cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכושפות
רקע כללי
"מכושפות" הוא סיפורן של האחיות לבית האליוול, פרו, פייפר ופיבי אשר לומדות יום אחד כי הכישוף בעולם קיים, וכי הן ה"מכושפות" - התגשמות נבואה של בוא שלוש מכשפות רבות עוצמה שיפעלו בשירות הטוב. כפופות לקו מנחה לפיו נאסר עליהן לנצל את כישרונן לתועלת אישית, האחיות רותמות את כוחותיהן להצלת החפים מפשע ולהגן על עצמן מפני כוחות רשע.
הסדרה מתארת מציאות על טבעית בה ישויות טובות - מלאכים שומרים ו"בכירים" (Elders) מיטיבים - המשגיחים על העולם, ומנגד כוחות אופל - מכשפים שחורים, שדים ומיני ישויות מרושעות - מבקשים להרע לו. מאחר שהידיעה נשמרת מבני האנוש, האחיות נאלצות להסתיר את כשרונותיהן ואת עובדת היותן מכשפות מסביבתן. כנצר לשושלת ארוכה של מכשפות, לכל אחת מהאחיות כוח מיוחד לה המתפתח ומתגבר עם השנים. כוחה של פרו היה להניע דברים מרחוק (טלקינזיס) והקרנה אסטראלית, פייפר קיבלה את הכוח להקפיא (האטת מולקולות) ולפוצץ (האצת מולקולות), ופיבי קיבלה את היכולת לנבא את העתיד (תחושה מוקדמת), לחוש רגשות של אנשים אחרים ביתר שאת (אמפתיה) ולרחף באוויר. פייג', האחות הרביעית, מצטרפת לסדרה לאחר מותה של פרו. פייג' היא חצי "מאיר לבן" (מלאך-שומר) שכן אביה הוא סם המאיר הלבן של אימה פאטי, ולכן יכולה להעתיק אנשים (כולל את עצמה) או חפצים ממקומם בכח הרצון. בנוסף, עוסקות האחיות בכישוף המופעל בעזרת לחשים שהן מחברות ושיקויים אותם הן רוקחות.
שלוש האחיות גרות באחוזה ישנה בעירן, סן פרנסיסקו, ברחוב פרסקוט מס' 1329, ונלחמות בשדים הפועלים מדי פעם בהסתייע ב"ספר הצללים", ספר עתיק יומין המתאר את מיני השדים השונים והדרכים להתמודד עימם, כאשר בחלק מהפרקים הן מנסות להגן על אנשים תמימים מפני התקפות של שדים תאבי כוח, ובפרקים אחרים הן עצמן מהוות את המטרה של השדים. הסדרה מרבה לעסוק בניסיון האחיות לקיים חיים תקינים, בהם ניהול קשרים רומנטיים, על רקע אורח חייהן התזזיתי. כאשר שלוש האחיות פועלות יחד יש להן כוח מוגבר ומיוחד, הקרוי "כוח השלוש" (The Power of Three) בעזרתו הן מסוגלות לגרש שדים רבי עצמה. כוח מיוחד זה מציב אותן בחזית המאבק בכוחות האופל.
בין המצבים בהן מטפלות המכושפות ניתן למצוא מומיות שקמו לתחייה, שדים המתחזים אליהן ואל קרוביהם, מסעות בזמן, שינויי צורה, מוקדי כוח אפל במרתף הבית, גמדים, מפלצות, נימפות יער, לפריקונים, אלים וטיטאנים מהמיתולוגיה היוונית, חפצים מכושפים מימים עברו, חילופי נשמות, שיקויים קסומים ועוד. מדי פעם מסתבכות האחיות עם החוק, כאשר שוטרים מנסים לגלות כיצד זה כל כך הרבה פשעים בלתי מפוענחים קשורים בדרך כלשהי אליהן.
סיפור הרקע
מלינדה וורן הייתה מכשפה שחיה במאה ה-17. למלינדה הייתה היכולת להקפיא את הזמן, להזיז חפצים בכוח המחשבה (טלקינזיס) ולנבא את העתיד. כמיהתו של אהובה של מלינדה, בעצמו מכשף, לרכוש ולהחזיק בכוחותיה הובילה אותו לבגוד בה. הוא גנב ממנה את יכולותיה והסגיר אותה תמורת גמול כספי. טרם הועלתה על המוקד הצליחה מלינדה להשיב אליה את כוחותיה ולקלל אותו לתוך משכית (תליון). היא גם נדרה נדר שבכל דור צאצא שלה יקבל אחד מכוחותיה, עד אשר תהיינה שלוש אחיות שלכל אחת מהן יהיה מכוחותיה. והן תהיינה המכשפות הכי חזקות שהעולם ידע אי פעם (המכושפות).
בשנות ה-70, גדלות בבית האליוול זוג אחיות, נצר לשושלת המכשפה מלינדה וורן. אחת מסוגלת לבצע טלקינזיס ואחותה בעלת כח הקפאה. כאשר יום בהיר אחד מקבלת סבתן, פני, שיחה מאימן של האחיות, פאטי. פאטי מבשרת לאימה שהיא הצליחה לחזות את העתיד, אף שכוחה של פאטי הוא הכוח להקפיא. מסתבר שמכשף בשם ניקולאס צוטט לשיחה שלהן והבין שחזיונה של פאטי ההרה בא מהתינוקת אותה היא נושאת וכי זוהי ההתגשמות הנדר של מלינדה- המכושפות. הוא החליט לנצל את זה ולהגיע אליהן ראשון לפני שכל שד ומכשף יגיע. הוא התחזה לבעלה לשעבר של פאטי וחיכה לה בבית המלון, שם תקף אותה והיא אולצה להקנות לטבעת עמידות כנגד כוחן של המכושפות. היא עשתה זאת כדי להציל את חייה, חיי התינוקת וחיי הבנות. כאשר פאטי מגיעה לביתה היא מספרת לאימה הכל. ומייד כאשר האחות השלישית נולדת, פאני כובלת את כוחותיהן של הבנות כך שלא תוכלנה להשתמש בהן. את הכוחות תקבלנה הבנות חזרה כאשר סבתן תמות. מספר שנים לאחר הולדת הבת, נרצחת אימן של המכושפות על ידי שד מים אותו פאטי ניסתה להביס ללא הצלחה והאחיות עוברות למשמורת הסבתא.
