cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוקראינה (ערוץ)
היסטוריה
בשנים 2002–2003 המשיכה החברה בפיתוח פעיל, לאחר שקיבלה יותר ממאה תדרי טלוויזיה ברחבי אוקראינה, כולל 11 ערוצי טלוויזיה בקייב, עליהם החל הערוץ לשדר ביוני 2003. בשנת 2003, הערוץ מתחיל גם לשדר באמצעות לוויין. באפריל 2003, אוקראינה נכנסה נכללה בחבילת הטלוויזיה של מפעילת הכבלים בקייב "ווליה" ובשנת 2004 הערוץ קיבל מעמד כערוץ לאומי.
ערוץ הטלוויזיה "אוקראינה" מבחינת תוכנו ואיכות תוכני התוכנית היה חלש למדי בהשוואה לרשויות השידור מקייב. אך הערוץ משך צופים באמצעות שידור משחקי כדורגל, בייחוד של קבוצת הפאר שחטאר דונצק.
התאחדות היהודים של משתתפי המאבק המזוין נגד הפשיזם
התאחדות היהודים של משתתפי המאבק המזוין נגד הפשיזם (פולנית:Związek Żydów byłych Uczestników Walki Zbrojnej z Faszyzmem) היה ארגון של ותיקי מלחמת העולם השנייה. הוא הוקם בשנת 1947.
הארגון איחד בפעילותו את כל מרכזי הפעילות היהודית הגדולים בפולין. ראש הארגון היה הרש סמולר.
ב-1949 כאשר אוחד הארגון עם עוד 10 ארגוני ותיקי מלחמת העולם השנייה דומים ל'ברית הלוחמים למען החופש והדמוקרטיה' (ZBoWiD), הוא הצהיר על 5,000 חברים בארגון.
למרות שנציגי מפלגות שונות היו חברים בו, הארגון נוהל בעיקר על ידי 'מפלגת הפולנים הפולנית' (PPR) ומפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (PZPR).
בנוסף, לארגון היה נציגים בוועד המרכזי של יהודי פולין.
אננד סטיאננד
סר אננד סטיאננד (נולד ב-22 ביולי 1944) הוא משפטן ניו זילנדי ששימש כעורך דין, שופט ונציב קבילות הציבור. בשנים 2006 – 2011 הוא כיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד. כיום הוא משמש כיושב הראש של "קרן חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Foundation, מוסד האמון על שיתוף הפעולה בתחום העבודה והתעסוקה בארגון הבינלאומי).
ראשית חייו
אננד סטיאננד נולד וגדל באוקלנד כבן למשפחה ממוצא הודי-פיג'י. סביו הגיעו מהודו לפיג'י ב-1911 ונישאו באי נקולאו. אביו, מוטיאלה סטיאננד, שהיה רופא, נולד ב-1913 בעיירה סיגטוקה שבפיג'י וב-1927 הגיע לניו זילנד כדי ללמוד בבית ספר תיכון. אמו של אננד, טרה טילאק, הייתה אחות בסובה, בירת פיג'י. היא נישאה למוטיאלה לאחר שהם עברו לניו זילנד.
לימודים וקריירה משפטית
אננד סטיאננד התחנך בבית הספר "הלב הקדוש" באוקלנד ולאחר מכן עבר לדנידין כדי ללמוד במכינה ללימודי רפואה באוניברסיטת אוטגו. הוא לא נחל הצלחה בכניסה לבית הספר לרפואה ולימים הוא אמר: "...למען האמת, לא התאמצתי מספיק... אך במבט לאחור על השנה הזאת, אני יכול להיזכר שאחת הפעילויות שנהניתי מהן הייתה ההשתתפות בדיבייטינג ובמפגשי סטודנטים". הוא החליט לחפש את דרכו בתחום המשפטים וב-1970 הוא סיים את לימודיו לתואר בוגר במשפטים באוניברסיטת אוקלנד. ב-12 השנים הבאות הוא עסק בעריכת דין. בהמשך הוא עבד במשרד היועץ המשפטי לממשלת ניו זילנד. החל מ-1979 הוא היה חבר במועצת החברה המשפטית של חבל אוקלנד עד למינויו לשופט בבית המשפט המחוזי ב-1982.
בבחירות הכלליות של 1975 סייעו סטיאננד ורעייתו לדייוויד לאני בניסיונו הראשון והבלתי מוצלח להיבחר לפרלמנט. מאוחר יותר, כאשר סטיאננד היה סטודנט למשפטים, הוא סייע לקלייב אדוארדס (לימים סגן ראש ממשלת טונגה) כאשר הוא התמודד במחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז מטעם המפלגה הלאומית של ניו זילנד.
ב-1995 הוא מונה להיות נציב קבילות הציבור של ניו זילנד, תפקיד אותו הוא מילא במשך חמש שנים. החל משנת 2005 ועד למועד מינויו לתפקיד המושל הכללי הוא היה יושב הראש של הפורום החסוי למען המאושפזים לשעבר בבתי החולים הפסיכיאטריים.
חייו הפרטיים
ב-1970 נשא סטיאננד את סוזן שרפ. סוזן נולדה בסידני, אוסטרליה ב-1947 ועברה לניו זילנד עם משפחתה ב-1955. לזוג נולדו שלושה ילדים. בתו של סטיאננד, אניה, היא פעילה למען נישואים חד-מיניים והיא חיה עם בת זוגה במסגרת איחוד אזרחי. ב-2002 היו סטיאנד ורעייתו מעורבים בתאונת דרכים קשה. רכב שהגיע מולם חצה את קו ההפרדה והתנגש חזיתית ברכבם. התאונה גרמה לנזק חמור בעמוד השדרה הצווארי של סטיאננד ששבר שתי חוליות והוא נזקק לעזר תמיכה כדי להחזיק את ראשו ביציבות.
בנוסף לאנגלית, סטיאננד שולט בפיג'ית, בהינדית ובמאורית.
המושל הכללי של ניו זילנד
ב-2006 מונה סטיאננד לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד על ידי המלכה אליזבת השנייה בהמלצת ראש ממשלת ניו זילנד, הלן קלארק. הוא החליף את סילביה קרטרייט בתפקיד ב-23 באוגוסט 2006. מינויו התקבל בברכה על ידי כל מנהיגי המפלגות בפרלמנט. הוא היה המושל הכללי הראשון ממוצא הודי והראשון בן הדת הקתולית.
ב-7 ביולי 2006 קיבל הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר את סטיאננד כמושל הכללי המיועד והעניק לו תואר של אביר מסדר ג'ון הקדוש.
במאי 2007 בוצעו שינויים הנוגעים למסדר שירות המלכה. על פי ההרשאה המלכותית הקודמת, המושל היה העמית הראשי של המסדר בתוקף תפקידו, אך לא חבר המסדר. ההרשאה המלכותית החדשה אפשרה את מינויו של המושל הכללי כעמית המסדר בזכות עצמו.
החוק הראשון שלו העניק סטיאננד את ההסכמה המלכותית היה חוק הרפואה המשפטית. החל מראש השנה 2009, שידר סטיאננד את "נאום השנה החדשה" (New Year's Message), שמטרתו "להביא לידיעת הציבור הניו זילנדי מספר נושאים שנוגעים להם בעתיד הקרוב".
משוב נזיל
משוב נזיל (LiquidFeedback) היא תוכנה חופשית (ברישיון MIT) לעיצוב דעות פוליטיות ולקבלת החלטות, המטשטשת את הגבולות בין דמוקרטיה ישירה לדמוקרטיה ייצוגית. המרכיב החשוב ביותר של התוכנה היא מערכת האצלת הצבעות, הידועה כדמוקרטיה נזילה. היא מיועדת ליצירת צורה חדשה של ייצוג פוליטי והשתתפות בתהליך הפוליטי, צורה הלוקחת בחשבון את המחסור בידע של המשתתפים בו. האצלת קול למי שיש בידו את הידע הנדרש בכל נושא ונושא, היא ליבה של התוכנה והתפישה שעומדת מאחוריה.
הרעיון הבסיסי
המערכת מיועדת לעזור למפלגות, ארגונים וקבוצות אזרחים פעילים, להעריך את דעותיהם של חבריהם (הכוונה למתפקדי המפלגות, או חברים רשמיים בארגונים אחרים), בלי המגבלות של פורומי אינטרנט מסורתיים. המשוב מיועד ליצור ייצוג מדויק של דעות חברי הקבוצה, בלי שאלו יקבלו הטיה מהיררכיות חברתיות או חוסר ידע. כל אחד ואחת מוזמנים לקדם את יוזמותיהם, במסגרת המגבלות המוטלות על ידי מפעילי המערכת, שהם לרוב גופי המזכירות, האחראים על יישום התקנונים.
אננד סטיאננד
המושל הכללי של ניו זילנד
בעת כניסתו לתפקיד המושל הכללי קיבל סטיאננד את הזכות לשאת התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייו. ב-2010 הוא קודם לתואר The Right Honourable. תואר זה הוענק לכל המושלים הכלליים, ראשי הממשלות, נשיאי בית המשפט העליון ויושבי ראש הפרלמנט של ניו זילנד לכל ימי חייהם. סטיאננד סיים את כהונתו כמושל הכללי ב-23 באוגוסט 2011.
