cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאלח דבאח ובניו
מבנה החברה
בראשית העשור השני של המאה ה-21 כללה החברה המשפחתית 6 חברות:
תזונה והיריון
תזונה והיריון  (באנגלית: Nutrition and Pregnancy) מתייחס לתזונה הנצרכת ולתכנון הדיאטה לפני, בזמן ולאחר היריון. תזונה של העובר מתחילה בזמן יצירתו. בגלל הסיבה הזו, התזונה של האם חשובה לפני ההתעברות (ככל הנראה מספר חודשים לפני) וגם בזמן ההיריון עצמו ובתקופת ההנקה. מספר מחקרים שגדל בהתמדה מראה שלתזונה של האם תהיה השפעה על הילד, ונכלל בתוכה הסיכון לסרטן, מחלת לב כלילית, לחץ דם גבוה וסוכרת במהלך חייו.
מאכלים שפוגעים בהיריון
כמות לא הולמת או מוגזמת של מספר רכיבים תזונתיים יכולה להוביל לפגמים או בעיות רפואיות בעובר, והפרעות נוירולוגיות ונכויות הן סיכון שקיים אצל אימהות עם תזונה לקויה. בערך כעשרים וארבעה אחוזים של תינוקות ברחבי העולם נולדים עם משקל נמוך מן האופטימלי בשל מחסור בתזונה ראויה. הרגלים אישיים כמו שימוש או צריכה של אלכוהול או כמויות גדולות של קפאין יכולים להשפיע לרעה או להביא להשפעה בלתי הפיכה על התפתחות התינוק, שמתרחשת בשלבים מוקדמים של ההיריון.
צריכת קפאין במהלך ההיריון מקושרת לסיכון מתגבר באובדן היריון. המחקר הקיים תומך ברעיון שהיתרונות בצריכת דגים בזמן ההיריון עולים על הסיכונים הכרוכים בה, למרות זאת, סוג הדגים משנה. התוצר הסינתטי של הוויטמין פולאט, חושבה גם לפני הכניסה להיריון וגם בתחילת ההיריון.
תזונה לפני היריון, כמו עם רוב הדיאטות, יש סיכוי של לקיחת-יתר של תוספים, למרות זאת, כעצה כללית, ההמלצות של המדינה והרפואה אלו הן ההוראות שצריך לעקוב אחריהן באריזות הוויטמינים הספציפיים אשר מומלצים בשימוש יומי. שימוש יום יומי של ברזל לפני הכניסה להיריון משמעותית משפר את משקל הלידה, ובאופן פוטנציאלי מוריד את הסיכון למשקל לידה נמוך.
תזונה במהלך ההיריון
ארצות הברית והאיחוד האירופי יצרו רשימת המלצות לוויטמינים ומינרלים שכדאי ליטול בזמן ההיריון וההנקה. הכמויות המצוינות בטבלה מטה הן הגבוהות מן השתיים. העמודות כוללות המלצות נפרדות להיריון והנקה. ההמלצות הן מעל הדרישות הממוצעות על מנת להגיע לנשים שיש להן צרכים מעל הנורמה. למספר רכיבים תזונתיים אין מספיק מידע על מנת לספק המלצה, אז המונח כמות הולמת מבוסס על מה שנראה כמספק.
מקרא לטבלה:
מגוון מיקרו סיבים תזונתיים שנלקחים עם ברזל וחומצה פולית עשויים לשפר את תוצאות הלידות בנשים עם הכנסות נמוכות. התוספים הללו מפחיתים במספר הילדים הנולדים במשקל נמוך, מעט בשביל תינוקות בגיל היריון ולידות שקטות בנשים אשר ייתכן ואין להן מיקרו סיבים תזונתיים בתזונה היום יומית שלהן. נשים בעלו תזונה ירודה יכולות להשתפר על ידי קיום הרצאות חינוכיות על דיאטות וכן הוספת תוספי אנרגיה וחלבונים. מאמר בנושא הראה שחינוך לתזונה מעלה את כמות החלבונים הנצרכת ועזר לתינוק לגדול יותר בתוך הרחם. החלבונים המאוזנים והפחמימות הורידו את הסיכון ללידה שקטה ולתינוקות קטנים ועוזרים לעלייה במשקל אצל האימהות ואצל התינוקות. אף על פי שיש דרישה למחקר נוסף להשפעות על הטווח הרחוק על הבריאות של התינוקות והאמהות, התוצאות לטווח הקצר נראות מבטיחות. העשרת התזונה בחומצה פולית, פירות וירקות כהי עלים עוזרת למנוע פגמים בצינור העצבי בעובר. בנוסף לכך, ויטמינים הנלקחים טרום הלידה לרוב מכילים כמות גדולה של חומצה פולית, יוד, ברזל, ויטמין A ו-D, אבץ וסידן מעל הכמויות אשר קיימות במולטי ויטמינים סטנדרטים. תוספי אבץ עזרו להפחתת כמויות הלידות טרום המועד בכ-14% בעיקר במדינות עם הכנסה נמוכה אשר כמות האבץ במזון בהן נמוכה. למרות זאת ארגון הבריאות העולמי לא מעודד צריכת תוספי אבץ באופן יום יומי לכל הנשים ההרות.
נשים עם דיאטות דלות בסידן, יש הוכחות ברמה נמכות אשר מציעות שתוספי סידן במהלך ההיריון יכולים להוריד את הסיכוי לרעלת היריון. הוכחות בעלות אמינות נמוכה מציעות שתוספי סידן עשויים להוריד את הסיכוי לכך שהתינוק ייוולד לפני השבוע ה-37 להיריון. האפקט המגן של תוספי סידן לא וודאי ועדיין אין הוכחות חותכות לגבי ההצעה להוסיף סידן לתזונה ההיריונית.
העצה לנשים הרות היא לשים לב למזון אשר הן צורכות במהלך ההיריון על מנת להוריד את הסיכוי לחשיפה לחומרים או לבקטריות אשר עלולות להיות מזיקים לעובר המתפתח. זה כולל פתוגנים מזיקים פוטנציאלים כגון ליסטריהף סלמונלה והרעלת דם. לקיחת יתר של רטינול נצפתה כקשורה לפגמים מולדים. אף על פי שבמאכלי ים יש רמות גבוהות של חומצות שומן בעלו אומגה שלוש אשר מטיבות גם עם האם וגם עם התינוק, אין הסכמה על צריכת מאכלי ים בזמן ההיריון. העצה לנשים בהיריון היא לצרוך מאכלי ים באופן מתון. במהלך ההיריון, משקל האישה גדל בכ-12 קילוגרמים. האיגוד האירופי האחראי על בטיחות מזון ממליץ להגדיל את צריכת הנוזלים היומית ב-300 מיליליטר, על מנת לקחת את הכמות ההולמת ממזון ומנוזלים ל-2,300 מיליליטרים ליום, או כ-1,850 מיליליטר נוזלים ליום מנוזלים בלבד.
קפאין
צריכת קפאין במהלך ההיריון מקושרת לסיכוי גבוה של איבוד היריון וכן סיכוי גדל של משקל לידה נמוך, מוגדר כנמוך מ-2,500 גרם. האיגוד האירופאי לבטיחות מזון וההתאגדות האמריקאית לגינקולוגים ורופאים מיילדים טוענים כי צריכת קפאין כהרגל עד למאתיים מיליגרם ליום אצל נשים הריוניות לא מעלה את הסיכוי לסכנות אצל העובר. איגוד איכות המזון בבריטניה ממליץ לנשים הרות להגביל את צריכת הקפאין שלהן לפחות משלוש מאות מיליגרם ליום, אבל בשנת 2009 הוא שקל מחדש וייעץ להפחית את צריכת הקפאין לפחות ממאתיים מיליגרם ליום.
אלכוהול
הפרעות קטלניות של אלכוהול הן קבוצה של מצבים שיכולים להתעורר באדם שאמו שתתה אלכוהול במהלך ההיריון. הבעיות יכולות לכלול מראה חריג, גובה נמוך, משקל גוף נמוך, ראש קטן, קואורדינציה נמוכה, אינטליגנציה נמוכה, בעיות התנהגות, איבוד שמיעה ובעיות ראייה. המושפעים מכך בעלי סיכוי גבוה יותר לחוות קשיים בבית הספר, הסתבכות עם החוק, להיות חלק מהתנהגות בעלת סיכונים גבוהים, ולחוות קשיים עם אלכוהול ושימוש בסמים. סינדרום אלכוהול עוברי בדרך כלל מופיע בנשים הרות אשר שתו מעל ארבעה משקאות ביום. סימפטומים קלים יותר נמצאו אצל תינוקות אשר נולדו לאמהות ששתו שני משקאות ביום בחלק מוקדם של ההיריון. עדות לנזק משתיית פחות משני משקאות ביום או שתיית עשרה משקאות בשבוע נמצא לא מובהק.
