cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירועי מלחמת לבנון השנייה
14 באוגוסט
גם נסראללה וגם אולמרט נאמו נאומי ניצחון. נשיא ארצות הברית, ג'ורג בוש, הכריז במסיבת עיתונאים כי ישראל הנחילה תבוסה לחזבאללה וחזר והאשים את אירן וסוריה בסכסוך. מנגד, נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, הכריז כי חזבאללה ניצח. הסקרים הראו שהרמטכ"ל והממשלה שבתחילת המבצע זכו לפופולריות גבוהה ירדו מאוד בסקרים. התגובות על הלחימה, פעולת צה"ל ופעולת הממשלה נחצו לשניים ותגובות שונות נשמעו בעד ונגד אולמרט וחלוץ. כמו כן, נשמעו מספר קריאות בימין ובשמאל להקמת ועדת חקירה מחד, ומאידך כאלו שקראו שאין לעשות זאת.
למחרת הפסקת האש, חשף העיתונאי אברהם שרוני ממעריב כי ביום חטיפת שני החיילים, מכר הרמטכ"ל את תיק המניות שלו . בתגובה אמר הרמטכ"ל כי לא ידע אז שעומדת להיות מלחמה. חשיפה זאת יצרה סערה בישראל.
15 באוגוסט
בצהרים הרגו כוחות צה"ל 5 מחבלי חזבאללה, שסיכנו את הכוחות.
על פי העיתון הלונדוני אל-חיאת, מתגבשת פשרה הנוגדת את החלטת האו"ם 1701 בין חזבאללה וממשלת לבנון בנוגע לפירוז דרום לבנון מנשק של חזבאללה, בה חזבאללה רק יסתירו את הנשק במקום לפרקו.
16 באוגוסט
שר הביטחון עמיר פרץ הקים ועדת בדיקה ברשות הרמטכ"ל לשעבר אמנון ליפקין-שחק לבדוק את התנהלות צה"ל במשבר ישראל-לבנון 2006.
ממשלת לבנון קיבלה החלטה על פרישת הצבא בדרום לבנון החל מ-17 באוגוסט 2006. גורמים רשמיים בלבנון אמרו כי החיילים יאכפו את סמכותם באזור, ולא יאפשרו נוכחות של אף קבוצה חמושה. עם זאת לא ברור כיצד יפעל הצבא נגד הנוכחות החמושה של חזבאללה, שמסרב להתפרק מנשקו באזור הדרום.
שרת החוץ הישראלית ציפי לבני נועדה עם מזכ"ל האו"ם קופי ענאן ותבעה ממנו לפעול נגד הפרת החלטה 1701 מצד חזבאללה. היא דרשה שיפעל לשחרור החיילים החטופים ושהכוח הרב-לאומי שיפרש יהיה אפקטיבי.
18 באוגוסט
חיל האוויר הישראלי תקף מטרות באזור בעלבכ. ראש ממשלת לבנון פואד סניורה התקשר אל מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן ומחה על ההתקפה.
19 באוגוסט
פשיטת קומנדו ישראלית באזור בעלבכ כאשר החיילים הישראלים לבושים במדי צבא לבנון. נהרג קצין צה"ל ונפצעו שניים. הפעולה נועדה למנוע הברחת אמל"ח מאיראן וסוריה לחזבאללה, ולפי צה"ל "היעדים הושגו במלואם".
23 באוגוסט
כוח גבעתי, שפעל כשני קילומטרים מהגבול, מערבית לקיבוץ יפתח, עלה על מוקשים שהניח צה"ל בעבר, כנראה עקב טעות בניווט. חייל אחד נהרג ושניים נפצעו קשה.
1 באוקטובר
ב-1 באוקטובר 2006 בשעה 02:30 לפנות בוקר, יצאו כל כוחות צה"ל מלבנון למעט חלקו הצפוני של הכפר ע'ג'ר.
פונקציית צפיפות
בתורת ההסתברות, פונקציית צפיפות (Probability density function, בראשי תיבות PDF) של משתנה מקרי היא פונקציה המתארת את צפיפות המשתנה בכל נקודה במרחב המדגם. ההסתברות שמשתנה מקרי יימצא בקטע מסוים היא האינטגרל של הצפיפות בקטע ולכן המשתנה נוטה יותר לקבל ערכים שבהם הצפיפות גבוהה.
משתנה מקרי (אקראי) רציף
פונקציה אינטגרבילית ממשית f נקראת פונקציית צפיפות אם היא אי־שלילית, כלומר גדולה מאפס או שווה לו בכל נקודה, והאינטגרל שווה ל-1. כל פונקציה כזו מגדירה התפלגות של משתנה מקרי, על ידי הנוסחה. ניסוח מילולי: "הסיכוי (Probability, הסתברות) של המשתנה המקרי X לקבל ערך גדול מ-a וקטן מ-b שווה לשטח שתחת פונקציית הצפיפות בין a ל-b". מן ההגדרה נובע כי הסיכוי לכך שמשתנה מקרי יקבל ערך a מסוים הוא תמיד אפס.
מאידך, משתנה מקרי \ X שפונקציית ההצטברות שלו גזירה, מגדירה פונקציית צפיפות - הנגזרת של F. אינטואיטיבית, אפשר לחשוב על המכפלה  בתור ההסתברות לכך ש-\ X ייפול בקטע אינפיניטסימלי.
משתנה מקרי (אקראי) בדיד
ניתן לייצג את פונקציית הצפיפות של משתנה מקרי המקבל אוסף סופי של ערכים בדידים t1, …, tn, על ידי סכום של דלתאות דיראק. במקרה הכללי, תציין כל דלתא ערך בדיד שהמשתנה עשוי לקבל, ותוכפל בהסתברות p1, …, pn לקבל ערך זה:
לדוגמה, משתנה מקרי בדיד ובינארי, המקבל ערכים \pm1 בהסתברות שווה של ½, יתואר על ידי פונקציית הצפיפות:
פונקציות המוגדרות כמעט בכל מקום
להתפלגות ישנה פונקציית צפיפות אם ורק אם פונקציית ההצטברות שלה F(x) רציפה בהחלט. במקרה זה \ F(x) גזירה כמעט בכל מקום, והנגזרת יכולה לשמש כפונקציית צפיפות.
שתי פונקציות צפיפות \ f(x) ו- \ g(x) מייצגות את אותה ההתפלגות בדיוק אם הן שונות רק בקבוצת לבג ממידה אפס.
במתמטיקה
אם נתון משתנה מקרי \ X בעל פונקציית צפיפות \ f(x), אז ניתן לחשב את התוחלת שלו (אם קיימת) כ-. ניתן להכליל משפט זה: המומנט ה-\ i של \ X הוא
בפיזיקה
בפיזיקה יש חשיבות רבה לפונקציות צפיפות של מטען כלשהו, שבעזרתו אפשר לבצע אינטגרל ולהגיע לסך המטענים בגוף מסוים.
למשל:
בפיזיקה נהוג לסמן ב-\rho(x,y,z) צפיפות נפחית, ב-\sigma(x,y) צפיפות שטחית, וב-\lambda(x) צפיפות אורכית.
מוזיאון וייסמן לאמנות
מוזיאון וייסמן לאמנות הוא מוזיאון לאמנות בקמפוס אוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס.
המוזיאון נקרא על שם פרדריק ר' וייסמן (אספן אמנות), ותוכנן על ידי האדריכל הנודע פרנק גרי. בניין המוזיאון הנוכחי הושלם ב-1993, והוא ממוקם על צוק המשקיף על נהר המיסיסיפי בקצה המזרחי של גשר שדרת וושינגטון.
הבניין מציג שני פנים: מצד הקמפוס, הוא מציג חזית לבנים שמשתלבת עם בנייני הלבנים ואבני חול שבסביבה, ובצד השני, מוצגות התעקלויות של יריעות פלדה מוברשות (כסמל של מפל מים ודגים).
במוזיאון מוצגות מעל ל-20,000 יצירות, וביניהן, של מרסדן הרטלי, אלפרד מאורר, צ'ארלס בידרמן, חרסים פרהיסטוריים וריהוט קוריאני.
Big Ole Freak
Big Ole Freak הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Tina Snow. השיר יצא לאור ב-22 בינואר 2019, על ידי חברות התקליטים 1501 סירטיפייד ו-300 אנטרטיינמנט, כסינגל השני והאחרון מתוך המיני-אלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-65 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מייגן די סטליון לבדה והופק על ידי ליל-ג'ו-מייד-דה-ביט. ב-30 ביולי 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הזהב לשיר על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. בהמשך, אושר כי הוא נמכר בלמעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה.
עם יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי המיני-אלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מייגן די סטליון ב-28 בפברואר 2019, כמה שבועות לאחר צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את די סטליון לובשת בגדים בצבע אדום, תוך שמסביבה רוקדות מספר רקדניות ליווי. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא ממשיכה לשיר את השיר ולרוקד לצליליו.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על למעלה מ-92 מיליון צפיות.
מבצע בן נון א'
מבצע בן נון א' היה הראשון בסדרה של מתקפות ישראליות כושלות על מתחם לטרון, שהוחזק על ידי צבא עבר הירדן, במסגרת החזית הירדנית במלחמת העצמאות. מטרת המבצע, שנערך ב-25 במאי 1948, הייתה השתלטות על עמדות הלגיון הערבי באזור לטרון - שער הגיא, ששלטו על הכביש מהשפלה לירושלים, על מנת לפרוץ את הדרך לירושלים הנצורה, ולהעביר אליה אספקה חיונית. היה זה המבצע הראשון בו השתתפה חטיבה 7 של הצבא הישראלי, אשר הוקמה ימים אחדים לפני תחילתו. כוחות צה"ל שהשתתפו במבצע ספגו מפלה קשה, ונסוגו לאחר שספגו אבדות כבדות.