משוב נזיל
השימוש
מרכיב חיוני של המשוב הנזיל היא היכולת להגיש הצעות כתובות ("יוזמות" במונחי המערכת), שניתן לאחרים להצביע עליהן. המשתמש בוחר את הסוגיה הנושאית המתאימה להצעתו, או יוצר חדשה כזו. לחלופין, הוא יכול להגיש הצעה חלופית ליוזמה קיימת. המפעיל קובע מגבלת זמן מסוימת ומספר מצביעים מינימלי (קוורום), ומחליט על פעולות ההמשך, במקרה של קבלת ההצעה.
היסטוריה
המשוב הנזיל פותח באוקטובר 2009, על ידי קבוצת התוכנה הציבורית, בעקבות הצעותיהם של כמה מחברי מפלגת הפיראטים הגרמנית, שלא היו מרוצים מאופן גיבוש הרעיונות הפוליטיים הקיים. מפתחי התוכנה פועלים באופן עצמאי לגמרי. מתוקף הרישיון שנקבע לתוכנה, השימוש בה אפשרי, בין היתר, למפלגות ולארגונים אחרים. הגרסה היציבה הראשונה הופצה בחודש אפריל 2010. בתוכנה נעשו כבר כמה שימושים מוצלחים, בהכנות של כמה ועידות ארציות של מפלגות הפיראטים בגרמניה, אוסטריה, איטליה, שווייץ וברזיל. גם תנועת 'סלאו פוד' הגרמנית עושה שימוש בתוכנה.
אננד סטיאננד
ההפיכה בפיג'י
ב-30 בנובמבר 2006 אירח סטיאננד מפגש בין ראש ממשלת פיג'י, לאיסיניה קיארס, ומפקד כוחות הצבא בפיג'י, קומנדר פרנק באינימרמה בבית הממשלה בולינגטון בניסיון לפתור את המשבר המחמיר במדינת האיים. למרות שהוא היה זה שאירח את הפגישה, לא לקח סטיאננד חלק בדיונים, שבראשם ישב שר החוץ של ניו זילנד, וינסטון פיטרס. היה זה הניסיון הרציני האחרון של הקהילה הבינלאומית למנוע את ההפיכה הצבאית שהתרחשה ב-5 בדצמבר אותה שנה.
משוב נזיל
בישראל
פרויקט מפלגה פתוחה שהוא חלק ממאמץ רחב יותר להנגשת נתונים ממערכות הממשל בישראל וחיזוק הדמוקרטיה במסגרת פרויקט כנסת פתוחה עוסק בקידום השימוש במשוב הנזיל בישראל.
מפלגת הפיראטים משתמשת במערכת משוב נזיל במנגנון המחייב את נציגי המפלגה לפעול על-פי דעת חבריה.
אננד סטיאננד
פרשת פול הנרי
ב-5 באוקטובר 2010, תהה מגיש תוכנית הבוקר ברשת TVNZ, פול הנרי, אם סיר אננד הוא "בכלל ניו זילנדי". הוא חזר על שאלתו, בהתייחסו למחליפו של סר אננד, "האם אתה הולך לבחור הפעם בניו זילנדי שנראה ונשמע כמו ניו זילנדי...". הנרי ספג ביקורות מכל קצות הקשת הפוליטית ומנציב זכויות האדם של ניו זילנד, ג'וריס דה ברס. מאוחר יותר התנצל הנרי והוא הושעה והתפטר מרשת הטלוויזיה.
משוב נזיל
בישראל
הציונות החדשה - מפלגת העם, המתמודדת בבחירות לכנסת התשע עשרה, משתמשת במשוב נזיל כדי לדון בתקנון ותוכנית הפעולה שלה.
ביקורת
היישום של המשוב הנזיל הביא לדיון סוער בין חברי מפלגת הפיראטים הגרמנית המצדדים בהגנה על מידע וביקרו את יכולת התוכנה להתאים בין כל יוזמה והצבעה, לבין מי שיזם אותן. כיוון שהתוכנה מאפשרת הצבעה של מצביע רשום, קל מאוד לזהות את דעותיהם הפוליטיות של המשתתפים על פי הצבעותיהם. היו שטענו שהיכולת להאציל הצבעה יכולה ליצור ולכפות מבנה כוח כשלעצמו, אף על פי שניתן לבטל האצלה בכל עת. מפתחי התוכנה ניסו להגביל אפקט זה, על ידי הוספת האפשרות של הסרה אוטומטית של משתמשים לא פעילים. ביקורת אחרת היא שהמערכת לא לוקחת בחשבון את האינטרסים של המיעוט. למרות שמצביעי המיעוט רשאים להציג את דעותיהם ולהגיש הצעות חלופה, המפעיל רשאי לדרוש כמות תומכים מינימלית בפרק זמן תחום. הצבעה סופית דורשת רוב מינימלי של חמישים אחוז מהמצביעים, או יותר, לפי החלטת המפעיל.
סאיוטה
סאיוטה (באנגלית: Cyota) הייתה חברת אבטחת מידע ישראלית, שהתמחתה בתוכנות ובשירותים לאבטחת בנקאות מקוונת, וכן לאבטחת עסקאות בכרטיסי אשראי באינטרנט.
היסטוריה
סאיוטה הוקמה בשנת 1999, על ידי נפתלי בנט, מנכ"ל החברה (לימים ראש ממשלת ישראל), ד"ר מיכל צור שלו, בן אנוש וליאור גולן. לחברה, שהייתה רשומה בארצות הברית, היו משרדים בהרצליה ובניו יורק, ובשיאה היא מנתה כ-140 עובדים. החברה פיתחה אלגוריתמים לאימות זהות משתמשים, כתלות ברמת הסיכון הכרוכה בעיסקאות המקוונות שהם מבצעים (Risk Based Authentication). היא שירתה בנקים גדולים בארצות הברית, בקנדה, באנגליה וביפן, וכן את רוב הבנקים בישראל.
סך ההשקעות בסאיוטה הסתכמו ב-27 מיליון דולר בארבעה סבבי גיוס הון, בהובלת קרנות ההון סיכון Bessemer, יזראל סיד פרטנרס, קרן גיזה, ופועלים ונצ'רס. בדצמבר 2005 נרכשה חברת סאיוטה בידי RSA תמורת 145 מיליון דולר, ובינואר 2006 מונתה מיכל ברוורמן-בלומנשטיק, שהייתה סמנכ"לית התפעול של סאיוטה, למנכ"לית החברה בישראל. בניהולה צמחה RSA ישראל מ־80 עובדים ליותר מ-300 עובדים. בשנת 2006 נרכשה חברת האם, RSA, בידי תאגיד EMC תמורת 2.1 מיליארד דולר.
במאי 2020 צייץ מנכ"ל החברה לשעבר נפתלי בנט שפורצים הצליחו לדלות את מספר כרטיס האשראי שלו, ומי שמנע מהם לבצע קניות זאת החברה – 'סאיוטה'.
ביילי האוול
'''ביילי אי. האוול (באנגלית: Bailey E. Howell'''; נולד ב-20 בינואר 1937) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 12 עונות בליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 18.7 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק. 17,770 הנקודות שקלע האוול הציבו אותו בעת פרישתו במקום השמיני ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA. בשנת 1997 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
מכללות
האוול נולד וגדל בעיר מידלטון שבטנסי, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי בין השנים 1956–1959. ב-3 עונותיו במיסיסיפי קלע 27.1 נקודות והוריד 17.0 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוליך את הקבוצה למאזן כולל של 61 ניצחונות ו-14 הפסדים. בעונתו האחרונה, 1958/1959, הוביל האוול את הקבוצה לאליפות המחוז הדרום-מזרחי (SEC), לראשונה בתולדות המועדון, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (Consensus first-team All-American). בשנת 2009 העלתה הקבוצה את גופייתו של האוול עם המספר 52 לתקרת אולמה הביתי, כהוקרה על תרומתו למועדון.
קריירה מקצועית
האוול נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1959. האוול שיחק בדטרויט ב-5 העונות הבאות, והוביל את הקבוצה, לצד הרכז ג'ין שו, ל-4 הופעות בשלב הפלייאוף. בתקופתו בקבוצה רשם ממוצעים של 21.1 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק, ונבחר 4 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר. לקראת עונת נשלח בטרייד לבולטימור בולטס, ושיחק במדיה במשחק שתי עונות, יחד עם הכוכבים הצעירים וולט בלאמי וגאס ג'ונסון.
בסיום עונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, שם הפך לחלק משלד הקבוצה שכלל את ביל ראסל, ג'ון האבליצ'ק, קיי סי ג'ונס ו-סם ג'ונס. בעונתו הראשונה בבוסטון נקטע רצף 8 האליפויות הרצופות של הסלטיקס, אך בשתי העונות הבאות עזר האוול לקבוצה לזכות בשתי אליפויות נוספות, שהיו הראשונות בקריירה של הפורוורד.
בשנת 1970, לאחר 4 עונות בבוסטון, נבחר האוול בדראפט ההרחבה של שנת 1970 על ידי קבוצת באפלו ברייבס, ונשלח על ידה בטרייד לפילדלפיה 76'. באותה עונה, בה שיחק לצד בילי קנינגהם והאל גריר, קלע האוול 10.7 נקודות למשחק בלבד, ובסיומה הודיע על פרישה, בגיל 34.
