cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דפיברילציה
מכשירים מושתלים
העבודה על הנושא החלה למרות ספקות בקרב מומחים מובילים בתחום הפרעות הקצב ומוות פתאומי. היה ספק בכך שרעיונותיהם אי פעם יהפכו למציאות קלינית. ב - 1972 ברנרד לואן, ממציא הדפיברילטור החיצוני, הצהיר בעיתון "סירקוליישן" (Circulation) - " לחולה, הנדיר ביותר, שסובל מהתקפים תדירים של פרפור חדרים, עדיף שיאושפז ביחידה לטיפול נמרץ קרדיולוגי, הוא יטופל טוב יותר על ידי תוכנית נגד הפרעות קצב יעילה או תיקון כירורגי של הפגם בזרימת הדם הכלילית או הכשל בתפקוד החדרים. למעשה, שיטת הדפיברילטור המושתל מייצגת פתרון לקוי בחיפוש אחר יישום סביר ומעשי."
אזכורים בתרבות הפופולרית
בסדרת הטלוויזיה "מצב חירום!" (סדרה משנות ה-70 של NBC), כבאים השתמשו לעיתים קרובות בדפיברילטורים, בקוראם את הקריאה הידועה "להתרחק!" ("Clear!") ששמשה כצעקת האזהרה הסטנדרטית שלהם (שעדיין משתמשים בה כיום) ממש לפני שליחת השוק החשמלי, על מנת להזהיר את הסובבים להתרחק מהחולה מחשש להעברת השוק החשמלי.
באותה סדרה, הדפיברילטור מוצג כגורם לעווית אלים ופתאומי או טלטול חזק בחולה. במציאות, אף על פי שהשרירים עשויים להתכווץ, הצגה דרמטית כזו מצד החולה היא נדירה. ברוב תוכניות הטלוויזיה נראה כי מספק העזרה הרפואית משתמש בדפיברילטור כדי לטפל במצב בו הא.ק.ג. מראה "קו שטוח" (מצב הידוע גם כאסיסטולה – בו הלב אינו פועם כלל). במציאות, רק מקצבי דום הלב – פרפור חדרים וטכיקרדיה חדרית שלא מורגש בה דופק - מטופלים בעזרת דפיברילציה. (יש גם מספר מקצבי לב שניתן לטפל בהם בעזרת שוק חשמלי כאשר המטופל לא נמצא בדום-לב, כמו למשל טכיקרדיה על-חדרית או טכיקרדיה חדרית שכן מורגש בה דופק. הפרוצדורה הזו ידועה בשם "היפוך חשמלי" ולא דפיברילציה).
בסדרת הטלוויזיה E.R. של רשת NBC, השתמשו באופן קבוע בדפיברילטור. מכיוון שהתוכנית שמה דגש על מציאות רפואית, הטעויות הקלאסיות כמו לטפל באסיסטולה בעזרת דפיברילציה מתרחשות לעיתים נדירות. כיום רואים את הדפיברילטור הרבה בסדרה HOUSE של רשת FOX.
מישל עפלק
חייו
מישל עפלק היה נוצרי יווני-אורתודוקסי סורי. בשנים 1928–1932 היה סטודנט להיסטוריה בעל מלגה מאוניברסיטת הסורבון בפריז. לפי עדויות שונות, הפך לחבר המפלגה הקומוניסטית, ייתכן כי היה אף חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בסוריה.
משנת 1934 עבד כמורה בבית ספר תיכון יוקרתי בדמשק - "התג'היז'". הסטודנטים ותלמידי בתי הספר התיכוניים היו בעלי תודעה פוליטית ערה ביותר בציבור, לכן הם היוו קרקע פורייה להפצת רעיונותיהם של עפלק ושל סלאח א-דין אל-ביטאר, עמיתו. בשנת 1935 סייעו השניים בייסודו ובעריכתו של שבועון שמאלני בשם "אט-טליעה" (חיל החלוץ).
בהיותו סטודנט, עפלק הושפע מאוד ממשנתו של קרל מרקס. המרקסיזם השפיע על דמותו של עפלק כך שביסס את מצע המפלגה על חלק מעקרונות הסוציאליזם. עם זאת, במשך תקופת המנדט הצרפתי עפלק לא יצא בפומבי נגד המשטר.
יסוד חשוב ביותר להבנת דמותו של עפלק הוא היותו נוצרי; עפלק חיפש פתרון לא רק לבעיה הלאומית אלא גם לבעיה האישית – בעיית המיעוטים בקרב הרוב המוסלמי. מכאן נובע רצונו העז להגדיר את זהות הלאום על בסיס חילוני טהור. חינוכו האירופי והעובדה שהתרחק מחיי עדתו סללו לו את הדרך למחשבה זו.
ב-1936 עפלק ואל-ביטאר ניתקו כמעט לחלוטין את קשריהם עם הקומוניסטים. על פי עפלק, הם החליטו שקומוניזם עם דגש של עקרון הבינלאומיות לא אפשרי בעולם הערבי. עד 1936 השניים טענו: "היינו אז מרקסיסטים, עם הסתייגויות מועטות".
אפשר להבחין במפנה מכריע בהלך חשיבתו של עפלק באמצע שנות השלושים מתוך דבריו:
מתוך ציטוט זה אפשר לראות בבירור את שינוי המגמות שבהן האמין; כתוצאה מכך, בתחילת שנות הארבעים החל להפיץ את רעיון הלידה החדשה של הלאומיות הערבית בקרב הסטודנטים שלו. באותו זמן התחיל אצלו תהליך של היווצרות העקרונות למפלגה החדשה: בהיותו מרקסיסט עם נטייה חלקית ללאומנות, הושפע מהלאומנות האידיאליסטית הגרמנית והרעיון הטוטליטרי של הגל וגם תחת השפעת קסמו של הכוכב העולה היטלר. עם נפילתה של צרפת והצלחתה של גרמניה נגד ברית המועצות הקומוניסטית דעתו השתנתה, מה שגרם לניתוק קשריו עם חבריו הקומוניסטים.
אלמנט מעניין בדמותו של עפלק הוא כישרונו לכתוב ולנאום על כל עניין בהתפלספות למדנית עמוקה. בדרך זו התבסס על עקרונות כלליים מוגדרים ועל ידי כך קבע עמדה ברורה בשאלת השעה. דבר זה סייע לעפלק להרכיב את האידאולוגיה של מפלגתו וכך לצבור קהל נוסף: "אצל עפלק הטשטוש אינו נובע מחוסר הבנת העניינים אלא מידיעה דווקא".
כפוליטיקאי נחל עפלק כישלון. חסרו בו תכונות איש המעשה, ועובדת היותו נוצרי לא שיפרה את מצבו הפוליטי. לא רק על פי מקצועו היה עפלק מורה, אלא גם באופיו. לאחר מספר כישלונות הוא התרחק מפעילות פוליטית מחוץ לכותלי המפלגה. לזכותו ייאמר כי הוא זה שיצר את האידאולוגיה של הבעת' וחינך את תלמידיו ברוח אידאולוגיה זו.
הגברת הראשונה
הגברת הראשונה (באנגלית: The First Lady) הוא כינוי הניתן לאשת ראש מדינה, כמו נשיא או מושל מדינה.
בארצות הברית הגברת הראשונה אינה בהכרח אשת הנשיא, אלא, במקרה שהנשיא אינו נשוי, מקובל שאחת מקרובותיו ממלאת את הפונקציה של הגברת הראשונה (מארחת וכו'). כך למשל בתקופת נשיאותו של נשיא ארצות הברית של ג'יימס ביוקנן, שהיה רווק, הייתה הארייט ליין אחייניתו "גברת ראשונה".
הראשונה בנשות נשיאי ארצות הברית שזכתה לתואר "הגברת הראשונה" הייתה דולי מדיסון בשנת 1849 בנאום שנישא בהלווייתה על ידי הנשיא זאכרי טיילור. ככל הנראה היה זה השימוש הראשון במונח זה.
התואר משמש, באופן לא רשמי, גם את נשות ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ונשיא צרפת.
המושג בתחום התרבות
בעקבות השימוש הפוליטי במונח, החל במהלך המאה ה-20 שימוש תרבותי במונח. שימוש זה החל בארצות הברית ובהדרגה נפוץ לשפות אחרות ומדינות אחרות. כך לדוגמה הזמרת אלה פיצג'רלד זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של השיר" (First Lady of Song), אריתה פרנקלין זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של מוזיקת הנשמה" (First Lady of American Soul), והלן הייז זכתה לכינוי "הגברת הראשונה של התיאטרון האמריקאי".
בעקבות הדוגמה האמריקאית הפך הכינוי מקובל גם בישראל, ושושנה דמארי הפכה ל"גברת הראשונה של הזמר העברי", ומספר נשים זכו לתואר "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי": גילה אלמגור, זהרירה חריפאי, ליא קניג, חנה רובינא וחנה מרון.
טובה (כלי נגינה)
טוּבָּה היא כלי נגינה ממשפחת כלי הנשיפה ממתכת. הטובה מפיקה את הצלילים הנמוכים ביותר במשפחת כלי הנשיפה מהמתכת בפרט, ובתזמורת בכלל, ומשמשת בדרך כלל לנגינת תפקידי בס. לטובה צליל רך יחסית לכלי נשיפה אחרים, וניתן לנגן בה בעוצמה רבה.
הטובה המודרנית הומצאה בשנת 1835 בגרמניה, והחליפה במהירות כלי נשיפה נמוכים כהליקון, בומברדון, אופיקלאידה וסרפנט. לעיתים משמש השם "טובה" כשם כללי לכלי נשיפה נמוכים, במיוחד במוזיקה עתיקה.
