cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיטלה
קבוצת העמודים
הבניין הראשי נקרא הארמון או היכל העמודים הגדול. גודלו 36.6 על 6.4 מטרים ויש בו שישה עמודים של אבן געשית שתמכו פעם בגג. לאחר מעבר במסדרון קטן מגיעים לחצר המעוטרת בצורה מורכבת בציורי פסיפס ועיצובים גאומטריים. בבניינים הצפוניים והמזרחיים של הקבוצה יש קברים מורכבים שבהם נקברו כוהנים גדולים ושליטים זפוטקים. בחזית המדרגות של המבנה הצפוני נמצא קבר בצורת צלב עם חדר קדמי. בתקרה יש קורות גדולות מאבן, והקירות מעוטרים בלוחיות ובעבודות פסיפס. המבנה המזרחי מאופיין בעמוד אבן מונוליטי התומך בגג.
אפריזים
המאפיין העיקרי המבחין של מיטלה הוא עבודת הפסיפס המורכבת והעיצובים הגאומטריים המעטרים בשפע את הקירות של קבוצות הכנסייה והעמודים כאחד. הדוגמאות הגאומטריות, הנקראות בספרדית grecas, עשויות מאלפי אבנים חתוכות ומלוטשות המוצמדות זו לזו ללא טיט. החלקים נקבעו על רקע טיח צבוע באדום. האבנים מוחזקות במקומן על ידי משקל האבנים המקיפות אותן. קירות, אפריזים וקברים מעוטרים בציורי פסיפס. במקרים מסוימים, כמו במשקופים, "אריחי" האבן הללו מוטבעים ישירות בקורת האבן. הפסיפסים המשוכללים נחשבים לסוג של עיצוב "בארוקי", שכן העיצובים משוכללים ומורכבים, ובמקרים מסוימים מכסים קירות שלמים. אף אחד מעיצובי הפסיפס אינו חוזר בדיוק בשום מקום במתחם. היצירה כאן היא ייחודית בכל מסו-אמריקה.
שימור האתר
שני החששות העיקריים לאתר מיטלה הם השפעות הסחיפה של רוח, גשם וכו' וגרפיטי. האחרון, שרובו מצויר או חרוט על ידי מבקרים, מהווה בעיה רצינית לפחות מאז תחילת המאה ה-20. כדי להגן על ההריסות, במיוחד על עבודות הפסיפס, נבנו מקלטים מעל מספר החדרים של קבוצת הארמון או העמודים. מקלטים אלה הם גגות סכך דקלים הנתמכים על ידי קורות ועמודי עץ. הם נועדו להידמות לגגות שהיו נפוצים בתקופה המסו-אמריקאית. פרויקטי שיקום המתוכננים או בעיצומם כוללים, בנייה מחדש של קיר מהמאה ה-17 של חדר המשמש כמשכן כמרים בקבוצת הכנסייה, הנחת רצפות טיח בקבוצת העמודים, איטום בימות וקירות ביצורים וגינון ושיקום של מכל איסוף מי גשמים מהעידן הקולוניאלי. האחרון היה היחיד מסוגו שנבנה בעמק בתקופה הקולוניאלית.
מיטלה הוא אחד האתרים שייכללו בתוכנית מתוכננת בשם "המסדרון הארכאולוגי של עמק ואחאקה" (Corredor Arqueológico del Valle de Oaxaca). מטרות הממשלה הן לתחזק ולשחזר חורבות, וכן להנגיש את האתר למבקרים. בנוסף, ארכאולוגים כמו נלי רובלס (Nelly Robles) תמכו במאמצים להשיג הכרה באתר, במיוחד כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בגלל חשיבותו. היא כבר רשומה ברשימת אתרי המורשת הלאומית של מקסיקו, הנקראת Lista Indicativa del Patromonio Nacional. חורבות מיטלה רשומות יחד עם העץ של טולה באזור, ומערות סמוכות שיש בהן ציורי סלע עתיקים ומציגות עדויות למגורי אדם במשך 8,000 שנה.
תיירות
מיטלה הוא האתר הארכאולוגי השני המתוייר ביותר במדינת ואחאקה, אחרי מונטה אלבאן. אתר מיטלה חשוב מאוד לעיירה המודרנית סן פבלו וייה דה מיטלה, שכן פעילויות הקשורות לתיירות תומכות ברוב הכלכלה. תושבים רבים חשים כי לא האתר או העיירה מקודמים מספיק על ידי הממשלה. הרשויות המנהלות את האתר אומרות שהתיירות מתגברת. רוב המבקרים הם מקסיקנים המבקרים בסופי שבוע ממדינות וראקרוס ופואבלה. מבקרים זרים הם בעיקר אירופאים. בממוצע 500 אנשים ביום מבקרים באתר.
אתר המורשת העולמית
ב-2010 הוכרזו אתרים ארכאולוגים באזור יאגול ומיטלה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. אתר המורשת כולל ארבעה מרכיבים:
איימי אירווינג
איימי דייוויס אירווינג (באנגלית: Amy Davis Irving; נולדה ב-10 בספטמבר 1953) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית, מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1983 על הופעתה בסרט "ינטל".
ביוגרפיה
אירווינג נולדה בעיר פאלו אלטו שבקליפורניה, בתם של במאי התיאטרון היהודי ג'ולס אירווינג ושל שחקנית הקולנוע פריסילה פוינטר. גדלה על פי ערכי הנצרות-המדעית לצד אחיה הבמאי/מפיק דייוויד ואחותה הזמרת קייטי.
החלה את דרכה במספר הופעות בתיאטרון הקונסרבטוריון שבסן פרנסיסקו ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. סיימה את לימודיה בהצלחה במכלת "בית ספר המקצועי לילדים" שבמנהטן. ערכה את הופעת הבכורה שלה על בימות אוף ברודוויי בגיל 17.
קריירת משחק
הופיעה לראשונה על במה כאשר הייתה ילדה במחזה של אביה ומחזהו של רוברט סיימונדס שהפך לאביה החורג של אירווינג לאחר מות אביה הביולוגי. לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיה שבלוס אנג'לס קיבלה תפקידי אורח בסדרות "אשה שוטרת" ו"ימים מאושרים", תפקידים שהובילו אותה לתפקיד ראשי במיני סדרת הדרמה "פעם נשר".
לאחר שנבחנה והפסידה את תפקיד הנסיכה ליאה אורגנה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" הצליחה לקבל את תפקיד המשנה בסרט האימה של בריאן דה פלמה "קארי" בתור סו נל בת כיתתה הפופולרית של הנערה הדחויה קארי וויט (סיסי ספייסק), בסרט הופיעה אירווינג לצד אמה. כעבור שנתיים שיחקה בסרט אימה נוסף של דה פלמה "הזעם" בתור גיליאן בלאבר נערה בעלת כישורים טלפתיים.
שנת 1980 לא האירה פנים לאירווינג מבחינה מקצועית, היא קיבלה את פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרועה ביותר עבור הופעתה בסרט ב"הדרך חזרה", אך בכל זאת תרמה לפרסומה בעקבות תפקידה בדרמה "התחרות" בתור הנערה העשירה היידי ג'ואן סקונובר.
ב-1983 רשמה הישג יוצא דופן כאשר הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס פטל הזהב על תפקידה בתור הדסה ארוסתו של אביגדור בדרמה של ברברה סטרייסנד "ינטל". אירווינג וג'יימס קוקו הם שני השחקנים היחידים שהיו מועמדים לפרס האוסקר ולפרס הראזי לשחקני המשנה הטובים והגרועים ביותר על אותו התפקיד.
בשנה שלאחר המועמדות לאוסקר הצליחה לספק תפקיד מוצלח בקומדיה "מיקי ומוד" בתור נגנית הצ'לו מוד גיולורי הנכנסת להריון מכתב הטלוויזיה הנשוי מיקי (דאדלי מור). לקראת סוף שנות ה-80 אירווינג הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי על הופעתה בקומדיה הרומנטית "אהבה ממבט שלישי" בתור הרווקה היהודייה איזבל גרוסמן, ועל תפקידה בתור אנה אנדרסון הטוענת להיותה הדוכסית אנסטסיה רומנוב בהפקה הביוגרפית "אנסטסיה: המסתורין של אנה".
ב-1986 צילמה בישראל, בהפקת קנון גרופ, את הסרט עוץ לי גוץ לי, כחלק מהפקה של סדרת סרטים של אגדות האחים גרים בשם. הסרט צולם בחלקו ביפו ובחלקו באולפני ג.ג. ישראל בנווה אילן.
ב-1988 כיכובה בסרט "אהבה ממבט שלישי" (שבאנגלית נקרא Crossing Delancey) על פי מחזה של סוזן סנדלר. אירווינג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט.
ב-1997 השתתפה בתפקיד קטן בקומדיה של וודי אלן "לפרק את הארי". ב-1999 גילמה בשנית את סו נל בסרט "זעם: קארי 2 ", סרט ההמשך שנחל כישלון מוחלט. בשנת 2000 הופיעה בתפקיד ראשי בדרמת הפשע המוערכת של סטיבן סודרברג "טראפיק" בתור ברברה אשתו של עורך הדין רוברט ויקפילד (מייקל דאגלאס).
