cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות כותאיסי
היסטוריה
ההגירה המחודשת של יהודים, במחצית השנייה של המאה ה-19, לערים בפלך כותאיסי, בעיקר של סוחרים קטנים, הביאה להגברת האנטישמיות בגאורגיה, שבאו לידי ביטוי בשיאן בעלילת הדם בסוראמי ובעלילת הדם בסצ'חרה, שבהן היה מעורב משה מונטיפיורי עצמו. אמנם, אין ידיעות לגבי קיום מפגשים של מונטיפיורי והיהודים בגאורגיה, בעת ביקוריו ברחבי האימפריה הרוסית. לעומת זאת, ידוע כי מונטיפיורי פגש עולים מגאורגיה בארץ, שחלקם לבשו מדים קווקזיים או צ'רקסיים. וחלקם נשא אותות כבוד על לבושם, דבר שהרשים אותו במיוחד. הם ציינו בפניו כי האותות ניתנו להם בגין השתתפותם האמיצה במלחמת רוסיה נגד הצ'רקסים, כמו כן ציינו כי אנשי העיר כותאיסי הרסו את המקום, ונותרו הלוחמים היהודים שהגנו על אוצר הממשלה הרוסית. שמאל|ממוזער|250px| עטיפת הספר משפט קוטאיסי הרופא והחוקר שמואל וייסנברג (1867-1928), אשר השווה את הנתונים האנתרופולוגיים בין יהודי ההרים ליהודי גאורגיה, קבע כי יהודי ההרים ויהודי כותאיסי שייכים למעשה לקבוצה אנתרופולוגית אחת אך לענפים שונים, ועיקר ההבדלים ביניהם הם אתנוגרפיים ולא אנתרופולוגיים. אולם חוקרים אחרים כמו דז'אוואחוב, אינם תמימי דעים עם קביעה זו. הטוענים בין היתר כי היהודים לא השפיעו על הטיפוס הגאורגי אלא הושפעו ממנו ולמעשה משתייכים היהודים בקווקז, להוציא את הגאורגים, לטיפוס ה"כורדו-אזרבייג'ני".
בשנת ה'תר"ע הגיע שד"ר צפת רבי דוד חי אדרעי לעיר כותאיסי שבגאורגיה, ונתבקש על ידי בני הקהילה היהודית בעיר להישאר בעיר ולשמש כראש ישיבה בבית המדרש שהקים הגביר יצחק אליגולי. רבי דוד חי הסכים לבקשתם והחל לשמש כראש הישיבה אך בשל מזג האוויר הקר בכותאיסי הוא לא היה יכול להישאר בעיר לאורך זמן, ולכן עבר משם לערים סחינול וסוג'ונה.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 עסקו רוב יהודי כותאיסי במסחר ומלאכת יד. לפני המרד האנטי בולשביקי של 1924, לא רדפו השלטונות אחרי היהודים. לא הפריעו לפעילות ציונית, לא נסגרו בתי כנסת וכו'. אולם לאחר המרד נעצר כל מי שנחשב בפעילות ציונית, רבנים הוטרדו בחקירות, נסגרו בתי כנסות ועוד.
מאותה תקופה ועד אמצע שנות ה-30 של אותה מאה, החלו השלטונות לשים לב לשיקום התרבותי וההשכלתי של יהודי גאורגיה. בכותאיסי נפתחו בתי ספר יהודיים, מועדונים, ספריות וחוגים. כמו כן נפתח סניף של "אוזט" ("ОЗЕТ", Общество землеустройства еврейских трудящихся), חברה לניהול הפועלים היהודים, שדאגו להציב את היהודים בתעשייה ובקואופרטיבים. כבר בשנת 1929, מספר נכבד של יהודי כותאיסי עבדו במפעל המשי המקומי.
בשנים 1937-1938, החל בכותאיסי, כמו בשאר ברית המועצות, מאבק כנגד היהדות והתרבות היהודית החילונית. ראשי הקהילה היהודית נעצרו. ביניהם: רבי גבריאל דברשווילי (1902-1986), הרב של כותאיסי בשנים 1927-1965, רבי נתנאל אליהאשווילי (1888-1965), הרב הראשי של העיר כותאיסי בשנים 1955-1965 ואחרים. במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לכותאיסי פליטים יהודים, שבחלקם אף נשארו בעיר עם תום המלחמה, בכללם היה גם דב גפונוב, שתרגם מגאורגית את האפוס הגאורגי, עוטה עור הנמר. בעקבות תרגום היצירה הוא זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, אך לא הורשה לצאת מברית המועצות כדי לקבלו. למרות זאת, התרגום עורר הדים בגאורגיה. העיתונות לא יכלה לוותר על התפארות בתרגום תרבותם ברחבי העולם ודיווחו בהרחבה על התרגום. בעקבות הפרסום, הפך גפונוב לסמל בעיני הציונים במדינה ועורר יהודים רבים לעלייה. בכותאיסי הוקם אתר הנצחה על שמו ב"רחוב שאוּמיאני", שהיה מאוכלס ברובו ביהודים עוד מתקופת ימי הביניים. הרחוב שנקרא על שם המהפכן, שאומיאני, משנת 1926 הוסב, בשנת 1989, ל"רחוב גפונוב".
בשנים 1945-1946 היו בעיר שלוש קהילות, ולכל אחת מהן בית כנסת משלה: האחד ברחוב שאומיאני 8, שנבנה בראשית המאה ה-19; השני אף הוא באותו מבנה, שנבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19; והשלישי באותו רחוב מספר 39, שנבנה באמצע המאה ה-19. בשנת 1952 ניסו הרשויות לסגור את אחד משלושת בתי הכנסת אך נתקלו בהתנגדות נמרצת, שבעקבותיה נאלצו השלטונות לוותר על כוונתם. שלושת בתי הכנסת המשיכו לפעול עד ראשית 1953. בתקופת הקמפיין האנטישמי בברית המועצות בשנים 1948-1953, נעצרו יהודים רבים. בינואר 1953 נסגר בית הכנסת של כותאיסי. הרבה רבנים נעצרו.
יהודי כותאיסי שיחקו תפקיד מכריע במאבק של יהודי ברית המועצות בכלל ויהודי גאורגיה בפרט למען זכות העלייה לישראל. על מכתב 18 המשפחות המפורסם, שנשלח לאו"ם בשנת 1969 ה'תשכ"ט היו חתומות 13 משפחות מכותאיסי.
בין הרבנים המפורסמים שהיו משפיעים על יהודי גאורגיה היו רבי שניאור זלמן אלטשולר (1870-1953), רבי טוביה וייס (1870-1953), רבי יעקב ספיאשוילי, רבי יעקב פאפיאשוילי, רבי בנימין פאפיאשוילי ואחרים. החל משנות ה-80 המאוחרות, עם פתיחת שערי ברית המועצות, היו קיימים חיי קהילה ותרבות בכותאיסי. בשנים 1989–1991, עם התמוטטות ברית המועצות והקמת הרפובליקה של גאורגיה, הוקמה אגודה מקומית גאורגית-ישראלית. בשנים 1989–1993, בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת כותאיסי, נערך מחקר על ההיסטוריה של היהודים בגאורגיה בראשות ד. חננשווילי.
בשנים 1969–1984 עזבו אלפי יהודים את כותאיסי ועלו לישראל. מתחילת העלייה המסיבית לישראל, משנת 1989, עלו לישראל מכותאיסי 1,945 יהודים ובינואר 2001 49 יהודים. על פי הסוכנות היהודית היו בכותאיסי 2,300 יהודים ב-1993. עד סוף 1999 נותרו בעיר כ-600 יהודים.
אודינזה
אודינזה קאלצ'ו (באיטלקית:, או בקצרה אודינזה) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר אודינה (מחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבצפון איטליה) שמשתתף בסרייה א'. תלבושת הבית המסורתית של הקבוצה היא בפסי שחור ולבן, מכאן הכינויים הביאנקונרי (לבנים-שחורים) והזברטה (הזברות הקטנות, בניגוד ליובנטוס - הזברות הגדולות). הקבוצה משחקת באצטדיון פריולי, בעל 25,144 מקומות.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1896 כחלק מהאגודה להתעמלות וסיוף של אודינה. בשנים הראשונות הקבוצה השתתפה בעיקר בטורנירים מקומיים ורק בשנת 1912 הצטרפה רשמית לסרייה A. ברוב שנות המועדון לא נרשמו הישגים בולטים והקבוצה ירדה ועלתה ליגה מספר פעמים רב. בשנת 1922 הצליחה אודינזה להגיע לגמר הגביע האיטלקי אבל הפסידה 1:0 לקבוצת FC Vado משער בהארכה.
הנדנדה בין הליגות נמשכה לאורך שנות ה-30 וה-40 כשבשנת 1955 נרשם הישג השיא של הקבוצה, שסיימה במקום השני בליגה, אחרי מילאן. אולם לאחר ההצלחה הגיעה תקופה ארוכה של דעיכה בשנות ה-60 וה-70 כשהמועדון בילה 15 עונות רצופות בליגה השלישית.
רק בשנת 1978 הצליחה הקבוצה לעלות שוב לליגה השנייה ובעונה שאחריה טיפסה חזרה לסרייה A. בשנות השמונים אודינזה הייתה בעיקר קבוצת תחתית, אף על פי שבשורותיה הופיע אז זיקו האגדי מנבחרת ברזיל.
