cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס גודונוב (אופרה)
מערכה 4 / חלק 4
המון משולהב תפס את הבויאר חרושקוב ומתעלל בו. השוטה הקדוש נכנס, כשהוא נרדף על ידי ילדים ושר "הירח עף, החתול בוכה". הילדים גונבים את הקופקה שלו. וארלאם ומיסייל שרים על אשמתם ופשעיהם של בוריס גודונוב ואנשיו ("השמש והירח השחירו") ובהיכנסם הקהל מכריז על הדחת בוריס. הנזירים הישועים לוויצקי וצ'רניקובסקי מגיעים ומתפללים להצלחת דימטרי (הוא הטוען לכתר). ההמון תופס אותם במטרה לתלות אותם. דימיטרי וכוחותיו מגיעים וההמון מריע לו ושר "תהילה לצארייביץ'". דימטרי משחרר את הנזירים הישועיים, מציל את הבויאר חושצ'וב, וממשיך עם צבאו למוסקבה לתפוס את השלטון. כולם עוזבים למעט השוטה השר "זלגו, זלגו דמעות מרות".
ביבינגקה
ביבינגקה היא סוג של עוגת אורז אפויה, ומקורה ממדינת הפיליפינים. הפיליפינים נוהגים לאכול ביבינגקה בעיקר לארוחת הבוקר ובייחוד בתקופת חג המולד. לשם הכנת הביבינגקה, נהוג לעוטפה בעלים ולבשל בתור סיר העשוי מחימר. בכל אזור ובכל אי בפיליפינים נוהגים להכין את הביבינגקה בצורה שונה - יש ביבינגקה מתוקה, ביבינגקה לחה וגם ביבינגקה בטעם של פירות.
משיכה
Attraction
יעקב ויירניק
יעקב (יאנקל) ויֶירניק (נכתב גם וירניק, ורניק; ביידיש: יאנקעל וויערניק; בפולנית: Jankiel Wiernik; 1889, ביאלה פודלסקה, פולין הרוסית – 12 בדצמבר 1972, ראשון לציון) היה יהודי פולני ניצול השואה שהיה דמות בעלת השפעה בהתקוממות במחנה ההשמדה טרבלינקה באוגוסט 1943. בעקבות בריחתו מהמחנה בזמן המרד, הוא פרסם את שעבר עליו בעת שהותו במחנה בחיבור שכותרתו: "שנה בטרבלינקה", על חוויותיו, ועדויות הראייה של מחנה המוות שבו הוא היה עד להירצחם של בין 700,000 ל-1,400,000 חפים מפשע. ויירניק גם העיד במשפטו של פישר לודוויג בשנת 1947, במשפט אייכמן בשנת 1961 ובמשפט טרבלינקה בשנת 1964, והיה נוכח בפתיחה של אתר הזיכרון בטרבלינקה בשנת 1964. לאחר מלחמת העולם השנייה היגר לשוודיה ולאחר מכן עלה לישראל, בה נפטר בשנת 1972 בגיל 83.
קורות חיים
יאנקל ויירניק נולד ב-1889 ליצחק ושרה בביאלה פודלסקה (Biała Podlaska) שבפולין הרוסית. הוא היה נגר וטפסן במקצועו, וחי בעיר ורשה שבפולין. החל משנת 1904 היה חבר בארגון ההגנה העצמית של "הבונד". כשהחלה מלחמת העולם השנייה, הוא היה בן 50.
טרבלינקה
ב-23 באוגוסט 1942 הועבר ויירניק מגטו ורשה לטרבלינקה. ביום הגעתו נבחר לעבודה ולא להשמדה מיידית. העבודה הראשונה שלו במחנה הייתה גרירת הגופות מתאי הגזים לקברי אחים. ויירניק היה בטראומה מהחוויות שלו, כפי שכתב "קרה לעיתים קרובות שיד או רגל נפלה כשקשרנו את הרצועות סביבם כדי לגרור את הגופות משם." עם זאת, הוא התעודד מהגילויים המזדמנים של אומץ לב והתנגדות לשוביו. בפרק 8, הוא מתאר מקרה שראה, בו אישה עירומה הצליחה להימלט מאחיזת השומרים ולטפס מעל גדר תיל בת 10 מטרים ללא פגע. משנתקלה בשומר אוקראיני בצד השני - נאבקה עִמו, חטפה את המקלע שלו וירתה בכמה שומרים לפני שנהרגה.
כאשר התגלה המקצוע של ויירניק כנגר, הוא הוצב לעבודה במחנה בבניית מבנים שונים, כולל תאי גזים נוספים. בהתחשב בכישוריו, ויירניק לא היה נתון לאותו יחס והוא כבר לא נאלץ להתמודד עם גופות מתים. ויירניק מייחס את ההישרדות שלו למבני עבודות הבנייה שהיו נחוצים במחנה. בהתחשב במחסור בעובדי הבנייה מיומנים, ויירניק עבר בין שתי החטיבות של המחנה (העליונה והתחתונה) בתדירות גבוהה. כתוצאה מכך, ויירניק הפך דמות חשובה ושימש ככלי לתקשורת בין המחנות בתקופת תכנון המרד.
לאחר טרבלינקה
ויירניק נמלט מטרבלינקה בתקופת מרד האסירים ב -2 באוגוסט 1943, לאחר שהרג את אחד משומרי המחנה בגרזן. הוא הגיע לוורשה מטרבלינקה, כשהוא מסתתר ברכבת משא. הוא הסתתר בוורשה בתחילה אצל משפחת קשיבושבסקי (Krzywoszewski) הפולנית, מעסיקיו לשעבר, שהשיגו עבורו תעודת זהות מזויפת תחת השם קובאלצ'יק (Kowalczyk), ולאחר מכן הוסתר על ידי אישה בשם בוקובסקה (Bukowska). הוא יצר קשר באמצעות מילת הקוד "עמך" עם חברי מחתרת יהודים שפעלו בצד "הארי" של ורשה. הוא שימש כקשר של ארגון הגג של המחתרות היהודיות, "ועד התיאום היהודי" (Komisja Koordynacyjna Zydowskich Instytucji Spolecznych). הוא הוכר על ידי חברי המחתרות כעד ראייה חשוב מהליכי ההשמדה בטרבלינקה. בסוף 1943 הוא השתכנע לכתוב את חיבורו "שנה בטרבלינקה" למרות הרתיעה הראשונית שלו (ויירניק היה בעל השכלה נמוכה ולא היה סופר מיומן). הוא המשיך להתגורר בוורשה (הופעתו ה"ארית" של ויירניק אפשרה לו לנוע בחופשיות יחסית) ולחם שם בשנת 1944 במרד ורשה הפולני במסגרת המחתרת השמאלית "ארמייה לודובה".
שנה בטרבלינקה
ויירניק פרסם את חיבורו "שנה בטרבלינקה" (בפולנית: Rok w Treblince) ב-1944 כחוברת שהודפסה בחשאי באמצעות מאמצים של הוועד היהודי הלאומי, הבונד, ו"ז'גוטה" (המועצה הפולנית לעזרת היהודים) באמצעות מכונת דפוס מחתרתית שאורגנה על ידי פרדיננד ארצ'ינסקי (Ferdynand Arczyński) והופעלה על ידי אנשי מחתרת פולנים שעבדו בבית הדפוס (הכפוף לגרמנים) של העיתון הפולני "נובי קורייר ורשבסקי" (Nowy Kurier Warszawski). ולדיסלב ברטושבסקי העריך כי הודפסו כ-2,000 עותקים מן החוברת. ב-24 במאי 1944 נשלחו עותקים דרך ערוצי מחתרת פולניים ללונדון ומשם הועברו למקומות נוספים. הם תורגמו לאנגלית, לעברית, ליידיש ולספרדית והודפסו בארצות הברית על ידי נציגות של ברית הפועלים היהודית הכללית של פולין. בארץ ישראל יצאה החוברת לאור על ידי ההסתדרות הכללית בסדרת "פנקס קטן", בדצמבר 1944 (כסלו תש"ה) בתרגומו של יצחק צוקרמן. הספר מתאר את חוויותיו במחנה הריכוז טרבלינקה בין השנים 1942–1943.
לאחר המלחמה
לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשאר ויירניק בתחילה בפולין והתגורר בלודז' ברחוב פרנצ'יסקנסקה 15. ב-9 במאי 1946 הוענקה לו תעודה של לוחם בנאצים מטעם הפיקוד העליון של הצבא הפולני. בשנת 1947 הוא העיד במשפטו של לודוויג פישר, שהיה המושל הגרמני של מחוז ורשה במהלך המלחמה.
לאחר המשפט היגר ויירניק לשוודיה ולאחר מכן עלה לישראל בעלייה ההמונית שעם קום המדינה.
בשנת 1955 נתבקש ויירניק על ידי יצחק צוקרמן וצביה לובטקין, לבנות את דגם מחנה טרבלינקה. הדגם, שנחנך ב-1959, מוצג במוזיאון בית לוחמי הגטאות.
בשנת 1961 העיד ויירניק במשפט אייכמן ובשנת 1964 העיד במשפט טרבלינקה. בשני המשפטים נעזרה התביעה בדגם שיצר.
ויירניק נשא את צלקות החוויה שלו, וסבל ככל הנראה מ"תסמונת הניצול" ומהפרעות דחק פוסט טראומטיות. את תחושת האשמה שמלווה אותו ניתן להכיר בפרק הראשון של "שנה בטרבלינקה". "אני הקרבתי את כל אלה הקרובים ויקרים לי. אני בעצמי לקחתי אותם למקום ההוצאה להורג. בניתי תאי מוות בשבילם." הוא הצהיר כי הוא סובל מסיוטים ומבעיות שינה.