צריכת דגים ואומגה 3
צריכת דגים במהלך ההיריון מעודדת על ידי קווים אירופאים, אמריקאים ואוסטרליים. הסיבה היא שדגים שקיים בהם שומן כמו סלמון וטונה מכילים epa ו-dha. הם נחשבים כמכילים אומגה שלוש, חומצות שומן רוויות, והם מרכיב חשוב בנוסף להתפתחות הנוירולוגית של העובר. בנוסף לכך, דגים הם מקור טוב לוויטמין A, D וחומצה פולית, כמו כן גם יוד. הודות לסיכונים של הרעלת מתכות כבדות בהתפתות עוברית, רבים אחרים מודאגים מאכילת דגים במהלך ההיריון. באופן כללי, מחקרים עדכניים מעודדים את ההצהרה שהיתרונות בצריכת דגים במהלך ההיריון עולים על הסיכונים שבכך. למרות זאת סוג הדגים הוא חשוב. מחקרים עדכניים קובעים כי שתיים עד שלוש מנות אשר מכילות מתיל כפית בדגים בשבוע במהלך ההיריון הוא בטוח וגם מיטיב עם העובר. כספית נאגרת בדגים בעזרת התזונה שלהם. כלל אצבע הוא שדגים אשר נמצאים גבוה בשרשרת המזון, אשר נוטים להאריך ימים יותר ממקביליהם, יהיו בעלי רמות גבוהות יותר של כספית. דגים אשר נמצאים נמוך יותר בשרשרת המזון יהיו בעלי סיכוי גבוה יותר להכיל מתכות. כמו כן, הצטברות של מתכות בדגים תלויה גם באזור הגאוגרפי שלהם, ולכן קשה להמליץ על זן מסוים של דגים. דרך אחרת היא לקבוע המלצות גלובליות על שימוש בשמן דגים אשר מכילים epa ו-dha.
חומצה פולית
חומצה פולית היא הצורה הסינתטית מהוויטמין פולאט, קריטי גם בעת היצירה ובזמן יצירת העובר. מחסור בחומצה פולית עלול לגרום לפגמים בצינור העצבי. כדאי לקחת לפחות 0.4 מיליגרם ליום, במהלך השליש הראשון של ההיריון, 0.6 מיליגרם ליום במהלך ההיריון 0.5 מיליגרם ליום בזמן תקופת ההנקה בנוסף לאכילת מאכלים עשירים בחומצה פולית כגון ירקות עלים ירוקים. מעל ל-80 מדיניות משתמשות בהעשרת מזונות מסוימים בחומצה פולית כאמצעי להפחתת מספר הפגמים בצינור העצבי. השילוב של נטילת ויטמין C ו-A בנשים הרות לא נמצא יעיל בהורדת הסיכון ללידה שקטה, מוות טרום הלידה, לידה טרום המועד, רעלת היריון או כל תוצאה אחרת, גם לא בנשים בריאות או אלו הנחשבות בעלות סיכון לסיבוכים בהיריון. ויטמינים אנטי אוקסידנטים כתוספי תזונה נמצאו כייתכן ומועילים אם נצרכים במהלך ההיריון.
תזונה לאחר ההיריון
תזונה ראויה לאחר ההיריון חשובה על מנת לעזור לאם להשתקם, ועל מנת לספר לה מספיק אנרגיה וערכים תזונתיים על מנת שתוכל להניק את התינוק. נשים אשר להן רמות נמוכות משבעים מיליגרם לליטר של סרום פרטין (חלבון אשר קושר ברזל) ייתכן וייאלצו לצרוך תוספי ברזל על מנת למנוע אנמיה הנגרמת ממחסור בברזל במהלך ההיריון ולאחריו. במהלך ההנקה, צריכת מים צריכה להתגבר. חלב האם מורכב מ-88% מים, והאקדמיה הלאומית לרפואה ממליצה שנשים מניקות יגבירו את צריכת המים שלהן ב-300 מיליליטרים ליום, לנפח של 3,000 מיליליטרים ביום.
הפטיטיס C
הפטיטיס C (באנגלית: Hepatitis C) היא מחלת כבד הנגרמת על ידי וירוס ההפטיטיס C, ממשפחת הפלאוויווירידה. מחלה זו שייכת לקבוצת מחלות הקרויה דלקת כבד נגיפית הנגרמת על ידי מספר וירוסים. הדבקה בווירוס הפטיטיס C התרחשה בעבר בעיקר דרך מנות דם נגועות, אולם לאחר קיום מבחנים סרולוגיים מתקדמים הסיכוי להידבק על ידי מנת דם נגועה הוא נמוך מאוד ועומד, נכון ל-2012, על 1 מתוך למעלה משני מיליון מנות דם. בנוסף להדבקה על ידי עירוי דם, ניתן להידבק באופן מילעורי (דרך העור), למשל על ידי הזרקת סמים, או חשיפה תעסוקתית או רפואית לדם (לדוגמה, חולי דיאליזה, או הידבקות של אנשי צוות רפואי שאז הסיכון עומד על 3% להידבקות על ידי מחט נגועה). ברוב המדינות, שכיחות הזיהום נעה בין 1% עד 2% מהאוכלוסייה, אולם קיימות מדינות עם שכיחות גבוהה בהרבה, כך למשל במצרים בה קיימת שכיחות הגבוהה מ-20% בערים מסוימות. וירוס זה אחראי ל-40% ממחלות הכבד הכרוניות והוא מהווה את האינדיקציה העיקרית לצורך בהשתלת כבד, היות שבמרבית המקרים הדבקה בווירוס מביאה להיווצרות מחלה כרונית של הכבד ("הפטיטיס כרונית"). בשנת 2020 הוענק פרס נובל על חקר הנגיף.
וירוס הפטיטיס C
וירוס ההפטיטיס C הוא וירוס RNA, ממשפחת הפלאוויווירידה. וירוס זה מקודד ל-10 חלבונים ויראליים שונים. חלבונים אלו כוללים את חלבון הליבה, שני חלבוני מעטפת הקרויים E1 ו-E2, חלבון ממברנלי הנקרא p7 וחלבונים מבניים שונים. הווירוס עצמו לא עובר אינטגרציה לתוך הגנום של המאכסן, אולם הוא בעל זמן רפליקציה מהיר יחסית (10^{12} ויריונים ליום). הסיבה לכך שעדיין אין חיסון מפני וירוס זה נעוצה בעובדה שריבוי המוטציות בו מביאות לקושי בתגובה החיסונית כנגדו. גם כאשר נוצרים נוגדנים, הם לטווח קצר.
הפיזור של הווירוס בעולם קשור, בין השאר, במספר גנוטיפים של הווירוס המשתנים בהתאם לאזורים שונים בעולם וכן באופן התגובה לטיפול תרופתי. גנוטיפ 1 של הווירוס הוא הנפוץ ביותר בעולם, בעוד ששכיחותם של גנוטיפ 2 ו-3 נמוכה יותר. גנוטיפ 4 עיקרי בעיקר במצרים, גנוטיפ 5 קיים בדרום אפריקה, וגנוטיפ 6 בהונג קונג.
הבדיקות האימוניות הקיימות מזהות נוגדנים לחלבוני הליבה, וכן לאזורים NS3 ו-NS5 בנגיף עצמו במהלך זיהום אקוטי. האינדיקטור הרגיש ביותר להדבקה בנגיף הוא הנוכחות של RNA הנגיף. איתור RNA זה נעשה באמצעות שיטות מולקולריות (PCR למשל) ובתוך ימים מההדבקה, הרבה לפני הופעת הנוגדנים לנגיף, כאשר לאחר מכן תהיה עליה באמינוטרסנפראזות בכבד (עליה ב-ALT) ולאחר מכן עליה בנוגדנים לנגיף. עם זאת, אצל חולים במחלה כרונית לעיתים לא ניתן לאתר נוכחות של RNA.
פתוגנזה
התהליך בו מובילה ההידבקות בווירוס ההפטיטיס C לפגיעה בכבד קשורה הן לפעילות של תאי T והן לפעילות אנטי-ויראלית של ציטוקינים נגד תאי כבד הנגועים בנגיף. גורמים נוספים במערכת החיסון תורמים לבלימת התפשטות הנגיף, כגון מערכת החיסון הראשונית ותאים מסוג natural killer.
מבחינה פתולוגית, ניתן להבחין בהסננה של כל אונת הכבד בתאים מונונוקלאריים, בעיקר לימפוציטים קטנים, אולם גם תאי פלסמה ואאוזינופילים. מלבד הסננה זו, ניתן לצפות בנמק של תאי כבד, התרבות של תאי קופר (Kupffer cells), ורמות שונות של עימדון דרכי המרה.
בהפטיטיס C, ניתן לראות יחסית רמות דלקת נמוכות של תאי הכבד, אם כי קיימת עליה משמעותית באקטיבציה של תאים המצפים את סינוסי הכבד וכן אגרגציות של לימפוציטים ונוכחות של שומן.
תסמינים קליניים
התסמינים הקליניים הנפוצים כוללים ירידה בתיאבון, הקאות, ובחילות המגיעות עם שינוי בחוש הטעם והריח, עייפות, חולשה, כאבי מפרקים ושרירים, כאבי ראש ולוע, פוטופוביה, שיעול ונזלת, ולאחר מכן הופעת הצהבת. שלב הצהבת מאופיין בהיעלמות מרבית הסימפטומים הקודמים, אולם לעיתים נצפית ירידה במשקל גם במהלך שלב זה. הכבד הופך להיות מוגדל ורגיש ולרוב יש כאבים ברביע הימני העליון שבבטן יחד עם תחושת חוסר נוחות. ממצאים נוספים שיכולים להיות כוללים חסימת דרכי מרה, הגדלה של הטחול או של בלוטות לימפה צוואריות. בשלב ההחלמה, התסמינים עצמם נעלמים, אולם התנרמלות של הבדיקות עלולה להימשך עד 3-4 חודשים.
אבחנה
אצל חולים עם הפטיטיס C, עליה חולפת ברמות אנזימי הכבד (אמינו-טרנספרזות) היא נפוצה.
