cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולמוס לביבה – אוזן המן
טיעונים בולטים
הפילוסוף והמסאי אלן בלום טען ב-1981 שאוזן ההמן והלביבה, כמו היהדות עצמה, נוצרו מאחדות הניגודים. האחדות הזו התקיימה במן, שממנו נוצרו שני המאכלים, והופרדה כשם שהופרד היום מהלילה והגבר מהאישה. בלום טען שבילדותו באינדיאנפוליס הוגשו לו מטעמים של מנישביץ, ושפעולה זו הייתה חלק מקונספירציה של רבנים רפורמים, שניסו לשכנע את היהודים שניתן להחזיר את האחדות המקורית. ניסיון זה נעשה תחת ההשפעה של הגל, שיצר את הרושם המוטעה שניתן לאחד באופן דיאלקטי בין התזה (לביבה) והאנטיתזה (אוזן המן). בנוסף הוא האשים את האימפריאליזם של המתמטיקאים ואת הכלכלנים - מטריאליסטיים וולוגרים - שמנסים לשכנע שניתן לחיות רק על לביבות בלי להכיר בערבוב הייחודי ליהודים בין חומר לרוח. כל אלה עוקבים אחרי משיח השקר, זיגמונד פרויד, שללא ספק קיבל תשלום ממנישביץ. בלום קרא להמשך הדיון בלי השליטה של מנישביץ וטען שהלביבה היא סמל לשלמות של אלוהים בעוד אוזן המן היא סמל למשולש: אלוהים, תורה והעם היהודי. מילטון פרידמן הציג ב-1963 טיעון מנוגד, שנועד להראות שלכלכלנים יש כלים מתאימים לענות על השאלה. פרידמן ביקר את חוסר היכולת של אחרים לנתק את המדע הפוזטיביסטי מטיעונים נורמטיביים. לפתרון השאלה הוא הציע את הנוסחה L=qH2/3, כאשר q מייצג את הקבוע הפרידמני. נשיא אוניברסיטת פרינסטון הרולד שפירו, גם כן כלכלן, מצא ב-1997 עניין דווקא במסה תרבות ללא נחת של פרויד. בניגוד לבלום, שפירו לא ראה את פרויד כמשיח שקר, אלא כמי שגילה את ההקבלה בין אוזן המן המשולשת לבין השילוש האדיפלי.
רבים מהמשתתפים בדיבייט התייחסו בטיעוניהם ליחס של סופרים ופילוסופים ידועים למאכלים שבמרכז הדיון. לורנס שרמן טען ב-1965 שגילויים חדשים מכתב יד של שייקספיר מראים על אהדתו הרבה לאוזני המן וכוללים רפרנסים למילוי פרג. הוא ציטט במהלך טיעונו מסונטה שבה סוגד שייקספיר ל"זרע הפרג הנצחי" וטוען בגנותה של הלביבה שמביאה את אוכליה לצרבת ולמוות כמרטירים של עודף שמן. בדומה לשרמן, סטיוארט טייב התייחס ב-1982 למקורות ספרותיים, אך טייב שאב את השראתו מספרה של ג'יין אוסטן "על אהבה ולביבה" (המשכון של "גאווה ודעה קדומה"), והסביר שאכילת אוזן המן היא פחות אסתטית מאכילת לביבה. בעוד ששרמן וטייב דיברו על ההתייחסות המפורשת של אושיות ספרותיות למאכלים, ההיסטוריונית חנה הולבורן גריי, שהשתתפה בדיון בשנת 1991, העדיפה, בהשראת ליאו שטראוס, להתייחס דווקא לחשיבותה של השתיקה. שטראוס כתב ש"השתיקה של אדם חכם היא תמיד משמעותית", והולבורן מסיקה מהשתיקה של ניקולו מקיאוולי לגבי לביבות ואוזני המן ש"מקיאוולי לא רק היה יהודי, כמו כל האנשים החכמים הוא היה בעד הלביבה". מרתה נוסבאום לא סיפקה ב-1997 טיעון משלה, ובמקום זאת הקריאה קטע מהמחזה "הבשלניות של טרויה" של אוריפידס, שבו הקובה מקוננת על אובדן הלביבות ואוזני ההמן.
הטיעון של אליהוא כ"ץ וג'ייקוב פלדמן משנת 1958 התמקד דווקא בניסיון של צ'ארלס דרווין. לטענתם, הרעיון של הישרדות הכשירים ביותר היה טבעי לדרווין, משום שהוא ערך את מסעו על גבי אוניית הבייגל של הוד מלכותו, שבה הסיפונים חלקלקים והחור באמצע מאיים. באמצעות תרשימים דקדקניים, הם מראים שמסקנותיו היו שונות אם היה יוצא למסעו על גבי סירת לביבה (כמו זו של האקלברי פין) או ספינת אוזן המן (שדומה לתיבת נח). בדומה לכ"ץ ופלדמן, גם שלום שוורץ התייחס בשנת 1968 להשוואה בין העולם של הבייגל, שמייצג העדר קווים ישרים ונקודות החלטה ועל כן הוא לא מהווה בסיס יציב ולא מקנה תחושת כיוון, העולם האליטיסטי של אוזן ההמן והעולם העתידי של הלביבה, שמייצג דמוקרטיה השתתפותית. כמו כ"ץ ופלדמן, גם ההיסטוריונית ברברה מריה סטפורד התייחסה במאמרה "הפיתוי הבל-יתואר של אוזן ההמן" משנת 1994 לתגליות של דרווין. לפי סטפורד, בהשוואה לאוזן המן, הלביבה היא "שטוחה, מינימליסטית, חיוורת וחסרת כריזמה".
חלק מהדוברים בדיבייט בחרו להתייחס לנושאים אקטואליים שעומדים בראש סדר היום הציבורי. כך למשל, הרברט קלמן, פרופסור לאתיקה, התייחס ב-1968 ל"משבר המוסרי של התקופה, שבמסגרתו ההישרדות של הערכים היהודו-בודהיסטיים עצמם נמצאת בסכנה". הוא סיכם את טיעונו בהבעת תודה לאוזן ההמן, שסיפקה לאנושות את צרכיה המוסריים במשך מאות שנים.
מספר דוברות דנו בשאלה מנקודת מבט פמיניסטית. ג'ודית שפירו התמקדה בשנת 1990 בביקורת פמיניסטית-פסיכואנליטית. בביקורתה, היא דחתה כל קשר בין הצורה של אוזן המן לאנטומיה הנשית וטענה שאם אנו רוצים לצאת מנקודת המוצא של הגישה היהודית המסורתית, ההזדהות עם המדוכא, עלינו לבחור בלביבה. היא הסבירה שהתמה המרכזית בעבודתה הבאה היא "הטרנספורמציה של הלביבה ממטאפורה של האחר הכללי למטונימיה של צדק חברתי". ב-1994 רובין לידנר טענה מנגד, שללביבות היה בבירור חלק מרכזי בדיכוי ששימר את היסודות הפטריארכלים ביותר ביהדות, ושהיפוך היוצרות בטיעון של שפירו אפשרי רק בגלל "המשיגנעס הפוסט-סטרוקטורלים". לדעת לידנר, יש להתייחס לנטל המעשי שבטיגון לביבות, אשר נופל ברוב המקרים על נשים, ומדיר אותן הלכה למעשה מהקהילה בזמן החג. ונדי דוניגר הציגה בשנת 1999 ניתוח מיתולוגי-פמיניסטי. לפי דוניגר, ניתוח הסימבוליזם המיני של הלביבה חושף את ההיסטוריה של הרס הציוויליזציה המטריארכלית הקדומה, שהתמקדה בקדושת אוזן המן, על ידי "גברים חזירים, שוביניסטים אינדו-אירופאים", שהחליפו את המאכל הקדוש בלביבה.
דוברים אחרים התייחסו לשאלה מהפרספקטיבה של מדעי הטבע. הקוסמולוג אדוארד קולב דיבר בשנת 1992 על ההיסטוריה של שאלת היחס בין הלביבה לבין אוזן המן בהיסטוריה של המדע מאז המהפכה המדעית. הוא דן על החוק הראשון של המכניקה של גלילאו גליליי - "פאונד של לביבות שוקל אותו הדבר כמו פאונד של אוזן המן" - ועל האופן בו התאוריה של אלברט איינשטיין שינתה את ההבנה שלנו לגבי השאלה. הוא הציע שכדי לפתור את השאלה אחת ולתמיד, ייעשה שימוש במאיץ החלקיקים בפרמילאב על מנת לגרום, באמצעות אנרגיית אשמה, להתנגשות של שני המאכלים במהירות מסחררת. הרעיון להשתמש במאיץ חלקיקים בכדי להפגיש לביבה ואוזן המן התקבל, ובשנת 2011 הפיזיקאי אלן אדמס הביא עדויות לטובת הלביבה ממאיץ LHC (ראשי תבות של Latke Hamantash Collider). לאון לדרמן התייחס גם כן לפיזיקה גרעינית, אך לטענתו הדיון של הלביבה ואוזן המן הוא חסר היגיון, משום שהוא מתעלם מכך ששני המאכלים הם משלימים: "הקומפלמנטריות היסודית של אוזן ההמן עם קודקודיה ושל לביבה עשויה היטב עם ההיעדר של הקודקודים היא זהה בדיוק לקומפלמנטריות של חלקיקים וגלים, אנרגיה וחומר, סיימון ושוסטר".
דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, ג'פרי סטון, ניתח ב-1993 את ההקשרים המשפטיים של השאלה והצביע למשל על האופן שבו גישת הנפרד אבל שווה בדרום, שבמסגרתה הוגשו רק אוזני המן ולא לביבות, הובילה לפסק דין ניו יורק טיימס נגד סאליבן.