שיחקה בדרמה הספרותית "מעיין הנצח" בתור אמה של ויני פוסטר (אלקסיס בלדל) ובדרמה העצמאית "שלוש עשרה שיחות על דבר אחד" בתור פטרישיה אשתו של ווקר (ג'ון טורטורו). התפרסמה ב-2005 במותחן הפסיכולוגי שובר הקופות " משחקים נסתרים" בתור אליסון אשתו האובדנית של הפסיכולוג ד"ר דייוויד קאלוואי (רוברט דה נירו). ב-2009 שיחקה בדרמה הקומית "אדם" את רבקה אמה של בת' בוצ'הולד.
חיים אישיים
ב-1996 התחתנה עם הבמאי הברזילאי ברונו בארטו, הזוג גידל ילד אחד ביחד בשם גבריאל דייוויס והתגרש ב-2005. ב-2007 נישאה בפעם השלישית, לבמאי סרטי הדוקו קנת' בווסר.
ספינת עבדים
ספינת עבדים הייתה ספינת משא גדולה שהוסבה במיוחד לצורך הובלת עבדים, בעיקר עבדים שנרכשו מאפריקה לאמריקה.
המסלולים הבולטים ביותר של ספינות העבדים יצאו מחופי צפון מערב ומערב אפריקה לדרום אמריקה, ולחוף הדרום מזרחי (ארצות הברית של היום) והאיים הקריביים, מסלול שכונה מעבר הביניים. כ-12.5 מיליון אפריקאים הועברו בספינות מהסוג הזה.
הסחר בעבדים האפריקאים הוצא מחוץ לחוק בשנת 1807, על פי חוק משותף של ארצות הברית ובריטניה. בתחילה החל הביטול בבריטניה, והחוק האמריקאי נכנס לתוקף מאוחר יותר, ב-1 בינואר 1808. לאחר תאריך זה נחשבו כל ספינות העבדים שיצאו מאפריקה לפיראטיות ונתונות ללכידתם של הצי האמריקני והצי המלכותי הבריטי.
בשנת 1815, במועצת וינה, ספרד, פורטוגל, צרפת והולנד הסכימו לבטל את סחר העבדים מטעמן. במהלך תקופה זו הפכו ספינות העבדים לקטנות וצפופות יותר, בתמורה לביצועים משופרים, ושינו את ייעודם ככלי שיט להברחות במצור ימי.
דופק (סרט)
דופק (באוקראינית: Пульс) הוא שמה של דרמת ספורט אוקראינית באורך מלא בבימויו של סרגיי צ'בוטארנקו, המבוססת על סיפורה האמיתי של ספורטאית ואתלטית אוקראינית, אלופת אולימפיאדת הנכים 2008, שזכתה גם במדליות כסף וארד במשחקים הפאראלימפיים בקיץ 2008, 2012 ו-2016 - אוקסנה בוטורצ'וק. על הפצת הסרט אחראית חברת Film.UA שתכננה להפיץ את הסרט בחלק הראשון של שנת 2020, אך ההקרנה נדחתה למועד לא ידוע, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה באוקראינה, שהביאה לסגירת בתי הקולנוע במדינה.
תקציר עלילת הסרט
הספורטאית האוקראינית הצעירה, אוקסנה בוטורצ'וק, גרה בעיירה קטנה וחולמת להגיע לאולימפיאדה. הקריירה הספורטיבית שלה רק מתחילה והיא מציגה תוצאות טובות. אך כתוצאה מתאונת דרכים איומה, היא נפצעת קשה וכמעט מאבדת את ראייתה. כעת, אין לאוקסנה סיכוי לא רק להשתתף במשחקים האולימפיים, אלא גם לחיים נורמליים. עם זאת, היא לא מתכוונת לוותר ומנסה להוכיח שאין מכשולים בדרכה להגשים את החלום.
הפקה
צילומי הסרט החלו בקייב במרץ 2019. שלב הצילומים השני התרחש ביולי, והשלב השלישי והאחרון, התרחש בספטמבר. על פי העלילה, האירועים המרכזיים מתקיימים באוקראינה, אך הרגע המכריע עבור אוקסנה הוא המשחקים הפראלימפיים בבייג'ינג. הצילומים התרחשן בקייב, כמו גם במחוז קייב - בערים ברווארך ובאוקראינקה. אוקסנה בוטורצ'וק לקחה חלק פעיל בעבודות על הפרויקט. הספורטאית ייעצה לתסריטאים ירוסלב וויצ'יץ' ומקסים צ'רניש במהלך כתיבת התסריט וכן עבדה עם השחקנים וצוות ההפקה כדי לשחזר בצורה מדויקת ככל האפשר את האימונים האמיתיים של ספורטאים מקצועיים, כמו גם את הדקויות של הכישורים המוטוריים הנדרשים והתנהגותו של אדם נכה חלקית.
במהלך הצילומים נטליה באבנקו, המגלמת את אוקסנה בוטורצ'וק, התייעצה עם מאמני ריצה והתאמנה בחדר כושר כדי להשיג כושר טוב ולהבין טוב יותר את ענף הריצה והאתלטיקה.
אריה זקס (מוזיקאי)
אריה (אֶריך) זַקס (Arieh Erich Sachs; 22 בפברואר 1908 – 1980) היה מוזיקאי ישראלי, פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי, עורך ומפיק מוזיקלי ברשות השידור, מראשוני "קול ישראל". בעל השכלה גבוהה במשפטים ומוזיקה.
ביוגרפיה
אריך (אריה) זקס נולד בשנת 1908 בעיר קטוביץ שבשלזיה עילית, גרמניה, בנם של יוהאנה לבית איטְמן וד"ר יוזף זקס, רופא. בשנת 1931 קיבל תואר בוגר במשפטים באוניברסיטת ברלין, וב-1933 קיבל תואר מוסמך (מגיסטר) מאוניברסיטת ארלנגן (Erlangen). נוסף על כך למד מוזיקה בקונסרבטוריון שטרן בברלין. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. ב-1934–1935 למד בקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה בירושלים. ב-27 בספטמבר 1935 נישא לאסתר (אֶרנָה) גרינוולד (Gruenewald), והיה אב לבת, נעמי דליות, ובן, יאיר זקס.
משנת 1936 ועד 1942 שימש כפסנתרן וצ'מבליסט הבית של שירות השידור של פלשתינה (א"י) (Palestine Broadcasting Service, PBS), ומ-1942 כיהן כעורך ומפיק מוזיקה בכיר בתחנה – ולאחר קום המדינה, ב"קול ישראל" ורשות השידור – עד פרישתו לגמלאות ב-1973. הופיע כסולן עם תזמורות סימפוניות ובליווי מוזיקלי. כתב עיבודים לפסנתר של קטעי חזנות, מוזיקה יהודית פופולרית וזמר עברי. משנת 1948 היה חבר בחבר הבוחנים במוזיקה של משרד החינוך והתרבות, ארגון האמנים של ההסתדרות וקרן התרבות אמריקה-ישראל. ב-1953 ייסד את "קולגיום מוזיקום" (Collegium Musicum) בירושלים. פרסם מאמרים בנושאי מוזיקה בעיתונים ובכתבי עת למוזיקה בארץ. ב-1952–1953 היה מבקר המוזיקה ב"למרחב" ו"משא". היה חבר אגודת העיתונאים בישראל ואגודת מבקרי המוזיקה בישראל.
זקס התגורר ברחוב סעדיה גאון 10 בירושלים. נפטר ב-1980, בגיל 72.
בתו נעמי זקס-דליות הייתה בעבר קריינית, שדרנית ועורכת ב"קול ישראל".
תמרור עצור
תמרור עצור או שלט עצור הוא תמרור הממוקם לרוב בצומת או במפגש רחובות, המורה לנהגים לעצור את רכבם עצירה מלאה, ולהתקדם לאחר העצירה אך ורק אם הדרך פנויה. עם זאת, על פי תקנות התעבורה בישראל, תמרור עצור המוצב בצד השמאלי של הכביש מטיל חובת עצירה עבור הפונים שמאלה או מבצעים פניית פרסה שמאלה בלבד.
תיאור השלט
השלט ייחודי בין השלטים בצורתו המתומנת. השלט אדום מלבד פס לבן בסמוך לגבולות השלט, ובמרכז השלט מופיעה יד לבנה או המילה "עצור" בשפת המקום או בשפה האנגלית ("stop"). הסיבה לצורה המיוחדת היא על מנת שכל נהג המגיע לצומת מכל כיוון יוכל לראות, גם מאחורי השלט, שלנהג בכיוון נגדי או ניצב, יש "עצור" (לכן גם צורתו יוצאת הדופן של התמרור תן זכות קדימה כמשולש הפוך).
שימושים
שלטים אלה נפוצים בכל רחבי העולם. בישראל ובאירופה נעשה שימוש בשלטים אלה בעיקר בצמתים בהם נדרש מתן זכות קדימה ולא ניתן להציב שלט זה בשל שדה ראייה מוגבל.
צפון אמריקה
בצפון אמריקה משמש תמרור עצור כאמצעי לניהול תנועה בצמתים בהם מטעמי חיסכון (ותנועה נמוכה) הוחלט שלא להתקין רמזורים. כמו כן התמרור משמש כאמצעי להגברת הבטיחות בדרכים באמצעות האטת התנועה, ולכן מוצב התמרור באזורים בהם חוצים את הכבישים ילדים (בסמוך לבתי ספר, גני ילדים, ומגרשי משחקים), וזאת אף אם אין מדובר בצמתים.