אבחנה של הדבקה בהפטיטיס C נעשית על ידי הדגמה של נוגדנים מסוג anti-HCV, אם כי בהפטיטיס חריפה אצל עד 10% מהחולים לא ניתן לאתר בתחילה רמות נוגדנים אלו. במקרים שונים בהם לא ניתן לאתר נוגדנים אלו ניתן לבחון להימצאות של RNA הנגיף – בדיקה המאתרת את קיום RNA הנגיף בדם היא למעשה ה- gold standard לצורך הוכחת הידבקות בנגיף, וניתן להשתמש בה אפילו לפני שיש עליה ברמות האמינו-טרנספרזות אם חושדים בהדבקה. רמות אלו של הנגיף אינן משמשות מד לחומרת המחלה או לפרוגנוזה, אולם הן כן יעילות בהערכת מידת התגובה לטיפול בתרופות אנטי-ויראליות.
כל נבדק שנמצאו בדמו נוגדני anti-HCV חייב לעבור בדיקת PCR למציאת הווירוס בדם. אם הבדיקה הזאת שלילית במשך שלושה חודשים עוקבים יש להניח שהנבדק שייך ל-20% מהחולים שנדבקו בהפטיטיס C והבריאו.
טיפול בהפטיטיס אקוטית
במרבית המקרים, הידבקות בהפטיטיס C מובילה להיווצרות מחלה כרונית ("הפטיטיס כרונית"). עם זאת, אם המחלה מתגלה, נמצא כי מתן טיפול תרופתי מביא לירידה בשיעור החולים ההופכים להיות נשאים כרוניים. על כן, לאחר תיעוד הידבקות לאחרונה במחלה יש לתת טיפול אנטי-ויראלי עם אינטרפרון אלפא במינון גבוה למשך תקופה של שבועות וחודשים (עד שנתיים). טיפול אגרסיבי זה הביא במחקרים מסוימים לתגובה וירולוגית משמעותית מבחינת ירידה בשיעור המחלה הכרונית (70% מהחולים ובמחקרים מסוימים שיעורים גבוהים יותר). הטיפול המקובל נכון ל-2012 הוא טיפול הניתן למשך 24 שבועות בתוך חודשיים עד שלושה חודשים ממועד ההדבקה בהפטיטיס C.
טיפול בהפטיטיס כרונית
כ-85% מן הנדבקים בווירוס הפטיטיס C יפתחו דלקת כבד (הפטיטיס) כרונית, כאשר בתוך 20 שנה, כרבע מחולים אלו יפתחו שחמת הכבד. שחמת הכבד מתרחשת גם אצל חולים שלא הציגו כמעט תסמינים וכן במצבים הכוללים תפקוד אנזימי כבד בנורמה. על כן קיימת חשיבות במעקב קליני מתמשך אצל חולים אלו. על אף האחוזים הגבוהים של מטופלים המפתחים מחלה כרונית, במרבית המקרים המחלה מתנהגת בצורה שפירה יחסית, ונוטה להתקדם בצורה איטית מאוד יחסית. גורמי סיכון להתפתחות מחלת כבד מתקדמת כוללים גיל מבוגר יותר, משך הדבקה רב יותר (אשר נחשב בין גורמי הסיכון המשמעותיים ביותר), מאפיינים היסטולוגיים מתקדמים מבחינת מחלת הכבד וכן גורמי סיכון אחרים כגון מחלות כבד נוספות (מחלת כבד אלכוהולית, הידבקות משותפת בהפטיטיס B וכדומה). לעומת זאת, גורמים אחרים לא נמצאו קשורים לסיכון להתפתחות מחלה כרונית כמו למשל, מידת החריפות של הפטיטיס אקוטית, רמת עליית אנזימי הכבד או RNA הנגיף.
מבחינה היסטולוגית, יש חשיבות רבה למאפיינים היסטולוגיים בכבד כדרך להבין את הפרוגנוזה של המחלה. מטופלים עם נזק מועט לרקמת הכבד מציגים פרוגנוזה מצוינת יחסית והתקדמות מועטת לשחמת הכבד, ולהפך.
מבחינה קלינית, מטופלים הסובלים מהפטיטיס C כרונית יתלוננו בעיקר על עייפות. סיבוכים חוץ כבדיים (המתרחשים למשל בהדבקה כרונית בהפטיטיס B) פחות נפוצים בהפטיטיס C, למעט מצב הקרוי קריוגלובולינמיה והמקושר בין היתר בגלומרולונפריטיס ותסמינים נוספים. בנוסף לכך, הפטיטיס C נמצא מקושר לתסמונת סיוגרן, סוכרת סוג 2 והתסמונת המטבולית כמו גם מצבים עוריים מסוימים (lichen planus) או porphyria cutanea tarda. יש גם הפרעות נפשיות הקשורות לזיהום בהפטיטיס C.
בבדיקות מעבדה לעיתים ניתן למצוא נוגדנים עצמיים הדומים לנוגדנים הקיימים במחלת כבד אוטואימונית (נוגדני LKM1), אשר לעיתים מבלבלים עם האבחנה הקלינית.
חולים בהפטיטיס C מועמדים לטיפול תרופתי אנטי-ויראלי כאשר הם מציגים רמות הניתנות לאיתור של הנגיף בדם, RNA (עם או ללא עליה באנזימי כבד), וכן בעלי תמונה היסטולוגית בכבד המדגימה תהליך של פיברוזיס (אם כי כיום ישנם מרכזים בעולם אשר מטילים ספק בחשיבות נטילת הביופסיה טרם הטיפול, בעיקר לאור ההתקדמות במרקרים שונים המבטאים מחלת כבד ללא צורך בהתערבות פולשנית כגון נטילת ביופסיה). יצוין כי נטילת ביופסיה טרם הטיפול במחלה עדיין נותרה בעלת חשיבות ונעשית ברוב המקרים כדרך לספק אינפורמציה רבה על התקדמות המחלה הכבדית.
הטיפול בהפטיטיס C התפתח מאוד בעשורים האחרונים, בעיקר לאחר הצגת הטיפול באינטרפרון אלפא אשר הביא לירידה משמעותית בתגובה הוויראלית, כלומר ירידה ברמות RNA הנגיף. הטיפול באינטרפרון אלפא מביא לשפעול של מערכת העברת סיגנלים הנקראת JAKSTAT אשר מערבת פעילות אנטי-ויראלית, ואשר מדוכאת אצל חולי הפטיטיס C. קומבינציה טיפולית של אינטרפרון אלפא וריבווירין (ribavirin) הביא לכך שתוצאות אלו (כלומר, ירידה ברמות RNA עד לרמה שאינה מאותרת בדם) נשמרו לאורך זמן רב יותר ועל כן הסטנדרט הטיפולי הקיים נכון ל-2012 הוא טיפול בקומבינציה של פג אינטרפרון (pegylated IFN, שהחליף את אינטרפרון אלפא. PEG זה PolyEthylene Glycol, חומר שבהתקשרותו לאינטרפרון מאפשר שחרור איטי של התרופה וצורך להזרקה רק פעם בשבוע) יחד עם ריבירין, כאשר הטיפול ניתן למשך 48 שבועות וכולל הזרקה פעם בשבוע של פג אינטרפרון וכן מתן מינון יומי של ריבירין.
התגובה לטיפול התרופתי נצפית בין היתר על ידי ירידה של רמות ALT (אנזים כבד), כאשר עיקר התגובה לתרופות נצפית במהלך השנה הראשונה. התגובה לטיפול התרופתי יכולה להימשך לאורך זמן רב ועליה בחזרה של רמות הנגיף במהלך השנתיים שלאחר טיפול מוצלח, כמעט ולא מתרחשת. ריפוי מוצלח נקרא Sustained Viral Response או בראשי תיבות - SVR והוא מוגדר כחוסר יכולת לזהות RNA וירלי בדם 26 שבועות לאחר הפסקת הטיפול. הוא שונה אצל גנוטיפים שונים של הווירוס. גנוטיפ 1 ו-4 מקושרים עם תגובה של מעל 40%, בעוד שגנוטייפ 2 ו-3 נהנים מתגובה טובה יותר (מעל 80%) ואצלם הטיפול יכול להינתן למשך זמן מקוצר יותר (24 שבועות מול 48 שבועות בגנוטיפ 1 למשל). תגובה מוקדמת לטיפול (השגת ירידה משמעותית ב-RNA הנגיף תוך זמן קצר) מקושרת לסיכוי גבוה יותר להשיג תגובה ממושכת (SVR) ולכן מומלץ לבצע בדיקת דם לאחר 12 השבועות הראשונים לטיפול כדי להעריך את מידת הירידה ב-RNA הנגיף, ירידה לא מספקת יכולה לשמש אינדיקציה אף להפסקת הטיפול.
חולים עם שחמת הכבד וכן חולים ממוצא אפריקני-אמריקני או ממוצא לטיני וכן חולים עם עודף משקל מגיבים פחות טוב לטיפול. בנוסף לכך, ממצאים גנטיים הקשורים לגנים המקודדים אינטרפרון אנדוגני (של הגוף) יכולים להסביר את ההבדל בשיעור התגובה שיש לאנשים שונים לטיפול באינטרפרון חיצוני.
תופעות הלוואי הקשורות בטיפול באינטרפרון כוללות פריחה, שלשולים, תחושת נימול או עקצוץ בגפיים, וכן סימנים דמויי שפעת, דיכוי מח עצם, מצבי רוח משתנים ותגובות אוטואימוניות (במיוחד, autoimmune thyroiditis). תופעות הלוואי הקשורות בטיפול בריבירין כוללות המוליזה (אשר יכולה לגרום לירידה בהמוגלובין), על כן יש לעקוב מקרוב על ספירות הדם ולהימנע מלתת תרופה זו אצל אנשים הסובלים מאנמיה, או אצל חולים אשר ירידה בהמוגלובין תביא להתפתחות של מחלה משמעותית (כלומר, אנשים עם מחלת לב איסכמית או מחלות צרברו-ווסקולריות). בנוסף, ריבירין היא תרופה טרטוגנית ואסורה לשימוש במהלך הריון (כמו גם אינטרפרון) וכן מופרשת בכליה ולכן אסורה לשימוש אצל חולים הסובלים מאי ספיקת כליות כרונית.