השנים חולפות, האחיות גדלות לחיים נורמליים ללא כישוף, והאחות הבכורה פרו, מתארסת לחברה, רוג'ר. אך לאחר שרוג'ר טוען כי אחותה הקטנה פיבי ניסתה לפתות אותו, מבטלת פרו את החתונה ומנתקת את קשריה עם פיבי לתקופה ארוכה. הסבתא מתחילה לסבול ממחלת לב קשה. האחות האמצעית, פייפר היא היחידה עם היגיון כלשהו בבית. פאני, במשך שנים, מנסה לשכנע אותה להיות שפית, אך זו דוחה את הצעתה שוב ושוב. כשהריבים בין האחיות מחריפים, מגיעה פאני למסקנה כי האחיות לעולם לא תוכלנה להתמודד עם הכוחות הטמונים בהן ומחליטה להסיר מהן את הכוחות לתמיד. רוחה של פאטי מתנגדת אך הסבתא לא מוכנה להקשיב. היא אורזת את כל החפצים המאגיים בעליית הגג ונועלת את המקום כאשר לפתע מקבלת התקף לב, נופלת במדרגות ומתה בטרם מספיקה ליטול כליל את כוחותיהן של הבנות.
על אף שהן אמורות לקבל את הכוחות, פיבי עוזבת באותו היום והכוחות נשארים כבולים. פייפר ופרו נשארות לגור בבית בזמן שפיבי חיה בניו יורק. בשנת 1998 פיבי חוזרת הביתה לאחר שנגמר לה הכסף. כאשר לוח הסיאנס מורה להן על עליית הגג, פיבי מחליטה לנסות להיכנס ונתקלת בדלת נעולה שבסופו של דבר נפתחת מעצמה. שם היא מוצאת את ספר הצללים- ספר כישוף. בעמוד הראשון היא קוראת לחש הקורא לכוחות של המכשפות. הבית רועד, והאחיות מקבלות את הכוחות בחזרה. עם הזמן הן לומדות איך לשלב את היותן מכשפות עם החיים הרגילים: הן עובדות בעבודה רגילה, ומסתירות את כוחות הקסם.
הן לומדות להתרגל לעבודה של מכשפות, לעובדה שכל שד ומכשף בעולם רוצה להרוג אותן ולגנוב את כוחותיהן, וכן לשלוט על הכוחות החדשים.
מדי פעם מסתבכות האחיות עם החוק, כאשר שוטרים מנסים לגלות כיצד קשורים כל כך הרבה פשעים בלתי מפוענחים, בדרך כלשהי, אליהן. האחיות חייבות להסתיר מהעולם את כשרונותיהן ואת עובדת היותן מכשפות, ואסור להן להשתמש בכשפים לתועלתן האישית אלא רק כדי לעזור לחפים מפשע הזקוקים לעזרה, וכדי להגן על עצמן מפני כוחות הרשע.
עונה 1
פרקים 1–22 (22 פרקים). החלה ב-7 באוקטובר 1998 והסתיימה ב-26 במאי 1999.
עונה זו מציגה את מערכות היחסים העיקריות ואת עיקרי ההיסטוריה המשפחתית. בעונה זו מתמודדות האחיות עם מספר סוגיות: קבלת העובדה שהן מכשפות, ולא רק זה, אלא שהן המכושפות- המכשפות החזקות ביותר שהעולם ידע וההבנה ששימוש בקסם לצורך רווח אישי הוא נגד החוקים הבסיסים של הקסם. ניסיון לשלוט בכוחות הגדלים עם הזמן, בעודן נאבקות לשמור על סוד עיסוקן מהעולם ומהסובבים אותן. בתחילת העונה אבי המכושפות מגיע לבקר, לאחר שנטש אותם כשהיו קטנות. בדיעבד רצה להגן על האחיות מפני שדים משני צורה. במהלך העונה מלינדה וורן, אם השושלת, מובאת על ידי המכושפות לזמנן. הן לומדות מדוע הומתה וורן ומדוע לא השתמשה בכוחותיה להינצל. הן מודרכות אודות כוחותיהן, מעמדן, ומשמעות מעמד זה. לקראת סוף העונה האחיות חוזרות לשנות השבעים ושם פוגשות את עצמן, אימן וסבתן וזוכות (בעיקר פיבי שלא היה לה זיכרון כלשהו מאימה) להכיר את אימן בצורה טובה יותר. מבחינה משפחתית הריב הישן-חדש של פיבי ופרו מגיע לסיום והאחיות מתקרבות. כל אחת מהן עברה גם הרבה בתחום האישי, פרו פגשה את אהבתה הראשונה מימי התיכון- אנדי טרודו, והשניים מתחילים את מערכת יחסיהם מחדש. פרו חוששת לגלות לו שהיא מכשפה, ולכן מטילה עליו כישוף אמת. היא מגלה שעובדה זו לא בסדר מבחינתו ונפרדת ממנו, אך השניים שומרים יחסי חברות עד למותו הטרגי בפרק סיום העונה. בחצי הראשון של העונה היא גם מתמודדת (ללא ידיעתה) עם זוג מכשפים שעובד איתה ומנסה להכשיל את המכושפות.
פייפר פגשה בליאו- מאיר לבן (מלאך של מכשפות המדריך ושומר עליהם) והתאהבו. אהבה בין מאיר לבן למכשפה הייתה אסורה, אז ליאו היה נאלץ לעזוב, ומשאיר את פייפר שבורת לב. פיבי היחידה שמגלה את האמת על ליאו ומבינה ועוזרת לו. ליאו חוזר בסוף העונה, ובו פייפר וליאו (שגוסס) מצהירים על אהבתם, וליאו מחלים. פיבי, שתמיד הייתה חסרת האחריות, שעסוקה רק בליהנות, משלימה עם פרו ואף מנסה לכפר על העבר - לקיחת אחריות, מציאת עבודה וכו'. העונה נחתמת בביסוס מעמדן כ"מכושפות" ובהכרה, מצד השדים וכוחות הרוע, שהן אכן מכשפות חזקות - על כך מעידים דברי שד שנשלח לחסלן בפרק האחרון לעונה, לפני צאתו למשימה: "אחרי שהרבה מעמיתי נעלמו השנה...".
עונה 2
פרקים 23–44 (22 פרקים). החלה ב-30 בספטמבר 1999 והסתיימה ב-18 במאי 2000.
העונה השנייה ממשיכה מאותו מקום שנסגרה העונה הקודמת - המשך ביסוסן כמכשפות חזקות. בעונה זו הן לומדות על בשרן מהי המשמעות של שימוש בקסם לצורך פגיעה, ולא הגנה: בפרק השני לעונה הן נוסעות אל העתיד, שם מגלות שעתידן לא ורוד, וזאת כתוצאה ממעשה נקם שעשו קודם לכן, פיבי נשלחת להישרף על המוקד, פרו בעלת חברת ענק למכירות פומביות, ועשירה להפליא. אך ללא כל אהבה וחמלה בחייה. ופייפר גרושה מליאו, ובעלת ילדה קטנה בשם מלינדה. הן מעריכות יותר את כוחן ומעמדן לאחר שנושלו מכוחן על ידי חברה של סבתן.
