cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נעדרי מלחמת העצמאות
היווצרות בעיית הנעדרים
לאחר תום המנדט הבריטי בארץ וההכרזה על הקמת המדינה ב-14 במאי 1948 נמשכו הקרבות עד להכרזת ההפוגה הראשונה ב-9 ביוני. בתקופה זו עסק צה"ל בעיקר בבלימת צבאות ערב שפלשו לישראל ובהתגוננות מולם. ובחלק מהמקומות איבד שליטה בשטחים שבהם נותרו מוטלים חללי קרבות. בתקופה זו מחצית מחללי הקרבות טרם נאספו משדות הקרב לאחר שבוע ממועד נפילתם - יותר מאשר בכל תקופה אחרת של המלחמה.
מנתוניו של פארן בטבלה שלעיל עולה כי כ-30% מחללי הקרבות של ישראל לא נאספו לאחר שחלף שבוע מסיום הקרב. המספר של נעדרים אלו הלך והצטבר עם חלוף הזמן, כאשר במהלך המלחמה אותרו גופות חלק מהם.
הפיקוד העליון של צה"ל לא היה מודע בתחילה לממדי תופעת החללים שמקום קבורתם לא נודע. הדבר נבע מכך שיחידות הצבא אמנם דיווחו במהלך המלחמה למטה הכללי על אבדותיהן בקרב, אך הן דיווחו יחד על חללים שגופותיהם נאספו בשדות הקרב ועל חיילים שנראו נופלים בקרב ונותרו בשטח. כנעדרים צוינו רק מעטים שגורלם לאחר הקרב לא היה ידוע כלל. עקב כך נוצר הרושם שמרבית החללים נאספו משדות הקרב.
בצה"ל לא הייתה יחידה מסוימת שהופקדה על איתור נעדרים וחללים שטרם נאספו. בפועל נחה אחריות זו על כתפי מפקדיהם של הנעדרים ולא תמיד היה באפשרותם לעמוד בה. גורם נוסף שפעל לאיתור ואיסוף הנעדרים משדות הקרב היה בני משפחות הנעדרים. כבר משלב מוקדם הם ערכו חקירות עצמאיות משלהם, ואכן הצליחו לאתר חללים רבים. דוגמה בולטת היא של חללי קרבות מלכיה מאביב 1948, שנאספו על ידי בני משפחותיהם בנובמבר 1948 לקבר אחים בקיבוץ מעוז חיים, בו שהו בעבר כהכשרת פלמ"ח.
פעולות לצמצום מספר הנעדרים בשנים 1948-1953
בחודשי המלחמה האחרונים התברר למטה הכללי של צה"ל ולממשלה כי מאות רבות של חללי צה"ל לא הובאו לקבורה וגופותיהם עדיין מוטלות בשדות הקרב בכל חלקי הארץ. אחד הגורמים אשר הביאו את הבעיה למודעותם היה פניות של הורים וקרובים של חיילים נעדרים, אשר איבדו את הקשר עמם. אלו פנו במכתבים רבים לגורמים בצה"ל ובממשלה ואף אל ראש הממשלה דוד בן-גוריון עצמו, ואף הביעו אכזבה מאי הפעילות של מוסדות המדינה בעניין. לקרובים אלו נגרם סבל נוסף עקב התופעה של שמועות לא מבוססות שהתרוצצו בארץ אודות גורל החיילים, לרבות טענות כי חלקם מוחזקים בחיים במצרים וכי נדרש כופר כסף עבור שחרורם.
ב-22 במאי 1948 הוצאה פקודת מטכ"ל אשר התייחסה לאופן הדיווח אודות נפגעים, ובכלל זה ספציפית על נעדרים. ברוב המקרים לא קיימו יחידות הצבא את הפקודה. ב-23 במרץ 1949 הוציא אגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל פקודה חדשה לכל יחידות הצבא. הפקודה התמקדה באיסוף המידע אודות הנעדרים. הייתה זו הוראה להעביר לאגף רשימות מפורטות של כל הנעדרים והחללים שלא הובאו לקבורה. הפקודה הוסיפה שלאחר השלמתן, על מפקדי החזיתות (המונח שקדם לפיקודים המרחביים) לקיים בדיקה קפדנית של השטחים הנזכרים ברשימות - אם הם פנויים מאויב - כדי לברר אם נותרו בהם גופות או שרידים שלהן. הפקודה הוסיפה כי הרבנות הצבאית תתן למחפשים הדרכה בנדון. בעקבות הוצאת הפקודה העבירו יחידות צה"ל למטכ"ל רשימות מפורטות של הנעדרים והחללים שלא נקברו.
ימים אחדים אחרי הוצאת הפקודה הורה ראש הממשלה בן-גוריון לרבנות הצבאית לפעול לאיסוף החללים והנעדרים מקרב פלוג'ה. הרבנות התבקשה לפעול במקרה זה לא כגוף מייעץ אלא כגוף מבצע. היא אכן פעלה כך, ובפועל נטלה על עצמה את משימת איסוף החללים בכל החזיתות, תוך שהיא מסתייעת ביחידות הצבא שהיו מוצבות בהן וכן בחיילים שלחמו בשדות הקרב השונים והנעדרים היו מיחידותיהם.
ביולי 1949 הציע יוסף דקל, מנהל המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון, להקים יחידה ייעודית שתעסוק באיסוף החללים הנעדרים משדות הקרב. הגם שראש הממשלה בן-גוריון תמך בהקמת יחידה שכזו הדבר לא נעשה.
בשלהי המלחמה ואחריה עדיין לא היה המספר הכולל של הנעדרים שנפלו ולא הובאו לקבורה ברור לצבא ולממשלה. במענה לשאלה של ראש הממשלה ביולי 1949 הודיע לו אגף כוח האדם שנכון ל-27 ביוני 1949 היה מספרם 393. כפי שהתברר בהמשך, מספר זה היה הערכה בחסר.
אחד הגורמים שהכבידו על ריכוז רשימת נעדרים מלאה היה חוסר המידע על שבויי צה"ל. מאות ישראלים נלקחו בשבי על ידי צבאות ערב במהלך המלחמה. כל עוד הם לא חזרו מהשבי שררה אי ודאות לגבי זהותם וקשה היה להבדיל ביניהם לבין הנעדרים (למעשה, גם מספרם הכולל של השבויים לא היה ידוע בתחילה והובהר רק עם הזמן). תהליך החזרת השבויים ארך חודשים רבים והסתיים רק בקיץ 1949, לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק האחרון - עם סוריה. במהלך שיחות שביתת הנשק התקבל סיוע מסוים באיסוף שמות הנעדרים והבדלתם מן השבויים החיים כתוצאה מפעולת ועדות המשא ומתן על שביתת נשק שפעלו בחזיתות המלחמה השונות. בחזית המצרית גם הביאה פעולת הוועדה לאיתור גופות של נעדרים. החוקר פארן מציין גם את פעילות גוף הקישור לצלב האדום הבינלאומי, שהוקם במאי 1948, ואשר פעולתו הביאה לאיסוף חללים משדות הקרב.
לאחר חזרת כל השבויים התברר כי מספר נעדרי צה"ל, שרובם היו חללים, עמד על כ-950. כשני שלישים מהם היו נעדרים בחזית המרכז. בחודשים שלאחר מכן נערכו פעולות שונות, שלא היו שיטתיות, לאיסוף חללים משדות הקרב. פעולות אלו הקטינו את מספר הנעדרים. כך, הרב הצבאי הראשי שלמה גורן ואנשיו אספו בסתיו 1949 יותר מ-300 חללים משדות הקרב של גוש עציון, לטרון, נווה יעקב וגבעת הרדאר. הם הובאו לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל ב-17 בנובמבר.
מבצע חיפוש הנעדרים
מבצע איסוף החללים נמשך לערך עד מאי 1953, תוך הסתייעות בעדויות של חיילים שלחמו בשדות הקרב שבהם נותרו נעדרים. כשנה לאחר תחילת המבצע דווח לרמטכ"ל שמספר הנעדרים הצטמצם עד ל-267 איש. בפברואר 1952 הוערך מספר הנעדרים הנותרים ב-131 איש. בפועל, על פי מספר הנעדרים שאותרו ושטרם אותרו עד ימינו עמד המספר על כ-150 איש ואשה.
לאחר תום מבצע איסוף החללים ב-1953 פסקה כל הפעילות לאיתור נעדרי מלחמת העצמאות. פרטיהם נותרו שמורים באגף כוח האדם בצה"ל, אך דבר לא נעשה לשם איתורם במשך ארבעים שנה.
בשנת 1958 הונחו אבני מצבה לזכר רבים מהנעדרים בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל (ראו להלן).
בשנת 1969 נמצאו בשומרון שרידי גופתו של חייל האצ"ל ברוך מזרחי, שנעדר מאז המלחמה.
שנות התשעים: חידוש החיפוש אחר הנעדרים
בעקבות מלחמת יום הכיפורים נוסדה בצה"ל היחידה לאיתור נעדרים (אית"ן), אשר פעולתה הביאה לאיתור מרבית הנעדרים ממלחמה זו. במסגרת יוזמה שננקטה בתחילת שנות התשעים החלה היחידה בניסיון לאיתור אחדים מחללי מלחמת העצמאות שמקום קבורתם לא נודע. לאחר מספר חקירות שהניבו פרי והביאו לאיתור קברי החללים התקבלה החלטה כי היחידה תעסוק באיתור קבריהם של כל חללי מלחמת העצמאות שמקום קבורתם לא נודע.
