מול גיינסבורו טריניטי ב-8 בפברואר 1902, והבקיע שני שערים שסייעו לארסנל לנצח 5 - 0. הוא שיחק בארסנל לסירוגין בגלל התחייבויותיו העסקיות, ולעיתים קרובות שיחק כשחקן אורח במועדונים אחרים מלונדון, בהם פולהאם, לונדון קלדוניאנס וטוטנהאם הוטספר.
מועדונו העיקרי של פיצ'י המשיך להיות ארסנל, והוא שיחק בעיקר שם כשהיה בלונדון. רק בעונת 1904/1905, הראשונה בתולדות המועדון בליגה הראשונה, הוא החל לשחק באופן סדיר בהרכב, והבקיע שישה שערים בתשעה משחקים.
פיצ'י שיחק היטב באותה תקופה ובזכות כך זומן לנבחרת סקוטלנד. הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים הייתה ב-6 במרץ 1905, בהפסד 1 - 3 לנבחרת ויילס. הוא השתתף ב-4 משחקים במדי הנבחרת, ושערו היחיד במדיה הובקע במשחק מול נבחרת אירלנד ביום פטריק הקדוש של 1906. הוא המשיך לשחק בקביעות בארסנל, ובעונת 1905/1906 הבקיע 9 שערי ליגה והעפיל עם המועדון לחצי גמר גביע ה-FA.
פיצ'י עזב את ארסנל באמצע 1906 על מנת לחזור לסקוטלנד, ושיחק עבור קווינס פארק במשך שנתיים. בתקופה זו הוא חזר לדרום אנגליה לתקופה קצרה, ולעיתים שיחק עבור נוריץ' סיטי וברייטון אנד הוב אלביון. הוא חזר לארסנל ב-1908, ובהופעת הבכורה המחודשת שלו הבקיע את השער היחיד בניצחון על פרסטון נורת' אנד. פיצ'י שיחק בארסנל לאורך כל עונת 1908/1909, הבקיע עשרה שערים (תשעה בליגה ואחד בגביע) ב-21 משחקים, והפך למלך השערים של המועדון; באותה עונה סיים המועדון במקום השישי, שהיה הדירוג הטוב ביותר עד עונת 1925/1926. בסך הכל הוא השתתף ב-63 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע 30 שערים.
לאחר שעזב את ארסנל הוא הצטרף לקבוצה שנודעה בכינוי "דה פילגרימס" (עולי הרגל), שהורכבה משחקנים בריטים וסיירה בארצות הברית באוקטובר ובנובמבר 1909. לאחר שחזר לאנגליה הוא שיחק עבור גלוסופ נורת' אנד עד 1911, ופעם נוספת עבור פולהאם ב-1912.
כליל זיסאפל
נולדה בתל אביב. בתם של זהר זיסאפל, מבעלי קבוצת רד-בינת והילה זיסאפל, עורכת דין. גדלה ברמת אפעל. בעת שירותה הצבאי הייתה כתבת ועורכת בעיתון במחנה. זיסאפל הייתה בת זוגו של גיל קופטש.
פעילות פוליטית
בשנת 2010 נטלה חלק ביוזמה של אילנה המרמן להסיע נשים וילדים פלסטינים לטיול בחוף הים ללא אישור, וזאת במחאה על חוק הכניסה לישראל, כי לדבריה: "יש בזה התרסה שמטרתה להראות את האבסורדיות של המצב הזה, של החוק הזה ומה שהוא מצליח לעשות. החומה והמחסומים אינם חוסמים כניסה של שוהים בלתי חוקיים, וודאי שלא כניסה של מחבלים לישראל."
פעילות ספרותית
ספריה מתארים את הסצנה התל אביבית הצפונית בקרב צעירים בשנות העשרים לחייהם.
תקצירי ספריה
מגדל וארסו
מגדל וארסו (Varso או Varso Place) הוא מגדל משרדים נאו-מודרני בוורשה, בירת פולין. המתחם כולל שלושה מבנים. המרכזי שבהם, מגדל וארסו, הוא הבניין הגבוה ביותר בפולין, הבניין הגבוה ביותר באיחוד האירופי, והבניין השישי בגובהו באירופה בגובה 310 מטרים. בנייתו הושלמה בספטמבר 2022, כאשר פתיחת מרפסת התצפית מתוכננת ל-2024.
עיצוב
מגדל וארסו ממוקם ברובע וולה. הבנייה מתבצעת על מגרש בגודל 4.3 דונם, שנרכש בשנת 2011 מחברת הרכבות הפולניות הממלכתיות (PKP) על ידי החברה הסלובקית HB Reavis תמורת כ-171 מיליון זלוטי. בתחילה, הפרויקט נקרא "מרכז העסקים חמיילנה", ולאחר מכן שונה ל-"וארסו", המתייחס לשם הלטיני של ורשה – "ורסוביה".
התכנון המקורי היה לבנות מגדל בגובה 130 מטרים בלבד. אך התכנון השתנה מאוחר יותר והגובה הכולל של מגדל וארסו הוגדל ל-310 מטרים כולל צריח העולה מעל הבניין.
המגדל הוא מתחם שלושה בניינים: המגדל הראשי, שגובה גגו מגיע ל-230 מטרים ועם הצריח ל-310 מטרים, ושני בניינים בגובה של 81 מטרים ו-90 מטרים, הנקראים בהתאמה וארסו 1 ו-וארסו 2. השטח הכולל של מגדל וארסו הוא 140,000 מטר רבוע, עם 10,300 מטר רבוע המוקדשים לשירותים מסחריים. סטודיו האדריכלות הבריטי Foster + Partners תכנן את המגדל הראשי ו-HRA Architekci היה אחראי על תכנון הבניינים וארסו 1 ו-וארסו 2.
קוצניים (כרישים)
קוצניים (שם מדעי: Squalidae; באנגלית "Dogfish sharks" - כרישי כלב) היא משפחה של דגי סחוס קטנים מסדרת הקוצנאים החיים בקרקעית הימים הרדודים ברחבי העולם.
אלו כרישים קטנים מאוד, באורך 50 ס"מ עד 1.5 מטר והם בעלי גוף מוארך, חוטם מחודד וקוצים קטנים מאחורי סנפירי הגב. קוצים אלה בעלי ארס חלש שיכול להשפיע על בני אדם. העור שלהם מחוספס ובעל קשקשים נוקשים והם בעלי שיניים חדות.
יצורים אלה מחפשים בימים הטרופיים והממוזגים חסרי חוליות ודגים שונים למאכל.
האוקיינוס ההודי
האוקיינוס ההודי הוא האוקיינוס השלישי בגודלו על פני כדור הארץ, שטחו 73.556 מיליון קילומטר רבוע, כ-14.4% משטח כדור הארץ.
האוקיינוס תחום מצפון על ידי יבשת אסיה (תת היבשת הודו וחצי האי ערב), במערב על ידי יבשת אפריקה, במזרח על ידי חצי האי המלאי, איי סונדה ויבשת אוסטרליה, ובדרום הוא גובל באנטארקטיקה או באוקיינוס הדרומי, בהתאם להגדרה.
הגבול בין האוקיינוס ההודי לבין האוקיינוס האטלנטי נמצא בקו אורך 20 מזרח, מדרום ליבשת אפריקה. הגבול עם האוקיינוס השקט נמצא בקו אורך 147 מזרח, מדרום ליבשת אוסטרליה. הנקודה הצפונית ביותר באוקיינוס נמצאת בערך בקו רוחב 30 צפון, במפרץ הפרסי. רוחבו המקסימלי של האוקיינוס הוא כ-10,000 קילומטרים. נפחו של האוקיינוס, כולל המפרץ הפרסי והים האדום מוערך ב-292,131,000 קילומטר מעוקב. מספר איים קטנים מפוזרים לרוחבו של האוקיינוס. בין מדינות האיים באוקיינוס: מדגסקר, האי הרביעי בגודלו בעולם; איי קומורו; איי סיישל; האיים המלדיביים; מאוריציוס, וסרי לנקה. אינדונזיה גובלת באוקיינוס ההודי. חשיבותו של האוקיינוס כציר בין אסיה ואפריקה הפכה אותו בעבר למוקד סכסוכים. עם זאת, עקב שטחו הנרחב, לא הייתה מדינה ששלטה בו בהצלחה עד לתחילת המאה ה-19, שבה האימפריה הבריטית שלטה על מרבית השטח הסובב את האוקיינוס. עם נפילת האימפריה הבריטית, עברה השליטה להודו ולאוסטרליה.