אוטובוסי בית ספר (School Bus) המשמשים באופן ייעודי להסעת תלמידים לבתי ספר וגנים, כוללים לרוב בצדדיהם שלטי עצור מתקפלים המיועדים אף הם להגברת הבטיחות בעת חציית תלמידים. בעת שהאוטובוס עוצר להעלאה ולהורדה של נוסעים נפרשים שלטי העצור, וכל התנועה משני עברי הרחוב עוצרת עד לקיפול השלטים.
היסטוריה
השימוש בתמרורי עצור החל בארצות הברית בראשית המאה ה-20. השלט הראשון המתועד הותקן בשנת 1915 במישיגן. תמרורים אלה היו קטנים בגודלם מהתמרורים המקובלים כיום, ונכתבה בהם המילה "עצור" בצבע שחור על רקע לבן. ככל שהשלטים הפכו נפוצים יותר, גבר הצורך להסדירם. ועדה שהוקמה ביוזמת האיגוד האמריקאי לדרכים ראשיות מדינתיות ולתחבורה (American Association of State Highway and Transportation Officials) התכנסה בשנת 1922 במטרה לקבוע צורה אחידה לשלטים. הוועדה בחרה את הצורה המתומנת האופיינית להם. צורה זו נבחרה על מנת להקל על נהגים המגיעים מהעבר השני של התמרור לדעת שמדובר בתמרור עצור, ועל מנת למנוע בלבול בין תמרור זה לתמרורים אחרים. סיבה נוספת לבחירת צורה זו הייתה להקל על זיהוי השלט בשעות החשיכה, שכן בשנים אלה טרם החל השימוש בתמרורים מחזירי אור. האיגוד הלאומי האמריקאי לבטיחות בדרכים (The National Conference on Street and Highway Safety), ארגון מתחרה באיגוד האמריקאי לדרכים ראשיות מדינתיות ולתחבורה, הציעה שלט קטן יותר בצורתו, בצבעי אדום על צהוב. עם איחוד שני הארגונים לארגון אחד - הוועדה המשותפת להסדרת אמצעי השליטה בתנועה (Joint Committee on Uniform Traffic Control Devices) בארצות הברית, פורסם בשנת 1935 מדריך המתאר את מפרט השלט.
המדריך המתאר את השלט שונה שמונה פעמים בין השנים 1935–1971, וקבע כללים שונים בארצות הברית למיקום השלט וצורתו. בין השנים 1924–1954 נעשה בארצות הברית שימוש בשלטים בהם המילה "Stop" כתובה בצבע שחור על רקע צהוב. החל משנת 1954 הוחלט על שימוש בכיתוב לבן על רקע אדום.
בשנת 1966 הוסדרה צורת השלט בחקיקה בארצות הברית ובשנת 1968 הוסדרה צורת השלט על ידי מועצת וינה לשלטי רחוב ותמרורים במסגרת פעולת הנציבות הכלכלית של ארגון האומות המאוחדות לאירופה להסדרת התנועה באירופה. המועצה קבעה כי ברחבי אירופה תיכתב על השלט המילה "Stop" באנגלית או בשפת הלאום של המדינה, וצורתו של השלט תהא בהתאם לצורתו בארצות הברית.
בקוויבק שבקנדה נעשה שימוש לרוב במילה "ARRÊT" ("עצור" בצרפתית) אף שגם הצורה "STOP" מצויה שכן גם המילה האנגלית מקובלת בשפה הצרפתית.
בארצות ערב מקובל השימוש בכיתוב: "قف", בסין: "停", במלזיה: "BERHENTI", במונגוליה: "ЗОГС" ובטורקיה: "DUR".
ביפן נעשה שימוש בתמרור בצורה שונה - משולש אדום הפוך מסמל תמרור עצור. ובזימבבווה תמרור ובו צלב שחור על רקע לבן.
איצי וולדנר
יצחק (איצי) ווֹלְדְנֶר (באנגלית: Yitzy Waldner) הוא זמר, מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי חרדי אמריקאי בסוגת המוזיקה החסידית, אחד מגדולי היוצרים במוזיקה החסידית. הלחין מאות שירים עבור זמרים רבים, בהם לזמרים המצליחים ביותר במוזיקה החסידית. חלק משיריו הפכו ללהיטים.
עיקר פרסומו של וולדנר נובע משיתוף הפעולה שלו עם הזמר המצליח יעקב שוואקי. וולדנר הפיק לשוואקי כמה אלבומים והלחין לו עשרות שירים, בהם ניתן למנות את הלהיטים "אשת חיל", "בדרך המלך", "בואי בשלום", "הבט", "כדאי", "מאמין בניסים", "מה מה מה", "מהרה", "עת רקוד", "תדליק את האש", "I Can Be", "Cry No More", "We Are a Miracle".
ביוגרפיה
נולד וגדל בבורו פארק למשפחה של חסידי באבוב. בילדותו שימש במשך שלוש שנים כסולן מקהלת הילדים "עמודי שש" שפעלה בארצות הברית. בצעירותו למד בישיבת חסידות באבוב בבת ים.
קריירה מוזיקלית
וולדנר התחיל את דרכו המוזיקלית כשהלחין שירים לאלבומיו הראשונים של הזמר שלומי דאקס, בהם "כאייל תערוג", "משה ובני ישראל", "צמאה".
ב-2001, הוציא הזמר יעקב שוואקי את אלבום הבכורה המצליח שלו - "שמעתי", בו הלחין וולדנר שלושה שירים. שנתיים לאחר מכן הוציא שוואקי את אלבומו השני, "שוואקי 2", גם בו הלחין וולדנר שלושה שירים. באלבום "ידיד", שיצא בשנת 2004, הלחין וולדנר שני שירים, וכן באלבום "לשם שמים" שיצא בשנת 2006. באלבום "ליבי במזרח" שיצא בשנת 2010, הלחין וולדנר ארבעה שירים, כמו גם באלבום "Cry No More" שיצא בשנת 2012, ובאלבום "קולות" שיצא בשנת 2014. את האלבום "מאמין בניסים", שיצא במרץ 2016, וולדנר הפיק לצד שוואקי והלחין בו תשעה שירים.
במרץ 2016, הוציא הזמר מרדכי שפירא את אלבום הבכורה שלו, "כל הדרך", בו הלחין וולדנר את רוב השירים.
בינואר 2017 הוציא יעקב שוואקי אלבום מחרוזות בשם "היו זמנים", אותו הפיק וולדנר לצד שוואקי. בספטמבר של אותה שנה הוציא מרדכי שפירא את אלבומו השני, "מחר" אותו הפיק וולדנר והלחין בו מספר שירים.
ביוני 2018 הוציא יעקב שוואקי את האלבום "מוזיקה", אותו הפיק וולדנר לצד שוואקי, והלחין בו את רוב השירים.
באוקטובר 2019, זכה וולדנר בתואר "מלחין העשור" במצעד העשור של המוזיקה החסידית שערך רדיו קול חי. השיר "בואי בשלום" שכתב ליעקב שוואקי זכה במקום ה-16 בקטגוריית שירי העשור במצעד העשור של רדיו קול ברמה.
בשלהי 2019 הוציא יעקב שוואקי את אלבום המחרוזות "היו זמנים 2", אותו הפיק וולדנר.
ביוני 2021 הוציא יעקב שוואקי את אלבומו ה-11, לחיים, אותו הפיק וולדנר לצד שוואקי והלחין בו את רוב השירים.
בנובמבר 2022 הוציא הזמר אורי דוידי את אלבומו השלישיי, "אני חי", אותו הפיק וולדנר, וכן הלחין בו מספר שירים.
במרץ 2023 הוציא הזמר יששכר דרור את אלבום הבכורה שלו, "יחד במלוכה", אותו הפיק וולדנר, וכן הלחין בו מספר שירים. באפריל של אותה שנה נבחר על ידי מגזין "קול פליי" לאחד מ-50 המשפיעים על המוזיקה היהודית ב-60 השנים שמאז שנות ה-60 של המאה העשרים.
חיים אישיים
וולדנר נשוי ומתגורר בלייקווד שבניו ג'רזי. אחיו שאולי הוא זמר חתונות.
כריש משי
כריש משי המכונה גם כָּרִישׁ חָלָק וכריש חרמש (שם מדעי: Carcharhihus falciformis) הוא כריש ממשפחת הכרישיים.
מאפיינים
אורכו הממוצע הוא 2.5 מטרים (לזכר בוגר), ומשקלו 60 ק"ג. מרקם העור של כריש המשי חלק ומכאן נגזר שמו. סנפיר הגב הראשון שלו קטן יחסית עם התעגלות בשוליו האחוריים. סנפיר הגב השני קטן אף יותר עם קצה אחורי ארוך. סנפירי החזה שלו ארוכים ובצורת מגל.
כריש המשי הוא אחד הכרישים הנפוצים ביותר באזור האוקיינוס, וניתן למצוא אותו במים טרופיים ברחבי העולם. הוא ניזון מדגים ודיונונים. כריש משי מסוכן לאדם ועלול להיות אגרסיבי כלפי צוללים. עם זאת ידוע רק על מקרים מועטים של פגיעות כאלה, ולרוב הוא לא בא במגע עם בני אדם. כריש זה מסווג כפגיע ומוגדר כחיה מוגנת בכל העולם.
כריש המשי הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת.
איילט טרבזון
איילט טרבזון (בטורקית עות'מאנית: ایالت طربزون) היה איילט של האימפריה העות'מאנית.
