cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עולם היורה
הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-3D והיה הסרט השני בסדרה שיצא בתלת-ממד (לאחר שהסרט הראשון מ-1993 זכה להקרנה ב-3D). הסרט שבר שיאי הכנסות והכניס 524.4 מיליון דולר ברחבי העולם כבר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, עם הפתיחה הטובה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע עד לצאת הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר". תוך זמן קצר הפך הסרט לשובר קופות, הכניס למעלה ממיליארד דולר ברחבי העולם והפך לסרט הרביעי המכניס ביותר בכל הזמנים לאחר "אווטאר", "טיטניק" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר". אך הוא נעקף ב-2018 בידי הסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ובשנה שאחריה בידי "הנוקמים: סוף המשחק", שגם בהם מככב השחקן כריס פראט. זהו עודנו הסרט המרוויח ביותר שיצא בסדרה והיה לסרט המרוויח ביותר מתחת ל-2 מיליארד דולר במשך למעלה משש שנים, עד צאתו לאקרנים של "ספיידרמן: אין דרך הביתה" בשנת 2021. כיום הסרט מדורג כסרט השביעי המכניס ביותר בכל הזמנים.
עלילה
22 שנים לאחר מאורעות "פארק היורה", האי איסלה נובלר, אי הממוקם לחופי קוסטה ריקה, כולל כעת פארק שעשועים וגן חיות חדש של דינוזאורים הנקרא "עולם היורה", כפי שנקרא במקור "פארק היורה" בידי ג'ון האמונד מהסרט הראשון (שבינתיים כבר מת). בפארק נמצאים דינוזאורים צמחוניים (טריצרטופס, אפטוזאורוס, סטגוזאורוס ואנקילוזאורוס) בשטח הפתוח, גורי דינוזאורים בפינת ליטוף (טריצרטופסים צעירים משמשים כ"סוסי רכיבה" לילדים בדומה לסוסי פוני), מתקן לולוצירפטורים וישנן הופעות האכלה של הטירנוזאורוס רקס והזוחל הימי הענק מוסזאורוס. הפארק החדש נמצא בבעלותו של סיימון מאסראני (אירפאן קאן), המנכ"ל של "תאגיד מאסראני".
לאחר 10 שנים מפתיחת הפארק, בהם כמות המבקרים הולכת ופוחתת, חברת אינג'ן מתחילה להגיע לפשיטת רגל והמנכ"ל שלה מאסראני, דורש מהגנטיקאים של הפארק ליצור בהנדסה גנטית דינוזאור חדש, גדול ומפחיד יותר מכל מה שהיה בפארק. התוצאה שיוצר הגנטיקאי הראשי, ד"ר הנרי וו (בי די וונג), היא נקבת דינוזאור היברידית הקרויה "אינדומינוס רקס" ודומה לגיגאנוטוזאורוס בעל יכולות קטלניות. דינוזאורית זו חיה לבד (לאחר שטרפה את אחיה) בכלוב מבודד ומאובטח היטב.
קלייר דירינג (ברייס דאלאס הווארד), המנהלת של הפארק, מציגה את הדינוזאור החדש למשקיעים של הפארק, אך מאסראני שמגיע לבקר בכלוב האינדומינוס מעוניין בחוות דעה מאוון גריידי על הבטיחות של הכלוב. בינתיים אחייניה של קלייר, זאק (ניק רובינסון) וגריי (טיי סימפקינס) מגיעים אלה לביקור, אך היא אינה מוצאת זמן אליהם ומוסרת אותם להשגחת עוזרתה זארה (קייטי מקגראת').
אוון גריידי (כריס פראט), מאלף דינוזאורים שעוסק במחקר התנהגות על קבוצת ולוצירפטורים הידועים בשם: בלו, צ'רלי, דלתא ואקו (קודי האותיות B-E בקשר של צבא ארצות הברית כשהאות אלפא - A שמורה לו). הוא יצא בעבר עם קלייר אך לא מצאו שפה משותפת. קלייר מגיעה אליו בבקשה שיבדוק את הכלוב של הדינוזאור ההיברידי ואוון נענה.
כאשר הוא נכנס לכלוב, הוא מגלה שישנה שריטת עקבות על גדרות הכלוב והדינוזאורית נעלמת. בשעה שקלייר נוסעת לחדר הבקרה, אוון ושני עובדים נוספים נכנסים לכלוב כדי לחקור, אך היא מופיעה בפנים, טורפת את שני העובדים (אוון ניצל על ידי בלבול חוש הריח שלה בעזרת שפיכת בנזין על עצמו) ומצליחה לברוח בגלל הדלתות הפתוחות והיא נמלטת מכלובה ומחוללת הרס בפארק. צוות האבטחה של הפארק מנסה להחזיר את הנקבה ההיברידית לכלוב שלה בעזרת כלי נשק חלשים אבל היא בעלת יכולת הסוואה והורגת בקלות את רוב המאבטחים.
בינתיים שני האחיינים רוכבים בג'יירוספיר (Gyroshpere), רכב משוריין מתנועע וכשהם לא חוזרים לאזור הבטוח הם נתקלים בקבוצת אנקליוזאורוסים וגם באינדומינוס וכמעט נהרגים אך מצליחים להימלט דרך קפיצה למפל מים. קלייר ואוון יוצאים לחפש את זאק וגריי, אך מגלים מספר אפטוזאורוסים הרוגים ואחד גוסס וכמעט נתפסים בעצמם בידי האינדומינוס.
הם ניצלים בזכות מסוק עם מכונת ירייה שסיימון מעלה לאוויר ורודף אחרי האינדומינוס. אלא שהוא פורץ את כלוב הפטרוזאורים, שובר את הזכוכיות האטומות ומבריח את הפטרוזאורים. הפטרוזאורים המבוהלים נתקלים במסוק ומרסקים אותו בפיצוץ שהורג את מאסראני. הפטרוזאורים שמשתחררים תוקפים את אזור המבקרים, שם קלייר מתאחדת עם אחייניה, בעוד זארה נחטפת בידי פטרנודון ושניהם נופלים ללגונה ונטרפים בידי המוסזאורוסית. ויק הוסקינס (וינסנט ד'אונופריו), מנהל האבטחה הממונה על הביטחון לאחר מות מארסאני, שולח צבא של מסוקים מהיבשת להרוג את הפטרוזאורים ואנשים העובדים למטרותיו וברי מזהיר את אוון מהם.
לאחר ויכוח ביניהם, הוסקינס כופה על אוון ובארי לשחרר את הרפטורים כדי לתקוף את האינדומינוס. אוון וחבריו משחררים אותם והם מגיעים אל האינדומינוס, מוכנים לירות. אולם לחרדת כולם הרפטורים מתקשרים איתה ועוברים לתקוף את המאבטחים - מתברר מאוחר מדי שה-DNA שלה מורכב גם מגנים של ולוצירפטור. כמה חיילים יורים על האינדומינוס שנמלטת אך הרפטורים הורגים רבים מהם. אוון מנסה ליצור קשר עם צ'רלי, אשר נהרג מירי RPG. הוא וברי מצליחים להימלט על אופנועים מהפארק לצד המשאית של קלייר.
גריי, זאק, קלייר ואוון בורחים למעבדה ומגלים שכל המקום רוקן מהעובדים ומעוברי הדינוזאורים. שם הם מגלים את הוסקינס המגלה להם שייצור האינדונימוס יועד לצורך צבאי. ואולם הרפטורית דלתא מגיחה פנימה וטורפת אותו. החבורה בורחת מהבניין ונתקלת בשני הרפטורים הנותרים, כשדלתא מאחוריהם. אוון מצליח להרגיע את בלו ואז האינדונימוס מגיע למקום. בלו מסמנת עם הראש לאוון לברוח כשהיא וחבריה תוקפים את האינדומינוס אך האינדומינוס הורגת שניים מהם ופוצעת את בלו. גריי אומר לקלייר שהם צריכים "עוד שיניים" והיא מקבלת רעיון. היא הולכת לכלוב מס' 9 ומבקשת מהמפעיל היחיד שנותר, לאוורי, לפתוח את השער ולשחרר את הטירנוזאורוסית, שמגיעה לקרב מול האינדומינוס. האינדומינוס הגדול יותר גובר עליה וכמעט הורג אותה, אך בלו חוזרת, מסיחה את דעת האינדונימוס וביחד שניהם מצליחות לגבור על האינדומינוס ולהעיף אותו לעבר גדר מעל הלגונה. האינדומינוס הכועס מנסה להגיב אך נתפס ונטרף על ידי המוסזאורוסית שקופצת לעברו מהמים.
לאחר מכן הטירנוזאורוסית מסתכל על בלו כמחווה על עזרתה ומתרחקת, הפארק שנפתח לראשונה נסגר כשכל הניצולים מפונים מהאי וקרן וסקוט מיטשל מגיעים לקחת את בניהם ולהיפרד מקלייר. בסוף הסרט הדינוזאורים שוב משתלטים על האי והטירנוזאורוסית שואגת מהתצפית שמעל חדר הבקרה.