גאוגרפיה
סגירת הלוחות הטקטוניים של אפריקה, תת-היבשת ההודית ואנטארקטיקה יצרה את האוקיינוס ההודי. ניתן לראות את החיבור בין הלוחות בשלוחת הרמה האוקיאנית, אשר יוצרת מעין צורת Y; כאשר זנב האות Y משתרע דרומה מקצה המדף היבשתי ליד מומבאי שבהודו. האגנים שנוצרים - במזרח במערב ובדרום מחולקים (על ידי רמות) עצמם לאגנים קטנים יותר. המדפים היבשתיים של האוקיינוס ההודי צרים, ורוחבם הוא כ-200 קילומטר בממוצע. יוצא דופן הוא המדף שליד החוף המערבי של אוסטרליה, שבו רוחב המדף הוא 1,000 קילומטר. העומק הממוצע של האוקיינוס הוא 3,890 מטרים. הנקודה העמוקה ביותר בו היא מצולות דיאמנטינה, ליד החופים הדרום-מערביים של אוסטרליה. מצפון לקו הרוחב 50° של חצי הכדור הדרומי, כ-86% מן האגן הראשי מכוסה בסחופת ימית, ומחצית מסחופת זו נוצרת מסוג של פלנקטון בשם גלוביגרינידה. 14% הנותרים מכוסים בסחופת יבשתית. סחופת קרחונים מהווה את מרבית הסחופת במרחבים הדרומיים ביותר.
אקלים
האקלים בשטח האוקיינוס שמצפון לקו המשווה מושפע ממונסונים וסופות טורנדו. רוחות צפון-מזרחיות חזקות נושבות מאוקטובר ועד אפריל; בעוד שממאי ועד אוקטובר נושבות רוחות דרומיות ומערביות. מונסונים בים הערבי גורמים לגשמים בתת-היבשת ההודית. בחצי הכדור הדרומי הרוחות יותר מתונות, אבל סופות קיץ באזור ליד מאוריציוס יכולות להיות חמורות. לעיתים מכים ציקלונים את אזור הים הערבי ומפרץ בנגל לאחר שינוי כיוון המונסון. האוקיינוס ההודי הוא האוקיינוס החם ביותר.
תנאי המים
מספר נהרות חשובים נשפכים לאוקיינוס ההודי, ביניהם הזמבזי, השט אל-ערב, האינדוס, הגנגס, הבראהמאפוטרה, וה. הזרימה מוכתבת במידה רבה על ידי המונסונים. שני זרמים מעגליים גדולים, אחד בחצי הכדור הצפוני הנע בכיוון השעון ואחד דרומית לקו המשווה הנע נגד כיוון השעון, משפיעים על דפוסי הזרימה. בזמן המונסונים החורפיים הכיוון בצפון מתחלף. זרימה ותנועה במעמקי האוקיינוס מושפעת בעיקר מזרימה מכיוון האוקיינוס האטלנטי, הים האדום וזרמים אנטארקטיים. צפונית לקו הרוחב 20° בחצי הכדור הדרומי טמפרטורת המים היא לא פחות מ-22 מעלות (צלזיוס), ומגיעה אף ל-28 מעלות במזרח. דרומית לקו הרוחב 40° מתחת לקו המשווה יורדות הטמפרטורות במהירות. מליחות פני המים נעה בין 32 ל-37 חלקי 1,000, כאשר הרמות הגבוהות ביותר נמדדו בים הערבי ובשטח בין אפריקה הדרומית ודרום-מערב אוסטרליה. מקו הרוחב 65 בחצי הכדור הדרומי ודרומה ניתן למצוא קרחונים במשך כל השנה. בממוצע, לא מגיעים קרחונים צפונית לקו הרוחב 45 דרום.
כלכלה
האוקיינוס ההודי הוא אחד מהערוצים החשובים לסחר ימי, המחבר את המזרח התיכון, אפריקה ומזרח אסיה עם אירופה ויבשת אמריקה. חלק נכבד מתנועת המסחר היא של נפט ומוצרי דלק, משדות הנפט של המפרץ הפרסי ואינדונזיה. עודפי פחמימן מופקים באזורים שלחופי ערב הסעודית, איראן, הודו ומערב אוסטרליה. כ-40% מייצור הנפט העולמי מגיע מהאוקיינוס ההודי. החול בחופי האוקיינוס עשיר במינרלים והמדינות השוכנות לחוף האוקיינוס מנצלות גם משאבים המצויים בשטח הימי שלהן.
כמות הפלנקטון באוקיינוס ההודי מצומצמת יחסית, בשל טמפרטורת המים, למעט בקצוות הצפוניים שלו. אפשרויות הדיג הן מוגבלות, אך בעלות חשיבות למדינות השוכנות לחופיו - לצריכה מקומית ולייצוא. משלחות דיג מרוסיה, יפן, קוריאה הדרומית וטאיוואן מנצלות את מימי האוקיינוס, בעיקר לצורכי דיג חסילונים ודגי טונה.
אתגרים אקולוגיים
מספר מיני בעלי חיים ימיים מצויים בסכנת הכחדה באוקיינוס ההודי - ביניהם תחש המשכן, כלבי ים, צבי ים ולווייתנאים.
בנוסף, זיהום נפט מאיים על הים הערבי, המפרץ הפרסי והים האדום.
היסטוריה ותרבות באוקיינוס ההודי
מימי האוקיינוס ההודי רגועים יותר מאלה של האוקיינוס השקט והאטלנטי. תנועת המונסונים סיפקה לספינות אפשרות לנוע בתחילת העונה, לחכות מספר חודשים ולחזור מזרחה; כך התיישבו האינדונזים במדגסקר.
אודוקסוס מקיזיקוס היה (במאה השנייה לפנה"ס) היווני הראשון שחצה את האוקיינוס ההודי. נטען גם כי יורד ים יווני אחר, היפאלוס, גילה נתיב ישיר מחצי האי ערב להודו, בערך בתקופה זו. במאות הראשונה והשנייה התפתחו יחסי מסחר הדוקים בין מצרים לבין הממלכות הטמיליות של שושלת צ'רה, צ'ולה, וממלכת פאנדיאן. כמו האינדונזים שהתיישבו במדגסקר, גם יורדי הים המערביים השתמשו בתנועות המונסון על מנת לחצות את האוקיינוס. מחבר "פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות שיוט) מתאר את המסלול שעברו המלחים, את הנמלים השונים ואת הסחורות לאורך חופי אפריקה והודו בסביבות שנת 70 לספירה.
בין 1405 ו-1433 הוביל מגלה הארצות הסיני ג'נג חה את צי שושלת מינג למספר מסעות ב"אוקיינוס המערבי" (כפי שהסינים קוראים לאוקיינוס ההודי) והגיע לאזורים שלחופי מזרח אפריקה.
ב-1497 הקיף ואסקו דה גאמה את כף התקווה הטובה והפך לאירופאי הראשון שהפליג להודו. בשל כוחן העדיף של הספינות האירופאיות המחומשות בתותחים כבדים, הן תפסו במהרה את עמדת השליטה בסחר הימי באוקיינוס. פורטוגל ניסתה לשלוט על הסחר באמצעות הקמת מצודות כוח בנקודות מסחר חשובות, נמלים ומיצרים. פרויקט כזה היה מעבר לכוחה של פורטוגל, ובאמצע המאה ה-17 החליפו אותם מדינות אירופאיות אחרות, בעיקר ההולנדים. חברת הודו המזרחית ההולנדית ניסתה לשלוט על הסחר על מזרח אסיה דרך האוקיינוס ההודי; צרפת והאימפריה הבריטית נכנסו אף הם למאבקי הכוח על השליטה באוקיינוס, ולאחר 1815 תפסה בריטניה את השליטה על האזור.
פתיחת תעלת סואץ ב-1869 הרחיבה את העניין האירופי בסחר באוקיינוס ההודי, אך אף מדינה לא הצליחה להשיג שליטה מלאה בו. מאז מלחמת העולם השנייה ויתרה בריטניה על רוב מושבותיה שמעבר לים, בעיקר באזור האוקיינוס ההודי; והודו, ברית המועצות וארצות הברית הפכו לבעלות העניין העיקריות בשליטה באזור. שתי המעצמות ניסו במהלך המלחמה הקרה להשיג שליטה באמצעות בניית בסיסי צי במדינות זרות. כיום, קיים בסיס אמריקאי-בריטי בדייגו גרסיה, באמצע האוקיינוס.
ב-26 בדצמבר 2004 הכה גל צונאמי את המדינות השוכנות לחופי האוקיינוס ההודי. כתוצאה מכך נהרגו מעל 280,000 איש, למעלה ממיליון נותרו חסרי קורת גג, ונגרם נזק רב לענפי הכלכלה השונים.
מוזיאון העיצוב חולון
מוזיאון העיצוב חולון נמצא בחולון והוא המוזיאון הראשון בישראל המתמקד בעיצוב. המוזיאון נחנך ב-31 בינואר 2010, ונפתח לקהל הרחב ב-3 במרץ 2010. מוזיאון העיצוב בחולון יועד לשמש כפלטפורמה הלאומית לייצוג של עיצוב, יצירת אוסף תערוכות משמעותי, הצגת עיצוב ישראלי בהקשרו לעיצוב עולמי ולהראות את חשיבות העיצוב במדינה צעירה שמתפתחת.