קיימות שתי תרופות מסוג פג אינטרפרון, פג אינטרפרון אלפא 2a, ופג אינטרפרון אלפא 2b. כאשר נעשו מספר מחקרים בהשוואה בין שתיהן לצורך הערכת יעילות ותופעות הלוואי ונמצאו הבדלים מסוימים ביניהן, אולם שתיהן משמשות בטיפול במחלה.
המהפך בטיפול בהפטיטיס C
עם התקדמות ההבנה במנגנון ההתרבות של הווירוס, החלו לתכנן תרופות הפוגעות בו במספר מנגנונים. התרופות הראשונות היו מעכבי פרוטאז וא"כ הופיעו מעכבי RNA פולימראז ומעכבי החלבון הווירלי NS5.
שילוב תרופות עם שלוש התכונות האלה בתוספת ריבווירין נתן תוצאות SVR של 96% -100% במחקרים שונים. לאור התוצאות המצוינות האלה אישרה ועדת סל התרופות ב-2015 להכניס את התרופות Exviera ו-Viekirax לטיפול בחולי הפטיטיס C בשילוב עם ריבווירין. הטיפול ניתן במשך שלושה חודשים.
בגלל העלות הגבוהה של טיפול זה שהיוותה כ-30% מהתוספת השנתית לסל התרופות אושר הטיפול רק לגנוטיפ 1 ולחולים עם דרגת לייפת הכבד F3 ו-F4. על החולים לעבור הערכה פסיכוסוציאלית על מנת לקבוע את מידת היענותם לטיפול ומניעת הדבקה נוספת לאחר מכן על ידי המשך הזרקת סמים.
מניעת הידבקות
נכון ל-2021 אין בנמצא חיסון פעיל או סביל להפטיטיס C. מידת ההטרוגניות של הווירוס ורמות המוטציות המהירות החלות בו, עדיין אינן מאפשרות יצירת חיסון יעיל. כדי למנוע את סכנת ההידבקות בנגיף, יש לנקוט צעדי מנע כדי שלא להיחשף אליו ובעיקר על ידי סינון קפדני של בדיקות דם. העברה על ידי מגע מיני של הנגיף בזוגות מונוגמיים ויציבים איננה סבירה ואין המלצה להשתמש באמצעי זהירות כגון קונדום, אלא אם יש ריבוי פרטנרים מיניים או קיום מחלות מין נוספות המעלים את הסיכון להדבקה. החולים בהפטיטיס C צריכים להימנע מלחלוק סכיני גילוח, מברשות שיניים וקוצצי ציפורניים עם אנשים אחרים החיים בבית. אין חשש בהנקה אצל תינוקות אשר נולדו לנשים נשאיות הפטיטיס C.
פרח בר (ספר)
פרח בר (אנגלית: Wildflower) הוא ספרה השני של הסופרת והמתמטיקאית החרדית מלכה שפס משנת 1989 שיצא לאור לראשונה בשפה האנגלית, אותו כתבה תחת שם העט שלה רחל פומרנץ. כמו רוב ספריה גם ספר זה עוסק בעולמם והשתלבותם של בעלי התשובה בציבור החרדי והוא מבוסס על מעשה שהיה. עלילת הספר נחשבה בתקופת כתיבתו לחריגה מעט בקנה המידה של הספרות החרדית.
עלילת הספר
ברברה היא בחורה אמריקאית יהודייה ממוצעת שהגיעה לטיול בישראל, שם מתגוררת אביבה, חברה טובה שעלתה לארץ אף היא מארצות הברית ודודה אורי ודודתה ג'ולי הדתיים, להם שני ילדים, דני כרגע חייל ביחידה קרבית, הדומה לה בשיערו הג'ינג'י איתו יש לה קשר קרוב, וחיה (לשעבר קרול), דתית לאומית אידיאליסטית.
בסמינר הוצגה ברברה אל מול רינה, אישה צעירה בעלת תשובה אף היא, אחת מהמורות הפרטיות של הסמינר אשר איתה ועם משפחתה יצרה בהמשך קשר קרוב.
תוך כדי לימודיה בסמינר התארס בן דודה דני עם חברתה הטובה אביבה, אותה הכיר דרך ברברה, אירוסין שהותירו את ברברה עם תחושה רעה משום שהיא הכירה בכך שחברתה אביבה דומיננטית הרבה יותר מדני. כפי שציפתה, אכן הזוג נקלע לעימותים כבר בתחילה, כשדני רצה לגור בהתיישבות מחוץ לקו הירוק בעוד שאביבה, רציונלית ופרקטית העדיפה לגור בירושלים. ברברה נקראה לפשר בין בני הזוג שקנה לבסוף דירה בעיר העתיקה בירושלים.
לאחר פחות משנה בסמינר התארסה ברברה עם חיים זילבר, בחור אמריקאי חוזר בתשובה אף הוא ובן להורים גרושים. אירוסיה של ברברה עם חיים הפתיעו את דודיה שלא ציפו מברברה להינשא עם בחור חרדי אולם קיבלו זאת בכבוד. בשונה מהם, אמה של ברברה קיבלה את הבשורה בצורה קשה הרבה יותר וניסתה לשכנע את ברברה לבטל את האירוסין. גם רנדי, אחיה הצעיר לא חסך משבט לשונו. ברברה, ששהתה בחו"ל בתקופה שלאחר האירוסין שקלה ברצינות את האופציה שאולי היא אינה מספיק דתית עבור חיים זילבר ולפיכך מוטב לבטל את השידוך. לאחר שדני הזעיק את חיים לארצות הברית כדי להשיב את ארוסתו, יושרו ההדורים, החתונה נערכה בחו"ל ומיד לאחר מכן הם חזרו לישראל.
בעת שהם מתאקלמים בדירתם החדשה בישראל, ברברה מנסה לחפש עבודה בעזרתה של אביבה, חברתה הטובה ואשתו של בן-דודה. ברברה מודאגת מכך שהיא עדיין לא הצליחה להרות אך חיים, בעלה, אינו מבין מדוע היא כל כך מודאגת.
באותו זמן גברת ארזי, שכנתה של אביבה המתגוררת ברובע היהודי יולדת בן הנקרא בשם רוני. אמו של רוני אינה מעוניינת בו, ולמעשה מעט אחרי הלידה היא מתאשפזת במחלקה פסיכיאטרית. אביבה מציעה לברברה לגדל את הילד באומנה. ברברה מסכימה ומשכנעת גם את חיים.
לימודיו של דני יוצרים מתחים בינו לבין אביבה. בעוד שאביבה היא אישה דעתנית, שאפתנית ומשקיעה בלימודיה, דני אינו סגור על עצמו לגבי המקצוע שהוא רוצה ללמוד. הוא נכשל בשתיים מהבחינות שלו בכלכלה ושוקל לעזוב את התואר ואביבה אינה רואה זאת בעין יפה משום שלדעתה יש לסיים את מה שמתחילים.
כמה חודשים לאחר שרוני הגיע לביתם מגיע מר ארזי ודורש לקחת את בנו חזרה. חיים וברברה לוקחים זאת קשה מאוד. אולם זמן קצר לאחר מכן ברברה מגלה שהיא בהריון. הבת שנולדת נקראת בשם נעמי. מעט לאחר הלידה מציע חיים לברברה לעבור דירה, בין השאר כדי לנסות להתאזן מהבחינה הכלכלית. בטרם עובר הזוג לאחד היישובים בדרום, מר זילבר מגיע לביתם ומבקש שייקחו חזרה את רוני. חיים אינו מתלהב אך לבסוף מסכים והזוג עובר יחד עם שני ילדיהם ליישוב דרומי. אולם, ברברה אינה מתאקלמת שם והם חוזרים לירושלים.
על הספר
שפס החלה לכתוב את הספר בשנת 1985, שעה ששברה את קרסולה בתחילת הקיץ ורותקה אל הבית. הספר נכתב שנה אחת לאחר שילד אומנה נלקח ממשפחתה בנסיבות טראומטיות מה שהיווה טריגר למוטיבציה שהובילה לכתיבת הספר. במהלך השנה הבאה היא כתבה חלקים מהספר ורק שנתיים לאחר מכן היא חשה שכתיבת הרומן הושלמה.
הספר יצא לראשונה בשפה האנגלית, בשנת 1989. מהמהדורה הראשונה נמכרו 5,000 עותקים. הוצאה שנייה באנגלית יצאה בשנת 2002. בעברית יצא הספר בתרגומה של רונית הופנר בשנת תשס"ד, 2004, בהוצאה עצמאית שמכרה כ-1,000 עותקים. בהמשך יצא הספר כספר אלקטרוני ב-Jewish E-Books.
לספר יצא ספר המשך בשם פרחי קקטוס המתאר את חייהם של גיבורי הסיפור, ברברה וחיים מספר שנים מאוחר יותר, אף הוא מבוסס על מקרה שקרה במציאות.
ליימן הול
ליימן הול (באנגלית: Lyman Hall; 12 באפריל 1724 – 19 באוקטובר 1790) היה רופא, כומר, ומדינאי, היה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג של ג'ורג'יה. מחוז הול נקרא על שמו.