בדיבייט שנערך באוניברסיטת הרווארד בשנת 2007 הציגו אלן דרשוביץ וסטיבן פינקר עמדות מנוגדות. דרשוביץ טען שהלביבות מחמירות את התלות של ארצות הברית בנפט. בנוסף, הוא טען שלביבות, בניגוד לאוזני המן, הן ממכרות. הוא הציע תוכנית גמילה שמבוססת על אכילת סופגניות. מנגד, פינקר נשא הרצאה מלווה בשקפים, שבה הוא הסביר מדוע לביבות תואמות לדקדוק אוניברסלי ולטבע האדם, על בסיס הטענה שהמעבר מ"לביבה" ביחיד ל"לביבות" ברבים הוא טבעי יותר מהמעבר מ"אוזן המן" ל"אוזני המן".
בעוד שכללי הדיון והנימוס האקדמיים נשמרו על פי רוב במהלך הסימפוזיונים, באירוע שהתקיים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 2008 בחר חוקר מדע המדינה סטיבן ואן אוורה להשתמש בכלים של פסיכולוגיית המונים. הוא השווה אוזן המן לאוסאמה בן לאדן, בוגדנות ותבוסתנות, ובסופו של דבר גרם לקהל הצופים לקרוא קריאות קצובות בזכות הלביבה וארצות הברית ("").
חצי שמש צהובה (סרט)
חצי שמש צהובה (באנגלית: Half of a Yellow Sun) הוא סרט דרמה היסטורית ניגרית משנת 2013 בבימויו של ביי בנדלה. הסרט מבוסס על הרומן באותו השם מאת צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה. הסרט הוא סיפור אהבה העוקב אחר שתי אחיות אשר נסחפות לתוך אירועי מלחמת האזרחים הניגרית.
בסרט מככבים צ'ואיטל אג'יופור, טנדי ניוטון, אונייקה אונוונו, אניקה נוני רוז, ג'וזף מול, ג'נביב נאג'י, או סי אוקג'ה, וג'ון בויגה. בכורת הסרט התקיימה בהקרנה מיוחדת בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של טורונטו ב-2013.
עלילה
הסיפור של "חצי שמש צהובה" מתחיל במהלך יום העצמאות הניגרי הראשון ב-1 באוקטובר 1960, ומסתיים בתום מלחמת האזרחים הניגרית ב-1970. הסרט משוזר בקטעים ארכיבים וצילומי חדשות של אירועים פוליטיים בניגריה.
אולאנה (טנדי ניוטון) וקאיננה (אניקה נוני רוז) הן אחיות תאומות החוזרות לניגריה אחרי שרכשו את השכלתן באנגליה. אביהן הוא צ'יף האיגבו אוזוביה (זאק אורג'י), איש עסקים אמיד. התקופה היא תחילת העצמאות של ניגריה. אולאנה מסרבת להצעת נישואים מצד שר האוצר של המדינה החדשה, ובמקום זאת עוברת לגור עם המאהב שלה, "הפרופסור המהפכני", אודניגבו (צ'ואיטל אג'יופור), למורת רוחם של בני משפחתה. בינתיים, קאיננה לוקחת על עצמה את ענייני העסקים המשפחתיים, ומוכיחה את עצמה כאשת עסקים מצליחה. האינטרס הרומנטי שלה הוא ריצ'רד צרצ'יל (ג'וזף מול), סופר אנגלי. בעוד האחיות עסוקות בדרמות האישיות והמשפחתיות, ובמקרה של בגידה ביניהן, הן לא יכולות להימנע ממעורבות בענייני ארצן, כאשר אומת האיגבו נלחמת להקים מדינה עצמאית שלה, ביאפרה - מלחמה אשר גובה מחיר גבוה במהלך מספר שנים של מיליוני נפשות, ולא פוסחת גם על חייהן של האחיות.
הפקה
"חצי שמש צהובה" צולם על פני חמישה שבועות באולפני טינאפה ובקלאבאר ובקריק טאון, ניגריה. על פי הבמאי, מלריה וטיפוס היו האתגרים העיקריים בצילום, ומספר חברי צוות חלו, ביניהם הכוכבת טנדי ניוטון.
עיבוד מהרומן
צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה הייתה מרוצה מהתוצר הסופי, ואמרה שהסרט עשוי היטב ויפה מאוד. היא שיבחה את המשחק, והייתה מרוצה שהסרט הופק וצולם בניגריה.
ביקורת
"חצי שמש צהובה" קיבל ביקורות מעורבות. יש לסרט דירוג של כ-52% באתר Rotten Tomatoes עם ציון ממוצע של 5.6 מתוך 10, והקונצנזוס הביקורתי הוא ש"אמנם הסרט לא ממש עושה צדק עם חומר מקור, אך 'חצי שמש צהובה' מעבד את הרומן של אדיצ'י עם ביצועים מחויבים וניואנסים נרטיביים". לסלי פלפרין מ"הוליווד ריפורטר" כתבה כי "השאפתנית ספרותית של העיבוד רוצה להשיג כל מיני דברים, שלא כולם תואמים אחד לשני". על פי Nollywood Reinvented, הסרט הוא פחות טוב מהספר, אבל מציין כי "אפילו שהסרט לא משחזר את האמוציות של הספר, הוא יוצר אמוציות משלו". על פי ביקורת זו, "הסרט בונה על סטים, שחקנים, ומוזיקה מדהימים... אך הדמויות חסרות עומק". פיטר ברדשו, ב"הגרדיאן", נתן לסרט 2 מתוך 5 כוכבים.
הסרט היה מועמד לפרס Black Reel לסרט הזר הטוב ביותר, ולפרס NAACP Image לסרט העצמאי הטוב ביותר.
דיאן ויליאמס
דיאן ויליאמס (באנגלית: Diane Williams; נולדה ב-14 בדצמבר 1960) היא אצנית עבר אמריקאית. היא אלופת עולם (רומא 1987) בריצת שליחות 4x100 מטר, זוכת מדליית ארד באליפות עולם (הלסינקי 1983), סגנית אלופת פאן אמריקה (אינדיאנפוליס 1987) ואלופת ארצות הברית (1987) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה וגדלה בשיקגו אילינוי.
1980
ויליאמס ניבחרה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך לא השתתפה בה, בשל החרם שהובילה מדינתה על המשחקים, במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן.
1983
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכתה ויליאמס במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.06 שניות, אחרי מרליס גר (10.97 שניות) ומריטה קוך (11.02 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי בריצת שליחות 4x100 מטר.
1987
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בתחילת אוגוסט 1987 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה שך 11.25 שניות, אחרי בת ארצה גייל דיברס (11.14 שניות) ולפני פולין דייוויס מאיי בהאמה (11.47 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 10.94 שניות במהירות רוח גבית של 3.7+ מטר/שנייה מעל המותר.
1988
במבחנים האמריקאים לאולימפיאידת סיאול שנערכו באינדיאנפוליס ב-16 ביולי 1988 קבעה ויליאמס בשלב רבע הגמר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.86 שניות.
אמרוץ
ויליאמס הודתה כי השתמשה בסמים משפרי ביצועים במהלך הקריירה שלה בשנים 1981 - 1984. עם זאת, בשנת 1987 היא רצה מהר מתמיד, ללא שימוש בסמים. מאמנה צ'אק דה-באס הושעה מאימון לכל חייו.
היא כתבה אוטוביוגרפיה, True to Me, המתעדת את מאבקה להישאר נקייה מאימרוץ ברמה הגבוהה ביותר.
טורניר אקרופוליס
טורניר הכדורסל הבינלאומי אקרופוליס (ביוונית: Τουρνουά Ακρόπολις) הוא טורניר כדורסל בינלאומי לנבחרות לאומיות המתקיים כמעט בכל שנה מאז 1986 באתונה, בירת יוון, במהלך הקיץ. הטורניר נערך לפני הטורנירים הרשמיים הגדולים של פיב"א כמו היורובאסקט, גביע העולם בכדורסל וטורניר הכדורסל האולימפי. הטורניר נקרא על שם האקרופוליס באתונה ומאורגן על ידי פדרציית הכדורסל היוונית.
היסטוריה
מארחת הטורניר,, זכתה בטורניר 18 פעמים. בשנת 1991 התאחדו פדרציית הכדורסל היוונית ופיב"א אירופה כדי לערוך את המהדורה המיוחדת של טורניר יובל המאה של פיב"א לציון יום השנה ה-100 לכדורסל. הטורניר לא נמנה עם טורנירי האקרופוליס האחרים, מכיוון שהוא לא אורגן רק על ידי התאחדות הכדורסל ההלנית.
נכון ל-2023 נערכו 31 טורנירים, לא כולל המהדורה המיוחדת הבלתי רשמית של 1991. טורניר אקרופוליס 2012 לא נערך, מפני שיוון השתתפה בטורניר הקדם-אולימפי. הטורניר לא התקיים גם בשנים 2014, 2016, 2018 ו-2020.
טורניר יובל המאה של פיב"א
טורניר יובל המאה של פיב"א לשנת 1991 היה טורניר מיוחד שאורגן במשותף על ידי פיב"א אירופה ופדרציית הכדורסל היוונית לציון 100 שנה לכדורסל. הוא לא נמנה רשמית עם טורנירי אקרופוליס האחרים מפני שהוא לא אורגן רק על ידי התאחדות הכדורסל ההלנית. בטורניר התמודדו, , (שזכתה), ,  ו.