פעילות
המוזיאון ממוקם בחלקו המזרחי של מתחם התרבות החדש של חולון, הכולל כיום את המדיטק ובעתיד יכלול מבני ציבור נוספים. בניין המוזיאון תוכנן ועוצב על ידי האדריכל והמעצב יליד ישראל רון ארד בשיתוף ברונו אסא. מעטפת הבניין עשויה פלדת קורטן בגוונים אחדים, שיוצרה באיטליה. בבניין שני אולמות תצוגה עיקריים - הגלריה התחתונה, ששטחה כ-250 מ"ר, והגלריה העליונה, ששטחה כ-500 מ"ר והיא מוארת באור יום. חלל תצוגה נוסף קרוי מעבדת עיצוב ושטחו כ-100 מ"ר. העיצוב של אולמות התצוגה שגרתי, ומאפשר למבקרים להתמקד בתצוגה שבאולמות. הכניסה למוזיאון נעשית דרך כיכר פנימית, שבצדה נמצאים גם חנות המוזיאון ובית קפה, החולקים חלל משותף. מהכיכר הפנימית נשקפים השמים דרך ספירלות הקורטן.
למוזיאון אין תצוגת קבע, והוא מארח תערוכות מתחלפות בנושאי עיצוב.
המוזיאון נבחר על ידי מגזין התיירות "קונדה נסט טרוולר" כאחד מפלאי תבל החדשים.
תכנון ועיצוב המוזיאון
יצירת וניצול המתח שבין סדר פנימי של חללים יעילים דמויי-קופסה, לבין מעטפת חיצונית דינמית ומלאת קימורים הם הקו המנחה העיצובי לכל המוזיאון. החלק הנרחב יותר של חוץ המוזיאון מוסווה על ידי 5 קשתות דומיננטיות העשויות פלדת קורטן אשר נעות בצורה גלית ומפלסות את דרכן פנימה, החוצה ומסביב לנפחים הפנימיים של המוזיאון, לעיתים ביחד, או לחוד, סוגרות חלל או מגדירות אותו. הקשתות משמשות כעמוד השדרה של הבניין - תומכות חלקים גדולים שלו בצורה מבנית, ומגדירות את המנח שלו בהתאם לסביבתו. האיזון הטופוגרפי של הקשתות מודגש עוד יותר על ידי הדרגת השחיקה של המתכת לאורך חייו של הבניין, שניהם מהדהדים את הפספוס המאפיין את המדבר הישראלי. הקשתות לעולם לא באמת מוסתרות מעיני המבקר, ומשמשות כמעין מפתח חזותי העוזר להתמקם בתוך המוזיאון.
אגפי המוזיאון
במוזיאון חמישה חללים:
ג'נט ג'אגן
ג'נט רוזנברג ג'אגן (20 באוקטובר 1920 - 28 במרץ 2009) הייתה אשת ציבור יהודיה גיאנית, פוליטיקאית ועיתונאית, ששימשה כנשיאת המדינה וכראש ממשלתה - הנשיאה ה"לבנה" הראשונה של גיאנה והאשה הראשונה שנבחרה לנשיאות בדרום אמריקה.
ביוגרפיה
ג'אגן נולדה בשיקגו למשפחת רוזנברג, משפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בזמן התמחותה כאחות בבית חולים בעיר, פגשה את צ'די ג'אגן, גיאני, אז סטודנט לרפואת שיניים באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולימים איש ציבור ששימש בתפקידים ציבוריים בגיאנה, בהם נשיא המדינה.
פעילות פוליטית
ב-1950 הקימו בני הזוג ג'אגן את מפלגת העם הפרוגרסיבית (PPP). ג'אגן שימשה כמזכירת המפלגה במשך 20 השנים הבאות.
ב-1950 נבחרה ג'אגן למועצת העיר של עיר הבירה ג'ורג'טאון וב-1953 נבחרה לבית המחוקקים, שם כיהנה כסגן יו"ר הבית. למרות ניצחון מפלגתם בבחירות והקמת הממשלה, נכלאו בני הזוג ג'אגן על ידי השלטון הבריטי. בבחירות הבאות (1957) שוב נבחרה ג'אגן לפרלמנט וכיהנה בתפקידים מיניסטריאליים שונים בשנים 1957-1964.
מפלגתה הייתה באופוזיציה מ-1964 עד 1992 ובשנה זו נבחר בעלה לנשיא המדינה. היא שימשה כממלאת מקום שגריר מדינתה באו"ם למשך שלושה חודשים בשנת 1993. במרץ 1997, לאחר מות בעלה, נבחרה לתפקיד ראש הממשלה. ובדצמבר אותה שנה נבחרה לתפקיד נשיאת המדינה, תפקיד בו שימשה עד שפרשה מסיבות בריאותיות באוגוסט 1999.
הייתה מעורבת בפוליטיקה של מפלגתה, עד סמוך למותה ב-28 במרס 2009.
נתן ברדקי
נתן ברדקי או נתן בר-זכאי (11 באוגוסט 1895 - 6 בנובמבר 1990) היה עורך דין, שופט ונשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בימי המנדט הבריטי ובמדינת ישראל.
קורות חיים
ברדקי נולד בירושלים ליוסף זונדל, בנו של החזן שלמה ברדקי ברדקי ואשתו שיינדל שהייתה בתו של נתן נטע נטקין. שניהם השתייכו למשפחה מיוחסת מצאצאי ישעיה ברדקי, רבי ישראל משקלוב והרב שמואל סלנט. הוא למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים. הוא יצא ללימודים תיכוניים באיסטנבול ולאחר מכן התחיל בלימודי משפטים. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הטורקי והיה קצין קישור לצבא הגרמני. לאחר המלחמה יצא ללמוד משפטים בצרפת ועשה דוקטורט על נושא: האחריות האזרחית במשפט הטורקי לעומת שאר מדינות אירופה. לאחר מכן למד תקופה בברלין. בשנת 1925 שב לארץ ישראל ולאחר שנתיים של סטאז הוסמך כעורך דין בשנת 1927. בתחילת 1928 מונה לתובע כללי במחוז יפו. בין השאר שימש כתובע במשפטים של אחדים מפורעי מאורעות תרפ"ט וכן של יצחק אואדיס שהואשם בירי על ערבים. בשנים 1933–1934 ניהל את התביעה במשפט של חברי ברית הבריונים וזכה בפסק הדין לתשבחות מצד השופט. מתוקף תפקידו הופיע גם במשפטים של עולים בלתי חוקיים. במקביל לעבודתו היה יו"ר אגודת א"י - צרפת.
בתחילת מאי 1935 עבר לכהן בירושלים במטה של היועץ המשפטי. בדברי פרידה אמר עליו השופט רנדולף קופלנד: "הוא הראה תמיד יחס הוגן קפדני לא רק כלפי הקטגוריה, אלא גם כלפי הנאשמים, וזהו אולי שבחו הגדול. הוא לא הסתיר שום נקודה, בין אם היא הייתה לטובת הנאשם או נגדו, אלא הביא כל עובדה בפני בית הדין.".
במרץ 1936 מונה לשופט שלום בירושלים. בסוף 1939 מונה לשופט מחוזי בירושלים. ברדקי התגורר ברחוב רמב"ן ברחביה ובראשית 1947 ביתו הוחרם לצורך הצבא הבריטי. השלטונות החרימו דירה אחרת ברחוב המלך ג'ורג' עבור ברדקי, אך הוא ויתר על השימוש בדירה המוחרמת. בדצמבר 1947 נתמנה ברדקי לממלא מקום נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב והיה היהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה.
במסמך השופטים החסוי נכתב עליו: "נשיא בית המשפט. חשוד על היותו נתון להשפעות. שלילי גם מבחינה משפטית". למרות זאת, ברדקי היה אחד מששת השופטים המחוזיים הראשונים שמונו במדינת ישראל עם הקמתה והוא פתח את בית המשפט המחוזי לאחר הקמת המדינה. ברדקי ישב במשפט הרצח הראשון שנוהל במדינת ישראל וכן ישב בהרכב הראשון של בית המשפט הגבוה לצדק עוד כשזה התקיים בבית המשפט המחוזי בתל אביב. משפט זה עסק במעצרם של עצורי אלטלנה וברדקי, בדעת הרוב, אישר את המעצר בהתאם לתקנות ההגנה (שעת חירום).
הוא המשיך לכהן כנשיא בית המשפט עד פרישתו לגמלאות ב-1964. בשנת 1949 עברת את שמו ל"בר-זכאי".
בשנת 1956 כיהן כיו"ר ועדה ציבורית לבחינת מחירי הנסיעה בתחבורה ציבורית.
Jocelyn Flores
Jocelyn Flores הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הראפר והזמר האמריקאי XXXTentacion. זהו הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלו, 17. השיר הוא מחווה לחברתו המנוחה של XXXTentacion ג'וסלין פלורס. הוא נשלח לרדיו הקצבי ב-31 באוקטובר 2017, כסינגל השני מתוך האלבום.
רקע
XXXTentacion התאהב בפלורס לאחר שראה את התמונות שלה בטוויטר ותקשר איתה לראשונה ב-1 במאי 2017. הוא הזמין אותה לפלורידה ושכר אותה כדוגמנית לליין הבגדים Revenge ודיווחים מוקדמים ציינו בטעות כי היא כבר הייתה דוגמנית והגיעה לפלורידה אך ורק לצורך עבודה, אך היא לא עבדה בדוגמנות בעבר. בחורה אחרת התארחה גם היא אצל הראפר, ובזמן שהוא יצא להשתתף בנשף של בן דודו, פשטו על תיק שהכיל 7,000 דולר במזומן; כל בחורה האשימה את השנייה. בחשש שהמתח בין שתי האורחות יסתיים באלימות, XXXTentacion גירש את שתי הבנות מביתו וביטל את ההצעה לפלורס לדגמן עבורו; היא נכנסה למלון המפטון בקוקונאט קריק מעט לפני חצות ונמצאה ללא רוח חיים בבוקר.
