cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטונין קראפט
אנטונין קראפט (בצ'כית: Antonín Kraft; 30 בדצמבר 1749 – 28 באוגוסט 1820) היה צ'לן ומלחין צ'כי. היה מקורב אל יוזף היידן, מוצרט ובטהובן.
ביוגרפיה
קראפט יליד בוהמיה, החל את לימודי הנגינה בצ'לו אצל אביו, לפני שיצא ללמוד משפטים באוניברסיטה בווינה. תוך זמן קצר התקבל לעבודה בתזמורת החצר הקיסרית. ב-1778 התמנה לצ'לן בתזמורתו של הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי, שם הכיר את היידן ולמד אצלו הלחנה. אחרי מות אסטרהאזי בשנת 1790, חזר לווינה והיה ממייסדי רביעיית שופאנציג, שם היה בין קובעי מסורת הנגינה ברביעיית מיתרים. קראפט ניגן בחצר גראסאלקוביץ' ומשנת 1796 עבד בתזמורתו של הנסיך לובוקוביץ'. הוא מת באוגוסט 1820 בווינה.
קראפט נחשב לאחד מגדולי הצ'לנים בזמנו. הקונצ'רטו לצ'לו מס' 2 של היידן ברה מז'ור ותפקיד הצ'לו בקונצ'רטו המשולש של בטהובן נכתבו למענו, ובנו, ניקולאוס קראפט, הוא שניגן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו המשולש.
כמלחין, קראפט חיבר סונאטות לצ'לו (שש לצ'לו עם באס, שהתפרסמו כאופוס 1 ואופוס 2) וקונצ'רטו לצ'לו (אופוס 4). כמו כן כתב יצירות שונות לשני כלים: כינור וצ'לו (אופוס 3), צ'לו וקונטרבס ושני צ'לי (אופוס 5 ו-6).
מה היא אישה?
מה היא אישה? (באנגלית: ?What Is a Woman) הוא סרט תיעודי מקוון אמריקאי משנת 2022 העוסק בנושאי מגדר וטרנסג'נדריות שמונחה על ידי הפרשן הפוליטי השמרני מאט וולש, הופץ על ידי The Daily Wire, ובוים על ידי ג'סטין פולק. הסרט מציג את וולש שואל מגוון אנשים "מה היא אישה?". וולש אמר שזה נעשה בניגוד ל"אידאולוגיה המגדרית".
תקציר
הסרט מציג את וולש שואל את השאלה "מה היא אישה?" (ועוד שאלות הקשורות לנושא) למגוון אנשים, הכוללים פוליטיקאים, רופא ילדים, פרופסור ללימודי מגדר, פסיכיאטר, מטפלת לענייני התאמה מגדרית בנישואין ומשפחה, טרנסג'נדר המתנגד לטיפול הורמונלי להתאמה מגדרית לקטינים, מנתחת המתמחה בניתוח להתאמה מגדרית, אב לילד טרנסג'נדר בגיל 14 ואיש התקשורת, פסיכולוג וסופר ג'ורדן פיטרסון. וולש גם דן במונחים "ג'נדרקוויר" ו"טרנסג'נדריות" עם שבט המסאי בקניה וראיין גבר נודיסט וגבר הומוסקסואלי במהלך ביקורו בסן פרנסיסקו. הסרט דן בניתוחים לשינוי מין, חסמי הורמונים בגיל ההתבגרות, נוער טרנסג'נדרי וספורטאים טרנסג'נדרים בספורט נשים.
בנוסף הסרט כולל נאום שנשא וולש בפגישה עם מועצת בתי הספר של מחוז לאודון בנושא המדיניות שתאפשר לתלמידים טרנסג'נדרים להשתמש בשם וכינוי הגוף המועדפים עליהם וכן לאפשר לתלמידים אלו להשתמש בשירותים וחדרי הלבשה של בית הספר אשר מתאימים לזהותם המגדרית. במהלך נאומו וולש אמר: "כולכם מתעללים בילדים. אתם מנצלים ילדים שקל להשפיע עליהם ומבצעים עליהם אינדוקטרינציה לתוך הכת המטורפת שלכם, כת שמחזיקה בתפיסות פנאטיות אבל אף אחת לא מופרעת כמו הרעיון שבנים הם בנות ובנות הן בנים".
בסוף הסרט, אשתו של וולש, אליסה, מגדירה אישה כ"נקבה אנושית בוגרת, שצריכה עזרה לפתוח את זה", בעודה מושיטה צנצנת אטומה לבעלה.
הפקה
וולש אמר שהוא יצר הסרט כי הוא לא חשב שמישהו הצליח לענות על השאלה הנושאת את שמו לאחר ציוץ שלו ארבע שנים קודם לכן. לדברי וולש, במהלך ההפקה, "רוב האנשים שדיברנו איתם או לא רצו לדבר על הנושא או שנראו מבולבלים לגבי משהו פשוט כמו מהי אישה". כשנשאל איך הוא מגדיר אישה, וולש אמר "נקבה אנושית בוגרת" ו"הייתי נותן תשובה שזה ביולוגי, כי זו 100% התשובה". וולש ציין גם כי "אני חושב שאידאולוגיה מגדרית ניתנת לתבוסה כי היא אינה יכולה לעמוד במבחן כלל. ולכן כל מה שנדרש הוא שתהיה לנו קצת תעוזה, להסתכל על זה בפנים ולשאול כמה שאלות בסיסיות". וולש אמר שהוא רצה לדבר עם אנשים שהוא לא מסכים איתם כדי לקבל את התשובות אותן הוא חיפש.
בפברואר 2022, אלי ארליק, טרנסג'נדרית אקטיביסטית, טענה כי וולש הזמין עשרות אנשים להשתתף בסרט התיעודי בתואנות שווא. קטלונה אנריקז, פאלון פוקס ואישי ציבור טרנסג'נדרים נוספים אישרו את הנושא. וולש יצר קבוצה בשם "פרויקט אחדות המגדר" (The Gender Unity Project), שלדברי הפעילים ניסתה לפתות אותם להשתתף בסרט. חשבון הטוויטר והאתר של "פרויקט אחדות המגדר" הוסרו זמן קצר לאחר שההאשמות פורסמו. ארליק טענה שהיו לפחות 50 מרואיינים מגויסים נוספים, כולל נערה טרנסג'נדרית בת 14.
הפצה
הסרט הופץ למנויי האתר The Daily Wire ב-1 ביוני 2022, במקביל לתחילתו של חודש הגאווה.
The Daily Wire אמר שהוא נפגע בהתקפת מניעת שירות (DDoS) במהלך הקרנת הבכורה. מאמר מאת The Daily Dot הטיל ספק בטענת ה-DDoS, וציין בעיות טכניות קודמות באתר.
ב-14 ביוני וולש הוציא לאור ספר וספר מוקלט בעל קריינות עצמית המבוססים על הסרט, בשם "What Is a Woman?: One Man's Journey to Answer the Question of a Generation", דרך DW Books, סניף ההוצאה לאור של The Daily Wire.
בספטמבר 2022, The Daily Dot דיווח כי אתר ניהול האירועים אוונטברייט אסר למשתמשיו להשתמש בפלטפורמה שלו כדי להציג את הסרט, תוך ציון הפרות של הנחיות הקהילה שלו, הכולל איסור על תוכן המקדם שנאה בנוגע לנטייה מינית וזהות מגדרית. ב-7 בספטמבר וולש האשים את האתר בסירובו להקרנות מאז חודש יולי ואמר כי "זה לגמרי מגוחך ולא מוצדק לסווג את הסרט שלנו כ'דברי שטנה'". מעריצים רבים של וולש האשימו את אוונטברייט בצנזורה. וולש גם האשים את אוונטברייט בצביעות על כך שהתיר הקרנת תוכניות דראג המאפשרות לילדים להשתתף.
במאי 2023, The Daily Wire חתם על עסקת הפצה עם טוויטר. בתחילת יוני 2023, מנכ"ל The Daily Wire, ג'רמי בורינג, התלונן על כך שטוויטר ביטלה את עסקת הפצה וטען כי הסרט מודחק ומדוכא, דבר עליו הוא מתח ביקורת כהפרה של חופש הביטוי. הסרט וכמה אינטראקציות של משתמשים כגון תגובות הוגבלו עקב "תוכן רגיש", אבל מנכ"ל טוויטר אילון מאסק הסיר מאוחר יותר את כל ההגבלות ואף המליץ באופן אישי על הסרט כשהוא רושם ש"כל הורה חייב לצפות בזה". ראשי חטיבת האמון והבטיחות של טוויטר, אלה ארווין וא. ג'יי. בראון, עזבו את החברה באותו יום.
תגובות
במאי 2022, גבר טרנסג'נדר טען שוולש השתמש בסרט בתמונת טופלס מחשבון האינסטגרם שלו ללא רשותו. טוויטר סירבה לבקשה להוריד את הקדימון המכיל את התמונה.
ב-6 ביוני 2022, וולש טען שהוא קיבל איומי מוות ועירב את המשטרה לאחר פרסום הסרט.
הנציג הרפובליקני מבית הנבחרים של טקסס, מאט שפר, קידם את הסרט, ועודד את עוקביו בטוויטר "תשאלו את הסנטור או הנציג שלכם אם הם צפו".
ביקורות
לפי איי. ג'יי. ארקרט מאתר "Science-Based Medicine", הסרט "פורסם באופן נרחב על ידי פרשנים, מדיה מסורתית ופלטפורמות מדיה חברתיות המתנגדים לטיפול התאמה מגדרית ובמיוחד לשימוש בכינויי-גוף, שירותים וחדרי הלבשה" התואמות לזהויות המגדריות של טרנסג'נדרים.
