cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרסל טוביאס
שירותו בצבא הבריטי
לאחר תום מלחמת העולם השנייה נטל חלק בהעלאת יהודי אירופה לארץ ישראל. במסגרת תפקידו עבר מרסל בין מחנות הפליטים בבוואריה ובאוסטריה, מילא את משאיות הפלוגה ביהודים ניצולי שואה, והעבירם לבריגדה ומשם לארץ ישראל. כמו כן נטל חלק בפעילות קבוצת חיילים מהבריגדה היהודית בראשות ישראל כרמי וחיים לסקוב, אשר בעזרת קשריו של כרמי עם המודיעין הבריטי איתרה קציני גסטפו ואס אס ונקמה בהם. הקבוצה, אשר נודעה בשם הנוקמים, כללה יהודים יוצאי הבריגדה או שורות הפרטיזנים, ועם חבריה נמנו אבא קובנר, יצחק אבידב, רוברט גרוסמן, שלום גלעדי, מאיר זורע, שייקה וינברג, משה קורפוביץ ודב כהן.
שירותו בצה"ל
עם קום המדינה, התגייס מרסל לצה"ל ופיקד על שיירות שפרצו את הדרכים ליישובים מנותקים בגליל ובירושלים. בנוסף שימש כמדריך טירונים בחטיבת עודד ובהמשך כמפקד פלוגה בחטיבת אלכסנדרוני. ביוני 1949 הצטרף לצבא הקבע והיה בין מקימי יחידות הצנחנים הראשונות בצה"ל, בהן נכללו בין היתר בית הספר לצניחה ובית הספר ללוחמה זעירה. בשנת 1950 עבר קורס צניחה ואחרי כן היה אחראי לקליטת טירוני הצנחנים ביחידה.
בתקופת פעולות התגמול השתתף מרסל כלוחם וכמפקד בפעולות רבות. במלחמת סיני שירת כסגנו של רפאל איתן, כסגן מפקד גדוד הצנחנים שצנח במעבר המיתלה, גדוד 890. בהמשך מונה מרסל למפקד קורס הקומנדו הראשון בצה"ל ושימש כסגן מפקד בית הספר לצניחה וללוחמה זעירה.
בשנות השישים נשלח מרסל לנפאל כראש משלחת צה"ל. הוא הקים שם בית ספר לצניחה ואת יחידת הצנחנים הנפאלית. כעבור שש שנים נשלח לתפקיד דומה בזאיר. בתקופה זו עסק במקביל בארגון מבצעי הצלה וסיוע לחבלי ארץ אשר נותקו בעקבות אסונות טבע.
מספרים עליו פקודיו:
ביום כ"ח בחשוון תשל"ג, 5 בנובמבר 1972, בעת ששהה בזאיר, ביצע את הצניחה ה-1,950 שלו, מצנחו לא נפתח והוא נהרג במקום. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
השאיר אחריו אישה ושלושה ילדים, בן ושתי בנות. כולם שירתו בצנחנים. הבן, יוסי טוביאס, המשיך אחר כך בשרות ביטחון במדי מג"ב והשתחרר בדרגת תת-ניצב.
בנובמבר 2022 התפרסמה כתבה במוסף השבת של ידיעות אחרונות על כך שמשפחתו חשדה כל השנים שייתכן ומותו בתאונה נגרם בזדון. המשפחה בקשה לקבל את תיק החקירה שהתקיימה בעקבות התאונה, אך לדבריהם נענו כל השנים בסירוב ובסחבת. בסופו של דבר, על פי הכתבה, תיק החקירה נמסר למשפחה, אך עדיין הם סבורים שחלקים ממנו נעלמו.
ארנב לבן
ארנב לבן (באנגלית: White Rabbit) הוא סרט קולנוע, דרמה פסיכולוגית משנת 2013 בבימויו של טים מקאן ובכיכובם של ניק קראוזה, סם טראמל ובריט רוברטסון. התסריט לסרט נכתב על ידי אנתוני די פייטרו. הסרט עוסק בנער חולה נפש ובריון בית הספר התיכון, שחזיונותיו דוחקים בו לנקום. הסרט הופק על ידי רוברט יוקום (Burning Sky Films), שון סנגאני (SSS Entertainment) וג'קי לי מורגן. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים בציריך והוא מופץ בארצות הברית על ידי Breaking Glass Pictures.
עלילה
הרלון מקיי מתייסר בחזיונות מאז שאביו האלכוהוליסט הכריח אותו להרוג ארנב תמים בזמן ציד כילד. כעת, כשהרלון הוא נער מתבגר בתיכון, מחלת הנפש הלא-מאובחנת שלו מחמירה. הוא מתחיל לשמוע קולות, ואלה מעודדים אותו לבצע מעשים אלימים. כאשר ג'ולי, נערה צעירה מרדנית, עוברת לעיר ומתיידדת עם הרלון, דברים מוזרים מתחילים להופיע. כשהיא בוגדת בו, הגבול בין המציאות לדמיונו של הרלון מתחיל להיטשטש, והארנב יחד עם דמויות קומיקס דמיוניות אחרות לועגים לו לבצע פעולת נקמה אחת אחרונה.
הפקה
צילומי הסרט התרחשו באוגוסט 2012 בלואיזיאנה, ארצות הברית. הסרט צולם בשתי מצלמות דיגיטליות תוך 21 יום.
הקרנת בכורה
הסרט הוקרן בבכורה ב-30 בספטמבר 2013 בפסטיבל הסרטים בציריך. הוא יצא בקולנוע ובווידאו לפי דרישה בצפון אמריקה ב-13 בפברואר 2015.
TuneIn
TuneIn היא חברה אמריקנית המפעילה שירות רדיו פופולרי המאפשר למאזינים להאזין בחינם לעשרות אלפי תחנות רדיו מקומיות ותחנות רדיו מכל רחבי העולם. באוגוסט 2012 החברה הצהירה שמאזינים לשירות עתה מעל ל-40 מיליון משתמשים מדי חודש.
שירותים
החברה מפעילה את השירות המקוון TuneIn Radio, אשר הגישה אליו אפשרית בחינם דרך אתר האינטרנט של החברה במחשבים האישיים ודרך יישום חינמי בכל הטלפונים החכמים. שירות זה מאפשר לכל המשתמשים בו להאזין בחינם לשידורים חיים בסטרימינג של מעל ל-70,000 תחנות רדיו מקומיות ותחנות רדיו מכל רחבי העולם, כולל תחנות AM, FM, HD, LP, שידורי רדיו דיגיטליים ושידורי רדיו באינטרנט. כמו כן השירות מאפשר גם להאזין למעל ל-2 מיליון תוכניות מוקלטות שונות, בהם פודקאסטים, קונצרטים וראיונות שונים. לטענת החברה 98% מהמאזינים נוהגים להאזין לשידורים החיים של תחנות הרדיו על פני האזנה לתוכניות המוקלטות. החברה מציעה גם שירות בתשלום שמאפשר להקליט את שידורי הרדיו למחשב.
בנוסף לכך השירות זמין גם בכ-200 פלטפורמות שונות בהם Google TV, מכשירי טלוויזיה שונים, וקונסולות משחקים שונות.
היסטוריה
החברה נוסדה במקור במהלך שנת 2002 בדאלאס שבטקסס על ידי ביל מור תחת השם "RadioTime". בתחילה החברה הפעילה את השירות רק דרך אתר האינטרנט.
בשנת 2005 מספר תחנות הרדיו הזמינות דרך השירות כלל מעל ל-44,000 תחנות רדיו ברחבי העולם.
במהלך ספטמבר 2009 המתכנת בן אלכסנדר השיק יישום שיצר בשם TuneIn, אשר אפשר למשתמשים בו להפעיל את השירות המקוון של חברת RadioTime דרך טלפונים חכמים הפועלים על מערכת ההפעלה iOS. בעקבות כך חברת RadioTime רכשה בהמשך את הזכויות לשימוש ביישום TuneIn ושינתה במהלך שנת 2010 את שם החברה גם ל"TuneIn". כמו כן במהלך 2010 השיקה החברה גם גרסאות של היישום שפועלות באייפד ובטלפונים חכמים הפועלים על מערכת הפעלה מסוג אנדרואיד.
בין השנים 2009 ל-2011 כמות המשתמשים בשירות עלה ממשתמשים בודדים בלבד ל-25 מיליון משתמשים.
באוגוסט 2012 החברה הצהירה כי כעת מאזינים לשירות מעל ל-40 מיליון משתמשים מדי חודש.
אסיפת אזרחים
אספת אזרחים (הידועה גם כחבר מושבעים של אזרחים/ פאנל אזרחים/ פאנל אנשים/ חבר מושבעים למדיניות /סקירת יוזמת אזרחים/ ועידת קונצנזוס/ ועידת אזרחים) היא קבוצה נבחרת אקראית של אנשים שמתלבטים בשאלות ציבוריות חשובות.
אספות אזרחים מסתמכות על הסמליות ופרקטיקות של משפט על ידי חבר מושבעים. המטרה היא לגייס חתך מייצג של הציבור, לספק להם זמן ומשאבים מספקים כדי ללמוד לעומק על נושא תוך היכרות עם מגוון רחב של השקפות, לאפשר להם לשקול את הנושא ולבחון פשרות לפני שיציגו המלצות משותפות (לעיתים קרובות עם קריטריונים של רוב עליון לקבלת החלטות). קבוצות שהמלצותיהן אינן מחייבות דומות יותר לסקרי דעת קהל דיוניים מכיוון שהן זקוקות למשאל עם או תהליך אחר של אישור מדיניות.
