cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוז'י פוראי
ביוגרפיה
רוז'י פוראי נולדה במשפחה יהודית כבתם של הסוחר מאנו פישר ושל אנה לייטנר. לאחר שסיימה את בית הספר המשיכה את לימודיה בבית הספר למשחק ראקושי. בחינת הסיום שלה הייתה במחזה "סבתא". היא הצטרפה מייד ללהקת "תיאטרון תאליה", שם הופיעה לראשונה בדרמה של אלפרד דה מיסה "גחמה" וב"האב" של יוהאן אוגוסט סטרינדברג. כאשר לאסלו באוטי הפך את התיאטרון ההונגרי לתיאטרון דרמטי בשנת 1907, הוא חתם חוזה גם עם רוז'י פוראי להצטרף לשורות להקת התיאטרון. מאז ואילך שורה ארוכה של הופעות בולטות ביותר סימנו את הקריירה שלה. הדמויות שעוצבו על ידה על הבמה בכלי המשחק הטובים ביותר לייצוג אנושי, תמיד בלטו בייצוג שלהן על ידה, כיצוקות בעופרות ומבלי להפריע להרמוניה הכוללת של המחזה. ב-29 ביוני 1910, בבודפשט, היא נישאה לשחקן היהודי ינה טרז'. החל מה-29 באוקטובר 1921, התארחה בקביעות ב"תיאטרון מרכז העיר" של ארתור בארדוש, שם מיוחסת לה ההצלחה יוצאת הדופן של הקומדיה "הנערה העשירה" של בלה סנש (אביה של חנה סנש) בתפקיד של פראולין מארי (Fräulein Marie), שהיא שיחקה יותר מ-200 פעמים והדבר נשאר אירוע בלתי נשכח באמנות הבמה ההונגרית למשך זמן רב. בין סתיו 1924 לבין אביב 1925 שיחקה ב"תיאטרון הרנסאנס" ואז שוב חזרה לתיאטרון ההונגרי. מסתיו 1927 לא היה לה חוזה. היא שיחקה כאורחת בתיאטרון קיראי באופרטת "המשפחה מפשט" של יוז'ף ראדו, שהייתה עיבוד מוזיקלי למחזה "הנערה העשירה". מותה נגרם מסרטן השחלות.
בתה היא אווה טרז', שהייתה ציירת, בנה איבאן טרז' (בחו"ל איבאן טורס, 1916–1983) היה תסריטאי ובמאי קולנוע. היא הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
אאוקלידס (מלך ספרטה)
אֵאוּקְלִידָס (ביוונית: Εὐκλείδας) היה מלך ספרטה בין השנים 227-222 לפנה"ס, יחד עם אחיו קלאומנס השלישי.
חייו
אאוקלידס וקלאומנס היו בניו של לאונידס השני. לאחר שקלאומנס ביצע הפיכה צבאית בשנת 227 לפנה"ס הוא הכתיר את אאוקלידס כמלך השני. היה זה מצב חסר תקדים, שכן על פי המסורת כל מלך היה חייב להיות משושלת אחרת.
במהלך קרב סלאסיה פיקד אאוקלידס על בעלי הברית של ספרטה. על פי פלוטרכוס, אאוקלידס נהרג במהלך הקרב. כאשר הבחין קלאומנס במות אחיו הוא אמר: "אבדת לי אח יקר ביקרים! אבדת, אתה אציל הנפש, הדוגמה לבני ספרטה ומנגינתם של נשותיה".
רובינזון קרוזו (סרט, 2016)
רובינזון קרוזו (באנגלית: Robinson Crusoe, הופץ בדרום אמריקה בשם The Wild Life, "חיי הפרא") הוא סרט קולנוע בלגי-צרפתי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה והרפתקאות, המבוסס באופן רופף על רומן בעל אותו שם מאת דניאל דפו. הסרט בוים על ידי וינסנט קסטלוט ובן סטאסן, נכתב על ידי לי כריסטופר, דומוניק פריס וגרהם וולדון, והופק על ידי Illuminata Pictures, nWave Pictures ו-uFilm.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה בברזיל ב-5 בפברואר 2016, ולאחר מכן הוקרן בבלגיה ב-30 במרץ 2016 ובצרפת ב-20 באפריל 2016. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-14 באפריל 2016 בהפצת פורום פילם, כאשר כחלק מהפצתו נעשה שיתוף פעולה עם אתר האינטרנט "מיקמק". אורך הסרט הוא כ-90 דקות.
למרות שקיבל ביקורות שליליות מהמבקרים וקיבל דירוג של 17% באתר "Rotten Tomatoes", הסרט זכה להצלחה קופתית והרוויח כ-39.5 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם, מול תקציב של 13 מיליון דולר.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר רובינזון קרוזו, רב חובל שלאחר סערה מוצא את עצמו באי זעיר ואקזוטי בו חיות חיות. באי, רובינזון מתחבר במהרה ליום שלישי התוכי (פרודיה לדמותו של ששת מהרומן המקורי) וחבריו החיות, מפני שהם הדרך היחידה שלו לשרוד באי, ואילו יום שלישי והחיות מתחברות אליו בתקווה שיוכל להוציא אותם מהאי כדי לחקור יבשות חדשות. יום אחד, בעקבות שני חתולים פראים שרוצים להשתלט על האי, רובינזון וחבריו החיות יוצאים לקרב נגד החתולים ומגלים את הכוח האמיתי של החברות.
מדבבים בעברית
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי עמי מנדלמן, והופק על ידי גלי נשר.
קבלת הסרט
אף על פי שהסרט קיבל ביקורות שליליות מהבקרים, הוא הרוויח כ-39.5 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם.
הסיוט החדש של וס קרייבן
הסיוט החדש של וס קרייבן (באנגלית: Wes Craven's New Nightmare) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1994 אשר נכתב ובוים על ידי וס קרייבן, השביעי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".
בסרט מככבים הת'ר לאנגנקאמפ, מיקו היוז, ג'ון סקסון ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.
תקציר העלילה
סרט זה שונה במהותו מסרטי הסדרה האחרים, ונעשה למרות ההכרזה על מותו הסופי והמוחלט של פרדי בסרט הקודם (דבר שמתאפשר עקב שינוי הממד בו מתרחש הסרט). הבמאי וס קרייבן, שביים את הסרט הראשון, חוזר לביים בפעם השנייה סרט בסדרה. השחקנית הת'ר לנגנקמפ (ננסי תומפסון) חוזרת לגלם את תפקיד עצמה, וכך גם רוברט אנגלונד, המגלם את פרדי האימתני. עלילת סרט זה סוגרת את כל המעגלים שנותרו פתוחים בסרטים הקודמים.
עשר שנים לאחר שסיוט ברחוב אלם נהפך לאחד מהסרטים המפחידים ביותר, לבמאי וס קרייבן יש סיוטים והוא נעזר בהם כדי לכתוב תסריט לסרט השביעי בסדרת סיוט ברחוב אלם. הוא שואל את הת'ר (השחקנית שגילמה את דמותה של ננסי) אם היא מוכנה לחזור לסרט בפעם האחרונה. הת'ר היא אישה נשואה ומאושרת עם ילד. אך לאחרונה, היא מקבלת שיחות טלפון מאוד מוזרות מבחור שחושב שהוא הדמות המרכזית בסיוט ברחוב אלם, פרדי קרוגר. כשבנה, דילן, מתחיל להתנהג מוזר ובעלה נרצח בתאונת דרכים היא מבינה שפרדי אמיתי ומנסה להגיע אליה ואל בנה דילן. היא פוחדת אבל היא תעשה הכל כדי להגן על בנה, אפילו אם זה אומר להילחם בדמות שמופיעה אך ורק בסיוטים שלה.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 33 ביקורות.
אבריקטוזאורוס
אבריקטוזאורוס (שם מדעי: Abrictosaurus; משמעות שמו: "לטאה עירנית") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף ממשפחת ההטרודונטוזאוריים שחי בדרום אפריקה של תחילת היורה לפני 199 עד 196 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורת אליוט שבלסוטו ובכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה, והוא תואר למדע ב-1975 בידי החוקר האמריקאי ג'יימס הופסון. בעבר שויך לסוג ליקורינוס (Lycorhinus). את שמו קיבל עקב הנחה שהדינוזאורים עברו תרדמת קיץ כדי לחסוך באנרגיה, אותה שלל הופסון.
דינוזאור זה היה אוכל עשב או אוכל כל דו-רגלי באורך 1.2 מטר ומשקל ממוצע של 45 קילוגרם. הגולגולת שלו הייתה נמוכה וארוכה עם שיניים מסוגים שונים בבסיס הלסת. בקדמתה היו זוג שיניים דמויי-ניבים ארוכות, לאחריה עוד שיניים מוזרות קצרות יותר שהחלו מבסיס גבוה יותר בלסת ובהמשך הלסת היה פער קטן לשיניים אחוריות קטנות יותר אך גם חדות שכנראה עזרו לטחון מזון. לא ברור ממבנה השיניים אם היה צמחוני או אוכל כל.
הוא התקיים באזורים לחים לאורך אפריקה הדרומית של היורה ואולי היה מאבותיהם של ההדרוזאוריים וקרוביהם.
דנאה (רמברנדט)
דנאה (בהולנדית: Danaë) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין משנת 1636 לערך המתאר את דנאה. היצירה מוצגת במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
הסיפור המיתולוגי
הציור מתאר בגודל טבעי את הרגע במיתולוגיה היוונית שבו דנאה, האסורה בידי אביה בתא תת-קרקעי, מברכת את זאוס מלך האלים (יופיטר בגרסת המיתולוגיה הרומית) המתגנב אל חדרה בדמות גשם של זהב. הוא מעבר אותה, וזמן קצר לאחר מכן נולד בנם פרסאוס.