מקור השם הוא המילה הלטינית Tuba, שמשמעותה "חצוצרה". כך נקראה חצוצרה נטולת שסתומים ששימשה בצבא הרומי וכנראה דמתה לחצוצרת בארוק (ראו תמונה בקישורים חיצוניים). שמה של החצוצרה הרומאית בא מהמילה הלטינית לצינור - Tubus.
מבנה הכלי
הטובה עשויה פליז, המצופה לכה או כסף. צינור הטובה מתרחב בהדרגתיות מן הפייה ועד לפעמון. לטובה שלושה עד חמישה שסתומים, ולעיתים רחוקות אף שישה או שבעה, המשמשים להארכת הצינור ושינוי גובה הצליל. נגנים מקצועיים מנגנים בדרך כלל בטובה בעלת ארבעה שסתומים לפחות, בעוד טובות בעלות שלושה שסתומים משמשות בעיקר תלמידים וחובבים.
שלושה שסתומים בשילובים שונים מאפשרים להפיק מכלי נשיפה ממתכת סולם כרומטי - כל צליל המשמש באופן מסורתי במוזיקה המערבית. השסתום הנוסף (הרביעי), הנקרא גם שסתום באס, או שסתום קוורטה, מאפשר להאריך את צנרת הטובה כדי לנגן צלילים הנמוכים בקוורטה. שימוש נוסף הוא העלמת בעיות כיוון (זיוף) בעזרת איצבועים חלופיים (שילובי שסתומים שונים המפיקים אותו צליל בכיוון מעט שונה).
שסתומי הטובה יכולים להיות ישרים או סיבוביים.
נגינה
הנגינה בטובה מתבצעת בדרך כלל בישיבה בגלל משקלה הגדול. הנגן מניח את הכלי על ברכיו ומפעיל את השסתומים בעזרת יד ימינו. נגנים מרקע קלאסי נוהגים לשנות את אורכי הצינורות המחוברים לשסתומים בעזרת יד שמאל כדי לשפר את הכיוון של צלילים מסוימים. ישנם כלים הדורשים שימוש ביד שמאל להפעלת חלק מהשסתומים.
במקרים בהם מתבקשת נגינה בעמידה, כמו בעת נגינת תפקיד סולו, נגינה כחלק מתזמורת צועדת, או בהופעות מוזיקה פופולרית, נהוג להשתמש ברצועה או מנשא ולבחור בטובה קלה וקטנה יחסית. מחוץ לעולם המוזיקה הקלאסית, מקובל הסוזאפון ככלי לנגינה בעמידה.
תפקיד
הטובה משמשת בסגנונות והרכבים מוזיקליים מגוונים: מוזיקה קלאסית תזמורתית וקאמרית, ג'אז, מוזיקה עממית, מארש, ואף בפאנק (Funk) ורוק.
מוזיקה קלאסית
בתזמורת הסימפונית, בה החלה את דרכה, יש בדרך כלל טובה אחת, המנגנת תפקידי בס, מתפקדת ככלי נשיפה בסקציה וככלי סולני.
ריכרד וגנר (שהמציא גם טובה וגנריאנית) הרבה לכתוב לטובה, בין השאר במנגינת "Ride of the Valkyries"האזנה שצוטטה רבות בתרבות הפופולרית, כמו בסרט אפוקליפסה עכשיו.
קונצ'רטי לטובה נכתבו בידי המלחינים המודרניים ראלף ווהן ויליאמס, אדוורד גרגסון (Edward Gregson), ג'ון ויליאמס, רוברט פלמינג (Robert Fleming) גרי קולשה (Gary Kulesha) ויוסף הורוביץ (Josef Horovitz).
הטובה משמשת בהרכבים קאמריים, שהבולטים בהם הם רביעיית טובות האזנה וחמישיית כלי נשיפה ממתכת, הכוללת שתי חצוצרות, טרומבון, קרן יער וטובה.
ג'אז
בתחילת המאה העשרים תפסה הטובה (או גרסתה הנוחה לנשיאה, הסוזאפון) מקום משמעותי בעולם הג'אז ככלי בס נייד וחזק שירש הז'אנר המתפתח מהתזמורות הצועדות. בהדרגה הוחלפה הטובה בקונטרבס, ונגנים רבים ניגנו בשני הכלים, בהתאם לנדרש. גם כיום מקובל להשתמש בטובה בנגינת דיקסילנד ג'אז. גם כשהלכה ונעלמה מנוף הג'אז המשיכה הטובה להחליף את הקונטרבס בהקלטות, מכיוון שציוד ההקלטה באותה תקופה לא היה יכול לקלוט את צלילו העדין והלא כיווני. באותו זמן פותחה ה"טובה להקלטה" (Recording Tuba), שפעמונה פנה לפנים כדי להקל לקלוט את צלילה. בשנות השלושים, עידן הסווינג, כבר לא הייתה הטובה כלי ג'אז מקובל.
אחרי היעדרות של כשלושים שנים מהזרם המרכזי של הג'אז, בהן שימשה בעיקר בהרכבי דיקסילנד ג'אז, חזרה הטובה לבמה בעיבודיו של גיל אוונס, שמצא עניין בעושר התזמורי שהציעו לג'אז כלים המזוהים עם המסורת הקלאסית כקרן יער, בסון, אבוב, חליל צד וטובה. אוואנס השתמש בטובה באופן המושפע מהמסורת הקלאסית - לא ככלי בס רועם, אלא ככלי נשיפה בעל צליל עמוק, ששימש כחלק מחטיבת כלי הנשיפה וניגן קווים מלודיים בעלי אופי לירי ותפקידים הרמוניים.
במקביל להתפתחויות בזרם המרכזי של הג'אז, היו תמיד הטובה או הסוזאפון כלי הבס בתזמורת כלי נשיפה בסגנון ה-Second Line, שנולד בניו-אורלינס ומאפיין אותה, אך נפוץ במקומות רבים בעולם. תזמורות אלה מנגנות באירועים משמחים, לוויות וקונצרטים.
הסוזאפון משמש גם בתזמורות Shout Band, האופייניות לכנסיות השחורות בארצות הברית ומורכבות מטרומבונים רבים, בריטון תופים וסוזאפון.
מוזיקה בלקנית
בתזמורות כלי נשיפה בלקניות מקובל השימוש בסוג של טובה הנקרא הליקון.
תזמורות נוער ותזמורות צועדות
הטובה היא כלי הבס המקובל בתזמורות נוער, תזמורות כלי נשיפה, תזמורות צועדות כמו תזמורות קולג' ותזמורות משטרה וצבא, כמו תזמורת צה"ל. בניגוד להרכבים אחרים, בתזמורות אלו מקובל שיותר מנגן אחד מנגן בטובה. בתזמורות גדולות במיוחד יכולים להשתתף אפילו עשרות נגני טובה או סוזאפון.
הליקון
ההליקון הוא אביו של הסוזאפון. הוא קטן ממנו ועוטף גם הוא את גוף הנגן ויושב על כתפו. מקובל להשתמש בהליקון במזרח אירופה, ובפרט בתזמורות כלי נשיפה בלקניות.
Sound Asleep
Sound Asleep (בעברית: נשמע ישן, מוכר כ-Whisper) הוא המיני-אלבום השני של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס. המיני-אלבום הוקלט על ידי חברת התקליטים ביג וויג אנטרפריזס, ויצא לאור באוגוסט 1999. הלהקה החליטה כי היא תייצר 50 עותקים בלבד ממנו. המיני אלבום נמכר בליטל רוק, ארקנסו בדומה למיני אלבום הראשון של הלהקה, Evanescence.
לשיר "Whisper", הוקלטו מספר גרסאות שונות בשלבים מאוחר יותר.
קישורים חיצוניים
Whisper / Sound Asleep by Evanescence, באתר Rate Your Music
טובה (כלי נגינה)
משפחת הטובה
הכלי קרן הבריטון, והכלי אלטהורן, אינם ממשפחת הטובות. שניהם שייכים למשפחת הקרנות.
מנעד
קיימים הבדלי מנעד בין הטובות השונות. קל יותר להפיק צלילים נמוכים במיוחד מטובה בסי במול או בדו, במיוחד אם צנרת הכלי רחבה; בהתאמה, קל יותר להפיק צלילים גבוהים מכלים קטנים כטובה בפה או במי במול. עם זאת, מנעד הנגינה תלוי מאוד בנגן ומיומנותו, יש נגנים המרחיבים את המנעד המקובל מעלה ומטה, בעוד נגנים חובבים רבים לא יוכלו להפיק מן הכלי את כל המנעד המקובל.
טרנספוזיציה
בניגוד לרוב כלי הנשיפה, טובות הבס והקונטרבס הן כלים ללא טרנספוזיציה, על נגן הטובה להכיר את האצבועים המתאימים לטובות השונות.
בעוד בדרך כלל מעיד שם צליל הנלווה לשם הכלי על הטרנספוזיציה שלו, כמו במקרה של חצוצרה בסי במול או סקסופון במי במול, שם הצליל הנלווה לשמה של הטובה מעיד על הצליל הנמוך ביותר שהיא מפיקה ללא שימוש בשסתומים. אין מוסכמה גורפת בנוגע לטרנספוזיציה לאלטהורן, הבריטון והאופוניום, ותפקידים נכתבים עם או ללא טרנספוזיציה, בהתאם להחלטת המעבד או המלחין והמוסכמות באזורם או תחומם המוזיקלי.
רפאל בש
רפאל בש (8 בינואר 1913 – 10 במרץ 2000) היה מפעילי מפא"י ומפלגת העבודה וההסתדרות, חבר הכנסת מטעם מפא"י בשלהי כהונת הכנסת הראשונה (1951), מזכ"ל המפלגה (1954–1956) ומזכיר מחוז תל אביב שלה (1962–1966), חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך שלה (1966–1977).