עונה זו הייתה עונה מסובכת במיוחד לפייפר. פייפר פוגשת בדן- השכן ממול. היא נקרעת בין דן וליאו (שמקצץ את כנפיו ונהיה בן אנוש), ולבסוף בוחרת בליאו. בעונה הזו מתגלה הצד של פייפר שימשיך לאורך כל הסדרה- רצונה להיות נורמלית- היא חוזרת על בקשתה שלא לקבל את הכוחות בחזרה, ולפרוש מעולם הקסם. פרו מתגברת ומשלימה עם מותו של אנדי. היא מתפטרת מעבודתה ומגשימה את חלומה האמיתי- להיות צלמת. במהלך העונה פרו מפתחת כוח נוסף- הקרנה אסטראלית - היכולת לשכפל את עצמה.
עונה 3
פרקים 45–66 (22 פרקים). החלה ב-5 באוקטובר 2000 והסתיימה ב-17 במאי 2001.
העונה נפתחת חודש לאחר היעדרות של ליאו ופייפר (במקום אליו הבזיקו עבר רק יום, בעוד על כדור ארץ עבר חודש). העונה מתמקדת ברומנים של האחיות: פיבי מתאהבת בקול טרנר, אשר מתגלה מאוחר יותר כחצי שד חצי בן-אנוש. פייפר וליאו לאחר תלאות - מתחתנים ופרו, תחת השפעת לחש זדוני, מתחתנת גם כן. בעונה זו האחיות מפתחות כוחות חדשים; פרו פיתחה כבר כוח בעונה הקודמת, פייפר מקבלת את הכוח להאיץ מולקולות, חפצים, אנשים- בעצם לפוצץ אותם לחלקים. פיבי סוף סוף מקבלת כוח פעיל- ריחוף היא גם לומדת לשלוט עליו ופייפר לומדת איך לשלוט בכוח החדש ולא לערבב אותו עם הכוח להקפיא. כמו כן, האחיות ממשיכות במשימתן- חיסול עולם השאול והמקור (מקור כל הרוע).
הפרק האחרון לעונה - המקור שולח את שד הטורנדו שָאקְס אשר פוצע את פייפר. כאשר הוא פונה לפגוע ברופא שהוגן על ידי הבנות, נפגעת גם פרו. שאקס נעלם, ופיבי קוראת לליאו שירפא אותן. ליאו מרפא אותן ברגע האחרון (הפגיעה הייתה קטלנית והן כמעט מתו). לאחר זמן מה שאקס תוקף את פרו ופייפר שוב באמצע הרחוב והן מצליחות לגרשו (לא להביס לגמרי אלא לגרש) צלם שראה אותן צילם אותן בשידור חי וחשף את סוד האחיות. אישה משוגעת יורה בפייפר, בעוד ליאו נמצא במקום בו הוא לא יכול לשמוע את קריאתן ולהציל את פייפר. ההמון שנמצא מחוץ לאחוזה מונע מפרו לנסוע לבית החולים עם פייפר ולהציל את חייה. פרו מעיפה אותם בעזרת כוחה, אך מגיעה מאוחר מידי לבית החולים ופייפר מתה. פיבי יורדת אל עולם השאול ועושה עסקה עם המקור, במטרה להחזיר את הזמן לאחור. המקור מצידו מציב בפני פיבי תנאי לעסקה - זו תעבוד בשביל עולם השאול. פיבי מקריבה את עצמה והזמן חוזר שוב. באחוזה פרו ופייפר עם הרופא, שאקס מגיע ויורה על פייפר ופרו כמו בזמן המקורי. ההבדל היחיד הוא שפיבי לא נמצאת שם לקרוא לליאו. וזה אומר שאחת מהאחיות תמות.
עונה 4
פרקים 67–88 (22 פרקים). החלה ב-4 באוקטובר 2001 והסתיימה ב-16 במאי 2002.
המשך העונה - העונה הזאת מתמקדת (לאחר ההלם וקבלת מותה של פרו) תחילה בפייג'- בעולם הקסם היא עוברת את התהליך שהאחיות עברו שלוש שנים קודם- התוצאה של שימוש בקסם למטרות רווח אישי וההשלכות, שליטה מלאה בכוחות החדשים שלה שגדלים, השלמת החסר בשיקויים, הכנעות, שדים ולחשים. בחיים האישים היא עוברת תהליך של קרבה לאחיות והמשך מעבר לאחוזה, ביסוס מעמדה כאחות קטנה וחדשה ולא מחליפה של פרו. כמו כן הגלגול הקודם של פייג' מתגלה, פייג' וליאו חוזרים בזמן לגיל ההתבגרות של פייג' לתאונת הדרכים שהורגת את הוריה המאמצים (היא ניצלת בעזרה כוחה המגן עליה מפני סכנות). ובנוגע לשאר האחיות: פייפר מתבגרת ומבינה שהיא האחות הבוגרת כעת וכבר לא האמצעית הנייטרלית, פיבי היא כעת האחות האמצעית שעוזרת לפייג' לא לעצבן את פייפר ולהתאקלם מהר. ביחסים האישיים פייפר וליאו חושבים האם להביא ילד לעולם. לקראת סוף העונה מתחיל השיא של העונה - חיסול המקור שלוש פעמים. בפעם הראשונה הן מחסלות את המקור באחוזה לאחר קרב קשה ומפתיע. הוא נולד מחדש בתוך קול ללא ידיעת אף אחד, מתחתן עם פיבי ומכניס להריון את פיבי. פיבי נהפכת לרעה ולבסוף בוחרת בטוב ומביסה ביחד עם האחיות את קול. התינוק שנוצר בינתיים בבטן של פיבי הוא המקור החדש. "החוזה", יד ימינו של המקור שמת, משתלטת על התינוק וגונבת אותו אל בטנה ובכך רוצה להפוך להיות המקור החדש. האחיות מביסות אותה ואת מועצת עולם השאול.
פרק סיום העונה - העונה מסתיימת במלאך הגורל שמגיע אל האחיות לאחר הישגן המרשים - חיסול המקור שלוש פעמים תוך זמן קצר. הוא מציע להן הצעה מפתה- ויתור על מעמדן ועל הכוחות ובכך לחזור להיות נורמליות ושום שד, שוטר או עיתונאי יחשוד וינסה להרוג אותן. פייפר ופיבי מסכימות, ופייג' שרק שנה מכשפה לא מסכימה. הבעיה היא שהרוב קובע. ההחלטה הסופית לבסוף נקבעת לאחר קרב עם צייד מכשפות שכמעט מצליח להרוג אותן אך הודות לקול שחזר מן המתים הוא נכשל. בסוף הפרק מלאך הגורל אומר לפייפר שהגורל שלה ושל ליאו לא השתנה ופיבי מבינה שפייפר בהריון, למרות הקשים שהיו לה, לבסוף היא הצליחה לקבל את מבוקשה.
עונה 5
פרקים 89–111 (23 פרקים). החלה ב-22 בספטמבר 2002 והסתיימה ב-11 במאי 2003.