היסטוריה
זהו ציור העירום הראשון של רמברנדט בגודל טבעי, ואין ספק שמלכתחילה התכוון ליצור יצירת מופת. הבחירה בדנאה מעידה על כוונתו להציב את ציורו מול ציורי דנאה של גדולי הרנסאנס כגון אנטוניו דה קורג'ו וטיציאן.
הדוגמנית המקורית הייתה אשתו ססקיה ואן אוילנבורך, אך מאוחר יותר, כששב להשלים את הציור לאחר מותה, החליף את הפנים באלו של חרצ'ה דירקס (Geertje Dircx) שהייתה אז בת זוגו. זהו אחד הציורים הגדולים והמרשימים של רמברנדט והוא עדיין היה בחזקתו כאשר הכריז על פשיטת רגל בשנת 1656. ייתכן שגודלו הקשה על מכירתו, מה גם שסביר להניח שרמברנדט הוקיר את הציור.
הציור מוצג מאז המאה ה-18 במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, רוסיה. הוא סבל מוונדליזם קשה בשנת 1985 כאשר אחד המבקרים, אזרח סובייטי ממוצא ליטאי, השליך לעברו חומצה גופרתית וחתך את הבד פעמיים בסכין. הציור ניזוק באופן חמור ומאמצי השיקום, שהחלו עוד באותו היום, נמשכו עד 1997.
תיאור היצירה
רמברנדט, ככל הנראה, לא ראה את ציורי דנאה של אנטוניו דה קורג'ו וטיציאן, אבל כן נחשף לציורו משנת 1603 של בן ארצו הנדריק גולציוס (Hendrick Goltzius), שהושפע מציורי הרנסאנס אחרי ביקור באיטליה. ישנם קווי דמיון בין ציורו של רמברנדט לזה של גולציוס: מידת העירום, תנוחתה של דנאה, רגלה הימנית אשר מורמת מעט, תיאור המיטה, הוילונות בצד ימין והכריות המעוגלות, תיאור קופידון כילד מכונף המעופף מעל ראשה של דנאה, והצגת נעלי הבית ליד המיטה.
דנאה בציורו של רמברנדט נראית מברכת את יופיטר, המגיע בדמות גשם של זהב, אשר בציור זה נראה כמו אור מוזהב המגיע מצד שמאל בזווית נמוכה וזורם מבעד לוילונות, אשר נפתחים למחצה בידי אישה זקנה. קווי המתאר העגלגלים של דנאה מקבלים תשומת לב מיוחדת, עם שינויים עדינים של אור וצל. רמברנדט רצה להדגיש שהוא מצייר אישה אמיתית גם בתיאור העצמים בסביבתה: המזרן השוקע תחת כובד גופה והסדין המכסה את רגליה.
ספנסר נוויל
ספנסר נוויל (באנגלית: Spencer Neville; נולד ב-14 בספטמבר 1990) הוא דוגמן, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
ספנסר נוויל נולד בגליידוויל, טנסי ב-1990.
קריירה
לפני שהחל בקריירת המשחק הוא היה דוגמן. תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בשנת 2014 כששיחק בפרק בסדרה הורים במשרה מלאה באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה, "High School Possession".
בין השנים 2014–2016 שיחק בתפקיד חוזר באופרת הסבון "ימי חיינו".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה קצרת המועד "האשטגרס", בסרט הקולנוע "AmeriGeddon", בסדרת הטלוויזיה "Stalked by My Mother" ובסרט הקולנוע "Wild for the Night". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "המחוקים".
בשנת 2017 שיחק בפרק בסדרה "אוזרק".
בשנת 2019 שיחק בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "צרות טובות". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "The Obituary of Tunde Johnson"
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "Roped" לצד השחקן ג'וש סוויקרד. בשנת 2021 שיחק בפרק בסדרה "מוקד 911 - טקסס".
בשנת 2021 לוהק נוויל לתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Devotion" שעתיד לצאת לקראת סוף שנת 2022.
אנדרטה לחללי חטיבה 8
"אנדרטה לחללי חטיבה 8" היא אנדרטה שהוקמה לזכר חללי חטיבה 8 על ידי הפסל הישראלי יחיאל שמי ונחנכה בשנת 1972 בשטח נמל התעופה בן-גוריון. גובהה 21 מטרים.
האנדרטה הוקמה ביוזמת יוצאי חטיבה 8, שכבשה בזמן "מבצע דני" את האזור. שמי החל בעבודה על האנדרטה בשנת 1970 וכעבור כשנה החלה העבודה באתר.
האנדרטה עשויה חלקי בטון וברזל השלובים זה בזה ויוצרים קומפוזיציה מבוזרת ומרובת אלכסונים, סביב מוקד פנימי שבו חקוקים שמות חללי החטיבה. שמי הסתייג מן הרעיון של יצירת אתר "מקודש", ההופך את האמנות לשימושית. הוא העיד כי יותר משביקש לתכנון אנדרטה משך אותו הרעיון להקים פסל לצד שדה תעופה.
בשנת 1975 תיאר שמי את האנדרטה, כשהוא מדגיש את היחס שבין הצופה ליצירת האמנות:
בשנת 1986 התייחס שמי לבניית האנדרטה בצורה ביקורתית:
ראסל הולס
ראסל אלן הולס (באנגלית: Russell Alan Hulse; נולד ב-28 בנובמבר 1950) הוא פיזיקאי אמריקאי המתמחה במחקר בנושא פולסרים וגלי כבידה, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1993 עם ג'וזף טיילור על "גילוי סוג חדש של פולסר, גילוי שפתח אפשרויות חדשות במחקר הכבידה".
ביוגרפיה
ראסל הולס נולד בניו יורק לאלן ובטי הולס, והחל להתעניין במדע בגיל מאוד צעיר. הולס למד בתיכון ברונקס למדע, סיים תואר ראשון בפיזיקה בקולג' "קופר יוניון", וקיבל את הדוקטורט באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט בשנת 1975[1]. המנה לדוקטורט של הולס היה הפיזיקאי ג'וזף הוטון טיילור, שהפך במהרה לשותפו במחקר. לאחר הדוקטורט, עבד הולס באוניברסיטת פרינסטון. החל משנת 2003 הולס עובד כפרופסור באוניברסיטת טקסס בדאלאס[2].
בזמן למידתו לדוקטורט שם, בשנת 1974, התלמד הלס במצפה הכוכבים ארסיבו בפוארטו ריקו של אוניברסיטת קורנל, שם עבד הלס עם ג'וזף טיילור. עבודתו שם היא, בין השאר, מה שהוביל לתגלית שעליה קיבל את פרס נובל[1].
ראסל הלס הוא אתאיסט. הוא מעיד על עצמו: "אני מחשיב את עצמי אדם מאוד מוסרי, אבל אני לא צריך דת בשביל זה" הלס הוא רווק, ונמצא בזוגיות ממושכת עם ז'אן קולמן.
לאחר התגלית
ב-1975 הלס השלים את הדוקטורט שלו בפיזיקה, ולאחר מכן עשה עבודת פוסט-דוקטורט במצפה הלאומי לרדיו אסטרונומי בגרין בנק שבמערב וירג'יניה.
ב-1977 הלס עשה הסבה לפיזיקת פלזמה והצטרף למעבדת פיזיקת הפלזמה בפרינסטון
ב-1993 הלס קיבל פרס נובל בפיזיקה יחד עם ג'וזף טיילור
ב-2004 הלס הצטרף לאוניברסיטת טקסס בדאלאס והפך למנהל המייסד של המרכז לחינוך במדע והנדסה באוניברסיטת טקסס בדאלאס.
מחקריו ועבודתו המדעית
במסגרת עבודתו עם ג'וזף טיילור, השניים גילו עשרות פולסרים, ביניהם הפולסר PSR B1913+16. יום אחד, בשנת 1974, הלס שם לב שהאותות מהפולסר PSR B1913+16 הם בלתי עקביים, ולאחר שפסל את האפשרות שהדבר נבע משגיאה במחשב, הלס שם לב שתדר האותות מאותו פולסר משתנה באופן מחזורי, שחוזר על עצמו כל פחות מ-8 שעות. בעקבות כך הוא תיאר לעצמו שפולסר זה הוא ככל הנראה בינארי, והוא מקיף במהירות סביב אובייקט מלווה. בשיתוף פעולה עם ג'וזף טיילור, הצליח הולס להוכיח שהפולסר PSR B1913+16 הוא הפולסר הבינארי (שני פולסרים המסתובבים זה סביב זה) הראשון שהתגלה, ואף קבע את מאפייני המפתח שלו[1].
עם משמעות גדולה יותר, השדות הכבידתיים של שני הפולסרים, שהייתה ביניהם אינטראקציה, אפשרו להולס, טיילור ורבים אחרים להמציא שיטות לאיתור גלים כבידתיים, אשר נובאו על ידי תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין, באופן שמאמת באופן יעיל את התיאוריה של איינשטיין למערכת מחוץ למערכת השמש. תגליתם של הלס וטיילור דורגה בין ההישגים המדעיים החשובים ביותר של המאה ה-20. על תגליתם זו הם קיבלו יחד פרס נובל בפיזיקה בשנת 1993[3]
דנאה (טיציאן, סדרה)
דנאה (באיטלקית: Danae) הוא שמם של שישה ציורי שמן מעשה ידי הצייר טיציאן שצוירו החל משנת 1544 עד שנת 1565 לערך, ומתארים את דמותה של דנאה. היצירות מוצגות במוזיאונים בנאפולי, מדריד, לונדון, וינה, סנקט פטרבורג ושיקגו.