ביוגרפיה
רפאל בש נולד בשנת 1913 בלטביה. בשנת 1930, בהשפעתו של אלעזר גלילי, הגיע לעיירתו רז'יצה, החל בש לפעול כמדריך בתנועת הנוער הציונית "נצ"ח" (נוער צופי חלוצי).
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. עד שנת 1956 היה חבר קיבוץ כפר בלום. ב-1944, בהיותו גזבר המשק, הביאו ברל כצנלסון לירח העיון של ההסתדרות ברחובות. בשנות ה-40 החל בפעילות במוסדות מפא"י, ובשנת 1950 נבחר למזכיר מחלקת הנוער של המפלגה.
בבחירות לכנסת הראשונה שובץ במקום ה-78 ברשימת מפא"י לכנסת ולא נכנס בתחילה לכנסת. בשלהי כהונת הכנסת ולאחר סדרת התפטרויות הושבע במאי 1951 כחבר הכנסת במקומו של יוסף מיכאל לם שמונה למשרת שופט. תקופת כהונתו הייתה קצרה בשל פיזורה המוקדם של הכנסת, ובש, שהספיק לכהן פחות מארבעה חודשים, לא מונה לחבר בוועדות הכנסת.
בראש מחלקת הנוער עמד עד שנת 1953. בשנים 1954–1956 כיהן כמזכ"ל המפלגה ובשנים 1962–1966 היה מזכיר מחוז תל אביב במפא"י.
בש היה חבר מזכירות מועצת הפועלים של תל אביב, וכן חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (שלוש קדנציות) ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות עד דצמבר 1977.
פרסם מאמרים פובליציסטיים ב"דבר" וב"הפועל הצעיר". בשנת 1975 ראה אור ספרו "הוָויוֹת חברה".
בש נפטר בשנת 2000, בגיל 87.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
1934 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1934 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה
הנהגת היישוב
מצר דייוויס
מצר דייוויס (באנגלית: Davis Strait, בצרפתית: Détroit de Davis) הוא מצר ים בין גרינלנד לאי באפין, בשטח הטריטוריה הקנדית נונאווט.
עומק מי המצר נע בין 1 ל-2 ק"מ, והוא רדוד משמעותית מים לברדור הדרומי לו וממפרץ באפין הצפוני לו.
ככל הנראה מצר זה נוצר בשל שבר גאולוגי בתקופת הפלאוגן לפני כ-45 עד 62 מיליון שנים.
המצר נקרא על שם מגלה הארצות האנגלי ג'ון דייוויס אשר חקר את האזור בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי.
וים יונק
ויילמוס "וים" מריה יונק (בהולנדית: Wilhelmus Maria Jonk; נולד ב-12 באוקטובר 1966 בוולנדם) הוא מאמן כדורגל הולנדי ומאמן. בעברו היה כדורגלן ששיחק בעמדת הקשר המרכזי, וזכה להצלחה במדי קבוצות כמו אייאקס אמסטרדם, אינטר מילאנו ופ.ס.וו. איינדהובן.
קריירה
יונק שיחק במסגרת המועדון החובבני RKAV מוולנדם, בטרם הצטרף למועדון הכדורגל וולנדם המקצועני ב-1986. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה סייע לה להעפיל לליגת העל ההולנדית, תוך שהבקיע שערים רבים ביחס לשחקן בתפקידו. יכולתו המרשימה משכה את עיני קבוצת הצמרת אייאקס אמסטרדם, שצירפה אותו לשורותיה ב-1988.
במשך שנותיו באייאקס הפך יונק לשחקן קבע בהרכב הקבוצה, ונודע בשל עבודתו הקשה במרכז המגרש וקריאת המשחק הטובה שלו. הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות הולנד ב-1990 ובגביע אופ"א ב-1992, לאחר שהבקיע בבעיטה חזקה ממרחק בגמר מול טורינו. על אף הצטיינותו הרבה במדי אייאקס הוא זכה להתעלמות ממאמני נבחרת הולנד בסוף שנות השמונים ובתחילת התשעים, והופיע לראשונה במדי הנבחרת רק במהלך משחקי ההכנה ליורו 1992. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר זה בתור מחליף.
ב-1993, לאחר עונה בה סייע לאייאקס לזכות בגביע ההולנדי, עבר יונק לאינטר מילאנו האיטלקית יחד עם דניס ברגקאמפ. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא סייע לה לזכות בגביע אופ"א, ובגמר מול קזינו זלצבורג הבקיע שער זכור נוסף בהקפצה מעל שוער היריבה. יונק פתח בקביעות בהרכב נבחרת הולנד של דיק אדבוקאט במונדיאל 1994 והיה שותף בכיר להעפלתה לרבע הגמר, כשהבקיע שני שערים במהלך הטורניר - הראשון, ממרחק של 35 מטרים במשחק נגד בשלב הבתים, והשני בשמינית הגמר נגד.
לאחר עונת, כשהוא מתקרב לגיל 30, חש יונק כי מעמדו באינטר נמצא בירידה והחליט לעבור בחזרה להולנד, לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן. במדי איינדהובן הפגין יכולת טובה שסייעה לקבוצה לזכות באליפות הליגה ב-1997, ועקב כך, אף שנותר מחוץ לסגל ליורו 1996, נכלל על ידי חוס הידינק בסגל נבחרת הולנד למונדיאל 1998. הוא סייע לנבחרת להעפיל לחצי הגמר לאחר ששותף בחמישה משחקים, כולל משחקי רבע הגמר נגד וחצי הגמר נגד  שבהם פתח בהרכב. לאחר מינויו של פרנק רייקארד למאמן הולנד הוא מיעט לשתף את יונק, והקריירה שלו בנבחרת הגיעה לסיומה ב-1999.
בעונת עבר יונק לשפילד ונסדיי האנגלית, ששילמה תמורתו 2.5 מיליון לירות שטרלינג. בתחילת דרכו בקבוצה הוא פתח בקביעות בהרכב, אך בהמשך סבל מפציעות רבות והקבוצה ירדה לליגת המשנה בשנת 2000. זמן קצר לפני תחילת עונת הודיע יונק על פרישתו ממשחק.
לאחר הפרישה ממשחק פעיל
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל לשמש כפרשן במשחקי הליגה ההולנדית וכיועץ טכני למועצת המנהלים של קבוצת נעוריו וולנדם.
ב-2008 עבר לעבוד בשורות אקדמית הכדורגל של אייאקס אמסטרדם ומונה למנהל האקדמיה, בתפקיד זה החזיק עד 2015 אז עזב את הקבוצה עקב חילוקי דעות מקצועים עם הנהלת המועדון.
קרירת אימון
באפריל 2019 מונה למאמנה של וולנדם אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה במועדון עונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום ה-3 כאשר הליגה נעצרה עקב מגפת הקורונה. בעונה הבאה הצליח יונק להוביל את הקבוצה למקום ה-6 ולסדרת הפלייאוף על העלייה, אך הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לנאק ברדה. בעונת 2021/2022 הוביל את הקבוצה למקום ה-2 ולעלייה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של 13 שנים.
אור שניוק
אור שיניוק (נולד בשנת 1985), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים. מחזיק בתארים: אלוף העולם (2010) אלוף אירופה במקצה הסלאלום שלוש פעמים, מתוכם פעמיים ברציפות (2007 ו-2009) ופעם נוספת ב-(2017).
ביוגרפיה
שניוק החל להתאמן בסקי מים בכבלים בפארק מנחם בגין בעקבות אחיו הבכור, ניר, אלוף העולם בסקי מים בכבלים. בגיל 14 הצטרף לנבחרת ישראל ובחופשות הקיץ נסע לאנגליה להתאמן בהדרכתו של ניר. כיום, הוא מתאמן במועדון עצמה תל אביב.
2001
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2001 זכה שניוק במדליית ארד בסקי מים בכבלים בסלאלום.
2008
בשנת 2008 החל שניוק לאמן את נבחרת אנגליה בסקי מים בכבלים.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בצ'כיה בשנת 2009 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לפני נדב אטיב מישראל ואלוף העולם סימון הרמן מגרמניה.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בתל אביב בשנת 2010 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לאחר שובר שוויון, לפני אלוף העולם היוצא סימון הרמן מגרמניה ומושיקו צדקה מישראל
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בגרמניה בשנת 2014 זכה שניוק במדליית כסף בסקי מים בכבלים בסלאלום
משפחה
אחיו הבכור, ניר, אף הוא אלוף עולם בסקי מים (1998).
אלקטרומגנט
לאלקטרומגנט שימושים רבים בטכנולוגיה, במנועים חשמליים, גנרטורים, שנאים ועוד.
עקרון פעולה
הצורה הבסיסית ביותר של אלקטרומגנט היא תיל שדרכו עובר זרם חשמלי, היוצר שדה מגנטי. שדה מגנטי הנוצר כתוצאה מזרימת זרם דרך חוט מוליך מתנהג לפי כלל יד ימין: כאשר היד סגורה בצורה של אגרוף והאגודל ישר, אזי האגודל מצביע לכיוון הזרם, השדה המגנטי יתעטף מסביב לחוט בכיוון המצוין על ידי האצבעות של יד ימין (ראו איור). עוצמת השדה המגנטי פרופורציונית לעוצמת הזרם החשמלי העובר דרך החוט.
כדי לרכז את השדה המגנטי, מעצבים את התיל בצורה של סליל שבו מקטעים רבים של התיל נמצאים זה לצד זה. הודות למבנה הזה כל התרומות של התיל לשדה המגנטי מתחברות לאורך הציר של הסליל לשדה חזק יותר מזה של תיל ישר. סליל ישר (מעוצב בצורת בורג) נקרא סולנואיד; סולנואיד מכופף לצורת כעך נקרא טורואיד. שדה מגנטי חזק יותר יכול להיווצר בעזרת ליבה מחומר בעל מקדם מגנטיות גבוה (בדרך כלל ברזל) שמוקפת על ידי הסליל. הליבה מחזקת את השדה המגנטי באופן משמעותי לעומת השדה הנוצר מהסליל לבדו, באמצעות מנגנון של התיישרות של האזורים המגנטיים (ראו בהמשך).