XXXTentacion הקדיש לפלורס גם את השיר "Revenge" זמן קצר לאחר מותה.
הרכב
השיר בנוי על דגימה של שירו של המפיק פוטסו "I'm Closing My Eyes", המכיל קולות של שילו דיינסטי.
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למקום ה-31 במצעד הבילבורד הוט 100 והגיע בשיאו למקום ה-19 לאחר מותו של הראפר. הוא נכנס למקום ה-56 במצעד הסינגלים הבריטי, ומכר 5,998 עותקים כולל מכירות והשמעות בסטרימינג. השיר נכנס גם למקום ה-14 במצעד ה-R&B הבריטי, ולמקום שני במצעד השירים העצמאיים הבריטי. השיר צבר למעלה מ-1.7 מיליארד השמעות בספוטיפיי והוא אחד מהשירים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
אסון המעבורת בבלגיה (1987)
אסון המעבורת בבלגיה התרחש ב-6 במרץ 1987. מעבורת רכב ונוסעים שיצאה מנמל זבריחה (Zeebrugge) שבבלגיה התהפכה על צידה ושקעה חלקית בים הצפוני לאחר שהוצפה במים שחדרו דרך פתח סיפון הרכב הראשי שלה, שדלתותיו הושארו פתוחות. באסון נספו 193 מבין 539 האנשים שהיו על סיפונה.
המעבורת
המעבורת הרלד אוף פרי אנטרפרייז (Herald of Free Enterprise) הייתה אוניית גל-נוע שהושקה בשנת 1980 לשם שירות בקווי הספנות בין בריטניה לבין יבשת אירופה. היא נמצאה בבעלות חברת הספנות טאונסנד ת'ורסן (Townsend Thoresen). המעבורת הייתה במעמס של 13,600 טון ובעלת קיבולת של עד 1,400 נפש. אורכה היה 132 מטרים, רוחבה המקסימלי - 23 מטרים והשוקע - 5.72 מטרים.
באונייה היו שמונה סיפונים, מהם שלושה סיפונים לכלי רכב. סיפון הרכב הראשי היה מצויד בדלתות אטומות למים בחרטום האונייה ובירכתיה, שאיפשרו כניסה ויציאה מהירה של כלי רכב ממנו.
התאונה
המעבורת שירתה בקו שבין זבריחה לבין נמל דובר שבבריטניה. היא יצאה מנמל זבריחה ב-6 במרץ 1987 בפיקודו של הקברניט דייוויד לאורי (David Lewry). על סיפונה היו 459 נוסעים, 80 אנשי צוות ו-131 כלי רכב. הדלתות הקדמיות של סיפון הרכב הראשי במעבורת לא נסגרו לפני ההפלגה.
המעבורת עברה את המבוא החיצוני של הנמל בשעה 18:24. כאשר האיצה את מהירותה ל-19 קשר החלו מים רבים לחדור לסיפון הרכב הראשי דרך הפתח הפתוח בחרטום האונייה. המים ערערו במהירות את יציבותה. היא נטתה בזווית של 30 מעלות לשמאל, התיישרה שוב ובשעה 18:28 נטתה שוב לצד שמאל והתהפכה. היא נחה לבסוף על צידה על גבי שרטון חול במרחק של כקילומטר מהחוף, כשמחצית מגופה בתוך המים ומחצית מחוץ להם. רק פנייה של הרגע האחרון מנעה מהאונייה להתהפך באזור של מים עמוקים, שבהם הייתה עשויה לצלול כולה מתחת לפני המים. אורות האונייה כבו לאחר שמתקניה נשטפו במים והיא הייתה שרויה בחשכה.
צוות של אוניית מחפר שנמצאה בסמוך ראה את אורות המעבורת כבים והודיע על כך לנמל. בתוך זמן קצר הגיעו למקום מסוקי הצלה ובעקבותיהם כלי שיט של הצי הבלגי, שמשו מן המים ניצולים. גם אזרחים בכלי שיט הצטרפו לפעולות ההצלה. רבים מהמחלצים צוינו לשבח לאחר מכן על ידי ממשלות בריטניה ובלגיה על מאמצי ההצלה שנקטו.
לאחר התאונה
התאונה נחקרה על ידי בית דין חוקר בריטי. בית הדין קבע כי עוזר רב המלחים של האונייה לא מילא את תפקידו לסגור את דלתות סיפון הרכב לפני היציאה מהנמל; הוא הלך לישון והחמיץ את ההכרזה על הפלגת האונייה. גם הקצין הראשון, שהיה עליו לוודא את סגירת הדלתות, לא מילא את חובתו. עקב מבנה האונייה לא ניתן היה לראות מגשר הפיקוד שהדלתות אינן סגורות, ולא היה בו מחוון אזהרה שיצביע על כך. השופט החוקר הראשי גם הצביע על ליקויים בנוהלי העבודה של חברת טאונסנד ת'ורסן ועל אווירה כללית של רשלנות בתפקוד עובדיה, אשר תרמו להתרחשות התאונה. גם מבנה האונייה נמצא לוקה בחסר, שכן היא לא הייתה מחולקת לתאים אטומים למים, שהיו יכולים להגביל את זרימת המים מדלתות החרטום הפתוחות אל מדורים אחרים בה. בית הדין השעה זמנית את רישיונות הימאות של קברניט האונייה ושל הקצין הראשון שלה.
בשלהי 1987 הועמדו לדין פלילי חברת טאונסנד ת'ורסן ושבעה מעובדיה באישום של גרימת מוות ברשלנות, אך איש מהם לא הורשע לבסוף.
התאונה הביאה להכנסת מספר שיפורים ואמצעי בטיחות בעיצוב של אוניות גל-נוע, על מנת להבטיח את סגירת דלתותיהן לפני הפלגה ולאפשר ניקוז של מים מסיפוני הרכב במקרה של הצפה. התאונה גם הביאה לשינוי בהוראות האמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים ובהוראות ארגון הימאות הבינלאומי במטרה להגביר את בטיחות האוניות מדגם זה.
כחודשיים לאחר האסון נמשתה המעבורת מהים בכוונה לשקמה ולהחזירה לשירות, אך בסופו של דבר היא נמכרה לגרוטאות ופורקה.
פרק בסדרת הטלוויזיה שניות מאסון הוקדש לתאונה.
קרולין הנסי
קרולין הנסי (באנגלית: Carolyn Hennesy; נולדה ב-10 ביוני 1962) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
הנסי נולדה בשכונת אנסינו בלוס אנג'לס, אביה היה מעצב אומנותי בתעשיית הקולנוע.
ב-1992 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "I Don't Buy Kisses Anymore", ב-2003 גילמה תפקיד קטן של אישה עשירה בסרט "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות" ובאותה שנה גילמה תפקיד קטן של חברת קונגרס בסרט "לא רק בלונדינית 2". היא דיבבה את אמא של במבי בסרט "במבי 2". ב-2006 גם הופיעה בסרט הקומי "קליק", ב-2007 גילמה שופטת בסרט "Cougar Club".
בטלוויזיה שיחקה תפקיד קבוע בקומדיית המצבים "ג'ני" עם ג'ני מקארתי ובסדרה דוסון קריק, היא שיחקה את ברב, סוכנת נדל"ן שעובדת עם ג'ולס בסדרה קוגר טאון.
בשנת 2022 השתתפה לצדה טטיאנה עלי במותחן הטלוויזיוני "Vanished: Searching For My Sister" מבית ערוץ לייפטיים.
ב-2011 הוציאה את הרומן שכתבה "The Secret Life of Damian Spinelli".
ניתוח שונות
הנחות המודל
נניח כי ישנן k קבוצות שונות שנרצה להשוות ביניהן. בכל קבוצה יש n_i תצפיות, כך שהתצפית Y_{i,j} היא התצפית ה-j בקבוצה ה-i.
אזי המודל מניח כי התצפיות בקבוצה ה-i מתפלגות נורמלית סביב תוחלת השווה ל-, בסטיית תקן \sigma. בכתיב מקוצר:
כלומר לכל קבוצה תוחלת שונה.
אפשר גם לפרק את הביטוי כך שנגדיר גורם של רעש המתפלג נורמלית סביב האפס, בסטיית תקן של \sigma, ונוסיף אותו לתוחלת הקבוצה. בכתיב מקוצר נאמר, כאשר.
השערות המבחן
עבור השערת האפס, לא נניח הבדל בין תוחלות הקבוצות.
כלומר:
ועבור השערת H1 אחרת מכך.
התפלגות הממוצעים היא:
ומכאן שהתפלגות ממוצע כלל הדגימות:
.