העונה החמישית עוקבת תחילה אחרי פייפר ההרה ופיבי שרק נפרדה מקול. ליאו לא רוצה שפייפר תתאמץ יותר מידי, בעוד התינוק בבטנה הופך אותה לחזקה מאי פעם - הוא מרפא אותה מהרחם, יוצר שדה כח שמגן עליה ולמעשה הופך אותה לבלתי מנוצחת. במקביל, גם קול, מתגלה כבלתי מנוצח לאחר ניסיון חיסול נוסף של האחיות וניסיונות ההתאבדות שלו. בפרק המאה, קול צובר מספיק כוחות ומצליח לשנות את המציאות. פייג' בטעות מסתננת למציאות החדשה (בה היא למעשה, לא קיימת) וחוברת לאחיותיה, אשר מחסלות סופית את קול, שכן במציאות הנוכחית הוא חוזר להיות בלתזור, ולכן - ניתן להשמדה. בפרק אחר בעונה הכישוף משתתק, ולא ניתן לבצע כשפים. במצב זה, ללא כשפים ותחת התקפה של שדים, יולדת פייפר את ווייאט, בלידה ביתית. לקראת סוף העונה הקשר של פייפר וליאו מתחיל להיסדק ובפרק האחרון מאיר לבן מסתורי ששמו כריס פרי (בעונה השישית מתגלה כי שם המשפחה בדוי) מגיע מן העתיד ומציל את פייג' ממוות. באותו פרק, הטיטאנים משתחררים ורוצים לנקום במי שכלא אותם - הבכירים. הם מתחילים לרצוח אותם, בעוד ליאו הופך את האחיות לאלות והן מביסות את הטיטאנים. העונה מסתיימת בהפיכתו של ליאו לבכיר, מה שאומר שהוא חייב לעזוב את משפחתו. בסוף הפרק, כריס יושב על מדרגות הכניסה לבית ומדבר עם ליאו, שמבשר לו שהבכירים החליטו שכריס לא יכול לחזור לזמן שלו, מכיוון שהוא לא יודע למה הוא למעשה חוזר: לטענתו, כשפייג' ניצלה ממוות, העתיד השתנה, שכן, בעתידו של כריס, פייג' מתה וכוח השלוש נשבר. הפתרון המוצע הוא למנות את כריס למאיר הלבן החדש של הבנות. כשליאו פונה לשוב למשכן הבכירים ("Up There", "למעלה"), הוא מבזיק. באותו רגע מניף כריס את ידו, והעננה הכחולה של ההבזקה נשלחת משם ונעלמת.
עונה 6
פרקים 112–134 (23 פרקים). החלה ב-28 בספטמבר 2003 והסתיימה ב-16 במאי 2004.
עונה 7
פרקים 135–156 (22 פרקים). החלה ב-12 בספטמבר 2004 והסתיימה ב-22 במאי 2005.
העונה השביעית נפתחת ברצון של ליאו לנקום בברברס על כך שעזר לגדעון לחטוף את וייאט והתוצאה היא מותו של כריס. העונה מתמקדת בעיקר באיום חדש של עולם הקסם: המתגשמים- אנשים בעלי כוחות בלתי מוגבלים. הם רוצים ליצור עולם אוטופי שיש בו רק טוב, והדבר מהווה איום על עולם הקסם הן מטוב והן מהרע. כלאחר שסילקו (עם שיתוף פעולה של הרוע) את המתגשמים, המכושפות צריכות להתמודד עם שד חזק בשם זאנקו, שכוחותיו בין היתר הן לחזות את האויבים שבאים לפגוע בו וכך הוא כמעט בלתי ניתן להשמדה. לאחר מספר קרבות קשים המכושפות מחליטות שאין ברירה, והן מקריבות את עצמן. הן מבצעות הקרנה אסטראלית אל האחוזה ונלחמות בזאנקו. התוצאה פיצוץ והרס כללי של המרתף מה שגורם לעולם הרגיל והקסם לחשוב שהמכושפות מתות. בדיעבד הן מטילות כישוף שיתן להן זהות ומראה חדשים, ובכך סוף סוף יכולות לנהל חיים נורמלים. העונה נסגרת דקות לאחר הפיצוץ- וכעת הן חופשיות לאחר 7 שנות לחימה.
עונה 8
העונה השמינית נפתחת בחיים שלאחר הקסם - כעת המכושפות חופשיות ויכולות לנהל חיים נורמליים. אך התוצאה אינה מה שציפו לה - פייפר בחרה זהות של פושעת מבוקשת על ידי ה-FBI, שאר האחיות מרגישות לא אמיתיות עם הזהות החדשה, וגורמות לבלבול במשפחה. לבסוף לאחר חשבון נפש עצמי שכל אחת עשתה, הן הבינו שזה לא מתאים, וחוזרות ובגדול. העונה האחרונה מתמקדת בסגירת מעגלים, סגירת קצוות וכמעין הכנה לחיים ללא שדים: פייג' מתחברת יותר לצד המאיר לבן שלה, מקבלת בני חסות (בילי המרכזית ביותר המגולמת על ידי קיילי קווקו, פני מ"המפץ הגדול") והאחיות מתרגלות שבשעת הצורך כוח השלוש לא תמיד זמין. בפן האישי פייג' מתחתנת עם בן תמותה בשם הנרי, קצין מבחן. פיבי עוברת לגור בדירה משלה וזמן לא קצר אחרי זה קופידון, הנשלח על ידי הבכירים, מראה לפיבי מדוע יש לה מחסום על הלב, למה היא לא מתאהבת ומנסה למצוא לה שידוך. לבסוף מבין קופ שהוא מאוהב בה. פייפר כעת גרה לבד עם המשפחה הקטנה שלה, ששוב מתפרקת- ליאו צריך למות כי רק כך ינצחו בקרב הגדול מכולם. האחיות שוברות את חוקים ומזמנות את בכירי עולם הקסם: מתגשמים, בכירים ומלאכית הגורל כדי להציל את ליאו. לבסוף הן עושות עסקה עם מלאכית הגורל הלוקחת את ליאו ורק לאחר הקרב תחזירו. בהמשך האחיות מחפשות את הכוח המוחלט שמאיים עליהן ועל ליאו, שמגלות שבילי ואחותה האבודה כריסטי הן אותו הכוח הקטלני.
סוף העונה - הקרב האחרון
בגידתן של בילי וכריסטי, שמסיתות את עולם הקסם (לפרקונים וכו') נגד האחיות, משאירה אותן לבדן. שדים באים אל האחיות כדי לבקש מהן שישמידו את הטריאד - רוע שגם אם הוא מוכנע "כמו כל שד" הוא חוזר בגלגול אחר וכך לא מת אף פעם באופן סופי. האחיות מבינות שלאחר שמונה שנים של לחימה הן הגשימו את יעודן- להשמיד את הרוע. ואכן, השדים אמרו להן שיש כאוס בעולם התחתון ורק עוד 70 שנה הוא יקום על הרגליים. לאחר חזיונות של פייפר, שליאו מתגלה אליה, הן מסכימות לשתף פעולה ואף לזמן את הריק. הן מזמנות את הריק באותו זמן שבילי וכריסטי מזמנות אותו, והוא נכנס אליהן. הקרב הסופי מתחיל והתוצאות קשות: הטריאד מושמד, פייג',פיבי וכריסטי מתות, האחוזה התפוצצה לרסיסים ופייפר נשארה לבדה. שניות לאחר סיום הקרב, מלאכית הגורל מגיעה ומחזירה את ליאו ומציינת שהקרב נגמר אך לא כמו שהיא ציפתה.
