cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהפכה החוקתית בפרס
המג'לס השני
אי יציבות פוליטית פגעו קשות בתפקוד של הממשלה והמג'לס לאורך העשור השני של המאה ה-20 וכמעט הביאו לנפילתה של פרס לידי שלטון קולוניאלי. בשנת 1911, יכולת הפעילות הירודה של המג'לס אל מול מתקפת הנגד של מוחמד עלי שאה קאג'אר, החלה בצפון פרס מרידה חדשה שקראה למהפכה חוקתית חדשה אשר תפיל לגמרי את משטר השאה ותקים משטר רפובליקני יציב. המרידה הופלה בידי כוחות צבא האימפריה הרוסית, ביחד עם בריגדת הקוזאקים הפרסית. לאחר המאבק הוצבו 17,500 חיילים רוסים לשמור על סדר ההשפעה הרוסית בצפון פרס.
המג'לס השלישי
בתחילת העשור השני של המאה ה-20 החלה תסיסה אזרחית חדשה בדרישה לחדש את הבחירות לבחירת המג'לס השלישי. נאסר-אל-מולק, ששירת בתור עוצר לאחמד שאה קאג'אר הצעיר, היה בין המג'לס השני לבין השאה והאוכלוסייה הכללית שקראו לבחירות חדשות. ב-28 בינואר 1914 החלו הבחירות בטהראן; עורך עיתון אחד ציין בהתלהבות כי שתים עשרה כתבים הוקצו לסקר את תהליך החירות. אף על פי שהבחירות היו ישירות, התהליך תמיד היה איטי, מסיבות מגוונות, כולל תקשורת לקויה ומושלי מחוז לעיתים קרובות שאינם שיתפו פעולה; במקרה זה נראה שהממשל המרכזי, בחלקו בלחץ רוסיה ובריטניה הגדולה, עיכב את הבחירות במחוזות וביצע קודם כל בחירות בבירה. המספר הכולל של הצירים שנבחרו היה 136, אך הבחירות במחוזות החלו רק שלושה חודשים לאחר סיום הבחירות בטהראן. מניין של יותר ממחצית חברי המג'לס היה צריך להיות נוכח כדי לפתוח את הממשלה החדשה. נלקחה כמעט שנה שלמה לאחר הבחירות בטהראן עד אשר נפתח מחדש המג'לס, ב-7 בדצמבר, אם כי רק כשישים ותשעה חברי פרלמנט נבחרו להקים את הקואליציה. אז יכול היה אחמד שאה להישבע על שבועתו למג'לס השלישי. בגלל תהליך הבחירות הממושך, לא תמיד ניכר מספר גבוהה של חברי פרלמנט במג'לס בכל ישיבה, והיה קושי בהעברת חוקים חדשים לאורך כל השנה. על פי חישובים שהתבססו על ממוצע הישיבות במהלך השנה, ארבעים ושלושה חברי פרלמנט השתתפו בממוצע מדי ישיבה במג'לס השלישי. על פי חוק הבחירות השלישי, מספר המושבים שהוקצו לכל מחוז היה אמור להיות פרופורציונלי לאוכלוסייה המשוערת. הממשלה הואשמה לעיתים קרובות בדחיית מטלות, מניפולציה ושחיתות בניהול הבחירות, במיוחד כאשר היו מעורבים מועמדים דמוקרטיים מצד האופוזיציה.
לטהראן ולתבריז, עם אזוריהם מסביב, הוקצה מספר הנציגים הגדול ביותר, חמישה עשר ותשע עשרה בהתאמה. יחד שתי קבוצות צירים אלה היו מהוות מחצית מהמספר הדרוש לקואליציה במג'לס, אך אפילו צירים מאזרבייג'ן האיראנית לא השתתפו במג'לס זה, מכיוון שכוחות הכיבוש הרוסיים חסמו את הבחירות שם. המנדטים שהוקצו לשאר המחוזות התמלאו לעיתים רחוקות לחלוטין. חמש קבוצות אתניות גדולות וארבעה מיעוטים דתיים היו זכאים לנציג אחד כל אחד. דרישות הצורך בכישורי הקניין ואוריינות לבוחרים הוסרו על ידי חוק הבחירות השלישי, וידע בפרסית נחשב מספיק כדי כשירות לשירות כחבר מג'לס. אמנם זכות בחירה כללית כזו הייתה תואמת את האידיאלים החוקתיים, אך בפועל היא אפשרה לבעלי הקרקעות לשלוט בקולות איכריהם, וכתוצאה מכך 49 אחוז מהחברים במג'לס היו שייכים למעמד הקנייני. גודלה של קבוצה זו והקבלה שלה לפוליטיקה הפרלמנטרית, אף על פי שנגוע בה שימוש לרעה, הקנו יוקרה וסמכות למג'לס על בעלי האדמות והאיכרים; הבחירה לחברי המג'לס כבר הוכרה ככלי לקידום פוליטי ולהשתלה של תומכים בממשל בידי אישים רבי השפעה.
אף על פי שהשתתפות הבוחרים בבחירות למג'לס השלישי הייתה נמוכה, היא בכל זאת הייתה גבוהה מזו בבחירות למג'לס השנייה. מספר ההצבעות הכולל היה כ-107,475 מאוכלוסייה פרסית המונה כ-8,422,200 איש. בכל אחד מחמש מחוזות מספר ההצבעות היה פחות מ-500. בטהראן חולקו 18,558 קולות, ו-15,184 אנשים הצביעו בבחירות הראשוניות. לפי סעיף 32 לחוק המשלים של הבחירות נקבע כי צירים שקיבלו משרות ממשלתיות, כולל משרדי שר, ייאלצו להתפטר עם אחוז בחירות נמוך שכזה ; הצירים הנותרים יכלו לבחור את מחליפיהם, או שיוכלו להתקיים בחירות חדשות. כתוצאה מהתפטרות כזו נערך בסבב בחירות שני למג'לס השלישי בטהראן במרץ 1915; חולקו 12,308 קולות (עליהם נדרשו להצביע מצביעים פוטנציאליים) והוצבו 10,017 קולות בלבד, דבר המצביע על אדישות גוברת בבירה. השתתפות הבוחרים הייתה גבוהה יחסית בכמה ערים: 4,268 בשיראז, 4,434 ברשת, 4,829 בהמדאן, 6,150 בזנג'אן, 6,402 במחוז כורדיסתאן ו-7,361 בכרמאנשאה. המועמדים לא ביצעו מערכות בחירות בפלטפורמות המפלגה; אלא, המצביעים בחרו בחברי מג'לס יחידים, שרבים מהם היו קשורים למשפחות בעלות השפעה על אדמות במחוזות. אף מחוז לא היה מושפע לחלוטין ממפלגה אחת. הדרישה החוקתית לפיה סגנים שקיבלו תפקידים בממשלה חייבים להתפטר סייעה במניעת התפתחות במג'לס של מפלגת רוב בתמיכה בממשלה. כמו במג'לס השני, הוקמה קואליציה על ידי פלגים פנימיים בתוך הדמוקרטים והסוציאליסטים המתונים (כדי להקים קואליציה רחבה).
שלוש מפלגות פוליטיות וקבוצה אחת של חברי פרלמנט לא מזוהים יוצגו במג'לס השלישי; המפלגות היו הדמוקרטים, המתונים, וסיעת השמרנים (אשר לא התארגנה כמפלגה אחת סדירה) אשר חבריה נטו להצביע כגוש. המעשה הראשון של ראש הממשלה הדמוקרטי, חסן מוסתוופי אל-ממאלכ, לאחר כינוס המושב בדצמבר 1914 היה לדרוש חקירה על פעולות הממשלה בתקופת "הפגרה" הארוכה, אם כי לא הייתה תגובה לדרישתו. יוקרתם לשעבר של הדמוקרטים נפגעה במידה מסוימת, בעיקר עקב משבר האמון של הבוחרים לאחר בריחתו של טקיזדה ואיבוד הכוח הפוליטי לאחר סדרת ההתנקשויות הפוליטיות. רוב דיוני הממשלה נגמרו בניצחון של הפלג הדמוקרטי אשר רוב כוחו הפוליטי נבע מהתנגדותו המרה למשטר האוטוקרטי של השאה מוחמד עלי. דוגמאות כללו דיונים על חינוך נשים, מיסים על רכוש קרקע וגיוס צבאי. אנשי הדת גם הם לא היו חזקים מספיק כמפלגה כדי לאלץ את יישום סעיף 2 של התוסף לחוקה, שקבע כי ועדה של חמישה תאולוגים בולטים תיבחר כדי לבחון את כל החקיקה חדשה בחוקה הכללית של המדינה כדי לוודא שאלו לא סותרים את עיקרי האסלאם. הפלגים נהגו לשתף פעולה בכל הקשור להעצמת הרגש הלאומי המאוחד ובמאבק נגד עליית ההשפעה הקולוניאלית על האומה הפרסית מצדם של הרוסים והבריטים.