הפיגוע בשוק מחנה יהודה (1968)
הפיגוע בשוק מחנה יהודה התרחש ביום שישי, 22 בנובמבר 1968. מכונית תופת שהוצבה בכניסה לשוק התפוצצה וגרמה למותם של 12 אנשים, לפציעתם של כחמישים ולנזק כבד לרכוש. היה זה אחד הפיגועים הקשים שהתרחשו בישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
המכונית, מדגם מוריס אוקספורד, הוצבה ליד מספרה ודוכן פיס ברחוב אגריפס 48, בפינת רחוב עץ חיים (בקרבת מקומו דהיום של מרכז כלל). היא התפוצצה בשעה 9:30, בעת שהשוק המה קונים לקראת השבת. ההתפוצצות החריבה חנויות ודוכנים בסמוך אליה והציתה אש סביבה כתוצאה מפיצוץ מכל הדלק של המכונית. עשר מכוניות עלו בלהבות. מרכז ירושלים כולו הזדעזע וחלונות ראווה בו הופלו. הבניינים הסמוכים להתפוצצות ניזוקו ותשע דירות מגורים פונו עקב כך מתושביהן. במקום בו עמדה מכונית התופת נפער מכתש בקוטר של שני מטרים ובעומק של 70 סנטימטרים.
הנפגעים הועברו לטיפול בבתי החולים בעיר ובעיקר לבית החולים שערי צדק, ששכן אז בקרבת השוק, ברחוב יפו. רבים מהם הובאו לשם על ידי אזרחים שמיהרו לפנותם במכוניות פרטיות. בין הפצועים היה תלמיד בצלאל (ולימים חתן פרס ישראל לציור) פרופ' פנחס כהן גן.
ההרוגים בפיגוע, ובהם שני תושבי מזרח ירושלים, כולם גברים, היו בני 18 עד 78. במספרה ובדוכן הפיס נהרגו ארבעה אנשים.
המשטרה עצרה לחקירה כ-500 איש, שרובם שוחררו במהרה. כמו כן הטילה באותו ערב עוצר על מזרח ירושלים - לראשונה מאז השבועות הראשונים שלאחר מלחמת ששת הימים, וערכה שם חיפושים מבית לבית. העוצר הוסר בבוקר יום ראשון.
ראש הממשלה לוי אשכול בא לביקור באתר הפיגוע וכך גם שר הביטחון משה דיין, שר החוץ אבא אבן, הרמטכ"ל חיים בר-לב ואלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי. בתגובה לפיגוע הפציץ חיל האוויר 11 מטוסים לא מאוישים בשדה התעופה בביירות. תגובה זו גררה גינוי חריף מאת האפיפיור פאולוס השישי, שבחר להתעלם מהפיגוע עצמו ולא לגנותו. תגובות גינוי לפיגוע פורסמו בישראל ומחוצה לה, לרבות גינוי של הוועד הערבי של יפו וגינוי במאמר המערכת של העיתון "אל קודס".
קבוצת המדיה אוקראינה
קבוצת המדיה אוקראינה (באוקראינית: Медіа Група Україна; באנגלית: Media Group Ukraine) היא חברת מדיה אוקראינית בבעלות היזם רינאט אחמטוב באמצעות חברת SCM.
החברה הוקמה ב-4 באוקטובר 2010 והיא כללה את ערוצי הטלוויזיה "אוקראינה", "כדורגל", "דונבאס", בית המכירות "שותפות מדיה" (האחראית למכירת פרסום בכל ערוצי הטלוויזיה של SCM) וחברת ההפקהDigital Ventures. איחוד נכסי המדיה של SCM הושלם בפברואר 2013, אז הפך בית ההוצאה לאור 'Segodnia Multimedia' (שהנכס הגדול ביותר שלו היה העיתון הלאומי Segodnya ) לחלק מחברת SCM.
יום הלשון הרומנית
ב-19 בפברואר 2013 אושרה ברומניה הצעת חוק שקבעה את היום 31 באוגוסט כיום הלשון הרומנית (ברומנית: Ziua Limbii Române), אותו יום המשמש לחגיגת הלשון שלנו (ברומנית: Limba Noastră), חג מקביל הנחוג ברפובליקת מולדובה. החוק אושר על ידי נשיא רומניה, טראיאן בססקו, ביום 13 במרץ ופורסם רשמית כעבור שישה ימים.
על פי החוק יום הלשון הרומנית יצוין על ידי הרשויות והמוסדות הציבוריים, כולל נציגויות דיפלומטיות ומוסדות תרבותיים של רומניה, הנמצאים מחוץ לרומניה, על ידי ארגון תוכניות ומופעים תרבותיים-חינוכיים.
סידי קאסם
סידי קאסם (בערבית: سيدي قاسم) היא עיר בצפון-מערב מרוקו בת כ-74 אלף תושבים. העיר הייתה ידועה בשם פטיז'אן (בצרפתית: Petitjean) בתקופת השלטון הצרפתי, על שם קצין צרפתי שנהרג בה בשנת 1911. הצרפתים ערכו באזור חיפושים אחר נפט החל משנת 1934, ותפוקת נפט מקומית החלה לזרום משנת 1939. מעט דרום לסידי קאסם מצויים שרידי העיר העתיקה ווליביליס, שנוסדה במאה ה-3 לפנה"ס והייתה ליישוב חשוב עם הכיבוש הרומי בשנת 40 לערך.
.xk
.xk היא סיומת האינטרנט הזמנית, של אתרי אינטרנט הרשומים בקוסובו. הסייומת הוקצתה על פי החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1244/99. xk היא "סיומת שהוקצתה על ידי משתמש". המשמעות היא שהסיומת שמורה לשימוש פרטי ולא תוקצה לאף ישות - ולא תהיה דומיין ברמה העליונה של קוד מדינה. לפיכך, השימוש בסיומת אינו רשמי וזמני, עד שלקוסובו תוקצה סיומת מדינה משלה.
3 (מיני-אלבום)
3 הוא המיני-אלבום השלישי של הזמר הישראלי עומר אדם. את האלבום הוציאה לאור ב-3 באוגוסט 2021 חברת התקליטים NMC. כלולים בו שלושה שירים, "חצי דפוק", "אחרי החתונה" ו-"בשמלה אדומה". אורכו עומד על 8 דקות ושלושים ושש שניות והוא נכתב בשפה העברית.
שירים
"חצי דפוק" נכתב והופק על ידי אבי אוחיון ומתן דרור. הווידאו קליפ הנלווה לו נוצר בתוכנת תלת-מימד על ידי אריאל וארז בכר. "אחרי החתונה" נכתב על ידי אדיר גץ, נתי אבידן, נועם רז, משה "בי קיו" שוחט ומתן שרון, והופק על ידי גיא אדר. "בשמלה אדומה" נכתב על ידי אדיר גץ והופק על ידי גיא אדר.
יחסי אוזבקיסטן–טורקמניסטן
יחסי אוזבקיסטן–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן וטורקמניסטן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 בפברואר 1993. לאוזבקיסטן יש שגרירות באשגבאט ואילו לטורקמניסטן יש שגרירות בטשקנט. שתי המדינות היו בעבר רפובליקות כפופות לברית המועצות כרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית לפני קריסתה בשנת 1991.
היסטוריה
שגרירות אוזבקיסטן באשגבאט נפתחה בשנת 1995 ואילו שגרירות טורקמניסטן בטשקנט נפתחה בשנת 1996.
מתחים
היחסים בין טורקמניסטן לאוזבקיסטן נעשו משנות ה-90 מתוחים מאוד, כשהמקור עיקרי למתח היה סכסוך אתני ובקרת גבולות. בראשונה, המיעוט הטורקמני של אוזבקיסטן והמיעוט האוזבקי של טורקמניסטן ספגו אפליה בתמיכה ממלכתית, ואילו לרבים יש חוסר שליטה בשפת האומה האחרת וגם ברוסית, שהן שפות ההשכלה הגבוהה.
היחסים בסוף 2002
המתחים החמירו במיוחד בתקופת ממשלתו של נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב, שהאשים בנובמבר 2002 את אוזבקיסטן באחריות ניסיון הפיכה והתנקשות חייו. הוא האשים את שגריר אוזבקיסטן באשגבאט, עבדורשיד קדירוב, בסיוע למנהיג ההפיכה לכאורה, שר החוץ לשעבר בוריס שיחמיראדוב. כתוצאה מכך נאלץ השגריר האוזבקי לעזוב ובימים שלאחר מכן העבירו רשויות טורקמניות בכוח אוזבקים אתניים שגרים בסמוך לגבול טורקמניסטן. השיא במתח זה התרחש כעבור חודש, כאשר הכוחות המיוחדים של המשרד לביטחון לאומי בטורקמניסטן פשטו על שגרירות אוזבקיסטן באשגבאט ב-16 בדצמבר כדי לחפש את שיחמיראדוב. הפשיטה הפרה את אמנת וינה לחסינות של שליחויות דיפלומטיות. שלטונות טורקמניסטן נימקו את הפשיטה בכך שהם מנסים "לחפש מחבלים המסתתרים בשגרירות". במהלך הפלישה לשגרירות שהו השגריר קדירוב ואשתו בשגרירות קזחסטן, בקבלת פנים חגיגית לכבוד יום העצמאות של קזחסטן. בעקבות המאורעות נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב סירב באופן עקרוני להשתתף באופן אישי בהלווייתו של ניאזוב ב-2006.