חלוקת סכום הריבועים
נגדיר את סכומי הריבועים הבאים: עבור כל קבוצה i:
ובהתאם נגדיר: (סכום הריבועים בתוך הקבוצות)
מפיתוח מתמטי נגיע לקשר
מבחני POST HOC - השוואות אנליטיות
אם מבחן ניתוח השונות מצביע על כך שהאוכלוסיות שונות זו מזו, עולה השאלה בין אילו זוגות של אוכלוסיות יש הבדל מובהק. בשאלה זו עוסקים מבחן LSD של פישר, מבחן הטווח של טוקי ומבחנים נוספים.
חיים רוט
חיים רוט (1932 – 22 במאי 2023) היה כלכלן ויזם חברתי, ניצול השואה, יוזם מפעל הנצחת השמות "לכל איש יש שם" של יד ושם. מיסדם של המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי ושל "ארגון צ.א.ל.ה צוותי אזרחים לשיפור החברה" ויו"ר "ועד הפעולה להכרת והוקרת גבורתם של יהודים שהצילו את בני עמם בשואה".
רוט התכבד בהדלקת משואה בעצרת הממלכתית שהתקיימה ביד ושם בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה 1999, ובהדלקת משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל שהתקיים בערב יום העצמאות 2001. יד ושם העניק לו את פרס מפעל חיים חינוכי בתחום השואה לשנת 2014. בשנת 2018 בעת שהיה בן 85 קיבל רוט את פרס מתנדב השנה מהנשיא ראובן רובי ריבלין.
בהולנד
חיים רוט נולד בשנת 1932 באמסטרדם. בתחילת שנת 1943 הועברה משפחתו לאזור בעיר שבו רוכזו יהודים לקראת גירושם. בספטמבר 1943 הגיעו הגרמנים לקחת את המשפחה אשר הייתה בשתי דירות קטנות. הגרמנים לקחו את סבו ושתי אחיותיו רוזינה ואדל אשר נשלחו לאושוויץ. האם יוהנה רות לבית פרינס הצליחה לחמוק מגירוש ולהציל את בעלה וארבעת בניהם. בהמשך, בזכות קשר עם קבוצה מהמחתרת ההולנדית שכללה את יוהנס פוסט (Johannes Post), ארנולד דאווס והיהודי מקס ליאונס (Max Léons), נשלח רוט, שהיה בן 11 אל הכפר ניולנדה במזרח הולנד, שבו הוחבאו ילדים יהודים בקרב משפחות נוצריות. רוט שהה אצל מספר משפחות, ובסוף 1943 הגיע למשפחת דסקר שבבעלותה הייתה מאפיה כפרית קטנה. המשפחה, הזוג דסקר, החביאו את חיים  בזהות שאולה ובאהבה רבה תוך סיכון יומיומי להם וילדהם. מקס ליאונס וארנולד דאוסה נהגו לבקר את רוט מפעם לפעם חרף הסיכון הרב, שכן הגסטאפו ידע על פעילותו וחיפש אותו. במאי 1945, הפגיש הצלב האדום את בני המשפחה מחדש. אז נודע לרוט כי שתי אחיותיו, סבו ורוב קרוביו נספו. בשנת 1949 עלה חיים לישראל.
לכל איש יש שם
בשנת 1989 ארגן רוט יחד עם קבוצה של יוצאי הולנד וארגון דור ההמשך לניצולי שואה בראשות בילי לניאדו, הפגנה ייחודית מול שגרירות הולנד בתל אביב, במחאה על שחרור פושעים נאצים מהכלא בהולנד. בהפגנה השתתפו כאלף איש, ובמשך 12 שעות הקריאו המפגינים שמות של קרבנות השואה מהולנד וציינו את גיל הנרצחים לפי הצעתו של העיתונאי ההולנדי שחי בישראל, אדו רוזנטל. בעקבות ההפגנה הבין רוט שלאור הזמן שחלף מאז השואה לא ניתן להסביר את היקפה ומשעותה כאשר רק מדברים על ששת המיליונים שנספו ויש צורך לשים דגש גם על המימד האישי של הנספים. בעזרת מתנדבים, בעיקר המשפחה, ובמימונו האישי ולאחר שלקח חופשה ללא תשלום מעבודתו, התקיים מיזם קריאת השמות הראשון בארץ ובסיוע משרד החוץ גם במספר מדינות בעולם. פעילות ייחודית זאת הפכה למפעל הנצחה רחב היקף, כאשר עקב יוזמתו של רוט ובשיתוף פעולה הדוק עם בילי לניאדו הובילה למפעל הנצחת השואה המרכזי ביום השואה לכל איש יש שם, בראשו עומד כיום מוסד יד ושם, ובמסגרתו מוקראים מדי שנה, בארץ וברחבי העולם, שמותיהם של מאות אלפי נספים.
פעילות בתחום הכלכלי-חברתי
רוט הוא מוסמך של האוניברסיטה העברית בכלכלה ויחסים בינלאומיים, וכיהן בתפקידים בכירים בשירות הציבורי וכיועץ פיננסי בבנק העולמי. רוט עבד במשך שנים עבור החברה לישראל ובמסגרת פעילותו היה מהראשונים אשר זיהו את הפוטנציאל לישראל של השקעה בתעשיות עתירות מדע, כמנוע המרכזי לצמיחתה. בתפקידו האחרון במגזר הפרטי שימש רוט כמבקר פנים בחברת כימיקלים לישראל.
רוט יהיה זם של פרויקטים חברתיים, ביניהם "נוער לשינוי חברתי" במכון ון ליר בירושלים, פורום המנהלים, המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי ואת צ.א.ל.ה צוותי אזרחים לשיפור החברה.
רוט אשר כבר בצעירותו היה חבר בארגון "שורת המתנדבים" שלחם בשחיתות, האמין בכל ליבו ביכולת של כל אזרח להוביל לשינוי חברתי ויזם במשך כל חייו הבוגרים, ובעיקר ב-30 שנה האחרונות לחייו מגוון רחב של ארגונים ופעילויות בתחום האזרחי והציבורי.
הופעה ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה במרכז האומות המאוחדות בניו-יורק
רוט הוזמן להשתתף בטקס יום הזיכרון הבינלאומי לשואה שהתקיים ב-27 בינואר 2016 ולנאום (באנגלית) מעל דוכן הנואמים באולם העצרת הכללית במרכז האומות המאוחדות בני-יורק. רוט סיפר על התלאות שעבר בשואה כאשר, כילד בן 7, הוסתר אצל משפחת איכרים בכפר קטן בהולנד. הוא סיים את נאומו במשפט הבא:
מלון וולדורף אסטוריה ירושלים
מלון וולדורף אסטוריה ירושלים הוא מלון יוקרה בדירוג "5+ כוכבים" בירושלים, שנבנה תוך הריסת מלון פאלאס ההיסטורי ושימור חזיתותיו. המלון נפתח במרץ 2014.
מלון פאלאס
בפינת הרחובות אגרון ודוד המלך הוקם בסוף שנות ה-20 מלון פאר ערבי שנקרא מלון פאלאס. המלון נסגר בשנת 1935 לערך עקב התחרות הקשה עם מלון הפאר הסמוך- מלון המלך דוד. לאחר שנסגר שכרו הבריטים את מבנה המלון ושיכנו בו משרדי ממשלה שונים. גם לאחר קום מדינת ישראל שימש המבנה למשרדי ממשלה ומספר שנים עמד נטוש.
חידוש המלון
ביוני 1999 פרסמה הרשות לפיתוח ירושלים מכרז לשיפוץ והסבת המלון חזרה לייעודו המקורי, יחד עם מבנה בית המכס הסמוך שבפינת הרחובות אגרון ודוד המלך. חברת רג'נסי (אז בעלת מלון מלון רג'נסי ירושלים) זכתה במכרז, אך המשבר בענף התיירות עקב האינתיפאדה השנייה עיכב את הוצאת הפרויקט אל הפועל. ב-2005 זכויות הפיתוח של המתחם נרכשו מחברת רג'נסי על ידי משפחת רייכמן, יזמי נדל"ן חרדים מקנדה, תמורת 20 מיליון דולר.
בדצמבר 2017 מכרו בניו של פול רייכמן את המלון לאיש העסקים הצרפתי-יהודי מישל אוחיון תמורת 160 מיליון דולר. בדצמבר 2020 קרן הגידור האמריקאית יורק מימשה שעבוד והשתלטה על המלון, לאחר שמישל אוחיון לא עמד בתשלום החזר הלוואה שקיבל ממנה.
מבנה המלון
חזית המלון נשמרה שלמה לחלוטין לכל אורך הבנייה, ושאר המלון נהרס ונבנה מחדש. אולם הכניסה שנדון לשימור, נהרס לשם בניית החניון לאחר שצולם ותועד ואז נבנה מחדש במתכונתו המקורית, וכן הוצבו בו חלונות עתיקים מהמבנה המקורי, פרי יצירתו של האמן הירושלמי יורם אמיר. כל הבניין נסרק בבדיקת לייזר לצורך הכנת תוכניות בנייה שכן המקוריות אבדו במהלך השנים. בחזית המלון נהרס מבנה בית המכס ועל מקומו הוקם אגף נוסף ובו דירות המסונפות למיזם. כהתאמה לאירוח קהל דתי, בחצר הפנימית של המלון נבנתה רחבה המקורה בחיפוי זכוכית הנפתח לצורך בניית סוכה.
