cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
I Am... World Tour (וידאו)
ביקורות והצלחה
עם יציאתו האלבום קיבל ברובו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר שיבחו את האנרגיה הגבוהה של הזמרת והיכולות הווקאליות שלה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-DVD של ארצות הברית, מה שהופך אותו לאלבום השני שלה ברצף לעשות זאת ולאלבום השלישי בכללי ואף הגיע למעמד פלטינה כפולה.
בנוסף האלבום זכה גם להצלחה מחוץ לארצות הברית כאשר הגיע לעשירייה הפותחת בכל מדינה בה יצא לאור ובכך הפך לאלבום הווידאו הנמכר ביותר לשנת 2010 והשביעי לשנת 2011. בנוסף הוא גם היה מועמד לפרס הגראמי בקטגוריית "הסרט המוזיקלי הארוך הטוב ביותר".
קיטוב ליניארי
באלקטרודינמיקה, קיטוב ליניארי (ולפעמים "קיטוב מישורי") של הקרינה האלקטרומגנטית היא הגבלה של וקטור השדה החשמלי או המגנטי למישור נתון לאורך כיוון ההתפשטות. (ראו קיטוב למידע נוסף).
הכיוון של גל אלקטרומגנטי מקוטב ליניארית מוגדר על ידי הכיוון של וקטור השדה החשמלי. לדוגמה, אם וקטור השדה החשמלי הוא אנכי (לסירוגין מעלה ומטה לאורך התקדמות הגל) נאמר כי הקרינה מקוטבת בקיטוב אנכי.
תיאור מתמטי של קיטוב ליניארי
הפתרונות הקלאסיים של משוואת גל סינוס מישורי אלקטרומגנטי עבור השדה החשמלי והמגנטי (ביחידות cgs)
עבור השדה המגנטי, שבו k הוא מספר הגל, הוא התדר הזוויתי של הגל ו-c היא מהירות האור.
כאן היא המשרעת של השדה. הוא וקטור ג'ונס במישור x-y.
הגל מקוטב ליניארית כאשר זוויות הפאזה  שווים,
זה מייצג גל מקוטב בזווית \theta ביחס לציר ה-x. במקרה זה, וקטור ג'ונס יכול להיכתב כ:
וקטורי המצב עבור קיטוב ליניארי ב-x או y הם מקרים מיוחדים של וקטור מצב זה.
אם וקטורי יחידה מוגדרים כך: וגם אז מצב ניתן להכתב בבסיס "x-y" כ:
שמיר ליטל
שמיר ליטל (באנגלית: Shamier Little; נולדה ב-20 במרץ 1995) היא אתלטית אמריקאית, סגנית אלופת העולם (בייג'ינג 2015) ואלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (טורונטו 2015) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
ליטל נולדה בלואיוויל שבקנטקי וגדלה בשיקגו. אביה שון היה שחקן פוטבול באוניברסיטת מזרח אילינוי ואמה הייתה אתלטית וכדורסלנית באוניברסיטה. היא החלה להתאמן באתלטיקה בגיל שמונה, בגיל 16 התחרתה לראשונה בריצת 400 מטר משוכות ועד מהרה זכתה באליפות ארצות הברית לנערות.
ב-2013 החלה ללמוד ולהתחרות באוניברסיטת טקסס A&M. ב-2014 זכתה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה באורגון, בריצת 400 מטר משוכות ובמרוץ השליחות 400X4 מטר, באותה שנה זכתה באליפות ארצות הברית לנוער ובאליפות ה-NCAA והייתה בכך לאלופה הצעירה ביותר במקצוע זה. ביולי 2015 זכתה פעם נוספת באליפות ה-NCAA בתוצאה של 53.74 שניות, שיא אישי ותוצאת השנה במקצוע זה בעולם. היא הצעירה ביותר מעולם שירדה מגבול ה-54 שניות בריצה זו. בהמשך החודש זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים בתוצאה של 55.50 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2015 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 53.94 שניות, לאחר המנצחת זוזאנה היינובה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 סיימה ליטל במקום חמישי בשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.64 שניות ולא עלתה לריצת הגמר ולא נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים.
ביוני 2017 קבעה שיא אישי של 52.75 שניות. במסגרת ליגת היהלום שנערכה בלונדון ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שלישי בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 50.40 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 לא העפילה למקצה הגמר. באוגוסט 2018 זכתה במדליית זהב באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים בשיא אליפות של 53.32 שניות.
סימני ההיכר שלה הם קשת ססגונית לשיער ומשקפי מלקולם X.
ז'אן דובדאן
ז'אן דוּבּדאן (Jean Doubdan; 1600? – 1670) היה איש דת צרפתי, שביקר בשנת 1652 במקומות הקדושים לנצרות בארץ-ישראל וכתב על מסעו.
קורות חייו ופועלו
ז'אן דוּבּדאן היה כומר בכנסיית סן פול בסן דני שליד פריז. ב-1651 יצא ממקומו למרסיי ומנמלהּ הפליג למזרח. אחרי נחיתה ביפו יצא לירושלים ואליה הגיע ב-30 במרס 1652, לקראת הפסחא. דוּבּדאן עלה לרגל למקומות הקדושים לנצרות, בהם בית לחם, נהר הירדן, ים המלח, יריחו והקרנטל, נצרת, כפר כנא והר תבור. את דרכו בחזרה עשה בהפלגה מצידון לגנואה, ואחרי שהייה באיטליה, שקוצרה בעקבות הידיעות על מעשי הקטל בסן דני במהלך אירועי הפרונד, שב לעירו.
את מסעו תיאר בספרו "מסע בארץ הקודש" (Le Voyage de la Terre-Sainte), שמהדורתו הראשונה ראתה אור ב-1657. הספר מחזיק קרוב ל-800 עמודים, ששלושה-רבעים מהם מוקדשים לארץ ישראל, והם כוללים איורים ומפות וכן מפתח נושאים. הספר זכה עד מהרה בהדפסות חוזרות.
דוּבּדאן הביא בספרו מפה של ירושלים, שכותרתה "מפת העיר ירושלים החדשה" (Plan de la ville de Ierusalem moderne). למרות הצהרתו בשער הספר לפיה יציג את "מצבה של העיר ירושלים העתיקה והחדשה כאחת", לא תיאר את ירושלים בזמנו על כלל מרכיביה. לדבריו, הביא "תיאור אמיתי של המקומות החשובים ביותר שישוע קידש בנוכחותו", כלומר, דוּבּדאן מיפה את המקומות הקדושים לנצרות בתוך העיר בת זמנו. על מפת ירושלים זו נאמר שהיא "משקפת שלב בהתפתחות המפה המדעית של ירושלים שבו שרר מתח בין התיאור המדעי, הנקי מציורי דמויות, פרטי נוף ומבנים, לבין מסורת המפות המצוירות".
בספרו של דוּבּדאן שובצו איורים שונים, שחלקם הועתקו מתוך ספרים שכתבו קודמיו, בהם ברנרדינו אמיקו. מפות ראש הכרמל ומפרץ חיפה, בספריהם על ארץ ישראל של אולפרט דאפר (1677), יאקוב פיטרס (1690), הנרי מונדרל (1703) ואוגוסטין קאלמֶה (1732), דומות מאוד במיתארן למפה שבספרו, ויש בכך להדגים מהלכים של העתקות איורים בספרות הנוסעים.
קישורים חיצוניים
Jean Doubdan, Le voyage de la Terre-sainte, 1657
סיליה בנרמן
סיליה בנרמן (באנגלית: Celia Bannerman; נולדה ב-3 ביוני 1944) היא שחקנית ובמאית אנגלייה.
ביוגרפיה
בנרמן נולדה באבינגדון שבמחוז אוקספורדשייר. היא למדה בבית הספר למשחק "לונדון דרמה סנטר". בתחילת הקריירה שלה שיחקה בדמות דולי במחזה "You Never Can Tell" מאת ברנרד שו יחד עם רלף ריצ'רדסון, ובמחזה "The Rivals" מאת שרידן בתיאטרון רויאל היימרקט בלונדון. בין תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היו אליזבת בנט במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה" ב-1967, ססילי ב"חשיבותה של רצינות", וליידי דיאנה ניוברי בסדרה "על אדונים ומשרתים". ב-1974 שיחקה בסרט הקולנוע "זרע התמרין", ב-1983 הופיעה בסרט "בידי" עליו זכתה בפרס בפסטיבל הסרטים של מוסקבה, ב-1988 השתתפה בסרט "דוריט הקטנה" וב-1998 שיחקה בסרט "The Land Girls".
בנרמן הייתה במאית שותפה בתיאטרון "בריסטול אולד ויק" וביימה את המחזות "The Price", "Translations", "Quartermaine’s Terms", "The White Devil", "Good Fun and" ו-"La Ronde". בתיאטרון סטרטפורד איסט ביימה את "Sleeping Beauty" ואת "The Proposal". היא ביימה בתיאטרון המלכותי הלאומי את המחזות "The Passion", "Larkrise", "Fruits of Enlightenment" ואת "Strife". עוד היא יצרה וביימה תוכנית של שירה אירוטית בשם "Making Love", והייתה האישה הראשונה שביימה בתיאטרון הלאומי. היא ביימה את המחזה "Lies in Plastic Smiles" מאת גאון גריינג'ר. בווסט אנד ביימה את המחזה "September Tide" בתיאטרון הקומדיה, את "חלום ליל קיץ" בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק, את המחזה "ג'ק והאפונים" בתיאטרון שו, והצגות בכורה של המחזות "Beached", כ"Sinners and Saints" ו-"Bet Noir" בתיאטרון ניו ויק ובתיאטרון ורהאוס.