דינוזאורים ויצורים קדומים נוספים
בסרט מופיעים הדינוזאורים והיצורים הקדומים הבאים:
פיתוח
הסרט אושר ב-11 בינואר 2013. בפברואר 2013 עלו שמועות לפיהן הפקת הסרט "פארק היורה 4" תצא לדרך כשאולפני ראליי ייטלו חלק בהפקה, אף שהמפיק פרנק מרשל דחה את הטענות וטען כי לא נעשו החלטות שכאלה.
עם זאת חברת USA Production הצהירה כי צילומי הסרט ייחלו ביולי 2013.
במאי 2013 הודיעו כי יצירת הסרט הוקפאה ואולי אף תבוטל, אך ב-19 ביוני יצאה הודעה בה הסרט יצא ב-2015. ב-10 בספטמבר השתנה השם מ-"Jurassic Park IV" ל-"Jurassic World".
הצלחה בקופות וביקורות
הסרט הפך לשובר קופות כבר ביום הקרנת הבכורה ורשם את הפתיחה המכניסה ביותר בתולדות הקולנוע בשעתו. כעבור שבועיים גרף הסרט הכנסות של למעלה ממיליארד דולר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ברובן. עם זאת, פלאונטולוגים ביקרו את הסרט על כך שחלק מהדינוזאורים המוצגים בו לא מדויקים מדעית ולא מתאימים לתגליות של העשור האחרון, כגון העובדה שלוולוצירפטורים היו נוצות ונראה שגם לטירנוזאורוס.
סרט המשך
ביולי 2015, לאחר שהסרט הפך לסרט השלישי המכניס ביותר בכל הזמנים (עד שנעקף בתחילת 2016 על ידי "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר") עם רווח של יותר מ-1.5 מיליארד דולר, אולפני יוניברסל הכריזו כי סרט המשך שנקרא "עולם היורה: נפילת הממלכה", יופק בכיכובם של כריס פראט וברייס דאלאס הווארד. הסרט יצא לאקרנים ביוני 2018.
הסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון יצאה ב-2020 וחלה במקביל לאירועי הסרט. כמו כן יצאו מספר משחקי וידאו על הסרט כמו עולם היורה: המשחק.
מכלית גז טבעי נוזלי
מכלית גז טבעי נוזלי (באנגלית: LNG carrier) היא אונייה מסוג מכלית המיועדת לשינוע גז טבעי נוזלי (ר"ת גט"ן). מספרן של מכליות גז טבעי נוזלי גדל באופן משמעותי בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 ככל שנפוץ השימוש בגז טבעי כמקור אנרגיה.
היסטוריה
מכלית גז טבעי ראשונה בהיסטוריה הייתה ה-Methane Pioneer (במעמס 5043 טון), אוניית משא שהוסבה לשמש מכלית גז טבעי. הפלגת הבכורה שלה התקיימה ב-25 בינואר 1959 מחוף לואיזיאנה במפרץ מקסיקו כשהיא נושאת מטען גז טבעי נוזלי לבריטניה. התפתחות הדרגתית של מכליות הגז הטבעי הביאה לכך שבתחילת המאה ה-21 משייטות מכליות גז טבעי ענקיות המסוגלות לשאת במכליהן 266,000 מטר מעוקב של גז טבעי נוזלי. עד לשנת 2005 ניבנו 203 מכליות גז טבעי בעולם, מהן 193 עדיין שטו באותה שנה.
הצלחתה של מכלית הגז הטבעי הראשונה הביאה את חברת של להזמין בניית שתי מכליות שנועדו מלכתחילה לשמש מכליות גז טבעי: Methane Princess ו-Methane Progress. האוניות צוידו במכלי מטען עשויים אלומיניום והחלו משנעות גז משדות הגז של אלג'יריה בשנת 1964. קיבולת הגז בכל אחת מאוניות אלה הייתה 27,000 מטר מעוקב.
בשלהי שנות ה-60 החל סחר בגז טבעי מאלסקה ליפן. לצורך אספקת הגז נבנו במספנה שוודית שתי מכליות גז, כל אחת עם מכלים בנפח 71,500 מטר מעוקב. בתחילת שנות ה-70 עודדה ממשלת ארצות הברית מספנות אמריקאיות לבנות מכליות גז טבעי, וסך הכל נבנו באותן שנים 16 מכליות מסוג זה. עם הגידול בקיבולת המכליות בשנות ה-80, עד ל-143,000 מטר מעוקב לאונייה, פותחו מכלים חדשים למכליות גז.
בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 פותחו מכליות גז טבעי גדולות עוד יותר. בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 יזמה חברת הגז של קטר, Qatargas, פיתוחן של שתי מכליות גז טבעי מדגם חדש: Q-Flex ו-Q-Max. לכל אחת מכלים בקיבולת הנעה בין 210,000 מ"ק ל-266,000 מ"ק ועל כל אחת מן האוניות מפעל להפיכת הנוזל לגז.
הטיפול במטען המכלית
באופן טיפוסי על מכלית גז טבעי בנויים בין ארבעה לשישה מכלים המסודרים בטור לאורך קו השדרית של האונייה. סביב המכלים יש מכלי זבורית, מחיצות למניעת דליפות וחללים ריקים. מתקנים אלה סביב המכלים הופכים את המכלית לכפולת גוף.
בתוך המכלים יש בדרך כלל שלוש משאבות טבולות. קיימות שתי משאבות מרכזיות המופעלות לצורך פריקת המטען ומשאבה התזה קטנה יותר. משאבת ההתזה נמצאת בשימוש לצורך שאיבת גז טבעי נוזלי כדי לעשות בו שימוש כדלק בדרך של הפיכתו לתרסיס, או לצורך קירור מכלי המטען. במשאבת ההתזה ניתן אז להשתמש כדי לשאוב את שאריות המטען הנותר במכלים בעת הפריקה. כל המשאבות הללו נמצאות במבנה המכונה מגדל המשאבה הנמצא בראש המכל ונכנס לכל עומקו. במגדל המשאבה נמצא גם ציוד ניטור וצינור מילוי המכל היורד כמעט עד לתחתיתו.
כל משאבות המטען מרוקנות את הגז הנוזלי לצינור אחד המונח לאורכו של סיפון האונייה. מן הצינור הראשי קיימות הסתעפויות לצידה של האונייה לסעפת טעינה ופריקה. כל חללי מכלי המטען מחוברים בצנרת אדים שאף היא נמתחת לאורך האונייה.
מחזור מטען אופייני
מחזור מטען אופייני במכלית גז טבעי מתחיל במצב שבו מכלי האונייה "ריקים מגז" ומלאים באוויר חופשי, דבר המאפשר עבודות תחזוקה על המכל והמשאבות. לא ניתן לטעון את הגז הנוזלי ישירות לתוך המכלים כיוון שנוכחות חמצן במכלים עלולה לגרום לתערובת נפיצה במכל. גם הבדלי הטמפרטורה בין האוויר החופשי לגז הנוזלי עלולים לגרום נזק למכלים.
בשלב ראשון, המכלים מרוקנים מאוויר וממולאים בגז אדיש, פחמן דו-חמצני הנפלט ממנוע דיזל. הגז מוזרם למכל עד שתכולת החמצן בו היא מתחת ל-4% והאטמוספירה יבשה. באופן זה פוחתת סכנת ההתפוצצות בעת מילוי המכל במטען גז טבעי. עם השלמת התהליך נכנסת האונייה למסוף הטענת הגז כדי "למלא בגז" ולקרר, זאת כיוון שאף בשלב זה לא ניתן עדיין לטעון את הגז הטבעי. הכנסת הגז הנוזלי ללא קירור עלולה לגרום לקפיאת פחמן דו-חמצני ולגרימת נזק למשאבות.
תחילה מוזרם גז טבעי נוזלי לאונייה דרך צינור ההתזה אל עבר מרסס ראשי, המרסס מרתיח את הנוזל והופכו לגז. בשלב זה מחומם הגז לכ-20 מעלות צלזיוס באמצעות מחמם גז ומוזרם לתוך המכלים כדי להחליף את הגז האדיש. תהליך זה ממשיך עד אשר אין עוד פחמן דו-חמצני במכל. הגז האדיש נפלט מן המכל באמצעות פתחי אוורור. לאחר שרמת הפחמן דו-חמצני במכל היא מתחת ל-5%, שארית הגז נשאבת באמצעות צנרת מיוחדת ונשרפת. בשלב זה במכלים יש גז טבעי חם.
בשלב הבא מקוררים המכלים על ידי התזת גז טבעי נוזלי לתוכם, אשר תחילה רותח אולם בהדרגה מקרר את המכלים. גז מיותר נשאב באמצעות צנרת למסוף הגז, כדי לעבותו שוב, או שהוא נשרף. לאחר שהמכלים מקוררים לטמפרטורה של מינוס C°140- מעלות צלזיוס ניתן להתחיל בטעינה ישירה של הגז הנוזלי. גז נוזלי נשאב ממכלי אחסון במסוף הגז אל מכלי האונייה. הטמפרטורה הסופית של הגז המעובה במכל היא מתחת ל-C°163-. לאורך תהליך זה נשאב גז שאינו מעובה מן המכלים אל היבשה. הטעינה נמשכת עד אשר המכלים מלאים בשיעור של כ-98.5% מתכולתם בגז נוזלי (זאת כדי לאפשר התפשטות של המטען בתוך המכל). לאחר תום הטעינה יכולה המכלית להפליג לנמל הפריקה.