על השטח בו ניצב בית המכס נבנה אגף בן 8 קומות ובו 30 דירות יוקרה. למרות שבמקור הכניסה לבית המכס הייתה מהכיוון הנגדי, במבנה החדש הכניסה היא מול הכניסה למלון כדי להדגיש את הרחבה שלפני המלון. כמו כן ניכר הבדל בולט בעיצוב במבנים שכן בבניין הדירות שולבו מוטיבים הנותנים לבניין מראה טבעי לבית ירושלמי כגון קשתות וכרכוב. בקומות שנוספו למבנה המלון לא שולבו מוטיבים אלו, כדי להדגיש שאלו קומות חדשות שנוספו על הבניין המקורי.
הפעלת המלון
אזור שכונת ממילא, שבו ממוקם המלון, הוא אזור שוקק תיירות. המלון ממוקם בין הרחובות אגרון והמלך דוד, בסמוך למלון המלך דוד, מלון מצודת דוד ומלון ממילא.
בנובמבר 2017, הוגדר כבית המלון הטוב בישראל, במסגרת דירוג שמפרסם אחת לשנה מגזין התיירות האמריקאי 'Condé Nast Traveller'.
מאוריציוס
רפובליקת מאוריציוס (באנגלית: Republic of Mauritius; בצרפתית: République de Maurice; בקריאולית: Repiblik Moris) היא מדינת אי בדרום מערב האוקיינוס ההודי, כ-900 ק"מ ממדגסקר. מבחינה מדינית, היא משויכת למדינות אפריקה.
היסטוריה
השערה מקובלת מייחסת את הגילוי הראשון של מאוריציוס למלחים ערבים ומלאים במאה ה-10, אך אין לכך הוכחות מוצקות. הפורטוגזים גילו את האי ב-1505, אך לא הקימו בו בסיס של קבע. ההולנדים גילו את האי ב-1598 כשסופה אילצה שייטת ספינות הולנדיות שהייתה בדרכה לאיי התבלינים לסטות לנתיב דרומי יותר. ההולנדים נחתו על האי ונתנו לו את השם "פרינס מאוריץ ואן נאסאו-איילאנד" (Prins Maurits van Nassaueiland), על שם הנסיך מאוריץ, נסיך אורנז' (או בשמו בלטינית - מאוריציוס) לבית נאסאו, העוצר (בהולנדית stadthouder – ראש המדינה) של הולנד. בשנת 1638 התיישבו הולנדים באי כשכוונתם לנצל את עצי ההובנה יקרי הערך שבו ולגדל בקר ותבלינים. לשם כך הובאו עבדים ממדגסקר, אך אוכלוסיית המתיישבים הקטנה שמנתה בשיאה כ-100 הולנדים וכמה מאות עבדים לא הצליחה להתבסס באי. אסונות טבע דוגמת ציקלונים, מחלות בקר ובצורות אילצו את ההולנדים לנטוש את האי כמה פעמים, וב-1710 עזבו את האי לתמיד. בתקופתם הושמדו כמה מינים של בעלי חיים מקומיים. הדודו (Raphus cucullatus), סוג של עוף גדול מסדרת היונאים שהיה חסר יכולת תעופה, הוא דוגמה ידועה למין שהוכחד במהלך ההתיישבות ההולנדית.
חמש שנים אחרי שעזבו ההולנדים, תבעו הצרפתים בעלות על האי. הם שינו את שמו ל"איל דה פרנס" (Isle de France). המתיישבים הצרפתים הראשונים הגיעו ב-1721, ובעזרת עבדים הקימו מטעים של קנה סוכר שהפכו את האי למושבה צרפתית משגשגת. בסוף המאה ה-18 התגוררו באי קרוב ל-60,000 אנשים, רובם עבדים. בדצמבר 1810, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, כבשו הבריטים את האי. בחוזה פריז הועברה הבעלות על האי לבריטניה, ושמו הצרפתי, "איל דה פרנס", חזר להיות מאוריציוס.
מאוריציוס קיבלה עצמאות מבריטניה ב-12 במרץ 1968. ראש הממשלה הראשון של מאוריציוס היה עורך דין ממוצא הודי, סר סיווסאגור ראמגולם (Seewoosagur Ramgoolam), ראש מפלגת העבודה של מאוריציוס. מאוריציוס הייתה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי, ומלכת בריטניה אליזבת השנייה נשאה בתפקיד מלכת מאוריציוס, ומינתה מושלים כלליים מבין תושבי האי. בבחירות שבאו אחרי העצמאות התחזקה המפלגה הרדיקלית ה"תנועה המיליטנטית של מאוריציוס", ובסופו של דבר זכתה לרוב בבחירות, ומנהיגיה הנהיגו את מאוריציוס במשך רוב התקופה מאז. ב-1992 שונה המשטר לרפובליקה בתוך חבר העמים הבריטי.
מאז סוף המאה ה-20 מאוריציוס היא דמוקרטיה יציבה, וכלכלתה מבוססת על שירותים פיננסיים, הייטק, חקלאות (בעיקר קנה הסוכר) ותיירות משגשגת.
למאוריציוס יש קשר לתולדות מדינת ישראל: הבריטים החזיקו באי את גולי מאוריציוס, מעפילים בעלייה הבלתי לגלית, בשנים 1940–1945.
פוליטיקה
נשיא מאוריציוס נבחר אחת לחמש שנים על ידי האספה הלאומית, הפרלמנט של מאוריציוס. בפרלמנט יש 70 חברים, מתוכם 62 חברים הנבחרים ישירות בהצבעה עממית המתקיימת מדי 4 שנים במאוריציוס, וכ-8 חברים נוספים הממונים על ידי בית המשפט העליון על מנת להבטיח ייצוג לכלל השבטים. הנשיא נבחר על ידי הפרלמנט לקדנציה בת 5 שנים. בראש הפרלמנט עומדים ראש הממשלה ומועצת השרים.
על פי מדד הדמוקרטיה, מאוריציוס היא המדינה היחידה באפריקה, שמוגדרת כ"דמוקרטיה מלאה".
כלכלה
מאז קבלת עצמאותה ב-1968, מאוריציוס התפתחה מכלכלה המבוססת על חקלאות בשכר נמוך לכלכלה מגוונת בשכר בינוני, עם מגזרים תעשייתיים, כספיים ותיירותיים גדלים. במשך רוב התקופה, הצמיחה השנתית עמדה על 5% עד 6%. ההישג המצוין משתקף בגידול בתוחלת החיים, בירידה בתמותת התינוקות ובפיתוח תשתיות.
נכון לשנת 2022, על פי מדד הפיתוח האנושי, מאוריציוס היא המדינה הכי מפותחת באפריקה, עם HDI של 0.802.
גאוגרפיה
מאוריציוס שוכנת על חלק מארכיפלג איי מאסקרן, שכולל מספר איים באוקיינוס ההודי, מזרחית למדגסקר. ארכיפלג איי מאסקרן כולל גם כמה איים שאינם כלולים במדינת מאוריציוס. האי הגדול ביותר במדינה הוא האי מאוריציוס, המשתרע על פני כ-1,865 קמ"ר. זהו אי געשי. במרכזו רמה שגובהה נע בין 270 ל-730 מ' מעל פני הים. ההר הגבוה ביותר עליו הוא הר פיתון דה פטיט ריווייר נואר (piton de la petite riviere noire), השוכן בדרום-מערב האי וגובהו 826 מ'. חופיו של האי מוקפים ברובם בשוניות אלמוגים. האי השני בגודלו במדינת מאוריציוס הוא האי רודריג, ששטחו 104 קמ"ר.
מאוריציוס מאופיינת באקלים טרופי. בהתאם, אין בה הבדלי אקלים משמעותיים במהלך השנה ואין בה תקופות יבשות וגשומות מוגדרות. מזג האוויר נעים במהלך כל השנה. הקיץ, שהוא התקופה החמה, ולרוב גם הגשומה יותר, מתחיל בנובמבר ונמשך עד אפריל. החורף, שהוא לרוב יבש יותר, מתחיל במאי ונמשך עד אוקטובר. בקיץ הטמפרטורות הממוצעות הן 27 מעלות צלזיוס באזור החוף ו-22 במישור המרכזי. בחורף הטמפרטורה הממוצעת באזור החוף יורדת לממוצע של 22 מעלות ולכ-18 מעלות במישור המרכזי.
שפות
השפה הרשמית של מאוריציוס היא אנגלית, אך גם צרפתית מצויה בשימוש נרחב, אף על פי שצרפת איבדה את שליטתה על האי לפני כ-200 שנה. שפה נפוצה נוספת היא שפה קריאולית עם השפעות של אירופאיות, אסיאתיות ואפריקאיות. שפות נוספות הנהוגות בפי צאצאי העובדים שהובאו מהודו על ידי הבריטים (המהווים כ-70% מהאוכלוסייה) הן הינדי ואורדו. בין החגים של האי נכלל יום הגעת ההודים.