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל? הוא ספר מאת ארז תדמור העוסק בפוליטיקה הישראלית בהיסטוריה ובהווה שיצא לאור בהוצאת סלע מאיר בשנת 2017.
הספר
בבסיס הספר עומדת הטענה, שמקבלת ביטוי גם בשם הספר, כי על אף שמאז "המהפך" בשנת 1977 רוב ממשלות ישראל מוקמות בידי הימין, בתחומים רבים ממשיכה להיות מיושמת מדיניות שמאל.
החלק האחרון בספר מציע דרכי פעולה כדי שניצחון הימין בקלפי יקבל ביטוי מעשי.
תדמור טוען ששלושה מהמוקדים העיקריים שבהם יש לשמאל אחיזה הם התקשורת, מערכת המשפט וההשכלה הגבוהה, ומציע לשנות זאת בהתאמה על ידי פתיחת שוק התקשורת לתחרות, ריסון כוחה של הביורוקרטיה המשפטית, והצעת אלטרנטיבה בתחום ההשכלה הגבוהה בד בבד עם שינוי הסילבוס לכיוון שמרני יותר.
ביקורת
בטור ביקורת של חוקר תולדות הציונות ד"ר אפרים אבן, פירט בו אבן קביעות שלדבריו תדמור לא הביא להן אסמכתא, בעיקר בהתייחס למנחם בגין.
הדוקטורנט דניאל רוזנברג, בכתב העת סוציולוגיה ישראלית, כתב על הספר כי "הטקסט קורא תיגר על כמה מהדעות המושרשות בקרב מחנה הימין הפרלמנטרי, בעיקר זה שמרכיב את הקואליציה מאז 2009", והוסיף, "הבעיה העיקרית של הספר היא זו אשר עולה גם בדיונים אחרים סביב מקומו של הימין המתחדש בישראל, והיא הפער המהותי בין השמרנות הפילוסופית שלו למהפכנות הפרקטית שלו. ניתוחו של תדמור נטה לרוב לסוג של סוציולוגיה ביקורתית, אך לעיתים מתגנבת לדבריו נימה של פונקציונליזם קלאסי ושמרני".
כלכלת הפיליפינים
כלכלת הפיליפינים היא ה-36 בגודלה בעולם, על פי סטטיסטיקת 2016 של קרן המטבע הבינלאומית, וה-3 בגודלה ב-ASEAN אחרי אינדונזיה ותאילנד. כלכלת הפיליפינים גם מוגדרת כאחת מהשווקים המתעוררים.
קצב גידול הכלכלה מהגבוהים בעולם (7.1% ב-2016), בפיליפינים ילודה גבוהה משמעותית ביחס למדינות מערביות ואף ביחס לשוקי מתעוררים אחרים, כך שכח העבודה צפוי להיות זמין ופורה במשך שנים רבות. על פי הערכות אנליסטים, צפויה הנסיקה של כלכלת הפיליפינים למצב אותה בתור הכלכלה ה-16 בעולם בשנת 2050.
הפיליפינים נחשבת "מדינה מתועשת חדשה" (newly industrialized countries), ונמצאת במעבר מכלכלה המבוססת על חקלאות לכלכלה המתבססת יותר ויותר על שירותים וייצור. ב-2016, התמ"ג על פי כוח הקנייה נאמד ב $811.726 מיליארד דולר.
מרכז מוי
מרכז מוי הוא קומפלקס הכולל 3 גורדי שחקים וממוקם בתת- המחוז העירוני שן־יאנג, סין. המגדל הגבוה בקומפלס הוא מגדל A אשר מתנשא לגובה של 311 מטרים וכולל 75 קומות. המגדל האמצעי בגובהו הוא מגדל B שמגיע לגובה של 187.8 מטרים וכולל 54 קומות. בניית מגדל B הסתיימה בשנת 2012, כשנה לפני סיום בניית שני המגדלים האחרים בפרויקט. מגדל C, שהוא המגדל הנמוך בפרויקט, מגיע לגובה של 163.2 מטר וכולל 44 קומות. מגדל A משמש כבית מלון ולחדרי משרדים בעוד שמגדלים B ו־C משמשים לדירות מגורים. בניית שלושת המגדלים החלה בשנת 2008.
ז'ובונטה רדיק
ז'ובונטה רדיק (באנגלית: Juvonte Reddic; נולד ב-23 במאי 1992) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בעירוני קריית אתא.
קריירה
רדיק החל לשחק כדורסל עבור אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'. לאחר שלא נבחר בדראפט 2014 ב-NBA, ב-6 באוגוסט 2014 חתם בסקאבוליני פזארו האיטלקית. בינואר 2015 עזב את הקבוצה, וחתם בווירטוס בולוניה, גם היא מאיטליה.
ביולי 2015 הצטרף לסגל ברוקלין נטס לליגת הקיץ של ה-NBA, ובאוקטובר נבחר בסיבוב השלישי של דראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA על ידי קאנטון צ'ארג'.
ב-22 באוגוסט 2016 חתם בקולוסוס רודוס היוונית, ואף נבחר ל-MVP של הסיבוב הראשון בליגה. בקיץ 2017 הצטרף לבלפיוס מונס-אנו הבלגית. בקיץ 2018 הצטרף לפלקו סומבטהי ההונגרית, ובתום העונה זכה עימה באליפות ליגת העל ההונגרית. ב-29 במאי 2020 חתם בקוראל רואן באסקט הצרפתית. ב-24 ביולי 2022 חתם בעירוני קריית אתא, העולה החדשה לליגת העל הישראלית.
מתיאס קליינהייסטרקאמפ
אובר-גרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (בגרמנית: Matthias Kleinheisterkamp; 22 ביוני 1893 – 29 באפריל 1945) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
קליינהייסטרקאמפ נולד ב-22 ביוני 1893 בעיר אלברפלד, שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ובשנת 1915 הועלה לדרגת לוטננט. הוא לחם במלחמה כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר ה-130. לאחר המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, התגייס לפרייקור, ושרת בו עד 1920. בשנת 1921 התגייס לרייכסווהר. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 בפברואר 1928 הועלה לדרגת האופטמן. ב-1934 התפטר מהרייכסווהר, והתגייס לאס אס. ב-12 באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת אונטר-שטורמפיהרר, והחל מ-19 באפריל 1935 הוא לימד טקטיקה בבית ספר של האס אס בבראונשווייג.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה קליינהייסטרקאמפ מפקד רגימנט האס אס "דויטשלנד", והוא פיקד עליו במהלך המערכה בפולין. ב-18 במאי 1940 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, ובתחילת יולי 1941 קיבל פיקוד על דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף", והשתתף עמה במבצע ברברוסה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-56 של אריך פון מאנשטיין, אשר היה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית. פיקודו על הדיוויזיה היה קצר, וכבר ב-18 ביולי של אותה שנה הוא מסר אותו לגאורג קפלר. ב-19 ביולי הועלה לדרגת אוברפיהרר, ולחם בהצטיינות בקרבות בדרום ימת אילמן. ב-9 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת בריגדפיהרר, וב-1 בינואר 1942 קיבל פיקוד על דיוויזיית אס אס "דאס רייך". ב-31 במרץ של אותה שנה הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל מונה גאורג קפלר כמפקד החדש של דיוויזיית האס אס דאס רייך, וב-20 באפריל מונה קליינהייסטרקאמפ כמפקד דיוויזיית אס אס הררית ה-6.
ב-1 במאי 1943 הועלה לדרגת גרופנפיהרר, ובאוקטובר של אותה שנה קיבל פיקוד על קורפוס הפאנצר אס אס השביעי. ב-1 ביולי מונה למפקד קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי, והחזיק בתפקיד עד 20 ביולי. ב-24 ביולי מונה למפקד קורפוס האס אס ה-11, וב-1 באוגוסט הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר. הקורפוס שלו לחם בגליציה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם עמה במבצע ויסלה-אודר. ב-1 בפברואר 1945 הוסב לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית. הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית. במהלך קרב האלבה נפל בשבי הצבא האדום, וב-29 באפריל התאבד. לאחר מותו הוספו עלי אלון וחרבות לצלב האבירים שלו.
נפץ (מכשיר)
נַפָּץ (באנגלית: Detonator או Blasting Cap) הוא מכשיר המשמש להפעלת חומר נֶפֶץ. קיימים שני סוגי נפצים: חשמליים ומכניים. הנפץ החשמלי מופעל על ידי גנרטור (פצץ) שיוצר זרם. הנפץ המכני מופעל על ידי החדרת פתיל השהייה לתוכו והידוק הפתיל על ידי צבת צימות מיוחדת. הפתיל מודלק על ידי מצת או גפרור.