בשנת 2011 הוציאה הוצאת "דרור לנפש" מבית תנועת "דרור ישראל" את ספרו של ויירניק "שנה בטרבלינקה" בהוצאה מחודשת מסדרת "בית-ספר לרוח האדם".
קישורים חיצוניים
עדויות ו"שנה בטרבלינקה":
דגם מחנה טרבלינקה:
חג העצמאות הלאומי (פולין)
יום העצמאות הלאומי של פולין (בפולנית: Narodowe Święto Niepodległości, בתרגום ישיר: חג העצמאות הלאומי) הוא חג לאומי ברפובליקה הפולנית, המציין את ההכרזה על הקמת הרפובליקה הפולנית בתום מלחמת העולם הראשונה. יום העצמאות חל ב-11 בנובמבר.
רקע היסטורי
הרפובליקה הפולנית הראשונה איבדה את עצמאותה באופן סופי בשנת 1795 עם סיום חלוקת פולין וסיפוח שטחה לשלוש ישויות מדיניות: האימפריה הרוסית, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. במשך למעלה מ-100 שנה פולין כמדינה חדלה להתקיים. מלחמת העולם הראשונה והריק שנוצר בעקבותיה עם נפילתן של האימפריות הישנות, כמו גם הכאוס הפוליטי והחברתי ששרו בה ותחיית תנועת העצמאות הפולנית שהרימה ראש היוותה הזדמנות להשבת העצמאות של פולין. כבר במהלך המלחמה, עם כיבושם של שטחים נרחבים ברחבי פולין על ידי גרמניה, הכריזו השלטונות הגרמניים ב-5 בנובמבר 1916 על הקמת מועצת המדינה הזמנית (בפולנית: Tymczasowa Rada Stanu) במסגרת ממלכת פולין אם כי היו עמומים באשר לסמכויותיה וזו הייתה הלכה למעשה ממשלת בובות. בחוזה ברסט-ליטובסק שבין ברית המועצות ובין גרמניה שהביא לסיום את המלחמה במזרח בשנת 1918, דובר על הבטחת עצמאות לפולין בחסות גרמניה. המשטר הבולשביקי ברוסיה הכיר בפירוש ב"זכות העמים להגדרה עצמית". בתום המלחמה, עקב לחצים שהפעילה מועצת העוצרים (בפולנית: Rada Regencyjna), הבטיחו שלטונות הקיסרות הגרמנית לשחרר את יוזף פילסודסקי, ממנהיגי תנועת העצמאות הפולנית שישב לפני כן גם בכלא הרוסי. בינתיים, ב-6 בנובמבר 1918 בלובלין הכריזו הקומוניסטים על הקמת רפובליקה קומוניסטית, ובאותו היום הכריזו סוציאליסטים בראשות איגנצי דשינסקי על הקמתה של הממשלה הזמנית של הרפובליקה הפולנית העממית (בפולנית: Tymczasowy Rząd Ludowy Republiki Polskiej).
החדשות על כך פורסמו בגיליון "קורייר ורשבסקי" ביום ראשון, 10 בנובמבר 1918, ובמקביל הודפס מוסף מיוחד בעמוד האחרון של כתב עת זה, שכותרתו "שובו של המפקד פילסודסקי". תוכנו הודיע כי יוזף פילסודסקי הגיע ב-10 בנובמבר 1918 בשעה 7:30 בבוקר לוורשה ברכבת מהירה מברלין לאחר ששוחרר ממבצר מגדבורג שם היה כלוא למעלה משנה על ידי הגרמנים. ב-11 בנובמבר מונה באופן רשמי למפקד הצבא הפולני. ב-14 בנובמבר פורקה מועצת העוצרים. ינדז'יי מורצ'בסקי מונה על ידי פילסודסקי לתפקיד לראש הממשלה (נשיא מועצת השרים) במקומו של איגנצי דאשינסקי. ב-15 בנובמבר שונה באופו רשמי שמה של המדינה ממלכת פולין לרפובליקה הפולנית. ב-22 בנובמבר מונה פילוסדסקי לתפקיד ראש המדינה (בפולנית: Naczelnik Państwa) לאורך קיומה של הרפובליקה הפולנית השנייה זהו היה חגה הלאומי של פולין. מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי ברית המועצות וגרמניה הנאצית שמה קץ לציונו של החג שכן הממשלה הפולנית ירדה למחתרת ופולין הייתה תחת כיבוש זר. לאחר המלחמה, עם השתלטות הקומוניסטים על השלטון והקמת הרפובליקה העממית של פולין שהייתה גרורה של ברית המועצות, יומה הלאומי של פולין צוין ב-22 ביולי ונקרא יום ההתחדשות הלאומית של פולין (בפולנית: Narodowe Święto Odrodzenia Polski), לציון יום פרסום המניפסט של הוועד הפולני לשחרור לאומי. עם נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1989 והקמת הרפובליקה הפולנית השלישית חודש ציונו של חג זה.
פעולות מחאה בחג
יום העצמאות משמש גם לפעולות מחאה של ארגוני ימין קיצוני בחברה הפולנית.
בקתת פיי
בקתת פיי (באנגלית: Fay hut) הייתה בקתה אלפינית בשטח הפארק הלאומי קוטניי, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הבקתה היוותה תחנת מנוחה מרכזית למטפסים על פסגות עמק עשר הפסגות, והייתה הבקתה הראשונה שנבנתה בקנדה למטרה זו (וככזו נחשבה לאתר בעל חשיבות היסטורית). בעקבות שריפת בקתת פיי בשנת 2009 החליפה בקתת ניל קולגאן, הגבוהה יותר, את בקתת פיי כבסיס מרכזי למטפסי ההרים. הבקתה תוחזקה על ידי המועדון האלפיני של קנדה.
הבקתה הייתה בגובה של 3,234 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
בקתת פיי המקורית נבנתה בשנת 1927 כבסיס למטפסים לפסגות עמק עשר הפסגות. קודם לבנייתה שימשו בקתת מעבר אבוט ובקתת אליזבת פרקר לתחנות המנוחה באזור (שתי בקתות אלה נבנו על ידי הרכבת הקנדית פסיפית, ולאחר מכן הועברו לחזקת המועדון האלפיני של קנדה). בקתת פיי הוקמה ביוזמת המועדון האלפיני של קנדה.
המועדון האלפיני הפעיל את הבקתה עד שנת 1972, עת שגג הבקתה נהרס בשל נפילת עץ על הפסגה, והמועדון לא יכול היה לממן את התיקון, ועל כן המועדון העביר את הבקתה לניהול הפארק הלאומי קוטניי. בשנת 1991 הועברה הבעלות בחזרה למועדון האלפיני, כאשר הפארק הלאומי לא רצה לשלם על שיפוץ הבקתה.
בקתת פיי המקורית נהרסה בשנת 2003 בשרפת יער גדולה בה נשרף 12.6% משטח הפארק הלאומי קוטניי.
בשנת 2005 נבנתה הבקתה מחדש על ידי המועדון האלפיני. הבקתה נבנתה באלפי שעות עבודה של למעלה מ-100 מתנדבים (הבקתה נבנתה מחוץ לשטח הפארק בבנייה טרומית, והוטסה ב-140 טיסות של שני מסוקי בל 407 ביוני וביולי 2005. 20 מתנדבים עבדו חודש שלם (יוני 2005) להרכיב את הבקתה. בטרם נבנתה הבקתה מחדש נבנה מנחת עבור המסוקים, וכן נבנה גשר בין המנחת לאתר הבנייה. בשל ריחוקה שיקום הביקתה יצר קשיים מיוחדים למשקמים. בעקבות שיקום הבקתה פארקי קנדה פרצו מסלול הליכה חדש לבקתה.
בשנת 2009, נשרפה הבקתה עד היסוד, בין ה-2 באפריל (עת עזבה קבוצת מטפסים את הבקתה) לשעות הערב של ה-4 באפריל (עת הגיעה קבוצה חדשה לבקתה, וגילתה כי קירות הבקתה נשרפו כליל, וגג הבקתה שהיה עשוי מתכת קרס).
מקור השם
הבקתה נקראה על שם צ'ארלס פיי, המייסד והנשיא הראשון של המועדון האלפיני של קנדה. פיי עמד בראש 25 משלחות טיפוס בהרי הרוקי הקנדיים, והיה בין הראשונים שעלו לפסגת ויקטוריה ולפסגת לפרוי.
Project Interchange
Project Interchange הוא ארגון של הוועד היהודי-אמריקני שהוקם בשנת 1982 המקיים סמינרים חינוכיים בישראל למנהיגים ומעצבי דעת קהל מרחבי העולם.
בקתת פיי
שימוש
הבקתה מסוגלת הייתה להכיל 12 מטפסים. מי השתייה לבקתה היו מנחל אשר זרם בסמוך לה. הפסולת משירותי הבקתה הוטסה במסוקים אל מחוץ לפארק. הבקתה הוארה במנורות פרופאן ובתאורה סולארית.
Project Interchange
אודות
מייסדת הארגון דבי ברגר, ביקרה בישראל בתחילת שנות השמונים מתוך רצון ללמוד על המזרח התיכון. היא שמעה על קבוצת משלחת קטנה שהגיע לסמינר לימודי במכון ון ליר. היא אימצה את הרעיון שהדרך הטובה ביותר להגיע אל הציבור הרחב הוא דרך מפגש עם דמויות מרכזיות. עם חזרתה לארצות הברית הקימה את הארגון עם מספר תומכים. בשנת 1992 לקח הוועד היהודי-אמריקני חסות על הארגון.