בסוף עונת 86–1985 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, בעקבות עונש הורדת נקודות על מעורבות בהימורים. שוב החלה הנדנדה בין הליגות עד לעונת 96–1995, שבה הקבוצה הצליחה סוף סוף להתבסס בסרייה A. בעונת 97–1996 אודינזה העפילה לראשונה לגביע אופ"א ובעונה שאחריה סיימה במקום השלישי המפתיע, רק אחרי יובנטוס ואינטר, הרבה הודות ל-27 השערים של החלוץ הגרמני אוליבר בירהוף.
בשנים הבאות אודינזה הייתה בעיקר במרכז הטבלה. למרות תחלופה גבוהה בעמדת המאמן, הצליחה הקבוצה להתקדם בהדרגה ונהנתה מהצלחות כמו העפלה נוספת לגביע אופ"א ב-2003, מקום רביעי בליגה ב-2005, והעפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות ב-2006.
אודינזה ידועה בשנים האחרונות כקבוצה שנוהגת לגלות שחקנים צעירים ולא מוכרים, להשביח אותם ולמכור אותם במחיר גבוה כדי להמשיך לקיים את המועדון. בשנת 2011, לדוגמה, עזבו את הקבוצה שחקנים כמו אלכסיס סאנצ'ס (לברצלונה תמורת 26 מיליון אירו) וגוקהאן אינלר (לנאפולי תמורת 13 מיליון אירו).
סגל הקבוצה
נכון ל-20 בספטמבר 2022
(בהשאלה מטוטנהאם)
(קפטן)
אשור-ניררי השלישי
אשור-ניררי השלישי (משמעות השם: האל אשור הוא עזרי) היה מלך אשורי בתקופת הממלכה התיכונה, שמלך בין השנים 1197-1202 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או בין השנים 1187-1193. הוא היה נכדו של תוכולתי-נינורתה הראשון וירש את אשור-נדין-אפלי (Ashur-nadin-apli), שהיה אביו או דודו. אשור-נדין-אפלי היה מעורב במרד נגד תוכולתי-נינורתה הראשון שהביא לרציחתו.
חייו
על פי אחת מרשימות מלכי אשור (Nassouhi Assyrian King List) הוא היה בנו של אשור-נדין-אפלי, שהיה קודמו בתפקיד. גם לפי "רשימת המלכים מחורסבאד" ורשימת SDAS הוא היה בנו של אשור-נסיר-אפלי (Aššur-naṣir-apli), שמופיע ברשימת SDAS כקודמו בתפקיד. בכל שלוש רשימות המלכים הוא מלך 6 שנים. קודמו בתפקיד מלך 4-3 שנים, תקופה קצרה שיכולה אולי להצביע על כך שהוא עלה למלוכה בגיל צעיר. ייתכן וגילו הצעיר מסביר את התפקיד הבכיר שלקח ראש השרים ו"מלך חניגלבת", אילי-פאדה (Ilī-padâ) בתקופת מלכותו. שמו מופיע גם בשבר של רשימת מלכים רביעית קצרה. שנת האפונים שלו, הייתה כנראה השנה הראשונה המלאה.
שמו מופיע בשבר מכתב שנמצא בארכיון נינוה (המכתב נמצא היום באוסף נינוה במוזיאון הבריטי). מכתב זה נשלח על ידי אדד-שומה-אושור מלך בבל באותה עת והיה שייך לשושלת הכשית. המכתב הופנה אל אשור-ניררי השלישי ואל ראש השרים שלו אילי-פאדה. הוא פונה אל שניהם במונח מלכי אשור.
מכתב זה הוא מכתב מעליב, משום שהוא מתייחס לראש השרים כשווה למעמדו של המלך. המכתב הועתק ונשמר בארכיון אשור, כנראה בגלל המעמד שמכתב זה נתן לאילי-פאדה, שהיה אביו של המלך האשורי נינורתה-אפאל-אקור, שמלך כנראה בין השנים 1180-1191 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה (או תקופה קצרה יותר). צאצאיו מלכו עד המאה ה-8 לפנה"ס. טענותיהם להיותם חלק משושלת היוחסין של המלוכה היו בעייתיות והיו מבוססות רק על כך שהם היו יורשיו של המלך אריבה-אדד הראשון, שמלך בין השנים 1390 - 1364 לפנה"ס לערך והיה אביו של אשור-אובליט הראשון.
אשור-ניררי השלישי הוסר כנראה מתפקידו על ידי אנליל-קודורי-אושור, שמלך אחריו. הוא היה בן נוסף של תוכולתי-ניררי הראשון, וכנראה דודו. כנראה שבעקבות הפסקת מלוכתו, גם תפקידו של אילי-פאדה כראש השרים הסתיים. המקורות מתקופה זאת אינם רבים וחלקם, כמו הלוחות שנמצאו בתל סבי אבייד, עדיין לא פורסמו.
אברהם שליט
אברהם חיים שליט (13 ביוני 1898 – 1979 כ"ח באב ה'תשל"ט) היה חוקר תקופת הבית השני, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לשנת 1960.
חייו
שליט איבד את אשתו ובנו בשואה. כשעלה לארץ ישראל ב-1929 בתחילה לא נמצא לו מקום באקדמיה. בשנת 1950 הצטרף לסגל ההוראה הקבוע של החוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית, וב-1957 נעשה פרופסור מן המניין. באוניברסיטה העברית לימד עד לפרישתו ב-1966, שגם לאחריה המשיך לחקור ולפרסם. היה עורך וכותב בכרכים רבים של האנציקלופדיה העברית ובאנציקלופדיה המקראית ועורך באנציקלופדיה יודאיקה. פרט לכך ערך את הכרך "התקופה ההלניסטית" בסדרת הספרים "ההיסטוריה של עם ישראל", שיצא לאור בשנת 1972.
המשטר הרומאי בארץ ישראל
ספרו משנת תרצ"ז דן בתקופה בת חמש מאות שנים ונשען על מקורות רבים. הוא עוסק בהרחבה במעמד המשפטי והמדיני של ארץ ישראל תחת שלטון האימפריה הרומית ומוסדות השלטון והמנהלה שלה, וההשפעה שהייתה לכך על חיי החברה בארץ.
קדמוניות היהודים
שליט תרגם את הספר "קדמוניות היהודים", פרי עטו של יוסף בן מתתיהו, מיוונית עתיקה, שפת המקור, לשפה העברית של תקופת הבית השני:
תרגום ספרו זה של יוסף בן מתתיהו הוא פרי שנים של עבודה ונחשב למופת בדיוק התרגום, בשפתו היפה, במבוא ובהערות המצורפים לו. שליט הקדים לספר מבוא ובו הוערכה עבודתו של יוספוס על הספרים המקראיים, שאותה הוא בחן לאור מקורותיו של תרגום השבעים, הספרות היוונית-הלניסטית והתנ"ך. על כך זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ב-1945.
תרגום הספר "קדמוניות היהודים", המורכב מ-20 "ספרים", יצא לאור ב-3 כרכים, כאשר ל-10 הספרים הראשונים יש מבוא בתחילת הכרך הראשון והערות בסוף הכרך השני. הכרך השלישי כולל את ספרים 11–20, המתארים את תקופת הבית השני. מלאכת פירושם לא נשלמה והכרך יצא לאור עם תרגום בלבד ללא מבוא או הערות. שלושת הכרכים יצאו ללא מפתח שמות אישים או מקומות.
הורדוס המלך: האיש ופועלו
ספר שהוא גולת הכותרת של מפעלו של שליט, ובשלו הוענק לו פרס ישראל לשנת 1960. הספר ראה אור לראשונה בשפה העברית בשנת 1960, מהדורה נרחבת יצאה לאור בגרמנית בשנת 1969. שליט נחשב אחד מגדולי חוקרי הורדוס, שהיה האישיות המדינית החשובה ביותר במחצית השנייה של המאה הראשונה לפני הספירה בארץ ישראל. הוא עוסק במלכותו של הורדוס תוך עיגונה בתקופה של שלהי הרפובליקה ותחילת הקיסרות הרומית.
שליט הגדיר את מלכותו של הורדוס כבעלת ראש יאנוס; פרצוף אחד שלה מביט לרומא ולעולם ההלניסטי ופרצוף שני מביט אל האל היהודי. בספר הוא מתאר את המינהל והכלכלה בארץ ישראל בתקופת הבית השני. הוא דן הן בהשפעה ההלניסטית והן בהשפעת ממלכת החשמונאים על מלכותו של הורדוס.
החידוש בספר הוא ששליט מתנתק מנקודת המבט השלילית שבה הורדוס מתואר במסורת היהודית והנוצרית ומנתח את פועלו תוך שהוא בוחן את הורדוס באמות מידה של מלך הלניסטי וקליינט של הרומאים בן תקופתו ולכן תיאורו של שליט את הורדוס הוא חיובי ואוהד הרבה יותר מאשר התיאור הרגיל בספרי ההיסטוריה.
מפעל הקונקורדנציה
בשנת 1968 הכין סדרת קונקורדנציה לכתביו של יוסף בן מתתיהו. הקונקורדנציה כוללת את כל השמות הפרטיים ושמות המקומות שהופיעו בכתביו ויצאה לאור בהוצאת בריל.
התיאטרון הלאומי של מנהיים
האופרה של מנהיים או התיאטרון הלאומי של מנהיים (בגרמנית: Nationaltheater Mannheim הוא תיאטרון ולהקת אופרה בעיר מנהיים שבגרמניה. בצורתו הנוכחית פועל התיאטרון מאז 1957 ומכיל מגוון אולמות להופעות. הוא נודע בהיותו התיאטרון המקומי הוותיק ביותר בגרמניה, שחגג את שנתו ה-225 ב-7 באוקטובר 2004.