אספות שואפות להגדיל את אמון הציבור על ידי תיקון "פיצול האינטרסים" הקיים בין נציגים נבחרים לציבור, וכן "חוסר דיון בבתי המחוקקים".
הדוגמה הידועה המוקדמת ביותר התרחשה בדמוקרטיה האתונאית, אך אספות אזרחים הם הפכו רלוונטיות לאחרונה הן לתאורטיקנים והן לפוליטיקאים כחלק מהעניין הגובר בדמוקרטיה דיונית. נעשה שימוש באספות בכל רחבי העולם, ה-OECD מתעד למעלה מ-600 דוגמאות עדכניות במדינות כמו קנדה, ברזיל, גרמניה, צרפת, אוסטרליה, מלאווי והולנד. אספות שימשו או הוצעו גם לטיפול בסוגיות מפלגות כמו נישואים חד מיניים, הפלות, פליטת פחמן והתאבדות בסיוע רפואי.
קיימות גם אספות עצמאיות כגון Le G1000 בבלגיה או פרויקט We The Citizens, אם כי יותר נפוצות אספות שממומנות על ידי המדינה. הפרלמנט העממי היה פורום בבריטניה של אזרחים שנבחרו באקראי שהוצג כתוכנית טלוויזיה. כעת התכנסו אספות האזרח גלובליות – האספה העולמית.
בחירה
בחירה או מיון אקראי לכאורה משמשים לעיתים קרובות כדי להבטיח שספקטרום מייצג של האוכלוסייה נכלל. לעומת זאת, בחירות מייצגות יתר על המידה אזרחים בעלי יתרונות שונים. בחירה אקראית מומלצת לשם שוויון, יעילות כלכלית וייצוגיות. הבחירה היא אקראית רק לכאורה בשל המשתנים הנוספים של בחירה עצמית וייצוג יתר מכוון של קבוצות ספציפיות. כאשר אנשים אינם מחויבים להשתתף, אלה שיבטלו את ההסכמה עשויים לחלוק מאפיינים שהופכים את הקבוצה שאליה הם משתייכים לקבוצה פחות מיוצגת. כדי למנוע זאת, ניתן לקבוע מכסות להשבת האיזון. ניתן ליישם מערכות מכסות בדרכים שונות; יישום "נאיבי" פשוט של מכסות יכול לגרום למערכת שבטעות תגיב "יתר על המידה" ליחידים שמשתייכים לכמה קבוצות שונות שמיוצגות ותוציא את היחידים האלה מהבחירה כדי למנוע ייצוג יתר על המידה של קבוצות. ללא קשר לאלגוריתם הגיוס הרצוי, לעיתים ניתן לחבל בגיוס על ידי יישום שגוי. לבחירה אקראית בממשל יש משמעות היסטורית והמקרים המוקדמים ביותר הידועים כוללים את הדמוקרטיה האתונאית וקהילות אירופאיות שונות.
תנאים מגבילים
תחלופה קבועה של נציגים היא לרוב הכרחית: המשתתפים מכהנים לזמן מוגבל. דבר זה יכול לסייע בשמירה על גיוון נקודות המבט בטווח הארוך ולהימנע מפילוג של האספה לתת קבוצות שמטות את ההחלטות. ללא תנאים מגבילים, האספה עלולה להיות הומוגנית או לשרת אינטרס פרטי, ולאבד את השמירה על טובת הכלל.
גודל
גודלה של אספת אזרחים חייב להיות גדול מספיק כדי לקיים חתך מייצג של האוכלוסייה. הגודל תלוי במטרה, בדמוגרפיה ובגודל האוכלוסייה של הקהילה. אספות הן בדרך כלל קטנות יחסית כדי להקל על הניהול ולהבטיח השתתפות פעילה של כל החברים. אספות כוללות בדרך כלל בין 50 ל-200 אזרחים. באירלנד, האמנה בנושא החוקה לשנים 14–2012 הורכבה מ-66 אזרחים, 33 נציגים שנבחרו על ידי מפלגות פוליטיות ויושב ראש; האספה החוזרת של אירלנד שכוננה אחריה לאחר הורכבה מ-99 אזרחים המשקפים את המגוון הדמוגרפי במדינה, ומינתה יו"ר מומחה. אספת האזרחים של סקוטלנד לשנת 20–2019 הורכבה מ-100 אזרחים. אספת האקלים של אזרחי 2020 בבריטניה הורכבה מ-110 חברים.
תפקיד
לתפקידה של אספת האזרחים אין מגבלות "אפריוריות". אף על פי שבעבר האספות הוגבלו להצעות הנוגעות לרפורמה בבחירות, מטרת האספה יכולה להשתנות מאוד.
כוח הצעה מול כוח קבלת החלטה
אספות מודרניות בדרך כלל מציעות ולא מחוקקות. הצעות האספה במערכות אלו מתקבלות לאחר מכן (או לא מתקבלות) על ידי הרשות הרלוונטית. לפעמים נשלחת הצעה לקהל הבוחרים הכללי כמשאל עם.
דיון
מרכיב מרכזי באספות הוא האופי הדיוני שלהן. הדיון מאפשר תהליך למידה לכל המשתתפים, שחלקם עלולים להיות חסרי ידיעה בנושא הספציפי של העניין. אספות בדרך כלל מספקות גישה למומחים, כולל פוליטיקאים, אנליסטים, מדענים ומומחי נושאים אחרים. האספה מארחת דעות, מידע וטיעונים של מומחים ולאחר מכן מבקשת מחברי האספה לקיים דיון שיתופי. בדרך זו אספות שואפות לקדם את הידע של המשתתפים, להגיע להצבעה או תוצאה המייצגת את האינטרס הציבורי המשכיל. הדיון מאפשר לייצג את האדם הפשוט תוך התגברות על מידע מוטעה, בורות ואדישות. יוזמות כגון סקר דיוני מנסות למנף תועלת זו.
פרקינסון טוען שמטרת הדיון היא "להחליף את משחקי כוח והתקפי זעם פוליטיים ב'קול המתון של ההיגיון'". דיון מנסה לשלב יעילות פרוצדורלית עם תוצאות מהותיות. פרקינסון טוען גם כי התהליך מנסח מחדש את " הלגיטימציה הפוליטית" כנובעת לא רק מ "לעשות דברים נכון, אלא מלעשות את הדברים הנכונים". תפיסה זו מנוגדת לתיאור הפרוצדורלי הטהור של לגיטימיות, שעליו אומר רולס "יש הליך נכון או הוגן כך שהתוצאה נכונה או הוגנת גם היא, תהיה אשר תהיה, בתנאי שהנוהל בוצע כהלכה". בעוד שהדיון הוא הליך בפני עצמו, הוא משלב מידע עובדתי במכוון, ובכך מרחיב את שיקול הלגיטימיות.
קביעת סדר יום
קביעת סדר יום מתייחסת לקביעת תוכנית לנושאים המהותיים שהאסיפה אמורה לשקול. בדוגמאות מרכזיות של אספות, כמו אלו בקולומביה הבריטית ואונטריו, בית המחוקקים קבע את סדר היום לפני כינוס האספות. עם זאת, דאל טוען כי שליטה סופית על סדר יום (אג'נדה) היא מרכיב חיוני של דמוקרטיה אידיאלית: "לגוף האזרחים... צריכה להיות השליטה הבלעדית כדי לקבוע אילו עניינים ראויים או לא ראויים להכרעה". בעיה זו נותרה בלתי פתורה, שכן גם סדר יום שנכפה מבחוץ וגם כזה שנבחר על ידי גוף פנימי קטן, מגבילים את פעולת המשתתפים. בעוד שתהליך העצומה מרחיב באופן תאורטי את תהליך קביעת סדר היום לכל האזרחים, פעולת איסוף העצומות עשויה להיות מכבידה. פישקין כותב "ההזדמנות שווה היא רשמית וסמלית, בעוד ששליטה סופית מעשית מושגת על ידי מי שיכולים לממן את אוספי החתימות".
גדר בטיחות
כאשר לחברי מושבעים או אספות יש סמכות שהיא מעל סמכות ייעוץ בלבד, נדרשים איזונים ובלמים כדי להבטיח שהמשתתפים לא יוכלו לקבל החלטות חד-צדדיות או לרכז כוח. באתונה העתיקה, למשל, פירוש הדבר היה מערך מורכב של "גזרים ומקלות" כגדר בטיחות שהחלישה בהצלחה את פיתוי השחיתות. אטיין שוארד טוען כי במידה רבה כיוון שפוליטיקאים נבחרים כתבו את החוקות, לממשלות שמשתמשות בבחירות יש הרבה פחות גדרות בטיחות מאשר ממשלות המבוססות בעיקר על מיון.
החלטה
בשלב מסוים האספה מסיימת את דיוניה ומציעה מסקנות והמלצות. זה נעשה בדרך כלל בתהליך הצבעה. השימוש בקלפי חשאי נועד לצמצם את ההשפעה של לחץ חברתי ולשלוט בהטיית השוואה חברתית. לכל הצעה נדרשת בדרך הסכמה של 70% או יותר כדי להיכלל בהמלצות הסופיות. בדרך זו, החלטות שהתקבלו על ידי אספת אזרחים מייצגות קונצנזוס במקום עמדת רוב פשוטה של 51%.
דוגמאות לסקר דיוני
אספות שימשו לרוב כצורה של סקרים דיוניים שהמלצותיהם אינן מחייבות, מה שמוביל לשיעורי הצבעה נמוכים יותר ולתכנון תהליך שונה מאשר באספות מחייבות או חבר מושבעים.