מלחמת העולם הראשונה
בדצמבר 1914, עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה, החלה המערכה בקווקז בין רוסיה והאימפריה העות'מאנית. כוחות רוסים שהוצבו בצפון פרס הועברו לעבר הגבול הרוסי-טורקי לתגבורת בקרב סריקמיש. בתגובה פלשו כוחות הצבא העות'מאני לתוך פרס והחלו את המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה. המערכה הוכיחה את חוסר היכולת של המג'לס הפרסי לתפקד אל מול מאבק שהתרחש בתוך שטח סמכותו. הבריטים העבירו כוחות דרך דרום פרס ושייח'ות כווית להמערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה והרוסים העבירו כוחות והשתמשו בבריגדת הקוזאקים הפרסית נגד העות'מאנית בעוד האחרונים ביצעו מעשי טבח במיעוטים הפרסיים בהמשך לאירועי רצח העם הארמני ורצח העם האשורי. כוחות עות'מאנים כבשו את כורדסתאן הפרסית ושטחים נרחבים ממערב המדינה. ארמנים ואשורים רבים ברחו מהאימפריה העות'מאנית לתוך שטחי פרס בדרכי עפר בעבר הרי הזגרוס. בהמשך כבשו העות'מאנים את אורמיה ולאחר ניצחון הכוחות העות'מאנים תחת מוסטפא כמאל אטאטורק והסדר סטטוס קוו במערכה בשנת 1916 נעצרה ההתקדמות של שני הצדדים. מחתרת אשורית נוצרה והוסדרה בתוך מערב פרס בתמיכה בריטית נגד העות'מאנים ופעולות צבאיות של הממשל הפרסי היו חסרות ערך לעומת הפלגים הלוחמים, בייחוד בהתחשב בעובדה שבריגדת הקוזאקים פעלה לצד הרוסים ומדינות ההסכמה ולא המג'לס.
לאחר ניסיון ההפיכה החוקתית השנייה לידי הרוסים היו מספר גורמים אשר אפשרו את הופעתם המחודשת של הפרו-חוקתיים והאנטי-מלוכניים הרדיקלים. הראשון היה נסיגתם של מספר רב של כוחות רוסיים באוגוסט 1914 לצורך חיזוק המצב הרוסי במערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה, תוך ניהול מדיניות פחות מעיקה בפרס עצמה. גורם נוסף היה עלייתו מחדש של ראש הממשלה הדמוקרטי חסן מוסתוופי אל-ממאלכ. כעת נכנסו למקום תככים ותעמולה עות'מאנית וגרמנית מכיוון שהפרלמנט הפך במהרה למרכז חשוב של פעילות שהתנגדה למדינות ההסכמה (בריטניה, צרפת ורוסיה). והתסיסה הפרו-גרמנית גברה עם הזמן בקרב האוכלוסייה הכללית וחברי הפרלמנט גם הם. בעקבות אירועים אלה, בראשית 1915, התקרבו רוסיה ובריטניה והגיעו להסכמה מלאה ביחס לפרס. הם חתמו על הסכם סודי חדש בו נוסף האזור הנייטרלי לתחום ההשפעה הבריטי ובתמורה רוסיה קיבלה יד חופשית לגמרי בפרובינציות הצפוניות. בריטניה כבר לא התנגדה למאמציה של רוסיה להביא את אותם פרובינציות לשליטתה עקב הצרך הרב שלה במאבק הרוסי בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.
בטהראן התסיסה הגרמנית והעות'מאנית הגיעה לשיאה בקיץ 1915. דיפלומטים גרמנים יצרו קשר הדוק עם פוליטיקאים מובילים, שרבים מהם היו חברים במפלגה הדמוקרטית. אווירה פרו-גרמנית היסטרית נוצרה בבירה. בסתיו 1915 הגבירו הגרמנים את לחצם והתכוננו לצרף את פרס למעצמות המרכז. כ-2,000 עובדי מעמד הביניים התכנסו בטהראן ודרשו את שכרם שלא שולם. מספר גדול של מתגייסים חמושים חנה מחוץ לטהראן, בעקבות המהפכנים החוקתיים, כאות לנכונותם לתקוף את הבירה. נשק ותחמושת הוברחו לטהראן, ותוכננו לפרק את הנשק מידיהם של בריגדת הקוזאקים הפרסית. המפלגה הדמוקרטית הגבירה את הלחץ שלה על ראש הממשלה, מוסתוופי אל-ממאלכ, שהחל לנהל משא ומתן על חוזה פרסי-גרמני עם השר הגרמני פרנץ היינריך. רוסיה, שנבהלה מהאפשרות של הכרזת מלחמה פרסית אפשרית על מדינות ההסכמה, העבירה כוח גדול בפיקודו של הגנרל ניקולאי ברטוב, ואחת הדיוויזיות שלה צעדה במהירות לעיר קראג', ובכך איימה על טהראן. מוסתוופי אל-ממאלכ החליט להעביר את הממשלה והשאה לאספהאן. החלטה זו עוררה את הגירתם המפורסמת של הצירים והפעילים הפוליטיים ורוב הדיפלומטים הגרמנים, האוסטרים והעות'מאניים, וכן חלק מתושבי האוכלוסייה הכוללת לעבר העיר אספהאן גם כן. הם עברו דרומה ועזבו את טהראן לקום, אך בסופו של דבר מוסטאפי והשאה נותרו בטהראן עקב לחץ רוסי. המהגרים הכריזו מלחמה על מדינות ההסכמה, ונלחמו עד תחילת 1917 כאשר הצבא הרוסי פיזר אותם במרכז פרס והבריטים במסופוטמיה.
בשנת 1917 החלה מהפכת פברואר שהפילה את שלטון הצאר ברוסיה והקימה את הרפובליקה הרוסית ובהמשך השנה הוצאה לפועל מהפכת אוקטובר שהביאה לעליית הבולשביקים לשלטון בערים מרכזיות. המאבקים הפנים רוסיים הביאו לתחילתה של מלחמת האזרחים ברוסיה. הכוחות העות'מאנים אז יצאו במתקפת נגד מרכזית במסגרתה כבשו את הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז שהתפרקה מתוך האומה הרוסית והגיעה עם כוחותיה עד לבאקו לחופי הים הכספי. הכוחות הרוסיים בצפון-מערב פרס מנעו התקדמות עות'מאנית לתוך אזרבייג'ן האיראנית ובו בזמן איחדו כוחות עם הצבא הלבן והמדינה הרוסית שהיוו את האלטרנטיבה המרכזית לשלטון הבולשביקי במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר קרב מגידו בהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, הצבא העות'מאני התפרק לגמרי ולאחר מספר ימים הוסדרה הפסקת האש של מודרוס והאימפריה העות'מאנית נכנעה למדינות ההסכמה. המלחמה הותירה את האימפריה הבריטית בהגמוניה כלכלית על פרס שממשלתה הוכחה כחסרת יכולת פעולה עצמאית. ההסכם האנגלו-איראני בשנת 1919 הסדיר הגמוניה כלכלית בריטית על פרס ונדרש לחץ בינלאומי כדי לעצור את עליית ההשפעה הבריטית על פרס ולמנוע את הפיכתה של פרס למדינת חסות של האימפריה הבריטית.
יחס המג'לס-שאה
באופן טבעי כל האינטרסים הללו לא היו תואמים. הגרמנים ותומכיהם הדמוקרטים רצו שפרס תצטרף למעצמות המרכז; הבריטים והרוסים העדיפו שהממשלה תאמץ מדיניות של נייטרליות ידידותית למדינות ההסכמה. בינתיים, נייטרליות זו הופרה מכל עבר כאשר המלחמה הגיחה. בתנאים כאלה שום קבינט לא הצליח להחזיק מעמד זמן רב מאוד, במיוחד מכיוון שאף אחד מהם לא זכה לגיבוי חזק במג'לס. בעשור השני של המאה ה-20 היו שמונה ראשי ממשלה ושבעה עשר ממשלות. בין השרים קשרי המשפחה היו לעיתים קרובות גורם בעל השפעה מרכזית, שניצח על העלייה בדרגות והשפיע על נאמנות פוליטית. רוב חברי המג'לס הגיעו ממשפחות אצולה והכירו זמן רב את הפוליטיקה והמנהל. אחמד שאה נכנס למאבק עם המג'לס בנוגע להסכם האנגלו-איראני של 1919, במסגרתו השאה ראה את חתימת ההסכם כסופה של עצמאות פרס. בשנת 1920 מלחמת האזרחים ברוסיה התפשטה לעבר צפון פרס והממשל הבולשביקי במוסקבה תמך בהקמתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפרסית בעבר גילאן.
הפיכת 1921
מלחמת העולם הראשונה הוכיחה לפלגים פנימיים בתוך פרס את חוסר היכולת ובעיות התפקוד של ממשל המג'לס. עיתונאים ואנשי צבא ראו כאחד את חולשת המג'לס וקראו לעליית משטר ריכוזי חדש שיביא למודרניזציה, יציבות פוליטית, אחדות לאומית ועצמאות במישור הדיפלומטי והכלכלי ממעצמות שונות. בהמשך לחזון זה, המפקד העליון של בריגדת הקוזאקים הפרסית; רזא ח'אן, ביחד עם העיתונאי הבכיר סעיד זיה א-דין, הוציאו לפועל בשנת 1921 הפיכה צבאית שכללה את נפילת הבירה לידי בריגדת הקוזאקים ופיזור המג'לס. הממשל החדש הונהג בפועל בידי רזא ח'אן וזיה א-דין, הראשון העניק לאישים בבריגדה עליהם היה יכול לסמוך תפקידים ממשלתיים והביא לריכוז כוחה של הממשלה בעוד השני שמר על היציבות הפוליטית בתפקיד ראש הממשלה. אחמד שאה הפך לבובה פוליטית בפועל והממשל הריכוזי הצבאי החדש הוכיח את עצמו כאשר הפיל את הבדלנות בח'וזסתאן והסדיר את המחוז כחלק מהמדינה והפיל את מרד סימקו שיקאק, שהיווה את ההתקוממות המזוינת המודרנית הראשונה של בדלנות כורדית באיראן. כמו כן, הפעולה האחרונה של בריגדת הקוזאקים לפני פירוקה מתפקיד של יחידה צבאית סדירה היה להפיל את הממשלה הקומוניסטית בגילאן באוקטובר 1921 שנתמכה קודם לכן בידי הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (מאוחר יותר ברית המועצות).