במהלך הסמינרים נפגשים עם דמויות ישראליות מרכזיות בתחומי הממשל, כלכלה וצבא, אקדמאים ומנהלי עמותות וארגונים ללא מטרות רווח, פגישה עם מנהיגים מקרב ערביי-ישראל ופלסטינים. מתקיימים דיונים על חינוך, קליטת עליה, תוכניות רווחה, פיתוח כלכלי, חקיקה, זכויות אדם ותהליך השנים. במהלך הסמינר מתקיימים סיורים למקומות בעלי חשיבות היסטורית, אסטרטגית ודתית. מדי שנה מביא הארגון כ-300 משתתפים לישראל. במהלך השנים הביא הפרויקט לישראל יותר מ-5,000 מנהיגים מכ-60 מדינות. אורכם של הסמינרים הם בדרך כלל כשבוע.
בקתת פיי
פעילויות
הבקתה נבנתה כבסיס עבור מטפסי הרים באזור עמק עשר הפסגות (מאז נשרפה החליפה אותה בקתת ניל קולגאן, אולם אזור הבקתה עדיין משמש כבסיס למטפסי הרים באזור - בעיקר להר ליטל, הר פיי, והר קוואדרה).
לקריאה נוספת
• Pearl Ann Reichwein, Climber's Paradise: Making Canada's Mountain Parks, 1906-1974, P 180
• Chic Scott, Ski Trails in the Canadian Rockies, P 94
• Lynn Martel, Tales & Trails: Adventures for Everyone in the Canadian Rockies, PP 72- 73
• Brian Patton, Bart Robinson, Canadian Rockies Trail Guide, P 321
רועי פרל
רועי פרל (נולד ב-2 בספטמבר 1977) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן את הפועל עפולה מליגת העל. פרל החל את דרכו כמאמן נוער בהפועל עפולה וכן היה עוזר מאמן הקבוצה הבוגרת. מאז אימן פרל גם את הפועל מגדל העמק ומכבי קריית מוצקין. ב-2023 הוביל פרל את הפועל עפולה בחזרה לליגת העל.
עוזר מאמן וקדנציה ראשונה בעפולה כמאמן ראשי
פרל החל לשחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל עפולה ובגיל צעיר החל לאמן. בעונת 2007/08 כאשר הפועל עפולה שיחקה בליגת העל, שימש פרל כעוזרו של אבנר יאור. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2008/09 היה פרל עוזרו של שרון אברהמי ועפולה העפילה בחזרה לליגת העל. אלי רבי מונה למאמן הקבוצה ופרל המשיך לשמש כעוזר. עפולה סיימה את עונת 2009/10 במקום העשירי וגברה על מכבי רמת גן בסדרה של חמישה משחקים אך אף על פי שהייתה זכאית לשחק בליגת העל גם בעונה שלאחר מכן, נתקלה הקבוצה בקשיים כלכליים והחליטה לרדת לליגה הלאומית. פרל התמנה למאמנה הראשי של הקבוצה אך פוטר במהלך עונת 2010/11 כאשר הקבוצה במקום התשיעי והוחלף על-ידי ראובן מלול. בעקבות פיטוריו תבע פרל את הקבוצה וזכה ב-134 אלף ש"ח.
הפועל מגדל העמק
בעונת 2011/12 אימן פרל את הפועל מגדל העמק בליגה א'. הוא הוביל אותה לאליפות המחוז הצפוני והעפלה לליגה הארצית לאחר שהפסידה במשחק אחד בלבד במהלך העונה. בעונת 2012/13 הוביל פרל את מגדל העמק להעפלה שנייה ברציפות לאחר שהקבוצה זכתה באליפות המחוז הצפוני של הליגה הארצית והבטיחה את מקומה בליגה הלאומית. מגדל העמק סיימה את עונת 2013/14 במקום השמיני והפסידה לעירוני נהריה בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בעונת 2014/15 השתלבה מגדל העמק בצמרת הליגה ואתר ספסל בחר בפרל כמאמן הסיבוב הראשון. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני, אך למרות יתרון הבייתיות הפסידה להפועל גליל עליון בסיבוב הראשון של הפלייאוף. שלושה משחקניו של פרל, זיו בן צבי, קלי בידלר וכריס גסטון נבחרו על-ידי אתר ספסל לחמישיית העונה כאשר בידלר נבחר גם לזר המצטיין של העונה.
קדנציה שלישית בעפולה
בפברואר 2022 חזר פרל לעפולה במקומו של ניר קפלן. עפולה סיימה את עונת 2021/22 במקום השישי והודחה על-ידי מכבי עירוני רמת גן בסיבוב הראשון של הפלייאוף. עפולה סיימה את עונת 2022/23 במקום הראשון והבטיחה את עלייתה לליגת העל לאחר ניצחון על אליצור עירוני נתניה בסדרת חצי גמר הפלייאוף. במשחק הגמר הפסידה עפולה למכבי עירוני רמת גן. פרל נבחר למאמן העונה ושחקניו ג'יימי הול ותומר אסייג נבחרו לחמישיית העונה כאשר הול נבחר גם ל-MVP של העונה.
בנבחרות ישראל
בקיץ 2015 היה פרל עוזרו של רמי הדר בנבחרת הקדטים של ישראל. הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה בליטא. בתום הטורניר נשרה נבחרת הקדטים לדרג ב'.
Igranka
Igranka (בעברית: מסיבה) הוא שיר במונטנגרית שנכתב והולחן על ידי וילקו סקיי ובוצע על ידי הצמד הו סי. השיר ייצג את מונטנגרו בתחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2013 שהתקיימה במאלמו, שוודיה, בעקבות בחירה פנימית שעשתה רשות השידור המונטנגרית.
סתם שני אנשים
סתם שני אנשים הוא סינגל של הזמרת הישראלית רוני דלומי, שיצא לאור ב-4 בפברואר 2013. זהו השיר השלישי מתוך אלבומה השני "תחזיקו".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים בידי אלעד וייסמן ופורסם בערוץ היוטיוב של דלומי ב-29 באפריל 2013. נכון ל-2021 הקליפ עומד על יותר מ-3.6 מיליון צפיות.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר לשיר ביקורת מעורבת, והעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
אליזבת שמיץ
אליזבת שמיץ (בגרמנית: Elisabeth Schmitz; 23 באוקטובר 1893 – 10 בספטמבר 1977). הייתה נוצרייה פרוטסטנטית שעבדה כמורה בברלין והוכרה כחסידת אומות עולם בעקבות סיועה ליהודים בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
אליזבת שמיץ נולדה בעיירה הנאו, הצעירה מבין שלוש בנות לפרופסור אוגוסט שמיץ (August Schmitz) שעודד את בנותיו להשכלה, לערכים ליברליים ולנצרות הפרוטסטנטית. בזמן שהייתה בבית ספר תיכון, נפתחה אפשרות ההשכלה הגבוהה לבנות בגרמניה, ובעידוד הוריה היא הגישה מועמדות לאוניברסיטת ההיסטוריה בון וברלין (Universitäten Bonn und Berlin Geschichte). בשנת 1914 היא התקבלה ולמדה שם גרמנית ותאולוגיה. לאחר שנים ספורות בהן עסקה במחקר היסטורי, שמיץ החליטה שהיא רוצה להיות מורה והתחילה ללמוד הוראה. במקביל, חיפשה עבודות בתור סייעת בבתי ספר בברלין כדי לצבור ניסיון. בבתי ספר אלו היא נתקלה באירועים רבים של גזענות בכלל ואנטישמיות בפרט, ועניין זה החל להפריע לה.
בשנת 1933, כאשר היטלר עלה לשלטון, תוכנית הלימודים שונתה על ידי המפלגה הנאצית באופן שידגיש את ההיסטוריה הגרמנית ותורת הגזע. שמיץ מצאה את אמונותיה וערכיה עומדים בסתירה לאידאולוגיה אותה היא חויבה להעביר לתלמידיה. קונפליקט פנימי זה גרם לה לנסות ולמחות כנגד המשטר הנאצי. תחילה היא בחרה בשתי דרכים צנועות יחסית: היא הצטרפה לכנסייה פרוטסטנטית מיוחדת אשר עודדה התנגדות להיטלר; וכתבה מסמך בן 23 עמודים בנושא "בדבר מצבם של הגרמנים שאינם אריים", שחזה באופן די מדויק את התדרדרות היחס מצד הנאצים כלפי היהודים. שמיץ ניסתה לפרסם את מסמך זה כמה פעמים בשנת 1935, אך לא קיבלה תמיכה מגורמים חיצוניים ובסופו של דבר הדפיסה ופרסמה כמה עותקים בעצמה.
בעקבות מאורעות ליל הבדולח בנובמבר 1938, שמיץ הרגישה שהאנטישמיות בסביבתה מגיעה לשיא והחליטה לנסות לפעול נגדה. היא הגישה מכתב התפטרות מבית הספר בו היא עבדה. במכתבה היא ציינה כי אינה מסוגלת ללמד חומר הנוגד בצורה קיצונית את עמדותיה ורגשותיה.