חייו ומשפחתו
ליימן הול נולד לג'ון ומרי הול, בוולינגפורד שבקונטיקט. הול סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1747, מסורת שאחיו הצעירים המשיכו. בשנת 1749, הוא קיבל משרת כמורה בקהילת סטארטפילד (כיום ברידג'פורט). כניסתו לתפקיד לוותה בסערה, ב-1751, הוא פוטר לאחר שהוטל דופי באופיו המוסרי, אשר, על פי אחת מהביוגרפיות, "נתמכה על ידי הוכחה וגם על ידי הודאתו שלו". הוא המשיך להטיף שנתיים נוספות, בתור ממלא מקום, ובמקביל למד רפואה ולימד בבית ספר.
ב-1752 נשא לאישה את אביגיל בור מפירפילד, קונטיקט, אך היא נפטרה בשנה שלאחר מכן. ב-1757 הוא נישא בשנית למרי אוסבורן. הול התחיל לעבוד בתור רופא לאחר שעברו לדורצ'סטר שבדרום קרוליינה, על יד צ'ארלסטון, עיירה שנוסדה כמה שנים לפני כן על ידי מהגרים תומכי הקונגרס, שהיגרו מדורצ'סטר שבמסצ'וסטס עשרות שנים קודם לכן. כאשר המתיישבים עברו למחוז מידוויי (כיום מחוז ליברטי) שבג'ורג'יה, הול עבר יחד איתם. הוא הפך במהרה לאחד מהאזרחים המובילים בעיירה החדשה שהוקמה שם, סונברי.
במלחמת העצמאות
סונברי בערב המהפכה האמריקנית, הייתה לחממה של רגשות קיצונים שהתהוו בעיקר סביב הלויאליסטים (תומכי הבריטים). אף על פי שלג'ורג'יה לא היה בתחילה ייצוג בקונגרס הקונטיננטלי הראשון, בזכות השפעתו של הול, הקהילה שוכנעה לשלוח נציג- הול עצמו - לפילדלפיה שבפנסילבניה, לקונגרס הקונטיננטלי השני. הוא קיבל מושב בקונגרס ב-1775, והיה אחד משלושת הנציגים של ג'ורג'יה שחתמו על מגילת העצמאות.
בינואר 1779, סונברי נשרפה על ידי הבריטים. משפחתו של הול הצלחה להימלט לצפון, שם נשארו עד לפינוי הבריטי ב-1782. הול חזר לג'ורג'יה, והתיישב בסוואנה. בינואר 1783, הוא נבחר למושלה של המדינה, תפקיד שבו החזיק למשך שנה אחת. בזמן כהונתו, הול תמך בסיבסוד הלימודים באוניברסיטה של המדינה, מתוך אמונה כי החינוך, חינוך דתי במיוחד, יביא לאוכלוסייה מהוגנת יותר. מאמציו הובילו לסיבסוד אוניברסיטת ג'ורג'יה ב-1785. בתום כהונתו כמושל, הוא חזר לעיסוקו ברפואה.
מותו ומורשתו
ב-1790, עבר הול לחווה במחוז בורק, בג'ורג'יה, על גבול קרוליינה, שם הוא נפטר ב-19 באוקטובר בגיל 66. אלמנתו של הול, מרי אוסבורן, נפטרה אחריו בנובמבר 1793.
אנדרטת החותמים, אובליסק גרניט מול בית המשפט באוגוסטה, ג'ורג'יה, מנציחה את הול ואת שני החותמים האחרים מג'ורג'יה שחתמו על מגילת העצמאות. עצמותיו נקברו שם לאחר שהועברו מהקבר המקורי בחווה שלו במחוז בורק.
פיינמן
פֶיינמַן או פַיינמֶן (באנגלית: Feynman, Feynman או Fineman) הוא שם משפחה.
פקיסטן במשחקים הפאראלימפיים
פקיסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה פקיסטן חלק מעולם.
היסטוריה
המשלחת הראשונה אותה שלחה פקיסטן למשחקים הפאראלימפיים הייתה משלחת בת שני ספורטאים, גברים שניהם, שנשלחו לייצג את המדינה במשחקים שנערכו בברצלונה בשנת 1992.
האתלט חיידר עלי, הוא הספורטאי הפקיסטני היחיד שזכה במדליה פאראלימפית, כשזכה בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה T37) במדליית הכסף באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), ובמדליית הארד במשחקי אולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016).
מימזיס (ספר)
מימזיס - התגלמות המציאות בספרות המערב (בגרמנית: Mimesis: Dargestellte Wirklichkeit in der abendländischen Literatur) הוא ספר מאת הפילולוג וחוקר הספרות היהודי-גרמני אריך אוארבך, שהופיע לראשונה ב-1946 בברן שבשווייץ, ונחשב עד היום לאחד מהספרים החשובים ביותר בחקר הספרות.
הספר חוקר את דרך ייצוג המציאות (מימזיס) בספרות המערב. אוארבך בוחן את האודיסיאה של הומרוס, את התנ"ך ואת יצירותיהם של דנטה, סרוואנטס, מולייר, שייקספיר, רבלה, וירג'יניה וולף, מרסל פרוסט ויוצרים מרכזיים אחרים בתרבות המערבית, ומנסה לתאר על פי ייצוג המציאות בספרים אלה כיצד השתנתה תפיסת המציאות בהיסטוריה המערבית.
על פי אוארבך, בספרות המערב יש שני אופני ייצוג עיקריים: האחד, שתחילתו בהומרוס, דוגל בהפרדת סגנונות. סגנון "גבוה" לדמויות הרואיות, וסגנון "נמוך" לדמויות קומיות. הזרם השני, שתחילתו במקרא, מבטל את רמות הסגנון השונות, ומציג גיבורים "גבוהים" ו"נמוכים" באותו הסגנון. אוארבך בוחן קטעים מתוך ספרות המערב, ומעניק להם קריאה צמודה. הוא מנתח את המבנה התחבירי ואת בחירת המילים בטקסטים, ומנסה לקשרם לתפיסת המציאות בתרבות שבה נכתבו טקסטים אלה. עניינו העיקרי הוא הציבור הקורא ותגובתו לטקסט, והוא נע מהקטע הספציפי ביצירה לסגנון הכתיבה הנפוץ בזמן חיבור היצירה.
גישתו של אוארבך היא, כפי שהוא כינה אותה, "פרספקטיבה היסטורית". לטענתו, בכל תקופה קיימים אמצעים וטכניקות ספרותיות משלה, שנותנות ביטוי ייחודי לתפיסת האדם בתקופה זו. להבדיל מחוקרים אחרים, הוא לא משבח את דנטה, למשל, על שהוא "מודרני" יותר מיוצרים אחרים בתקופתו, אלא הוא מנסה להבין כיצד סגנונו של דנטה קשור לתקופתו ולאמצעי הביטוי שלה, וכיצד אלו קשורים לתפיסה חברתית כוללת.
שאול טשרניחובסקי
שאול גוטמנוביץ' טְשֶׁרְנִיחוֹבְסְקִי (בכתב רוסי: Саул Гутманович Черниховский; י"ט באב תרל"ה, 20 באוגוסט 1875 – ט"ו בתשרי (א' סוכות) תש"ד, 14 באוקטובר 1943) היה רופא, משורר עברי ומתרגם, מגדולי המשוררים העבריים. מזוהה עם שירת הטבע, הושפע רבות מתרבות יוון העתיקה.
ביוגרפיה
שאול טשרניחובסקי נולד בי"ט באב ה'תרל"ה (20 באוגוסט 1875) בכפר מיכאילובקה שבפלך טאורידה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית, ב"תחום המושב" היהודי (אוקראינה של ימינו). אביו, גוטמן, היה בן למשפחה מווהלין, ואמו, בילה, הייתה ילידת העיר חרסון. קדמה לו בת שמתה בילדותה, וגם בת שנולדה אחריו מתה בילדותה, כך שהוא גדל זמן מה כבן יחיד. אחר כך נולדו להוריו עוד שני בנים ושתי בנות. סבו מצד אמו, שאול קארפ, היה משכיל שתרגם שירה רוסית לעברית, וסבתו אלקא הייתה מיילדת שלא על מנת לקבל שכר ואשת-צדקה מפורסמת בכפרה.
את ילדותו תיאר טשרניחובסקי באוטוביוגרפיה קצרה שפרסם בשנת 1918 בכתב העת "השילוח", ובהרחבה בחיבורו "מעין אבטוביוגרפיה" שכתב בשנותיו האחרונות. אחדים מסיפורי ילדותו משתקפים בשיריו. מגיל חמש קרא ספרים ברוסית, שאותה למד מדודתו, ובגיל שבע למד עברית מאביו. תחילה למד בחדר מתוקן, ובגיל עשר עבר לבית ספר רוסי, ולמד בעצמו קריאת כתב רש"י. בשנת 1890 בגיל 15 עבר לאודסה, שם למד עד שנת 1892 בבית ספר יהודי פרטי למסחר ובבית ספר כללי ללימודי שפות זרות. בשלב זה כבר כתב בלדות ופרסם את שיריו הראשונים. השירים הראשונים שפרסם היו "משאת נפשי", בכתב העת "השרון" של גרשום באדר, ו"בחלומי", בכתב העת "הפסגה" של זאב-וולף שור. בשנת 1893 עבר לבית ספר ממשלתי למסחר, שבו למד שלוש שנים וסיים בהצטיינות. בתקופה זו למד גרמנית, אנגלית וצרפתית. לאחר מכן למד גם יוונית ולטינית, כדי שיוכל להתקבל לאוניברסיטה.