האספה העולמית
האספה העולמית אורגנה בשנת 2021 כדי שתתקיים במקביל ל-COP26 בגלאזגו באוקטובר-נובמבר 2021. זה הגוף הראשון שניסה לייצג את הרצונות הדמוקרטיים של האוכלוסייה העולמית בכללותה.
בלגיה
ה-G1000 הוא יוזמה במימון תרומה שהושק בשנת 2011 על ידי דייוויד ואן רייברוק עם סקר מקוון לזיהוי סוגיות לטיפול. יותר מ-5,000 הצעות הועלו ודורגו על ידי אלפי אזרחים. לאחר קיבוץ, 25 נושאים הועלו לסיבוב שני של הצבעה. לאחר מכן, 700 מתוך 1,000 המשתתפים התכנסו ליום אחד בבריסל. הם חולקו לקבוצות של 10 ולאחר תדרוך על ידי מומחים, המשתתפים ניסחו הצעות סביב הנושאים. קבוצה קטנה יותר של אזרחים, ה-G32, התכנסה באופן קבוע במהלך החודשים הבאים כדי לחדד את ההצעות הללו ולהפוך אותן להמלצות קונקרטיות. המלצות אלו היו אמורות להיות מועברות לשאר המדינה באפריל 2012.
קנדה
בקנדה חבר מושבעים למדיניות או חבר מושבעים של אזרחים הוא גוף של אנשים שהתכנסו כדי לתת החלטה או עצה בעניין של תקנת הציבור. אזרחים המשתתפים בחבר מושבעים בנושא מדיניות מעורבים בתהליך למידה והתלבטות מקיף לפני שמגיעים למסקנה או להמלצות הסופיות.
אספות אזרחים בנושא רפורמה בבחירות התכנסו בקולומביה הבריטית ב-2004 ובאונטריו ב-2006. הם השתמשו בחבר מושבעים למדיניות כדי לשקול מערכות בחירות חלופיות. שלוש מרשתות הבריאות המקומית של אונטריו (Local Health Integration Networs – LHIN) מסרו את תוכניות שירותי הבריאות שלהן (IHSP) לשנים 2010–2013 לחבר מושבעים למדיניות לצורך ייעוץ וחידוד. LHINs המפנים את ה-IHSP שלהם למושבעים בנושא מדיניות כוללים את דרום מזרח LHIN, Central LHIN ו-Misissauga Halton LHIN.
קולומביה הבריטית
באספת קולומביה הבריטית השתתפו 160 אנשים ויו"ר אחד כדי לדון ולהנפיק הנחיות לגבי רפורמה בבחירות.
תהליך הבחירה היה אקראי למחצה. מכל אחד מ-79 מחוזות הבחירות של קולומביה הבריטית נבחרו באקראי גבר אחד ואישה אחת, בנוסף לשני חברים אבוריג'ינים והיו"ר. חברים אלו נבחרו בהגרלה אזרחית שהבטיחה איזון מגדרי וייצוג הוגן לפי קבוצת גיל וגאוגרפיה. ראשית, 15,800 הזמנות נשלחו באקראי לקולומביה הבריטית, 200 בכל אזור בחירה. בהזמנה נשאל האם יהיו מוכנים להכניס את שמותיהם להגרלה למועמדות עתידית. לאחר מכן עברו השמות שני סבבי בחירה נוספים.
האספה שהתקבלה לא ייצגה בצורה גדולה את הציבור הרחב. חברי האספה לא היו מרוצים משיטת הבחירות הנוכחית של BC, בעוד שסקרים בציבור הצביעו על שביעות רצון יחסית.
לאנג ציינה שני מאפיינים משותפים לחברי האספה: עניין בלמידה, במיוחד על התהליך הפוליטי, ומחויבות לתהליך ברגע שהוא התחיל. היא כתבה, "סביר להניח שזה תרם לדינמיקת העבודה המעולה בתוך האספה".
לגבי החשיבות שניתנה לייצוגיות בתהליך הבחירה, כתב פאל "הדרישה למספר שווה של חברים מכל מחוז בחירות הביאה לאספות אזרחים שלא שיקפו את האוכלוסייה בפועל וייתכן שהטו את התוצאה לכיוון הצעות שהעניקו עדיפות לייצוג גאוגרפי." כלומר, הדגש על גאוגרפיה הגביל את הייצוגיות של האספות הסופיות.
תוצאה: ב-10 בדצמבר הציגה האספה בפני בית המחוקקים של קולומביה הבריטית את הדו"ח הסופי שכותרתו הייתה "להפוך כל קול לחשוב: טיעונים לרפורמה בבחירות בקולומביה הבריטית". במאי 2005 התקבלו המלצות האספה על ידי 57.7% מהמצביעים במשאל עם ונתמכו ברוב ב-77 מתוך 79 מחוזות הבחירות. אולם כדי להתקבל במשאל נדרש אישור של 60% ב-60% ורוב ב-60% מ-79 המחוזות. לכן לא חל שינוי. ההמלצות נדחו על ידי 60.9% מהמצביעים במשאל עם המשך.
פריידור
פְּרִייֶדוֹר (בבוסנית: Prijedor) היא עיר ורשות מקומית בצפון רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
אסיפת אזרחים
אונטריו
103 אנשים השתתפו באספה של אונטריו בנושא רפורמה בבחירות. ההמלצות של אספת אונטריו נדחו במשאל העם שלאחר מכן על ידי 63% מהמצביעים וכתוצאה מכך נשמר הסטטוס קוו.
פריידור
היסטוריה
היישוב הוקם על ידי העות'מאנים במחצית השנייה של המאה ה-17 כחלק ממצודת גבול מול ממלכת הבסבורג. ב-1873 חוברה פריידור לקו מסילת הברזל לבאניה לוקה וחלה בה גאות כלכלית. נפתח בה מכרה בוקסיט וכן בתי חרושת לייצור נייר ועיבוד עצים. כן הפך האזור מרכז גידול לשזיפים.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרתה הובסו העות'מאנים, השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית דה פקטו על אזור בוסניה וב-1908 סיפחה אותו דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה פריידור בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
אסיפת אזרחים
דנמרק
חברי הפאנל השתתפו בשני סופי שבוע של הכנה מוקדמת וקיבלו חומר שהוכן על ידי מתווך כדי להעניק להם הבנה בסיסית של הנושא. לאחר מכן הפאנל השתתף בכנס בן 4 ימים. הפאנל השתתף במפגש שאלות ותשובות עם מומחים, שבו שמעו דעות מנוגדות. לאחר מכן חברי הפאנל הכינו מסמך סופי המסכם את דעותיהם והמלצותיהם. ביום האחרון, הפאנל דן במסמך הסופי שלהם עם מקבלי מדיניות ומקבלי החלטות.
פריידור
היסטוריה
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר אזור בוסניה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. ב-1944 שוחררה פריידור על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
אסיפת אזרחים
דנמרק
אף על פי שמודל הקונצנזוס היה בשימוש בעיקר בדנמרק, הוא נוסה במקומות רבים אחרים בעולם.
פריידור
היסטוריה
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה וכחלק ממנו פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה, בוצע בפריידור טיהור אתני של מוסלמים ובוסניאקים. מעריכים כי כ-3,000 אזרחים נרצחו בפריידור. ב-1995 עלה בידי צבא בוסניה והרצגובינה להשתלט על העיר.
אסיפת אזרחים
גרמניה
יותר מ-77 ניסויים עם חבר מושבעים של אזרחים בתוך גרמניה נערכו משנת 1976 (נכון לשנת 2021).
אירלנד
לאחר המשבר הפיננסי האירי ב-2008 עלו הצעות שונות לרפורמה פוליטית וביניהן קיום אספה. בבחירות הכלליות של 2011, במצעי המפלגות הוזכרו אספות או כינוסים לרפורמה בבחירות (Fine Gael ) או רפורמה חוקתית (Fianna Fáil, מפלגת הלייבור, Sinn Féin, ומפלגת הירוקים ). תוכנית ממשלת Fine Gael–Labour שלאחר מכן כללה "אמנה חוקתית " הכוללת יו"ר שהוצע על ידי ה-Taoiseach, ו-33 מחוקקים שהוצעו על ידי מפלגות פוליטיות ו-67 אזרחים שנבחרו בצורה מייצגת מבחינה דמוגרפית. האספה נפגשה בין השנים 2012–2014 ודנה בשישה נושאים שצוינו על ידי הממשלה ולאחר מכן בשני נושאים שנבחרו על ידי האספה. היא הוציאה תשעה דוחות אשר המליצו על תיקוני חוקה ושינויים אחרים בחוק ובפרקטיקה החקיקתית. תגובת הממשלה הייתה פושרת: היא יישמה כמה המלצות, דחתה אחרות והפנתה יותר לוועדות ולשירות המדינה לבדיקה.
ממשלת המיעוט העצמאית של Fine Gael שהוקמה לאחר הבחירות הכלליות ב-2016 הקימה אספה בשנת 2016 "ללא פוליטיקאים ועם מנדט לבחון מספר מוגבל של נושאים מרכזיים לאורך תקופה ממושכת".
אספת אזרחים בראשות פול ריד התכנסה ב-2023 כדי לבחון את השימוש בסמים באירלנד.
הולנד
"הבורגרפורום Kiesstelsel" התקיים בשנת 2006 והורכב מ-143 אזרחים הולנדים שנבחרו באקראי. הוטל עליו לבחון אפשרויות לרפורמה בבחירות. ב-14 בדצמבר 2006 הציג "הבורגרפורום" את הדו"ח הסופי שלו לשר של מפלגת העם היוצאת (VVD). באפריל 2008 ממשלת הקואליציה השלטת דחתה את מסקנות הדוח. בשנת 2020 החלה התייעצות לגבי הצעת חוק ליישום הרפורמות בבחירות של האספה.