הפעילות בזמן השואה להצלת יהודים
כאשר גירוש היהודים בגרמניה החל, שמיץ סייעה לכמה מחבריה היהודים, בתמיכה כספית ובאספקת מזון. בשנת 1937 לאחר שהשלטונות המקומיים חשדו בקשריה עם יהודים, שמיץ נלקחה לחקירה אך שוחררה לבסוף ללא ממצאים חד משמעיים. אחרי החקירה היא הרחיבה את הסיוע שהעניקה והחלה להסתיר יהודים בדירתה בברלין לפרקי זמן משתנים. אחת הפעילות בקהילה היהודית בברלין, ליזלוטה פרלס (Liselotte Pereles) מצאה מקלט בביתה של שמיץ למשך כחצי שנה, לאחר שגורשה מביתה. יהודים בולטים נוספים שהתארחו אצלה היו מרתה קאסל (Martha Kassel) שהייתה רופאה יהודיה וצ'ארלס מילפורד (Charles C. Milford) שאביו היה יהודי ואמו הייתה אחת מהשותפות למחאת הנשים ברוזנשטראסה. במקביל לאירוח קבוע או ממושך בביתה, היא המשיכה לספק מצרכי מזון ליהודים נזקקים ולמקלט לימים ספורים ליהודים שהיו באמצע בריחה. קשה להעריך לכמה יהודים שמיץ סייעה בזמן השואה, מכיוון שאת רובם לא הכירה, וחלק גם לא ידעו מי היא.
לאחר הפצצה אווירית על ברלין בשנת 1943, דירתה של שמיץ נהרסה והיא חזרה לעיר הולדתה הנאו. לאחר המעבר היא המשיכה לתמוך כלכלית בפרלס וביהודים נוספים שנזקקו לעזרה כספית, אך הפסיקה להסתיר יהודים בביתה.
לאחר המלחמה
בסוף מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 שמיץ חזרה ללמד בבית הספר "קארל ראהבן" (Karl Rehbein Schule) בהנאו. היא פרשה מההוראה בשנת 1958, וחזרה לעסוק בהיסטוריה – השתתפה במחקר אודות החיים היהודיים בהנאו. ב-10 בספטמבר 1977 היא נפטרה, בגיל 84.
הכרה והנצחה
בשנת 1961, ליזלוטה פרלס העידה על הסיוע שקיבלה משמיץ בתקופת השואה, ללא ידיעתה של שמיץ. עדותה נשמרה בארכיון בברלין.
ב-16 באוגוסט 2010 הוכרה שמיץ על ידי "יד ושם" כחסידת אומות עולם. נוצר קשר עם ראש העיר של הנאו בחיפוש אחר קרובי משפחה, אך לא נמצאו כאלה, כיוון שאחיותיה נפטרו והיא מעולם לא נישאה. תעודת חסידת אומות העולם שלה הוענקה ב-20 בנובמבר 2011 בנוכחות נציג מהקהילה היהודית של הנאו.
לקריאה נוספת
השכל, אמיר. גיבורים רגילים. ת"א, 2014.
מצפה גלעד
מצפה גלעד היה יישוב בגלעד בתקופת המקרא ובתקופת ממלכת החשמונאים. אוזכר בשמו זה בספר שופטים המספר על יפתח אשר התגורר במצפה גלעד, ושם דיבר לפני האל:
זיהוי מילולי וגאוגרפי
פרשנים וחוקרים הציעו זיהויים שונים למצפה גלעד. יש אשר קשרו בינה לבין אתר שעליו מסופר בספר בראשית; שבו נפגשו יעקב ולבן; שמו של האתר הורכב מהמילים מצפה וגלעד, והשניים כרתו ביניהם שם ברית והקימו גל לעד:
חוקרי ארץ ישראל והתנ"ך הציעו לזהות אותה עם רמת המצפה בנחלת שבט גד:
רמת המצפה זוהתה אצל פרשנים גם עם ראמות בגלעד; עיר זו הייתה עיר מקלט וגם נתנה ללוויים:
בספר חשמונאים א' תואר כיבוש מצפה בגלעד על ידי כוחות צבאו של יהודה המכבי; שלאחריו הועלתה העיר באש.
בחיבורו כתב אוסביוס כי מצפה בגלעד נמצאת בסמוך לפילדלפיה, הידועה בשמה העברי המקראי: רבת עמון ובשמה הערבי: עמאן, בסמוך לנחל יבוק.
בעת החדשה הוצע לזהותה באתר בשם א-רמתה, מדרום מערב לאדרעי.
האח הגדול VIP עונה 4
האח הגדול VIP עונה 4 היא העונה הרביעית של תוכנית הריאליטי הישראלית "האח הגדול" שהשתתפו בה ידוענים, והעונה החמישית במצטבר ששודרה ברשת 13. שידור העונה החל ב-10 ביולי 2021, גמר התוכנית שודר ב-31 באוגוסט 2021, ואורן חזן זכה בו.
על העונה
זאת עונת ה-VIP הרביעית במצטבר, והעונה החמש עשרה במצטבר של התוכנית מאז עלייתה.
כשבועיים לפני עליית התוכנית, פורסם הפרומו הרשמי של העונה תחת הסלוגן "לא נגלה לכם". בנוסף נוצר טעם גלידה חדש בשיתוף פעולה עם רשת הגלידריות "גולדה", שנמכר תחת השם "האח הגדול" וטעמו לא התגלה עד אירוע הכניסה - הטעם היה מסקרפונה, מרשמלו וסוכריות קופצות.
על פי "ישראל היום", חלק מדיירי העונה נכנסו לבית יומיים לפני תחילת שידור העונה. באירוע הפתיחה התגלה כי חוץ משני דיירים, כל דיירי העונה נכנסו במהלך השבוע לבית בחלקים (חלק ביום שלישי, חלק ביום רביעי וחלק ביום חמישי), ושני הדיירים הנותרים קיבלו משימה סודית.
עונה זו זכורה לרעה בתור העונה שנחלה את אחוזי הרייטינג הנמוכים ביותר בכל היסטוריית שידורי התכנית בישראל, אירוע הגמר הגדול הניב פחות מ-16% רייטינג.
מבנה ועיצוב הבית
בית האח הגדול בקריית התקשורת נווה אילן עוצב מחדש גם בעונה זאת את הבית עיצב שימי גל נופק שעיצב את הבית גם בעונה הקודמת.
דיירי הבית
רשימת 16 (כולל זמניים) הדיירים שנכנסו לבית האח הגדול לפי סדר כניסתם:
אנטוניו קנדידו
אנטוניו קנדידו דה מלו אי סוזה (בפורטוגזית: Antonio Candido de Mello e Souza; 24 ביולי 1918 – 12 במאי 2017) היה סופר, פרופסור, סוציולוג ומבקר ספרות ברזילאי. כמבקר הספרות הברזילאית, הוא נחשב לראשון במעלה בתחומו ואחד המלומדים ביותר בו. הוא זכה במשותף בפרס ז'בוטי Prêmio Jabuti - אחד מפרסי הספרות החשובים בברזיל, בשנת 1965, ופעם נוספת, כנבחר יחיד בשנת 1993. באותה שנה ממש הוענק לו גם פרס מאשאדו די-אסיס Prêmio Machado de Assis היוקרתי ביותר בפרסי הספרות הברזילאית. כן הוענק לו פרס קמואש - היוקרתי ביותר בעולם דובר הפורטוגזית, בשנת 1998. קנדידו הוא הברזילאי הראשון שהוענק לו הפרס הבינלאומי על שם אלפונסו רייס, מהחשובים ביותר באמריקה הלטינית, על מפעל חיים בחקר וביקורת ספרות, בו זכה בשנת 2005.
קנדידו היה פרופסור אמריטוס באוניברסיטת סאו פאולו (USP) ובאוניברסיטה של מדינת סאו פאולו (UNESP). בשנת 2005 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת קמפינאס, במדינת סאו פאולו (Unicamp) ומטעם האוניברסיטה של הרפובליקה, באורוגוואי (UdelaR).
ביוגרפיה
כבנם של הרופא אריסטידס קנדידו דה מלו אי סוזה, וקלריס טולנטינו דה מלו אי סוזה, בילה אנטוניו קנדידו את רוב ילדותו בחיק הטבע הברזילאי, במדינות מינאס ז'ראיס וסאו פאולו. בתקופה זו הוא לא למד בבית הספר, אלא התחנך בביתו, על ידי אמו. בשנת 1937 התיישבה המשפחה בסאו פאולו, שם קיבל השכלה רשמית. בשנת 1939 החל קנדידו ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סאו פאולו, לימודים אותם נטש בסופו של דבר, על מנת ללמוד פילוסופיה, באותה אוניברסיטה.
עבודות הביקורת הראשונות שלו פורסמו בשנת 1941, במגזין התרבות "קלימה", בו היה שותף מייסד, יחד עם מי שלימים הייתה לרעייתו. בשנה שלאחר מכן החל ללמד כמרצה באוניברסיטת סאו פאולו, במחלקה לסוציולוגיה, שם גם סיים את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה בחברות מסורתיות. למעט פרק זמן קצר בין השנים 1958–1969 בהן לימד ספרות ברזילאית באוניברסיטה של מדינת סאו פאולו, הוא המשיך ללמד באוניברסיטת סאו פאולו כפרופסור מן המנין תאוריות ספרותיות וספרות השוואתית, לאורך כל הקריירה האקדמית שלו, במשך שלושים ושש שנה. קנדידו גם לימד ספרות ברזילאית באוניברסיטת פריז בין השנים 1964 עד 1966, והיה למרצה אורח באוניברסיטת ייל שנתיים לאחר מכן.