האיילט הוקם בשנת 1598, והוא נשאר אזור נוצרי בעיקר עד המאה ה-17, הרבה לאחר ששאר אנטוליה הוסבה לאסלאם. השטח המדווח שלו במאה ה-19 היה.
גארם
במיתולוגיה הנורדית, גַארְם (בנורדית עתיקה: Garmr) הוא כלב (בחלק מהגרסאות זאב) מפלצתי השייך לאלה הל, ומשמש כשומר השער להלהיים - עולם המתים. ייתכן כי גארם הוא מקבילו של קרברוס מהמיתולוגיה היוונית.
בחיבור "הבלדה של גרימניר" אשר הוא חלק מהאדה הפואטית, אומר האל אודין שגארם הוא הנבחר מבין הכלבים בתשעת העולמות. ב"הטעיה של גילבי" אשר הוא חלק מהאדה הפרוזאית, מכונה גארם "המפלצת הגדולה". בסיפור אחר מסופר שכאשר אודין רכב אל השאול, כלב נבח עליו וניסה לרדוף אחריו. שמו של גארם לא נזכר כאן, אולם כנראה מדובר בו.
יללותיו של גארם יבשרו את בוא הראגנארוק. גארם עתיד לעזוב את מקומו בשער השאול ולהצטרף אל צבא המפלצות בהנהגתו של לוקי, אשר יצא להשמיד את האלים. בקרב האחרון בשדה ויגריד, גארם יאבק באל טיר. טיר יהרוג את גארם, אולם יפצע פצעים כה קשים עד שימות מיד לאחר מכן.
כרישועל זנבתן
כְּרִישׁוּעָל זְנַבְתָּן (שם מדעי: Alopias vulpinus) הוא מין כריש שאורכו הממוצע (כולל זנב) בין 3 ל-6 מטרים, ומשקלו עד 510 ק"ג. זנבו ארוך במיוחד ויכול להגיע לאורכו של גוף הכריש. מכאן גם נגזר שמו. הכריש חי במים עליונים בעיקר בים הפתוח, ונזון מלהקות דגים קטנים ודיונונים אותם הוא ממית בעזרת זנבו.
מיכאל ורדי
מיכאל ורדי (10 בדצמבר 1951 – 7 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בקרב בסיני במלחמת יום הכיפורים. במהלך הפעולה נהרג.
ראשית חייו
מיכאל נולד ב-10 בדצמבר 1951 בתל אביב לרנה ורפאל ורדי, שהיה אלוף בצה"ל. הוא למד תחילה בבית-הספר היסודי "צהלה" בתל אביב, ואחר-כך בבית-הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים את לימודיו התיכוניים במגמה המתמטית בבית-הספר התיכון העירוני ד', בתל אביב. אף על פי שבחר בלימודי מתמטיקה ופיזיקה, הרבה לקרוא ספרות אנגלית ועברית. במסגרת לימודיו בבית-הספר התיכון הוא פעל כחניך וכמדריך גדנ"ע, ובשבט צופי "צהלה" הדריך במשך למעלה משנתיים.
בינואר 1970 התגייס ורדי לצה"ל והתנדב לחיל האוויר. לאחר שנה עבר לחיל השריון, שם סיים בהצטיינות קורס מפקדי טנקים, קורס קצינים ואת קורס קציני השריון והוענקה לו דרגת סגן-משנה. מיכאל נשאר כמדריך בקורס קציני שריון. עם תום שירותו הסדיר בצה"ל החליט להישאר שנה אחת בשירות קבע.
מלחמת יום הכיפורים
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים הועלה ורדי לדרגת סגן, וכאשר פרצה המלחמה הוא היה לקראת סיום שירותו הסדיר בצה"ל. למחרת עמד להשתחרר ולהתחיל בלימודיו בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בחיפה. גדודו חנה במרכז סיני והותקף בצהרי יום כיפור מן האוויר. הגדוד נצטווה לנוע לעבר הגזרה הצפונית של התעלה כדי להדוף את הפלישה המצרית. מיכאל פעל כמפקד מחלקת טנקים על קו המים באזור מעוז "מפרקת". משימתו הייתה ליצור קשר עם המעוז הנצור, להחזיק מעמד עם אנשיו ולטהר את המעוז מחיילי אויב. כאשר הותקפה הפלוגה מצפון ונתקעה בביצות הטובעניות, נע ורדי צפונה, השמיד שני טנקי אויב, שני גשרים, וניקה את השטח מחיילי האויב. על פעולה זו חזר פעמיים, תוך גילוי חירוף נפש ושיקול דעת מופתי. לעת בוקר, בעלות השחר של ה-7 באוקטובר 1973, נתקע הטנק שלו בקרבת המעוז. ורדי ירד מן הטנק ועלה על טנק אחר, כדי לחלץ את אנשי המעוז. בדרכו פגע טיל בצריח הטנק בו ניצב ורדי והרגו. תחילה הוכרז כנעדר, וב-22 במאי 1975 הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
במאי 1975 הוענק לו עיטור העוז על הפעולה בה נפל, והרמטכ"ל מרדכי גור אמר עליו: "בכל פעולותיו גילה אומץ לב רב, קור רוח כושר מנהיגות ותושיה".
מטרופולין באר שבע
מטרופולין באר שבע היא מטרופולין בישראל הכוללת אזורים ממחוז הדרום. היא המטרופולין הרביעית והקטנה בגודלה (מבין המטרופולינים הרשמיות) בישראל, אחרי גוש דן, מטרופולין ירושלים ומטרופולין חיפה. אוכלוסיית המטרופולין מוערכת ביותר מ-377,100 תושבים.
מטרופולין זו, מבין המטרופולינים הרשמיות, היא הקטנה ביותר מבחינת מספר תושבים בישראל, והדרומית והחדשה ביותר.
תיחום
להל מוצגות הערים בכל אחת מהטבעות לפי הגדרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה:
בסה"כ מונה המטרופולין 33 יישובים.
אוכלוסייה
נתוני האוכלוסייה במטרופולין באר שבע לשנת 2016: האוכלוסייה הערבית מהווה כ-36.6% מכלל אוכלוסיית הגוש.
יישובי הלוויין
היישובים עומר, מיתר ולהבים מהווים את יישובי הלוויין של באר שבע. כינוי זה ניתן להם מאחר והם שלושה מן היישובים, הנמצאים במרחק יוממות מבאר שבע, ואוכלוסייתם יהודית ועירונית. שלושת יישובים אלו מתאפיינים במעמד חברתי-כלכלי גבוה, ומצויים באשכולות 9-10 העליונים בדירוג החברתי-כלכלי של הלמ"ס. זאת בניגוד למרבית האוכלוסייה בנגב.
מטרת הקמת היישובים הייתה, בין השאר, על מנת למשוך אוכלוסייה מבוססת לנגב ולגרום לחיזוק האזור, אולם בפועל היישובים אוכלסו בעיקר על ידי אוכלוסייה מבוססת מבאר שבע ובכך תרמו להחלשתה של העיר הדרומית. כמענה לתופעה זו הוקמה שכונת רמות בבאר שבע ומאוחר יותר גם שכונות יוקרה נוספות בעיר, כמו אזור בנה ביתך, המכונה פלח שבע או שכונות כלניות וסיגליות. פרוור יוקרתי נוסף של באר שבע, המצוי מרחק יוממות ממנה הוא קיבוץ חצרים.
ניתן להתייחס במידה מסוימת גם ליישובים הבדואים ערביים לקיה ותל שבע כיישובי לווין לבאר שבע, גם הם מרחק יוממות מבאר שבע, אך מבחינה סוציו-אקונומית מהווים תמונת ראי ליישובים עומר, מיתר ולהבים, שכן הם ממוקמים בעשירונים התחתונים 1-2 בדירוג החברתי-כלכלי של הלמ"ס.
תחבורה
שירות הרכבות מחבר את מטרופולין באר שבע עם אשקלון, תל אביב וחיפה. שירות האוטובוסים מחבר את המטרופולין לאילת, אשקלון, תל אביב, חיפה וירושלים.
I'm Breathless
I'm Breathless (בעברית: אני חסרת נשימה; מוכר כ-I'm Breathless: Music from and Inspired by the Film Dick Tracy; בעברית: אני חסרת נשימה: מוזיקה מתוך ובהשראת הסרט דיק טרייסי) הוא הפסקול השני של הזמרת מדונה. הוא יצא לאור ב-22 במאי 1990 כפסקול של הסרט "דיק טרייסי".
הפסקול הגיע אל המקום השני במצעד הבילבורד 200.
רקע
מדונה עצמה שיחקה בסרט כאחת הדמויות המרכזיות. לאחר צילומי הסרט מדונה החלה להקליט את הפסקול עם מפיקים כמו פטריק לאונרד, ביל בוטרל וקווין גילברט. האלבום הקולט במשך שלושה שבועות בלבד.
הסינגל הראשון אשר יצא מהאלבום היה להיט הענק "Vogue", אשר הופק על ידי שפ פטיבון. השיר זכה להצלחה אדירה כאשר הגיע למקום הראשון ב-30 מדינות ועד היום הוא נחשב לאחד מהשירים המצליחים והמזוהים עם הזמרת. גם הקליפ לשיר באותה התקופה היה לאחד מהקליפים המדוברים ביותר ולימים, הפך לאחד מהמשפיעים ביותר כאשר הכניס את ריקוד ה"ווג" למיינסטרים.