פרק אחרון לסדרה - מכושפות לעד
פייפר מבינה שאין שום דבר בספר שיכול לעזור לה להחזיר את פיבי ופייג'. היא וליאו הולכים לאביה המגלה שבת נוספת נרצחה על ידי הרשע. פייפר קוראת לקפידון שנותן לה ולליאו את הטבעת הקסומה שלו המאפשרת להם לחזור בזמן לתקופה שבה פיבי ופייג' עדיין חיות. הם מגיעים אל האחוזה שנים קודם, כשפאטי וויקטור בדיוק קיימו את יחסי המין שיצרו את פיבי. פייפר מבקשת את עזרתה של פאטי, המציעה לקרוא לסבתן של האחיות, להשתמש בכוח המשפחתי וליצור "כוח שלוש" חדש. הם חושבים על סבתא ובעזרת הטבעת של קופידון מגיעים אל העתיד שבו פייפר וליאו, שכבר זקנים, מחכים להם. הם מדברים איתם ומבינים שפייפר לא הייתה מספיק ספציפית והגיעה אל העתיד שבו היא סבתא. פייפר וליאו הזקנים מנחים אותם כיצד לנצח בקרב הסופי ולהציל את פייג' ופיבי. כוח השלוש החדש וליאו מגיעים אל עיצומו של הקרב, מגרשות את הריק ובכך יוצרות הווה חדש ומצילות את פיבי, פייג' ואת האחוזה. וויאט וכריס מגיעים מהעתיד: הכוחות של וויאט נעלמו והם הטילו כישוף כדי לברר איך זה קרה. האחיות מבינות שבילי וכריסטי מאחורי זה, בדיוק כשבילי מבינה שטעתה ושכריסטי עברה שטיפת מוח. היא מבקשת את סליחתן של האחיות וחוברת אליהן כדי להסיר את האיום האמיתי - כריסטי. הן חוזרות לעבר שוב, משמידות שוב את הטריאד, את השד שמנחה את כריסטי, ולבסוף תוך כדי מגננה, בילי משמידה את כריסטי. לאחר ההחלטה של פייפר לרשום בספר הצללים את כל מה שקרה ויקרה כדי שיעבור הלאה, כמו שהספר הועבר אליהן: פיבי מתחתנת עם קופידון, מביאה שלוש בנות מתוך אחת שחזתה מזמן, ויועצת בטור שלה לגבי אהבה. פייג' כעת מתחברת לגמרי אל הצד המאיר לבן שלה ועוזרת לדור הבא של המכשפות ומגנה אליהם, ויולדת להנרי תאומות ובן. פייפר, שסוף סוף חיה חיים ללא שדים, פותחת את המסעדה שעליה תמיד חלמה ולא מבשלת שיקויים לשם שינוי. היא משאירה את הלחימה בשדים לדור הבא, ליאו חזר ללמד בבית הספר לקסמים לאחר שהטוב החזיר את הביה"ס לפעול שוב. הסדרה נחתמת בפייפר הזקנה שמקריאה לנכדה שלה את מה שהמכושפות כתבו ומציינת שהם משפחה של שורדים, ולכן נהפכו למכושפות. היא וליאו עולים לקומה העליונה, כשעל הקיר תלויות תמונות של כל המשפחה לדורות: פאני, פאטי וויקטור, וויאט וכריס כילדים ובוגרים, ליאו ופייפר מיום החתונה, פיבי ופייג' והתמונות המשותפות של האחיות. הסדרה נחתמת על ידי הנכדה של פייפר בשימוש בטלקינזיס בסגירת הדלת של האחוזה המסורתית החל מהפרק הראשון לסדרה.
עונה 9 (קומיקס)
החל מיוני 2010, התחיל להתפרסם קומיקס שממשיך היכן שנגמרה הסדרה. פיבי וקופידון (קופ), ופייג' והנרי מיצ'ל נשואים. קול וסם ופרו חוזרים כדמויות אורח בכמה חוברות.
דמויות משנה
בפרק "הפסקת כח" (3X07) אנדרס, שד הסכסוך, השתלט על בלת'זור וניסה לרצוח את המכושפות. פייפר חתכה את בלת'זור בבטן והוא נמלט. כדי להינצל מגזר דין מוות הוא הורג במו ידיו את הטריאד. בפרק הבא ליאו גילה שלקול יש אותו פצע בדיוק והוא לא מצליח לרפא לגמרי- מה שחשף את חייו הכפולים של קול. הוא ויתר על הצד הרע שלו במשך העונה השלישית כדי לעזור למכושפות, ואישה בשם אמי הצליחה בעונה הרביעית (פרק 9) להכניע את החצי השדי שלו על ידי "שיקוי הפשטה מכוחות", שהפך אותו לאנושי לגמרי. הוא ופיבי התארסו. החוזה (שדה בעלת כוחות חיזיון) גרמה לו לספוג את הריק כדי לגנוב מהמקור את הכוחות, כך שהמכושפות יוכלו לחסל את "המקור". אך רוח המקור השתלטה לאט לאט על קול, ובעזרת החוזה הוא ארגן נישואין אפלים עם פיבי (במסווה של נישואין אצל כומר פרטי) בבית קברות. בעזרת החוזה הוא הכניס את פיבי להריון עם שיקוי פוריות, אך כשפיבי קיבלה חיזיון עליו כמקור היא נבהלת ובורחת. הקוסם האחרון עלי אדמות תוקף את קול וקול מודיע לו שהוא יכול לקבל את כוחות המקור- כדי להחזיר אליו את פיבי. באמצע הטקס פיבי נכנסת וחושבת שהקוסם מתנקש בקול והיא רוצחת אותו ומסכימה להכתרה. שניהם עוזבים לעולם השדים והיא הופכת למלכת השאול. הוא המשיך להגן על פיבי תמיד, כי אהב אותה מאוד. במשך כל הזמן הזה, ניסו להרוג אותו מאות פעמים. בסוף העונה המכושפות הכניעו את המקור שבו ושלחו אותו אל "השממה" (wasteland), מין גיהנום לשדים. הצד האנושי שלו הצליח לברוח על ידי גנבת כוחות שדיים וקול חזר לסן פרנסיסקו. בעונה החמישית פיבי יזמה גרושין אך הוא סירב להכיר בהן. בפרק שהוא הושמד הוא רצה להגיע למימד אחר שבו פייג' ופרו מתות, פיבי ופייפר בריב וככה הוא יהיה עם פיבי לנצח, באותו פרק הוא חגג את גיל ה-100 (לפי שנות שדים). בזמן שהוא עבר למימד הזה פייג' התעטשה והגיעה למימד גם וככה עצרה אותו. בסוף הפרק היא ואחיותה הרגו את קול לנצח. למרות זאת, קול הופיע בעונה השביעית בהופעת אורח קצרה. כוחותיו היו: (בזמן שהיה רק שד במדרגה גבוהה מאוד) כדורי אנרגיה, להשתנות לבלתאזור (שד אדום עם שחור על פניו, בעל כוח רב) והבהוב (השיגור של השדים). כשהוא היה בלתאזור הוא היה מתחבר לצד השדי שלו, כשהיה קול-הוא התחבר לצד האנושי). בעונה החמישית היו לו כח של האטת הזמן וחלק מכוחותיו הקודמים, אותם גנב מהשממה.
הרעים
השחקן בריאן תומפסון שיחק גם בעונה השנייה את מלחמה, אחד מארבעת פרשי האפוקליפסה.
כשהחוזה חזתה שימות בקרב על ידי המכושפות, הוא שחרר את הריק (the hollow) כדי לגנוב כוחות. החוזה שיתפה פעולה עם המכושפות וגרמה לקול לגנוב את כוחות המקור ולהיהרג מכח השלוש.
ספרים
עד כה יצאו 43 ספרים המבוססים על הסדרה. כמה מהם הגיעו לישראל:
בית הכנסת של רחוב וישגראדי
בית הכנסת של רחוב וישגראדי (בהונגרית: Visegrádi utcai zsinagóga) הוא ביתם של קהילת היהודים שמתגוררים בסביבת אויליפוטווארוש (חלק מרובע 13 של בודפשט), ומגדירים עצמם כאורתודוקסים מודרניים.
בית התפילה
לאחר מלחמת העולם השנייה בית התפילה נוצר מהפיכת דירת מגורים לבית כנסת. ריהוט בית הכנסת משתלב בתפיסה האורתודוקסית של קהל המתפללים בו. ארון הקודש מעוטר בתצורות קרניים בחצי עיגול וקישוטי האולם המחודש עשויים לבן-זהב-כחול. מעל ארון הקודש שני לוחות הברית מאבן משובצים במסגרת של תמונות.
חיים תרבותיים
אגודה בשם ה"שוּל של פשט", שמאגדת יהודים צעירים, צמחה מתוך קהילת צעירי הרובע. בהשתתפותם הם מארגנים אירועי תרבות רבים בבית הכנסת.
שצ'וצ'ין (בלארוס)
שצ'וצ'ין (בבלארוסית: Шчучын; בפולנית: Szczuczyn; ביידיש: שטשוטשין; בעברית לעיתים: סטוצ'ין) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, על גדות נהר שצ'וצ'ינקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
שצ'וצ'ין נזכרת לראשונה בשנת 1436, ומהמאה ה-15 הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. מאמצע המאה ה-17 ועד תחילת המאה ה-18 נהרס היישוב מספר פעמים בידי הרוסים, הקוזקים והשוודים.
בשנת 1761 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי שצ'וצ'ין
בשנת תרס"ח התמנה הרב יהודה לייב חסמן לרב העיר שצ'וצ'ין, והקים בה ישיבה בשם "ענף כנסת ישראל", שהייתה סניף של ישיבת כנסת ישראל בסלבודקה. הוא קרא לרב אלתר שמואלביץ לכהן בישיבה כר"מ. לצידו כיהן כר"מ הרב נחמן קולידצקי (אביו של הרב יצחק קוליץ). הישיבה מנתה כ-300 תלמידים והייתה מהישיבות המרכזיות באותה תקופה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התפזרו תלמידיה והישיבה לא חזרה לפעול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-25 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת ענידת טלאי צהוב.
בסוף אוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. באמצע ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כמה עשרות מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים". בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים כמה עשרות עובדי כפייה יהודים מהעיירה. בינואר 1942 רצחו הגרמנים כ-20 יהודים נוספים מהגטו.
ארתור שניצלר
ארתור שניצלֶר (בגרמנית: Arthur Schnitzler; 15 במאי 1862 – 21 באוקטובר 1931) היה מחזאי וסופר יהודי-אוסטרי. נחשב יחד עם הוגו פון הופמנסתאל לאחד מהנציגים הבולטים של "המודרנה הספרותית של וינה". היה רופא אף-אוזן-גרון בהכשרתו.
ביוגרפיה
שניצלר נולד בשנת 1862 בווינה כבנם הבכור של יוהאן שניצלר (1835–1893), רופא אף-אוזן-גרון מפורסם, ושל אשתו לואיז לבית מארקברייטר (1840–1911). בשנת 1885 קיבל בעצמו את התואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת וינה. לאחר שלמד רפואה התנודד שנים ארוכות בעבודתו בין הרפואה לספרות. שניצלר מילא תפקיד מרכזי בחיי התרבות של וינה בתור הזהב שלה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
יצירותיו
שניצלר כתב מחזות ופרוזה (בעיקר סיפורים), שבהם הדגיש בעיקר את התהליכים הפסיכולוגיים המתחוללים בנפשם של גיבוריו. ביחד עם המבט אל עולמם הפנימי של הגיבורים מתקבלת אצל הקורא תמונה של החברה הסובבת את הגיבורים ומעצבת אותם.
העלילה ביצירותיו של שניצלר מתרחשת לרוב בסביבה הקונקרטית של וינה של סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. רבים מסיפוריו ומחזותיו מתבססים על האווירה הווינאית הייחודית. גיבוריהם הראשיים הם דמויות טיפוסיות מהחברה הווינאית בת התקופה: קצינים ורופאים, אומנים ועיתונאים, שחקנים וגנדרנים נהנתנים, וכן נערת הפרברים קלת הדעת (יצאנית), אשר הייתה לאחד מסימני ההיכר של הסיפורת של שניצלר, ושימשה בידי מתנגדיו - בראש ובראשונה קרל קראוס, כנשק בעזרתו ביקשו להציג את שניצלר כפשטני ושטחי.
שניצלר אינו מתאר תהליכים נפשיים חריגים או חולים, אלא מתמקד במהלכי נפשם של בני אדם נורמליים וממוצעים, על שקרי חייהם הרגילים, אשר מתמודדים מול חברה מלאה באיסורים ותקנות בלתי כתובים, במיוחד בתחום המיניות והכבוד האישי. בערך באותו הזמן כמו עמיתו זיגמונד פרויד בתחומי הפסיכואנליזה נותן שניצלר ביטוי לאיסורים השונים, בעיקר המיניים, אשר רווחו בחיים הציבוריים כמו גם בחיי הפרט בחברה בת זמנו, אשר הייתה משועבדת לערכי הרציונליות והקידמה. שניצלר מדגים את פעולתם של כוחות בתת מודע שאינם נשמעים להיגיון. פרויד עצמו היה מלא הערכה לתובנות הפסיכולוגיות העמוקות שביצירותיו של שניצלר.
ביצירתו של שניצלר מופיעים לא פעם גירושין (למשל במחזה השערורייתי "המעגל", 1896/1897), רומנים חשאיים, ונשים כגיבורות ראשיות.
לא במקרה היה זה שניצלר אשר החדיר לספרות הגרמנית את המונולוג הפנימי בנובלה "Leutnant Gustl" (סגן גוסטל). בעזרת נקודת מבט ייחודית זו סיפק לקוראיו מבט עמוק וישיר אל הקונפליקטים הפנימיים של הדמויות. בגין נובלה קצרה זו עמד שניצלר במרכזה של שערורייה ציבורית גדולה שסופה העמדתו, בתור קצין מילואים, לדין צבאי באשמת פגיעה בכבוד הצבא ההבסבורגי, ושלילת דרגותיו.
שניצלר הוא גם אחד מגדולי כותבי היומנים בספרות הגרמנית. מגיל שבע-עשרה ועד יומיים לפני מותו ניהל יומן מדוקדק, כתב-יד בן 8,000 עמודים אשר פורסם בין השנים 1981 ל-2000 בעשרה כרכים בידי האקדמיה האוסטרית למדעים.
שניצלר היה ידידו של בנימין זאב הרצל, התכתב איתו וייעץ לו על המחזות שכתב.
נקבר בבית הקברות המרכזי בווינה.
התנחלות השבטים
התנחלות השבטים היא אירוע מקראי המתואר בספר יהושע ובספר שופטים, המתאר את התנחלותם של שבטי ישראל בשטחי ארץ ישראל ועבר הירדן לאחר יציאת בני ישראל ממצרים וארבעים שנות נדודים במדבר. התקופה שלאחר תקופה זו, המכונה גם תקופת ההתנחלות, ועד לתקופת המלכים, מכונה תקופת השופטים.
התיאור המקראי מפרט בהרחבה על מסע כיבוש הארץ בראשות יהושע בן נון. חלק מהיישובים המוזכרים במסע המקראי נחפרו ונחקרו בהרחבה, כאשר נכון לסוף העשור השני של המאה ה-21, זיהוים של חלק מהממצאים התאים לתיאור המקראי, וזיהויים של אחרים עורר קשיים בניסיונות ההתאמה לטקסט. למשל, חורבן החומות שנמצאו ביריחו תוארך לתקופת הברונזה הקדומה, יותר מאלף שנים לפני התיארוך המקובל לגבי תקופת ההתנחלות, וגם בחפירות אֶ-תֵל, שהציעו לזהותו עם העי, נמצא כי העיר הייתה הרוסה מאות שנים לפני תקופת הברונזה המאוחרת, שבה לכאורה נכבשה העיר בידי יהושע. חלק מהחוקרים סבורים כי תהליך ההתנחלות והתגבשות עם ישראל בארץ ישראל כלל לא כלל כיבוש מהיר, אלא כניסה איטית של שבטים.
ההתנחלות לפי המקרא
אף על פי שלתפיסה כי המקרא מתאר את תהליך ההתנחלות וכיבוש הארץ בראשות יהושע בן נון כמסע צבאי אחיד שורשים עמוקים במחשבה היהודית, הרי בפועל מתואר במקרא תהליך ארוך שהחל בימי משה, המשיך בימיו של יהושע והסתיים שנים רבות לאחר מותו.
ספר יהושע עצמו מתאר כיבוש של שלושים ואחת ערי מדינה כנעניות (שירת ל"א המלכים), על פי המשתמע מתיאור הכיבוש ומתיאור קורות עם ישראל בתקופות שלאחר מכן, היה זה כיבוש חלקי בלבד, כאשר בחלקים מהארץ נותרו על כנם העמים שהיו שם טרום בא יהושע. מכמה פסוקים בספר יהושע משתמע כי יהושע כבש את כל הארץ, אולם כנראה שהכוונה למסעות צבאיים ולא להשתלטות על כלל השטח. חלק מערי המדינה הוחרבו וחלק נשארו על תילן.
כיבוש עבר הירדן
על פי המקרא, החל כיבוש הארץ במלחמה עם סיחון מלך האמורי, סיחון שעיר בירתו הייתה חשבון כבש את עבר הירדן מנחל ארנון צפונה מיד מלך מואב הראשון, לאחר מכן נלחמו בני ישראל עם עוג מלך הבשן באדרעי ובעקבות כך נכבש הבשן (רמה"ג)וחבל ארגוב (הלג'ה הגדולה שבסוריה).
כיבוש יריחו, העי, ומעמד הר גריזים והר עיבל
לאחר מעבר הירדן, חנו בני ישראל בגלגל ומשם יצא העם בראשות יהושע בן נון לכיבוש יריחו והעי. לאחר זאת הצפינו בני ישראל להר גריזים והר עיבל (ליד שכם) שם ערכו את מעמד הר גריזים והר עיבל במהלכו בנו מזבח בהר עיבל והקריבו עליו קרבנות, וקראו את "כל דברי התורה הברכה והקללה בכל-הכתוב בספר התורה" כחלק מכריתת הברית השנייה עם ה' לאחר כריתת הברית במעמד הר סיני.
כריתת הברית עם הגבעונים והמלחמה בחמשת מלכי האמורי
בעקבות כיבוש יריחו והעי פנו הגבעונים תושבי גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים לכרות ברית עם יהושע, לאחר הגעת בני ישראל לערי הגבעוני חזרו העם לגלגל.
בעקבות הברית עם הגבעונים התאגדו חמשת מלכי האמורי שמלכו בצפון הנגב, ההר והשפלה מירושלים דרומה (אדוני צדק מלך ירושלים, הוהם מלך חברון, פראם מלך ירמות, יפיע מלך לכיש, דביר מלך עגלון) ויצאו למלחמה על גבעון. יהושע וצבאו עלו במסע לילי מהגלגל לגבעון, הפתיעו את חמשת מלכי האמורי, רדפו אחריהם במורד בית חורון עד עזקה ולאחר מכן לכדו את מקדה, לבנה, לכיש, עגלון, חברון, ודביר, וכן הכו את צבאו של הורם מלך גזר כאשר בא לסייע ללכיש. לאחר מסע מלחמה זה חזר יהושע עם לוחמיו לגלגל.
המלחמה עם מלכי הצפון
בעקבות המלחמה עם חמשת מלכי האמורי ששלטו בדרום ההר, צפון הנגב והשפלה התאגדה ברית מלכים צפונית בראשות יבין מלך חצור ועימו יובב מלך מדון, מלך שִמרון ומלך אכשף. יהושע והלוחמים (יתרת העם נשארה כמו במערכה הקודמת בגלגל) עלו למי מרום, הכו את צבאות מלכי הצפון, החריבו את חצור, והשתלטו על יתר השטחים.