גבולות
לטורקמניסטן ולאוזבקיסטן היו ויכוחים חמורים ביחס לגבול ההדדי שלהן עד למאי 2004, כאשר משרד החוץ הטורקמני פרסם הצהרה ב-31 במאי 2004 לפיה סכסוכים נפתרו. היחסים בנושא זה השתפרו בשנים האחרונות, ונמשכה העבודה להשגת הגבול המלא של הגבול.
התפתחויות חיוביות
ביקורו הממלכתי של הנשיא קרימוב בטורקמניסטן באוקטובר 2007 וביקורו הממלכתי של נשיא טורקמני החדש גורבנגולי ברדימוחמדוב באוזבקיסטן במרץ 2008 הפכו לשלבים חשובים בהתפתחות החיובית של היחסים הטורקמניים-אוזבקיים. פגישות שלאחר מכן (במיוחד פגישתן בשנת 2012) בין ברדימוחמדוב לקרימוב תרמו לפיתוח היחסים. עד ששבקט מירזייאיב הפך לנשיא אוזבקיסטן בספטמבר 2016, טורקמניסטן נחשבה לשכנה היחידה במרכז אסיה שהיו לה יחסים דו-צדדיים טובים עם אוזבקיסטן.
לכאורה (מיני-אלבום)
לכאורה הוא המיני-אלבום השלישי של הזמר הישראלי עומר אדם והראשון של הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי. את האלבום הוציאה לאור ב-6 במרץ 2022 חברת התקליטים D-music. כלולים בו שלושה שירים, "לכאורה", "אהבתי לך" ו"אל תדליק אותי סתם". אורכו עומד על 8 דקות ועשרים ושמונה שניות והוא נכתב בשפה העברית.
च
च היא האות ה-17 והעיצור השישי (אחרי ङ) באלפבית הדוונאגרי. היא אות עיצורית. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא צ' עם גרש (ch) כבמילה צ'כיה. האות הבאה היא छ.
מי אמר
מי אמר הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הערבייה-ישראלית נסרין קדרי. השיר יצא לאור ב-13 בדצמבר 2021, על ידי חברות התקליטים ארומה מיוזיק ו-Mobile1 Music, כסינגל שלא מתוך אלבום. "מי אמר" יצא לאור יממה לאחר יציאתו של "אז מה עם ההוא", תוך שאחריו הוציאה קדרי את "מאושרים".
השיר הגיע למקום השמיני במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אופיר כהן, ליאור חביב וקטריקס, הולחן על ידי ליאור חביב, אופיר כהן וקטריקס והופק על ידי אופיר כהן, רם דוידי ועידן זנדני. "מי אמר" יצא במסגרת פרויקט בשם "הגן של נסרין" ("Nasrin's Garden"), במהלכו הוציאה חמישה שירים: "לילה", "אז מה עם ההוא", "מי אמר", "מאושרים" ו"לא סתם".
"מי אמר" יצא במהלך אשפוזה של קדרי בבית החולים; דבר שהוביל גם לדחיית הופעותיה עם חמשת השירים החדשים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-13 בדצמבר 2021, ביום יציאתו של "מי אמר" כסינגל במסגרת הפרויקט "הגן של נסרין" ("Nasrin's Garden"). בתחילת הקליפ, ניתן לראות את קדרי מבצעת את השיר כשהיא לבושה בשמלה המוצגת בעטיפתו של הסינגל. בהמשך, ניתן לראות זמרי ליווי.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-450 אלף צפיות.
ליונהארט
ליונהארט (באנגלית: Lionheart) הוא סרט ניגרי באורך מלא מסוגת קומדיה ודרמה. הסרט בוים על ידי ג'נביב נאג'י ונכתב על ידי ג'נביב נאג'י, צ'ני אונווגבנו, אישייה באקו, אמיל גארובה וג'. אובסי. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ה-43 שהתקיים בשנת 2018. ב-4 בינואר 2019 הסרט הופץ בכל הפלטפורמות של נטפליקס, ביניהן ישראל. שפות הסרט הן אנגלית ואיגבו, ואורכו כ-95 דקות.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפורה של אדאזה אוביאגו, אשר מתייגסת לנהל את העסק המשפחתי לצד דודה כאשר אביה, ארנסט אוביאגו נפטר בעקבות בעיות בריאותיות. אדאזה צריכה להוכיח את עצמה בעולם הגברי בשביל להציל את החברה מחובות ענקיים ולא לאבד אותה.
הפקה
הסרט הופק על ידי צ'ני אונווגבנו עבור "MPM Premium" בשיתוף עם רשת הבידור. נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בעולם ב-7 בספטמבר 2018, יום לפני הצגת הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ה-43. דבר זה הופך את הסרט לסרט הניגרי הראשון שחברת נטפליקס רכשו. ב-4 בינואר 2019 הסרט הופץ בכל הפלטפורמות של נטפליקס.
לואיס פולמן
לואיס ג'יימס פולמן (באנגלית: Lewis James Pullman; נולד ב-29 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי. הוא ידוע בתפקידיו בסרטים "טרף לילי", "זמנים קשוחים באל רויאל" ו"אהבה בשחקים: מאווריק". פולמן הוא גם המתופף של להקת "אטא בוי".
שנותיו הראשונות
פולמן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם של שחקן הקולנוע ביל פולמן, ושל הרקדנית המודרנית, תמרה הורביץ. פולמן הוא הצעיר מתוך שלושה ילדים; יש לו אחות גדולה בשם מייסה, שהיא זמרת-יוצרת ואח גדול בשם ג'ק, בובנאי.
קריירה
קריירת המשחק של פולמן החלה בשנת 2013, עם הופעתו בסרט הקצר "המורה". מאז שיחק בתפקידי משנה בכמה סרטים. בין היתר בסרטים "להישען על פיט" "וקרב המינים", ושיחק לצד אביו בסרט המערבון "הבלדה של לפטי בראון".
בשנת 2018 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "זמנים קשוחים באל רויאל". בהמשך השנה גילם את לוק בסרט האימה "טרף לילי"; אשר ממשיך את עלילותיו של הסרט הקודם משנת 2008.
בשנת 2019 פולמן כיכב בסדרת הטלוויזיה "מלכוד 22" כמייג'ור. הסדרב, אשר מבוססת על רומן באותו שם על ידי ג'וזף הלר שודרה לראשונה ב-17 במאי 2019 ברשת Hulu.
בשנת 2022 שיחק לצד טום קרוז בסרט "אהבה בשחקים: מאווריק". באותה שנה, החל פולמן לשחק בסדרת המסתורין "המרעה המערבי" מבית פריים וידאו בדמותו של ריט אבוט, בנו של ג'וש ברולין.
מוזיקה
פולמן הוא המתופף של להקת "אטא בוי", יחד עם השחקנית/מוזיקאית עדן ברולין (בתו של ג'וש ברולין), פרדי ריש ודאש תומפסון. הם הוציאו את אלבומם הראשון, "Out of Sorts", בשנת 2012. הם הוציאו את אלבומם השני, "Big Heart Manners", בשנת 2020.
אבו עלי סעדיה הלוי אבן חסן
אבו עלי סעדיה הלוי אבן חסן המלמד הבצרי היה מחכמי הקראים בדורות הראשונים לאחר תקופת מבשרי הקראות. פעל בשלהי המאה התשיעית או תחילת המאה העשירית בקירוב. מצאצאיו עמדו חכמים אשר לקחו חלק מרכזי בהתפתחות המורשת הקראית והפרשנות המקראית הקראית.
אך מעט ידוע על אבו עלי סעדיה הלוי. סלמון בן ירוחם מצטט את "אבו עלי סעדיה הלוי אבן חסן מלמד הבצרי" כאומר:
מאזכור זה אצל הקדמון סלמון בן ירוחם, בן המאה העשירית, מסיק שמחה פינסקר ש"אבו עלי סעדיה הלוי אבן חסן המלמד הבצרי" הוא אביו של עלי הלוי בן אלחסן וסבו של יפת בן עלי הלוי.
במבוא לאיגרת רבי יהודה בן קוריש מביא משה כ"ץ מדברי עלי הלוי נינו של אבו עלי סעדיה הלוי אבן חסן: . ומוכיח שם מכמה מקומות את סדר הדורות וזיהוי החכמים בני המשפחה בשושלתו של אבו עלי סעדיה.
שמחה פינסקר מעלה גם את ההשערה שהוא סעדיה הנשיא רבו של יוסף הרואה, שכן הלה מכנה את רבו סעדיה הנשיא בכינוי "אדוני המלמד".
מערת הבגידה
מערת הבגידה היא מערה בגת שמנים, השוכנת בצמוד מדרום לקבר מרים, והמנציחה, לפי המסורת הנוצרית, את המקום בו הסגיר יהודה איש קריות את ישו לידי שליחי הרומאים. המערה מוכרת גם כ"מערת היגון", "מערת גת שמנים" או "מערת השליחים", ונמצאת בחזקת הפרנציסקנים.