המצאה והיסטוריה
בשנת 1820 גילה המדען הדני הנס כריסטיאן ארסטד שזרם חשמלי יוצר שדות מגנטיים, גילוי שהוא הבסיס לפעולת האלקטרומגנט.
בשנת 1823 המציא ויליאם סטרג'ן (William Sturgeon) הבריטי את האלקטרומגנט הראשון. האלקטרומגנט של סטרג'ן היה חתיכת ברזל בצורת פרסה וסביבה מלופף תיל נחושת (ראו איור). כאשר הוזרם זרם דרך הסליל, הברזל הפך למגנט ומשך אליו חפצים עשויים ברזל או חומרים המכילים ברזל. ברגע שהופסק הזרם הליבה חזרה למצב הקודם. סטרג'ן הציג את הכוח של המגנט שיצר כשהרים משקל של כ-4 קילוגרם עם זרם שהופק מסוללה אחת בודדה.
בהמשך שיפר ג'וזף הנרי את האלקטרומגנט באמצעות בידוד החוט החשמלי, כך שניתן ללפף אותו בצפיפות גבוהה סביב הליבה. שיפוריו איפשרו לו להרים משקל הקרוב לטון באמצעות אלקטרומגנט.
השימוש המסחרי הראשון של האלקטרומגנט היה ביצירת הצליל בטלגרף. התאוריה הראשונה המסבירה באמצעות אזורים מגנטיים את אופן הפעולה של ליבת האלקטרומגנט הוצעה בידי פייר וייס, ואחריו פיתחו את הניסוח הקוונטי של התאוריה ורנר הייזנברג ולב לנדאו.
אופן הפעולה של אלקטרומגנטים בעלי ליבה
חומר הליבה של אלקטרומגנט הוא פרומגנטיות, ומכיל אטומים בעלי אלקטרונים בלתי-מזווגים שהספין שלהם אינו אפס, וניתן לדמיין אותם כמעין מגנטים זעירים. לפני הזרמת זרם חשמלי באלקטרומגנט, כיווני המגנטים הזעירים הם אקראיים, כך שתרומתם לשדה המגנטי בממוצע מתבטלת. עם הפעלת הזרם, השדה המגנטי גורם להיערכות מחדש של המגנטים הזעירים עם כיוון השדה, כך שתרומתם מתווספת לחוזק השדה. ככל שהשדה החיצוני חזק יותר, הוא יגבר על תנודות תרמיות אקראיות בחומר, והמגנטים הזעירים יהיו מיושרים יותר לכיוון השדה. כך השדה המושרה הנוצר על ידי החומר מגביר את השדה החיצוני שנוצר בגלל הזרם. כאשר כל המגנטים הזעירים מיושרים בכיוון השדה (מצב הנקרא רוויה), במצב זה, הגברה של הזרם כבר לא תשפיע על החומר הפרומגנטי, ותגרום להגברת השדה המגנטי במידה מעטה יותר, כמו בחומר לא-פרומגנטי. לכן עוצמת השדה המגנטי הנוצר על ידי אלקטרומגנט היא מוגבלת. במרבית החומרים הפרומגנטיים עוצמת השדה B ברוויה היא בסביבות 1.6 טסלה.
עם הפסקת הזרם, מרבית האלקטרונים יחזרו לסידור אקראי והשדה המגנטי יתפוגג ברובו. חלק מהאזורים שנערכו יישארו מיושרים גם אחרי שהזרם יופסק, כך שנשאר שדה מגנטי קבוע חלש, הנקרא שדה מגנטי שיורי. תופעה זו נקראת היסטרזיס והיא דומה לתופעות פיזיקליות אחרות, כגון פולריזציה של חומר דיאלקטרי ומתיחה של חומר פלסטי.
ביטול של השדה השיורי נקרא נטילת מיגנוט (באנגלית demagnetization או degaussing), וניתן לביצוע במספר דרכים, לדוגמה מכה מכנית בליבה יכולה לגרום לשדה הנותר להחלש או להתפוגג.
כוחות על חומרים פרומגנטיים
חישוב השדה שיוצר אלקטרומגנט והכוח שהוא מפעיל על חומרים פרומגנטיים מורכב. ראשית עקב ההשתנות הגדולה בערך השדה בעיקר מחוץ לליבה וברווחי אוויר, עקב זליגה של שטף מגנטי, ושנית עקב התכונות הלא-ליניאריות של הפרומגנט והאזורים המגנטיים, כלומר השדה שיוצרת הליבה אינו בדיוק מתכונתי לשדה שיוצר התיל. לכן חישובים מקורבים נדרשים לקירוב שדה קבוע (בתוך הליבה), וחישובים מדויקים מבוצעים בשיטת אלמנטים סופיים.
ניתן להעריך את הכוח בקירוב שדה קבוע, עבור חומר עם מקדם מגנטיות גבוה מאוד כגון סגסוגת פלדה:
כאשר \ F הוא הכוח, \ B הוא השדה המגנטי, \ A הוא שטח החתך של החומר הפרומגנטי ו-\ \mu_0 הוא מקדם המגנטיות של הריק.
עבור שדה מגנטי מקסימלי, כלומר השדה האופייני של רוויה שצוין למעלה, שהוא כ-1.6 טסלה, הכוח המקסימלי ליחידת שטח (הלחץ המרבי) שיוצר האלקטרומגנט הוא כמיליון פסקל, או כ-100 ניוטון לסמ"ר.
עבור ליבה הבנויה כצורה סגורה (כמו מעגל או מסגרת מלבנית), ללא רווחי אוויר, ובקרוב שדה אחיד, השדה הוא:
כאשר \ N הוא מספר הכריכות סביב האלקטרומגנט, \ I הוא הזרם ו-\ L הוא היקף הליבה. יחד עם הנוסחה לכח על חומר מגנטי נקבל:
מנוסחה זו ניתן לראות שכדי להגדיל את הכח שמפעיל האלקטרומגנט, עדיפה ליבה בעלת היקף קטן ושטח חתך גדול. מנופי אלקטרומגנט תעשייתיים מעוצבים עם שני מוטות בתחתית, התוחמים את קווי השדה ומרכזים אותם כך שהשדה המגנטי מתחזק. רמקולים משתמשים באותה גאומטריה, אך בהם קווי השדה הם בצורת קשת מהצילינדר הפנימי ולא ניצבים לפני השטח.
אלקטרומגנטים ליצירת שדות חזקים
אלקטרומגנטים בעלי ליבה מוגבלים לשדה מגנטי מרבי של כ-1.6 טסלה, בהשוואה למגנטים קבועים שיכולים להגיע עד 1.4 טסלה, עבור פרומגנט העשוי מסגסוגת נאודימיום. קיימים סוגים נוספים של אלקטרומגנטים שיכולים ליצור שדה חזק יותר:
אלקטרומגנט מוליך על - סוג של אלקטרומגנט בו התיילים עשויים ממוליך על. חומרים מוליכי על פועלים בטמפרטורות נמוכות ולכן זקוקים לקירור. השדה המגנטי הנוצר מוגבל על פי הזרם החשמלי והשדה המגנטי המרביים בהם התיל נותר מוליך על, וערכו מגיע עד 30 טסלה, כתלות בחומר ממנו התיל עשוי. אלקטרומגנטים מוליכי על משמשים במאיצי חלקיקים ובמכשירי דימות תהודה מגנטית.
אלקטרומגנט ביטר (Bitter) - על שם ממציאו פרנסיס ביטר, הוא אלקטרומגנט בו במקום תיל מצויות דיסקיות מתכת בצורת סליל. המבנה חזק בהרבה מסליל של תיל ויכול לעמוד בלחץ שיוצר שדה מגנטי חזק, ובנוסף דרך חורים בדסקיות זורם נוזל קירור המשמש לפיזור החום הרב שנוצר. באמצעות מגנט ביטר ניתן להגיע ל-35 טסלה, ושילוב מגנט ביטר בתוך מגנט מוליך על יצר שדה מגנטי של 45 טסלה.
אלקטרומגנט לזמן קצר - אלקטרומגנטים מוגבלים עקב החום הגדול שנוצר בזרם חשמלי גדול. ניתן באמצעות פולס חשמלי ליצור שדה מגנטי חזק, עד 90 טסלה, לזמן קצר. באמצעות פיצוץ מבוקר סביב אלקטרומגנט, ניתן לרכז את השדה כך שמגיע עד לחוזק של 1000 טסלה, מבנה זה נקרא "אלקטרומגנט מתפוצץ".
החשב הכללי (ישראל)
בישראל, אגף החשב הכללי (חשכ"ל) במשרד האוצר, שהעומד בראשו קרוי אף הוא החשב הכללי, אחראי על ביצועו הלכה למעשה של תקציב המדינה. שליטתו בניהולם השוטף של נכסי המדינה, של הוצאותיה ושל חובה, מקנה לו ולעומד בראשו השפעה מרכזית ורחבה על פעילות הממשלה.
גנג'ו גולן
גֶנְג'וֹ גולן (בטורקית: Genco Gülan; ) הוא אמן קונספטואלי עכשווי ותאורטיקן, שמתגורר ועובד באיסטנבול. עבודתו משתמשת בטכניקות שונות הכוללת ציור, רדי מייד, רישום, פיסול, צילום, ביצועים ווידאו. עבודתו עוסקת לעיתים קרובות בנושאים פוליטית, חברתיים ולעיתים עם מסרים תרבותיים. הוא דוחה את התיוג של כאומן מודרני או מינימלי. הוא מתאר את עבודתו כאמנות רעיון.