בשנת 1898 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו, "חזיונות ומנגינות". בשנת 1900 יצא החלק השני של הספר. ההקדמה הייתה מאת המבקר ראובן בריינין, שהילל את המחבר.
מסיום לימודיו ועד סוף ימיו שילב את פעילותו כרופא עם פעילותו כמשורר. לאחר סיום לימודיו חזר לרוסיה, והיה רופא בחארקוב ובקייב. בשנת 1910 עבר לסנקט פטרבורג, ופתח בה מרפאה. במלחמת העולם הראשונה שימש רופא צבאי במינסק ובסנקט פטרבורג. בשנת 1919 עבר לאודסה. היה רופא הזאמסטווה (שלטון אזורי) והצלב האדום.
בשנת 1922 הגיע לקושטא, אך בקשתו לקבל משרת רופא בארץ ישראל לא נענתה. ב-1923 עבר לברלין. ב-1925 ביקר לראשונה בארץ ישראל, שאיפתו להסתדר בתור רופא בבית-חולים הדסה בתל אביב לא צלחה, והוא שימש זמן קצר כרופא בגימנסיה הרצליה
בשנים 1925–1932 נמנה עם עורכי העיתון "התקופה", וכן ערך מדור רפואה באנציקלופדיה העברית אשכול. בשנים 1929–1930 שהה בארצות הברית, וב-18 במאי 1931 (ב' בסיוון תרצ"א) עלה לארץ ישראל והשתקע בה לצמיתות. הוא קבע ביתו בדירה קטנה ברחוב אחד העם 89 בתל אביב, ועבד כרופא של בתי הספר בתל אביב. במקביל, היה פעיל בארגוני הסופרים וחבר ב"וועד הלשון העברית". לאחר מותו של ד"ר אהרן מאיר מזי"א, נשיא ועד הלשון, בשנת 1930, נקרא טשרניחובסקי להשלים את עריכת המילון לרפואה ולמדעי הטבע שכתב ד"ר מזי"א. המילון יצא לאור בשנת תרצ"ד, עם הקדמה מאת ביאליק.
בשנת 1936 עברו אשתו ובתו להתגורר כדיירות-משנה במעון הפטריארך היווני בפסגת סן סימון בירושלים. לאחר שלקה בלוקמיה, הצטרף אליהן. במיטת חוליו קרא את הספר "תולדות השמיים" מאת חיים זליג סְלוֹנִימְסקי, ששימש רקע לשירו האחרון "כוכבי שמיים רחוקים". השיר ראה אור רק לאחר מותו.
טשרניחובסקי נפטר בירושלים בט"ו בתשרי ה'תש"ד (14 באוקטובר 1943), ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
אשתו מלניה, שהייתה לפראבוסלאבית אדוקה, עברה לאחר מותו להתגורר בבית בתהּ בחיפה. אף שחייתה בארץ ארבעים שנה, לא ידעה עברית (ולא יכלה לקרוא את יצירתו של בעלה). היא נפטרה בשיבה טובה ב-1971, ונקברה בחלקה היוונית-אורתודוקסית במתחם בתי הקברות בחיפה.
בתו איזולדה, שהייתה בקטריולוגית (בוגרת פריס), נישאה למהנדס אברהם וילנסקי (בוגר הגימנסיה היהודית ביקטרינוסלב (היום: דניפרו), בן כיתתו של אברהם שלונסקי). בני הזוג עברו לחיפה והיו הורים לבן יחיד, אלכסנדר וילנסקי (לימים מהנדס). איזולדה, בתו של טשרניחובסקי, נפטרה ב-1974. לאחר מותה, עברו זכויות היוצרים על יצירתו של טשרניחובסקי לבעלה, אברהם וילנסקי, שההדיר את עזבונו הספרותי ודאג להוצאת כתביו (תחילה בהוצאת דביר ואחר-כך בעם עובד).
יצירתו
בשירתו של טשרניחובסקי יש מיזוג של השפעת המורשת היהודית ומורשת תרבות העולם. הוא כתב על נושאים עבריים כמו "בעין דור", שיר על שאול המלך שבא לבעלת האוב מעין דור, המתאר בצורה דרמטית את מצבו של שאול באחרית ימיו. טשרניחובסקי היה מזוהה במיוחד עם דמותו של שאול, אולי בזכות שמו, והוא גם מתאר בשיר את נפילתם הטראגית של שאול ובניו בהר הגלבוע. מצד שני, בשיר "לנוכח פסל אפולו" ניכרת חיבתו של המשורר לתרבות יוון וליופי שהיא מייצגת.
טשרניחובסקי מזוהה יותר מכל משורר עברי אחר עם הסוֹנֶטָה. אחת מן הסוגות בהן כתב היא כליל סונטות - יצירה שבנויה מ-14 סונטות, כמספר השורות בסונטה רגילה, ועוד סונטה שהשורות הראשונות ב-14 הקודמות יוצרות סונטה העומדת בפני עצמה. כלילי הסונטות של טשרניחובסקי הם על נושא מסוים (כמו "על הדם", "לשמש").
עם כל משיכתו לתרבות העולם, הזדהה טשרניחובסקי גם עם גורל עמו. בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול, כתב את השיר "ראי אדמה", המבכה את קורבנות המרד הרבים במשפט המפורסם "ראי, אדמה, כי היינו בזבזנים עד מאוד!". לאחר שהגיעו הידיעות הראשונות על השואה המתחוללת באירופה, כתב את השירים "הרוגי טירמוניא", ואת "בלדות וורמיזא" שהביאו לידי ביטוי את רחשי לבו על הגורל הטראגי של העם היהודי. בחלק משיריו הביע אהדה לציונות ולתחיית העם היהודי בארצו, כפי שכתב בשיר "אני מאמין" (הידוע כ"שחקי שחקי"): "ישוב יפרח אז גם עמי, ובארץ יקום דור. ברזל כבליו יוסר מנו. עין בעין יראה אור".
טשרניחובסקי עמד בכתיבתו על מורכבות היחסים שבין היהודים לבין העולם הלא יהודי, הגויי, שבמסגרתו הם חיו בגולה. בבלדות ובאפוסים ההיסטוריים תיאר טשרניחובסקי בחדות אכזרית את האנטישמיות הרצחנית, אך מנגד תיאר, באידיליות, יחסי שכנות וידידות. על כך כתבה גיטה אבינור:
במרכזן של מספר אידיליות שכתב טשרניחובסקי מצויות תמונות מנוף ילדותו, כמו "ברית מילה", "כחום היום" ו"לביבות", והן נחשבות לחלק מפסגת יצירתו השירית. האידיליות שלו משמשות דוגמה ומופת לכל האידיליות שנכתבו בשפה העברית.
רבים משיריו הולחנו על ידי מלחינים עבריים. לדוגמה: "אני מאמין" הולחן על ידי טוביה שלונסקי; אך פרופ' דוד אסף טען שמקור הלחן הוא רוסי, שיר על הנהר דוֹן, "גינה לי" "את אינך יודעת" ו"אילאיל" הולחנו על ידי שלמה ארצי; "יום זה יום יולד בו שיר", "בעלייתי שם יפתי", ו"בזכותם קיים" - הולחנו על ידי נעמי שמר; "שושנת פלאים" - צביקה פיק; "העולם בזכותו של מי קיים" - שלמה גרוניך; "אינני אוהב אותה" - ברי סחרוף; "שלוש אתונות" הולחן על ידי ידידיה אדמון.
כמה שירים זכו ליותר מלחן אחד. הבולטים שבהם: "אומרים ישנה ארץ" שהולחן על ידי לייב גלנץ, יואל אנגל, נעמי שמר ושלמה ארצי, ו-"הוי ארצי מולדתי" שהולחן על ידי יואל ולבה, מחט עדרי, דוד זהבי, נעמי שמר ומיקי גבריאלוב. הבלדה בת הרב וְאִמָהּ הולחנו על ידי נחום נרדי ושמוליק קראוס. "מכל פרחי מור" הולחן על ידי גיל אלדמע; לשיר שלושה לחנים ישנים נוספים: לחן עממי שהתפרסם בעיבוד אברהם צבי אידלסון, לחן מאת בוריס גרוסמן שיצא לאור בגרמניה בשנת 1920, ולחן מאת שמואל אלמאן.
הנצחתו
בשנת 1943 קבעה עיריית תל אביב פרס על שמו: פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת. טשרניחובסקי השתתף בעריכת תקנון הפרס ונכח בחלוקתו הראשונה.
על שמו נקרא בית הסופר בתל אביב, מרכז אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל. כמו כן נקראים על שמו רחובות ביישובים רבים בארץ, וכן בתי ספר ביישובים. ברמת גן נקרא על שמו גן שאול.
טשרניחובסקי נבחר, ביחד עם לאה גולדברג, נתן אלתרמן ורחל המשוררת, להתנוסס על גבי סדרה ג' של שטרות השקל החדש. השטרות הנושאים את דמותו בערך נקוב של 50 ש"ח נכנסו למחזור בספטמבר 2014.
לרגל יום הולדתו ה-145 של שאול טשרניחובסקי, חנך שגריר ישראל באוקראינה לוח זיכרון בכפר הולדתו, מיכאילובקה, ולכבוד האירוע תורגם לראשונה שירו "אומרים ישנה ארץ" לאוקראינית.
צבי רם
צבי רם (נולד ב-3 בנובמבר 1955) הוא רופא ישראלי, ששימש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב.