המסורת
לפי המסורת שתחילתה בתקופה הביזנטית, לאחר הסעודה האחרונה ירדו ישו ואחד-עשר השליחים מהר ציון לגת שמנים, וישו פרש אל גן עצי הזית בחברת פטרוס הקדוש, יוחנן בן זבדי ויעקב בן זבדי. ישו התפלל בגפו על "סלע יגון" שמעליו הוקמה בראשית המאה ה-20 כנסיית כל העמים הסמוכה, ואילו יתר שמונת השליחים המתינו במערת הבגידה. כאשר סיים ישו להתפלל, הגיע עם שלושת השליחים אל המערה, ובאותה עת בא לקראתו יהודה איש קריות, כשהוא מלווה בשליחי הסנהדרין והסגירו לידיהם אגב סימונו בנשיקה על לחיו. בתגובה קיצץ פטרוס את אוזנו של מלכוס, משרתו של הכהן הגדול קיפא, וישו ביצע במקום את הנס האחרון לפני מותו על הצלב, וריפא את הפצוע. מסורת זו הייתה מקובלת על הכל עד המאה ה-14, עת החלה מתפתחת מסורת חדשה רק בקרב עולי רגל מהמערב, ולפיה המערה היא המקום בו עבר ישו את ליל היגון. במקביל הפך סלע היגון בגן עצי הזית, מקום בו נצבת כיום כנסיית כל העמים, לאתר בו הסגיר יהודה איש קריות את ישוע לידי הכהן הגדול. בשל כך, יש המכנים עדיין את המערה בשם "מערת היגון". עולי דרך מהמזרח דבקו כל העת במסורת הביזנטית המקובלת כיום על הכל.
האתר
הכניסה אל מערת הבגידה בגת שמנים היא דרך פרוזדור ארוך מימין לקבר מרים, המגיע אל פינתה הצפון-מערבית. צורתה של המערה היא כשל משושה, אורכה מדרום-מערב לצפון-מזרח 17.60 מטרים ורוחבה מגיע ל-11.40 מטרים. גובהה מגיע עד 3.5 מטרים. בצדה הצפון-מזרחי, על מדרגה מוגבהת, ניצב מזבח ומאחוריו סינתרונון ותמונה שבה מתואר ישו מוקף בשליחים כשהם אבלים וחפויי ראש. במערה שרידים חקלאיים בדמות בור מים ששימש במאות ה-5 וה-6 כמקום קבורה לנשים רמות מעלה, ועליו חלק מכתובת ביוונית לאמור "האדון, הענק מנוחה ...", וכן של מתקן ששימש, אולי, כגת.
מניין (סרט)
מניין (באנגלית: Minyan) הוא סרט התבגרות להט"בי אמריקאי משנת 2020, המתאראת חוויותיו של נער יהודי דתי המתגלה כהומוסקסואל על רקע מגפת האיידס בשנות ה-80 בארצות הברית.
הפקה
הסרט היה סרט הדרמה הראשון של במאי סרטי התעודה אריק סטיל. בסרט מככבים סמואל לוין, רון ריפקין, כריסטופר מקאן, ברוק בלום, אלכס הארט וכריס פרפטי. הסרט מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת דוד בזמוזגיס. התסריט פותח על ידי סטיל ודניאל פרל. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2020. הסרט נכלל גם במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-37.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-80, בבברייטון ביצ', בברוקלין. לדייוויד (סמואל לוין), צעיר יהודי בן למשפחת מהגרים מברית המועצות, קשר קרוב במיוחד עם סבו האלמן, יוסף, יותר מאשר עם בני המשפחה האחרים. אביו נוהג להכותו ולהשפילו, בעוד אמו הדומיננטית מתערבת בחייו.
במהלך חיפוש אחר דירה חדשה עבור סבו, רב בניין המגורים בו הם מבקרים מסכים לקבל את יוסף, אבל רק בתנאי שדייוויד יצטרף אף הוא כדי לאפשר קיום מניין. דייוויד מתיידד עם שני דיירים מבוגרים, הרשל ואיציק, שהשכנים האחרים ורב הבניין בחרו לראות כידידים החולקים את אחת הדירות בבניין. באחת הסצינות אומר הרב לדייוויד ולסבו:
הרחק מהוריו, דייוויד נהנה מחופש לחקור את מיניותו. הוא מבקר בגנים ציבוריים ובספריה המקומית. ערב אחד הוא נכנס לבר בפעם הראשונה בחייו, שם הוא פוגש את אריק ואת ברונו, עמו הוא מפתח קשר רומנטי ולומד על הקהילה הלהט"בית וסכנת האיידס.
פיתוח התסריט
סטיל (במקור "סיגל") אמר שבסיפור עליו מתבסס הסרט, דמותו של דייוויד היא של נער סטרייט שמתוודע לזוג הומואים שמעולם לא יצאו מן האהרון, המתגוריים בדיור למבוגרים. סטיל שיכתב את הסיפור ולבקשת בזמוזגיס, ביסס אותו על ניסיונו האישי שלו.
מועמדויות ופרסים
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בברלין ב-2020 בקטגוריית הסרט הטוב ביותר. בפסטיבל Oufest הסרט זכה בפרס הישג אמנותי יוצא דופן. הסרט זכה לציון לשבח במסגרת התחרות הבינלאומית של פסטיבל הקולונוע ירושלים באותה שנה.
טבורבור
הר טַבוּרְבוּר (Tavurvur) הוא הר געש שכבתי פעיל במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המזרחיים של הקלדרה. ההר ידוע בהתפרצויותיו התכופות שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.
היסטוריה
ב-1937 נהרגו 507 תושבים מהתפרצות טבורבור והר הגעש וולקן, לוע המצוי על השוליים המערביים של קלדרת רבאול. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בעת ובעונה אחת וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מטבורבור הגיע לגובה של 6 ק"מ, אם כי גובהו הממוצע היה 2-1 ק"מ. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
בנזי מת
בנזי מת (באנגלית: Sizwe Banzi Is Dead) הוא מחזה פרי עטו של אתול פוגארד, אותו כתב במשותף עם ג'והן קאני ווינסטון נצונה, שניהם הופיעו בהפקה המקורית. הצגת הבכורה העולמית שלו התקיימה ב-8 באוקטובר 1972 בתיאטרון ספייס, קייפטאון, דרום אפריקה. הצגת הבכורה האמריקאית התקיימה בתיאטרון אדיסון בעיר ניו יורק, ב-13 בנובמבר 1974.
תקציר העלילה
המחזה מגולל את סיפורם של שני גברים שחורים – סטיילס וסיזווה בנזי - בתקופת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה המחזה נפתח באולפן הצילום של אדם בשם סטיילס. האולפן ממוקם בניו-ברייטון, פורט אליזבת, דרום אפריקה. לאחר שהוא קורא בעיתון כתבה על מפעל מכוניות, סטיילס מספר לקהל סיפור הומוריסטי על מקרה שהתרחש כשהוא עבד במפעל מכוניות של חברת פורד.
סטיילס ממשיך לקרוא את העיתון ומספר על אולפן הצילום שלו. הרהוריו מופסקים כשלקוח, סיזווה בנזי, נכנס פנימה. הוא מבקש ממנו שיצלם אותו, אולם כשסטיילס מבקש ממנו את פרטיו האישיים, סיזווה מהסס, אחר-כך אומר ששמו רוברט זולינזימה. סטיילס שואל את סיזווה מה הוא מתכוון לעשות עם התמונה, סיזווה מספר שהוא ישלח אותה לאשתו. אחרי שהתמונה מצולמת, סיזווה מכתיב לסטיילס מכתב לאשתו שילווה את התצלום.
במכתב, סיזווה מספר לאשתו שסיזווה בנזי מת. הוא כותב שכשהגיע לפורט אליזבת מביתם בעיר קינג ויליאמס. הוא התגורר אצל חברו ששמו זולה, שניסה לעזור לסיזווה למצוא עבודה. הוא לא הצליח למצוא עבודה; בעקבות כך השלטונות מסרו לו שהוא חייב לעזוב את המקום תוך שלושה ימים. סיזווה שהה אצל בונטו, חברו של זולה.
המחזה שב להווה. סיזווה מתגורר בביתו של בונטו ומספר לו על בעיותיו – אם לא יתחולל נס, יהיה עליו לעזוב את העיר בתוך שלושה ימים. בונטו מגלה אהדה לבעייתו ומציע שיעבוד במכרות בעיר קינג ויליאמס. סיזווה דוחה את הרעיון בטענה שהשכר זעום והעבודה מאוד מסוכנת. בונטו מחליט להוציא אותו לבילוי בבאר "השמיים".
המחזה חוזר לסיזווה הממשיך לחבר את מכתבו לאשתו. הוא מגולל בפניה את חוויותיו בבאר "השמיים", שם אשה הגישה לו אלכוהול באופן מכובד והוא שהה במחיצתם של האנשים החשובים של ניו-ברייטון.