דניאל סידס
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 התגורר מספר שנים במנהטן, שם התפרנס כבייביסיטר לכלבים וחתולים. באותה תקופה החל לכתוב גם כתבות בידור לעיתוני הנוער "ראש אחד" ו"מעריב לנוער". כשחזר לארץ הוזמן על ידי חברו הטוב יאיר לפיד להצטרף ללהקת התוכנית טלוויזיה "סוגרים שבוע" בערוץ 1, אותה הגיש לפיד ולאחר מכן אמנון לוי. באותן שנים החל לעבוד גם כשדרן רדיו ועורך מוזיקלי בתחנת 'רדיו תל אביב'. את החיבור עם התחנה עשתה השדרנית מיכל ניב, גם היא חברה קרובה. סידס מגיש את "גומרים הולכים" בימי שישי בבוקר, תוכנית אקטואליה דעתנית עם הרבה הומור. עד שנת 2008 הגיש את התוכנית עם עמנואל רוזן ומאז ועד היום עם הפרשן המדיני של חדשות ערוץ 2, אודי סגל. בשנים האחרונות החל להגיש פינות בידור בתוכנית "שש עם עודד בן עמי" והוא מוזמן פעמים רבות כפרשן בידור לתוכניות טלוויזיה שונות. בשנת 2003 התחיל לעסוק בייעוץ מוזיקלי לתוכניות טלוויזיה ולפרסומות. עיקר עבודתו בתחום מתרכזת בחדשות ערוץ 2 אך ניתן למצוא את שמו גם כיועץ בתוכניות אחרות בערוצים שונים. משמש גם כמרצה אורח בתחום הייעוץ המוזיקלי והרדיו בפורומים רבים. בשנים האחרונות החל לתקלט באירועים פרטיים, חתונות ובמועדונים. ניגן בין השאר בחתונות של ליאור אשכנזי, איגי וקסמן וליאור דיין.
השתתף בתפקידי אורח משניים בסדרות "תעשה לי ילד" ו"פלורנטין"
במהלך 2008 התגלתה אצלו מלנומה גרורתית ממנה החלים בעזרת טיפול מתקדם.
אווה באייר-פלוקיגר
אווה באייר-פלוקיגר (בגרמנית: Eva Bayer-Fluckiger; נולדה ב-25 ביוני 1951) היא מתמטיקאית שווייצרית, המכהנת כפרופסור למתמטיקה באקול פוליטקניק הפדרלי בלוזאן.
את עבודת הדוקטור שלה ביצעה באוניברסיטת ז'נבה בשנת 1978, בהנחייתו של מישל קרבאירה.
הנפשה מסורתית
הנפשה מסורתית (באנגלית: Traditional animation) היא טכניקת הנפשה בה כל פריים מצויר באופן ידני על מדיום פיזי. זו הייתה הטכניקה הדומיננטית ליצירת סרטי הנפשה עד שפותחה טכניקת ההנפשה הממוחשבת.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית
תהליך הפקת סרט/סדרת ההנפשה מתחיל לאחר שהוחלט מה יהיה הסיפור אותו מנפישים. את הקווים הכלליים של הסיפור, אשר היוצרים עשויים לקבוע בעל פה או להסתמך על ספר קיים, יש להמיר לתסריט.
הקלטת הדיבוב
בדרך כלל לפני שציור התמונות להנפשה עצמה מתחיל, מקליטים את הפסקול. בהינתן שתהליך ההפקה של ההנפשה המסורתית הוא איטי למדיי, נהוג להקליט את הדיבוב קודם בעיקר משום שקל יותר לסנכרן את ההנפשה לפסקול קיים מאשר לסנכרן את הפסקול של לסרטון הנפשה קיים. הפסקול השלם של סרט הנפשה יכלול מוזיקה, אפקטים קוליים, ודיאלוג שהוקלט מבעוד מועד על ידי המדבבים השונים. עם זאת, הפסקול שמשמש את האנימטורים בעת יצירת סרטון ההנפשה מכיל רק את הקטעים שהוקלטו על ידי המדבבים. המוזיקה והאפקטים הקוליים מתווספים רק בהמשך במהלך שלב הפוסט-פרודקשן.
במקרה של סדרות וסרטי אנימה, כמו גם במקרים של סרטי הנפשה שהופקו לפני 1930, הדיבוב מסונכרן להנפשה רק במהלך שלב הפוסט-פרודקשן, כלומר, נהוג להפיק את הפסקול של הסרט רק לאחר שההנפשה מוכנה.
יצירת ה-Layout
תהליך יצירת ה-layout (פריסה) מתחיל לאחר שהעיצובים השונים הושלמו ואושרו על ידי הבמאי. במסגרת תהליך הפריסה האנימטורים קובעים בין היתר את זוויות המצלמה, שימוש בתאורה והצללה, ועוד. במסגרת יצירת הפריסה של הדמויות האנימטורים קובעים כיצד יראו הדמויות בסצנה מפתח שונות לאורך סרט/סרטון ההנפשה. עבור סרטים קצרים יצירת הפריסה של הדמויות לעיתים קרובות הוא באחריות הבמאי בלבד.
יצירת ה-Animatic
אם התקציב והזמן מאפשרים זאת, באמצעות רישומי הפריסה והסטוריבורד יוצרים האנימטורים לאחר מכן סרטון גולמי המכונה "animatic" אשר כולל תצוגה ברצף של הרישומים אשר מסונכרנים לפס הקול של הסרט/סרטון, מה שעוזר לבמאים ולאנימטורים לתכנן טוב יותר את תהליך ההפקה. לעיתים, בעקבות בעיות שנתגלו בסינכרון, בקצב או באופן ההצגה, יבוצעו שינויים בלוח הסיפור או בפסקול, וייוצר "Animatic" נוסף. המונח "animatic" נטבע במקור על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
עיצוב וסינכרון
את תהליך ציור ההנפשה הקלאסית מתחילים כשכל תמונה מצוירת בנפרד. בדרך כלל יעשה שימוש בתמונות מפתח, אלו תמונות שמצוירות על ידי אנימטור מפתח והן התמונות המרכזיות בסצנה. לדוגמה, בקטע שבו רואים איש קופץ מעל תהום, אנימטור המפתח יצייר את התמונות הבאות: האיש לפני הקפיצה, באמצע הקפיצה, ואחרי הקפיצה. לאחר מכן אנימטורים אחרים יציירו את התמונות שבין תמונות המפתח. התהליך של ציור התמונות שבין תמונות המפתח נקרא "In-betweening" (או בקיצור "Tweening") ומקור המונח הוא מהמילה בין באנגלית - "Between" הבא לציין כי תמונות אלו באות בין תמונות המפתח.
הנפשה
לאחר שה-animatic מקבל לבסוף את אישור הבמאי מתחיל תהליך הפקת ההנפשה.
תהליך הפקת סרטי ההנפשה המסורתי החל עם ציור סקיצות של פריימים נבחרים בהנפשה על גבי ניירות שקופים עם חורים בצדדים שמתאימים ל-"peg bar" בשולחנות של האנימטורים. לעיתים רבות הפריימים מצוירים באמצעות עפרונות צבעוניים. "peg bar" הוא כלי שהאנימטורים משתמשים בו בעת הפקת הנפשה מסורתית על מנת לוודא שכל הפריימים יהיו מסודרים בדיוק רב אחד מעל לשני. היתדות ב-"peg bar" תואמות את החורים שבנייר השקוף. ה-peg bar מחובר לשולחן העבודה של האנימטורים או לשולחן האור בו הם משתמשים. האנימטור הראשי בדרך כלל יהיה זה שיצייר לראשונה את הפריימים השונים לאורך הסצנה, כאשר הוא נעזר ב-layouts ובסטוריבורד שהוכנו מבעוד מועד. האנימטור הראשי יצייר בדרך כלל מספר פריימים שעוסקים בכל פעולה על המסך על מנת שיתר האנימטורים יוכלו להשלים את כל הפריימים ביניהם - לדוגמה, אם הוא יצייר את הפריימים העיקריים באנימציה בה דמות קופצת מעל תהום, האנימטור הראשי יכול לצייר פריים ראשון בו הדמות עומדת לקפוץ, שני פריימים או יותר בהם הדמות עפה באוויר ופריים בו הדמות נוחתת בצד השני של התהום.
הסנכרון בין הפריימים שמציירים האנימטורים הראשיים לפסקול חשובים במיוחד - כל פריים חייב להתאים בדיוק למה שמתרחש בפסקול ברגע שהפריים אמור להיות מוצג, אחרת ייווצר פער בין הצליל לתמונה שיסיח את דעת הקהל. לדוגמה, בהפקות של סרטי אנימציה בתקציב גבוה, מושקעים מאמצים רבים במיוחד לוודא שהפה של הדמויות תואם לצליל שהשחקן מפיק.
האנימטור הראשי בדרך כלל מכין בתחילה סקיצה מופשטת בעיפרון של הסצנה. רישומי העיפרון מצולמים או נסרקים ומסונכרנים עם הפסקול. הדבר מאפשר לבדוק אם יש לבצע שיפורים לאנימציה לפני שהעבודה עוברת לאסיסטנטים של האנימטור הראשי, אשר יעבדו על הוספת פריטים קטנים לפריימים ויציירו פריימים חסרים בין הפרימים אותם יצר האנימטור הראשי. העבודה של האסיסטנטים נבדק, ומשופרת על ידי האנימטור הראשי עד שיהיה מספיק חומר להראות לבמאי או עד שאנימציה תיבדק על ידי הבמאי, המפיק, ושאר חברי הצוות היצירתי. בדומה לשלב של יצירת היסטוריבורד, האנימטור עשוי להידרש להכין את אותה הסצנה פעמים רבות לפני שהבמאי יאשר אותה.