במהלך ההפלגה קיים ניטור מתמיד של הגז הנוזלי במכלים וגז שרתח מנוקז מן המכלים, נשרף במבערים מיוחדים כדי להפיק קיטור לצורך הנעת האונייה, או שהוא מקורר ומעובה ומוחזר למכלי המטען. כל זאת בהתאם לדגם האונייה.
בנמל הפריקה הגז הנוזלי נשאב אל היבשה. במהלך ריקון המכל החלל שנוצר מתמלא בגז המוזרם מן היבשה, או בגז המרוסס לתוך המכל ממשאבת ההתזה. לעיתים לא מרוקנת המכלית במלואה ומושארת יתרה קטנה של גז נוזלי במכלים. אם המכלים מרוקנים במלואם אז המגע עם מכלי הזבורית יחמם את המכלים לטמפרטורת הסביבה, וניתן לקרר מחדש את המכלים לקראת טעינתם. אם המכלים מרוקנים מגז, נעשה שימוש בפחמן דו-חמצני בתהליך ריקונם.
אונייה מגזזת
אונייה מגזזת (באנגלית: LNG Regasification Vessel, ר"ת LNGRV), היא מכלית גז טבעי נוזלי בעלת יכולת לגזז את הגז הטבעי הנוזלי במכליה. אונייה מגזזת היא התפתחות טכנולוגית של המאה ה-21. תוכניות ראשונות להסבת מכלית גז לאונייה מגזזת קיימות משנת 2002. בשנת 2009 החלה עבודה במספנה בדובאי להסבת האונייה המגזזת הראשונה, מכלית גז טבעי נוזלי בשם Golar Frost, לאונייה מגזזת, זאת בעזרת ציוד שנבנה ביפן. האונייה יועדה לשימוש במסוף הגז בליבורנו, איטליה. עוד בטרם הסתיים פרויקט הסבה זה, כבר בינואר 2005 הושלמה בנייתה של ה-Excellence, מכלית גז טבעי נוזלי בעלת טכנולוגית גיזוז במספנות דייהו בקוריאה הדרומית. הוספת טכנולוגיה המאפשרת יכולת גיזוז למכלית גז טבעי נוזלי מייקרת את בנייתה בכ-80 מיליון דולר אולם מנגד היא מקנה יתרונות בולטים ביכולת לנייד במהירות את מפעל הגיזוז לאתרים בהם קיימת דרישה לגז טבעי, וחוסכת את הזמן הרב הנדרש לקבלת אישורים ולבניית מתקן גיזוז על היבשה, או בסמוך לחוף.
עיבוי ורתיחה
כדי לשנע גז טבעי הוא מקורר לטמפרטורה של C°163- לערך בלחץ אטמוספירי, בהגיעו לטמפרטורה זו הגז מתעבה והופך לנוזל. המכלים שעל מכלית גז טבעי נוזלי משמשים למעשה כתרמוסים ענקיים כדי לשמור על כגז במצב נוזלי במהלך השינוע. כיוון שאין בידוד מושלם למכלים, הנוזל שבהם רותח לאורך כל המסע. בעת מסע טיפוסי של מכלית גז טבעי בין 0.1%-0.25% מתכולת המכלים הופכת לגז בכל יום, זאת בהתאם ליעילות בידוד המכלים ומידת הטלטול של האונייה בים. במסע של 20 יום בין מסוף ההטענה למסוף פריקת הגז, מתאדים בין 2%-6% מתכולת המכלים המקורית שהוטענה לאונייה.
בדרך כלל מערכת ההנעה של מכלית גז טבעי מורכבת מטורבינות קיטור ודוודי קיטור. את הדוודים ניתן לחמם באמצעות שני סוגי דלק: גז טבעי או תזקיק נפט וכן צירוף של שני אלה. הגז אשר נוצר במכלים במהלך הרתיחה מועבר בדרך כלל בצנרת אל הדוודים ומשמש כדלק לאונייה. בטרם נעשה שימוש בגז זה הוא חייב להיות מחומם לטמפרטורה של כ-20 מעלות באמצעות מחממי גז ייעודיים וכן הגז נאגר במכל אגירה בלחץ גבוה הנוצר באמצעות מדחס.
השיקולים באשר לסוג הדלק שבו תשתמש המכלית תלויים בין השאר במחירי הגז הטבעי לעומת תזקיק הנפט, אורך המסע, הרצון להותיר יתרה של גז נוזלי במכלים, ועוד.
קיימות שלוש אפשרויות עיקריות באשר לסוג הדלק שבו תשתמש האונייה.
רתיחה מקסימלית/מינימום שימוש בתזקיקי נפט - באפשרות זו הלחץ הפנימי במכלים נותר נמוך ותופעת הרתיחה גדולה יותר, עדיין קיים שימוש משמעותי בדלק מתזקיקי נפט. בחירה באפשרות זו מפחיתה את כמות המטען שהאונייה תביא לנמל הפריקה, אולם מבטיחה טמפרטורה נמוכה יותר לגז הנוזלי, דבר שמסופי גז רבים מעדיפים.
100% גז - הלחץ במכלי הגז נשמר ברמה דומה לזו של אפשרות רתיחה מקסימלית, אולם גם ברמת רתיחה זו לא נוצר די גז לתדלוק דוודי האונייה ולכן יש "לאלץ" את הגז להיווצר. לצורך כך מופעלת משאבת התזה באחד המכלים הדוחסת גז למאדה ויוצרת אספקת גז מספקת לדוודי האונייה. באופן זה לא נעשה שימוש בדלק אחר.
פיתוחים טכנולוגיים בתחום מכליות הגז איפשרו הצבת מפעל קטן לעיבוי מחדש של גז טבעי הנוצר בתהליך הרתיחה והשבתו לתוך המכלים. פיתוח זה מאפשר לבעלי מכליות גז טבעי ולמספנות הבונות אותן, לשקול אפשרות של שימוש במנועי דיזל יעילים יותר למכליות גז טבעי (במקום טורבינות קיטור). בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 קיימות מכליות גז טבעי שלהן שתי מערכות הנעה מקבילות: טורבינת גז ומנוע דיזל.
הערות שוליים
Tanker
קרקל (סוג)
קרקל (שם מדעי: Caracal) הוא סוג של טורף ממשפחת החתוליים ותת-משפחת החתולים הקטנים, המכיל את המין קרקל, אשר נחשב לרוב בתור המין היחיד בסוגו, אך לאחרונה הוחלט לשייך אליו גם את המין חתול זהוב אפריקני. לא כל החוקרים מסכימים על סיווג זה. שני מינים אלה חיים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה במספר בתי גידול והקרקל אף מצפין לדרום-מערב אסיה לרבות בישראל.
הסוג תואר לראשונה בידי החוקר ג'ון אדוארד גריי ב-1843 על דגימת עורות של קרקל מכף התקווה הטובה, אשר הגיע למוזיאון להיסטוריה של הטבע, שם הוא תואר (גריי לא ראה קרקלים חיים).
כיום מניחים ששני מינים אלה התפתחו מאב קדמון משותף בעל זיקה לסרוואל במשך המיוקן עד תחילת הפליוקן לפני 7.91 עד 4.7 מיליון שנה מימינו.
גרגנטואוויס
גרגנטואוויס (שם מדעי: Gargantuavis) הוא סוג נכחד של עוף גדול שהתקיים במשך הקרטיקון בתור הקמפן, לפני 73 מיליון שנה והוא נחשב לאחד מגדולי העופות של עידן המזוזואיקון. היה זה עוף יחיד במשפחה Gargantuaviidae והוא כלל מין אחד - Gargantuavis philonius. בממדיו היה דומה ליען או קזואר והגיע למשקל מוערך של 140 ק"ג בממוצע.
המאובנים שלו נמצאו בדרום ספרד, בצפון צרפת וברומניה ב-1995. בעבר חוקרים חשבו שמדובר בסוג קרוב לעופות הבתראים, אך בעקבות שרידי האגן שנמצאו באי האצג (שכיום זאת רומניה), הראו תכונות פרמיטיביות יותר.
עצם הירך של עוף זה, הייתה מראה צורות גרביפורטליות ולא שהיא שטחית, שלא מותאמות לריצה. בשל השרידים המקוטעים שנמצאו, ישנם היבטים רבים של הביולוגיה והאקולוגיה שלהם, שאינם ידועות, כמו הרגלי תזונה.