הסצנה עוברת לזמן שהוא יוצא מהפאב בו סיזווה ובונטו שתו. בונטו אומר שהוא צריך לשוב הביתה כדי שיוכל ללכת מחר לעבודה. הוא נכנס לסימטה כדי להטיל את מימיו ומוצא שם גופת מת. סיזווה מעוניין לדווח על הגופה למשטרה. בונטו דוחה את הרעיון, אולם הוא בודק את פנקס הזהות של האיש כדי לבדוק את כתובתו. בונטו נוכח לדעת שלאיש, רוברט זולינזימה, היה רישיון עבודה – בדיוק הדבר לו סיזווה זקוק כדי להישאר בעיר. הם לוקחים את פנקס הזהות. בביתו של בונטו, בונטו מדביק את תצלומו של סיזווה בפנקס הזהות של זולינזימה ומדביק את תצלומו של זולינזימה בפנקס הזהות של סיזווה. הוא מציע שהם ישרפו את פנקס הזהות של סיזווה – ובכך יהפכו אותו למת – ושסיזווה יאמץ את זהותו של האיש המת ויוכל להישאר בפורט אליזבת. סיזווה מגלה ספקות לגבי התוכנית, במיוחד הוא דואג לאשתו וילדיו. בונטו טוען שהם יוכלו להינשא מחדש. לאחר דין ודברים ממושכים, סיזווה נאות להחלפה.
מקורות המחזה
לדברי מארי רוז נאפיירקובסקי בספרה "דרמה לסטודנטים" (Drama for Students ;Detroit: Gale, 2006):
ההיסטוריה של ההפקה
ב-1972 פוגארד ביים את הצגת הבכורה של המחזה בקייפטאון, ושנה לאחר מכן המחזה הוצג בתיאטרון רויאל קורט בלונדון ואחר-כך עברה לתיאטרון אמבסדור בדרך צ'רינג קרוס כשקאני גילם את דמותם של סטיילס ובונטו ונצונה גילם את דמותם של רוברט/ סיזווה. שם הוא זכה בפרס מבקרי התיאטרון של לונדון. לאחר שש הצגות טרום בכורה, הפקת ברודוויי, שהוצגה בד בבד עם "האי", מחזה אחר של פוגארד, עלתה לראשונה ב-13 בנובמבר 1974, בתיאטרון אדיסון, שם היא רצה 159 פעמים.
בשנות השבעים קאני ונצונה היו בסיבוב הופעות עם "בנזי מת" ו"האי" בבתי ספר, מתנ"סים, מועדוני סטודנטים, כנסיות בערים שחורות באפריקה. כשהם הופיעו ב Umtata, הכף המזרחי ב-1976, עצרו אותם שלטונות בנטוסטן בשל שפתו הגסה של המחזה. המחזה שב ללונדון ב-1977.
המחזה הוצג בתיאטרון מארקט ביוהנסבורג. כשההפקה הציגה בתיאטרון ספייס ב-1979, המשטרה הפסיקה את ההצגה, בשל המהומות להן היא גרמה. קאני ונצונה שבו ושיחקו ביחד במחזה בתיאטרון באקסטר ביוהנסבורג בפסטיבל האמנויות הלאומי בגרהמסטאון, דרום אפריקה, בבימויו של אובריי שחאבי, ב-2006. אחר-כך הייתה ההצגה בסיבוב הופעות בתיאטרון המדינה של פרטוריה, בתיאטרון מארקט ביוהנסבורג ובפסטיבל הילטון בדרום אפריקה. ההפקה עברה לתיאטרון המלכותי הלאומי במרץ 2007.
קאני ונצונה התאחדו שוב בהפקת ברודוויי באפריל 2008 באקדמיית ברוקלין למוזיקה.
המחזה תורגם לצרפתית בידי מארי-הלן אטיין והוצג במרכז האמנויות ברביקן, בבימויו של פיטר ברוק והייתה בסיבוב הופעות עולמי.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
המחזה הוצג בתיאטרון החאן הירושלמי באוגוסט 1982.
דיוויזיית השדה הרביעית של הלופטוואפה
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-4 (בגרמנית: 4. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה תוך שימוש בצוות קרקע עודף של הלופטוואפה ושירתה בחזית המזרחית מסוף 1942 עד יוני 1944, אז הושמדה במהלך מבצע בגרטיון.
היסטוריה
דיוויזיית השדה הרביעית של הלופטוואפה, אחת ממספר דיוויזיות שדה של הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), הוקמה באמצע שנת 1942 באזור תמרון הכוחות של גרוס-בורן, בפיקודו של אוברסט ריינר שטאהל. הדיוויזיה נועדה לשרת כחי"ר, ולוחמיה נמשכו ברובם מצוות הקרקע העודף של הלופטוואפה. בנובמבר 1942, היא הוקצתה לקבוצת ארמיות מרכז בחזית המזרחית והוצבה בגזרה ליד ויטבסק.
בנובמבר 1943 הועברה האחריות על הדיוויזיה לידי הצבא ושמה שונה לדיוויזיית השדה הרביעית (L). גדודי היגר שלה הפכו לרגימנטים היגר ה-49, ה-50 וה-51. בתחילת השנה שלאחר מכן, היא קיבלה חלק מהצוות שנותר בחיים של דיוויזיית השדה השלישית (L), שזה עתה פורקה. בקיץ 1944, דיוויזיית השדה הרביעית (L) עדיין הגנה על ויטבסק כחלק מהקורפוס ה-53 בארמיית הפאנצר השלישית. כשהצבא האדום החל במתקפת ויטבסק-אורשה במהלך מבצע בגרטיון ב-22 ביוני 1944, הוקף הקורפוס תוך ימים. הדיוויזיה כותרה בוויטבסק ולאחר מכן הושמדה כשמפקדה, הגנרל רוברט פיסטוריוס, נהרג בפעולה.
טרישה זורן
טרישה זורן (באנגלית: Trischa Zorn; נולדה ב-1 ביוני 1964) היא שחיינית עבר אמריקאית. זורן עיוורת מלידה, היא הספורטאית המעוטרת ביותר בתולדות המשחקים הפאראלימפיים.
זורן זכתה ב-55 מדליות פאראלימפיות, מהן 41 מדליות זהב, 9 מדליות כסף ו-5 מדליות ארד. באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) היא זכתה בשבע מדליות זהב, באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה בעשר מדליות זהב פאראלימפיות נוספות. לשיאה הגיעה באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) בה זכתה ב-12 מדליות זהב, ובאולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) זכתה בעשר נוספות.
במשחקי אולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) זכתה בשתי מדליות זהב עליהם הוסיפה שלוש מדליות כסף ושלוש מדליות ארד, ובאולימפיאדת הנכים סידני (2000), זכתה בארבע מדליות כסף ובמדליית ארד אחת. באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), האחרונה בה השתתפה, זכתה במדליית ארד נוספת.
ארנהם 1980
זורן ניסתה להתקבל למשלחת האמריקאית לאולימפיאדת מוסקבה (1980) אך סיימה מספר מאיות השנייה אחרי לינדה ג'זק, ליבי קינקד וסו וולש במבחנים ולא התקבלה למשלחת. לבסוף, גם השחניות שהתקבלו למשלחת לא לקחו חלק במשחקים האולימפיים בגלל החרם האמריקאי בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
זורן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים, כשהייתה חלק מהמשלחת האמריקאית לאולימפיאדת הנכים ארנהם (1980), מספר שבועות לאחר יום הולדתה ה-16. היא השתתפה במקצי שחייה (קטגוריה B), ובכולם זכתה במדליית הזהב הפאראלימפית. בין המקצים בהם זכתה היו 4X50 עם תוצאה של 2:38.22 דקות, במקצה ה-4X100 עם תוצאה של 5:32.68 דקות, במקצה ל-100 מטר בסגנון גב היא קבעה שיא עולם חדש של 1:11.80 דקות,, במקצה ל-100 מטרים בסגנון פרפר העמידה שיא עולם של 1:11.55 דקות, ובמשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי שברה את שיא העולם פעמיים. בשלב המוקדמות קבעה 1:05.28 דקות, ובמקצה הגמר קיצצה ממנו מעל שנייה והעמידה אותו על 1:04.08 דקות.
ניו יורק 1984
במשחקי אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בהם נערכו משחקי העיוורים בניו יורק, זכתה זורן בעשר מדליות זהב פאראלימפיות נוספות. ברבים מהמקצים בהם זכתה הייתה עליונותה במשחה ברורה, והיא ניצחה את מתחריה בהפרשים ניכרים. במשחה ל-100 מטרים בסגנון גב זכתה זורן עם תוצאה של 1:13.87 דקות, ואילו אווה אנדרסון השוודית זכתה במדליית הכסף עם תוצאה של 1:28.49 דקות. במשחה ל-100 מטרים בסגנון פרפר זכתה עם תוצאה של 1:15.94 דקות, תוצאה הטובה ביותר מ-10 שניות מאנדרסון שזכתה במדליית הכסף, ובמקצה ל-100 מטרים בסגנון חופשי זכתה בזהב עם שיא עולם של 1:10.14 דקות. עם זאת, במדליית הזהב במשחה ל-400 מטרים זכתה זורן כשלמקצה ניגשה רק שחיינית נוספת אחת, אשר לא הצליחה לסיים את המשחה כלל.