פוליקסינידאס
פוליקסינידאס (ביוונית: Πολυξενιδας; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא סלווקי, שיחד עם חניבעל פיקד על הצי הסלווקי בזמן מלחמת אנטיוכוס.
דנאה (טיציאן, סדרה)
דנאה במיתולוגיה
היצירות מתארות את הרגע במיתולוגיה היוונית שבו זאוס מלך האלים (יופיטר בגרסת המיתולוגיה הרומית), אשר חושק בדנאה, הכלואה במצוות אביה בתא תת-קרקעי (פרט אשר טיציאן מתעלם ממנו ברוב ציוריו), מבקר אותה בדמות גשם של זהב. הוא מעבר אותה וזמן קצר לאחר מכן נולד בנם פרסאוס.
פוליקסינידאס
ביוגרפיה
פוליקסינידאס נולד ברודוס, אולם הוגלה משם ונכנס לשירותו של אנטיוכוס השלישי מלך האימפריה הסלווקית. הוא מוזכר לראשונה במהלך מסעו של אנטיוכוס להירקניה בשנת 209 לפנה"ס, אז פיקד על שכירי חרב כרתים. בשנת 192 לפנה"ס בהתאם להצעת היועץ הצבאי של אנטיוכוס חניבעל, נשלח פוליקסינידאס מיוון לאסיה כדי להביא משם תגבורת למלך שאותה עת היה במסע מלחמה ביוון. מאז לא שומעים עליו עד שנת 191 לפנה"ס, אז נסוג אנטיוכוס מיוון וחזר לאסיה. חניבעל חזה מראש שהרומאים אויביו של אנטיוכוס יקימו צי וישלחו אותו בעקבותיו של אנטיוכוס.
דנאה (טיציאן, סדרה)
סדרת הציורים
טיציאן וסדנתו ייצרו לפחות שש גרסאות של הציור, השונות זו מזו במידת מה. הגרסאות העיקריות שנותרו הן בנאפולי, לונדון, מדריד, וינה, סנקט פטרבורג ושיקגו. העבודות השפיעו על יצירותיהם של אמנים רבים ובהם אנתוני ואן דייק, גוסטב קלימט ורמברנדט (ציור משנת 1636), שציירו כולם גרסאות לסצנה. ג'ורג'ו וזארי מתאר בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר ביקור שערך עם מיכלאנג'לו בסדנתו של טיציאן, שם הם ראו את הציור במהלך יצירתו. מיכאלאנג'לו שיבח את השימוש בצבעים של טיציאן, אם כי אחר כך, באופן פרטי, היה ביקורתי כלפי יכולותיו כצייר.
פוליקסינידאס
ביוגרפיה
ואכן צי רומאי עשה את דרכו לאסיה ועמד להתאחד עם הציים של רודוס ופרגמון. פוליקסינידאס ביקש מאנטיוכוס שירשה לו לתקוף את הצי הרומאי בטרם יספיק להתאחד עם בעלי בריתו. אנטיוכוס הסכים ופוליקסינידאס יצא עם 70 אניות. אולם האדמירל הרומאי גאיוס ליוויוס סלינטור חמק ממנו והצליח להתאחד עם הצי הפרגמוני. הצי הרומאי מנה כעת 150 אניות, בקרב קוריקוס שיטות הלוחמה הסלווקיות התגלו כחסרות תועלת 10 אניות סלאוקיות נלקחו בשבי ועוד 13 טובעו. פוליקסינידאס עם השאר נמלט והתארגן בנמל אפסוס. הוא נשאר שם במשך החורף, ובאביב של שנת 190 לפנה"ס נודע לו שהצי של רודוס תחת פאוסיסטראטוס עומד להתאחד עם השייטת של ליוויוס. הוא הערים עליו והעמיד פנים כביכול רצונו לבגוד באנטיוכוס בתמורה לכך שירשו לו לחזור לרודוס. ובעוד הם מנהלים משא ומתן, תקף פוליקסינידאס בהפתעה והשמיד כמעט את כל הצי הרודי. הוא ניסה אחר כך להגיע אל סאמוס אולם בגלל סערה נאלץ לשוב לאפסוס.
ליוויוס שקיבל תגבורת של 20 אניות מרודוס, חפץ כעת לתקוף את פוליקסינידאס, אולם הוחלף בפיקוד. אותה שנה ניסה פוליקסינידאס לסגור על הצי הרומאי בנמל טאוס, אולם הרומאים הביסו אותו בקרב מיאונסיס שבו השתמשו הרומאים בטקטיקות לחימה חדשות. פוליקסינידאס איבד אניות רבות וחזר לאפסוס. לאחר קרב מגנסיה חזר לסוריה שמו לא נזכר שוב במקורות העתיקים.
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Alfred von Liechtenstein, 11 ביולי 1842 - 8 באוקטובר 1907), היה נסיך גרמני מבית ליכטנשטיין וסבו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
דנאה (טיציאן, סדרה)
סדרת הציורים
הציורים הם המשך של יצירות העירום הנשי של טיציאן, שצוירו בסגנון ונציאני. לאחר מותו של ג'ורג'ונה בשנת 1510, השלים טיציאן את יצירתו ונוס הישנה, ובסביבות 1538 צייר את ונוס מאורבינו. סדרת הציורים "ונוס והמוזיקאי", שצוירה החל משנת 1540, מתארת גם היא אישה ערומה במצב שכיבה.
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
אלפרד נולד ב-11 ביולי 1842 בפראג, אוסטריה תחתית, לפרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין ולאווה ז'וזפינה יוליה פוטוצקה, בתם של אלפרד וויצ'ך פוטוצקי ויוזפינה מריה צ'רטוריסקה.
דנאה (טיציאן, סדרה)
הגרסה הראשונה, נאפולי
הגרסה הראשונה, שנמצאת כעת בנאפולי, צוירה בוונציה בין השנים 1544–1545 עבור הקרדינל אלסנדרו פרנזה, נכדו של האפיפיור פאולוס השלישי. שליח האפיפיור בוונציה ראה את הציור במהלך יצירתו, ובספטמבר 1544 כתב בעליזות לקרדינל שהיא תגרום לדמות העירום הקודמת של טיציאן, ונוס מאורבינו, להיראות כמו נזירה.
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
ב-26 באפריל 1865 התחתן אלפרד עם בת דודו הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנו נולדו לה 10 ילדים.
דנאה (טיציאן, סדרה)
הגרסה הראשונה, נאפולי
גרסה זו היא היחידה עם דמותו של אל האהבה ארוס (קופידון במיתולוגיה הרומית) מימין. קווי דמותה של דנאה, שנשמרו גם בגרסאות המאוחרות יותר, מבוססים על קווי דמותה של אנג'לה, הקורטיזנה (פילגש) החביבה על הקרדינל, אשר דיוקן שלה נשלח לטיציאן מרומא. דנאה הושוותה בימי הביניים לקורטיזנה וסיפורה נתפס כסמל לאופיו המשחית של הזהב, שגם צניעותה וערכיה של האישה לא עומדים בפניו. הפיכת גשם הזהב המיתולוגי לגשם של מטבעות זהב, מדגיש את ההקשר. טיציאן שאל את קווי המתאר הכלליים מהציור דנאה של אנטוניו דה קורג'ו, ציור אותו הכיר והעריץ.
נראה כי מיטתה של דנאה נתונה בתוך אכסדרה פתוחה, או ליד חלון גדול. בסיס גדול של עמוד קלאסי תופס את מרבית שטח הרקע במרכז הציור (בכל יתר הגרסאות הבסיס הוחלף בוילונות אדומים), ומימינו נוף לא מוגדר היטב של עצים וגבעות מרוחקות. רק בגרסה זו מכסה סדין לבן באופן חלקי את רגלה הימנית של דנאה. הרקע דומה לזה של הגרסאות השונות של טיציאן ל"ונוס והמוזיקאי".
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
לאחר שהשלים אלפרד תואר במשפטים בין השנים 1864–1866, הוא התגייס לצבא האוסטרי, והגיע בו לדרגת מיור. בשנת 1873 הצטרף אלפרד ללנדטאג מטעם דוכסות שטיריה, ובשנת 1879 עבר לרייכסראט, שם כיהן עד לשנת 1899. בשנת 1887 מת אביו פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, ואלפרד ירש את נחלותיו.
דנאה (טיציאן, סדרה)
הגרסה הראשונה, נאפולי
גרסה זו מוצגת במוזיאון קפודימונטה (Museo di Capodimonte) בנאפולי.
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
בסוף חייו התגורר אלפרד באחוזותיו בשטיריה, וב-8 באוקטובר 1907 הוא מתה בטירת פרוינטל באוסטריה.
דנאה (טיציאן, סדרה)
גרסת פליפה השני, וגרסת מוזיאון הפראדו
פליפה השני, מלך ספרד, הזמין את הגרסה הבאה, שצוירה בשנים 1549–1550, כראשונה מתוך סדרה בת שישה ציורים, על בסיס השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס, שהוזמנה מטיציאן וסופקה בין 1553–1562. היא אמורה הייתה להיות מוצגת ממול ליצירה ונוס ואדוניס, השנייה בסדרה. סדרת היצירות כונתה על ידי טיציאן "poesie" ("פיוטים"). בגרסת פליפה השני, כמו בגרסאות שצוירו אחריה, למעט זו בשיקגו, דמותו של קופידון הוחלפה בדמות אישה זקנה אשר מנסה לאסוף את גשם הזהב. ההחלפה נועדה להדגיש את היופי והנעורים של דנאה, ואת היותם של כל התאוות הארציות ברי חלוף.
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
מכיוון שלגיסיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין לא היו ילדים, היה אמור לעבור השלטון לאחר מותם לבנו אלויס, נסיך ליכטנשטיין, אולם הוא ויתר על זכותו בשנת 1923, ומשום כך לאחר מות גיסו פרנץ בשנת 1938, עלה לשלטון נכדו פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
דנאה (טיציאן, סדרה)
גרסת פליפה השני, וגרסת מוזיאון הפראדו
גרסת פליפה השני מציגה את פניו של יופיטר בתוך ענן. פנים אלו נראות גם בגרסאות וינה, שיקגו וסנקט פטרבורג.
בעבר, הדעה הייתה שגרסה זו מוצגת כעת במוזיאון הפראדו במדריד. אולם ב-2013 התברר שהיא נפלה לידי ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון במהלך מלחמת חצי האי (אחת המערכות במסגרת המלחמות הנפוליאוניות). הוא לא הבין את חשיבותה והעבירה ללונדון. מאוחר יותר היא הועברה לאחוזתו באנגליה, בית אפסלי, נחשבה להעתק ולא הוצגה בפומבי. בשנת 2013, במהלך עבודות שחזור של אוסף היצירות באחוזה, התברר שזו היצירה המקורית אשר טיציאן שלח לפיליפה השני כחלק מהסדרה poesie. היצירה נמצאת בבית אפסלי בלונדון, אבל לא בחלק הפתוח לציבור. היא הוצגה לראשונה לציבור, לזמן קצר, בשנת 2015.
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין
משפחתו
ב-26 באפריל 1865 התחתן אלפרד עם בת דודו הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
דנאה (טיציאן, סדרה)
גרסת פליפה השני, וגרסת מוזיאון הפראדו
הגרסה המוצגת במוזיאון הפראדו נחשבת למאוחרת (1565), ונוספה לסדרת טיציאן במוזיאון רק במאה ה-17, אחרי שנרכשה בידי פליפה הרביעי, מלך ספרד. עם זאת, היא מוצגת כאשר מולה ונוס ואדוניס. גרסה זו והגרסה בשיקגו הן היחידות בהן נראה כלב מכורבל ליד ידה הימנית של דנאה.
גרסאות נוספות
ישנן שלוש גרסאות משמעותיות אחרות שבהן טיציאן היה מעורב לפחות באופן חלקי. הן מוצגות כיום במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, במוזיאון לתולדות האמנות בווינה ובמכון האמנות של שיקגו.
גרסת מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג נרכשה בשנת 1772 ומתוארכת לשנת 1554 לערך.
הגרסה במוזיאון לתולדות האמנות בווינה מתוארכת לשנת 1564 וכוללת תרומה משמעותית של חברי הסדנה של טיציאן, כפי שמעיד הטיפול הגס יותר בגוון העור של דנאה ובווילונות התלויים. ורד מונח על מצעה של דנאה, ופניו של יופיטר נראים בתוך ענן.
גרסת שיקגו, המתוארכת לשנת 1554, צוירה בעיקר על ידי חברי הסדנה של טיציאן. כלב מכורבל ליד ידה הימנית של דנאה (כמו במדריד), אין גשם של מטבעות זהב ואין זקנה אשר מנסה לאסוף את המטבעות. פניו של יופיטר נראים בתוך ענן.
יאיר נתניהו
יאיר נתניהו (נולד ב-26 ביולי 1991, ט"ו באב ה'תשנ"א) הוא פובליציסט ופעיל ניו מדיה ישראלי, בנם של בנימין ושרה נתניהו.
ביוגרפיה
נתניהו נולד בירושלים לבנימין נתניהו, אז סגן שר החוץ בממשלת הליכוד, ולרעייתו שרה. יש לו שני אחים: נועה (אחות למחצה), בתו הבכורה של בנימין נתניהו מנישואיו הראשונים למיקי הרן, ואבנר, אחיו הצעיר. בזמן כהונתו הראשונה של אביו כראש ממשלה גדל נתניהו אצל הורי אמו, חוה ושמואל בן ארצי. למד בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית' בירושלים.
הוא התגייס ליחידת דובר צה"ל, שם שירת במרכז ניתוח ידיעות ובקרה (מני"ב), בנציגות היחידה בפיקוד המרכז, ובענף המטפל בתקשורת הבינלאומית. נתניהו בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני מהמרכז הבינתחומי הרצליה בדיפלומטיה ויישוב סכסוכים. במהלך לימודיו היה חבר בתא "לביא" של "צעירי הליכוד" באוניברסיטה.
באמצע דצמבר 2018, נחסם חשבון הפייסבוק של נתניהו ל-24 שעות בעקבות ביקורת שמתח על הרשת החברתית, לאחר שהסירה פוסט קודם שלו. החסימה זכתה לפרסום באמצעי תקשורת רבים בעולם, ובהם הניו יורק טיימס. במרץ 2019 יצא לחופשה ללא תשלום, במטרה להשתתף בפעילות במערכת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
ביוני 2020 הצטרף כחבר פאנל בתוכנית "האולפן הפתוח" בערוץ 20, אותה מגיש בועז גולן, וביולי החל להגיש תוכנית עם יערה זרד מדי יום שישי ברדיו גלי ישראל. באוקטובר 2021 החל לפרסם טור שבועי באתר החדשות "אייס". ביוני 2022 קיבל תעודה של לשכת העיתונות הממשלתית.
הפצת חדשות כזב ותיאוריות קשר
יאיר נתניהו פעיל ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם, ופרסומיו מאוזכרים תכופות באמצעי התקשורת.במסגרת פעילותו, מפרסם נתניהו את דעותיו, לצד תיאוריות כוזבות ועלילות שקריות, בעיקר כאלה שמטרתן לבצע דה-לגיטימציה למתנגדים פוליטיים; נתניהו נוהג ללקט פרטי מידע אקראים, להוסיף להם הסבר מארגן ולהציגו כאמת המוסתרת מהציבור, וזאת על-מנת ליצור דימוי כוזב של המציאות בקרב עוקביו.
פעילות ציבורית
ביוני 2018 החל לעבוד כמתאם ניו מדיה בארגון הישראלי "שורת הדין", המתמקד בייצוג נפגעי טרור יהודים וישראלים. במרץ 2019 יצא לחופשה ללא תשלום, במטרה להשתתף בפעילות במערכת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
ב-2019 החל להופיע בראיונות ברשתות תקשורת זרות ובפני קהל בארצות הברית ובאירופה.
ביוני 2020 הצטרף כחבר פאנל בתוכנית "האולפן הפתוח" בערוץ 20, אותה מגיש בועז גולן, וביולי החל להגיש תוכנית עם יערה זרד מדי יום שישי ברדיו גלי ישראל. באוקטובר 2021 החל לפרסם טור שבועי באתר החדשות "אייס". ביוני 2022 קיבל תעודת של לשכת העיתונות הממשלתית.
במרץ 2023 טען נתניהו בתוכניתו ברדיו "גלי ישראל" כי המפגינים נגד הרפורמה במערכת המשפט נוקטים בשיטות פעולה דומות לאלו של ה-אס אה הנאצי וטען כי המוחים ניסו לשרוף את הכנסת בדומה להצתת בניין הרייכסטאג שהוצת ב-1933.
פרשת ארגון "מולד"
ב-30 ביולי 2017 פרסם עמוד הפייסבוק "שישים ואחת" מבית מרכז מולד פוסט, המותח ביקורת על התגוררות יאיר נתניהו במעון ראש הממשלה, אבטחתו 24 שעות ביממה וזכאותו לרכב ממשלתי צמוד. לטענתם, זו הפעם הראשונה שבה ילדי ראש ממשלה אובטחו לאחר גיל 18. נתניהו הגיב לפוסט, ותגובתו כללה האשמות נגד ארגון מולד והקרן החדשה לישראל ונגד בניהם של ראשי הממשלה לשעבר, שמעון פרס, אריאל שרון ואהוד אולמרט. בניו של אולמרט הגיבו בחריפות, וארגון "מולד" הגיש נגדו תביעת דיבה על סך 140 אלף ש"ח. בדצמבר 2017 הגיש יאיר נתניהו תביעת לשון הרע על סך 140 אלף ש"ח נגד ארגון "מולד". בדצמבר 2022 דחה בית המשפט את התביעות ההדדיות.
תביעת דיבה נגד אייבי בנימין
בספטמבר 2017, הגיש יאיר נתניהו תביעת דיבה על סך 140 אלף ש"ח נגד אייבי בנימין, ממובילי המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה, בגין פוסט שפרסם אייבי בנימין באוגוסט 2016 ובו טען שראש הממשלה נתניהו ביקש מראש "המוסד" להנפיק לבנו יאיר דרכון בשם בדוי על מנת לפתוח חשבון בנק פיקטיבי מחוץ לישראל, כביכול כחלק מפרשת מסמכי פנמה. אייבי בנימין הודה שככל הנראה שגה בפרסום, התנצל והסיר את הפוסט. ביולי 2019 זכה יאיר נתניהו בתביעת הדיבה, ונפסק שעל אייבי בנימין לשלם לו פיצוי בסך 20 אלף ש"ח, בתוספת 7,500 ש"ח הוצאות משפט.
פרשית מועדון החשפנות
בינואר 2018, חדשות 2 פרסמו קלטת שמע שבה נשמע נתניהו בשיחה עם חברו רומן אברמוב (לימים, נציגו בישראל של המיליארדר האוסטרלי ג'יימס פאקר) ועם ניר מימון, בנו של קובי מימון לאחר בילוי במועדון החשפנות פוסיקט. תוכן השיחה הוקלט בחשאי באוגוסט 2015, על ידי הנהג המאבטח רועי רוזן. בהקלטה נשמע נתניהו אומר למימון בהתייחס למתווה הגז שאושר באותם ימים: "אבא שלי סידר לאבא שלך עכשיו 20 מיליארד דולר הצגה, ואתה לא יכול לפרגן לי ב-400 שקל?". באותה הקלטה הציע לחבריו לקיים יחסי מין עם בת הזוג שלו לשעבר, הדוגמנית לי לוי, בתמורה לסגירת חוב: "אבל אם אתה רוצה אסדר לך את לי לוי. ... אני צריך לסדר לכולם את לי לוי. אני סוגר את כל החובות". בהמשך, הפך סרטון רמיקס של ההקלטה לויראלי. נתניהו התנצל על הדברים: "בשיחה לילית, תחת השפעת אלכוהול, אמרתי דברי הבל על נשים ודברי הבל אחרים שמוטב שלא היו נאמרים". אביו התייחס לדבריו בהודעה לתקשורת.
בחודש מרץ 2018 הגישה חברת "מודיעין אזרחי" תביעת פיצויים נגד הנהג רוזן, שהקליט את השיחה, על סך 250 אלף שקל בגין הפרת חובת הסודיות בחוזה ההעסקה שלו. באוקטובר הגיע רוזן להסדר חסוי עם החברה והתנצל על תיעוד השיחה. בעקבות כך, דחה בית הדין האזורי לעבודה בירושלים את התביעה נגדו. מספר ימים לאחר מכן הגיש נתניהו תביעה נגד רוזן על סך מיליון שקלים בגין הוצאת לשון הרע ופגיעה בשמו הטוב. בפשרה בין נתניהו לנהג הוסכם שהנהג יפצה את נתניהו ב-30,000 ש"ח.
הדלפת פרטים חסויים מחקירת ניר חפץ
בינואר 2020 הגיש ניר חפץ, עד מדינה בתיקי בנימין נתניהו, תביעה על סך חצי מיליון ש"ח נגד יאיר נתניהו, בטענה שפגע בפרטיותו כאשר פרסם בחשבון הטוויטר שלו פרטים מחקירתו של חפץ, כולל כאלה החוסים תחת צו איסור פרסום.
תביעה מצד אבי אלקלעי
בפברואר 2020 נפסק כי על נתניהו לפצות ברבע מיליון ש"ח את אבי אלקלעי, עורך אתר וואלה! לשעבר, שתבע אותו כיוון ששיתף פרסום שלפיו אלקלעי שתול מטעם קרן וקסנר. פסק הדין ניתן לאחר שנתניהו לא הגיש כתב הגנה. נתניהו הגיש בקשה לביטול פסק הדין בנימוק שלא ידע על הגשת כתב התביעה, אך זו נדחתה בנימוק שהודעה נמסרה בדואר רשום ונתניהו אף התייחס לתביעה במדיה החברתית. הוא חויב בנוסף ב-29,000 ש"ח הוצאות משפט. לאחר שמיאן לשלם הוצאות של 3,150, אלקלעי פתח הליכי הוצאה לפועל כנגדו, מה שהוביל לגילוי מצבו הכספי של החייב. בסוף אוגוסט 2021, נתניהו הגיש בקשת רשות ערעור, וטען שמצבו הכלכלי אינו מאפשר לו לשלם את הסכום שנפסק נגדו, מה שהוביל לפרסומים אודות כך שיש לו מעל מיליון ש"ח בעו"ש בחשבונות בבנק דיסקונט. ערעורו של נתניהו לבית המשפט המחוזי נדחה, והוא חויב בהוצאות נוספות בסך 30,000 ש"ח. נתניהו הגיש לבית המשפט העליון בקשת רשות ערעור על פסק דין זה, ובקשתו נדחתה.
בהמשך, הגיש נתניהו בקשה כי המדינה תשלם את הפיצוי שנפסק לו, שכן לטענתו כתב ההגנה לא הומצא לו בשל רשלנות של עובדי מדינה.
האשמת דנה וייס כי השתמשה במיניותה להתקדם
במאי 2020 חברת חדשות 12 ועובדת החברה, העיתונאית דנה ויס, הודיעו שבכוונתן להגיש תביעת דיבה נגד נתניהו בגין פרסומים שלו ברשת החברתית טוויטר. ביולי 2020 התנצל נתניהו על הדברים שכתב נגדה, והתביעה נגנזה. וייס טענה כי ביקשה מנתניהו שיסיר את הפרסומים, אך זה סירב.
הטרדת ראשי 'קריים מיניסטר'
באוגוסט 2020 פרסם נתניהו ציוץ בטוויטר שבו קרא להפגין מול בתיהם של אנשי ארגון "קריים מיניסטר" המובילים הפגנות מול בית ראש הממשלה, תוך שפירט שמות וכתובות של כמה מהם. הפעילים פנו לבית משפט השלום בירושלים, וזה הורה לו להסיר ציוץ זה, והוציא נגדו צו למניעת הטרדה מאיימת כלפיהם, למשך שישה חודשים.
תביעת דיבה מצד דנה כשדי
ב-2020 הגישה דנה כשדי תביעת דיבה נגדו על ציוץ בטוויטר, שבו שיתף תמונה שלה עם בני גנץ, ולדברי כשדי רמז לקיומו של קשר אינטימי בינה לבין גנץ. נתניהו לא הגיש כתב הגנה וחויב בפברואר 2021 במלוא הסכום, 500 אלף ש"ח. נתניהו הגיש בקשה לביטול פסק הדין, בטענה שכתב התביעה לא הגיע אליו.
טענות להטרדה מינית של סתיו שפיר
סתיו שפיר טענה כי נתניהו הטריד אותה מינית בתגובה בפייסבוק וכן כי תגובה זו עלתה כדי עוולה אזרחית של לשון הרע, ותבעה ממנו 260 אלף שקלים בשל כך. בדבר הדיבה, שב נתניהו על חדשות הכזב לפיהן אהוד ברק "פדופיל", וקרא לה להתאסלם ולמצוא בעל בן העם הערבי "שלא יזרוק אותה". בתגובה תבע נתניהו את שפיר ודרש ממנה פיצוי בסך 300 אלף שקלים בגין ארבעה פרסומים שלה ברשתות החברתיות, שהתייחסו אליו ואל אביו, וכינו אותו "חלאה", והאשימו אותו בכך שהוא מנסה להכשיל את ילדי ישראל וגורם הרס בחברה הישראלית.
בראשית שנת 2023 תבע נתניהו משפיר פיצוי של 154 אלף שקל נוספים בשל דברים שאמרה בתוכנית הטלוויזיה "אופירה וברקוביץ'" בערוץ 12. על-פי כתב התביעה, בדברי הדיבה יוחסה לנתניהו התנהגות שלא ביצע, ועלה מהדברים כאילו דבריו גרמו לרצח.
ב-30 במרץ 2023 פסק בית משפט השלום כי על יאיר נתניהו לפצות את שפיר ב-40,000 ש"ח בגין הפרסומים, ועוד 20,000 ש"ח הוצאות משפט. כמו כן, בית המשפט דחה את התביעה הנגדית של נתניהו וחייבו ב-10,000 ש"ח הוצאות משפט. בית המשפט קבע כי לשפיר עומדת הגנת אמת דיברתי כשקבעה כי נתניהו הוא מטרידן, גזען ו"מתבטל מכספנו".
דברי דיבה נוספים
קבוצה של בוגרי קרן וקסנר הגישה נגד יאיר נתניהו תביעת דיבה בסך מיליון ש"ח, על ציוצים משמיצים שלו. בעקבות הליך גישור הוסכם שנתניהו ימחק את הציוצים המשמיצים, יפרסם התנצלות ויתחייב שלא לחזור על פרסומים כאלה נגד בוגרי קרן וקסנר.
על תפקודה של יפעת שאשא-ביטון בראשות ועדת הקורונה של הכנסת אמר יאיר נתניהו: "היא לקחה את התפקיד הזה, ופשוט באופן הכי ציני, על הדם של אזרחי ישראל, אנשים מתו בגלל ההחלטות שלה". בעקבות זאת הגישה שאשא-ביטון תביעת לשון הרע נגדו בסך 500 אלף ש"ח. במסגרת פשרה בין הצדדים התנצל נתניהו על דבריו אלה.
תביעת דיבה נגד אהוד אולמרט
בינואר 2022 החלה להתברר בבית משפט השלום בתל אביב תביעת דיבה שהגישו בני הזוג נתניהו ובנם יאיר נגד ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, על שטען שהם "חולי נפש הזקוקים לטיפול פסיכיאטרי". בנובמבר 2022 התקבלה התביעה בעיקרה, ואולמרט חויב לפצות את התובעים: 20 אלף ש"ח לבנימין נתניהו, 35 אלף ש"ח לשרה נתניהו ו-7,500 ש"ח ליאיר נתניהו, ובנוסף הוצאות משפט ושכר טרחת עורך דין בסך 35 אלף ש"ח. את הפיצוי הנמוך ליאיר נימק השופט בכך ש"יאיר עצמו פרסם, במועדים שונים, רשומות ברשת החברתית 'טוויטר' שבהן ייחס לגורמים שונים, ובהם אהוד ברק, משה יעלון, אלי אבידר ואחרים מחלות נפש, לרבות התייחסות לכך שיש לאשפזם בבית חולים פסיכיאטרי."
צו הטרדה מאיימת כנגד גונן בן יצחק
ב-20 ביוני 2023 הוציא בית משפט השלום בירושלים צו הטרדה מאיימת לבקשת יאיר נתניהו כנגד עו"ד גונן בן יצחק. על בן יצחק נאסר גם לבלוש אחרי נתניהו. תוקף הצו הוא לששה חודשים.
פרסומים נוספים
בעיתון TheMarker נכתב שנתניהו היה מעורב במספר החלטות בלשכת ראש הממשלה, בהן מינוי ידידו מהשירות בצה"ל, טופז לוק, למנהל הניו מדיה של ראש הממשלה וקידום הצעה לתיקון חוק למניעת מפגעים (שנודעה בשם "חוק המואזין").
נתניהו נחקר באזהרה במרץ 2018 במסגרת תיק 4000. בסיום החקירה הודיעה המשטרה שלא נתגבשה תשתית ראייתית מספקת נגדו והתיק נסגר.
בינואר 2021 פורסם ב-TheMarker תחקיר החושף את השימוש של יאיר נתניהו ברשתות החברתיות לצורך קידום מסריו, תוך הכפשת מבקריו, פרסום חצאי אמיתות וסילוף עובדות היסטוריות. בכתבה אודות מנגנון התעמולה של הליכוד תואר יאיר נתניהו כאחד הגורמים המרכזיים ב"מכונת הרעל".
חיים אישיים
נתניהו מתגורר בצפון תל אביב ומנהל אורח חיים צמחוני.
ישראל זמיר (קצין)
ישראל זמיר (נולד ב-1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי.
ביוגרפיה
זמיר (במקור נכטיגל) נולד בפולין ועלה לארץ ישראל ב-1947. התגייס לצה"ל ב-1955. ב-1957 הצטרף לחיל הקשר, עבר קורס קציני קשר ושירת כקצין קשר גדודי בחטיבת הצנחנים ומדריך בבסיס הדרכה של חיל הקשר. במלחמת ששת הימים שירת כקצין הקשר של חטיבה 7. בתקופת מלחמת ההתשה שימש קצין הקשר של פיקוד הדרום. ב-1972 מונה לעוזר קצין קשר לארגון ומבצעים ושימש בתפקיד במהלך מלחמת יום הכיפורים. בתחילת 1975 מונה לסגן קציר קשר ראשי ובספטמבר 1975 מונה לקצין קשר ראשי והועלה לדרגת תת-אלוף. שירת בתפקיד עד אוגוסט 1979, יצא ללימודים והשתחרר משירות הקבע ב-1980. בתקופתו כקצין קשר ראשי פיקד על פעולות הקשר במבצע יונתן, תקופת כהונתו התאפיינה ברכש של ציוד חדיש ושיתוף פעולה עם ארצות הברית.
לאחר שחרורו הצטרף לקונצרן כור, מונה למנהל חברת "קרן אלקטרוניקה" ומנהל חברת "טלכור", שימש מנכ"ל חברת "טלרד". בינואר 1986 מונה למנהל חטיבת האלקטרוניקה של כור. בשנים 1994–2000 כיהן כמנהל חברת תדיראן שבתקופת כהונתו עברה תהליך הבראה, הפיכתה לחברת החזקות שתחתיה חברות בע"מ שונות ומכירת פעילויות. לאחר פרישתו מתדיראן מונה לחבר דירקטוריון חברת ECI Telecom.
זמיר בוגר לימודים מתקדמים בניהול באוניברסיטת תל אביב הוא אב לשלושה.
אוניברסו טרוויזו
היסטוריה
בעקבות נסיגתה המתוכננת של משפחת בנטון מחסות מסחרית לכדורסל מקצועני ביולי 2012, נשארה בנטון טרוויזו ללא תמיכה כלכלית. במרץ 2012 הוקם קונסורציום אוניברסו טרוויזו במטרה להבטיח את המשך נוכחותה של הקבוצה, שזכתה בחמש אליפויות, שמונה גביעים ופעמיים בגביע ספורטה, בכדורסל האיטלקי. את היוזמה הובילו כדורסלני עבר של הקבוצה, וסווינגמן הקבוצה בעבר, ריקרדו פיטיס, סיפק ערבות לקונסורציום.
לאחר שהתגבר על כמה מאבקים כלכליים, ב-4 ביולי הצליח הקונסורציום להשיג מספיק מימון להקמת מועדון חדש, הודות לחמישה אנשי עסקים מקומיים ו-67 חברות שהיו מעורבים בו. Treviso Basket srl, החברה החדשה שהוקמה על מנת לנהל את המועדון, קיבלה את הזכויות הספורטיביות של בנטון טרוויזו בחינם, אך זו פרשה מוקדם יותר מהסרייה א' והגישה מועמדות לליגות החובבים כמועדון נוער. פדרציית הכדורסל האיטלקית, שמחליטה אילו מועדונים יתקבלו לליגות הלאומיות, סירבה לבקשת טרוויזו באסקט להצטרף לסרייה א', החלטה שאושרה על ידי בית המשפט הפדרלי ב-2 באוגוסט. נשיא הפדרציה, דינו מנגין, הסביר את ההחלטה בכך שהודאה במועדון החדש תעבור על חוקי הליגה ותיצור תקדים משפטי לא בר-קיימא. מנגין גם הצר על כך ששני המועדונים לא התאחדו.
לאחר רכישת הזכויות על קבוצת BNB Corato עלתה טרוויזו לסרייה א'2 סילבר, הליגה השלישית, אשר מוזגה במהרה עם הליגה השנייה, סרייה א'2 גולד. באותה עונה שינה המועדון את שמו לאוניברסו טרוויזו באסקט. טרוויזו סיימה ראשונה בעונה הסדירה ועלתה לפלייאוף המשותף לשתי הליגות, בו הודחה בסיבוב הראשון.
בעונת 2015/16 זכתה טרוויזו בבית המזרחי של הסרייה א'2 והעפילה לפלייאוף, אך הפסידה בחצי הגמר לפורטיטודו בולוניה. בעונת 2016/17 שוב סיימה הקבוצה ראשונה במזרח ושוב הפסידה לפורטיטודו בפלייאוף, הפעם בשמינית הגמר, בתוצאה 1–3. בעונה הבאה סיימה טרוויזו שלישית בבית המזרחי והעפילה בפעם הרביעית ברציפות לפלייאוף, אך הודחה בחצי הגמר 0–3 על ידי פלקנסטרו טריאסטה.
ביוני 2018 מונה מאסימיליאנו מנטי למאמן הקבוצה, והחתים בה את דייוויד לוגן. בתום העונה הסדירה סיימה טרוויזו במקום השני אחרי פורטיטודו, וב-17 ביוני 2019, לאחר שניצחה את קאפו ד'אורלנדו בגמר, עלתה הקבוצה לסרייה א'. את עונת 2019/20, שבוטלה בעקבות מגפת הקורונה באיטליה, סיימה הקבוצה במקום ה-13. בעונה הבאה סיימה הקבוצה במקום השישי בעונה הסדירה, והודחה ברבע גמר הפלייאוף 0–3 על ידי וירטוס בולוניה. בעונת שיחקה הקבוצה בליגת האלופות בכדורסל, והגיעה מהמוקדמות עד שלב הבתים של 16 האחרונות. בעונת 2022/23 סיימה הקבוצה במקום ה-11.
הורסט שטורמר
הורסט שטורמר (בגרמנית: Horst Ludwig Störmer; נולד ב-6 באפריל 1949) הוא פיזיקאי גרמני, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1998 עם רוברט לפלין ודניאל צוי על "על גילוי צורה חדשה של נוזל קוונטי עם אקסיטציות של מטען הטעון חלקית". הניסויים שזיכו את שטורמר ושותפיו בפרס התבצעו במעבדות נוקיה בל שבניו ג'רזי.
ביוגרפיה
הורסט שטורמר נולד ב-6 באפריל 1949 בפרנקפורט שבגרמניה. בצעירותו תכנן שטורמר ללמוד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט, אך מאוחר יותר החליט ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט. אחד משותפיו בלימודים היה זוכה פרס נובל גרד ביניג. לאחר הלימודים שטורמר עבד על מחקריו זמן מה בצרפת. בסופו של דבר הוענק לשטורמר דוקטורט מטעם אוניברסיטת שטוטגרט בשנת 1977. לאחר קבלת הדוקטורט, עבר שטורמר לארצות הברית על מנת לעבוד במעבדות בל. בסופו של דבר שטורמר אף התאזרח בארצות הברית.
אוניברסיטת ורמונט
אוניברסיטת ורמונט (באנגלית: The University of Vermont בראשי תיבות: UVM) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית במדינת ורמונט. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1791 בברלינגטון והייתה המוסד האקדמי החמישי שנוסד בניו אינגלנד. היא אחת משמונה האוניברסיטאות הציבוריות שהוזכרו במאמר מ-1985 שמנה את האוניברסיטאות המספקות חוויית ואיכות לימודים ברמת ליגת הקיסוס במחיר של אוניברסיטה ציבורית. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה (Dudley H. Davis Center) נמצא בעיר ברלינגטון, כמו גם בית החולים האוניברסיטאי של האוניברסיטה, שהוא המרכז הרפואי הגדול במדינה.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה כאוניברסיטה פרטית ב-1791, אותה השנה בה הפכה ורמונט למדינה של ארצות הברית. בשנת 1865 התאחדה האוניברסיטה עם הקולג' לחקלאות (Vermont Agricultural College) על מנת לזכות בהטבות חוק Morrill Land-Grant Acts, שהעניק קרקעות פדרליות למוסדות להוראת חקלאות. כך הפך שמה הרשמי ל-University of Vermont and State Agricultural College.
המרקיז דה לה פאייט הניח ב-1824 את אבן הפינה לבניין העתיק ביותר של האוניברסיטה הקיים עד היום ומכונה "Old Mill". מבנה נוסף בעל חשיבות אדריכלית בקמפוס הוא בנין ספריית Billings Memorial Library, שהוקם ב-1883
האוניברסיטה חרתה על דגלה את שוויון הזכויות והייתה הראשונה בארצות הברית שכבר בכתב ההקמה שלה נאמר שחוקיה ותקנותיה לא יגרמו לאפליה על רקע דתי או מעמדי. ב-1871 קיבלה לשורותיה את שתי הסטודנטיות הנשים הראשונות, ארבע שנים מאוחר יותר הוזמנה הסטודנטית הראשונה לאחוות ההצטיינות פי בטא קפא, האשה הראשונה שזכתה בכבוד זה בארצות הברית. ב-1877 התקבל הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון לחברות בסניף אוניברסיטת ורמונט של האחווה.
פעילות אקדמית
באוניברסיטה לומדים כ-10,000 סטודנטים מקצועות לתואר בוגר בשבעה קולג'ים וכן קולג' ללימודי תעודה.
מה שחייב להיאמר
מיד עם פרסומו, השיר עורר סערה בינלאומית והביא להתפתחות דיון ציבורי נרחב סביבו. הוא גרר גינויים רבים לגראס בישראל ובגרמניה והוא אף הואשם באנטישמיות, האשמה שאותה צפה בשירו. בעקבות פרסום השיר הכריז שר הפנים אלי ישי על גראס כאישיות בלתי רצויה ואסר על כניסתו לישראל, באופן רשמי מסיבות משפטיות בשל העובדה ששירת בצעירותו בוואפן אס אס – החלטה שגונתה בגרמניה ובעולם כתגובה מוגזמת, ונתקלה בביקורת גם בישראל. על שירו זכה גראס לתמיכתן של איראן ומפלגות בגרמניה מן הימין הקיצוני והשמאל הקיצוני. גילויי אהדה ותמיכה בגראס ובעמדות השיר היו גם מצד תנועות ופעילי שלום בגרמניה ובעולם.
מבנה ותוכן
השיר הוא כתב פולמוס בצורה של פואמה בפרוזה, הבנוי מ-69 שורות ומחולק לתשעה בתים, שדובר בגוף ראשון. במסגרתו מתמודד המשורר עם הטאבו הקיים לטענתו סביב פרסום העובדות האמיתיות והביקורת הנלווית לכך בנוגע למדיניות הגרעין של ישראל ולפעילות ישראל נגד תוכנית הגרעין האיראנית – שתיקה אשר לגרסתו מושגת בכפייה, ומי שמפר אותה מואשם לדבריו באנטישמיות.
אמירות
הזכות הנטענת להנחית את המכה הראשונה היא זו שעלולה למחוק את העם האיראני, שנתון תחת עולו של מנהיג בעל פה גדול ומונחה לצהלה מאורגנת, ושעלול להימחק משום שמשערים שיש באפשרותו לבנות פצצת אטום.
אולם מדוע אני אוסר על עצמי להזכיר בשמה את המדינה ההיא, שיש לה מזה שנים יכולת גרעינית מתעצמת והולכת, אם כי היא נשמרת בסוד, אך היא נמצאת מחוץ לפיקוח, כי לשום בדיקה לא מאפשרים גישה?
את ההשתקה הכללית של עובדות אלה, שהשתיקה שלי הכפיפה עצמה למרותה, אני מוצא בבחינת שקר מעיק וכפייה, שמרתיעה בעונש המוטל מיד כאשר היא מופרת: חריצת הדין "אנטישמיות".
אבל עכשיו עומדת ארצי – אשר פשעיה הייחודיים, שאין להם אח ורע, רודפים אותה ואינם מניחים לה – לספק צוללת נוספת לישראל על בסיס מסחרי טהור, אם כי בזריזות שפתיים מוצהר על כך כעל תיקון העוול. ייחודה של הצוללת הוא בכך, שהיא מסוגלת להנחות ראשי נפץ משמידי כל אל יעד, שבו לא הוכח קיומה של אף פצצת אטום אחת. אבל החשש הבלתי מבוסס מוצג כראיה בעלת משקל בפני עצמה, ומשום כך אני אומר את מה שחייב להיאמר.
אבל למה שתקתי עד כה? משום שהייתי סבור כי מוצאי, שמוכתם ברבב שלעולם לא ימחה, אוסר עלי להטיח את הדברים כאמת מבוטאת כלפי ארץ ישראל, שאליה אני קשור ורוצה להישאר קשור.
אני מודה: אינני שותק יותר, כי נלאיתי מצביעותו של המערב; בנוסף לכך יש לקוות, כי רבים ישתחררו מן השתיקה וייפנו אל מחוללת הסכנה הניכרת בקריאה לוויתור על שימוש בכוח, ובמקביל יעמדו על כך, שישראל ואיראן יאפשרו לערכאה בינלאומית גישה בלתי מופרעת ותמידית לצורך פיקוח על היכולת הגרעינית של ישראל ועל מתקני הגרעין של איראן.
רק כך ניתן לעזור לכולם, לישראלים ולפלסטינים, יותר מכך, לכל האנשים, שחיים באזור הזה אחוז הטירוף בעוינות ובצפיפות זה לצד זה, ובסופו של דבר גם לנו.
התרעה מפני ישראל
תוך שהוא מצייר איום אפוקליפטי של מעין סוף העולם הממשמש ובא, "אשר בסופו בתורת ניצולים אין אנו אלא הערות שוליים" – תיאור המופיע כבר בבית הראשון והנוסך אווירה הרת אסון על השיר כולו – מוצגת ישראל בהמשך כמדינה אשר בסיוע צוללות מתוצרת גרמניה "יש ביכולתה להנחות" טילים בעלי "ראשי נפץ משמידי כל" אל "יעד" – קרי איראן – אשר עליו היא עומדת בקרוב להנחית מכה אנושה, שעלולה "למחות" מעל פני האדמה את "העם האיראני", ולכן יש להתריע מבעוד מועד מפני "מה שמחר כבר עלול להיות מאוחר מדי". הצגת דברים ברוח זו של מעין מלחמת גוג ומגוג, יחד עם טענת השיר כי "ישראל מסכנת את השלום העולמי", מגלגלת לפתחה של "המעצמה הגרעינית ישראל", בין השורות, את האשמה שהיא מקרבת לכאורה את יום הדין, בו העולם צפוי להשמדה הדדית מובטחת במסגרת מלחמה גרעינית, ומשום כך יש לעשות להצלת העולם מנזקיה של מי שלפי השיר היא "מחוללת הסכנה הניכרת" – קרי ישראל. בסוף השיר חוזר על עצמו המוטיב של כולנו-בסירה-אחת במילים "ובסופו של דבר גם לנו לעזור", בהתייחס לכך שהפתרון המוצע בשיר למשבר ביחסי איראן–ישראל נוגע לא רק לאנשים "שבזה האזור אחוז הטירוף בצפיפות זה לצד זה בעוינות חיים", אלא לעולם כולו, משום ש"רק כך ניתן לעזור לכולם".
מחאה על העמימות הגרעינית של ישראל
השיר עוסק גם במדיניות של עמימות גרעינית, שבה נוקטת ישראל, ומוחה נגד "ההשתקה הכללית" של "העובדות", הנשמרות "בסודי סודות", על "יכולת גרעינית מתעצמת והולכת" של ישראל, המצויה "מחוץ לפיקוח" בינלאומי, כי "אין שום בקרה נגישה". באמצעות הצגת דברים זו מתואר טאבו מוחלט שהס מלהזכירו, שלפי השיר נבנה סביב נושאים אלה.
השתיקה וההשתקה
בשישה מתוך תשעת בתיו מתחבט השיר בנושאי השתיקה וההשתקה סביב הסכנה הנשקפת לפיו מצד ישראל לשלום העולם ותושביו, ומתיימר להיות שובר שתיקה, המוחה מחד גיסא על חימושה הגרעיני הבלתי מבוקר של ישראל ומאידך גיסא על נכונותה לפעול צבאית נגד התחמשות גרעינית של איראן. הוא מתרץ את השתיקה שהמשורר גזר על עצמו בעבר בנושאים אלה, ומסביר מדוע החליט כעת להפר את שתיקתו.
השיר מציב את השאלות "מדוע שותק אני, משתיק זמן רב מדי", ו"מדוע אומר אני עכשיו רק" את הדברים, שאלות החוזרות על עצמן בגרסות שונות – "מדוע אוסר אני על עצמי" ו"מדוע החרשתי עד כה". באמצעותן מודגשים היבטים שונים של הסכנה שמהווה ישראל לעולם לפי השיר, שהמשורר מעז להעלות על הכתב רק "לעת זקנה ובדיו אחרון". באופן זה גם מוצגת הבעייתיות להעז ולומר בכלל את הדברים לנוכח היותם לכאורה בגדר טאבו במסגרת מה שמכונה בשיר "ההשתקה הכללית".
כאמצעי נוסף להמחשת ההשתקה מוזכר שמה של ישראל לראשונה רק בבית החמישי, כשמדובר ב"צוללת נוספת לישראל", אף על פי שחיצי השיר מכוונים נגד ישראל, מבלי לנקוב בשמה, כבר החל מהבית הראשון. בבית השלישי מעלה המשורר את השאלה מדוע הוא אוסר על עצמו "בשמה של המדינה האחרת ההיא לנקוב", ששומרת את יכולתה הגרעינית המתעצמת והולכת "בסודי סודות". בבית השישי מוזכרת "ארץ ישראל", שהמשורר נמנע עד כה מלהטיח כלפיה את הדברים הקשים. באופן זה נוצר מתח לירי, שהולך ומתפתח, עד שהמשורר שובר לבסוף בבית השביעי את מחסום השתיקה, ובמעין קתרזיס של שחרור משתיקה עולה ופורצת מתוכו לעת זקנה במערומיה ה"אמת", שלה הוא טוען ושאותה הוא רושם בטיפת הדיו האחרונה שנותרה בכסתו: "המעצמה הגרעינית ישראל" היא זו ש"מסכנת את השלום העולמי השברירי בלאו הכי".
"חריצת הדין 'אנטישמיות'" כאמצעי לסתימת פיות
את הטאבו המיוחס בעניין יכולתה הגרעינית של ישראל ותוקפנותה כביכול, "ההשתקה הכללית של אלה העובדות, שלמרותה סרה שתיקתי", אשר המשורר מבקש לשבור בשירו, הוא תולה ב"עונש" מרתיע – "חריצת הדין 'אנטישמיות'" – המוטל על מי שאינו סר למרותה. בכך חזה את הנולד, שכן גראס אכן הואשם באנטישמיות בעקבות פרסום השיר, אם כי לא בהכרח מהטעם שהוא צפה.
בשונה מאצבע מאשימה המופנית בטענה של שנאת יהודים כלפי אדם או טקסט, שמוגדר כאנטישמי תוך התבססות עניינית ומוצדקת על תוכנם של הדברים שנאמרו או נכתבו, ההאשמה באנטישמיות שבה מדובר במקרה זה, בהתאם לגרסת השיר, אינה אלא אמצעי הרתעה על מנת להשליט את "ההשתקה הכללית" על העולם כולו, תוך ניצול לרעה של המונח "אנטישמיות" במסגרת של סתימת פיות ודיכוי הביקורת החופשית – "עונש" הצפוי לפי השיר למי שמעז להפר את ההשתקה והמוטל "מיד כאשר היא מופרת".
תיאור העם האיראני כקורבן
העם האיראני עומד בפני סכנת השמדה מצד ישראל, לדברי השיר, "כי בתחום יכולתו בנייתה של פצצת אטום לפי המשוער". אולם, כאמור בשיר, הפצצה הגרעינית האיראנית היא בגדר השערה בלבד, ולמעשה איראן היא מקום "בו קיומה של פצצת אטום יחידה אינו מוכח".
נשיאה של איראן מחמוד אחמדינז'אד מכונה בשיר בתרגום מילולי "גיבור בפיו", במשמעות של מי שכוחו בפיו ולא במעשיו, כלב נובח שאינו נושך, או בתרגום חופשי "מתהלל כמפתח", בהתבסס על האמרה אל יתהלל חוגר כמפתח, המיוחסת לאדם שמתרברב ומתפאר בכוונותיו לפני שהוכיח כי הוא מסוגל לבצען. העם האיראני, "הנתון תחת נטל עולו" של מנהיג מסוג זה ואשר "לצהלה מאורגנת מונחה", מוצג כקורבן של נסיבות אלה, תיאור שאינו מחמיא במיוחד, אך עם זאת, ניתן על פיו להבין לסבלו של העם ואף להזדהות עמו.
תיאור ישראל כתוקפן
בניגוד לעם האיראני הזוכה לתיאור חי ומוחשי, אין בשיר בנוגע לישראל התייחסות כלשהי לגורם האנושי, וכך נוצר ריחוק רגשי ומוסרי, שבמסגרתו מובא תיאור קר של ישראל כתוקפן אימתני הרוקם מהלך קטלני, שב"משחקי תרחיש תורגל לקראתו", וכמי שעומדת להנחית את "המכה הראשונה" – מונח מתקופת המלחמה הקרה, שמשמעותו תקיפה מקדימה במטרה להשמיד לחלוטין את יכולת המדינה המותקפת להגיב במסגרת מלחמה גרעינית, שאת "העם האיראני למחות עלולה". אולם, מכיוון שאיראן מתוארת כמקום "בו קיומה של פצצת אטום יחידה אינו מוכח", הרי שה"הזכות הנטענת להנחית את המכה הראשונה", שמיוחסת לישראל, אין לה על מה לסמוך, בהתאם לשיר, וכך נוצר הרושם שישראל עומדת לתקוף את איראן על לא עוול בכפה.
הסבר המונח "המכה הראשונה": "אסטרטגיה זו גרסה כי למלחמה גרעינית ייתכנו שני שלבים: מכה ראשונה ומכה שנייה. במכה הראשונה יעשה שימוש בנשק גרעיני על ידי מדינה כנגד מדינה יריבה בעלת נשק גרעיני. אם המדינה המתקיפה לא הצליחה לשלול מהמדינה המותקפת את יכולת התגובה הגרעינית, אזי המדינה המותקפת תוכל להנחית מכה שנייה על המדינה המתקיפה. במצב שכזה שתי המדינות ינזקו עד לנקודה של קריסה חברתית מוחלטת. על פי תורת המשחקים, מאחר שפתיחתה של מלחמה גרעינית תהיה מעשה התאבדותי, אין מדינה הגיונית אשר תחשוק בכניסה למלחמה שכזו. ברם, אם מדינה תהיה מסוגלת לשגר מכה ראשונה אשר תשמיד לחלוטין את יכולת המדינה המותקפת להגיב באופן הולם, הרי שמאזן הכוח יופר והסבירות למלחמה גרעינית תגדל".
תפיסת החשש הישראלי כבלתי מבוסס
דאגותיה של ישראל כתוצאה מההתקדמות בתוכנית הגרעין האיראנית על רקע ההתכחשות של איראן לזכות קיומה של מדינת ישראל, במסגרת מה שמכונה "המשטר הציוני" או "הישות הציונית" – דאגות שמתקבלות על ידי מדינות ידידותיות לישראל בהבנה ואף כמוצדקות – נתפסות בשיר בגדר של "חשש" בלתי מבוסס, ש"מבקש לו משקל ראייתי". כלומר, בהיעדרן לכאורה של ראיות לביסוס הערכות המודיעין שאיראן חותרת לפצצה גרעינית, החשש הישראלי מן ההשלכות של הימצאות נשק גרעיני בידי איראן מתיימר לקבל משקל ראייתי משל עצמו. המשורר, מנקודת ראותו, משעמד על כך שנתחלף לה לישראל חשש בראיה, מעיד על עצמו בהקשר זה, כי משום כך "אומר אני מה שחייב להיאמר", ומנסה לדחוק בישראל בדרך זו לוותר על עמדתה בנושא שהוא קיומי מבחינתה.
רקע השואה
ברקע השיר עומדת השואה, שאמנם אינה מוזכרת בשמה המפורש, אך המשורר מציין את "ארצי, אשר פשעיה הייחודיים, שאין להם אח ורע" ואת "מוצאי, אשר ברבב שלעולם לא ימחה מוכתם הוא" כאזכור לשואה בהטעמה לבניית הצוללת אח"י תנין במספנות של גרמניה, ולכך שהוא החריש עד כה ביחס לאיום על שלום העולם, הנשקף לדעתו מצד ישראל, וזאת משום שסבר כי מוצאו בנסיבות אלה "אוסר להטיח זאת העובדה בתורת אמת מבוטאת כלפי ארץ ישראל". זהו, אגב, המקום היחיד בשיר שהמשורר מגלה קשר רגשי – "ארץ ישראל, שאליה קשור אני וכך רוצה להישאר" – והוא בחר כאן להתייחס דווקא לארץ ישראל התנ"כית (בגרמנית: "Land Israel") ולא למדינת ישראל (בגרמנית: "Staat Israel") הריבונית, אף על פי שאת ביקורתו הוא מטיח למעשה נגד המדינה וממשלתה ולא נגד חבל הארץ ההיסטורי ונופיו. במאמר שפרסם בעקבות הביקורת נגדו לאחר הופעת השיר, הזכיר גראס את ביקוריו הקודמים בישראל, וציין כי הוא "עדיין קשור" לארץ, ובמיוחד לשקט של מדבר יהודה; נוסטלגיה מדברית, שעל רקע שירו של גראס מזכירה פואמה אחרת הנוגעת לשקט המדברי – זו של חיים נחמן ביאליק, "מתי מדבר", שעוסקת אף היא ב"מחיקת" דור שלם, דור המדבר שכלה מן העולם, הלוא הם בני ישראל שמתו במהלך נדודי בני ישראל במדבר, רבוצים בחול כענקי-אבן, ועל ידם כלי-זינם – על שורותיה "וְזָרְחָה וּבָאָה הַשֶּׁמֶשׁ, וְיוֹבְלוֹת עַל-יוֹבְלוֹת יִנְקֹפוּ, וְשָׁקַט הַמִּדְבָּר וְסָעַר, וְשָׁבָה הַדְּמָמָה כְּשֶׁהָיְתָה (…) וַעֲרִירִי יַעֲמֹד הַמִּדְבָּר".