תיאור
אף על פי שעוף זה ידוע רק מכמה שרידים שונים של עצמות בודדות ומאובנות, יש מידע על מראה חייו והאקולוגיה שלו. בנוסף לכך הוסברו כמה דגימות, שמייצגות כמה חלקים מוגבלים של השלד, כמו: עצמות, חוליות שהתמזגו מעל הירך, 2 עצמות ירך, חוליה צווארית אחת, שהופנו לסוג, בהתבסס על העובדה שהוא משתלב מאוד היטב עם הירך. עם זאת לא נמצאו שרידי גולגולות, ולכן הצורה של הראש אינה ידועה כלל. עם זאת, נמצאה חוליית צוואר, שהייתה ארוכה למדי ודקה, שהיה נראה כאילו היא מונעת נוכחות של גולגולת מסיבית. עם זאת, מלבד גודלו הגדול, שאחד מהמאפיינים החריגים ביותר של הסוג, הוא האגן, במקור היו דיווחים, על כך שהיא הייתה רחבה יותר, בדומה לאלה של עופות המואה הנכחדים, אם כי דגימה שהייתה שמורה בהרבה, שנמצאה ב-2015 הראתה גם, כי פרשנות זו נובעת מכתישה במקור. הירכיים של העוף, אפילו על פי שהן עדיין היו רחבות, הן היו צרות בהרבה, ודמו יותר לזה של עוף מודרני, במקור ממה שהם חשבו. בנוסף לרוחב של העוף, שהיה יוצא דופן, שמנע מהשתי איליה להיפגש בקדמה של האגן, שקע הירך של קדמת האגן הוצב קרוב לחזית, ולא לאמצע האגן. האגן הרחב מראה שהוא לא היה מהיר במיוחד.
איידן טרנר
איידן טרנר (באנגלית:  Aidan Turner; נולד ב-19 ביוני 1983) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירי, התפרסם בזכות הופעותיו בסדרות "כמעט אנושיים" ו"פולדארק" ובסדרת הסרטים של "ההוביט", בתפקיד הגמד קילי.
ביוגרפיה
טרנר נולד בעיירה קלונדלקין שבדבלין, אירלנד. הוא בוגר "בית ספר למשחק גייטי" שבטמפל בר. באוגוסט 2020 נישא לבת זוגו, קייטלין פיצג'רלד בטקס חתונה צנוע באיטליה בהשתתפות המשפחה המצומצמת בלבד. טרנר ופיצג'רלד הכירו על הסט של סרט האדם שהרג את היטלר, ואז את ביג-פוט, שצולם בשנת 2018. בינואר 2022 דווח כי השניים הפכו להורים.
קריירה
החל את דרכו כשחקן בתפקיד אורח בשנת 2007 בסדרה "שושלת טיודור", משם התקדם לתפקידים ראשיים בסדרת הדרמה האירית המוערכת "המרפאה" ובתור המשורר דנטה גבריאל רוזטי במיני סדרה הבריטית "רומנטיקנים נואשים". טרנר התגלה לראשונה בשנת 2009 בסדרת הדרמה העל טבעית "כמעט אנושיים" בה שיחק במשך שלוש עונות בתפקיד הערפד ג'ון מיטשל.
בשנת 2012 שיחק טרנר בסרט הפנטזיה שובר הקופות "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתפקיד קילי המשעשע מחבורת הגמדים, ובשנת 2013 שיחק בסרט ההמשך, "ההוביט: מפלתו של סמאוג" באותו תפקיד.
טרנר כיכב בסדרת הטלוויזיה "פולדארק" שעלתה ב-2015 ברשת הBBC ושודרה במשך 5 עונות עד לסיומה ב-2019.
בשנת 2021 החל לגלם את דמותו של הצייר הנודע לאונרדו דה וינצ'י בסדרה ההיסטורית "לאונרדו" ברשת Rai 1 האיטלקית, לצד שחקנים כמו ג'אנקרלו ג'אניני האיטלקי וג'יימס ד'ארסי האנגלי.
מניה רגילה
מניה רגילה (common stock או ordinary share) היא מניה המקנה זכויות הצבעה באספה הכללית של בעלי המניות הרגילות וזכות להשתתפות בחלוקת רווחים או בחלוקת נכסי החברה במקרה של פירוק. מניות רגילות מייצגות את שכבת המניות הנמוכה ביותר בחברה, למשל ביחס למניות בכורה, להן יש עדיפות בזכויות החלוקה. לכל מניה רגילה יש ערך נקוב המייצג את חלקה בסך הערך הנקוב שהונפק בחברה באותו סוג מניות. בחברות הנסחרות בבורסה בישראל ערכן הנקוב של מרבית המניות הרגילות הוא 1 שקל חדש.
בחברות בהן קיימים מספר סוגים של מניות רגילות, זכויות ההצבעה של בעלי המניות הרגילות מחושבות בהתאם למספר המניות המוחזקות, לפיכך מניה רגילה אחת של 1 ש"ח ערך נקוב מייצגת אותם קולות הצבעה שמייצגת מניה רגילה 5 ש"ח. עם זאת, הזכות לקבלת רווחים נקבעת על פי הערך הנקוב ולכן בעת חלוקת רווחים מניה 5 ש"ח ערך נקוב מקנה זכות לקבל פי 5 רווחים מהזכות שמקנה מניה 1 ש"ח ערך נקוב.
עדן קארצב
עדן ואדימוביץ' קארצב (נולד ב-11 באפריל 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית, בנבחרת הצעירה עד גיל 21 ובנבחרת ישראל הבוגרת.
קריירת מועדונים
קארצב שיחק מגיל ארבע בקבוצות הילדים של הפועל אסי גלבוע ומכבי נתניה בגיל 11, ובגיל 13 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ב-12 באוגוסט 2017 ערך קארצב בגיל 17 את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של [מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו של ליגת העל נגד הפועל רעננה, ובינואר 2018 הושאל לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית בכדורגל. ב-29 במרץ 2018 כבש את שערו הראשון בקבוצת בוגרים במשחק נגד מכבי הרצליה. בתקופתו בבית"ר תל אביב בת ים הופיע ב-12 משחקים וכבש ארבעה שערים.
בעונת 2020/2021 חזר למכבי תל אביב והופיע בצמד משחקי הסופר-קאפ הישראלי, אלוף האלופים, נגד הפועל באר שבע וזכה בטורניר עם קבוצתו. בהמשך שיחק בצמד משחקי שלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות נגד רד בול זלצבורג האוסטרית ואף כבש את שערו הראשון במכבי תל אביב במשחק החוץ. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, אך לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 1–2 את הפועל תל אביב.
ב-31 באוגוסט 2021, במסגרת עסקה שכללה את מעברו של גבי קניקובסקי למכבי תל אביב, חתם קארצב במכבי נתניה לארבע עונות.
ב-12 באוגוסט 2022, קארצב החליט לעבור לדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית, בהשאלה עם אופציה לרכישה. אולם ב-23 באוגוסט 2022, העסקה בין דינמו מוסקבה ובין מכבי נתניה בוטלה, לאחר שקארצב כבר הוצג במדי קבוצתו החדשה, עקב הסנקציות העולמיות שהוטלו על בנקים רוסיים אחרי הפלישה הרוסית לאוקראינה שהחלה בתחילת השנה, וכשהתשלום של דינמו מוסקבה לא-הועבר לחשבון של מכבי נתניה עד לדדליין שהוגדר מראש בחוזה, קארצב נאלץ לחזור מרוסיה למכבי נתניה ולליגת העל בישראל.
קריירת נבחרות
שיחק ואף כבש בכל גילאי נבחרות הנערים והנוער של ישראל. כיום הוא גם חלק מסגלי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21 והבוגרת.
באוקטובר 2020 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, זימון זה נבע עקב הידבקותו של דן ביטון בנגיף הקורונה. ב-11 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה בבוגרים של נבחרת ישראל, כשנכנס בדקות האחרונות בהפסד הביתי 2–1 לצ'כיה, במסגרת ליגת האומות 2020/2021 של אופ"א.
חיים אישיים
קארצב נולד בעפולה, להורים שעלו ממינסק, בירת בלארוס, ב-1996. אביו ואדים קארצב הוא כדורגלן עבר ששיחק בבלארוס וגם שיחק בנבחרת. לאחר שהגיע לישראל אביו שיחק בליגה הארצית, אך קרע את הרצועה הצולבת והחליט לא לעשות ניתוח ולפרוש עקב גילו, וכיום הוא מאמן כושר. גם אחותו הגדולה מתגוררת בישראל.
הוא בעל דרכון בלארוסי, ודובר רוסית שוטפת.
יחס כיסוי
יחס כיסוי (באנגלית: DSCR - Debt Service Coverage Ratio) בא לתת אינדיקציה לכושר ההחזר של החברה. היחס נמדד כיחס בין התזרים לפירעון אשראי לסך החזר החוב (קרן וריבית) לתקופה הנבדקת. יחס כיסוי קטן או שווה לאחד מעיד על קשיים של החברה לפרוע את חובותיה כסדרם בתקופה הנבדקת. יחס זה משמש לעיתים רבות כ- Covenant (אמות מידה פיננסיות) על תזרים השוטף של החברה ועל יכולתו לשרת את החוב.
בתחום הבנקאות
בתחום הבנקאות נהוג להשתמש בשני מדדים של יחסי כיסוי לבחינת היעילות התפעולית אשר שונים במעט מאלה הנהוגים לצורך בחינת חברה בעלת מאפייני פעילות מסחרית או תעשייתית:
פגישה בסופר
פגישה בסופר הוא מחזה מאת שולה מגידו, שהועלה לראשונה בתיאטרון הסימטה, במסגרת "תיאטרון מקורי" ב-1992. הבמאי היה זכריה טובי, ושיחקו בו גדעון שמר ועידית צור. בקיץ 1995 הועלה המחזה בריו דה ז'ניירו בפורטוגזית בתיאטרון טרזה רשל. המחזה זכה לביקורות משבחות.