חוקרים מן היחידה הופקדו על תיקי כל הנעדרים. החוקרים ניהלו חקירות יסודיות שכללו בירור ולימוד מדוקדק של פרטי הקרבות והאירועים שבהם הפכו החיילים לנעדרים, לרבות פרטי פינוי החללים משדות הקרב הנוגעים בדבר. כמו כן ראיינו החוקרים עדי ראייה, כולל אלו שעסקו בפינוי חללים, ובדקו מסמכים רלוונטיים ובהם מסמכים צבאיים ורשומות קבורה. במקרים לא רבים נערכו גם בדיקות DNA לקביעת זהות החללים.
במסגרת איסוף החללים בשנים 1948 עד 1953 הובאו לקבורה בבתי הקברות הצבאיים ברחבי הארץ עשרות חללים שזהותם לא הובררה, והם נקברו כאלמונים. חקירות היחידה לאיתור נעדרים הביאו לזיהוי עשרות מבין אלמונים אלו.
הנעדרים שקבריהם אותרו
בשנים 1994 עד 2022 הביאו חקירות היחידה לאיתור נעדרים לאיתור קבריהם של 53 מנעדרי מלחמת העצמאות, במסגרת חקירת 32 אירועים שונים. מאלו היו 15 נעדרים בחזית הצפון, ארבעה נעדרים בחזית הדרום והיתר נעדרים בחזית המרכז וירושלים. קברי הנעדרים אותרו בבתי קברות ברחבי הארץ (בסוגריים מצוינות שנות הפיענוח):
הנעדרים היו קבורים בקברי אלמונים בודדים או בקברי אחים שכללו גם אלמונים. במקרים אחדים (למשל בקיבוץ מעוז חיים ובקריית ענבים) התברר שבקברי אחים נקברו חללים במספר גדול מזה שנרשם עליהם.
בין הנעדרים שקבריהם אותרו היו שני מסתערבים שיצאו ליפו, נתפסו והוצאו להורג. גופותיהם נמצאו באתר בנייה בחולון בשנת 1975. הם זוהו רק 29 שנים לאחר מכן.
לאחר איתור קברי הנעדרים הוצבו בטקסים על גבי הקברים אבני מצבה הנושאות את שמותיהם.
הנעדרים שמקום קבורתם טרם אותר
כיום (2018) טרם נודע מקום קבורתם של 94 מחללי מלחמת העצמאות. הם הפכו לנעדרים במהלך 63 אירועים שונים.
רובם של נעדרים אלו היו לוחמי ההגנה, הפלמ"ח, חטיבות צה"ל וכן האצ"ל, שהפכו לנעדרים במהלך קרבות שבהם השתתפו. ביחס לרבים מהם התקבלו מיד לאחר הקרבות עדויות כי נפלו בקרב. חיילים אחדים היו לנעדרים שלא במהלך קרב. בנוסף, חייל אחד נעדר בעקבות תאונת צניחה במהלך אימונים.
נעדרים נוספים היו מהקבוצות שלמטה. גם לגבי רובם קיימות ראיות כי אינם בין החיים:
19 מהנעדרים נעלמו בחזית הצפון, 47 בחזית המרכז וירושלים, 25 בחזית הדרום, אחד במהלך אימון ועוד שניים בנסיבות ומקומות לא ידועים.
הנעדרים
טבלת פרטי הנעדרים ערוכה בסדר כרונולוגי של מועדי היעדרותם:
קברי אלמונים
כיום (2018) מצויים עדיין בבתי הקברות הצבאיים בישראל 17 קברי אלמונים.
הנצחת הנעדרים
כאמור, בבית הקברות הצבאי בהר הרצל הוקם ב-1958 גן לזכר הנעדרים במערכות ישראל ממלחמת העצמאות ואילך, שבו הוצבו אבני מצבה לזכרם. לימים אורגנה החלקה מחדש, ומשנת 2003 נוסף לה כותל זיכרון שעליו נרשמו שמות הנעדרים החל מימי תחילת היישוב החדש בארץ ישראל.
Into Eternity
Into Eternity (בתרגום חופשי: "אל תוך הנצח") היא להקת מטאל מתקדם קנדית שמשלבת בשיריה קטעי פרוג-מטאל טכניים שמזכירים את דרים ת'יאטר או סימפוני איקס עם קטעי דת' מטאל מלודי (כולל גראולינג).
היסטוריה
Into Eternity הוקמה בשנת 1997 בידי טים רות', סקוט קראל וג'ים אוסטין. בשנת 1999 הוציאה עם כריס קראל וכריסטופר מקדוגל אלבום באופן עצמאי, הקרוי על שם הלהקה - Into Eternity. שנה לאחר מכן חתמה הלהקה עם חברת התקליטים Century Media והוציאה מחדש את אלבום הבכורה שלה. בשנת 2001 הלהקה הוציאה את אלבומה השני, Dead or Dreaming, בו התחזק השילוב של הלהקה בין דת' מטאל לפרוגרסיב מטאל. שילוב בא לידי ביטוי גם באלבומם Buried in Oblivion שיצא ב-2004 ואף התחזק ב-2006 עם יציאת האלבום The Scattering of Ashes שמכר מעל 2000 עותקים באמריקה בלבד כבר בשבוע הראשון ליציאתו. במהלך קיץ 2007 חיממה הלהקה את להקת הפרוגרסיב מטאל דרים ת'יאטר במסע ההופעות שלהם. אלבום הקונספט החדש של Into Eternity שנקרא The Incurable Tragedy יצא ב-25 באוגוסט 2008.
מוזיקה
הלהקה משלבת מגוון סגנונות של מטאל, החל ממטאל מסורתי, ריפים ת'ראשיים, שירה גבוהה של פאוור מטאל ואף גראולים של בלאק מטאל ודת' מטאל. הלהקה משלבת תיפוף מטאלי מהיר הכולל בלאסט ביטים. שילוב זה גורם לסאונד שקשה להגדירו, אך ההגדרה הנפוצה ביותר ללהקה היא פרוגרסיב דת' מטאל.
מטאוריט
מטאוריט הוא עצם סלעי או מתכתי שהגיע לפני השטח של כדור הארץ או כל כוכב לכת אחר מן החלל החיצון. מקור המטאוריטים ברסיסי שביטים ואסטרואידים והם מכילים בעיקר תרכובות צורן, מתכות ושרידי תרכובות אורגניות.
היווצרות המטאוריט
בעת שיוטם בחלל הם מכונים מטאורואידים, פס האור שהם יוצרים בעת המעבר באטמוספירה נקרא מטאור (או "כוכב נופל") והמטאורואידים המעטים שמצליחים לחדור את האטמוספירה ולהגיע לכדור הארץ ולשרוד את הפגיעה בקרקע מכונים מטאוריטים. מרבית המטאוריטים מתוארכים לזמנים הראשונים של מערכת השמש ומהווים את החומר העתיק ביותר על פני כדור הארץ.
כיוון שהאטמוספירה של כדור הארץ פועלת כשכבת מגן וגורמת לשריפת רוב המטאורים, מכתשי מטאוריטים נפוצים ובולטים יותר על כוכבי לכת וירחים סלעיים מחוסרי או מדוללי אטמוספירה.
נכון ל-2018, נמצאו כ-60,000 מטאוריטים על פני כדור הארץ. לפי הערכות מדענים, מדי שנה נוחתים על פני כדור הארץ כ-500 מטאוריטים -רובם בגודל של מספר סנטימטרים בלבד, אך בהיסטוריה נחתו על הכדור גם מטאוריטי-ענק שיצרו מכתשים רחבי-ידיים.
המטאוריטים פגיעים מאוד לתנאי כדור הארץ ומרגע פגיעתם בקרקע מתחילים לעבור תהליך של דגרדציה (פירוק) כתוצאה מחשיפה למים, מלח, חמצן ועוד.
בזמן נפילה באטמוספירה, פס האור (מטאור) יכול לקבל צבעים שונים וביניהם: צהוב, ירוק ואדום. לעיתים קרובות, נשמעים פיצוצים שנובעים מבומים על-קוליים וגלי הלם הנוצרים כתוצאה מהתפרקות הגוף באטמוספירה. קולות אלה יכולים להישמע על פני רדיוס של מאות ואף אלפי קילומטרים. לאחר מעבר כדור האש, נשאר לעיתים שובל אבק באטמוספירה למשך מספר דקות.
סוגי מטאוריטים
טקטיט (Tektite) - גופים זכוכיתיים קטנים בצורות שונות שנוצרו כתוצאה מהמסת סלע סיליקטי אחרי פגיעת מטאוריט, לרוב אינם נחשבים כמטאוריטים בעצמם אף על פי שמכילים חומר מטאוריטי. סוג דומה הוא "זכוכית מדבר לובית" הנוצרת בחולות מדבריים כתוצאה מהתכה הנגרמת מפגיעת מטאוריט.
אירועי מטאוריטים
כח הפגיעה החזק של המטאוריטים נובע מאנרגיה קינטית גדולה בשל מהירותם הגבוהה בחלל, שעשויה להגיע עד 250,000 קמ"ש. בשל מהירות עצומה זו, רובם המכריע של המטאורידים נשרפים באטמוספירה כתוצאה מהלחץ האדיר שנוצר בעת שהם פוגעים בה ומן החיכוך הרב במעופם. מרבית המטאוריטים שחודרים בכל זאת את האטמסופירה הם קטנים- בגודל ממוצע של עד כדור טניס. רוב המכתשים הגדולים על פני כדור הארץ נוצרו עקב פגיעה של מטאוריטים ברזליים היות שהם לרוב מסוגלים לעבור דרך האטמוספירה מבלי להתפרק. בניגוד לכך, גופים סלעיים או קרחוניים, אפילו אם הם גדולים יחסית, עוברים הרס משמעותי במעברם באטמוספירה ולרוב משאירים מכתשים קטנים אם בכלל.