בדרך כלל הנפץ מוכנס לתוך חומר נפץ שנקרא מאיץ (Primer), שמהווה שלב שני בשרשרת הניפוץ. לעיתים מרכיב זה מכונה תחל (מלשון התחלה).
פרימטולוגיה
פרימטולוגיה היא תחום המחקר המדעי של הפרימטים, הכוללים את קופי האדם, קופים וקיפופים החיים כיום וכן קרוביהם שנכחדו. האנשים העוסקים בפרימטולוגיה נקראים פרימטולוגים. זהו שדה מחקר רב-תחומי המשלב שיטות מתחומי הזואולוגיה, אקולוגיה, פלאונטולוגיה ואף פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וארכאולוגיה.
מחקר
הפרימטולוגים מבצעים ניסויים או עוקבים אחרי קופי אדם. קופי האדם כוללים את השימפנזה, האורנג אוטנג, הבונובו והגורילה. חלק מהפרימטולוגים מבצעים ניסויים במעבדה. לשיטה הזאת יש יתרון, שהוא שהפרימטולוגים לא צריכים ללכת רחוק או להתאמץ כדי לבצע את הניסויים. החיסרון, שגובר על היתרון, הוא שהקופים בשבי לא מתנהגים כפי שהיו מתנהגים בטבע. הדבר גורם לכך שתוצאות המחקרים לא יהיו אמינות. לפיכך, פרימטולוגים רבים מעדיפים לחקור קופים בטבע. ביניהם נכללת החוקרת המפורסמת ג'יין גודול, אשר התפרסמה במחקריה על השימפנזים והבונובו.
בונובו
הבונובו הוא זן קטן יותר של השימפנזה, ונקרא גם שימפנזה ננסי. כמו השימפנזה המצוי הוא אוכל כל. בדברים רבים הוא דומה לשימפנזה המצוי, אולם הוא קטן יותר ועדין יותר, ופחות תוקפני. כמו השימפנזה המצוי, הבונובו ישן בלילה על עצים בקנים שהוא בנה. לעיתים גורי בונובו לוקחים פיסות עץ, משחקים בהם, מחבקים אותם, ובונים להם קנים קטנים, באופן המזכיר ילדים המשחקים בבובות.
גורילה
הגורילה היא קוף האדם הגדול ביותר מבחינה פיזית, ומסופרות עליו אגדות אימה. למרות המוניטין הרע שיצא לו, הגורילה לא מזיק אם לא מזיקים לו. על אף זאת, הוא עשוי להבהיל מאוד את האויב כדי לגרום לו לסגת, ומן הסתם הדבר גרם לסיפורי הזוועה שמספרים עליו. הגורילה הוא צמחוני וניזון באופן כמעט בלעדי מליבת ענפי עצים. הגורילות חיות בלהקות המונהגות בידי זכר המכונה "כסוף גב" על שם גבו הכסוף. ייתכנו יותר מזכר כסוף גב אחד בלהקה, אולם רק אחד מהם יהיה המנהיג.
אורנג אוטנג
האורנג אוטנג הוא קוף אדם ייחודי, מכיוון שהוא קוף האדם היחיד שלא חי בלהקות, כי אם בודד. האורנג אוטנג הוא צמחוני, וניזון כמעט רק מפירות. האורנג אוטנג מדלג בין צמרות העצים במיומנות מדהימה, כשהוא משליך עצמו מענף לענף. למרות הפעלולים הללו, האורנג אוטנג זהיר ביותר, אינו עולה על ענפים דקים מדי, אינו מטפס לגובה רב מדי, ואינו משליך עצמו לענפים רחוקים מדי. האורנג אוטנג הזכר הוא טריטוריאלי, אולם הוא מתיר מפעם לפעם לזכרים מטריטוריות שכנות להיכנס לטריטוריה שלו. לעיתים הטריטוריות של שני זכרים חופפות, ולהן שטח משותף. במקרה כזה, שני הזכרים נכנסים אליו חופשי. נקבות האורנג אוטנג אמנם אינן טריטוריאליות, אך אינן מאפשרות לזכרים שאינם בני הזוג או הגורים שלהן להתקרב אליהן.
ניסויים
פרימטולוגים מבצעים ניסויים לבדיקת האינטליגנציה ואורח החיים של קופי האדם, בעיקר שימפנזים, מכיוון שהם קופי האדם המפותחים ביותר. בניסוי שערכו, למשל, שמו שני שימפנזים בכלובים נפרדים באותו חדר, והרגילו אחד מהם לדבר הבא: כל פעם, נותנים לו לבחור בין שני אסימונים: אדום וירוק. אם הוא בוחר באדום הוא מקבל פרס, ואם הוא בוחר בירוק, גם הוא וגם הקוף השני מקבלים פרס. אחרי שהתרגל, בחר הקוף אך ורק בירוק, כביכול עזרה לזולת. עם זאת יש לזכור, שקוף בטבע לא בהכרח היה עושה כך.
אגם פרנואה
אגם פרנואה (בפורטוגזית: Lake Paranoá) הוא אגם מלאכותי הממוקם בברזיליה, עיר הבירה של ברזיל. מי נהר הפרנואה נסכרו בעת בניית העיר ברזיליה. אורך קו החוף שלו הוא 80 קילומטרים, שטחו 48 קילומטרים רבועים ועומקו המרבי הוא 38 מטרים.
באגם יש שלושה איים.
באק הנרי
באק הנרי (באנגלית: Buck Henry; 9 בדצמבר 1930 – 8 בינואר 2020) היה תסריטאי, במאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי, מועמד פעמיים לפרס אוסקר.
תחילת הדרך
הנרי נולד בניו יורק בשם הנרי צוקרמן, בנם של גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית ושל רות טיילור, כוכבת ראינוע. הוא כונה "באק" כבר בילדותו, ומאוחר יותר הפך את כינויו לשמו באופו רשמי. את שנות נערותו העביר בפנימייה יוקרתית בוולינגפורד, הסמוכה לניו הייבן שבקונטיקט. בגיל 15 שיחק לראשונה באופן מקצועי, במחזה "החיים עם אבא" בברודוויי.
לאחר שהשלים תואר בספרות אנגלית בדארטמות' קולג' נשאר בדארטמות' כחבר סגל, ולאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית כמכונאי מסוקים בתקופת מלחמת קוריאה.
בין 1959 ו-1962 היה שותף במתיחה סאטירית – גוף בדיוני בשם "האגודה לחוסר צניעות בקרב חיות עירומות", במסגרתה הפך כביכול לנשיא האגודה, ג. קליפורד פראוט. בדמותו של פראוט הופיע הנרי בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה, וקרא להלביש חיות כדי למנוע חוסר צניעות. אף על פי שתואר כאדם מוזר, הרצינות שבה הציג את דמותו גרמה למנחי התוכניות להתייחס אליו ברצינות, והוא קיבל מכתבי תמיכה רבים מצופים ואפילו תרומות ל"אגודה" (שאת כולם החזירה). המתיחה, והופעותיו בדמותו של פראוט, סייעו לכניסתו לקריירה בטלוויזיה ובעסקי השעשועים בכלל.
קריירה במשחק וכתיבה
הופעתו הראשונה של הנרי בשמו האמיתי הייתה ב-1961 בתוכנית הטלוויזיה "המופע החדש של סטיב אלן" (The New Steve Allen Show), בהנחיית סטיב אלן – המנחה הראשון של "The Tonight Show". בין 1964 ל-1965 הופיע כחלק קבוע מצוות תוכנית הסאטירה "זה היה השבוע שהיה" (That Was the Week that Was), הגרסה האמריקאית (רשת NBC) של התוכנית הבריטית הפופולרית שיצר דייוויד פרוסט.
בין 1965 ל-1970 יצר וכתב את הקומדיה הבלשית "סמארט ואשתו" (Get Smart) יחד עם מל ברוקס. התוכנית הצליחה ורצה 5 עונות ו-138 פרקים, וביססה את הנרי כיוצר ותסריטאי מוערך.
ב-1967 היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר על תסריטו לסרט "הבוגר", בו הופיע גם בתפקיד קטן של קונסיירז' בבית מלון. התייחסות להיותו התסריטאי של "הבוגר", שהפך לאבן דרך בקולנוע של שנות ה-60 של המאה ה-20, מופיעה ב-1992 בסרטו של רוברט אלטמן "השחקן", כאשר הנרי, בהופעת קמע בתפקיד עצמו, מנסה לקדם סרט המשך ל"הבוגר" המתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי.
ב-1971 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של מילוש פורמן, התפשטות.
ב-1976 הופיע בתפקידו הגדול הראשון בקולנוע כשחקן, בתפקיד עורך הפטנטים פארנסוורת' בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" לצידו של דייוויד בואי.
ב-1978 היה מועמד לאוסקר בפעם השנייה, הפעם לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על הסרט "השמיים יכולים לחכות", במשותף עם וורן ביטי שגם כיכב בתפקיד הראשי בסרט. הנרי עצמו שיחק בסרט בתפקיד קטן, של מלאך זוטר ושאפתן המעלה את דמותו של ביטי לגן עדן טרם זמנה, ומתחיל בכך את שרשרת ההתרחשויות בעלילה.