סיאול 1988
בשנת 1986 זכתה זורן במדליית זהב באליפות העולם לעיוורים תוך שהיא שוברת את שיא העולם במשחה ל-100 מטר בסגנון פרפר, בטרם הוסיפה 12 מדליות אולימפיאדת הנכים סיאול (1988). בין המדליות בהן זכתה שברה את שיא העולם במקצה ל-50 מטרים הסגנון חופשי עם תוצאה של 29.95 שניות במשחה המוקדם שיא אותו שברה במקצה הגמר כשקבעה 29.53 שניות. גם במקצה ל-50 מטרים חזה שברה זורן את שיא העולם המשחה המקדים עם 41.25 שניות, ושוב במקצה הגמר עם תוצאה של 39.29 שניות.
במשחים ל-200 מטרים רשמה לזכותה שני שיאי עולם נוספים של 3:05.08 דקות בסגנון חזה, ו-2:37.19 דקות בסגנון מעורב. גם במשחים ל-400 מטרים זכתה זורן במדליות הזהב בפערים ניכרים. במקצה בסגנון חופשי ניצחה עם 5:06.47 דקות, כמעט 50 שניות לפני אווה אנדרסון שזכתה במדליית הכסף, ובמשחה בסגנון מעורב עם תוצאה של 5:36.12 דקות, כשאנג'לה מקדואל הבריטית, זוכת מדליית הכסף סיימה בתוצאה של 7:13.48 דקות.
ברצלונה 1992
בשנת 1990, במסגרת אליפות העולם לעיוורים שנערכה בהולנד, זכתה זורן במדליית זהב בכל המקצים שנערכו במסגרת התחרות תוך שהיא קובעת 11 שיאי עולם חדשים בתחרות. באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) זכתה זורן ב-12 מדליות פאראלימפיות נוספות, עשר מהן מזהב ושתי מדליות כסף.
במקצה ל-50 מטרים בסגנון חופשי שיפרה את שיא העולם אותו קבעה בטורניר הקודם, וזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 29.32 שניות. במקצים ל-100 מטרים זכתה זורן בשלוש מדליות זהב, ובמדליית כסף אחת ושברה שני שיאי עולם. במקצה בסגנון גב שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 1:09.89 דקות, במקצה בסגנון חופשי קבעה שיא עולם של 1:04.33 דקות, ובמקצה בסגנון חזה זכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:26.46 דקות. במקצה בסגנון פרפר זכתה במדליית הכסף עם תוצאה של 1:10.38 דקות, אך נכנעה לשיא עולם של בת ארצה אליזבת סקוט שקבעה 1:07.07.
במשחים ל-200 מטרים זכתה זורן בשלוש מדליות זהב נוספות. במשחה בסגנון גב, עם שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות בתוצאה של 2:36.15 דקות, ושיא עולם של 2:31.13 דקות במשחה הגמר. במקצה בסגנון מעורב עם שיא פאראלימפי של 2:35.89 דקות, ובמשחה בסגנון חזה עם תוצאה של 3:04.16 דקות.
זורן עוד הוסיפה במשחקים מדליית זהב במשחה ל-400 מטרים בסגנון מעורב עם תוצאה של 5:29.76 דקות, ומדליית כסף במקצה ל-400 מטרים בסגנון חופשי עם תוצאה של 4:59.46 דקות, כשהיא נכנעת לשיא עולם נוסף של סקוט שקבעה 4:37.62 דקות. עוד הוסיפה שתי מדליות זהב קבוצתיות בשני שיאי עולם קבוצתיים במשחים ל-4x100 בסגנון חופשי עם תוצאה של 4:46.85 דקות, ול-4x100 בסגנון מעורב עם תוצאה של 5:21.49 דקות.
אטלנטה 1996
באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) החלה זורן לאבד את שליטתה האבסולוטית בענף. היא אמנם זכתה בשתי מדליות זהב, שלוש מדליות כסף ושלוש מדליות ארד, אולם לראשונה השתתפה במקצים בהם לא זכתה במדליה כלל, ובמקצה ל-200 מטרים בסגנון חזה אף לא הצליחה להעפיל למקצה הגמר.
זורן זכתה בשתי מדליות הזהב במשחים ל-100 מטר בסגנון גב עם תוצאה של 1:15.43 דקות, ו-200 מטרים מעורב עם תוצאה של 2:47.99 דקות. על שתי מדליות הזהב הוסיפה זורן שלוש מדליות כסף. במקצה ל-50 מטר חופשי עם תוצאה של 30.93 שניות, במקצה ל-400 מטר חופשי עם תוצאה של 5:17.57 דקות ובמקצה הקבוצתי של 4X100 עם תוצאה קבוצתית של 5:29.71 דקות ונכנעו לשיא עולם של 5:11.58 דקות של הנבחרת הגרמנית.
סידני 2000
אולימפיאדת הנכים סידני (2000) הייתה הטורניר הראשון בו לא זכתה זורן במדליית זהב כלל. היא זכתה בארבע מדליות כסף, ובמדליית ארד אחת. זורן קטפה שלוש מדליות כסף במשחים ל-100 מטרים, עם תוצאה של 1:13.22 דקות בסגנון גב, 1:29.93 דקות בסגנון חזה, ו-1:11.44 דקות בסגנון פרפר. היא הוסיפה מדליית כסף נוספת במשחה ל-200 מטרים בסגנון מעורב, עם תוצאה של 2:41.26 דקות, ומדליית ארד נוספת במשחה ל-50 מטרים חופשי עם 30.04 שניות.
אתונה 2004
זורן השתתפה בפעם האחרונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), כשהייתה בת 40. היא אף הצליחה לזכות במדליית ארד אחת, במקצה ל-100 מטרים בסגנון גב, עם תוצאה של 1:14.99 דקות. זורן השתתפה במשחקים גם במקצים ל-100 מטר חופשי, 200 מטר מעורב ו-50 מטר חופשי בהם לא זכתה במדליה.
תוכנית ולב
שנת 1957 הייתה קשה מאוד עבור הגוש הקומוניסטי, זה היה מיד לאחר המרד ההונגרי ודיכויו ותקופת הטיהורים בהנהגת ברית המועצות והמדינות הקומוניסטיות האחרות. בנקודת זמן זו סבלה ברית המועצות ממשבר חריף בחקלאות של אוקראינה ולמרות שהיא התחרתה בהצלחה עם ארצות הברית על כיבוש החלל, המצב בחקלאות אילץ אותה להתחיל לייבא חיטה מקנדה ובשר מארגנטינה. ההנהגה הסובייטית חיפשה פתרון טוב יותר.
מאחורי תוכנית זו הסתמן עתיד אפשרי של הפיכת הגוש הקומוניסטי למדינה אחת, עתיד שהפחיד את ההנהגה הרומנית. בביקור של יורי אנדרופוב בבוקרשט, באפריל 1963, כשניסה לקדם את תוכניות האיחוד הכלכלי מול ההנהגה הרומנית, ניסה להרגיע את שומעיו באומרו שנושא יצירת המדינה היחידה לא אקטואלי, אך עוד יבוא היום לכך. גאורגיו-דז' היה תקיף בהתנגדותו וניקולאה צ'אושסקו ואלכסנדרו ברלדאנו אף יותר ממנו. אמיל בודנראש ציטט דברים של חרושצ'וב, כדי לנמק את ההתנגדות.
התוכנית החקלאית
ב-1964 פרסם ולב תוכנית שנועדה לקבץ שטח חקלאי שיכלול 12,000 קילומטרים רבועים משטחי ברית המועצות (אזורים המצוים כעת באוקראינה וברפובליקת מולדובה), 38,000 קילומטרים רבועים משטחי בולגריה וכ-100,000 קילומטרים רבועים משטחי רומניה לשם תכנון וניהול מרכזי. בולגריה נתנה את הסכמתה, אולם רומניה התנגדה בתוקף. הנציג הקבוע של רומניה בקומקון, אלכסנדרו ברלדאנו טען כבר בפברואר 1963 למען המשך התיעוש של רומניה והכלכלן הרומני קוסטין מורג'סקו תקף בצורה חריפה את תוכנית ולב במאמר, שפורסם בכתב העת הרומני, Viața economică (החיים הכלכליים). ההנהגה הרומנית החליטה לפרסם את המחלוקת, כדי לשתף את העם בידוע לה ופרסמה את תוכנית ולב בצירוף התגובות הרומניות. מאות אלפי הגליונות של כתב העת הכלכלי נחטפו על ידי הקוראים.
החלטות ועידת המפלגה הקומוניסטית הרומנית
באפריל 1964 התכנסה ועידת המפלגה הקומוניסטית הרומנית וקיבלה, לפי הכוונתו של גאורגיו-דז', החלטות בנושא היחסים עם המדינות הקומוניסטיות האחרות והמפלגות הקומוניסטיות האחרות. לפי החלטות אלה היחסים צריכים להיות שוויוניים וצריכה להישמר עצמאות המדינות השונות וכך הדבר גם לגבי המפלגות הקומוניסטיות, אין מפלגת אם ומפלגת בת, כל המפלגות שוות.
החלטות אלה פורסמו בביטאון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, Scînteia. החלטות אלה כונו בציבור ובתקשורת בשם "הכרזת העצמאות של רומניה" ובגלל מותו של גאורגיו-דז' כעבור שנה, בנסיבות לא לגמרי ברורות, כונו גם בשם "צוואתו של גאורגיו-דז'".