ביוגרפיה
צבי רם נולד בתל אביב, בנם של ציפורה והעיתונאי אלימלך רם. בילדותו השתתף בסרט "שמונה בעקבות אחד" (1964). סיים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979 במסלול עתודה אקדמית. לאחר סטאז' במרכז הרפואי שיבא שירת בצה"ל כרופא עד 1985. התמחה בנוירוכירורגיה במרכז הרפואי שיבא וקיבל תואר מומחה ב-1991. בשנים 1991–1994 שהה בהשתלמות בארצות הברית ושימש כרופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה במכונים הלאומיים לבריאות (NIH). בשנים 1994–2003 היה רופא בכיר במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי שיבא (מ-1999 – סגן מנהל המחלקה). משנת 2003 ואילך משמש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב.
משמש כמרצה לנוירוכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב מאז 1995. בשנת 2000 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-2011 היה לפרופסור מן המניין.
רם פרסם כ-200 מאמרים בכתבי עת רפואיים. הוא חבר בארגונים רפואיים מקצועיים בישראל, בארצות הברית ובאירופה ומכהן במערכות של מספר כתבי עת רפואיים.
רם שימש כיועץ לחברת הסיגריות Juul.
ב-17 בדצמבר 2013 בעקבות כתבת תחקיר בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" בערוץ 2, הודיע מנהל בית חולים איכילוב, פרופ' גבי ברבש, כי בכוונתו לפתוח בהליכי השעיה נגד רם לאחר שתועד דורש עשרות אלפי שקלים עבור טיפול ב"תיירי מרפא" אולם מאז לא נפתחו כל תהליכי השעיה נגדו והוא המשיך בתפקידו כמנהל המערך הנוירוכירורגי באיכילוב. בעקבות חקירה שנמשכה שנתיים ביחידת להב 433, במרץ 2016 המליצה המשטרה להעמיד את צבי רם לדין באשמת שוחד. באפריל 2019 החליטה פרקליטות מחוז תל אביב לסגור את התיק נגדו.
משפחתו
רם נשוי לרופאה ואב לשתי בנות, מתגורר ברמת גן. אחיו, חגי רם, הוא פרופסור במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון.
מרי טראמפ
ביוגרפיה
מרי אן מקלוד נולדה בכפר טונג באי לואיס, שבארכיפלג לואיס והריס  בסקוטלנד. היא הייתה הצעירה מבין עשרה ילדים שנולדו למרי ולמלקולם, שהיה חוואי ודייג. במשק הבית שלהם דיברו גאלית. כשהתבגרה, עברה לגור בגלאזגו.
ב-2 במאי 1930 היגרה מגלאזגו, על סיפון האונייה "טרנסילבניה", שהגיעה לניו יורק ב-11 במאי, יום לאחר יום הולדתה ה-18. בהגיעה לאמריקה עם 50 דולרים, עברה להתגורר עם אחותה הגדולה, כריסטינה, בלונג איילנד. היא התפרנסה כעובדת משק בית במשך לפחות ארבע שנים וכך גם נרשמה במפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
בתחילת שנות ה-30 הכירה מקלוד, במהלך נשף, את פרד טראמפ. השניים נישאו בינואר 1936 בטקס שנערך בכנסייה פרסביטריאנית. לאחר הטקס הדתי, נערכה קבלת פנים במלון קרלייל במנהטן. אף על פי שבאותה עת טראמפ כבר היה מבוסס כלכלית, בשל עיסוקיו בתחומי היזמות והבנייה, נכחו באירוע 25 אורחים בלבד. הזוג התגורר בשכונת ג'מייקה, אשר ברובע קווינס, ניו יורק.
ב-5 באפריל 1937 ילדה מרי טראמפ את בתם הראשונה, מריאן טראמפ, ששימשה בתחילת המאה ה-21 כשופטת, ואחריה את פרדריק ג'וניור (1938–1981), אליזבת (נולדה ב-1942), דונלד (נולד ב-1946) ורוברט (1948–2020).
ב-10 במרץ 1942 התאזרחה.
מלכת הכיתה (שיר של אילנה אביטל)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אהוד מנור והופק על ידי הנרי ברטר. "מלכת הכיתה" היה שירה של אביטל בתחרות הזמר הישראלית "שירוויזיון". לא הופק לו וידאו קליפ, אולם ב-13 באוגוסט 2013 פורסם ביוטיוב אודיו לא רשמי שלו.
הצלחה
ב-11 בינואר 1983 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-29. ב-23 במרץ עלה למקום הרביעי - המיקום הגבוה ביותר בו דורג. ב-13 באפריל, לאחר 13 שבועות רצופים, יצא מהמצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ג הגיע "מלכת הכיתה" למקום ה-39.
קוהלר
קוהלר הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
צלופחי-קושק
צלופחי-קושק (שם מדעי: Ophidiiformes) היא סדרה של דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר למרות שמם הם אינם קשורים לצלופחים.
דגים אלה בעלי ראשים קטנים וגופים וזנבות ארוכים. העור שלהם חלק וריר והם חסרי קשקשים. הלסתות גדולות וסנפיר הגב ארוך ויש להם 2 זיזים מתחת ללסתות. רובם מטילי ביצים אך חלקם גם משריצי ולדות. אורכם מגיע מ-5 ס"מ ל-2 מ'.
הם חיים באוקיינוסי אזורים הטרופיים וחלקם גם במים מתוקים. הם יכולים לחיות בעומק של 8,500 מטר. מינים אחרים חיים דווקא במים רדודים כמו בשוניות וחלקם אף במים הקפואים של גרינלנד.
סודאן הצרפתית
סודאן הצרפתית (בצרפתית: Le Soudan français) היה שמה של מושבה צרפתית, שהוקמה בשטח הנוכחי של מאלי בשנים 1891–1904 ואחר כך בשנים 1920–1946 (בין שתי תקופות אלה נכללה הטריטוריה ב"מושבת סנגל עלית וניז'ר" - colonie du Haut-Sénégal et Niger), כחלק מאפריקה המערבית הצרפתית.
היסטוריה
במחצית השנייה של המאה ה-19 התקדמה ההתפשטות הקולוניאלית הצרפתית בעמק הנהר סנגל, בפיקודו של הקולונל לואי פדרב. הצרפתים נתקלו בהתנגדות התושבים המקומיים, כגון הטוקולורים, אל חאג' עומר טאל, במצור על מבצר מדינה ב-1857, ומצד סאמורי טורה.
ביולי 1891 הקימו הצרפתים הקימו את המושבה שנקראה סודאן הצרפתית. החל משנת 1892 הייתה בירתה העיר קאייס והחל מה-17 באוקטובר 1899 - במקו. סודאן הצרפתית הפכה ב-1895 לחלק מאפריקה המערבית הצרפתית. נפילתו בשבי של סיקאסו ב-1 במאי 1898 ותפיסתו של סמורי טורה בספטמבר אותה שנה ציינו את סיום ההתנגדות להתבססות הקולוניאליזם הצרפתי באזור.
ב-10 באוקטובר 1899 הופרדו מסודאן הצרפתית אחד-עשר מחוזות דרומיים שהפכו לחלק מגינאה הצרפתית, חוף השנהב ודהומיי. עם זאת, שניים ממחוזות אלה סופחו מחדש לסודאן הצרפתית בשנת 1900.
בשנת 1902 הפכו חלקי המושבה שלא אורגנו במחוזות צבאיים לסנגמביה וניז'ר (Sénégambie et Niger), שהחל משנת 1904 שונה לסנגל עילית וניז'ר (Haut Sénégal et Niger). ב-1924 הושלמה בניית מסילת הברזל בין דקר ובין ניז'ר, שנועדה להוביל סחורות אל נמל בדקר.
בשנת 1920 הוצאה וולטה עילית (בורקינה פאסו של ימינו) ממסגרת המושבה "סנגל עלית וניז'ר". השטח שנשאר חזר בשנים 1946-1920 לשאת את השם סודאן הצרפתית עם במקו כעיר בירה. תפקיד חשוב שיחק בניהול המושבה אנרי טראסון דה פוז'ר, שכיהן בשנים 1921-1920 כמושל זמני, כאשר בין 26 בפברואר 1924 ל-1931 כיהן כמושל של סודאן הצרפתית. מקום מושבו היה בארמון קולובה בבמקו.
בשנת 1933 פורקה המושבה וולטה עילית וחלקים ממנה הועברו לסודאן הצרפתית. וולטה עילית הוקמה מחדש ב-1947.
לאחר מלחמת העולם השנייה דרישות לקבלת עצמאות. בשנת 1945 נבחר פילי דאבו סיסוקו לפרלמנט הצרפתי. בשנת 1946 נוסדה בבמקו השלוחה הסודאנית של מפלגת "ההתכנסות הדמוקרטית האפריקאית" (Rassemblement démocratique africain) בראשותם של ממאדו קונאטה ומודיבו קייטה.
במשאל העם שנערך ב-28 בספטמבר 1958 הצביעו 97% מהבוחרים בסודאן הצרפתית בעד הקמת רפובליקה סודאנית. לאחר שצרפת אימצה חוקה חדשה ב-4 באוקטובר 1958 הצטרפה הרפובליקה הסודאנית לקהיליה הצרפתית בשם סודאן הצרפתית וזכתה בניהול עצמי מלא ב-25 בנובמבר 1958.