ב-1980 הופיע בתפקיד גדול נוסף בסרט "גלוריה", בו שיחק רואה חשבון של משפחת פשע ניו יורקית לצידה של ג'ינה רולנדס. ב-1993 הופיע בסרט "זקנים חסרי מנוח" לצידם של ג'ק למון ווולטר מתאו.
בסך הכל הנרי הופיע כשחקן בלמעלה מ-40 סרטים, וכתב, לבדו או במשותף, תסריטים ל-14 סרטים, ביניהם "מה נשמע, דוק?", "מלכוד 22" "הינשוף והחתלתולה" ו"פיתוי קטלני".
בשלב מאוחר בקריירה הופיע במספר תפקידי אורח בטלוויזיה, בין השאר ב"מרפי בראון", "ויל וגרייס" "חוק וסדר" ו-"רוק 30".
מותו
הנרי מת ב-8 בינואר 2020 מהתקף לב בבית חולים בלוס אנג'לס.
קומדיית מצבים
קומדיית מצבים (או סִיטְקוֹם, מאנגלית: Sitcom – קיצור של Situation Comedy) היא סוגה באמנויות הבמה שהתחילה את דרכה בשידורי רדיו, והתפתחה בהמשך כסוגה של סדרות טלוויזיה, על פי רוב בז'אנר הקומי.
מאפייני הז'אנר
קומדיית מצבים מתאפיינת במספר דמויות קבועות הנקלעות מדי פרק למצבים קומיים ולעיתים אף אבסורדיים. לא תמיד ישנו קשר עלילתי בין פרק אחד של קומדיית מצבים למשנהו, ולעיתים יש אף סתירות ברורות בין הפרקים. פרק בסדרה נמשך בדרך כלל בין 20 ל-30 דקות (פרקים "מיוחדים" כמו פרקי התחלה/סיום של עונה יכולים להמשך יותר). במהלך הפרק מופיעים, בדרך-כלל, דיאלוגים הומוריסטיים, קצרים ובמקרים רבים עוקצניים. לעיתים באים לידי ביטוי עזרים קומיים או דמויות מזדמנות המשתלבים בסיטואציה הקומית או יוצרים אותה. מאפיין נוסף של קומדיות המצבים הוא שימוש בצחוק מוקלט שהוקלט בנפרד מהתוכנית ומוכנס לאחר שנאמרת בדיחה או רפליקה מצחיקה או לאחר סיטואציה מבדרת/אבסורדית ומעודד את הצופים לצחוק אף הם.
הפקה
רובן הגדול של קומדיות המצבים מצולמות באולפן, ברוב המקרים בשנים או שלושה אתרי צילום ("סטים") מרכזיים בלבד (שלעיתים משומרים כמוקד 'עליה לרגל' למעריצים - לאחר שהסדרה נגמרת, כמקור הכנסה משני). הסיבה לכך היא החסכון הכספי שנובע מצילום באולפן. גם צילומי "חוץ" (כגון סצנות המתרחשות ברחוב או תוך כדי נסיעה במכונית) מצולמים הרבה פעמים באולפן באמצעים טכניים מגוונים. טכניקה נוספת שמאפיינת קומדיות מצבים היא, שימוש בצילום במצלמות-רבות בו זמנית, אולם השימוש באמצעים מלאכותיים אלה פחת עם השנים.
הסכם אמיין
בריטניה
בריטניה שאפה להסדר שלום כדי לשקם את הסחר עם מדינות יבשת אירופה וכן כדי לפרוץ את הבידוד בינה ובין מספר גורמי כוח אזוריים. בעזרת ההסכם היא השיגה מטרה זו בהתקרבה שוב לרוסיה אשר למעשה יצרה את המומנטום להשגת הסכם שלום עם צרפת. הסכם אמיין גם השביע את רצונה של המפלגה הוויגית שהייתה באופוזיציה בפרלמנט.
קומדיית מצבים
הדמויות
דמויות בקומדיית מצבים הן לרוב שטוחות יחסית וניתנות לאפיון על ידי מספר מצומצם של תכונות אופי, לעיתים סטריאוטיפיות, המשמשות כבסיס לבדיחות הקשורות לאותה הדמות. קיימים מספר ארכיטיפים של דמויות החוזרים על עצמם בסדרות רבות. למשל:
הסכם אמיין
בריטניה
בנוסף ניצל ראש הממשלה הבריטי הנרי אדינגטון בחוכמה את התקופה כדי לבנות מחדש את כוחה הצבאי של בריטניה, דבר שהוכיח את עצמו, כאשר עם התחדשות המלחמות באביב של שנת 1803, הצי הבריטי הצליח במהירות להשיג שליטה בים.
קומדיית מצבים
הדמויות
לעיתים ישנו שילוב בין הדמויות בשחקן אחד, או דמויות רקע נוספות שתפקידן להניע את העלילה.
הסכם אמיין
צרפת
נפוליאון מצידו ניצל את התקופה השקטה לבצע רפורמות פנימיות בצרפת, וביניהן פרסום שיטת משפט חדשה תחת קוד נפוליאון, כינון שלום עם הוותיקן על ידי הקונקורדט, וכינון חוקה חדשה שהעניקה לו שלטון לכל ימי חייו. באותה תקופה צרפת השיגה מספר יעדים טריטוריאליים בשווייץ ובאיטליה.
אולם מטרתו של נפוליאון להקים אימפריה צפון אמריקאית נגוזה עם תבוסת צבאו בהאיטי, כך שהוא ויתר על חלומו ומכר את לואיזיאנה לארצות הברית.
קומדיית מצבים
מבנה העלילה
התייחסות לנקודת המוצא הועלתה ב"משפחת סימפסון": באחד הפרקים, הומר סימפסון ונד פלנדרז נעשים לחברים, וכשבארט תוהה על עצם הדבר, ליסה מרגיעה אותו שבסופו של יום הם יחזרו לנקודת המוצא המוכרת להם. בסופו של הפרק אכן יש חזרה לנקודת המוצא, אך אין הסבר כיצד קרה הדבר.
הסכם אמיין
רקע
המלחמה של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה הייתה בתחילה מוצלחת, עם הצלחות במצרים איטליה וגרמניה. אולם אלו לא ארכו זמן רב. לאחר ניצחון הצרפתים בקרב מרנגו (Battle of Marengo) שהתרחש ב-14 ביוני 1800 ובקרב הוהנלינדן (Battle of Hohenlinden) שהתרחש ב-3 בדצמבר 1800, הן אוסטריה, הן רוסיה והן נאפולי שיוועו להשיג שלום, כאשר בסופו של דבר אוסטריה חתמה על הסכם לונוויל (Treaty of Lunéville) ב-9 בפברואר 1801. ניצחונו של הוריישו נלסון בקרב קופנהגן שהיה ב-2 באפריל 1801 גרם להפסקת הקמת ליגה של כוחות מזוינים לשמירת נייטרליות בים (League of Armed Neutrality) והביא לפתיחת משא ומתן להפסקת אש.
קומדיית מצבים
תסריט
רוב קומדיות המצבים נכתבות על ידי צוות תסריטאים. נהוג שהתסריטאי הראשי מכריז על נושא כל פרק והעלילה המרכזית, והשאר משלימים את פרטי הבדיחות והדיאלוגים בהתאם. בישיבות הצוות כל אחד קם ומקריא את מה שכתב. למרות זאת, ישנן קומדיות מצבים שנכתבו על ידי תסריטאי יחיד, גם בישראל, לעיתים בגלל חוסר בתקציב לסגל מלא של כותבים.
הסכם אמיין
משא ומתן ראשוני
נפוליאון בונפרטה הגיש ראשון הצעה להפסקת אש לשר החוץ הבריטי לורד ויליאם גרנוויל, כבר בשנת 1799, אולם עקב העמדה הנוקשה הן של לורד גרנוויל והן של ראש הממשלה הבריטי באותו זמן ויליאם פיט הבן שנבעה בין השאר הן מחוסר האמון שלהם בנפוליאון בונפרטה והן בשל ליקויים מהותיים בהצעה, נדחתה הצעת הפסקת האש הזו. בפברואר 1801 התפטר ויליאם פיט הבן מראשות הממשלה עקב בעיות פנים ובמקומו התמנה הנרי אדינגטון המתון לראש ממשלה. בשלב זה גם לבריטניה היה מניע להגיע להסכם עקב החשש הבריטי מסכנת מלחמה עם רוסיה.
קומדיית מצבים
תסריט
תסריטאי קומדיות באים לרוב מתחום הסטנד-אפ. הם אף מרבים לשחק בהן ולעיתים לבנות אף את הסדרה כולה סביבם. התוכניות שנוצרות כך נקראות פעמים רבות על שם אותם כוכבים ("סיינפלד", "אלן", "דרייק וג'וש", "ריבה", "החברים של נאור" ועוד רבות). סטנדאפיסטים אמריקאים רואים בתוכניות אלה את המסלול המהיר לתפוצה ארצית (בקנה מידה אמריקאי), לכסף ולתהילה.
הסכם אמיין
משא ומתן ראשוני
שר החוץ הבריטי בממשלתו של אדינגטון רוברט ג'נקינסון, אשר קיבל בשנת 1796 את התואר תואר 'לורד הוקסברי', פתח מיד במגעים עם לואי-גווילאומה אוטו, שהיה השליח הצרפתי לענייני שבויי מלחמה בלונדון, שדרכו העביר מלכתחילה בונפרטה את הצעתו הראשונה. הוקסברי הודיע שברצונו להתחיל במשא ומתן על התנאים להסכם שלום, אוטו מצידו, תחת הנחיות מפורטות מבונפרטה, נכנס למשא ומתן עם הוקסברי במחצית שנת 1801.
קומדיית מצבים
היסטוריה
מקור קומדיית המצבים הוא הרדיו. קומדיית המצבים הטלוויזיונית הראשונה ששודרה הייתה "מרי קיי וג'וני", החל מנובמבר 1947. קומדיית המצבים הקלאסית "לוסי אהובתי", ששודרה החל מאוקטובר 1951, היא כיום כנראה קומדיית המצבים המוקדמת ביותר שעדיין משודרת, הודות לכך שהוקלטה על גבי סרט שהחזיק מעמד בשידורים חוזרים.
הסכם אמיין
הסכם בראשי תיבות
הוקסברי לא היה שבע רצון מהדיאלוגים שניהל עם אוטו ולכן הביא את הדיפלומט אנתוני מרי לפריז, לנהל קו תקשורת נוסף, ישירות מול שר החוץ הצרפתי שארל-מוריס דה טליראן. במחצית ספטמבר הגיע המשא ומתן לנקודה שבה הוקסברי ואוטו הצליחו לנסח טיוטה ראשונית להסכם. ב-30 בספטמבר שניהם חתמו בלונדון על הסכם בראשי תיבות, אשר התפרסם מייד למחרת.
קומדיית מצבים
בישראל
קומדיית המצבים המקורית הראשונה ששודרה בישראל הייתה "קרובים קרובים", שנחשבת לאחת ההצלחות הגדולות ביותר של הטלוויזיה הלימודית ושודרה בערוץ 1. אחריה נוצרו קומדיות מצבים נוספות. עד לאפריל 2020, "הפיג'מות" הייתה קומדיית המצבים הארוכה ביותר ששודרה בישראל מבחינת מספר הפרקים, עם 223 פרקים. שיא זה נשבר ב-1 במאי 2020 על ידי "סברי מרנן".
הסכם אמיין
הסכם בראשי תיבות
על פי תנאי ההסכם, על בריטניה להשיב לצרפת את רוב המושבות שהיא כבשה מאז 1794, עליה לפנות את מלטה ולסגת מנמלים נוספים שהחזיקה בהם. מלטה תוחזר למסדר סט. ג'והן בים התיכון אשר הריבונות שלו במקום תובטח על ידי יותר ממדינה אחת, כפי שייקבע בהסכם הסופי.
צרפת מצידה חייבת להחזיר את מצרים לידי השלטון העות'מאני, לסגת ממרבית שטחי איטליה ולהסכים על שמירת הריבונות הפורטוגלית. ציילון (היום סרי לנקה), מקודם מושבה הולנדית, תישאר בחזקת בריטניה, וזכויות הדייג בניופאונדלנד יחזרו למצב טרום המלחמה.
בריטניה חייבת גם להכיר ברפובליקת שבעת האיים שכוננה על ידי צרפת בים היוני (חלק מיוון המודרנית).
לשני הצדדים תהיה גישה חופשית למוצבי החוץ בכף התקווה הטובה. בהסכם בראשי תיבות הונחתה על ספרד מכה בדמות סעיף סודי המשאיר את טרינידד בידי בריטניה.
הסכם סופי
בחודש נובמבר 1801 נשלח צ'ארלס קורנווליס לצרפת עם מלוא הסמכויות לניהול משא ומתן לקראת חתימה על הסכם סופי. הציפיות בקרב כלל הציבור הבריטי שהשלום הוא בהישג יד יצר לחץ כבד מאוד על קורנווליס, דבר שבונפרטה זיהה ומינף אותו כקלף מיקוח. נציגי צרפת למשא ומתן ז'וזף בונפרטה, אחיו של נפוליאון, ושארל-מוריס דה טליראן שינו ללא הרף את עמדותיהם, עד שקורנווליס כתב: "אני בתחושה מאוד לא נוחה, שכן גם אם הצד השני הסכים למה שהצגתי לו, אין לי שום ביטחון שאכן זה המצב ושלא תהיה נסיגה מעמדתו בפגישה הבאה". הרפובליקה הבטאווית, (הולנד), אשר הכלכלה שלה הייתה תלויה בסחר שנהרס עקב המלחמה, מינתה את שגרירה בצרפת רוטגר יאן שמילפניק לייצג אותה במשא ומתן לשלום.
רוטגר הגיע לאמיין בתאריך 9 בדצמבר. הצרפתים התייחסו לרפובליקה הבטאווית בזלזול בכנותם "מובסים ותחת כיבוש" שממשלה "חייבת להם (לצרפתים) הכל".
רוטגר ההולנדי ועמיתו הבריטי קורנווליס ניהלו משא ומתן בקשר למספר נושאים: - הסטטוס של ציילון (סרי לנקה המודרנית), אשר אמורה הייתה להישאר תחת שלטון בריטי, - הסטטוס של כף התקווה הטובה אשר הייתה אמורה לחזור לשלטון הולנד, אולם תהיה נגישה לכולם, - והפיצויים המגיעים לבית אוראניה-נסאו על הפסדיהם. אולם ז'וזף בונפרטה לא נענה מיד לדרישותיהם בנימוק שעליו להתייעץ לגבי נושאים אלה עם נפוליאון בונפרטה.
בינואר 1802 הגיע נפוליאון לליון שם הוענק לו תואר נשיא הרפובליקה האיטלקית, שהייתה בפועל מדינת חסות צרפתית שכללה את צפון איטליה ואשר נוסדה בשנת 1797. מעשה זה גרם למעשה להפרה של הסכם לונוויל (Treaty of Lunéville) מ-9 בפברואר 1801, שבו הסכים בונפרטה להבטיח את עצמאות רפובליקת איטליה, ושאר מדינות החסות. בנוסף הוא המשיך לתמוך בהפיכה הריאקציונית שביצע הגנרל הצרפתי פייר אוגראו ב-18 בספטמבר 1801 ברפובליקה הבטאווית, הפיכה שגרמה לשינוי החוקה ואשרורה בבחירות מזויפות, דבר שהביא את הרפובליקה להתקרב לשותף הדומיננטי, קרי צרפת.
עיתוני בריטניה הרבו לכתוב על כך, והוקסברי כינה את מעשהו של בונפרטה "הפרת אמון גסה, שמפגינה את נטייתו להעליב את אירופה". הוקסברי גם כתב לקורנווליס ש"מעשה זה גרם לתחושה הגדולה ביותר של דאגה ואפילו רצון לחדש את המלחמה".
נציג ספרד למשא ומתן המרקיז דה אזארה, שהיה באותו זמן שגריר ספרד בצרפת, לא הגיע לאמיין עד תחילת פברואר 1802. לאחר מספר שיחות גישוש, הציע המרקיז לקורנווליס כי בריטניה וספרד יגיעו להסכם שלום נפרד, ללא צרפת, הצעה שקורנווליס דחה.
לחצים נוספים הופעלו על המשתתפים הבריטים במשא ומתן להגיע להסכם שלום, בחלקן עקב דיוני התקציב שהיו באותה עת בפרלמנט וכן האפשרות של מלחמה נוספת בפתח תרמה גם היא להפעלת לחצים אלו. באותו שלב של משא ומתן, נושא עתיד מלטה היה נקודת המחלוקת העיקרית. בונפרטה הציע לבסוף כי בריטניה תיסוג ממלטה בתום שלושה חודשים מחתימת ההסכם תוך העברת השליטה למסדר סנט ג'והן, ואשר כל מדינות אירופה תערובנה לריבונותו. המכשולים להצעתו זו של בונפרטה נבעו משתי סיבות עיקריות; איך יקום מחדש מסדר סנט ג'והן, לאחר שבשנת 1798 השתלטו הצרפתים על האי, ומעבר לכך, לא נועצו באף מדינה אירופית על הסכמתן לסעיף זה.
ב-14 במרץ, הממשלה הבריטית הנתונה תחת לחץ, נתנה לקורנווליס אולטימטום. להגיע להסכם תוך 8 ימים ולא, לחזור ללונדון.
לאחר משא ומתן מייגע שנמשך כחמש שעות והסתיים בתאריך 25 במרץ בשעה 03:00, חתמו קורנווליס וז'וזף בונפרטה על ההסכם הסופי.
קורנווליס לא היה מרוצה מההסכם שנחתם, אבל היה יותר מודאג מ"התוצאות ההרסניות של מלחמה עקובת דם וחסרת תקווה".
תנאי ההסכם
ההסכם, מעבר להסכמה על "שלום, חברות, והבנה גדולה", כלל את הסעיפים הבאים:
לבריטניה
יומיים לאחר חתימת ההסכם, כל ארבעת הצדדים להסכם חתמו על נספח, בו כתוב במפורש כי אי השימוש בכל ארבע השפות של המדינות החתומות על הסכם (ההסכם נכתב ופורסם רק בשפות אנגלית וצרפתית) אין בו שום כוונה להביע דעה קדומה וגם לא יהווה תקדים לכך. עוד נכתב בנספח כי אי ציון תואר של מי מהמשתתפים אין בו כל כוונה לפגוע במי מהם.
נציגים מהצד ההולנדי ומהצד הצרפתי חתמו על אמנה נפרדת, ובה מובהר כי הרפובליקה הבטאווית לא תהיה אחראית מבחינה פיננסית לפיצוי שישולם לבית אוראניה-נסאו.
לאחר ההסכם
לאחר חתימת ההסכם החלו בריטים רבים, וביניהם ידוענים, להציף את רחובות פריז.
בין 18–24 בספטמבר 1802 נערכה בפריז התערוכה השלישית של מוצרים תוצרת צרפת (exposition des produits français) שעליה כתב בזיכרונותיו לואי אנטואן פובלה דה בוריין, מי שהיה מזכירו האישי של נפוליאון בונפרטה: "בונפרטה היה מעל לכל שבע רצון מכך שהתערוכה ריגשה כל כך הרבה אנשים זרים שחזרו לפקוד את פריז בעקבות השלום".
יש הרבה עדויות שגם תיירים רוסים רבים הגיעו לפריז באותה תקופה, וגם ללונדון הגיעו הרבה צרפתים, ואפילו האמנית מארי טוסו, פסלת פסלי השעווה הצרפתייה הגיעה ללונדון ופתחה תערוכה דומה לזו שהייתה לה בפריז.
ספרד שהכלכלה שלה נפגעה קשה במלחמה החלה להתאושש בעקבות השלום אחרי הסכם אמיין, אבל ספרד נשארה בעצם לכודה דיפלומטית בין בריטניה וצרפת, כפי שהיה לפני פרוץ המלחמות, בשנת 1793. ספרד גם הייתה ממורמרת מאוד, מכך שצרפת לא הסכימה, במסגרת ההסכם, לעצור את העברת טרינידד לשלטון בריטניה, ומכך שהפגיעה בנתיבי הסחר שלה, שנפגעו עקב מכירת לואיזיאנה לאמריקאים, יצרה תחרות בין הסוחרים האמריקאים לספרדים.
התמוטטות הסכם אמיין
בריטניה סיימה את התקופה של השקט שיצר הסכם אמיין, למעשה בהכרזת מלחמה נגד צרפת בחודש מאי 1803. הבריטים זעמו מאוד על ארגון מחדש של הסדר הבין-לאומי במערב אירופה, במיוחד בשווייץ, גרמניה, איטליה והולנד. הסופר וההיסטוריון הצבאי האמריקאי פרדריק קגן טוען כי הקש ששבר את גב הגמל מבחינת בריטניה היה הכרזתו של נפוליאון על הטלת שלטונו על שווייץ. יתרה מכך, הבריטים חשו עלבון כאשר נפוליאון הודיע שלארצם אין כל זכות להבעת דעה בנושאים הנוגעים לאירופה, אף על פי שהמלך ג'ורג' השלישי היה חבר בגוף הבוחר את נבחרי האימפריה הרומית הקדושה. רוסיה מצידה החליטה כי התערבותו של נפוליאון בשווייץ מוכיחה כי הוא למעשה אינו שואף לפתרון חילוקי הדעות שלו עם שאר מדינות אירופה בדרכים דיפלומטיות של שלום. בריטניה גם עסקה בנושא תוך תחושה של אבדן שליטה ושל אבדן שווקים, דבר שפוגע בכלכלה שלה, ויתרה מכך תוך דאגה רבה מאיום אפשרי של נפוליאון על מושבותיה מעבר לים. הסופר וההיסטוריון הבריטי פרנק מק'לין טוען כי בריטניה יצאה למלחמה בשנת 1803 מתוך "תערובת של מניעים כלכליים וחרדות לאומיות - חרדה חסרת הגיון בקשר למניעים ולכוונות של נפוליאון". על כל פנים החלטתה זו של בריטניה הוכחה כנכונה, באשר כוונותיו של נפוליאון בטווח הארוך אכן היו עוינות באשר לאינטרסים הלאומיים של בריטניה. שיקול נוסף היה כיוון שנפוליאון באותו זמן לא היה מוכן למלחמה, וזה היה בדיוק הזמן לנסות ולעצור אותו. בריטניה ניצלה את סעיף מלטה בהסכם תוך סירוב לפנות את האי על פי התנאים שנקבעו בו.
היסטוריונים רבים סבורים כי נחישותו של נפוליאון להוציא את בריטניה מקרב שאר מדינות יבשת אירופה וגם ל "הוריד אותה על הברכיים" בעתיד גרמה לכך שהמלחמה הפכה לבלתי נמנעת. הממשלה הבריטית נרתעה מיישום סעיפים מסוימים בהסכם אמיין, כגון פינוי נוכחות הצי שלה במלטה. כך שלמעשה אחרי התרוממות הרוח הראשונית שבאה בעקבות חתימת ההסכם, התנגדויות להסכם החלו די מהר להתעצם בבריטניה, בכך שלמעשה בריטניה, במסגרת ההסכם, מוותרת כמעט בכל נושא, ללא תמורה ממשית. למרות הסכם השלום ראש הממשלה אדינגטון לא הקטין את הצבא אלא שמר על צבא גדול של כ-180,000 אנשי צבא.
פעולות שננקטו על ידי בונפרטה לאחר חתימת הסכם אמיין העלו את המתח עם בריטניה ועם יתר החתומים על ההסכם. נפוליאון ניצל את תקופת השלום לאחר ההסכם לצבירת כוח וארגון מחדש של מדיניות הפנים בצרפת ובמספר מדינות חסות. הסיפוח למעשה של הרפובליקה הציסאלפינית (Cisalpine Republic) (חלק בצפון איטליה) והכנסת כוחות צבא לתוך הרפובליקה ההלווטית (שווייץ) בחודש אוקטובר 1802 היוו למעשה עוד הפרה של הסכם לונוויל, אולם בריטניה לא הייתה חתומה על הסכם לונוויל ושאר המדינות החתומות עליו העדיפו להבליג. תגובתו של בונפרטה למחאות בריטניה על פעולותיו הייתה לוחמנית, תוך שהוא דורש שוב מבריטניה להימנע מלהתערב בענייניה הפנימיים של אירופה ומציין תוך כדי כך את העובדה ששווייץ הייתה תחת כיבוש צרפתי בעת חתימת הסכם אמיין. הוא דרש בנוסף כי הממשלה הבריטית תצנזר פרסומים אנטי צרפתיים בעיתונות הבריטית וכן תגרש גולים צרפתים משטחה. דרישות אלו נתפסו בבריטניה ככוונותיו של בונפרטה לאיים עליה ברמה הגלובלית.
כאשר צרפת כבשה את שווייץ, נתנה בריטניה פקודה לכוחותיה לא להחזיר את מושבת הכף לרפובליקה הבטאווית (הולנד), כפי שנקבע בהסכם אמיין. במרץ 1803 קיבל משרד ההגנה הבריטי אישור שהצבא חזר והשתלט על מושבת הכף, והוציא פקודה לכוחות במקום להיערך להגנה עליו מפני ניסיונות השתלטות של הצבא הצרפתי, עקב הפרת ההסכם. הבריטים הוציאו הצהרה שקרית שבה טענו כי נקטו בפעולה זו עקב הכנות עוינות מצד צרפת, וכי הם פותחים במשא ומתן רציני בנושא. כדי לחפות על ההטעיה הזו הוציא משרד ההגנה הבריטי אולטימטום מידי לצרפת ובו דרישה לצאת מהולנד ושווייץ ולהעניק לבריטניה שליטה במלטה למשך 10 שנים. תפיסת מושבת הכף על ידי בריטניה גרמה ליציאת זרים מצרפת, בעוד שבונפרטה מצידו מכר במהירות את לואיזיאנה לאמריקאים, כדי למנוע את תפיסתה בידי בריטניה.
המלחמה
ב-17 במאי 1803, לפני הכרזת מלחמה רשמית, וללא כל אזהרה מוקדמת, תפס הצי המלכותי הבריטי את כל ספינות הסוחר הצרפתיות וההולנדיות שעגנו בבריטניה או שטו סביבה, ובהן סחורות במשקל העולה על 2 מיליון פאונדים. כל אנשי הצוות של הספינות הללו נלקחו בשבי. בתגובה לפרובוקציה זו, הורה בונפרטה ב-12 במאי 1803 לאסור את כל הגברים הבריטים מגיל 18 עד 60 הנמצאים בצרפת. הפעולות האלו, משני הצדדים, הוקעו בחריפות כבלתי חוקיות על ידי כל הכוחות המרכזיים באירופה. אחרוני האסירים הבריטים השתחררו רק בשנת 1814, מועד התפטרותו של בונפרטה.
בונפרטה, כעת שליט צרפת, ריכז כוחות צבא על שפת הים בצרפת מתוך כוונה לפלוש לבריטניה, אולם אוסטריה ורוסיה, בנות בריתה של בריטניה, היו מוכנות לפלוש לצרפת, ולנוכח זאת, כוחות הצבא הצרפתי שהשם שניתן להם על ידי הכנסייה היה "צבאו האדיר של האל" (La Grande Armée), עזבו בחשאי את החוף ונעו לעבר אוסטריה ורוסיה כדי למנוע מצבאותיהן להתאחד. צבאו של בונפרטה הביס את צבא אוסטריה בקרב אולם, יום אחד לפני קרב טרפלגר, וניצחונו המוחץ של נפוליאון בקרב אוסטרליץ למעשה פירק את הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית.
בשנת 1806 כבשה בריטניה מחדש את מושבת הכף מידי הרפובליקה הבטאווית. מאוחר יותר באותה שנה ביטל נפוליאון את הרפובליקה הבטאווית לטובת הקמת ממלכת הולנד הנפוליאונית, בשליטת אחיו לואי. על כל פנים בשנת 1810 הפכה הולנד, רשמית, להיות חלק מצרפת.
לידור אדרי
לידור אדרי צפר (נולדה בי"ח בשבט ה'תשנ"ד, 30 בינואר 1994) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בצה"ל שירתה בחיל הרפואה, תחילה בר"מ 2 באסף הרופא ולאחר מכן יצאה לפיקוד בבה"ד 10.
ב-2018 סיימה 3 שנות לימוד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת לשנת 2017.
משחק
בשנת 2016 גילמה את סיון בסרט סטודנטים בשם "האפשרות השלישית" שכתבה וביימה הדס מעוז.
ב-2018 גילמה את נתי גבאי, אחת מהדמויות הראשיות בסדרה "אילת" שכתבו דוד דהן ועידו דרור וביים אביעד קידר וגילמה את אושר בסדרה "מייקל" שביימו מויש גולדברג ואיתי וייזר ששודרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
ב-2020 גילמה את ניצן רובינסון, אחת מהדמויות הראשיות בסדרה "זה לא הגיל" שכתבו רועי עידן ורז יובן וביים אורן שקדי; גילמה את בריטני בעלול בסדרה "אבא מטפלת" שביים יוגב יפת ושודרה בערוץ TeenNick; גילמה את אביגיל החובשת בסדרה "מחנה אבא" ששודרה בערוץ KidZ, וגילמה את ריקי דוזלי, אהובתו של אלוש ואחותו של מרקו בסדרה "שעת נעילה" שכתבו רון לשם, עמית כהן ודניאל אמסל וביים ירון זילברמן. באותה שנה שיחקה לצד שולי רנד בפרסומת עבור "חב"ד בקמפוס" בהפקת יהודה גרובייס.
ב-2021 גילמה את סיטל שביט ביתה של כוכבה (קרן מור)) בעונה השנייה של הסדרה "קופה ראשית" שביים אורן שקדי; גילמה את רונה מארש בסדרה "בלוגה בלוז" שכתבו נעם נבו ויעל כץ וביים ירון ארזי ואורן נבות, וגילמה את נרקיס בסרט הקולנוע "הברך" שכתב וביים נדב לפיד. באותה שנה הצלטמה לסרט "רות" שכתב עמיאור ארציאל וביימה הילה ארציאל.
בשנת 2022 גילמה את מעיין שלוש בסדרה "ילדים ביער" שכתבה דלית קהן וביימו קהן ואילן עבודי. באותה שנה הצלטמה לסרטון "המונופול של החיים" שכתב יאיר היזמי (על פי שיחה מאת הרבי מליובאוויטש) וביים נועם קידר במסגרת מיזם "רגע של חכמה".
ב-2023 גילמה את יסמין זוהר, דוברת שגרירות ישראל באבו דאבי בסדרה "השגרירות" שיצרו יובל חקלאי, ניב גת וארנון וייס ושודרה ברשת 13.
איבארה (פירושונים)
איבארה (Ibarra) היא מילה שמקורה בבסקית ופירושה "מישור סחף".
אליפות צרפת הפתוחה 1986
אליפות צרפת הפתוחה 1986 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-26 במאי והסתיימו ב-8 ביוני. זו הייתה האליפות ה-85 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 930 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1985 מאטס וילאנדר הודח בסיבוב השלישי. במשחק הגמר איוואן לנדל נפגש עם השחקן הלא מדורג מיקאל פרנפורש  וניצח ב-3 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1985 כריס אוורט נפגשה במשחק הגמר עם מרטינה נברטילובה  וניצחה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1985 מארק אדמונדסון וקים ווריק הודחו בסיבוב הראשון. במשחק הגמר ג'ון פיצג'רלד ותומאס שמיד  נפגשו עם סטפן אדברג ואנדרס יאריד  וניצחו ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 1985 רק מרטינה נברטילובה השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרטינה נברטילובה ואנדראה טמשברי  נפגשו עם שטפי גראף  וגבריאלה סבטיני  וניצחו בשתי מערכות. למרטינה נברטילובה זה היה הניצחון ה-5 בתחרות זוגות נשים ברולאן גארוס ושלישי ברציפות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות וימבלדון אך עם פרטנרית אחרת.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות.
מנצחי תחרות 1985 מרטינה נברטילובה והיינץ גונטהארט  הודחו ברבע הגמר. במשחק הגמר קתי ג'ורדן וקן פלאק נפגשו עם רוזלין פיירבנק ( דרום אפריקה) ומארק אדמונדסון  ונצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
ישראל ברולאן גארוס
שחר פרקיס השתתף בתחרות הגברים והפסיד בסיבוב הראשון לסטפן אדברג (שוודיה).
עמוס מנסדורף השתתף בתחרות הגברים וניצח פאבל סלוז'יל (צ'כוסלובקיה) ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא התמודד מול אנרי לקונט (צרפת) והפסיד לו ב-4 מערכות.
בתחרות זוגות גברים שלמה גליקשטיין שיחק לצד האנס סימונסון משוודיה והם דורגו במקום ה-8. בסיבוב הראשון הם נפגשו עם זוג מצרפת וניצחו ב-2 מערכות. בסיבוב השני הם שיחקו נגד זוג צרפתי נוסף והפסידו בשתי מערכות.
הזוג הישראלי פרקיס/מנסדורף השתתף בתחרות זוגות גברים והודח בסיבוב הראשון.
סימקה 1000
יוצרו 1,193,610 יחידות.
היסטוריה
סימקה Simca 1000) 1000) הייתה מכונית שיוצרה על ידי חברת "סימקה" (ראשי התיבות בצרפתית של Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile), יצרן רכב צרפתי מן העבר שהחל לייצר מכוניות ב-1934. החברה הוקמה על ידי פיאט כדי להימנע מתשלום מכסים שהוטלו בצרפת על יבוא כלי רכב. כל דגמי המכוניות הראשונים של סימקה היו דגמים של פיאט שיוצרו ברישיון. ב-1958 רכשה קרייזלר את השליטה בסימקה, וסימקה החלה לייצר מכוניות באופן עצמאי. ב-1970 הפכה סימקה באופן רשמי לקרייזלר-צרפת.
הסימקה 1000 עוצבה על ידי מעצב המכוניות מריו בואנו. ייצורה החל ב-27 ביולי 1961. תוך זמן קצר היא הפכה למכונית הפופולרית בצרפת, ובמידה מסוימת גם בשוקי יצוא. במהלך 1962, השנה הראשונה בה יוצרה ה-1000 לכל אורכה, יוצרו 154,282 יחידות. בשנים שלאחר מכן עמדו המכירות על יותר מ-100,000 יחידות לשנה עד לשנת 1974.
ב- צרפת הייתה הסימקה 1000 למתחרה העיקרית לדופין של רנו, ולרנו R8.
הסימקה 1000 הורכבה בצרפת, ספרד, מרוקו, צ'ילה וקולומביה.
בין המדינות אליהן יוצאה הסימקה 1000 הייתה דרום אפריקה. דגם הקופה שלה יוצא לארצות הברית.
סימקה 1000 בישראל
בישראל שווקה הסימקה 1000 תחת הסיסמה "קטנה שהיא גדולה". היא הייתה לספור הצלחה והתחרתה בויוה ווקסהול, אוסטין 1100 וקונטסה 900 (החל משנת 1964).
הרפובליקה העממית של דונצק
הרפובליקה העממית של דונצק (ברוסית: Доне́цкая Наро́дная Респу́блика) הייתה ישות מדינית ללא הכרה שהתנתקה מאוקראינה והכריזה על עצמאותה ב-7 באפריל 2014. היא נמצאת במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה, בגבול עם רוסיה. הרפובליקה לא הוכרה על ידי רוב מדינות העולם למעט הפדרציה הרוסית, סוריה וצפון קוריאה והרפובליקות המוכרות חלקית אבחזיה, דרום אוסטיה והרפובליקה העממית של לוהנסק. הרפובליקה העממית של דונצק זוכה לגיבוי צבאי והומניטרי מרוסיה אשר גם מכירה בה, בעוד אוקראינה רואה בהנהגתה של דונצק ארגון טרור, לצד הרפובליקה העממית של לוהנסק השכנה. במאי 2014, בראשית מלחמת האזרחים באוקראינה, התאחדו הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק ויצרו קונפדרציה לכאורה בשם המדינה הפדרלית של נובורוסיה. הקונפדרציה התפרקה כשנה לאחר מכן.
