cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנרגיה בישראל
אנרגיה גרעינית
בינואר 2007 הצהיר שר התשתיות, בנימין בן אליעזר, בכנס הרצליה: "אין די בהסתכמות על ייצור אנרגיה באמצעים קונוונציונלים בלבד, מחובותינו לשמר את האפשרות לייצר אנרגיה בדרכים אחרות". חרף זאת, בעקבות האסון הגרעיני בפוקושימה הצהיר ראש הממשלה, בנימין נתניהו כי "אני רוצה לומר שקודם אהבתי את הרעיון הרבה יותר מאשר עכשיו. למעשה, יידרש טיעון משכנע מאוד כדי שאסכים לזה עכשיו" לאחר שנשאל על ידי מראיין מרשת CNN לאפשרות להקים תחנת כוח גרעינית במדינת ישראל. מחקר מ 2018 שבחן את עמדות הציבור הישראלי בנוגע לשילוב אנרגיה גרעינית בתמהיל הדלקים העתידי בישראל מצא כי הציבור מראה העדפה ברורה לאנרגיות מתחדשות, אולם אין עמדה עקרונית כנגד השימוש בטכנולוגיה של גרעין להפקת חשמל. עם זאת, ישנו חשש מהסיכונים הנלווים לכך, בפרט במקרה של תקלה/תאונה. כמו כן עולה מהמחקר כי הציבור אינו סומך על מקבלי ההחלטות שייצגו את האינטרסים שלו בדיון על הקמת תחנה גרעינית, ומעוניין לקחת בעצמו חלק בדיון.
הוועדה לאנרגיה אטומית
הוועדה לאנרגיה אטומית אחראית על הפעילות הגרעינית של מדינת ישראל, המתבצעת, כאמור, בשני מרכזים - המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק והקריה למחקר גרעיני ליד דימונה. הוועדה מייעצת לממשלה בנושאים הקשורים למחקר ופיתוח גרעיני ומבצעת את מדיניות הממשלה בתחום זה. הוועדה גם מייצגת את מדינת ישראל בתחום הגרעין במוסדות בינלאומיים כגון הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
נכון למרץ 2021 זאב שניר עומד בראשות הוועדה.
ארמון אל-עלם
ארמון אל-עלם (בערבית: قصر العلم; תעתיק מדויק: קצר אלעלם; בתרגום לעברית: ארמון הדגל) הוא הארמון הטקסי של סולטאן עומאן, הממוקם במסקט, עיר הבירה של עומאן. הארמון המקורי נבנה על ידי סולטן עומאן אבן אחמד בתחילת המאה ה-19 אך הוא נבנה מחדש כבית מלוכה בשנת 1972. אף שאין זה משכנו הקבוע של הסולטן אין כניסת מבקרים לארמון, אך למרות זאת הוא מהווה יעד תיירותי ותיירים מרבים להצטלם בחזיתו. סמוך לארמון נמצאים שני מבצרים, מבצר אל-ג'לאלי ומבצר אל-מיראני, שנבנו על ידי האימפריה הפורטוגזית במאה ה-16. הארמון משמש בעיקר לקבלות פנים ממלכתיות כמו קבלת הפנים של מלכת הולנד ביאטריקס בעומאן בשנת 2012.
.bss
במהדרים (Compilers) ומקשרים (Linkers), bss. או bss (block started by symbol) הוא חלק ממקטע הנתונים המכיל משתנים שהוקצו כמשתנים סטטים ומיוצגים אך ורק על ידי ערכי ביטים של אפס בהתחלה (כשהביצוע מתחיל). המושג מכונה לעיתים "מקטע bss". באנגלית, bss section או bss segment.
למעשה רק האורך של מקטע ה־bss, ולא הנתונים, מאוחסנים בקובץ האובייקט. מריץ התוכנית מקצה ומאתחל את מקטע ה־bss לזיכרון כשהוא טוען את התוכנית. מערכות הפעלה יכולות להשתמש בטכניקה הנקראת "מילוי אפס כדרישה" כדי ליישם ביעילות את סגמנט ה־bss. בתכנה מובנית, סגמנט ה־BSS ממופה (מתואר על כל מרכיביו) לתוך זיכרון שמאותחל לאפס על ידי "מערכת זמן הרצה".
פרנסיסקו אראמבורו
פרנסיסקו אראמבורו (בפורטוגזית: Francisco Aramburu; 7 בינואר 1922 – 1 באוקטובר 1997) שהיה ידוע בכינויו "צ'יקו" (קיצור של השם פרנסיסקו), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
צ'יקו החל את הקריירה בשנת 1939 כשהוא בן 17 במועדון פרו קאריל שמעיר הולדתו. שנה לאחר מכן ועבר לבירת המדינה פורטו אלגרה שם ניתנה לו האפשרות להציג את כישוריו במדי גרמיו. גם איתה נשאר צ'יקו לשנה אחת בלבד ובשנת 1942 עקב אחר ההצעה של המועדון ואסקו דה גאמה. המאמן האורוגוואי אונדינו ויירה, שלפני כן זכה באליפויות עם נסיונל האורוגוואית וריבר פלייט הארגנטינאית, הצטרף באותו הזמן לאמן את ואסקו.
תחת המאמן החדש זכו ואסקו באליפות ריו דה ז'ניירו השישית בהיסטוריה שלה ב-1945, אחת שהגיעה כשהם בלתי מנוצחים. עם הקבוצה שכונתה אז "Victory Express" (ניצחון אקספרס) צ'יקו זכה ב-5 תוארי אליפות המדינה והיה חלק מההתקפה החזקה שלה שכללה את השחקנים אדמיר וז'איר דה רוסה פינטו. צ'יקו אז כבר היה ידוע כאתלט, מהיר, בעל דריבל בשתי הרגליים ועם בעיטות חדות.
נבחרת ברזיל
צ'יקו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל בדצמבר 1945 נגד ארגנטינה בסאו פאולו, במסגרת סדרת משחקי גביע רוקה. באותו משחק הפסידו להם 4–3 אך כמה ימים לאחר מכן הביסו אותם 2–6 באצטדיון סאו ז'נואריו, כשצ'יקו אחד הכובשים. ברזיל זכתה בתואר עם ניצחון 1–3 באותו אצטדיון.
תותח הרים 65/17
תותח ההרים 65/17 היה תותח הרים נגרר שיוצר על ידי איטליה בתחילת המאה ה-20. בתותח נעשה שימוש במלחמת העולם הראשונה בתקופה שבין המלחמות, ובמלחמת העולם השנייה במיוחד במערכה במזרח אפריקה ובמערכה במדבר המערבי. קטרו של התותח היה 65 מילימטרים, ואורך קנהו פי 17 מקטרו, ומכאן כינויו.
התותח נחשב לתותח הרים קל, שנועד לשימוש בתנאי טופוגרפיה קשים, ותנאי מזג אוויר קשים. הקנה, שאורכו פי 17 מקוטר התותח, נועד לירות פגזים בעלי מסלול נמוך. עיצוב התותח עצמו היה פשוט וכלל זרוע ייצוב וגלגלים מחושקי מסגרת, שנועדו לסייע לגרירת התותח באמצעות סוסים. ניתן היה לפרק את התותח לחמישה חלקים שווים לצורכי תובלה. מגן פשוט הניתן להרכבה סופק אף הוא לצוות.
התותח סופק בתחילה ליחידות ההרריות האיטלקיות ב-1913 ונעשה בו שימוש במלחמת העולם הראשונה. ב-1920 סופקו ליחידות אלו דגמים מתקדמים יותר והתותח עבר לסיוע ליחידות רגלים רגילות. בשל משקלו הנמוך יחסית, קלות הפעלתו ועמידותו בתנאים קשים היה זה תותח פופולרי ביחידות אלו, שהשתמשו בו כנשק לסיוע מטווחים קצרים. ניתן היה לגרור אותו באמצעות משאית, ונעשה בו אף שימוש כנשק אנטי טנקי.
טל אהרון
טל אהרון (נולד ב-5 במרץ 1972) הוא מנהל ישראלי וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן כראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה (חט"ל) באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
ביוגרפיה
טל אהרון נולד לעדנה ואהרון, ולו אחות. גדל והתחנך בעיר אשקלון ולמד בתיכון תגר (שבהמשך שינה שמו ל"הנרי רונסון") במגמה ריאלית-פיזיקלית.
בשנת 1994, לאחר שסיים בהצטיינות לימודי הנדסת מכונות בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, התגייס לצה"ל, לחיל החימוש, כמהנדס.
בשנת 1999, לצד לימודי תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת תל אביב, ביצע תפקיד מרכזי בענף מערכות נשק, בתחום פיתוח תותח מרכבה סימן 4. לאחר מכן, אף שימש כראש ענף מערכות נשק.
לאחר שלוש שנים כמפקד יפת"ח, הועלה לדרגת אלוף-משנה, ועבר לכהן כמפקד יחידת נס"א (ניסויים והבטחת איכות), ובשנת 2015, מונה לראש מחלקת מתמרנות (ב, "מחלקת תקיפה ותמרון").
בשנת 2019 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה (רחט"ל). בתפקיד זה, קידם ופיתח את החטיבה הטכנולוגית ליבשה, לצד התייעלות תקציבית, שימור כוח האדם הטכנולוגי ופיתוחו. בתקופה זאת חלו תמורות במבנה החט"ל ובתפיסת ההפעלה של החטיבה. אהרון קידם מעבר מעבודה בתצורה של מחלקות וענפים לעבודה מטריציונית כלל-ארגונית, המאפשרת רלוונטיות ויעילות מיטבית, במטרה לספק מענה טכנולוגי רב-זרועי של הנדסת מערכות מורכבות.