יצירת הביקורת הספרותית העיקרית שלו פורסמה בשנת 1959, תחת הכותרת "התגבשותה של הספרות הברזילאית" ("Formação da Literatura Brasileira"), מחקר פולמוסי ומשפיע ביותר על יסודות האמנות הספרותית של ארצו. הוא קיים קשרי וידידות קרובים עם רבים מגדולי הסופרים והמשוררים הברזילאים ובהם המשורר המודרניסט אוסוולד דה אנדרדה, הסופרים ז'ואאו גימראיס רוזה, גרסיליאנו ראמוס ונוספים, שעל יצירותיהם כתב גם ביקורות, מחקרים ומאמרים רבי השפעה.
המזלג המלוכלך
המזלג המלוכלך, הידוע גם כמערכון המסעדה, הוא מערכון של מונטי פייתון שהופיע בפרק 3 בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", ובהמשך גם בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי". מערכון זה בולט בהיותו המערכון הראשון של מונטי פייתון שבו הדמויות מגיבות לקהל "משמיע בוז".
"אנטרטיינמנט ויקלי" דירגו את מערכון המסעדה כאחד מ-20 המערכונים המובילים של מונטי פייתון. באנגליה משתמשים בו בחומרי קורס מאושרים לשלב 2 של תוכנית הלימודים של בתי הספר הממלכתיים.
אנטוניו קנדידו
ביוגרפיה
קנדידו נישא לגילדה דה מלו אי סוזה בשנת 1943, פרופסור עמית באוניברסיטת סאו פאולו בתחום הפילוסופיה וביקורת הספרות, שהייתה גם שותפתו לייסוד המגזין "קלימה", בראשית הדרך. לזוג נולדו שלוש בנות.
המזלג המלוכלך
המערכון
גבר (גרהאם צ'פמן) ואשתו (קרול קליבלנד) נהנים מבילוי לילי במסעדה צרפתית יקרה. הגבר מגלה שקיבל מזלג מלוכלך ומבקש בנימוס מגסטון המלצר להחליף אותו.
אנטוניו קנדידו
ביוגרפיה
קנדידו אושפז בבית חולים אלברט איינשטיין בסאו פאולו ימים לפני מותו ב־12 במאי 2017, בגלל בקע סרעפתי. הוא היה בן 98 במותו.
המזלג המלוכלך
המערכון
גסטון (טרי ג'ונס) מתנצל מאוד ורץ להביא את המלצר הראשי, ג'ילברטו (מייקל פיילין). ג'ילברטו מגיע, דורש לפטר את כל צוות שטיפת הכלים, אומר לגסטון לדווח על החדשות הללו למנהל מיד, ונרתע בגועל מהמזלג.
המנהל (אריק אידל) מגיע, אומר לג'ילברטו להירגע, ואז מתיישב ליד השולחן ומתנצל "בענווה, עמוקות ובכנות" על המזלג המלוכלך. הוא נהיה אמוציונלי כשהוא מסביר להם את הבעיות שצוות המסעדה סבל מהן, ופורץ בבכי. מונגו הטבח (ג'ון קליז) נכנס, גוער בזוג על כך שביקרו גבר כל כך פגיע, ומניף את הסכין שלו על שולחנם. ג'ילברטו אוחז בראשו, תוך שהוא מתלונן על "פצע המלחמה שלו". המנהל דוקר את עצמו בבטן עם המזלג המלוכלך, צורח "זה הסוף! הסוף!" ומתמוטט ארצה.
מונגו מרים את הסכין שלו מעל צ'פמן וזועק, "נקמה!" ג'ילברטו מקיף את פינת השולחן ותופס את הטבח הזועם בדיוק בזמן. "מונגו!" הוא מתנשף, "מונגו, לעולם אל תהרוג לקוח!" ג'ילברטו מת מפצע המלחמה שלו. מונגו מרים את הסכין שלו שוב, אבל גסטון מתמודד איתו לפני שיהיה באפשרותו להרוג את צ'פמן. שקופית שחורה מופיעה ובה כתוב, "ועכשיו... שורת המחץ!" (באנגלית: "!And Now… The Punchline")
"מזל שלא אמרנו כלום על הסכין המלוכלכת", אומר צ'פמן לתוך המצלמה. לאחר מכן הקהל משמיע בוז כשצ'פמן מתנגד לכך.
ישנם מספר שינויים במערכון בגרסה המופיעה בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי". למלצר קוראים "ג'וזפה" במקום "גסטון", אין קהל, והשחקנים לא קוראים בוז כשצ'פמן מעביר את "שורת המחץ", ששונתה מעט ל"מזל שלא סיפרתי להם על הסכין המלוכלכת".
סגנון כתיבה
מערכון זה משקף את מחשבותיהם של מונטי פייתון לגבי שורות מחץ. מונטי פייתון החליטה מההתחלה שהם הולכים לזרוק שורות מחץ, וזה היה מערכון בתוכניות שהשתמשו בשורות נדושות כמו הסכין המלוכלכת. רוב המערכונים של מונטי פייתון פשוט מסתיימים בפתאומיות, ולפעמים אפילו מופיעות דמויות האומרות "איזה מערכון מטופש" ויוצאות. ב-Monty Python Live in Aspen, טרי גיליאם מסביר:
תגלית גלי הכבידה
תגלית גלי הכבידה התרחשה ב-14 בספטמבר 2015, והייתה הגילוי הישיר הראשון אי פעם של גלי כבידה. התגלית היא אחד האישושים החשובים של תורת היחסות הכללית, ויש הרואים בה את אחת התגליות החשובות בפיזיקה אי פעם, ולפחות את התגלית החשובה ביותר במאה ה-21. הגלים נקלטו בשני הגלאים של הפרויקט לגילוי גלי הכבידה, LIGO, לאחר כ-25 שנים של ניסיונות. האירוע דווח לראשונה על ידי ראשי פרויקט LIGO, פרויקט Virgo, והקרן הלאומית למדע ב-11 בפברואר 2016, לאחר ארבעה חודשים של בדיקות יסודיות של המידע, שנדרשו כדי להגיע לרמת וודאות גבוהה. התגלית קיבלה את הסימון GW150914, קיצור של: Gravitational Wave 2015-09-14.
רקע
אלברט איינשטיין חזה את אפשרות קיומם של גלי כבידה לראשונה ב-1916, בעקבות תורת היחסות הכללית שהגה ב-1915. אמנם, כעבור עשרים שנה איינשטיין חזר בו מהתחזית, וביקש לפרסם מאמר המסביר שגלי כבידה אינם אפשריים. הוא הגיע למסקנה הזו על בסיס חישובים, שהראו שהנחותיו מובילות לנקודות סינגולריות, כלומר: לערכים אינסופיים של אורך וזמן. איינשטיין שלח את המאמר ב-1936 למגזין Physical Review, והמאמר נשלח לביקורת עמיתים, כמקובל. מעריך אנונימי (כיום ידוע שהיה זה הפיזיקאי הווארד רוברטסון ) כתב ביקורת שלילית, בהצביעו על טעויות בחישובים. איינשטיין, שכנראה לא היה רגיל לביקורת על מאמריו - הודיע שיפרסם את המאמר באכסניה אחרת (המגזין של מכון פרנקלין). הוא מעולם לא שלח מאמרים נוספים ל-Physical Review. אולם, עוד לפני מועד הפרסום, איינשטיין נוכח בעצמו בטעותו, והמאמר נגנז.
בדומה לגל אלקטרומגנטי, שמקורו בגוף טעון במטען חשמלי שנע באופן מחזורי (לרוב כמתנד הרמוני) - מקורם של גלי הכבידה הוא בגוף מסיבי שנע במרחב באופן מחזורי. על פי תורת היחסות הכללית, גוף מסיבי "מעוות" את המרחב-זמן שסביבו, כך שהגאומטריה שלו משתנה, והמרחב מתעקם. גוף מסיבי מאוד עשוי לנוע במרחב באופן שיש בו מחזוריות כלשהי (למשל: אם הוא חלק ממערכת בינארית של שתי מסות כבדות, המסתובבות סביב מרכז המסה המשותף שלהן - במקרה זה, המחזור הוא תקופת הסיבוב). גוף כזה גורם לעיוות שמשתנה באופן מחזורי, כלומר ל"הפרעה" בגאומטריה של המרחב-זמן. באופן דומה לגל אלקטרומגנטי, הפרעה זו מתפשטת במרחב בצורת גל. כשם שמשוואות מקסוול מחייבות שהפרעה בשדה האלקטרומגנטי (שהיא הגל האלקטרומגנטי) תתפשט במהירות האור (תוצאה שנובעת מהפרמאביליות וממקדם דיאלקטרי של הריק, שהם קבועים אוניברסליים), כך גם משוואות תורת היחסות הכללית מחייבות, שגל הכבידה יתפשט באותה מהירות.
באופן רגיל, גלי כבידה הנוצרים מתנועה מחזורית של גופים קוסמיים הם חלשים במידה שלא ניתנת לגילוי גם במכשירים רגישים מאוד. אולם בזכות המסה העצומה של גופים מסוימים הפולטים גלי כבידה (עד לאחרונה התגלו גלי כבידה רק מחורים שחורים וכוכבי נייטרונים), ובגלל זמן המחזור הקצר (פחות משנייה אחת, בניגוד לחודשים ושנים) - במקרים אלה נוצרים לראשונה התנאים לגילוי ודאי של גלי כבידה.