תרבות
תרבות האי מהווה תערובת של תרבויות של המדינות מהן הגיעו רוב תושביו - הודו, בריטניה וצרפת.
בין אנשי התרבות הבולטים הקשורים למאוריציוס ניתן לציין את מלקולם דה שאזאל (צייר וסופר בן מאוריציוס) וז'אן-מארי גוסטב לה קלזיו (סופר צרפתי זוכה פרס נובל שנולד להורים יוצאי האי).
באפריל 2020 הופק סרט בשם "סגר במאוריציוס", שעסק באירועים שאירעו במהלך הסגר שהוטל במאוריציוס בזמן מגפת הקורונה.
סולוטבין
סולוטבין (באוקראינית: Солотвин; בפולנית: Sołotwina; ביידיש: סעלאָטווינע) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, למרגלות הקרפטים ועל גדות נהר ביסטריציה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
בשנת 1888 פגעה בעיירה שרפה קשה, וכך גם במהלך הכיבוש הרוסי שלה בתחילת מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהחיילים הרוסים בזזו את רכוש תושביה, והעלו את בתיה באש.
יהודי סולוטבין
יהודים התיישבו בעיירה מהיווסדה, ובמהלך המאה ה-19 גדל מספרם בה, עד שבראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,948 יהודים, רוב תושביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו הרוסים ביהודי העיירה, ואף שרפו את חלקם בחיים. לאחר המלחמה עזבו את העיירה רוב יהודיה, ונותרו בה 610 יהודים בלבד, כשליש מתושביה. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ויהודיה סבלו מתקיפות אנטישמיות, תוך רצח של מספר יהודים מהעיירה.
בספטמבר 1942, תחת הכיבוש הגרמני, גורשו יהודי העיירה למחנה "טחנת רודולף" שבסטניסלבוב, וממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ או נרצחו במקום.
רפואניתיים
רפואניתיים (שם מדעי Meloidae) הם משפחה בסדרת החיפושיות.
זוהי משפחה של חיפושיות הכוללת כ-2,500 מינים, מזה כ-70 מינים בישראל. הן נפוצות בעיקר בערבות ובסוואנות.
מן הרפואניות הנפוצות בארץ:
מראה ומקור השם
הראש של הרפואניתיים כפוף כלפי מטה. לעין יש צורת כליה, המחושים לרוב חוטיים עם 11 פרקים או שצורתם כצורת מחרוזת. לפעמים הם נגמרים באלה. החזה הקדמי צר, הכנפיים רכות, לפעמים מנוונות. הציפורניים מפוצלות או שיש להן תוספתנים.
יש מינים המפרישים בשעת סכנה מנקבים שבמפרקי הרגליים ובמקומות אחרים בגופם נוזל המכיל חומר ארסי, הקרוי קנתרידין, המגן עליהן מפני טורפים. חומר זה הופק לפנים מן החיפושית המכונה "הזבוב הספרדי" - Lytta vesicatoria - והוא שימש ברפואה וגם כרעל. מכאן שם המשפחה.
תזונה
הבוגרים חיים על פני הקרקע ועל צמחים וניזונים מעלים, מאבקת פרחים ומצוף. באביב הם מצויים בעיקר על פרחים, שמהם הם ניזונים.
התנהגות תחת מתקפה
החיפושיות ממשפחת הרפואנית (Mylabris tebraecus) מפרישות נוזל רעיל מפרקי רגליהן כאשר הן נמצאות תחת מתקפה, או חושבות שהן נמצאות תחת מתקפה. החומר יכול לגרום לגירוי העור, שלפוחיות וכוויות כימיות. לא מומלץ להחזיק את החיפושית ביד, כיוון שבמינון גבוה הארס שלה יכול להיות מסוכן למדי.
שירלי בר דיין
שירלי בר דיין (נולדה ב-1979) היא עיתונאית ספורט ישראלית המשמשת כדוברת מנהלת הליגות לכדורגל.
ביוגרפיה
בר דיין נולדה למשפחה יוצאת איראן. את הקריירה העיתונאית החלה בר דיין בשנת 2002 במקומון "עיתון תל אביב" מבית "ידיעות תקשורת" (כיום "ידיעות תל אביב") ככתבת ספורט. בר דיין סיקרה את קבוצות האזור על מחלקות הנוער שלהן, וערכה למשך תקופה את מדור רכילות הספורט של העיתון.
בינואר 2006 הצטרפה בר דיין לסגל ערוץ הספורט ככתבת המלווה את קבוצת הכדורגל מכבי תל אביב וכשדרנית קווים במשחקי הכדורגל ששידר הערוץ. בר דיין סיקרה את המועדון גם בעידן שלאחר חילופי הבעלים במכבי תל אביב ושינוי המדיניות ביחס לתקשורת הספורט, שאילץ אותה ואת עמיתיה הכתבים להתמודד עם כך שהונהגה יד קשה בטיפול בהדלפות מתוך המועדון.
ב-2009, לאחר שפרסמה ריאיון עם השחקן המודח יאניק קאמנן, שבו יצא החלוץ נגד התנהלותו של מאמן הקבוצה אבי נמני, בחר האחרון להחרים את בר דיין ולבטל מסיבת עיתונאים שבה השתתפה, ובמסיבת עיתונאים נוספת בחר להתעלם משאלה שהפנתה אליו.
הגישה יחד עם מוטי פשכצקי (ב-5 לייב) את התוכנית "קבלת שבת", מגזין כדורגל לקראת משחקי השבת.
בסוף 2015, לאחר עשור, סיימה את עבודתה בערוץ.
בשנת 2017, חזרה בר דיין לערוץ הספורט והיא משתתפת מדי פעם כחברת פאנל בתוכנית "מגרש פתוח" אשר משודרת כל יום מ-16:00 עד 19:00. בנוסף, מגישה פעמיים בשבוע את תוכנית הרדיו של ערוץ הספורט, ״חמש באוויר״ אשר משודרת בימים א׳-ה׳ בשעות 15:00-13:00 באתר, באפליקציה ובערוץ חמש ספורט.
הארמייה ה-65 (ברית המועצות)
הארמייה ה-65 הייתה ארמייה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בקרבות נגד כוחות הציר בחזית המזרחית, כולל בקרב סטלינגרד.
היסטוריה
הארמייה הוקמה בסוף אוקטובר 1942 על בסיס המפקדה של ארמיית הטנקים הרביעית, שפורקה לאחר שספגה אבדות כבדות בלחימה על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד. היא סופחה לכוחות חזית הדון מצפון לסטלינגרד, וערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה 10 דיוויזיות חי"ר ובריגדת טנקים עצמאית, תחת פיקודו של פאבל באטוב. במסגרת מבצע אורנוס השתתפה הארמייה ה-65 במתקפה של כוחות החזית על האגף המשמאלי של הארמייה השישית הגרמנית. לאחר כיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בסוף נובמבר 1942, השתתפה הארמייה בינואר 1943, ביחד עם שש ארמיות סובייטיות נוספות, במבצע לחיסול כוחות הציר שנלכדו ב"כיס סטלינגרד" (מבצע קלחת).
לאורך כל המלחמה מפקד הארמייה היה פאבל באטוב.
סמואל פרדריק ברוקס
סמואל פרדריק ברוקס, באנגלית: Samuel Frederick Brocas ( 1792 - 14 במאי 1847) היה אמן אירי הידוע בעיקר בזכות סדרת הציורים שלו המתארת את דבלין.
ביוגרפיה
סמואל פרדריק ברוקס נולד בדבלין בסביבות 1792. הוא היה השני מבין ארבעת בניו של הצייר הנרי ברוקס. מ-1803 עד 1807, ברוקס למד אצל אביו בבית הספר של חברת דבלין. במהלך תקופה זו הוא זכה במדליות על ציור פרחים ב-1801, וכן על תחריט ב-1802 ובציור דמויות ב-1807. הוא נודע בעיקר בשל תמונותיו הטופוגרפיות בצבעי שמן ובצבעי מים. הוא עבד בעיקר בדבלין ובלימריק.
קריירה
ברוקס הוצג בדבלין בשנים 1804, 1809 ו-1812. האקדמיה המלכותית היברניאן הציגה את נופיו לראשונה ב-1828, של יצירות המתארות את צפון ויילס. הוא המשיך להציג שם עד 1847. אוסף היצירות הידוע ביותר שלו, היא סידרה של 12 תמונות של העיר דבלין משנת 1817. אלה נחרטו על ידי אחיו הנרי, והודפסו על ידי J. Le Petit מדבלין בין 1818 ל-1829 בשם Select views of Dublin. הם תוכננו להיות חלק מספר, Book of views of Ireland, אבל הספר מעולם לא פורסם. מבט על טריניטי קולג' והאכסדרה המזרחית של בנק אירלנד היא עוד אחת מהליטוגרפיות שהפיק ופרסם בדבלין. הוא גם היה חבר באגודת האמנים.
הוא מת בביתו בדבלין ב-14 במאי 1847.