בתקופת מגפת הקורונה, בהובלתו של אהרון, לקח החט"ל חלק משמעותי במאמץ הפיתוח המרכזי, אל מול אתגרים שהוצבו מהמשלט המדיני. במסגרת זו פותחו מכולות בידוק, חומרי חיטוי ייחודיים ועוד. כמו כן, השתתף אהרון בפורום המוביל במרכז השליטה שהקימה המדינה ולקח חלק ביצירת מודלים לאורך נשימה של תרופות ואביזרי מיגון מהקורונה.
בשנותיו האחרונות בשירות הצבאי, ריכז את ועדת פרס "האות הטכנולוגי מטעם הרמטכ"ל" והוביל את תחום שיתוף הפעולה הטכנו-לוגיסטי של צה"ל עם צבא ארצות הברית.
באוגוסט 2022 סיים את תפקידו כראש חט"ל ופרש מצה"ל. זמן קצר אחר-כך, מונה לראש חטיבת טכנולוגיות עסקיות בחברת צ'מפיון מוטורס.
אהרון נשוי לחביבה אהרון, מהנדסת ומאמנת קריירה, ואב לשתי בנות ובן.
שודדי ים ברברים
הַקוֹרְסָארִים הַבֶּרְבֶּרִים היו שודדי־ים שפעלו מצפון אפריקה, ובמיוחד מתוניסיה, טריפוליטניה ואלג'יריה.
היסטוריה
אזור זה נקרא בפי עמי אירופה "חוף בֶרְבֶּרְיָה" או "חוף הַבֶּרְבֶּרִים" על שם הבֶּרְבֶּרִים, יושביו הילידיים הקדומים. הקורסארים הברברים פעלו בכל חלקי הים התיכון ואף מעבר לו. הם יצאו אל האוקיינוס האטלנטי והגיעו בהפלגותיהם אל חופי מערב אפריקה ואפילו לדרום אמריקה, והרחיקו שוט צפונה עד איסלנד. ברם, את רוב מסעות השוד והחמס שלהם ביצעו במערב הים התיכון. בנוסף ללכידת ספינות סוחר תמימות פשטו הם על עיירות וכפרים, בעיקר בחופי איטליה, צרפת, ספרד ופורטוגל, אך גם באנגליה, סקוטלנד, ארצות השפלה, אירלנד ואפילו איסלנד. מטרתם העיקרית הייתה לקחת בשבי את תושבי החוף הנוצרים ולמוכרם לעבדות.
פשיטות הקורסארים החלו לאחר הכיבוש המוסלמי של האזור, אולם הכינויים "פירטים בֶּרְבֶּרִים" ו"קורסארים בֶּרְבֶּרִים" מתייחסים בדרך כלל לשודדי הים שפעלו בו מהמאה ה-16 ואילך; באותה תקופה הלכו התקפות השוד וגברו הן במספרן הן במרחקן, ואלג'יריה, תוניסיה וטריפוליטניה היו אז חלק מן האימפריה העות'מאנית, בין כפרובינציות בניהולו הישיר של מושל ובין כיחידות אוטונומיות המוכרות בשם "המדינות הַבֶּרְבֶּרִיוֹת". פשיטות פירטיות יצאו גם מסָלֶא, בּוֹ רֶגְרֶג ונמלים נוספים במרוקו, אם כי מרוקו לא הייתה חלק מן האימפריה העות'מאנית.
הקורסארים לכדו במהלך תולדותיהם אלפי אוניות. רצועות־חוף ארוכות בספרד ובאיטליה ננטשו בעטיים כמעט לחלוטין, וההתיישבות בהן התחדשה רק במאה ה־19. חוקרים מעריכים, כי מהמאה ה־16 ועד המאה ה־19 שבו הקורסארים ומכרו לעבדות בין 800,000 ל־1,250,000 איש. הקורסארים הידועים ביותר הם האחים ברברוסה, ח'יר א-דין וערוג', שכבשו את אלג'יריה מידי הספרדים בתחילת המאה ה־16 ומסרוה לימים לידי הסולטאן העות'מאני. קורסארים אחדים היו פירטים אירופים שקבעו כאן את מושבם, כמו ג'ק ווֹרְד, סִימֶן דָּנְצִיגֶר והנרי מֵיינוֹרִינְג. הפירטים האירופים הביאו עימם ידע מתקדם בבניית אוניות והשטתן, מה שאיפשר לקורסארים להרחיב את פעילותם אל האוקיינוס האטלנטי.
פעילותם של הקורסארים הברברים הגיעה לשיאה בתחילת המאה ה־17. היא הלכה ונחלשה לקראת סוף אותה מאה, כאשר ציים אירופיים חזקים יותר אילצו את המדינות הברבריות לחדול מהתקפותיהם. ארצות הברית ניהלה בתחילת המאה ה־19 שתי מלחמות נגד שודדי הים של טריפוליטניה ואלג'יריה, הראשונה בין השנים 1801–1805 והשנייה ב-1815. עם סיום המלחמות הנפוליאוניות נפנו גם המעצמות האירופיות לדיכוי הפירטיות, אך היא נעלמה לגמרי רק ב־1830, לאחר כיבוש אלג'יריה על ידי צרפת.
בתרבות
שיר המלחים Coast of high Barbary מהמאה ה-18 היה פופולרי בקרב מלחים בריטים ואמריקאים. השיר מספר על התקלות עם ספינת שודדי ים ברברים שמציגים עצמם כשוחרי שלום ואז תוקפים במפתיע. בשיר המותקפים גוברים על התוקפים ומשאירים אותם לטבוע בספינתם הבוערת.
מוסיה בוגרשוב
מוסיה בוגרשוב (2000-1903ׂ) הייתה ציירת שהשתתפה בכמה תערוכות חשובות בשנות ה-20 של המאה ה-20, בין היתר בשתי התערוכות בצריף "האהל" בתל אביב שנערכו בין השנים 1926–1928 ונתפסו כאירוע מכונן באמנות הישראלית וסימנו את מעבר המרכז האמנותי מירושלים לתל אביב.
ביוגרפיה
מוסיה נולדה ברוסיה ועלתה ארצה עם הוריה ב-1906. אחותה הצעירה, רחל נולדה כבר בתל אביב-יפו. זמן קצר לאחר מכן מתה אמן במהלך הריונה השלישי, והבנות נותרו יתומות. אביהן, ד"ר חיים בוגרשוב (1876-1963), שהיה ממייסדי גימנסיה הרצליה, התחתן בשנית. המשפחה גרה מאחורי הגימנסיה, ברחוב מונטפיורי 6 (היום מגדל שלום), ובחופשות הקיץ נהגו הבנות לבלות בעין גנים, אצל אחי אביהן, שם היה לו משק חקלאי. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נידון האב למוות על ידי הטורקים בגלל פעילות ציונית (אף כי הסיבה הרשמית הייתה שכלא נער ערבי) ונאלץ לברוח עם משפחתו לקהיר, שם פתח בית ספר עברי. כאשר איים הקונסול הרוסי בקהיר לגייס אותו לצבא, ברחה המשפחה לברצלונה ואחר כך למדריד, שם חיו עד תום המלחמה, אז שבו בני המשפחה ארצה, והבנות השלימו את לימודיהן בגימנסיה הרצליה.
אמנות
בשנת 1922 נסעה מוסיה בוגרשוב לפריז, שם למדה ציור אצל אותון פרייז (Othon Friesz) (1879-1949) - אמן-צייר צרפתי פוביסט ידוע. באותה תקופה למדו בפריז ציונה תג'ר, חברתן הקרובה של האחיות, וחנה אורלוף, מכרה של המשפחה. לפרנסתה עבדה מוסיה אצל מארי ואסילייבה (Vassilieva), ציירת, פסלת ומעצבת תיאטרון רוסייה, שהתפרנסה מיצירת בובות, אותן מוסיה הייתה צובעת.
מוסיה חזרה ארצה, והציגה בתערוכת "מגדל דוד" ובתערוכות שהתקיימו בצריף ה"אהל" בשנים 1927 ו-1928.
חיים אישיים
בשנת 1928 התחתנה עם הרופא ברוך מני, יליד חברון שלמד בברלין וחזר ארצה. היא הצטרפה לבעלה, שנסע לעבוד בקהיר כרופא חצר המלוכה, ושם חיו עד 1948. במשך הזמן איבדה בוגרשוב את הדחף לצייר והפכה ל"ציירת של סופי-שבוע", כדברי בנה, למרות כישרונה הרב.
מוסיה נפטרה ב-9 במרץ 2000 - ב' באדר ב' תש"ס ונטמנה ב-10 במרץ 2000 - ג' באדר ב' תש"ס בבית הקברות הישן בהרצליה.
קאקופס
קאקופס (שם מדעי: Cacops; מילולית: "פרצוף מכוער", בשל מבנה הראש המוזר שלו) הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים, שחי בסוף הפרם באמריקה הצפונית לפני 274 עד 271 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים
מאובני הקאקופס התגלו בטקסס ובאוקלהומה, והם מהמאובנים הידועים ביותר במשפחתו, בשל מעל ל-50 פרטים מאובנים שהתגלו עם שרידי רקמות עצם. ואולם מאובנים רבים השתמרו בצורה לא מוצלחת, המקשה על זיהויים. סוג זה הוגדר ב-1910 בידי החוקר סמואל ונדל ויליסטון והוגדרו בו 3 מינים.
היצור הקדום הגיע לאורך של 40 סנטימטרים בקירוב והיה בעל גפיים מפותחים לחיים ביבשה. היה לו ראש גדול עם לסתות חזקות ואימתניות בעלות זוג ניבים קדמיים, שיניים שטוחות יותר באחורי הלסת, חלל עיניים רחב ופתחי אוזניים בולטים - דבר מוזר מאוד אצל דו-חיים. היה לו זנב קצר וגוף משוריין בלוחיות גרמיות ששימשו להגנה מטורפים ואולי גם מיובש. עם זאת, הוא כנראה היה פעיל בלילות כדי שלא להתייבש יותר מדי.
מבנה גופו מנע ממנו לנוע מהר, אך ייתכן שהזכיר בתנועותיו תנינאים ההולכים על היבשה. סביר להניח שהוא גם שחה ביעילות במים.
קיק אס 2
קיק אס 2 (באנגלית: Kick-Ass 2) הוא סרט פעולה קומי מסוגת גיבורי-על פארודי אמריקאי משנת 2013. הסרט מבוסס על ספרי הקומיקס "קיק אס 2" ו"קיק אס 2: הקדמה היט גירל" מאת מארק מילר וג'ון רומיטה מבית מארוול קומיקס, והוא סרט ההמשך לסרט "קיק אס". הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ף וודלו בשיתוף מתיו ווהן, שביים את הסרט הראשון. הסרט נחל כישלון בקופות והכניס 60 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב הפקה של 28 מיליון דולר אך זכה לקהל מעריצים וביקורות מעורבות.
עלילת הסרט
דייב ליזוסקי (קיק אס) פורש מלחימה בפשיעה, שכן מעשיו היו מקור השראה לאזרחים מן השורה לנסות להפוך לגיבורי-על. הוא מתקשה להסתגל לשגרה שלאחר הפרישה, ומשכנע את מינדי מקרדידי ("היטגירל") לאמן אותו כדי להפוך לגיבור ראוי. במקביל, כריס דימיקו הורג בטעות את אמו באמצעות מיטת שיזוף, במהלך ויכוח על אדישותה כלפי מותו של אביו. כך הוא הופך לבעל השליטה המלאה על כספי משפחתו, ובאמצעותם הוא מחליט לפעול כנבל-העל "דה מאדרפאקר" כדי לנקום בקיק אס ולגזול ממנו את כל מה שהוא אוהב ולבסוף לחסל אותו על כך שהרג את אביו.
האפוטרופוס של מינדי, מרקוס, מגלה שהיא עדיין נלחמת בפשיעה וגורם לה להבטיח לוותר על זה. חברתו של דייב, קייטי דיקסומה הבחינה כי דייב מתנהג בצורה מוזרה ונפרדת ממנו, ומאמינה שהוא בוגד בה עם מינדי. קיק אס מצטרף לצוות גיבורי "הצדק לנצח", בראשותו של קולונל כוכבים ופסים (מגולם על ידי ג'ים קארי) הכולל את באטל גאי (חברו של דייב, מרטי), ד"ר הכבידה, אינסקט-מן, נייט ביץ' והוריו של ילד חסר ששמו טומי. הצוות מתחיל לעבוד בבתי תמחוי ומסייר ברחובות לפני שלוקח על עצמו את המשימה הגדולה של לחימה בארגוני פשע. קיק אס מתחיל מערכת יחסים עם נייט ביץ', והוא ומרטי מנסים לועגים לחברם טוד שמנסה להיות גיבור על בשם "אס קיקר" והוא נעלב.
A Place in This World
A Place in This World (בעברית: מָקוֹם בָּעוֹלָם הַזֶּה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום הבכורה שלה, Taylor Swift. השיר יצא לאור ב-24 באוקטובר 2006, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
קיק אס 2
עלילת הסרט
מינדי מנסה לנהל חיים נורמליים. ברוק, אחת הבנות הפופולריות, מציע מינדי לנסות להתקבל לקבוצת הריקוד בבית הספר, אבל כאשר מינדי מדהימה את הקהל עם האודישן שלה, ברוק מקנאה. דייב מנסה לשכנע את היט גירל להצטרף לצדק לנצח, אבל היא מסרבת, ומיד מבקשת מנער - ספורטאי בנבחרת בית הספר - לקחת אותה לדייט. בסופו של דבר זה היה מעשה קונדס אכזרי, כאשר הנער עוזב את מינדי נטושה ביער. דייב מייעץ למינדי ומעודד אותה לנצח את הבנות במגרש שלהן. למחרת, מינדי עושה זאת עם השמצות מילוליות ושרביט הלם לפיזור הפגנות שגורם להקאות ושלשולים, ובכך מביכה את הבנות הפופולריות לפני כולם. כתוצאה מכך היא מושעית מבית הספר למורת רוחו של מרקוס.
A Place in This World
בשנת 2018, יצא אלבום האוסף Reputation Stadium Tour Surprise Song Playlist, בו נכלל השיר.
קיק אס 2
עלילת הסרט
דה מאדרפאקר מרכיב חבורה של נבלי-על ובונה מאורת רשעים מתחת לאדמה. הוא מגייס את מאדר ראשה ("אמא רוסיה"), אסירה רוסייה לשעבר וסוכנת ק.ג.ב. לשעבר, שמתגלה כלוחמת מיומנת וקטלנית ביותר. הוא מוצא את קולונל כוכבים ופסים ומשתמש במאדר ראשה להרוג אותו לפני שהוא מתגרה ב"הצדק לנצח" בטויטר. לאחר מכן הוא הלך לביתה של נייט ביץ' ומנסה לאנוס אותה. כאשר המשטרה מגיעה, מאדר רשייה הורגת את כל השוטרים, וכתוצאה מכך מחליטה המשטרה לעצור את כל לובשי התלבושות. כאשר המשטרה ניסתה לעקוב אחר דייב באמצעות כתובת ה-IP שלו, האב המגונן של דייב טוען שהוא, ולא דייב, הוא קיק אס.
דה מאדרפאקר, לא משוכנע שקיק אס האמיתי נתפס, שומע מטוד, שלא בכוונה הצטרף לקבוצה של הדה מאדרפאקר, כי האיש זוהה כקיק אס הוא למעשה אביו. דה מאדרפאקר שולח שכירים שיהרגו אותו בכלא ושולח את התמונה לדייב, וחושף את זהותו האמיתית ככריס דאמיקו. מוכה יגון, דייב נודר לא לשים עליו את התחפושת של קיק אס, כפי שהבטיח לאביו. בהלוויה, הכנופיה של דה מאדרפאקר אורבים לחטוף את דייב ותוקפים אותו וחבריו ולבסוף דייב נחטף, מינדי רודפת אחרי הוואן שלהם, והורגת את כולם מלבד אחד מעובדיו, מכריחה אותו לגלות את מקום מחבואו של דה מאדרפאקר, מצילה את דייב, ומשכנעת אותו להתעמת עם דה מאדרפאקר. דייב וחבריו תוקפים את גיבורי המאורה של דה מאדרפאקר. בעוד קיק אס נלחם עם דה מאדרפאקר, היט-גירל מתאבקת נגד מאדר ראשה. מאדר רוסיה לוקחת את המזרק של מינדי ומזריקה לה בלי לדעת אדרנלין. זה נותן לה את הכוח להרוג את מאדר ראשה באמצעות שברי זכוכית. קיק אס ודה מאדרפאקר נלחמים על גג המחסן, דה מאדרפאקר נופל דרך צוהר, אבל קיק אס תופס אותו. דה מאדרפאקר מסרב לקבל את עזרתו ונופל, נוחת בברכת השחייה של הכריש שלו ונפצע קשות על ידי הכריש.
A Place in This World
רקע וכתיבה
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
קיק אס 2
עלילת הסרט
אחרי הקרב הגדול, צדק לנצח פורשים. מינדי לוקחת את דייב הביתה על האופנוע שלה ואומרת לו שהיא מבוקשת באשמת רצח ושהיא עוזבת את ניו יורק. היא מספרת לו שהוא עכשיו גיבור לו העיר זקוקה, ומנשקת אותו לפני צאתו. דייב מקבל את האחריות ומתחיל באימונים ושדרוג הציוד שלו. בסצנה שלאחר הקרדיטים, דה מאדרפאקר צורח במיטה בבית חולים שהוא רוצה לשתות מים. הוא צועק שעל הרגליים ואיבר המין שלו יש נשיכות והוא בקושי מסוגל לזוז.
A Place in This World
ביקורת
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-227 ברשימת "כל 229 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
קיק אס 2
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחינו וכתבו ביחד הנרי ג'קמן ומתיו מרגסון, שגם היו המוזיקאים של הסרט הראשון שהיו לצדם מוזיקאים נוספים בסרט הראשון.
בנוסף למוזיקה המקורית של הסרט, יצא הפסקול המקורי של הסרט שכלל שירים של מגוון אמנים.
קיק-אס 2: פסקול הסרט המקורי
קיק-אס 2: Original Motion Picture Score
ביקורות
לפי אתר הביקורות Metacritic, הסרט קיבל ביקורות מעורבות. הוא דורג באתר Rotten Tomatoes עם 30% תמיכה בדירוג ממוצע של 4.7 מתוך 10 (בהתבסס על 147 ביקורות).
ג'סטין צ'אנג מהעיתון "וראייטי" כתב כי "הסרט עולה על קודמו בדבר אחד לפחות: הוא לא מנסה להעביר את האכזריות בתור משהו מזעזע או חתרני". ג'ון דפור מ"הוליווד ריפורטר" טען כי "ההמשך מציע בדיוק את שילוב הנבזות של ה-Rated R וציפיותיהם של מעריצי קיק אס". פיטר בראדשו מ"הגארדיאן" כתב כי "סרט ההמשך לשיגעון של 2010 איבד מעט מערך הזעזוע" ושיבח את משחקה של קלואי מורץ. אוון ויליאמס ב"אימפריה מגזין" ציין כי למרות שלוהקו שחקנים חשובים יותר לסרט זה, "הוא נראה כמו סרט קטן יותר", אך שיבח את העיבוד הנאמן לקומיקס המקורי; בהיעדרו של מארק סטרונג, הוא שיבח את כריס מינץ-פלאס על משחקו כנבל.
הוועדה ליציבות פיננסית
הוועדה ליציבות פיננסית היא ועדה שקמה מתוקף חוק בנק ישראל, שמטרתה לתמוך ביציבותה של המערכת הפיננסית בישראל ובפעילותה הסדירה, באמצעות תיאום, שיתוף פעולה ושיתוף מידע בין כל רשויות הפיקוח הפיננסיות - משרד האוצר, בנק ישראל והרגולטורים הפיננסיים רשות שוק ההון ורשות ניירות ערך.
רקע
יציבות פיננסית היא תנאי הכרחי להשגת צמיחה כלכלית בת-קיימא ולשם השגת רמה גבוהה של השקעות ותעסוקה במשק.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי שפקד את כלכלות העולם בשנת 2008, גברה ההכרה בכך כי לצורך הבטחת יציבות פיננסית מערכתית לא די ביציבותו של מוסד פיננסי אחד או של כל גוף פיננסי בנפרד, כי אם נדרש תכלול כלל המערכתי.
הקמת הוועדה
מאז 2012 עלה שוב ושוב הצורך בהקמתה בדו"חות של קרן המטבע הבינלאומית. ב-25 בינואר 2017 הונחה לראשונה הצעת חוק בנק ישראל (תיקון מס' 4) (הוועדה ליציבות פיננסית), התשע"ז-2017 על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה. ב-28 בנובמבר 2018 הוקמה הוועדה באופן רשמי, לאחר שעברה הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית ואושרה בכנסת ברוב של 111 תומכים ונרשמה בספר החוקים של מדינת ישראל.
ב-1 באפריל 2019 נערכה הפגישה הראשונה של הוועדה ליציבות פיננסית.
בריאן פריל
בריאן פריל (באנגלית: Brian Friel; 9 בינואר 1929 - 2 באוקטובר 2015) היה מחזאי אירי וכן סופר ובמאי תיאטרון "פילד דיי ת'יאטר קומפני". הוא נחשב מטובי המחזאים שכתבו בשפה האנגלית. וכונה "צ'כוב האירי". בתקופה של שישה עשורים כתב יותר משלושים מחזות, הידועים ביותר הם "פילדלפיה, הנה אני בא!" ו"רוקדים בלונאסה".
ב-1975 יצא סרט קולנוע על פי המחזה "פילדלפיה, הנה אני בא!" בכיכובו של דונל מק'קאן ג'ון קווסטד ביים ובריאן פריל כתב את התסריט. ב-1980 ייסד פריל את "פילד דיי ת'יאטר קומפני", המחזה "תרגומים" מאת פריל היה המחזה הראשון שהציגה הלהקה. בתיאטרון שיתף פעולה עם שיימוס היני, זוכה פרס נובל לספרות, שהיה חברו מילדות.
המחזה "רוקדים בלונאסה" הביא לפריל הכרה בינלאומית ופרסים רבים בהם פרס טוני למחזה הטוב ביותר, פרס לורנס אוליביה ופרס חוג מבקרי התיאטרון של ניו יורק. ב-1998 הופק סרט קולנוע על פי המחזה בכיכובה של מריל סטריפ ובימוי של פט או'קונור. המחזה Lovers (אוהבים) עובד לאופרה בשם "באלימור" (Ballymore) על ידי ריצ'רד וורגו (Richard Wargo). הצגת הבכורה הועלתה במילווקי בפברואר 1999.
ביוגרפיה
פריל נולד באומך שבמחוז טיירון בצפון אירלנד. אביו, פטריק "פאדי" פריל, היה מורה בבית ספר בדרי. אימו, מרי מקלון, הייתה מנהלת סוכנות דואר בגלנטיס (Glenties) שבמחוז דניגול. הוא התחנך בבית ספר קתולי, סיינט קולומב'ס קולג' בדרי. את התואר הראשון עשה בסיינט פטריק'ס קולג' במיינות' (Maynooth) והוסמך להוראה ב-St. Joseph's Training College בבלפסט. ב-1954 נשא לאישה את אן מוריסון, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן. בין השנים 1950 ל-1960 עסק בהוראה ולימד מתמטיקה בבתי ספר בדרי. ב-1960 עזב את משרתו כמורה כדי לקדם את הקריירה שלו כסופר. הוא עבר לגור במוף (Muff) במחוז דניגול, ולבסוף התיישב בגרינקאסל שבדניגול.
ב-2008 הוכרז באוניברסיטת המלכה בבלפסט על כוונה להקים מרכז תיאטרון ומחקר על שמו של בריאן פריל. המרכז "בריאן פריל תיאטר" נפתח ב-2009.
ב-2009 ציינו את יום הולדתו השמונים. בגייט תיאטר הוצגו בספטמבר המחזות "Faith Healer", "The Yalta Game" ו-"Afterplay". ב-13 בספטמבר הוצג ב"אבי תיאטר" ערב של "חגיגות יום ההולדת של בריאן פריל", בו הוקראו קטעים ממחזותיו "פילדלפיה, הנה אני בא!", "תרגומים" ו"רוקדים בלונאסה". למרות היותו מתבודד, השתתף פריל בחגיגות וקיבל עוגה בעוד הקהל שר "יום הולדת שמח". עוד ב-2009 פרסם כתב העת Irish Theatre International גיליון מיוחד לרגל המאורע, והקדיש שבעה מאמרים למחזאי.
נפטר בדניגול שבמחוז אלסטר באירלנד ב-2 באוקטובר 2015, לאחר מחלה ממושכת.
בטינה זוריאט
בטינה זוריאט (בגרמנית: Bettina Soriat; נולדה ב-16 במרץ 1967) היא זמרת אוסטרית שייצגה את אוסטריה באירוויזיון (1997).
ביוגרפיה
נולדה בלינץ, מ-1982 ועד 1985 למדה ריקוד ולאחר מכן ב-1987 החלה ללמוד בבית ספר למוזיקה של תיאטר אן דר וין.
היא הופיעה במספר מחזות זמר בתיאטראות בווינה, בהם "רובין הוד", "מופע הקולנוע של רוקי", "צ'ריטי המתוקה" ו"גריז".
בנוסף היא גם הופיעה כרקדנית במספר תוכניות טלוויזיה.
ב-1996 הייתה זמרת ליווי בהופעה האוסטרית באירוויזיון 1996.
שנה לאחר מכן ב-1997 נבחרה בעצמה לייצג את אוסטריה באירוויזיון עם השיר "One Step", בתחרות היא סיימה במקום 21.
ב-2002 הופיעה בסרט הטלוויזיה "Simpl Spezial".
ב-2010 שיחקה בשני פרקים סדרת הקומדיה "FC Rückpass".
ג'ון קורבט
ג'ון ג'וסף קורבט ג'וניור (באנגלית: John Joseph Corbett Jr.; נולד ב-9 במאי 1961) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וזמר קאנטרי אמריקאי. הוא ידוע בתפקידיו ככריס סטיבנס בסדרת הטלוויזיה "חשיפה לצפון" של רשת CBS וכאיידן שו בסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" של רשת HBO. הוא חזר לשחק בתפקיד זה בסרט ההמשך "סקס והעיר הגדולה 2" בשנת 2010. קורבט גם גילם את התפקיד הראשי, איאן מילר, בסרט הקומדיה הרומנטי "החתונה היוונית שלי" בשנת 2002 ובסרט ההמשך שלו בשנת 2016.
קורבט כיכב בתפקיד מקס גרגסון בסדרות "טרה", וכסת הולט ב-"הורים במשרה מלאה" של רשת NBC, וכיכב בתפקיד "ג'וזיה בייקון" "בסקס סמים ורוק אנד רול". מלבד העיסוק במשחק, קורבט הוציא שני אלבומי קאנטרי מצליחים, כולל הופעת הבכורה שלו.
ביוגרפיה
קורבט נולד בווילינג, מערב וירג'יניה שבארצותהברית, בנם היחיד של סנדרה "סנדי" (לבית פבילאק) וג'ון מרשל קורבט. הוריו נישאו בשנת 1963 כשקורבט היה בן שנתיים. הוא גדל בבית דירות ליד נהר אוהיו עם אמו ואביו החורג, שניהם עבדו במועדון המוזיקה של דודו פיליפ. קורבט גדל כקתולי והיה נער מזבח במשך שבע שנים בקתדרלת סנט ג'וזף. אביו, נולד וגדל בבלייר, אוהיו, והיה חבר בקהילת עדי יהוה. סבו של קורבט מצד אמו היה ממוצא יהודי-רוסי ויהודי-אוקראיני.
קורבט החל לנגן על גיטרה בגיל שבע, ובגיל 16 עבד כמאבטח בהיכל המוזיקה קפיטול. קורבט למד בבית הספר התיכון המרכזי הקתולי בווילינג, והוא סיים את לימודיו בשנת 1979.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, עבר קורבט לגור בבלפלור, קליפורניה לגור עם הוריו, ועבד כשש שנים בקייזר סטיל בפונטנה. במהלך תקופת עבודתו במפעל, בילה שנה באימוני משטרה כדי להיות סגן שריף במחוז לוס אנג'לס, אך בסופו של דבר נכשל בבחינות. קורבט הפסיק לעבוד במפעל לאחר שנפצע בגבו. לאחר מכן הוא נרשם לשיעורי עיצוב שיער במכללת Cerritos בנורווק, ולמד בערב משחק. קורבט סיפר בראיון, "למדתי בבית ספר לעיצוב שיער ביום ולמדתי תיאטרון בלילה." הוא מעצב שיער מורשה מאז 1986. לאחר מכן השתתף בפרסומת לחברת סמסונג, ואחרי שלוש שנים כיכב ב-50 פרסומות לאומיות.
משחק
התפקיד הראשון של קורבט הגיע בשנת 1988, כאשר לוהק לתפקיד "לואי", בן זוגה ההיפי של "קארן ארנולד" (אוליביה ד'אבו) בעונה הראשונה של סדרת הדרמה הקומית של ABC שנות הקסם".
בין השנים 1990–1995 גילם את "כריס סטיבנס" בסדרת הדרמה הקומית "חשיפה לצפון", עליה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה ופרס אמי בפריים טיים בקטגוריית שחקן המשנה המצטיין בסדרת דרמה.
בשנת 2002 גילם קורבט את התפקיד הראשי הגברי של "איאן מילר" בסרט הקומדיה הרומנטית "החתונה היוונית שלי", לצד ניה ורדלוס (שכתבה גם את התסריט), עליו הוא היה מועמד לפרס פרס גילדת שחקני המסך.
שלוש שנים מאוחר יותר, הוא שיחק בסרט האימה "השליחים" (2007). בנוסף, קורבט כיכב בסרט הטלוויזיה "מונטנה סקיי" משנת 2007, והשתתף בסרט של דייוויד אייר בשנת 2008, "רחוב קינגס". בשנה שלאחר מכן הוא התאחד שוב עם כוכבת החתונה היוונית שלי", ניה ורדלוס, ושיחק בקומדיה הרומנטית "אני שונא את חג האהבה" (2009), אותו כתבה וביימה גם ורדלוס. בשנת 2009, שיחק בסרט קומדיה "Baby on Booard".
בין השנים 2009 ל-2011, קורבט השתתף בסדרה "טרה" בתפקיד "מקס גרגסון", בעלה של טוני קולט. בשנת 2010, קורבט חזר לשחק את איידן שו בסרט ההמשך סקס והעיר הגדולה 2. באותה שנה הוא כיכב כ"טום מרקס" בסרט הטלוויזיה של הולמרק "חג המולד בנובמבר", לצד סם אליוט ושרה פולסון, וגילם את רוברט קווימבי בסרט הקומדיה המשפחתית של אליזבת אלן רוזנבאום, רמונה וביזוס. קורבט התקבל כחבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע ביוני 2011. בין השנים 2011 ל-2015 היה לו תפקיד חוזר בתור סת' הולט בסדרת הדרמה NBC, "הורים במשרה מלאה".
במרץ 2013 הופיע קורבט בשני פרקים בסדרה "NCIS: לוס אנג'לס" כסוכן המיוחד רוי היינס. זה נחשב לפרק פיילוט לסדרת ספין-אוף המתמקדת בדמותו, אך בסופו של דבר הסדרה לא הופקה.
בשנת 2012, הוא גילם את המורה מייק קרסג'ס בסרט הטלוויזיה של הולמרק, המבוסס על ספר הזיכרונות באותו השם, "חיוך גדול כמו הירח".
קורבט נתן את קולו לפרסומות הטלוויזיה של אפלבי ומאז 2012 הוא היה הקול של פרסומות הטלוויזיה והרדיו של חברת וולגרינס.
בשנת 2014 הופיע קורבט לצד שרה בולג'ר בסרט הדרמה של ג'ף פרובסט "Kiss Me". בשנה שלאחר מכן הוא כיכב בתפקיד גארט פיטרסון, מול ג'ניפר לופז, בסרט "השכן ממול" שבוים על ידי רוב כהן.
בין השנים 2015 ל-2016 גילם את ג'וזיה בייקון "פלאש" בסדרת הקומדיה "Sex & Drugs & Rock & Roll".
בשנת 2016, ארבע עשרה שנה אחרי יציאתו של הסרט "החתונה היוונית שלי", חזר קורבט לסרט ההמשך "החתונה היוונית שלי 2".
קליפים
בשנת 1993 שיחק קורבט בקליפ של ג'ף ריכטר לסינגל של סקורפיונז "אישה", לצד קארינה לומברד.
בספטמבר 2004 דווח כי קורבט חתם על חוזה הקלטות עם חברת מוזיקת הקאנטרי "Broken Bow Records", שבסיסה בנאשוויל. הוא הוציא לאור את אלבום הבכורה, בהפקה משותפת עם סקוט מילר וטרה נוביק, ב-4 באפריל 2006 יצא לסיור הופעות עם זי זי טופ, ליסה מארי פרסלי, וצ'רלי דניאלס כדי לקדם את האלבום. הסינגל היחיד של האלבום, "Good to Go", הופיע לראשונה במקום ה-48 במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, שהייתה הבכורה הגבוהה ביותר של אומן חדש מלייבל עצמאי, ובהמשך הגיע לשיא במקום ה-43. את הקליפ של "Good to Go" ביים קווין קרסלייק. האלבום עצמו הגיע למקום ה-45 במצעד האלבומים באקצות הברית, והגיע לשיא במקום ה-21 במצעד האלבומים העצמאיים. בשנת 2008 הופיע קורבט בקליפ של טרישה יארווד לסינגל שלה " This Is Me You're Talking".
שבע שנים לאחר הופעת הבכורה שלו, הוציא קורבט אלבום קאנטרי שני, "Leaving Nothin 'Behind", שהפיק ג'ון רנדל, ב-29 בינואר 2013.
חיים אישיים
הוא מנהל מערכת יחסים עם השחקנית בו דרק מאז שנת 2002, לאחר שנפגשו בפגישה עיוורת. בני הזוג מתגוררים בחווה בסנטה אינז, קליפורניה, עם שני כלבי הרועים הגרמנים שלהם וארבעה סוסים.
אהבה אסורה (טלנובלה ארגנטינאית)
אהבה אסורה (בספרדית: Los buscas de siempre) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה עבור ערוץ הטלוויזיה Azul TV בשנת 2000. הכוכבים הראשיים של הסדרה הם פבלו אצ'ארי וננסי דופלה עם השתתפותו של נאצ'ו גדנו בתור האנטגוניסט הראשי.
בעקבות צילומי הטלנובלה, פבלו אצ'ארי וננסי דופלה התאהבו, התחתנו והביאו ילדים לעולם.
בישראל שודרה הטלנובלה בערוץ "ויוה" ושודרה הגרסה הבינלאומית. בארגנטינה הסדרה המשיכה לעוד 70 פרקים נוספים והסתיימה בפרק 270.
עלילה
מרטין חימנס גר עם אמו, אביו ואחותו, אאוחניה. הם ניהלו חיי משפחה שלווים, עד שגילו כי אב המשפחה קרלוס ניהל חיים כפולים - יש לו משפחה נוספת, עם סילבינה אלסגה וילדיהם המשותפים אריאל וברברה. בעקבות המידע נכנסה אשתו של קרלוס לדיכאון ומתה. לאחר מותה, עבר קרלוס לגור עם ילדיו אריאל ואאחניה בביתה של סילבינה, אשתו השנייה של קרלוס. לסילבינה יש בת נוספת - ברברה.
ברברה ומרטין רבים לעיתים קרובות, אך עד מהרה הם מגלים שמאחורי השנאה מסתתרת אהבה. סילבינה תופסת אותם "על חם" ומאיימת על מרטין שיעזוב את הבית, או שהיא תספר לקרלוס. הוא עוזב את הבית ועובר להתגורר עם דודתו טיטינה ועם סבו. מרטין מתחיל לעבוד ברחוב והופך לרוכל. יש למרטין חברים טובים ובהם מנוסנטה, גבר מחוספס ושמנמן אך מוכן להקשיב לו בכל עת. מרטין מאוד אהוד בשכונה וטיטינה דודתו מאוד אוהבת אותו אך היא מצרה על כך שמרטין שונא את אביו בשל הקשר הכפול שניהל. מרטין לא מגלה לה שהוא מאוהב בברברה.
לאחר 10 שנים, ברברה הופכת ליד ימינו של אביה בחברה המשפחתית, ומאורסת לפרננדו, גבר שאפתן ורשע. מטרתו של פרננדו הוא להשתלט על החברה של משפחת אלסגה. באופן מקרי ברברה ומרטין נפגשים שוב ומגלים שאהבתם האסורה עדיין חזקה, ומנסים להילחם בה. פרננדו מצדו מתחיל להתעלל במשפחת אלסגה ומעשיו כוללים אונס, רצח, שוחד ואפילו מרעיל את הכלבה האהובה על מרטין, בריסה. הוא מנסה וגם מצליח לאנוס את אאוחניה הצעירה, אחותה של ברברה. ברברה נמצאת תחת איומים עקביים של פרננדו ונאלצת לנסוע לאירופה כאשר היא מגלה שהיא בהיריון. היא חוזרת מאירופה ולצער כולם מחדשת את אירוסיה לפרננדו. מרטין נותר שבור ומתנחם בזרועותיה של לולה, אחותו של חברו הטוב, מנוסנטה, והם נישאים. יותר מאוחר מנוסנטה מגלה כמה מהסודות של פרננדו, וכאשר הוא רוצה לגלות למרטין - פרננדו רוצח אותו.
בעקבות איומים על חייו של קרלוס, הוא שוכר שומר ראש - אישה בשם רפאלה (אמיליה מזאר) והדברים מובילים לכך שקרלוס מחליט לשדך את רפאלה למרטין. בהתחלה השניים לא מסתדרים אבל אז רפאלה מתאהבת במרטין. הקשר הזה הוא אחד מני רבים שמרטין מנהל לאורך הסדרה אך לבו שייך רק לאחת - ברברה.
בטו סנטנה (סבסטיאן אסטבנס) הוא כדורגלן מצליח. יש לו סבתא, דומינגה (אדלה גלייחר) ואחות קטנה בשם ג'סיקה (חימנה אקרדי). הוא כוכב שנוי במחלוקת והוא מאוד גס, חצוף, חושב שהוא כוכב העולם - כל זה עד שהוא פוגש במקרה בד"ר לאורה קנטון (ויויאנה סקונה), אישה נשואה שלא נכנעת לגסות הרוח שלו ודווקא לא מרוצה מכך שהיא צריכה לטפל בו בעקבות תאונה שהוא עושה על מגרש הכדורגל. לאורה נשואה לסנטיאגו ויש לה בן חורג - דריו (לוקאס פריירו). יש לה גם אח שקוראים לו אוקטביו (אוקטביו בורו) המשמש לה אוזן קשבת בעת צרה. הכול היה יכול להיות נפלא עבור לאורה אילולא העובדה הפעוטה שבנה החורג, דריו, פיתח אליה אובססיה, ושהיא התאהבה בבטו סנטנה באופן בלתי צפוי. כאשר סנטיאגו מגלה על האהבה ביניהם הוא מאבד שליטה ומאיים להפריע להם. דריו מצדו פועל בצורה אחרת - הוא כופה את לאורה ומתעלל בה. בסופו של דבר, הסיטואציה מסתבכת וסנטיאגו מקבל מכה ממעדר ונהרג. דריו מתאשפז במוסד וכעת לאורה ובטו יכולים לחיות ביחד. עד שהם מגלים שהם הורים טריים....
בינתיים, אל הבית של טיטינה, מגיעים דיירים חדשים; בניטו בוסלי (רודולפו ראני), "בבה" בפי כולם, ודולורס "לולה" בנווידס (קרולינה פפלאו). לולה היא אישה צעירה ויפה שחוותה סבל רב בחיים שלה כולל אהבה נכזבת לאקס שלה לשעבר, "צ'יבו" (אסטבן פרול) והעובדה שהייתה בכלא בעבר. היא פוגשת במרטין וכמובן שמתאהבת בו. "בבה" הוא אביה, והשניים לא בדיוק מסתדרים כי היא טוענת שהוא לא גידל אותה נכון והיה מכור להימורים. "בבה" מכור להימורים, טיפוס צבעוני ומעניין בפני עצמו. מרטין ולולה הופכים לזוג אחרי שברברה ופרננדו מתארסים. יום אחד מוצאים מרטין ולולה בפתח ביתם תינוק, שזהותו אינה ידועה. הם מחליטים לאמץ אותו. בינתיים, בבית משפחת אלסגה, אריאל (ממתיאס אספוטולו) מחליט לעזוב את המדינה לאחר רומן כושל עם מרסיה (אנדריאה ברביירי). באחד ממעשי הרצח של פרננדו, מרטין מגיע לזירת הרצח ונעצר. בכלא הוא מכיר את "צ'יבה" - אהובה לשעבר של לולה, והמצב ביניהם מסתבך אף יותר כאשר לולה מגלה שמרטין מאוהב באחותו. לבסוף השניים נפרדים ולולה חוזרת לזרועות "צ'יבה" שהשתחרר מהכלא. באחת המזימות האחרונות של פרננדו, הוא מוצא אישה שנראית דומה לברברה - סנדרה. הוא מכניס אותה לאחוזה והיא מחליפה את ברברה. כאשר המזימה מתגלה, פרננדו רוצח אותה. כמובן שסוף טוב הכול טוב - ופרננדו מוצא את מותו. בפרק האחרון של הסדרה מרטין וברברה מתאחדים ומתחתנים.
מרטין אוהר
מרטין אוהר (בצ'כית: Martin Uher; (26 ביוני 1905 – 17 באפריל 1991) היה כדורגלן וחסיד אומות העולם מסלובקיה.
קורות חיים
אוהר נולד בעשור הראשון של המאה העשרים בסלובקיה. בצעירותו היה שחקן במועדון הכדורגל סלובן ברטיסלאבה וכן שחקן בנבחרת הכדורגל הלאומית של צ'כוסלובקיה. לאחר תום הקריירה הספורטיבית שלו היה שותף בחנות למכירת מוצרי טקסטיל בברטיסלאבה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
לאוהר היו חברים יהודיים רבים. באביב 1942, כאשר גורשו יהודים מסלובקיה למחנות ההשמדה הציע אוהר לאחת מידידותיו, אליזבת פליישר, מחסה בבית קרוביו. בשנת 1943 הבריח חלק מבני משפחתה להונגריה, שבאותה עת עוד הייתה חופשייה, ולאחר הפלישה הגרמנית להונגריה במרס 1944 שב אוהר להונגריה והבריח את בני משפחת פליישר בחזרה לסלובקיה.
בעת המרד הסלובקי החביא אוהר את בני משפחת פליישר וכן כחמישה יהודים נוספים במספר מקומות, בהם חנות הטקסטיל שלו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נישאו אוהר ואליזבת פליישר, אותה הציל בתקופת השואה. לבני הזוג נולד בן. בני הזוג התגרשו מספר שנים לאחר מכן.
הכרה
בשנת 1990 הכיר יד ושם באוהר בתור חסיד אומות העולם.
כנסיית בורקין
כנסיית בורקין (בערבית: كنيسة برقين) היא כנסייה יוונית אורתודוקסית שהוקמה בתקופה הביזנטית וממוקמת בכפר בורקין שבצפון השומרון. היא נחשבת לכנסייה השלישית העתיקה בעולם. הכנסייה שוחזרה מספר פעמים והיא נמצאת כיום בשימוש על ידי הקהילה הנוצרית הקטנה (יוונית אורתודוקסית) בכפר.
קשר תנ"כי
על פי המסורת הנוצרית, בורקין הוא המקום ב"אזור שבין שומרון לגליל" בו התרחש נס נוצרי: ישו עבר בדרכו מהגליל לירושלים כששמע קריאות לעזרה מעשרה. מצורעים שחיו מבודדים בקרבת מקום. הוא נתקל בהם ואמר להם להתייצב בפני הכוהנים, אף על פי שעדיין לא נרפאו. בדרכם נעלמה הצרעת שלהם. אחד מהם, שומרוני, חזר אל ישוע כדי להודות. ישוע האשים את התשעה שלא הכירו שהריפוי שלהם הוא מתנת אלוהים, כשהאמונה היא הישועה האמיתית. מאז המקרה הזה, הכנסייה הפכה לתחנה עבור עולי רגל נוצרים רבים.
היסטוריה וארכאולוגיה
חפירות מראות שהכנסייה עברה בארבע תקופות היסטוריות שונות.
הנהלת האתר אמרה שהם גילו שרידים ישנים כששיפצו את הכנסייה, כמו מנורות שמן, תנ"ך ובולים, בנוסף לשלוש בארות גדולות שהתגלו במקום מהתקופה הרומית בארץ ישראל.
התקופה הרומית
המערה שבה התרחש הנס היא בור מים רומי ובראשה פתח. כיום יש בו מזבח ויש לו קיר אבן בכניסה.
התקופה הביזנטית והמוסלמית הקדומה
הכנסייה הראשונה נבנתה מעל המערה בתקופה הביזנטית. המסורת מספרת שהוא נבנה על ידי סנט הלנה במאה ה-4. במהלך המאות ה-6–9 הכנסייה הורחבה במבנה נוסף. לאחר מכן הכנסייה ננטשה מסיבות לא ברורות.
התקופה הצלבנית
הכנסייה שופצה בתקופה הצלבנית במאה ה-12 ותוחמה בחומת אבן. לאחר המאה ה-13 הכנסייה נבנתה מחדש ונחנכה מחדש כבית ספר.
התקופה העות'מאנית ועד היום
כיום היא מורכבת ממערת המצורעים ומאולם וספינה מהמאה ה-18.
הדנובה החדשה
הדנובה החדשה (בגרמנית: Neue Donau) היא תעלת מים מלאכותית שמקורה בנהר הדנובה אשר בווינה שבאוסטריה וממוקמת מזרחית לו. התעלה נבנתה במאה ה-19 כדי להכיל עודפי מים מהדנובה על מנת למנוע הצפה של וינה בזמנים בהם הזרימה בדנובה היא חזקה, דבר שקרה מספר פעמים בהיסטוריה. האדמה שנחפרה מהדנובה החדשה יצרה את "אי הדנובה", רצועת אדמה באורך של 21.1 ק"מ וברוחב משתנה של 70-120 מטר, המפרידה בין הדנובה לדנובה החדשה.
עונת 1968/1969 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1968/1969 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-13 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, הארלם וסחידאם העפילו לליגה הראשונה, וחנינגן, מועדון הכדורגל איינדהובן וR.B.C רוסנדאל נשרו לליגה השלישית.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 15 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו העולות מהליגה השלישית וחנינגן, פיינדאם והלמונד ספורט. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה, והקבוצות במקומות 17 ו-18 נשרו לליגה השלישית, הקבוצות במקומות 15 ו-16 התמודדו בפלייאוף ירידה בעקבות שוויון נק'.
בעונה זו לא הצטרפו קבוצות מליגת העל עקב הרחבתה.
אנאני
אנאני (באיטלקית: Anagni) היא עיר לאטינית עתיקה בנפת פרוזינונה שבמרכז איטליה. אנאני ממוקמת כ־50 ק"מ מזרחית ודרומית לבירה רומא, וידועה בחשיבותה לכנסייה הקתולית בימי הביניים, בהיותה עיר נופש עבור האפיפיור. ארבעה אפיפיורים נולדו באנאני, הבולט שבהם הוא בוניפקיוס השמיני.
היסטוריה
אנאני מוזכרת בכתבי הרומאים העתיקים (ורגיליוס, סרוויוס, טיטוס ליוויוס), ובימי האימפריה הרומית הייתה מקום החביב על הקיסרים לחופשת קיץ, בשל הקרבה לרומא ומזג האוויר הנוח יותר בקיץ.
אנאני הוכרזה כדוכסות במאה החמישית, והעמיקה קשריה עם האפיפיורים במהלך המאה העשירית. אפיפיורים רבים ראו באנאני מקום מושב חליפי, בריא יותר מרומא הצפופה ומוכת המגפות. המאה השלוש עשרה האירה פנים לאנאני, ותוך מאה שנים נולדו שם ארבעה אפיפיורים: אינוקנטיוס השלישי, גרגוריוס התשיעי (אשר ב־1227 נידה את פרידריך השני בקתדרלה בעיר), אלכסנדר הרביעי ובוניפקיוס השמיני.
חייו של בוניפקיוס השמיני שזורים באנאני. בתחילת המאה ה-14 התגלעו חילוקי דעות בינו לבין פיליפ הרביעי (פיליפ היפה) בשל רצונו של האחרון למסות את אזרחיו על מנת לממן את מלחמותיו. בתגובה בוניפקיוס פרסם את האגרת המפורסמת אחת קדושה בה טען לעליונות הכנסייה על השלטון החילוני. פיליפ ארגן משלחת לוחמים לאנאני במטרה לתפוס את בוניפקיוס, וב־7 בספטמבר 1303, כוח בן אלפיים לוחמים שהוביל גיוֹם דה נוֹגָרֶה פשט על ארמון האפיפיור באנאני, שם שהה בוניפקיוס עם אחיינו. בוניפקיוס ניצל ממוות ושוחרר לאחר מכן על ידי תושבי אנאני. האפיזודה זכתה לחיי נצח בקומדיה האלוהית לדנטה (פורגטוריו, שיר XX, שורות 85–93), בה השווה את פיליפ לפונטיוס פילאטוס.
בצל מאבקי הכוח בין השלטון החילוני הצרפתי לאפיפיורות שהטילה עוגן באיטליה, האפיפיורות נדדה לאביניון, ואנאני איבדה מכוחה הפוליטי והכלכלי. העיר שימשה בעיקר משכן הקיץ של האפיפיורים, עד שהוחלפה בקסטל גנדולפו.
רודולף שטגר-שטיינר פון שטיינשטטן
רודולף שטגר-שטיינר פון שְׁטַיְנְשְׁטְטֵן (בגרמנית: Rudolf Stöger-Steiner von Steinstätten; 26 באפריל 1861 – 12 במאי 1925) היה מצביא בצבא האוסטרו-הונגרי בדרגת גנרל-אוברסט (אלוף-משנה), אשר שירת כאחרון שרי המלחמה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. עם סיום מלחמת העולם הראשונה הרשויות של הרפובליקה האוסטרית הראשונה הכריחו אותו לצאת לגמלאות.
שנותיו הראשונות
יליד איכרים משטיריה, אביו נפטר בצעירותו ואמו התחתנה בשנית עם קצין עשיר, לשעבר לוחם במלחמת שלזוויג השנייה אשר הייתה לו השפעה מרובה על שטיינשטטן בצעירותו.
שטיינשטטן הפך לצוער בחיל רגלים והוצב בבוסניה, דאז תחת חסות של אוסטריה. הוא התקבל למכללה צבאית מלכותית בווינה, אותה השלים בשנת 1886. בשנת 1890 קודם לדרגת מפקד. הוא הוסיף לשמו את השם שֶׁטַּייְנֶר להבעת הזדהות עם אביו החורג. הוא עם הזמן קודם בדרגות וערב רצח פרנץ פרדיננד היה בדרגת סגן-פילדמרשל.
המלחמה הגדולה
בעת החלה את מלחמת העולם הראשונה הושם שְׁטַיְנְשְׁטְטֵן בפיקוד על חטיבת חיל רגלים הממוקמת בגליציה, למאבק נגד האימפריה הרוסית במינוי אשר נעשה בידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. שְׁטַיְנְשְׁטְטֵן הועבר לאיזונצו במערכה נגד ממלכת איטליה במאי 1915 לפיקוד חיל.
שטיינשטטן נותר אנונימי עד לכניסתו לתפקיד פוליטי בולט עם מינויו במהלך אפריל 1917 לשר המלחמה האוסטרו-הונגרי. למעשה, בחירתו הונעה על ידי מפקדי גדודים אוסטריים והונגריים במטה הכללי. שטיינשטטן היה שר מלחמה מוכשר אם כי בשלב מאוחר זה של המלחמה הקשיים שעמדו בפניו בהבטחת המשך אספקת המלחמה תוך שמירה על הסדר האזרחי היו כמעט בלתי אפשריים לטיפול.
אף על פי שהבטיח לקרל הראשון, קיסר אוסטריה, כי אוסטריה-הונגריה תוכל להחזיק מעמד בחורף 1917, שטיינשטטן השתכנע כי תבוסה צבאית היא בלתי נמנעת בראשית שנת 1918. במאמץ נגד הלאומיות הגוערת לשמור על הסדר בבית הוא קרא לשבעה גדודי חי"ר מהחזית כדי לסייע עם חובות שיטור.
המהפכה שטפה את אוסטריה-הונגריה בכל מקרה, אך שטיינשטטן לא התפטר מתפקידו עד נובמבר 1918, אז פרש מהחיים הציבוריים לאחר שהממשלה הדמוקרטית החדשה הכריחה אותו להתפטר.
קן בארלו
קנת' בארלו (באנגלית: Kenneth Barlow; נולד ב-20 בספטמבר 1964 באינדיאנפוליס, אינדיאנה) הוא כדורסלן אמריקני, ששיחק באיטליה, יוון ובמכבי תל אביב.
ביוגרפיה
בארלו נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה שבארצות הברית. בשנים 1982 - 1986 למד ושיחק באוניברסיטת נוטרדאם, כשבשתי עונותיו האחרונות שימש כקפטן הקבוצה. הוא קלע בשורות הקבוצה 1342 נקודות, והתבלט כריבאונדר וכחוסם. נבחר בשנת 1986 בסיבוב הראשון בדראפט ה-NBA במקום 23 על ידי לוס אנג'לס לייקרס. הלייקרס העבירו את זכות הרכישה לאטלנטה הוקס, אך בארלו לא שיחק בסופו של דבר ב-NBA והחל קריירה באירופה.
ב-1990 החל לשחק בפאוק סלוניקי היוונית, וזכה איתה בתואר אירופי נוסף: גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1991. כמו כן זכתה הקבוצה באליפות יוון ב-1992. לאחר 3 עונות עבר לשחק בקבוצות שונות באיטליה: רג'יו קלבריה, בנטון טרוויזו, אולימפיה פיסטויה, מונטקטיניטרמה, דינמו סאסארי, וליבורנו. בשנת 2002 פרש ממשחק.
סלע קפיטל
סלע קפיטל נדל"ן בע"מ המוכרת בשמות המקוצרים "סלע נדל"ן" ו"סלע קפיטל" היא קרן השקעות במקרקעין ישראלית המחזיקה ומנהלת נדל"ן מניב.
היסטוריה
"סלע נדל"ן" הוקמה ביוני 2007 כחברה פרטית על ידי מנכ"ל משרד האוצר לשעבר, שמואל סלבין, ואלי בן חמו. במרץ 2008 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
בפברואר 2018 רכשה את המתחם התעשייתי "מרכזים 2000" בחולון תמורת 111 מיליון שקל בפברואר 2019 רכשה 50% מנכס מניב ברמלה ב-21 מיליון שקל. בדצמבר 2019 רכשה נכסים בתל אביב ובבני ברק ב-151 מיליון שקל.
נכון לשנת 2020 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא שמואל סלבין, ומנכ"ל החברה הוא גדי אליקם. לחברה פטור ממס חברות, ומשרדיה שוכנים במגדל משה אביב שברמת גן.
בעלי עניין
כ-17.31% ממניות החברה מוחזקות על ידי המוסדיים. "הפניקס קופות גמל" מחזיקה בכ-5.16% ממניות החברה. ו"מור קרנות נאמנות" מחזיקה בכ-5% ממניות החברה.
טיסה 182 של סריוויג'איה אייר
טיסה 182 של סריוויג'איה אייר הייתה טיסה של חברת התעופה האינדונזית, סריוויג'איה אייר, שהייתה בדרכה מנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה שבג'קרטה, אינדונזיה, לנמל התעופה הבינלאומי סופאדיו שבפונטיאנק, אינדונזיה. ב-9 בינואר 2021, ארבע דקות לאחר המראתו, בסביבות השעה 19:40, התרסק המטוס בים ג'אווה שבאינדונזיה, קילומטרים ספורים מנמל התעופה.
המטוס
המטוס, מסוג בואינג 737-524, מספר זנב PK-CLC.
המטוס יוצר בשנת 1994, ונמסר לקונטיננטל איירליינס ב-31 במאי באותה שנה תחת הזיהוי N27610. ב-1 באוקטובר 2010 קונטיננטל מוזגה ליונייטד איירליינס. ב-15 במאי 2012 נמכר לסריוויג'איה אייר, החברה נתנה לו את הכינוי Citra.
תיאור המקרה
טיסה מספר SJ182, שעשתה את דרכה לעבר העיר האינדונזית פונטיאנק, טיסה שנמשכת כ-90 דקות. לפי אתר ניטור שידורי המכ"ם FlightRadar24, המטוס המריא בכחצי שעה איחור, המטוס הפסיק לשדר כארבע דקות לאחר ההמראה מג'קרטה, מעל הים.
מכשירי הטיסה התריעו על השתנות זווית האף, כיוון הגלגול ודיפרנצאיליות בסחב המנועים, אולם הטייסים לא שמו לב לכך.
בדקה האחרונה הוא איבד גובה רב, מכ-10,000 רגל ל-250 בלבד, בתוך שניות. על סיפון המטוס היו 50 נוסעים ו-12 אנשי צוות. ב-10 בינואר נמצאו שרידי גופות ובגדים באזור ההתרסקות.
צבי רבנר
צבי רַבנֵר (Zvi Rav-Ner; נולד ב-14 בפברואר 1950) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס שכיהן כשגריר ישראל בפולין.
ביוגרפיה
רבנר נולד בשנת 1950 בעיר שווידניצה (Świdnica) שבפולין. בשנת 1957 עלה עם הוריו לישראל. בין השנים 1969-1972 שירת בצה"ל. לאחר השירות פנה ללימודים במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב אותם סיים בשנת 1976.
בשנת 1977 הצטרף למשרד החוץ, ותחילה עבד במחלקה לענייני המזרח הרחוק ובשנת 1980 מונה לתפקיד מזכיר השגרירות בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1983 עבר לבוקרשט וכיהן בה כסגן ראש המשלחת הישראלית. בשנת 1985 שב לישראל והיה סגן מנהל המחלקה לענייני המזרח. בשנת 1988 נשלח ללונדון והיה יועץ בשגרירות, ולאחר מכן בוורשה. בין השנים 1993-2002 היה רבנר מנהל מחלקת מרכז אירופה במשרד החוץ, ושוב בין השנים 2006-2009, כאשר בין לבין שוגר שוב ללונדון והיה הציר המדיני וממלא מקום שגריר ישראל בלונדון.
באפריל 2009 מונה רבנר לשגריר ישראל בפולין.
רבנר טיפל ביוני 2010, במשבר שנוצר לאחר שישראלי, אורי ברודצקי, נעצר כשנכנס לפולין, ובית משפט פולני הורה לממשלת פולין להסגירו לידי גרמניה. ברודצקי הואשם על ידי הגרמנים בכך שהוא סייע לזייף דרכון גרמני ששימש את אחד המתנקשים בחייו של סוכן הנשק של החמאס מחמוד אל מבחוח בדובאי. ברודצקי נעצר בנמל התעופה של ורשה שם גילה קצין ערני במשטרת הגבול שמדובר באדם מבוקש על ידי גרמניה עימה יש לפולין הסכם הסגרה.
במהלך 2012 היה מעורב רבנר בתקרית דיפלומטית עם פולין, כאשר בפברואר פורסם בפולין על הריסת מאגרי המים פלסטיניים שהרס המנהל האזרחי, לאחר ששופצו בידי ארגון מתנדבים פולני. רבנר התנצל והבטיח כי הדבר לא יישנה, בתנאי שהמתנדבים יבקשו רישיון מישראל. ואולם במשרד החוץ הפולני לא הסכימו שיש צורך באישור בנייה כדי לשקם באר מים. וארגון המתנדבים, בהסתמך על החוק הבינלאומי, סירב לפעול לפי ההנחיה. אחר כך נהרסו מכלי מים נוספים ששופצו בכספי האוצר הפולני בכפר בגדה. בתגובה סגן שר החוץ הפולני סירב לפגוש את שגריר.
לאחר סיום תפקידו בפולין בשנת 2014, כיהן רבנר כסמנכ"ל ראש אגף אירו-אסיה והבלקנים בשנים 2017-2014, ובתפקיד זה סיים את עבודתו במשרד החוץ.
חיים אישיים
רבנר נשוי ואב לבת ושני בנים.
דנדן בולוטין
ביוגרפיה
ערך פעמיים מסע קיאקים בקרחונים של דרום צ'ילה לאורך של 1,100 ק"מ. ב-1986 ארגן משלחת טיפוס בהרי ההימלאיה.
במשך כחמש שנים וחצי חקר צמחי רפואה אינדיאניים באמזונס. כשלוש שנים וחצי ממשך הזמן חי עם השבטים האינדיאניים.
הופיע מספר פעמים בתוכניתו של אבי אתגר "מוצ"ש".
ב-1995 הקים חברת טיולים אתגרית. בשנת 1997 החל להיות כתב וחבר מערכת עיתון "מסע אחר". בשנת 1998 הקים עם לילך אשתו את חוות בולוטין.
בשנת 2001 הגיש את פינת הטבע בסדרה "בחדר של חני". באותה שנה זכתה התכנית בפרס מסך הזהב בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר לילדים ולנוער.
בשנת 2021 השתתף בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 4 והודח בהדחה הארבע עשרה ביום ה-32. קיבל פרס מכונית בהיותו "שומר הבקתה" האחרון.
חיים אישיים
לבולוטין 2 אחים: האח הבכור, רון בולוטין, שחיין אלוף פאראלימפי, בעל 11 מדליות פאראלימפיות, מהן 3 זהב והאח הצעיר הפרופ' גיל בולוטין.
דן בולוטין נשוי ללילך בולוטין אותה הכיר בשנת 1991. בשנת 1996 נישאו השניים, ולהם ארבעה ילדים.
ראיסה סמטנינה
ראיסה פטרובנה סמטנינה (ברוסית: Раи́са Петро́вна Смета́нина; נולדה ב-29 בפברואר 1952) היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית, בעלת 10 מדליות, מהן 4 זהב ואלופת עולם בעלת 12 מדליות מהן 4 זהב. היא זכתה במדליות ב-5 אולימפיאדות החורף, בפעם האחרונה בגיל 40.
סמטנינה זכתה מספר פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.
ביוגרפיה
ראיסה סמטנינה נולדה בכפר ברפובליקת קומי למשפחת ברוכת ילדים (5 אחים ו-2 אחיות). מגיל צעיר ראיסה למדה להשתמש במגלשיים וזה היה אמצעי תחבורה העיקרי באזור. תחרויות סקי היו תחביב של מנהלי בתי הספר באזור ומגיל צעיר ראיסה השתתפה בתחרויות ילדים.
הניצחון הראשון שלה היה בתחרות נוער של הרפובליקה. לאחר סיום בית הספר היא נסע לסיקטיבקר והחלה ללמוד בבית הספר למורות. לאחר סיום הלימודים סמטנינה נשארה בעיר ונכללה בנבחרת סקי המקומית. בשנת 1974 סמטנינה לראשונה זכתה באליפות ברית המועצות וזה פתח לה דרך לנבחרת המדינה. באותה שנה סמטנינה לראשונה השתתפה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות ובמדליית ארד במרוץ אישי. סמטנינה השתתפה באליפויות העולם עד לשנת 1991 וגם באליפות האחרונה זכתה במדליית זהב.
בשנת 1976 סמטנינה נשלחה לאולימפיאדה וזו הייתה האולימפיאדה הראשונה שלה מחמישה בהן היא השתתפה. סמטנינה היא הספורטאית היחידה בין גברים ונשים שכזו במדליות ב-5 משחקים אולימפיים. היא גם הייתה הראשונה שזכתה ב-10 מדליות באולימפיאדות החורף.
השתתפות באולימפיאדות
באולימפיאדה הראשונה שלה ראיסה סמטנינה הוצבה במרוץ אישי ל-5 ק"מ ול-10 ק"מ ובמרוץ שליחות ל-5 ק"מ. בכל המרוצים היא זכתה במדליה - מדליית זהב וכסף אישית ובנוסף מדליית זהב קבוצתית.
גם באולימפיאדת 1980 בארצות הברית סמטנינה השתתפה ב-3 מרוצים. בתחרות אישית ל-5 ק"מ היא הייתה ראשונה אך בתחרות ל-10 ק"מ היה זכתה רק במקום הרביעי ונותרה ללא מדליה. בתחרות של מרוץ שליחות נבחרת ברית המועצות הגיעה למקום השני.
בסרייבו 1984 הופעה של סמטנינה הייתה מאכזבת יחסית להופעות קודמות. היא השתתפה ב-3 תחרויות אישיות (5 ק"מ, 10 ק"מ ו-20 ק"מ) אך זכתה ב-2 מדליות כסף. במרוץ שליחות הנבחרת הגיעה למקום הרביעי.
בקלגרי 1988 סמטנינה הוצבה רק בתחרויות אישיות. בתחרות ל-5 ק"מ הופעתה הייתה מאכזבת והיא סיימה במקום ה-10. תחרות ל-10 ק"ו היא סיימה במקום השני ותחרות ל-20 ק"מ במקום השלישי.
לאולימפיאדת 1992 סמטנינה הגיע בגיל 40. למרות זאת היא הוצבה בתחרות אישית ל-15 ק"מ (סיימה במקום הרביעי) ובתחרות שליחות היא הייתה חלק מנבחרת שזכתה במדליית זהב.