הרעיון בדבר העיקום של המרחב-זמן סביב גופים מסיביים קיבל אישוש כבר ב-1915, כאשר תורת היחסות הכללית שפרסם איינשטיין הצליחה להסביר, בין היתר, מדוע מסלולו האליפטי של כוכב חמה חג סביב השמש. איינשטיין הציע אישוש נוסף, כשטען שקרן אור מכוכב רחוק שתעבור בקרבת השמש בדרכה אל הארץ, תתכופף ותסטה מן הקו הישר. הוא חישב את מידת הסטיה, והציע למדוד את הניבוי בעת ליקוי החמה שהתרחש ב-1914. המדידה לא התבצעה בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עובדה זו פעלה לטובת איינשטיין, מפני שהחישוב שלו היה שגוי. איינשטיין תיקן את חישוביו, והניבוי המתוקן קיבל אישוש במדידה שהתבצעה בעת ליקוי החמה של 1919.
תגלית LIGO
הגלאים של LIGO פועלים בשיטת האינטרפרומטריה. כל אחד מהגלאים הוא אינטרפרומטר מטיפוס מייקלסון, שבנוי משני צינורות ניצבים זה לזה, שניהם מונחים על הקרקע, באורך של 4 קילומטר האחד. קרן לייזר מפוצלת לשתי קרניים, באמצעות מראה חצי-שקופה, המוצבת בזווית של 45 מעלות לקרן הראשונית. כך מתקבלות שתי קרניים קוהרנטיות, המאונכות זו לזו, וכל אחת מכוונת לאחד מהצינורות. בקצה של כל צינור מוצבת מראה בעלת כיוננון עדין, כך שהקרניים נעות בתוך הצינורות הלוך ושוב כ-400 פעמים, ואז נפגשות שתי הקרניים בתוך החיישן, ועוברות התאבכות (Interference). במצב "שקט" (כלומר בהיעדר גל כבידה), ההתאבכות היא בונה. כשגל כבידה עובד דרך ההתקן, המרחב-זמן מתעוות (ויחד עמו כדור הארץ כולו, כולל הצינורות), כך שהמרחקים שעוברות הקרניים משתנים, וכך גם פרקי-זמן המעבר, והשינוי בכל כיוון הוא במידה שונה, וגם תלוי בזמן. על כן, ההתאבכות במקרה זה איננה בונה, ומידת הסטיה הזעירה מהתאבכות בונה - ניתנת למדידה.
האירוע שיצר את הגלים
מידת הסבירות שהתצפית באירוע הזה אכן מבססת את קיומם של גלי כבידה, נחשבת לגבוהה מאוד, וזאת בהתבסס על שורה של היבטים בלתי-תלויים שיפורטו להלן. החתימה של האירוע הזה, כפי שהיא מתבטאת בצורת הגל שהתגלה, תואמת היטב למודל התאורטי שנובע מתורות היחסות הכללית. גם עובדה זו מחזקת את אמינות הגילוי.
ביום ההכרזה על התגלית, 11 בפברואר 2016, פורסם על כך מאמר ב-Physical Review Letters, הוא המגזין שאליו שלח איינשטיין את המאמר שבו שלל את קיומם של גלי הכבידה.
גילויים נוספים של גלי כבידה
מאז התגלית נרשמו מספר אירועים נוספים של גילוי גלי כבידה.
כבידה קוונטית
פיזיקאים טוענים כי התגלית היא פתח להתבוננות חדשה לגמרי על היקום, ובפרט כדי לסייע בגיבושה של תורת כבידה קוונטית. גלי כבידה עשויים לספק מידע על גופים קוסמיים שאינם פולטים כמעט קרינה אלקטרומגנטית, כגון חורים שחורים וכוכבי נייטרונים. מידע כזה עשוי להרחיב מאוד את מעט הידע הקיים, נכון ל-2017, על שדות כבידה חזקים, ואף ייתכן שניתן יהיה למפות את היקום, או אזורים מצומצמים בו, באמצעות גלי כבידה. כמו כן, פיזיקאים רבים מקווים שמחקר גלי כבידה יאפשר לתאר תיאור מתקדם יותר של האופן בו כבידה פועלת, נושא שבו יש פער מרכזי בין תורת היחסות לבין תורת הקוונטים.
היווצרות של יסודות כבדים
על פי הידוע כיום (2018), יסודות כבדים מברזל (שמספרו האטומי 26) אינם נוצרים בהיתוך גרעיני בליבות של כוכבים, ולמעשה האופן שבו הם נוצרים עדיין לא ברור באופן מספק. תצפיות על האירועים שיצרו את גלי הכבידה שהתגלו לאחרונה, וניתוח של אותות אלקטרומגנטיים שמוסיפים להגיע ממקום האירוע מספר ימים לאחריו, מהווים כר פורה למחקרים חדשים רבים, ולניסיונות אישוש של תאוריות על אופן היווצרותם של יסודות כבדים.
פרסי נובל
ב-3 באוקטובר 2017 הודיעה ועדת פרס נובל על הענקת פרס נובל לפיזיקה לריינר וייס (ממציא הגלאי האינטרפרומטרי), לבארי בריש (החוקר הראשי של פרויקט LIGO מתחילתו, ומנהלו ב-20 השנים האחרונות), ולקיפ תורן (ממקימי הפרויקט, שהוביל ותרם להיבטים התאורטיים והיישומיים שלו). זאת הפעם הראשונה שפרס נובל בתחומים המדעיים (פיזיקה, כימיה וכן פיזיולוגיה או רפואה) מוענק בתוך פרק זמן כה קצר מרגע התגלית שעליה הוא מוענק (במקרה הנוכחי בתוך פחות משנתיים מרגע התגלית). בדרך כלל הפרסים בתחומים המדעיים מוענקים עשרות שנים לאחר התגלית.
אישוש לחוק השטח של הוקינג
ב-1 ביולי 2021 פרסמה קבוצת חוקרים מאמר בכתב העת Physical Review Letters, שמדווח על חישוב המבוסס על התגלית המקורית של גלי הכבידה, GW150914. החישוב מהווה את האישוש התצפיתי הראשון לתאוריה שפיתח סטיבן הוקינג ב-1971 אודות האפשרות של חור שחור לפלוט קרינה. התאוריה של הוקינג טוענת בין השאר, ששטחו של אופק האירועים של חור שחור יכול רק לגדול - תחזית שזכתה לשם "חוק שטח אופק האירועים של הוקינג". התאוריה קשורה לעובדה שבפרק זמן ארוך מאד, חור שחור פולט קרינה (הידועה כקרינת הוקינג), ובדומה ל, פליטת הקרינה גורמת לשטחו של אופק האירועים לגדול ולעולם לא לקטון. התאוריה הוכחה מאז באופן מתמטי, אך מעולם לא זכתה לביסוס בתצפית.
בעת הגילוי הראשון של גלי הכבידה, לא הייתה קיימת טכניקה לשימוש באות שהתקבל בגלאי, כדי לחשב את השטחים של אופק האירועים של שני חורים שחורים, ושל החור השחור שנוצר כתוצאה מאיחודם. את הטכניקה פיתחו כותבי המאמר בשנים שחלפו מאז הגילוי. גלי הכבידה שמתגלים בגלאי מהווים חלק מקרינת הוקינג שפולט זוג החורים השחורים.
טארק רמדאן
טארק רמדאן (בערבית: طارق رمضان בתעתיק מדויק: טארק רמצ'אן; נולד ב-26 באוגוסט 1962 בז'נבה) הוא פרופסור ללימודי האסלאם בן זמננו בפקולטה ללימודי המזרח באוניברסיטת אוקספורד, שם הוא מלמד גם בפקולטה לתאולוגיה.
ביוגרפיה
רמדאן הוא בנו של סעיד רמדאן ונכדו של חסן אל-בנא, אשר בשנת 1928 ייסד את תנועת האחים המוסלמים במצרים. גמאל אל-בנא, רפורמיסט מוסלמי בעל דעות ליברליות, הוא הדוד רבא שלו. אביו היה דמות קיצונית בולטת באחים המוסלמים, אשר הוגלה על ידי גמאל עבד אל נאצר ממצרים לשווייץ, שם נולד טארק. סעיד רמדאן היה מקורב לסייד קוטב והיה מעורב בקנוניה נגד ממשלת מצרים אשר סייד קוטב נתלה בעקבותיה.
רמדאן לימד במכללת דה סוסיר, תיכון בז'נבה, והיה מרצה מן המניין בנושא דת ופילוסופיה באוניברסיטת פרייבורג בין השנים 1996 ל-2003. באוקטובר 2005 החל ללמד בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד כמרצה אורח. בשנת 2005 היה לחוקר בכיר בקרן לוקאהי.
באמצעות כתביו והרצאותיו תרם באופן משמעותי לדיון בסוגיית המוסלמים במערב והתחדשות האסלאם בעולם המוסלמי. הוא פעיל הן ברמה האקדמית והן ברמה העממית בהרצאות רבות ברחבי העולם בנושא צדק חברתי ודיאלוג בין תרבויות. הוא תומך בלימוד מחדש של פרשנות של טקסטים אסלאמיים, מדגיש את אופיים ההטרוגני של המוסלמים במערב ומדגיש את הצורך בתרומתם לחברה המערבית.
רמדאן ייסד את תנועה המוסלמים השווייצרים, בה לקח חלק בסמינרים בין-דתיים וישב בוועדה בנושא "האסלאם והחילוניות".