לפי הערכות מדענים, מדי שנה נוחתים על פני כדור הארץ כ-500 מטאוריטים בגודל של מספר סנטימטרים ומעלה. רק 5-10 מתוכם מאותרים ונחקרים על ידי מדענים. מעטים ונדירים ביותר המקרים שבהם פגע מטאוריט ביישוב או אדם, ורובם פוגעים בימים ואוקיינוסים (כיוון שכ-70% מפני כדור הארץ מכוסים במים, הסיכוי לפגיעה בימים ובאוקיינוסים גבוה יותר). לאורך ההיסטוריה תועד מקרה אחד בלבד שבו נהרג אדם, ושלושה מקרים נוספים בהם בני אדם נפגעו ממטאוריט ושרדו: ב-30 בנובמבר 1954, מטאוריט בגודל אשכולית פגע באן הודג'ס בזמן שישנה, לאחר שעבר דרך גג ביתה שבאלבמה, ארצות הברית; ב-13 ביוני 2009, מטאוריט קטן פגע בנער בגרמניה בדרכו לבית הספר, ופצע אותו קלות.
ב-18 ביולי 2011 התרסק מטאוריט ממאדים במרוקו במחוז טאטה, בקרבת העיירה טיסינט, במשקל 7 ק"ג
פגיעות של מטאוריטי ענק
על אף השכיחות הנמוכה (פעם בכמה עשרות מיליוני שנים), פגעו מטאוריטי-ענק בכדור הארץ מספר פעמים. חוקרים סבורים כי מכתש צ'יקשולוב בחצי האי יוקטן, נוצר מפגיעת מטאוריט בקוטר של כ-10 ק"מ, שגרם לפיצוץ בעוצמה של כ-2,000,000 פצצות מימן. פגיעה זו הביאה, על פי חלק מהחוקרים, להכחדת הדינוזאורים לפני 65 מיליון שנה. מטאוריט עלול לגרום לצונאמי ואפילו למגה-צונאמי אם יפגע בלב ים.
קיימת סברה כי אירוע טונגוסקה שהתרחש ברוסיה ב-1908, בו נגרם נזק משמעותי לקרקע (מיליוני עצים נעקרו) אך לא נמצא מכתש פגיעה, נגרם כתוצאה מגוף סלעי גדול שקוטרו 37 מטרים ומשקלו לפחות 100,000 טון, שהתפוצץ באוויר בגובה 5-10 קילומטרים מעל הקרקע במהלך מעברו באטמוספירה וגרם לגלי הלם שהביאו להרס הרב.
סלע שנוצר או השתנה מהלחץ והחום של מטאוריט נקרא Impactite.
מחקר
הפיזיקאי הגרמני ארנסט פלורנס צ'לדני היה הראשון שהעלה את רעיון שלפיו מטאוריטים הם למעשה סלעים מהחלל החיצון בשנת 1794. הקהילה המדעית באותו הזמן הגיבה בהתנגדות ובלעג. רק לאחר כעשור הושגה הסכמה כללית לגבי מקור המטאוריטים הודות לעבודתם של המדען הצרפתי ז’אן-בטיסט ביו והכימאי הבריטי אדוארד הווארד.
מטאוריטים נקראים על שם המקום בו הם נמצאו (בדרך כלל עיר קרובה או מאפיין גאוגרפי). השם שניתן למטאוריטים על ידי האגודה המטאוריטית משמש מדענים, קטלוגים ואספנים.
ב-2023 דווח על ידי צוות בינלאומי של חוקרים, על מציאת חמישה מטאוריטים באנטארקטיקה, בה ניתן בקלות יחסית למצוא אותם, כי האקלים היבש במקום שומר אותם מבלייה מהירה, וכשהם בולטים בצבעם על פני השלג הלבן.
ארגון הסטודנטים בישראל
ארגון הסטודנטים בישראל היה ארגון גג שאיגד בתוכו וייצג את אגודות הסטודנטים של רוב המכללות בישראל.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1998, התאגד כעמותה, ופעל במקביל ל"התאחדות הסטודנטים בישראל", בה מאוגדות אגודות הסטודנטים של שבע האוניברסיטאות בישראל ושל מספר מכללות נוספות. בארגון היו חברות כ-30 אגודות סטודנטים של מוסדות מוכרים להשכלה גבוהה ברחבי מדינת ישראל, והוא איגד בתוכו כמאה אלף סטודנטים.
במהלך פעילותו סייע הארגון לתלמידי המכללות בעזרת הגשת עתירות לבג"ץ בנושאים שונים, קיים הפגנות, שביתות ופעולות מחאה לחיזוק הסטודנט מהמכללה בפרט והסטודנט הישראלי בכלל.
בשלהי כהונתה של הכנסת ה-16 בשנת 2005 הצליח הארגון, לאחר חמש שנות מאבק, להביא להעברת תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה בתמיכתם של ח"כ עמיר פרץ, ענבל גבריאלי ואחרים. התיקון קבע שינוי בהרכב המועצה להשכלה גבוהה, והכיר ביושב ראש הארגון כנציג הסטודנטים במכללות בדיוניה של המועצה להשכלה גבוהה.
הארגון שם לו למטרה להגביר את מעורבות הסטודנט הישראלי בעניינים שעל סדר היום במדינה. בין היתר זכה הארגון בבג"ץ נגד משרד התחבורה לשוויון בהנחות לסטודנטים מן המכללות.
לאחר מלחמת לבנון השנייה, הצטרף הארגון למחאת חיילי המילואים בתביעה להקמת ועדת חקירה ממלכתית לחקירת התנהלות הדרגים המדיני והצבאי במלחמה. הצטרפות הסטודנטים הרחיבה את המאבק אך העלתה גם התנגדויות בקרב הסטודנטים על התעסקות הארגון בנושאים שאינם קשורים לסטודנטים.
ב-2009, לאחר עשור של פעילות נפרדת, פעמים רבות ללא שיתוף פעולה, ארגון הסטודנטים בישראל חדל לפעול כגוף נפרד ואגודות הסטודנטים שהיו חברות בו הצטרפו להתאחדות הסטודנטים בישראל.
קארל ברנדטסון
קריירה
בשנת 1917 הפסיד בדו-קרב בפלייאוף של אליפות שוודיה לשחמט לגוסטף ניהולם 3.5-1.5. בשנים 1918, 1920, 1921 (מקום ראשון משותף) ו-1926 ניצח באליפות שוודיה. בשנת 1928 ניצח באליפות הצפון שהתקיימה באוסלו. בשנת 1935 הגיע למקום השישי בתחרות ארברו (ניצח: אלכסנדר אלכין).
ברנדטסון שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
מערות פעמון
מערות פעמון הן מחצבות מלאכותיות בנות מאות שנים שנתגלו באזור שפלת יהודה. המערות נקראות על שום צורתן, המזכירה דמות פעמון. עד כה ידועות כ-800 מערות פעמון, המרוכזות בקבוצות, שהגדולה בהן כוללת כ-200 מערות.
המסלע
רוב מערות הפעמון נחצבו בסלע רך הנקרא קירטון, הנפוץ מאוד בשפלה. הקירטון נוטה להתחמצן במגע עם אוויר ומים, להתכהות ולהתקשות. שכבה דקה יחסית של קירטון מחומצן נקראת פטינה, ואילו שכבה עבה, היכולה להגיע אף לעובי של שלושה מטרים, נקראת בשם נארי. מסלע הקירטון המכסה את השפלה התחמצן במהלך התקופות הגאולוגיות, עד שפני השטח הפכו לשכבת נארי קשה בעובי של כשני מטרים, המחביאה תחתיה את הקירטון.
צורת הפעמון
יושבי השפלה ביקשו לבנות את בתיהם בחומר המקומי שעמד לרשותם - האבן. הם העדיפו את הקירטון הרך והנוח לחציבה, אך בדרכם עמדה שכבת הנארי הקשה. הם עקפו את הבעיה בכך שפערו בנארי חור קטן יחסית, לעיתים למעבר אדם אחד או שניים בלבד, ואת עבודת החציבה הרחבה ביצעו בסלע הרך, שהוצא מתחת לתקרת הנארי. תקרה זו החזיקה לרוב מעמד בשל חוזקה ובזכות צורת הפעמון המקושתת, שחילקה את העומס באופן שווה על הדפנות. מבנה זה שירת נאמנה את החוצבים בימות הגשם והשרב, וסייע בשמירה על לחות הקירטון הנוטה להתייבש, להתפורר ולהתקשות במגע עם אוויר ומים.
רוב המערות נחצבו לעומק של מטרים אחדים, אך ישנן מערות גדולות במיוחד שנחצבו לעומק של 20 מטרים ויותר. חבורות החוצבים חוררו את הנארי במרחקים גדולים אלה מאלה, אולם ככל שהמערות הלכו והתרחבו, וה"פעמונים" הלכו וגדלו, אירעה לא פעם התמזגות בין שתי מערות או יותר. כך נוצרו חללים גדולים מאוד, שבתקרתם כמה פתחי נארי. בגן הלאומי בית גוברין - מראשה ובמערות לוזית, למשל, ישנם חללים עצומים המורכבים לעיתים מכמה עשרות מערות פעמון שהתחברו.