בהפקות אנימציה בתקציב גבוה לעיתים רבות לכל הדמויות הראשיות יהיה אנימטור או קבוצה של אנימטורים המקדישה את כל זמנה אך ורק לציור רצף הפריימים של אותה הדמות. עבור סצנות אשר בהן שתי דמויות מקיימות אינטראקציה ביניהן, האנימטורים הראשיים של שתי הדמויות יחליטו איזה דמות "תוביל" את הסצנה, והאנימציה של אותה הדמות תופק קודם. הדמות השנייה תגיב לפעולות של הדמות שמובילה את הסצנה.
לאחר שהפריימים שיצר האנימטור הראשי אושרו, האנימטור הראשי מביא את כל הפריימים שנוצרו למחלקת ה"ניקוי" (clean-up department) אשר לוקחת את הפריימים שנוצרו על ידי האנימטור הראשי והאסיסטנטים שלו ומציירים מחדש את הקווים התוחמים של הציור בכל פריים על ניירות חדשים, ומקפידים שתהיה עקביות לכל הפריטים הקטנים. במקביל צוות אנימטורים המכונה "inbetweeners" מצייר את כל הפריימים אשר בין הפרימים שיצר האנימטור הראשי - תהליך המכונה "tweening". הציורים שיצרה מחלקת ה"ניקוי" נבדקים שוב ושוב עד שהם מקבלים אישור.
בכל שלב במהלך אנימציה עיפרון, הקטעים שאושרו מועברים לסליל לייקה (Leica reel).
תהליך זה זהה הן עבור הפקת האנימציה של הדמויות והן עבור הפקת האפקטים המיוחדים, כאשר לרוב בהפקות של סרטי אנימציה בתקציב גבוהה הפקת האנימציה של הדמויות והפקת האפקטים המיוחדים נעשים במחלקות נפרדות. האנימטורים שאחראים על ה"אפקטים" (מכונים "Effects animators") אחראים על הנפשת כל דבר שזז באנימציה אשר איננו דמות, כולל אביזרים, כלי רכב, מכונות, ותופעות שונות כגון אש, גשם, פיצוצים, וכו'. לעיתים, במקום לצייר את ה"אפקטים", ישנם תהליכים מיוחדים שאנימטורים יכולים לבצע על מנת לשלב אפקטים מיוחדים בסרטי האנימציה - לדוגמה, מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ואילך האנימטורים של אולפני דיסני נוהגים ליצור גשם בסרטי האנימציה על ידי צילום טפטוף של טיפות מים בהילוך איטי על פני רקע שחור, אשר משולב לאחר מכן בהנפשה.
שלב ה-Pencil test
לאחר שמחלקת ה"ניקוי" סיימה את עבודתה, כל הפריימים אותם הם יצרו מצולמים אחד-אחד באמצעות מצלמה (באופן מסורתי הצילום בוצע על פני סרט שחור-לבן . כיום, לרוב גם כאשר מופקת אנימציה באופן מסורתי היא מצולמת באמצעות מצלמת וידאו דיגיטלית כך שהפריימים שצולמו יעובדו באמצעות תוכנות מחשב.
יצירת הרקעים
במקביל לתהליכים שתוארו לעיל מועסקים גם אמני רקע אשר מציירים את הרקעים לכל הסצנות לאורך סרט האנימציה כולו. הרקעים נוצרים לרוב באמצעות צבעי גואש או צבעים אקריליים, אם כי בהפקות מסוימות הרקעים נוצרים באמצעות צבעי מים או צבע שמן. אמני הרקע מסתייעים במידה רבה ב-Layout של האנימציה על מנת שהרקעים אותם הם יפיקו ישתלבו באופן מושלם עם הדמויות מבחינת הצבעים והגוונים של הצבעים.
צביעת הפריימים באופן ידני
לאחר שהסתיימה עבודת צוות ה"ניקיוי" הפריימים יהיו מוכנים לצילום - תהליך המכונה "ink-and-paint". כל ציור מועבר לגיליון פלסטיק המכונה "cel". קווי המתאר של הציורים מצוירים או מצולמים על גבי ה-cel, ולאחר מכן כל פריים נצבע בצבעי גואש, צבעים אקריליים או סוג אחר של צבע - מהצד האחורי של ה-cel, תוך הקפדה שהצבע לא יהיה מחוץ לתחומי הקווים התחומים. במקרים רבים, נעשה שימוש בצבעים רבים יותר מלוח הצבעים המוגבל שהוקצה לצביעה של דמויות מסוימות. השקיפות של ה-cel מאפשר לאנימטורים לעבוד על האנימציה של כל דמות או אובייקט בנפרד, משום שהם יכולים לאחר מכן להציב את ה-cel של ההנפשה אותה הם יצרו לדמות אחת מתחת ל-cel של האנימציה אותה הם יצרו לדמות אחרת, כאשר הרקע יוצב מתחת לכל ה-cel-ים.
לאחר שכל רצף הפריימים הועבר לדפי ה-cel, עוברים לתהליך הצילום של כל הפריימים. כל cel שמשולב בפריים מונח זה על גבי זה, כאשר הרקע מונח בתחתית הערימה. מעל לערימת דפי ה-Cel מונחת חתיכת זכוכית אשר "משטיחה" את כל הערימה, והתמונה שנוצרת מהשילוב של כל האלמנטים הללו מצולמת באמצעות מצלמה מיוחדת המוכנה "מצלמת רוסטרום". לאחר צילום של פריים יחיד מחליפים את כל דפי ה-Cel בדפי ה-Cel הבאים בתור וכל התהליך חוזר על עצמו עד שצולמו כל הפריימים באנימציה. בכל אחד מדפי ה-Cel יש חורים חורים קטנים בקצה העליון או התחתון של ה-cel המאפשרים להציב את דפי ה-cel במדויק זה מעל זה. במקרים רבים מתגלה בהמשך שיש צורך לצלם פריימים מסוימים שוב.
לאחר שכל האנימציה צולמה הסרט הסופי נשלח למחלקת פיתוח ועיבוד כאשר משלב זה הקטעים המוזיקליים והאפקטים הקוליים מוספים לפסקול.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 פותח ציוד אנימציה משוכלל יותר שאפשר לאנימטורים להסתייע במחשבים בעת צילום הפריימים ובכך לחסוך שעות עבודה רבות.
המעבר ליצירת אנימציות באמצעים דיגיטליים הפכה את חלק גדול מהטכניקות שמתוארים לעיל ואת הציוד שמתואר לעיל למיושנים.
צביעת הפריימים באופן דיגיטלי
במאה ה-21 תהליך צילום ההנפשה המסורתי הפך למיושן. גם כאשר ההנפשה מצוירת ביד, היא נסרקת אל המחשב, כאשר תוכנות משמשות על מנת להוסיף צבע ולדמות תנועות מצלמה ופעלולים. בדרך להפצת הסרט, עוברת ההנפשה שלו המרות רבות, כאשר הפורמט הסופי הוא לרוב קובץ וידאו דיגיטלי או 35 מ"מ. מפיקי הנפשה מסוימים השתמשו במונח "tradigital" כדי לתאר הנפשה מסורתית שמעובדת לעיתים תכופות בידי מחשב.
סמל אג'ריה
סמל אג'ריה הוא סמלה של רפובליקה אוטונומית בדרום-מערב גאורגיה. הוא מורכב ממגן המחולק לשניים על ידי קו גלי. במרכז מגן אדום קטן יותר ובו סמלה של גאורגיה ללא הכתר, הנושא הוא פרש כסף (גאורגיוס הקדוש) עם הילה מוזהבת רכוב על סוס כסוף מכה בדרקון כסוף בעזרת חנית מוזהבת. בחלק העליון של המגן הראשי מבצר מוזהב על רקע ירוק ובחלק התחתון יש שלוש מטבעות זהב על רקע כחול.
הסמל הנוכחי מבוסס על הסמל של מחוז בתומי משנת 1881 של מגן חצוי בגלי ארגמן וכסף עם שלושה מטבעות זהב ביזנטיים.
את הסמל הקודם אישרה המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה ב-26 ביוני 2000. הסמל מורכב מעיגול כחול ובו עיט בעל כנפיים פרושות, שביניהם, בחלק העליון של המעגל, שבעה כוכבי זהב. על הטבעת הכחולה החיצונית למעלה מופיע כיתוב באותיות זהב בגיאורגית "הרפובליקה האוטונומית האג'רית של גאורגיה", בחלקן התחתון של הסמל יש שני ענפי זית זהובים. העיט הוא סמל לחופש, שכל, כוח ודריכות מתמדת. שומר אמין של המדינה, מתבונן בגאווה אל המרחב חסר הגבולות במבט בטוח וחד, עם כנפיים אדירות פרושות – סמל לנצח ולידה מחדש אוניברסלית – הוא אוחז בשמש נותנת החיים, וענפי הזית הם סמל לשלום.
בשנת 2008 אומץ הסמל הנוכחי על ידי המועצה העליונה של אג'ריה. השימוש בו מוסדר על ידי חוקת אג'ריה והחוק המיוחד של הרפובליקה.
קורס DevOps
קורס DevOps, אשר בעבר נקרא "קורס ניהול תשתיות מערכות מידע" (בראשי תיבות: נתמ"מ), "קורס נתמ"מ בענן" או "קורס הפעלת מערכות מחשב", הוא המסלול העיקרי בצה"ל להכשרת אנשי סיסטם ו-IT. מקצוע זה שייך לתחום טכנולוגיית המידע.
המוסד הצבאי אשר מסמיך את אנשי ה־DevOps בצה"ל הוא בית הספר למקצועות המחשב (בראשי תיבות: בסמ"ח), אשר היה כפוף בעבר ליחידת ממר"ם ומאז כפוף ליחידת מצפ"ן, שתחת לוט"ם.
נכון לשנת 2022 הקורס נמשך ארבעה וחצי חודשים (19 שבועות).
מטרת התפקיד
מפתחי DevOps הם החיילים האמונים על אחזקת השרתים ומערכות המידע שבשימוש בצה"ל, תוך פתרון תקלות ושיפור הביצועים של המערכות.
יהודי עם אווז
יהודי עם אווז (ה) (ברומנית: Evreu cu gâscă) הוא ציור שמן של ניקולאה גריגורסקו. אין על הציור תאריך, אך מקובל, על סמך בול ההכנסה שמצויר בו והצגת הציור בתערוכה בסלון הרשמי של פריז ב-1880, שצויר באותה שנה. נושא הציור ותוכנו מפורשים בדרך כלל כביקורת על מצב היהודים חסרי האזרחות ברומניה של התקופה ועל השחיתות השלטונית.
קורס DevOps
מטרת התפקיד
מטרת מפתחי ה-DevOps היא להביא את מערכות המחשב של צה"ל לרמות זמינות, שרידות וביצועים גבוהות ככל האפשר, תוך ניצול מרבי של המשאבים הקיימים בצבא. בשביל להגיע למטרות אלו על המפתח DevOps לנטר בכל רגע נתון את המערכות ולמצוא כמה שיותר תקלות, שגיאות, פעילות חשודה (שאולי מעידה על אירוע סייבר). פתרון התקלות במהירות או מניעתן עוד לפני שהן בכלל קורות (פרואקטיביות). כמו כן על המפתח DevOps לשאוף להגיע לרמת אוטומציה גבוהה ככל האפשר על ידי כתיבת סקריפטים שיקלו על עבודתו ויחסכו זמן חשוב.
יהודי עם אווז
המעמד האזרחי-משפטי של יהודי רומניה העסיק רבים ברומניה ומחוץ לה במשך דורות, והיה נתון לשינויים. באוקטובר 1879 נענתה רומניה ללחצים ושינתה את סעיף 7 בחוקתה ולאחר השינוי הסעיף קבע: "השוני באמונות הדתיות ובהשקפות אינו מהווה ברומניה מכשול בהשגת הזכויות האזרחיות והפוליטיות ובשימוש בהן". לקבלת אזרחות התנאים הבאים:
קורס DevOps
אופי המקצוע הצבאי הנרכש בקורס
כל בוגר קורס DevOps נדרש לחתימה של שנת שירות קבע, כתנאי כניסה מקדים. במסגרת שירותו הצבאי, כל מפתח DevOps צפוי לעבור קורסים מקצועיים נוספים אשר חלקם נערכים במסגרת אזרחית.
יהודי עם אווז
הבקשות נזקקו לאישור בתי המחוקקים של רומניה, כל אחת בנפרד. תהליך ההתאזרחות של היהודים הפך למסלול ביזוי וסחיטת טובות הנאה עם מעט מאוד סיכויי הצלחה. על רקע זה צייר הצייר הרומני הנודע, ניקולאה גריגורסקו, ציור שמן של היהודי עם אווז. התמונה הוצגה ב-1880 בתערוכה בפריז והשם המקורי היה: Juif moldave allant demander la naturalisation à l'Assemblée roumaine ("יהודי ממולדובה בדרכו לפרלמנט הרומני, כדי לבקש התאזרחות"). זו לא הייתה פעם ראשונה שגריגורסקו צייר יהודים דתיים, אך הפעם, בנוסף לאווז, היהודי מחזיק בידו מכתב-בקשה מבויל בבול הכנסה, שניתן לקרוא את הכתוב עליו: המכתב מופנה לנשיא ולחברי בית המחוקקים. כלכלתם של יהודי מולדובה הייתה מבוססת במידה רבה על גידול אווזים ואכילת בשרם ושומנם. הציור הוא למעשה התייחסות אירונית של גריגורסקו לתהליך ההתאזרחות - בעיני הצייר, היהודי העני והתמים מבקש התאזרחות ומביא את האווז כדמי שלמונים לקידום התהליך. הציור זכה לתהודה גדולה, אך לא כל המביטים בו מתעמקים במכתב ובמשמעותו.
קורס DevOps
אופי המקצוע הצבאי הנרכש בקורס
אנשי ה־DevOps משובצים בצוותי תשתית וDevops ביחידות הטכנולוגיות של צה"ל. תפקידם הוא לתחזק, לנטר ולתמוך בסביבות עבודה מרובות פלטפורמות, במאגרי מידע ובמסדי נתונים. הם פותרים תקלות מחשוב של משתמשים, תוך כדי עמידה בדרישות זמינות, שרידות, אבטחת מידע ואמינות. צורת הלמידה ביחידות בהן שובצו, תהיה לרוב למידה עצמית מספרות מקצועית, בקורסים וכן מחונכים ותיקים יותר בצוות.
יהודי עם אווז
לאחר סגירת התערוכה של 1880 הציג גריגורסקו, ב-1887, את התמונה בתערוכת היחיד שפתח בפריז, ב ולאחר מכן הוצג בתערוכה ברומניה. בתערוכה ברומניה ביקר הרומני העשיר ביותר באותה תקופה, גאורגה קנטאקוזינו, שקנה את התמונה תמורת 8,000 מטבעות זהב, המחיר המוערך בתקופה המודרנית בכ-90,000 אירו. כעת התמונה היא בבעלות.
קורס DevOps
אופי המקצוע הצבאי הנרכש בקורס
הקורס והשירות מקנים ניסיון בתחום ה-DevOps. בקורס נלמדות טכנולוגיות רבות בהן נעשה שימוש גם בצבא וגם באזרחות.
יהודי עם אווז
ציור יהודים היה נושא חביב במיוחד על גריגרסקו והוא יצר תמונות נוספות המנציחות יהודים, כשהמודלים שלו היו יהודי חבל מולדובה ויהודי גליציה, אליה נסע שלוש פעמים.
גיטה קארל
כ}} גיטה קארל (במקור קליין, בהונגרית: Klein Gitta; באיטלקית: Ghitta Carell; 20 בספטמבר 1899 – 18 בינואר 1972) היה שמה המקצועי של גיטה קליין, צלמת יהודייה-הונגרייה-איטלקייה. היא הייתה צלמת מועדפת בקרב האצולה והמלוכה באיטליה. למרות המורשת היהודית שלה, היא סייעה בבניית הדימויים, ששימשו את התעמולה הפשיסטית באיטליה הפאשיסטית. לאחר נפילת בניטו מוסוליני וסיום מלחמת העולם השנייה היא נשארה באיטליה. בסוף שנות השישים היא עלתה לישראל. אחד מתצלומיה הבולטים הוא של משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל.
קורס DevOps
אופי המקצוע הצבאי הנרכש בקורס
מלש"בים (מיועדים לשירות ביטחון) מאותרים לקורס בדרך כלל על ידי בסמ"ח ומקבלים זימונים לסדרה של מבחני מיון. אלו כוללים בעיקר בניית אלגוריתמים, מבחני אנלוגיות ומבחנים באנגלית.
גיטה קארל
ראשית חיים
גיטה קליין, נולדה ב־20 בספטמבר 1899 בהונגריה ללוטי זוננברג ואיגנץ קליין. אביה היה בעל מפעל לנעליים, ואמה הייתה עקרת בית. ייתכן שהיא למדה אצל הצלם שזקלי אלאדאר ואז נסעה לווינה ולייפציג כדי להמשיך בהכשרתה. באופן לא רשמי היא למדה מאומני צילום כמו ארגי לנדאו, אולגה מטאיי ואילקה רוואי. אין הרבה מידע ביוגרפי על ראשית חייה וידוע כי הייתה צאצאית למשפחה עשירה. היא התגלתה לאחר שהגיעה לאיטליה בחופשה וצילמה תצלום של תינוק שפורסם ברחבי איטליה ושימש את תעמולת המפלגה הפשיסטית.
קריירה
בשנת 1924 עברה קליין לאיטליה והיה מעורבת במהרה בקבוצת האמנים והאינטלקטואלים ההונגרים החיים בפירנצה. היא נודעה בזכות צילום דיוקנאות. היא ריטשה במיומנות את תמונותיה והתאמצה מאוד כדי להסתיר את השיפורים שלה בתמונות, כגון השחזת פרטים והגדלת ניגודיות האור. לאחר שלמדה איטלקית, היא פתחה סטודיו בויאלה מילטון 13, בפירנצה בסביבות 1927, ומאותה עת החלו להופיע דיוקנאות של אריסטוקרטים שצילמה. צילומיה משנת 1927, כוללים בין היתר דיוקנאות של הרוזנת אנה בוטורליין ותרזה מרטיני מרסקוטי, ומשנת 1928 היא צילמה את הברונית בונקורסה אליוטי. היא החלה לפרסם תמונות במגזיני אופנה בשם גיטה קארל. סיפור נוסף שייתכן ואינו נכון וכנראה סופר בהגזמה על ידה הוא כי לאחר שצילמה את סופיה, נסיכת פרוסיה, היא עודדה את קארל לנסוע לרומא, והציגה אותה בחצר המלוכה. ברומא היא התחרתה עם הצלמת הבריטית אווה בארט על שטחי פרסום בעיתונים. ברומא הפכה קארל לצלמת משפחת המלוכה האיטלקית לאחר שתצלומה של מפאלדה, נסיכת סבויה, שצולם בשנת 1928 פורסם במהדורת מרץ 1929 של "העיתון לה קרנט מונדיין". בסביבות 1930 פגשה וצילמה שניים מאדריכלי התעמולה הפשיסטית, מרגריטה צרפתי ומרצ'לו פיאצ'נטיני. שניהם היו אישים מרכזיים בעיצוב משנתו הפוליטית והתרבותית של בניטו מוסוליני. היא צילמה צילומים שנאספו באלבום של בני המשפחה של צרפתי ושל פיאצ'נטיני. בשנת 1931 צילמה קארל את מארי ז'וזה, מלכת איטליה ואת מוסוליני, לעיתון "ללה קרנט מונדיין".
קורס DevOps
התנהלות הקורס
במהלך הקורס, רוכשים החניכים ידע בנושאים שונים:
גיטה קארל
קריירה
אף על פי שהמשיכה לתחזק סטודיו בפירנצה, עד 1930, הקימה קארל סטודיו לצילום נוסף ברומא בשנת 1932, שנמצא בפיאצה דל פופולו מספר 3. בשנת 1933 היא צילמה את חתונת בתה של צרפתי פיאמטה לבן זוגה ליביו גטאני, וכעבור שנתיים צילמה תצלומים של ילדם הראשון, רוברטו. במשך מספר שנים לאחר מכן, עד שבארט פרשה בשנת 1937, היו שתי הנשים ידועות כמתחרות על אותם לקוחות. באותה שנה צילמה קארל סדרת דיוקנאות של מוסוליני, שהיו שונים לגמרי מהתמונות קודמות שלו. בתצלומיה של קארל הוא הוצג זוהר כמעט כמו שחקן הוליוודי, כאינטלקטואל מעודן, כשההתייחסות היחידה לפוליטיקה הייתה תג של המפלגה הפשיסטית הלאומית על על חולצתו. בשלב זה, קארל הייתה לצלמת המבוקשת ביותר ברומא.
קורס DevOps
התנהלות הקורס
הקורס מחולק לשלבים המכונים מדרגות, ובסיום כל מדרגה נמדדות יכולות החניכים והישגיהם.
גיטה קארל
קריירה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1938, הייתה קארל תחת פיקוח המשטרה, אך מערכת היחסים שלה עם אנשים רמי מעלה אפשרו לה להישאר במדינה, למרות מוצאה היהודי. לאחר סיום המלחמה, היא המשיכה לצלם תמונות של אנשי חברה רבי עוצמה ובשנת 1959 ויתרה על אזרחותה ההונגרית וקיבלה אזרחות איטלקית. הדיוקן הרשמי האחרון שלה היה של האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה בשנת 1960. בשנת 1969, היא תרמה כ 50,000 תשלילים של הארכיונים שלה אל מרכז המידע "פרניה" אשר לאחר מכן אוחדו לחברת 3M במילאנו ואז עלתה לישראל.
מוות והנצחה
קארל נפטרה ב־8 בינואר 1972 בחיפה ונשכחה במידה רבה. ייתכן בגלל סיבות אידאולוגיות. בעשור השני של מאה ה-21, התחדש העניין בטכניקות הצילום שלה. בשנת 2011 התפרסמה ביוגרפיה, "גיטה קארל" בהונגרית ובעקבותיה בשנת 2013 פרסם רוברטו דוליו ביוגרפיה, "Un ritratto mondano", ביוגרפיה הבוחנת מחדש את חייה. לאחר הוצאת הספר הוצגה תערוכה מעבודותיה. בשנת 2011 הוצגה תערוכה בז'נבה, אשר החלה במצגת של המוזיאון הלאומי של הונגריה, המציינת את הפעם הראשונה שעבודותיה של קארל הוצגו במולדתה. תערוכת נוספת אשר התקיימה בשנת 2013 ברומא העריכה את ההשפעות של וולט דיסני והוליווד על יצירתה של קארל.
עונת ההופעות
עונת ההופעות הוא אלבום הופעה שהוקלט בסיבוב הופעות שערך הזמר שלמה ארצי ב- 1 ביוני 2010.
קורס DevOps
שיבוץ לאחר סיום הקורס
לאחר סיום הקורס וקבלת סיכת קורס DevOps, בוגרי הקורס משתבצים ליחידות בכלל צה"ל, הדורשות מפתחי DevOps:
עונת ההופעות
האלבום יצא בחברת הד ארצי וזכה במעמד פלטינה כפולה על סך מכירות של 80 אלף עותקים.
קורס DevOps
סיכת קורס DevOps
באפריל 2008 הושקה לראשונה סיכת קורס DevOps (לשעבר נתמ"מ) וחולקה לכלל בוגרי הקורס בצה"ל באירוע מיוחד שנערך בבית הספר למקצועות המחשב. מאז מקבל את הסיכה כל בוגר קורס DevOps בטקס הסיום של הקורס.
עונת ההופעות
רצועות
{{טורים
קורס DevOps
סיכת קורס DevOps
סמל הסיכה (שורש ריבועי בתוך סמל של סרט מגנטי) מבוסס על הסמל שהיה מזוהה עם אנשי התשתיות הראשונים בצה"ל, בשילוב עם אלמנטים מודרניים כמו הצבעים, המסמלים את צבעי הזרועות, וסמל המחשב.
עונת ההופעות
דיסק שלישי
}}
קורס DevOps
סיכת קורס DevOps
סיכת קורס תכנות שאבה אף היא השראה מאותו סמל מקורי, אלא שבסיכת התכנות הוחלף מיקומו של השורש והוצא מחוץ לסרט המגנטי.
שמריה מוורחובקה
רבי שמריהו (שמער'ל) מוורחובקה (או וורחיבקה. נפטר בב' בכסלו ה'תקל"ו, 1775) היה מגיד מישרים בורחובקה ומו"ץ בסאווראן, מבני חבורתו של הבעל שם טוב.
חייו
על פי המסופר, בתחילה עסק במסחר, אך משלא נולד לו בן זכר, הבטיח לו הבעל שם טוב בן זכר תמורת עשרו, ומאז עסק במגידות.
ב"שבחי הבעל שם טוב" מובא בשמו: "קודם ביאת משיח צדקנו יסתלקו כל האותות והמופתים והניסים הגלויים והמפורסמים הממשיכים ומתלהבים לב האדם לעבודתו יתברך, ואין מחיה נפש רק מי שיאחוז באמונה".
בנו ר' דוד, כיהן כרבה של טיצ'לניק. לפניו כיהן כרב בטישלניק חתנו של ר' שמריה, ר' פאלק.
קברו
ר' שמריה נקבר בבית הקברות היהודי בוורחובקה. בשואה נהרס חלק גדול מבית הקברות, ומקום קברו היה נחשב לאבוד. תושבי העיירה אף השתמשו בשטח בית הקברות לחקלאות. בשנות ה-90, הגיעה לעמותת "אהלי צדיקים" עדות של יהודי יליד ורחיבקה, שלפני שעזב את העיירה סימן את מקום קברו של ר' שמריה במוט ברזל אדום. לפי עדות זו איתרה העמותה את מקום הקבר, ובשנת ה'תשס"ז (2007) הוקמה מחדש מצבה על קברו.
יחסי ישראל–כווית
יחסי ישראל-כווית בין מדינת ישראל וכווית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי.
היסטוריה
מאז הכרזת העצמאות של ישראל - לא הכירה כווית בישראל. כווית פועלת נגד ישראל במישורים דיפלומטיים, דוגמת האו"ם. אחת הפעמים, שבהן פעלה נגד ישראל במישורים אלו, הייתה ב-1976 כאשר ביקשה על ידי נציגה להרחיק את ישראל ממסגרות הכדורגל הרשמיות באסיה. בקשה זו התקבלה ברוב של 17 נגד 13, ו-6 נמנעים, ובכך ישראל הורחקה מהמסגרות הרשמיות באסיה.
במישור הצבאי, במלחמת ששת הימים בשנת 1967 שלחה כווית כוח עזר להילחם בישראל, כאשר לבסוף נהרגו כ-20 מחיילי הכוח של כווית. בפברואר 1970 בהפצצה של חיל האוויר הישראלי במצרים, נפגע בשוגג מפעל בו שהו כ-100 פועלים, מרביתם היו אזרחי כווית שנהרגו בהפצצה. במלחמת יום הכיפורים שלחה שוב כווית כוח שילחם לצד מצרים וסוריה. במלחמה זו נהרגו כ-40 מאנשיהם.
בשנת 2008 קראו חברי פרלמנט מכווית לפתוח בדו-שיח מול ישראל ולכונן איתה יחסים דיפלומטיים.
ביולי 2016, כתב איש התקשורת הכוויתי יוסוף עבד אל-כרים א-זינקאווי טור ובו קרא לארצות ערב להכיר בישראל.
בנובמבר 2017 כתב העיתונאי עבדאללה אל־הדלק כי "מדינת ישראל היא מדינה בעלת מרכזי מחקר ואוניברסיטאות" והוסיף כי "העובדה שאני ערבי לא מונעת ממני להכיר בישראל בשום צורה. אני מכיר בישראל כמדינה וכעובדה במציאות, בלי להכחיש את זהותי והשתייכותי למדינות ערביות...אין כיבוש. יש אנשים שחזרו לארץ המובטחת שלהם"
ב-15 באוגוסט 2020 בעקבות נרמול היחסים של ישראל עם איחוד האמירויות הערביות הודיעו מספר בכירים בממשלת כווית על "הסתייגותם מההסכם עם הכיבוש הישראלי" והודיעו שהם "לעולם לא יכירו במדינת ישראל ולא ינרמלו איתה את היחסים". אף על פי כן, הנשיא האמריקני דונלד טראמפ טען כי כווית עשויה להצטרף להסכמי אברהם.
פאבל ספירידיונוב
פאבל ספירידיונוב (נולד ב-27 באוקטובר 1990) הוא כדורסלן רוסי-ישראלי המשחק ביניסיי קרסנויארסק הרוסית ובנבחרת רוסיה.
ביוגרפיה
פאבל נולד במוסקבה בברית המועצות באוקטובר 1990. בגיל צעיר מאוד עלה עם משפחתו לישראל. אמו ליודמילה הייתה כדורסלנית בעצמה ושיחקה באליצור רמלה.
קריירה
את קריירת הכדורסל החל בגיל צעיר מאוד בישראל ושיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב עמה זכה באליפות ובגביע. היה גם שחקן נבחרת העתודה של ישראל ושיחק תחת השם דניאל רום.
זמן קצר לאחר מכן החליט לחזור עם משפחתו לרוסיה, החליף את שמו לשם רוסי, ושיחק בשורות נבחרת רוסיה עד גיל 20 וב-2008 החל לשחק בקבוצת טריומף ליוברצי.
ב-2014 טריומף שינתה שמה לזניט סנקט פטרבורג והמשיך לשחק בשורותיה. באותה שנה סייע לנבחרת רוסיה לזכות בגביע סטנקוביץ'. בתום העונה עבר ליניסיי קרסנויארסק.
ג'רמי צוקר
ג'רמי סקוט צוקר (באנגלית: Jeremy Scott Zucker; נולד ב-3 במרץ 1996), הידוע בשם הבמה ג'רמי צוקר (באנגלית: Jeremy Zucker), הוא זמר-יוצר אמריקאי-יהודי, שידוע משיריו "all the kids are depressed" ו-"comethru", שצברו מעל ל-300 מיליון השמעות בספוטיפיי.
קלמנט קומר קליי
קלמנט קומר קליי (באנגלית: Clement Comer Clay; ) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה השמיני בשנים 1835–1837. טרם כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה, ולאחר מכן כסנאטור מטעמה.
ראשית חייו
קלמנט קומר קליי נולד במחוז הליפקס שבווירג'יניה כבנם של רבקה (לבית קומר) וויליאם קליי, קצין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ועבר להתיישב במחוז גריינג'ר שבטנסי. קליי התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1807 סיים את לימודיו בקולג' מזרח טנסי (כיום אוניברסיטת טנסי). ב-1809 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועבר להאנטסוויל שבאלבמה, וב-1811 החל לעסוק במקצוע.
ב-1815 נשא קליי לאישה את סוזנה קלייבור ויתרס. לזוג נולדו שלושה בנים: קלמנט קלייבורן קליי, שהיה סנאטור מטעם אלבמה וחבר הסנאט של הקונפדרציה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית, ג'ון ויתרס קליי, ויו לאוסון קליי.
לוכגילפהד
לוכגילפהד הוקמה ב-1790, זמן קצר לאחר השלמת סלילתה של הדרך בין אינוורארי לבין קמפבלטאון. מאז התפתחה העיירה וגדלה. לאחר השלמת כרייתה של תעלת קרינן ב-1801, הפכה העיירה לצומת דרכים חשוב. ב-1830 קושרה לוכגילפהד לעיירה אובן. ב-1831 נבנה בעיירה רציף שסייע לקשר אותה לגלאזגו ולערים ראשיות אחרות. ב-1975, עקב מיקומה המרכזי, נבחרה לוכגילפהד להיות המרכז המנהלי של המחוז, במסגרת ארגון מחדש של השלטון המקומי.
קלמנט קומר קליי
מחוקק
בשנים 1817–1818 כיהן קליי כחבר בית המחוקקים של. לאחר מכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט המדינתי של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של אלבמה.
ב-1828 נבחר קליי לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1829 ועד מרץ 1835, כאשר החל לכהן כמושל אלבמה.
מושל אלבמה
ב-1835 נבחר קליי כמושל אלבמה. תקופת כהונתו כמושל הסתיימה מוקדם כאשר בית הנבחרים המדינתי בחר בו ב-1837 כחבר הסנאט של ארצות הברית. היה זה לפני שהונהגה בחירה של הסנאטורים בבחירות כלליות.
ב-1836 חתם קליי על חוק למתן הזיכיון לספרינג היל קולג' שבמוביל, שהיה הקולג' השלישי בוותיקותו מבין הקולג'ים הישועיים בארצות הברית. הקולג' שאב את שורשיו מהמסורות הקתוליות הצרפתיות החזקות של העיר, אשר הוקמה כמושבה צרפתית.
תקופת כהונתו של קליי כמושל עמדה בסימנה של מלחמת קריק של 1836, אשר פרצה כתוצאה מההתנגדות לגירוש האינדיאנים, שהתקיים החל מ-1830. במהלך תקופת ממשלו של קליי, העביר צבא ארצות הברית את שבטי הקריק (מוסקוגי) מדרום-מזרח אלבמה על פי תנאי הסכם קוסטה  של 1832. השבטים הועברו אל שטחי הטריטוריה האינדיאנית (כיום אוקלהומה) ממערב לנהר המיסיסיפי. תוך כדי כך התרחשו עימותים בין האינדיאנים לבין המתיישבים הלבנים.
סנאטור
לאחר שנבחר על ידי בית המחוקקים של אלבמה, כיהן קליי כסנאטור החל מיוני 1837 ועד להתפטרותו בנובמבר 1841.
מותו
קלמנט קומר קליי נפטר בהאנטסוויל ב-6 בספטמבר 1866, בגיל 76, שנה לאחר תום מלחמת האזרחים. רעייתו סוזנה נפטרה כמה חודשים לפניו. הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר.
פרת' (סקוטלנד)
פרת' (באנגלית: Perth, בגאלית סקוטית: Peairt) היא עיר במרכז סקוטלנד השוכנת על גדות הנהר טאי. העיר היא המרכז המנהלי של מחוז פרת' וקינרוס ושל המחוז ההיסטורי פרת'שייר. פרת' ידועה בכינוי The Fair City ("העיר ההגונה"), בעקבות פרסום סיפורו של הסופר הסקוטי, סר וולטר סקוט, "העלמה ההגונה מפרת'" (The Fair Maid of Perth) ב-1828. במהלך ימי הביניים המאוחרים העיר נקראה "סנט ג'ון טון (St. John's Toun או Saint Johnstoun) על ידי תושביה בהקשר לכנסייה הראשית שלה שהוקדשה ליוחנן המטביל. שם זה השתמר בשמה של קבוצת הכדורגל המקומית, סט. ג'ונסטון.
מקורו של השם פרת' מהמילה בשפתם של הפיקטים, שמשמעותה "עץ" או "חורשה". המקום היה מיושב מאז התקופות הפרהיסטוריות ושכן על תל שהתרומם מעל מישור ההצפה של הנהר טאי, במקום בו ניתן היה לחצות את הנהר כאשר מימיו ירדו לשפל. האזור המקיף את העיר המודרנית ידוע כאזור שיושב על ידי ציידים-לקטים מהתקופה המזוליתית שהגיעו לכאן לפני יותר מ-8,000 שנה. בקרבת מקום ניצבים אבנים ומעגלי אבנים מהתקופה הנאוליתית המתוארכים כבני 6,000 שנה לערך, לתקופה בה החלה החקלאות באזור.
מנזר סקון (Scone Abbey), שבה ניצבה אבן סקון, שהייתה אבן ההכתרה של מלכי סקוטלנד, הגדילה את חשיבותה של העיר עוד בימים קדומים. פרת' הייתה ידועה כבירת סקוטלנד, עקב היותה מקום המגורים התדיר של חצר המלכות הסקוטית. בראשית המאה ה-12 הוענק לה מעמד של "עיר מלכותית" (Royal burgh) על ידי ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד. העיר הייתה לאחת העשירות בסקוטלנד שקווי המסחר שלה הגיעו לצרפת, לארצות השפלה ולמדינות הבלטיות והיא סחרה במוצרים כמו משי ספרדי ויין צרפתי. חלק חשוב באירועי הרפורמציה הסקוטית התרחשו בפרת'. לאחר חקיקתו של חוק ההסדר 1701 התרחשו כאן המרידות היעקוביטיות. העיר נכבשה על ידי תומכי היעקוביטים בשלושה מקרים (1689, 1715 ו-1745). הקמתה של אקדמיית פרת' ב-1760 סייעה להבאתם של ענפי ייצור חשובים לעיר, כמו בדי פשתן, עור, מלבינים וויסקי. עקב מיקומה, הפכה פרת' לצומת דרכים חשוב לרשת מסילות הברזל ותחנת הרכבת הראשונה שלה נפתחה ב-1848.
כיום משמשת פרת' כמרכז לסחר קמעונאי לסביבתה. לאחר ירידת היקף יצור הויסקי בפרת', עברה כלכלת העיר למגוון עיסוקים כמו ביטוח ובנקאות. עקב מיקומה, מכונה העיר "השער להיילנדס". על שמה של פרת' קרויה העיר האוסטרלית, פרת'.
לואיס דה טורס
לואיס דה טורס (Luis de Torres; ?-1493, ייתכן שנולד בשם יוסף בן הלוי העברי) היה מתורגמנו של כריסטופר קולומבוס במסע התגליות הראשון שלו, והיהודי הראשון שדרך על אדמת העולם החדש.