בשנת 2007 התקבל להיות פרופסור ללימודי האסלאם באוניברסיטת ליידן, אך סירב לקחת את התפקיד, בטענה לסיבות מקצועיות. הוא גם היה פרופסור אורח בנושא "זהות ואזרחות" באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. פרופסור רמדאן משמש כיום כנשיא צוות חשיבה האירופי EMN - רשת מוסלמית אירופאית בבריסל.
ב-6 ביוני 2007 קנס שופט בית המשפט הפלילי בסיין סן דני הסמוכה לפריז את רמדאן בסכום של 2,500 אירו, באשמת העלבת שני שוטרי משמר הגבול הצרפתי בנמל התעופה שארל דה גול במרץ אותה שנה. נכון ל-2009, הוכרז טארק רמדאן כאישיות לא רצויה בתוניסיה, מצרים וערב הסעודית.
בשנת 2017 התפרסם כי רמדאן נעצר ונחקר על ידי הרשויות הצרפתיות בעקבות תלונות שתי נשים הטוענות שאנס אותן. בנוסף לתלונות על מעשי אונס, היו תלונות נגד רמדאן על הטרדות וניצול מיניים, תוך ניצול סמכותו כמורה דרך וכמרצה. ארבע נשים שווייצריות התלוננו שרמדאן הטריד אותן מינית כשהיו קטינות, ושתיים מהן סיפרו שהוא קיים עמן יחסי מין כשהיו בנות 14 ו-15.
רמדאן נשוי ואב לארבעה.
עימות בחירות
עימות בחירות הוא מפגש מתוקשר בין מתמודדים המתחרים ביניהם במערכת בחירות, שבו הם נדרשים לענות על שאלות בעניינים שעל סדר היום של מערכת הבחירות. העימותים מהווים מבחן חשוב למועמדים, וכלי לציבור המצביעים בשביל לבצע את הבחירה, ונחשבים תמיד כאחד משיאי מערכת הבחירות.
עימותים נשיאותיים בארגנטינה
העימות הנשיאותי הראשון בארגנטינה התרחש לקראת הבחירות לנשיאות של 2015. היו הצעות לערוך עימותים נשיאותים בבחירות הקודמות, אך כולם סורבו על ידי המועמד שהיה מוביל בסקרים, שהאמינו שהעימות לא יפעל לטובתם. בבחירות לנשיאות של 1989 היה אמור להיערך עימות נשיאותי בין המועמדים אך הוא בוטל כשמועמד המפלגה הפרוניסטית, קרלוס מנם, סירב להופיע ברגע האחרון מול מועמד מפלגת UCR, אדוארדו אנחלוס שהיה אמור להיות משודר בערוך הטלוויזיה Tiempo Nuevo. בעקבות ביטולו בהודעה קצרה, הדיבייט נערך בין אנחלוס לכיסא ריק.
עימותים בבחירות בישראל
עימותים בבחירות בישראל נערכו במערכות הבחירות מהכנסת התשיעית (1977) ועד לבחירות לכנסת הארבע עשרה (1996). העימותים נערכו בין ראשי שתי המפלגות הגדולות, רשימות הליכוד והמערך (ומפלגת העבודה). העימותים נערכו במסגרת שידורי התעמולה של המפלגות לקראת הבחירות, וזמן שידור העימות הוקצה מזמני השידור של שתי המפלגות. העימותים הוקלטו מראש, כשאולפן ההקלטה נבחר בהטלת מטבע בין נציגי שתי המפלגות (לרוב התוצאה הייתה שהעימות הוקלט באולפן שהפיק את שידורי הליכוד). גם סדר התשובות (מי פותח את העימות ומי משיב אחרון) נקבע בהגרלה. אחרי כמעט כל אחד מהעימותים טענו בשתי המפלגות כי מועמדם ניצח, והפיקו סקרים בהתאם. מכיוון שהשאלות או נושאי העימות נקבעו מראש, העימותים אופיינו יותר בנאומים של המועמדים מאשר בדיון או בוויכוח ביניהם.
לאחר הבחירות לכנסת החמש עשרה לא נערכו עוד עימותים למשך זמן רב, מפני שהתקבעה ההערכה כי עימות אינו כדאי למועמד המוביל בסקרים, שיכול רק להינזק ממנו. כך למשל, ערב הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה ב-2001, ניסו במפלגת העבודה ליזום עימותים טלוויזיוניים בין ברק ליריבו אריאל שרון, אולם נתקלו בהתנגדות הליכוד שהסתמך על התקדים שיצר ברק במערכת הבחירות הקודמת.
יהוד-מונוסון
יְהוּד-מוֹנוֹסוֹן (לשעבר: יהוד, נוה מונוסון) היא עיר במזרח בקעת אונו במחוז מרכז. העיר קיבלה את שמה במסגרת איחוד רשויות מקומיות של העיר יהוד והמועצה המקומית הסמוכה לה, נוה אפרים (נוה מונוסון) בשנת 2003. במסגרת הסכם האיחוד נקבע, שנוה מונוסון תמשיך לשמור על האוטונומיה שלה ועל ייחודה הקהילתי באמצעות מנהלה מקומית במעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני.
אוכלוסייה
מתוך האוכלוסייה המאוחדת הנ"ל, אוכלוסייתה של העיר יהוד היא כ-22,600 תושבים ואילו אוכלוסייתה של נוה מונוסון היא כ-2,600 תושבים. מתוך הדירוג הכלכלי-חברתי המאוחד הנ"ל, הדירוג הכלכלי-חברתי של יהוד הוא גבוה-בינוני (7 מתוך 10) ואילו הדירוג הכלכלי-חברתי של נוה מונוסון הוא גבוה (9 מתוך 10).
הקמת העירייה
העירייה המאוחדת של יהוד ונוה אפרים הוקמה במהלך שנת 2004, על בסיס השלד המבני של עיריית יהוד הקודמת, תוך ביצוע קיצוצים רבים במצבת עובדי העירייה, סגירת מחלקות מקבילות במועצה המקומית נוה אפרים, ובמקביל כינון מִנְהֶלֶת רובע בנוה מונוסון. העירייה החדשה החלה את דרכה בנקודת מוצא קשה, לאחר שירשה חובות של 200 מיליון ש"ח מעיריית יהוד ושל כ-7 מיליון ש"ח מהמועצה המקומית נוה אפריים. קוצצו עשרות עובדים, מבנה העירייה שונה מן היסוד והעירייה השיגה איזון תפעולי במקביל להנהגת תוכניות פיתוח רחבות היקף (אזור התעשייה - מבני היי-טק, תוכנית "לוגנו" לשיקום, חידוש ופיתוח לב יהוד ההיסטורית, פרויקט תמר בנוה מונוסון, מקב"ת גני יהודה והרחבת קריית הסביונים, פרויקט מגשימים, תוכנית אזור התעשייה והיי-טק משולב עם רשות שדות התעופה בעקבות הפינוי הצפוי של בסיס חיל האוויר בצפון מתחם נתב"ג).
היוזמה להקמת העירייה בשנת 2003, נעוצה במדיניות משרד הפנים להשיג חיסכון בעלויות השירותים המוניציפליים במרחב בקעת אונו. לשם כך, במקום עיריית יהוד והמועצה המקומית נוה מונוסון, הוקמה עיריית-גג משותפת אף ששני היישובים אינם קשורים ביניהם ביום-יום ובתחילת התהליך הכוונה הייתה לאחד את נוה מונוסון עם קריית אונו, סביון, גני יהודה וגני תקוה. הלכה למעשה, עיריית-הגג מתפקדת כעירייתה של העיר יהוד ואילו תושבי נוה מונוסון, אשר נהנים מעצמאות חברתית-קהילתית במסגרת מנהלה מקומית בעלת מעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני, רוכשים ממנה שירותים מוניציפליים (טיפול אדמיניסטרטיבי של החינוך הפורמלי, רווחה, תחזוקת היישוב, מינהל הנדסה וגזברות). דגם מוניציפלי דו-רובדי זה נבנה במסגרת מדיניות משרד הפנים, לאחד רשויות. אימוץ מדיניות זו של שלטון מקומי דו-רובדי, בדומה למועצות האזוריות דהיום המכילות מספר ועדים מקומיים, קיבל ביטוי מוחשי ב הצעת-חוק העיריות, התשס"ו-2005 במסגרתה הוצע להקים "עיריות אזוריות" המכילות ועדים מקומיים או ועדי רובע עירוני, תוך שמירת אופיו העצמאי של כל יישוב ויישוב.
בשנת 2014 במהלך מבצע צוק איתן פגעה רקטה שנורתה מרצועת עזה בבית בעיר וגרמה לו לנזק כבד.
חינוך
בעיר שוכן בית הספר תיכון מקיף יהוד, המשרת את האזור ומנקז אליו את תלמידי יהוד, נוה מונוסון, סביון, גני יהודה, מגשימים, בני עטרות, בית אריה, עלי זהב, רינתיה, מזור, כפר טרומן ועוד.
תעשייה
לעיר אזור תעשייה מפותח, בו הרחוב הראשי ע״ש ראש המועצה הנבחר הראשון אברהם אלטלף. מצויים, בין השאר, מפעלי מבת של התעשייה האווירית, חברת ההיי-טק הבינלאומית מיקרו פוקוס, חברת החיישנים Vayyar וחברת מגל מערכות בטחון.