סוגה
מבחינה מוזיקלית האלבום מורכב בעיקר ממוזיקת ג'אז, פופ וסווינג. השירים שיקפו את אישיותה של מדונה וכן הושפעו ממערכת היחסים שלה עם השחקן הראשי בסרט וורן בייטי. מטרתה של הזמרת הייתה ליצור מוזיקה שתתאים להפקה ולסגנון של הסרט בימי הבלתי משוחדים וכך גם שרה את השירים בהתאם.
היא עיוותה את קולה שהיה צריך ואף באותה תרופה עישנה סיגריות על מנת שקולה יהיה צרוד כמישהי "חסרת נשימה". וורן ביטי והשחקן מנדי פטינקין היו שותפים לשירת 3 משירי האלבום.
קידום
על מנת לקדם את האלבום (ואת אלבומה Like a Prayer, שיצא באותה התקופה) מדונה יצאה לסיבוב ההופעות "Blond Ambition World Tour". סיבוב ההופעות קצר שבחים וביקורות חיוביות רבות ואף זכה בפרס בטקס פרסי "Pollstar Concert Industry". לאחר מכן הוא גם הוקלט ויצא כ-DVD עליו מדונה גם זכתה גם בפרס הגראמי הראשון שלה, כעשור לאחר תחילת הקריירה שלה. עם זאת, בשל השימוש בדימויים קתוליים בסיבוב ההופעות, קרא האפיפיור יוחנן פאולוס השני להחרים את סיבוב ההופעות.
בנוסף, על מנת לקדם את האלבום מדונה ביצעה שירים מתוכו גם בטקס פרסי ה-VMA של שנת 1990 ובטקס פרסי אוסקר של אותה שנה. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Vogue" אשר יצא ב-20 במרץ 1990 ו-"Hanky Panky" אשר הגיע למקום ה-10 בארצות הברית ולמקום ה-2 בבריטניה.
הצלחה וביקורת
מבחינה מסחרית, הפסקול זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האירופאי הרשמי וכמו כן, גם באוסטרליה ויפן. ביפן זכה להצלחה גדולה במיוחד כאשר היה לאלבום הנמכר ביותר במדינה באותה השנה. בארצות הברית האלבום הגיע למקום השני וזכה למעמד פלטינה כפולה. סך הכול, נמכר הפסקול בכ-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר אשר הופך אותו לאחד מהפסקולים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
ים מירטון
ים מירטון (ביוונית: Mυρτώο Πέλαγος, Myrtöo Pelagos) הוא ים שולי בים התיכון (בדרום-מערב הים האגאי) בין חצי האי פלופונסוס לבין האיים הקיקלאדיים המערביים. הים נקרא על שם הגיבור היווני מירטילוס שלפי המיתולוגיה היוונית נזרק לתוכו על ידי פלופס.
הים כולל ארבעה מפרצים: מפרץ ארגוליס, מפרץ הידרה (Κόλπος Ύδρας), מפרץ אפידאורוס (Κόλπος Επιδαύρου) והמפרץ הסרוני.
מטרופולין מוסקבה
מטרופולין מוסקבה הוא אחד מהמטרופולינים הגדולים בעולם, והגדול ביותר ברוסיה, ובשטחו מתגוררים יותר מ-17 מיליון תושבים. על פי הערכות השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית, האוכלוסייה הכוללת במוסקבה ובמחוז מוסקבה היא 20,349,638 נפש (2021).
בשנת 2020 מטרופולין מוסקבה דורג במקום ה-15 בעולם מבחינת אוכלוסייה - 17 מיליון ו-125 אלף איש. מטרופולין מוסקבה הוא הגדול ביותר באירופה, והוא פי שלושה גדול יותר ממטרופולין סנקט פטרבורג הבא אחריו. בשנת 2025 אוכלוסיית מטרופולין מוסקבה עשויה להגיעה עד 21 מיליון איש.
המבנה וההרכב של מטרופולין מוסקבה
מטרופולין מוסקבה בקנה מידה צר כולל ערים הסמוכות ישירות לגבול עם מוסקבה. זוהי מה שנקרא החגורה הקרובה של ערי הלוויין.
בגישה הקלאסית, מטרופולין מוסקבה היא בעלת שתי חגורות פרבריות.
בקנה מידה רחב, מחוז מוסקבה כולל את מוסקבה ואת מחוז מוסקבה (אזור הבירה) עם חגורה שלישית.
חגורת ערים ראשונה
החגורה הפרברית הראשונה (הקרוב), על פי גלושקובה, כוללת ערי לוויין של מוסקבה הממוקמות במרחק של 10-15 ק"מ מכביש הטבעת של מוסקבה: חימקי, דולגופרודני, מיטישצ'י, קורוליוב, בלאשיחה, ראוטוב, ליוברטסי, וידנויה, אודינצובו, קרסנוגורסק, זלנוגרד (רשמית חלק ממוסקבה).
למושג חגורת הפרברים הקרובה מתייחס המושג LPZP (חגורת מגן יער פארק מוסקבה, שיחד עם העיירות והערים הנמצאות בשטחה, היוותה רשמית חלק ממוסקבה בין השנים 1960 ל-1961). הערים קורוליוב (קלינינגרד) וז'לזנודורוז'ני לא נכללו ב-LPZP של מוסקבה.
על פי קריטריונים אלו, ניתן לפרט את רשימת הערים בחגורה הקרובה וכוללת את הערים הבאות:
EA Salt Lake
EA Salt Lake היא חברה לפיתוח משחקי וידאו הממוקמת בסולט לייק סיטי שביוטה שבארצות הברית. החברה היא חברת בת של Electronic Arts.
ריאה פרלמן
ריאה ג'ו פרלמן (באנגלית: Rhea Jo Perlman; נולדה ב-31 במרץ 1948) היא שחקנית וסופרת -יהודייה-אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור קרלה טורטלי בקומדיית המצבים "חופשי על הבר" (1982–1993). במהלך 11 עונות, פרלמן הייתה מועמדת לעשרה פרסי אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר - וזכתה ארבע פעמים - והיא הייתה מועמדת לשבעה גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
ביוגרפיה
פרלמן נולדה בקוני איילנד ברוקלין, בתו של פיליפ פרלמן (1919–2015), מהגר פולני שהיה מנהל במפעל לחלקי בובות ואדל (1922–2016), מנהלת חשבונות. היא גדלה בבנסונהרסט במשפחה יהודית ממוצא רוסי. יש לה אחות, היידי, שהיא תסריטאית טלוויזיה, עורכת ומפיקת טלוויזיה. באמצע שנות ה-80 עברו הוריהם ללוס אנג'לס. אביה היה ניצב בסדרה "חופשי על הבר". דמותו נודעה בשמו האמיתי פיל, והוא הצליח להשיג כמה שורות לאורך השנים כשהופיע ביותר מ-30 פרקים. הוא הופיע בכמה סרטים ותוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
היא למדה דרמה בקולג' האנטר בניו יורק, וקיבלה תואר ראשון באמנויות בשנת 1968.
קריירה
פרלמן החלה את קריירת המשחק שלה בתפקיד קטן בהצגה באוף ברודוויי, שנמשכה מספטמבר 1970 עד יוני 1971. בשנת 1972 שיחקה תפקיד קטן בסרט "נקניקיות עבור גוגן". באותה שנה היא הופיעה בהפקה של UP, יחד עם בעלה לעתיד, דני דה ויטו.
אחד התפקידים הבולטים הראשונים שלה היה תפקיד חוזר בתוכנית הטלוויזיה TAXI בתפקיד ג'נה, חברתו המתוקה של לואי דה פלמה (בגילומו של דה ויטו).
בעקבות זאת היא קיבלה תפקיד במחזה קטן, בדמות של אישה קשוחה. המפיקים גלן ולס צ'ארלס צפו בה בהצגה ההיא, מה שהוביל לליהוקה בתפקיד המלצרית והברמנית החכמה והחוצפנית קרלה טורטלי בסיטקום חופשי על הבר בשנת 1982. רייטינג הסדרה היה נמוך בעונתה הראשונה, אך עד שהסתיימה בשנת 1993, הייתה אחת התוכניות הפופולריות והמצליחות בכל הזמנים, וזכתה ב-20 פרסי אמי מתוך 95 מועמדויות.
פרלמן זכתה בפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בקומדיה ארבע פעמים: ב-1984, 1985, 1986 ו-1989. במהלך 11 העונות שלה בסדרה חופשי על הבר, היא הייתה מועמדת לאמי בכל שנה למעט בשנת 1992, והפכה לכוכבת הסדרה שזכתה למספר הגדול ביותר של זכיות ומועמדויות. כמו כן, היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר שש פעמים, יותר מכל אחד אחר בקטגוריה זו. בשנת 2011, רשת CBS בחרה ב"קרלה טורטלי" כאחת מדמויות הטלוויזיה הגדולות בכל הזמנים.
בשנת 1986 פרלמן שיחקה בפרק בסדרה סיפורים מופלאים של סטיבן ספילברג, שכותרתו "טבעת הנישואין", בה כיכב גם דה-ויטו כבעלה בסדרה.
סרטי טלוויזיה אחרים בהם שיחקה כללו את הדרמות "מקום להיות נאהב" ו"למרות האהבה".
תפקידי הקולנוע של פרלמן כללו בין היתר את "בייקון קנדי" משנת 1995 ו"מטילדה" בשנת 1996.