פּוֹלִין
החל מיולי 2016, לאחר שהתגובה העירונית להצפות נחשבה כבלתי מספקת על ידי אזרחים רבים, אספות גדנסק שכללו כ-60 תושבים שנבחרו באקראי קיבלו החלטות מחייבות לטפל בבעיות. ישיבות האספה היו רגועות ואף מתוארות כמהנות. שמות מתוך ספרי הבוחרים בעיר נבחרים באופן אקראי. לאחר מכן בוצעו פעולות לייצוג מאוזן של משתתפים מבחינת גורמים כמו רמת השכלה, גיל, מין ומחוז. למשל, באספה יש אותו אחוז אזרחים ותיקים כמו בעיר. האספה מתכנסת למספר ימים, שומעת עדויות של מומחים, שואלת שאלות ומתלבטת בקבוצות קטנות לפני מתן החלטת המדיניות המחייבת שלה.
הממלכה המאוחדת
מאז פרסום משנת 1994 של המכון לחקר מדיניות ציבורית, אספות אזרחים הפכו נפוצות יותר בבריטניה.
בשנת 2019 הכריזה ממשלת בריטניה על אספת האקלים בבריטניה, בה 108 אזרחים במטרה לדון כיצד להגיע לפליטות נטו אפס עד 2050. הפגישות עוכבו עקב מגפת COVID-19 והתקיימו במשך שישה סופי שבוע בין ינואר למאי 2020, עם דוח שפורסם בספטמבר 2020.
בשנת 2019 הכריזה ממשלת סקוטלנד על אספת האזרחים של סקוטלנד עם 6 פגישות המורכבות מ-100 אזרחים המתקיימות בין אוקטובר 2019 לאפריל 2020 כדי להתייחס ל-3 שאלות:
התנועה הסביבתית העולמית Extinction Rebellion המליצה על הקמת אספות בנושא שינויי אקלים על ידי ממשלות כדי לקבל החלטות בנושאי אקלים וצדק סביבתי. בבריטניה, המרד בהכחדה דורש ש"הממשלה חייבת ליצור אספה בנושא אקלים וצדק אקולוגי ולפעול על פי החלטותיה". המטרה המרכזית של המפלגה הפוליטית " הורוד הבוער" היא להחליף את ממשלת בריטניה באספות.
בסקר משנת 2019 שנערך בקרב אזרחים בריטיים על ידי החברה המלכותית לעידוד האמנויות, הייצור והמסחר, 57% מהמשתתפים בסקר סברו שאספת אזרחים לא תהיה דמוקרטית מספיק מכיוון שהיא לא מספיק גדולה. המקום בו הייתה התמיכה הגבוהה ביותר באספת אזרחים בנושא Brexit בסקר זה הייתה צפון אירלנד. לפי ה-RSA, זה אולי נובע ממודעות רבה יותר לתהליך הודות לשימוש באספות אזרחים באירלנד.
קליפורניה
California Speaks כללה 3,500 אנשים המייצגים את כל מגזרי האוכלוסייה.
אורגון
סקירת יוזמת אזרחים (CIR) היא הגרסה של אורגון לאספה. הפאנל דן ביוזמת הצבעה או משאל עם שיוחלט בבחירות הקרובות. המשתתפים בפאנל נבחרים באמצעים כגון דגימה אקראית ודגימת שכבות כדי להיות מייצגים מבחינה דמוגרפית. מספר המשתתפים הוא בסביבות שני תריסר. לעיתים קרובות הם מקבלים תשלום עבור זמנם והחזר נסיעות כדי להרחיב את מגוון האזרחים שיכולים להשתתף. עד היום, רק מדינת אורגון חוקקה CIR קבוע. קולורדו, אריזונה ומסצ'וסטס ערכו בדיקות טייס של ה-CIR.
תהליך: מנחה מיומן מפקח על הדיונים. במהלך כמה ימים, חברי הפאנל דנים בינם לבין עצמם ומתייעצים עם מומחים ותומכים בכל צדדי היוזמה. חברי הפאנל כותבים הצהרה ומנגישים אותה, למשל על ידי הצגתה בעלונים לבוחר. הצהרה זו מסכמת את מיטב הטיעונים בעד ונגד, ומפרטת את מספר חברי הפאנל שהמליצו להצביע הן בעד והן נגד היוזמה. מטרה: CIR מנסה לחזק את האיכות וההשפעה של הקול הציבורי בבחירות ובהחלטות ממשלה. הוא מתייחס לדאגות ספציפיות לגבי קמפיינים שבהם הבוחרים מקבלים לעיתים קרובות מידע מועט, או מה שהם שומעים – למשל, מפרסומות בתשלום – מוטה. במסגרת CIR, הבוחרים לומדים מה גוף מייצג של אזרחים חשב על היוזמה לאחר לימוד מדוקדק והתלבטות.
הערכה: מחקר אקדמי דיווח כי חברי פאנל CIR השיגו דיון באיכות גבוהה. הבוחרים התוודעו לשיקולים שעלו בדיונים באמצעות החוברות לבוחרים ומצאו כי ההצהרה מועילה להחלטותיהם, והידע של הבוחרים על היוזמות גדל. חברי הפאנל עצמם פיתחו עמדות חדשות לגבי התהליך המדיני והיכולות שלהם.
מדינת וושינגטון
אספת האקלים בוושינגטון הייתה אספת האקלים הכלל-מדינתית הראשונה באמריקה. האספה התקיימה בשנת 2021, ואספה 77 אזרחים שנבחרו באקראי כדי לדון בשינויי אקלים. האספה הייתה וירטואלית לחלוטין, והתייחסה לשאלה: "איך מדינת וושינגטון יכולה לתכנן וליישם בצורה הוגנת אסטרטגיות להפחתת אקלים תוך חיזוק קהילות שהושפעו באופן לא פרופורציונלי משינויי האקלים ברחבי המדינה?" המלצותיהם הובאו לדיון בבית המחוקקים במדינה.
המארגנים שאפו למעורבות אזרחית בכל הרמות. בנובמבר 2020 הם ערכו פגישה כדי לקבוע מה צריך להיות הנושא העיקר שלי האספה, ונושאים שונים אוחדו לשלוש שאלות אפשריות. לאחר מכן הביאו המארגנים את השאלות הללו ל "נבחרי ציבור, מומחי מדיניות, מנהיגי שבטים וצוותים, מלכ"רים סביבתיים, עסקים, ארגונים מבוססי קהילה, מומחי אקלים, מומחי דמוקרטיה דיונית ומנהיגים מקהילות לא לבנות", והמשוב שלהם יצר את השאלה הסופית. התהליך כלל משתתפים שנבחרו בעצמם.
עבור האספה, אזרחים נבחרו באמצעות דגימה אקראית מרובדת: תחילה נוצר קשר עם 6,333 משתתפים פוטנציאליים באמצעות הטלפון. חוקרים יצרו 10,000 קבוצות אפשריות של אזרחים, שכל אחת מהן עם מגוון של מגדר, גיל, מחוז הקונגרס, מעמד, גזע, השכלה ואמונות של המשתתפים בשינויי אקלים. לאחר מכן הם בחרו באקראי קבוצה אפשרית אחת. המארגנים "ניסו לשבור מחסומים" להשתתפות על ידי אספקת טכנולוגיה (כלומר מחשבים ניידים ומיקרופונים) וכן טיפול בילדים. כל משתתף קיבל גם תשלום של 500 דולר.
בחודשיים הראשונים של 2021, חברי האספה השתתפו בשבעה "מפגשי למידה" פומביים שבהם ארחו גם מומחים וגם גורמים שמושפעים מהאקלים. הפגישות הראשונות והאחרונות היו סקירה כללית, בעוד שמפגשים אחרים נכנסו לפרטי פרטים סביב נושא אחד, כגון העלויות הכלכליות הקשורות להשפעות שינויי האקלים ולפתרונות הפוטנציאליים. חמישה מפגשים דיוניים אפשרו למשתתפים לקבוע "עקרונות עדיפות" ולייצר המלצות. לאחר מכן הותר לציבור להגיב על המלצות האספה. לאחר הערות פומביות, חברי האספה הצביעו על המלצותיהם באמצעות הצבעות פרטיות.
מארגני האספה הדגישו את מחויבותם לשוויון, וקבעו כי האספה "מתמקדת גם באקלים וגם בשוויון". צוותי המנחים תוכננו להיות מגוונים. הם דורגו כנייטרליים על ידי רוב המשתתפים – בתחילת האספה, 80% מחברי האספה אמרו שהמנחים הם נייטרליים, וזה הגיע ל-90% במהלך הדיונים.
ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית
ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית (באנגלית: Trans-Zab Jewish Neo-Aramaic; בפרסית: هولئولا ) היא שפה יהודית הנקראת לרוב ארמית חדשה או ארמית יהודית, ונחשבת חלק מהארמית החדשה הצפון-מזרחיות.