חיוביות
ריץ' לורי מ-National Review כתב שאמנם הוא צפה רק בקטעים של הסרט, אבל הם היו "מהפנטים ומטרידים ביותר". רוד דרהר מהמגזין "The American Conservative" טען שהסרט מראה שלוולש היה "האומץ לשאול את השאלות ולדרוש את התשובות" מברי שיחו. קיילי מק'גי וייט מדה וושינגטון אקזמינר אמרה כי הסרט חושף את "המאמץ למחוק את הזהות הנשית ואת האמת האובייקטיבית... הפוגעת באנשים, במשפחותיהם ובקהילות". ליאור ספיר מסיטי ג'ורנל השווה את הסרט לספרים וסרטים אחרים ש"מעוררים דרישה לרפורמה חברתית", כמו ספרו של ראלף ניידר "Unsafe at Any Speed", ואמר כי "בפועל התקשורת השמאל-מרכז התעלמה ממנו". קרול מרקוביץ' מהניו יורק פוסט שיבחה את הסרט על "חשיפת הטירוף של פרו-טרנס רדיקליים", וכינתה אותו "הצלבה בין הסרט התיעודי של מייקל מור 'רוג'ר ואני' מ-1989, שבו יוצר הסרט רדף אחרי מנכ"ל ג'נרל מוטורס רוג'ר סמית', לבין סרטי 'בוראט' שבהם סשה ברון כהן מגלם עיתונאי שוטה מקזחסטן שיוצר סרטים על התרבות אמריקאית". הסופר והעיתונאי מאט טייבי אמר כי וולש "מנסה ולא מצליח לגרום לאקטיביסטים טרנסים, אקדמאים ומומחים רפואיים להציע הגדרה של נשיות" ובכך הוא "חושף את קלונם של האינטלקטואלים הכי מטופשים באמריקה". הטרנסג'נדרית היוטיוברית והפרשנית הפוליטית בלייר וייט שיבחה את הסרט בהספקטייטור אוסטרליה.
דנטה ג'יימס מאתר הביקורות Film Threat נתן לו דירוג של 8 מתוך 10, וכינה אותו "צלילה עמוקה לתוך השיח של 'האם נשים טרנסיות הן נשים אמיתיות', וחשוב מכך, האם לביולוגיה יש כבר חשיבות". ג'יימס טען כי "הרבה מה שנקרא 'מבקרי קולנוע' בחרו לא לסקור את הסרט מחשש לתגובת נגד מקהילת הלהט"ב. אני רוצה להכריז על אנשים אלו כפחדנים".
לורה דודסוורת' מהמגזין The Critic טענה כי "הצלחתו [של הסרט] טמונה במרדף הנחוש שלו אחר התשובה לשאלה אחת", אך ביקרה אותו על כך שאינו "חוקר את משמעות המגדר ככל האפשר". דבי הייטון מהספקטייטור טענה שהסרט מציג את "הנאיביות של חטיבת הזהות המגדרית", אך אמרה כי "בעוד וולש מבקר את אידאולוגיית הזהות המגדרית, הוא לא הסביר מדוע רעיון כל כך ביזארי כבש את החברה". נינה פאואר מהמגזין Compact אמר כי "הסרט התיעודי מציג כתב אישום צורב ובלתי נשכח נגד האידאולוגיה המגדרית של ימינו, שאמורה לעורר פעולה בכל הקשת הפוליטית", אך הוסיפה כי "המסגור של וולש לא תמיד עושה צדק עם האפשרויות של ההסכמה חוצת המפלגות להגנת האישה, הגבר והמציאות". ג'ו ברטוש מ-Spiked כינה אותו "סרט תיעודי חובה לצפייה" ש"תופס רגע מוזר בזמן שבו פוליטיקאים, קלינאים ועולם התאגידים מקדמים בשמחה את השקר שבני אדם יכולים לשנות מין", עם זאת הוא מתח ביקורת על כך שהתעלם מתרומתן של פמיניסטיות שמתחו ביקורת על תנועת הטרנסג'נדריות, כולל הלן ג'ויס, קתלין סטוק, אביגייל שרייר וג'ניס ריימונד. כריסטיאן טוטו, מבקר קולנוע ותורם של The Daily Wire, כתב כי "השאלה הבסיסית של וולש מובילה לשאילתות גדולות ומטרידות יותר", אך אמר שהסרט "יכול להשתמש בכמה נתונים עובדתיים, יחד עם עוד מומחים" ואמפתיה כלפי טרנסג'נדרים.
קאי בורקהרדט מהעיתון הגרמני די ולט כינה את וולש "מייקל מור השמרן" ושיבח את הסרט על כך שהוא באופן יעיל מעורר את "המלחמה המגדרית" של אמריקה על ידי שאילת שאלות פשוטות לכאורה לאנשים המומחים כביכול בתחום, אשר אינם מסוגלים לענות.
שליליות
קלייר גופורת' מחברת המדיה הדיגיטלית The Daily Dot קראה לסרט טרנספובי וטענה כי "דו פרצופיות היא עיקר ביצירת סרט תיעודי זה". ג'ון קנדל הוקינס מקאונטרפאנץ' כינה את הסרט "עוד טיפשות שמרנית", והגיע למסקנה כי הוא "רק מוסיף לרעש הלבן הבלתי פוסק שאנחנו לא יכולים להימלט ממנו ולא מוסיף דבר לאנושיות שלנו. הסרט לא שווה צפייה, אבל המצג שווא שלו ראוי לציון". מלקולם האריס מ-Intelligencer (אתר אינטרנט של המגזין ניו יורק) טען כי הסרט הוא חלק מ"קמפיין ה'רק שואל שאלות' האנטי-טרנס המסוכן של הימין", וסיכם בכך ש"התוכנית עובדת: נראה שלחודש הגאווה של השנה יהיה ספירת נפגעים. אם וולש ודומיו יצליחו, בשנה הבאה תהיה אף גבוהה יותר. הם מתחננים לזה". ניית'ן ג'יי רובינסון מהמגזין הפרוגרסיבי Current Affairs טען שהסרט מציג "בורות שמרנית" ומתייחס ל"דעות קדומות אכזריות וטיפשיות ... כ'שכל ישר'", וסיכם בכך ש"להפריך את דברים אלו זה קל", אבל ש"תעמולה חלקלקה כמו 'מה היא אישה?' תגרום נזק אמיתי לאנשים טרנסים, ולמרות שבדרך כלל אני מחשיב צנזורה כדבר המביא לתוצאה הפוכה מהמטרה הרצויה, אנחנו לא צריכים להמעיט בערך הרעלנות של סרט כמו זה". קייטי קאדואה מגוקר סברה כי "עבור וולש ושומרי גבולות המגדר אחרים, נשים טרנסיות מהוות סיכון לקונטמינציה. הן מואשמות בהסתננות לא רק לאזורים פיזיים של נשים כמו שירותים וחדרי הלבשה, אלא גם למרחב הרעיוני הנקי של הקטגוריה 'אישה': הן, לפי ההיגיון הטרנספובי הזה, גברים שטוענים במרמה שהם נשים". מואיז מנדז השני מהרולינג סטון כינה את הסרט טרנספובי וטען שהוא מייצג "אידאולוגיה מהותנית". מנדז מתח ביקורת על חברות מדיה חברתית על כך שאפשרו ל-The Daily Wire להציג פרסומות של הסרט בפלטפורמות שלהן, ואמר כי "הקלות שבה The Daily Wire רשאים לקדם את הפרויקט הזה באמצעות פרסומות בפלטפורמות מרובות, מעידה על סדרי העדיפויות של חברות המדיה החברתית במהלך חודש הגאווה - או בכל חודש".
איי. ג'יי. ארקרט מאתר "Science-Based Medicine" קראה לסרט "כמו סרטי תעמולה האנטי-מדעיים המחופשים לסרט תיעודי כמו סרט האנטי-חיסונים 'Vaxxed' או הסרט האנטי-אבולוציוני 'Expelled: No Intelligence Allowed', וסרטים כאלה נוטים להיות כלי העברת מסרים רבי עוצמה". וסיכמה כי "וולש בבירור לא התכוון לחפש בכנות תשובות לשאלה מביכה, גם אם הן מורכבות. במקום זאת, הוא התחיל עם מסקנה ואז חיפש מקורות שיתמכו במסקנה הזו, לא משנה עד כמה המקור מפוקפק, מה שהופך את סרט זה לתרגיל לא בחיפוש אחר אמת כנה אלא הסקה מונעת (motivated reasoning)".
דימיטריאה וויינוב (Dimitrije Vojnov) מרדיו וטלוויזיה של סרביה אמר שוולש יכול להפוך למקבילו של הימין האמריקני למייקל מור, ומוטה באותה מידה. סשה סטון מהאתר Awards Daily אמרה כי הסרט התיעודי הוא "פחות או יותר פרופיל של מאט וולש" ש"משקף את השנה האחרונה שלו בשאלת השאלה 'מה היא אישה' לפעילים, שכן כנראה זה דבר שקשה להסביר אותו".