החשב הכללי (ישראל)
החשב הכללי המכהן הוא יהלי רוטנברג.
גנג'ו גולן
ביוגרפיה
גולן למד מדע המדינה ואמנות באוניברסיטת הבוספורוס (Boğaziçi Üniversitesi) באיסטנבול, וקיבל תואר שני בניו מדיה בניו סקול, ניו יורק. גולן הציג במוזיאונים שונים ברחבי העולם. במהלך השנים זכה בפרסים מאת בי פי, ליונס (BP, Lions). הוא מלמד באקדמיה מימאר סינאן (Mimar Sinan Academy) ובאוניברסיטת הבוספורוס (Boğaziçi Üniversitesi).
החשב הכללי (ישראל)
תחומי אחריות
החשב הכללי אחראי על ביצוע תקציב המדינה, ולפיכך כל הוצאה כספית של משרד ממשלתי מחייבת את אישור חשב המשרד, שהוא נציגו של החשב הכללי (ישנו חשב לכל משרד, כך למשל קיימים "חשב משרד הבריאות", "חשב משרד החוץ" וכן הלאה). כל חוזה שבו מתקשרת המדינה טעון גם הוא את חתימת החשכ"ל וכן רכש המתבצע עבור הממשלה עצמה.
עוד אחראי האגף על ניהול נכסי המדינה ובפרט על הפרטתם, על מימון החוב הלאומי (באמצעות היחידה לניהול החוב הממשלתי) על ניהול צי הרכב הממשלתי, על ניהול הנכסים והבינוי הממשלתי, על כל מיזמי התקשוב של הממשלה ומערכות המידע שלה ועוד.
גנג'ו גולן
ביוגרפיה
עבודותיו כוללות יצירות פיסול מודרני ו-וידאו ארט מדיה חדשה, אמנות מושגית, אמנות עכשווית ומיצגים שונים, תוך שימוש בחומרים יוצאי דופן כגון מנורות. גולן מאמין שהעתיד של האומנות מתקשר עם ביו-טכנולוגיה, בינה מלאכותית ותקשורת דיגיטלית.
החשב הכללי (ישראל)
תחומי אחריות
חוק הביקורת הפנימית התשנ"ב-1992, מסמיך את החשב הכללי (באמצעות המבקר הפנימי של אגף החשב הכללי, הנתון למרותו) להיות "אחראי לביקורת הפנימית על ביצוע תקציב המדינה ביחידות החשבות והכספים של משרדי הממשלה". המידה הראויה של התערבות פעילה שעל החשכ"ל לנקוט בתוקף סמכותו זו, אשר מצד אחד משרתת את חשיפת השחיתויות ושיפור טוהר המידות בממשלה, ומצד שני עלולה להקשות על הממשלה הריבונית בביצוע מדיניותה, עמדה במרכז המחלוקת סביב כהונתו של ירון זליכה בתפקיד זה, מחלוקת שאף הייתה במידה רבה לאישית.
כחלק מאגף החשב הכללי נמצאת היחידה לחשבונאות ודיווח אשר אמונה על הטמעת מערך התקינה החשבונאי הבינלאומי למגזר הציבורי IPSAS, עריכת הדוחות הכספיים המאוחדים של ממשלת ישראל הכוללים: משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות, תאגידים סטטוטוריים, השקעות בשותפויות עם המגזר הפרטי PPP וקרנות VC, הקמת מערך ניהול הסיכונים התפעוליים, בראש היחידה עומד החשבונאי הראשי.
גנג'ו גולן
ביוגרפיה
עבודות האמנות הקונספטואליות שלו חוקרות את היחס בין חברה לתרבות דרך ציור, פיסול, מדיה חדשה ואמנות מיצג. בנוסף לאמנות קלאסית, כתאורטיקן מוצלח, הוא כתב ספר, הוא מפרסם מאמרים ומתן הרצאות
גנג'ו גולן הקים "איסטנבול מוזיאון לאמנות עכשווי" כפרויקט אמנות בשנת 1997. הפרויקט הוא מוזיאון אינטרנט עצמאי שהתפתח במשך שנים מאז הקמתו. לאחרונה הוא הציג בברלין ב"Erste Lebende Kunst המוזיאון" (המוזיאון לאמנות החי הראשון) לצד טים אולריך (Tim Ulrich).
השושלת הקרא-ח'אנית
הממלכה הקרא-ח'אנית הייתה חאנות טורקית שששלטה בחלקים ממרכז אסיה מהמאה ה-9 עד המאה ה-13 המוקדמת.
עליית הממלכה הקרא-ח'אנית
השורשים ההיסטוריים של השושלת הקרא-ח'אנית לוטים בערפל, אולם ככל הנראה מוצאה בשבטים טורקים קרלוקים, שעלו לעמדת חשיבות מרכזית בחלק המזרחי של הערבה האסייתית, אחרי נפילתה של האימפריה האויגורית באמצע המאה התשיעית. אפשרות נוספת, שאינה סותרת את האפשרות הקודמת, היא שהקלאן שהנהיג את הקרלוקים בא מקרב האשינה (A-Shih-Na), השבט שעמד בראש האימפריה של הגוקטרכ (Göktürk). בכל אופן היו השבטים הקרלוקים הגורם החזק והמרכזי בקונפדרציה הקרא-ח'אנית.
לפי הנוהג שהיה מקובל באימפריות הטורקיות, שקדמו לה, הייתה הממלכה הקרא-ח'אנית מחולקת באופן אדמיניסטרטיבי לשני ח'אקאנתים, מזרחי ומערבי. בשנות ה-50 של המאה העשירית המיר אחד מבני השושלת הקרא-ח'אנית המערבית את דתו לאסלאם. בשנת 960 חלה המרה המונית של תרכים לאסלאם, "200,000 אוהלים של תרכים", לפי דיווחו של אבן אל-את'יר (הנזכר גם אצל ההיסטוריון הפרסי, אבן מסכוויה). הראיות הנסיבתיות מעידות על-כך שהיו אלו תרכים מהח'קאנאת המזרחי.
בשנת 999 פלשו הקרא-ח'אנים לתוך הממלכה הסאמאנית, כבשו את הבירה בוכרה, והשלימו את השתלטותם על טראנסאוקסאניה. בכיבוש בוכרה העניקו הקרא-ח'אנים מכת מוות לממלכה הסאמאנית למרות שזו המשיכה לשרוד באופן מצומצם עד שנת 1005. באותה שנה בה השתלטו הקרא-ח'אנים על טרנסאוקסניה, כבש מחמוד מע'זנה את ח'וראסאן מידי הסאמאנים ושתי השושלות הטורקיות קבעו את נהר האוקסוס כגבול בין ממלכותיהם. בתחילת המאה ה-11 הכירו הח'אנים של הח'אקאנת הקראח'אני המערבי בסמכות הדתית העליונה של הח'ליף העבאסי והוסיפו לשמם את הכינוי "מוולא אמיר אל מומנין".
החלוקה האדמיניסטרטיבית של הממלכה הקרא-ח'אנית בין מזרח למערב, הפכה לחלוקה פוליטית בתחילת המאה האחת עשרה, כאשר בכל ח'אקאנת עלתה שושלת עצמאית. במחצית השנייה של שנות השלושים של המאה האחת עשרה הצליחה השושלת הקרא-ח'אנית המזרחית להשתלט על שטחי השושלת המערבית. השושלת המנצחת שבה וחילקה ב-1042 את הממלכה לשני ח'אקאנתים עצמאיים במזרח ובמערב.
החשיבות התרבותית של הקרא-ח'אנים
קאשגאר הייתה העיר המרכזית בח'אקאנת המזרחי מבחינה דתית ותרבותית. חכמי הדת והמלומדים, שהתקבצו בעיר זו, תרמו תרומה מכרעת להתפשטותה של דת האסלאם בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית במהלך המאות העשירית וה-11. בשני הח'אקאנתים של הממלכה עודדו השליטים הקרא-ח'אנים את היצירה התרבותית ושימשו פטרונים למלומדים, לסופרים ולמשוררים.
לצד הפריחה של דת האסלאם והתרבות המוסלמית עברה הממלכה הקרא-ח'אנית ובייחוד חלקה המזרחי תהליך אינטנסיבי של טורקיפיזציה. האוכלוסייה דוברת השפות האיראניות, שישבה באזור אגן טארים (Tarim Basin), בבלאסאגון (Balasagun/Balasaghun) ובחלקים נוספים של הח'אקאנת המזרחי החלה לאמץ את השפות הטורקיות לצד או במקום השפות האיראניות. הכתב האויגורי המשיך להיות מקובל בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית עד לסוף המאה האחת עשרה. למרות שהייתה השפעה ניכרת הן של התרבות הסינית והן של התרבות האיראנית, השתמרה זהות טורקית חזקה בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית (בח'אקאנת המערבי היה הייתה השפעה רבה יותר לתרבות האיראנית).
זברת הרים
זברת הרים (שם מדעי: Equus zebra) היא מין של זברה גדולה ממשפחת הסוסיים. מין זה מחולק לשני תת-מינים: זברת הרים הכף (E. z. zebra) וזברת הרים הארטמן (E. z. hartmannae).
אנטומיה
גודלה של זברת ההרים בינוני, וכיתר הזברות, היא מכוסה בפסים. אורך גופם (כולל הראש) של פרטים בוגרים מגיע ל-210 עד 260 סנטימטרים, ואורך זנבם 40–55 ס"מ. גובה כתפם נע בין 1.16 ל-1.5 מטרים. משקלם 240 - 370 ק"ג. משקלם של זברות ההרים מהכף נמוך יותר ביחס לזברות ההרים הארטמן. הצבע הבסיסי של זברת ההרים הוא לבן, והיא מכוסה בפסים שצבעם חום כהה - שחור, המגיעים גם לאזור הרעמה הקצרה והזקופה. הפסים שעל הראש, הצוואר והגוף צרים ורבים יותר מאלו שבאזור הישבן. הרגליים מכוסות גם הן בפסים, המגיעים עד לפרסות. בחלק האחורי של הישבן יש תבנית פסים מרושתת שממשיכה עד לסוף הזנב. החוטם של זברת ההרים שחור.
זרמים ואסכולות באסלאם
לאחר מותו של מחמד והתמסדות דת האסלאם ועד היום, התפצלה הדת למספר אסכולות וזרמים, שחולקים זה על זה על יסודות התאולוגיה האסלאמית ועל מקור הסמכות הפוליטית של המנהיג המוסלמי.
זברת הרים
אנטומיה
שני תת-המינים הם מטפסים טובים, ופרסותיהם קשות ביחס לסוסיים אחרים. המאפיין המבחין ביותר של זברת ההרים היא הסנטר הכפול שלה, כלומר קפל העור המשתלשל מגרונה. ניתן להבחין בינה לבין מיני זברה אחרים: תבנית הצבע שלה נמצאת בין זו של הזברה המצויה לבין זו של זברת הגרבי. היא נבדלת מהזברה המצויה ב"סנטר הכפול" שלה; בכך שהפסים על גופה וראשה צרים ורבים יותר; בתבנית פסים מרושתת על האחוריים; חלקיה התחתונים לבנים, ועל הבטן והחזה יש פס שחור; באוזניים שאורכן עולה על 20 ס"מ.
רבייה
זברות ההרים הן בעלי חיים פוליגמיים. הן יוצרות עדרי רבייה קטנים, המכילים זכר אחד ו-1 עד 5 נקבות וולדות. עדרי הרבייה הללו נותרים יציבים לאורך השנים, והנקבות נשארות לרוב באותו עדר רבייה במשך כל חייהן. מצב זה מוביל לכך שיש עודף של זכרים. "הזכרים העודפים" מקימים קבוצות "רווקים", שממנה יוצאים זכרים לעדרי רבייה. עדרים חדשים שכאלו נוצרים כאשר זכר רווק משיג נקבה צעירה מעדר חסר זכרים, או כאשר נקבה מבוגרת עוזבת עדר מפורק, אף על פי שהמקרה האחרון אינו נפוץ. לעיתים זכר רווק מנסה להשתלט על עדר רבייה מסוים. במקרה כזה, יתרחש קרב רציני הכולל בעיטות ונשיכות בין הזכר המאתגר לזכר המאותגר. אם הזכר המאתגר ינצח בקרב, הוא יזכה בכל הנקבות שבו כיחידה אחת. לעיתים עדרים אחדים מצטרפים זה לזה ויוצרים אוכלוסיות גדולות יותר.
זרמים ואסכולות באסלאם
הזרמים העיקריים באסלאם הם הסונים, השיעים והח'וארג' שהתפלגו במאה השביעית כתוצאה מסכסוכים פוליטיים על תפקיד הח'ליפה, ועד מהרה הפכו לזרמים נבדלים מבחינה תאולוגית ומשפטית. מאז ואילך התפצלו זרמים אלו לתתי-זרמים שונים. ועם הזמן קמו כמה אסכולות איסלאמיות נוספות, חלקן ימי ביניימיות וחלקן מודרניות.
זברת הרים
רבייה
זברות ההרים מזדווגות אחת לשנה אחת עד שלוש שנים, ואין עונת רבייה מוגדרת, כך שהם עשויים להזדווג במשך כל השנה. עם זאת, אצל זברת הרים הכף, שיא הלידות הוא בחודשים דצמבר - פברואר, ואצל זברת ההרים הארטמן, הוא מתרחש בחודשים נובמבר - אפריל. לאחר הריון בן שנה אחת ייוולד סייח אחד במשקל 25 ק"ג ובאורך (גוף וראש) של 120 ס"מ. הוא יינק עד גיל עשרה חודשים, ולאחר 13 - 37 חודשים הוא כבר יהיה עצמאי. הזכרים מגיעים לגודל מרבי בגיל 42 חודשים לערך, ויוכלו להיות מובילי עדר במשך חמש עד שש שנים. הנקבות תגענה לבגרות מינית ותמלטנה את הסייח הראשון בגיל 3 - 6 שנים, כאשר הגיל הממוצע למאורע זה הוא 5.5 שנים. הן פוריות עד גיל 24 שנים. בהיוולדו, הסייח יהיה מפותח למדי. בשבועות הראשונים יישאר קרוב לאמו, שתמנע כל קשר בינו לבין חברים אחרים בעדר. תפקיד האב בדאגה ההורית אינו ישיר, והוא לרוב מסתכם בהגנה על הצעירים בעדר. זברות ההרים מגיעות לרוב לגיל 20 ומעלה. הפרט המבוגר ביותר שתועד מת בגיל 29 ושישה חודשים.
התנהגות
זברת ההרים היא בעל חיים חברתי, מה שמתבטא בכך שאוכלוסיות המין מורכבות מעדרי רבייה ומקבוצות רווקים. היא אינה בעל חיים טריטוריאלי, עם זאת עדרי הרבייה חיים בטריטוריות שגודלן הממוצע הוא כ-6 - 20 קמ"ר בחורף (בקיץ הטריטוריות קטנות יותר) ושחופפות במידה רבה את הטריטוריות של עדרי רבייה אחרים. המין, על שני תת-מיניו, הוא פעיל יום, ועיקר פעילותו נעשית בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות בין הערביים. במרבית שעות היום הם נחים או אוכלים. כאשר קר, זברות ההרים תחפשנה אחר מקום מחסה בגאיות מיוערים ובמערות לא עמוקות, או שתעמודנה במקום אליו מגיעות קרני השמש על מנת להתחמם.
זרמים ואסכולות באסלאם
סונה
האסלאם הסוני הוא הזרם הגדול ביותר באסלאם, הוא מכונה אהל א-סונה ואל-ג'מאעה או אהל א-סונה על דרך הקיצור. מקורו של התואר סוני הוא מהמילה הערבית סונה, שמשמעה הנוהג ואורחות החיים של אדם מסוים, אשר ראוי לחקותם. במשמעות המוסלמית המונח סוני מציין אדם אשר נוהג לפי סונת הנביא מחמד. הזרם הסוני החל להתהוות מיד לאחר מותו של הנביא, עם עליית שאלת זהותו של ה"ח'ליף" (ממלא מקומו של הנביא מחמד ומנהיג האומה המוסלמית). הסונים מאמינים כי לקראת מותו, הנביא מחמד לא מינה יורש שינהיג את האומה המוסלמית, ולפיכך הח'ליף יכול להיבחר באופן דמוקרטי ועל פי החלטת רוב מנהיגי האומה. בהתאם לרעיון הזה הסונים מדגישים את הלגיטימיות של ארבעת הח'ליפים הראשונים (אבו בכר, עמר אבן אל-ח'טאב, עת'מאן אבן אל עפאן, ועלי אבן אבי טאלב) שנבחרו בדרך דמוקרטית, על ידי הסכמת רוב בני לווייתו של מוחמד (צחאבה). הסונים אף מכנים את ארבעת החליפים הראשונים בשם "ראשידון" שמשמעו: "ארבעת החליפים ישרי הדרך". למרות זאת, אחרי ה"ראשידון" הח'ליפות החלה לעבור בירושה בתוך שושלות משפחתיות, וזאת בגלל מאבקי כוח בתוך אומת האסלאם, ובגלל ויכוחים עם זרמים אחרים אודות זהות הח'ליף.
אסכולות בהלכה
מד'הב הוא מונח אסלאמי אשר מתייחס לכל אסכולות המחשבה הדתית וההלכה (פיקה) באסלאם הסוני. הסונים מאמינים כי לכל אחד מבני לווייתו של הנביא הייתה אסכולה ייחודית משלו, אך אסכולות אלו נעלמו או התאחדו אחד עם השני בהדרגתיות. כיום נותרו רק ארבע אסכולות מוכרות וההבדלים ביניהם מתבטאים בעיקר בהבדלים מעשיים ופילוסופיים. בדרך כלל סונים לא מזהים את עצמם ככחסידי אסכולה מסוימת אלא כסונים, אך רבים מהם דובקים באסכולה מסוימת באופן בלעדי.
האסכולה החנפית
האסכולה החנפית היא האסכולה הגדולה באסלאם הסוני, ובערך 30% מהמוסלמים הם מבין חסידיה. אסכולה זאת נקראת על שמו של האימאם הגדול אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה שחי בכופה שבעיראק בין השנים 699–767. האסכולה עושה שימוש נרחב בשיקול דעת ובהיקש (קיאס- שיטה המבוססת על השוואה בין חדית'ים שונים ובין טקסטים קוראניים, כדי להתאים פיסקה הלכתית ישנה לנסיבות משתנות). האסכולה החנפית נחשבת לליברלית ביותר מבין כל האסכולות הסוניות, והיא נפוצה במרכז אסיה, אפגניסטן, פקיסטן, הודו, בנגלדש, מצרים, עיראק, טורקיה, מדינות הבלקן, ובקרב מהגרים מוסלמים במדינות המערב. מאסכולה זאת התפתחו תנועות כמו התנועה הבלוית ותנועת דאר אל-עולום דיאובאד הפעולות באסיה הדרומית בכלל ובהודו בפרט.
האסכולה השאפעית
האסכולה השאפעית היא האסכולה השנייה בגודלה מבין ארבע האסכולות, והיא קרויה על שמו של האימאם מוחמד אבן אידריס א-שאפעי שחיי במצרים במאה ה-9. בניגוד לאסכולה החנפית, האסכולה השאפעית מגבילים את השימוש בהיקש ובשיקול הדעת רק לנושאים אשר החדית' לא מתייחסת אליהם. עמדות אלו הופכות את האסכולה לשמרנית יותר משאר האסכולת, אך היא עדיין מצליחה להשתמש בחדית'ים כדי להתאים ואף לבטל פסיקות קוראניות ישנות למציאות משתנה.
אסכולה זאת נפוצה בסומליה, אתיופיה, בדרום מזרח מצרים, בקרב הכורדים, בתימן, סינגפור, תאילנד, הפיליפינים, אינדונזיה. כמו כן היא האסכולה הרשמית בברוניי ובמלזיה.
האסכולה המאלכית
האסכולה המאלכית היא האסכולה השלישית בגודלה, והיא מבוססת על עבודתו ההלכתית של האימאם מאלכ בן אנס אשר פעל במאה ה-8 במדינה. הפוסקים המאלכים נבדלים מפוסקי האסכולות האחרות בשימוש הנרחב שהם עושים בנוהגים של ערים וקהילות שונות כמקור לפסיקה. בזמן השלטון המוסלמי בספרד ובסיציליה הייתה האסכולה הזאת נפוצה באזורים אלו. כיום חסידי האסכולה מתרכזים בעיקר במדינות צפון אפריקה כמו מרוקו, אלג'יר, לוב, סודאן, ובמדינות אפריקאיות סמוכות כגון צ'אד ניז'ר מאלי וניגריה.
האסכולה החנבלית
האסכולה החנבלית היא הקטנה מבין ארבע האסכולות שקיימות כיום, והיא מיוחסת לאימאם אחמד אבן חנבל שפעל בבגדאד במאה ה-9. האסכולה היא השמרנית ביותר מבין האסכולות וזאת בגלל התנגדותה לכל שימוש בשיקול דעת ובחירות שיפוטית כדי לפסוק הלכות.
אסכולה זאת מקובלת בקטר ובערב הסעודית ולכן היא השולטת על מכה ומדינה (שתי הערים הקדושות ביותר באסלאם).
האסכולה הט'אהרית
״הט׳אהריה היא זרם תאולוגי-הלכתי קדום באסלאם אשר ביקש לפרש את הקוראן ואת החדית׳ (התורה שבעל פה) פירוש מילולי ביותר, ונמנע מכל אנלוגיה או היקש מן הכתוב. הדוגלים בה יצאו נגד כל ניסיון להפעיל שיקול דעת בפסקי הלכה, וקיבלו אך ורק את שיקול דעתם של חברי הנביא בני הדור הראשון באסלאם. מבחינה זו, קיצונית הט׳אהריה מכל שאר אסכולות ההלכה באסלאם והיא אכן התקיימה כאסכולה הלכתית רק זמן מועט״. אחד הדוגלים בגישה זו היה התאולוג אבן חזם שחי באל-נדלוס (מת 1064) וידוע בקיצוניותו כלפי בני דתות אחרות ובקנאתו לאסלאם.
שיעה
אסלאם שיעי הוא הזרם השני בגודלו באסלאם, המונה כ-15% מהמוסלמים בעולם. השיעים רואים בעלי בן אבי טאלב, בן דודו של מוחמד ובעלה של פאטמה בתו (שקיבל עליו את האסלאם ראשון או שני אחריו), הח'ליף הרביעי, את יורשו הבלעדי של מוחמד. הם אינם מכירים בשלושת הח'ליפים הראשונים אבו בכר, עומר ועות'מאן.
רוב השיעים נחשבים כחלק מ"התריסריים" (שיעת השנים עשר), והם נקראים כך על מנת להבדיל בינם לבין סוגים אחרים של שיעים. שיעים אלה מאמינים במנהיגותם של שנים-עשר אימאמים לאחר מותו של מוחמד. כל אימאם היה בנו של האימאם שלפניו, חוץ מחוסיין שהיה אחיו של חסן אבן עלי. לפי השיעה, האימאם לא נבחר בשל מוצאו, אלא נתמנה על ידי האל בשל מעלותיו. הם מהווים 80 אחוז מהשיעים בעולם, ונחשבים לפלג העיקרי באזרבייג'ן, איראן, עיראק, לבנון ובחריין.
פלג נוסף הם השיעים השביעיים: האיסמעילים הם הקבוצה הגדולה ביותר מקרב השיעים השביעיים, והפלג השני בגודלו בזרם השיעי (אחרי התריסריים). האסמאעילים מאמינים כי יורשו של האימאם השיעי ג'עפר א-צאדק היה אסמאעיל אבן ג'עפר, בניגוד לתריסריים הרואים במוסא אלכאט'ם את האימאם השביעי. מספר חברי האסמאעיליה נאמד ב-15–20 מיליון נפש, כ-100,000 מהם בארצות ערב.
במהלך שלטונו של האימאם האסמאעילי ה-16, אל-חאכִּם בִּאמר אללה (996-1021), הופיעה בקרב האסמאעיליה תנועה בשם "דארזיה", או "דרוז". הקבוצה האמינה באלוהיותו של באמר אללה, למרות שהוא מעולם לא הכריז על כך, וסברה כי חמזה בן-עלי היה נביא. מרבית מנהיגי האסמאעיליה גינו בתקיפות את הדוקטרינה של התנועה החדשה. בשל רדיפתם, עברו מאמיני התנועה הדרוזית לאזור סוריה, שם פיתחו את אמונותיהם וכתביהם המקודשים. כיום הדרוזים מתגוררים בעיקר בסוריה, לבנון וישראל.
השיעים החמישיים או הזיידים שהופיעו במאה ה־8 הם פלג שנמצא בעיקר בתימן, שמאמין בארבעת הח'ליפים של האסלאם כמו הסונים, ולאחר מכן בחוסיין ובעלי, ואחר כך בזייד בן עלי. זיידים גם דוחים את הרעיון של אימאמים שממונים משמים.
בלבנון קיים פלג שיעי הנקרא בשם מֶתַאוִילה (יחיד: מותּאואלי). דעה רווחת כיום היא שבמקור אנשי העדה הם כורדים שישבו באיראן והועברו בתקופתו של צלאח א-דין לסוריה ומשם עברו אל סביבות הלבנון.
ח'וארג'
החַ'וַארִג הוא שמה של הקבוצה הדתית הקדומה ביותר שפרשה מן האסלאם, עוד קודם לפרישת הזרם השיעי, לזרם אסלאמי עצמאי. בשם זה נקראים גם כמה זרמים אסלאמיים (חלקם אינם קיימים עוד) החולקים עם קבוצה זו כמה קווים כלליים מבחינה פילוסופית או הלכתית.
האופי הקיצוני של כת הח'וארג' גרם לפילוגים רבים בתנועה, אולם הזרם העיקרי שקיים עד היום הוא האיבאדיה, על שם עבדאללה בן איבאד, מנהיגם, שנחשב למתון ביחס לזרמים אחרים באסלאם. מאחר שעל-פי שיטת הח'וארג', כל מוסלמי שווה לאחיו לאמונה, ללא קשר לגזעו (בניגוד לשיטה האומיית, על-פיה הערבים נמצאים מעל שאר הגזעים), הצטרפו אל הח'וארג' הרבה מואלים (מוסלמים חדשים שאינם ממוצא ערבי, כגון הפרסים, הטורקים והכושים).
ראנה דג'אני
ראנה דג'אני (באנגלית: Rana Dajani; נולדה במאה ה-20) הנה ביולוגית מולקולרית פלסטינית-ירדנית. ראנה דג'אני היא מדענית ופרופסורית באוניברסיטה ההאשמית בירדן, בעלת תואר PhD בביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת איווה. דג'אני הייתה פרופסורית ומנהלת המרכז ללימודים באוניברסיטה ההאשמית. מחקרה עוסק בגנטיקה של האוכלוסיות האתניות בירדן ומתמקד בסוכרת, סרטן ובתאי גזע. דג'אני היא יועצת למועצה הגבוהה למדע וטכנולוגיה בירדן, נבחרה ב-2014 לאחת מ-20 המדעניות המשפיעות ביותר בעולם האסלאם ואחת מ-100 הנשים הערביות החזקות ביותר. היא המייסדת והמנהלת של ארגון "We Love Reading" לחינוך ילדים לקריאה.
זרמים ואסכולות באסלאם
ח'וארג'
מבחינה פוליטית, הח'וארג' דגלו בשיטה שבה כל אדם יכול למלא תפקיד ח'ליף, אפילו עבד, ובלבד שסגולותיו הדתיות והמוסריות יהיו רמות מעלה ואמונתו תהיה שלמה.
זאב ארקטי
זאב ארקטי או זאב לבן (שם מדעי: Canis lupus arctos) הוא תת-מין של הזאב המצוי בסוג כלב. זאבים ארקטיים מצויים בצפון קנדה, אלסקה וצפון גרינלנד.
זרמים ואסכולות באסלאם
ח'וארג'
בחייהם הפרטיים היו הח'וארג'ים מחמירים מאוד ולא הסתפקו בקיום חלקי של המצוות. מוסלמי הוא המקיים את כל הקוראן, לדעתם. בניגוד לאסלאם האורתודוקסי, על-פיו מי שחטא אפילו חטא חמור, אינו חדל להיות מוסלמי, אצל הח'וארג' החוטא חטא חמור נחשב כופר ודינו גיהנום לנצח. החמרתם באה לידי ביטוי גם בדרישות המחמירות של כללי הטהרה. לשיטתם הדובר שקר או לשון הרע, מתבטל ממצב הטהרה שהיה בו.
ראנה דג'אני
חיים אישיים
דג'אני נולדה בירדן לאב פלסטיני ואם סורית. גדלה במשפחה חובבת קריאה ומדעים, אביה היה פרופסור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ירדן ועודד אותה ואת אחיותיה להרבות בקריאה. דג'אני נשואה ואם לארבעה ילדים.
זאב ארקטי
לזאבים ארקטיים פרווה לבנה המותאמת לצבע השלג ואנטומיה דומה לזו של הזאב המצוי.
ראנה דג'אני
לימודים
בשנת 1985 למדה תואר בהשכלה כללית באוניברסיטת לונדון. 1985-1992 עשתה דג'אני תואר ראשון ושני בביולוגיה באוניברסיטת ירדן. בשנת 2000 היא ומשפחתה עברו לאייווה סיטי כדי שתוכל להמשיך לדוקטורט באוניברסיטת איווה, בעלה ויתר על הקריירה שלו בירדן כדי לאפשר לה לפתח את הקריירה שלה.
זרמים ואסכולות באסלאם
סופיות
הסוּפיות או סוּפיזם היא זרם מיסטי באסלאם, השם את הדגש על האהבה והכוונה שבעשייה, יותר מאשר על ההלכה עצמה. בעוד ששאר הזרמים באסלאם סבורים כי הנביא מוחמד מת ומורשתו חקוקה בסלע ולא ניתן לשנות בה דבר, הסופים סבורים כי הנביא מוחמד מוסיף לדבר אל מאמיניו באמצעות מורי ההלכה הקדושים, המחוברים בשרשרת מיסטית אל מוחמד והם אלה שקובעים בנוגע לכל דבר. הם שאפו להתאחד עם האל ("איתיחאד") תוך ביטול המהות העצמית שלהם, ולצורך כך פיתחו סוג מדיטציה הנקרא מוראקבה המזכיר את מסורות המדיטציה של המזרח הרחוק.
ראנה דג'אני
קריירה
דג'אני התחילה כמרצה באוניברסיטת פילדלפיה בשנת 1992 לאחר שסיימה את תוארה השני. בשנת 1995 עברה ללמד באקדמיה הירדנית במשך 5 שנים. בשנים 2000–2005 הייתה עוזרת מחקר באוניברסיטת איווה, שם עשתה את הדוקטורט. ב-2005 חזרה דג'אני לירדן ועבדה באוניברסיטה ההאשמית במשך שש שנים, שם היא חקרה את הגנטיקה של הקבוצות האתניות - הצ'רקסיות והצ'צ'ניות במדינה, והחלה לשתף פעולה עם מדענים ברחבי העולם. בהשראת פריצות דרך במחקרים של תאי גזע, דג'אני הקימה ועדה העוסקת בהיבטים הפוליטיים והאתיים של מחקר בתאי גזע וייסדה את חוק האתיקה של מחקר תאי גזע בירדן. משנת 2011 היא הייתה המנהלת במרכז ללימודים באוניברסיטה ההאשמית וב-2012 הייתה עוזרת פרופסור של פולברייט במרכז תאי גזע באוניברסיטת ייל. בשנת 2017, הייתה בין שבעה בוגרי פולברייט שקיבלו את פרס ה-IIE Global Changemaker.
זרמים ואסכולות באסלאם
סופיות
המיסטיקנים הסופים שאבו את עיקר השקפתם מן הקוראן, אשר עבור המוסלמים מכיל את כל החוכמה האלוהית ויש לפרש אותו בתבונה, והעניקו בפרשנותם משקל רב להצהרה שאלוהים "אוהב אותם והם אוהבים אותו", שהפכה להנחת בסיס בתפיסה מיסטית שנשענת על אהבה.
זאב ארקטי
פיזיולוגיה
זאב ארקטי הוא זאב בינוני בגודלו, ביחס לשאר תת-המינים של זאב מצוי, והוא דומה לתת-המין הזאב הצפון-מערבי. ניתן להבדיל בין שני תת-המינים האלו לפי צבע הפרווה, פרוות הזאב הלבן היא בצבע לבן חזק, לעומת צבע הפרווה הלבן-אפור של הזאב הצפון-מערבי. כמו כן, גולגולתו של הזאב הארקטי צרה יותר.
ראנה דג'אני
קריירה
דג'אני נבחרה ב 2014 לאחת מ-20 המדעניות המשפיעות ביותר בעולם האסלאם, ואחת מ-100 הנשים הערביות החזקות ביותר. משנת 2019 דג'אני מכהנת כפרופסור באוניברסיטה ההאשמית, יועצת למועצה הגבוהה למדע וטכנולוגיה בירדן ויועצת לחברת Alpha Sights. דג'אני היא פרופסור אורח במכון רדקליף למחקר מתקדם באוניברסיטת הרווארד, והייתה חוקרת אורחת ב-Zuzana Simoniova Cmelikova לשנת 2019–2021 בבית הספר ללימודי מנהיגות בג'פסון באוניברסיטת ריצ'מונד.
זרמים ואסכולות באסלאם
סופיות
שתי גישות אלו, שאלוהים הוא הכל, ושאלוהים מלא אהבה, הובילו לכך שבלב הדרך הסופית ישנה שאיפה לכניעה לאלוהים באהבה, שוב ושוב, והשאיפה לראות בכל אדם, חיה, צמח ודומם את ההתגלמות המוחלטת של אלוהים השורה בכל.
זאב ארקטי
פיזיולוגיה
בניגוד לתת-מינים האחרים ביבשת אמריקה, הזאב הארקטי מעולם לא היה יעד לצייד מסיבי. האזור בו הוא חי, מאוכלס בבני אדם, ועל כן, הזאב הארקטי לא פוחד מבני האדם, ולעיתים הוא יוצר קשר עם אנשים.
ראנה דג'אני
מחקר
במחקרים הצוות סקר את שתי הקהילות, בדקו את האנתרופולוגיה של הקהילות, ביצעו בדיקות דם ואילן יוחסין. הם יצרו מאגר נתונים של DNA עבור שתי האוכלוסיות, ניתוח GWAS וניתוח מספרי העתקת הגנום השלם (CNV). בנוסף, בדקו את השכיחות של מחלות מורכבות כמו סוכרת, CVD וסרטן ביחס לאוכלוסיות, תסמונת מטבולית ויתר לחץ דם. מכך גילו גורם סיכון גנטי חדש לסוכרת. הצוות בדק גם גנים הקשורים למחלות מורכבות, קשר של מחלות וגנים לאורח חיים כגון תזונה, פרמקוגנים הקשורים לחילוף החומרים של תרופות וכן השפעה של סביבה ואפיגנטיקה על מחלות מורכבות.
זאב ארקטי
תפוצה ואזור מחיה
אזור המחיה שלהם כל כך נידח וקיצוני, שרק מעט מדענים חקרו את עולמם בזמן החורף הארוך והחשוך. אפילו מרבית האינואיטים חיים דרומה יותר מהזאב הארקטי. כתוצאה מכך, פרטים רבים על חייהם במהלך מרבית השנה לא ידועים.
ראנה דג'אני
אנחנו אוהבים לקרוא
דג'אני יזמה את הפרויקט "We Love Reading" בירדן, תוכנית שמטרתה ליצור דור של מחוללי שינוי על ידי טיפוח אהבת הקריאה אצל ילדים צעירים בירדן. התוכנית מבוססת על קיום מפגשי קריאה בקול במרחב ציבורי. בתוך 12 שנים הוקמו 1,500 ספריות שכונתיות וחולקו 250,000 ספרים. הפרויקט זיכה את דג'אני בפרסים רבים ביניהם פרס ספריית הקונגרס ללימוד אוריינות, פרס Stars Impact, פרס Synergos Arab World Social Innovator, פרס WISE והכרה מ- IDEO. org.
פרסים
דג'אני זכתה בפרסים רבים במהלך חייה, בין הפרסים בהם זכתה נמנים:
זאב ארקטי
צייד
כמו רוב הזאבים, זאבים ארקטיים צדים בלהקות. הם ניזונים מאייל הצפון וכבש המושק, אך גם מארנבת ארקטית, כלבי ים, עופות ולמינגים. כתוצאה מהמחסור בטרף, הם משוטטים באזורים נרחבים, עד ל-2,600 קמ"ר, ועוקבים אחר נדידת איילי הצפון דרומה במהלך החורף. הם אינם רצים מהר אלא מסתמכים על הכושר וסיבולת שלהם להתיש את הטרף.
רבייה
הודות לקרקע הארקטית הקפואה, והקושי התמידי שהיא מציבה לחפירת מאורות, זאבים ארקטיים משתמשים בדרך כלל במחסות סלעים ומערות במקום. לאחר תקופה של 63 עד 75 ימים, הנקבה ממליטה בסוף מאי - תחילת יוני, כחודש אחרי הזאב האפור. לרוב נולדים בין 3-2 גורים, אולם יכולים להיוולד עד 12 גורים בהמלטה אחת. מספר זה גבוה מן הזאב האפור הממליט בדרך כלל 5-4 גורים. הגורים נולדים עיוורים ונסמכים על אמם שתגן עליהם ותספק להם מזון. בגיל 5 שבועות הם מורשים לצאת מחוץ למאורתם. זאבים אחרים בלהקה עשויים לעזור לטפל בגורים בזמן שאמם צדה.
אברהם דוד מבוטשאטש
הרב אברהם דוד בן אשר וואהרמן מבוטשאטש (בוצ'אץ') בגליציה (1771, ו' באדר ה'תקל"א – 1840, כ"ט בתשרי ה'תר"א), המכונה גם הבוטשאטשר רב, או בעל האשל אברהם - בוטשאטש, או הצדיק מבוצ'אץ', היה רב חסידי ופוסק אחרון.
תולדות חייו
נולד בנדבורנה לרחל בת הרב אברהם רחליס ולאנשל (אשר) וואהרמן. שילב בלימודיו השכלה יהודית וכללית, כילד נבחן אצל רבי דוד שלמה אייבשיץ ובמקביל למד חשבון ואת השפות גרמנית ופולנית.