רקע
מצבה השברירי של ירושלים היה אחת הדאגות העיקריות של הממשלה הזמנית, ובן-גוריון בראשה, ושל מטכ"ל 'ההגנה'. עם התמשכות המצור על ירושלים, ועוד יותר, עם הצטרפות עבר הירדן למלחמה, גברה הדאגה ביתר שאת. גם הדיווחים מן העיר לא היו מעודדים. מבצע נחשון ומבצע מכבי הגדילו מאוד את קטע הדרך לירושלים אשר נמצא בידי ישראל, מחולדה (שכן לא ניתן היה לעבור את כביש ירושלים-יפו, כיום כביש 44, ברמלה) ומערבה, ומשער הגיא ומזרחה. בידי הערבים נותר כפקק, הן באשר לכביש הראשי (כביש 44), הן באשר לעוקף מכיוון חולדה (כביש 3 בימינו), קטע הדרך העובר בסמוך ללטרון. פתיחת הדרך בקטע זה זכתה, אם כך, לעדיפות עליונה. המשימה שהוטלה על חטיבה 7 הצעירה, אשר הוקמה ימים מספר קודם המבצע, הייתה להשתלט על קטע הכביש בין לטרון לשער הגיא, לאבטח אותו למעבר שיירה של אספקה ותגבורות לכוחות הלוחמים בפרוזדור ירושלים, ולאחר מכן לנוע לאזור מעלה החמישה, ולהתחבר עם כוחות 'הראל'.
מערך הלגיון בלטרון
פיקוד הלגיון העריך, שצפויה התקפה ישראלית על מתחם לטרון, כדי לפרוץ את המצור שהטיל צבא עבר הירדן על ירושלים העברית, ולכן תגבר את כוחותיו בגזרת לטרון בגדוד נוסף, כולל תותחי 25 ליטראות ושיריוניות (23 במאי). כך, ערב המבצע כללו כוחות הערבים בגזרת לטרון את חטיבה 3 של הלגיון הירדני בסיוע כמה מאות לוחמים ערביים מקומיים ובדואים בלתי סדירים מעבר הירדן, ששולבו במערך ההגנה. חטיבה 3 של הלגיון כללה את גדוד 4, שנערך בחלקו המערבי של רכס לטרון, ואת גדוד 2 הממונע, שנערך בחלקו המזרחי של הרכס. תחנת המשטרה הוחזקה על ידי כוח קטן (מחלקה מתוגברת) של הלגיון. עיקר כוחו התבצר על הגבעות ממזרח למשטרה, שחלשו הן על תחנת המשטרה והמנזר, והן על הכביש לירושלים (כביש 44 של ימינו. חלקו שמצומת חטיבה 7 של ימינו ומזרחה, בוטל, והוחלף על ידי כביש 1 העובר מצפונו), שעבר מדרום להן. רכס הגבעות מדרום לכביש (מול רכס לטרון), הוחזק על ידי לוחמים ערבים מקומיים בלתי סדירים, בעיקר מהכפרים בית ג'יז ובית סוסין, בסיוע סיורים של הלגיון. בסה"כ כלל כוח האויב בגזרת לטרון כ־2,500 לוחמים, ונהנה מעדיפות מספרית ואיכותית על הכוח הישראלי הבלתי מגובש, שהיה אמור לתקוף אותו ולהשתלט על אזור לטרון.
חטיבה 7
ב-15 במאי הוקמה חטיבה 7 כחטיבת עתודה מטכ"לית. מיד לאחר הקמתה, החטיבה יועדה לפריצת הדרך לירושלים. החטיבה הורכבה משני גדודים רגליים. הראשון, גדוד 71 שהורכב מעולים חדשים, יוצאי הצבא הבריטי ופלוגה מ'אלכסנדרוני', והשני, גדוד 72, שהוקם על בסיס מדריכי וחניכי אגף ההדרכה, שהושבת זמנית. השלמות כוח האדם של גדוד זה, היו בדומה לאלה של גדוד 71. לאלה נוסף גדוד ממוכן, גדוד 73, שהוקם בתחילת חודש מאי מכל משורייני הזחל, משורייני הסיור ומשוריינים אחרים. הגדוד הורכב מאנשי פלמ"ח וחיילים ששירתו עד אז במכוניות משוריינות, או שהיו בקורסים שונים בנושאי רכב משוריין.
גדוד 32 מחטיבת אלכסנדרוני שהיה גדוד ותיק יחסית צורף לחטיבה 7 ב-23 במאי כדי לחזקה. בסגל הפיקוד של חטיבה 7, ובקרב הלוחמים, היה שיעור ניכר של יוצאי הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. מפקד החטיבה היה שלמה שמיר, לשעבר קצין בשורות הבריגדה היהודית.
המחדל המודיעיני ותוכניות המבצע
המבצע היווה חלק מתוכנית לפעולה צבאית גדולה במרחב ירושלים, במטרה לשחרר את ירושלים העברית מלחץ הלגיון הערבי. המידע המודיעיני שעמד לרשות מתכנני המבצע ביחס לכוחות האויב בגזרת לטרון היה דל ביותר ובלתי מהימן. אגף מודיעין של 'ההגנה' היה עדיין בחיתוליו. המודיעין הישראלי לא ידע כלל על נוכחות כוחות משמעותיים של הלגיון באזור לטרון, והעריך שהכוחות הערביים באזור זה מורכבים בעיקר מלוחמים מקומיים בלתי סדירים. תוכנית הפעולה של חטיבה 7, שהתבססה על המידע המודיעיני המטעה, הניחה שכוחות החטיבה אינם אמורים להיתקל בהתנגדות רצינית בכיבוש הנקודות השולטות ברכס לטרון. על בסיס הערכה זו הוחלט להפעיל רק חלק מכוחות החטיבה המתוגברת לצורך ההשתלטות על רכס לטרון, ואבטחת המעבר של שיירת החטיבה באזור זה.
לפי תוכנית המבצע נועדו שתי פלוגות מגדוד 32 של 'אלכסנדרוני' לכבוש את הכפר לטרון, ואת הגבעות השולטות עליו ממזרח, באמצעות תנועת איגוף קצרה מדרום, ואילו שתי פלוגות מגדוד 72 נועדו להשתלט בשלב ראשון על רכס הגבעות שמדרום לכביש לטרון-שער הגיא, כדי לאבטח את אזור הפעולה מפני התקפה מאזור הר-טוב, ובשלב שני לכבוש את הכפר דיר איוב (כיום בחלקו המזרחי של פארק קנדה) והרכסים השולטים עליו, ולחבור עם כוחות חטיבת 'הראל' באזור שער הגיא. מכיוון שמפקדת חטיבה 7 לא העריכה שהפעולה תיתקל בהתנגדות רצינית, היא לא הכינה תוכניות לפינוי נפגעים רבים, או לאספקת תחמושת, מים ומזון לכוחות התוקפים, במקרה שהפעולה תתארך או תסתבך.
למרות, שכאמור, לא היה לפיקוד הצבאי הישראלי מידע ממשי על נוכחות כוחות הלגיון באזור לטרון, ניסה יגאל ידין, הרמטכ"ל בפועל, לשכנע את בן-גוריון לדחות את המבצע המתוכנן. הוא טען בתוקף שחטיבה 7 עדיין אינה מוכנה לביצוע המשימה שהוטלה עליה, וזקוקה לפחות לשבוע נוסף של התארגנות, אימונים וקליטת ציוד לפני שתהיה מוכנה לקרב. ידין אף ניסה לגייס את תמיכת שלמה שמיר, מח"ט 7, כדי להשפיע על בן-גוריון, אך ללא הועיל. הקריאות הנואשות לעזרה מההנהגה היהודית בירושלים שכנעו את בן-גוריון, שקיימת סכנה ממשית לנפילת ירושלים העברית בידי הלגיון, אם המצור על העיר לא ייפרץ באופן מיידי, וזאת למרות שהיה מודע לחוסר המוכנות של חטיבה 7. צירוף גדוד 32 בעל הניסיון הקרבי לכוחות החטיבה, נועד לחפות במידת מה על חוסר הניסיון של לוחמיה. הגדוד הזה קיבל גם את התפקיד המרכזי במסגרת המבצע המתוכנן לכיבוש רכס לטרון. בסופו של דבר נאות בן-גוריון להסכים לדחיה של יממה במועד פתיחת מבצע בן-נון, עקב עיכובים בהגעת הנשק והציוד לכוחות החטיבה, ולכן הוחלט שהוא יתבצע בלילה שבין 24 ו-25 במאי.
עיכובים בטרם הקרב
ב-24 במאי בשעה אחת עשרה בלילה חיכו החיילים בחולדה בתוך האוטובוסים אבל לא הגיעה פקודה לתזוזה. הסיבה לעיכוב הייתה הציפייה למרגמות ולשאר כוחות הסיוע שרובם לא הגיעו. לאחר ציפייה ארוכה הגיעה בשעה 1:00 אחר חצות פקודת התזוזה. הנסיעה לנקודת ההורדה של החיילים הייתה אמורה לקחת חצי שעה אבל האוטובוס הראשון תעה בדרך, ואחריו כל השיירה, ושוב התבזבז זמן מיותר עד שהתבררה הטעות. הצוותים של שני התותחים שהוקצו לסיוע, נפוליאונצ'יקים שנישאו על גבי משאיות, לא הספיקו לכייל את התותחים ולא היו יכולים לעשות טיווח מוקדם. התחמושת לא הייתה אחידה ולא נבדקה מידת תקינותה. גם בשטח נתקל הצוות בבעיות, בין השאר חוסר במכשירי כינון. לבסוף הסוללה נפרסה כשני קילומטר ממערב ללטרון וכינון התותחים נעשה על ידי מפה.