ארגון הטריטוריה
כדי לבסס את שליטתו, קיים הקולוניאליזם הצרפתי במושבות מנגנון ריכוזי מאוד, שפעל באמצעות ראשי קונטונים. בשלהי שנות העשור של 1910 הותר ביזור מסוים על ידי הקמת מספר מועצות מעורבות: תחילה בבמקו ובקאייס - ב-1 בינואר 1919 ולאחר מכן במופטי - ב-1 בינואר 1920. כעבור כמה עשורים קמו מועצות מעורבות נוספות בסגו ובסיקאסו בשנים 1954-1953. המועצות המעורבות נוהלו על ידי ראש מועצה-מנהל שהתמנה על ידי צו של המושל ולצידו פעלה ועדה מוניציפלית מדרגה ראשונה, המורכבת משמונה חברים מלאים (ארבעה אזרחים צרפתים וארבעה נכבדים מקומיים) וארבעה חברי משנה (שני אזרחים צרפתים ושני נתינים צרפתים). חוק צרפתי מה-18 בנובמבר 1955 בנוגע לארגון המוניציפלי מחדש קבע את יצירתן של מועצות בעלות סמכויות מלאות. מתוקף חוק זה, הפכו במקו, קאייס, סגו ומופטי למועצות בעלות סמכויות מלאות ב-1956. בשנת 1958 נוצרו עוד שבע מועצות בעלות "זכויות ממוצעות": קיטה, קאטי, קוליקרו, קוטיאלה, סאן מאלי, טימבוקטו וגאו. ראש המועצה בהן התמנה על ידי ראש הטריטוריה, ולצידו נבחרה מועצה מוניציפלית. בשנת 1959 הפכה גם סיקאסו הפכה למועצה בעלת סמכויות מלאות.
כלכלה
תוצר חקלאי בסודאן הצרפתית בשנים 1928 ו-1959: הצרפתים תכננו לפתח גידולים בעזרת השקיה שיספקו מוצרים לצרפת. בשנים 1928–1939 רוכזו עיקר ההשקעות על ידי "הרשות של ניז'ר" שהגיעו בתקופה זו לכ-4 מיליארד פרנק. מדיניות זו איפשרה את העלאת הייצוא.
צ'טניקים
צ'טניקים (בסרבית: Четници, Četnici) או התנועה הצ'טניקית הייתה תנועה מלוכנית-לאומנית סרבית. החלה לפעול בתחילת המאה ה-20 בתור תנועת נגד לאימפריה העות'מאנית. החליפה שמות והתפצלה פעמים רבות לאורך המאה וכיום היא מזוהה ביותר עם צבא הבית היוגסלבי בהנהגת דראז'ה מיכאילוביץ'. הוא קיבץ חיילים יוגוסלביים שנמלטו מהגרמנים והחל לארגנם בהרי פרושקה גורה שבמרכז סרביה.
השם נגזר מהמילה הסרבית "צ'טה" (четa, četa), שמשמעותה היא פלוגה, קבוצה לוחמת ומכאן בני קבוצה לוחמת.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעלה כארגון מחתרת כנגד הכיבוש הנאצי אך גם כנגד הפרטיזנים בראשות יוסיפ ברוז טיטו. במהלך המלחמה הצ'טניקים עברו יותר ויותר לשתף פעולה עם הגרמנים, והעדיפו להתמקד בחיסול יריביהם הקומוניסטים, במקום במלחמה נגד הכיבוש הגרמני.
לאחר מלחמת העולם השנייה נלכדו מיכאילוביץ' ואנשיו, הועמדו למשפט בפני בית דין ממלכתי ורובם הוצאו להורג.
התנועה הצ'טניקית לקחה חלק במערכה בבלקנים ופעלה כארגון טרור סרבי, בעיקר כנגד מטרות מוסלמיות וקרואטיות וכארגון נגד לאוסטשה.
כיוונים נעלמים
כיוונים נעלמים הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את האלבום הוציאה בשנת 1988 לאור חברת התקליטים הד ארצי. כל שיריו, פרט לאחד, נכתבו על ידי סולן להקת פורטרט, רון רוזנפלד, בעיבודו של רן בגנו.
ג'ו קובץ'
ג'וזף מתיאס "ג'ו" קובץ' (באנגלית: Joseph "Joe" Mathias Kovacs; נולד ב-28 ביוני 1989) הוא אתלט אמריקאי, פעמיים אלוף העולם (בייג'ינג 2015, דוחה 2019), סגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ופעמיים ברציפות אלוף ארצות הברית (2014 ו-2015) בהדיפת כדור ברזל. שיאו האישי של קובץ' בהדיפת כדור ברזל מדרג אותו במקום השלישי בכל הזמנים.
ביוגרפיה
קובץ' נולד בבית לחם, פנסילבניה.
אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה ביוני 2014 זכה קובץ' במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.03 מטר.
אלוף העולם
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין זכה קובץ' במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.93 מטר, לפני דוד שטורל מגרמניה (21.74 מטר) ואו'דיין ריצ'רדס מג'מייקה (21.69 מטר).
גונאיב
גונאיב (בצרפתית: Gonaïves; בקריאולית האיטית: Gonayiv) היא עיר בצפון-מערב האיטי ובירת מחוז ארטיבוניט. אוכלוסייתה מונה כ-300,000 נפשות (נכון ל-2011). העיר (או יותר נכון המקום הנוכחי של העיר) התגלתה על ידי האינדיאנים בסביבות 1422, ונקראה על ידם 'גוֹנָאִיבּו' (מכאן השם גונאיב). גונאיב היא העיר השישית בגודלה בהאיטי. העיר ממוקמת במרחק של כ-110 קילומטרים מהבירה פורט-או-פרנס.
היסטוריית העיר
העיר הוקמה בסביבות שנת 1422 על ידי עם הטאינו.
ב-1802 התרחש אחד הקרבות החשובים במטרה להשגת עצמאותה של האיטי. קרב Ravine à Couleuvres התרחש ליד גונאיב.
גונאיב מכונה "עיר העצמאות של האיטי", משום שבה ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי הכריז על עצמאות האיטי ב-1 בינואר 1804.
בריאות
בית החולים לה פרווידנס (ההשגחה עליונה) שוכן בעיר.
פאבל פאיידק
פאבל פאיידק (בפולין: Paweł Fajdek; נולד ב-4 ביוני 1989) הוא אתלט פולני. חמש פעמים ברציפות אלוף העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015, לונדון 2017, דוחה 2019 ויוג'ין 2022) וארבע פעמים ברציפות אלוף האוניברסיאדה (שנג'ן 2011, קאזאן 2013 וקוואנגג'ו 2015, טאיפיי 2017) ביידוי פטיש. שיאו האישי 83.93 מטר מדרג אותו עשירי בכל הזמנים במקצוע זה.
ביוגרפיה
פאיידק נולד בשווייבודז'יצה.
2011
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן סין ביולי 2011 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 78.14 מטר.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 81.97 מטר, לפני האלוף האולימפי כריסטיאן פארש מהונגריה (80.30 מטר) ולוקאש מליך מצ'כיה (79.36 מטר).
2014
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכה פאיידק במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 82.05 מטר, אחרי כריסטיאן פארש (82.69 מטר) ולפני סרגיי ליטבינוב מרוסיה (79.35 מטר).
2015
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו קוריאה הדרומית ביולי 2015 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 80.05 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 80.88 מטר, לפני דילשוד נזרוב מטג'יקיסטן (78.55 מטר) ווויצ'ך נוביצקי בן ארצו (78.55 מטר) ובכך הגן על תוארו.
אני ואתה (שיר של רחל)
אֲנִי וְאַתָּה הוא שיר שכתבה רחל המשוררת שנכלל באוסף שיריה מנגד.
מבנה השיר ותכניו
השיר משולב בחריזה חובקת והוא בנוי משלושה בתים.
רחל דנה בשיר על המוסכמות החברתיות לפיהן האישה צריכה לחכות שהגבר ינסה לפנות אליה. בשיר רחל מבקרת מוסכמה זו, כפי שניתן לראות בתגובתו של הגבר בשיר לדבריה של הדוברת.
לרחל יש חבר. החבר יותר שקט ממנה והיא ממתינה יותר ממנו. היא אומרת שבתוך השקט, יש מבוך סודי, שבתוכן יש דרכים ללא מוצא דרך.
רחל לא רוצה להתחיל וליזום משהו ביניהן. היא מחכה וממתינה לאות כלשהו מחברה. היא עשתה זאת כי בעבר היה נהוג שהגבר יתחיל ולא האישה.
החבר לועג לרחל ואומר כי היא עקשנית. כל מה שהם יעשו, כל אחד מהם יבין ואז דרך שבתוך המבוך הסודי תראה כללא מוצא.
לחנים וביצועים
להקת צבע טרי ביצעה את שירת היצירה בלחן של שייקה פייקוב.
למסו
לַמָסוּ במיתולוגיות המסופוטמיות (במיתולוגיה השומרית, המיתולוגיה האכדית, המיתולוגיה האשורית ובמיתולוגיה הבבלית) היא ישות מגינה. יש לה גוף שור או אריה, כנפי נשר וראש אדם, בחלק מהמקרים עם אוזני וקרני שור. לעיתים נעשה שימוש בשם "שדו" או "אלד" לתאר את הלמסו הזכר, ו"אפססו" לתיאור הנקבה.
פסלי הלמסו הוצבו בכניסה לארמונות ומקדשים על מנת להגן עליהם, למשל בשערי הכניסה לארמון סרגון בדור שרוכין. בבתים פרטיים נחרטו דמויות של למסו על לוחות חמר, שנקברו מתחת למשקוף הדלת. בשערי הערים הגיעו פסלי הלמסו לממדים גדולים במיוחד.
שרידים של פסלים אלה, לרוב מהתקופה האשורית מוצגים כיום במוזיאון הבריטי בלונדון, במוזיאון הלובר בפריז, במוזיאון הלאומי של עיראק בבגדאד, במוזיאון פרגמון בברלין ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק,