cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולריאן קויבישב
תקופת השלטון הסובייטי
לאחר סיום הקרבות שב קויבישב למוסקבה, מונה לתפקיד בכיר בממשל והיה אחראי ליישום תוכנית גואלרו. בשנים 1923–1926 היה קומיסר עממי האחראי על ניהול ביקורת המדינה. בשנת 1927 נבחר קויבישב לחבר בפוליטביורו וכיהן בתפקיד זה עד סוף חייו.
קויבישב נחשב ליועץ כלכלי בכיר של יוסיף סטלין, וניצב לימינו במאבקי השלטון. בתחילת שנות ה-30 מונה לסגן הראשון של ראש הממשלה, תפקיד אשר לא אויש לאחר פטירתו במשך שנים רבות. קויבישב תמך בתיעוש מהיר של המדינה והקמת קולחוזים, ובהיותו בעל תפקיד בכיר בניהול המשק היה פעיל בעיבוד תוכניות החומש הראשונות. בנובמבר 1934 יזם הקמת וועדה לטיפול במתנגדי השלטון הסובייטי באוזבקיסטן ודאג שלוועדה זו תהיה זכות קבלת החלטות על הוצאה להורג.
קויבישב נפטר מבעיות לב ב-25 בינואר 1935 ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
תוך זמן קצר הוחלט לקרוא על שמו מספר ערים (כולל העיר סמרה), מפעלים ומתקנים נוספים. רוב השמות הוחלפו לאחר התפרקות ברית המועצות. על אף שנפטר מסיבות טבעיות, בספרות הסובייטית של שנות ה-30 וה-40 צוין שהוא נפטר בעקבות פעילות של אויבי המדינה בקרב הרופאים. מעמדו של קויבישב בין סמלי התעמולה הסטליניסטית לא הועיל לאחיו ואשתו הראשונה שהוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים.
סיטרואן אי-מיארי
סיטרואן אי-מיארי (בצרפתית : Citroën E-Méhari) הוא מכונית חשמלית בתצורה SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) קומפקטי קבריולה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, חברת בת של קבוצת PSA אשר מיוצרת משנת 2016 בצרפת
דגם ה-"סיטרואן אי-מיארי" נבנה בשיתוף חברת התובלה הצרפתית Bolloré, תאגיד נייר אנרגיה - מטעים - לוגיסטיקה המעסיק 28,000 עובדים.
מרמוסט שחור-ראש
מרמוסט שחור-ראש (שם מדעי: Mico nigriceps) הוא מין פרימט קטן ממשפחת המרמוסטיים מהסוג מרמוסט בהיר, המצוי ביערות אמריקה הדרומית והוא אנדמי ליערות מזרח ברזיל. אף שתפוצתו אינה ברורה לחלוטין היא כנראה נמצאת בין נהר מדיירה במערב, הנהר "Dos Marmelos River" בצפון ובמזרח ובדרום עד לנהר "Ji-Paraná River". קוף זה נמצא בטבע במצב של קרבה לסיכון והוא תואר ב-1992 בידי החוקרים פרארי ולופז.
זהו קוף קטן באורך של 21 ס"מ בקירוב והזנב מגיע לאורך 33 ס"מ והוא מגיע עד למשקל 370 גרם. הוא בעל שיער אפור זית בגבו והחזה והרגליים צהבהבים. הזנב שחור והפנים אפורות כהות וחסרות שיער. במראהו הוא מזכיר מאוד את המין מרמוסט כסוף, אשר לו פנים ורודות.
לוחמה יוונית בעת העתיקה
הלוחמה היוונית בעת העתיקה תפסה מקום מרכזי בעולמם של היוונים עוד משחר תולדותיהם, כפי שמעיד עליהם הומרוס בשירתו. הלוחמה הייתה נפוצה עד כדי כך שדווקא עתות השלום נחשבו ליוצאות הדופן ולא המלחמה.
רקע היסטורי
תולדותיה של יוון העתיקה מתחילות בתקופת המעבר שחוצצת בין התקופה המיקנית לתקופה היוונית פרופר. בתקופה זו, שתחילתה מקבילה למשבר תקופת הברונזה סביב 1100 לפנה"ס הופיעה תרבות חדשה שהחליפה את תרבות הארמונות המיקנית. היישובים המיקנים חרבו וצצו במקומם כפרים קטנים ויישובים נידחים. תקופת המעבר התאפיינה בירידה באיכות החיים לעומת התקופה המיקנית, התמעטות אוכלוסייה. יישובים רבים נזנחו. המוסדות הפוליטיים המתוחכמים של התקופה המיקנית נהרסו ובמקומם נוצרו מוסדות פשוטים בהרבה. לרוב בראש הישות המדינית עמד מלך שעיקר סמכותו נבעה מהכריזמה האישית שלו ולא מתוקף תפקידו או יחוסו המשפחתי.
תקופת המעבר הסתיימה במאה ה-8 לפנה"ס והתחילה התקופה הארכאית. בתקופה זו התפתחו מוסדות פוליטיים מתוחכמים ונוצרו צורות משטר חדשות. היוונים פרצו את גבולות הבלקן בתהליך קולוזציה רחב ממדים. השינויים הפוליטיים, הכלכליים והדמוגרפיים אפשרו את פריחת הלוחמה ביוון העתיקה. ללוחמים היה תפקיד ראשון במעלה בתקופה זו.
התקופה הקלאסית התאפיינה במאבק בלתי פוסק כמעט בין הפולייס העיקריות (אתונה, ספרטה ותבאי) על ההגמוניה ביוון. מוסדות פוליטיים שנוצרו בתקופה הארכאית הגיעו לבשלות והמגע עם גורמים מחוץ ליוון התחילו להשפיע באופן מהותי על התפתחות הלוחמה היוונית.
רקע גאוגרפי
הטופוגרפיה של חצי האי הבלקני, המתאפיין בפני שטח הרריים (במיוחד בדרומו של חצי האי), השפיעה על המבנה פוליטי של יוון בעת העתיקה (פיצול ליחידות פוליטיות קטנות ומבודדות) ועל התפתחות הלוחמה. היא הובילה לחלוקה לפולייס רבות, שרובן יכלו להעמיד צבא של כמה אלפי לוחמים בלבד. רק שלוש פולייס היו מסוגלות להעמיד צבא, שגודלו עלה על 10,000 לוחמים: אתונה, ספרטה ותבאי.
הכוחות הקטנים של הפוליס לא היו מסוגלים לחסום את כל מעברי ההרים הרבים ולכן הם העדיפו להילחם בדרך כלל בשטח מישורי. דבר זה תרם לעלייתם של ההופליטים - הרגלים הכבדים שנלחמו במערך הפלנקס. השטח הקטן של הפוליס העצים מגמה זאת, כי הוא לא איפשר בדרך כלל יצירת חיל פרשים חזק בגלל העדר שטחי מרעה מתאימים ומיעוט אוכלוסייה שהייתה יכולה לממן חיל פרשים חזק שהיה יקר מאוד.
פני השטח בצפונה ובמרכזה של יוון בתסליה, מוקדון ובמידה קטנה יותר בבויאוטיה הם הרבה יותר ישרים ויש בהם כרי מרעה רבים שאפשרו את טיפוחו של הבקר ובכלל זה את טיפוח הסוסים ללוחמה. בהתאם לכך, המגמה באזורים אלה הייתה הפוכה לזו שהתקיימה בדרום יוון. כאן טופח חיל פרשים חזק ואיכותי שהתבסס על גיוס מקרב האצולה. יתרה מכך, גם הפולייס לא היו נפוצות באזור זה והמוסדות הפוליטיים העיקריים היו מבוססים על השבט ולא על תרבות עירונית מפותחת. אתונה, שנמצאת בדרומו של חצי האי באטיקה היא יוצאת דופן. אמנם חלק ניכר משטחה הוא הררי, אך בגלל גודלה הרב, היו בה בכל זאת שטחי מרעה רבים שאפשרו את לטפח חיל פרשים חזק למדי.
סוגי חילות עיקריים
במרכזה ובדרום יוון הצבא הורכב על בסיס חיילים רגלים המוגנים בשריון כבד - ההופליטים. יתר החילות נועדו בעיקר לתמיכה בחיל זה או לשימוש במקומות שבהם ההופליטים היו פחות יעילים. החילות מוצגים לעיל לפי סדר יוקרתם היחסי בעיני היוונים. בחלקים הצפוניים יותר, הפרשים ורגלים קלים היו נפוצים יותר וחשיבותם גדולה יותר.
ההופליטים
גרעין הצבא הורכב מאזרחים בלבד שרכשו את ציודם מכספם ונלחמו בשורות צפופות במערך הנקרא פלנקס. חיילים אלו נקראו הופליטים. מקורה של המילה הופליט הוא מהמילה הופלון - השם היווני למגן - כלומר שההופליט הוא איש מגן, לוחם המסוגל לתפוס מקום בלוחמת שורות. המילה השתנתה במהלך המאות לכלול את כלל ציוד הלחימה של ההופליט. ההופליטים נחשבים כחיל רגלים כבד.
ההופליטים חומשו בחנית דקירה ארוכה (אורכה 2 - 3 מטרים), אשר נקראת דורי ובחרב קצרה בשם קסיפוס. למיגון היה להם שריון גוף, קסדה, מגיני שוקיים, ומגן עגול - אספיס. המגן היה בקוטר של מטר לערך, עשוי עץ מצופה שכבת מתכת דקה וכבד מאוד - משקלו התקרב ל-10 ק"ג. את המגן תלו עם רצועה על הכתף וההופליט החזיק אותו על כתף שמאל. על מנת להזיז את המגן הייתה ידית במרכזו, לתוכה הכניס החייל את היד. בצבא הספרטני אם החיילים היו מאבדים את מגינהם הם קיבלו עונש קשה. לעומת זאת אם איבדו קסדה או שריון גוף, לא קיבלו עונש. הסיבה ליחס המיוחד נעוצה בשימושו של המגן- המגן הגן לא רק על נושאו אלא גם על החייל שליד נושא המגן, בהאבד מגן כל מבנה הפלנקס היה עלול להתמוטט.
בדרך כלל ההופליטים לבשו את הקסדה הקורינתית שכיסתה את כל הראש ואת הפנים, והיו רק חרכים לפה, אף ועיניים. היתרון של הקסדה הזאת, הנקראת הקסדה הקורינתית, הוא בהגנה הטובה שהיא מספקת, אך היה לה חיסרון בולט והוא - אוזני החייל היו מכוסות והוא לא היה יכול לשמוע פקודות. במאה ה-5 לפנה"ס הופיעה הקסדה שנקראת "פילוס" ומזכירה בצורתה חרוט.
לפלנקס הייתה נטייה לסטות ימינה, כי כל חייל שאף להכניס את צד גופו הימני, הלא מוגן על ידי המגן אל המגן של שכנו. לכן בימין הקיצוני עמדו החיילים המובחרים. שיטות הפעולה היו פשוטות מאוד. הפלנקס הסתדרה בשורות צפופות וכל גוש כזה התנגש עם הגוש של האויב והגוש הגדול יותר ניצח בדרך כלל. לא התנהל מרדף. ככלל מערך הפלנקס היה מגושם והתקשה לבצע תמרונים מורכבים בגלל הצורך לשמור על מבנה השורות.
פרשים
בסוף המאה ה-9 לפנה"ס, בשלהי תקופת המעבר, התרחש מעבר מלוחמת מרכבות ללוחמת פרשים. היו לכך סיבות רבות כמו הגמישות הרבה יותר של הפרש לעומת המרכבה והעלות הגבוהה של המרכבות. עם זאת, הפרשים לא היו נפוצים כמעט בכלל בתקופה הארכאית מחוץ לתסליה ומוקדון, וחלק הארי של הצבא הורכב מחיל רגלים.
ככלל, הפרשים היו מעטים במספר והשימוש בהם היה בעיקר להגנה על אגפי הפלנקס בקרב בזכות ניידותם, לחימה נגד חיל רגלים קל, סיור, פשיטה וכיוצא באלה. תפקידי הכרעה עברו לפרשים רק בשלהי התקופה הקלאסית בסוף המאה ה-4 לפנה"ס בצבא מוקדוני בראשותו של פיליפוס השני ובנו הממשיך דרכו אלכסנדר הגדול.
לחוסר היעילות של הפרשים ולמספרם הקטן היו סיבות רבות. ראשית, בהתחשב בכך שהחייל צייד את עצמו והמדינה לא השתתפה במימון, רק מעטים היו יכולים לרכוש את הציוד היקר. סוס רכיבה היה יקר מאוד. רק מחירו של הסוס, בלי כל ציוד נלווה היה שווה ערך לשלוש ערכות ציוד שלמות של הופליט כולל כל כלי המיגון והנשק. לכן, רק עשירים היו יכולים לשרת בחיל זה.
בנוסף למחיר הגבוה של ציוד הרכיבה והסוס, גם הסוסים עצמם היו קטנים. גובה ממוצע של סוס ששימש את חיל הפרשים היווני בתקופה זו היה נמוך. רק סוסים מעטים הגיעו לגודל סטנדרטי של סוס רכיבה שהיה מקובל בצבאות אירופאים בעת החדשה - כמטר וחצי מרביתם היו בגודל של פוני לא גדול.
גם ציוד הרכיבה עצמו היה בסיסי ביותר. ארכוף לא היה בשימוש. גם האוכף היה בסיסי ביותר. גם ציוד רכיבה אחר היה לא מפותח. כל זה גרם לכך שהיה קושי לשלוט בצורה יעילה בסוס או להשתמש בו להתקפה חזיתית על מערך מסודר של חיל רגלים.
החימוש העיקרי של פרשים בתקופה זו כלל בעיקר מיני כלי הטלה כמו כידונים או חניתות לקרב פנים מול פנים. למיגונו עטה הפרש שריון גוף וקסדה. מוקיים, מגיני זרועות וירכיים היו קיימים בתקופה זו, אך לא היו נפוצים בחיל הפרשים.
פלטסטים
מקורם של הפלטסטים (πελταστής מלשון πέλτη פֶּלְטֶה - מגן מעוגל בצורת חצי סהר) באזורי תראקיה, הנמצאת צפונית ליוון. מדובר בחיילים החמושים בעיקר בכידוני הטלה כנשק עיקרי וחרב קצרה כחימוש משני. להגנתם השתמשו במגן בקוטר של כ-60 ס"מ, לרוב בצורת חצי סהר. נלחמו בדרך כלל במערך מפורז, אך בעת הצורך יכלו להילחם גם בגושים צפופים.
הפלטסטים הגיעו ליוון כבר במאה ה-6, אך רק במאה ה-5 חיל זה הפך לנפוץ. הפלסטים הטובים ביותר גויסו מקרב עמי תראקיה כאשר הבכורה הייתה שמורה לאגריאנים.
השימוש העיקרי בהם היה לתקיפת אגפי הפלנקס או לחימה בשטח משובש, שבו היה להם יתרון מובהק על פני ההופליטים. בנוסף, בניגוד לכוחות קלים יותר היו מסוגלים להילחם גם נגד פרשים. אף על פי שיכלו להילחם גם בזכות עצמם, בדרך כלל נלחמו בשיתוף פעולה עם הפלנקס. בעיקר בהגנה על אגפיו או העסקת הכוחות הקלים של היריב.
פסילוי
פירוש המילה "פסילוס" (ψιλός) הוא ערום, הכוונה היא לחיילים שלא היה להם ציוד מיגון כלשהו. אלה הם הרגלים הקלים בצבאות יוון. חימושם היה קל ולא היה להם ציוד מגן כלשהו. בדרך כלל היו אלה עניי העיר שלא יכלו לחמש את עצמם בפנופליה (כלי הנשק של ההופליט) או שכירי חרב.
הקשתות והקלעים, אף שהם זולים יותר מציודו של הופליט, דרשו מומחיות רבה בשימושם. כל זה תרם לכך שהאופי העונתי של הלחימה היוונית, שהתבססה על מיליציה של הופליטים, התאימה פחות לקשתים ולקלעים מקצועיים. לכן, רובם היו שכירי חרב שגויסו מקרב עמים אחרים. בקרב עצמו נפרסו לרוב לפני הפלנקס ובאגפיו.
קשתים
הקשתים לא היו נפוצים בצבאות יווניים. מספרם לא עלה בדרך כלל על כמה מאות. שימוש יעיל בקשת דורש אימון ארוך. יתרה מכך, השריון הכבד של ההופליט עמד בהצלחה נגד פגיעות חצים, כך שיעילותם הייתה נמוכה. הקשתים הטובים ביותר גויסו בכרתים. הטווח היעיל של קשת מורכבת בתקופה זו עמד על כ-150 מטר וקשת טוב היה יכול לפגוע במטרה ממרחק של כ-60 מטר.
הקשתים היו יעילים בעיקר נגד כוחות קלים אחרים. כמו כן, האתונאים הציבו קשתים על ספינותיהם. היות שצוות הספינה לא נשא שריון, פגיעותיהם היו קטלניות. הדבר היה יעיל במיוחד נגד ספינות שכושר תנועתן נפגע.
קלעים
בדומה לקשת, גם קלע דורש אימון ארוך. אף על פי שגם אבנים יכולים לשמש כתחמושת לקלע, התחמושת היעילה יותר הייתה כדורי עופרת קטנים. אלה היו יכולים לגרום לנזק קשה כשפגעו באזורים לא מוגנים. פגיעתם הייתה יכולה לשבור עצמות ולהביא למותו של החייל. לעיתים קרובות הכדורים עוטרו בכיתוב - לרוב שמות של ערים, קצינים או גידופים וקללות.
הטווח היעיל של קלע היה מעט יותר גדול מזה של הקשת ועמד על כ-200 מטר. הקלע היה קטלני יותר מהקשת. בלהט הקרב קשה לשים לב לאבן קטנה שנורית ממרחק. בנוסף, אם הקליע פגע בחייל, היה קושי ניכר להוציא אותו מהפצע, בניגוד לחץ. הקלעים חלקו את היתרונות והחסרונות של הקשתים. גם אלה וגם אלה התקשו מול כוחות משוריינים, אך היו יעילים מאוד נגד כוחות קלים. בדומה לקשתים, גם קלעים הוצבו על ספינות מלחמה.
שרשרת הפיקוד
כל הצבאות היווניים, להוציא את הצבא הספרטני, היו מיליציות. כלומר, אלה לא צבאות מקצועיים, אלא אזרחים שגויסו אד-הוק לביצועה של מטלה צבאית כלשהי. כתוצאה מכך, גם שרשרת הפיקוד לא הייתה מוגדרת היטב. גנרלים בכירים נבחרו בדרך כלל על ידי גוף האזרחים או מונו על ידי האוליגרכיה וכך גם הקצינים הזוטרים יותר. בצבא האתונאי למשל ההופליטים חולקו לעשר חטיבות בעלות מספר חיילים לא קבוע, אך בדרך כלל המספר עמד על כ-1,000 לוחמים לחטיבה. הפרשים חולקו לשתי חטיבות בנות 500 חיילים כל אחת. על צבאות של פולייס קטנים הידיעות מקוטעות ואין מידע ודאי לגבי שרשרת הפיקוד שלהן.
הצבא הספרטני היה יוצא דופן מבחינה זו. לרוב אחד משני מלכיה פיקד על הצבא ושרשרת הפיקוד הייתה מוגדרת היטב עם יחידות משנה בפלנקס. לעיתים מונה מפקד שלא מקרב שושלת המלוכה. במקרה הצורך יחידות המשנה של הצבא הספרטני היו מסוגלים לפעול באופן עצמאי. בנוסף, שרשרת הפיקוד הספרטנית הייתה מפותחת יותר וכללה דרגות רבות יותר, דבר שהעניק להם גמישות טקטית רבה יותר בשדה הקרב.
אימון
דרישות האימון השתנו בין פוליס לפוליס ומתקופה לתקופה. ככלל בתקופה הארכאית, האימונים היו לרוב לא רציניים, למעט בצבא הספרטני. עם הזמן, דרישות הצבא עלו ומדינות החלו לאמן את אזרחיהן לפחות באופן חלקי לשירות צבאי. הדבר הוביל להולדת תפקיד ההופלומאכוס - מדריך צבאי. בנוסף, יחידות עלית נהגו להתאמן באופן קבוע. כך לקראת סוף המאה ה-4 לפנה"ס הספירה התחילו באתונה לאמן את נעריהם בהגיעם לגיל 18 לקראת שירות צבאי. האימונים האלה נקראו אפביה (מלשון אפבוס - נער). המוסד הפך לחשוב עד כדי כך שאימון זה ושירות בצבא היה לאחת הדרכים שבהן זרים היו יכולים לקבל אזרחות אתונאית.
הצורך באימון הושפע גם מסוג החיל שבו שירת החייל. אימונים לקראת לחימה במערך פלנקס נוקשה היו קטנים יותר בהיקפם לעומת האימונים שלהם נדרשו חילות אחרים דוגמת חיל הרגלים הקל. האימונים שנדרשו בחיל הפרשים היו בין הקשים ביותר. השליטה בסוס ללא ציוד רכיבה מפותח והצורך להשתמש בכלי נשק, תוך כדי רכיבה על הסוס, דרשו אימונים שלקחו שנים רבות. זאת הייתה סיבה נוספת שרק אריסטוקרטים עשירים נהגו לשרת בחיל הפרשים, שכן היה להם מספיק זמן להתפנות לאימונים אלה.
מקורות כוח אדם
בפני פוליס יווני עמדו שלושה מקורות עיקריים של כוח אדם שמהם יכלה לגייס את צבאה. המקור הראשון והחשוב מכולם היה גוף האזרחים. האזרחים נלחמו באומץ רב, הפגינו נאמנות וגם סיפקו את כלי נשקם. עם זאת, לא תמיד הדברים זרמו חלק. היה קושי להשתמש באזרחים במערכות ארוכות בגלל הצורך להינתק משדותיהם. לעיתים, מאבקים חברתיים בתוך הפוליס גרמו לפיצול בתוך הצבא. כך למשל בגדו האריסטוקרטים של אולינתוס ונכנעו לפיליפוס השני. התטיס, אזרחים חסרי רכוש לא גויסו בדרך כלל לצבא ושירתו לרוב בכוחות הצי.
המקור השני, נפוץ גם כן הם המטויקים. מדובר בתושבים חסרי זכויות אזרח, אך משלמי מיסים. מספרם היה רב במיוחד בפולייס בעלי קשרי מסחר רבים דוגמת אתונה. מתוך 16,000 הופליטים שהיו לאתונה בתחילת המלחמה הפלופונסית, 3,000 גויסו מקרב המטויקים. עם זאת, מספרם לא נותר קבוע והושפע מהרווחה הכלכלית שהייתה יכולה הפוליס להציע לאכולוסיה זו. בנוסף למטויקים יכולה הפוליס לגייס את עבדיה לשירות צבאי. הפרקטיקה הזאת הייתה מקובלת, אם כי לא מאוד נפוצה. בדרך כלל עבד שגויס לצבא שוחרר לחופשי. לעיתים, העבדים גויסו לשירות בצי בתור חותרים. לא ברור עד הסוף אם המנהג היה נפוץ או מוגבל לעתות חרום בלבד.
האסטרטגיה
האסטרטגיה עצמה הייתה לרב לא מתוחכמת, ללא גוף קצונה מקצועי בכיר או תכנון ארוך טווח. הלוחמה הייתה לרב עונתית והקרבות נטו שלא להיות ארוכים במיוחד. לרוב, שיעור האבדות בקרבות לא היה גבוה במיוחד ועמד על 10 - 20 אחוז לשני הצדדים גם יחד.
ראשית התקופה הקלאסית במאה ה-5 לפנה"ס דרשה שינוי גדול באורח החיים היווני. האיום הפרסי הכריח את הפולייס המפוצלים לשתף פעולה בינם לבין עצמם במטרה להעמיד צבא גדול מספיק שיוכל להתמודד עם האימפריה הפרסית. הפלישה הפרסית שפתחה את מלחמת פרס–יוון הניעה מהלכים שהשפעתם חרגה הרבה מעבר לזמן המלחמה עצמה.
המאבקים העונתיים פינו מקומם ליצירת בריתות חזקות. הליגה האטית דלית שהוקמה במקור כדי להיאבק בפרס הפכה לנחלה אימפריאליסטית של אתונה. אזורים אחרים החזיקו בבריתות משלהם: הליגה הפלופונסית בראשותה של ספרטה והליגה הבויאוטית בראשותה של תבאי.
הבריתות האלה היו נתונות לשרשרת מאבקים בלתי פוסקת כמעט מסוף הדיפת הפלישה הפרסית ועד הכיבוש המוקדוני. במשך 150 שנה נלחמו היוונים בינם לבין עצמם במטרה לזכות בהגמוניה. פעם ברית אחת עלתה לגדולה, פעם אחרת, אבל אף אחת מהן לא הצליחה להחזיק בבכורה לאורך זמן.
הדמוקרטיה הקיצונית מהסוג האתונאי החריפה את הבעיה האסטרטגית. הגנרלים האתונאים לא מונו על ידי מועצת מלחמה מסודרת ואפילו לא נבחרו על ידי הצבא. כל אחד היה יכול להיות גנרל בעל התואר "סטרטגוס". המשרה הייתה נבחרת וכל העם השתתף בבחירתם בהצבעה. גרוע מכך, גנרלים היו נתונים לחקירה ולמשפט על כל טעות, אמיתית או מדומה שביצעו בשדות הקרב. לעיתים גנרלים הוצאו להורג אפילו על עבירות קלות יחסית. הבחירה לסטרטגוס הייתה לא יותר מאשר מאבק פוליטי, בלי קשר כמעט ליכולותיהם הצבאיות של הנבחרים.
לא רק שהגנרלים היו נבחרים ולא אנשי מקצוע, לעיתים קרובות מונו כמה וכמה מפקדים למסע מלחמה אחד. כך קרה שבמקום שיהיה מפקד אחד שכולם שומעים לו, היה צורך לשתף פעולה בין מספר גנרלים בעל דרגה שווה.
ספרטה נמנעה מהצרה הזאת, אך גם בה לא היה גוף מקצועי שניתן היה לבחור מתוכו מפקד כללי. לרוב, אחד המלכים פיקד על צבאה בשדה הקרב.
טקטיקה בשדה הקרב
הטקטיקה עברה שינוי ניכר בתקופה הארכאית. מלוחמה המבוססת על אריסטוקרטים עשירים עברו היוונים לצבאות המבוססים על חקלאים אמידים, אם כי לא עשירים במיוחד. לוחמים אלה גויסו בדרך כלל אד הוק למערכה ספציפית ולא שירתו בצבא קבע. יוצא הדופן הבולט למנהג זה היה הצבא הספרטני שהיה צבא מקצועי היחיד ביוון כולה.
הלוחמים היוונים שירתו בחיל ההופליטים בעלי חימוש כבד. טקטיקת הפלנקס, המבוססת על לחימה בשורות צפופות עם הצמדת מגנים של החיילים התאימה מאוד למבנה קרבי זה. בתקופה הארכאית החימוש של ההופליט היה כבד מאוד. הוא כלל בדרך כלל מגן אספיס כבד, שריון גוף כבד עשוי ארד ופרטי שריון נוספים. לרוב, לא היו חילות נוספים שהיו בעלי השפעה של ממש על שדה הקרב.
בתקופה הקלאסית היו שינויים רבים בטקטיקה היוונית. משקל שריונו של ההופליט פחת. משריון גוף עשוי ארד עברו ללינותורקס - שריון העשוי משכבות רבות של בד המודבקות זה לזה. נוספו חילות נוספים: חיל הרגלים הקל - הפלטסטים וחיל הפרשים. עדיין ההופליטים היו החיל החשוב והדומיננטי.
היו סיבות רבות למעבר מלוחמת הופליטים החמושים בשריון כבד לצבא בעל מרכיבים רבים יותר. הצורך להילחם בפרסים, זעוות מלחמות הפנים, השימוש הגובר בשכירי חרב. כל אלה תרמו לפיתוח הצבא היווני הקלאסי והטקטיקה שלו.
לעומת הטקטיקה המזרחית שניסתה להימנע ממגע בין הלוחמים הטקטיקה היוונית התבססה על קרב בטווח אפס. לפי ג'ון קיגן, החידוש הצבאי המרכזי של היוונים היה הניסיון להכרעה. במקום להתיש את האויב בעזרת מלחמה מרחוק כמו המלחמה המזרחית ניסו היוונים להכריע את הקרב על ידי מתקפה מרוכזת על האויב. ביטוי לקרב בו הכריעו היוונים את הפרסים נמצא בקרב מרתון.
שיטת המלחמה היוונית התבססה על החנית והשריון הכבד. היוונים היו לרוב מתקבצים יחד בשורות (פלנקס) ובאים למגע עם האויב. במהלך הקרב היה מתקיים ניסיון לפרוץ את השורה של היריב ולשבור אותה. תוקידידס הצביע על התנועה של הפלנקס לכיוון ימין מתוך הניסיון של כל חייל בשורה להגן על עצמו בעזרת המגן של חברו מימין. כאשר נפרצה השורה של היריב, המשיכו החניתות לפתוח אותה יותר ויותר ולבסוף שברו אותה. בכך הוכרע הקרב.
אפמינונדס ניסה ליצור נקודת כובד באחד האגפים על ידי עיבוי האגף לעומק של 50 שורות. טקטיקה זו הביאה לו ניצחון, אבל לאחר מותו יצאה מהאופנה.
בסופו של דבר, הצבא המוקדוני ששילב מדינה ריכוזית עם צבא מאומן היטב הכריע את הפולייס המסוכסכים בינם לבין עצמם. קרב כירונאה היה הניסיון היווני האחרון להגן על עצמאותם מפני האיום המוקדוני. ניסיון זה כשל. בהמשך היו מרידות ועימותים רבים נוספים, אך ללא הועיל. גם הטקטיקה היוונית העתיקה הוזנחה במידה רבה והיוונים אימצו אלמנטים רבים מהצבא המוקדוני.
לוחמת מצור
עד התקופה הקלאסית המצורים היו מחזה נדיר יחסית. גם הביצורים היו פשוטים והקיפו לרב רק את האקרופוליס. יתרה מכך, הביצורים היו לרוב קלים למדי - החומות נבנו מלבנים שרופות שהונחו על מצע אבן. בתקופה הקלאסית הפכה לוחמת המצור שינוי מהפכני. המצורים הפכו תכופים יותר והביצורים נרחבים יותר וחזקים יותר. עיר שלמה הוקפה בחומות ולא רק האקרופוליס ונוספו אמצעי מיגון נוספים כגון צריחים. פיתוח אמצעי מצור במאה הרביעית כגון קטפולטות, בליסטראות אילי ניגוח, מגדלי מצור ואחרים הביאו לחיזוק החומות. עתה החומות נבנו מאבנים.
במאה החמישית שיטת המצור העיקרית הייתה בניית ביצורים מסביב לעיר הנצורה על מנת להרעיב את תושביה. שיטה זו הייתה מאוד יקרה מבחינת שעות העבודה הרבות שהיה צריך להשקיע בבניית מערכת הביצורים הענקית. השיטה הייתה גם איטית מאוד. לעיתים, נדרשו חודשים ואף שנים שלמות עד הכרעת העיר. אם לעיר היה מוצא לים, אז השיטה הייתה יכולה להיכשל כליל כי הצי היווני העתיק לא יכול היה להטיל הסגר ימי יעיל במשך זמן רב על העיר הנצורה.
לוחמה ימית
הלוחמה הימית עברה מהפכה מהתקופה הארכאית לקלאסית. המצאת התלת חתרית - ספינת קרב אמיתית שכל תפקידה הכרעת הספינה היריבה והקמת ציים גדולים היו מוקדי השינוי העיקריים. פולייס קטנות לא היו מסוגלים להקים צי גדול. בניגוד לחימושו של הופליט שהיה בהישג ידו של אדם ממוצע, תלת חתרית הייתה יקרה פי כמה.
מאבק עם גורמים זרים
מולדתם של היוונים העתיקים היא החלק הדרומי של חצי האי הבלקני, במקום שבו נמצאת יוון המודרנית. עם זאת, הגירה מסיבית מיוון וקולוניזציה אינטנסיבית הרחיבו מאוד את תחום המושב היווני. עיקר המושבות היווניות הוקמו בחופיה המערביים של אסיה הקטנה - בעיקר באזור איוניה, חלקו המזרחי של האי סיציליה, חלקו הדרומי של חצי האי האפניני ומושבות בחופיו המערביים של הים השחור.
ביוון עצמה נלחמו היוונים בעיקר נגד יוונים אחרים, כאשר פלישות מבחוץ לא היו נפוצות והמאבק העיקרי נגד פולש זר התרחש רק במאה ה-5 לפנה"ס כשהאימפריה הפרסית פלשה לבלקן.
בקצוותיו של העולם היווני נאלצו היוונים להילחם עם התושבים המקומיים. בסיציליה נלחמו בעיקר נגד קרתגו. באיטליה היריבים העיקריים היו בהתחלה התושבים של חצי האי האפניני: האטרוסקים, סמניטים ואחרים ובתקופה ההלניסטית - הכוח העולה בזירה זו הרפובליקה הרומית.
לאורך חופיו של הים השחור נלחמו בעיקר נגד התראקים (במערב) ונגד הסקיתים (בצפון ובצפון מזרח). במזרח נלחמו בהתחלה נגד העמים ששכנו באסיה הקטנה כמו פריגים ובהמשך לידים והחל מהמאה ה-6 נגד הפרסים.
היעדר אויבים חזקים אפשר ליוונים להחזיק מעמד בישוביהם המבודדים והקטנים כנגד אויבים אלה. הסקיתים והתארקים היו חסרי ציוד מצור ולא יכלו לכבוש ערים בצורות. הקרתגים ניסו כמה פעמים לכבוש את סיציליה, אך כשלו נוכח התנגדות יוונית. גם הממלכות באסיה הקטנה לא היוו יריב שיכול היה להכריע את היוונים.
עם זאת, עליית האימפריה הפרסית במזרח והרפובליקה הרומית במערב היו עניין שונה. הפרסים היו מעצמה עצומה במונחי העולם העתיק. אוכלוסייתם מנתה כ-20 מיליון תושבים לעומת כמיליון בלבד ביוון. המלחמה נגד הפרסים נמשכה זמן רב והייתה אחד הגורמים המכוננים בתולדותיה של יוון.
תחרויות ספורטיביות
הופליטודרומוס (Ὁπλιτόδρομος - מרוץ הלוחמים) הייתה תחרות ריצה אולימפית. בניגוד לתחרויות אחרות שבהם האתלטים התחרו ערומים, בתחרות זו היה עליהם להתחרות עם ציוד צבאי מלא, ששקל כמה עשרות קילוגרמים.
ווינרס מכירות פומביות
ווינרס (Winner's) בית מכירות פומביות בע"מ הוא בית מכירות פומביות בירושלים. בית המכירות עוסק במכירת כתבי יד, ספרים עבריים עתיקים, מסמכים היסטוריים, מפות, חפצי יודאיקה, אמנות יהודית, מטבעות, שטרות ועוד. בית המכירות נותן שירותי שמאות והערכה ללא תשלום. לפני המכירות ניתן לצפות בפריטים.
תחומי התמחות
בעבר, בית המכירות ווינרס עסק באופן מסורתי ביודאיקה. לאור הביקוש הרב, בשנת 2015 החל בית המכירות לעסוק גם בנושאים כללים רחבים ולערוך מכירות ייעודיות, כגון נומיסמטיקה, מפות עתיקות ועוד, וכן מכירות "Unlimited" המכילות פריטים מנושאים מגוונים שאין להם קשר ישיר ליהדות, כגון אמנות, חפצי אמנות, כלי כסף וזהב, ספרים נדירים, מדליות, ארכאולוגיה, ועוד.
מכירת היודאיקה מתחלקת לרוב לכמה נושאים מרכזיים:
ספרים עתיקים וספרי קודש - ספרי קודש מראשית תקופת הדפוס, מהדורות נדירות ואף יחידאיות, ספרים מיוחסים לאדמו"רי החסידות ולצדיקים, מהדורות ראשונות של ספרים נדירים ועוד.
כתבי יד - חידושי תורה רבניים שטרם פורסמו מגדולי הרבנים, כתבי יד תימניים, מכתבי רבנים חשובים, שירים ופרוזה, יומנים אישיים ועוד.
קבלה וחסידות - קמיעות וסגולות, ציורים קבליים, ספרי קבלה נדירים, ספרי חסידות במהדורות ראשונות וכתבים חשובים.
רימונים לספר תורה הממחישים את היצירה היהודית ביהדות אירופה, יהדות תימן, יהדות מרוקו, יהדות ארצות הברית וישראל.
כלי כסף - הממחישים את ההתפחות האמנות היהודית ברחבי העולם: צפון אפריקה, אירופה, יהדות תימן, יהדות מרוקו ועוד. תשמישי קדושה כגון גביעי קידוש ופמוטים ופריטים מיוחדים כגון קופסאות סיגריות, טבק ועוד.
מגילות אסתר - מיניאטוריות, על קלף, מאוירות ואף הדפסות אמנותיות.
הגדות של פסח - מהגדות אמנותיות ייחודיות, מהדורות נדירות ביותר, הגדות קיבוציות, מימי השואה ועוד.
אמנות בצלאל - דוגמאות מבית המלאכה של "בצלאל ירושלים" מראשית דרכה, עבודותיהם של בוריס שץ, זאב רבן, מאיר גור אריה ועוד.
ציונות - פריטי ציונות היסטוריים כגון ניסיונות הראשונים להתיישבות, העלייה הראשונה, הגדודים העבריים, מכתבים והתכתבות בין מנהיגים ציוניים, ארכיונים אישיים, חתימות ותמונות של מנהיגי ומשוררים ציוניים כגון הרצל ולאה גולדברג, הדפסות ראשונות, שטרות וחוזים מימי המנדט הבריטי, מכתבים רבניים אודות ההתיישבות ושאלות הלכתיות שעלו כגון פולמוס השמיטה ועוד.
כרזות - כרזות, מודעות ופרסומים היסטוריים בנושאי יהדות כגון אנשי המחתרות, קק"ל, ציונות בראשית דרכה, קבלת פני רבנים, לוויות של אדמו"רים, פולמוסים ועוד.
לוחות שנה - מהלוחות השנה הראשונים, חלקם בכתב יד (מתימן וארצות המזרח, אירופה ועוד) ועד ללוחות שנה עם קשר היסטורי כגון לוחות ציוניות, קק"ל ועוד.
מפות - מפות עתיקות של ארץ ישראל וסוריה, תחריטים החל מהמאה ה-16, ספרי מסעות ראשונים לארץ הקודש עוד.
קטלוגים ומכירות
המכירות מתקיימות אחת לחודשיים-שלושה, ומתנהלות בהיקף בינלאומי, עם קונים ומוכרים מכל רחבי העולם. לפני כל מכירה מודפס קטלוג העוסק בפריטים הנמכרים. הקטלוגים מועלים לאתר לפני המכירה, בעברית ובאנגלית, על מנת לאפשר ללקוחות לעיין בפריטים ולהציע עליהם הצעות פרטיות לפני המכירה. בזמן המכירה עצמה ניתנות ללקוח כמה דרכים להשתתף במכירה: הגעה עצמית למכירה החיה על מנת לחוות את אווירת המכירה, השתתפות מהבית דרך אתר החברה או בדרך תקשורת טלפונית עם נציג החברה היוצר קשר בזמן אמת.
שיטת המכירה
בית המכירות פועל לפי שיטת המכירה האנגלית המקובלת בשוק, בהתאם לתנאים המופיעים בחוזה המכירה. עם צאתו של הקטלוג הרשמי נקבע מועד למכירה הקרובה. לפני המכירה ניתנת האפשרות ללקוחות להגיש הצעה (bid) עבור הפריט, שלא יפחת ממחיר הפתיחה שנקבע מראש. המערכת שומרת ללקוח את המחיר שהוא מוכן לשלם, ומייצגת אותו אל מול המתחרים, כאשר היא תעלה בהדרגה את מחיר ההצעה שלו עד לגובה המחיר המקסימלי שהלקוח קבע מראש.
המכירה מנהלת במקום שנקבע מראש ומתנהלת במקביל ובאופן מסונכרן עם הלקוחות במקום, בטלפון ובאינטרנט ובהתאם להצעות שניתנו מראש על כל פריט. בזמן המכירה עצמה, מנהל המכירה מעדכן את הקהל הלקוחות במחיר הנוכחי של הפריט כולל הצעות מוקדמות והוא פותח אותו לתחרות נוספת. סיום המכירה נקבע עם הקשת הפטיש על ידי המוכר והמנצח הוא לפי קביעת מנהל המכירות בלבד.
על מחיר הפטיש מתווסף עמלת קנייה בתוספת מע"מ בהתאם לאחוזים שנקבעו ופורסמו מראש על ידי בית המכירות.
פריטים מפורסמים
התעניינות הציבור בפריטים המיוחדים מביאה לתחרות גדולה. בין הפריטים היותר מיוחדים שנמכרו במכירות האחרונות ניתן לציין ספר תורה מיניאטורי ייחודי של סוחר בגרמניה מלפני מאות שנים שהוחבא בשואה, דרשה ארוכה בכתב ידו של הבן איש חי, מטבעות מיוחדים מימי המרד הגדול ומרד בר כוכבא, חותמו של היעב"ץ, טבעות ר' שלום שרעבי ויצירות אמנות של הצייר היהודי הנודע איזידור קאופמן. בשנת 2017 עמדה ווינרס בעין סערה תקשורתית סביב מכירת חפציו של הקומיקאי ספי ריבלין אך לבסוף השיבה את הפריטים למשפחתו. הנושא עורר דיון ציבורי סביב הסוגיה האתית של מכירת חפצי מנוח ללא ידיעת משפחתו.
ב-25 באוקטובר 2017 נמכרו בבית המכירות 4 מכתבים של אלברט איינשטיין, ובהם משפט שכתב בשנת 1922 על פתק בהיותו במלון בטוקיו על ערכם של חיים רגועים וצנועים. הפתק נמסר כתשר לנער שליחויות במלון, לאחר שנודע לו על זכייתו של איינשטיין בפרס נובל לפיזיקה. הפתק נמכר בסכום של 1.3 מיליון דולר. זהו הפריט היקר ביותר מסוגו שנמכר עד אז בישראל במכירה פומבית.
ב-24 ביולי 2019 נמכרו בבית המכירות שש מחברות של המלומד המסתורי מר שושני תמורת 20,740 דולר.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017
אצטדיונים
משחקי הטורניר נערכו בשישה אצטדיונים ברחבי פולין.
שלב המוקדמות
בשלב זה מתמודדות 12 נבחרות במסגרת שלושה בתים, כאשר כל בית יכלול 4 נבחרות.
בית א'
כל הזמנים הם לפי שעון קיץ בישראל (UTC+2).
בית ב'
כל הזמנים הם לפי שעון קיץ בישראל (UTC+2).
בית ג'
כל הזמנים הם לפי שעון קיץ בישראל (UTC+2).
יוהאן בנדרס
יוהאן בנדרס (בהולנדית: Johan Benders; 1 ביולי 1907 – 6 באפריל 1943) היה מורה הולנדי באמסטרדם ליסאום, שעודד את תלמידיו לזייף תעודות זיהוי וכרטיסי מזון עבור יהודים במטרה לעזור להם להימלט מרדיפות הנאצים. אשתו חריטדינה בנדרס-לטבוהר והוא סיפקו מחסה ליהודים בביתם.
יוהאן וחריטדינה נתנו מחסה לרוזאלי וקייטי וויינברג ולור פולק, ילדה יהודייה נוספת. בתחילת אפריל 1943 עצר הגסטפו את יוהאן ואת הילדות קטי ולור להם נתנו מחסה בני הזוג, בעקבות הלשנה של שכן.
יוהאן נכלא. הוא נאשם בגניבה ממשרד הרשם בבית ספרו, ונכלא בכלא אמסטלבנסווג. שכנו לתא היה המשורר ההולנדי חריט קוונאר. מחשש שהוא יישבר תחת העינויים אליהם היה נתון, ונחוש שלא לחשוף את מקומות המסתור של היהודים שהוא ואשתו הסתירו, ניסה בנדרס להתאבד פעמיים בכלא. ב-6 באפריל 1943 התאבד בקפיצה מהקומה השלישית בבית הסוהר בו נחקר ועונה.
כמחאה, רבים מתלמידיו לשעבר של יוהאן צעדו מעבר לחומות הכלא ושרקו את המנון בית ספרם, כך על פי יד ושם. בנדרס לא חשף את שמותיהם או כתובותיהם של היהודים שעזר להציל. ב־27 במרץ 1997 יד ושם הוכרו יוהאן בנדרס ואשתו  כחסידי אומות העולם.
בני הזוג זכו גם לכבוד כאשר רחוב באמסטלפיין נקרא על שמם, כהוקרה לפעילותם בזמן מלחמת העולם השנייה.
קרסנודאר (כדורגל)
מועדון הכדורגל קְרַסְנוֹדָאר (ברוסית: ФК Краснода́р) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר קרסנודאר, אשר מתמודד החל מעונת 2011 בליגת העל הרוסית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2008 ביוזמת סרגיי גאליצקי, איש עסקים מקומי. היא התמודדה בליגה השלישית בחשיבותה במדינה לאחר שקיבלה מעמד של קבוצה מקצוענית מטעם מנהלי איגוד הקבוצות המקצועניות ברוסיה. כבר בעונת הבכורה סיימה במקום החמישי ובעונת 2008 העפילה הקבוצה לליגה השנייה בחשיבותה היא ליגת המשנה הרוסית, בעונת הבכורה ב-2009 התבססה במרכז הטבלה ועונה לאחר מכן החלה להציג כדורגל מרשים כאשר סיימה בצמרת הליגה.
בעקבות קשיים פיננסיים שהביאו להדחת סאטורן מהליגה הבכירה, קיבלה קבוצת קרסנודאר הזמנה ממנהלי ליגת העל הרוסית בכדורגל לתפוס את מקומה, כמי שסיימה שלישית בעונת 2010 והחל מעונת 2011 החלה הקבוצה להתמודד בפרמייר-ליג הרוסי. בדצמבר 2010 הקבוצה החתימה מאמן זר ראשון בתולדותיה: את המאמן הסרבי-צרפתי סלאבו מוסלין, שאימן בעבר גם את לוקומוטיב מוסקבה, הכוכב האדום בלגרד, חימקי מוסקבה, פ.צ. בורדו, לוקרן ואחרות.
עונת 2008 הייתה עונת הבכורה של הקבוצה כשהתמודדה באזור דרום של הליגה הרוסית השנייה. היא סיימה במקום השלישי המעניק העפלה לליגת המשנה — המועדון שיחק 34 משחקי ליגה, 22 מהם היו ניצחונות ו-6 הפסדים ו-6 שוויונות (תוצאות תיקו). יחס שערים של 23–60 ו-72 נקודות שנצברו במהלך העונה. מלך השערים היה דניס דורוז'קין (14 הבקעות)
עונת הבכורה שלה, ב-2009, בליגה הרוסית הראשונה, הקבוצה סיימה במקום העשירי ושיחקה 38 משחקים, מתוכם 14 ניצחונות, 10 שוויונות ו-14 הפסדים. יחס שערים של 47–50 ו-52 נקודות שנצברו. מלך השערים היה אנדריי מיכייב עם 8 שערים בלבד. בעונת 2010 הקבוצה סיימה במקום החמישי, לאחר 38 משחקים מתוכם 17 ניצחונות, 10 שוויונות ו-11 הפסדים. יחס שערים של 44–60, עם 61 שערים שנצברו במהלך העונה. מלך השערים היה ספרטק גוגנייב עם 17 שערים. ביולי 2010 הקבוצה העפילה לשמינית גמר הגביע הרוסי אחרי ניצחון על טום טומסק. את העונה הראשונה בליגה הבכירה הקבוצה סיימה במקום התשיעי.
לאחר שסיימה את עונת 2013/14 במקום החמישי בליגה הרוסית, הקבוצה התמודדה לראשונה בתולדותיה במפעלים האירופים והעפילה גם לגמר הגביע באותה עונה. בזכות המקום החמישי בליגה היא התמודדה בשלבי המוקדמות לליגה האירופית בעונת 2014/15, כבר בעונת הבכורה שלה באירופה, העפילה הקבוצה לשלב הבתים לאחר שניצחה באופן סנסציוני את קבוצת ריאל סוסיאדד הספרדית, בתוצאה 3:0, זאת לאחר הפסד 0:1 במשחק הקודם.
בעונת 2016/17 העפילה בפעם השלישית ברציפות לשלב הבתים של הליגה האירופית והעפילה עד לשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון על פנרבחצ'ה הטורקית, לפני שהודחה על ידי סלטה ויגו הספרדית. רצף ההעפלות לשלב הבתים נקטע בעונת 2017/18 כשקרסנודאר הודחה בשלב הפלייאוף על ידי הכוכב האדום בלגרד (במפגש זה מיכאילו ריסטיץ' הפקיע שער שנפסל על ידי השופטים). באותה עונה גם הודחה בשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, אם כי בליגה היא הציגה כדורגל משכנע, כאשר נצמדה למקום החמישי בטבלה, עם פיודור סמולוב כמלך השערים של הקבוצה (14 שערים). בעונת 2018/19, סיימה במקום השלישי ולראשונה בתולדותיה הבטיחה מקום בליגת האלופות, בה הודחה בשלב הפלייאוף.
את עונת 2019/2020 פתחה עם רצף של 8 ניצחונות, במה שמהווה להישג שיא בתולדות הקבוצה והתמקמה בראשות טבלת הליגה. היא סיימה במקום השלישי באליפות והבטיחה השתתפותה במוקדמות ליגת האלופות עונה לאחר מכן. בעונת 2020/2021, העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים בליגת האלופות אחרי שגברה בסיבוב המוקדמות על פאוק סלוניקי והייתה אחד המועדונים הצעירים באירופה להגיע להישג זה.
בעונת 2022/23 מונה ולדימיר איביץ' למאמן הקבוצה והוליך אותה להעפלה שנייה בהיסטוריה לגמר הגביע הרוסי.
יריבות
למועדון גם יריבות עם מועדון רוסטוב ממחוז רוסטוב השכן והמפגשים ביניהם מכונים "הדרבי הדרומי".
לקרסנודאר יריבות עירונית עם קובאן במסגרת הדרבי של קרסנודאר, אך מאז 2018 היריבות אינה משמעותית בעקבות ירידת קובאן לליגה החובבנית. מועדון אחר מהעיר קרסנודאר בשם "קובאן" מתמודד בליגת המשנה הרוסית, אך גם הוא אינו מהווה יריב משמעותי.
מאז 2018 התפתחה יריבות מתוחה בין זניט לקרסנודאר וכל משחק ביניהן הוא רוויי שערים ואף פעמיים היו משחקי הכרעת אליפות שבהן זניט ניצחה.
סגל השחקנים
נכון ל-17 ביולי 2022
הנהלה ובעלים
הקבוצה הוקמה על ידי איש העסקים סרגיי גאליצקי מייסד רשת המרכולים מגניט, המממן את מועדון הכדורגל באמצעות חברת המגדנאות שלו Constell Group. במאי 2020 פורסם הרכב מחזיקי המניות בחברה, 66.67% ממניות החברה מצויים בידיו של סרגיי גליצקי באמצעות חברת המגדנאות שלו, 33.33% נוספים מצויים בידי חברת United Capital בבעלות איש העסקים מקסים וראסקין.
נותני חסות
באוגוסט 2016 המועדון חתם על הסכם שיתוף פעולה עם Meizu.
סמל הקבוצה
200px|סמל הקבוצה|ממוזער|שמאל סמל מועדון קרסנודר הוא בצבעי שחור וירוק. השור מסמל את הנכונות לתקוף, התמדה ועבודה קשה. לוח השחמט מסמל טקטיקה. החצוצרות המורמות - את הקריאה למתקפה. בעוד, הפרסה נועדה למזל טוב. בשנת 2016 הסמל עודכן מעט. הצבע הירוק נעשה כהה יותר, השור נעשה גדול יותר, הקצוות בחלקו העליון השתנו. לכל שאר האלמנטים נוסף מתאר כהה וברור.
גבנית חצי ירח
גבנית חצי ירח (שם מדעי: Medialuna californiensis) הוא מין דג ממשפחת הגבניתיים החי בחופי אמריקה הצפונית ההפסיפיים מחופי ונקובר וקולומביה הבריטית עד למפרץ קליפורניה בין יערות הקלפ. דג זה יכול להגיע עד לעומק של 40 מ'.
אורכו מגיע ל-48 ס"מ והוא בעל גוף עגלגל בצבע אפור. דג זה מנקה לעיתים דגים אחרים גדולים יותר, אפילו את דג השמש העצום. הוא מסנן פלנקטון עם שפתיו הגדולות ונודד בלהקות בחיפוש אחרי הפלנקטון.
מונטיזציה (מדיה דיגיטלית)
פרסום
מודלים מקובלים של מונטיזציה על ידי שילוב של פרסום באתרים וביישומים הם תשלום לפי לחיצה על הפרסומת (PPC), תשלום לפי חשיפה (CPI/CPM), ותשלום לפי תשומת לב (CPE). צורות שכיחות של פרסום הן באנר או מודעת טקסט. צורה נוספת היא תוכניות שותפים (affiliate programs) המבטיחה לגורם המציג את הפרסומות חלק מן ההכנסות מן הלקוחות שהוא מפנה למפרסם.
תוכן ושירותים בתשלום
אתרים המספקים תוכן ושירותים יכולים לגבות תשלום מלקוחות עבור הגישה לתוכן ולשירותים אלה. צורות שכיחות הן הצעת מינוי תקופתי (בדרך כלל חודשי או שנתי) או תשלום חד-פעמי תמורת גישה לפריט מידע מסוים (כגון מאמר).
קישורים חיצוניים
מוניטיזציה (Monetization), מאת דניאל מסטר, מסה מדיה
צנינית גדולת-עין
צנינית גדולת-עין (שם מדעי: Caranx ignobilis) היא מין דג-ים גדול ממשפחת הצניניתיים המצוי בימים הטרופיים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
אורכה של הצנינית עד 120 ס"מ ומשקלה עד 18 ק"ג. היא בעלת קשקשים אפורים-כסופים וכשמה היא גדולת-עין. מבנה גופה עוזר לה לשחות במהירות וביעילות ולתמרן במים וכך היא רודפת אחרי טרפה.
הצנינית נעה בלהקות בימים הרדודים עד לאוקיינוס ומחפשת דגים קטנים, חסילונים, שטרגליים ויצורי ים דומים למאכל. הצניניות בעלות פה גדול והם בולעות את הטרף בשלמותו.
עידו קינן
עידו קינן הוא עיתונאי ובלוגר ישראלי הכותב בנושאי טכנולוגיה, מחשבים, אינטרנט ותרבות דיגיטלית.
ביוגרפיה
בשנת 2003 ייסד קינן את הבלוג חדר 404 העוסק בתחום התרבות הדיגיטלית. שם הבלוג מורכב מהמושגים חדר 101 מהספר 1984, ומשגיאה 404. בשנת 2013 שולב הבלוג באתר האינטרנט של עיתון הארץ. במשך הקריירה העיתונאית שלו כתב קינן בעיתון הארץ, היה לכתב אינטרנט ותרבות דיגיטלית בעיתון כלכליסט, וכן כתב במגזין פירמה של גלובס, אתר mako, אתר ynet, מגזין ליברל, nrg ובאתר העין השביעית, בו הוא כותב טורי דעה וכתבות וכן עורך את מוסף "התיקונים" אודות טעויות המתפרסמות בתקשורת. כמו כן כתב קינן בפלטפורמת הבלוגים של חברת פרטנר, אוראנג' טיים, יחד עם בלוגרים ישראלים אחרים.
ב-2013 כתב פוסט בפייסבוק כנגד חוויית השירות שקיבל במסעדת "בהדונס" ברמת החייל. פוסט זה זכה לתהודה רבה בעקבות תגובת הבעלים. הפוסט על תגובותיו הרבות כונה "שרשור בהדונס".
משפחה
קינן הוא אחיו של העיתונאי אהוד קינן.
שכונת למד
תוכנית ל' או שכונת ל' היא שכונה בצפון-מערב תל אביב-יפו, הגובלת בשדה דב ממערב, ברמת אביב החדשה מצפון, בשכונת נופי ים מצפון מערב, בשכונת כוכב הצפון מדרום וברמת אביב א' ממזרח. כמו כן, השכונה שוכנת בין רחוב 2050 במערב ודרך נמיר במזרח, ובין רחוב ש"י עגנון בדרום לרחוב איינשטיין בצפון.
השכונה מאופיינת בעיקר בבנייני מגורים בני שש עד שמונה קומות.
על פי סקר אתרי "מדלן" ו"וואלה" שפורסם בפברואר 2016, השכונה דורגה כשכונה האהובה ביותר בישראל.
בשכונה מתגוררים/התגוררו: גדעון סער, אהוד מנור, יצחק נבון, ציפי שביט, יוסי שריד, נטלי מרכוס ואברהם שוחט.
שם השכונה
קיימות כמה גרסאות באשר למקור שם השכונה. על פי גרסה אחת, שמה של השכונה נגזר משמה של תוכנית בניין עיר לאזור עבר הירקון שנהגתה עוד בתקופת המנדט הבריטי ונקראה Plan L וכיסתה שטח של כ־4,400 דונם (השטח כלל בין השאר את האזורים בהם הוקמו לימים שאר שכונות עבר הירקון). דעה אחרת גורסת כי מקור השם הוא במבנה רחובות השכונה היוצר את האות ל', או L באנגלית.
היסטוריה
בינואר 1964 החליט מינהל מקרקעי ישראל למכור 1,600 דונם באזור לשותפות של הממשלה, עיריית תל אביב ושלושת הבנקים הגדולים. על תכנון השכונה עמל האדריכל יצחק פרלשטיין. ב־24 ביוני 1969 נערך טקס הנחת אבן הפינה לשכונה בנוכחות פנחס ספיר.
השכונה הוקמה בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20, שאז נבנו רוב בנייניה. במהלך השנים נבנו בשכונה מתחמי בתים נוספים, שהעיקריים בהם הם ל' הירוקה ובנייני נווה, שבנתה חברת הבנייה "נווה" במהלך שנות ה־90 של המאה ה־20.
בימי מלחמת המפרץ הראשונה, שנת 1991, הוצבה בקרבת השכונה אחת מתוך כמה סוללות הפטריוט שהובאו אז בחופזה לארץ מגרמניה.
בשנת 1998 הודיע ראש עיריית תל אביב אז, רוני מילוא בעקבות פניית ועד השכונה, על שינוי השם שהיה שיכון ל' לשכונת ל'.
שינויים בגבולות השכונה
עם הקמת השכונה בשנות השבעים של המאה ה-20, היא כללה גם את רחוב ש"י עגנון עם הבניינים הראשונים שנבנו בו. לאחר הקמת שכונת כוכב הצפון מדרום לרחוב ש"י עגנון החל בשנות התשעים, הופרד כל הצד הדרומי של ש"י עגנון משכונת למד וצורף לשכונת כוכב הצפון. בשנת 2015, לאחר שהחלה הבנייה באזור שנקרא "הגוש הגדול", החלק שנבנה מדרום לרחוב איינשטיין וממערב ללוי אשכול, המכונה "למד החדשה", צורף לשכונת ל', מה שהפך את הקטע ברחוב לוי אשכול שבין ש"י עגנון לרחוב איינשטיין לרחוב פנים-שכונתי.
רחובות
שמותיהם של הרחובות הראשיים הם יהודה בורלא ולוי אשכול, ולאורכם שוכנים שני אתרים: גן ז'ילבר ברחוב בורלא, על שם שגריר צרפת בישראל לשעבר פייר ז'ילבר, ואנדרטת כ"ג יורדי הסירה. שדה דב, שהיה שדה תעופה מקומי שפעל בסמיכות לשכונה, שכן לאורך רחוב לוי אשכול. הוא נסגר ב־1 ביולי 2019, הרחובות הקטנים יותר הם יצחק בראלי ויעקב אפטר, ולאורכם שוכנים שני מרכזי קניות קטנים, גן ילדים עירוני ובית הכנסת האשכנזי על שם ווהאל, יש גם את רחוב דב האוזנר, בו עוד מרכז קניות קטן. בצידה המערבי והחדש של השכונה הרחובות העיקריים הם יובל נאמן, אייזיק שטרן ויהודה עמיחי.
נתוני אוכלוסייה
התפלגות גילאים בשכונה
התפלגות רמת השכלה
שדה דב ומאבק התושבים
שדה דב ממוקם בסמיכות לשכונה ולשכונות אחרות באזור, כמו כוכב הצפון, רמת אביב החדשה, הגוש הגדול ואזורי חן. תושבי השכונות, ובראשן תושבי שכונת ל', ניהלו במשך שנים מאבק שנסב על הרעש שבקע משדה התעופה. עם זאת, בשנת 2013 הודיע ועד השכונה על התנגדותו לפינוי השדה ולתוכניות הבנייה שהציגה הממשלה בשטח, ומאז היה ועד השכונה חלק ממטה המאבק נגד פינוי השדה.
מהשדה פעלו בעיקר טיסות אזרחיות של מטוסי נוסעים שקטים באופן יחסי, שהוגבלו לשעות היום כדי שלא לגרום רעש בשעות המנוחה, לצד טיסות שיצאו מהבסיס הצבאי שמוקם סמוך לבסיס האזרחי. ב־1 ביולי 2019 הופסקה לגמרי פעילותו של שדה התעופה, ומאז תושבי השכונה נאבקים נגד צפיפות הבנייה המתוכננת בשטחו.
פייטרו השני, רוזן סבויה
פייטרו השני, רוזן סבויה (באיטלקית: Pietro II di Savoia; 1203 – 15 במאי 1268), היה רוזן סבויה בין השנים 1263–1268.
ביוגרפיה
פייטרו נולד בשנת 1203 בסוסה, לטומאסו הראשון, רוזן סבויה ולמרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני. בצעירותו יועד פייטרו לכמורה, אולם הוא מאס בחיים הללו והעדיף את החיים הפוליטיים.
בשנת 1233 מת אביו טומאסו הראשון, רוזן סבויה, ואחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו. אולם טומאסו ואחיו דרשו גם הם חלק בנחלות, ובשל כך נערך כנס משפחתי על ידי אחיו גוליילמו מסבויה ביולי 1234 בטירת שיון, ובו הוחלט שאמדאו יהיה שליט כל בנחלות, אולם טומאסו ואחיו קיבלו שליטה מסוימת בחלק מהנחלות, ופייטרו קיבל שטחים באזור ז'נבה.
נסיונותיו של פייטרו להרחיב את שטחיו, גרמו לו לסכסוך עם דודו גיום השני, רוזן ז'נבה, ובשנת 1236 הוא נפל בשבי של בן דודו ראול, רוזן ז'נבה. בשנת 1237 הסתיים הסכסוך, לאחר שהכריח אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה את גיום השני, רוזן ז'נבה לשלם 20,000 מרקים ולמסור את טירת ארלוד. בשנת 1240 נבחר אחיו של פייטרו - פיליפו לבישוף לוזאן, לאחר שהתמודד נגד ז'אן דה קוסוני, שנתמך על ידי ז'נבה, ובעקבות כך גייס פייטרו 6000 חיילים, אולם לבסוף נפתר הסכסוך בדרכי שלום.
במהלך השנים השתלט פייטרו על שטחים נרחבים השוכנים כיום במערב שווייץ, ואף שיפץ באופן משמעותי את טירת שיון.
בשנת 1236 התחתנה אחייניתו אלינור מפרובאנס עם הנרי השלישי, מלך אנגליה, ובשנת 1240 הזמין הנרי השלישי את פייטרו לאנגליה. ב-5 בינואר 1241 קיבל פייטרו את התואר "רוזן ריצ'מונד", ובשנת 1246 העניק לו הנרי השלישי קרקע בין רחוב הסטרנד לנהר התמזה. בשנת 1263 הקים פייטרו את ארמון סבוי, ומאוחר יותר הוריש אותו פייטרו לאחייניתו המלכה. בשנת 1381 נהרס הארמון במהלך מרד האיכרים האנגלי, וכיום שוכנים שם תיאטרון סבוי ומלון סבוי.
בשנת 1246 סייע פייטרו לסימון החמישי דה מונפור במהלך מלחמת הברונים השנייה, אולם לאחר מכן עזב את אנגליה וחזר לאיטליה.
בשנת 1253 מת אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה, ובנו בוניפאצ'יו, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1263 מת בוניפאצ'יו, ופייטרו תפס את השלטון ברוזנות סבויה, למרות שהיו בנים לאחיו טומאסו השני, רוזן סבויה, מה שגרם לסכסוך עמם.
פייטרו החל להקים ברוזנות טירות עגולות וכיכרות, וייעל את הניהול הפיננסי ברוזנות. בשנת 1266 הסתכסך פייטרו עם רודולף הרביעי, רוזן הבסבורג והלה כבש את חלק מנחלותיו, אולם פייטרו גייס צבא וכבש בחזרה את נחלותיו.
ב-15 במאי 1268 מת פייטרו בפייר-שאטל, ואחיו פיליפו הראשון, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1236 התחתן פייטרו עם אגנזה מפאוצ'יני, בתם של איימונה השני, סניור די פאוצ'יני וביאטריס ד'אוקסון, ממנה נולדה לו בת אחת:
אלון מורה (אתר מקראי)
אֵלוֹן מוֹרֶה או אֵלוֹנֵי מֹרֶה הוא אתר מקראי או עץ אלון או אלה, שהיה בסמוך לשכם המקראית (שהוצע לזהותה בתל בלטה ששמה נגזר אולי מהשם הלטיני: platanus, שמשמעו בעברית: אלון) המוזכר בתנ"ך.
בסיפורי המקרא
בספר בראשית מסופר כי אלון מורה היה אתר החנייה הראשון של אברהם במסעו מחרן לארץ כנען. לאחר שהאל ציווה על אברם (כשמו אז) לעזוב את ארץ מולדתו, וכ הובטח לו כי התומכים בו יבורכו והפוגעים בו יקוללו. כאשר הגיע אל אתר אלון מורה, הסמוך לשכם המקראית, הוא בנה באתר מזבח ואז נראה אליו האל:
בפסוקי ספר דברים נקשר אתר אֵלוֹנֵי מֹרֶה (המזוהה עם אלון מורה) עם הנבואה על הברכה ואל הקללה הגלומים במצוות התורה עבור בני ישראל:
שם המקום
החוקר אברהם נגב, שיער כי האתר אלון מורה נקרא על שם עץ אלון חשוב ומקודש ידוע, בסמוך לשכם. נגב טען כי ייתכן שאלון מורה זהה עם אֵלוֹן מֻצָּב, או הָאֵלָה הנודעת, עצים אשר שהוזכרו כנמצאים בסביבות שכם, ובסמוך ובהקשר אליהם, אירעו מעשים שסופר עליהם בכתובים:
השם אלון מורה זהה במשמעותו לשם אלון מעוננים. אלו שמות המכוונים להתגלות האלוהים על ידי אוראקל.
כמו כן, הציע נגב, כי בסביבות שכם המקראית נמצאו "עצים מקודשים רבים".
ההתנחלות אלון מורה שהוקמה בשנות ה-70 בשומרון, נקראה על שמו של האתר המקראי.
U-480
U-480 הייתה צוללת מטיפוס VIIC של הקריגסמרינה, צי המלחמה של גרמניה הנאצית. ייחודה של הצוללת היה בציפוי המיוחד שניתן לה, שאמור היה "לבלוע" את גלי הקול של מכשירי האיתור של אוניות בעלות הברית, הסונאר (ASDIC, בכינויו הבריטי). הציפוי נקרא אלבריך (Alberich, על שם דמות מהמיתולוגיה הנורדית שהייתה בעלת היכולת להפוך לבלתי נראית. הציפוי עשה את U-480 לצוללת החמקנית הראשונה בעולם.
הצוללת נבנתה במספנת דויטשה וורקה. הבנייה החלה ב-8 בדצמבר 1942 והצוללת הושקה ב-14 באוגוסט 1943 ונכנסה לשירות ב-6 באוקטובר 1943. מפקד הצוללת הראשון (והיחיד) היה אובר-לויטננט צור זה האנס יואכים פרסטר. בשל ציפוי האולבריך נשלחה הצוללת למשימות מבצעיות בתעלת למאנש המוגנת היטב. הציפוי הוכיח את יעילותו, ו-U-480 לא התגלתה על ידי הסונאר במהלך משימותיה.
שימוש ראשון בציפוי בולע מכ"ם
בעקבות עבודתו של הפיזיקאי הגרמני ארנולד זומרפלד (1868–1951) והערותיו בנושא, פיתחו הגרמנים חומרים בולעי אותות מכ"ם (Radar absorbant material), אשר תפקדו כבולמי זעזועים אלקטרומגנטיים, כלומר חומרים שמטרתם לספוג את הגלים האלקטרומגנטיים ולהמיר את האנרגיה האלקטרומגנטית שאצורה בהם לסוגים אחרים של אנרגיה (תנודות מכניות, חום וכו'). החומרים המרוכבים המיוחדים הללו היו ידועים בגרמניה בכינויים Sumpf ו-Schornsteinfeger, ובהם נעשה שימוש כדי לצפות את הפריסקופים של הצוללות הגרמניות כדי להפחית את הנראות שלהם למכ"ם בתחום אורכי הגל שסביב 20 cm שהיה בשימוש בעלות הברית. לפי לואיס רידנאור (1911–1959), אחד הפיזיקאים האמריקאיים הבולטים בפיתוח המכ"ם, ֿ
הציפוי המיוחד אותו פיתחו הגרמנים היה היה יריעה עבה של גומי סינתטי בעובי 4 מילימטר, ששיככה קול בתחום התדרים 10 עד 18 קילוהרץ ל-15% מעוצמתו הרגילה. תחום התדרים הזה תאם את תחום הפעולה של הסונאר האקטיבי של בעלות הברית, והכיל סדרה של חורים שמיקומם תוכנן היטב שנועדו לספוג את האנרגיה של גלי הקול. הטכנולוגיה החדשה הציפה מספר אתגרים, ובהם שינוי בתפקוד החומר בעומקים שונים כתוצאה מדחיסת החללים על ידי לחץ המים. המבחנים הראשונים בצוללת נערכו ב-1940, אך לא נעשה בה שימוש מבצעי עד 1944. כיום נקרא ציפוי מסוג זה ציפוי אנטי הדי (Unechonic tile), וכמעט כל הצוללות המודרניות מצופות בו במידה זו או אחרת.
שירות מבצעי
בפטרול המבצעי הראשון הותקפה הצוללת על ידי סירה מעופפת מסוג PBY קטלינה של חיל האוויר המלכותי הקנדי מטייסת 162. הצוללת הצליחה לפגוע במטוס ולהטביע אותו.
הצוללת יצאה למשימתה השלישית והאחרונה ב-6 בינואר 1945, ממנה לא שבה. ב-1997 מצאו צוללנים במקרה שרידים של צוללת גרמנית מטיפוס VIIC מדרום מערב ל, ושנה לאחר מכן זוהו השרידים בוודאות כשרידיה של U-480 המצופה באלבריך. המחקר קבע בהמשך כי הצוללת נתקלה בשדה מוקשים ימי, בין 29 בינואר ל-20 בפברואר. מוקש פגע בחלקה האחורי והצוללת טבעה בעומק 55 מטרים. איש מאנשי צוותה לא שרד.
חקלאות נבטית
החקלאות הנבטית היא חקלאות במרחב הנגב ודרום ירדן אשר היטיבה לנצל את תנאי האזור לשם גידול חקלאי. חקלאות זו היא חדשנית ומיוחדת הן מעצם ראשוניותה והן מעצם העובדה כי הנבטים היו נוודים.
בספרו - 'אקדמות למדע ההיסטוריה' מוסר אבן ח'לדון אודות ספר החקלאות הנבטית שתורגם מהעתק הכתוב ביוונית עתיקה ושעוסק ברוחניותם של הצמחים ועל והזיקה שבינם לבין רוחניות הכוכבים וגרמי השמים - אותם דברים שמשתמשים בהם לכישוף, בגלל סתירות עם דת האסלאם ספר זה צונזר ונערך מחדש בידי אל-זובייר בן אל-עוואם שהכין קיצור לספר החקלאות הנבטית.
משמעות תרבותית
הירונימוס מקארדיה, קצין בצבא היווני בתקופת הנבטים, כתב כי לנבטים מנהג שלא לזרוע, לא לטעת עץ ולא לבנות בית וכי העובר על מנהג זה אחת דתו למות. בנוסף מנהג להם שלא לשתות יין. לעומת זאת אנו מוצאים בממלכת הנבטים עדות לחקלאות נבטית עניפה ויציבה. יש לעמוד על המשמעות התרבותית של שינוי אורח חיים זה. האימפריה הרומית נלחמה במונופול של הממלכה הנבטית על מסחר הבשמים והחלישה את כוחה הכלכלי, בנוסף לכך, שבטים ערביים אחרים נלחמו בנבטים ויחד הם כמעט מוטטו את הממלכה לחלוטין. בתגובה להיחלשות הכלכלה הנבטית החל המלך הנבטי חרתת הרביעי ולאחריו גם המלך הנבטי רבאל השני להשתמש בידע ובהיכרותם של הנבטים את המדבר ולהפוך לממלכה המתבססת על כלכלה חקלאית. בעקבות מהפכה זו זכו מלכים אלו לתוארי כבוד וברכה מעמם מה שמלמד על קבלתה החיובית של מהפכה זו.