ביוגרפיה
דה טורס שימש כמתורגמן למושל של מורסיה עקב שליטתו בשפות העברית, הארמית, הערבית, הצרפתית, הספרדית והפורטוגזית. אולם, בעקבות גזירת הגירוש, נטבל דה טורס לדת הקתולית יום לפני צאתו להפלגה עם קולומבוס ב-2 באוגוסט 1492. קולומבוס קיווה כי מיומנותו של המתורגמן תביא לו תועלת באסיה מכיוון שתאפשר לו לתקשר עם סוחרים יהודיים מקומיים. כמו כן, צורף למשלחת כדי לשוחח בארמית ובעברית עם צאצאי עשרת השבטים האבודים, למקרה שייפגשו עמם.
כשהגיע קולומבוס לחופי סן סלוודור (איי בהאמה) נשלח דה טורס לחוף וחזר כשבידיו, בין מתנות המקומיים, עלי טבק מיובשים. קולומבוס זרק את העלים. ב-2 בנובמבר 1492, לאחר שהגיע לחופי קובה, כשהוא סבור עדיין שהגיע למזרח אסיה, שלח קולומבוס את דה טורס עם אחד המלחים ליבשה ליצור קשר עם בני המקום, לחקור את הארץ ולאסוף מידע אודות השליט אותו כינה מרקו פולו "חאן הגדול". השניים התקבלו בסבר פנים יפות בכפר אינדיאני שם שהו ארבעה ימים, והיו האירופאים הראשונים להיחשף לעישון הטבק. המלח שירד לחוף עם דה טורס, רודריגו דה חרס (Rodrigo de Jerez), הביא עמו מאוחר יותר את מנהג העישון חזרה לספרד ונכלא על ידי האינקויזיציה למספר שנים.
כשהפליג קולומבוס חזרה לספרד ב-4 בינואר 1493 היה דה טורס בין שלושים ותשעה הנשארים במושבה לה נבידד (La Navidad) שהקימו באי היספניולה. כששב קולומבוס לאי בסוף אותה שנה גילה כי כל בני המושבה נהרגו - חלק מהם בריב פנימי וחלק מהם בהתקפה אינדיאנית שבאה בעקבות חטיפתן של כמה מנשות המקומיים. האינדיאנים העידו שאחד מבני המושבה יצא כנגד הדת הקתולית, ויש הסוברים שמדובר בדה טורס, שכנראה לא המיר את דתו מרצון, אף על פי שיחד איתו הפליגו עוד חמישה אנוסים.
ב-22 בספטמבר 1508 קיבלה אלמנתו של דה טורס, קטלינה סנצ'ז, שהתגוררה באנדלוסיה מענק כספי משלטונות ספרד על מפעלו של בעלה.
אגדות רבות מיוחסות לדה טורס - בהן הקמת בית הכנסת הקרוי על שמו באיי בהאמה, הצגת המקטרת לראשונה בספרד ובעקבות זאת מאסר בידי האינקויזיציה על מעשי כישוף (מה שקרה למעשה למלח שירד איתו לחופי קובה – רודריגו דה חרס) ומתן השם לתרנגול ההודו (Turkey) בעקבות התוכי הנזכר בתנ"ך. אתרים באינטרנט וספרים אחדים השמיטו את מוצאו היהודי של דה טורס ולחלופין כינו אותו "מתורגמן ערבי" או "מתורגמן לערבית".
השלום העות'מאני
השלום העות'מאני או פַּקס עוֹת'מָנָה (בלטינית: Pax Ottomana או Pax Ottomanica), הוא כינויה של תקופת היציבות הכלכלית והחברתית שהושגה במחוזות שנכבשו על ידי האימפריה העות'מאנית. במאות ה-16 וה-17, הוחל שלום זה גם לשטחים בבלקן, באנטוליה, המזרח התיכון, צפון אפריקה והקווקז.
במונח נעשה שימוש בעיקר על ידי סופרים והיסטוריונים אשר היו בעלי דעה חיובית על השלטון העות'מאני ועל השפעתו בארצות שהוחזקו על ידי האימפריה העות'מאנית. במונח נעשה שימוש רב לצורך השוואה בין תקופות חוסר יציבות לפני השתלטות האימפריה העות'מאנית על חבלי ארץ אלו וכן בהשוואה (בייחוד בבלקן) על מה שהתרחש באותן ארצות לאחר תום השלטון העות'מאני עליהן.
מבחינה אטימולוגית, המונח נגזר מהמונח "השלום הרומאי" (Pax Romana), מצב דומה שנוצר בעקבות התרחבות האימפריה הרומית.
לורנס מונסון
לורנס מונסון (באנגלית: Lawrence Monoson; נולד ב-11 באוגוסט 1964) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
מונסון נולד ביונקרס שבניו יורק.
ב-1982 נבחר לשחק בסרט הבתול האמריקאי האחרון, הגרסה האמריקאית לסרט הישראלי אסקימו לימון את התפקיד המקביל לדמותו של בנצי. יוצר הסרט בועז דוידזון בחר בו לתפקיד בעת שהיה בן שש עשרה, זאת על מנת לשמור על אותנטיות שכן מדובר בסרט נעורים.
ב-1984 שיחק בסרט הרביעי בסדרת סרטי האימה יום שישי ה-13.
ב-1985 שיחק בסרט מסכה את חברו של הנער רוקי.
ב-1987 שיחק בסרט הטלוויזיה "Gaby: A True Story" אודות חייה של גבריאלה ברימר, סופרת בעלת שיתוק מוחין שפעלה לקידום זכויותיהם של בעלי מוגבלויות.
ב-1988 הופיע בסרט הפשע "אהבה מסוכנת".
ב-1994 הופיע בשלושה פרקים של בוורלי הילס 90210.
בשנים 1999–2000 הופיע בארבעה פרקים של ER.
ב-2000 שיחק בסרט "Sharing the Secret", אודות נערה המתמודדת עם בולמיה.
ב-2003 שיחק בסרט הפעולה "Marines", אותו הפיק בועז דוידזון.
מנחם פוזננסקי
מנחם פּוֹזְנַנְסקי (Menahem Poznansky; 13 בספטמבר 1887 – 20 בדצמבר 1956) היה סופר מתרגם ועורך ישראלי, יליד קמניץ-פודולסקי שברוסיה (בדרום-מערב אוקראינה של היום). חתן פרס ברנר לשנת 1956.
ביוגרפיה
פוזננסקי נולד בקמניץ-פודולסקי ליוסף ולאסתר לבית ווייסלוביטש. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לברדיצ'ב, ובשנת 1898, כשהיה בן 11, עקרה המשפחה מערבה לעיר לודז' (פולין), שם גם התחנך אצל מורים פרטיים ולאחר מכן השתלם והוסמך להוראה בעברית ובספרות בבית ספר ממשלתי ליהודים.
בין השנים 1906–1908 עבד בבתי דפוס, תחילה בלודז', שם חבר למשורר יצחק קצנלסון, ולאחר מכן בלבוב, שם התוודע לסופר י"ח ברנר.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נישא למרים בת פיגה וליב ניברט, ויחד עלו בני הזוג לארץ ישראל. בארץ עבד תחילה בפלחה ובשמירה, ובהמשך התקבל למשרת הוראה בבית הספר לבנות בנווה צדק. בעבודת ההוראה המשיך עד ליציאתו לפנסיה (בין היתר, כמורה בבית הספר "תל נורדאו" בתל אביב).
פוזננסקי כתב סיפורים ליריים; תחילה פרסמם בכתבי העת "השילוח" וב"העולם" ובמרבית כתבי העת העבריים של תקופתו, בהם "רביבים", "האדמה", "מעברות", "מאזניים, "דבר", "אורלוגין" ועוד.
פוזננסקי קיבץ והביא לדפוס את יצירותיהם של מספר סופרים נבחרים, בהם: "על גבול הדממה" של צבי שץ, רשימותיה של המשוררת פניה ברגשטיין ועזבונו של ל.א אריאלי. אולם את מרבית עבודתו בתחום ביצע בכינוס יצירותיו ואיגרותיו של יוסף חיים ברנר. הוא אף החל לעבוד במשותף עם ברנר על היצירה "מחיי יוסף טרומפלדור", שאותה המשיך פוזננסקי לאחר הירצחו של ברנר. על עבודתו במשך שלושים שנה בשימור וליקוט יצירותיו של ברנר, זכה פוזננסקי בפרס ברנר בשנת 1956, זמן קצר לפני מותו.
היה אב לבן, בנימין גלעד, חבר קיבוץ בית השיטה, ולבת, רות, וסב לנכדים. אחד מאחיו, לייב פוזננסקי, היה ממנהיגי "הבונד" ונספה בשואת יהודי פולין.
כתביו
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
צבא היבשה האוקראיני
כוחות היבשה של אוקראינה (באוקראינית: Сухопутні Війська ЗСУ Sukhoputni Viys’ka), הידועים גם בשם הצבא האוקראיני, מהווים את זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של אוקראינה. הם נוצרו מתוך יחידות של כוחות הקרקע הסובייטיים, כולל שלושה מחוזות צבאיים (המחוזות הצבאיים של קייב, הקרפטים ואודסה), שהיו על אדמת אוקראינה כאשר ברית המועצות התמוטטה.
מאז עצמאותה של אוקראינה מברית המועצות ב-1991 שמרה אוקראינה על הציוד הצבאי שלה מתקופת ברית המועצות. כמו כן, הכוחות המזוינים הצטמצמו באופן שיטתי מאז 1991. מאז תחילת המלחמה בדונבאס באפריל 2014 במזרח אוקראינה, היא החלה לשדרג את הכוחות המזוינים שלה. בזרוע היבשה היו 169,000 חיילים נכון לשנת 2016. בשנת 2016, 75% מאנשי הצבא שירתו תחת חוזה העסקה. כוחות הקרקע של אוקראינה הצטיידו גם בטנקים מודרניים יותר, נגמ"שים וסוגים רבים אחרים של ציוד לחימה.