בהמשך היא כיכבה בקומדיית המצבים "פרל" ב-1996 כדמות הראשית וכן בדרמת הטלוויזיה "קייט בראשר" משנת 2001. בין הופעות האורח שלה הייתה בבכורת העונה הרביעית של קומדיית המצבים בקר,  בכיכובו של טד דנסון עמיתה לשעבר בסדרה חופשי על הבר.
פרלמן הופיעה גם בסרט טלוויזיה משנת 2000 "איך להתחתן עם מיליארדר: סיפור חג המולד". היא גם גילמה מטפלת בשם ד"ר פארלה בסרט "חיתוך סודי" משנת 2000 העוקב אחר סיפורה של ילדה צעירה בשם דון הפוגעת בעצמה.
בשנת 2007 הופיעה פרלמן בווסט אנד של לונדון בקומדיה "בואינג בואינג".
בשנת 2008 שיחקה בסרט המקורי של ערוץ הולמרק, "מקהלת חג המולד", ובאותה שנה הופיעה בסרט "ההפסקה הגדולה של בטהובן".
בשנת 2009 היא הופיעה כאמה של טניה בסדרה מצויד. בשנת 2011 פרלמן הופיעה בתפקיד אורח כמיטס בפרק אחד של הסדרה וילפרד.
בשנת 2009, פרלמן ובתה לוסי דה - ויטו כיכבו במחזה באוף ברודוויי "אהבה, הפסד ומה לבשתי", בעיבודם של נורה ודליה אפרון, בתיאטרון ווסטסייד.
בין השנים 2014 ל-2017, היא כיכבה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "מינדי" בתפקיד אמו של דני, אנט קסטלאנו.
בשנת 2023 התארחה בסדרת הטלוויזיה "Not Dead Yet" מבית רשת ABC.
כתיבה
פרלמן חיברה סדרת ספרי הילדים המאוירת "Otto Undercover".
חיים אישיים
פרלמן הכירה את השחקן דני דה ויטו ב-17 בינואר 1971 כאשר נסעה לראות חבר בהצגה "הכלה המתכווצת", בה השתתף גם דה ויטו. הם עברו להתגורר יחד שבועיים לאחר שנפגשו ונישאו ב-28 בינואר 1982. יש להם שלושה ילדים: לוסי צ'ט דה ויטו (נולדה במרץ 1983), גרייס פאן דה וויטו (נולדה במרץ 1985) וג'ייקוב דניאל דה וויטו (נולד באוקטובר 1987). פרלמן, יהודייה, ודה ויטו, שגדל קתולי, גידלו את ילדיהם כשהם חוגגים את חגי שתי הדתות, אך לא העניקו לילדיהם זהות דתית. פרלמן אמרה בריאיון ל"לוס אנג'לס טיימס" בשנת 1998:" אנחנו חוגגים את כל החגים כדי לשמור על המסורות והתרבות, אבל באמת אין לי חיבור לגבי שום דת מסודרת מסוימת, ואני לא חושבת שזה נכון לכפות. אני מרגישה שאני מחנכת אותם להיות אנשים טובים, וזה כל העניין."
המשפחה מתגוררת בבוורלי הילס, קליפורניה, ובבעלותם בית נופש באינטרלאקן, ניו ג'רזי.
פרלמן ודה-ויטו נפרדו באוקטובר 2012. עם זאת, במרץ 2013 דווח כי הם התפייסו. מאוחר יותר הזוג נפרד שוב בפעם השנייה במרץ 2017. למרות שהשניים כבר לא התגוררו יחד, פרלמן אמרה כי אין בכוונתה להתגרש מדה-ויטו. בשנת 2019 אמרה פרלמן למראיין אנדי כהן שהיא ודה-ויטו הפכו לחברים קרובים יותר לאחר פרידתם מאשר בשנים האחרונות שלהם כזוג.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן (בקזחית: Kaзақстан Республикасының Ұлттық қауіпсіздік комитеті, בראשי התיבות ק.נ.ב) היא ארגון הביטחון והמודיעין של קזחסטן.
ג'נג'שפטה
ג'נג'שפטה (בהונגרית: Gyöngyöspata) היא עיר במחוז הבש בנפת ג'נג'ש. זוהי אחת הערים הקטנות ביותר בהונגריה.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
הארגון נחשב ליורש האגף הקזחי של הק.ג.ב. ובדומה לקודמו, מאגד בתוכו עשרות ארגונים. הוועדה הוקמה ב-13 ביולי 1992 על ידי נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבייב. הארגון כפוף למפקד העליון של קזחסטן והוא חלק ממערכת הביטחון הקזחית. זוהי סוכנות הביטחון של קזחסטן ועוסקת גם באבטחת הגבולות ובמודיעין אותות. במרבית שנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 עסקה גם באיסוף מודיעין בחו"ל, עד להקמת שירות ביון החוץ של קזחסטן בשנת 2009.
ג'נג'שפטה
מיקום
ג'נג'שפטה שוכנת בשלוחה הדרומית-מערבית של הרי מאטרה 11 ק"מ מערבה מג'נג'ש, בצומת מפגש הכבישים 2402 ו 2406.
אדוארד טיפין
אדוארד טיפין (באנגלית: Edward Tiffin; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו הראשון, ובהמשך כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
היסטוריה
עם הכרזת העצמאות של קזחסטן, ב-19 בדצמבר 1991, נחתמה החלטת קבינט השרים הקזחי "על הוועדה לביטחון לאומי של רפובליקת קזחסטן". ב-20 ביוני 1992 ההחלטה הממשלתית אושררה במועצה העליונה (הפרלמנט הקזחי) והנשיא הקזחי חתם על החוק "אודות הזרועות לביטחון לאומי של רפובליקת קזחסטן" וב-13 ביולי אותה שנה, הנשיא נורסולטאן נזרבאייב חתם על צו מיוחד שייסד את הארגון הלכה למעשה.
ג'נג'שפטה
היסטוריה
אזור זה כבר היה מיושב לפני הגעת ההונגרים. נחפרו קברים מתקופת הברזל, מתקופת האוורים ומתקופת הכיבוש ההונגרי (התיישבות המדיארים במרכז אירופה). בזמן הכיבוש האזור ניתן שייך לשבט אבא (אחד משבעת השבטים ההונגרים). טירה נבנתה ביישוב כבר במאה העשירית (טירת פטה). לפי כתביו של אנונימוס ארפאד עצמו העניק את האדמות לשבט. החפירות העלו כי הטירה התנשאה מעל ג'נג'שפטה.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
ראשי הארגון
בראש הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן עומד היושב-ראש, שמתמנה על-ידי נשיא הרפובליקה בהסכמת הפרלמנט ומפוטר על-ידי נשיא הרפובליקה.
ג'נג'שפטה
היסטוריה
פטה הייתה קשורה בקרבה משפחתית למשפחת הדוכס הגדול ארפאד. מערכת יחסים חדשה נוצרה ביניהם כאשר יורשו המאוחר, שמואל אבא, מלך הונגריה, התחתן עם בתו של הנסיך גזה, שליט הונגריה בסביבות 1010. בתקופת המלוכה של שמואל אבא נבנתה בסמוך לטירה כנסיית הדקאן, על שם פטרוס הקדוש.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
האקדמיה
האקדמיה של הוועדה הקזחית לביטחון לאומי (Қазақстан Республикасы Ұлттық қауіпсіздік комитетінің Академиясы) הוקמה ב-1974 כבית הספר של הקג"ב. ב-1991 הפכה למכון של הק.נ.ב וב-1997 קיבלה מעמד של אקדמיה. האקדמיה עוסקת בהכשרתם והכנתם של סוכני המודיעין הקזחיים, והכשרתם המקצועית של סוכני הוועדה לביטחון לאומי.
ג'נג'שפטה
היסטוריה
כאן נמצא הקודקס מהמאה ה-16 המכונה Patai graduále, שנמצא בשנת 1886, ובו מזמורים גרגוריאנים והונגרים.
אדוארד טיפין
ראשית חייו
אדוארד טיפין נולד בקרלייל (Carlisle) שבמחוז קמברלנד שבאנגליה. הוא למד בבית הספר הלטיני שבעירו, וב-1778 הוא החל להתלמד כסטודנט לרפואה. שש שנים לאחר מכן הוא השלים את חניכותו. ב-1783 היגרה משפחתו לווירג'יניה. כבר בגיל 17 הוא החל לעסוק שם ברפואה.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
יחידת אריסטאן
יחידת אריסטאן ( «Арыстан»; משמעות המילה היא "אריה"), היא היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור, שהוקמה בהשראת יחידת אלפא הרוסית ב-1991. עד 1993 הייתה כפופה לשירות האבטחה הנשיאותי, וב-1993 הוכפפה לוועדה לביטחון לאומי. חיילי היחידה מאבטחים את תעשיית הנפט הקזחית ואנשיה מוצבים בנורסולטן, אלמטי ובערים שלחוף הים הכספי. אנשי היחידה אחראים למלחמה בטרור, שחרור בני ערובה והגנת אובייקטים לאומיים של קזחסטן. לצד כוחות אחרים, אריסטאן נחשבת ליחידה המתקדמת והטובה ביותר במדינה וחייליה התאמנו בסיוע יחידות מיוחדות מכל העולם.
ג'נג'שפטה
היסטוריה
בשנת 1965, במהלך החפירות נתגלתה מצודת אבן שנבנתה ממנות אדמה ועץ שרופים בתנור בחלקים המזרחיים של המצודה.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
שירות סיכול ריגול
השירות לסיכול ריגול אחראי לסיכול ריגול בגופי המדינה. מטרת פעילותו היא תמיכה מודיעינית וכן סיוע לגופי המדינה במניעה, נטרול איומים על הביטחון הלאומי וקידום האינטרסים הלאומיים של הרפובליקה של קזחסטן.
ג'נג'שפטה
היסטוריה
על פי הצעת שר המינהל הציבורי והמשפטים ההונגרי, הוענק ליישוב מעמד של עיר ב-15 ביולי 2013.
אדוארד טיפין
ראשית חייו
ב-1789 נשא טיפין לאישה את מרי וורת'ינגטון ממחוז ברקלי, אחותו של מי שיהיה לימים מושל אוהיו, תומאס וורת'ינגטון. מרי נפטרה, חשוכת ילדים, ב-1808. שנה לאחר נישואיהם, הצטרפו בני הזוג לכנסייה המתודיסטית לאחר ששמעו את דרשותיו של תומאס סקוט, שיהיה שכנם וידידם במשך שנים רבות. ב-1792 הסמיך הבישוף אסברי את טיפין ככומר מתודיסטי, עם סמכות להטיף. כאשר נפטר אביה של מרי, ירשו בני הזוג 16 עבדים. השניים החליטו להעניק לעבדים את חירותם ולהתגורר בטריטוריה הצפון-מערבית, שם העבדות הייתה מחוץ לחוק. ב-1798 נדד טיפין מערבה יחד עם גיסו תומאס וורת'ינגטון, והתיישב בצ'יליקות'י (Chillicothe) שבאוהיו.
קריירה פוליטית
בצ'יליקות'י היה טיפין הרופא הראשון של העיר. הוא רכב על סוסו יומם ולילה כדי לטפל בחוליו. כשהגיע לשם, הוא היה מצויד במכתב מג'ורג' וושינגטון למושל הטריטוריה, בו הומלץ שהוא יקבל משרה ציבורית. בשנים 1899–1801 שימש טיפין כיושב ראש בית הנבחרים של הטריטוריה, וב-1802 הוא היה נשיא הוועידה החוקתית של אוהיו, שם קולו שבר את השוויון בהצעה לשלילת זכות הבחירה מ-337 האפרו-אמריקאים תושבי המדינה החדשה. הוא היה אחד ממנהיגי קבוצה של פוליטיקאים מצ'יליקות'י, שהובילו את קבלתה של אוהיו כמדינה בארצות הברית ב-1803, ובמשך כמה שנים שלטו בפוליטיקה שלה. בין עמיתיו נמנו תומאס וורת'ינגטון ונתניאל מאסי.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
שירות הביטחון הכלכלי
שירות הביטחון הכלכלי פועל למנוע, לזהות ולדכא פעילויות שמטרתן גרימת נזק כלכלי לרפובליקה של קזחסטן.
אדוארד טיפין
קריירה פוליטית
כאשר התקבלה אוהיו לאיחוד, היה ברור שטיפין ייבחר כמושל המדינה הראשון. הוא נבחר כמעט ללא שום התנגדות, ושנתיים לאחר מכן נבחר לכהונה נוספות ברוב דומה. במהלך תקופת כהונתו השנייה הוא פעל מידית לבלום את הקנוניה של ארון בר.
ב-1806 נבחר טיפין כחבר הסנאט של ארצות הברית ובמרץ 1807 הוא התפטר מתפקידו כמושל כדי לאייש את מושבו בסנאט. בסנאט הוא כיהן שנתיים בלבד, והתפטר בעקבות מותה של רעייתו. הוא היה נאמן לאינטרסים של המערב ושקד על רווחת תושביו. הוא דאג להקצאת משאבים לשיפור נהר אוהיו. הוא דאג לשירות דואר יעיל ומהיר יותר, לקיומה של מערכת מהירה יותר לטובת המודדים של אדמות המערב, וקידם תיקונים לחוקים שנגעו למכירות הקרקעות במערב. הוא גם הצביע בעד הדחתו של הסנאטור השני של אוהיו, ג'ון סמית', שהיה מעורב בקנוניה של בר. לאחר פרישתו מהסנאט בילה טיפין מספר חודשים מעטים בביתו לפני שנבחר לבית הנבחרים של אוהיו, שם הוא כיהן כיושב ראש הבית בשנים 1809–1811. ב-1809 נישא טיפין בשנית למרי פורטר, שמוצאה במקור היה מדלאוור, ואז התגוררה במחוז רוס.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
אבטחת סייבר
השירות למידע ואבטחת סייבר עוסק בהגנה מפני איומים פנימיים וחיצוניים על מרחב הסייבר של הרפובליקה של קזחסטן.
אדוארד טיפין
קריירה פוליטית
במלחמת 1812 סייע טיפין להעביר את תיקי המסמכים הפדרליים מוושינגטון הבירה, לפני שהיא נבזזה על ידי הבריטים. ב-1814 הוא מונה למודד הראשי של הטריטוריה הצפון-מערבית, תפקיד בו הוא שימש עד למותו.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
שירות A
שירות "A" עוסק בדיכוי פעולות טרור וכניסת ארגונים פליליים מסוכנים.
אדוארד טיפין
מותו
אדוארד טיפין נפטר ב-9 באוגוסט 1829 בצ'יליקות'י, ונטמן בבית הקברות גרנדוויו שבעיר. העיר טיפין שבצפון-מערב אוהיו קרויה על שמו.
אמיל פרקש
אמיל פרקש (Emil Farkas; נולד ב-1929) הוא מתעמל ישראלי בעבר, חבר נבחרת ישראל בהתעמלות, שופט התעמלות, חבר איגוד השופטים בישראל, מורה ומחנך. ניצול שואה, ששהה במחנות ריכוז.
ביוגרפיה
אמיל פרקש נולד בבית יהודי נאולוגי בז'ילינה, בסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה. אביו היה סנדלר בעל חנות נעליים, ואמו אחות. אמיל היה הבן הצעיר, והיו לו שלושה אחים ואחות נשואה, אם לילדה. מילדותו הצטיין בספורט, החל מגיל 6 התעמל במועדון הספורט "סוקול" והתמיד בכך גם כשנלקח למחנה ריכוז.
תקופת השואה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 13, נלקח עם משפחתו על ידי הנאצים, והם הושמו במחנות עבודה וריכוז שונים. לאורך תקופת השואה שהה פרקש במחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, סרד, ברגן-בלזן ונובקי.
אחרי השואה
כשהתקרבו האמריקאים, הובלו פרקש ועוד אסירים מהמחנה לכפר נידח, ושם שוחרר על ידי קצין יהודי אמריקאי. אחרי המלחמה חזר לצ'כוסלובקיה ומצא את אביו, אימו ואחיו דוד פרקש בחיים, ואז גם נודע לו על שני אחיו, אחותו ואחייניתו שנספו.
פרקש התגייס לצבא הצ'כוסלובקי והתקבל לנבחרת הלאומית בהתעמלות מכשירים.
בשנת 2021 העיד נגד שומר נאצי לשעבר ששמר באחד המחנות בו שהה, שלבסוף הורשע ביוני 2022 ונידון ל-5 שנות מאסר.
חייו בישראל
בעקבות הסכם מיוחד, שנחתם בין צ'כוסלובקיה ובין מדינת ישראל, שאיפשר לאזרחים צ'כוסלובקיים לשרת בצה"ל - התנדב פרקש לשרת בחיל האוויר הישראלי, עלה ארצה ב-1949, והתגורר בחיפה. בעקבותיו הגיעו לישראל גם הוריו ואחיו, דוד פרקש.
את דרכו החל בחיל האוויר כחשמלאי מטוסים במשך כ-5 שנים. באותה תקופה גם עבר קורס צניחה והתעמל בברית מכבים עתיד. משם הגיע לנבחרת ישראל בהתעמלות. פרקש הצטיין בהתעמלות מכשירים וזכה במדליות במשחקי המכביה השלישית, בשנות החמישים של המאה העשרים. הוא היה גם הראשון בישראל, שביצע את התרגיל הקשה על טבעות "כריסטוס".
לפרנסתו, היה פרקש מורה להתעמלות בית הספר בסמ"ת בחיפה 40 שנים, וחינך דורות רבים של תלמידים.
מארי אן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
החלטה 303 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה 303 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות התקבלה ב-9 בדצמבר 1949, והיא עוסקת ביישום בינאום ירושלים בהתאם להחלטה 181 ב-29 בנובמבר 1947.
רקע
ב-24 באפריל 1920 החליטה ועידת סן רמו כי שטחי ארץ ישראל יימסרו למנדט בריטי. ב-10 באוגוסט 1920 נחתם הסכם סוור בו אושר כי שטחי ארץ ישראל יהיו בעתיד למדינה עצמאית. ניסוח כתב המנדט נמשך כשנתיים, וב-24 ביולי 1922 קיבלה מועצת חבר הלאומים את נוסח כתב המנדט, שהפך למסמך בינלאומי מחייב. ב-29 בנובמבר 1947 התקבלה ברוב קולות תוכנית החלוקה בהחלטה מספר 181 של העצרת הכללית של האו"ם. התוכנית כללה הצעה להפסיק את המנדט הבריטי לארץ ישראל, ולחלק את ארץ ישראל לשתי מדינות יהודית וערבית; אזור ירושלים ובית לחם לא חולקו אלא הוגדרו כקורפוס ספרטום – גוף נפרד שיהיה בשליטה בין-לאומית ולא בשליטת אחד הצדדים (שלטון יהודי, שלטון ערבי או שלטון המנדט הבריטי). ב-14 במאי 1948, הכריז דוד בן-גוריון בבית דיזנגוף בתל אביב על הקמת מדינת ישראל. מיד לאחר מכן פלשו צבאות ערב לשטחי מדינת ישראל, ובכך התעלמו מההחלטה על תוכנית החלוקה ובינאום ירושלים.
נוסח ההחלטה
בהתחשב בהחלטה 181 (II) מיום 29 בנובמבר 1947 והחלטה 194 (III) מיום 11 בדצמבר 1948,
לאחר שבחן את הדוחות של וועדת הפיוס של האו"ם לארץ ישראל שהוקמה תחת ההחלטה האחרונה:
I. ירושלים צריכה להיות ממוקמת תחת משטר בינלאומי קבוע, העיר תוגדר כקורפוס ספרטום תחת משטר בינלאומי מיוחד ותנוהל על ידי האו"ם העיר ירושלים תכלול את העירייה הנוכחית של ירושלים ואת הכפרים והעיירות הסמוכות שהמזרחית בה תהיה אבו דיס; הדרומי ביותר, בית לחם; המערבי ביותר, עין כרם (כולל גם השטח הבנוי של מוצא); והצפוני ביותר שועפאט, כפי שמצוין במפת הרישומים המצורפת.
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 הוא טקס בו הוענקו פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתחום היצירה הטלוויזיונית בישראל. הטקס שודר בכאן 11 ב-24 במרץ 2022 על ידי המנחה יניב ביטון, אשר הנחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות. ב-15 בפברואר 2022 פורסמו המועמדים בקטגוריות השונות על ידי דפנה לוסטיג.
האקדמיה העניקה בשנה זו פרס מפעל חיים לתוכנית זהו זה!.
זוכים ומועמדים
ברשימות מטה, הזוכים בקטגוריה מודגשים.
יצירה נוספת
<!--
סאני אומורגי
קריירה
אומורגי התחיל את הקריירה שלו באוסמדה באבס המקומית. בגיל 14 עזב לספרד והצטרף לנומנסיה. בהמשך שיחק אומורגי גם במחלקות הנוער של ריאל מדריד, אספניול ומונטאנירוס.
בגיל 18 חזר לנומנסיה והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. במהלך הקריירה שלו שיחק גם בוויקטוריה, טורבייחה, בינפאר, טומלוסו ופלנסיה. בשנת עזב את ספרד לראשונה מזה 10 שנים וחתם בגזירה יונייטד מליגת העל המלטזית בה שיחק חצי עונה. בקיץ חתם בתאנדר ביי צ'יל מארצות הברית. אחרי תקופה קצרה חזר לספרד כאשר חתם במרידה. בקיץ חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע 12 שערי ליגה ב-35 משחקים. ביולי חתם במריבור. ב-1 בפברואר 2017 הושאל להפועל כפר סבא עד לסיום העונה.
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021
לפי תוכנית
התוכניות הבאות קיבלו מועמדויות מרובות בטקס:
סאני אומורגי
קריירה
ב-14 בפברואר 2021, אומורגי חתם בלינקולן רד אימפס מליגת העל של גיברלטר בכדורגל.
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021
לפי ערוץ/גוף
-->
סאני אומורגי
קריירה
בקיץ אומורגי חתם באסטורגה.
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021
לפי תוכנית
התוכניות הבאות קיבלו זכיות מרובות בטקס:
אלברכט הראשון, מלך גרמניה
אלברכט הראשון, מלך גרמניה (בגרמנית: Albrecht I, Römisch-deutscher König; יולי 1255 – 1 במאי 1308) היה דוכס אוסטריה, ולאחר מכן מלך גרמניה בין השנים 1298–1308.
חייו
אלברכט נולד לרודולף הראשון, מלך גרמניה ולגרטרוד מהוהנבורג, בתו של בורקהארד החמישי, רוזן הוהנבורג. גם לאחר בחירתו של אביו רודולף למלך, אוטוקר השני, מלך בוהמיה ואלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, סירבו לקבל את הכרעת הנסיכים ושלחו שליחים עם מתנות לשכנע את האפיפיור להתערב. בתגובה שלח רודולף שליח משלו עם מכתב לאפיפיור ששכנע אותו לתמוך בו. אוטוקר המשיך בסירובו ופעל להרחבת ממלכתו תוך כיבוש אוסטריה, שטיריה וקרינתיה. ב-1274 סירב אוטוקר להופיע בפני האספה הכללית הרומית כדי להסביר את כיבושיו. בעקבות כך החרים רודולף את אוטוקר בשם האימפריה הרומית הקדושה והכריז עליו מלחמה, בה ניצח ב-1276. ב-1278 פתח אוטוקר במתקפת נגד בניסיון להשיב את אדמותיו, אך ניסיון זה נכשל, והביא למותו של אוטוקר בקרב דירנקרוט ב-26 באוגוסט. ב-1282 קיבל אביו רשות מנסיכי גרמניה להעניק לאלברכט ולאחיו רודולף ולגיסו ונצל את האדמות שכבש מידיו של אוטוקר, ואלו הפכו בהמשך לטריטוריה גרעינית של ממלכת הבסבורג.
בשנת 1290 ניסה אביו להבטיח לאלברכט את הכתר הגרמני, אולם נכשל בעיקר בעקבות התנגדויותיו של וצלאב השני, מלך בוהמיה, בנו של אוטוקר השני, מלך בוהמיה, וכן נכשל בניסיונו להשיג לו את כתר הונגריה במקום לסלו הרביעי, מלך הונגריה, שנרצח באותה שנה. משום כך, אחר מותו של רודולף הראשון, מלך גרמניה, נבחר אדולף, רוזן נסאו-ויילבורג למלך גרמניה. בשנת 1295 חלה אלברכט בהרעלת קיבה חמורה, ועל אף שהתאושש ממנה, איבד את ראייתו באחת מעיניו כתוצאה מכך.
בשנת 1298 הסתכסך אדולף, מלך גרמניה עם הנסיכים הבוחרים, ומשום כך החליטו על הדחתו, ובחרו באלברכט למלך גרמניה. אדולף, שזעם על ההחלטה, ניסה להילחם באלברכט עם צבאו, אך הובס ונהרג בקרב גלהיים.
בשנת 1299 נכשל אלברכט בכיבוש רוזנויות הולנד וזילנד לאחר מותו של וילם הראשון, רוזן הולנד, וכן נכשל בכיבוש רוזנות תורינגיה. בשנת 1306 מת וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, ואלברכט ניצל את ההזדמנות והשיג את הכתר הבוהמי לבנו רודולף.
ב-1 במאי 1308 נרצח אלברכט על ידי אחיינו יוהאן רוצח האב, שזעם על כך שאלברכט הפקיעו מנחלתו, בשעה שהיה בדרכו לדכא מרד בשוואביה.
משפחתו
ב-12 בפברואר 1274 התחתן אלברכט עם אליזבת מקרינתיה, מלכת גרמניה, בתם של מיינהארד, דוכס קרינתיה ואליזבת מבוואריה, מלכת גרמניה, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
באיי ארנה
באיי ארנה (BayArena) הוא אצטדיון כדורגל המשמש את קבוצת באייר לברקוזן החל משנת 1958. באצטדיון 30,210 מקומות.
היסטוריה
האצטדיון הוקם בשנת 1956 ושמו היה "אצטדיון אולריך הברלנד" (Ulrich-Haberland-Stadion) על שם נשיא חברת באייר AG, שהקימה את קבוצת הכדורגל באייר לברקוזן. הקיבולת המקורית של האצטדיון הייתה 20,000 מקומות. בשנת 1986 החל שיקומו וחידושו של האצטדיון, שנמשך עד שנת 1997, ובמסגרתו חודש האצטדיון והוגדלה קיבולתו לכ-22,500. בשנת 1998 קיבל האצטדיון את שמו הנוכחי "באיי ארנה".
האצטדיון הוצע לאירוח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך בגלל שאצטדיון המארח משחקים במונדיאל חייב להכיל לפחות 40,000 מקומות, הוא לא נבחר. בשנת 2007 התל תהליך להרחבת האצטדיון וזה הסתיים בשנת 2009. כיום עומדת קיבולת האצטדיון על 30,210 מקומות. האצטדיון אירח שלושה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד במסגרת רבע הגמר במונדיאל 2011 לנשים שנערך בגרמניה.
מד
{{פירושונים|
Med:
אחר:
ראו גם
}}
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל היא אגודה מקצועית של מהנדסים ואדריכלים בישראל שהוקמה בשנת 1921 על ידי מהנדס הבניין ריכרד פסובסקי ושותפו האדריכל יוסף ברלין. בשנת 1985 היא התאחדה עם הסתדרות המהנדסים ועם ארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל, להקמת לשכת המהנדסים.
בשנת 1926 יסדה האגודה כתב עת בשם "בנין וחרושת", שהיה ביטאון האגודה. עורכו הראשון היה יוסף ברורמן, שמונה בשנת 1946 לנשיא האגודה.