מעורבות
ג'ניפר גרהאם מ-Deseret News אמרה כי וולש "אולי מטריל את כולנו עם הסרט", אבל ש"יכול להיות שהוא שואל את השאלה שהופכת את מלחמת התרבות". ג'ייסון וייטלוק מ-Blaze Media כינה את הסרט "נהדר" וסיומו "מתוחכם", אך ביקר אותו על כך שלא הזכיר את אלוהים או את הנצרות, ואמר כי "הוא נלחם מלחמה רוחנית במונחים חילוניים" וכי "לפני שאנו עונים 'מה היא אישה', עלינו ללמוד מחדש את המשמעות של להיות נוצרי". אדם זיבו מהעיתון הקנדי "נשיונל פוסט" שיבח את הסרט על "חשיפת אבסורד אקטיביסטי", אך אמר שהוא "בסופו של דבר נכשל" מכיוון ש"וולש נראה מעוניין יותר בללכוד רגעי 'תפסתי אותך' עם המרואיינים שלו. זוראן יאנקוביץ׳ מהמגזין הסרבי Vreme שיבח אותו על כך שפעל כ"קונטרפונקט משלים" לסרטים שבצד השני של הוויכוח הלהט"בי ושיבח את אופן ההגשה של וולש, אבל גם טען שזה היה "במהותו עבודה תעמולתית".
רלית מחרחרת
רלית מחרחרת (שם מדעי: Aramidopsis plateni) היא מין של רלית, החיה בדרום-מזרח אסיה, באי סולאווסי ובאי בוטון הסמוך, שבאינדונזיה. היא המין היחיד בסוגה וקיבלה את שמה עקב הקולות דמויי הנחירות שהיא מפיקה. היא איננה יכולה לעוף.
תיאור
רלית זו היא ממוצעת בגודלה ואורכה 30 ס"מ ומשקלה 143–160 גרם. היא איננה יכולה לעוף ויש לה כנפיים קטנות, זנב גדול, רגליים שחורות ארוכות ואצבעות ארוכות וחזקות. אצל הנקבות הרגליים הן כחולות-אפורות. הראש והחזה אפורים, הכנפיים חומות, החלק התחתון ותחילת הכנפיים צבועים בלבן מנוקד בשחור. העורף והגב כתומים והמקור אדום.
הרליות נפוצות רק ביערות ושפלות ההר של צפון ומזרח האי סולוואי ובשנת 1995 נמצאה עוד אוכלוסייה באי בוטון. צמחיית האי היא סבוכה מעט ובה הרבה עצי במבוק וליאנות של עצי ג'ונגל ובאזור אחר עשב גדול מהמין Miscanthus sinensis שופע לאורך הרמות. הרליות מסוגלות לחיות על הרמה עד גובה 1,300 מ'.
זוהי רלית קולנית מאוד שמשמיעה צווחות דמויות נחירה אנושית והיא עושה זאת כדי לקרוא לבן זוג או להזהיר מטורפים. הרליות עצמן נחבאות ונדירות. רק בודדות נצפו בטבע, רובן בידי ציידים. מעריכים את מספרן בין 3,500-15,00 פרטים בוגרים, ומצב השימור שלהן מוגדר "פגיע".
הרג השבויים והאזרחים המצרים בקרב המיתלה
הרג השבויים והאזרחים המצרים בקרב המיתלה כולל שני מקרים שבהם הרגו חיילים ישראליים מחטיבת הצנחנים שבויים ואזרחים מצריים בקרב המיתלה במלחמת סיני בשנת 1956.
רלית מחרחרת
תיאור
הן ניזונות בעיקר מסרטנים ולטאות קטנות וגם מביצים של עופות אחרים.
הרג השבויים והאזרחים המצרים בקרב המיתלה
האחד, בדרך למעבר המיתלה, כעשרה שבויים שנתפסו. השני, בצומת פרקר, כ-30–40 פועלי כביש שעבדו במקום.
רלית מחרחרת
תיאור
הסיבות העיקריות להידלדלותן הן: אובדן היערות, אשר נכרתים למטרות פיתוח; הפרעה מצד בני אדם; כניסתם לאי של טורפים כמו כלבים, חתולים ומכרסמים אשר צדים את האפרוחים.
הרג השבויים והאזרחים המצרים בקרב המיתלה
איש לא הועמד לדין על מעשי הטבח. ישנה מחלוקת בנוגע לידיעת מפקד הגדוד, רפאל איתן, ומפקד החטיבה אריאל שרון, על המעשים.
בעקבות הגילוי החליט ראש הממשלה, שמעון פרס, על הקמת ועדה לבדיקת הנושא. הוועדה גילתה מקרה אחד בו חיילים ישראלים היו מעורבים בהריגת שבויים מצרים, לעומת שורת מקרים בהם הרגו חיילים מצרים שבויים ישראלים.
בעקבות הפרסום מצרים דרשה מספר פעמים את העמדתו לדין של בירו או את הסגרתו למצרים.
טנזור השדה האלקטרומגנטי
טנזור השדה האלקטרומגנטי הוא טנזור מדרגה 2 המתאר את השדה האלקטרומגנטי - כלומר את השדה החשמלי והשדה המגנטי - כישות אחת, קו-ואריאנטית לורנץ. טנזור זה הוא תוצאה של תורת היחסות הפרטית.
הגדרה פורמלית
כאשר הוא הגרדיאנט ה-4 ממדי, A הוא הפוטנציאל הווקטורי ו-\ \phi הוא הפוטנציאל הסקלארי.
באופן מפורש, נוכל לרשום את הטנזור F בצורת מטריצה 4 על 4 באופן הבא
או
כאשר E הוא השדה החשמלי, B השדה המגנטי ו-c היא מהירות האור.
טנזור השדה כדו-תבנית
להבנת חלק זה של המאמר נדרש ידע מוקדם בגאומטריה דיפרנציאלית.
אל 4-וקטור הפוטנציאל האלקטרומגנטי \ A_\nu אפשר להתייחס כאל חד-תבנית (one-form) הנתונה על ידי (כאשר כאן משתמשים בהסכם הסכימה של איינשטיין) האיברים \ dx^\mu הם בסיס למרחב החד-תבניות הצמוד לבסיס המרחב המשיק, כלומר: הדלתא של קרונקר.
אפשר לסכם ולומר F הוא טנזור קו-וריאנטי אנטי-סימטרי מסדר 2, או דו-תבנית.
הסקת משוואות מקסוול
משפט כללי בגאומטריה דיפרנציאלית קובע שדיפרנציאל דה-ראם מקיימת זהותית d2=0. מכאן נובע ש וזו אחת ממשוואות מקסוול (זהות ביאנקי).
כעת, נגדיר את הטנזור הצמוד של Hodge לדו-תבנית F. באופן כללי, דואליות הודג' מתאימה ל k-תבנית מעל מרחב וקטורי n-ממדי (n-k)-תבנית, שמוגדרת ביחס ל n-תבנית שנקבעה מראש, שהיא בדרך כלל היא תבנית ה"דטרמיננטה" האנטי-סימטרית בהחלט (בכתיב בקואורדינטות קרטזיות זהו טנזור לוי-צ'יויטה).
אזי ואילו שהוא 4-וקטור צפיפות הזרם החשמלי j^\mu. נשים לב ש 4-וקטור זה מקיים באופן אוטומטי את משוואת הרציפות, שכן יצוין שרכיביו של J והעובדה שהוא מייצג צפיפות מטען וזרם מוסקים פיזיקלית מהתכונות של השדה החשמלי E והשדה המגנטי B, אך העובדה ש-J הוא 4-וקטור שמקיים את משוואת הרציפות נובעת באופן אוטומטי מהצורה בה הוגדר והתכונות של דיפרנציאל דה-ראם.
טנזור השדה כטנזור עקמומיות של קשר
בגישה אחרת מתייחסים ל-A כאל קשר אפיני מעל אגד וקטורי ואז מקבלים ש-F היא העקמומיות שלו.
במכניקה נהוג להסיק את משוואות התנועה של גופים מגודל הנקרא המילטוניאן שמהווה פונקציה של האנרגיה הקינטית והאנרגיה הפוטנציאלית כפי שהם מבוטאים על ידי התנע (ליתר דיוק: התנע הקנוני הצמוד) p והמקום x. את ההמילטוניאן מסיקים מהלגראנז'יאן באמצעות טרנספורם לז'נדר. כאשר יש פוטנציאל וקטורי נוכח, מגלים שאיבר האנרגיה הקינטית נתון על ידי
במכניקת הקוונטים התנע הוא אופרטור הגזירה. במובן מסיים, אפשר להסתכל על הפוטנציאל כגודל שמעוות את היריעה ולכן הזזה מקבילה של פונקציית הגל ממקום אחד לשני לא תשמור עליה אם לא נוסיף תיקון שיבטל את ההשפעה של הפוטנציאל הווקטורי שמעקם את המרחב. לכן, מגדירים אופרטור גזירה "קו-ואריאנטי" השומר על הווקטור ביריעה הנ"ל, וזאת על ידי ואכן, הווקטור משמש כמקדמי הקשר.
לכל קשר אפשר להגדיר טנזור עקמומיות, טנזור זה מבטא את ההפרש בין וקטור ההתחלתי למה שמתקבל כאשר מזיזים אותו לאורך לולאה סגורה אינפינסיטימלית. אם נבנה את הלולאה כמקבילון המורכב משני וקטורים נראה שמקדם העקמומיות כתלות בכיווני הווקטורים הוא אנטי-סימטרי ולמעשה יהיה מהצורה:. כלומר, טנזור השדה האלקטרומגנטי הוא עקמומיות של קשר. מכאן נובעת גם זהות ביאנקי כמקרה פרטי של תורת העקמומיות והקשרים המוגדרים מעל אגדי וקטורים.
מפת"ן
מפת"ן (מפעל תעסוקה לנוער) הוא מסגרת טיפולית חינוכית ישראלית ל"שיקום נוער מנותק", המופעלת על ידי השירות לשיקום נוער במשרד הרווחה באמצעות הרשויות המקומיות, ובשיתוף משרד החינוך. 17 מרכזי מפתן פועלים ברחבי מדינת ישראל.
המסגרת נועדה לאפשר לבני נוער בסיכון, גילאי 13–17, להישאר בקהילה אף שנשרו ממסגרות חינוך רגילות על רקע קשיים לימודיים או קשיי השתלבות ובעיות התנהגות. מוסדות מפתן מנסים להעניק לבני הנוער הלומדים במסגרתם מענה ראוי לצרכיהם בתחום הרגשי, בתחום הלימודי ובתחום יצירה ועבודה, על מנת לסייע למניעת התדרדרות הנערים, ולאפשר להם חזרה מוצלחת לפעילות נורמטיבית משמעותית בחברה.
במפת"נים משולבים לימודים מעשיים עם לימודים עיוניים, מתוך מטרה להכשיר את הבוגר המיועד להיות אזרח בעל מקצוע, לדוגמה: קונדיטוריה, עיצוב שיער, צורפות, מכונאות רכב, מסגרות ועוד. בשיעורים אלה התלמידים לומדים חומר תאורטי ומבצעים עבודה מעשית, ובסוף השנה ניגשים למבחן מקצועי. מטרת מסגרת זאת היא שהתלמיד יצא בסוף לימודיו במוסד עם תעודה מקצועית, ויוכל להתקיים בכוחות עצמו.
עם השנים התפתחו במפתן תוכניות לימוד וחוברות מותאמות, המשלבות שכתוב של חומרים ושאלות מותאמות (חוברות בשפה, פיזיקה, מתמטיקה) כדי להקל על הלמידה של התלמידים ולהכינם יותר לקראת מבחני הבגרות.
הסדנה המקצועית מהווה כלי אימון לחיים - בו התלמיד מתנסה בכישורי חיים שונים - למשל תכנון, פיתוח יזמי, כישורי עבודה, ניהול תקציב, התמודדות במצבי לחץ, התארגנות, מיומנויות עבודה בצוות ועוד.
ניתן לקבל סיווג מקצועי במגמות השונות על ידי משרד העבודה. סיווג מקצועי מוכר לצורכי השמה לעבודה במשרד העבודה וגם מהווה הוכחה ליכולתו הגבוהה של התלמיד ולמקצועיותו.
צוות המפתן מורכב מצוות ניהולי, לימודי וחינוכי. אליו שייכים מנהל, עו"ס, יועצת חינוכית, צוות מורים, מדריכים לסדנאות המעשיות.
סניף הרשת בכפר סבא נקרא על שם אליעזר ברגמן שהיה בין מייסדי הרשת.
סניף בית ליד
המפתן בבית ליד (הממוקם ליד נתניה) מורכב מלימודים עיוניים ברמה בסיסית תוך שילוב עבודה ולימוד בסדנאות מעשיות (כגון: קונדיטוריה, עיצוב שיער, מסגרות ונגרות). במסגרת הלימודים העיוניים משלימים התלמידים פערים לימודיים במקצועות עברית, אנגלית, מתמטיקה ואזרחות על פי יחידות דיפרנציאליות לבגרות. (על מנת לקבל תעודת 12 שנות לימוד, על התלמידים נדרש להיבחן על יחידת בגרות אחת לפחות).
באוגוסט 2012 הוחלט על ידי משרד הרווחה לסגור את המפתן בשל החלטות בירוקרטיות, 40 תלמידים שהיו רשומים אז, שולבו בבתי ספר אחרים באזור והתחילו תהליך קליטה. על פי משרד הרווחה, המפתן יפתח שוב לאחר שיחולו בו שינויים בירוקרטיים ויורכב צוות חדש.
סניף צפת
המפתן ממוקם בכניסה הדרומית לעיר ומורכב מלימודים עיוניים ברמה בסיסית תוך שילוב עבודה ולימוד בסדנאות מעשיות (כגון: קונדטוריה, עיצוב שיער, מסגרות ונגרות).
בית הספר סבל לאורך השנים מעליות ומורדות שכללו חוסר בתלמידים בעיות משמעת קשות ותחלופה גבוהה של כח אדם בכל הדרגים. לאחרונה נעשה ניסיון נוסף לקדם את בית הספר במיתוגו מחדש תחת השם 'כוכב הצפון'.
זאב חבשי
זאב חבשי (שם מדעי: Canis simensis) הוא מין בסוג כלב, המצוי ברמות אתיופיה באזורים בגובה של כ-3,000 מטר מעל פני הים. הזאב החבשי הוא אחד הכלביים הנדירים ביותר והוא מצוי בסכנת הכחדה. מעריכים שרק כשש אוכלוסיות, שמונות ביחד כ-600 בוגרים, שרדו.
הזאב החבשי מצוי ברמות ההרריות של אתיופיה באזורים עשבוניים. בשונה מהזאב המצוי, טורף לא מתמחה שצד בלהקות מיני פרסתנים, הזאב החבשי מתמחה בציד מכרסמים קטנים ובעיקר מהמין חולד גדול-ראש, להם הוא אורב בקרבת פתח מחילתו. טרף נוסף שלו הוא מיני עכברים שונים, כגון עכבר עשב אפריקאי, Arvicanthis blicki ו-Lophuromys melanonyx. הוא צד גם בבונים זנובים, ואפילו יעל אתיופי.
למרות שהם צדים ביחידות, הזאבים מקיימים חיי חברה מפותחים. בזמן שכל אחד יוצא לציד, נשארת זאבה אחת לטפל בגורים, גם של נקבות אחרות.
התפרצות כלבת ב-1990 הקטינה את האוכלוסייה הידועה הגדולה ביותר, שמצויה בפארק הלאומי של הרי באלה (Bale), מ-440 פרטים לפחות ל-160 בשבועיים בלבד. אולם האוכלוסייה התאוששה מאז ובספירה שנערכה ב-2006 נמצאו 350 פרטים בפארק הלאומי.
משערים שמוצא הזאב האתיופי באוכלוסייה קדומה שמזכירה את הזאב האפור שנדדה מאירואסיה לרמות אתיופיה הקרירות והתבססה שם. עקב שפע המכרסמים בסביבה זו התפתחה התמחות בציד שלהם והאוכלוסייה הסתעפה מהזאב המצוי, לפני כשני מיליון שנה.
תוכנית שימור הזאב החבשי (EWCP- Ethiopian Wolf Conservation Program) היא מיזם משותף של ממשלת אתיופיה ואוניברסיטת אוקספורד הפועל לשימורו והצלתו של מין זה מסכנת הכחדה. סכנות רבות מרחפות מעל מין זה:
פלוריאנופוליס
פלוריאנופוליס (בפורטוגזית: Florianópolis) היא בירת מדינת סנטה קטרינה שבדרום ברזיל.
גאוגרפיה
העיר כוללת אי עיקרי אחד, האי סנטה קטרינה, חלק אחד יבשתי ואיים קטנים המקיפים אותו. בעלת אוכלוסייה של 386,913 (2004/IBGE). אזור המטרופולין שלה הוא בעל אוכלוסייה של כ-800,000 תושבים.
פלוריאנופוליס מוקפת באיים קטנים ועליהם מבצרים, שהגנו עליה מספינות אויב בראשית ימיה, במאה ה-17. רוב האוכלוסייה חי בחלקו הצפוני של האי סנטה קטרינה. החלק הדרומי של האי מבודד יותר ופחות מפותח. אף על פי שבמקורה ישבו בה פורטוגזים (מהארכיפלג של אזורים), למהגרים הגרמניים והאיטלקיים שבאו בעקבותיהם הייתה השפעה חזקה על עיצוב דמותה של העיר, בדומה לערים אחרות בברזיל. פלוריאנופוליס הייתה זמן רב יעד פופולרי לתיירים דרום אמריקאיים, בזכות מיקומה ואקלימה הסוב-טרופי ובייחוד בשל חופיה שופעי החול הלבן. בשנים האחרונות הפכה ליעד תיירותי מועדף גם לתיירים מארצות הברית ומאירופה. רמת שירותי התיירות בה גבוהה והיא נחשבת לאחת הערים היפות והבטוחות בברזיל ידועת האלימות והפשע. בפלוריאנופוליס חופי רחצה רבים ומרכזי ספורט ימי, בעיקר באזור באיה דה-לגואה המיוחד ביופיו. היא אחת מארבע הערים המובילות את חגיגות הקרנבל בברזיל מדי שנה בחורף. פלוריאנופוליס הופכת בהדרגה למרכז תרבותי ואקדמי ויש המכנים אותה "עמק הסיליקון של ברזיל" בזכות החממות הטכנולוגיות ומפעלי ההיי-טק המוקמים בשכנות לה.
אמזונה צהובת-פנים
מאפיינים
אמזונה צהובת-פנים מגיעה לאורך 27 ס"מ ובעלת נוצות ירוקות בהירות ונוצות פנים צהובות עם מקור צהוב עבה וגב וכנפיים ירוקות כהות יותר. צידי הבטן והזנב מכילים נוצות חומות ואדומות בקצה והרגליים אפורות. העיניים אדומות מעט וסביבן טבעת לבנה גדולה. הזכר והנקבה דומים בגודלם.
האמזונה נפוצה בחופות היער הדרום אמריקני ובעיקר בברזיל, במרניאו, פיאאוי, סאו פאולו ומאטו גרוסו דו סול וכן מצויה בשטחי סוואנת הסראדו ובסלעי ה-Caatinga. הם מצויים גם בבוליביה ואולי בפרגוואי. רבים מאזורי המחיה של האמזונה נכרתים לטובת אזורי מרעה וחקלאות, דבר המפחית את מספרה בטבע. כמו כן היא מאוימת מציד בלתי חוקי וממסחר למטרות מחמד.
האמזונות בעלות מקור חזק המותאם לפיצוח זרעים שונים, בעיקר של פירות ממשפחת האלתיים כמו Astronium ,Salacia וAnacardium וכן מגויאבות ומנגו.
הטבח בבית הספר במפונדווה
הטבח בבית הספר במפונדווה אירע ב-16 ביוני 2023 בשעה שמחבלים מברית הכוחות הדמוקרטיים (ADF), (קבוצה ג'יהאדיסטית המקושרת למדינה האסלאמית - דאעש), תקפו בית ספר תיכון בעיירה מפונדווה, עיירה במחוז קאסה שבמערב אוגנדה, על הגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. 42 בני אדם נהרגו, בהם 38 תלמידים; 8 נפצעו.
רקע כללי
בית הספר התיכון Mpondwe Lhubiriha הוא פנימייה הנמצאת במפונדווה. זהו בית ספר בבעלות פרטית קנדית, שנבנה על ידי עמותת NGO Partnerships for Opportunity Development Association (PODA). בזמן הפיגוע ביוני 2023, גרו בפנימייה 63 תלמידים. על פי הצהרות הגברת הראשונה ושרת החינוך ג'נט מוסווני, הבעלות והשליטה בבית הספר אינם ברורים
בשנת 1987 החלה קבוצת המורדים הנוצרים, צבא ההתנגדות של האל (LRA) במרד כנגד ממשלת אוגנדה. החטיפה ההמונית הגדולה ביותר שלהם הייתה מבית ספר תיכון בשנת 1996 באבוקה, שבמחוז אפאק, באזור הצפון. קבוצות מורדים איסלאמיסטיות ביצעו פיגועי התאבדות ב-2010 בקמפלה, כמו גם ב-2021 בקמפלה ובמחוזות מפיג'י ונאקאסקי באזור המרכז. המתקפה על בית הספר התיכון Mpondwe Lhubiriha סימנה את המתקפה הראשונה של ברית הכוחות הדמוקרטיים הג'יהאדיסטים (ADF) (המקושרים ל-LRA) על בית ספר אוגנדי מזה 25 שנים. ביוני 1998, הטבח בקיצ'וואמבה התרחש על ידי ADF במכללה הטכנית של אוגנדה, Kichwamba, ליד הגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, באותה מתקפה נהרגו 80 סטודנטים, שנשרפו חיים במעונותיהם ונחטפו למעלה מ-100 אחרים.
התקרית
התקפת המחבלים על בית הספר התרחשה בשעה 23:30 EAT, בערך. קבוצה של חמישה מחבלים הציתה את מעונות הבנים ובזזו חנות מזון במהלך התקיפה. 42 בני אדם נהרגו בהתקפה, בהם 38 תלמידים, שומר בית הספר ושלושה תושבים מקומיים; משטרת אוגנדה מסרה, שגילם של הנרצחים נע בין 12 ל-95, מבין התלמידים שנהרגו, 20 היו בנות ועוד 18 היו נערים שמתו במהלך ההצתה. שמונה בני אדם נפצעו באורח קשה ואושפזו במצב אנוש. דיווחים ראשוניים הצביעו על כך ששישה אחרים נחטפו, כמעט כולן תלמידות. חלק מהגופות סבלו מכוויות נרחבות, דבר שהצריך בדיקות DNA לצורכי זיהוי. התוקפים התעמתו גם עם אשתו של מנהל בית הספר בביתה שבמתחם, אך מכיוון שהיא מניקה, הם אפשרו לה ולילדיה להימלט לפני שהציתו את הבית.
המפגעים
לדברי האלוף דיק אולום מכוח ההגנה העממית של אוגנדה, כוחות הביטחון קיבלו מידע מודיעיני המצביע על נוכחותם של המורדים באזור הגבול בצד של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC), לפחות יומיים לפני המתקפה. המשטרה הלאומית שלאוגנדה קבעה שהמפגעים הם מברית הכוחות הדמוקרטיים (ADF) והם האחראים למתקפה.
אחרית דבר
פרד אנגה, דובר המשטרה הלאומית, הצהיר כי הגופות הועברו לבית החולים בוורה. הרשויות הצהירו כי חיילי אוגנדה רדפו אחרי המפגעים, שנמלטו לכיוון הפארק הלאומי וירונגה שבקונגו. בנוסף, צבא אוגנדה גייס כלי טיס כדי לסייע באיתור קבוצת המורדים.
בהצהרה ב-19 ביוני, הודיע דובר משטרת אוגנדה על מעצרם של 20 אנשים החשודים בשיתוף פעולה עם ברית הכוחות הדמוקרטים (ADF), בין החשודים גם מנהלי בית הספר. כמוכן נאמר שמספר התלמידים החטופים נותר לא ברור, אך הוא לא יותר משישה. ב-21 ביוני חילצו כוחות אוגנדה שלושה מהתלמידים החטופים בתוך הפארק הלאומי וירונגה שבקונגו. דובר הצבא פליקס קולאייג'ה אמר שבחילוץ נהרגו שני מחבלים ונתפסו שני אקדחים. אישה אם לשני ילדים שנחטפו, מחוץ לבית הספר חולצה אף היא.
תגובות בינלאומיות
מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, אמר בנאומו כי "יש להעמיד לדין את האחראים למעשה הנורא הזה".
מיסה בסי מינור
המיסה בסי מינור, מיצירותיו הגדולות של יוהאן סבסטיאן באך (Mass in B minor) (מס' 232 ברשימת יצירות באך), הולחנה לטקסט הלטיני של המיסה. חלקים מן המיסה נכתבו כבר בשנת 1724, אך היצירה הושלמה וחוברה לצורתה הנוכחית בשנת 1749, זמן קצר לפני מות המלחין בשנת 1750. על אף שלא הולחנה כמקשה אחת, היא נחשבת לאחת מיצירות המופת הגדולות של באך, ונחשבת על ידי רבים ליצירה הגדולה ביותר בתולדות המוזיקה הקלאסית.
כתב היד של היצירה שמור בספריית המדינה בברלין.
רקע והקשר למיסה בסי מינור
באך לא נתן כותרת ליצירה זו. תחת זאת, ניתן לכל אחד מארבעת חלקי המיסה הלטינית דף כותרת משלו:
אלה אוחדו ליצירה אחת. למעשה, החלקים השונים דורשים מספרים שונים וסידורי מבצעים שונים, ומכאן עולה ההנחה שבאך לא ציפה שהיצירה תבוצע בשלמותה. מאידך, החלקים בכתב היד ממוספרים מ-1 עד 4, וחתימת הסיום הרגילה של באך על כתבי היד שלו (S.D.G. – Soli Deo Gloria – לאל בלבד התהילה) נמצאת רק בסוף ה"דונה נוביס פאצם". המיסה מציגה חוויה מוזיקלית שלמה ומאוחדת. מפאת אורכה - קרוב לשעתיים - לא בוצעה מעולם כחלק מן הליטורגיה הכנסייתית. הביצוע הראשון התקיים ככל הנראה לאחר מות באך, כשבנו, קרל פיליפ עמנואל באך ביצע את הפרק "גלוריה" (אך לא את כל המיסה) בברלין. ביצועים של המיסה בסי מינור בשלמותה לא עלו על הבימה עד המאה ה-19, והראשון בהם היה בשנת 1859.
יש המקשים מדוע באך, הלותרני, ראה לנכון להשקיע מאמץ כה גדול ביצירת מיסה לטינית בסדר גודל כזה. אחרי הכול, המיסה הלטינית היא חלק מן הליטורגיה המסורתית של הכנסייה הקתולית הרומית, והרשומות ההיסטוריות אינן מראות כל רמז למישהו שהזמין את היצירה, כך שלא נותר אלא להניח שבאך חיבר את המיסה הזו מסיבות אישיות - מעשה יוצא דופן מבחינתו, בהתחשב במנהגו לחבר יצירות דתיות רק למטרת ביצוע מוגדר. ואולם, הלותרנים של המאה ה-18 הרבו להשתמש במיסה הלטינית כחלק מן הליטורגיה שלהם, בייחוד בפרקי ה"קיריה" וה"גלוריה", בהם כל העדה שרה, והמיסה הלטינית הייתה כמעט אוניברסלית כצורה של מוזיקה כנסייתית.
באך חיבר את מה שעתיד להיות המשך ל"גלוריה" של המיסה בסי מינור ליום חג המולד 1724, והוסיף ב-1731 פרק "קיריה", כדי שיוכל להציג מיסה מקוצרת (קיריה וגלוריה, מס' 232a ברשימת יצירות באך) לנסיך הבוחר של סקסוניה ומלך פולין, אוגוסטוס השלישי, כחלק מבקשה להוסיף את התואר "מלחין חצר של הנסיך הבוחר מסקסוניה" לשמו. צעד פוליטי זה היה אמור לחזק, כך קיווה, את מעמדו בלייפציג, שם ניהל מאבקים פוליטיים עם מועצת העיר. הפרטיטורה נשארה מונחת על המדף אצל באך ואצל הנסיך הבוחר בלא שתבוצע עד 1737, אז החל באך להכניס שינויים קלים בפרקי "קיריה" וב"גלוריה" והוסיף את פרקי ה"קרדו" ואת ה"סנקטוס" במהלך השנתיים הבאות.
בשנות ה-30 של המאה ה-18, אז אולי החל להשתעשע ברעיון הרחבת מיסת הקיריה-גלוריה הראשונית, עיין באך ב"מיסה סינה נומינה" של ג'ובאני פלסטרינה, שאותה העתיק אחר כך בשינויים ותיקונים, וב"מיסה סאפיינטייה" של אנטוניו לוטי. יצירות אחרות להן הייתה השפעה ישירה על המיסה בסי מינור הן ה"מיסה ללא שם" בפה מז'ור מאת ג'ובאני באטיסטה באסאני, שלה הוסיף באך מוזיקה ל"קרדו אין אונום דאום" (1081 ברשימת יצירות באך) ומגניפיקט של אנטוניו קלדרה, שהקטע "סוסקפיט איזראל" מתוכו מהווה בסיס לאטיוד הקונטרפונקטי, 1082 ברשימת יצירות באך.
אף כי רק מעטים מן הקטעים ביצירה ניתנים לזיהוי מובהק כממוחזרים ממוזיקה קודמת, חוקרים אחדים, כמו ג'ושוע ריפקין, סבורים שרובה ממוחזר (בעיקר לאור ראיות בכתב היד ומודלים של קומפוזיציה). החריגים היחידים מכלל זה הם ארבע התיבות הראשונות של ה"קיריה" הראשון וקטע ה"קונפיטיאור" של ה"קרדו", המכילים שניהם מחיקות ותיקונים על כתב היד. פרטים על פרקי החיקוי ומקורותיהם מפורטים ברשימת הפרקים.
ב-2006 סיים ריפקין 25 שנות עבודה על שחזור המיסה כפי שבאך כתבה במקור, לפני התיקונים והשינויים שהכניס בה קרל פיליפ עמנואל לקראת ביצועה הפומבי הראשון. בשנת 1956, 100 שנים לאחר הוצאת המהדורה הראשונה של המיסה, יצאה מהדורה חדשה, בעריכת המוזיקולוג פרידריך סמנר, אך גם בה היו ליקויים רבים שהצריכו טיפול מדעי מיומן. נעשה מאמץ מיוחד להשלים את העבודה במלאת 150 שנה להוצאת המהדורה הראשונה, ובדצמבר 2006 יצאה המהדורה הנוכחית בדפוס. זו הפעם הראשונה בה מוזיקולוג זכה לבצע את התיקונים והשחזור על פי כתב היד המקורי של באך, שם מצא את התיקונים, המחיקות ואפילו קרצופי הסכין שערך קרל פיליפ עמנואל בכתב היד של אביו, שמנעו כמובן אפשרות שחזור. היו גם מקרים שמן הנמנע היה להבחין בין כתב היד של באך האב לזה של בנו, אך בסך הכל, המהדורה החדשה היא הקרובה ביותר עד כה ליצירה המקורית, כפי שיוהאן סבסטיאן באך רצה שתישמע. לדברי ריפקין, רבים מהתיקונים אינם נשמעים, כי הם חבויים בקולות הפנימיים, אך הרושם הכללי בקרב מנצחים ונגנים יביא לתחושה של רוח חדשה וישפר, כך הוא מקווה, את ההבנה למוזיקה של המיסה בסי מינור.
יחסי הממלכה המאוחדת–צ'כיה
יחסי הממלכה המאוחדת–צ'כיה הם יחסי החוץ בין צ'כיה לבין הממלכה המאוחדת. שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי ונאט"ו.
היסטוריה
לבריטניה וצ'כיה היו יחסים היסטוריים פושרים, אם כי לא עוינים, בעיקר בשל חוסר מעורבותה של בריטניה ביבשת אירופה שמעבר לצרפת וצ'כוסלובקיה נלכדה בין המדינות בעלות הברית הקפיטליסטיות ברובן לבין  ברית המועצות. בתחילה שני העמים היו בעלי ברית מסחר שותפים. במהלך השנים לפני מלחמת העולם השנייה. הקשרים בין המדינות נהיו מתוחים, כאשר גרמניה הנאצית סיפחה את צ'כיה תחת התנאים של הסכם מינכן (1938), אשר צ'כים רבים כינו אותו "בגידת מינכן". יותר מ-500 טייסים צ'כים, שרובם נמלטו מהכיבוש הנאצי למדינות בעלות הברית, שירתו בחיל האוויר המלכותי וזכו להכרה במהלך הקרב על בריטניה על אומץ לבם וכישוריהם. טייס אחד כזה היה יוזף פרנטישק, אשר עוטר בעיטור התעופה המצטיין, והיה אחד משני הטייסים היחידים שזכה בעיטור זה, למרות  שאינו מחבר העמים הבריטי, וכן היה אחד האסים המובילים של בעלות הברית. בריטניה הייתה אחת המדינות שאליהן נמלטו פליטים יהודים צ'כים, בעיקר באמצעות הקינדר-טרנספורט.
במהלך המלחמה הקרה, היחסים שוב החמירו, בשל היות בריטניה בת ברית של ארצות הברית, ה"אויב" של ברית המועצות, אולם מאז פירוק צ'כוסלובקיה, היחסים הכלכליים השתפרו במידה רבה, אם כי אף אחת משתי המדינות אינה בעלת ברית בעלת חשיבות עליונה.
סחר
הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-6.7 מיליארד ליש"ט ב-2011.
ביקורים רשמיים
אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת הגיעה לצ'כיה במרץ 1996, וביקרה בפראג ובברנו, והתקבלה על ידי הנשיא ואצלב האוול.
יחסים דיפלומטיים
צ'כיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-3 קונסוליות בבלפסט, אדינבורו, ומנצ'סטר. מאידך, בריטניה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג בלבד.
פרנקו ד'אנדראה
פרנקו ד'אנדראה (באיטלקית: Francesco "Franco" D'Andrea; נולד ב-8 במרץ 1941, מראנו) הוא נגן פסנתר ומלחין איטלקי בתחום הג'אז המודרני.
חייו
פרנקו ד'אנדראה החל את הקריירה המוזיקלית שלו עם נונציו רוטונדו בתזמורת של RAI בשנת 1963. בשנת 1970 הוא הוציא את תקליט הראשון שלו במסגרת Modern Art Trio. בהמשך הוא ניגן בתזמורות שונות עד שהגיע לרביעית Perigeo של ג'ובאני תומאזו בשנת 1972 וניגן בה עד לשנת 1977. בשנת 1978 הוא הקים להקה חדשה ומאז מנגן איתה וגם סולו.
החל משנת 1994 פרנקו ד'אנדראה התחיל ללמד ג'אז בטרנטו, מראנו וסיינה.
בסך הכל הוא הוציא כ-200 תקליטים בהם ניגן לצד מקס רואץ', לי קוניץ, ג'וני גריפין ורבים נוספים.
מחזור שירים
מחזור שירים או מחזור שירה הוא צורה ספרותית נפוצה בשירה, שבה מספר שירים עצמאיים המקובצים יחד לכדי יחידה אחדותית העולה על סך מרכיביה. לשיר הבודד יש אפוא גם תפקיד בהקשר הרחב יותר של המחזור, והקשר זה, בתורו, עשוי לגלות משמעויות חדשות או היבטים פרשניים נוספים לשיר העצמאי. ההבחנה בין מחזורי שירים לבין פואמות – כלומר יצירות ארוכות ביחס לשיר הלירי הממוצע, "שהכוח המסביר והמארגן שבהנחתן אחדותן עדיף על כוח חלקיהן הנפרדים" – אינה חד-משמעית: "היא תלויה ברמת הארגון ובמספר זיקות הגומלין שבין החלקים השונים. המבנה המהודק יותר, התולה את קליטת השיר הבודד בהכרת המכלול והופכו לחיוני יותר בתהליך ההבנה, מקרב את היצירה אל תחום הפואמה".
קרב אראס (1914)
קרב אראס (1914) (בצרפתית: Arras) היה אחד מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל בתחילת אוקטובר 1914, במהלך המירוץ אל הים שלאחר הנס על המארן. קרב זה, שנערך בסביבות העיר אראס שבצפון מערב צרפת, החל בהתקפה צרפתית לכיוון דואה (Douai), לנוכח מה שהצרפתים חזו כהתנגדות קלה. אלא הגרמנים תכננו התקפה משלהם באותו אזור, וריכזו כוחות גדולים לשם כך. בסופו של דבר היו אלה הגרמנים שרשמו התקדמות, אלא שזו נבלמה לבסוף לנוכח התנגדות צרפתית עזה. לאנס נפלה בידי הגרמנים, אך אראס נותרה בידיים צרפתיות. קו החזית עבר בין שתי ערים אלה במשך שנות המלחמה הבאות, שנות מלחמת החפירות, בהן החזית 'קפאה' כמעט.
'הקרב על הגבולות'
קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה החלו ב-4 באוגוסט 1914, כאשר גרמניה פלשה לבלגיה וללוקסמבורג הנייטרליות. במקביל לפלישה הגרמנית, החל מ-7 באוגוסט תקפו הצרפתים בגבול גרמניה-צרפת במטרה לכבוש את חבל אלזס-לורן. התקפות אלה נהדפו על ידי הגרמנים, שהחל מסוף אוגוסט אף המשיכו וחדרו לשטח צרפת גם באותה גזרה. הבריטים החלו לשגר חילות משלוח כדי לסייע לצרפתים ולבלגים, אך בשלב זה של המלחמה היה ביכולתם לשלוח רק אוגדות ספורות. הגרמנים התקדמו לעבר צפון צרפת בחציו השני של חודש אוגוסט. בסדרת קרבות שנערכו בין הצבא הגרמני לבין הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי, אשר נקראו בשם הכולל המערכה על הגבולות, ניצחו הגרמנים, אם כי עוכבו במידת מה. עם זאת, הנסיגה הייתה מסודרת יחסית, וצבאות מדינות ההסכמה שמרו על כושר לחימתם.
1 ו-2 באוקטובר
הקרב החל ב-1 באוקטובר, במתקפה כלפי מזרח, של הארמייה העשירית הצרפתית, בכיוון דואה, כ-20 ק"מ צפונה מזרחה לאראס, ומרחק דומה דרומה מזרחה ללאנס, במטרה לאגף את הגרמנים. הצרפתים סברו כי במקום צפויה התנגדות קלה יחסית, של כוח פרשים, אלא שהגרמנים, שאף הם התכוונו כאמור לתקוף, ריכזו במקום כוח גדול בהרבה, של שלושה גיסות (קורפוסים). תחילה נראה היה לצרפתים כי ההתקפה הולכת למישרין. בהמשך, התקפות נגד מוצלחות של הארמייה השישית הגרמנית, שינו את המגמה, הארמייה העשירית נאלצה לסגת, ודואה נכבשה על ידי הגרמנים. ב-2 לחודש הגרמנים חדשו את התקדמותם מערבה. הם כבשו את איזל (Izel), דרוקור (Drocourt) ופרנואה (Fresnoi), כשבעה ק"מ ממערב לדואה.
3 באוקטובר
גם למחרת, ב-3 באוקטובר, הגרמנים חזרו ותקפו. בשעות הבוקר הם התקדמו עוד מספר ק"מ מערבה, וכבשו את רוברואה (Rouvroy), אשוויל (Acheville) ומריקור (Mericourt). לקראת הצהריים התחזקה התנגדות הצרפתים. תחילה ההתקדמות הגרמנית הואטה, אם כי דרומה משם הם הצליחו לכבוש את אופי (Oppy) ואת נביריי (Neuvireuil), תוך ספיגת אבדות כבדות. אחר כך, כאשר תקפו את פרבריה המזרחיים של אראס, תוך ספיגת אבדות כבדות נוספות, התקדמותם נבלמה. הוא הדין בהתקפתם על ארלה (Arleux), מעט מזרחה משם, אם כי בסופו של דבר זו נכבשה בשעה 3:00, אור ל-4 באוקטובר. בכל זאת, הגרמנים נערכו לקראת התקפות נוספות, שמוקדן צפונה יותר, והצרפתים, שמערכיהם נשתבשו, החלו לשקול נסיגה על מנת לקצר את קוויהם.
4 באוקטובר ואילך
למחרת, בבוקר 4 באוקטובר, חידשו הגרמנים את התקפותיהם. הכוח שכבש את ארלה ערך התקפה מרובת אבדות על ויירוואל (Willerval), כשני ק"מ דרומה מערבה, וכבש אותה ב-8:30. עד רדת החשכה הם התקדמו עוד כ-1,500 מטרים, ונבלמו בפרבוס (Farbus). בגזרות אחרות הגרמנים הגיעו עד לרדת החשיכה לכביש לאנס-אראס ומעט מעבר לו. כן הגיעו הגרמנים לאונגרה (Angres), ק"מ מס' דרומה מערבה ללאנס, ובהמשך נכנסו ללאנס. דרומה מזרחה ללאנס, הגרמנים, אשר כבשו קודם לכן, כאמור, את אשוויל (Acheville), התקדמו ונעצרו בהמשך היום מעט מזרחה לרציף הרכבת בווימי (Vimy), אותו הם נמנעו מלתקוף באותו שלב, בהיעדר סיוע ארטילרי. בלילה חולק ללוחמים יין, והם ערכו התקפה נוספת, בה כבשו את רציף הרכבת, ולנוכח נסיגה צרפתית, אף מעט מעבר לו. הדבר איפשר התקדמות נוספת של הכוח שנבלם בפרבוס. מאוחר יותר, מעט דרומה ללאנס, בהתקפת לילה, בין 4 ל-5 באוקטובר, התקדמו הגרמנים עוד כברת דרך מערבה, עד הגיעם לגבעה הממוקמת מעט מערבה לז'יבנשי (Givenchy), לפנות עלות שחר 5 באוקטובר. עד לאותו מועד גברה התנגדות הצרפתים, שנסתייעה בהפגזות ארטילריות כבדות, ולמעט כברות שטח קטנות, זעיר פה וזעיר שם, בימים הבאים נבלמה התקדמות הגרמנים, על קו המשתרע מעט מערבה לזה שהושג עד 4 באוקטובר. ניסיון גרמני לחדש את ההתקדמות ב-9 לחודש נהדף על ידי הצרפתים. בזה תמו למעשה קרבות התנועה בגזרה זו, ולמשך כארבע שנים לא השתנה רבות קו החזית.
אחרית דבר
גורל דומה פקד את ניסיונות שני הצבאות לתמרן גם בגזרות הסמוכות צפונה מערבה לגזרת אראס, עד סמוך לים הצפוני. וכך בקרב איפר הראשון, בסוף אוקטובר ובנובמבר 1914, תם 'המרוץ אל הים' ולמשך כארבע שנים, תמו למעשה קרבות התנועה בחזית המערבית. מלחמת החפירות התחילה. אראס וסביבותיה היוו זירה לקרבות רבים, בהם נהרגו מאות אלפי חיילים משני הצדדים, בארבע השנים הבאות.
לקריאה נוספת
(בצרפתית)
(באנגלית)
זכויות להט"ב בהונדורס
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בהונדורס מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית במדינה מאז 1899.
זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותה הכרה משפטית העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואלים. נישואים חד מיניים, איגודים דה פקטו ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים הוגבלו חוקתית מאז 2005 להכרה באימוץ וזוגיות הטרוסקסואלית בלבד.
בדומה לאל סלוודור השכנה, אנשי להט"ב מתמודדים עם שיעורים גבוהים של אלימות ורצח. 264 אנשי להט"ב, מתוכם כמחצית הומואים, דווח כי נרצחו במדינה בין השנים 2009–2017.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בשטחי המדינה מאז 1899, בעוד גיל הסכמה מוגדר כשווה עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 15 שנים.
הכרה בזוגיות חד מינית
איגודים חד-מיניים אינם מוכרים באופן חוקי בהונדורס. בשנת 2005 שונתה החוקה כדי להגביל נישואים ואיגודים דה פקטו בין אנשים מאותו המין. השינוי החוקתי גם מסרב להכיר בנישואים או איגודים חד מיניים שהתרחשו באופן חוקי במדינות אחרות בהם הם חוקיים (סעיף 112), ואוסר על זוגות חד מיניים לאמץ (סעיף 116).
לפני הבחירות בנובמבר 2017 הודיעו שלושה מועמדים למחלקה של פרנסיסקו מורזן מהמפלגה הלאומית והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית על תמיכתם בנישואים חד מיניים, והוסיפו כי הם יהיו פתוחים להציג הצעת חוק נישואים חד-מינית בפני הקונגרס הלאומי. אף אחד משלושת המועמדים לא זכה במושב בקונגרס הלאומי.
ב-12 באוקטובר 2018, נשיא הונדורס חואן אורלנדו ארננדס הצהיר במסיבת עיתונאים באומרו כי "באופן אישי כנוצרי, אני נגד נישואים של בני אותו המין, ברור כי מערכת המשפט היא שעל פי החוק בהונדורס צריכה לשלוט על זה. ללא קשר להעדפות מיניות צריך להתייחס לאנשים בכבוד, לא משנה מה נטייתם. צריך להתייחס לאנשים בכבוד והנושא הזה חשוב מאוד".
פסק בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם 2018
בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד מיניים. פסק הדין חייב באופן מלא את קוסטה ריקה לחוקק לגליזציה של נישואים חד מיניים בשטחה (בה הרחש פסק הדין), והוגדר כנותן תקדים מחייב למדינות נוספות באמריקה הלטינית והקריבית כולל הונדורס.
במאי 2018, בהסתמך על פסיקת בית הדין, הגישו פעילי זכויות להט"ב בהונדורס תביעה לבית המשפט העליון עבור הכשרת נישואים חד מיניים במדינה. תיק שני הוגש זמן קצר לאחר מכן אך נדחה עקב טעויות טכניות בנובמבר 2018. התיק הראשון נשאר תלוי ועומד. בפברואר 2019 דווח כי בית המשפט העליון צפוי להכריע בתיק בתוך "הימים הקרובים", אך מאוחר יותר הוכרז במאי 2019 כי הוא "צפוי לפסוק מאוחר יותר השנה" על התרתם של נישואים ואימוץ בקרב אנשי להט"ב בהונדרוס.
הגנה מפני אפליה
בשנת 2013 אימץ הקונגרס הלאומי מספר תיקונים בחוק העונשין, באמצעות צו מס' 23–2013 (בספרדית: Decreto מס' 23–2013), כלפי הגנה מפני אפליה בקרב אנשי להט"ב אשר נכנס לתוקפו במרץ 2017 הכולל את הסעיפים הבאים,
תנאי מחיה
בבחירות 2017 אישה טרנסג'נדרית התמודדה לראשונה למפלגת החדשנות והאחדות, אם כי התמודדותה בסופו של דבר לא צלחה לאחר שקיבלה 11,112 קולות, במקום ה-136 (הקונגרס הלאומי כולל 128 מושבים).
כ-400 איש צעדו במצעד גאווה ביולי 2017 בעיר סן פדרו סולה, הנחשבת לאחת הערים המסוכנות בעולם.
אקטיביזם
החוקה קובעת כי לאזרחים יש את הזכות להקים ולהתקשר עם מפלגות פוליטיות וארגוני אינטרסים, אם כי המאמצים הראשונים לרשום עמותות וארגונים למען זכויות להט"ב בשנות השמונים נתקלו בהתנגדות ממשלתית או בעיכובים ממושכים. ארגוני זכויות הלהט"ב הראשונים קמו בשנות השמונים, לעיתים קרובות בתגובה למגפת ה-HIV/איידס אשר לא החזיקו אז במעמד חוקי וזכו להתעלמות מהממשלה, למעט הטרדות משטרתיות.
בשנת 2004, ממשלת הונדורס הרחיבה את ההכרה הפורמלית לשלוש קבוצות למען זכויות להט"ב, למרות התנגדות מאורגנת של הכנסייה הקתולית ומחוקקים שמרניים.
אפליה
בדצמבר 2014 דיווחה קבוצת זכויות הלהט"ב רד לסביה קטראצ'ס (Red Lésbica Cattrachas) כי בשנים 2009–2014 נרשמו במדינה 174 מקרי מוות אלימים נגד אנשי להט"ב (90 הומואים, 15 לסביות ו-69 טרנסג'נדרים), בעיקר במחוזות קורטס ופרנסיסקו מורזן. ארגוני זכויות אדם בינלאומיים הצהירו כי הממשלה הצבאית כיוונה הטרדות, התעללות ורצח כלפי אנשי להט"ב.
ביוני 2013 ניתנה לאישה טרנסג'נדרית מקלט בספרד לאחר ששוטר הונדורסי ניסה להתנקש בה במדינה.
וולטר טרושז, פעיל פוליטי הונדורס ומנהיג זכויות להט"ב, נרצח על פי החשד ב-13 בדצמבר 2009 על ידי חברי המשטר על ארגון התנגדות נגד הממשלה החדשה של מנואל סלאיה. פעיל להט"ב הונדורסי נוסף הידוע בהתנגדותו לסלאיה, אריק מרטינז אבילה, נרצח ב-7 במאי 2012 בטגוסיגלפה.
סורת א-צף
סורת א-צף (בערבית: سورة الصف, "המערכה" או "הערוכים בשורות") היא הסורה ה-61 בקוראן.
היא מונה 14 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 4.
תוכן הסורה
פסוק 1 מצהיר כי כל היקום מהלל ומשבח את אללה. פסוקים 2–4 מוקיעים את האנשים שלא עומדים בהתחייבויותיהם והבטחותיהם. פסוקים 5–9 מגנים את האנשים שלא עזרו לנביאים שלכאורה נשלחו לעם שלהם. פסוקים 10–13 עוסקים בנושא הג'יהאד. פסוק 14 מדבר על ישוע ושליחיו.
המול
המול (באנגלית: The Mall או בפי העם והתקשורת: The National Mall) הוא השדרה המרכזית של העיר וושינגטון בארצות הברית. השדרה תוכננה כחלק מהתכנון המקורי של העיר על ידי האדריכל הצרפתי פייר שארל ל'אנפן, במטרה ליצור אזור פתוח (להולכי רגל) של עצים, דשא ומונומנטים, אשר יהווה את חוט השדרה המרכזי של העיר. לאורכו של המול ובשוליו ממוקמים מרבית המבנים המרשימים והחשובים ביותר של העיר וושינגטון, האנדרטאות הלאומיות לגדולי הנשיאים ולמלחמות ארצות הברית, המוזיאונים הלאומיים וכמה מחשובי מוסדות הממשל. הקמתה של שדרה זו הוליד את המושג "שדרה לאומית" (להבדיל מכיכר לאומית).
השדרה משמשת את הציבור האמריקאי למטרות תיירות ונופש, וכן היא משמשת כאתר המרכזי והחשוב ביותר לקיום הפגנות ומחאות פוליטיות.
המול מתחיל מאנדרטת לינקולן במערב, דרך אנדרטת וושינגטון ועד הקפיטול במזרח.
גביע דייוויס 1903
אתגר הטניס הבינלאומי 1903 (באנגלית: 1903 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השלישית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
בשנת 1903 נבחרת בריטניה הגיעה לארצות הברית בפעם השלישית במטרה להתמודד על הזכייה בגביע. הפעם הנבחרת כללה רק את האחים רג'ינלד דוהרטי ולורנס דוהרטי שהיו הטניסאים הבריטים החזקים בתקופה זו. בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית רק ויליאם לרנד שהיה מנצח אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנים 1901-1902 היה שותף לזכייה בשנה הקודמת.
לאחר שהאמריקאים זכו בניצחון טכני במשחק הראשון הם הפסידו ביתר המשחקים. בכך נבחרת בריטניה זכתה בגביע בפעם הראשונה.
הפלנטה האסורה
הסרט היה חלוצי במספר היבטים של קולנוע מדע בדיוני. סרט זה היה הראשון שהציג בני-אדם נעים במהירות הגבוהה ממהירות האור בספינת חלל שיצרו בעצמם. סרט זה היה הראשון שכל עלילתו מתרחשת על כוכב לכת שנמצא בחלל בין-כוכבי, הרחק מכדור הארץ. דמותו של רובי הרובוט היא אחת מהדמויות הקולנועיות הראשונות של רובוט שאיננו אלא "פחית על גלגלים". דמותו מפגינה אישיות מובחנת והיא דמות משנה אינטגרלית לעלילת הסרט. מחוץ לז'אנר המדע הבדיוני, סרט זה נחשב לפורץ דרך בכך שהוא הראשון, מכל ז'אנר שהוא, שהשתמש במוזיקה אלקטרונית, ובה בלבד, עבור הפסקול שלו, שהולחן על ידי ביבי ולואי בארון.
הסרט כולל מספר אפקטים מיוחדים שזיכו אותו במועמדות לפרס האוסקר על האפקטים הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-29. בשנת 2013, הסרט הוכנס אל ארכיון הסרטים הלאומי של ספריית הקונגרס של ארצות הברית, לאחר שנמצא בעל "חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית". טוני מגיסטרלה מתאר את הסרט כאחת הדוגמאות הטובות ביותר לז'אנר הטכנו-אימה המוקדם.
תקציר העלילה
בראשית המאה ה-23, ספינת החלל C-57D נשלחת לכוכב הלכת אלטאיר IV בקבוצת הכוכבים אלטאיר, מרחק 16 שנות אור מכדור הארץ, כדי לגלות את גורלה של משלחת מתיישבים שנשלחה לשם, כ-20 שנה קודם לכן. לאחר מסע בחלל שנמשך שנה, קומנדר ג'ון ג'יי אדמס (לזלי נילסן), מפקד ה-C-57D, יוצר קשר עם ד"ר אדוארד מורביוס (וולטר פידג'ן), אחד מדעני המשלחת המקורית, אשר מזהיר אותו שיתרחק, אבל מסרב לתת כל סיבה מעבר לכך שהוא אינו יכול להבטיח את שלומם. אדמס מחליט להתעלם מאזהרתו.
מיד עם נחיתתם, הצוות פוגש ברובי הרובוט, אשר לוקח את אדמס, יחד עם הקצין הראשון שלו, לוטננט ג'רי פארמן (ג'ק קלי), ולוטננט דוק אוסטרואו (וורן סטיבנס), לביתו של מורביוס. מורביוס מסביר כי כשנה לאחר הגעתה של המשלחת, כוח בלתי-ידוע השמיד כמעט את כל חברי המשלחת, ואידה את "בלרופון", ספינת החלל שלהם. רק הוא, אשתו (שלימים נפטרה) ובתם התינוקת אלטירה (אן פרנסס) שרדו את המתקפה. מורביוס חושש כי גורל דומה צפוי גם לצוות של ה-C-57D והוא מציע לעזור להם להתכונן לשוב הביתה, אך אדמס מסרב ואומר שעליו להמתין להוראות נוספות מכדור הארץ.
למחרת, אדמס מוצא את פארמן מנסה לפתות את אלטיירה; אדמס הזועם נוזף בפארמן ומותח ביקורת על התנהגותה של אלטירה, ובפרט - לבושה החושפני מדי, לטעמו. אלטירה מדווחת על המקרה למורביוס וטוענת שהיא לא רוצה לראות שוב את אדמס (אם כי בהמשך היא לובשת בגדים שמרניים יותר, על מנת לפייס אותו). באותו לילה, אותו גורם לא נראה שתקף את המשלחת בעבר חוזר, ומחבל בציוד שעל סיפון הספינה של אדמס, אשר מחליט יחד עם אוסטרו כי למחרת הבוקר יתעמתו על כך עם מורביוס. בעודם ממתינים, אדמס יוצא לדבר עם אלטירה, מתנצל בפניה על התנהגותו, והשניים מתנשקים. לפתע, הם מותקפים על ידי נמר, חיית המחמד של אלטירה, ואדמס יורה בו.
כאשר מורביוס מופיע, אדמס ואוסטרואו מגלים שהוא עוסק במחקר של הקרל - גזע חייזרים מתקדם שנספה כ-200 אלף שנים קודם לכן. מורביוס מציג בפניהם טכנולוגיה המסוגלת לשפר את היכולת האינטלקטואלית של בני-אדם. כאשר מורביוס השתמש בו לראשונה, הוא בקושי שרד, אך יכולותיו השכליות הוכפלו. מורביוס לוקח אותם לסיור במתחם מכונות תת-קרקעי ענקי, שנבנה על ידי הקרל אך עדיין מתפקד, כשהוא מונע על ידי אלפי כורים תרמו-גרעיניים, הפועלים במקביל. אדמס דורש ממורביוס שישתף את תגליותיו עם תושבי כדור הארץ. מורביוס דוחה את בקשתו, כשהוא קובע כי "האנושות עדיין לא מוכנה לקבל כוח כה בלתי מוגבל".