הניצחונות הצבאיים של הממשל החדש העלו את הפופולריות שלו בקרב העם והמדיניות הדיפלומטית העדינה עם בריטניה מנעה התערבות צבאית של האימפריה הבריטית נגד הממשל החדש בטהראן. החל תהליך מרכזי של מודרניזציה בקרב הערים הגדולות של פרס במסגרתו יפתחו בתי זיקוק, מסילות ברזל ועוד ויוקם מעמד פועלים חדש בפרס ביחד עם מערכת חברתית חדשה. שינויים נרחבים בחינוך יכללו את הקטגוריזציה של כל מוסדות החינוך תחת ממשרד ממשלתי והענקת זכויות שווים למיעוטים ברחבי האומה כדי למנוע פעילות בדלנית ולחזק את הרגש הלאומי. הזכויות השוות כללו אפשרות של צעירים יהודים וזורואסטרים ללמוד במוסדות המנוהלים בידי מוסלמים. נוסף על כך נפתחה אוניברסיטת טהראן שהתבססה על עקרונות מערביים. רוב הפעילות החינוכית הונהגה בידי מוחמד עלי פורוע'י, מבין התומכים הנאמנים של רזא שאה בעוד האחרון נותר לפעול מאחורי הקלעים כדי לחזק את אחדות האומה בדוגמת החזון הלאומי של הרפובליקה הטורקית תחת מוסטפא כמאל אטאטורק.
החוקה תחת פהלווי
לא בחוק הקמתה של החוקה או בתוסף החוקה היו כל הוראות לביצוע תיקון חקיקה אפשרי. כאשר בשנת 1925 החליט רזא ח'אן להפיל את אחמד שאה קאג'אר ולהעלות את שושלתו לשלטון היה עליו למצוא מנגנון לתיקון החוקה. ב-31 באוקטובר 1925 הועברה במג'לס הצעת חוק שסיימה את המלוכה הקאג'ארית והורתה לכנס אספה מכוננת לתיקון החוקה לכך. ב-11 בדצמבר 1925, על ידי פעולה אחת של האספה המכוננת, שונו סעיפי 36–38 למוסף החוקה והמלוכה הופקדה בידי רזא שאה פהלווי ובידי צאצאיו לשושלת פהלווי. נקבע כי החוק הדורש שתהיה ליורש העצר אם ממוצא איראני יבוטל בנוגע לרזא ח'אן, אשתו ובנו הבכור (במקרה זה הייתה אשת רא ח'אן, תאג' אלמלוכ, ממוצא טורקי-אזרי מהקווקז), וחברי השושלת הקאג'ארית נפסלו מלהפוך ליורשים או יורשי עצר מבחינה חוקתית. אולם לאחר שהוכתר רזא ח'אן, החל המג'לס לאבד את כוחו. חברי האופוזיציה ספגו איומים גוברים, וחסינות פרלמנטרית הופרה שוב ושוב בשנים הראשונות של שנות השלושים. החל מהמג'לס התשיעי (אשר נחנך ב-1 במרץ 1933) השאה רזא ח'אן השתמש במג'לס כחותמת למדיניותו ולא יותר. חוק שנחקק ב-5 בנובמבר 1938 כדי להתיר את נישואים של היורש העולה, מוחמד רזא פהלווי, עם הנסיכה פאוזיה פואד מממלכת מצרים הביאה לביטול מלא של חוק האם האיראנית ליורש העצר. שום תיקון אחר לא בוצע תחת שלטונו של רזא שאה.
לאחר כניעתו הכפויה והתפטרותו של רזא שאה פהלווי עקב הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן ועליית בנו מוחמד רזא שאה פהלווי לכתר בשנת 1941, השיבו המג'לס מעט מכוחם; התקיימה תקופה של שתים-עשרה שנים של חוסר יציבות פוליטית, במהלכה עלו ונפלו שנים עשר ראשי ממשלה ושבע עשרה ממשלות ועשרים. לא זו בלבד שהמג'לס השתמשו בכוח ההגמוניה הכלכלית שלהם כדי לשלוט על ממשלות עולות ולחסום את הפעלת הסמכות של הרשות המבצעת, אלא שגם חבריה פנו יותר ויותר לחקירת שרים, לדיונים לא חד משמעיים, לפילובסטרציה וטקטיקות חסימות אחרות, במיוחד לאחר 1945 צירים נעדרו לעיתים קרובות מהמג'לס כדי לחסום מניין. כבר באוקטובר 1945 הכיר השאה כי תיקון החוקה יכול להעצים את סמכותו המלכותית: הוא הזכיר בפני השגריר הבריטי בטהראן אפשרות לתיקון חוקתי שייתן לו סמכות לפזר את המג'לס. בנובמבר 1947 הוא פיתח תוכניות קונקרטיות לשינוי החוקה והקמת סנאט, והוא המשיך לדחוף למטרות אלה לאורך 1948.
הצעת חוק לכינוס הסנאט, שהוגשה למג'לס שנה קודם לכן, הועברה ב-4 במאי 1948. כאשר, בנובמבר, מינה השאה את מוחמד מוסאדק לראש ממשלה מבלי שקרא להצביע מראש על רצונם של חברי המג'לס. בתגובה האשים אותו ראש הממשלה לשעבר אחמד קוואם ומפלגתו בהפרת נהלים חוקתיים. השאה לא נרתע, עם זאת, ולמעשה זכה לתמיכת ההשפעה של טקיזדה, אחד האדריכלים המקוריים של החוקה. טקיזדה טען כי חוק העברת החוקה והתוסף לחוקה נכתבו בחיפזון ודרשו תיקון. לאחר ניסיון כושל להתנקשות פוליטית בחייו של השאה ב-4 בפברואר 1949 הסכימו המג'לס לכינוס אספה מכוננת לתיקון החוקה; היא נבחרה והתכנסה בטהראן ב-21 באפריל 1949. שלושה שבועות לאחר מכן, האספה, בעקבות רצונו של השאה, הצביעה לבטל את סעיף 48 לחוק החוקתי משנת 1906. ביטול סעיף 48 העניק לשאה את הכוח לפירוק המג'לס והסנאט, בנפרד או ביחד, ובלבד שיספק עילה לפירוק ויוכל להורות על בחירות חדשות. לבסוף, יריבות השאה עם ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, הביא להפיכה באיראן של 1953, שהפילה את מוסאדק מכוחו והביאה לעלייה מחודשת בכוח סמכותו של השאה.
עידן השליטה הפרלמנטרית הסתיים עם ההפיכה של שנת 1953, ולתיקון החוקה כבר לא הייתה עדיפות גבוהה אצל השאה שכן יכול היה לפעול גם בלעדיה. עם זאת, סוף סוף ניתן היה להשלים צעדים שנדחו על ידי האספה המכוננת. ב-16 במאי 1957 שני בתי הפרלמנט התכנסו בקונגרס ושינו את החוקה, והעלו את מספר הצירים במג'לס ל-200 (סעיף 4 מחודש בחוקה) והאריכו את כהונם לארבע שנים (סעיף 5 מחודש). לבסוף, סעיף 7 החדש ביטל את הדרישה למניין לתחילת ישיבה של המג'לס והפחית את דרישת ההצבעה ל"מחצית מהנציגים שנמצאים בבירה". במאי 1961 השתמש מוחמד רזא שאה בסמכות שהוענקה לו בסעיף 48 המתוקן במטרה לפזר את המג'לס ולצאת לתוכניתו לרפורמה בשטחים, שכונתה לאחר מכן המהפכה הלבנה. ב-26 בינואר 1963 הוא הלך בעקבות הדוגמה של מוסאדק, אשר הוא ראה בחוקה לחוקה עשר שנים קודם לכן, והגיש את תוכניתו למשאל עם לאומי. כשהמשיך להגביר את הפעלת כוחו המלכותי, הפכו המג'לס שוב לחותמת גומי בלבד כפי שהיה בתקופת אביו. בשנת 1967, על מנת לחזק את ההוראות לרצף הירושה של בנו, כינס השאה אספה מכוננת נוספת. ב-10 בספטמבר היא ביטלה את סעיפי 38 (בפעם השנייה), 41 ו-42 למוסף החוקה. על פי סעיף 38 החדש, עם מותו של השאה המלכה (פארה דיבה) הייתה אמורה להיות עוצרת הכס עד שיורש העצר (רזא כורש עלי פהלווי) יגיע לגיל עשרים שנה. במהלך המהפכה האסלאמית של שנת 1979, הודח השאה מאיראן בינואר 1979 ואיתו כל שושלתו. בדרישתו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני שהפך למנהיג העליון של איראן, החוקה בוטלה וחוק השריעה האסלאמי הוסדר כרב השפעה על גבי חוקת איראן החדשה שהוסדרה בהמשך למהפכה האסלאמית.
עובד סוציאלי בתחנת משטרה
עובד סוציאלי בתחנת משטרה, הקרוי גם עו"ס משטרה הוא עובד סוציאלי בהכשרתו, בעל ידע וניסיון בתחום איבחון וטיפול במצבי אלימות בין זוגית ואירועי טראומה למיניהם. העובד הסוציאלי אינו שוטר, אלא עובד משרד הרווחה. בתוקף תפקידו הוא מושאל לתחנת משטרה ביישוב, ונמצא בקשר עם בעלי התפקידים בתחנת המשטרה, צוות חקירות אלימות במשפחה וחסרי ישע, וכן בעלי תפקידים בתוך הרשות העירונית, הכוללים נציג עיר ללא אלימות, בעלי תפקידים במחלקה לשירותים חברתיים, שירות מבחן, שירותי בריאות, חינוך, עו"ס לפיקוח על עבירות מין בקהילה, שרות בתי הסוהר וכדומה.
השילוב של איש טיפול מתחום עבודה סוציאלית ורווחה בתוך תחנת המשטרה היינו ייחודי והוא נובע מהבנה שהתגבשה בין המשרד לביטחון פנים ומשרד הרווחה לגבי החשיבות שיש לשיתוף הפעולה ואיגום המשאבים של גורמי הטיפול וגורמי האכיפה בהתמודדות מהירה, מקצועית ויעילה במצבי אלימות בין זוגית ואירועים משבריים המגיעים לפתחה של המשטרה. רשימה חלקית מאוד של מאפייני האירועים: אובדנות, הזנחה, פגיעה בקטינים, דרי רחוב, פגיעה בקשישים ועוד.
תפקיד עו"ס המשטרה
עובד סוציאלי בתחנת משטרה, במסגרת מומחיותו, עורך אבחון ראשוני, והערכת מסוכנות ראשונית של המופנים, ובמידת הצורך בונה עבורם תוכנית טיפולית. הוא יוצר קשר ראשוני עם המעורבים באירועי אלימות במשפחה ומסייע בהפנייתם לשירותי הטיפול בקהילה. במסגרת תפקידו ולפי הצורך, הוא מקבל את מגישי התלונה במשטרה לשיחה ראשונית בתחנת המשטרה, ולפי הצורך מקיים התערבות בשעת משבר. כאשר יש נשים וגברים שצריכים המשך ליווי פרטני, לצורך שילובם בטיפול ארוך טווח במרכזים לטיפול ומניעת אלימות במשפחה, הוא מלווה אותם אישית למסגרות אלה לצורך המשך טיפול.
עובד סוציאלי משטרה ואלימות בין זוגית
עובד סוציאלי משטרתי נפגש לעיתים קרובות באירועים של אלימות במשפחה ובאלימות זוגית. האלימות הזוגית עשויה להתבטא במגוון צורות ורמות סיכון, חלקן עומדות ברף פלילי וחלקן לא. חשיבות שיתוף הפעולה בין עו"ס המשטרה וגורמי האכיפה משמעותית לצורך איתור והבחנה ראשונית של צורת האלימות וההתערבות המתאימה ביותר. ישנם מקרים בהם עולה צורך למפגש עם המעורבים בסמוך לפניה למשטרה או תוך כדי הטיפול המשטרתי, הדבר ניתן ליישום על ידי זמינות עו"ס המשטרה בתחנה. המפגש עם עו"ס המשטרה כגורם טיפול בעל ידע וניסיון באבחון והתערבות במקרי אלימות מסייעת למעורבים לזכות במענה וכלים אופרטיביים לטיפול והתמודדות עם ובעת המשבר. בעת התערבות עו"ס המשטרה באירוע של אלימות בין זוגית הוא נעזר ב"נוהל טיוב ואיתור נשים בסיכון לפגיעה", הכוללת רשימה של קורבנות לאלימות, אשר נמצאו ברף הגבוה של הערכת המסוכנות של המשטרה. הדיון המשטרתי על סוגיות של אלימות במשפחה, בשיתוף עו"ס המשטרה, מאפשר מבט נוסף על כל מקרה ואפיון המסוכנות, כדי לבנות תוכנית הגנה מתאימה.
מודל ההתערבות בשעת משבר
לרוב מודל ההתערבות מבוסס על הפרקטיקה של התערבות במשבר. זאת בשל הקרבה בין האירוע המשברי והמפגש עם הקורבן או המקרבן, לרוב בתחנת המשטרה. במסגרת ההתערבות נעשית הערכת סיכון וכוחות של קורבן האלימות. במצבים קיצוניים כאשר עולה חשש לפגיעה, מוצע לנפגעת מסגרת מוגנת כגון מקלט לנשים שחוו אלימות. במצבים בהם רמת המסוכנות נמוכה יותר מתחיל הליך של הפניית המעורבים לטיפול של המרכז לטיפול באלימות במשפחה ברשות העירונית.
שלבים בהתערבות במשבר
קיום המשבר נובע לרוב מניסיון התמודדותן כושל של האדם עם אירוע חיים משברי. חלק מהמשברים עשויים להשאיר צלקות שנשארות זמן רב יותר, אך אחרים יכולים להוביל דווקא ללמידה, לצמיחה ולהתפתחות אישית. ניתן לחלק את התפתחות המשבר ל-4 שלבים מרכזיים:
על פי עקרונות אלה התערבות של עובד סוציאלי בתחנת המשטרה עם קרבנות או אנשים שפגעו, מכוונת ליצור חוויה של שליטה וסדר. הדבר נעשה באמצעות שיחה אמפתית הנותנת את האינפורמציה החשובה. בהמשך, במידת הצורך, נעשה ניסיון לגיוס לתהליך טיפולי וקשר עם גורם טיפולי מתאים.
מעגלי התערבות בין גורמי אכיפה וגורמי טיפול
עובד סוציאלי בתחנת משטרה מטפל במגוון של מקרים המתחילים כאירוע משטרתי וממשיכים כפנייה לגורמי טיפול במחלקות הרווחה השונות. לעיתים מתקיימים הליכים משיקים של טיפול משטרתי וטיפול רווחתי. עו"ס המשטרה מקבל את פרטי העבירה והמעורבים ועל סמך הפרטים מקיים את הקשר בין גורמי הטיפול וגורמי האכיפה. לדוגמה כאשר נשוא הטיפול הוא קשיש או חסר ישע ויש צורך במעורבות של גורמי טיפול בהשמה למסגרת או אבחון או במקרה בו אישה מופנית למקלט לנשים נפגעות אלימות וקיים צורך להשלמת חקירה. ביכולתו של עו"ס המשטרה להשלים חלקים בפאזל ולהעניק לראיה הפורנזית מימד נוסף. הדבר משמעותי כשמדובר בקורבנות של עבירת אלימות על סוגיה השונים, זאת בשל ההשלכות הרגשיות שנלוות למעשה העבירה. האפשרות לפגוש את קורבן העבירה בתחנת המשטרה בסמוך להגשת התלונה מאפשרת התערבות ראשונית, עם חשיפת דבר הפגיעה והחוויה הטראומטית הנלווית אליה. ארגון החוויה הרגשית מסייע לקורבן האלימות לבטא את שעבר עליו באופן קוהרנטי יותר ומסייע לחוקר לקבל תמונה מאורגנת יותר של אירוע הפגיעה.
הערכת סיכון
הערכת סיכון מבוססת על שאלונים אשר מטרתם להגיע להערכה אודות הסיכוי שהתוקף יפגע בקורבן באופן חמור. זהו תהליך הנעשה עם קורבן העבירה, על סמך ראיון ישיר ובחינה של אופי האלימות, חומרתה ומאפיינים אישיים ונפשיים של מבצע העבירה. לאורך השנים נעשו ניסיונות להרכיב שאלון ברמת מהימנות גבוה יחד עם שימוש נגיש לאנשי מקצוע מתחומים מגוונים. מטרת ההערכה היא שמירה על הקורבן מפני פגיעה חוזרת ולסייע למקבלי החלטות (שופטים, עובדים סוציאליים, שוטרים ופקידי סעד) לקבל החלטה מתאימה לרמת הסיכון. עו"ס המשטרה מקיים את הליך הערכת הסיכון כחלק מהתערבויות של המשטרה באירועים בהם עולה חשש לפגיעה. במצבים בהם מתקבלת תוצאה המעידה על רמת סיכוי גבוהה לפגיעה חמורה חוזרת, הוא חולק את המידע עם צוות החקירה ובהתאם מציעים לקורבן האלימות תוכנית הגנה.
הערכת הסיכון מתייחסת לזמן הביצוע של ואינה קבועה. יש לבסס אותה על סמך כמה שיותר מידע. זהו תהליך שנשען רבות על הניסיון הקליני של עו"ס המשטרה.
מגמות עתידיות
נכון לשנת 2019 פעילים כמה עשרות בודדות של עו"ס משטרה מטעם הרשויות המקומיות המקיימים קשר עם תחנת המשטרה העירונית או האזורית. רק אחדים מבין העשרות מתפקדים באופן מלא בתפקידם, זאת אומרת שמשרתם מחולקת ליותר מתפקיד אחד ובדרך כלל הם חלק מהצוות הטיפולי של המרכזים לטיפול באלימות במשפחה. המשמעות היא שאינם פנויים או חשופים לעבודת גורמי האכיפה באופן שיספק מענה זמין ולעיתים מיידי. בתחנות בהם יש נוכחות גבוהה של עו"ס המשטרה ונוצרה הכרות עם בעלי התפקידים בתחנה יש דיווחים על עלייה בקשר וברציפות הטיפולית בין גורמי אכיפה לגורמי הטיפול. רמת האמון והקשר המוצלח נבנית על רצף של עבודה משותפת באירועים משטרתיים בהם יש רקע של מצבים סוציאליים מורכבים ואירועי חיים משבריים.
נקודה נוספת נוגעת לנושא ההכשרה של עו"ס המשטרה. כחלק מהאוריינטציה לתפקיד המורכב נדרשת הכשרה שתכין את עו"ס המשטרה לקליטה נכונה וטובה בתוך מבנה התחנה. התייחסות לבעלי תפקידים, נוהלי עבודה, הליך החקירה ושרשרת הפעולות עד להגשת כתב אישום. בהיבט הטיפולי נדרשת העמקה במיומנויות של התערבות במשבר והערכת סיכון. להערכתי הכנה טובה תאפשר לעו"ס המשטרה לשמור על מקומו הייחודי במרווח שבין עבודת המשטרה וגורמי הטיפול. להוות גשר בין הפרספקטיבות השונות ולעיתים מנוגדות שבין גורמי האכיפה לגורמי הטיפול.
כיום ישנה מגמה לגייס למשטרה עובדים סוציאליים כחלק מצוות מחלק משפחה שמתהווה בחלק מהתחנות. משרד הרווחה האמון על ההכשרה וההעסקה דרך הרשויות נכון לו לבחון את הרחבת התפקיד ולהעניק לו מעמד מקצועי ייחודי. זה יאפשר לעו"ס המשטרה להרחיב את הכלים המקצועיים שלו ולתת מענה ראוי יותר.
מערכת לייטנר
מערכת לייטנר היא שיטה נפוצה בשימוש יעיל באמצעות כרטיסים שהוצעה על ידי עיתונאי מדע גרמני בשם סבסטיאן לייטנר בשנות ה-70. זהו יישום פשוט של העיקרון שינון בסירוגין, שבו כרטיסים נבדקים בהפוגות הולכות וגדלות.
השיטה
בשיטת לייטנר כרטיסי זיכרון מסודרים לתוך קבוצות בהתאם לפי כמה טוב הלומד יודע כל אחד מהכרטיסים בקופסת למידה של לייטנר. הלומדים מנסים להיזכר בתשובה שנכתבה על כרטיס הזיכרון. אם הם יצליחו, הם ישלחו את הכרטיס לקבוצה הבאה. אם הם יכשלו, הם ישלחו אותו בחזרה לקבוצה הראשונה. לכל קבוצה מצליחה יש פרק זמן ארוך יותר, לפני שהלומד נדרש לבחון מחדש את הקלפים. בשיטתו המקורית של לייטנר, שיצאה לאור בספרו "So lernt man Lernen", (איך ללמוד כדי ללמוד) תוכנית השינון נקבעת על פי גודל המחיצות בתיבת הלמידה. אלו היו 1, 2, 5, 8 ו-14 ס"מ. רק כאשר מחיצה התמלאה הלומד היה צריך לבחון כמה כרטיסים היא הכילה, להזיז אותם קדימה או אחורה, תלוי אם הם זוכרים אותם.
רעיונות דומים לאלה יושמו במספר שפות סיוע מחשב לימודיות ותוכנות כרטיסי זיכרון, כמו: אנקי וקוויזלט. רוב התכנות האלו עושות שימוש כזה שנקרא כביכול "כרטיסים אלקטרונים".
שלוש קופסאות
נניח שיש שלוש קופסאות של כרטיסים הנקראים "תיבה1", "תיבה 2" ו - "תיבה 3". הקלפים בתיבה 1 הם אלה שהלומד עושה איתם לעיתים קרובות יותר טעויות, ותיבה שלוש מכילה את הכרטיסים שהוא יודע היטב. הוא עשוי לבחור ללמוד את תיבה 1 פעם ביום, תיבה 2 כל שלושה ימים, ואת תיבה 3 כל 5 ימים. אם הוא מסתכל על כרטיס בתיבה 1 ויודע את התשובה, הוא "מקדם" אותו לתיבה 2. תשובה נכונה עם כרטיס בתיבה 2 "מקדמת" את הכרטיס הזה לתיבה 3. אם הוא עושה טעות עם כרטיס בתיבה 2 או בתיבה 3, זה מקבל "הורדה בדרגה" לתיבה הראשונה, מה שמאלץ את הלומד לקרוא את הכרטיס הזה לעיתים קרובות יותר.
ההיתרון של שיטה זו היא שהלומד יכול להתמקד על הכרטיסים הקשים ביותר, אשר נותרים בכמה מהקבוצות הראשונות. התוצאה היא, באופן אידיאלי, צמצום בזמן המחקר הדרוש.
רמות שליטה
דוגמה זו משמשת 5 רמות מיומנות ו-12 חפיסות של כרטיסי זיכרון. הכרטיסים ברמה הראשונה של המיומנות נבדקים בכל למידה; אלה שברמה 5 סיימו את תפקידם ולא בשימוש עוד. אלה ברמות 2, 3, ו-4 נבדקים כל מחזור 2, 3, ו-4, לפי הסדר.
מחזור הלמידה ממוספר בין 0 ל-9, דאז המספור מתחיל מחדש (כלומר, ... 8,9,0,1,2 ... 0,1,2). כרטיסים ברמה 1 נמצאים בחפיסה הנוכחית; אלה ברמה 5 נמצאים בחפיסה שסיימה את תפקידה; כל שאר הקלפים הם 1 מ-10 חפיסות "מתקדמות" הללו, שכל אחד מהם מתחיל עם כותרת כרטיס הוגנת של 4 ספרות:
ג'סטיס וינסלו
ג'סטיס ג'ון וינסלו (באנגלית: Justise Jon Winslow; נולד ב-26 במרץ 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד, בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות
בעונת 2014/2015 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק וזכה עמה באליפות טורניר ה-NCAA. הוא רשם בעונה זו 12.6 נקודות ו-6.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
מיאמי היט
וינסלו נבחר במקום העשירי בדראפט ה-NBA‏ 2015 על ידי מיאמי היט. את העונה סיים עם ממוצע של 6.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA. במהלך עונתו השנייה נפצע ונזקק לניתוח בכתפו שהשבית אותו מ-5 בינואר 2017 עד לסיום העונה.
ממפיס גריזליס
בפברואר 2020 הועבר יחד עם דיון וייטרס לממפיס גריזליס, כחלק מטרייד משולש עם מינסוטה טימברוולבס. ביולי 2020 נפצע בירך, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת.
לוס אנג'לס קליפרס
באוגוסט 2021 חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס.
נבחרת ארצות הברית הצעירה
מ-2012 הוא חבר בנבחרות ארצות הברית הצעירות. הוא זכה עם ארצות הברית באליפות העולם עד גיל 17 שהתקיימה ב-2012 בליטא. הוא רשם בטורניר ממוצע של 9.9 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק (רביעי באליפות). באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג זכה עם ארצות הברית במדליית הזהב, הוא רשם באליפות ממוצע של 9.8 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק. באליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 18 ב-2014 שימש כקפטן במשותף עם סטנלי ג'ונסון וטיוס ג'ונס, וזכה עם ארצות הברית במדליית הזהב. הוא רשם באליפות 12.4 נקודות בממוצע למשחק. במשחק הגמר מול קנדה הוביל את הקבוצה עם 20 נקודות ו-10 ריבאונדים.
אסימפטומטי
זיהומים אסימפטומטיים נקראים גם זיהומים "תת-קליניים". מחלות אחרות (כמו הפרעות נפש) עשויות להיחשב תת-קליניות, אם הן מציגות חלק מהתסמינים הנדרשים לצורך אבחון קליני. גם במונח "שקט קליני" נמצא בשימוש.
אבחון מצב אסימפטומטי חשוב ממספר סיבות:
דוגמה למחלה אסימפטומטית היא ציטומגלוירוס (CMV) שהוא חבר במשפחת נגיפי ההרפס. ההערכה היא כי 1% מכלל הילודים באוכלוסייה נגועים ב-CMV, אך מרבית הזיהומים אינם סימפטומטיים. בחלק מהמחלות, המרכיב היחסי של המקרים האסימפטומטיים עשוי להיות חשוב. לדוגמה, בטרשת נפוצה מעריכים כי כ-25% מהמקרים הם אסימפטומטיים, כאשר עצם המחלה מתגלה לאחר לידה או במקריות תוך טיפול במחלות אחרות.
מצבים רפואיים
ייתכן ולא יתגלו מצבים אסימפטומטיים עד אשר המטופל יעבור בדיקות רפואיות (צילומי רנטגן או בדיקות אחרות). יש אנשים שעשויים להישאר אסימפטומטיים למשך תקופה ארוכה להפליא; כמו גם אנשים עם סוגים מסוימים של סרטן.
יתר לחץ דם
יתר לחץ דם זכה לכינוי "הרוצח השקט" בעקבות היותו גורם משמעותי לתמותה, וזאת ללא הופעת תסמינים. מדידת לחץ דם מאפשרת גילוי וזיהוי המצב, וכתוצאה מכך גם אפשרי הטיפול הרפואי בו.
מחלת נגיף הקורונה 2019
מחלת נגיף הקורונה 2019 נתגלתה כמחלה ששיעור רב מתוך נשאי המחלה הם אסימפטומטיים, מה שהיווה קושי בבלימתה ובגילוי מקדי התפרצות במהלך מגפת הקורונה.
גן הבטון
על אף התכנים השנויים במחלוקת שמופיעים בו, זכה הרומן בעיקר לשבחים מאז פרסומו, ואף נכלל באנתולוגיה "אימה: 100 ספרים נוספים הטובים ביותר" מאת סטיבן ג'ונס וקים ניומן.
הספר תורגם לעברית על ידי חיים גליקשטיין בשנת 1980, בהוצאת זמורה ביתן. ב-1993 עובד לסרט בשם זהה בבימויו של אנדרו בירקין, ובכיכובם של שארלוט גינסבורג ואנדרו רוברטסון.
עלילה
הספר מסופר מנקודת מבטו של ג'ק בן ה-14, נער מתבודד, סהרורי ולא היגייני, המתגורר בבית באזור בנייה נטוש יחד עם הוריו, אחיותיו ג'ולי בת ה-17 וסו בת ה-13, ואחיו הקטן טום בן השש. בפתח הספר, בעת עזרה לאביו בריצוף שביל בטון בגינה, ג'ק מתחמק לשירותים כדי לאונן. בזמן זה, אביו, שכבר חווה התקף לב בעבר, מתמוטט ונפטר. זמן לא רב לאחר מכן מתה גם אמם ממחלה, והילדים נותרים לבדם. מתוך פחד שאם יוודע על מות הוריהם הם יילקחו על ידי שירותי הרווחה ויופרדו זה מזה, הילדים מחליטים לנסות להסתיר את מות אמם. הם מחביאים את גופתה בארגז במרתף, מכוסה בשאריות הבטון שנותרו להם לאחר מות האב.
ג'ק נזכר כיצד כשהיו צעירים יותר, הוא ואחותו ג'ולי היו משחקים במשחק רופא וחולה עם אחותם הקטנה סו, תוך שהוא מודע לטבעו המיני של המשחק. ג'ק מביע רצון "לבדוק" גם את ג'ולי באותו אופן אך היא מסרבת. המתח המיני הברור בין ג'ולי לג'ק הולך וגובר במהלך הספר, כאשר הם נאלצים לקחת על עצמם את תפקידי ההורים והאחריות על הבית ועל אחיהם הקטנים. הבית בהדרגה מידרדר למצב של הזנחה ולכלוך, כמו גם ההיגיינה של ג'ייק ומצבו הרגשי. סו מסתגרת בתוך עצמה ומשתמשת בקריאה וכתיבה כמפלט, וטום מראה שינויים התנהגותיים ושינויים בתפיסת העצמי, כאשר הוא מתחיל להתנהג בתינוקיות מוגזמת ובהמשך מביע רצון להתלבש "כמו ילדה". ג'ולי וסו משתפות איתו פעולה למורת רוחו של ג'ייק.
זמן קצר לאחר מכן, ג'ולי מתחילה לצאת עם דרק, גבר בן 23 שמרעיף עליה מתנות יקרות ובילויים, וביקוריו בבית מעוררים קנאה מצד ג'ק. חשדו של דרק שג'ולי והילדים מסתירים משהו בבית הולך וגובר. כאשר ריח הריקבון מתחיל לעלות מהמרתף אל תוך הבית, הילדים מספרים לדרק שכלבתם, קוזמו, קבורה בבטון במרתף.
ג'ק נכנס עירום בפיזור דעת אל חדרה של ג'ולי ומדבר עם טום, שיושב בעריסת התינוק הישנה שלו. הם מדברים על הוריהם וטום מספר שדרק אמר לו שהוא לא מאמין להם וחושד שאמם היא זו שקבורה במרתף. ג'ולי נכנסת לחדר ולועגת לטום וג'ק על כך שהם יושבים עירומים בעריסה. ג'ק וג'ולי מתיישבים על המיטה ומשוחחים, ולאחר שטום נרדם גם סו מתפשטת. תוך כדי שיחה ג'ק וג'ולי נוגעים זה בזה באינטימיות, כשלפתע דרק פורץ לחדר ומזועזע מהמראה. הוא וג'ולי מתווכחים והוא יוצא בזעם מהחדר. אחרי עזיבתו ג'ולי וג'ק מקיימים יחסי מין, ולאחר מכן סו מגיעה לחדר ומספרת להם שדרק החל לשבור את הבטון בפטיש. השלושה יושבים על המיטה ומעלים זכרונות, ולאחר שרעשי מכוניות משטרה שעוצרות מול הבית מעירים את טום, ארבעת האחים מצטופפים יחד בשעה שהמשטרה נכנסת אל ביתם ואורות סירנות מאירים את החדר.
ביקורות
הספר זכה על פי רוב לביקורות חיוביות. בביקורת באתר Kirkus Reviews נאמר כי על אף שסצנת המין בין ג'ק לג'ולי מרגישה מבוימת, הסיפור האפלולי "ספוג אור וחמימות." בכתב העת "The New York Review of Books" תואר הרומן כ"חולני, מלא בדימויים דוחים - וקריא באופן שאי אפשר להתנגד לו". השבועון "הספקטייטור" כינה אותו "פחות או יותר מושלם", ובמוסף הספרותי של הטיימס נכתב כי הספר "מבסס את המוניטין של איאן מקיואן כאחד הסופרים הצעירים הטובים ביותר בבריטניה כיום".
בניו יורק טיימס שיבחו את כישורי הכתיבה של מקיואן אך ביקרו את חוסר היכולת להזדהות עם הדמויות ואת נקודת מבטו המצומצמת יחסית של ג'ייק.
מספר מבקרים טענו כי קיים דמיון בין הרומן לבין הספר "בית אמנו" מאת ג'וליאן גלוג, אך מקיואן מצידו הכחיש וטען שמעולם לא קרא אותו.
בתרבות הפופולרית
ב-1993 עובד הספר לסרט בשם זהה בבימויו של אנדרו בירקין, ובכיכובם של שארלוט גינסבורג ואנדרו רוברטסון. במרץ 2008 עובד לראשונה למחזה שהועלה בתיאטרון FallOut בקיימברידג'. גרסה חדשה יותר של המחזה הועלתה בתיאטרון The Vaults בלונדון, בכיכובם של ג'ורג' מקיי ורובי בנטל בינואר 2014.
מגדה האוזווירט
מגדה האוזווירט (בהונגרית: Hauswirth Magda; בודפשט, 25 באפריל 1903 – בודפשט, 12 ביוני 1999) הייתה קריקטוריסטית, עיתונאית, גרפיקאית, מאיירת יהודייה-הונגרייה.
קורות חיים
מגדה האוזווירט נולדה במשפחה יהודית כבתם של הפקיד אודן האוזווירט ושל ארז'בט שטיינבאך. כתב העת "חיי תיאטרון" (Színházi Élet) היה המקום הראשון בו פורסמו דיוקנאותיה המצוירים. משנת 1926 הייתה עובדת העיתון במשך עשר שנים. שם הכירה גם את בעלה אימרה מזאי, שגם היה באותה תקופה איש המערכת, לימים ראש מדור הסרטים ואחר כך נודע בשם אימרה פאן. הם התחתנו ב-26 ביוני 1930 ובנם, גאבור מזאי, נולד בשנת 1935. מאוחר יותר הפך לגאבור מזאי למעצב פנים בעל שם. בשנות השלושים של המאה העשרים היא פרסמה בכמה עיתונים במקביל. בנוסף לדיוקנאות, עיצבה גם קריקטורות של היתוליות. כקריקטוריסטית, רישומיה היו הראשונים שהופיעו בעיתון הבדיחות הפוליטי "פשטי פושטה" כלומר הדואר של פשט (Pesti Posta). אין תיעוד לגביה בתקופת השואה, אך אחרי שנת 1945 הועסקו בכמה עיתונים כמו ה"פשטי איזה" כלומר "המשמו של פשט" (Pesti Izé) (1948–1946), ה"סבאד סאי" כלומר "פה חופשי" (Szabad Száj) (1951–1949), פירס, כלומר המסור (1947-1949) ולודאש מתי (משנת 1947). את הגרפיקאית המצוינת, קריקטוריסטית הפורטרטים, שמחו להעסיק במגזינים הלאומיים כמו "מגזין הנשים", "שלום וחופש" ועוד. בין השנים 1951–1953 עבדה במחלקת העיתונות של IBUSZ (משרד הנסיעות ואוטובוסי התיירות הלאומית). כגרפיקאית איירה כמה ספרים וזמן קצר עסקה גם ביצירת סרטים מצוירים. (בין השנים 1954–1956 עבדה באולפן הסרטים פאנוניה) היא ציירה דיוקנאות בולטים של אמנים גדולים כגון: קשאק, מילאן פושט, ז'יגמונד קישפלודי שטרובל, פרידייש קארינתי, פאל פטזאי, ארתור רובינשטיין, דוד אויסטרך, סביאטוסלב ריכטר, יהודי מנוחין, מיכאיל שולוחוב, סרגיי פרוקופייב, וכו'. היא חתמה על ידי Hauswirth או H.
עיכוב טרופוספירי
עיכוב טרופוספירי הוא כינוי לתופעת עיכוב פיזיקלית בעת מעבר גלי רדיו בשכבת הטרופוספירה של כדור הארץ, הנמצאים בשימוש בתחום אותות GNSS.
הטרופוספירה, הממוקמת בין פני הקרקע לגובה של 60 קילומטרים מעליה, מייצרת תופעה של עיכוב באותות GNSS העוברים דרכה במסעם ממשדר הלוויין אל עבר מקלט.
העיכוב הטרופוספירי תלוי בטמפרטורה, בלחץ, בלחות וכן במיקום האנטנות של המשדר והמקלט, הנתונים על פי:
ניתן לכתוב זאת כך:
כאשר n הוא מקדם הרפרקציה של האוויר ו היא השבירה.
את השבירה ניתן לחלק לשבירה הידרוסטטית, או שבירה כתוצאה מגזים יבשים
(בעיקר _2N ו _2O), ושבירה רטובה כתוצאה מאדי מים,.
לכל אחד מהרכיבים השפעות שונות על אותות GNSS. התכונה המשמעותית של הטרופוספירה היא שהתווך שלה אינו מפזר גלים אלקטרומגנטיים עד 15GHz, או במילים אחרות, השפעות הטרופוספירה אינן תלויות בתדירות, עבור אותות GNSS.
לכן, מדידות הפאזה של הגל הנושא והקידוד נמצאות תחת אותה השפעה, בניגוד לעיכוב היונוספירי המייצר שגיאה משמעותית יותר במדידות.
תוצאה ישירה של היותה לא תלויה בתדירות היא שלא ניתן לחשב את השגיאה על ידי חישוב תוצאות מדידות בשני תדרים שונים, כשם שנעשה בשגיאת היונוספירה.
לכן, הדרך היחידה לנטרל את השגיאה במדידות היא על ידי מודל חישובי הנשען על מידע תצפיתי מקדים. למרות הקושי למעשה כ-90% מהשגיאה מגיעה מרכיב הידרוסטטי ניתן לחיזוי [Leick, 1994].
רכיבי השגיאה
תיאור קצר של השפעות רכיבי האטמוספירה הרטובה והיבשה על אותות GNSS להלן:
מספר מודלים טרופוספריים נומינליים קיימים בספרות, המשתנים על פי הפרופילים האנכיים והמיפוי. באופן עקרוני, ניתן לחלקם לשתי קבוצות: בעלי אוריינטציה גאודטית ובעלי אוריינטציה ניווטית. הקבוצה הראשונה כוללת את ססטמוינן (Sastamoinen), הופפילד (Hopfield) ואחרים [Xu, 2007], מדויקים יותר אך גם מורכבים יותר, ודורשים בנוסף מידע מטאורולוגי עדכני של פני השטח, וכתוצאה מכך דיוקם מושפע מדיוק הנתונים עליהם הם נשענים. הקבוצה השנייה מדויקת פחות אך אינה דורשת מידע מטאורולוגי.
מודל טרופוספירי עבור "Standard Point Positioning"
להלן מודל טרופוספירי עבור חישוב "Standard Point Positioning":
המודל המובא כאן מ"Collins, 19999" , אומץ על ידי מערכות SBAS, כגון WAAS, EGNOS... [RTCA-MOPS, 2006]
במקרה שלנו ישנה פונקציית מיפוי משותפת לרכיבים הרטובים והיבשים:
כאשר T_{z,dry} ו T_{z,wet} מחושבים בעזרת גובה המקלט והערכה של חמשת הפרמטרים המטאורולוגיים: לחץ[P (mbar)], טמפרטורה [T (K)], לחץ אדי מים [e (mbar)], קצת ירידת הטמפרטורה [\beta (K/m)] וקצב דעיכת תכולת אדי המים [\lambda (חסר ממדים)]. פקטור M(E) הוא [Black ו Eisner, 1984] המפוי:
החישוב דלעיל תקף עבור זוויות הגבהה של לוויינים E מעל 5 מעלות.
עבור קו רוחב \phi נתון של מיקום המקלט, והיום בשנה D (כלומר מה-1 בינואר), ערכו של כל פרמטר מטאורולוגי נלקח מתוך הממוצע לפרמטרים אלו שחושב מראש.
אמנם, כל ערך של הפרמטרים (P, T, e, \beta, \lambda) מחושב כ:
כאשר D_{min}=28 עבור קווי רוחב צפוניים ו D_{min}=211 עבור קווי רוחב דרומיים. הביטויים \xi_0(\phi) ו הם ערכי הממוצע והשונות העונתית בקו הרוחב של המקלט \Phi, לאחר אינטרפולציה ליניארית מטבלת ערכים דיסקרטיים קיימים.
נתוני העיכוב האנכי בגובה 0, T_{z,dry} ו T_{z,wet}נתונים על ידי:
העיכוב האנכי T_{z,dry} ו T_{z,wet} עבור מקלט בגובה H מחושב לכן כך:
כאשר H הוא הגובה מעל פני הים, במטרים,, , , ו.
מודל טרופוספירי עבור "Precise Point Positioning"
הדוגמה להלן היא אחת ממודלי הטרופוספירה הממומשים על ידי תוכנת "GIPSY-OASIS II", אשר אינה דורשת נתוני מטאורולוגיה מהשטח. המודל משתמש במפת ניאל, שמתחשבת במשתנים שונים עבור נתוני הרכיבים הרטוב והיבש: במימוש זה, הרכיב הרטוב מוערך על ידי פילטר ניווט יחד עם נתוני מיקום המקלט. גישה זו מאפשרת פישוט משמעותי של המודל לעיכוב אנכי, עם ערכים נומינליים: כאשר a=2.3 \,m,, ו H הוא הגובה מעל פני הים, במטרים. ו מוערכים
טווסון (דג)
מאפיינים
לדגים אלה גוונים צבעוניים, בדומה לאלה של הטווס ומכאן שמם. הם יכולים להגיע לאורך 46 סנטימטרים, אך מרביתם קטנים יותר. הם בעלי ראשים צבעוניים ושפתיים רחבות המזכירות את התוכינוניים או "דגי התוכי", אך בניגוד אליהם אינם ניזונים מאלמוגים.
אלו דגים שוכני שוניות אלמוגים ושוניות נוספות והם חיים רק בימים רדודים, בהם צבעיהם הרבגוניים בולטים. הצעירים של מספר מינים משמשים כדגי נקאי המנקים את שאר שוכני הים, אך בבגרותם הם ניזונים מפלנקטון, סרטנונים ודגיגים.
אבודים לרגע
אֲבוּדִים לְרֶגַע הוא סרט ישראלי משנת 2005 בכיכובם של תומר בן דוד ואיתי תורג'מן, שבמרכזו השימוש בסמים בקרב חיילים משוחררים ישראלים בהודו. הסרט בוים על ידי עמית רוס ויאיר קויפמן ומבוסס על סיפורו האישי של האחרון.
הסרט עוסק ב"טיול הגדול" שחיילים משוחררים עושים בהודו ובחוויית הטריפ הרע ("התפלפות" כדבריו של קויפמן) בעקבות השימוש בסמים. חיילי צה"ל העומדים לפני שחרור נשלחים פעמים רבות לצפייה בסרט ולהרצאה של יאיר קויפמן מטעם משרד הביטחון.
עלילה
עמית (תומר בן דוד), קצין משוחרר, וחברו הטוב מני (איתי תורג'מן) מגיעים לטיול בהודו. עמית נסע להודו במטרה לטייל ואילו מטרתו של מני היא לעשן ג'ארס ולנוח. לבסוף, עמית נכנע ללחציו של מני ושניהם מתנסים אף בסמים קשים. לאחר טריפ אחד של LSD מחליט עמית לנטוש את הרגל המסיבות ויוצא לטרק נוסף, ממנו הוא לא שב. מני יוצא לחפש אותו, ולאחר תקופת חיפוש ממושכת הוא מגלה שעמית מתנהג באופן משונה וחושד שהוא סובל מפסיכוזה.
קישורים חיצוניים
טריילר לסרט באתר YouTube
פרנטישק יונק
פרנטישק יונק (בצ'כית: František Junek; 17 בינואר 1907 – 19 במרץ 1970) היה כדורגלן צ'כוסלובקי ששיחק בעמדת הקיצוני שמאלי.
ביוגרפיה
יונק נולד ב-17 בינואר 1907 בקארלין שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אז, ושיחק כנער בקבוצה צ'צ'י קארלין. ב-1925 עלה לקבוצה המקצוענית שלה וב-1928 עבר לסלביה פראג. יונק היה נחשב לשחקן מהיר וזריז וביחד עם פרנטישק סבובודה הם היוו צמד מצוין שעזר לסלביה לזכות ב-6 תוארי אליפות מתוך 7 עונות בין 1929–1935. ב-1935 עבר לקלאדנו וסיים את הקריירה שלו שם ב-1938. בסך הכל ערך יונק 133 הופעות בליגה הצ'כוסלובקית וכבש 48 שערים.
יונק ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'כוסלובקיה ב-15 בספטמבר 1929 נגד אוסטריה בווינה. במונדיאל 1934 שיחק בכל המשחקים ונבחרתו הגיעה עד לגמר בו הפסידה למארחת איטליה. אחרי אותו טורניר שיחק יונק רק פעמיים נוספות במדים הלאומיים ומשחקו האחרון היה ב-14 באוקטובר 1934 נגד שווייץ בז'נבה.
חותם הארבעה
עלילה
העלילה מתרחשת בשנת 1888. הבלש שרלוק הולמס משועמם בגלל היעדר חקירות, ולמורת רוחו של דוקטור ווטסון מתחיל להתמכר לסמים. הולמס מסביר לווטסון על שיטות העבודה שלו, כשאל החדר נכנסת אשה צעירה בשם מרי מורסטן ומבקשת את עזרתו של הולמס. מורסטן מספרת את סיפורה: היא בתו של קצין בצבא אשר היה מוצב באיי אנדמן, ובילדותה ראתה אותו מעט. עשר שנים לפני כן הוא הודיע לה שהגיע ללונדון וביקש ממנה לבוא לפגוש אותו במלון שבו התאכסן. כאשר הגיעה ללונדון, התברר לה שאביה אכן שהה במלון, אולם נעלם והשאיר את חפציו מאחור. היא פנתה אל ידידו היחיד בעיר, מייג'ור ג'ון שולטו, אולם גם הוא לא ידע דבר על מקום הימצאו. ארבע שנים לאחר מכן, התפרסמה בעיתון פרסומת המבקשת ממורסטן למסור את כתובתה. משעשתה זאת, החלה לקבל בדואר מדי שנה בשנה פנינים יקרות ערך. אולם היום, שש שנים לאחר מכן, היא קיבלה מכתב המודיע לה שנעשה לה עוול, ומבקש ממנה לבוא להיפגש עמו בלוויית שני חברים. הולמס וווטסון מסכימים ללוות אותה. הולמס חוקר ומגלה שמייג'ור שולטו נפטר בדיוק בשבוע בו החלה מורסטן לקבל את הפנינים, והוא סבור ששולח הפנינים הוא יורשו של שולטו. ווטסון מתאהב במורסטן ממבט ראשון, אולם לא מעז לפתח ציפיות. בהמשך מורסטן מביאה להולמס מפה שמצאה בכליו של אביה, אשר עליה כתוב "חותם הארבעה". על המפה יש ארבעה שמות: מחמת סינג', עבדאללה חאן, ג'ונתן סמול ודוסט אכבר.
הולמס ווטסון ומורסטן מגיעים לנקודת המפגש, שם הם מוסעים בכרכרה לביתו של אדם החי בפאר ומזרחי ומציג את עצמו כתדיאוס שולטו, בנו של ג'ון שולטו. הוא מספר למורסטן שאביו היה חבר טוב של אביה, ושכל חייו אביו פחד מפני אנשים בעלי רגל עץ. ברגעיו האחרונים אביו סיפר לו ולאחיו התאום ברתולומיאו על נסיבות מותו של אביה של מורסטן: שניהם חלקו סוד על קיומו של אוצר גדול מהודו, וכאשר הגיע מורסטן ללונדון לתבוע את חלקו משולטו, התפתחה ביניהם מריבה באשר לחלוקתו, ובאמצע המריבה חטף מורסטן התקף לב פתאומי ומת (הוא לקה בלבו עוד קודם לכן, אולם סיפר על כך רק למעטים). משרתו של שולטו אשר שמע על המריבה מאחורי הדלת, סבר בטעות ששולטו רצח את מורסטן, ושולטו הבין שאיש לא יאמין לו שהמוות היה טבעי. לפיכך הם הסתירו יחד את הגופה. שולטו רצה להמשיך ולספר לבניו היכן נמצא האוצר, אולם ברגע האחרון הופיע לפתע בחלון פרצוף, ושולטו החל לזעוק שלא יתנו לו להיכנס. בעוד תדיאוס וברתולומיאו ניסו לתפוס את הפולש, שולטו נפח את נשמתו והאוצר נשאר חבוי. כעבור זמן מה הם גילו שהפולש המסתורי ערך חיפוש בחדר והצמיד לגופה של אביהם פתק עם הכיתוב "חותם הארבעה". תדיאוס רצה לפחות לפצות את בתו של מורסטן, ולכן שלח לה את הפנינים במשך השנים. אלא שכעת הודיע לו ברתולומיאו שמצא את האוצר חבוי בבית. תדיאוס מעוניין שמורסטן תקבל את חלקה באוצר, ועל כן הוא מזמין אותה לבוא עמו להתעמת עם ברתולומיאו אשר מעוניין לשמור את כל האוצר לעצמו. עם זאת, כאשר הם מגיעים לביתו של ברתולומיאו הם מגלים שהוא נרצח באמצעות חץ מורעל והאוצר נשדד. על השולחן לצדו הם מוצאים פתק שעליו כתוב "חותם הארבעה".
בעזרת שיטותיו הייחודיות, מצליח הולמס לגלות שברצח היו מעורבים שני אנשים: אחד קטוע רגל והוא ככל הנראה ג'ונתן סמול מהמפה של מורסטן, והשני הוא אדם קטן קומה, ככל הנראה יליד מאיי אנדמן. הולמס משתמש בשירותיו של כלב בשם "טובי" כדי לעקוב אחרי עקבותיהם של השניים ולומד לדעת שהם הפליגו בספינת קיטור. הולמס מערב את המשטרה, ולאחר מרדף סירות שבמהלכו נהרג היליד, המשטרה מצליחה להניח את ידיה על ג'ונתן סמול ולהשיג את תיבת האוצר. ווטסון מקבל אישור להראות למורסטן את האוצר בטרם המשטרה תבדוק אותו, והוא חושש מאוד מכך כיוון שהוא יודע שאם מורסטן תהיה אשה עשירה לא יהיה לו סיכוי להתקרב אליה. אולם כאשר התיבה נפתחת מתברר שהיא ריקה. ווטסון מביע את שמחתו על כך, ומתוודה בפני מורסטן שהוא אוהב אותה. הולמס שואל את סמול מה עשה עם האוצר, והוא מספר ששפך אותו בנהר כדי שאיש לא יוכל להגיע אליו. הוא מספר את סיפורו: הוא שירת בצבא הבריטי בהודו ואיבד את רגלו בעקבות נשיכת תנין. במהלך המרד ההודי הגדול הוא הוצב בעמדת שמירה במבצר בעיר אגרה יחד עם שני חיילים סיקים שנקראו מחמת סינג' ועבדאללה חאן. לילה אחד שניהם סיפרו לו על ראג'ה עשיר אשר הצטרף למורדים, ובאמצעות סוחר בשם אחמת' מתכנן להחביא חלק מאוצרו באגרה. הם הציעו לו להצטרף אליהם, לרצוח את אחמת' ולהניח יד על האוצר. הוא קיבל את הצעתם, ויחד עם סיקי נוסף בשם דוסט אכבר הם רצחו את אחמת', הסתירו את האוצר ושרטטו מפות למיקומו. על המפות הם חתמו בשם "חותם הארבעה". עם זאת, הרצח נחשף וארבעתם נשלחו למאסר באיי אנדמן. עם זאת, קיומו של האוצר לא נחשף. באנדמן, הבחין סמול בשני קצינים בריטיים, הלא הם מורסטן ושולטו אשר היו שקועים בחובות כבדים. הוא הציע לשניהם לסייע להם לברוח ובתמורה לקבל חלק מהאוצר. הוא הכין עבורם מפות של האוצר, וזו המפה שמרי מורסטן מצאה בכליו של אביה. סוכם ששולטו יצא כדי לבדוק האם האוצר אכן קיים, ולאחר מכן יחזור לאנדמן כדי לסייע להם לברוח. עם זאת, שולטו בגד בהם ולאחר שלקח את האוצר וקיבל ירושה גדולה חזר לבריטניה. מאז התעסק סמול בעיקר בתוכניות לנקמה בשולטו. לאחר שהצליח לברוח באמצעות יליד מקומי בשם טונגה ולרצוח את אחד מהסוהרים שלו, סמול חזר לבריטניה, והופיע ליד חלונו של שולטו לפני שמת בתקווה לגלות את האוצר. לאחר שברתולומיאו מצא את האוצר, הוא תכנן לחדור אל החדר בזמן שהוא לא יימצא שם, לגנוב את האוצר ולהיעלם. אולם כאשר טונגה חדר אל החדר, הוא גילה שברתולומיאו שם, ועל כן רצח אותו באמצעות חץ מורעל. סמול לקח משם את האוצר ונעלם עם ספינת קיטור עד שהולמס והמשטרה מצאו אותו.
הספר מסתיים כאשר סמול נלקח למאסר, וווטסון מספר להולמס על כוונתו להינשא למרי מורסטן.
עיבודים לקולנוע
הספר זוכה לעיבודים רבים לקולנוע. ב-1905 יצא לאקרנים הסרט האילם האמריקאי "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", וב-1913 סרט אילם אמריקאי נוסף בשם "שרלוק הולמס פותר את חותם הארבעה". ב-1923 הסרט הבריטי "חותם הארבעה", וב-1932 סרט בריטי נוסף באותו השם. הסיפור זכה להתייחסות גם בסדרה "שרלוק הולמס" מ-1965. ב-1974 יצא סרט גרמני-צרפתי בשם "חותם הארבעה" (בגרמנית: Das Zeichen der Vier בצרפתית: Le signe des quatre). ב-1983 גילם איאן ריצ'רדסון את שרלוק הולמס בסרט "חותם הארבעה". ריצ'רדסון גילם את הולמס גם בסרט ההמשך אשר מבוסס על הספר כלבם של בני בסקרוויל. באותה שנה יצא באוסטרליה סרט בשם "שרלוק הולמס וחותם הארבעה". הפרק הרביעי בסדרה הסובייטית "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס ודר' ווטסון" נקרא "אוצרות אגרה" ומבוסס על חותם הארבעה. גם אחד מפרקי סדרת הטלוויזיה "שרלוק הולמס" מ-1984 עוסק בספר זה. ב-2001 יצא לאקרנים בקנדה הסרט "חותם הארבעה". בסדרת הטלוויזיה "שרלוק", המציגה גרסה מודרנית לסיפורי שרלוק הולמס, הפרק השני בעונה השלישית נקרא "חותם השלושה" ומציג את אותה עלילה. שרלוק הולמס מגולם בידי בנדיקט קמברבאץ' ודוקטור ווטסון בידי מרטין פרימן.
אימפרובטור
אימפרובטור (שם מדעי: Imperobator; מילולית: "לוחם עוצמתי") הוא סוג של דינוזאור תרופוד שהתקיים במשך הקרטיקון העליון באנטארקטיקה שלפני 71 מיליון שנה מזמננו, במשך המאסטריכט. סוג זה הכיל מין יחיד - Imperobator antarcticus.
האימפרובטור ידוע מממצאי מאובנים שהתגלו בתצורות איי סנואו היל שבאי ג'יימס רוס, מצפון לחצי האי האנטארקטי. הממצאים התגלו ב-2003 בידי משלחת אנטארקטית שחשפה מספר עצמות רגליים ושוקה שדמו לאלה של תרופוד קדום. הוא הוצג בתחילה כדרומזאור אנטארקטי, אם כי לא היה לו מאפיין דמוי-טופר כשל שאר קרוביו.
למרות שאין מספיק שרידים לאפיין את מראהו, נראה שלמרות שלא היה דרומזאור מובהק עדיין השתייך לקבוצה הקרובה פאראווס (או לחלופין לדיינוניכוזאוריה). הוא תואר בידי Ely ו-Case ב-2019 ונקרא עקב מבנהו החזק יחסית. גודלו דמה לזה של יוטרפטור, בהתבסס על אורך שוקה של 45 ס"מ, והוא היה מהגדולים שבדינוזאורים באזור בו חי, אם כי לא לה על אורך של 2 מטרים. כמו כן נראה שהיה מכוסה בנוצות.
דינוזאור זה היה כנראה טורף-על בחצי האי האנטארקטי, אף שאולי היה אוכל נבלות. לצידו התגלו דינוזאורים שכנראה צד את חלקם כמו: טריניזאורה, מורוזאורוס, אנטארקטופלטה וכמה טיטאנוזאורים, פטרוזאורים ובאוקיינוס לצידו חיו זוחלים ימיים וכרישים שונים.
היסטוריה של אפריקה
ההיסטוריה של אפריקה היא שם כללי לתיאור הזמן מהנוכחות האנושית הראשונה ביבשת אפריקה ועד ההווה.
על פי הדעה המקובלת במחקר האבולוציה של האדם, מקור המין האנושי (הומו סאפיינס) הוא במזרח אפריקה.
מנוע שטוח 6
מנוע שטוח 6 (באנגלית: Flat-six engine) הוא מנוע בוכנה בעל שישה צילינדרים, שלושה צילינדרים בכל צד של גל ארכובה מרכזי. הסוג הנפוץ ביותר של מנוע שטוח 6 הוא מנוע הבוקסר 6.