שיירת האוטובוסים נסעה באורות נמוכים והורידה את החיילים כשני קילומטר וחצי דרומה מערבה מהיעד (על כביש 3 של ימינו). הם החלו בהליכה רגלית, וקצת לאחר מחנה המעצר הבריטי (מזרחה מקיבוץ נחשון של ימינו) התפצלו הפלוגות לעבר יעדיהן. בשעה 4:35 כבר היו כוחות התקיפה מול המנזר מוכנים, אך התותחים עדיין לא היו מוכנים. כעשר דקות לאחר מכן החלה הפגזת התותחים.
העיכובים בפתיחת המבצע היו גורליים. נוכח איתנות אחיזת הלגיון בלטרון, הסיכוי היחיד להצלחת המבצע היה בניצול גורם ההפתעה ובפעולה בחסות החשיכה. אולם עקב העיכובים הפכה מתקפת הלילה המתוכננת לפעולה צבאית באור היום.
תחת אש הלגיון
בליל 25/24 במאי הועמדו כוחות הלגיון בכוננות, ועמדות התצפית שלהם איתרו את תנועת שיירת האוטובוסים של חטיבה 7 לכיוון לטרון, ולאחר מכן את תחילת התנועה של החיילים מגדוד 32 מדרום ללטרון.
זמן קצר לאחר תחילת ההפגזה הישראלית פתחה הארטילריה של הלגיון בהפגזה כבדה על הכוחות הישראלים המתקדמים. במקביל נפתחה אש עזה ממק"בים ומקלעים מכיוון חורשות מנזר השתקנים על הפלוגה המובילה של גדוד 32, שהייתה אמורה לתקוף את הכפר לטרון. הפלוגה נתפסה בשטח חשוף ונחות, שנשלט על ידי עמדות הלגיון. שתיים מהמחלקות שלה רותקו למקומן על ידי אש מדויקת, ומצאו עצמן במלכודת אש בוואדי טחון, בו עבר כביש ירושלים-יפו. לוחמים ערבים ניסו לכתר אותן ללא הצלחה, אך עם זאת רוב חיילי הפלוגה נפגעו באש האויב.
הפלוגה השנייה של הגדוד נתקלה אף היא באש עזה. המ"פ שהבין שלא ניתן להמשיך בתנועה מזרחה, הורה לחייליו לנוע במהירות דרומה, כדי להחלץ מהשטח החשוף בו נמצאו, ולהשתלט על גבעה 314 (עליה שוכן כיום היישוב נווה שלום), כדי לפתח משם את המשך ההתקפה. הפלוגה השתלטה על הגבעה לאחר קרב קצר, והתארגנה להגנה היקפית סביבה. תוך זמן קצר מצאה הפלוגה את עצמה תחת אש של לוחמים ערביים מקומיים מהגבעות הסמוכות, ועסקה בהדיפת שורת התקפות נגד. מפקדת הגדוד הורתה לפלוגה להישאר במקומה כדי לתת סיוע באש לכוח שנלכד בוואדי טחון, ולחפות על נסיגתו.
שתי הפלוגות של גדוד 72, שנעו מזרחה על רכס הגבעות המקביל לרכס לטרון, ספגו הרעשה ארטילרית כבדה מתותחי הלגיון, ובמקביל הותקפו על ידי לוחמים ערביים מקומיים, שתוגברו על ידי מחלקת סיור של הלגיון, שנקלעה לאזור הפעולה. מרבית הלוחמים בשתי הפלוגות היו עולים חדשים חסרי כל ניסיון קרבי, שקיבלו אימון בסיסי בלבד לפני שנשלחו לקרב, ולכן הם התקשו לתפקד מול אש האויב. רוב המפקדים של הפלוגות, כולל שני המ"פים, נפגעו כבר בשלב הראשון של הלחימה, והלוחמים החלו בנסיגה מבוהלת מערבה. רק נוכחותה של הפלוגה המנוסה מגדוד 32 על גבעה 314 מנעה את הפיכת הנסיגה של גדוד 72 לתבוסה מוחלטת. שרידי שתי הפלוגות חברו אל הכוח בגבעה 314, ואש החיפוי שלו איפשרה נסיגה מסודרת שלהן, ופינוי הנפגעים.
גדוד 71 מחטיבה 7, שהושאר בעתודה, השתלט על גבעה 200 (כיום קיבוץ נחשון), מרחק קצר מדרום מערב לצומת לטרון, והתמקם בה. ניסיונות ערביים לכבוש את הגבעה בחזרה בימים הבאים נהדפו. הגבעה הפכה לבסיס קדמי חשוב של חטיבה 7, במרחק קצר ממערך הלגיון בלטרון, וכיבושה היה ההישג היחיד של החטיבה במבצע בן נון.
הנסיגה
לקראת השעה 10 בבוקר היה ברור שההתקפה הישראלית נכשלה, והכוחות התוקפים מצויים בסכנת השמדה. חיים לסקוב (ממלא המקום של מג"ד 32 שהתעלף) וצבי הורוביץ מג"ד 72, העבירו למפקדת החטיבה דו"ח מצב וביקשו אישור נסיגה. לקראת הצהריים התקבלה פקודת הנסיגה מהמח"ט, שלמה שמיר. הפלוגה שהחזיקה בגבעה 314 קיבלה הוראה לחפות על נסיגת שאר כוחות החטיבה במרחב לטרון, ולאחר מכן לנתק מגע ולסגת בעצמה. בגלל קריאה מוטעית של תמונת הקרב הורתה מפקדת החטיבה לכוח שכבש את הכפר בית ג'יז לסגת מהכפר, במקום לתגבר אותו ולהפוך את הכפר לנקודת איסוף ופינוי של הכוחות הנסוגים. כתוצאה מכך נסוגו הכוחות ברגל עוד מספר ק"מ עד לכביש לטרון-חולדה. בשלב ראשון, נסוגו שרידי פלוגת 'אלכסנדרוני', שנלכדה בוואדי טחון, בהסתננות יחידים דרומה לגבעה 314. בשלב שני, נסוגו הפצועים ושרידי גדוד 72 מערבה. לאחר שהושלמה נסיגת הכוחות האחרים, החלה הפלוגה בגבעה 314 בנסיגה מדורגת, והצליחה לנתק מגע ולסגת בשלום בחיפוי המשוריינים של גדוד 73.
הנסיגה התנהלה בשטח חשוף, תחת הפגזה בלתי פוסקת של תותחי הלגיון, ובנוסף לכך החיילים הנסוגים סבלו קשות ממחסור במים ביום בו שרר שרב כבד. פצועים רבים התמוטטו תוך כדי הנסיגה והושארו מאחור. סבל נוסף נגרם לחיילים עקב נחילי ברחשים שהציקו ללא הרף ללוחמים. עד רדת החשיכה פונו שרידי הגדודים התוקפים חזרה לבסיס היציאה בחולדה, והכוחות הערביים המקומיים השתלטו מחדש על כל השטח שנכבש על ידי כוחות החטיבה מדרום לרכס לטרון, למעט גבעה 200.
אחרית דבר
תוצאות הקרב היו כישלון חרוץ לחטיבה 7, שחייליה לא הגיעו כלל ליעדם, וכפועל יוצא, לא ערערו כלל את אחיזת הלגיון בלטרון. בגדוד 32 נהרגו 52 לוחמים וששה נפלו בשבי, ולגדוד 72 היו 22 חללים (מתוכם שמונה עולים חדשים). מרבית ההרוגים הושארו בשדה הקרב ורק עשר גופות הובאו לחולדה. פצועים רבים נשלחו לבתי חולים אזרחיים.
אבדות הלגיון היו קלות מאוד יחסית. את עיקר האבדות, אף הן לא רבות, ספגו הכוחות הערביים המקומיים שפעלו באזור רכס בית סוסין.
זמן קצר לאחר הקרב החלה חרושת שמועות לפיה 'ההגנה' סבלה במהלכו מאות הרוגים ונעדרים, רובם עולים חדשים שנשלחו לקרב מיד עם הגיעם לישראל ונהרגו "כאשר נצרות רוביהם עדיין סגורות". המיתוס הזה המשיך להתקיים שנים רבות לאחר תום מלחמת העצמאות.
בליל 31/30 במאי נערך ניסיון נוסף לכבוש את לטרון (מבצע בן-נון ב'). גדוד 52 של חטיבת גבעתי החליף את גדוד 32, כתגבורת לחטיבה 7. אולם גם ניסיון זה עלה בתוהו. בליל ה9/8 ביוני נערך ניסיון נוסף, הפעם של חטיבת 'הראל' וחטיבת יפתח של הפלמ"ח (מבצע יורם), ואף הוא נכשל. בינתיים נמצאה דרך העוקפת את לטרון, דרך בורמה, וזו סייעה להתגבר על המצור על ירושלים, גם ללא כיבוש לטרון. במסגרת מבצע דני נעשו עוד שני ניסיונות לכבוש את לטרון: בליל 15/16 ביולי 1948 תקפה פלוגה מחטיבת 'הראל' את "רכס התותחים" (נ.ג 395) בחלקו המזרחי של רכס לטרון וכבשה בהסתערות את המשלט. הלגיון הערבי שחזה את ההתקפה, חוזק בגדוד משוריין שהחל כעבור זמן קצר בהתקפת נגד, וכוחות 'הראל' נסוגו. ב-18 ביולי 1948, בוצע ניסיון לכבוש את תחנת המשטרה. המשימה הוטלה על פלוגה של חטיבת יפתח ועל מספר זחל"מים וטנק של חטיבה 8. בשל תקלה בטנק, הכוח כולו נסוג לאחר שירה מספר פגזים.