ראשיתו של הרעיון להקים את התיאטרון הלאומי המקורי בהצעתו של הנסיך הבוחר קארל תיאודור. התיאטרון הראשון נפתח ב-1779.
בשלוש-מאות השנים האחרונות נכתב חלק חשוב מתולדות התיאטרון הגרמני ומתולדות המוזיקה הן בתיאטרון המקורי והן במנהיים, שבה פותחו ושוכללו סגנונות אמנותיים חדשים, בדרמה, מוזיקה ומחול. מתוך כך משקף התיאטרון של מנהיים את המסורת של רבים מן השמות הדגולים בתחומי האמנות הגרמנית, כגון פרידריך שילר ווולפגנג אמדאוס מוצרט.
במונחים של תולדות הלהקה, הדרמה החשובה הראשונה של פרידריך שילר, "השודדים" (Die Räuber) עלתה בהצגת בכורה ב-1782, בנוכחות המחזאי, על בימת התיאטרון הלאומי. התגובות היו מדהימות: "התיאטרון דמה לבית משוגעים, עיניים מתגלגלות, אגרופים קמוצים, אנשים נותנים ביטוי לרגשותיהם בצעקות צרודות באולם! זרים נופלים איש על צווארי שכנו..."
אולמות התיאטרון
בית האופרה והשאושפילהאוז הם שני תיאטראות תחת קורת גג אחת, שותפים לאכסדראות ושאר מתקנים.
פסטיבלי תיאטרון ואחרים
"ימי שילר", הפסטיבל הדו-שנתי של מחזות שילר המתקיים מאז 1979, בוחר קבוצת הפקות לפסטיבל מנהים, להצגה הן על הבמה הראשית של התיאטרון והן, בסדרה הנסיונית, במקום אחר. בעבר כללה סדרת הבמה הראשית כמה הפקות של המחזה המוקדם של שילר, "השודדים" (נוסף להפקה של האופרה של ורדי המבוססת על מחזה זה, "איל מאסנאדיירי"), כמו גם "תככים ואהבה", והמחזות המאוחרים שלו, "וילהלם טל" (1804) (הבסיס לאופרה של רוסיני באותו שם ב-1829) ו"העלמה מאורליאן", שחלקים ממנו שולבו באופרה של צ'ייקובסקי.
מוזיקה בתיאטרון הלאומי
במנהים נוסדה אסכולת מנהיים של מלחינים בני המאה ה-18. לתזמורת שלה יצאו מוניטין של הטובה בתזמורות החצר באירופה ובמשך למעלה מ-200 שנה זכתה אסכולת מנהיים להכרת מוזיקאים בעולם כולו. יוהאן שטאמיץ ותלמידו וממשיך דרכו כריסטיאן קאנאביך קידמו את תזמורת החצר של מנהיים לדרגת הטובה בעולם. במאה ה-18 משך ההרכב המעולה הזה הרבה מוזיקאים בעלי שם אל חצר מנהיים והודות לכך בא מספר רב של סולנים מפורסמים אל מנהיים, לעבוד בחצרה הן כמלחינים והן כמורים.
המוזיקולוג צ'ארלס ברני כתב על התזמורת ומנהלה יוהאן שטאמיץ, לאחר ביקור בעיר:
ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים", עמ' 132
היסטוריה מאז 1900
בראשית המאה ה-19 הביאו חילוקי דעות בין הדוכסות הגדולה של באדן לעיריית מנהיים בשאלת מימון התיאטרון בסופו של דבר להוצאת צו מיניסטריאלי שקבע, באפריל 1839, שהאחריות לניהול התיאטרון תוטל על עיריית מנהיים. בכך היה המוסד לתיאטרון הראשון בניהול מקומי בגרמניה.
לאחר הרס התיאטרון וחלקים ממנהיים בספטמבר 1943, עברו עוד עשר שנים עד להוצאת מכרז אדריכלות לבניית תיאטרון חדש. בתוכנית המקורית, הנחשבת עד היום לקלאסיקה באדריכלות של תיאטרון מודרני, לא נעשה שימוש. תחת זאת נבנה בין 1955 ל-1957 בית תיאטרון חדש בכיכר גתה (לא באתר המקורי של התיאטרון הלאומי שנהרס), על פי תוכניות של האדריכל גרהרד ובר. התיאטרון הלאומי החדש נחנך ב-1957 בהפקות מקבילות של "הקלע החופשי" מאת קרל מריה פון ובר בבית האופרה וכן, מתוך כבוד לימיו הראשונים של התיאטרון, "השודדים" של שילר בשאושפילהאוז. בשנת 1979 חידש תיאטרון הילדים והנוער (שנאוול) את פעולתו. לאולם ההצגות הראשי שלו הוסבה תחנת כיבוי-אש ישנה במנהיימר נקארשטאדט.
הנהלה וביצועי מוזיקה במאה הנוכחית
בראשית המאה ה-21 חידש התיאטרון הלאומי את "מסורת מנהיים" בפתיחת "האקדמיה הבינלאומית לתזמורת" במנהיים. מומחים בתחום של כלים תקופתיים וביצוע אותנטי ונגנים מתזמורת התיאטרון הלאומי יעבדו עם נגנים צעירים וסטודנטים למוזיקה. הם ילמדו את דרישות הסגנון המיוחדות של נגינה תזמורתית במאה ה-18.
מספטמבר 2000 כיהן אדם פישר כמנהל המוזיקלי של התיאטרון הלאומי של מנהיים. הוא סיים את כהונתו ביולי 2005 בביצוע דמדומי האלים של וגנר. בתקופת כהונתו העלה פישר את התיאטרון לדרגת אחד הטובים בפרשני מוצרט באירופה. הוא החל שני מיזמים חשובים במנהיים, האחד "שבוע מוצרט במנהיים" והשני "אסכולת מנהיים", סמינר קיץ לצעירים מכל רחבי העולם.
המנצח הבריטי אלכסנדר סורדיד הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התיאטרון מאז שנת 2016. קדמו לו בתפקיד המנצחים פרדריק שאזלן (צרפת), אקסל קובר (גרמניה) ודן אטינגר (ישראל).
אפליית יהודים בהולנד לאחר מלחמת העולם השנייה
יש הטוענים כי בהולנד, בשנים 1949-1945, התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, היהודים ההולנדים שניצלו מהשואה שבו להולנד ונתקלו בה ביחס עוין ומפלה. מאידך יש המציינים כי הולנד פעלה רבות למען היהודים בזמן השואה, וכי תקופת השיקום לוותה בקשיים בירוקרטיים שאין ביניהם לבין אפליה ולא כלום.
היחס ליהודים בתקופה זו
היחס העוין בא לידי ביטוי בשלושה תחומים: החזרת הרכוש, החזרת הילדים שהוחבאו, והפיצויים הכספיים שניתנו.
לאחר הקרנת סדרת טלוויזיה דוקומנטרית של פרופ' לאו דה יונג על מלחמת העולם השנייה, חלה בהולנד התעוררות לטובת ניצולי השואה ונחקקו חוקים המקנים להם זכות להשלמת הכנסה ופיצוי על רדיפה וסבל נפשי.
רכוש
כל יהודי הולנדי ששרד את השואה וביקש שישיבו לו את רכושו היה חייב להביא מסמכים ועדים שאכן אלו נכסים שלו. כשאכן הרכוש הושב לבעלים היהודים הם נדרשו לשלם בגין הנכס את המסים לשנים שבהן נעדרו.
ילדים אבודים
כ-6,000 ילדים יהודים ניצלו בשואה הודות לכך שהוחבאו אצל משפחות נוצריות. כ-2,000 מילדים אלו איבדו את שני ההורים בשואה. הורים או קרובי משפחה ששרדו ובאו לקחת את הילדים נתקלו ביחס עוין מצד השלטונות ההולנדים:
עקב חוקים אלה נותרו 30% מהילדים אצל המשפחות הנוצריות וחלק גדול מהם לא ידעו שנים רבות על מוצאם או את העובדה שהוריהם הביולוגיים עדיין בחיים.
פיצויים
ממשלת הולנד קיבלה כספי פיצויים מגרמניה עבור אזרחיה שסבלו במלחמת העולם השנייה והייתה אמורה לחלק פיצויים אלה בין היהודים והלא-יהודים. הממשלה ההולנדית יצרה שתי קרנות שונות לחלוקת כספים: ה-Expoge עבור נפגעים לא יהודים (בדרך כלל אסירים פוליטיים) וה-Wuv עבור הניצולים היהודיים.
את אחוזי הפיצוי ליהודים הגבילו לתקרה מסוימת, והם מהווים עד היום השלמת הכנסה בלבד, בהנחה שהניצולים יכולים לעבוד וצריכים לפרנס את עצמם, בעוד שיוצאי המחתרות קבלו פנסיה מלאה לשארית חייהם ללא צורך להוכיח יכולת השתכרות מוגבלת.
פיצויים ניתנו גם לניצולים שהסתתרו אצל משפחות נוצריות, אך אלה היו לרוב חלקיים בלבד ובדרך כלל רק על סמך פגיעה נפשית מוכחת שנגרמה מההסתתרות הממושכת. לא ניתן כל פיצוי לניצולים אלה על כך שלרוב איבדו את כל משפחתם או רכושם.