מונגוליה במשחקים האולימפיים לנוער
מונגוליה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער המונגולים שישה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. מונגוליה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מונגולי במדליה במשחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של מונגוליה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 11 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים התעמלות עם זכייה במדליית זהב בתרגיל הקפיצות לנערים וסיום במקום החמישי בגמר תרגיל הטבעות, והיאבקות עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 60 ק"ג נערות בסגנון חופשי. בענף הג'ודו המשלחת דורגה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 66 ק"ג נערים. ספורטאי המשלחת התחרו גם בענפים איגרוף, אתלטיקה, טריאתלון ושחייה אך לא הגיעו להישגים משמעותיים.
משחקי החורף
מונגוליה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים החלקה מהירה וסקי למרחקים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה שני ספורטאים שהתחרו בשני בענף. בדומה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים החלקה מהירה וסקי למרחקים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
צגה מלקו
צֶגָה (צגנש) מֶלָקוּ (נולדה בט' בטבת ה'תשכ"ו, 1 בינואר 1968) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. בעבר הייתה עיתונאית, סופרת ופעילה חברתית ישראלית. עבדה ברשות השידור כמנהלת רשת א' ובתאגיד השידור הציבורי "כאן" ערכה והגישה גם תוכניות בשפה האמהרית.
ביוגרפיה
מלקו נולדה, גדלה והתחנכה בגונדר שבאתיופיה ועלתה לישראל בגפה בשנת 1984 כשהייתה בגיל 16. מיד עם עלייתה ארצה פתחה במאבק לאיחוד עם משפחתה – עד לעלייתם של הוריה.
מלקו בעלת תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל עסקים מטורו קולג' שבניו יורק ארה"ב ותואר שלישי מאוניברסיטת אדם מיצקביץ' במדעי המדינה ועיתונות.
מלקו עבדה בקול ישראל במגוון תפקידי עריכה והגשה עיתונאית, ביניהם מנהלת מחלקת השידורים באמהרית ולאחר מכן מנהלת רשת א'.
בשנים 1996 – 2005 כיהנה כעורכת ראשית של עיתון "פאנה" - עיתון בעברית ואמהרית ליוצאי אתיופיה בישראל.
בשנים 1997–2002 ערכה והגישה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "דרך העיניים שלנו" שעסקה בחדשות וראיונות בשפה האמהרית.
בשנים 2008–2017 ערכה והגישה תוכנית טלוויזיה שבועית בשפה האמהרית בערוץ 33 עד שרשות השידור נסגרה.
פעילות ציבורית
מלקו רואה בחינוך מפתח לשילוב מלא של בני העדה האתיופית בישראל ופועלת רבות לפתיחת שערים להשכלה גבוהה לבנות ובני העדה. בין היתר בתפקידה מאז 2011 כיושבת ראש "קרן חנן עינור" שמטרתה חלוקת מלגות סוללות דרך להשכלה גבוהה לבנות ובני העדה. לאורך השנים חילקה הקרן 4,000 מלגות. בשנת 2019 חולקו 306 מלגות וב-2020 חולקו 400 מלגות.
מלקו הייתה בשורה הראשונה והמובילה של הפעילות הציבורית למען שוויון מלא לעולי אתיופיה ובכל אירועי המחאה, ובין היתר זאת שלאחר פרשת השלכת מנות תרומת הדם של העולים ב-1996.
ספרה האוטוביוגרפי "לא בבית ספרנו", העוסק בעלייתה לישראל ובהתמודדותה הנמשכת שלה ושל בנות ובני העדה עם תופעות של גזענות בחברה הישראלית, יצא לאור בשנת 2014 בהוצאת סטימצקי.
ב-2016 מונתה כחברה בצוות למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה, שהוקמה על ידי הממשלה. בראש הוועדה עמדה מנכ"לית משרד המשפטים אמי פלמור.
באוקטובר 2019 מונתה כחברה במועצה הציבורית של האקדמיה ללשון העברית. בראש המועצה יושב פרופ' משה בר-אשר.
בדצמבר 2020 מונתה כחברה במועצה הציבורית להגנת הפרטיות. בראש הוועדה יושבת ד"ר שלומית ווגמן-רטנר.
בעבר כיהנה כחברת נשיאות מועצת העיתונות והוועד המנהל של אגודת העיתונאים בירושלים, חברה במועצה הציבורית של מרכז מורשת מנחם בגין, חברת דירקטוריון ויו"ר ועדת הביקורת בחברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים ועמיתה במכון גשר למנהיגות.
פעילות פוליטית
בשנת 2015, במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים, הוצבה מלקו במקום השלישי ברשימת כולנו בראשות משה כחלון אך מועמדותה נפסלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית משום שהבחירות לכנסת התקיימו פחות ממאה ימים לאחר פרישתה מעבודתה ברשות השידור וזהו פרק הזמן המינימלי לצינון.
ב-14 בספטמבר 2022 הוצגה כמשוריינת במקום ה-37 ברשימת הליכוד בבחירות לכנסת העשרים וחמש על ידי יו"ר הליכוד בנימין נתניהו. ב-10 בפברואר 2023, עם כניסתה לתוקף של התפטרות אופיר אקוניס מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, החלה כהונתה כחברת הכנסת.
חיים פרטיים
צגה מתגוררת בצור הדסה. אם לשניים.
ג'ודי צ'ו
ג'ודי מאי צ'ו (באנגלית: Judy May Chu; נולדה ב-7 ביולי 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת קליפורניה. בראשית דרכה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-32 בשנים 2009–2013. צ'ו היא האישה הראשונה ממוצא סיני שנבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה
צ'ו נולדה בשנת 1953 בלוס אנג'לס. אביה, ג'ודסון צ'ו, היה חייל משוחרר שלחם במלחמת העולם השנייה ושנולד בקליפורניה, בעוד אמה הייתה כלת מלחמה שבמקור חיה בג'יאנגמן (Jiangmen) שבגואנגדונג. צ'ו גדלה בלוס אנג'לס, ליד רחוב 62 ושדרת נורמנדי. זאת עד שנות נעוריה המוקדמות, עת עברה משפחתה אל אזור מפרץ סן פרנסיסקו. בשנת 1974 השלימה צ'ו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לימודי תואר ראשון במתמטיקה, וב-1979 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה בפסיכולוגיה לאחר שלמדה בקמפוס של אוניברסיטת ארילאנט הבין-לאומית בלוס אנג'לס.
ב-15 במאי 2001 נבחרה אל האספה המדינתית, לאחר בחירות מיוחדות למילוי מקומה של גלוריה רומרו, אשר נבחרה אל הסנאט של קליפורניה. בבחירות 2002 נבחרה לתקופת מלאה, וב-2004 נבחרה מחדש. צ'ו, שלא יכלה להתמודד לתקופת כהונה שלישית בעקבות הגבלת כהונה, נבחרה לנציגת מחוז הבחירה הרביעי במועצת השוויון של קליפורניה, בו נכלל רוב מחוז לוס אנג'לס.
במהלך 2009 נערכו במחוז הקונגרס ה-32 של קליפורניה בחירות מיוחדות אל בית הנבחרים של ארצות הברית. נציגת המחוז המכהנת, הילדה סוליס, מונתה בידי ברק אובמה למזכירת העבודה של ארצות הברית. צ'ו אמנם הובילה ביום הבחירות המיוחדות שהתקיים ב-19 במאי, אך בשל ריבוי המתמודדים בבחירות המקדימות (שמונה דמוקרטים וארבעה רפובליקנים) היא גרפה רק 32% מהקולות, פחות מרף 50 האחוזים משנדרשו כדי להימנע מסיבוב שני. בסיבוב זה גברה ברוב של 62% על בטי צ'ו, בת דודתה ומועמדת המפלגה הרפובליקנית.
ב-16 במאי 2009 צ'ו הושבעה לתפקידה. ביוני 2011 פתחה ועדת האתיקה של בית הנבחרים בחקירה פרלמנטרית לאחר שקיבלה מידע המצביע על כך ששניים מעוזריה הבכירים של צ'ו הנחו את הסגל שלה לערוך תעמולת בחירות בשעות העבודה הרגילות שלהם. במהלך החקירה נמצא כי צ'ו שלחה שני אימיילים לסגל שלה והנחתה אותם כיצד להגיב לחקירה של הוועדה. בעוד שהוועדה לא מצאה ראיות התומכות בכך שצ'ו הייתה מודעת למעשי הסגל, ומצאו כי הודעות האימייל מהוות פעולות ששיבשו מהלכי חקירה, וב-11 בדצמבר 2014 צ'ו ננזפה רשמית על ידי ועדת האתיקה על שהפריעה לחקירה שערכו במשרדה.
ב-18 ביוני 2012 העביר בית הנבחרים של ארצות הברית החלטה שהוצגה על ידי צ'ו, המביעה באופן רשמי את צערו של בית הנבחרים על חוק הדרת הסינים משנת 1882, בו הוגבלה ההגירה לארצות הברית מסין ונשללו חירויות אזרחיות בסיסיות מאמריקאים-סינים בשל מוצאם האתני. הייתה זו הפעם הרביעית בלבד בה התנצל הקונגרס בפני קבוצה אתנית כלשהי. ב-2015 פרסם אתר החדשות The Intercept תחקיר של עלי גריב ואלי קליפטון, שנעזרו בחלק מעבודתם בתחקירנית העצמאית ג'ואן סטוקר, בו נטען כי צ'ו קיבלה 11,150 דולר אמריקני ממוג'אהדין ח'לק בין ינואר 2009 לספטמבר 2012, בשעה שמוג'אהדין ח'לק הוגדר על ידי ארצות הברית כארגון טרור.