הגלריה הלאומית של אירלנד מחזיקה במספר יצירות שלו, כולל שני צבעי מים המתארים נופים של דבלין. מוזיאון ויקטוריה ואלברט והמוזיאון הבריטי מחזיקים כל אחד בשני ציורים שלו.
דיאן קלהאר
דיאן קלהאר (בסלובנית: Dejan Kelhar; נולד ב-5 באפריל 1984) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
קלהאר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ברז'יצה, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של צליה. קלהאר, הצטרף לקבוצה הבוגרת. בינואר הושאל לקרשקו.
בקיץ, קלהאר חתם בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה תמורת 100 אלף אירו. לאחר שקלהאר מיעט לשחק בגרויטר, בינואר חזר לצליה. ב-31 בינואר 2009, קלהאר חתם בסרקל ברוז' מליגת העל הבלגית.
בפברואר, קלהאר חתם בלגיה ורשה.
לאחר שאת עונת, קלהאר התחיל כשחקן חופשי וב-7 בנובמבר 2011, קלהאר חתם בהפועל חיפה, אך כעבור חודשיים וחצי חתם בסמסונספור מליגת העל הטורקית.
בהמשך הקריירה, קלהאר שיחק גם בגבאלה, הכוכב האדום בלגרד  שפילד ונסדיי, סיוואספור, באד ראדקרסבורג ובנוסף חזר לקדנציה נוספת באולימפיה ליובליאנה וצליה.
ב-3 במרץ 2010, קלהאר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בניצחון 1-4 נגד.
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Charlotte Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel; 28 באוגוסט 1694 - 2 בנובמבר 1715), הייתה אשתו של אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה ואמו של פיוטר השני, קיסר רוסיה.
זכי אמדוני
מוהמד זכי אמדוני (בצרפתית: Mohamed Zeki Amdouni; נולד ב-4 בדצמבר 2000 בז'נבה שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית, בהשאלה מלוזאן, ובנבחרת שווייץ.
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל
ביוגרפיה
שרלוטה כריסטינה נולדה ב-28 באוגוסט 1694 בוולפנביטל, ללודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, נסיך אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה, דוכסית וירטמברג. בסוף 1709 שלח הצאר פיוטר הראשון מרוסיה את בנו אלכסיי לדרזדן כדי לסיים את חינוכו, שם הוא פגש לראשונה את שרלוטה כריסטינה. היא נראתה מתאימה מאוד בעיני פיוטר הראשון לבנו, משום שאחותה הבכורה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל הייתה נשואה לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמיכתה של אוסטריה במאבק הקרוב עם הטורקים הייתה חשובה בעיני דיפלומטים רוסים.
זכי אמדוני
קריירת מועדונים
אמדוני גדל במחלקות הנוער של סרבט ז'נבה, מרן ואטויל קרוז'. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של אטויל קרוז' במסגרת הליגה השווייצרית הרביעית, ובשנת 2019 עבר לסטאד לוזאן אושי מליגת המשנה השווייצרית.
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל
ביוגרפיה
החתונה התקיימה בטורגאו ב-25 באוקטובר 1711. בהתאם לתנאי החוזה, שרלוטה עצמה הורשה להישאר פרוטסטנטית, אך ילדיה היו צריכים לעבור לנצרות אורתודוקסית. הנשואים לא היו מוצלחים מהתחלה. אלכסיי לא התייחס לאשתו באירועים רשמיים. חודש אחרי החתונה הוא החל בטיפול בהסדרת אספקה לכוחות הרוסים שהיו בפולין ובמשך כשנה חי נפרד ממנה. מנישואים אלו נולדו שני ילדים, אך שרלוטה נפטרה במהלך לידת הבן, ב-2 בנובמבר 1715.
זכי אמדוני
קריירת מועדונים
ב-9 ביוני 2021 חתם אמדוני בלוזאן מליגת העל השווייצרית.
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל
ביוגרפיה
50 שנים אחרי מותה הופיעו שמועות, לפיהן שרלוטה לא מתה, אלא ברחה ללואיזיאנה ונישאה לקצין צרפתי, עמו חזרה מאוחר יותר לאירופה, תוך שהיא נתמכת כלכלית על ידי אחייניתה הקיסרית מריה תרזה מאוסטריה.
זכי אמדוני
קריירת מועדונים
ב-24 ביוני 2022 הושאל אמדוני למשך שתי עונות לפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית.
שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל
משפחתה
ב-25 באוקטובר 1711 התחתנה שרלוטה כריסטינה עם אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה, ממנו נולדו לה שני ילדים:
זכי אמדוני
קריירה בינלאומית
אמדוני שותף בנבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 20 בשני משחקים בשנת 2019. כבן לאב ממוצא טורקי, הוא עבר בשנת 2021 לננבחרת טורקיה עד גיל 21 אך לאח משחק אחד הוא חזר לשחק במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21 במסגרתה הוא שיחק 11 משחקים וכבש 7 שערים במהלך 2021 ו־2022 ב-27 בספטמבר 2022 ערך אמדוני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 2–1 על נבחרת צ'כיה במסגרת ליגת האומות 2022/2023. את שערו הראשון הבקיע במוקדמות יורו 2024 נגד נבחרת בלארוס. עד סוף יוני 2023, הוא שותף בכל 4 המשחקים של נבחרתו במוקדמות וכבש 5 שערים.
וורונז'
וורוֹנֶז' (ברוסית: Воронеж; נהגה וַארוֹנֶז' ולפעמים וַארוֹנֶשׁ) היא עיר גדולה בדרום-מערב רוסיה, בקרבת הגבול עם אוקראינה. העיר ממוקמת על גדות הנהר וורונז' (ומכאן שמהּ) ומהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי ובירתו של מחוז וורונז'.
ייסוד והתפתחות
העיר הוקמה כמבצר בסביבות שנת 1571 על ידי סמיון פיודורוביץ' סאבורוב שנשלח לבצר את אחיזתו של הצאר באזורי הספר. המבצר הותקף כמה פעמים וב-1590 הועלה באש על ידי קוזאקים מאוקראינה, אך ב-1594 שוקם המקום מחדש. לא קיים בארכיוני רוסיה צו על הקמת העיר ומייחסים את תאריך הקמת העיר ל-1 במרץ 1586 כאשר האציל הבויאר ניקיטה רומנוביץ' יורייב נשלח לייסד חיל מצב. אם כי קיימים מסמכים המתארים את העיר החדשה וורונז' עוד משנת 1585. רשמית תאריך הקמת העיר מתייחס להקמתו של מבצר וורונז'.
בשל היות העיר על גדת הנהר, התפתחה בה תעשייה של בניית אוניות והצאר פיוטר הגדול פעל להקמת האדמירלות של וורונז' (Воронежское адмиралтейство). ב-20 באוקטובר 1696 הדומה הבויארית אישרה להקים צי קבע צבאי ברוסיה (ויום זה נחשב לתאריך הקמת הצי הרוסי). עד 1711 בנו מספנות העיר 215 ספינות. ב-1725 הפכה וורונז' לפלך ובירת פלך וורונז'.
העיר הייתה במצב מלחמה כמה פעמים: עקב מלחמת 1812 ועקב מלחמת קרים בשנת 1855. העיר ידעה לא מעט פורענויות לרבות התפרצות מגפת כולרה ורעב כבד שפשט בשנת 1833, שהייתה שנת בצורת. מושל העיר, בגיצ'ב, פעל באותה העת להזרמת כספים רבים לצורך סיוע לעיר והעיר וקמה וכבר ב-1853 נערך בה יריד חקלאי.
ב-1912 הוקם מוסך לרכבות בעיר, שהיווה את הבסיס להקמת מפעל שיפוץ הקרונות של וורונז' (Воронежского вагоноремонтного завода) ושנה אחר כך הוקם המוסד הראשון להשכלה גבוהה, המכון לחקלאות על שם פיוטר הגדול (יום האוניברסיטה הממלכתית לחקלאות של וורונז' על שם הקיסר פיוטר הגדול, Воронежский государственный аграрный университет имени Императора Петра I). באוגוסט 1914 העיר הפכה לחברה באיגוד הערים וזכתה בשל כך לסיוע רב לחיילי העיר ששבו מהחזית במלחמת העולם הראשונה.
רוסיה המהפכנית
ב-1905 פרץ פוגרום חמור בהיקפו בעיר, ובאותה שנה אירעו הפגנות גדולות ורבים מתושבי העיר מחו נגד השלטונות, אך אלה דוכאו ביד קשה. באפריל 1908 גל המהפכנות וההתנגדות לשלטון הצאר הכה גם בעיר, ופעילים סוציאליסטים מהפכנים השליכו פצצה לעבר מרכבתו של מושל העיר, ביביקוב, שעקב כך נפצע ברגלו ובידו ורעייתו נפצעה אף היא.
ב-1918 הוקמה אוניברסיטת יורייב, שהיוותה בסיס להקמת האוניברסיטה הממלכתית של וורונז'. ב-1930 הוקם הטכניון של העיר שכונה המכון לטכנולוגיה, כימיה וחקלאות. באותה שנה הוקם גם נמל תעופה צבאי לשימושה של בריגדה 11 שהפעילה מפציצים אסטרטגיים.