עלילה
בנימין - אלמן טרי ותלותי, ואילנה - אלמנה ותיקה ועצמאית, נתקלים זה בזו בסופרמרקט. הפגישה המקרית עשויה להפוך למפגש גורלי, אבל הסקרנות וההזדקקות של הפעם הראשונה מתערבבים בחששות ובספקות אם ואיך לפתוח פרק חדש של חיים משותפים. כל אחד נאלץ ללמוד מחדש את שיטות החיזור, ולאורך העימותים הם מתוודעים זה לזו.
RBK (ערוץ)
בתחילת נובמבר 2012 הערוץ קיבל מעמד כערוץ פדרלי המשדר לכל שטחי הפדרציה הרוסית.
הדיוויזיה החמישית (ארצות הברית)
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה הרביעית הוקמה בדצמבר 1917 ביוסטון, טקסס, שמונה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-9 שהורכבה מהרגימנטים ה-60 וה-61, ומהבריגדה ה-10 שהורכבה מהרגימנטים ה-6 וה-11. הדיוויזיה כולה הגיעה לצרפת ב-1 במאי 1918 והיחידות נפרסו בקו החזית. הדיוויזיה ה-5 הייתה השמינית מתוך ארבעים ושתיים דיוויזיות אמריקאיות שהגיעו לחזית המערבית. הדיוויזיה ה-5 התאמנה עם יחידות הצבא הצרפתי בין ה-1 ל-14 ביוני 1918. החיילים הראשונים של היחידה שנהרגו בפעולה מתו ב-14 ביוני אותה שנה. בין הנפגעים הראשונים של הדיוויזיה היה קפטן מארק קלארק, שפיקד על הגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-11, שלימים יהפוך לגנרל בעל ארבעה כוכבים. ב-12 בספטמבר השתתפה הדיוויזיה בקרב סן-מייל, ומאוחר יותר לחמה במתקפת מז-ארגון, הקרב הגדול ביותר של חיל המשלוח האמריקאי (AEF) (והגדול בתולדות צבא ארצות הברית) במלחמת העולם הראשונה. המלחמה הסתיימה זמן קצר לאחר מכן, ב-11 בנובמבר 1918. הדיוויזיה שירתה בצבא הכיבוש, והתבססה בבלגיה ובאש-סור-אלזט, לוקסמבורג עד שעזבה את אירופה. הדיוויזיה חזרה לארצות הברית דרך נמל העלייה של ניו יורק בהובוקן, ניו ג'רזי, ב-21 ביולי 1919.
RBK (ערוץ)
הנהלת הערוץ
מאז ספטמבר 2016 מנכ"ל הערוץ הוא אלכסנדר בוגומולוב, שהיה בעבר העורך הראשי של אתר Forbes.ru וכיהן כסגן העורך הראשי של חטיבת השידורים החיים של ערוץ Match TV.
הדיוויזיה החמישית (ארצות הברית)
בין המלחמות
ב-4 באוקטובר 1921 הושבתה הדיוויזיה בשל קיצוצים תקציביים, אולם חלק מיחידותיה נשארו פעילות, ושאר היחידות השתייכו לכוחות המילואים. מפקדת הדיוויזיה השתתפה בתרגילים שונים במשך השנים.
מלחמת העולם השנייה
ב-16 באוקטובר 1939 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של קמפבל הודג'ס. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-2, ה-10 וה-11. הדיוויזיה השתתפה בתימרוני לואיזיאנה ובתימרוני ארקנסו, ובאוגוסט 1943 הפליגה לאנגליה. הדיוויזיה נחתה ב-9 ביולי 1944 בחוף יוטה והשתתפה במבצע קוברה כחלק מהארמייה השלישית. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ובכלל זה במבצע חוטב עצים, חציית הריין בנירשטיין והקרב על פרנקפורט עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,298 הרוגים ו-9,549 פצועים.
לאחר המלחמה
ב-20 בספטמבר 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם ב-15 ביולי 1947 היא הוקמה מחדש, ובשנת 1951 נשלחה לגרמניה לכמה שנים. הדיוויזיה השתתפה במלחמת וייטנאם, ובשנת 1989 השתתפה ב. לאחר מכן הדיוויזיה ה-5 נשארה בפורט פולק עד שהיא הושבתה והוגדרה מחדש כדיוויזיית השריון ה-2 בנובמבר 1992.
קרב שייח' סעד (1916)
קרב שייח' סעד התחולל בעיירה שייח' סעד, מצפון מזרח לעיר כות, בתחילת ינואר 1916 בין כוח של הצבא הבריטי לבין כוח חסימה של צבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב היה כחלק ממערכה שהובילו הבריטים בניסיון לשחרר את הנצורים בעיר כות. הקרב הסתיים בפריצת קו החסימה הראשון שהקימו הטורקים אך במחיר גבוה של נפגעים ומבלי שנפרצה הדרך לנצורים.
פרוץ המלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עמדו בריטניה והאימפריה העות'מאנית משני עברי המתרס. כצעד ראשון במערכה במסופוטמיה פלש צבא בריטניה לשאט אל ערב דרך המפרץ הפרסי בנובמבר 1914. מטרתה העיקרית של פעולה זו הייתה להגן על מרכזי ייצור הנפט בפרס (בעיקר בעיר הנפט אבאדן) ולהבטיח את חופש השיט במפרץ הפרסי למעבר מיכליות הנפט הבריטיות.
המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד
כדי להבטיח את אחיזתם בדרום מזרח מסופוטמיה הרחיבו הבריטים את תחום אחיזתם וכבשו במהלך קרב בצרה את עיר המפתח בצרה שם הוקם הפיקוד הבריטי. בניגוד לבריטים, שהטילו למערכה כוחות חזקים ומיומנים, צמצמו הטורקים את כוחותיהם במסופוטמיה והעבירו יחידות לחזיתו אחרות. לאור הצלחות הבריטים הורה מפקד המערכה הבריטי, גנרל ג'ון ניקסון, לכוחותיו להמשיך להתקדם צפונה לאורך נהרות הפרת והחידקל ולכבוש את בגדאד.
במהלך 1915 ניצחו הבריטים במספר קרבות (אל-קורנה, שוויבה, עמארה, נאסריה וא-סין) שהביאו אותם לפאתי בגדאד. בנובמבר 1915, כשהם רק 15 ק"מ מבגדאד, התחולל קרב קטסיפון בין הבריטים לטורקים שהסתיים ללא ההכרעה אך עם נפגעים רבים לשני הצדדים דבר שאילץ את הבריטים לחזור לכות.
ההכנות הבריטיות לפריצת המצור
לפי הנחיותיו של גנרל ניקסון החלו ההכנות לפריצת המצור. ההערכות נעשתה בעיירה עלי אל-גרבי (כ-100 ק"מ במורד החידקל) והוביל אותה לוטננט גנרל פנטון איילמאר. לרשותו של איילמר הועמדו תחילה 3 בריגדות ובהמשך הובאה למקום הדיוויזיה ה-7 של "מירוט" שהועברה מגזרת אירופה.
הצבא העות'מאני
הכוח העות'מאני, שעמד מול הצבא הבריטי, התבסס על הארמייה הטורקית ה-6 בפיקודו של קולמר פון דר גולץ. ארמייה זו נחלקה ל-2 קורפוסים:
החיילים הטורקים הגיעו לואדי לאחר נסיגה מסודרת משייח סעד (דרך של כ-15 ק"מ) והקימו במקום מערך חפירות נרחב.
3 בינואר 1916
ב-3 בינואר 1916 הורה איילמר לג'ורג' יאנגהאזבנד להוביל 3 בריגדות רגלים מעלי אל-גרבי לכוון כות כשהוא עצמו נשאר מאחור במאמץ לארגן עוד יחידות. שלוש הבריגדות החלוצות התקדמו על שתי גדות החידקל אך ההתקדמות הואטה בגלל גשמים כבדים שהפכו את גדות החידקל לבוציות מאוד.
הכוחות הבריטים סבלו מחוסר מודיעין על אופן פריסת הכוחות הטורקים. דבר זה נגרם מחוסר יכולת להפעיל מטוסי סיור (בגלל מזג האוויר) ומהשארת כוחות סיור רכובים מאחור.
6 בינואר 1916
ב-6 בינואר 1916 נתקל הכוח הבריטי בירי מהעמדות הטורקיות. יאנגהאזבנד החליט לא להמתין לתגבורות שארגן איילמר אלא להתקיף. על אף היתרון המספרי של הבריטים הם התקשו לפרוץ את העמדות הטורקיות. אחר הצהריים הצליחה אחת הבריגדות לפרוץ את קו ההגנה הטורקי אולם יאנגהאזבנד, שלא שלט בקרב, הורה על נסיגה לצורך התארגנות והטורקים השתלטו מחדש על השטח המשוחרר.
במהלך הלילה הגיע איילמר לחזית עם התגבורת של שתי הבריגדות. מנגד שלחו הטורקים תגבורת לקווי ההגנה שלהם.
7 בינואר 1916
ב-7 בינואר 1916, כשברשותו כוחות מתוגברים, חילק איילמר את הבריגדות שלו בין הגדה הימנית והשמאלית. בתחליתו של היום אפף את זירת הקרב ערפל כבד אך הבריטים לא ניצלו מזג אוויר זה להתקדמות לעמדות הטורקיות.
9 בינואר 1916
לאחר נסיגת הטורקים השלימו הבריטים את כיבוש שייח' סעד משני צידי החידקל. הכוחות הטורקים נסוגו כ-15 ק"מ במעלה החידקל לקו ההגנה השני שלהם במוצא נחל שנשפך לחידקל.
תוצאות הקרב
נפגעים:
הקרב הסתיים אומנם בניצחון בריטי אך במחיר גבוה מאוד של נפגעים. כמו בקרב קטסיפון התברר שהמערך הרפואי הבריטי אינו ערוך לתת מענה להיקף נפגעים בממדים כאלו כך שבמקרים מסוימים פונו פצועים למתקנים רפואיים רק לאחר 10 ימים.
הכוחות הטורקים הצליחו לסגת באופן מסודר לקו ההגנה השני תוך שהם לוקחים איתם את סוללות הארטילריה שלהם.
שזרן ארוך-זנב
מאפיינים
שזרן זה בעל דו-צורתיות זוויגית, כאשר הזכרים גדולים ומקושטים יותר מהנקבות. משקל הזכרים כ-33 עד 46 גרם בקירוב והם בעלי מחלצות הזנב הארוכות. אורכם יכול להגיע ל-71 ס"מ, כשיותר מחצי מהאורך שייך לזנב שיכול לעלות על חצי מטר באורכו. אורך הנקבות רק 15 ס"מ ומשקלן 25 עד 39 גרם.
הזכרים במרבית השנה בעלי גוונים כשל דרור עם כנפיים שחורות וארוכות ורגליים ומקור אפורים אך בעונת הרבייה בעלי נוצות מפוארות יותר בגווני שחור עז עם גוון פנימי עליון אדום מוקף בצהוב. הם בעלי זנב שחור ארוך מאוד, מתוכו 6 עד 8 מתוך 12 מחלצות ארוכות ביותר ומתנופפות כמניפה במעופם. הנקבות דהויות יותר בצבע אפור-כהה מסורטטות בכתמים בהירים על החזה, הגב והכנפיים והזנב שלהם קצר יותר.
ישנם 3 אוכלוסיות של שזרנים אלה החיים באנגולה, בוטסואנה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, לסוטו, דרום אפריקה, אסוואטיני וזמביה. תפוצתם היא באזורי סוואנה וערבות או ביצות מוריקות ולעיתים הם נמצאים באזורים יבשים יותר, אך לא במדבריות. בהרי דראקנסברג שבדרום אפריקה הם נמצאים עד לגובה של 2,750 מטרים. מזונם העיקרי הוא מזרעים ונבטים בסביבתם אך גם מחרקים כמו חיפושיות וציקדות ומעכבישים שהם מלקטים או תופסים באוויר.
השזרנים הזכרים מחפשים נקבות בזירות חיזור גדולות בהם הם מעופפים ומציגים את מחלצותיהם הגדולות בתקווה למשוך נקבות רבות מתוך חלקות עשב קטנות מטופחות. הזכרים משאירים את הטיפול בגוזלים לנקבות, לרוב בתוך הטריטוריות של הזכרים עימם הזדווגו. בקן הנקבה מטילה 1 עד 3 ביצים.
לוי קראטונג
לוֹי קראטונג (בתאית: ลอยกระทง), המכונה גם "פסטיבל האורות", הוא פסטיבל תאילנדי מסורתי, בעל חשיבות רבה בתרבות התאילנדית, שנחגג מדי שנה בחודש ה-12 בלוח הירח התאילנדי, אשר בלוח הגרגוריאני בדרך כלל מתרחש במהלך חודש נובמבר.
במהלך הפסטיבל אנשים מתאספים ליד נהרות תעלות ואגמים, ושמים על המים סלים צפים קטנים המכונים "קראטונגים". הקראטונגים עשויים בדרך כלל מעלים, פרחים או חומרים טבעיים אחרים, ועליהם מוצבים בדרך כלל נרות, מקלות קטורת או מנחות קטנות.
השמת הקראטונגים על המים מסמלת שחרור ממחשבות שליליות ומרגשות שליליות, ומאפשרת להביע משאלה לקראת השנה החדשה הקרבה.
הפסטיבל מלווה גם בחגיגות שונות כולל תהלוכות, מופעי מוזיקה וריקודים מסורתיים, מופעי זיקוקים ותחרויות יופי.
בעיר צ'יאנג מאי הפסטיבל נמשך שלושה ימים.
דואו עדן-תמיר
דואו עדן-תמיר היה הרכב דואו פסנתר אשר נוסד על ידי צמד הפסנתרנים הישראלי ברכה עדן ואלכסנדר תמיר. במשך 52 שנות פעילותו, היה נחשב להרכב המוביל בישראל בתחומו.
רקע וקריירה מוזיקלית
צמד הפסנתרנים ברכה עדן ואלכסנדר תמיר נפגשו באקדמיה ע"ש רובין בירושלים, שם למדו. בשנת 1955 הציע להם מוריהם פרופ' אלפרד שרדר, תלמידו של ארתור שנאבל לנגן יחד. הדואו הוקם בשנת 1952 וביצע את הופעת הבכורה שלו בשנת 1954. ומאז ובמשך 52 שנה ניגנו והופיעו רבות בישראל ומחוצה לה, בנוסף לעיסוקיהם המרובים בתחום המוזיקה הקלאסית עד מותה של ברכה עדן בשנת 2006.
הדואו של תמיר ועדן הותיר חותם בעולם המוזיקה בישראל ומחוצה לה. הם למדו בארצות הברית אצל הדואו המפורסם ורונסקי ובבין, זכו בתחרות ורצ'לי שבאיטליה לדואו פסנתרנים , הופיעו באולמות רבים ברחבי העולם, וניגנו יצירות לשני פסנתרנים ויצירות לפסנתר ב-4 ידיים של גדולי המלחינים.
הצמד ביצע הקלטות רבות בישראל ומחוצה לה, בעיקר בחברת דקה ובחברת CRD, ובין הקלטותיהם המפורסמות: יצירות של ברהמס, דביסי וראוול, ופרויקט הכולל 8 דיסקים מיצירות לפסנתר ב-4 ידיים של המלחין פרנץ שוברט.
בין התזמורות איתן הופיעו: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של ה-BBC, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס, התזמורת של רדיו המבורג והתזמורת הפילהרמונית של ורשה.
במהלך שנות ה-60 הם נהפכו לפרופסורים מן המניין באקדמיה ע"ש רובין בירושלים, ואלכסנדר אף כיהן כדקאן.
כזוג הם הקימו בשנת 1968 את מרכז "מקס טארג למוזיקה קאמרית" בעין כרם. עם השנים שונה שמו למרכז עדן-תמיר למוזיקה. הם הקימו תחרות לאמנים צעירים, ואת האגודה הישראלית לביצוע יצירותיו של שופן.
במהלך שנות ה-90 הם יצאו את ישראל באופן תכוף לכיתות אמן והופעות בסין, רוסיה, פולין ומדינות אחרות. ב-1997 הקימו סמינר להרכבים של דואו פסנתר.
הקלטות ורפרטואר
כמה מההקלטות המוקדמות יותר של הדואו נכתבו בשם "ברכה עדן ואלכסנדר וולקובסקי".
עדן ותמיר הקליטו את מכלול היצירות לפסנתר 4 ידיים ושני פסנתרים מאת המלחינים ברהמס, פליקס מנדלסון, מוצרט, רחמנינוב, שוברט, שומאן וחלק מיצירותיהם של באך, בלה בארטוק, קלוד דביסי, פולנק, מוריס ראוול ורבים אחרים.
ההרכב זכה בפרס Grand Prix du Disque עבור ההקלטה שלהם של חמישיית הפסנתר מאת ברהמס בפה מינור, בעיבוד המלחין לפסנתר 4 ידיים, OP.34\b.
הדואו ביצע את הבכורה האמריקנית ל"ואריאציות פגניני" (1955) מאת המלחין הפולני ויטולד לוטוסלבסקי, ובנוסף הם היו מהמבצעים הראשונים ומהמקליטים הראשונים של הגרסה ל-4 ידיים של פולחן האביב, בהמלצתו של סטרווינסקי בעצמו.
הם גם הקליטו את מכלול הסימפוניות של ברהמס בעיבוד המלחין לפסנתר 4 ידיים, ואף העלו מן האוב יצירות לשני פסנתרים מאת מלחינים מן התקופה הקלאסית - קלמנטי, דוסק והומל.
הדואו גם כתב מספר עיבודים של יצירות לפסנתר ארבע ידיים או שני פסנתרים, ואף כתבו מספר יצירות מקוריות לפסנתר 4 ידיים.
מרווה חרפק
מרווה חרפק (נולדה ב-12 ביוני 1988), היא שחיינית ישראלית בעבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, אלופה ושיאנית המכביה השבע עשרה (2005), בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב ורופאה בהווה.
ביוגרפיה
חרפק בת לאבא מהנדס אלקטרוניקה ואמא אמנית, יוצרת הדפסים. בת שלישית במשפחה בת 4 ילדים. היא גדלה בקריית טבעון, למדה בתיכון אורט טבעון והתאמנה בקבוצת הפועל קריית טבעון בהדרכתו של כרמל לויתן בשנים 2002-2003 ולאחר מכן בהדרכת פאולו ולדימירסקי. בשנת 2006 היא החלה ללמוד ביוטכנולוגיה באוניברסיטה של נבדה לאס-וגאס (UNLV) והתאמנה בהדרכתו של קוניו קונו. בפברואר 2010 היא נפצעה בתאונת דרכים לאחר שרכב מסוג טנדר פגע בה כשנסעה באופניה.
2005
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכתה חרפק ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם גלית רגב, סיגל סימסולו ומאיה פינקלר בשיא מכביה חדש של 3:58.62 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם סיגל סימסולו, ענבל לבבי ומאיה פינקלר בשיא ישראלי חדש של 8:39.71 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.49 דקות, אחרי מאיה פינקלר שהשוותה את שיא המכביה של ליסה מרטין משנת 1993 בתוצאה של 2:04.24 דקות ודניאל ארד מארצות הברית (2:08.05 דקות).
ארנסט וייגלר
ארנסט וייגלר (1904 – 1938) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי–אוסטרי ומאמן שחייה ארץ ישראלי. מאמנה של מכבי חיפה (1933–1938) ונבחרת ארץ ישראל. כונה, חלוץ ספורט המים בארץ ישראל.
מרווה חרפק
2005
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.43 שניות, אחרי אניה גוסטומלסקי שקבעה שיא ישראלי חדש של 26.29 שניות ומאיה פינקלר (26.83 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.43 שניות, אחרי מאיה פינקלר (57.92) וקרן זיבנר (58.98 שניות).
ארנסט וייגלר
ביוגרפיה
וייגלר נולד וגדל בווינה. הוא התאמן בקבוצת הכח וינה. בשנת 1920 הצטרף לקבוצת הכדורמים של המועדון. באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1925 זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.
מרווה חרפק
2006
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2006 סיימה חרפק פעמיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.88 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.48 דקות.
2007
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2007 זכתה חרפק בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.47 דקות, אחרי אניה גוסטומלסקי שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:02.27 דקות ומאיה פינקלר (2:04.78 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:26.89 דקות, אחרי אולגה ברנסייבה (4:22.51 דקות) ומאיה פינקלר (4:26.38 דקות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.29 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.76 שניות.
ארנסט וייגלר
ביוגרפיה
בשנת 1930 היגר לאנטוורפן, בלגיה ואימן שחייה וכדורמים את קבוצת מכבי המקומית. לאחר המכביה הראשונה, בשנת 1932 עלה לארץ ישראל ואימן שחייה במכבי תל אביב. שנה לאחר מכן, עבר לחיפה ואימן את הקבוצה המקומית. בשנים שאימן הוא יצר קשרים ספורטיביים בינלאומיים ותחרויות בינלאומיות ושיפר ושידרג באופן משמעותי את רמת השחייה בארץ ישראל.
מרווה חרפק
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 2008 זכתה חרפק ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.51 דקות, לפני קרן זיבנר (2:07.58 דקות) ואולגה ברנסייבה (2:08.80 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:24.58 דקות, לפני אולגה ברנסייבה (4:25.69 דקות) וקרן זיבנר (4:29.15 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.59 שניות, אחרי אניה גוסטומלסקי (55.16 שניות) ולפני קרן זיבנר (58.06 שניות).
ארנסט וייגלר
ביוגרפיה
בקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1933 עמד וייגלר בראש קבוצת מכבי ארץ ישראל, היה חבר בנשיאות מכבי הארצית והיה בין יוזמי ומניחי היסוד לבריכת השחייה האולימפית הראשונה בישראל בבת גלים, חיפה.
מרווה חרפק
שיאנית ישראל
בתחרות שחייה שנערכה באוקלהומה בסוף חודש פברואר 2009 קבעה חרפק במשחה ל-100 יארד חופשי שיא ישראלי חדש של 50.00 שניות, (השיא הנוכחי, 2015) ובמשחה ל-200 יארד חופשי שיא ישראלי חדש נוסף של 1:46.94 דקות (השיא הנוכחי, 2015).
כוכבת אליפות ישראל
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד ביולי 2009 סיימה חרפק במקום 16 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.20 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 2:02.99 דקות, במקום 17 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 56.85 שניות ובמקום 35 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 26.93 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט זכתה חרפק ב-3 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 26.42 שניות, לפני ניקול סמסוניוק ממכבי אשדוד (26.44 שניות) וקרן זיבנר (26.49 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 56.39 שניות, לפני עמית עברי (56.62 שניות) וקרן זיבנר (57.53 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.21 דקות, לפני אפרת רוטשטיין מהפועל שחייני הנגב (2:04.59 דקות) וקרן זיבנר (2:05.55 דקות).
ארנסט וייגלר
ביוגרפיה
וייגלר עבד בחברת החשמל. נפטר בבית חולים העמק ונקבר בעפולה.
מרווה חרפק
2010
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 2010 זכתה חרפק בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.21 שניות, אחרי ניקול סמסוניוק (26.32 דקות) וקרן זיבנר (26.76 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.24 דקות, אחרי אפרת רוטשטיין מירושלים רבתי (2:05.60 דקות) ומרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (2:05.78 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט הונגריה באוגוסט 2010 סיימה חרפק במקום 11 ביחד עם אנה וולצ'קוב, יוליה בנך ועמית עברי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.00 דקות. כשחיינית רביעית היא שחתה את סגנון החופשי בזינוק שליחות בתוצאה של 56.92 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 32 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.03 דקות, במקום 41 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.39 שניות ובמקום 48 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.10 שניות.
2011
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקיבוץ אשדות יעקב בפברואר 2011 זכתה חרפק בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.73 שניות, אחרי ניקול סמסוניוק (26.23 שניות) ולפני אניה גוסטומלסקי (26.90 שניות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:03.23 דקות, אחרי עמית עברי (1:58.61 דקות) ומרטינה מרקס (2:02.26 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.44 שניות
חייה האישיים
באוקטובר 2015 קיבלה חרפק תואר דוקטור לרפואה מהפקולטה לרפואה בגליל.
קרש גב
קרש גב או לוח גב הוא מוצר רפואי המשמש לקיבוע ולהעברה של פצועים כאשר קיימת אפשרות של פגיעה בעמוד השדרה. לוח גב משמש למניעת תזוזה של עמוד השדרה העלולה ליצור נזק בלתי הפיך. לרוב, נמצאים לוחות גב בשימוש של כוחות עזרה ראשונה ורפואת חרום, כגון מגן דוד אדום.
חגיגות שנת ה-50 לשחרור ירושלים
יום ירושלים ה-50 נחגג בכ"ח באייר ה'תשע"ז, 24 במאי 2017. אירועים רבים בוצעו במהלך כל שנת ה'תשע"ז, לציון המספר העגול חמישים. הנושא המרכזי בחגיגות הוא "שחרור ירושלים".
החגיגות נפתחו בחנוכה ה'תשע"ז, בטקס רשמי שנערך בגן הלאומי עיר דוד.
קרש גב
הקיבוע מתבצע בדרך כלל בתוספת של צווארון לקיבוע עמוד שדרה צווארי (כגון צווארון פילדלפיה) שנועד למנוע תנועת הראש קדימה ואחורה (תנועה של "כן"). נוסף על כך, נתמך הראש בצדדיו על ידי שמיכה מגולגלת ("ספר תורה"), או חוסמים (Head Wise), כדי למנוע תנועה לטרלית (צדית) של הראש (תנועה של "לא"). במידה וקיים חשד לפגיעה בכל עמוד השדרה ולא רק הצוואר, נמנעת בצורה מוחלטת תנועה של הפצוע על ידי ריתוקו ברצועות.
חגיגות שנת ה-50 לשחרור ירושלים
הכנות
ב-11 בדצמבר 2016 הציגה שרת התרבות מירי רגב בישיבת הממשלה את ההכנות לחגיגות. כחלק מהצגת התוכניות, הציגה השרה לראש הממשלה מטבע מתקופת המרד ברומאים משנת 67 לספירה שנמצא קודם לכן בחפירות ארכאולוגיות בעיר דוד.
מירי רגב הוגדרה כשרה האחראית על אירועי החגיגות. מרכז ההסברה מוביל את התכנון והביצוע של האירועים המרכזיים והממלכתיים במסגרת זאת.
סמליל האירוע
הסמליל הרשמי של החגיגות כולל סמל אריה שבתחתיתו נבל, לצידו עיגול בתוכו חומה ומעליה מגן דוד, מתחת אריה מופיע הכיתוב "50 שנה לשחרור ירושלים". הלוגו בצבע זהב, ובשוליו מופיע בשחור הכיתוב "ירושלים מאוחדת, מאחדת". הנבל מסמל את כינור דוד המלך והספרה 5 מודגשת כרמז לחטיבה 55 ששחררה את ירושלים.