כדי להימנע מתשלום פיצויים נרחבים יותר, הממשל ההולנדי גם מעולם לא הודה בעובדה שהיו משתפי פעולה הולנדים רבים עם הנאצים, כמו שוטרים, עובדי רכבות ופקידי ממשל, שסייעו בשתיקה או בפועל למשלוח המוני של יהודי הולנד למחנות המוות בפולין. כל זאת, למרות שממשלת הולנד מינתה חוקר בנושא זה - ההיסטוריון היהודי ז'אק פרסר, שהגיע למסקנות קשות על שיתוף פעולה זה. גם בסרט להתראות הולנד (Goodbye Holland) מוצגות עדויות על שיתוף פעולה נרחב עם הנאצים.
הפן הישראלי
ב-1991 הופק סרט דוקומנטרי על הילדים האבודים ("About the Jewish Child") על סמך ספר באותו השם שנכתב על ידי אלמה פרהאיי (Elma Verheij). יש הטוענים כי הסרט לא הוקרן בישראל מחשש לפגיעה ביחסים הדיפלומטיים עם ממשלת הולנד.
ארתור ברוס מקדונלד
ארתור מקדונלד
חסידות נדבורנה
חסידות נדבורנה היא שושלת חסידית רבת ענפים, אשר השפיעה בעיקר ברומניה ובהונגריה. הראשון מאדמו"רי השושלת שכיהן בנדבורנה (גליציה המזרחית, סמוך להרי הקרפטים; כיום באוקראינה) היה רבי ישכר בער לייפר. מוצאה של השושלת הוא מרבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן. משושלת זו יצאו מאות אדמו"רים שחלקם כיהנו תחת שמות אחרים. החצר המרכזית שמשתמשת בשם "נדבורנה" היא חסידות נדבורנה בבני ברק.
השם "נדבורנה" משמש כשם כולל לכל צאצאי רבי ישכר בער לייפר המכהנים באדמו"רות, ולעיתים אף לצאצאי אבי סבו, רבי מאיר הגדול מפרמישלאן שהיה תלמיד חבר של הבעל שם טוב. קבוצה זו כוללת את החסידויות: נדבורנה, באניה, ביטשקוב, בישטינא, ווערדאן, זוטשקא, חוסט, ברדיטשוב-נדבורנה-אראד, טמשוואר, מיאלען, סטרוז'ניץ, פיטסבורג, פרמישלאן, קאליש, קליבלאנד, קרעטשניף, ראחוב.
מאפיין בולט בשושלת נדבורנה המורחבת, הוא שכל בן הרוצה ומסוגל לעשות זאת הופך לאדמו"ר לאחר נישואיו. בשל כך שימשו בה עד היום, הדור העשירי, יותר מ-100 אדמו"רים.
שם המשפחה המקורי בשושלת הוא לייפר. עם זאת, רוב האדמו"רים כיום הם צאצאי רבי מאיר מקרעטשניף, ושם משפחתם הוא רוזנבוים (ביידיש: ראזענבוים).
רבי ישכר בער לייפר מנדבורנה
בנו של רבי יצחק מקאלוש, רבי ישכר בער לייפר היה תלמידו של רבי יצחק מראדוויל. הוכתר לאדמו"רות על ידי דודו רבי מאיר מפרמישלאן, רבי ישכר בער היה הראשון משושלת זו שכיהן בנדבורנה. נפטר בגיל 33 ונטמן בעיר נדבורנה.
הדור השני
שניים מבניו של רבי ישכר בער כיהנו יחד בנדבורנה: רבי אהרן אריה לייב ורבי מרדכי מנדבורנה. לאחר מספר שנים עזב רבי מרדכי לבישטנא.
הדור השלישי
בניו של רבי אהרן לייב היו:
בניו של רבי מרדכי היו:
בני רבי ישכר בער מסאטמר
חתניו:
חסידות נדבורנה בישראל
מספר אדמו"רים מבית נדבורנה התיישבו בארץ ישראל לאחר השואה, בהם רבי חיים מרדכי מנדבורנה, וחתניו רבי דוד משה מקרעטשניף, רבי צבי הירש מקרעטשניף-כפר אתא, רבי אליעזר זאב מראחוב ברמלה, רבי אהרן יחיאל מנדבורנה באניה צפת, רבי יששכר בער מהרמשטט-כפר סבא, רבי לוי יצחק לייפר מנדבורנה אראד-חיפה ורבי אהרן אריה מנדבורנא טמשוואר.
רוב אדמו"רי נדבורנה לא הצליחו לפתח חצרות גדולות. אם משום שהדור הצעיר של יהודי רומניה הפסיק ללכת לחצרות אדמו"רים, ואם בשל דרכה העממית והייחודית של חסידות נדבורנה, ובשל התיישבות מרבית האדמו"רים מחוץ לריכוזי היהדות החרדית ואי הקמת מוסדות חינוך. עם זאת שניים מהבולטים שבאדמו"רי נדבורנה הצליחו לפתח חצרות ומוסדות: רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה בבני ברק, ורבי דוד משה רוזנבוים מקרעטשניף ברחובות. בהמשך עלה לארץ ישראל רבי איתמר מנדבורנה, שבניו ונכדיו כבר כיהנו באדמו"רות.
מלבדם מכהנים עוד אדמו"רים רבים מכל חצרות השושלת.
חסידות נדבורנה חדרה
רבי אשר ישעיה רוזנבוים (ה'תרע"ד, 1914) - ח' בתמוז ה'תשע"ב, 28 ביוני 2012), בנו הצעיר של רבי איתמר. נולד בקרטשניף ולמד בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בוויז'ניץ. נישא לבת אחיו, רבי יצחק אייזיק מזוטשקא, כיהן כ"אדמו"ר מבוקרשט" בארצות הברית. בשנת ה'תשל"א (1970) עלה לישראל והתגורר בחדרה, שם פתח בית כנסת. לאחר מכן עבר לבני ברק שם בנה בית כנסת. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 עבר לגור אצל בתו, אשת רבי יעקב רוטנברג מסאלקא במונסי. נפטר בבית החולים קולומביה פרסבטריאן במנהטן.
בנו, רבי יעקב ישכר דב, כיהן בחייו כאדמו"ר מנדבורנא לינסק בווילאמסבורג. חתנו הוא רבי אורי אשכנזי שכיהן כאדמו"ר מסטניסלב בלונדון.
חסידות נדבורנה בני ברק
חסידות נדבורנה שמרכזה בבני ברק היא חצר חסידית, ענף בחסידות נדבורנה. הוקמה ביפו על ידי רבי חיים מרדכי רוזנבוים, ובשנת תש"ך (1959) עבר מרכז החצר לבני ברק. החסידות התרחבה והתבססה בתקופת בנו רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, וכיום היא החצר הגדולה מבין כל חצרות בית נדבורנה.
תולדות החסידות
אבות משפחות אדמו"רי שושלת נדבורנה, לייפר ורוזנבוים, כיהנו בעיירה נדבורנה. המפורסם שבהם היה רבי מרדכי מנדבורנה שכיהן כאדמו"ר בעיירה בישטנא. בניו וצאצאיו כיהנו כאדמו"רים בעיירות שונות, אך אף אחד מהם לא נקרא "אדמו"ר מנדבורנה".
לאחר השואה עלה רבי חיים מרדכי רוזנבוים לארץ ישראל והקים חצר חסידית בשם "נדבורנה"; בשנת ה'תש"י (1949) הקים את "ישיבת מאמר מרדכי" על שם סבו רבי מרדכי מנדבורנה, ישיבה זו היוותה את התשתית הראשונית לחצר בישראל. בשנת ה'תש"ך (1959) עבר לבני ברק ופתח בית כנסת בשכונת גבעת רוקח במערב העיר. כמה מתלמידי ישיבת סלבודקה הסמוכה, וכן אברכים ירושלמים היו לחסידיו. בימיו מנתה החצר עשרות משפחות.
בתשכ"ח (1967) עלה אביו של רבי חיים מרדכי, רבי איתמר לישראל, ופתח בית מדרש בשכונת יד אליהו בתל אביב, לרבי איתמר לא היו חסידים רבים בארץ והוא כונה בפי חסידי בנו 'האדמו"ר הזקן'. רבי חיים מרדכי היה נוסע אליו עם חסידיו שלו. רבי איתמר נפטר בכ"ב בסיון ה'תשל"ג ונקבר באהל אדמו"רי נדבורנה בהר הזיתים, חסידיו המועטים של רבי איתמר קבלו על עצמם את הנהגתו של בנו רבי יצחק אייזיק ונהיו חסידי זוטשקא.
רבי חיים מרדכי נפטר בט"ו בטבת תשל"ג (1972), ובנו רבי יעקב ישכר בער מילא את מקומו. רבי יעקב ישכר בער הוא האדמו"ר הראשון בחסידות נדבורנה שלא כיהן כאדמו"ר בחיי אביו. תחילה הנהיג בבית מדרשו של אביו, בשנת ה'תשנ"ב (1991) חנך את "קריית נדבורנה" ובית הכנסת הגדול של החסידות "היכלי רוזנטל", שהוקם בסמוך לשיכון ויז'ניץ בעיר. החצר בראשותו מנתה כשבע מאות משפחות.
לאחר פטירתו בשנת תשע"ב מונו ארבעה מבניו לאדמו"רים. בנו הגדול רבי אליעזר זאב ממלא את מקומו בבני ברק ומרבית החסידים פנו אליו. כמאה וחמישים חסידים מירושלים פנו לרבי מאיר יצחק אייזיק רוזנבוים, האדמו"ר מנדבורנה ירושלים. רבי אשר ישעיה הוא האדמו"ר מנדבורנה ביתר ורבי יוסף נפתלי הוא האדמו"ר מנדבורנה אלעד.
על פי מסמכים פנימיים של מפלגת אגודת ישראל, ב-2020 נמנו על חסידי נדבורנה בישראל 1032 בעלי זכות בחירה, ו-337 בעלי זכות בחירה בחסידות נדבורנה ירושלים.
ניגוני החסידות
בחצר נדבורנה בבני ברק הולחנו ניגונים רבים על ידי מלחיני החצר, הרב מנחם קליין ("קה זכות אבות" ו"ימים על ימי מלך"), מנחם אלבום ("ותן בנו", "וימלא משאלותינו") ואהרון יוסף זופניק ("והערב נא", "ויקבלו כולם"). החצר הוציאה שישה תקליטים של ניגוניה.
ספרי החסידות
ספרי החסידות יוצאים לאור בהוצאות "מכון דבר חיים" שהוקם בתשס"ט (2008).
הדור הראשון בארצות הברית
שלושה מבני רבי ישכר בער מסאטמר היגרו לארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה: בשנת ה'תרפ"ו (1925) היגר לארצות הברית. מחתניו: רבי מרדכי דב טברסקי בנו של רבי יעקב ישראל מהורניסטייפול ורבי מאיר שפירא רב בארגנטינה (בנו של רבי דב בער מטלוסט). כיהן בפסט, קליבלנד ולאחר מכן בוויליאמסבורג. היה חתנו של רבי יצחק מסטניסלב ובזיווג שני חתן רבי אלתר זאב מסטריזוב. לא היו לו בנים, חתנו (אחיינו) רבי אשר מרדכי רוזנבוים מקליבלנד-סטרוז'ניץ מילא את מקומו מיד אחר חתונתו בשנת תש"א (1940).
לאחר השואה:
הדור השלישי בארצות הברית
בניו של רבי שלמה הם:
מנהגי נדבורנה
נוסח התפילה של החסידות מקורו בעיקר ברבי מרדכי מנדבורנה. הוא הנהיג שירה של המילים 'שבת שלום ומבורך' בבית הכנסת לאחר תפילת ליל שבת בניגון ששמע אצל ה'בני יששכר' מדינוב. בברכת המזון הנהיג לומר 'הזן "ברחמיו" את הכל', כמו כן הנהיג רבי מרדכי שאדמו"רי השושלת ישבו בבית הכנסת מול ארון הקודש ולא לצידו כמו שמקובל בדרך כלל.
מנהגים רבים בחסידות נדבורנה מושתתים על מנהגי חב"ד, לדוגמה, אמירת שיר המעלות לפני מעריב במוצאי שבת ואופן עשיית הקשר בציצית.
ניגוני החסידות
רבי מרדכי הלחין מספר ניגונים, בהם "אחד יחיד ומיוחד" וניגון על הפיוט 'בר יוחאי' שנוהגים לשיר במעמדי נישואין בחצר.
קולון (פנמה)
קולון (בספרדית: Colón) היא עיר נמל בפנמה, בירת פרובינציית קולון והעיר השנייה בגודלה בפנמה. העיר נמצאת לחופי הים הקריבי, כ-50 קילומטרים מבירת פנמה, פנמה סיטי.
העיר נוסדה על ידי ארצות הברית ב-1850 כתחנה על תעלת פנמה. העיר קרויה על שמו של כריסטופר קולומבוס (בספרדית שמו: Cristóbal Colón). היא שוכנת על החוף הקריבי של פנמה.
מרבית העיר נשרפה במלחמת האזרחים הקולומביאנית של 1885, אך היא התאוששה ומ-3,000 תושבים בשנת 1,900 היא הגיעה ל-204,000 תושבים בשנת 2000.
אטרקציות בקולון
מצודת סן לורנסו - מצודה ליד תעלת פנמה. המצודה נכבשה על ידי הנרי מורגן בשנת 1668, ונכבשה בשנית ב-1739.
השוק החופשי של קולון - (לפניכם דף בוויקיפדיה האנגלית).
"הגשר האטלנטי" בקולון - הגשר השלישי ליד תעלת פנמה שבקולון. הגשר נמצא ליד האוקיינוס האנטלנטי.
Anthem of the Peaceful Army
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי כל חברי הלהקה.
אלנקה
אלנקה (שם מדעי: Alanqa) הוא סוג נכחד של פטרוזאור שחי בקרטיקון העליון לפני 95 מיליון שנה במרוקו והתגלה ב-2010 בתצורות על הגבול בין מרוקו לאלג'יריה (הקרויות באנגלית "Kem Kem Beds" ).
מאפיינים
פטרוזאור זה השתייך למשפחת האזדרקיים, בה היו היצורים המעופפים הגדולים בעולם אי-פעם. מקור שם היצור מערבית ופירושו: עוף החול שדומה ל"סימורג" (עוף מהמיתולוגיה הפרסית).
מהממצאים הראשונים התגלו רק כמה שרידים מהמפרקים הקדמיים ואולי חוליית צוואר אחת. בהמשך התגלו שרידי לסת שדמו ללסתותיהם הארוכות וחסרות השיניים של קוואצלקואטלוס וג'ג'יאנגופטרוס, כך שהוא היה קרוב משפחה שלהם. ע"פ הערכות גדלים, נראה שמוטת כנפיו הגיעה ל-4 ואולי אף ל-6 מטרים. ליצור הייתה לסת ענקית וחלולה, בדומה למקור הטוקן והקלאו אך הייתה בעלת קצה מחודד. הלסת גם הכילה קטעים גרמיים בקצוות, אשר עזרו לבעליה לפצח מזונות קשים או עזרו בהרשמת נקבות.
ישנם חוקרים הסוברים שהוא היה קרוב יותר למשפחה תלסודרומיים מאשר לאזדרקיים, אך מרבית המדענים משייכים אותו למשפחה האחרונה.
בתרבות
פטרוזאור זה מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור, שם להקת פטרוזאורים מתקהלת סביב פגר ואחד מהם נטרף בידי ספינוזאורוס. הם נראים גם במשחקי מחשב כמו "Jurassic World: The Game" וJurassic World: Alive.
ויויאן טייכברג
ויויאן טייכברג (Vivian I. Teichberg; 1945 – אפריל 2011) היה ביוכימאי ישראלי ופרופסור במחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע.
חייו
ויויאן יצחק טייכברג נולד בשווייץ להורים ניצולי השואה, וגדל בבלגיה. אביו היה רופא אשר עשה את הכשרתו באוניברסיטת וינה, ואמו רופאת שיניים. טייכברג למד לתואר ראשון ושני (1967) בכימיה באוניברסיטה החופשית בבריסל. לאחר מכן עלה לישראל. בשנת 1972 סיים דוקטורט בכימיה של חלבונים וביופיזיקה במכון ויצמן, ואחר כך המשיך במשך שנתיים למחקר במסגרת פוסט-דוקטורט. בשנת 1974 המשיך את המחקר במכון פסטר בפריז, ושנה לאחר מכן חזר לישראל והצטרף לסגל מכון ויצמן. בשנת 1981 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין. שימש כפרופסור אורח באקול נורמל סופרייר בפריז.
בשנת 1975 גילה טייכברג את הגלקטין (Galectin) (סוג של לקטין) הראשון.
היה נשוי למדענית והסופרת ד"ר מיה לויטה ואב לשתיים. התגורר בסביון.
נפטר בשנת 2011.
איסבל דיאס איוסו
איסבל דיאס איוסו (בספרדית: Isabel Díaz Ayuso; נולדה ב-17 באוקטובר 1978) היא פוליטיקאית ספרדייה המשמשת כנשיאת הקהילה האוטונומית של מדריד. היא חברת המפלגה העממית (PP), ונשיאת סניף מדריד. היא הייתה המועמדת האזורית לנשיאות קהילת מדריד לקראת הבחירות האזוריות בשנת 2019. למרות שמפלגתה הפסידה בבחירות האזוריות לראשונה מאז שחזור הדמוקרטיה בספרד, היא נבחרה לימים לנשיאה על ידי אספת מדריד. תקופת הכהונה שלה מהווה שיא מכמה בחינות: בחירתה הייתה הפעם הראשונה שהאזור מנוהל על ידי ממשלת קואליציה וזו הפעם הראשונה שבה ימין קיצוני, המיוצג על ידי מפלגת ווקס, תמך בהקמת ממשלה אזורית במדריד.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בספרד, היא הודיעה ב-16 במרץ 2020 כי היא נבדקה חיובית למחלה.
המכללה הימית המלכותית בגריניץ'
לאחר שהצי המלכותי הפסיק להשתמש במכללה בשנת 1998, חברת צדקה בשם קרן גריניץ' שכרה את המבנים והשטח שמסביבם למשך 150 שנים, כאשר תפקידה יהיה לשמר אותם לטובת האומה כולה. אוניברסיטת גריניץ' משתמשת בשלושה אולמות עיקריים במכללה (המלכה אן, המלכה מרי והמלך ויליאם), ואילו מכללת טריניטי למוזיקה משתמשת באולם המלך צ'ארלס. קרן גריניץ' מנהלת את ההיכל הצבוע ואת הקפלה, האולמות התת-קרקעיים הסמוכים, מרכז המבקרים והקרקעות.