מרחב לטרון נכבש בידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
איך להיות ג'נטלמן
איך להיות ג'נטלמן (How to Be a Gentleman) היא קומדיית מצבים אמריקאית של רשת CBS. לאחר שידור הבכורה של הסדרה ב-29 בספטמבר 2011, רשת CBS הזמינה 13 פרקים לעונה הראשונה. בתאריך 18 באוקטובר 2011 בוטלה הסדרה על ידי הרשת המפיקה "CBS", עקב אחוזי צפייה נמוכים.
מבצע בן נון א'
אחרית דבר
סיפור הקרב מונצח באנדרטת חטיבת אלכסנדרוני הנמצאת על גבעה לצד הכביש לנווה שלום ומשקיפה על אזור הקרב.
איך להיות ג'נטלמן
עלילה
הסדרה מציגה את החברות בין אנדרו קרלסון (דייוויד הורנסבי), עורך עיתון עם חיים לחוצים, לבין ברט לנסינג, לשעבר חייל אשר שירת במלחמה בעיראק וכעת הוא מאמן כושר. כאשר אנדרו מקבל למסיבת יום ההולדת שלו הזמנה למכון כושר, הוא הולך ופוגש שם את ברט (אשר התעלל באנדרו בתיכון), מאמן הכושר שהיה אמור לאמן אותו. בין השניים נוצרת חברות הדוקה וברט מלמד את אנדרו איך להתנהג עם נשים וכך להתקדם בחיים.
מבצע בן נון א'
הערות שוליים
Battles of Latrun (1948) Bataille de Latroun (1948)
פרשת יולנדה גלוטן
פרשת יולנדה גלוטן עוסקת במספר פסקי דין הדנים בזכויות עובדים זרים, ובפרט, בתחולת הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה על עובדים זרים.
השאלה המרכזית שנידונה לאורך כל ארבעת ההליכים המשפטיים הייתה האם חלות על מהגרי העבודה בתחום הסיעוד הוראותיו של חוק שעות העבודה והמנוחה.
רקע
מטרתו המרכזית של חוק שעות עבודה ומנוחה היא לשמור על כבודו ורווחתו של העובד ולאפשר לעובד להבטיח איזון מתאים בין שעות העבודה לבין הזמן הפנוי עם משפחתו. המטרה המשנית של החוק היא הבטחת התשלום עבור שעות נוספות וזאת על ידי יצירת תמריץ שלילי להעסקה בשעות נוספות.
יולנדה גלוטן הייתה מהגרת עבודה מהפיליפינים שעבדה בעבודות סיעוד ומשק בית. גלוטן הועסקה כעובדת סיעודית על ידי המנוחה לאה יעקב. עיקר אחריותה היה לדאוג לכך, שצינור הנשימה של המעבידה לא יתנתק ממכונת ההנשמה שחוברה לגופה, ולבצע פעולות ניקוז הפרשות מדי מספר שעות, וכל זאת במהלך כל שעות היממה. כאשר הצינור היה מתנתק מגופה נשמע קול צפצוף אשר התריע ליולנדה, ובכך לא היה צורך שתשהה בקביעות לצד מעסיקתה. מצב שבו חייו של העובד הסיעודי קשורים כל הזמן למטופל, עשרים וארבע שעות ביממה במשך שישה ימים בשבוע לא מאפשר לשמור על האיזון המתבקש בחוק. הדבר שולל מהעובד את חירותו ומטיל עליו מגבלות בחיי היומיום. מתכונת העסקה זו של העובדים הסיעודיים אינה מאפשרת לקבוע מסגרת של שעות וימים להעסקת עובד, ויש קושי בהחלת הוראות החוק לעניין התשלום המוגבר עבור שעות הנוספות.
בית הדין לעבודה
יולנדה גלוטן נאבקה כמה שנים על זכותה, לקבל תשלום על שעות נוספות וכן דמי הבראה, כקבוע בחוק. מאבקה של גלוטן החל בשנת 2001, כשלאחר סיום העסקתה היא תבעה לקבל שכר בגין שעות נוספות, הואיל ועבדה 24 שעות ביממה. בית הדין לעבודה דחה את תביעתה. בבית הדין הארצי לעבודה נחלקו הדעות ודעת הרוב קבעה כי חוק שעות עבודה ומנוחה לא חל על העובדים הסיעודיים, הואיל, וחל החריג בדבר עבודה הדורשת אמון אישי, או עבודה אשר תנאי ההעסקה ונסיבותיה אינם מאפשרים למעביד כל פיקוח על שעות העבודה (עם זאת, גם על פי דעת הרוב, נקבע כי יש לבחון כל מקרה לגופו). דעת המיעוט הייתה שהעובדת זכאית לתשלום בגין שעות נוספות, שכן החריגים לחוק אינם חלים בנסיבות המקרה.
בג"ץ 1678/07
ארגון קו לעובד הגיש עתירה לבג"ץ. הארגון ביקש בעתירתו להחיל את חוק שעות עבודה ומנוחה, תשי"א-1951, תשלום עבור שעות עבודה נוספות, גם על עובדים העוסקים בענף הסיעוד, היות שאי החלת החוק מביאה לפגיעה קשה בזכויותיהם כעובדים אשר נמנים עם קבוצת העובדים הפגיעות, המקופחות והמנוצלות ביותר במשק. עוד נטען כי העובדה שהמעסיקים בדרך כלל הם הם קשישים במצב סיעודי, הנמנים אף הם על מגזר חברתי פגיע וחלש, אינה יכולה לשמש נימוק לגיטימי להימנעות מחיובה בתשלום שכר תמורת עבודתם של המטפלים הסיעודיים. המשיבה, בתה של לאה יעקב, טענה שקבלת העתירה תהווה פגיעה קשה ביותר במטופלים הסיעודיים, שאין בידם האמצעים לשלם את הסכומים הנוספים הנדרשים לתשלום בגין שעות נוספות, קל וחומר כאשר החיוב אמור להיות רטרואקטיבי ובסכומים ניכרים. התוצאה, טענה המשיבה, תהיה שרק מטופלים סיעודיים אמידים יוכלו לקבל את הטיפול מהמטפלים הסיעודיים. היועץ המשפטי לממשלה, הגיש עמדה מטעמה של המדינה, לפיה הגישה הראויה היא שחוק שעות עבודה ומנוחה יחול על עובדי סיעוד. היועץ המשפטי הוסיף כי חוק שעות עבודה ומנוחה מהווה חלק ממערך חוקי המגן במשפט העבודה, וראוי להעניק פרשנות מצומצמת ככל שניתן לחריגים המנויים בחוק, מפני שאופי עבודתם של עובדי הסיעוד המועסקים בבית המטופל עונים על החריגים 30(א)(5) ו-30 (א)(6). בית המשפט הגבוה לצדק דחה את העתירה תוך נקיטת עמדה כי אין הצדקה להתערבותו בפסיקת ביה"ד לעבודה. הפתרון הראוי לסוגיה סבוכה וקשה זו של תחולת חוק שעות עבודה ומנוחה על עובדי סיעוד, יכול שיעשה אך ורק בדרך של חקיקה מתאימה. עם זאת, התייחס בג"ץ באופן מהותי לאי התאמת החוק לדפוס ההעסקה של העובדים הזרים. בנוסף ציין שהחלת חוקי העבודה צפויה לפגוע בעובדים זרים עצמם, שכן אם השכר המשולם להם יעלה, אפשרויות ההעסקה שלהם יצטמצמו.
דנג"ץ 10007/09
עמותת "קו לעובד" הגישה בקשה לדיון נוסף בפסק דינו של בג"ץ. הטענות העיקריות של העותרת היו כי אי-החלת חוק שעות עבודה ומנוחה אינה מתיישבת עם ההיגיון של חוקי העבודה, האמורים להשתית מינימום של זכויות לכל העובדים בישראל. יתרה מכך, להחרגתם של עובדי הסיעוד מחוק שעות עבודה יש משמעיות קשות, לא רק באי זכאות לשעות נוספות, אלא גם במטרתו המרכזית של חוק שעות עבודה ומנוחה, שמטרתו לשמור על כבודו ורווחתו של העובד. לדברי העמותה, יש לזכור שעובדי הסיעוד הזרים הם עובדים מוחלשים בשל מצוקתם הכלכלית וחוסר התמצאותם בדיני העבודה. הם חשופים לפגיעה בזכויותיהם הבסיסיות. בנוסף, החרגת עובדי הסיעוד באמצעות הלכה שיפוטית מוסיפה למעשה לחוק שעות עבודה ומנוחה חריג שאינו קבוע בו, וכי החרגה צריכה להיעשות על ידי המחוקק ולא על ידי בית המשפט.
בתה של המשיבה שבה והדגישה את מצוקת המטופלים הסיעודיים, ובמיוחד הביעה את חששה שיחויבו באופן רטרואקטיבי בתשלום עבור שעות נוספות לעובדים הסיעודיים. היא הסכימה שישנה בעיתיות באי תשלום שעות נוספות לעובדים הסיעודיים, אך לעמדתה יש להבהיר את העניין בחקיקה.
היועץ המשפטי לממשלה הסכים עם עמדת "קו לעובד" כי אין לשלול את תחולת החוק על עובדי הסיעוד, וכי צריך להיות מנגנון שימנע את קיפוח זכויותיהם של עובדי הסיעוד. המדינה רואה את החובה בחקיקת החוק, אך מאידך רואה את החשיבות בהכרעה שיפוטית משום שחקיקה יכולה להימשך זמן רב. לדבריו, קיים קושי בהוכחת שעות העבודה של עובדי הסיעוד, ופתרון לבעיה יהיה לחייב את המעסיק לשלם לעובד תגמול בגין השעות הנוספות בגין הזמן שעמדו לרשות העבודה, לפי הנסיבות של כל מקרה ומקרה. שחיקת הקוגנטיות של החוק תגרום להשלכות על כלל יחסי העבודה בישראל בכל הנוגע לשכרם ולתנאי עסקתם של העובדים החלשים.
בדנג"ץ 10007/09 הרכב של תשעה שופטים בדיון הנוסף התלבט בסוגיה. דעת הרוב, בראשות הנשיא אשר גרוניס אליו הצטרפו השופטים אליקים רובינשטיין, ג'ובראן, מלצר ודצינגר, דחתה את העתירה וחזרה על הקביעה כי חוק שעות עבודה ומנוחה לא חל בנסיבות העניין. הנשיא גרוניס הדגיש כי מדובר בסוגיה קשה וסבוכה הקשורה בטבורה לשאלות מתחום המדיניות הסוציאליות והכלכלית, וכי ההליך המשפטי מוגבל ואין באפשרותו להתוות הסדר ראוי באמצעות פסיקה. הפתרון מצריך הסדרה יסודית ומקיפה בזירה הפוליטית הציבורית תוך העזרות בגורמים המקצועיים ושימוש במשאבים הנדרשים. בית המשפט ביטא את הדילמה בכך שהכרעה בעתירה לטובת המטופלים תגרום להחרגתם של העובדים הסיעודיים מתחולת חוקי המגן ומאידך חישוב שעות נוספות כפי שהוצע על ידי היועץ המשפטי לממשלה תגרום מעמסה כבדה על המטופלים הסיעודיים. כל החלטה תגרום לפגיעה בשתי קבוצות מוחלשות הזקוקות להגנתו של החוק. החלטת בג"ץ אינה מייסדת הלכה גורפת בעניין תשלום שעות נוספות לעובדים הסיעודיים והקביעה מתייחסת לפס"ד זה בלבד.
כנגד דעת הרוב, ניתנו מספר דעות מיעוט על ידי שופטים, אשר סברו שיש להחיל את חוק שעות עבודה ומנוחה על העובדים הזרים בסיעוד. השופטת עדנה ארבל סברה כי המחוקק לא מזדרז להסדיר את נושא החקיקה מפני שמאחורי העובדים הסיעודיים הזרים אין קבוצת לחץ שיכולה לפעול למענם אצל המחוקק ולכן ראוי שייקבע פתרון משפטי. לדעת השופטת ארבל, החריג בסעיף 30(א)(5) לחוק שעות עבודה ומנוחה, שעניינו משרות אמון אישי, אינו רלוונטי לעובדים זרים. לגבי החריג בסעיף 30(א)(6) בדבר חוסר אפשרות הפיקוח, בפועל, יש פיקוח על המטפלים והמטופלים. קרובי משפחותיהם יכולים לדווח במקרים רבים על נוכחותם או היעדרותם. הדברים אינם ייחודיים לעובדים הזרים, ועצם העובדה שהעובד אמור להיות ב"כוננות" סביב לשעון איננה שוללת את תחולת החוק. כמו כן, מדגישה השופטת ארבל שבקרב מטופלי הסיעוד ישנם כאלה, בעלי מעמד סוציו-אקונומי נמוך שאינם מסוגלים לשלם עבור השעות הנוספות. חובתה של המדינה לדאוג לאינטרס החברתי של הקשישים בעלי מעמד סוציו-אקונומי נמוך, אך מחובתם למנוע פגיעה בצרכים ובזכויות של קבוצות אוכלוסייה אחרת. לדעתה, התשלום עבור השעות הנוספות יכול להתבצע מהגמלה הסיעודית שניתנת על ידי המדינה וכן השתתפות המשפחה בעזרה ובטיפול בשעות הפנאי ובהעסקת עובד סיעודי נוסף לשעתיים עד ארבע שעות נוספות וכן באמצעות ניכוי מהשכר בגין הספקת מגורים. דעת מיעוט נוספת הייתה זו של כב' השופטת חיות. לדעתה, כשהחוק נחקק בשנת 1951 הוא לא התייחס למתכונת העסקה כזו ולא קבע הוראות מתאימות. צורכי החיים יצרו מגזר של עובדים זרים בתחום הסיעודי שמועסקים בישראל בהיתרים חוקיים על ידי המדינה ואסור לשלול מהם את הזכויות הבסיסיות שקבעה חקיקת המגן בהוראות קוגנטיות. העובדה שלטיפול הסיעודי מסביב לשעון עלויות כלכליות איננה מצביעה על כך שיש לפגוע בזכויות העובדים הסיעודיים. המדינה צריכה ליטול אחריות בדרך של מתן מענה הולם אשר ידאג הן לזקנים הסיעודיים והן לעובדים הסיעודיים. השופט הנדל סבר כי עבודת הסיעוד אינה מאפשרת החלת חוק שעות עבודה ומנוחה על העובדים הסיעודיים, כי אין אפשרות ליישם את החוק מבלי לחטוא למטרות החוק. במסגרת העבודה של עובדי הסיעוד, אין אפשרות להגדיר את היקף שעות העבודה היומיומי של העובד מפני שעבודת המטפלים הסיעודיים מקוטעת ואינה רציפה, ומכאן הקושי לחשב את שכר השעות הנוספות לפי סעיף 16(א) לחוק. עם זאת, עד חקיקת החוק בעניין העובדים הסיעודיים לא ניתן להשאירם ללא זכויות והפתרון הזמני הוא לקבוע כי למטפלים סיעודיים זרים ישולם גמול שכר אחיד, גלובלי וקבוע בעבור השעות הנוספות, בשיעור של 20% מעל לשכר המינימום.
בעקבות הפסיקה
בתי הדין לעבודה נדרשו בשנים האחרונות לתביעות רבות מצד עובדים זרים בתחום הסיעוד - מהגרי עבודה, אשר בהן נדונה כרכיב עיקרי סוגיית שעות העבודה מרובות של עובדי הסיעוד. בפס"ד טודוראהג'אן, נפסק בדעת הרוב, כי חוק שעות עבודה ומנוחה לא חל על עובדים בתחום הסיעוד וזאת בשל היעדר האפשרות לפקח על שעות העבודה והיעדר אפשרות לכמתן. עם זאת, נפסק כי העובדת זכאית לשכר מינימום בתוספת 30% משכר המינימום. הפסיקה לאחר פס"ד טודוראנגאן קבעה כי חוק שעות עבודה ומנוחה חל על עובדים סיעודיים, תוך מיתון הדרישה בהתייחס להוכחת שעות ואימוץ מבחן "מתכונת העבודה בכללותה". על פי מבחן זה, אם העובד מוכיח כי מתכונת עבודתו אכן מצדיקה תשלום נוסף מעבר להיקף משרה מלאה, נקבע גמול השעות הנוספות להן הוא זכאי או בהתאם להוראות החוק או על פי תוספת גלובלית של אחוז משכר המינימום. בפסיקתו של בית משפט העליון בבג"ץ 1678/07, נידונו בהרחבה הקשיים בהחלת חוק שעות עבודה ומנוחה על עובדי הסיעוד, זאת נוכח חוסר התאמה בין מהות עבודתם ומתכונת עבודתם של עובדי הסיעוד מחד לבין הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה ותכליתו. בפס"ד הוחלט כי העובדים הסיעודיים אינם זכאים לגמול בעד שעות נוספות מכוח הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה, ואין אף בסיס חוקי לקביעת תוספת גלובלית. לפיכך, לטענת מבקרי פסק הדין, התוצאות המהפכניות והקשות של פס"ד גרמו לכך שחוק שעות עבודה ומנוחה אינו חל באופן שווה על העובדים הישראלים ועל מהגרי העבודה. לטענתם, ניתן כעת להעסיק עובדי סיעוד 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע, מבלי שהמעביד יידרש לשלם להם כלל על שעות העבודה הרבות שמעבר ל-8 השעות ביום. על פסיקת ביהמ"ש בפרשת גלוטן נמתחה ביקורת, לפיה ביהמ"ש בחר להימנע מיישום החוק באמצעות "חקיקה שיפוטית", ובכך לגרום באמצעות פסק הדין להפעלת לחץ על המחוקק.
שנקרואיד
שנקרואיד (אנגלית: Chancroid) היא מחלת מין מדבקת המאופיינת בנגעים מכאיבים באברי המין. המחלה מועברת ביחסי מין בלבד, והיא נגרמת מחיידק בשם Haemophilus ducreyi.
המחלה נפוצה בעיקר בארצות מתפתחות, בעיקר בתעשיית הזנות ולקוחותיה. במדינות מערביות היא נדירה מאוד - כאדם אחד חולה על כל שני מיליון. אם אין מטפלים בחולה, עלולה המחלה להגביר את סכנת ההידבקות בחשיפה לנגיף האיידס.
רונה סופר
רונה סופר (נולדה ב-14 באוקטובר 1979) היא במאית, שחקנית ויוצרת קולנוע דוקומנטרי ישראלית, ופעילה חברתית למען שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות. סרטיה השתתפו בפסטיבלים ברחבי העולם. ועובדת בלשכת הפרסום הממשלתית.
שנקרואיד
אופן ההדבקה
ההדבקה מתרחשת במגע ישיר בין פצע פתוח אצל הנגוע לעור הנדבק. מאחר שהנגעים מופיעים באברי המין בלבד, ההדבקה היא בדרך כלל במגע מיני.
רונה סופר
ביוגרפיה
רונה סופר נולדה וגדלה בירושלים. בשנת 1994, בגיל 15, נפגעה בתאונת דרכים קשה ועברה שיקום במשך שלוש שנים בבית החולים אלי"ן. תאונה זו הותירה אותה עם נכות פיזית קשה.
שנקרואיד
טיפול
הטיפול בשנקרואיד הוא במתן אנטיביוטיקה.
סנונית (מפרשית)
סנונית, סוג של מפרשית חד תרנית פתוחה. שמה של המפרשית נגזר משמה של הציפור סנונית. היא בנויה מעץ או מפיברגלס. אורכה הוא כ-7.6 מטרים, וגובה התורן שלה הוא כעשרה מטרים.
רונה סופר
ביוגרפיה
סרטיה הדוקומנטריים עוסקים במיניות, מוגבלות ותפיסת גוף. בנוסף לעבודתה כקולנוענית, סופר עוסקת בחינוך והעלאת מודעות לנושא המיניות ומודעות גוף של אנשים עם מוגבלות
סופר מתגוררת בתל אביב.
סנונית (מפרשית)
בשנות השלושים, תחת המנדט הבריטי, התחיל השיט לתפוס תאוצה בארץ ישראל. בתחילת הדרך, מטרות השיט העיקריות היו כיבוש הים (דיג, מסחר ולוחמה) וההעפלה הבלתי חוקית לישראל. בתחילה כלי השיט ששימשו את היהודים היו סירות דיג ערביות וסירות הצלה בריטיות, ובהמשך פותחו בארץ סירות הלווייתנית. הלווייתנית שימשה בעיקר להורדת מעפילים מהספינות הגדולות ולחינוך הימי. השימוש בלווייתנית קטן, ובה בעת החלו בייצור הסנונית. תחילה היא יוצרה מעץ, ומאוחר יותר מפיברגלס.
ישנם שני סוגים של סנונית - סנונית עבד וסנונית עמירם. סנוניות העמירם (סנונית ישראלית) הן סנוניות קלות וצרות יותר. התחתית שלהן שטוחה יותר, והן מהירות יותר ברוחות חדות. סנוניות העבד (סנונית בינלאומית ) רחבות יותר, כבדות ובתחתיתן בולטת השדרית לאורך כל הסירה.
כיום הסנוניות משמשות את שבטי צופי הים השונים, כפר הנוער הימי "מבואות ים", בית הספר לקציני ים עכו וכן את המרכזים הימיים. המקום היחיד בו עדיין בונים סנוניות הוא "מספנת האחים חמאדי" שבעכו.
ממדים
אורך כולל: 7.6 מטר
גובה התורן: 8.5–9.5 מטר
משקל גוף מינימלי: 300 ק"ג
אורך מנור: 3.6 מטר
נייט לינהארט
קריירה
אחרי ששיחק כדורסל בתיכון בו למד, לינהארט שיחק 4 עונות בכדורסל מכללות באוניברסיטת אקרון עם קבוצת אקרון זיפס.
באוגוסט 2014, חתם לינהארט לעונה עם אופציה לעוד שנתיים במכבי תל אביב. בתום העונה שוחרר לינהארט ממכבי תל אביב וחתם בסרגוסה באסקט מהליגה הספרדית.
בי הגדולה מכולם!
בי הגדולה מכולם! (באנגלית: !The Mighty B) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים, אשר במרכזה ילדה צעירה בשם בסי, המצטרפת לארגון צופות המכונה "צופות הדבורים". הסדרה שודרה לראשונה ב-2009 בערוץ הילדים האמריקאי ניקלודאון, וב-2010 החלו שידוריה גם בישראל. עד כה לסדרה 2 עונות, הכוללות 40 פרקים.
תקציר העלילה
ביאטריס "בסי" (קג'וליקה) וולטר היגנבוטום בת ה-9 היא "צופת דבורים", המבקשת ומנסה להשיג את כל הסיכות האפשריות, זאת בגלל סיפור שלפיו אם צופה תשיג את כל סיכות הצופות, היא תהפוך למייטי בי. הסיכות ניתנות לצופות בעקבות מטלות או מעשים מסוימים שביצעו. לצורך כך היא מגייסת למשימות רבות את אחיה בן, חברתה פני ואת כלבה, אשר לו קראה בשם שמח. מלבד אלו, דמויות קבועות בסדרה הן אמה של בסי, גברת גיבונס - המנהלת את ארגון הצופות, ובתה המפונקת והסנובית, פורשיה. דמויות משניות נוספות הן ה"שפיריות": צ'רי המנהיגה, מוד וכלבתה צ'י-צ'י, אשר מאוהבת בשמח אבל לא יכולה להיות בחברתו בשל השנאה של השפיריות לצופות הדבורים. שמח בעצמו לא יכול להיות בחברתה של צ'י-צ'י, מאותה סיבה שצופות הדבורים שונאות את השפיריות.
עידן אמסלם
עידן (דוד) אמסלם (נולד ב-17 בפברואר 1984) הוא מוזיקאי ישראלי, גיטריסט, מעבד ומפיק מוזיקלי, מלחין, טכנאי הקלטות ומיקס. גיטריסט להקת אורפנד לנד מאז 2012, מנגן עם אומנים ישראלים מוכרים.
ביוגרפיה
נולד בבית שאן. החל לנגן בגיל 12. את החינוך המוזיקלי הראשוני קיבל בקונסרבטוריון 'בית המוזיקה' בבית שאן. בגיל 14 החל לנגן בהרכבי רוק ומטאל צעירים. בשנת 1999 הקים יחד עם מתן שמואלי, שמנגן לצדו בלהקת אורפנד לנד, את להקת הדת' מטאל Armilos. הלהקה הופיעה ברחבי ישראל ואף שימשה המופע הפותח ללהקת Megadeth בפסטיבל מטאליסט בשנת 2005. בשנת 2007 הקים עם ליאור אבקסיס את להקת הגראנג' Frenks.
בתקופת הצבא למד מוזיקה אצל ניק מילר, גיטריסט להקת סטלה מאריס. לאחר שחרורו מצה"ל למד בבית הספר למוזיקה רימון. אמסלם ניגן עם והפיק אומנים ישראלים, כגון: אריאל זילבר, הראל מויאל, עידן יניב, אור כהן, בן סנוף, דניאל בן-חיים.
בשנת 2012 הצטרף ללהקת הרוק הכבד הבינלאומית אורפנד לנד כגיטריסט, נגן בוזוקי, עוד, קולות שניים וככותב. הלהקה מופיעה ברחבי העולם ובפסטיבלים בינלאומיים כגון: פסטיבל ואקן, Graspop, Hellfest ועוד. בשנת 2018 חיממו את אוזי אוסבורן באמפי פארק ראשון לציון.
בעלי אולפן ההקלטות Black Knob Studio בבית שאן. מורה למוזיקה ומרצה במכללה האקדמית כנרת.
סונגנאם
סונגנאם (בהנגול: 성남시, בהנג'ה: 城南市) היא עיר במחוז קיונגי שבצפון-מערב קוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 922,025 תושבים.
בשנים האחרונות הועלו הצעות לשנות את מעמדה של סונגנאם למעמד של עיר-מטרופולין בעלת שלטון עצמאי. הסיבה העיקרית לכך היא קצב הגידול הגבוה של האוכלוסייה והצורך לדאוג לכל תושבי העיר, שרובם מועסקים בסיאול. העיר שואפת לפתח תעשיות מקומיות, בייחוד בתחומי המחשבים, השבבים וההיי-טק. אוכלוסייתה כבר עקפה אוכלוסיות של ערים אחרות בעלות שלטון עצמי. עובדה זו מראה עד כמה העיר מתפתחת במהירות מאז שנת 1991 - השנה בה הוכרזה רשמית כ"עיר לוויין" של סיאול.
נפות
העיר מחולקת לשלוש נפות (קוּ - 구):
פוּנדאנג הוא האזור הגדול ביותר בעיר, ובו מצויים דירות יוקרה וגורדי שחקים רבים. הנפה משמשת כמרכז המסחרי של העיר, וגם כמרכז התחבורתי של העיר, עם קו רכבת תחתית, אשר משתרע עד לבירה סיאול.
החתמה
החתמה (גם הטבעה) הוא תהליך למידה מהיר ועוצמתי שקורה בתקופה מסוימת של בעל החיים (גיל או שלב בחיים). המונח נקרא כך מפני שבתהליך זה, אובייקט הגירוי מחתים או מטביע את התכונות שלו על בעל החיים. לרוב מונח זה מתייחס לתהליך שבו צאצא נקשר להוריו, וזה מתרחש מיד לאחר בקיעתו או לידתו של הצאצא, אך הוא נכון גם בשלבים אחרים, כמו מציאת זיווג. תהליך ההחתמה מתבסס על מנגנון תורשתי.
סיבת היווצרות ההחתמה
חוזק ההחתמה שונה בין מין למין; בחלק מהמינים, כאשר הפרט מגיע לבגרות ההחתמה מוחלפת בהתנהגות הנורמטיבית למין. אצל מינים רבים ההחתמה נדרשת לבגרות המינית, וכאשר הפרט מחפש בן זוג, הוא מחפש בן זוג מאותו מין אליו הוחתם.
אופן ההחתמה
ברגעים הראשונים לאחר הלידה או הבקיעה קיים פרק זמן, השונה בין מין למין, שבו החושים נמצאים במצב של רגישות יתר. במצב זה יש קליטה משופרת של כל הסביבה, דרך מלוא החושים, ובמצב זה מתרחשת, על פי רוב, ההחתמה.
אפרוחי האווז, למשל, מוחתמים על ידי הראשון ההולך לפניהם. אפרוחי הברכיות מוחתמים על ידי קולות געגוע, תנועה, וגודל גוף מסוים. אצל דגי הסלמון ההחתמה באה לידי ביטוי בהקשרות להרכב המים, כך שאותם דגים יחזרו למקור המים בו הושרצו על מנת להתרבות בו מאוחר יותר.
מאפייני ההחתמה "צרובים" באופן גנטי בכל מין. אם מין מסוים מוחתם על ידי ריח, הוא יכיר את הריח הזה כבר מלידתו, ללא כל התנסות פיזית בריח, ובפעם הראשונה שהוא יחוש בריח הזה – הוא יוחתם.
החתמה למין אחר
החתמה יכולה להתבצע גם על ידי מי שעונה לקריטריונים הנדרשים על ידי הצאצא. כך, בעלי חיים שנולדו אצל בני אדם רואים לעיתים את המטפלים שלהם כהוריהם האמיתיים, ובהתבגרם יכולים הם אף לראות בהם בני זוג פוטנציאליים. בגני חיות מתבצעת לעיתים קרובות החתמה על ידי אדם, דבר הגורם לכך שקל יהיה לטפל בהם, אך עשוי לגרום לקשיים בהתרבות ובחיי חברה.
היסטוריה
למרות שהתופעה תוארה כבר במאה ה-16 על ידי תומאס מור בספרו אוטופיה, התופעה נחקרה לעומק רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי קונראד לורנץ. לורנץ הבחין שאפרוחי האווזים הלכו אחריו מיד לאחר בקיעתם מהביצה, מכיוון שהיה היצור הנע הראשון שראו. על מנת ללמד אותם לשחות היה על לורנץ להיכנס למים לפניהם.
החתמה מינית
החתמה מינית (Sexual imprinting) היא תהליך בו בעל חיים צעיר מגבש את המאפיינים אליהם הוא נמשך בבן או בת הזוג הפוטנציאליים.
אפקט וסטרמרק
אפקט וסטרמרק הוא היפוך של המונח החתמה מינית - כאשר שני אנשים גרים בסמיכות במהלך השנים הראשונות של חייהם, אחד מהם או שניהם לא יחושו לרוב משיכה מינית זה כלפי זו. התופעה נקראת על שם האנתרופולוג הפיני אדווארד וסטרמרק, שתיעד אותה בשנת 1891 בספרו "ההיסטוריה של נישואים בקרב בני-אדם". מאז נצפתה התופעה במקומות רבים ובתרבויות שונות ברחבי העולם, בהם הקיבוצים בישראל, "נישואי שים-פואה" בסין (בהם הזוג גדל יחד), וכן בקרב משפחות בעלות קרבה ביולוגית.
קישורים חיצוניים
Reflex
חוסה חואקין פרס
חוסה חואקים פרס מסקיאנו (בספרדית: José Joaquín Pérez Mascayano; 6 במאי 1801 – 1 ביולי 1889) היה נשיא צ'ילה הראשון בתקופת הרפובליקה הליברלית בצ'ילה, אשר כיהן בין 1861–1871. פרס היה שר החוץ בממשלתו של מנואל בולנס ודמות מפתח פוליטית בתקופת הרפובליקה השמרנית בצ'ילה. אף על פי שנבחר בתמיכת "המפלגה הלאומית", ממשלתו של פרס עמדה על בסיס קואליציוני של הברית הליברלית-שמרנית. ממשלתו של פרס נפלה לבסוף עם נפילתה של הקואליציה בעשור לקיומה עקב סכסוך אודות הסמכויות של הכנסייה הקתולית. במהלך תקופת נשיאותו של פרס חוזקו יחסיה הכלכליים של צ'ילה עם מעצמות אירופאיות והאימפריה הבריטית בראשן. כמו כן, בתקופת נשיאותו החלה ההתפשטות הצבאית לחבל פטגוניה; כיבוש אראוקניה.
ביוגרפיה
חוסה חואקים פרס נולד בסנטיאגו, הקפיטניה חנרל של צ'ילה, יחידה מנהלית בתוך מלכות המשנה של פרו, האימפריה הספרדית, בשנת 1801. חוסה היה בנו של סנטיאגו פרס סלאס, פעיל ממשלתי וחבר האליטה השלטת בצ'ילה הספרדית. כמו כן, פרס היה נכדו של חוסה פרס יי גראסיה, מצביא ספרדי, סופר והיסטוריון. פרס התחתן עם תרנסיטו פלורז יי דה לה קבארדה ולזוג היו שישה בנים וחמש בנות. פרס למד מדעי המדינה באוניברסיטת המוסד הלאומי בסנטיאגו ובהמשך סיים את לימודיו עם תואר במשפטים. לאחר עצמאות צ'ילה מהאימפריה הספרדית, חבר פרס למפלגה הלאומית.
פרס החל בגיל צעיר לעסוק בדיפלומטיה ושירת בשגרירות צ'ילה בארצות הברית. בשנת 1829 הוא נסע לממלכת צרפת במטרה ליישב הסכם השקעות בין-מדיני. בתקופת ממשלתו של חוסה חואקין פריטו ויאל, הוא הופקד על קבלת הלוואות מצ'ילה לבריטניה בלונדון. בשנת 1830 הוא נשלח למשלחת דיפלומטית בבואנוס איירס, הקונפדרציה הארגנטינאית, שם שהה מספר שנים. עם שובו, בשנת 1844, הוא מונה לסגן שר האוצר, תפקיד אותו מילא בין 12 בספטמבר 1844 ועד 17 באפריל 1845. בפועל פרס המשיך לכהן בתפקיד באופן זמני מבחינה רשמית, עד 22 בספטמבר 1846. בהמשך הוא מונה לשר הפנים והחוץ, וכיהן ככזה בין 12 ביוני 1849 ל-19 באפריל 1850; תפקידים שהוא מילא במהלך ממשלתו של מנואל בולנס. במהלך ממשלתו של מנואל מונט הוא נבחר לחבר הסנאט של צ'ילה (הבית העליון בפרלמנט, פועל לצד בית הנבחרים המשמש בתור הבית התחתון) והיה ליועץ הנשיא לענייני המדינה.
ב-18 בספטמבר 1861 הוא נבחר לנשיא הרפובליקה של צ'ילה, לאחר שנחשב כמועמד המקובל על כל המפלגות המרכזיות ובכך הביא להקמתה של קואליציה בין השמרנים והליברלים. האיחוד הליברלי-שמרני שעלה לשלטון עם פרס, הביא לסופה של הרפובליקה השמרנית בצ'ילה ולתחילת תקופת הרפובליקה הליברלית בצ'ילה. במהלך תקופת נשיאותו של פרס, ב-8 בדצמבר 1863, הוא נאלץ להתמודד עם השפעת השריפה בכנסיית אגודת ישוע, שהותירה יותר מ-2,000 הרוגים והשפיעה על אחד המקומות החשובים והמאוכלסים ביותר בבירה סנטיאגו דה צ'ילה. פרס היה הנשיא שהורה על תחילתו של כיבוש אראוקניה, שהמשיך בממשלות עוקבות ואשר הרחיב את גבולות המדינה הצ'יליאנית עד לארץ האש דרך מלחמות בילידים אמריקאים מקומיים וכיבושים ממושכים שהוועדו להשתלט על מרבצי האוצרות הטבעיים הרבים שבחבל פטגוניה, בדרום היבשת. במקביל להתפשטות הצ'ילאנית דרומה הייתה גם התפשטות צבאית דומה של ארגנטינה לפטגוניה.
נעמי ביטר
נעמי בּיטֶר (נולדה ב-1936) היא פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית. בין השנים 1962–1999 פעלה במשותף עם נורה כוכבי בשם "נורה ונעמי".
ביוגרפיה
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל, שם פגשה את נורה כוכבי ופתחה עמה סטודיו משותף בבית קוֹרנברג. בשנת 1964 נישאה לבני ביטר. בשנת 1966 ערכה סיור בסקנדינביה וביקרה בבתי מלאכה לקרמיקה בדנמרק, פינלנד, שוודיה ושווייץ. בשנת 1970 עקרה כוכבי לתל אביב, אולם השתיים המשיכו לעבוד במשותף בתל אביב ובירושלים. בשנת 1988 שהתה בווירג'יניה המערבית שבארצות הברית.
ג'ארן ג'קסון הבן
ג'ארן ג'קסון הבן (באנגלית: .Jaren Jackson Jr; נולד ב-15 בספטמבר 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA. גובהו 2.11 מטרים והוא משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. בנו של כדורסלן העבר ג'ארן ג'קסון האב, אשר היה פעיל בין השנים 1989–2002. בשנת 2023 זכה ג'קסון בפרס שחקן ההגנה של העונה ב-NBA. והוא השחקן הכי צעיר שזכה בתואר אחרי דווייט האוורד.
נעורים ומכללות
ג'קסון נולד בעיר פליינפילד שבניו ג'רזי, ולמד בבגרותו באינדיאנפוליס, אינדיאנה. כתלמיד ב'תיכון פארק טודור' זכה פעמיים באליפות התיכונים של אינדיאנה, ובשנתו האחרונה בתיכון עבר ל'תיכון לה לומייר' אשר בעיר לה פורטה שבצפון אינדיאנה. במהלך אותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן, אשר את קבוצתה אימן טום איזו. בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ג'קסון ממוצעים של 10.9 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.0 חסימות למשחק. הודות ליכולת מצוינת של כוכב הקבוצה מיילס ברידג'ס העפילה מישיגן סטייט לטורניר אליפות המכללות כמדורגת ראשונה במחוז ה-Big Ten, אך הודחה בסיבוב השני של הטורניר על ידי אוניברסיטת סירקיוז. בסיום העונה נבחר ג'קסון לשחקן ההגנה של המחוז, ולחמישיית העונה השלישית של המחוז.
באפריל 2018 הודיע ג'קסון על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר ג'קסון בבחירה הרביעית על ידי ממפיס גריזליס. בפברואר 2019 נפצע בירך ונאלץ להחמיץ את 23 המשחקים האחרונים של העונה. לאורך עונת הרוקי רשם ממוצעים של 13.8 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
באוגוסט 2020 נפצע בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את המשך עונת.
בסיום עונת סייע ג'קסון לקבוצתו לסיים את העונה במקום השני במערב, ואף נבחר לשחקן ההגנה של העונה, לאחר רשם ממוצעים של: 18.61 נקודות, 6.76 ריבאונדים, חסם 3 זריקות למשחק, והוסיף חטיפה.
ניסיון החטיפה בע'ג'ר (2005)
ניסיון החטיפה בע'ג'ר התרחש בשנת 2005 בכפר ע'ג'ר הנמצא על גבול ישראל-לבנון על ידי מחבלי חזבאללה, במטרה לחטוף חיילים ישראלים. ארגון החזבאללה נחל כישלון בניסיון זה, לאחר שמארב ישראלי הרג ארבעה מלוחמיו והביא לנסיגתו המיידית של שאר הכוח. אירוע זה לווה בתקריות אש שונות בגבול הצפון, שנמשכו שעות.
רקע
זמן קצר לאחר נסיגת צה"ל מלבנון – באוקטובר 2000 – חטפו אנשי החזבאללה שלושה חיילים בקו התפר שבין הר חרמון להר דב, ובנוסף רכשו את החטוף אלחנן טננבוים מידי העבריינים שחטפו אותו. בשנת 2004 שוחררו מאות אסירים לבנונים ופלסטינים ועוד אסירים ממדינות שונות, תמורת קצין המילואים וגופות שלושת חיילי צה"ל שנחטפו, והדבר נחשב לניצחון מזהיר לנסראללה שהצליח להוציא לחופש מאות אסירים שנתפסו על מעשי טרור, רצח ופשעים שונים. הצלחה זו העניקה השראה לניסיונות נוספים, בזירה הלבנונית והפלסטינית, לחטוף חיילי צה"ל כקלפי מיקוח. מנהיגי החזבאללה המשיכו לאיים שיחטפו ישראלים במטרה להחליפם באסירים ביטחוניים פלסטינים ובמספר אסירים לבנונים שנותרו בישראל, והמפורסם ביניהם הוא סמיר קונטאר, דרוזי שרצח את משפחת הרן בסוף שנות ה-70 ומאז הוחזק שנים רבות בכלא הישראלי.
ב-4 באפריל 2005 חטפו פעילי החזבאללה שני ערבים ישראלים – מיקי מחמד ונואף מרהג' – מחלקו הלבנוני של הכפר ע'ג'ר. לאחר ארבעה ימי חקירות ועינויים, הם הוחזרו לכפר לאחר ששוביהם הבינו שהם לא יוכלו להעביר ידיעות ביטחוניות.
יום הקרב וניסיון החטיפה
ב-21 בנובמבר 2005 בשעות אחר הצהריים המוקדמות, פתח חזבאללה בירי מנשק קל וכן בירי פצצות מרגמה וקטיושות על מוצבי הר דב, הכפר ע'ג'ר ויישובי הסביבה, ופצע 11 ישראלים. תושבי קריית שמונה, מטולה, נהריה ויישובי העמק והגזרה המערבית התבקשו להיכנס לחדרי הביטחון עד לשעת ערב מאוחרת, לראשונה מאז נסוג צה"ל מלבנון. המשטרה סגרה לתנועה את כביש הצפון. הסיקור התקשורתי שניתן לאירוע היה חלקי בשל ההתעסקות בהקמתה של מפלגת קדימה שנוסדה באותו היום.
בשעות הערב חידש החזבאללה את הירי לעבר מוצבי הר דב. באותו זמן התמקם מארב של צנחנים מגדוד 202, עליו פיקד סגן-אלוף יניב אלאלוף, ליד מחסום בכפר ע'ג'ר. הכוח ביצע, ביוזמת המ"פ אלעד יעקבסון, הונאה טקטית והחליף את מיקומו הרגיל של המארב. החיילים במארב זיהו ארבעה לוחמי חזבאללה נעים בצורה מסודרת עם טיל נ"ט מוכן לשיגור, כאשר מאחוריהם ממתינים אופנועי שטח וטרקטורונים. הצנחן דוד מרקוביץ' מן המארב פגע בהם בירי מדויק, והרג את כולם (לאחר מספר חודשים, קיבל מרקוביץ' צל"ש אלוף על פעולתו זו). מפקד האוגדה, תא"ל גל הירש אמר לאחר התקרית כי - "זה לא היה נס, אני לא מקבל את זה. זאת התוצאה של ערכי לחימה גבוהים". הפגיעה בארבעה אלו הביאה לנסיגתו של כל כוח החזבאללה. במקביל ניסו שני אנשי חזבאללה לחדור למוצב גלדיולה שבהר דב, אך בחילופי אש עם כוח מחטיבת הצנחנים נהרג לפחות אחד מהם.
בתאריך 23 בנובמבר 2005 ריחף אדם וקסלר, טייס ניסוי של חברת עפקו מאתר הרחיפה שבצוק מנרה בגליל העליון, ונחת סמוך לכפר מיס אל-ג'בל בשטח לבנון לאחר שלא העריך נכון את עוצמת הרוח. התפתחה תקרית גבול מינורית שכללה חילופי אש בין צה"ל ואנשי חזבאללה, שניסו להגיע אליו, ובסיומה חזר וקסלר לישראל בהליכה דרך שער בגדר המערכת שנפתח על ידי הכוח הישראלי.
ב-12 ביולי 2006 נעשה ניסיון חטיפה נוסף של חיילי צה"ל על ידי לוחמי חזבאללה. הניסיון הזה צלח, והביא בעקבותיו את מלחמת לבנון השנייה.
ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי, מלחמת העולם השנייה והשואה מעליית הנאצים לשלטון בגרמניה (1933) ועד פתיחת משפטי נירנברג (1945), כולל אירועים בארץ ישראל, במזרח הרחוק, האוקיינוס השקט ואירועים קשורים בעולם באותה תקופה.
I Am the Club Rocker
I Am the Club Rocker הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הרומנייה אינה. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים Roton. ב-19 בספטמבר 2011, והגיע למעמד של אלבום זהב בפולין.
ביאטריס סטרייט
ביאטריס וויטני סטרייט (באנגלית: Beatrice Whitney Straight; 2 באוגוסט 1914 – 7 באפריל 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. זכתה בפרס הטוני ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1976 על תפקידה בסרט "רשת שידור"
ביוגרפיה
סטרייט נולדה בכפר אולדווסטבורי שבניו יורק. היא בתם של המוציא לאור ווילארד דיקרמן סטרייט ושל הפעילה החברתית דורת'י פאיין וויטני. כשהייתה בת ארבע נפטר אביה בעת שירותו הצבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר שאמה נישאה בשנית לנדבן בריטי, עברה סטרייט להתגורר באנגליה, שם למדה משחק והופיעה בהפקות תיאטרון חובבניות.
בשנותיה הראשונות של הטלוויזיה האמריקאית הרבתה סטרייט לשחק בסדרות אנתולוגיה שונות. בתחום הקולנוע החלה את דרכה במותחן "שיחה מאדם זר" ולאחר מכן בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה", בה הופיעה בתור כריסטוף, אם המנזר השמרנית.
ב-1976, אחרי תקופה ארוכה שבה לא שיחקה, זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה כלואיס שומאכר בסרטו של סידני לומט "רשת השידור"; תפקידה בסרט נמשך חמש דקות וארבעים שניות בלבד והיא הפכה לשחקנית זוכת פרס האוסקר על התפקיד הקצר ביותר בהיסטוריה.
סטרייט השתתפה בסרט האימה בהפקתו של סטיבן ספילברג "פולטרגייסט", בו גילמה את ד"ר לאש מאוניברסיטת קליפורניה באירווין המתמחה בתחום הפאראפסיכולוגיה; היא ועוד שני חוקרים מנסים לחקור בניין רדוף רוחות בפרברי קליפורניה, שנבנה על קבר אינדיאני עתיק.
תפקידים נוספים בהם השתתפה היו בדרמות: "ההבטחה", "נוסחא", "אהבת בוסר" של פרנקו זפירלי, ובסרט האימה של וס קרייבן "נשמה קרה". סרטה האחרון של סטרייט היה "נבגדת", שיצא לאקרנים ב-1991, שם גילמה את אמה של האלמנה אדריאן סונדרס (גולדי הון).
סטרייט הייתה נשואה פעמיים, נישואיה הראשונים היו לפעיל השמאל והמפיק הצרפתי לואיס דוליבט; הם התגרשו ב-1949. זמן קצר לאחר מכן נישאה בשנית, לשחקן התיאטרון פיטר קוקסון, איתו גידלה שני בנים.
בשנותיה האחרונות סבלה ממחלת אלצהיימר. נפטרה בשנת 2001 בגיל 86 מדלקת ריאות בביתה שבלוס אנג'לס ולפי צוואתה גופתה נשרפה.
UCWeb
UCWeb בע"מ היא חברת אינטרנט סינית המציעה פתרונות ושירותים הכוללים דפדפן אינטרנט, שירותי חיפוש ועוד. מוצר הדגל של החברה הוא "UC Browser" - דפדפן למכשירים ניידים.
החברה נוסדה בשנת 2004 כחברה לייצור דפדפנים לניידים. לאורך העשור הראשון מהקמתה התפתחה לכלול תחומים נוספים כגון שירותי חיפוש ומשחקים מקוונים.