סימקה 1000
סימקה 1000 בישראל
בדגם ששווק בארץ הותקן מנוע בנפח של 994 סמ"ק. ביוני 1973 מחיר היחידה בישראל עמד על 22,220 לירות ישראליות. המחיר כלל: צמיגים רדיאליים, מנעול הגה, מערכת חימום, מפשיר אדים ומגיני שמש.
הרפובליקה העממית של דונצק
אוקראינה רואה בשטח הרפובליקה העממית של דונצק, כמו גם בשטחי מחוז לוהנסק וחצי האי קרים, "שטחים כבושים באופן זמני".
על פי נתוני המינהל הממלכתי לסטטיסטיקה של הרפובליקה העממית של דונצק חיים בשטחה 2,318,721 איש. בפברואר 2022 הכירה רוסיה ברפובליקה כמדינה עצמאית. בסוף ספטמבר 2022 תמה עצמאותה של הרפובליקה בעקבות סיפוחה לרוסיה.
היסטוריה
בסוף נובמבר 2013 החלו הפגנות המוניות ומחאות נגד סירובה של ממשלת אוקראינה בראשותו של מיקולה אזארוב לחתום על הסכם שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי. ב-21 בפברואר 2014 נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' חתם על הסכם עם מפלגות האופוזיציה על הסדרת המשבר הפוליטי וכבר באותו יום הוא עזב את קייב ונמלט לרוסיה. למחרת הראדה העליונה, שאוישה על ידי מפלגות האופוזיציה, החליטה להדיח את ינוקוביץ' מתפקידו והכריזה על בחירות חדשות לנשיאות. בתגובה לכך, יצאו תושבי מזרח אוקראינה להפגנות כנגד השלטון הפרו-מערבי ותבעו לערוך פדרליזציה שבמסגרתה יוענק שלטון עצמי למחוזות. ב-6 באפריל מפגינים בעיר דונצק השתלטו על בניין ממשלת מחוז דונצק והקימו במקומה "מועצה עממית" שהכריזה על ריבונות המחוז תחת ישות מדינית חדשה בשם "הרפובליקה העממית של דונצק". "המועצה העממית" הפכה לגוף המחוקק של הרפובליקה וחבריה החליטו על עריכת משאל עם לכינון מדינה עצמאית בשטח המחוז והכרזת עצמאות חד צדדית מאוקראינה. באותו היום, ממלא מקום נשיא אוקראינה אולכסנדר טורצ'ינוב הכריז שצבא אוקראינה ינהל מבצעים למאבק בטרוריסטים הבדלנים של חרקוב, דונצק ולוהנסק.
ב-8 באפריל 2014 המועצה העממית של רפובליקת דונצק הקימה ממשלה זמנית והוציאה צווים לפיטור כל בעלי התפקידים במחוז דונצק שמונו על ידי הממשלה האוקראינית. כמו כן, נקבע כי משאל העם לעצמאות ייערך ב-11 במאי 2014. ב-10 באפריל ראש הממשלה דניס פושילין הכריז על הקמת צבא עממי ולמפקד הצבא מונה איגור חקימזיאנוב. עד בוקר ה-12 באפריל השלטון העצמי של דונצק כבר היה מאורגן והתמקם בבניין ממשלת מחוז דונצק במרכז העיר דונצק. במטרה לתמוך בבטלנים המקומיים איגור גירקין בראש קבוצה חמושה עבר מרוסיה למזרח אוקראינה. בהמשך אותו היום, שאר ערי המחוז (כדוגמת סלוביאנסק, מאריופול, ינקייבו וקראמטורסק) הביעו תמיכה בממשל הבדלני. בתגובה לכך השלטון המרכזי באוקראינה הכריז על תחילת מבצע צבאי נרחב ללוחמה בטרור באזורי מזרח אוקראינה, והחל במתקפות צבאיות כנגד מטרות במזרח אוקראינה. הקרבות בין כוחות הממשלה והמורדים התפשטו לכל מחוז דונצק כאשר צבא אוקראינה ניסה להשתלט מספר פעמים על נמל התעופה הבינלאומי בדונצק, שב-18 באפריל נכבש על ידי מיליציית המורדים. ב-27 באפריל תחנת הטלוויזיה של מחוז דונצק עברה לשליטת המורדים והפכה לערוץ הטלוויזיה המרכזי של הרפובליקה העממית של דונצק. ב-28 באפריל נערכה הפגנה נגדית, נגד השלטון הבדלני, כאשר אלפי מפגינים דרשו להתאחד בחזרה עם אוקראינה, בעודם צועקים סיסמאות כמו "דונצק — זאת אוקראינה". ב-30 באפריל שלטונות אוקראינה הודו באופן רשמי שכוחות הממשלה איבדו שליטה על העיר דונצק ומחצית ממחוז דונצק.
ב-1 במאי המורדים השתלטו על בניין התובע הכללי המחוזי והניפו את דגל הרפובליקה.
ב-12 במאי הוכרזה ריבונותה של הרפובליקה העממית של דונצק, בהתאם להכרזת עצמאות מ-7 באפריל ותמיכת הרוב במשאל עם שנערך יום קודם לכן.
ב-17 ביולי, במהלך הלחימה בין המורדים לצבא האוקראיני הופל במזרח מחוז דונצק (סמוך לעיר טורזה) מטוס נוסעים של מלזיה איירליינס שטס מאמסטרדם לקואלה לומפור. ב-22 ביולי המורדים איבדו אחיזה בכמה ערים אך המשיכו להילחם בכוחות הממשלה.
ב-5 בספטמבר נחתם הסכם במינסק שבמסגרתו סוכמה הפסקת אש בין הצדדים.
ב-4 בנובמבר נערכו בחירות כלליות שבמסגרתן נבחר אלכסנדר זכרצ'נקו לנשיא החדש של הרפובליקה העממית של דונצק. המועצה העממית הורכבה משתי מפלגות: מפלגת "רפובליקת דונצק" שזכתה ב-68,35% מקולות המצביעים, ותנועת "דונבאס החופשית" שזכתה ב-31,65% מהקולות. המועצה העממית נבחרה לתקופת כהונה של 4 שנים ובה מאה חברים, 68 מהם מ"רפובליקת דונצק" ו-32 מנדטים מ"דונבאס החופשית".
ב-4 בפברואר 2015 שלטונות הרפובליקה העממית של דונצק הכריזו על עצמם כיורשי הרפובליקה של קריבוי רוג ודונצק (שהתקיימה מפברואר 1918 ועד 17 בפברואר 1919) ב-12 בפברואר נערך סבב שיחות במינסק שבמסגרתן סוכמה הפסקת אש נוספת בין הצדדים ויצירת אזורי חיץ מבוזרים בין צדדי המלחמה. ב-1 בספטמבר 2015 המערכת הפיננסית עברה למטבע הרובל הרוסי.
ב-16 במרץ 2016 הרפובליקה החלה בהנפקה עצמית של דרכונים. ב-31 באוגוסט 2018 נשיא הרפובליקה אלכסנדר זכרצ'נקו נרצח.
ב-21 בפברואר 2022 הכירה רוסיה בעצמאותה של הרפובליקה ובעצמאות הרפובליקה העממית של לוגנסק ושלחה כוחות צבא לאזור למען שמירת השלום לטענתה. כוחות אלה פלשו לאוקראינה לאחר כמה ימים.
ב-24 בפברואר 2022 הרפובליקה העממית של דונצק לקחה חלק בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-29 ביוני 2022 הכריזה סוריה על הכרה במדינה, בנוסף להכרה ברפובליקה העממית של לוהנסק. ב-13 ביולי באותה השנה, קוריאה הצפונית הכריזה על הכרתה במדינות גם כן.
ב-30 בספטמבר סופח דונצק לרוסיה, ובעקבות כך, חדלה עצמאותה של הרפובליקה.
גאוגרפיה
מחוז דונצק, שבתחומו נמצאת הרפובליקה העממית של דונצק, גובל מדרום מערב במחוז דניפרופטרובסק ובמחוז זפוריז'יה, מצפון מערב – במחוז חרקוב, מצפון מזרח – במחוז לוהנסק שבאוקראינה, ומדרום מזרח – במחוז רוסטוב שברוסיה. בדרום גובלת הרפובליקה בים אזוב.
חלק ממחוז דונצק, לדוגמה, העיר מריופול, אינו נשלט על ידי הרפובליקה, אלא על ידי ממשלת אוקראינה.
האקלים יבשתי עם חורף רך וקצר וקיץ חם. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא −4 °C, ביולי +21 °C. הטמפרטורה הקרה ביותר שנמדדה הייתה −36 °C, הגבוהה ביותר: +42 °C. כמות המשקעים הממוצעת לשנה מגיעה ל-380—550 מ"מ.
פוליטיקה וממשל
ראש הרשות המבצעת הוא ראש הרפובליקה שנבחר לתקופת כהונה בת 4 שנים ואינו יכול לכהן יותר משתי קדנציות רצופות. ראש הרפובליקה הוא גם ראש הממשלה. בשנים 2014–2018 שימש בתפקיד זה אלכסנדר זכרצ'נקו.