בניית המבנים המקוריים במכללה התרחשה בין 1696 ל-1712, ובמקור הם נבנו ותוכננו על ידי כריסטופר רן עבור בית החולים גריניץ', שנסגר ב-1869. בעבר שכן במקום ארמון פלסנטיה הקדם-טיודורי, שנבנה על ידי הדוכס המפרי ב-1428.
בין 1962 ל-1996 הופעל במכללה הכור הגרעיני JASON, ששימש למטרות אימונים עבור הצי. הכור פורק באופן סופי ב-1999.
צב שטוח-שריון מלאי
צב שטוח-שריון מלאי (שם מדעי: Notochelys platynota) הוא מין יחיד בסוגו של צב ממשפחת צבי בריכה, החי בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים
אורך השריון של צב זה 32 סנטימטרים וצבעו חום-אפרפר או חום-אדמדם. על השריון יש קווים רבים וכתמים שחורים. צבעו של הצב עצמו כתום-צהוב למעט הראש והצוואר החומים. הצב ניזון בעיקר מצמחי מים ופירות אך גם מחלזונות ופרוקי-רגליים. הצב נפוץ בנחלים, בריכות וביצות ביערות טרופיים עד לגובה של 1,200 מטר בתאילנד, סינגפור, ברוניי, מלזיה ואינדונזיה באיים ג'אווה, סומטרה ובורנאו. הצב נמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות, ציד למזון וסחר בחיות מחמד. בשנת 1999 ייצאה מלזיה 12,300 צבים למכירה בתור חיות מחמד אך קשה להרבות צב זה בשבי. בנוסף, יערות הגשם שבהם הוא חי נכרתים לטובת מטעים של דקל השמן מה שמאפשר לציידים להגיע לאזורים שלא היו נגישים בעבר.
ג'ון אלן (כדורסלן)
ג'ון אלן (באנגלית: John Allen; נולד ב-1 בנובמבר 1982 בקואטסוויל, פנסילבניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 1.96 מ' ששיחק כקלע וסמול פורוורד.
קריירת כדורסל תיכונים
אלן שיחק בתיכון "קואטסוויל" העירוני והיה הקלע המוביל בתולדותיו עם 2,372 נקודות (עקף את ריפ המילטון שלימים יהיה כוכבה של הדטרויט פיסטונס). בשנתו האחרונה בתיכון קלע בממוצע 26 נקודות למשחק והוביל את התיכון לאליפות מדינת פנסילבניה ב-2001. באותה השנה גם נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן וגם למשחק ה-"EA Sports Roundball Classic All-American Game" בו קלע 29 נקודות והוביל את רשימת קלעי המשחק.
הוא גם נבחר לחמישייה השנייה של משחק "האול-אמריקן" במגזין פארייד, המגזין "USA TODAY" דירג אותו בחמישייה השלישית של שחקני התיכונים ברחבי ארצות הברית, ומגזין "SLMA" שיבח את הופעתו ב"אול-אמריקן".
קריירת מכללות
אלן בחר לשחק באוניברסיטת סיטון הול והופיע במדיה בין 2001 ל-2005. הוא הצליח לקלוע בספרות כפולות במשך כל ארבע העונות שלו במדי האוניברסיטה ונבחר לחמישיית הרוקיז של מחוז ה-"BIG EAST" לשנת 2002 ולחמישייה השנייה של מגזין "מטרופוליטן" ב-2003. עם תום לימודיו ניסה את מזלו בדראפט ה-NBA אך לא נבחר בידי שום מועדון.
קריירה מקצוענית
אלן בחר להתחיל את הקריירה שלו בליגת ה-USBL החצי מקצוענית שמשוחקת בקיץ, והצטיין במדי הניו ג'רזי פליירס מה שהוביל לזכייתו בתואר "רוקי השנה" לשנת 2005.
אלן ניסה את מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA במדי הדטרויט פיסטונס בשנת 2005 אך לא הצליח להשיג חוזה, ולאחר מכן עבר לשחק במדי קובוט מפינלנד את עונת 2005/2006.
בעונת 2006/2007 שיחק במדי עירוני רמת גן ועזר לה להישאר בליגת העל בכדורסל.
בעונת 2007/2008 שיחק במדי בראונשוויג מהבונדסליגה.
ב-2008/2009 שיחק במדי שטרסבורג IG מליגת העל הצרפתית בכדורסל, ששיחקה גם בגביע יול"ב.
בעונת 2010/2011 פתח את העונה במדי קאוחוקי קרחו בסקט מהליגה הפינית אך שוחרר בטרם נגמרה השנה האזרחית ועבר לברמרהאפן מהבונדסליגה הגרמנית עד לתום עונת 2011.
בעונת 2011/2012 עבר לשחק במדי ולוצלאווק מליגת העל הפולנית בכדורסל. בקיץ של 2012 שיחק במדי "Reales de La Vega" מהרפובליקה הדומיניקנית ובתום העונה שם פרש מכדורסל מקצועני.
מנגואה
מנגואה (בספרדית: Managua) היא עיר הבירה של ניקרגואה ומחוז מנגואה, והעיר השנייה בגודלה באמריקה המרכזית. זוהי גם אחת הערים הצפופות באזור זה. נכון לשנת 2004 בעיר גרים 1,617,096 תושבים. רוב תושבי העיר דוברים ספרדית. בעיר ישנן קהילות של ארמנים, סורים, פלסטינים ומארצות נוספות במזרח התיכון. כמו כן בעיר ישנם תושבים רבים יוצאי אסיה (בעיקר מיפן ומסין) אשר מעורבים בכלכלת העיר.
היסטוריה
העיר ממוקמת על החוף הדרום מערבי של אגם מנגואה, והיא הפכה לעיר הבירה של ניקרגואה בשנת 1855. קודם לכן נאבקו על מעמד עיר הבירה האליטות של הערים גרנדה ולאון, ומנגואה המצויה בערך באמצע הדרך בין השתיים נבחרה כפשרה.
ב-31 במרץ 1931 העיר נפגעה מרעידת אדמה ומשרפה. שרפה נוספת פרצה בעיר בשנת 1936. ב-23 בדצמבר 1972 העיר נפגעה שוב מרעידת אדמה אשר גבתה מעל ל-10,000 קרבנות. מאוחר יותר, כאשר הסיוע הבין-לאומי הגיע נשיא ניקרגואה באותה עת, אנסטסיו סומוסה דביילה, החרים עשרות מיליוני דולרים מכספי הסיוע לכיסו הפרטי. מחקר גילה שחלקים ממרכז העיר מצויים על קו שבר ססמי ומועדים לרעשי אדמה, ואזורים אלה נותרו בלתי מיושבים עד היום.
מבנה העיר
מבקרים במנגואה מתקשים לנווט בעיר וזאת עקב העובדה שאין בעיר שמות לרחובות או כתובות. לאחר רעידת האדמה בשנת 1972, העיר גדלה מחדש בצורה לא מאורגנת, ורוב השלטים לא הוחלפו. ההכוונה בעיר ניתנת ביחס לציון דרך מסוים, אך לפעמים ציון הדרך כבר לא קיים.
בעיר ישנו שדה תעופה בין-לאומי על שם אוגוסטו ק. סנדינו, המכונה לעיתים שדה התעופה הבין-לאומי של מנגואה.
מנגואה התפתחה רבות בעשורים האחרונים. לקראת סוף המאה ה-20 דמתה העיר לערים אחרות בעולם השלישי, אך בשנים האחרונות התפתחה העיר, וכיום ישנן שכונות אשר מתנהלות ונראות כפי שנראות שכונות במדינות מפותחות. "מותרות מתקדמים" כגון מרכזים מסחריים, בנקים מהודרים, שלטי חוצות מוארים, המסעדות והמלונות ברמה הגבוה זמינים עבור אלו היכולים להרשות לעצמם, או בשביל זרים (המבקרים תדיר במקומות אלו).
בנוגע לחיי הלילה, במנגואה ישנם ברים, מועדוני לילה, תיאטראות ובתי קולנוע. בהשוואה לשאר המדינות באזור, המחירים של משקאות חריפים וכרטיסי כניסה לתיאטרון או לקולנוע הם יחסית זולים. אף על פי שבתי הקולנוע ומועדוני הלילה קטנים יותר בהשוואה למדינות אחרות, איכותם משתווה למקומות אלו דומים באירופה ובארצות הברית.
אתרים מרכזיים
התיאטרון הלאומי ע"ש ראובן דאריו, אשר היה אחד הבניינים היחידים אשר שרדו את רעידת האדמה ב-1972, הוא מהחשובים והחשובים בניקרגואה. בתיאטרון זה מועלות הופעות של אומנים מקומיים ואומנים בין-לאומיים גם יחד, בקונצרטים, הצגות ואירועים תרבותיים שונים.
משרדי השלטון של נשיא ניקרגואה, אשר מכונים "הבית הנשיאותי" (Casa Presidencial), נמצאים בקרוב למקומות הבילוי והתרבות הידועים בעיר, בצדה הצפוני של "כיכר הרפובליקה" (Plaza de la República). כיום הבניין כבר אינו משרת את הנשיא, ונקרא "בית העמים" (Casa de los Pueblos) מאז 2007. אזור זה ידוע בתור האזור העתיק של מנגואה, אשר ניתן למצוא בו שרידים תרבותיים רבים ושרידים מתקופת מהפכת סנדיניסטה (Revolución Sandinista). המרכז ההיסטורי יכול להיות מקום מעניין עבור תיירים ואתר היסטורי לאומי עבור מקומי.
ממול הארמון הנשיאותי נמצא "ארמון התרבות", אשר היה הבית הנשיאותי הקודם עד לשנת 1997. באותו האזור נמצאת גם הקתדרלה הישנה של מנגואה, שנבנתה בין השנים 1928 עד 1938. הקתדרלה שרדה את רעידת האדמה ב-31 במרץ 1931, אך ניזוקה ברעידת האדמה ב-23 בדצמבר 1972, ומאז ננטשה.
מבנים אחרים אשר שרדו את רעידת האדמה השנייה הם "בנקו דה אמריקה" (Banco de América), ה"אספה הלאומית" (אשר היה מרכז הבנק הניקרגואי הקודם), המכון הניקרגואי לביטחון חברתי ורווחה (INSS), בית המלון "קראון פלזה מנגואה", הארמון הדיונים, המבנה המכונה "מלחמת זכריה" ועוד.
שוק (כלכלה)
בכלכלה, שוק הוא המשגה למערכות יחסים בין קונים ומוכרים. על בסיס התופעה ההיסטורית של ריכוז קונים ומוכרים באתר פיזי אחד, נבנה הכינוי למערכת אשר במסגרתה מתרחשת פעילות כלכלית הקשורה במסחר במוצרים, בסחורות או בניירות ערך מסוגים מסוימים. בשוק פעילים המוכרים והקונים המעוניינים לקיים את המסחר ביניהם, ובו מתרחשות עסקאות הסחר. בדרך כלל זאת מערכת שקיימת לאורך זמן, ושבה מתרחשות מספר גדול של עסקאות.
הפעילות בשוק יכולה להתרחש בזירת מסחר פיזית או וירטואלית אחת, שבה כל מוכר יכול לסחור עם כל קונה. לדוגמה, רוב פעילות שוק המניות בישראל מתרחשת במסגרת הבורסה לניירות ערך בתל אביב. בדרך כלל משתמשים בביטוי כדי לתאר מערכת מבוזרת שבה מתרחשות עסקאות שונות במקומות שונים על ידי שחקנים שונים. בין העסקאות האלה קיימת, עם זאת, השפעה הדדית. לדוגמה, בשוק העגבניות הקמעונאי בישראל מתרחשות בכל יום עשרות או מאות אלפי עסקאות, באלפי בתי עסק המפוזרים ברחבי הארץ; אך אם בשל בצורת היצע העגבניות ירד, הדבר ישפיע על מחירי העגבניות בכל הארץ. במובן זה שוק הוא מונח מופשט, המאגד קבוצה של עסקאות שהקשר המוחשי ביניהן רופף. בשל כך ניתן לשאול בהקשר מסוים האם אכן מתקיים בו 'שוק'. גישות ביקורתיות להגות הכלכלית תטענה שהשימוש במטאפורת השוק למערכות יחסים שונות משמשת להבניה שלהן כזירת מסחר וניתוקן מהקשר חברתי כולל. כמו למשל המונח שוק העבודה, או שוק הנישואין. השוק הוא אחת מיחידות הניתוח הבסיסיות בתורת הכלכלה. זוהי יחידת ניתוח גדולה יותר מאשר העסקה הבודדת, וקטנה יותר מאשר משק שלם.
הגדרת שוק
שוק הוא מונח מופשט, המאגד עסקאות רבות. כדי לדון בשוק מסוים, יש לקבוע איזה עסקאות נכללות בו ואיזה לא. בדרך כלל נקבעים "גבולות" השוק לפי כמה מהקריטריונים הבאים או כולם:
סוג המשתתפים
בחלק מהמוצרים, אפשר להבחין בין שווקים קמעונאיים, שבו נמכרים מוצרים מוגמרים למשקי בית או לצרכנים סופיים אחרים, לבין שווקים סיטונאים שבהם נמכרים מוצרים למשווקים.
התערבות ממשלתית
מדיניות ממשלתית של אי-התערבות בשוק נקראת לסה פר, ושוק שבו אין התערבות ממשלתית נקרא שוק חופשי. שוק חופשי הוא אבן היסוד של הגישה הקפיטליסטית ו הכלכלה הנאו-קלאסית. לפי תפיסה זו, השוק החופשי הוא הדרך הטובה ביותר להגיע ליעילות כלכלית, כלומר לניצול מיטבי של משאבי המשק. שוק כזה אינו קיים במציאות בשום מקום והוא מודל בלבד.
עם זאת, בדרך-כלל הממשלה מתערבת לפחות במידה מסוימת בשוק, על מנת לתקן כשלי שוק. הממשלה יכולה להתערב במחירים הנקבעים בשוק, על ידי קביעת מיסים, סובסידיות, מחירי מינימום ומקסימום. לדוגמה בישראל יש מיסוי (כמו מס ערך מוסף) כמעט על כל המוצרים; יש סובסידיה ומחירי מקסימום על חלק ממוצרי הבסיס, כמו קמח, לחם אחיד ותחבורה ציבורית; ויש מחיר מינימום בשוק העבודה (שכר מינימום).
סוג אחר של התערבות בשוק היא רגולציה, הקובעת תקנות או כללי מסחר נוקשים בשוק. שוק שיש בו רגולציה נקרא שוק מוסדר. התקנות אלה יכולות להיות ממשלתיות, ואז יש בדרך-כלל רשות ממשלתית האחראית על אכיפת התקנות. לדוגמה, הרשות לניירות ערך בישראל אחראית על תקנות המסחר בניירות ערך. במקרים אחרים התקנות הן הסדר וולונטרי בין המשתתפים בשוק.
גישה אחרת לרגולציה תטען כי היא אינה מגבילה את השוק, אלא יוצרת ומאפשרת את קיומו.
זירת המסחר
כאמור, שווקים רבים הם מבוזרים ואין בהם זירה אחת שבה נפגשים כל הקונים והמוכרים. יוצאות דופן הן הבורסות, שהן זירות בהן נסחרות סחורות מוגדרות, ושבהן אפשר לפגוש קונים ומוכרים רבים של אותה סחורה. המסחר בבורסה כפוף לתקנות המדינה, אבל יש לבורסה בנוסף גם תקנון שמסדיר את הפעילות בה. ישנן בורסות לניירות ערך, כמו הבורסה לניירות ערך בניו יורק או הבורסה לניירות ערך בתל אביב; בורסות סחורות; ועוד.
מבנה שוק
המונח "מבנה שוק" מתאר את סוג התחרות המתנהלת בשוק. מבני השוק העיקריים הקיימים הם שוק משוכלל, שבו מתקיימת תחרות משוכללת, שוק עם תחרות מונופוליסטית, מונופול, אוליגופול, ומונופסון.
הפולמוס סביב השוק
טיעונים בנוגע לשוק הם לרוב טיעונים מסדר "all things considered", דהיינו, טיעונים בהם הן המצדדים והן המתנגדים יכולים להסכים לעניין הנקודות המועלות, אך הצדדים השונים חושבים שישנם טיעונים המתגברים על אחרים בחישוב כולל. לא כל הטיעונים רלוונטיים לכל סוגי השווקים. חלק מהטיעונים רלוונטיים לשווקים באופן כללי, ואילו אחרים רלוונטיים לחברות שוק, או לשווקים ספציפיים. חלק מהטיעונים יכולים לחול בכל הרמות הללו.
מנגד, ישנן ביקורות רבות על המנגנון השוקי, הן בהיבטים של יצירת אי שוויון, אך גם בהיבטים של השפעתו על מערכות יחסים בין אישיות, יצירת ניכור בין הפרט למהותו ואף טענות להשפעה שלילית של השוק על ההעדפות אותן הוא מתיימר למקסם, שאינן מהוות למעשה את הרווחה המצרפית.
אונכופריסטיס
אונכופריסטיס (שם מדעי: Onchopristis) הוא סוג דג סחוס נכחד שחי לאורך תור הקרטיקון שהיה קרוב לבני סדרת המסורנאים הקיימים כיום.
מאפיינים
מאובניו של יצור זה התגלו באמריקה הצפונית, צפון אפריקה, ברזיל וניו זילנד.
מהמאובנים התגלו שיניים שמזכירות שיני מסורנים מודרניים. בהשוואה אליהם, השיניים שהתגלו היו גדולות בהרבה ומהם מסיקים שאורך היצור החרטום כולו הגיע לאורך 2.5 מ'. השיניים היו מחודדות ובעלות עוקצים קטנים.
יצור זה חי כנראה בדומה לקרוביו והיה בעל עיניים ממעל לגופו כדי להרגיש בטורפים, לעומת הזימים והפה שהיו מתחת גופו והיו בעלי חישה אלקטרורצפטורית. הוא חי בקרבת הקרקעית והשתמש בתאים כדי לקלוט את טרפו - דגים וחסרי חוליות מימיים. ייתכן שדגים אלה נדדו במעלה נהרות לעיתים בחיפוש מזון.
צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית
הצי של הקונפדרציה הצפון-גרמנית (בגרמנית: Norddeutsche Bundesmarine) צמח מן הצי הפרוסי והיה הכוח הימי של הקונפדרציה הצפון-גרמנית. ב-1871, עם הקמת הקיסרות הגרמנית החדשה, הוחלף שמו לצי הקיסרי (Kaiserliche Marine).
הנמל החופשי של מלטה
הנמל החופשי של מלטה (אנגלית Malta Freeport; מלטית Il Port Ħieles ta' Malta) הוא נמל חופשי השוכן במפרץ מרסשלוק בתחומי העיר בירזבוג'ה (Birżebbuġa) בדרום-מזרחו של האי מלטה במלטה. הנמל העוסק בשינוע מטען בלבד, הוא השער הימי הגדול והחשוב ביותר במדינה. הוא מופעל על ידי "מלטה פריפורט טרמינלס בע"מ" (Malta Freeport Terminals Ltd) אשר נוסדה בשנת 2001, ושייך ל"חברת מלטה פריפורט בע"מ" (Malta Freeport Corporation Ltd) אשר נוסדה בשנת 1988 ומשמשת גם כגוף מפקח. שתי החברות פועלות לפי זיכיון מממשלת מלטה, שהוארך בשנת 2008 ל-65 שנים, והן פועלות בתיאום עם הרשות הימית של מלטה (Malta Maritime Authority, ראשי תיבות MMA).
בנמל המכולות שני טרמינלים ובהם חמישה רציפים בסך הכל, שאורכם נע בין 118 ל-1,000 מטרים, ומימיהם מאפשרים שקיעה של 9.5 עד 17 מטרים. רציף נוסף לאוניות גל-נוע (RORO) משתרע לאורך של 220 מטרים ומימיו מאפשרים שקיעה מרבית של 15.5 מטרים. שטחו הכולל של הנמל הוא 613,243 מ"ר ובו מקום לאחסנת 11,831 מכולות. בשנת 1990 טיפל נמל המכולות ב-94,500 יחידות, אך נתון זה גדל ל-1,461,174 בשנת 2004. אזור האחסנה בנמל משתרע על פני שטח של 14,400 מ"ר, מהם 6,000 מ"ר מקורים, ובאתר שוכן גם מבנה משרדים בשטח של 4,400 מ"ר המושכר לשימושן של חברות ספנות ומסחר.
הנמל החופשי שוכן במרחק של 1.5 ק"מ ממזרח לאזור התעשייה הגדול במדינה השוכן בחאל פאר וכ-6 ק"מ דרומית-מזרחית לנמל התעופה הבינלאומי של מלטה בלואה.
עזרא קורין
עזרא קורין (16 בינואר 1908, י"ג בשבט תרס"ח – 22 במרץ 1976, כ' באדר ב' תשל"ו) היה רופא ופעיל חברתי ישראלי. חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
קורות חיים
קורין נולד בבגדאד שבעיראק, בה למד בבית הספר של כל ישראל חברים. הוכשר באוניברסיטה האמריקנית בביירות כרופא אף אוזן גרון והתמחה בצרפת במחלות אף-אוזן-גרון ובמחלות עיניים. בשנת 1934 חזר לעיראק, הקים מרפאה פרטית בבגדאד ונבחר לוועד הקהילה היהודית בעיר. במסגרת פעילותו הציבורית נרתם למיגור תופעת הגרענת בקרב תלמידים בבתי הספר המצויים בפיקוח ועד הקהילה. הצלחתו הביאה לניסיון דומה מטעם ממשלת עיראק במוסדות החינוך בפיקוח המדינה. בעקבות התגברות התחרות במקצוע הרפואה היה נתון תחת איומים ופעל להעלאת משפחתו לישראל. לאחר תקופת התמחות נוספת באנגליה, עלה לישראל בעצמו בשנת 1951.
בשנת 1953 היה בין מייסדי "מיח"א - מחנכי ילדים חרשים-אילמים" לאזור תל אביב והמרכז והקדיש מזמנו ומתפקידו לשיקום ילדים בעלי ליקויי שמיעה. בתחילה הוא היה היועץ הרפואי של האגודה ובסוף שנות ה-50 היה יושב ראש האגודה.
בין השנים 1971–1976 עמד בראש הקרן לקידום החינוך של יוצאי עיראק בישראל, וכן היה פעיל במסגרת ארגון "מפעל יהודי עיראק בישראל". בשנת 1955 מונה על ידי ראש הממשלה משה שרת לוועדה הציבורית לבירור בעיית הנכסים של עולי בבל.
בשנת 1965 זכה בפרס על שם ד"ר פליסקין בתחום בריאות הציבור. זכה גם בפרס יקיר העיר רמת גן. בשנת 1976 התבשר על זכייתו בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. נפטר בתל אביב מספר שבועות לפני הענקת הפרס. את הפרס קיבלה בשמו ביתו היחידה.
קורין התגורר בתל אביב, היה נשוי לאולגה ולהם בת אחת, ורה קורין שפיר.
על שמו רחוב בתל אביב וגן ציבורי ברמת גן.
All I Wanna Do (שיר של שריל קרואו)
All I Wanna Do (תרגום לעברית: כל מה שאני רוצה לעשות) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת האמריקאית שריל קרואו בשנת 1994. השיר נכתב על ידי וין קופר, שריל קרואו, דייוויד ברוולד, ביל בוטרל, וקווין גילברט, עם מילים שאומצו משירו של קופר "fun" שכתב ב-1987. All I Wanna Do היה ללהיט פורץ דרך מתוך אלבום הבכורה של קרואו "Tuesday Night Music Club". השיר זכה בפרס הגראמי כהקלטת השנה לשנת 1995 וביצוע הפופ הנשי הטוב ביותר. השיר נחשב למצליח ביותר של קרואו בארצות הברית ושהה 6 שבועות. הוא הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר הופיע גם באלבום ההופעה החיה של קרואו "Sheryl Crow and Friends: Live from Central Park" שיצא בשנת 1999.
קרואו השתמשה במילות השיר של קופר בשירה. על כך קיבל קופר תמלוגים נכבדים, ספר השירה שלו קיבל במה והוא הודפס העותקים רבים יותר, לאחר שבמקור הודפס ב-500 עותקים בלבד.
השורה הפותחת את השיר this ain't no disco (זה לא דיסקו), היא ציטוט מהשיר "life during wartime" של להקת Talking heads משנת 1979. גם השורה "It ain't no country club, either" מאזכרת אף היא חלק מהשיר (במקור נאמר "This ain't no Mudd Club").
קליפ לשיר
את הקליפ לשיר ביים דייוויד הוגאן, אשר סיים גם את קליפ הבכורה של קרואו לשיר leaving las vegas. בקליפ מבצעת הזמרת ולהקתה את השיר המצולם בחשכת הלילה. הקליפ צולם ליד מבנה תיאטרון רוקסי בעיר קלארקסוויל, טנסי.
לקליפ שלי גרסאות. בגרסה המקורית מגולמת דמותו של בילי המוזכרת בשיר, על ידי השחקן גרגורי ספורלדר. הגרסה השנייה נעדרת את דמותו מופיעה בדי וי די "הלהיטים הגדולים" שהוציאה קרואו.
ניקולאי נקראסוב
ניקולאי אלכסייביץ' נֶקרַאסוֹב (10 באוקטובר 1821, נמירוב – 8 בינואר 1878, סנקט פטרבורג) היה משורר, סופר, עורך, מבקר ומו"ל רוסי.
ביוגרפיה
נקראסוב נולד בעיר נמירוב, בסביבת ויניצה שבאוקראינה, מקום בו היה מוצב אביו שהיה קצין בצבא הרוסי. אימו ילדנה לבית זקז'בסקי או זקרבסקי הייתה פולנייה ממשפחה עשירה. עם שחרורו של האב מהשרות הצבאי עברה המשפחה לאחוזה המשפחתית בסביבת ירוסלבל שברוסיה. שם בילה את שנות ילדותו ונעוריו. המשפחה הגדולה (היו 13 ילדים) וחוסר אמצעים אילצו את אביו לקבל משרת מפקח במשטרה.
בשנת 1839 נקראסוב התחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג אך עזב אותה לאחר שנתיים מחוסר יכולת לשלם עבור הלימודים.
במקביל לפעילות הספרותית הוא החל בהוצאה לאור של ירחונים ספרותיים.
כמשורר זכורות הפואמות שלו, שעסקו בכפר הרוסי והפכו אותו לגיבורם של הליברלים והרדיקלים בחוגי האינטליגנציה הרוסית. נקראסוב השפיע גם על שירת יידיש פרולטארית. אחד המשוררים שהושפעו ממנו ואף תרגם אותו ליידיש היה דוד אדלשטט שחי ברוסיה ומאוחר יותר בארצות הברית.
כעורך הוא זכור כעורך של ספרו הראשון של דוסטויבסקי "אנשים עלובים" בשנת 1845.
כמוציא לאור הוא ידוע בזכות כתב העת "סוברמרניק" ("בן זמננו"), שאותו ערך בשנים 1846 עד 1866, בהן הפך אותו לכתב העת הספרותי המוביל ברוסיה.
בינואר 1878 הלך לעולמו והוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה בסנקט פטרבורג.
בוכרית
בוכרית או בוכורית (אלפבית ערבי بخاری  - "בוכרי"` אלפבית קירילי бухори - "בוכורי") או טג'יקית יהודית היא שפה יהודית, ניב של הטג'יקית שהיא בתורה ממשפחת הלשונות הפרסיות. הבוכרית מדוברת בפי יהודים יוצאי אוזבקיסטן וסביבתה, ומספר דובריה כיום מוערך בכ-110,000. 50,000 מהם מתגוררים בישראל וכ-10,000 נוספים עדיין גרים בבוכרה ובסביבתה. יתר דובריה מתגוררים בעיקר בארצות הברית.