אופן החציבה
חציבת הקירטון נעשתה באופן שיטתי למדי: החוצבים השתמשו באזמלי ברזל והעמיקו בכל פעם את הבור בשכבה אחידה של כשלושים סנטימטרים. עובדה זו עולה מסימני החציבה האלכסוניים הניכרים עד ימינו בדפנות המערות, אשר מסודרים במרחקים זהים כמעט זה מזה. סימני החציבה נותרו כה ברורים, עד כי ניתן לראות אם החוצב היה ימני או שמאלי. החומר הוצא דרך הפתח בגושים מלבניים, ששקלו על פי ההערכה חמישה עד שבעה קילוגרם.
שימוש
האבנים שנחצבו מתוך מערות הפעמון שימשו לבנייה המקומית, ואף יוצאו לכל אזור השפלה ומישור החוף הדרומי. כן ייתכן כי חלק מהחומר שימש לסיד, ועל זאת יעידו שני כבשני סיד שנתגלו באזור. תושבי השפלה ניצלו את החללים הריקים שנפערו סמוך לביתם למטרות שונות, בעיקר לאחסון, כקולומבריום, כבורות מים מטוייחים ולבתי מלאכה. במקרים בהם נדרשה גישה נוחה למערה, נסתם הפתח המקורי שבתקרה והוחלף במנהרת כניסה משופעת.
תיארוך
נהוג להפריד בין שני סוגי מערות פעמון: מערות-מחצבות קטנות לשימוש מקומי, המתוארכות לימי בית המקדש השני; ומערות-מחצבות גדולות המתוארכות לתקופה הביזנטית, אשר שימשו לתעשייה וייצוא. החציבה התעשייתית הגיעה לשיאה בתקופה הערבית הקדומה. עדות לכך ניתן למצוא בסמלי הצלבים החרוטים בחלקיהן העליונים של המערות, סמוך לפתח, ובכתובות הערביות החרוטות בחלקים הנמוכים יותר. הגאוגרף המוסלמי מֻקָדַּסי בן המאה העשירית כתב בספריו כי במחוז בית גוברין ישנן מחצבות שיש רבות, ומאחר שבארץ ישראל אין שיש, נראה שכוונתו הייתה למחצבות הפעמון.
בית הכנסת שושנת הזהב (דניפרו)
בית הכנסת "שושנת הזהב" בעיר דניפרו נחשב אחד מבתי הכנסת היפים באוקראינה.
בית הכנסת היחיד בעיר בנוי עץ נבנה בשנת 1800 ונשרף בשנת 1833.ורק בשנת 1837 אחרי כל האישורים משלטונות התחילו בבנית בנין החדש מאבן לבית הכנסת. בית הכסת נפתח בשנת 1852. השלטון הסובייטי שימש המבנה כתיאטרון, ובשנות ה-90 הוחזר לקהילה היהודית בראשות הרב שמואל קמינצקי. בית הכנסת עבר שיפוץ לפי תוכניותיו של האדריכל הישראלי א. דולניק, בסגנון מקדש יווני - דורי קלאסי, בדומה למבני ציבור רבים באוקראינה בתקופה הסובייטית, ונפתח מחדש בשנת 2000. הפסל הישראלי פרנק מייסלר עיצב את פנים בית הכנסת.
גונדו סיקיו
גונדו סיקיו (ביפנית: 権藤成卿; 13 באפריל 1868- 9 ביולי 1937) היה הוגה דעות יפני שהשתייך לימין הקיצוני ביפן. הוא דגל בהתעצמות יפן בזירה הבינלאומית, בהתרחבות טריטוריאלית, בצמצום כוחם של הבירוקרטים ופקידי הממשל ובהעדפת החקלאות על פני התעשייה.
גונדו האמין שעל יפן להיות מורכבת מקהילות כפריות קטנות, אשר יהיו כפופות ישירות לקיסר היפני, תוך צמצום הבירוקרטיה ופקידי הממשל. חסידיו לקחו חלק בהפגנות האיכרים כנגד הממשל שהתרחשו בסוף שנות ה-20, במחאה על הקשיים הכלכליים באזורים הכפריים ביפן.
רעיונותיו של גונדו השפיעו רבות על הימין הקיצוני ביפן בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא עצמו נחשד בהשתתפות במספר ניסיונות הפיכה ביפן, ביניהם ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932.
לוקומוטיב נובוסיבירסק (כדורעף)
לוקומוטיב נובוסיבירסק הוא מועדון כדורעף גברים סובייטי-רוסי, שנוסד בשנת 1977. עד 1996 נקרא בשם "צפון" (סבר), בעונת 1996/97 - "הסלאבים-צפון". צבעי המדים הם אדום-ירוק-לבן.
הקבוצה זכתה פעמיים בגביע המדינה והעפילה לרבע גמר גביע הקונפדרציה לכדורעף האירופי בעונות 1989/90, 2008/09. היא זכתה בליגת האלופות בעונת 2013/2014 וזכתה באליפות לאומית אחת בעונת 2019/2020 והישג השיא שלה עד אז היה מקום שני בעונת 2013/2014.
היסטוריה
המועדון נוצר בשנת 1977 על בסיס מועדון "צפון" (סבר). בשנת 1982, בהדרכתו של המאמן בוריס פרלוב, היא העפילה לליגה הראשונה באליפות ברית המועצות, ובשנת 1986 זכתה בזכות להשתתף בליגת העל. בעונת 1989/90, "צפון" הציגה את התוצאה הטובה ביותר בתקופה הסובייטית בתולדותיה, כשהיא במקום השישי באליפות ברית המועצות. בנובמבר 1989 המועדון השתתף לראשונה במפעל אירופי: בגביע קונפדרציית הכדורעף האירופית, שם הגיעה לרבע הגמר והפסידה בו ל"מורס" הגרמנית, שזכתה בסוף.
לאחר קריסת ברית המועצות המשיך המועדון, הפעם בהנהגתו של ולדימיר ברבאנוב, להופיע בליגת העל.
לאחר שסיימה במקום התשיעי על פי תוצאות עונת 1994/95, הקבוצה הסיבירית לא הצליחה לשמור על מקומה בליגת העל ובמשך 9 השנים הבאות לא הייתה מיוצגת באליפות הבכירה של הכדורעף הרוסי.
בשנת 1997 שונה שם הקבוצה ללוקומוטיב; בשנת 2000 הוחלף ולדימיר ברבאנוב על ידי יורי קורוטקביץ' כמאמן.
בשנת 2003, לוקומוטיב זכתה בביטחון בטורניר קבוצות ליגת "B", בעונה הבאה הוא סיים ראשון בליגה "A" וזכה בזכות להשתתף בליגת העל. עם זאת, למרות ניצחונות על לוקומוטיב-בלוגוריה ו"איסקרה", באליפות-2004/05, המועדון סיים במקום 12 בלבד.
כשחזר לליגת העל שנה לאחר מכן, נובוסיבירסק שוב נאבק על הישרדותו, אך הפעם בהצלחה רבה יותר - המקום העשירי. כבר בעונה הבאה, לוקומוטיב בראשותו של פאבל בורשץ' סיים במקום הרביעי באליפות רוסיה 2007/08. התקדמות כזו הושגה בזכות התחזקות בולטת בסגל - הקבוצה החתימה את השחקן המוכשר ביותר של מונדיאל 2006 הפורטוריקני אקטור סוטו, השחקן האמריקאי ויליאם (ריד) פרידי, והחוסמים אלכסיי אזוב וקונסטנטין פיאטק, השחקן דמיטרי לקומצוב והליברו ולרי קומרוב. בעונתו השנייה, ניקולאי פבלוב, אוקראיני עם דרכון רוסי, הראה כשרון בולט בהרכב קבוצתו.
בנובמבר 2008 לוקומוטיב סיימה במקום הרביעי בגביע ובגביע הקונפדרציה האירופית העפילה עד לשלב רבע הגמר. באליפות רוסיה, סיימה את העונה במקום הששי.
לאחר ששיחקה כמעט שנתיים עם אותו הרכב כמעט, לוקומוטיב, בהנהגתו של מאמן חדש, אנדריי וורונקוב, פתחה את עונת 2009/10 עם קבוצה חדשה; רק ריד פרידי, ניקולאי פבלוב, אנדריי אשב, אלכסיי ליפזין וואלרי קומרוב נותרו. אלכסנדר בוטקו וקונסטנטין לסיק חתמו בקבוצה, וצירפה גם את דיי לי הסיני ושחקן נבחרת רוסיה אלכסיי קזאקוב, אליהם צורפו רומן דנילוב, אלכסנדר קורנייב וניקולאי לאוננקו. באותה עונה, לוקומוטיב העפילה לגמר גביע רוסיה, שם במשחק מתוח הפסידה לזניט קאזאן, בליגה סיימה במקום השלישי בשלב המוקדמות של אליפות רוסיה, כאשר בפלייאוף נכנעה לקבוצה מבלגורוד ול"דינמו".
לאחר שזכה בזכות לשחק בגביע CEV, לוקומוטיב סירבה להזדמנות זו, לאחר שהחליטה להתמקד בתחרויות הלאומיות. עונת 2010 התאפיינה שוב על ידי מספר גדול של מעברים של שחקנים. בפרט, ריד פרידי המשיך את הקריירה שלו ב"זניט", אלכסיי קזקוב ו אלכסנדר קורנייב - ב"דינמו", דייוויד לי וסרגיי ברנוב - ב"קוזבאס". פתיחת עונת 2010/11 הייתה מוצלחת עבור הקבוצה וב-25 בדצמבר 2010, כשהיא בצמרת טבלת האליפות הרוסית, המועדון הסיבירי זכה בגביע הרוסי לראשונה בהיסטוריה, לאחר שניצח בגמר את דינמו במוסקבה 1–3. בפלייאוף האליפות חניכיו של אנדריי וורונקוב לא יכלו לעבור את רבע הגמר, עם זאת, בזכות הניצחון בגביע, הם הבטיחו לעצמם השתתפות בליגת האלופות.
לפני תחילת עונת 2012/13, החוסמים אנדריי אשב ואלכסנדר קריבט עזבו את לוקומוטיב, ואלכסנדר גוטסליוק וויצ'סלב מחורטוב הוחתמו במקום. מייקל סאנצ'ס עזב גם הוא את הקבוצה, והובא השוודי מרקוס נילסון. האלוף האולימפי של לונדון 2012 אלכסנדר בוטקו הפך לקפטן החדש. באותה עונה השיג לוקומוטיב את ההישג המשמעותי ביותר בכל הזמנים בתחרויות אירופאיות, לאחר שזכה בליגת האלופות. שחקניו של אנדריי וורונקוב הצעידו את הקבוצה למקום הראשון והעפילו ל"פיינל פור", שנערך באומסק. במשחק חצי הגמר "לוקומוטיב", לאחר שהפגינה משחק מהיר, הימורי ומסוכן, ניצחה בתוצאה 3:2 את האלופה המכהנת של ליגת האלופות, "זניט", ובגמר הביסה את "קוניו" האיטלקי בחמישה משחקים. השחקן היקר והפרודוקטיבי ביותר של "הפיינל פור" היה מרקוס נילסון, ואלכסנדר בוטקו הוכרז כקלסר הטוב ביותר בטורניר. זמן קצר לאחר הניצחון הזה, מאמן לוקומוטיב אנדריי וורונקוב מונה לאמן את הנבחרת הרוסית. באליפות הארצית הפסידה הקבוצה לבלוגוריה בסדרת הרבע הגמר לשלושה ניצחונות, אף על פי שבמהלכה הם ניצחו בתוצאה 0–2. בסופו של דבר לוקומוטיב סיימה במקום החמישי.
לפני עונת 2014/15 השינויים בקבוצה של אנדריי וורונקוב היו מינימליים. באותה עונהלוקומוטיב העפילה לגמר גביע רוסיה, לאחר שניצח בחצי הגמר את מארחת השלב המכריע בטורניר בלוגוריה אך הפסידה לזניט בגמר. טורנירים אחרים לא היו מוצלחים עבור נובוסיבירסק - באליפות היא סיימה חמישית ובשלב הבתים בליגת האלופות.
קשיים כלכליים מסוימים אילצו את המועדון להשאיל למועדונים הדרום קוריאנים את הלו קמהו ופאבל מורוז, ובפברואר 2016 עבר אלכסנדר בוטקו ל"זניט". לאחר סיום אליפות רוסיה 2015/16, בה סיים לוקומוטיב במקום ה-6, עזב את המאמן הראשי אנדריי וורונקוב את הקבוצה.
במאי 2016, למאמן החדש של לוקומוטיב מונה המאמן הראשי של נבחרת בולגריה פלמן קונסטנטינוב. לקבוצה הצטרפו האחים אריק וקוויק שוג'י (ארצות הברית), ניקולאי פבלוב והשחקנים הצעירים איליאס קורקייב ו-ולנטין גולובב, שהושאלו למועדון ינייסי וחזרו לנובוסיבירסק. בעונת 2016/17 לוקומוטיב העפילה לגמר גביע רוסיה וסיימה במקום השלישי באליפות המדינה. בשתי העונות הבאות הקבוצה שיחקה בצורה לא אחידה ונשרה מהמאבק על צמרת ליגת העל כבר בשלב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 2019/2020 זכתה באליפות לאומית ראשונה בתולדותיה וגם העפילה לחצי גמר גביע CEV, השני בחשיבותו באירופה.
הרצח בגן מאיר
הרצח בגן מאיר הוא אירוע פלילי חמור שהסעיר את מדינת ישראל בסוף שנות הארבעים וקבע תקדים חשוב במשפט הפלילי הישראלי.
הרצח והאונס
גן מאיר בתל אביב, הגובל ברחוב המלך ג'ורג', ניטע בשנת 1944 לזכרו של ראש העיר מאיר דיזנגוף. בעיר מעוטת הגנים (בימים שלפני גן העצמאות ופארק הירקון), הפך הגן עד מהרה לאתר להתבודדות של זוגות אוהבים. ב-21 באוגוסט 1949, בשעה אחת לפנות בוקר, טיילו בגן שני צעירים, דניאל פקטורי ונעמי שטיין. דניאל פקטורי היה בן 25, מוזיקאי ומלחין, שהתגורר בקיבוץ גן שמואל, נשוי ואב לבת. נעמי שטיין הייתה בת 22. השניים היו אח ואחות מאותו אב, עורך דין נודע בשם מרדכי שטיין, שהקים את תנועת השמאל הרדיקלי הטרוצקיסטית "תנועת הכוח השלישי". פקטורי היה בנה של הביולוגית והמחנכת איטה פקטורית (אחותו של הבוטנאי אליעזר פקטורובסקי) ובנו החורג של הבוטנאי פרופ' אלכסנדר איג (אחותו מאמו, אליעזרה (לוסי) אֵיג-זקוב, היא זמרת אלט ומתרגמת מאנגלית).
לפי פסיקת בית המשפט, באותה עת שוטט בגן אדם בשם דוד יעקובוביץ. למרות שמו היהודי, היה האיש יווני נוצרי מקפריסין, ששמו כריסטוס ניקולאידס, אשר הגיע לארץ ישראל במסגרת הצבא הבריטי, הציג עצמו כיהודי, אימץ בהתאם את שמו היהודי ונשא לאשה צעירה יהודיה. האיש היה אנס שנהג לתקוף זוגות המתבודדים בגן, להניס את הגבר במכות מקל ולבצע מעשה אונס באשה.
יעקובוביץ ניגש לדניאל ונעמי, הכה במקל בראשם, גרר את נעמי, שנאבקה עמו, ואנס אותה בכוח. הפעם גרמה תקיפת הגבר לפגיעה חמורה בגולגולתו. דניאל פקטורי הגיע בשארית כוחותיו כשהוא פצוע קשה לבית אמו והוחש לבית חולים, שם נפטר למחרת היום.
יעקובוביץ הגיע לאחר מעשה האונס לבית החלוצות הסמוך והזעיק את השומר למקום האירוע, בתואנה שמצא אשה פצועה בגן. השומר התקשר טלפונית למשטרה ונלווה ליעקובוביץ אל הגן שבו שכבה נעמי הפצועה. תוך כדי כך הגיעה למקום ניידת משטרה שהעבירה את נעמי למגן דוד אדום ומשם לבית חולים.
החקירה והמשפט
השוטרים שהגיעו לזירת העבירה רשמו מפיו של יעקובוביץ את שמו וכתובתו, כמי שהודיע על האירוע למשטרה. נטען כי חקירת המשטרה התנהלה תחילה ברשלנות.
גביית העדות הראשונה של העדה המרכזית, האישה שהותקפה ונאנסה, התקיימה בבית החולים בעודה שוכבת חבושה וכואבת. הנה ציטוט חלקי מן ה"עדות" כפי שנכתבה על ידי השוטר שחקרה אביגדור קצנלבוגן, שנעדר ניסיון קודם בחקירות. חלק מהשורות מחוקות בקו במסמך המקורי, משום שנעמי שטיין סירבה לאשר "עובדות" אלו בטענה שאינן נכונות והן הושמו בפיה. עדות השוטר החוקר על נסיבות כתיבת התלונה/עדות מאשרת שהמשפטים המחוקים אכן לא היו דבריה.
רק לאחר יומיים נעצר יעקובוביץ, לאחר ששטיין, שהתאוששה מעט, מסרה כי האיש שהזעיק את המשטרה הוא התוקף.
החקירה המורכבת והמסובכת הופקדה בידי סגן ניצב יהודה פראג (לימים כיהן כמפקד מחוז תל אביב בדרגת ניצב) שהיה אז מנהל מחלקת החקירות של משטרת מחוז תל אביב באוגוסט 1949.
ב-19 בספטמבר 1949 נפתחה בפני שופט השלום הראשי אליעזר מלחי חקירה מוקדמת (הליך שהיה נהוג באותה עת כדי לקבוע אם יש מקום להגיש כתב אישום, כדוגמת השימוע בפני חבר המושבעים הגדול הנהוג בארצות הברית).
לאחר דיונים שארכו שלושה שבועות פסק השופט כי יש להגיש נגד יעקובוביץ כתב אישום לבית המשפט המחוזי. ב-27 בנובמבר 1949 נפתח משפטו של יעקובוביץ בבית המשפט המחוזי בתל אביב בנשיאותו של השופט נתן ברדקי (בר זכאי). יעקובוביץ הואשם ברצח בכוונה תחילה של דניאל פקטורי כדי להקל על ביצוע האונס בנעמי שטיין. על יעקובוביץ הגן עורך הדין יצחק בן ימיני. במשפט שארך שנה תמימה נערכו עשרות ישיבות, הופיעו עדים רבים, ונערכו חקירות נגדיות רבות, כשאולם בית הדין מלא מפה לפה בקהל צופים, בסקרנים ובעיתונאים.
בצעד חריג בית המשפט התיר למספר תובעים אזרחיים להופיע בשם הקרבנות, הנרצח ואלמנת הנרצח, לצד הפרקליט מטעם המדינה ובהם אבי הנרצח וקרבן האונס, עורך הדין מרדכי שטיין. שטיין תבע כי שם הנאשם ישונה לשמו כריסטוס ניקולאידס, בעוד יעקובוביץ מכחיש זהות זאת וטען כי הוא יהודי יליד סלוניקי, בן לאב אשכנזי ואם ספרדייה שאינו דובר יידיש או לדינו.
ב-23 בנובמבר 1950 מצא בית המשפט המחוזי את יעקובוביץ אשם ברצח דניאל פקטורי, על אף שהאמין לדברי הנאשם כי לא התכוון להרוג את דניאל פקטורי אלא רק לסלקו לבל יפריע למעשה האונס, וגזר עליו עונש מוות.
עד שנת 1954, עת נחקק החוק לתיקון דיני העונשין (ביטול עונש מוות על רצח), התשי"ד-1954, חל במדינת ישראל עונש מוות חובה על עבירת הרצח. עונש המוות חל מכוח פקודת החוק הפלילי, 1936 המנדטורית, שהמשיכה לחול במדינה על פי פקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח-1948, שבה נקבע המשך תחולתם של חוקי המנדט הבריטי, כל עוד לא הוחלפו על ידי חוקים ישראליים. פקודת החוק הפלילי הוחלפה לימים בחוק העונשין.
המשפט, עובדות המקרה, קשר הדם בין דניאל פקטורי לנעמי שטיין (הם היו אחים מאב) ועונש המוות, כל אלה הפכו את הפרשה לפרשה סנסציונית שקיבלה כיסוי נרחב בעיתונות. בעיקר "העולם הזה" הקדיש מקום נרחב ביותר לסיקור ישיבות בית המשפט ולתיאורי צבע של הנאשם, של העדים, של הפרקליטים ושל השופטים. הפרשה זעזעה את תושבי תל אביב ובמשך שנים פחדו התושבים לעבור בגן מאיר בלילות. העיתונאי נח קליגר כתב שנים רבות לאחר הרצח:
הערעור
כנדון למוות הגיש דוד יעקובוביץ ערעור לבית המשפט העליון. בדין ישבו השופטים שמעון אגרנט, שמחה אסף ומשה זילברג. ביום 12 ביוני 1952 נתן בית המשפט את גזר דינו. בית המשפט העליון דחה את טיעון ההגנה כי חבריה של אשתו של פקטורי ביצעו את התקיפה כעונש או אזהרה לפקטורי על שהוא מקים יחסי מין עם אחותו. בית המשפט העליון פסק (בערעור פלילי 125/50, שקבע תקדים חשוב במשפט הפלילי הישראלי) כי: לגבי מקרהו של יעקובוביץ פסק בית המשפט כי:
והואיל וכוונת הנאשם הייתה לסלק את הקרבן כדי להקל על ביצוע האונס, פסק בית המשפט כי:
עונשו של יעקובוביץ הוחלף מעונש מוות לחמש עשרה שנות מאסר.
למרות ההחלטה השיפוטית שפסקה כי מבחינה משפטית טכנית לא היה מעשהו של יעקובוביץ בגדר רצח, המשיכו מאז ועד היום לכנות את הפרשה שהסעירה את המדינה בשם "הרצח בגן מאיר".
ריצוי העונש ולאחריו
ב-25 באוגוסט 1959, עשר שנים לאחר מעצרו, שוחרר יעקובוביץ ממאסרו, לאחר ניכוי שליש מתקופת המאסר בגין התנהגות טובה.
שרה קונפורטי
ביוגרפיה
קונפורטי נולדה ב-1946 בפולין, עלתה לישראל בהיותה בת שנתיים וגדלה בחיפה. הוריה היו ניצולי השואה, שהיו כלואים באושוויץ. עובדה זו השפיעה לא מעט על פעילותה האמנותית בהמשך דרכה. נוסף לפעילותה האמנותית עוסקת קונפורטי בייצור אריחים מקרמיקה וזכוכית עבודת יד וציור עליהם, ויטראז'ים, עבודות יודאיקה ובייצור תכשיטים.
בשנים 1995–1990 ניהלה את "גלריה שרה קונפורטי" ביפו, שם הציגו אמנים וותיקים כשוש קורמוש ומאיר פיצ'חדזה, לצד אמנים צעירים, שעשו שם את צעדם הראשון כאורי צייג, ואחרים.
בשנים 2004 ו-2005 כתבה עבור מגזין עיצוב של ידיעות תקשורת, כתבות בנושא יישומי קרמיקה וזכוכית לפנים הבית, ומחוצה לו, בצירוף תמונות מעבודותיה כטיפים לצרכנים.
יצירתה
סדרת עבודותיה, עליהן עבדה עד שנת 1995 הוא סגנון ציורי, הנראה כעבודת רקמה, משולב במוטיבים מזרחיים, ומדבר על סגנון דקורטיבי.
בתחום אמנות הזכוכית והקרמיקה, פיתחה שרה קונפורטי טכניקות ייחודיות בתחום הפיוזינג. בנוסף, פיתחה שיטה המאפשרת לשלב קרמיקה וזכוכית לחומר אחד. סגנון זה קשה לביצוע בשל ההרכב הכימי השונה של שני החומרים וההשפעה השונה של חימום וקירור על כל אחד מהם, בתהליך השריפה בתנור. בשנים האחרונות מתכננת קונפורטי ומייצרת עבודות אמנותיות, העשויות מזכוכית בשילוב אמנויות גם עבור בתי כנסת בישראל ובעולם. היצירות כוללות עמודי זכוכית, חלונות רוזטה וויטראז'ים ענקיים מצוירים בטכניקה ייחודית. טכניקה זו עושה שימוש בצבעי זכוכית בשילוב צבעים תעשייתיים, אריחי קרמיקה מצוירים בזהב, וזכוכית על לוחות פוליקרבונט, בשילוב מסגרות עץ אמנותיות, בתכנון, ועיבוד בחיתוך לייזר על העץ.
החל משנת 1997 ייצרה קונפורטי סדרת עבודות בנושא פיסול ספרים. מאיר אהרונסון, מנהל המוזיאון הישראלית ברמת גן, התייחס לעבודתה במאמר שכתב.
פעילותה האמנותית
חלונות של תקווה- הוא שם פרויקט פיסולי נוסף, בן 300 מטר, אותו עיצבה, תכננה ויצרה בטכניקה מעורבת, ציור, פסיפס, פיסול בפיברגלאס, שילוב עץ, מתכות, מפל מים, גינון מלאכותי, יריעות דשא מלאכותי וחומרים נוספים. פרויקט זה הוצג תערוכת עיצוב 2004. הפרויקט הוצג על פני חזית ביתן האדריכלים, בו נערכה התערוכה בתל אביב.
קיר אמנותי בכפר ויתקין - קיר נוסף שקונפורטי תכננה ויצרה בכניסה למרכז הארצי לעיצוב הבית. הקיר ששטחו 100 מטר מרובע הוצג במקום במשך כמה שנים החל משנת 2005. הקיר כלל עבודת ציור, הוספת פסיפס, אריחים אומנותיים מקרמיקה וזכוכית, עץ, ברזל, ציור על זכוכית, ציור על עץ, שילוב של קרמיקה וזכוכית, בטכניקה מעורבת. נושא הקיר היה המשך העבודה חלונות של תקווה, ודיבר על עיר אוטופית דמיונית.
אמנות שימושית- קונפורטי עושה שימוש בטכניקות האמנותיות שלה לעיצוב מוצרים שונים לבית - כלי בית ומתנות, קופסאות תכשיטים, כתובה מצוירת, עטיפות לספרים, עיצובי קרמיקה למטבח ולאמבטיה ועבודות יודאיקה שונות. כמו כן היא עוסקת בעיצוב בתי כנסת וארונות קודש, תיבת חזן, במה ומחיצות לעזרת נשים.
תערוכות
קונפורטי הציגה עשרות תערוכות בגלריות ובמוזיאונים בארץ ובעולם. בשנת 1993 הציגה תערוכת יחיד - "ספומאטו" במוזיאון ינקו דאדא שבעין הוד. התערוכה בניהולה של רעיה זומר דיברה על נושאים כמו זקנה, יופי, מסיכה, נעורים, באמצעים של ציור, זירוקס, עיבוד וטשטוש צילומים ענקיים על נייר, על קנבס ועל בד.
ב-1997 הציגה תערוכת יחיד בשם "מרחב נשימה תרבותי", תערוכה ניידת מטעם אמנות לעם. אוצרת התערוכה הייתה הדרה שפלן קצב והפתיחה הייתה בגלריה "המומחה". התערוכה הוצגה בישראל במשך שלוש שנים, בגלריות ובמוזיאונים שונים.
בשנה זו הציגה גם במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכה שנקראה "הו מאמא", באצירתן של הדרה שפלן קצב ויהודית מצקל. התערוכה הציגה סדרת עבודות בנושא אמהות, על גבי מגבות מטבח וסמרטוטי רצפה.
צמודה
בבולאות צמודה היא קבוצה של בולי דואר מחוברים. צמודות מעניינות משום שהן נדירות יותר מבולים בודדים. בנוסף, צמודה משמרת את המיקום היחסי של הבולים כפי שהודפסו במקור. מידע זה חיוני במטרה להבין כיצד יוצרו הבולים.
צמודות מקצה הגיליון המקורי מכילים בדרך כלל אזורים של שולי הגיליון, אשר בתוכם אצור מידע מגוון. למשל צמודות חץ משמרות את קווי העזר ששימשו על מנת לישר את הגליונות למטרות חירור או שלבי יצור אחרים. צמודות קו אמצע כוללים קווים מודפסים באמצע הדף. צמודות אחרות כוללות את שם המדפסת. בצמודות של בולי ארצות הברית, שכיח למצוא מידע לגבי מיקוד.
הצמודה החביבה על האספנים היא לרוב צמודת גלופה המכילה חלק משולי הגיליון שם ניתן למצוא את המספר הסידורי של הגלופת ההדפסה. בישראל שכיח למצוא את מספר הגלופה ממנה הוכנו הגליונות בשורה ב' של שולי הגיליון.
למרות שצמודות של בולים נדירים הן בעלות שווי רב, הרי שערך הצמודה עשוי להיות כה גבוה שלא ניתן יהיה לאתר קונים. כך יוותר בעל הבולים עם תחושה מרה שעליו להפריד את הצמודה במטרה למכור את הבולים בנפרד. במספר מקרים, הסוחרים הכריזו בפומבי על כוונותיהם להפריד צמודה ידועה מתוך תקווה למצוא קונה ולהציל את הצמודה מהשמדה.
ג'ואן וולך סקוט
ג'ואן וולך סקוט (באנגלית: Joan Wallach Scott; נולדה ב-18 בדצמבר 1941) היא היסטוריונית יהודיה אמריקאית, העוסקת בהיסטוריה אינטלקטואלית של צרפת, ובייחוד בהיבטים המגדריים שלה. היא משמשת כיום כמופקדת הקתדרה על שם הרולד פ. לינדר במכון למחקר מתקדם, בפרינסטון, ניו ג'רזי.
חייה
ג'ואן וולך נולדה ב-1941 למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. אביה, סם וולך, היה מורה בבית ספר תיכון ואחיו הבכור של שחקן הקולנוע היהודי האמריקאי אלי וולך. כשסם וולך היה תינוק היגרה המשפחה מפולין לארצות הברית ואלי וולך נולד כבר בברוקלין. אימה של ג'ואן וולך, לוטי (לבית טננבאום) הייתה גם היא מורה בבית ספר תיכון, כמו האב.
וולך סיימה את חוק לימודיה באוניברסיטת ברנדייס ב-1962 וקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1969. לפני הגיעה למכון למחקר מתקדם היא הורתה באוניברסיטאות אילינוי, נורת'ווסטרן, קרוליינה הצפונית, ראטגרס וג'ונס הופקינס. היא הייתה המייסדת והמנהלת של מרכז פמברוק להוראת ומחקר הנשים, מופקדת הקתדרה על שם ננסי דיוק לואיס להיסטוריה ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בראון. היא חברת מערכת בכתבי העת Signs, differences והחל מינואר 2006 Journal of Modern History. וולך סקוט עמדה בראש הוועדה לחופש אקדמי וקביעות באיגוד האמריקאי של הפרופסורים של האוניברסיטאות American Association of University Professors (AAUP). בין תלמידיה הבולטים ניתן למנות את לאורה אוסלנדר מאוניברסיטת שיקגו, מארי לואיז רוברטס מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ודגמר הרצוג מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
היא הייתה נשואה לדונלד סקוט, פרופסור להיסטוריה אמריקאית באוניברסיטת העיר ניו יורק, היא אימו של אנתוני או. (טוני) סקוט מבקר סרטים בניו יורק טיימס.
בין הפרסים ותואר הכבוד הרבים בהם זכתה היו פרס הרברט בקסטר אדמס מהאיגוד ההיסטורי האמריקאי, פרס לזכר ג'ואן קלי, פרס הנס זיגריסט עבור מחקר יוצא דופן בלימודי מגדר, ופרס ננסי לימן רוקלר מהאיגוד ההיסטורי האמריקאי. היא בעלת תוארי כבוד מאוניברסיטת בראון, סוני סטוני ברוק, אוניברסיטת ברגן בנורווגיה ואוניברסיטת הרווארד.
הלנה (פירושונים)
{{פירושונים| נשים ששם משפחתן הלנה או שידועות בשם הפרטי הלנה: מקומות: אחרים:
ראו גם
}}
Love Me Again (שיר של ג'ון ניומן)
Love Me Again (בעברית: לאהוב אותי שוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הבריטי ג'ון ניומן. הסינגל יצא לאור ב-17 במאי 2013, על ידי חברות התקליטים איילנד ו-Republic Records. זהו הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו שנקרא Tribute, ויצא בשנת 2013. הסינגל נכתב על ידי ניומן וסטיב בוקר, והופק על ידי בוקר ומייק ספנסר.
הסינגל היה מועמד לפרס המוזיקה הבריטית של שנת 2014 בקטגוריית "השיר הבריטי הטוב ביותר של השנה", והיה מועמד לפרס אייבור נובלו לשנת 2014 בקטגוריית השיר הטוב ביותר.
וידאו קליפ
בקליפ הרשמי שהוציא ניומן מוצג סיפור רומיאו ויוליה מודרני, כשבחורה עשירה מתאהבת בבחור ממעמד נמוך יותר ברחבת הריקודים, כשעל הבמה ברחבת הריקודים מופיעים ניומן ולהקתו.
קבלה
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הסינגלים בבריטניה בשנת 2013, והיה ללהיט במספר מדינות, בהן: אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, דנמרק, גרמניה, ניו זילנד ועוד. השיר היה לפסקול במשחק הווידאו הפופולרי "FIFA 14".
קפוסטין יאר
קפוסטין יאר (רוסית: Капустин Яр; כיום Знаменск/זנאמנסק) או קפ יאר (Кап Яр), הוא אתר פיתוח ושיגור טילים רוסי במחוז אסטרחן, בין וולגוגרד לאסטרחן. חלק משטח האתר נמצא כיום בקזחסטן. האתר הוקם ב-13 במאי 1946 ובתחילת דרכו נעשה באתר שימוש בטכנולוגיה, חומר ותמיכה מדעית מגרמניה המובסת. הטיל הראשון שוגר ממנו ב-18 באוקטובר 1947. היה זה אחד משבעת טילי ה-A-4 (טיל ה-V-2) שנפל בידי הסובייטים. באתר בוצעו גם שיגורים של מספר טילי ניסוי עבור צבא ברית המועצות, לוויינים וטילי מחקר. עד לשנת 1957 זה היה אתר ניסוי ושיגור יחיד בברית המועצות. נוסף על כך, בוצעו באתר ניסויים גרעיניים
סוכנות מוסרית
סוכנות מוסרית (באנגלית: Moral agency) היא מושג מתחום הפילוסופיה של המוסר המתייחס לישות שמוטלת עליה אחריות מוסרית למעשיה. ישות זו מכונה 'סוכן מוסרי' או 'פועל מוסרי' (באנגלית: Moral Agent). בשיח הפילוסופי, נהוג לייחס לסוכן מוסרי את היכולת לשקול בדעתו ואת היכולת להבחין בין טוב לרע. משום תכונות אלו, סוכן מוסרי מסוגל לבצע שיפוטיים מוסריים, הוא נדרש לעמוד בחובות המוסריות וניתן לגנות או לשבח אותו על מעשיו, זאת בניגוד למי שאינו מסוגל לבצע שיפוטיים מוסריים ולכן לא מוטלת עליו אחריות מוסרית למעשיו. נהוג לייחס סוכנות מוסרית מלאה לבני אדם בגירים הבריאים בנפשם ובשכלם. כן נהוג לייחס סוכנות מוסרית במידה חלקית או לא לייחס כלל לבני אדם הלוקים קשות בנפשם או בשכלם, לילדים קטנים, לתינוקות ולבעלי חיים.
קריטריונים לסוכנות מוסרית
המושג 'סוכן' מתאר את מי שמבצע פעולה, ותנועותיו מיוחסות אליו ואינן מתרחשות עליו. במובן זה, בני אדם ובעלי חיים נתפסים כסוכנים אולם צמחים, מכוניות ואבן מתגלגלת - לא. לא כל מי שמסוגל לבצע פעולות, מסוגל לבצע פעולות מוסריות, ולכן לא כל מי שמוגדר כסוכן הוא גם סוכן מוסרי. בקרב הפילוסופים, אין הסכמה מוחלטת לגבי הקריטריונים ההכרחיים לסוכנות מוסרית. פילוסופים של המוסר מציינים את היכולות לרציונליות, אוטונומיה, שיקול דעת, מודעות עצמית, רצון חופשי, היכולת להבין את העובדות במצב נתון, היכולת לשכילה מוסרית וקיומם של רגשות מוסריים (כגון אמפתיה וחרטה) כתנאים לסוכנות מוסרית. הניסיון הראשון לניסוח תאוריה של אחריות מוסרית מופיע ככל הנראה באתיקה של אריסטו (349 לפנה״ס). אריסטו טען כי ישנן פעולות הראויות לגינוי מוסרי או לציון לשבח מוסרי. לפי אריסטו, סוכן מוסרי הוא רק מי שמסוגל לבצע את מעשיו מתוך שיקול דעת, להיות מודע למצב הנתון ולפעול מתוך רצון חופשי ולא מתוך כפייה. ניתן למצוא התייחסויות לסוכנות מוסרית גם בשירתו האפית של הומרוס שיוחסה ביצירותיו לבני אדם ולבני האלים.
פילוסופים רבים מתייחסים לאוטונומיה ולרציונל כתנאי הכרחי לסוכנות מוסרית. בין הבולטים בגישה זו הוא הפילוסוף עמנואל קאנט. בהנחת יסוד למטפיזיקה של המידות (1785), קאנט טוען כי המוסר מבוסס על התבונה האנושית. לפי קאנט, סוכני מוסר אוחזים ביכולת לבחור בין מספר אפשרויות וביכולת לבצע בחירה בין מעשה טוב למעשה רע. בנוסף, קיימות גישות לפיהן היכולת לשקול בדעת ולהבחין בין טוב לרע אינה תנאי מספיק להגדרת סוכני מוסר, והקריטריון ההכרחי לסוכנות מוסרית הוא היכולת לחוש אכפתיות, דאגה ואמפתיה כלפי האחר. ישנם פסיכופתים אינטליגנטים שמסוגלים לשקול בדעתם ולהבחין בין רע לטוב (וגם להבין מדוע), אולם חסרים להם רגשות מוסריים כמו אמפתיה וחרטה, ולכן הם לא מסוגלים להתחשב מוסרית באחר. נהוג להתייחס לפסיכופתים כסוכנים שאינם סוכני מוסר, משום שהם כושלים ביכולתם לשכילה מוסרית. הפילוסוף פרנסיס ברדלי טוען כי פסיכופתים אינם סוכני מוסר ולכן לא ניתן לגנות אותם מוסרית או להעניש אותם כפי שהחברה מענישה סוכני מוסר על מעשיהם, אולם יש לחברה את הזכות להתגונן מפניהם עבור רווחת הכלל. לפי גישתו של קאנט, סוכנים כמו פסיכופתים ואגואיסטים רציונליים הם לכל היותר סוכני מוסר לכאורה (quasi-moral) משום שאין להם את הקריטריונים הנדרשים כדי להיות סוכני מוסר.
סוכן מוסרי חייב להבין את המצב הנתון בו הוא פועל ואת הדרישות המוסריות. למשל: סוכן מוסרי חייב להבין שרצח זה רע. מידת ההבנה הנדרשת קשה לתיחום וקיימים הרבה מקרים גבוליים, אולם קיימים מקרים ברורים משני צדי הגבול. לתינוק אין שום הבנה לגבי דרישות מוסריות, בעוד לאדם בוגר ומפותח שכלית כהלכה יש לכל הפחות מידה מסוימת של הבנה. העובדה שקיימים אנשים בוגרים אך בורים לגבי נושאים מוסריים מסוימים, אינה מעידה כי הם לא סוכני מוסר אלא היא רלוונטית לכל היותר להערכת מידת האחריות המוסרית שלהם לגבי אותם נושאים מוסריים. כמו כן, סוכן מוסרי צריך להיות מסוגל לעמוד בדרישות המוסריות אבל לאו דווקא בכולן. למשל, היותו של אדם קלפטומן (הפרעה נפשית שמשבשת את יכולתו לעמוד בדרישה לא לגנוב) לא מובילה למסקנה לפיה הוא פטור מאחריות מוסרית במקרה ויבצע רצח. בנוסף, סוכן מוסרי לא צריך להבין כל דרישה מוסרית. עצם קיומו של הפוטנציאל להבין דרישות מוסריות מספיק כדי להיות סוכן מוסרי. למשל, ייתכן כי היו נאצים רודפי יהודים שחשבו שהם עושים את הדבר הנכון מוסרית, אך אם הייתה להם את היכולת לשקול בדעתם ולהבחין בין רע לטוב והם לא עשו כן, ניתן להאשים אותם ברשלנות מוסרית. בנוסף, אחיזה ביכולת לגלות שפעולה מסוימת היא עוול מוסרי לא כוללת בהכרח את היכולת להבין מדוע דבר מה הוא עוול מוסרי. קיימת הבחנה בין היכולת לאמץ את העמדה המוסרית הנכונה לבין היכולת להבין מדוע עמדה מוסרית זו היא הנכונה. סוכן מוסרי שיש לו ידע בנושאים מוסריים, לא רק מחזיק בעמדה המוסרית הנכונה אלא גם מחזיק אותה מהסיבות הנכונות. היכולות שסוכן מוסרי אוחז בהן יכולות לבוא לידי ביטוי במגוון רמות, ועובדה זו יוצרת הבדלים מוסריים. כלומר, סוגיית הסוכנות המוסרית אינה עוסקת רק בהגדרת היכולות שישות מסוימת צריכה לאחוז בהן כדי להיות מוגדרת כסוכנת מוסרית, אלא גם עד כמה יכולות אלו צריכות להיות מפותחות. חולי אלצהיימר למשל עשויים להפגין יכולות של סוכנות מוסרית ברמות שונות בהתאם לעוצמת הפגיעה במוחם.
בני אדם לא רק מבצעים פעולות אלא גם מסוגלים להפגין שליטה עצמית, מסוגלים להעריך את הבחירות, המטרות והמעשים שלהם באופן כזה שהם יכולים לגבש את הכוונות והמניעים שלהם. כלומר, סוכן מוסרי הוא מי שמסוגל להרהר בהשלכות בחירותיו, לקחת בחשבון את הדרישות המוסריות של האחר ולבחור את ההתנהגות שלו. אולם לא כל בני האדם הם סוכני מוסר משום שלא כולם מסוגלים לשקול בדעתם, להבין את השלכות מעשיהם או לבצע שכילה מוסרית ולהבחין בין טוב לרע (למשל תינוקות, ילדים קטנים או לוקים קשות בשכלם או בנפשם). מוגבלות שכלית או מוגבלות נפשית עלולות להשפיע על המסוגלות לשכילה מוסרית, וללא היכולת לשיפוט מוסרי ולרגשות מוסריים כמו אמפתיה וחרטה - לא ניתן לייחס סוכנות מוסרית מלאה שהיא התנאי לאחריות מוסרית, ולכן לא מוטלת על סוכנים אלו החובה לנהוג לפי הדרישות המוסריות, ואין לגנות או לשבח אותם מוסרית על מעשיהם. בזירה המשפטית, סוכנות מוסרית נלקחת בחשבון כאשר מגדירים את מידת האחריות של סוכן מסוים על מעשיו (למשל: כשקובעים את מידת האחריות הפלילית של ילד בן 5 שגנב או את מידת אחריותו הפלילית של פורע חוק שלוקה בנפשו).
סוכנות מוסרית בשיח המודרני
על פי המסורת הפילוסופית, רק בני אדם יכולים להיות סוכני מוסר אולם בספרות המודרנית, קיימות גישות לפיהן גם קולקטיב (חברות, קבוצות, ארגונים וכדומה), רובוטים ובעלי חיים מסוימים עשויים להיות סוכני מוסר. הגדרתם כסוכני מוסר תלויה בבחירת הקריטריונים לסוכנות מוסרית. היכולות המקושרות לרוב לסוכנות מוסרית הן מודעות, מודעות עצמית, רציונליות, אוטונומיה, אינטלקט, היכולת להתעלות מעל התשוקות ולפעול בהתאם לחוק המוסרי, היכולת לפעול באופן אלטרואיסטי והיכולת לחוש רגשות מוסריים כמו חרטה ואמפתיה. לאור קריטריונים אלו, קיימות מגבלות שמקשות על תפיסת קולקטיב, רובוטים ובעלי חיים כסוכני מוסר, אולם קיימות תאוריות לפיהן היכולות הללו אינן הכרחיות כדי לאחוז בסוכנות מוסרית, ולפיהן - גם מי שאינם אוחזים ביכולות המקובלות יכולים להיחשב לסוכני מוסר במובנים מסוימים.
משתתפי מוסר
משתתף מוסר או נפעל מוסר (באנגלית: Moral patients) הוא מי שזכאי למעמד מוסרי (באנגלית: Moral standing או Moral Status), קיימת חובה מוסרית להתחשב בו מוסרית עבור עצמו (כתכלית ולא כמטרה) ולכן הוא חלק מהמעגל המוסרי. לפי הגישה המקובלת, סוכני מוסר הם גם משתתפי מוסר. לפי קאנט, רק סוכני מוסר קיימים בעולם כתכלית, לכן רק הם יכולים להיות משתתפי מוסר ולזכות בהתחשבות מוסרית. קאנט אמנם טוען כי אין להתאכזר לבעלי החיים, אולם לא משום שלבעלי החיים עצמם מגיעה התחשבות מוסרית, אלא משום שאכזריות כלפיהם עלולה להוביל לאכזריות כלפי בני אדם רציונליים, שהם, ורק הם, קיימים כתכלית. הגישה לפיה רק סוכני מוסר הם משתתפי מוסר, אינה מקובלת על פי רוב משום התפיסה הרווחת לפיה ישנם מי שזכאים להגנה מוסרית אף על פי שהם לא מסוגלים לתפקד כסוכני מוסר (תינוקות, לוקים קשות בשכלם ובנפשם, בעלי חיים וכדומה). הפילוסוף טום ריגן מערער על ההנחה שרק לסוכני מוסר מגיע מעמד מוסרי בטענה שהנחה זו שרירותית. לטענתו, כל מי שיש לו מאפיינים שמביאים לכך שניתן לפגוע ברווחתו הוא סובייקט של החיים ולכן זכאי להתחשבות מוסרית. גם הפילוסוף אלסטייר נורקרוס מחזיק בעמדה דומה לפיה העובדה שלבעלי חיים אין מסוגלות לסוכנות מוסרית אינה רלוונטית למעמד שלהם כמשתתפי מוסר. לטענתו, מעמד של משתתף מוסר אינו פרס לסוכני מוסר אלא נובע משיקולים אחרים.