הגרסה הראשונית של הסמליל כללה את הכיתוב "50 שנה לאיחוד ירושלים", אך בעקבות הנושא המרכזי של החגיגות ששם דגש על המונח "שחרור", הורתה שרת התרבות שהכיתוב יהיה "50 שנה לשחרור ירושלים"
הסמליל הושק באופן רשמי, בישיבת הממשלה בתאריך 5 במרץ 2017. מספר ימים אחר כך, נתלו ברחבי ירושלים דגלים הנושאים אותו.
פרויקטים נוספים
משרד החינוך בחר כ"נושא שנתי" את ירושלים.
וילה ואלמראנה (ויגרדולו)
וילה ואלמראנה  (איטלקית: Villa Valmarana) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בוויגרדולו (Vigardolo) במרחק מה מצפון ויצ'נזה. וילה ואלמראנה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת הווילות הפלדיאניות בוונטו. הבנייה התקיימה בשנות הארבעים של המאה השש-עשרה.
חגיגות שנת ה-50 לשחרור ירושלים
פרויקטים נוספים
משרד החוץ חילק לשגרירים הזרים ולאורחים מחו"ל, לרגל החגיגות, ערכה הכוללת רפליקות, עדויות וממצאים של חפירות המסמלים את הקשר היסטורי בן אלפי השנים של עם ישראל לירושלים - בהם מטבע מחצית השקל שהיהודים נהגו להביא לירושלים בימי בית המקדש ותליון כ-1400 שנה זהב בן עם סמל המנורה שנמצא בחפירות העופל ליד הכותל הדרומי של הר הבית.
עיריית ירושלים הפיקה לרגל החגיגות סרטון "Voices of Jerusalem", המשלב מגוון הקולות ואנשים שנמצאים בירושלים "אשר מתארים אותה ואת מה שהיא מסמלת עבורם מהזווית האישית שלהם". את ההפקה ביצעה חברת "כוורת" והוקדשו לו 540 שעות צילום.
וילה ואלמראנה (ויגרדולו)
ייחוס הווילה לפלאדיו איננו בטוח לחלוטין מפני שתוכנית הווילה איננה מופיעה בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". בספר נזכרת אמנם 'וילה ואלמראנה', אך וילה זו איננה קיימת, ואין זיקה בין המתואר בספר לבין הבניין הנדון כאן. יחד עם זאת שרדה תוכנית נפרדת של הבניין השמורה בארכיון המכון המלכותי לאדריכלות RIBA בלונדון, המאששת את ייחוסו לפלאדיו, ודומה שהדבר מוסכם על הכול.
חגיגות שנת ה-50 לשחרור ירושלים
פרויקטים נוספים
יצרנים אחדים של מוצרי צריכה ניצלו את חגיגות שנת ה-50 לשם קידום מכירות על ידי ציון הקשר של מוצריהם לחגיגות בפרסומות, ועל גבי עטיפות המוצרים.
וילה ואלמראנה (ויגרדולו)
אדריכלות
הבניין מלבני וקטן למדי במידותיו. הוא בנוי על גבי משטח מוגבה עם גרם מדרגות המוביל אל מבואה המורכבת משני עמודים עם כותרות בסדר דורי, ומעליהם קשת סרליאנית. קומת האדון בעלת החלונות גבוהים, ומעליה קומה עליונה הניכרת בחלונותיה הרבועים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית, כיאה לווילה כפרית. המבואה שמעבר לפתח גדולה מאוד, ומובילה לאולם מרכזי (salone) הקטן ממנה. משני צידי האולם והמבואה מסודרים יתר חדרי הבניין בצורה סימטרית. הווילה הייתה מעוטרת בציורי קיר שרק שירידים מהם שרדו.
ראזונדארה טג'יקוזו
ראזונדארה טג'יקוזו (באנגלית: Razundara Tjikuzu, נולד ב-6 בדצמבר 1979 בסווקופמונד שבנמיביה) הוא כדורגלן עבר נמיבי ששיחק בקבוצות שונות בבונדסליגה, בליגת העל הטורקית ובנבחרת נמיביה בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
טג'יקוזו אותר על ידי סקאוטים של ורדר ברמן בנמיביה כאשר היה בן 16, ובשנת 1998 חתם במועדון, כאשר היה בן 19. בעונתו הראשונה במועדון ערך 25 הופעות, וסך הכל 68 הופעות במדי ורדר ברמן במשך ארבע עונות, בהן הקבוצה סיימה בחלק העליון של הטבלה. בשנת 2003 עבר טג'י'קוזו להנזה רוסטוק, ובעונתו הראשונה, 2003/04, לא החמיץ ולו משחק אחד, הבקיע ארבעה שערים וסייע לקבוצה לסיים במקום התשיעי המפתיע בבונדסליגה. בעונת 2004/05 פחתה משמעותית כמות ההופעות של טג'יקוזו בהאנזה רוסטוק, והמועדון נשר אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2005/06 שיחק טג'י'קוזו בדיסבורג, העולה הטרייה לבונדסליגה, אך ירד ליגה עם המועדון כבר באותה עונה, מהמקום האחרון. לאחר ירידת הליגה עם דיסבורג, עבר טג'יקוזו לשחק בליגת העל הטורקית, שם שיחק עונה אחת בריזספור ושתי עונות באיסטנבול בשאקשהיר, בהן היה שחקן הרכב משמעותי. לאחר מכן טג'יקוזו המשיך לשחק בטורקיה, אך היה לשחקן משמעותי פחות בטרבזונספור, דיארבאקירספור וקסימפשה. בתום עונת 2011 פרש טג'יקוזו ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
לטג'יקוזו 47 הופעות במדי נבחרת נמיביה, בהן הבקיע שישה שערים. בשנת 2000 הבקיע שלושער במוקדמות מונדיאל 2002 בניצחון 0–3 על נבחרת איי סיישל, ובאותה שנה הבקיע צמד מול נבחרת בנין בניצחון 2–8 במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2002. בשנת 2001 הבקיע שער נוסף במוקדמות מונדיאל 2002, בתיקו 1-1 מול נבחרת מצרים, אך נבחרתו לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2002. טג'יקוזו שיחק בנבחרת עד לשנת 2008, בה העפילה נבחרת נמיביה לגביע אפריקה לאומות 2008, אך לא נכלל בסגל לטורניר זה.
רונית ברנגה
רונית ברנגה (באנגלית: Ronit Baranga; נולדה ב-4 באפריל 1973) היא אמנית ישראלית עכשווית, העוסקת בפיסול ומציגה משנת 2004. זוכת פרס עידוד היצירה לשנת 2016 ממשרד התרבות והספורט, הציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ובשאר העולם. העבודות שלה נמצאות באוספים של מוזיאונים ובאוספים פרטיים בישראל ובעולם.
ביוגרפיה
ברנגה נולדה בחיפה. בגיל 7 עברה לכפר סבא ובגיל 17 עברה לגור בזכרון יעקב.
ב-1990 למדה רישום פיגורטיבי אצל רחל שביט. לאחר שירותה הצבאי כקצינה בחיל האוויר למדה פסיכולוגיה וספרות עברית באוניברסיטת חיפה. עם נישואיה עברה להתגורר בתל אביב ולמדה ציור מופשט אצל פרופסור ג'ון בייל ותולדות אומנות באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2000–2004 למדה במדרשה לאומנות בבית ברל ובשנה השנייה ללימודיה נחשפה לפיסול בחמר. על עבודתה בתערוכת הבוגרים כתבה מבקרת האומנות סמדר שפי בעיתון "הארץ": "עבודה בולטת נוספת היא של רונית ברנגה, שעוסקת בטוהר השפה, במילים שנחשבות קדושות, ובמכבסת מלים - העבודה בנויה ממעין כיור קרמיקה עגול וגדול, שבדפנותיו יצוקים פיות בתנועת דיבור. העבודה צבועה בלבן, והאיכות הסוריאליסטית שלה חזקה ויוצאת דופן."
בשנת 2010 חזרה עם בן זוגה ושלושת ילדיהם לזכרון יעקב ושם ממוקם הסטודיו שלה.
משנת 2007 מציגה ברנגה בתערוכות בישראל ובעולם ועבודותיה נמצאות באוספים מוזיאליים ופרטיים רבים. בין תערוכותיה הבולטות: תערוכות בינלאומיות בסין (2011) וטאיוואן (2012) בהן זכתה בפרסים; תערוכה בינלאומית במוזיאון הטריאנאלה במילאנו (2012); ו-"דיסמלנד" (2015), התערוכה המדוברת של אומן הרחוב בנקסי, בה חלקה חלל תצוגה עם דמייאן הירסט ובנקסי.
אודות יצירתה
רונית ברנגה מפסלת בסגנון פיגורטיבי ריאליסטי ונושאי הפיסול בהם היא מטפלת מגוונים. חלקם ניזונים ממקורות השראה ספרותיים ומיתולוגיים, חלקם מהמציאות היומיומית.