זו שפתם של היהודים דוברי הארמית שחיו בקהילות שממזרח לנהר זָאבּ הגדול בצפון עיראק, בכורדיסתאן האיראנית ובמחוז אזרבייג׳אן המערבית באיראן
בשפה זו יש 3 קבוצות להגים:
פריידור
הקהילה היהודית
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והחלת שלטון הבובות של האוסטשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו לבאניה לוקה ומשם ליאסנובאץ ואיש לא ניצל. 14 מבני הקהילה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. שניים מהם: ראובן מבורך ושמואל קביליו הגיעו בהמשך לדרגת קולונל בצבא יוגוסלביה. 5 גברים ואישה אחת מקרב בני הקהילה שהצטרפו לפרטיזנים נפלו בקרבות. במהלך המלחמה חרבו בית התפילה ובית העלמין היהודי שפעלו במקום.
ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית
השפה כתובה באלפבית העברי. האיות בדרך כלל פונטי מאוד, ואותיות שאינן נשמעות אינן נכתבות.
מקור
מקור השפה בקצה הדרום-מזרחי של האזור הרחב בו דיברו בעבר ניבים שונים של הארמית החדשה. האזור משתרע מסננדג', בירת מחוז כורדיסטן, איראן, האזור השתרע צפונה, ועד לגדות ימת אורמיה, משם הוא השתרע מערבה עד ימת ואן (בטורקיה), ודרומה אל מישור מוסול (בעיראק). ואז הוא פנה שוב מזרחה, דרך ארביל, חזרה לסננדג'.
התהפוכות לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת מדינת ישראל הביאו את רוב יהודי פרס להתיישב במולדת החדשה בתחילת שנות ה-50. רוב הדוברים המבוגרים עדיין מדברים כורדית כשפה שנייה, ואילו הדורות הצעירים עברו לעברית. יהודיותא היא החזקה ביותר מבין כל השפות במשפחת הארמית החדשה היהודית, עם כ-10,000 דוברים. כמעט כל אלה חיים בישראל, ומעטים נותרו באיראן, וחלקם בארצות הברית.
השפעות
הדיאלקטים השונים של ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית התקבצו סביב אזורי ההתיישבות העיקריים של היהודים באזור: הערים סננדג' וסאקז במחוז כורדיסטן, איראן, עם מוצב דרומי בקרנד, ומקבץ בעיר סולימניה בעיראק. ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית מורכבת ממילים מושאלות מעברית, אכדית, פרסית וכורדית.
אסיפת אזרחים
הזדמנויות
תומכי אספות האזרחים טוענים שהן מקיימות שתיים משלוש הדרישות הכלליות לדמוקרטיה ישירה (ייצוג המוני, דיון ושוויון). הן מאפשרות דיון פתוח ופומבי, אם כי בקרב גוף קטן אך מייצג של אזרחים; והן מאפשרות אשרור/אישור על ידי כל ציבור הבוחרים. ערכים דמוקרטיים ותוצאות מעולות הם יתרונות פוטנציאליים של מוסדות כאלה.
אינטרס משותף
לעיתים קרובות טוענים כי רפורמת בחירות, חלוקה מחדש, חוק מימון קמפיינים ורגולציה של דיבור פוליטי אינם מתאימים לניהול על ידי פוליטיקאים בעלי אינטרס. אספות נפרסו שוב ושוב כדי להחליף פסקי דין פוליטיים כאלה. ג'יימס פירון ולחוד נינו תומכים ברעיון שמודלים דמוקרטיים דיוניים נוטים ליצור תנאים של חוסר משוא פנים, רציונליות וידע, מה שמגדיל את הסבירות שההחלטות שהתקבלו נכונות מבחינה מוסרית.
מספר מומחים טוענים כי בחירה במיון מונעת השפעה בלתי מידתית של "אינטרסים מיוחדים". הגבלת תקופה מפחיתה גם היא את ההזדמנויות לאינטרסים מיוחדים להשפיע על אספות.
דיון
דמוקרטיה דיונית שואפת לרתום את היתרונות של דיון כדי לייצר הבנה ופתרון טוב יותר של סוגיות חשובות. אספות נועדו לעורר התלבטות, שבה המשתתפים יכולים פחות בקלות להתפתות לאינטרס ייחודי. תומך הסקרים הדיוניים פישקין טען כי דיון מקדם פתרון בעיות טוב יותר על ידי הוספת ידע למשתתפים ושיתוף פעולה פעיל שלהם. טוענים שהדיון מפחיתה את הפילוג על ידי הדגשת ההגעה לתוצאה על פני המפלגתיות. בנוסף, אזרחים שלא נבחרו נוטים לתפוס את אלו שנבחרו גם כמומחים טכניים וגם כאזרחים "רגילים" כמוהם. כפי שקרה בקולומביה הבריטית, תכונות אלה עודדו את נוחות הבוחרים עם פעולות האספה.
מייצג ומכיל
הגרלות אקראיות נבדקו כחלופות בחירות בטענה שהן מאפשרות ייצוג והכלה מדויקים יותר. קבוצה שנבחרה באופן אקראי באמת יכולה לגלם את "הבוחר החציוני". המשתתפים אמורים לייצג את האדם הפשוט. בחירה בהגרלה מתקנת את ההיבט האליטיסטי של הבחירות. כדי להיות מועמד פוליטי מצליח נדרשת בדרך כלל גישה לחינוך, כסף וקשרים. אף על פי שלמחוקקים הנבחרים יש בדרך כלל יותר ניסיון, הם צפויים להתמקד בתומכיהם ולא באוכלוסייה הגדולה יותר. דמוקרטיות ייצוגיות זכו לביקורת כלא מייצגות כלל. לעיתים קרובות מביאים כדוגמה את היעדר ייצוג נשים ומיעוטים בקונגרס האמריקני. אחרים מדגישים חשיבות המיתוג בבחירת מועמדים (עם שמות משפחה מוכרים, למשל, מתדלקים שושלות פוליטיות).
קיימת טענה שכסף הוא גורם מכריע בתוצאות הבחירות. לסיג טען שהבחירות נשלטות על ידי כסף. כאשר משתמשים בבחירה אקראית לצד ניתוח סטטיסטי, ניתן להשיג ייצוג מדויק. ניתן להשתמש במכסות מעל הבחירה האקראית הראשונית כדי לתקן הבדלים ביכולת/נכונות בין קבוצות שונות, ובכך לשפר את הייצוגיות.
גיוון קוגניטיבי
אספות מאפשרות גיוון קוגניטיבי מוגבר, שמשמעותו מגוון של שיטות פתרון בעיות או דרכים לפרש את העולם. בחירה אקראית אינה מסננת את המגוון הקוגניטיבי כפי שנטען כי בחירות עושות. באופן דומה, התהליך אינו מנסה לבחור את הסוכנים בעלי הביצועים הטובים ביותר או המיומנים ביותר.
מחקרים הראו שקבוצות מגוונות מבחינה קוגניטיבית מייצרות תוצאות טובות יותר מקבוצות הומוגניות. לו ופייג' טוענים שגיוון קוגניטיבי הוא בעל ערך לפתרון בעיות יעיל. הם בחרו שני צוותים לפתרון בעיות מתוך אוכלוסייה מגוונת של סוכנים אינטליגנטים: הצוות שנבחר באקראי עשה ביצועים טובים יותר מהצוות שהורכב מהסוכנים "בעלי הביצועים הטובים ביותר". נקודות מבט ופרשנויות ייחודיות בדרך כלל משפרות את הניתוח. תוצאות אלו מרמזות שייתכן וחשוב יותר למקסם את הגיוון הקוגניטיבי על פני יכולת הפרט. Landemore טען שבחירה אקראית מביאה להגברת היעילות, הגיוון וההכללה. מיל טען שאספות שלטון צריכות להיות "מדגם הוגן של כל דרגת אינטלקט בקרב העם" ולא "מבחר של המוחות הפוליטיים הגדולים ביותר".
חיסכון בזמן ובעלויות
במקום לבקש מכל האזרחים להתלבט לעומק בכל נושא בבחירות תכופות יותר (ועלולות להיות יקרות יותר), אספות/חבר מושבעים יכולים להיות הרבה יותר מייצגים מהצבעה תוך הפחתה משמעותית של העלויות הכוללות לממשלה ולאזרחיה. הפוטנציאל הגדול ביותר לחיסכון בעלויות נובע מפתרון מהיר יותר של סוגיות קשות והפחתת ההוצאות המבוזבזות על ידי הסרת שחיתות וחוסר יעילות אחרות הקשורות להצבעה.
ייצוגיות
אספות דורשות מהמשתתפים להתאסף במקום אחד (או באופן וירטואלי) כדי לדון בנושא/ים הממוקדים. באופן בלתי נמנע, לא לכל אדם נבחר יש את הזמן והעניין להצטרף לאירועים אלה. אלו שמגיעים שונים באופן משמעותי מאלה שלא. [ צריך עדכון ]
במציאות, הנוכחות משתנה מאוד בהתאם לעלות/תועלת של נוכחות. במקרה של "פרויקט אירופה בחדר אחד" של פישקין רק 300 מתוך 869 נשאלים השתתפו בפגישות דיוניות. אלו שהשתתפו ואלה שלא השתתפו לא היו מאוד שונים. קבוצות מסוימות נוטות באופן משמעותי להשתתף במפגשים ציבוריים מאשר אחרות. באופן כללי, אלה שמשתתפים נוטים להיות בעלי מוטיבציה ודעתנות. זה בעייתי מכיוון שהדינמיקה והאישיות הקבוצתית של המשתתפים יכולים למלא תפקיד חשוב בהפקת תוצאות שונות של דיונים.
כמו כן, תהליכים הדורשים קונצנזוס עשויים להביא לתוצאות מדיניות שאינן משיגות הרבה כפי שהיינו מקווים,
השתתפות
לנדמור מגיבה ללפונט בטענה שאף על פי שדאגותיה תקפות, שיח בקנה מידה גדול הוא פשוט בלתי אפשרי, גם אם הוא עדיף. לנדמור ממליצה להפוך את האספות ל"פתוחות" לקהל הרחב ככל האפשר". לדוגמה, החלטותיהם יכולות לקבל תוקף באמצעות משאל עם.
פישקין מציין טרילמה בין הרעיונות של שוויון פוליטי, דיון והשתתפות. בגוף כמו אספה, שוויון פוליטי מושג באמצעות תהליך בחירה אקראי ומייצג באופן אידיאלי, בעוד שהדיון מושג בפעולות האספה. עם זאת, מכיוון שהגוף מורכב מתת-קבוצה של האוכלוסייה, הוא אינו משיג את מטרת ההשתתפות בקנה מידה רחב.
פישקין מנסה לפתור את הטרילמה שנוצרה כך על ידי התחשבות בחברה דיונית שלמה, שתהווה מאקרוקוסמוס דיוני. הוא רואה באספות ניסויים כיצד לממש דיון בקנה מידה מאקרו בהמשך.
מאיים על מבני כוח מכהנים
וורן וגסטיל טוענים, בתיק קולומביה הבריטית, שאזרחים אחרים היו צריכים להיות מסוגלים "להתייחס אליה כאל נאמן מסייע (מיופה כוח למידע והחלטה מהימן)." המשתתפים בעצם הפכו למומחים לא רשמיים, מה שמאפשר להם לפעול כהרחבה של הציבור הרחב.
האספה, לפי ג'ון פרקינסון, ערערה על האמון והכוח שצברו מפלגות פוליטיות וקבוצות הסברה של קולומביה הבריטית. היא גם עלולה "לערער את הפונקציות האפיסטמיות, האתיות והדמוקרטיות של הכלל".
אחריות
אספות (בהתאם לעיצובן) עשויות שלא לשאת באחריות. האחריות חשובה כדי למנוע מחברים לעסוק בהתנהגות בלתי הולמת.
אזרחים גלויים
דינמיקה של שיחות חשובה להצלחת האספה. ההסתמכות על שיחה והצורך האולטימטיבי להגיע למסקנה, יכולים להסוות חילוקי דעות, במיוחד בקרב האנשים הפחות דברנים. לדוגמה, אזרחים דברנים יותר עשויים לשלוט בשיחה בהיעדר מנחה יעיל.
קיטוב קבוצתי
האפשרות של קיטוב קבוצתי היא דאגה נוספת. קאס סונשטיין טענה ב-1999 ש"דיון נוטה להזיז קבוצות, והפרטים המרכיבים אותן, לעבר נקודה קיצונית יותר בכיוון שתמכו בו לפני הדיון". גם לוועידות קונצנזוס יש פוטנציאל לגרום לאנשים להקצין בדעותיהם, כלומר אזרחים בעצם מתגייסים סביב דעותיהם שלהם בנוכחות דעות מנוגדות.
עם זאת, פישקין השיב כי הדבר תלוי באופן מבנה האספה. משאבים כגון חומרי תדרוך ועדויות מומחים נועדו למתן דעות קיצוניות על ידי אספקת מידע ותיקון מידע שגוי/אי הבנה.
יכולת של אדם ממוצע (בעיקר אינטליגנציה, מנהיגות)
גיל דלנוי ואוליבר דאולן טוענים ש"האזרח הממוצע" אינו מוכשר להנהיג, לאור האינטליגנציה והיכולת הממוצעים שלהם.
עם זאת, מחקר שהשווה את איכות הדיון של אספת אזרחים אירית וועדה פרלמנטרית אירית מצא שאזרחים הראו תפיסה קוגניטיבית עמוקה יותר של הנושא שעל הפרק (הפלה).
המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה
המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה (בקטלאנית: Museu d'Art Contemporani de Barcelona, IPA: [muˈzɛw ˈðaɾt kuntəmpuˈɾani ðə βəɾsəˈlonə], MACBA) הוא מוזיאון לאמנות עכשווית הממוקם בפלאסה דלס אנג'לס בשכונת אל רבאל שבמחוז סיוטט וליה, ברצלונה, קטלוניה, ספרד. המוזיאון נפתח לציבור ב-28 בנובמבר 1995. המנהלים הקודמים כוללים את דניאל ג'ירלט-נס (Daniel Giralt-Miracle; 1988–1994), מיקאל מולינס נוביולה (Miquel Molins Nubiola; 1995–1998), מנואל ג'יי בורג'ה-ויל (Manuel J. Borja-Villel; 1998–2007), ברתומאו מארי (Bartomeu Marí; 2015–2008), ופראן בארנבליט (Ferran Barenblit; 2021–2015), בעוד שהמנהלת הנוכחית היא אלווירה דיאנגאני אוסה (Elvira Dyangani Ose).
היסטוריה
בשנת 1959, מבקר האמנות אלכסנדר צ'יריצ'י פליצר הקים קבוצה של אמנים עכשוויים שהציגו עבודות בסדרה של 23 תערוכות מתוך רצון להתחיל אוסף למוזיאון חדש לאמנות עכשווית בברצלונה. רק ב-1986 המליצה מועצת העיר ברצלונה לאדריכל האמריקאי ריצ'רד מאייר (1987–1995) לתכנן את המוזיאון. מבקרי האמנות פרנצ'סק מיראלס ורוזה קוראלט נשכרו לכתוב את האפיון של המוזיאון. בשנת 1987 הוקמה קרן MACBA. בשנה שלאחר מכן ייסדה קרן MACBA, בשיתוף עם ז'נרליטט דה קטלוניה ומועצת העיר ברצלונה, את קונסורציום MACBA כדי לקדם את תהליך הקמת המוזיאון. הקונסורציום הזמין את מאייר מאוחר יותר באותה שנה לתכנן את המוזיאון. היה זה נושא שנוי במחלוקת בהתחשב בכך שלמוזיאון לא היה אוסף בזמן הבנייה. המוזיאון נפתח לקהל ב-1995, הרבה אחרי אולימפיאדת הקיץ של 1992, שאליה הוא תוכנן להיפתח.
בשנת 2014, המוזיאון רכש מקום נוסף להקמה שלו, הכולל קפלה מהמאה ה-15 שהוסבה ושני אולמות גדולים, בסך הכל כ-2,000 מטרים רבועים, וכן את כיכר פלאסה דל אנג'לס המרכזית. בעוד ש-MACBA השתמשה זמן רב בקפלה עבור הופעות ומתקנים ספציפיים לאתר, הפעם העירייה השאילה את כל האשכול ההיסטורי למוסד לתקופה לא מוגדרת.
אדריכלות
מאייר קיבל על עצמו את המשימה הקשה ליצור בניין שיציג בסופו של דבר מגוון יצירות אמנות עכשוויות שלא היו ידועות לו בזמן התכנון. הבחירה לבנות את המוזיאון בפלאסה דל אנג'לס עולה בקנה אחד עם החזון של מאייר למקם את הבניין בין כמה מהרחובות והבניינים העתיקים ביותר של ברצלונה, בנוסף לשיפוץ המרחב הציבורי של שכונת אל רבאל.
לאחר השלמת הבנייה בתקציב של 35 מיליון דולר, התקשורת המקומית התייחסה למוזיאון כ"הפנינה" בין האדריכלות הישנה והרחובות הצרים במרחק של כמה רחובות מהרובע הגותי של ברצלונה. לסגנון האדריכלי של הבניין יש השראה חזקה למודרניזם. הבניין הלבן הגדול (120 על 35 מטר) וחלק ניכר מהחזית הדרומית שלו מזוגגת, ומספקת למבקר נוף לרחבה, ומאפשר כניסה רבה של אור טבעי לגלריות הפנימיות. במוזיאון שלוש גלריות עיקריות, הניתנות לחלוקה, וכן חמש גלריות קטנות יותר, אחת מהן נמצאת במגדל.
אוסף
האוסף הקבוע של כ-5,000 יצירות (מעל 1,100 יצירות בזמן פתיחת המוזיאון ב-1995) מתוארך לאמצע המאה ה-20 ואילך. ישנן שלוש תקופות של אמנות מודרנית המיוצגות: הראשונה מכסה את שנות הארבעים עד שנות השישים; השנייה משתרעת על פני שנות השישים והשבעים; התקופה השלישית היא עכשווית. האוספים מתמקדים באמנות קטלאנית וספרדית שלאחר 1945, אם כי חלק מהאמנים הבינלאומיים מיוצגים גם הם.
בשנת 2007 הוקם המרכז ללימודים ותיעוד MACBA, שפיתח פן של אספנות משלימה עם האוסף המסורתי.
בשנת 2011, פיליפ מאיי (Philippe Méaille) השאיל 800 יצירות של קבוצת האמנים הרדיקליים הקונספטואליסטים "אמנות ושפה" ל-MACBA. מחשש לחוסר יציבות פוליטית לאחר משאל העם בקטלוניה באוקטובר 2017, הוא משך את השאלתו והחזיר את האוסף שלו לטירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית.
חינוך, פרסומים ואירועים
בדצמבר 2007 פתח המוזיאון את מרכז הלימוד שלו, חדר הקריאה בספרייה וחדר האוספים המיוחדים המעניקים לציבור גישה חופשית לספרי המוזיאון, לאוסף הפרסומים והארכיונים של המוזיאון.
המוזיאון מפרסם בעיקר קטלוגים של תערוכות מהמוזיאון, אם כי פרסם כמה ספרים מונוגרפיים ומאמרים ביקורתיים. יש לו גם שלושה פרסומים דיגיטליים: "Quaderns portàtils", "Quaderns d'Àudio" ו-"Sèrie Capella MACBA".
המוזיאון מציע הרצאות, ימי עיון, סיורים מודרכים, הקרנות וידאו ועוד להרחבת ההזדמנויות החינוכיות העומדות לרשות הציבור.
מיקום
כתובת המוזיאון היא פלאסה דלס אנג'לס 1, ברצלונה. תחנות הרכבת התחתית הקרובות ביותר הן קטלוניה ואוניברסיטט.
מול המוזיאון הראשי, במנזר דל אנג'לס מימי הביניים, שעל שמו נקראת הכיכר, הוסבה קפלה לאזור תצוגה נפרד המכונה Capella del MACBA, עם מופעי וידאו ארט קבועים. הכניסה לחלק זה של המוזיאון היא ללא תשלום.
מוזיאון נוסף לאמנות עכשווית, מרכז לתרבות עכשווית של ברצלונה (CCCB), נמצא בסמוך ל-MACBA, ונגיש גם מהרחוב וגם מהפטיו הפנימי.
האזור שמול המוזיאון ידוע בקרב גולשי סקייטבורד כאחד ה"נקודות" האייקוניות ביותר לספורט בעולם. דגם תלת-ממדי של המיקום מוצג במשחק הסמארטפון "Skater", והיה מיקום מפורסם במגזין Transworld Skateboarding ליום הסקייטבורד בשנת 2016.
ניהול
MACBA מנוהלת על ידי קונסורציום שנוסד ב-1988, שחבריו כוללים את הממשלה האזורית של קטלוניה, מועצת העיר ברצלונה ומשרד התרבות הספרדי. במרץ 2015, ברתומאו מארי אי ריבאס התפטר מתפקידו כמנהל המוזיאון לאור מריבות צנזורה על מיצג שנוי במחלוקת של האמנית האוסטרית אינס דאוג'ק. ביולי 2015, פראן בארנבליט מונה למנהל החדש. אלווירה דיאנגאני אוזה, האישה השחורה הראשונה שהובילה את MACBA מאז הקמתה, נכנסה לתפקיד המנהלת ב-2021.
המבצע בקסבה של שכם (פברואר 2023)
המבצע בשכם היה מבצע צבאי של כוחות הביטחון של ישראל שנערך בשכם ב-22 בפברואר 2023 ונועד לסכל פיגוע שעל פי מודיעין שהגיע לידיהם הוגדר כ"פצצה מתקתקת". במהלך המבצע התפתח קרב בין כוחות ימ"מ וצה"ל למחבלים פלסטינים, בעיקר מחוליית הטרור גוב האריות. הקרב התרחש בקסבה של שכם.
המבצע
המבצע נוהל על ידי הרמטכ"ל, הרצי הלוי בחמ"ל המבצעים המיוחדים של השב"כ.
עם היוודע הפעולה, מאות חמושים ומפירי סדר פלסטינים תקפו את הכוחות. צלפי הימ"מ ולוחמי סיירת גולני השיבו באש והרגו 7 מחבלים ומפירי סדר אלימים בהם גבר בן 72.
בתום 3 שעות של לחימה יצאו כוחות ישראל משכם. שני לוחמי צה"ל נפצעו קל מנתז. בסך הכל נהרגו 11 פלסטינים ונפצעו כ-100.
אלעזר אזכרי
רבי אלעזר בן משה אזכרי (מצוי גם: אזקרי או אזיקרי או אזיכרי, 1533–1600) היה מקובל, דרשן ומשורר יליד צפת. מפורסם בעיקר בשל הפיוט ידיד נפש וחיבורו ספר חרדים, שעם היותו ספר מצוות, נחשב כספר יסוד בתורת המוסר ביהדות.
חייו
הרב אזכרי הוא מצאצאי מגורשי ספרד ובכתביו ופעולותיו ניכרת הכמיהה לגאולה ואהבת ארץ ישראל. רבו היה המקובל רבי יוסף סאגיס, והוא נסמך לרבנות על ידי רבי יעקב בירב, נכדו של רבי יעקב בירב מחדש הסמיכה בצפת. למד בישיבת הרמ"ק, אך הושפע גם מתורת האר"י. הוא נמנה עם ענקי הרוח שהסתופפו באותה תקופה בצפת, ובהם הרדב"ז, רבי שלמה אלקבץ, הרמ"ק, רבי יוסף קארו, רבי חיים ויטל, האר"י, רבי ישראל נג'ארה ועוד.
ב-1588 ייסד את חבורת "סוכת שלום", שפעלה לעורר את עם ישראל לחזרה בתשובה ולדבקות בה', כפי שהעיד בהקדמה לספרו "ספר חרדים": "ויהי היום אמרנו עת לעשות להשם אלהינו יתברך הבטיחנו 'הבא לטהר מסיעין אותו', ואמר 'פתחי לי אחותי רעיתי פתח קטן כשל מחט ואפתח לכם כפתחו של אולם', לכו ונשובה אל ה' בכל עז וגם נשיב רבים מעוון כאשר צוונו יתברך. פה צפת עשינו חברה קדושה קראנו שמה סוכת שלום ורבים מתקבצים לשוב בכל לב, (...) יחרדו לשוב בכל לב מעוון אליו יתברך ולהתחזק במצוותיו לעשותם".
הרב אזכרי חיבר את ספרו כחלק ממטרות החבורה להפיץ בעולם יראת שמים. הספר הוא ספר מצוות, המונה את המצוות לפי כל השיטות. הוא מיוסד על הפסוק "כל עצמותי תאמרנה ה' מי כמוך", והמצוות מחולקות בו לפי איברי הגוף.
עוד חיבר אזכרי פירושים למסכת נדרים ומסכת גיטין מן התלמוד הבבלי. פירושו למסכת ברכות מהתלמוד הירושלמי נדפס במהדורות הירושלמי ממהדורת פייטרקוב והלאה. פירושו לירושלמי על מסכת ביצה יצא לראשונה על ידי ישראל פרנצוס ב-1967, על פי כתב יד הנמצא בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא מציין בפירושיו את פירושו למסכת פסחים מהירושלמי אולם פירוש זה לא הגיע לידינו, ומעין יומן אישי מיסטי בשם "מילי דשמיא" על מוסר ועבודת ה'.
בשנת 1600 נפטר ונטמן בצפת עיר הולדתו. בכ"ב באלול ה'תשס"ט (11 בספטמבר 2009) פורסם כי קברו של רבי אלעזר נמצא בסמוך לקבר האר"י הקדוש שבבית העלמין העתיק בעיר. מי שגילה את הקבר היה תושב צפת בשם אליהו בן טובים, שעסק במשך שנים אחדות בניסיונות לאתר קברי צדיקים עתיקים בצפת. לדבריו של טובים, הוא מצא חודש אחד לפני כן מצבה שעליה רשום "מזל טוב", שלפי כתבי רבי אלעזר היה השם של אשתו, שהייתה נצר למשפחת רבנים ידועה בצפת באותה תקופה וזכתה להיקבר ליד בעלה.
פחות או יותר
פחות או יותר היה שעשועון ששודר בערוץ 2, במשבצת השידור של הזכיינית טלעד בין השנים 1995–1998. השעשועון היה גרסה ישראלית לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית הוותיקה אותה רכשה חברת דרסט הפקות "The Price is Right". את השעשועון הנחו אקי אבני והדוגמניות טל פאר ושרון דוראני.
התוכנית הציעה למשתתפים מגוון מוצרים והם ניחשו מה הוא המחיר הגבוה או הנמוך ביותר. שלושת המתמודדים שעלו לשלב הגמר התחרו בסיבוב גלגל גדול ומי שקיבל את המספר הגבוה ביותר זכה בפרס הגדול. סט התוכנית העשיר והצבעוני היה העתק מדויק של הסט האמריקאי. התוכנית חילקה את הפרסים הגדולים ביותר שחולקו עד אז בשעשועוני טלוויזיה בישראל: מכשירי חשמל, חופשות בחו"ל ומכוניות. בתוכנית ה-100 הוענקה דירת מגורים.
ארבעת המינים
ארבעת המינים הם ארבעה צמחים שהתורה מצווה על נטילתם בחג הסוכות. חז"ל מזהים אותם כאתרוג, לולב, הדס וערבה. מצווה זו ידועה גם בשם נטילת לולב.
נהוג לאגד את ארבעת המינים ולשאת אותם במהלך החג. לפי ההלכה, המצווה מתקיימת בהנפה ונענוע של ארבעת המינים בסדר מיוחד המתקיים במהלך התפילה.
מקור המצווה בתורה ובחז"ל
מצוות נטילת ארבעת המינים בחג הסוכות מתוארת בתורה כך:
חז"ל למדו מכאן שמהתורה יש ליטול את ארבעת המינים בכל מקום רק ביום הראשון ("ולקחתם לכם ביום הראשון"), ואילו במקדש בלבד ("לפני ה' אלהיכם") התורה מצווה לקחתם כל שבעת ימי החג ("...שבעת ימים"). רוב הפוסקים הבינו כי מדובר בבית המקדש, אולם התלמוד הירושלמי וכן הרמב"ם למדו כי מדובר בשטח העיר ירושלים כולה אפילו חוץ למקדש. בימינו יש שנוהגים להתפלל בירושלים העתיקה כדי לצאת ידי חובת פוסקים אלו.
לאחר חורבן בית המקדש השני, הרחיבו חז"ל את המצווה ותיקנו שיש ליטול גם מחוץ למקדש כל שבעת הימים, זכר למקדש. לפיכך קיום המצווה בשאר ימי החג, מוגדר כמצווה מדברי סופרים ("מדרבנן").
טעם מצוות נטילת לולב לפי ספר החינוך:
בשבת
מדין תורה אין שום איסור בנטילת לולב בשבת, אולם מדרבנן ארבעת המינים הם מוקצה. לכן, ביום הראשון שהמצווה מדאורייתא בכל הארץ חכמים לא גזרו, ובארץ ישראל היה נהוג ליטול לולב בשבת שחלה ביום הראשון עד ימי הגאונים. בשלב יותר מאוחר גזרו חכמים שלא יתאספו במקדש כדי ליטול ברוב עם, אלא כל אחד בביתו, מחשש סכנה. אולם בחו"ל, שאצלם ספק מתי חל היום הראשון ומקיימים יום טוב שני של גלויות, נהגו שלא ליטול לולב בשבת כלל. ב נפסק שגם בארץ ישראל לא נוטלים בשבת לאות הזדהות עם בני חו"ל, וכן המנהג היום. כיום ישנם המבקשים לחדש את מנהג ארץ ישראל מימי המקדש והגאונים.
בשבת חול המועד, שהמצווה מדאורייתא רק במקדש, חכמים גזרו שלא נוטלים גם בו. הגזירה היא (כמו שגזרו על שופר ועל קריאת מגילה בשבת) מחשש שיעבירו אותם ארבע אמות ברשות הרבים (שזהו אחד מאיסורי שבת). לפי הרמב"ם, מתחילה אמנם הגזרה הזו הייתה רק בששת ימי החג האחרונים, ולא ביום הראשון, אך לאחר החורבן הגזירה הורחבה לכל הימים..
פרי עץ הדר
בתלמוד מבואר שפרי עץ הדר הוא פרי האתרוג, ומובאים לכך טעמים שונים:
כפי שציין כבר הרמב"ם, טעמים אלו הם טעמים שבדיעבד, ולמעשה נוטלים אתרוג מפני שזו הדעה שבה החזיקו אבותינו וכך נהגו במשך הדורות. הרמב"ן פירש ששורש המילה "אתרוג" בארמית הוא רג"ג, מלשון "חמדה" או "נעים למראה", כלומר "הדור" (תרגום אונקלוס לאיסור "לא תחמוד" הוא "לא תרגג"). לעומתו, הבלשנות המודרנית הצביעה על כך שמקור השם אתרוג הוא כנראה מן המילה הפרסית תֻרֻנְג', וחוקרים משערים שהאתרוג הגיע לארץ ישראל רק בתקופה הפרסית.
לדעת רבי אבא דמן עכו פרי עץ הדעת היה האתרוג. יש המזהים את "פרי עץ הדר" עם אצטרובל דווקא.
כפות תמרים
כפות תמרים הן ענפים של עץ תמרים הצומחים במרכז הדקל, לפני שהעלים נפרדים כעין שרביט. ענף זה נקרא בלשון חז"ל "לולב".
ענף עץ עבות
כדי להשיג תכונה של הדס משולש בהדס שוטה מביאים את הדס לכדי "הלם" על ידי שרפתו וגיזומו המסיבי, בעוד הוא רווי מים כחצי שנה לפני חג הסוכות.
ערבי נחל
ערבי נחל הם מין ידוע של צמח הגדל בנחלים הקרוי "ערבה". ישנו מין הדומה מעט לערבה, אך פסול, והוא נקרא צפצפה. על פי ההלכה, אי גידול הערבה בנחל אינו פוסל את הערבה, והשם ניתן רק משום שלעיתים קרובות גדל הצמח ליד נחלים.
כשרות ארבעת המינים
חכמים למדו מהפסוק המצווה על נטילת ארבעת המינים שישנם מספר תנאים הנדרשים לכשרות המינים לשם קיום המצווה, ובהיעדר אחד מהם אצל אחד המינים - הוא פסול לנטילה. רוב התנאים קשורים לפגמים בגופו של המין, ומיעוטם קשורים לדרך השגת המין על ידי האדם הנוטלו.
נטילת ארבעת המינים מצווה מהתורה רק ביום הראשון של סוכות (ובמקדש לכל אורך החג), ובשאר הימים מצווה מדברי חכמים. לפיכך הלכות הכשרות של ארבעת המינים חמורות יותר ביום הראשון, וחלק מהתנאים פוסלים ביום הראשון בלבד. כאשר חל יום טוב הראשון של סוכות בשבת, נמצא שנטילת ארבעת המינים בכל החג היא רק מדברי חכמים.
זיהוי המינים
לשם קיום מצוות ארבעת המינים יש לקחת את ארבעת המינים המדויקים שזיהו חכמים בדרשתם על הציווי בתורה. למשל חכמים זיהו את המין המכונה בתורה "פרי עץ הדר" עם האתרוג ולכן נטילת פרי הדר אחר פסולה לחלוטין – בכל שבעת ימי החג. כמו כן, זיהו חכמים את "ענף עץ עבות" עם ההדס ולכן נטילת מין אחר שיכול לענות על הגדרת 'ענף עץ עבות' – פסולה בכל ימי החג. גם נטילת צפצפה, שהיא מין הדומה לערבה – פסולה.
אתרוג
גידול האתרוג דורש מומחיות והשקעה גדולה. עץ האתרוג המקורי חלש ופגיע. הפתרון המקובל בהדרים - הרכבה על גזע של חושחש - אינו מתאים כאן, כי אתרוג מורכב פסול לברכה. המגדלים נאבקים קשות במחלות ובמזיקים. כמו כן נדרש טיפול פרטני בכל פרי. כדי להגן על הפרי משריטות הוא נקשר היטב, לבל יזוז ברוח. בנקודות חיכוך מושם ריפוד של צמר גפן. נדרש ריסוס מתמיד, כדי למנוע הגעת מזיקים, שפוגעים ביפי הפרי.
בין הזנים המפורסמים: האתרוג הארץ-ישראלי, האתרוג מזן קלבריה, אתרוג 'חזון איש', האתרוג התימני (המגיע לגודל גדול במיוחד) והאתרוג המרוקאי.
ישראל היא מרכז עולמי לגידול אתרוגים, ויש בה פרדסים רבים לגידול אתרוגים, שמיוצאים לכל רחבי העולם. חסידי חב"ד מגדלים בישראל את האתרוג מזן קלבריה, אך רבים מהם מעדיפים לברך על אתרוג שגדל בקלבריה שבאיטליה.
לולב
בעבר רוב הלולבים הנמכרים בישראל היו מיובאים ממצרים. אך כיום כמעט כל הלולבים באים מעמק בית שאן ומהערבה שם ישנם גם מטעים המגודלים במיוחד לצורך הלולבים.לולבים אלו נקראים לולבי 'דרי',אולם יש ספק על כשרותם מסיבת היותם לולבים מדקלים שאינם נותנים פירות בעוד שבמקרא מצוין "... כפות תמרים, ומסיבה זאת נאסר לולב מדקל מסוג וושינגטוניה.
את הלולב יש לכרות בזהירות, כי אם כורתים לולבים בצורה שאינה נכונה, עלולה להיגרם פגיעה חמורה לעץ.
מדי שנה נאבקות הרשויות המקומיות בישראל בקוטפי לולבים פירטיים, המנסים לכרות לולבים מעצי הדקל המשמשים לנוי.
ערבה
אין גידול מיוחד של ערבות. עצי הערבה גדלים בר לאורך נחלי ישראל או בחצרות בתים, ומשם נקטפים הערבות לקיום המצווה.
אגידת ארבעת המינים
במשנה אומר רבי ישמעאל שיש לקחת למצווה זו אתרוג אחד, לולב אחד, שלושה הדסים ושתי ערבות. רבי עקיבא חולק עליו וסובר שמכל מין יש לקחת אחד, אך דעתו של רבי ישמעאל נפסקה להלכה. מטבע עתיק מימי בר כוכבא מראה ארבעת המינים שיש הטוענים שנאגדו לפי שיטתו של רבי עקיבא, שכנראה רווחה בזמנו. יהודי תימן נוהגים להוסיף הדסים נוספים לנוי, מנהג שהיה נפוץ בארץ ישראל בתקופת הגאונים, וניתן למצוא לו עדויות במטבעות מימי הבית השני בהם ניתן לראות לולב, שתי ערבות, וכמות גדולה של הדסים. באשכנז, בימי הביניים, היה נהוג לקחת מספר מרובה של ערבות.
הלולב ההדס והערבה נקראים בלשון התלמוד "הושענא", וכך הם נקראים גם כיום בפי יהודי תימן.
הלולב, ההדס והערבה מאוגדים ביחד, משום הידור מצווה (ולא כשיטת רבי יהודה שזו חובה). ביהדות אירופה נהוג לאגוד באמצעות קוישיקלך, אך לדעת פוסקים רבים יש צורך באגידה מעבר לכך. בחלק מן הקהילות אוגדים את ההדסים מימין ללולב והערבות משמאלו, כאשר שדרת הלולב היא כלפי הנוטל. מנהג אחר, על פי קבלת האר"י הוא לאגוד ערבה אחת מימין, אחת משמאל וכן הדס מימין, הדס משמאל והדס באמצע. האתרוג עומד בפני עצמו. בעת קיום המצווה, הלולב עם ההדסים והערבות מוחזקים ביד ימין, בעוד האתרוג מוחזק ביד שמאל, כאשר הפיטם שלו מופנה כלפי מעלה, מוצמד ללולב. במצב זה מנענעים את ארבעת המינים בשישה כיוונים.