גניזת התוכנית
ההנהגה הרומנית לא הסתפקה בפרסום התנגדותה, היא התחילה לאותת לסובייטים שאפשר לעלות נושאי מחלוקת נוספים - פורסם ברומנית ספר של קרל מרקס בשם "רישומים על אודות הרומנים", ספר בו מרקס הביע דעות על תושבי בסרביה, ביטל את הטענה שיש שפה מולדובנית וטען שתושבי בסרביה הם רומנים לכל דבר. פרסום הספר רמז על ייתכנותו של פולמוס אפשרי נוסף על אודות קו הגבול בין רומניה ובין ברית המועצות.
ההתנגדות התקיפה של ההנהגה הרומנית גרמה להנהגה סובייטית לסגת מהתוכנית וניטרלה למעשה את התפקיד של קומקון. ב-3 ביוני 1964 כתב העת של אוניברסיטת מוסקבה, בו פורסמה תוכנית ולב, נלקח מנקודות המכירה והועלם. במפגש עם השגריר הסיני, ב-9 ביולי 1964, הגדיר יון גאורגה מאורר את תוכנית ולב, כתוכנית לפירוק רומניה. ב-11 ביולי ניקולאי פודגורני גינה את העובדה שתוכנית ולב נוצלה על ידי שלטונות רומניה, כדי לטעון לקיומם של תביעות שיש כביכול לברית המועצות כנגד הריבונות, הטריטוריה והעושר של רומניה. לחיזוק דבריו התייחס פודגורני לתפוצה הגדולה כל כך של כתב העת הכלכלי, שגינה את התוכנית ולסירוב העיתונות הרומנית המרכזית לפרסם מאמר, שהופיע באיזבסטיה וביקר את תוכנית ולב. פודגורני הוסיף שתוכנית ולב אינה תוכנית אינטליגנטית ואינה משקפת את העמדה הרשמית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ויחסיה עם הארצות הקומוניסטיות האחרות.
Lights
Lights (בעברית: אורות) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האנגלייה אלי גולדינג. האלבום יצא לאור ב-26 בפברואר 2010, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי פרד פאלקה, פרנקמוזיק, ליאם האווי, בן לובט ופרייסר סמית'. האלבום יצא מחדש בשנת 2011 בקנדה. בשנת 2020 יצא מחדש לרגל עשור להוצאתו המקורית ושמו שונה ל-"Lights 10".
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
אייזיאה מוסטפא
אייזיאה מוסטפא (באנגלית: Isaiah Mustafa; נולד ב-11 בפברואר 1974) הוא שחקן אמריקאי ושחקן פוטבול לשעבר. מוסטפא ידוע בתור הדמות הראשית בסדרת פרסומות הטלוויזיה של חברת "אולד ספייס".
ביוגרפיה
אייזיאה מוסטפא נולד למשפחה מוסלמית בעיר פורטלנד, אורגון, הצעיר מבין שבעה ילדים לשהידה מוסטפא-דייוויס ולג'ון וואלי מוסטפא, אשר החזיקו וניהלו שירות לימוזינות בשנות השמונים המוקדמות. מוסטפא למד היסטוריה באריזונה. בשנת 2000 החזיק במסעדה אשר נקראה "Jo Jo's Barbecue" שנסגרה מאז.
מוסטפא הוא חובב קומיקס דגול, חיבתו וידיעתו הגדולה בקומיקס עזרה לו לזכות בשעשועון טלוויזיוני בארצות הברית בסכום של 47,000$ מה שעזר לו להגשים את חלומו להפוך לשחקן טלוויזיה. מוסטפא אפילו כינה את ביתו על שמה של הדמות הידועה מסדרת הקומיקס באטמן, הארלי קווין.
קריירת פוטבול
בתיכון שיחק מוסטפא כדורסל והתחרה בתחרויות ריצה, הוא לא שיחק פוטבול בתיכון, אך נבחן לנבחרת הפוטבול בקולג' בניסיון להשיג מלגת ספורט, הוא התקבל לנבחרת והתקדם בה. לאחר שעבר לאוניברסיטה, התקבל גם שם לנבחרת הפוטבול, אך שם, לאור עימות עם מאמנו, הוא לא שותף במשחק במשך כל שנתו הראשונה ונותר לשבת על הספסל. בשנת 1997 שיחק גם במשחק ה-"rose bowl" האמריקאי. אף שמוסטפא ציפה להתחיל בקריירת משחק טלוויזיונית אחרי סיום הלימודים, מצא אותו סוכן ספורט והציע לו לנסות להתקבל לליגת הפוטבול האמריקאית. קבוצת הפוטבול טנסי טייטאנס החתימה את מוסטפא לקבוצת האימונים שלה, אחר כך שלחה אותו לקבוצה ברצלונה דראגונס ב-1998. אחרי עונה בקבוצות האימון של האוקלנד ריידרס והקליבלנד בראונס, הוא הלך למחנה האימונים של הסיאטל סיהוקס בשנת 2000.
קריירת משחק
אחרי שסיים את מחנה האימונים פתח מוסטפא בקריירת משחק, כשחקן בסדרות טלוויזיה קטנות, הוא התפרסם באופן פתאומי בפברואר 2010 אחרי שהפך לשחקן הראשי בסדרת הפרסומות של חברת אולד ספייס: "הגבר שהגבר שלך יכול להריח כמוהו" שכללה בעיקר את המונולוגים שלו. אחר כך, פתח מוסטפא בשלושה ימים שבהם הוא צילם סרטונים הומוריסטים ואישיים שלו ביוטיוב כדמות מהפרסומת של אולד ספייס, עונה לסלבריטאים ששאלו אותו שאלות ברשתות חברתיות.
מוסטפא חתם על חוזה עם NBC והופיע בסרט "איך להיפטר מהבוס". הנחה את הערב המיוחד של TBS שבו בחרו את הפרסומות המצחיקות לשנת 2010 ולשנת 2011.
בשנת 2012 שיחק בסרט הקומדיה "קרועים על כל הראש" לצידן של ג'ניפר הדסון וקייט אפטון.
בשנת 2013 שיחק מוסטפא בפרסומת לבירה הישראלית "מכבי", ושיחק בסרט המתח האמריקאי "קראש" בכיכובו של לוקאס טיל.
בתחילת שנת 2016 התחיל לשחק בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים" ברשת Freeform את תפקידו של לוק גראווי איש הזאב, תפקיד אשר גילם למשך כל שלוש עונות הסדרה עד לסיומה ב-2019. ב-2019 שיחק בסרט האימה "זה: חלק 2".
עמק יוטונהיים
עמק יוטנהיים או עמק ג'וטנהיים (באנגלית: Jotunheim Valley) הוא עמק חשוף (שאינו מכוסה קרח) המצוי מזרחית לפסגת וולאק ופסגת אוטגארד, ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
בראשו של העמק מצוי הר סנט פול (הר פאולוס הקדוש).
העמק נמצא בגובה של 1,827 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו בשנת 1982 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד, בהתבסס על הצעתו של ג'י. ג'י. סי. קלארידג' (G.G.C. Claridge) חוקר קרקעות במכון המחקר המדעי של ניו זילנד.
בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, השם מתייחס למיתולוגיה הנורדית, יוטנהיים היא ארצם של הענקים במיתולוגיה זו.
מתקפת וינה
מתקפת וינה הייתה מתקפה של החזית האוקראינית השלישית, שנערכה בין 2 - 13 באפריל 1945, ובמהלכה נכבשה וינה על ידי הכוחות הסובייטיים.
רקע
בוועידת יאלטה הגיע סטלין להסכם עם בעלות הברית המערביות, בדבר ההשפעה הפוליטית היחסית שתהיה לאחר המלחמה לכל צד במזרח ומרכז אירופה; עם זאת, בהסכמים אלו לא נאמר כמעט דבר על גורלה של אוסטריה. כתוצאה מכך, ניצחון של מתקפה סובייטית לכיוון אוסטריה, ושחרור חלקה הגדול על ידי הצבא האדום, היה יכול להועיל מאוד למשא ומתן שלאחר מלחמה עם בעלות הברית המערביות.
לאחר כישלון מתקפת אגם בלטון (Unternehmen Frühlingserwachen), ארמיית הפאנצר השישית של סף דיטריך נסוגה בשלבים לאזור וינה, והקימה עמדות הגנה נואשות בניסיון לשמור על העיר מפני הסובייטים שהתקרבו במהירות.
באביב 1945, התקדמה החזית האוקראינית השלישית בפיקודו של פיודור טולבוחין במהירות במערב הונגריה, וצברה תנופה משני צידי נהר הדנובה לקראת המתקפה על וינה.
ב-30 במרץ חצו הסובייטים את נהרות חרון וניטרה, ולאחר שכבשו את שופרון ונג'קניז'ה חצו את הגבול בין הונגריה לאוסטריה, והתכוננו לעלות על וינה.
הצבא האדום
החזית האוקראינית השלישית בפיקוד פיודור טולבוחין:
חלק של החזית האוקראינית השנייה בפיקוד רודיון מלינובסקי:
כוחות הציר
קבוצת ארמיות דרום בפיקוד לותר רנדוליץ: