cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריב ההיכל
"דברי הברית"
הבד"ץ התנגד להיכל מכל וכל, וז' טובי העיר היו מפולגים. שני הצדדים פנו לסנאט העירוני, אך הוא מיאן להתערב בשאלה. "אור נוגה" ו"נוגה הצדק" שהתפרסמו זמן קצר קודם לכן, אמנם נתחברו עבור ברלין – כך, לדוגמה, התיר חורין בתשובתו לשאת את רוב התפילה בכל לשון, למעט שמונה עשרה וחלקים אחרים בהם דרש לשמר את העברית – אבל יכלו לשמש להגנת רוב ההנהגות החדשות בהמבורג. כך אכן תפשה אותם דעת הקהל, למרות שמבחינת מתנגדיו היה הסידור רדיקלי הרבה יותר מכל שינוי שנערך על ידי בר ויעקבסון. בית הדין נדרש לסתור את הכתוב בהם, ופנה לסיוע מבחוץ. בחורף 1818 הריצו שלושת חבריו אגרות לרחבי אירופה, ופנו ישירות גם לאיטליה. ב-4 בדצמבר 1818 כתב עוזרש לחת"ם סופר בבקשה לתמוך בו נגד סיעת ההיכל  אב"ד פרשבורג הצטרף להתארגנות ותוך זמן קצר החל להוביל אותה.
כמו כן, כבר בינואר 1819 השיבו קהילות איטליה לפניות מהמבורג בגינוי חריף למחדשים. כותבי ההיתרים מ-1816, כולל אלה שלא נתפרסמו ב"נוגה הצדק", משכו אותם בנימוק שמכתביהם ניתנו כתשובות בעלמא ואילו המסתמכים עליהם מרדו כנגד רבני מקומותיהם. , העירה לואיס דובין, היו עוד גורמים שהמריצו את בעלי ההלכה משני צדי האלפים. ליברמן סבב ברחבי הקיסרות האוסטרית בסוף 1818 והפיץ את דעותיו, והועלה רעיון לבנות בית-כנסת דומה לזה של המבורג בבירה וינה ולמנות את אהרן חורין לעמוד בראשו. בחודשים שלאחר מכן החלה להתגבש יוזמה מצד הרץ הומברג, פרץ בר ומשכילים רדיקליים אחרים באימפריה, שעתרו אל החצר ההבסבורגית בהצעה לחוקק חוק לפיו על היהודים לאמר את תפילותיהם בשפת המדינה בלבד. כל זה הגביר את תחושת הדחיפות וחיזק את הצורך להפגין עמדה נוקשה ובלתי-מתפשרת גם מצד האיטלקים המתונים, שחלקו עתה את תחושת האיום של עמיתיהם מצפון. רבי אברהם אליעזר הלוי מטריאסט ערך מסע בחצי האי במרץ ובאפריל, מעירו ועד רגוזה, ואסף מכתבים נגד ההיכל. פסק בית דינו שנשלח להמבורג היה חריף יותר מהכרעת הבד"ץ המקומי. בעוד שזה האחרון אסר על נגינה בתפילה רק בשבת ויום טוב, מנע זאת הלוי באופן גורף.
על אותו הרקע, התכתבו ביניהם רבני מרכז אירופה. צעד מעשי שהחת"ס נקט בו מיד הייתה בקשה לרב משה מינץ לדרוש מחורין לחזור בו. הלה נכנע ללחץ ושיגר מכתב חרטה: הוא הצדיק את היתריו אך כתב כי הוא מושך אותם, שכן לא ידע על השמטת התפילות לגאולה וחשש כי הוא מעניק לכך לגיטימציה. סופר הסיר את ההצטדקות, צעד שחורין מחה עליו לאחר כמה חודשים, ודאג לפרסם את האיגרת בהבלטה.
התגובה האורתודוקסית להיכל הוכתבה על ידי שני קווי מדיניות: על אף שהסוגיה המשיחית היוותה שיקול מכריע בחומרה שייחסו לו, נושא זה היה רגיש ועשוי היה להתפרש כסותר את הנאמנות למלכות המקומית. כל דברי הגינוי בהיבט זה כללו גם הסתייגויות נרחבות בדבר כך שהאמונה בבניית המקדש בעתיד אינה סותרת כלל את הציות והכבוד לממלכות בהן יושבים היהודים עתה, ורבים הקפידו לציין כי "קהל בית חדש" והחוגים מתוכם צמח היו בעלי נטיות ליברליות, האשמה חמורה בעידן הרסטורציה. כמו כן, המבורג לא הייתה הנושא היחיד שעמד לפתחם, והיה צורך לטפל במגמת ערעור הסמכות ככלל. הגישה השלטת שהובלה על ידי החת"ס הייתה סירוב עקרוני לדון בפרטים, כל שכן על מהות האמונות, ועמידה על שימור הקיים בשלמותו תוך האשמת המחדשים ברצון לסטות מהדת. פסקי הדין שיצאו נגד ההיכל לא כוונו דווקא נגד חריגות מסוימות שנערכו בו, אלא נועדו לשלול ממנו ומכל ניסיון אחר בכיוון זה לגיטימיות באמצעות ביצור הנוהג המקובל. החותמים הרבו להתבסס על טיעונים כמו "מנהג ישראל - דין הוא" ודומים לו.
תשובה אחת שלא נכללה בקובץ השו"תים נגד בית-הכנסת הגיעה מהרב אפרים זלמן מרגליות מברודי שבגליציה. מרגליות, הרחק במזרח, לא היה מוטרד מאיום דומה לזה שהניע את עמיתיו. הוא עסק בנוהגי ההיכל באופן תאורטי מאוד, וסופר השאיר את מכתבו אצלו. באגרותיו נגד עדת קליי דגל הרב מפרשבורג בכך שההבדלים בינו למתקנים הם עקרוניים, ולא נובעים מאיסור מסוים. דווקא כדי להדגיש זאת, ציין כי כמה ממעשיהם לא היו בעייתיים במיוחד: אחת השאלות שהטרידה את המתנגדים הייתה על בסיס מה לאסור את הניגון בעוגב. החת"ס תכנן להשתית את האיסור על עצם החידוש שבכך, אך לבסוף אימץ את טיעונו של בנט כי מדובר בחוקות הגויים, קביעה ששימשה מכאן והלאה בשאלת העוגב. הם ניצבו בפני עוד בעיה: כותבי "נוגה הצדק" התבססו על תקדים העוגב בבית הכנסת מייזל בפראג, ששימש בסוף המאה ה-17. כדי לסתור את הטענה, הצביעו המשיבים על כך שהכלי ההוא התקלקל אך המתפללים בחרו שלא לתקנו, וכי מייזל היה היחיד מבין שמונה בתי-הכנסת בעיר שהצטייד בעוגב.
באייר תקע"ט (אפריל-מאי 1819) התפרסמו בהמבורג ארבעים תשובות מעשרים ושניים רבנים ובתי-דין נגד ההיכל שנאספו בקובץ "אלה דברי הברית." המכתבים הגיעו מכל מרכז אירופה, מווינצנהיים שבאלזס במערב ועד ליסה במזרח, מאמסטרדם בצפון ועד ליבורנו בדרום. החיבור נפתח בפסק הדין של הבד"ץ המקומי שאסר לשנות חלקים בתפילה, לאמרה בלשון אחרת או לנגן בבית-הכנסת בשבת וביום טוב, גם על ידי גוי. יתר המכתבים תקפו היבטים שונים של החידושים. הכותבים גינו את המארגנים כרשעים וככופרים, וקראו למתפללים לחזור בתשובה.
המשך הפולמוס ופתרונו
"אלה דברי הברית" לא היה הפרסום היחיד נגד ההיכל. יציאתו הביאה לגל של כתבים בעד ונגד. בניגוד לקו האורתודוקסי הרשמי, יכלו סופרים פרטיים להעלות את נושא המשיח באופן בוטה וישיר הרבה יותר. הרב אברהם לוונשטאם מאמדן הסמוכה העלה סוגיה זו באופן בלעדי בקונטרס "קץ הימים", שנדפס ב-1820, ותיאר את המתפללים בסידור לא רק ככאלה שיצאו מכלל ישראל, אלא ירדו לרמה של עובדי אלילים שאינם מאמינים בגאולה.
בתגובה ל"אלה דברי" יצא מאיר ישראל ברסלאו לקבץ את כל הפסיקות שיכל למצוא כדי להצדיק את חידושי ההיכל, כמו תפילה בלשון נכרי. הוא ערך מכתם סאטירי בשם "חרב נוקמת נקם ברית", שנוסח בסגנון דומה מאוד לזה של קובץ התשובות, והציג את מחבריו באור נלעג. הספר תיאר את הרעש והמהומה בבית-הכנסת הישן בניגוד לחדש, בו שררו סדר ויופי, והצעירים נמשכו אליו. כנגד "חרב נוקמת" נדפס "להט החרב המתהפכת" של הרב לייב רייניץ ממוראביה. לא רק אורתודוקסים מובהקים קמו נגד ההיכל וליברמן: נחמן ברלין מליסה, משכיל מתון, חיבר את הקונטרסים "כדור קטן" ו"עת לעשות" נגדם. שלום הכהן, עורכו האחרון של 'המאסף', הצטרף גם הוא לשמרנים. שד"ל הצעיר כתב את "על הערים הנדחות", פארודיה על המתחדשים, שכונתה בדיעבד "הסאטירה הראשונה נגד התנועה הרפורמית."
'אלה דברי הברית' השפיע על שוחרי התיקונים בקהילת וינה. בבית-הכנסת החדש שנבנה בה לבסוף ב-1826 נערכו, כדברי סמט, "שינויים קלים בלבד". יצחק נח מנהיימר, הדרשן החדש, שימר את אחדות הקהל בבירה ונמנע מהתנגדות הרבנים, באמצעות החלטה שלא לאמץ את דוגמת המבורג; נוסח וינה שעיצב היה דומה מאוד למה שהנהיגה הקונסיסטוריה בווסטפליה בימיה הראשונים. מתינותו של מנהיימר נענתה במינויו של הרב אלעזר הלוי איש הורוויץ לכהן לצדו, בהמלצת החת"ס. הורוויץ התפלל בבית-הכנסת החדש.
תגובת-הנגד החריפה הצליחה לבלום את המגמה שהופיעה בהמבורג. ההיכל נותר בגדר תופעה מבודדת, ולמעט מניין קטן שהופעל מטעמו ביריד הסחר בלייפציג – דרכו יצא שמעו למרחקים – לא פשטה הדוגמה שהציב. בתי-כנסת אחרים בגרמניה וביתר אירופה אמנם אימצו חלק מהשינויים שהוביל, אך הגבילו אותם לצד הפורמלי; סידור התפילה ושאלות הדת העקרוניות שמאחוריו, ואפילו העוגב, לא התקבלו במקומות אחרים. ריב ההיכל סימן גם שינוי מגמה מצד הפרוגרסיבים בגרמניה. ההערצה ליהודי איטליה פינתה את מקומה לאכזבה מרה. השאיפה של רבים לחקותם הוחלפה בחתירה לדרך עצמאית.
סערת המאמרים מכאן ומכאן לא סיימה את הסכסוך בין יהודי המבורג. "קהל בית חדש" הוסיף לפעול, תוך שהוא מושך רבים. פרנסי הקהילה החליטו לבסוף על פתרון אחר, שהוצע על ידי אליעזר ריסר (חתנו של הרב רפאל הכהן כ"ץ ואביו של גבריאל ריסר) כבר ימים ספורים לאחר חנוכת ההיכל. הם פיטרו את הראב"ד הקשיש ושכרו רב קבוע שיחליף אותו. היה זה חכם יצחק ברנייס, רב שמרן אך בוגר אוניברסיטה, שנכנס לתפקידו ב-30 באוקטובר 1821. ברנייס אימץ חלק ניכר מסדרי הפורשים. הוא לבש מדים הדומים לכומר נוצרי ואת דרשותיו, בהן התמקד בענייני מוסר ולא בפלפול מהסוג הישן, נשא בגרמנית תקנית תחת יידיש. הוא ערך תפילות בסגנון מכובד, אסר להתנועע בפראות, לצרוח, לתקן בקול את בעל הקורא ועוד; הנהגתו השיבה לקהילה הישנה את מרבית המתפללים. אף כי ההיכל נותר פועל, העימות סביבו הסתיים. החוזה של הרב החדש אסר עליו להתערב בעניין.
הריב השני
בחורף 1840 ביקשה עדת ההיכל לעבור לבניין חדש, גדול יותר, וב-1841 פורסם סידור תפילה נוסף, שהיה אמור להתקבל בכל גרמניה. הספר היה מקיף יותר, והכיל את ברכות לכל ימי השנה ולא רק לשבתות ולמועדים. המחברים כיוונו לקבל חלק מהביקורת שהוטחה ב-1818, ומבחינות מסוימות היה הנוסח מסורתי יותר. במקביל, המגמה האידאולוגית שמאחוריו הייתה צלולה בהרבה, ונערכו שינויים גם בעניינים כמו תחיית המתים. לנוכח התפתחות זו הפר ברנייס את חוזהו ופרסם ב-16 באוקטובר 1841 גילוי דעת חריף שאסר על שימוש בנוסח החדש. הוא אף ניסה להשפיע על הרשויות שלא לאפשר את המעבר. למרות תמיכה מהרב יעקב אטלינגר, מרבית רבני הקהילות בגרמניה נטו עתה לרפורמה, ותוך זמן קצר התפרסמו תשובות נגד עמדתו. אף זכריה פרנקל, שהתנגד לסידור, ביקר את אב"ד המבורג בטענה שניסיונו לאסרו משולל יסוד, שכן הוא מכיל את כל תפילות החובה.
אברהם גייגר הצעיר פרסם מספר גילויי דעת בעניין. הן הוא והן פרנקל גינו את ברנייס על כך שניסה לאסור את החיבור באמצעות טיעונים הלכתיים, כשהיה ברור שאין לו שום יסוד לכך והדיון האמיתי היה על העמדות התאולוגיות שהתפילה משקפת. כמו כן, תקף את הרב מהמבורג על כך שכבר בספרו "המזרח המקראי" (Der Biblische Orient) הציג מתווה של התפתחות היסטורית בנוסחי התפילה; גייגר תהה מדוע "דווקא עתה עליה להישאר בצורתה." אך הוא מיהר לבטל את ברנייס כצד במחלוקת. מבחינתו, כדברי הביוגרף דייוויד ג'. פיין, הדיון התנהל בינו, מחברי הסידור ויריבו פרנקל. את הכותבים האשים בחוסר עקביות ובפשרנות, וקבע כי למרות מחויבותם להבנה מחודשת של יסודות הדת הם שימרו חלקים רבים שהכילו אמונות מיושנות: בין היתר, טען שיש למחוק את ברכת כהנים שהרי אין מקווים עוד להשבת מעמדם במקדש, והקטעים המתייחסים לתחיית המתים צריכים להיעלם כליל. גייגר ראה את גישת "קהל בית חדש" כולה כאנכרוניסטית, מוגבלת לשינויים מקוטעים ללא עקביות תאורטית, שהגיעה שעתה להידחק מפני תיקונים שיטתיים הנשענים על מחקר בחכמת ישראל.
גייגר התפלמס גם עם פרנקל, שמבחינתו הסידור החדש היה לא ראוי בגלל שעמד בניגוד ל"רוח העם" (Volksgeist), יסוד מרכזי בהגותו. בנוסף להוצאת הרעיון המשיחי ושינויים עקרוניים, גינה הרב מדרזדן גם את מחיקת כל הפיוטים האשכנזיים ושימוש בלעדי בספרדיים. עוד גורם שהתערב היה רבה של שוורין, שמואל הולדהיים, שהסתמן בשנים הבאות כרפורמי קיצוני. בשני מנשרים, פרסם הרב הגנה על הסידור החדש. הוא יכול היה להסתמך על ההנמקה המסורתית הברורה מאליה לאמירת חלקים רבים בגרמנית, ואת הסרת הבקשות לחידוש הקרבנות ביסס על דברי הרמב"ם ב"מורה נבוכים", כשהוא טוען שאלה דוחים את פסיקתו המפורשת ב"משנה תורה" מהיותם מאוחרים ומנומקים יותר.
הוויכוח סביב נוסח התפילה המתוקן עירב את כל האגפים ביהדות גרמניה. גייגר עצמו כתב כי התערב בו לא לשם העניין בהמבורג, אלא בגלל שהטיעונים שהועלו בו ייצגו את היסודות העמוקים לעמדות הדתיות של המתדיינים. פיין הצביע על כך שהפולמוס שיקף את קווי המחלוקת שיאפיינו את העשור הבא, התקופה המכריעה ביותר בהיווצרות הזרמים המודרניים ביהדות:
הפולמוס גווע כבר ב-1842, בעיקר לאחר השריפה הגדולה שכילתה את המבורג ב-5 במאי. ב-1844 נחנך הבניין החדש. מפלתו של ברנייס סימנה את התחזקות המגמה שפעלה נגדו, וריב ההיכל השני סלל את הדרך לשלוש האסיפות שהנהיג גייגר בין 1844 ל-1846, שהיו שלב מרכזי בהתגבשות היהדות הרפורמית.
סווטלנה פאופנובה
סווטלנה ייבגניה פאופנובה (ברוסית: Светлана Евгеньевна Феофанова; נולדה ב-16 ביולי 1980) היא אתלטית רוסייה. היא אלופת עולם (פריז 2003), פעמיים אלופת אירופה, שיאנית עולם וסגנית אלופה אולימפית (אתונה 2004) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה
פאופנובה נולדה במוסקבה.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה ב-11 בפברואר 2004 קבעה פאופנובה בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 4.64 מטר. ב-22 בפברואר אותה שנה בתחרות שנערכה באתונה, יוון היא שיפרה את השיא העולמי והעמידה אותו על 4.85 מטר ובתחרות שנערכה ב-4 ביולי אותה שנה בהרקליון, כרתים היא קבעה שיא עולם חדש של 4.88 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.75 מטר, אחרי ילנה איסינבייבה שקבעה שיא עולם חדש של 4.91 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה פאופנובה במדליית ארד בקפיצה במוט.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה פאופנובה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.75 מטר.
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–יוון
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–יוון הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדומיניקנית ויוון.
סקירה כללית
היחסים הבילטרליים בין המדינות טובים מאוד, אם כי מוגבלים. קיים שיתוף פעולה טוב בין שתי המדינות במסגרת ארגונים בינלאומיים ובתמיכה הדדית במועמדויות. יוון סיפקה לרפובליקה הדומיניקנית סיוע לפיתוח בעבר.
זחלגלגל
זחלגלגל (בהולנדית: Wentelteefje) הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה בנובמבר 1951.
תיאור היצירה
הזחלגלגל הוא זחל לו גוף מכוסה שריון, שש רגלים (המצוירות בצורת רגלי אדם), מקור דמוי מקור תוכי, ומחושים שבקצותיהם עיניים. הזחל יכול להתגלגל סביב עצמו ולנוע כגלגל. אֶשֶר הסביר שיצור זה התפתח בשל העובדה שבעולם הטבע לא קיים יצור דמוי גלגל המסוגל להתגלגל קדימה.
במרכז הטקסט מופיע מרווח אלכסוני בו מוצגים שלבי ההתגלגלות של הזחל. בסיום גלגול סביב עצמו, לזחל צורת גלגל והוא מסוגל להתגלגל קדימה מבלי צורך במנוע. הוא יכול לעצור את הגלגול באמצעות רגליו, המשמשות כמעצורים.
בהולנדית שמו של היצור הדמיוני הוא הלחם של המילים "wentel het eventjes", "הפוך במהירות" - בפועל, כך נקרא בהולנדית לחם מטוגן.
יצור דמיוני זה מופיע ביצירה נוספת של אשר שפורסמה באותה שנה - "בית מדרגות".
היצירה מהווה למעשה שלב ביניים בין יצירות המטמורפוזה של אשר לבין יצירות היחסויות שלו.
קאפה מייקי
קאפה מייקי (באנגלית: Kappa Mikey) היא סדרת הנפשה הומוריסטית אמריקאית, העוסקת בחבורה של נערים המככבים בסדרה בדיונית בשם "לילי-מו". הסדרה שודרה 2 עונות בערוץ ניקלודאון, בשנים 2007–2008.
הסדרה "לילי-מו" מצולמת ב"מגדלי לילי-מו", ששם גרות הדמויות שמשחקות בתוכנית. כל פרק בסדרה עוסק בבעיה בה נתקלים הדמויות, ובדרכים שבהן הדמויות מנסות לפתור אותה.
גיבור הראשי של הסדרה הוא מייקי, נער אמריקאי צעיר שזכה בטיסה ליפן כדי לככב בתוכנית טלוויזיה, ובדרך כלל העלילה בנויה סביבו. זאת סדרת האנימה הראשונה שנוצרה בארצות הברית. בתוכנית עושים גם פארודיות על גיבורי אנימה, כמו למשל על סון גוקו מ"דרגון בול Z", שאותו משחק גונארד.
אריה מקל
אריה מקל (1946 – 20 ביוני 2021) היה דיפלומט ועיתונאי ישראלי. כיהן כמנכ"ל רשות השידור, כקונסול הכללי בניו יורק וכשגריר ישראל ביוון.
קורות חיים
אביו, אברהם צבי מקל, נולד באיביה, אז חלק מפולין (כיום בבלארוס). בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה להסתנן לליטא ומשם לעלות לארץ ישראל. הוא נתפס ונשפט ל–15 שנות מאסר בגולאג בארכנגלסק. לאחר ששוחרר משם הגיע לעיר אנדיז'ן שבאוזבקיסטן. שם הכיר את חנה, יתומה בת 16 מאוקראינה, שהצליחה לברוח מן הגרמנים ועוזריהם האוקראינים שרצחו את הוריה, שני אחים ואחת מאחיותיה. השניים נישאו מיד לאחר המלחמה. באפריל 1945 שבו הוריו לפולין במסגרת הרפטריאציה והגיעו לעיר שטטין. משם עברו למחנה עקורים בדגנדורף שבבוואריה, שם חיו עד שעלו לישראל ביוני 1949. המשפחה הגיעה באונייה לחיפה והועברה לאוהל במעברת בית ליד. משם עברו לדירת חדר בקריית ים, שנבנתה באותה עת. מקל גדל והתחנך שם. בישראל נולדו למשפחה עוד שני בנים. את לימודיו סיים באוניברסיטה העברית בירושלים במדעי המדינה ושפה וספרות אנגלית. מוסמך האוניברסיטה העברית בתקשורת המונים (קומוניקציה) ובעל תואר שני בסוציולוגיה מטעם אוניברסיטת קולומביה עם התמחות בבית הספר לעיתונות.
שירת בגלי צה"ל, תחילה ככתב צבאי ואחר כך ככתב מדיני וכתב בכנסת. ככתב צבאי נלווה אל כוחות צה"ל וכיסה את פעולת כראמה בירדן ב-1968. עם שחרורו מצה"ל הצטרף לקול ישראל וכעבור חודשים אחדים, בגיל 24, מונה לכתב המדיני. היה הכתב המדיני של קול ישראל גם במלחמת יום הכיפורים והיה אחד משלושת העיתונאים שראיינו את שר הביטחון, משה דיין, ביום השישי למלחמה, בשידור חי בטלוויזיה, הראיון הראשון של גורם ממשלתי בכיר כלשהו מאז תחילת המלחמה.
מקל, תחת השם ברט וייטפורד, היה אחד מחבורת הסופרים (ביניהם-איל מורג, עמוס אריכא, אריה קרישק ואחרים) שחיברו את סדרת פטריק קים, אחת הפופולריות בתולדות המו"לות בישראל.
ב-1984 שב לישראל והצטרף למשרד החוץ בדרג מזכיר ראשון. תחילה עבד במרכז למחקר מדיני (ממ"ד), כראש לשכת מנהל המרכז, ולאחר כשנה עבר כיועץ ללשכתו של שר החוץ, יצחק שמיר.
באוקטובר 1986 מונה שמיר לראשות הממשלה ומקל מונה ליועץ מדיני לראש הממשלה.
כיהן כמנכ"ל רשות השידור בין השנים 1989–1993, והיה אחראי לשידורי החירום בכתריסר שפות במהלך מלחמת המפרץ.
ב-1993 חזר למשרד החוץ ומונה לקונסול כללי לדרום מזרח ארצות הברית שמושבו באטלנטה. הוא היה אחראי ליחסים עם שש ממדינות ארצות הברית ויצר קשרים הדוקים עם סנטורים, חברי בית הנבחרים, מושלים, ראשי ערים, קהילות יהודיות ועוד.
עם שובו לארץ מילא במשרד החוץ שורת תפקידים בתחום ההסברה והמאבק באנטישמיות, כולל ניהול "מרכז התקשורת" הממלכתי במבצע חומת מגן. בסוף 2002 יצא לארצות הברית כסגן ראש המשלחת לאו"ם וב-2004 מונה לקונסול כללי בניו יורק. בתפקידו זה היה אחראי לקשרים עם הארגונים היהודיים בארצות הברית, וכל גורמי ההסברה הגדולים. כן היה אחראי לקשרים עם מדינות קונטיקט וניו ג'רזי. ב-2007 חזר לארץ ומונה למנהל מחלקת העיתונות במשרד החוץ ולדובר המשרד. לאחר כשנה מונה לסמנכ"ל המשרד לקשרי תרבות ומדע.
בספטמבר 2010 נשלח לשמש כשגריר ישראל ביוון. בתקופתו קיימו נשיאי שתי המדינות ביקורים הדדיים ובאוקטובר 2013 התקיים בירושלים "מפגש ממשלות" בהשתתפות ראש ממשלת יוון סאמארס ושבעה משריו מזה, ורה"מ נתניהו והשרים הרלוונטיים מזה. סיים את שליחותו ביוון בקיץ 2014.
היה עמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן, ופרסם מאמרים בעיתונות הכתובה, כמו כן התראיין לעיתים קרובות בתקשורת האלקטרונית בישראל ומחוצה לה.
נפטר מסרטן ב-20 ביוני 2021, והובא למנוחות בבית העלמין "בשביל מנוחה נכונה" בראשון לציון.
טריוויה
מקל מוזכר במערכון של העולם הערב מהתקופה שהיה מנכ"ל רשות השידור. בקליפ "משה המבודד" מילות הפזמון הן "לא מכיר את ריטה, לא רוצה את אריה מקל, מכיר רק את דוד ורוצה רק מאה שקל".
פוארטו דל רוסריו
פוארטו דל רוסריו (בספרדית: Puerto del Rosario) היא עיר בחלקו הצפוני של האי פוארטוונטורה (Fuerteventura) שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר היא בירת האי מאז 1835. בשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר 36,774 תושבים. ענפי הכלכלה העיקריים של העיר הם חקלאות ותיירות.
עד שנת 1956 היה שמה של העיר פוארטו קברס (Puerto Cabras – נמל העיזים). היישוב החל כמקום מגורים לקבוצה קטנה של רועי עיזים וכמעגן קטן. בראשית המאה ה-19 נפתחה בה מסעדה והמקום נהייה לכפר. הנמל שימש ליצוא העיזים ובשרן וכן למגוון של צמחים שמהם הופק נתרן פחמתי (Barilla). כתוצאה מעליית חשיבותה של העיר, היא קיבלה בשנת 1860 מעמד של בירת האי.
בחלקה הדרומי של העיר שוכן מחנה צבאי גדול שמשמש את הלגיון הספרדי לאחר שהוא נסוג מסהרה המערבית באמצע שנות השבעים ואחת מיחידותיו יושבת במקום עד היום.
מרסל קליין
מרסל קליין (יולי 1937 - 21 במאי 2008) היה המדען הראשי של רפא"ל (הרשות לפיתוח אמצעי לחימה). קליין היה בין הישראלים הבודדים שהיו לחברים באקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
פוארטו דל רוסריו
העיר מקושרת לסנטה קרוס דה טנריפה בשירות מעבורות.
מרסל קליין
נולד בצרפת. בשנת 1960 סיים בהצטינות את לימודיו בטכניון, חיפה בהנדסה אווירונאוטית. במקביל ללימודיו בטכניון עסק בהוראה במוסד זה. בשנת 1969 סיים לימודי מסטר בהנדסה אוירונאוטית בטכניון. בשנת 1974 סיים לימודי דוקטורט באווירונאוטיקה ב-MIT שבארצות הברית. התמחותו העיקרית בנושאי טילים, פגזים והנעה רקטית.
בסוף שנות הש-70 של המאה העשרים עמד קליין בראש קבוצת התכנון של פיתוח לוויין ישראלי ראשון (אביר) ביחד עם יונתן מס. לימים הועברה האחריות לפיתוח הלוויין לתעשייה האווירית. קליין היה מנהלה הרביעי של סוכנות החלל הישראלית.
בין הפרויקטים הנזקפים לזכותו ניתן למנות את יכולת השיגור העצמאית של ישראל, הלוויין הישראלי הראשון ופרויקטים נוספים במערכת הביטחון.
נפטר ב־21 במאי 2008 בחיפה כתוצאה מהסתבכות של מחלת הסוכרת.
משוואה מעריכית
משוואה מעריכית היא משוואה שבה המשתנה מופיע במעריך של חזקה (ייתכן שהמשתנה יופיע גם בבסיסה). במקרים רבים, פתרונות של משוואות כאלו מסתמכים על העובדה שכאשר מתקיים שוויון בין שני ביטויים בחזקה כלשהי אזי במידה והמעריכים שווים, הבסיסים שווים גם הם, ולהפך, כאשר הבסיסים שווים, המעריכים שווים גם הם. יוצאי דופן הם הבסיסים 0 ו-1 והמעריך 0. כמו כן, כאשר המעריכים שווים, הבסיסים יכולים להיות שונים בסימן. בחלק מן המשוואות המעריכיות נעשה שימוש גם בלוגריתמים (log) או בלוגריתם הטבעי (ln) למציאת ערכו של המעריך.
דוגמאות:
דניאל מורגן
דניאל מורגן (באנגלית: Daniel Morgan; 6 ביולי 1736 – 6 ביולי 1802) היה בריגדיר גנרל בצבא הקונטיננטלי בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ביוגרפיה
מורגן ככל הנראה נולד וגדל בכפר ניו המפטון, ניו ג'רזי. כאשר מורגן היה בן 17, הוא עזב את הבית בעקבות מריבה עם אביו. לאחר שעבד בעבודות מזדמנות בפנסילבניה, עבר לעמק שננדואה. לבסוף הוא התיישב בווירג'יניה. מורגן לחם, לצד דודנו דניאל בון, בשירות הצבא הבריטי במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. במהלך המלחמה נשפט על ידי הגנרל בראדוק על שהכה את הקצין הממונה עליו. מאז נטר מורגן לבריטים. בהמשך שירת כרובאי במיליציה ולחם כנגד כוחות צרפתיים ואינדיאנים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות כנגד הבריטים גייסה המושבה וירג'יניה שתי פלוגות רובאיות לטובת הצבא הקונטיננטלי. מורגן, שכבר שירת כקצין במיליציה של וירג'יניה, נבחר לפקד על אחת מהן בדרגת קפטן. מורגן ואנשיו, שהצטיינו כצלפים בשל הרובים המדויקים בעלי הקנה המחורק שהיו ברשותם, התמחו בטקטיקות גרילה והסבו אבדות רבות לצבא הבריטי בכל עימות שבו לחמו. במהלך המלחמה לחם מורגן בראש חטיבתו בקרב סרטוגה בהמשך פיקד מורגן, שהיה נתון בעצמו לפיקודו של הגנרל נתנאל גרין, על כוחות הצבא הקונטיננטלי בקרב קאופנס, שנחשב לאחד המוצלחים שניהל הצבא במלחמה. לאחר המלחמה שירת במיליציה שהקים הנשיא ג'ורג' וושינגטון, ולחם לדיכוי מרד הוויסקי.
עאדל אמאם
עאדל אמאם (בערבית: عادل إمام; נולד ב-17 במאי 1940 באל-מנצורה) הוא שחקן במה וקולנוע מצרי.
קריירה
עאדל אמאם שיחק במעל 100 סרטים, יותר מעשר מחזות וסדרות טלוויזיה, והוא נמנה עם השחקנים המוכרים ביותר בקולנוע הערבי. בתפקידיו השונים הוא מציג קשת רחבה של סגנונות הומור וזוכה לביקורות אוהדות הן מצד המבקרים והן מקהל הצופים.
בינואר 2000 מונה על ידי האומות המאוחדות לשגריר של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים ומאז הוא עוסק ללא לאות בקידום נושא הפליטים בעולם.
אמאם ידוע בתמיכתו ברשות הפלסטינית ובראשית האינתיפאדה אף דרש מממשלתו לגרש מקהיר את השגריר הישראלי. בשנת 1998 התכבד להיות במטוס הראשון שחנך את שדה התעופה הבינלאומי ברצועת עזה. עאדל אמאם מוכר בישראל בעיקר מסרטי הקולנוע הערבים המשודרים זה שנים רבות בימי שישי (בעבר בערוץ 1 וכיום בערוץ 33), בהם "הטרור והקבב". בשנת 2005 השתתף בסרט "בית יעקוביאן", המבוסס על הרומן של עלאא אל-אסואני. סרט זה הוא ההפקה המצרית היקרה ביותר עד כה.
לא פעם היו אמאם וסרטיו מושא לביקורת ומחלוקת בתוך החברה המצרית, בעיקר מצד אסלאמיסטים. סרטים רבים בכיכובו, כמו "ציפורי החושך" (1985) "הטרוריסט" (1994) מציגים בצורה סאטירית וביקורתית קנאות דתית. גם בחייו הפרטיים ידוע אמאם כליברל המתנגד למה שהוא רואה כקשר בין דת לפוליטיקה ודיבר בגנות ההסתה שגורמים דתיים שותפים לה. בפברואר 2012 נגזרו עליו שלא בפניו שלושה חודשי מאסר בגין פגיעה באסלאם, אך בערעור הפך בית המשפט את גזר הדין. בשנת 2017 התפרסם סרטון של ההסברה הישראלית ברשתות החברתיות ובו הוא מביע את דעתו נגד חמאס ותקיפותיה נגד ישראל. כן מתח ביקורת על הסוויטות המפוארות של מנהיגי חמאס בביירות וחיי התענוגות שלהם.
סדר הירושה לכתר ממלכת ארצות השפלה
סדר הירושה לכתר ממלכת ארצות השפלה (בהולנדית: lijn van de Nederlandse troonopvolging) הוא רשימת האנשים המצויים בתור לזכות העלייה לכתר של ממלכת ארצות השפלה שכוללת את הולנד (לרבות הולנד הקריבית שמאחדת את האיים בונייר, סאבא וסנט אוסטתיוס), ארובה, קוראסאו, וסנט מארטן. עם מותו או פרישתו של המלך הנוכחי, עוברת מלכותו מיד לצאצאיו החוקיים, לפי סדר הולדתם. הכללים המדויקים מפורטים בחוקת הולנד, סעיפים 24 עד 31.
סדר הירושה הנוכחי
החוקה מפרטת שהמלוכה תעבור לצאצא המבוגר ביותר של המלך (ולאחר מכן לצאצאיו אם ישנם כאלה), לאחר מכן לצאצא הבא בסדר ההולדה של המלך וכן הלאה. הבאים בתור יהיו צאצאיהם הבאים של הורי המלך, עד וכולל דרגה שלישית של קרבת דם. על בסיס חוקים אלה, סדר הירושה הנוכחי הוא:
היסטוריה
כבר מהקמת הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה ב-1813 יכלו נשים להפוך לראש המדינה, זאת בניגוד למונרכיות אחרות בנות התקופה שאימצו את כללי הירושה של החוק הסאלי, לפיו רק צאצאים זכרים זכאים לרשת את הכתר. למרות זאת, נשים ירשו את הכתר רק בהיעדרם של צאצאים זכרים. על פי החוקה מ-1814 יירש את המלך בנו הבכור (או בניו), ובהיעדרם, יירש אותו אחיו (או בניו). רק בהיעדר כל אלה, תירש את המלך בתו הבכירה. החוקה הראשונה של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה מ-1815 מפרטת כללים זהים. בתיקון לחוקה מ-1887 נקבע הכלל לפיו בהיעדר בנים זכרים, תירש את הכתר הבת הבכירה.
כשהמלך וילם השלישי מת ב-1890 ללא בנים, ירשה אותו בתו הבכירה, וילהלמינה, כפועל יוצא של התיקונים הללו. יחד עם זאת, בלוקסמבורג בה שימש וילם השלישי כדוכס הגדול, היה נהוג עדיין החוק הסאלי שלא איפשר את מינויה של וילהלמינה לדוכסית הגדולה, והדוכסות עברה לאדולף, שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי.
ב-1983 בוטלה סופית העדפת הבן הבכור בחוק, ומאז ניתנת העדיפות ליורש לפי סדר ההולדה, ללא קשר למינו. בפועל לחוק לא הייתה השפעה על סדר הירושה, שכן בכל המקרים למלך או המלכה המכהנים היה בן בכור, או בנות בלבד, ללא אחים זכרים חיים.
כללי הירושה
על פי החוקה, המלוכה ניתנת ליורשיו החוקיים של המלך וילם הראשון. באמנת ממלכת ארצות השפלה ההתייחסות היא דווקא לצאצאיה החוקיים של המלכה יוליאנה. ההסבר להבדל הוא שהאמנה נכנסה לתוקף בשנת 1954, בתקופת מלכותה של יוליאנה.
קרבת דם
בניגוד לשושלות מלכותיות אחרות, דוגמת השושלת הבריטית, שאינן מגבילות את מספר היורשים, השושלת של ממלכת ארצות השפלה מגבילה את קרבת הדם עד לשלוש דרגות ריחוק מהמלך המכהן בכל הקשור למי שאינם צאצאיו. המשמעות היא שמלבד צאצאיו של המלך המכהן, גם אחיו ואחיותיו וילדיהם (אך לא נכדיהם) ודודיו ודודותיו (אך לא ילדיהם) נמצאים בסדר הירושה לכתר. על פי כללים אלה דודים שניים (צאצאיהם של אחיו ואחיותיו של סבו או סבתו) וילדיהם, אינם נמצאים בסדר הירושה לכתר. הגבלות אלה אינן תקפות לגבי צאצאיו של המלך עצמו. גם בני ניניו (דור רביעי) של מלך מכהן וצאצאיהם נמצאים בסדר הירושה לכתר. מגבלה זו מביאה לכך שהנסיכים מאוריץ מאורנז'-נסאו, ואן וולנהובן וברנהרד מאורנז'-נסאו, ואן וולנהובן, בניה של מרגריט, דודתו של המלך הנוכחי, וילם-אלכסנדר, אינם נמצאים בסדר הירושה הנוכחי לכתר. למרות זאת, במידה שאת המלך הנוכחי יירשו אחיו או אחיותיו, או דודו או דודתו, צאצאיהם יחזרו לסדר הירושה, למעט במקרים שבהם הוסרו ממנו בפועל מסיבה אחרת, כמו במקרה של שני בניה הנוספים של הנסיכה מרגריט, הנסיך פיטר והנסיך פלוריס שנישאו ללא אישור הפרלמנט כשעדיין נכללו בסדר הירושה, ואיבדו בכך את זכותם לרשת את הכתר.
הנוסח לפיו רק בני משפחה בקרבה שלישית למונרך המכהן יהיו זכאים לרשת את הכתר נובע מתיקון לחוקה משנת 1922. עד אז רשימת היורשים לכתר לא הייתה מוגבלת, וכללה גם את צאצאיהם של מלכים קודמים, בניהם, נכדיהם וניניהם. השינוי הביא לכך שהנסיכה יוליאנה, הייתה היחידה בסדר הירושה לכתר.
על פי החוק, ויתור על הכס אינו הפיך. אם המלך ויתר על כסאו ובנו ירש אותו, במקרה שבו הבן נפטר, האב אינו יכול לרשת את בנו מחדש.
בכל הקשור לחוק ירושת הכתר, עובר שטרם נולד נחשב כמי שכבר נולד. יחד עם זאת, במידה שהעובר נולד מת, הרי שהיחס אליו הוא כאל מי שמעולם לא התקיים. הדבר חשוב במקרה שבו המונרך נפטר או מוותר על הכס בעוד יורשו היחיד הוא עובר שטרם נולד. אם העובר נולד חי, הרי שהוא הופך אוטומטית להיות המונרך החדש, אך במידה שהוא נולד מת נוצר מצב שבו חלק מיורשיו של המלך שנפטר עלולים להיות מוסרים מסדר הירושה, מבלי שלתינוק שנולד מת יהיו יורשים משל עצמו, בהיעדר אחאים וצאצאים.
הפרלמנט
במקרים שבהם הפרלמנט נדרש לקבל החלטות לעניין המלוכה, מתנהלים הדיונים במסגרת שני בתי הפרלמנט (הסנאט ובית הנבחרים) במליאה משותפת.
הפרלמנט רשאי להחליט להסיר אדם מסדר הירושה, אך רק במקרים חריגים. רק הממשלה רשאית להגיש לפרלמנט הצעה להסיר אדם מסדר הירושה. לא ניתן להדיח את המלך המכהן, אך ניתן להודיע על נבצרותו של המלך ולהכריז כי הוא אינו מסוגל לבצע את חובותיו המלכותיות. הכרזה כזו תתבצע לרוב במקרה של מחלה. מועצת השרים נדרשת לקבל את ההחלטה, שעוברת לאחר מכן לאישור הפרלמנט.
הפרלמנט נדרש לאשר, ברוב רגיל, את נישואיהם של מי שנמצאים בסדר הירושה לכתר. אם המלך מת או עוזב את כסאו מבלי שהשאיר אחריו יורשים, או במידה שנראה שהמצב המתואר עתיד להתרחש, ניתן למנות יורש בחקיקה. במקרה כזה יתפזרו שני בתי הפרלמנט, ייערכו בחירות חדשות, והפרלמנט החדש יהיה זה שיצביע על הצעת החוק, כשבמקרה כזה נדרש רוב של שני-שלישים מחברי הפרלמנט. במקרה כזה, לאחר מותו או פרישתו של המלך תעבור המלוכה לאדם שאושר בחוק ולצאצאיו אחריו. הפרלמנט אינו חייב לבחור מלך חדש, אלא רק לדון על כך. ייתכן מצב שבו לא ייבחר מלך חדש.
עוצרות
במקרה שבו המלך החדש הוא מתחת לגיל 18, או במקרה שבו טרם נולד (כאמור בפרק בנושא קרבת דם), ימלא את חובות המלך עוצר שימונה על ידי הפרלמנט. החוקה אינה מציינת את זהות העוצר, וזו נקבעת בחוק פרסונלי לכל מונרך חדש, או יורש עצר. כך למשל, חוק העוצרות משנת 1981 קבע שאם נסיך הכתר וילם-אלכסנדר יהפוך למלך לפני יום הולדתו ה-18, ישמש כעוצר אביו, הנסיך קלאוס, או בהיבצר ממנו למלא את התפקיד, דודתו של המלך, הנסיכה מרגריט.
עם הכתרתו של וילם אלכסנדר כמלך, חוקק הפרלמנט חוק לפיו במידה שהנסיכה קתרינה אמליה תהפוך למלכה לפני יום הולדתה ה-18, תשמש אמה, המלכה מקסימה, כעוצרת.
במקרה שבו איש אינו ממלא את חובותיו של המונרך, תמלא מועצת המדינה את התפקיד. מקרה כזה יכול להתקיים במקרה שבו המלך הוא קטין, או שעזב את תפקידו באופן זמני מבלי שמונה עוצר (גם אם זמנית). בנוסף, יכול מקרה כזה להתקיים בהיעדרו המוחלט של מלך, למשל כשהמלך מת או פרש מבלי שהשאיר אחריו יורשים. כל עוד לא מונה עוצר או מלך חדש, תמלא את תפקידו של המלך מועצת המדינה.
אליפסואיד
אֶלִּיפְּסוֹאִיד הוא גוף תלת-ממדי שכל חתך שלו יוצר אליפסה. צורתו של כדור הארץ ניתנת לתיאור על ידי אליפסואיד.
המשוואה הכללית שמתארת אליפסואיד במערכת צירים קרטזית היא: , כאשר \ a,b,c הם קבועים המכונים צירי האליפסואיד. המרחק בין מרכז האליפסואיד (0,0,0) לבין הנקודות שנמצאות על פני האליפסואיד נקראים חצי ציר. כאשר בהתאם לגודל של a,b,c מוגדר חצי ציר ראשי וחצאי ציר משניים.
קיימים מקרים פרטיים של אליפסואיד: בספרות המתמטית אליפסואיד הוא שם כללי לכל סוגי האליפסואיד, אולם בספרות מדעית אחרת (בעיקר גאודזיה), אלפסואיד מתאר ספרואיד.
נפחו של אליפסואיד הוא.
מקרה כללי
במקרה הכללי ניתן להגדיר אליפסואיד n ממדי (נקרא לעיתים היפראליפסואיד) באמצעות :
כאשר A היא מטריצה חיובית, \mathbf{x} ו-\mathbf{c} הם וקטורים. הווקטורים העצמיים של A קובעים את צירי האליפסואיד, והערכים עצמיים שלה הם ההופכיים של ריבועי חצאי הצירים, ואילו c מגדירה את מרכז האליפסואיד.
באופטימיזציה ובלמידת מכונה נעשה שימוש באליפסואיד ממד גבוה במסגרת שיטה איטרטיבית לאופטימיזציה קמורה, המוכרת כשיטת האליפסואיד, שבמסגרתה נוצרת סדרת אליפסואידים שלהם נפח הולך וקטן בכל שלב עד להתכנסות למציאת הפתרון.
הצייד ממאדים
הצייד ממאדים (באנגלית: Martian Manhunter) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. הדמות נוצרה על ידי הכותב ג'וזף שאמשון והמאייר ג'ו סרטה והופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת Detective Comics #225 מנובמבר 1955. בשנת 1998 הדמות זכתה לסדרה משלה בכתיבתו של ג'ון אוסטרנדר ובאיורו של טום מנדרייק.
הצייד ממאדים הוא כינויו של ז'ון ז'ונס, חייזר יליד מאדים שהגיע לכדור הארץ בטעות וניחן בכוחות מיוחדים המקנים לו יכולות של גיבור-על. הוא נוהג להופיע כדמוי אדם ירוק עטוי גלימה, ומסווה את עצמו בדמות בלש בשם ג'ון ג'ונס בעזרת יכולת שינוי הצורה בה ניחן. ז'ונס הוא חבר בליגת הצדק.
דמותו של הצייד ממאדים מדורגת במקום ה-43 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של ז'ון ז'ונס ב"ליגת הצדק: סדרת האנימציה" והמשכה "ליגת הצדק ללא גבולות" דיבב השחקן קארל למבלי, בעוד את גרסת הלייב אקשן של הדמות בסדרת "סופרגירל" השחקן דייוויד היירווד, שמתחזה בתחילה לראש סוכנות ה-DEO האנק הנשו. בסרט היקום הקולנועי של DC "ליגת הצדק: גרסת סניידר" מוצגת דמותו של קלווין סוונוויק, בגילומו של השחקן הארי לניקס, שנחשף בתור הצייד ממאדים.
ביוגרפיה בדיונית
לפי הגרסה המקורית ז'ונס שוגר בטלפורטציה לכדור הארץ על ידי המדען ד"ר ארדל. ההלם הנגרם לד"ר ארדל מהמפגש ביניהם מביא למותו, בכך מותיר את ז'ונס ללא דרך חזרה לעולם ביתו. ז'ונס מחליט להילחם בפשע עד אשר תמצא טכנולוגיה בכוכב מאדים אשר תבטיח את חילוצו. למטרה זו הוא מאמץ את זהות בלש משטרה בשם ג'ון ג'ונס ומשתכן באפקס סיטי (מאוחר יותר שיקגו). בסופו של דבר הוא חשף לעולם את קיומו, החל לתפקד בגלוי כגיבור-על והצטרף לליגת הצדק. לעיתים הוא תפקד כמחליפו של סופרמן (כשם שהחץ הירוק היה מחליפו של באטמן) כיוון ש-DC קומיקס חששו להשתמש יותר מדי בדמויות הדגל של החברה בסיפורי הכותר ולהביא אותן למצב של חשיפת יתר. במהרה הוא נוטש את מסווה הבלש על מנת להילחם בממצא ארכאולוגי רב עוצמה הדורש את מלוא תשומת לבו, ומביים את מותו של הבלש ג'ון ג'ונס. הוא מאמץ את דמותו של מרקו אקסבייר על מנת להסתנן לשורות קרטל פשע.
Monster (שיר של קניה וסט)
Monster הוא הסינגל השלישי הרשמי של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום הסטודיו החמישי שלו, My Beautiful Dark Twisted Fantasy. בשיר משתתפים מספר רב של זמרים: ג'יי זי, ריק רוס, בון איבר וניקי מינאז'. הוא הופץ לראשונה להורדה חינם מיוזמתו של וסט, G.O.O.D. Fridays, שבה הוציא בכל יום שישי שיר חדש להורדה חינמית עד יציאת האלבום. הוא הופץ לחנות ה-iTunes רשמית ב-23 באוקטובר 2010.
הצייד ממאדים
ביוגרפיה בדיונית
כאשר סופרמן ובאטמן נהפכו לחברים מן המניין של ליגת הצדק, הופעותיו של ז'ון ז'ונס בליגה התמעטו. הופעתו האחרונה בחוברות ליגת הצדק הייתה במרץ 1968, עת נמצא על ידי בני גזעו וחזר איתם כדי להנהיג את "מאדים החדש". אולם, למשך 15 השנים הבאות, דמותו של ז'ונס שבה והופיעה בכותרי החברה. בשנת 1972, סופרמן שוגר למאדים החדש; בשנת 1975 חזר ז'ונס בחללית לכדור הארץ לתקופה קצרה; ומפגש נוסף בין ז'ונס לבין סופרמן ובאטמן הוביל לכך ששלושתם נלחמו יחדיו במאדים החדש. ז'ונס הוא ממייסדי ליגת הצדק והיה חבר מפתח ברוב גלגוליה השונים למעט אחד, בין סוף שנות ה-60 לשנות ה-70 בגרסה של הכותב בראד מלטאזר, תקופה שבה נדד ז'ונס בחיפוש אחר כוכבים תאומים לכוכב הבית שלו.
Monster (שיר של קניה וסט)
רקע וקומפוזיציה
השיר מכיל קצב סינתסייזר ברקע, שחוזר לאורך כל השיר. השיר הוקלט בהוואי, ורובו נכתב על ידי וסט במטוס בדרך לשם. וסט שיבח את הפסקה של מינאז', באמרו "זה היה היום שבו ניקי מינאז' הרוויחה את הכבוד שלי אליה בתור תמלילן. לפני יום זה היא הייתה בדרנית גדולה, אבל בשבילי להגיע לסטודיו ולראות אותה כותבת את הפסקה שלה בסטודיו עם שתי העיניים שלה, ידעתי שזאת הולכת להיות אחת הפסקאות הטובות ביותר של השנה."
הצייד ממאדים
ביוגרפיה בדיונית
הצייד ממאדים שב להופיע ביקום DC באופן קבוע בשנת 1984. הוא החיה את דמות הבלש ג'ון ג'ונס, הפעם כבלש פרטי, אך נאלץ להסביר את היעלמותו למשך 20 שנה. מיני-סדרה משנת 1988 שינתה כמה אספקטים בסיפור מקורה של הדמות. התגלה כי ד"ר ארדל לא מת, וכי צורתו האנושית של ז'ון ז'ונס נגרמה הודות לטראומה פיזיולוגית. עוד סופר כי ז'ונס לא עבר במרחבי החלל אלא גם במרחבי הזמן, וכי בני גזעו ומשפחתו מתו מזה אלפי שנים.
Monster (שיר של קניה וסט)
רקע וקומפוזיציה
הביקורות על השיר היו חיוביות במיוחד, כשרוב המבקרים החמיאו למינאז' על הפסקה היוצאת מן הכלל שלה. השיר נבחר ל"שיתוף הפעולה של השנה" על ידי אתר חדשות ההיפ הופ, HipHopDX, והוורס של מינאז' נבחרה ל"וורס השנה" באותו האתר. השיר נערך גם בהופעה של הראפרים ג'יי זי ואמינם בסיור ההופעות שלהם, Home & Home, על ידי וסט, מינאז' וג'יי זי.
הצייד ממאדים
ביוגרפיה בדיונית
לז'ונס אח מופרע בנפשו בשם מא'אלפא'אק שבעבר השתמש ביכולת שינוי הצורה כדי להתחזות אליו בניסיון לשכנע את חברי ליגת הצדק שז'ון הוא פסיכופת. ז'ונס מצליח לטהר את שמו. בגרסאות מאוחרות נוספו פרטים לסיפור מוצאו כגון הגילוי כי בזמן שז'ונס נלקח ממאדים היה נטול חיים כתוצאה ממגפה שהפיץ אחיו במתכוון.
Monster (שיר של קניה וסט)
רקע וקומפוזיציה
השיר קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
הערכה ביקורתית
השיר נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום השירים הטובים והאהובים ביותר לשנת 2010. אלכס בנדי ממגזין Access Hollywood הכליל את השיר במקום החמישי לפי בחירתו ברשימת 10 השירים הטובים ביותר לשנת 2010, תוך כדי שהכליל את האלבום במקום השני ברשימה דומה עבור האלבומים הטובים לשנת 2010. בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, השיר התברג במקום השישי ברשימת 500 הרצועות הטובות ביותר לשנת 2010.
הצייד ממאדים
ביוגרפיה בדיונית
בסדרה משלו משנת 1998, נחשפים גילויים חדשים אודות עברו מכוכב מאדים ומכדור הארץ ובכללם גם נחשפת זהותו של האדם ג'ון ג'ונס האמיתי, נסיבות מותו והנסיבות שבהם השתלט ז'ון ז'ונס על זהותו.
Monster (שיר של קניה וסט)
קליפ
לשיר יצא קליפ שהופץ ב-4 ביוני 2011 באתר הרשמי של וסט. טריילר לקליפ הופץ באינטרנט ב-8 בדצמבר 2010, וגרסה לא גמורה של הקליפ הודלפה לרשת ב-30 בדצמבר 2010, שעוררה דיונים סוערים בנושא. בקליפ, באורך של כ-6 דקות, מופיעה סדרת סצנות מבעיתות: דוגמניות תלויות משתלשלות מהתקרה בשרשראות, וסט שר בזמן שמחזיק ראש כרות של אישה, ידיים כרותות מדממות, וג'יי זי שר בזמן שאישה עירומה מתה נמצאת על ספה. לאחר מכן הקליפ ממשיך כשניקי מינאז' נכנסת לחדר וחוקרת את ה"אלטר אגו בעל הפאה הוורודה" שלה, שקשור לכיסא. סולן בון איבר, ג'סטין ורנון אינו מופיע פיזית בקליפ.
הצייד ממאדים
ביוגרפיה בדיונית
בסדרת החוברות JLA הופיע סיפור פרי עטו של ג'ו קלי בו מנסה ז'ונס לכבוש את הפחד מפני אש האוחז בו בעזרת הנבלה סקורצ' המתמחה בשימוש באש, שרצתה בתמורה את עזרתו הטלפתית של ז'ונס. הסיפור חושף שלפני 20,000 שנה גזע מסוכן המכונה "השורפים" גבה שרפות רבות על מנת להתרבות בצורה א-מינית. כדי למנוע מהם לזרוע הרס ביקום, שומרי היקום פיצלו את הגזע לשני גזעים – ירוק ולבן, שינו את מערכת הרבייה שלהם וזרעו בהם פחד מאש.
Monster (שיר של קניה וסט)
הופעות
ב-28 באוגוסט 2022, מינאז' כובדה לקבל את פרס החלוציות על שם מייקל ג'קסון בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, לאחר נאומה הזמרת ביצעה את מיטב להיטיה הגדולים ביניהם; "Roman's Revenge", "Monster", "Beez in the Trap", "Chun-Li", "Moment 4 Life", "Super Bass", "Anaconda", ו-"Super Freaky Girl". מגזין "בילבורד" סקר את מופעי טקס המוזיקה ודירג את הופעתה של מינאז' במקום הראשון.
הצייד ממאדים
ביוגרפיה בדיונית
במהלך אירועי המשבר האחרון, ז'ון ז'ונס נהרג. הוא הוחזר לחיים בחוברת מספר 8 של המיני-סדרה "הלילה האפל ביותר".
כוחות ויכולות
כוחותיו של ז'ונס כוללים במקור את היכולת להפוך לבלתי נראה ולשנות את צורתו, נוסף על כוחות טלפתיה. במשך השנים נוספו לו כוחות תעופה, ראיית רנטגן וחום שמקורם מכוכב מאדים, כוח על, מהירות על וסיבולת על. הוא מאוד רגיש לאש, אשר בקרבתה הוא נחלש ומאבד את כוחותיו. השפעה זו היא לפעמים פיזית ולפעמים פסיכולוגית (תלוי בסיפור).
חורבת דיר סמען
חורבת דיר סמען (בעברית: חורבת מנזר שמעון) היא חווה חקלאית ביזנטית מן הגדולות בשומרון, שהשתמרה באופן מרשים. החווה, שהוקמה על אם הדרך הראשית באותה עת, כוללת מתקנים חקלאיים רבים, ובהם בתי בד, גתות, בורות מים, בריכות אגירה ועוד. למרות שמו של האתר, לא ידוע על פעילות של נזירים במקום, ונראה כי השם נועד להדגיש את היות החווה בבעלות נוצרית.
מיקום ותיארוך
חורבת דיר סמען שוכנת במערב השומרון בתוך היישוב לשם, בפסגת שלוחה טרשית בגובה 360 מטרים. מיקומה נבחר בעיקר בשל חשיבותה האסטרטגית, בנקודה החולשת על הדרכים המרכזיות במערב השומרון: הדרך ממגדל אפק לשכם והדרך מעזון סניריא למסחה א-לובון. היא שימשה, אפוא, ככל הנראה כנקודת תצפית, אספקה והרתעה בעתות מלחמה. השלב הקדום בחווה הוא מן התקופה הרומית, בראשית המאה השנייה לספירה. מתקופה זו שרדו גת חצובה ובית בד.בתקופה הביזנטית, כנראה במאה השישית, הורחבה החווה מאוד, ורוב הממצאים באתר הם מתקופה זו. נראה כי החווה חרבה וניטשה בעקבות הכיבוש הערבי, עם שקיעת תעשיית הגפן בארץ ישראל בשל האיסור המוסלמי לשתות יין. ייתכן כי יש לתארך את האולם הגדול והמקורה בקמרון חבית שבצפון החווה לתקופה זו, שכן הוא שונה בסגנונו משאר המבנים.
הסיבות להקמת החווה
יואל אליצור וחיים בן דוד, במאמרם "דֵיר ונווה ושמות מקומות מטיפוס דֵיר-X בארץ-ישראל", משערים כי חורבת דיר סמען הוקמה על ידי הביזנטים כתגובה למרידות השומרונים במאה השישית נגד השלטון הנוצרי. הם רואים בחורבת דיר סמען חלק משורת חוות חקלאיות לאורך ציר מערב-מזרח, שהוקמו כולן במורדות הדרום–המערביים של השומרון כדי לשמש קו גבול הגנתי בין האזור הצפוני בו פעלו השומרונים, ובין האזור הדרומי בו פעלו הנוצרים. אליצור ובן דוד איתרו 28 אתרים ברחבי השומרון ששמם מתחיל במילה 'דיר', אך רק באלה שבדרום השומרון, כמו בחורבת דיר סמען, השתמרו עיטורים וחפצים נוצריים, כמו צלבים ואגני טבילה. הדבר מלמד, לדעתם, על הרס מכוון של סממנים נוצריים בצפון השומרון על ידי השומרונים, דבר שנבלם בקו החוות החקלאיות.
ממצאים
חורבת דיר סמען היא מתחם ענק, המורכב מחדרים ובתים רבים, אשר מחוברים זה לזה ברחובות צרים. החווה מוקפת בקיר אבני גזית גדול, אשר פרצה גדולה בחלקו הדרומי מלמדת כי משם נכנסו הערבים בעת שכבשו את המקום.
כנסייה
במרכז החווה שוכנת כנסייה בזיליקאית גדולה ורבועה, שמידותיה מגיעות לכמעט 40 על 40 מטרים. את הכנסייה חצו בעבר שני טורי עמודים, שחילקו אותה לאולם תווך ושתי סיטראות. רוב העמודים מושלכים עתה על רצפת הפסיפס, שהשתמר בחלקו הגדול, באופן המלמד על הרס מכוון מצד כובשי המקום. בקיר המזרחי של הכנסייה השתמר האפסיס הדרומי מתוך שלושה. כן השתמרה יפה אבן הסף וחלק מהקירות שתחמו את הכנסייה.
מתקנים חקלאיים
בחלקה הצפוני של החווה השתמרה גת ענקית עגולה, חצובה כולה בסלע, ממנה יוצאות תעלות עמוקות אל בריכות אגירה גדולות ממדים. הבריכות חצובות כולן בסלע, והן מחולקות למרחבים בגדלים שונים. גודלן העצום של הבריכות מלמד על תעשיית יין עשירה ביותר בחווה.
מאגרי מים
חורבת דיר סמען מרוחקת ממעיינות וממקורות מים, ולכן ברחביה פזורים לא מעט בורות ובריכות אגירה בגדלים שונים. בחלק הצפוני של החווה השתמר להפליא קירוי לוחות האבן של אחד הבורות, ומערכת הניקוז שלו עדיין עובדת. בשל כך מלא בור זה במשך רוב השנה במים צלולים, המגיעים לעומק של כמה מטרים. מעט צפונית יותר, מחוץ לחווה, התגלו בריכות אגירה חצובות לאגירת מי גשמים.
בחלקה הדרומי של החווה, באחד החדרים התוחמים את הכנסייה, ישנו בור מים חצוב ומטויח, שחולייתו השתמרה כמעט בשלמותה. מערכות הניקוז של הבור, שעברו תחת הריצוף שכבר איננו, נראות עד היום לעין, ונראה כי בור זה ניקז מי גשם ממרזבים מכל החדרים שסביבו.
ממצאים נוספים
החווה עשירה מאוד בשרידי עיטורי-אבן מסוגננים, שעליהם תבליטים צמחיים וצלבים. נראה כי עיטורים אלה שובצו במשקופים ובקירות החווה, והם מעידים שהדת של בעליה הייתה הנצרות. בין היתר ניתן למצוא גם אגני טבילה וכלי פולחן נוצריים, וכן תבליט של שעון שמש, הקבוע בגת הענקית שבצפון החווה.
ברוב חדרי החווה השתמרו חלקים נכבדים מרצפת הפסיפס, המורכבת מאבנים בצבע לבן אחיד. באחד החדרים הדרומיים השתמרו שני תנורים, ששימשו כנראה לבישול. חדר זה, הוא היחיד בחווה שקירותיו שרדו מעל לגובה של כמה נדבכי אבן, ומשקוף הכניסה לחדר עומד שלם.
היישוב לשם
תושבי היישוב לשם נטעו בט"ו בשבט ה'תשע"ט עצים בדיר סמען, והתקינו בדיר צלייה, ספסלים וחוטים ושלטים במקומות מסוכנים. היישוב לשם שתל עשרות עצים סמוך לחורבה, ונוער היישוב עשה בשנת ה'תשפ"א מספר שבילי אופניים בדיר סמען ובסביבתו המיועדים לרוכבי אופניים ולהולכי רגל.
ILTV
ILTV היא חברת חדשות ותוכן אשר מפיקה ומשדרת חדשות יומיות, ותכנים נוספים מישראל, באנגלית ובספרדית לרחבי העולם.
היסטוריה
לבסוף, המיזם הוקם על ידי רונן לפלר בשנת 2015, במימון חברת J Media Global האמריקאית.
כבר מתחילתו, התקבל המיזם באהדה רבה, על ידי קהילות פרו ישראליות ברחבי העולם.
במהלך השנים, הפך המיזם, לספק הגדול ביותר בישראל, של מגוון תוכניות טלוויזיה יומיות באנגלית וספרדית, לתחנות טלוויזיה ברחבי העולם.
בשנת 2019, נמכר המיזם לקבוצת משקיעים אמריקאים, בראשות משפחת פאליק ממיאמי, שמינתה את נציגה בישראל, יעקב ברג, לעמוד בראש המיזם.
עד חודש יולי 2020 כל תכניי החברה צולמו, שודרו והופקו באולפני וואלה ניוז.
בחודש יולי 2020 נחתם חוזה שיתוף פעולה אסטרטגי עם ynet, שבעקבותיו כלל פעילות החברה, עברה למשרדי ואולפני ynet.
כחלק משיתוף הפעולה עם קבוצת ידיעות אחרונות (ynet) תוכני הווידאו של ILTV משודרים באתר ynet באנגלית.
המהדורה המרכזית היומית באנגלית משודרת מדי יום בטיסות אל על.
בסוף שנת 2021 ILTV השיקה את אפליקציית הסטרימינג ILTV+ שתכניה זמינים למנויים בתשלום.
החל מיוני 2022 ליטל שמש מגישה את המהדורה המרכזית Israel Daily בימי חמישי.
אבות ובנים (מסגרת לימודית)
"אָבוֹת וּבָנִים" היא מסגרת שבועית קהילתית ללימוד תורה, שבה מתאספים יחד אבות ובנים לשעת לימוד שבועית. הפעילות מרוכזת על ידי מרכז "אבות ובנים" העולמי שהוקם בשנת 1999 (ה'תשנ"ט). כיום מונה התוכנית כ-60,000 ילדים הלומדים בכ-1,050 סניפים בישראל. כמו כן, קיימים בעולם מאות סניפים נוספים הפועלים תחת מטריית המרכז העולמי בירושלים.
סניפי אבות ובנים מנוהלים על ידי רכזים מקומיים, כשהמרכז מספק לרכזים את חומרי הדרכה, שיווק ופרסים לעידוד התלמידים. מימון הפעילות הוא מתרומות וחסויות. הלימוד מתקיים בדרך כלל בסופי שבוע בבתי כנסת ונמשך כשעה. התוכן הנלמד נקבע לפי בחירה אישית, אם כי ישנן תוכניות מוצעות מטעם המרכז. ביוזמת "מרכז אבות ובנים העולמי" מתקיימים ימי לימוד גם במועדים מיוחדים כמו בחג הפורים ובמוצאי יום הכיפורים.
הפעילות מחזקת את הקשרים בין האבות לבין בניהם במישור האנושי, הלימודי, החינוכי והתורני.
איזידור פאפו
פרופסור איזידור פאפו (בסרבית קירילית: Исидор Папо; 31 בדצמבר 1913, ליובושקי, הרצגובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 14 באוקטובר 1996, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) היה גנרל ורופא יהודי, מפקד מערך הרפואה של צבא יוגוסלביה ורופאו האישי של שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו.
קורות חיים
איזידור פאפו נולד בעיירה ליובושקי ליוסף וקלרה לבית לוי, ואת השכלתו התיכונית רכש במוסטאר. למד רפואה באוניברסיטת זאגרב. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הצטרף לשורת הפרטיזנים של טיטו. הוא פיקד על מערך הרפואה של הפרטיזנים בבוסניה ובהמשך מונה לראש המערך הכירורגי במטה הכללי של יחידות הפרטיזנים. במהלך המלחמה נרצחו אחיו ואחותו ועוד כ-50 מבני משפחתו.
פאפו היה נשוי לאנסטסיה ("אסיה"; 1922–2009) אשר הייתה רוסייה, אחות בצבא האדום.
פרשת אחמד מנאסרה
פרשת אחמד מנאסרה החלה ב-12 באוקטובר 2015. הנער הפלסטיני אחמד מנאסרה (בערבית: أحمد صالح المناصرة), בן 13, השתתף יחד עם בן דודו בן ה-17, בניסיון לרצח יהודים בפסגת זאב. בן דודו נורה למוות והוא נפצע ונעצר. בתעמולת כזב טען נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, שמנאסרה הוצא להורג בידי ישראל, אך ישראל הזמה זאת בפרסום תמונותיו מאושפז בבית חולים.
הפיגוע
ב-12 באוקטובר 2015, במהלך גל הטרור הפלסטיני, הגיעו אחמד מנאסרה בן ה-13 ובן דודו, חסן מנאסרה בן ה-17, המתגוררים בשכונת בית חנינא בירושלים, לשכונת פסגת זאב, המרוחקת כשלושה ק"מ מביתם, כשכל אחד מהם חמוש בסכין שהביא מביתו. לאחר השעה 15:00, סמוך לרחוב הארבעה, תקפו צעיר יהודי כבן 20 ופצעו אותו קשה. הפצוע נמלט מהם, ואוטובוס שעבר במקום לקח אותו לטיפול רפואי. שני המחבלים המשיכו בדרכם, וברחוב השישה עשר תקפו את נאור בן עזרא, נער יהודי בן 13 שישב על אופניו, וחסן מנאסרה דקר את הנער ופצע אותו באורח אנוש. לאחר שאזרח הבחין בשני המחבלים, הם נסו לשדרות משה דיין, שם בן ה-17 נורה ונהרג בזמן שרץ לעבר שוטרים עם סכין בידו ואילו אחמד מנאסרה נוטרל באמצעות רכב שהתנגש בו, נלכד, והועבר לבית החולים.
בחקירתו סיפר אחמד מנאסרה שהוא ובן דודו הלכו לדקור יהודים, בעקבות הטענה הפלסטינית כי ישראל מפרה את הסטטוס קוו בהר הבית.
פרסום באמצעי התקשורת
ב-13 באוקטובר פרסם משרד ההסברה הפלסטיני סרטון ב-YouTube המציג את לכידתו של אחמד מנאסרה. הסרטון מתחיל במילים "פטרול ישראלי רץ אחר תלמיד בית ספר פלסטיני בן 13, אחמד מנאסרה", מבלי לציין את המניע לריצה אחר אחמד. יום קודם לכן התפרסמו באינטרנט סרטונים על המקרה (לדוגמה: "ילד ערבי שמוטל מדמם ולא מקבל טיפול וסופג קללות"). בסרטון אפשר לראות את אחמד מוטל על הרצפה ומדי פעם זז כאשר ניידת טיפול נמרץ חולפת על פניו והוא לא מקבל טיפול (הניידת נועדה לנדקר, שהיה במצב קשה יותר). אפשר לראות בו אנשים מהקהל שמקללים ואנשי ביטחון שמרחיקים אותם.
בנאום שנשא ב-14 באוקטובר טען נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, כי אחמד מנאסרה הוצא להורג, תוך שהוא מציג את תמונת מנאסרה שרוע על הכביש לאחר שנלכד. בגרסה אנגלית של הנאום שונה התיאור ל"ירי בדם קר" (shooting of our children in cold blood), תיאור שאף הוא אינו נכון למקרה של מנאסרה.
על מנת לְהָזֵם את טענות הכוזבות של עבאס פרסמה לשכת העיתונות הממשלתית את תמונותיו של מנאסרה מאושפז בבית החולים הדסה עין כרם במצב קל עד בינוני. חוק הנוער (טיפול והשגחה) אוסר על פרסום תצלומו ופרטיו של קטין חשוד בעברה. בעקבות נאומו של עבאס נתן שר הבריאות יעקב ליצמן אישור מיוחד לפרסם את צילומו (אף שהיתר כזה הוא רק בסמכות המשטרה או בית המשפט). ארגון רופאים לזכויות אדם הביע מחאה על פרסום התמונות, בנימוק שפרסום תמונתו של קטין בלא אישור הוריו הוא הפרה של חוק הנוער, חוק הגנת הפרטיות וכללי האתיקה הרפואית.
במסיבת עיתונאים שערך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הוא תקף את עבאס ואמר: "במקום לפעול להרגעת הרוחות, אבו מאזן ממשיך להסית ולשקר ואומר שהנער הוצא להורג. אז הנה האמת, הוא לא מת - הוא חי, הוא לא תמים, הוא לא חף מפשע, הוא ניסה לרצוח ילד בן 13 שרכב על אופניים".
סרטון המתעד את חקירתו של מנאסרה במשטרה דלף לאינטרנט ועורר סערה בקרב הפלסטינים. מחמוד עבאס הורה להעביר את הסרטון לבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג.
העמדה לדין של המחבל
ב-19 באוקטובר שוחרר אחמד מנאסרה מבית החולים והועבר למעצר. בהמשך החודש שוחררו מבית החולים גם שני הפצועים מתקיפתו, לאחר שמצבם השתפר.
ב-30 באוקטובר 2015 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד מנאסרה בגין ניסיון לרצח, וב-10 במאי 2016 הוא הורשע בשני ניסיונות רצח ובהחזקת סכין. ב-7 בנובמבר 2016 גזר עליו בית המשפט המחוזי בירושלים עונש של 12 שנות מאסר, עונשי מאסר על תנאי ותשלום פיצויים בסך של 180,000 ש"ח. בערעור לבית המשפט העליון הופחת עונש המאסר לתשע וחצי שנות מאסר. במהלך השנים בכלא התדרדרה בריאותו הנפשית של מנאסרה והוא אובחן כלוקה בסכיזופרניה. מאז נובמבר 2021 הוא מוחזק בבידוד.
קווין פורטר הבן
בראיין קווין פורטר הבן (באנגלית: .Bryan Kevin Porter Jr; נולד ב-4 במאי 2000) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע. אינו קרוב משפחה של כדורסלן העבר קווין פורטר.
קריירת תיכונים ומכללות
פורטר נולד וגדל בסיאטל שבמדינת וושינגטון. ביולי 2004, בהיותו בן 4, נרצח אביו בעת שניסה להגן על אדם שהותקף ברחובות סיאטל. בין השנים 2014–2018 למד ב"תיכון רייניר ביץ'" בסיאטל, ולאורך עונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל שלו רשם ממוצעים של כ-27 נקודות ו-14 ריבאונדים למשחק. במשחק גמר אליפות התיכונים של וושינגטון לשנת 2018 קלע 22 נקודות בהפסד קבוצתו מול "תיכון גרפילד". בסיום אותה עונה זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של וושינגטון (Washington Mr. Basketball).
בשנת 2018 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת דרום קליפורניה אשר בלוס אנג'לס. לאורך עונתו היחידה בקבוצת האוניברסיטה החמיץ 12 מתוך 33 משחקיה, בשל פציעות שונות והשעיה בגין "עבירת משמעת". ב-21 המשחקים בהם שותף העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק. באפריל 2019 הודיע על כוונתו לעזוב את האוניברסיטה כבר לאחת שנה אחת, במטרה להתמודד בדראפט ה-NBA.
קליבלנד קאבלירס
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר פורטר על ידי מילווקי באקס בבחירה ה-30, אך בימים הבאים נשלח בטריידים לדטרויט פיסטונס ולאחר מכן לקליבלנד קאבלירס. ב-24 בפברואר 2020 קלע שיא קריירה של 30 נקודות, בניצחון הקאבלירס מול מיאמי היט.
יוסטון רוקטס
בינואר 2021 הועבר פורטר בטרייד ליוסטון רוקטס, תמורת בחירת דראפט עתידית. ב-29 באפריל 2021 קלע שיא קריירה של 50 נקודות, כולל 9 שלשות, בניצחון יוסטון נגד מילווקי באקס.