מסעי מלחמה נוספים בתקופתו של יהושע
מלכים נוספים שהכה יהושע על פי שירת ל"א המלכים: בית אל, גדר, חרמה, ערד, עדלם, תפוח, חפר, אפק, לשרון, תענך, מגידו, קדש, יקנעם, דור, גוים, תרצה.
מסעות כיבוש לאחר תקופתו של יהושע
המסעות לכיבוש המרחבים הבאים נערכו קרוב למותו של יהושע בן נון. חלק ממסעות אלו תוארו בהרחבה בספר העוקב, ספר שופטים.
חלוקת הנחלות
לפי המתואר בתנ"ך, בתום מספר שנים של לחימה חילק יהושע את השטח שנכבש בין השבטים, למעט שבט לוי שקיבל כמתנה כמה ערים מכל שבט, ובסך הכל קיבל ארבעים ושמונה ערים, כאשר שש מתוכן היו ערי מקלט. על פי חז"ל, ארכה תקופת הכיבוש שקודם חלוקת הארץ שבע שנים, וכן ארך זמן חלוקת הארץ (התיישבות והתבססות השבטים בנחלתם, כנראה) שבע שנים. מכל מקום, גם לאחר שנים אלו נותרו עדיין אזורים בארץ שטרם נכבשו, כמתואר בספר יהושע.
חלוקת הארץ נעשתה בשלושה שלבים, אשר נעשו בשלושה מקומות שונים. הראשונים שקיבלו את נחלתם היו ראובן, גד וחצי המנשה, בעבר הירדן. הם קיבלו זאת ממשה רבנו בערבות מואב, טרם הכניסה. לאחר מכן קיבלו יהודה, אפרים וחצי שבט המנשה, מיהושע ואלעזר בן אהרון הכהן בגלגל, ורק יותר מאוחר, בשילה, שבעת השבטים הנותרים קיבלו מיהושע ואלעזר את חלקם.
בסיומה של התקופה הצטמצם היישוב הכנעני, ואילו הפלשתים הגיעו לשיא התפשטותם עקב עליונותם הארגונית-טכנולוגית. מצב זה בא לקיצו כאשר החלו השבטים להתאחד איחוד של קבע (ממלכת ישראל המאוחדת) בראשותו של המלך שאול, ובהמשך דוד ושלמה.
הכרונולוגיה המקראית של התנחלות השבטים
תקופה זו מתוארכת לפי מדרש סדר עולם רבה מ-1272 לפנה"ס ועד שלהי המאה ה-11 לפנה"ס. תיארוך זה מתבסס על ההנחה שהתקופה הפרסית בארץ ישראל נמשכה 52 שנים בלבד, ובית המקדש הראשון חרב בשנת 422 לפנה"ס. לפי המקובל במחקר המודרני החורבן אירע בשנת 586 לפנה"ס, ולפיכך לפי התנ"ך יש המקדימים את תחילת ההתנחלות לסוף המאה ה-15 לפנה"ס.
ציר הזמן הארכאולוגי
על פי המחקר הארכאולוגי, תקופת הברונזה התיכונה מסתיימת בחורבן רחב היקף שלאחריו מתחילה תקופת הברונזה המאוחרת. בראשית אותה תקופה (תקופת הברונזה המאוחרת I) האוכלוסייה הדומיננטית הם תושבי ערי ממלכה מתקופת הברונזה התיכונה אשר משקמים את תרבותם ובמקביל אליהם חיים קבוצות חברתיות אחרות כגון שרידי החיקסוס שגורשו ממצרים, הח'בירו, והשוסים, האימפריה המצרית מנסה לבסס את שלטונה בכנען במידה משתנה של הצלחה.
במהלך התקופה הבאה (תקופת הברונזה המאוחרת II), גדל כוחם של הח'בירו, מוזכר שבט אשר כשבט היושב בחוף הצפוני של כנען ומופיעים גויי הים.
בסיומה של התקופה (תקופת הברונזה המאוחרת III), יורד השלטון המצרי בכנען מגדולתו, מוזכר לראשונה השם "ישראל" בידי פרעה מרנפתח (מצבת ישראל) כגורם בעל חשיבות באזור שמצפון למצרים, מופיעים הפלשתים והתרבות הכנענית נטמעת בתרבויות אחרות. הופעת הפלשתים שהיו בעלי טכנולוגיית עיבוד ברזל מפותחת מסמנת את תחילת תקופת הברזל בארץ ישראל.
במקביל בכל אזור החוף הגיעו לשיא ערי קבוצות גויי הים. אלו קבוצות אתניות שמוצאן באזור יוון ובתרבות המיקנית שחרבה. בין אותם גויי הים ידועה הקבוצה האתנית "פלשתים". בתקופה הבאה (תקופת הברזל ב) גדל היישוב ונוסדות ממלכות יהודה וישראל.
גישות להתנחלות בארכאולוגיה
בעוד שאת מוצא הפלשתים מקובל לזהות בקרב גויי הים מאזור יוון, הרי שלגבי מוצא המתיישבים הישראלים חלוקות הדעות.
עד לאמצע המאה ה-20 הגישה הדומיננטית במחקר הייתה גישת הכיבוש הצבאי האחיד, שקיבלה את התיאור המקראי כתיאור היסטורי שלפיו מקורם בקבוצה אתנית שעלתה מארץ מצרים בשלהי תקופת הברונזה המאוחרת ופתחה בכיבוש צבאי נגד ערי הארץ. אחד מהחוקרים המזוהים עם גישה זאת היה ויליאם פוקסוול אולברייט. עם התפתחות תחום הארכאולוגיה המקראית, ואי התאמות מסוימות שהתגלו בין הממצאים לתיאור המקראי, התחזקו גם גישות מתחרות, לצד חוקרים שעדיין דוגלים בגישת הכיבוש הצבאי האחיד.
גישה אחרת מציעה סדר הפוך, לפיו תחילה ישנה התיישבות לא מאורגנת של קבוצות נוודים, בהמשך הם מתארגנים יחדיו ויוצרים אתוס לאומי, גישה זו מכונה גישת החדירה השקטה. גישה שלישית גורסת שמקורם של המתיישבים כולם הוא באוכלוסייה כנענית מקומית, ולא בשבטים נוודים מבחוץ, שנוצר ביניהם בידול תרבותי במהלך תקופת הברזל עד ליצירת אתוס משותף. גישה זו מכונה האסכולה הסוציולוגית.
ישנן מספר גישות במחקר לגבי ראשית ההתיישבות של הקבוצה שלימים תהיה מזוהה כ"עם ישראל":
חורבנות היישובים ממסע הכיבוש המקראי
בסקרים ארכאולוגיים שבוצעו נמצאו מאות יישובים קטנים באזור ההר המתוארכים למאות ה-13 עד ה-11 לפנה"ס. כמו כן נחקרו חלק מאתרי הכיבוש המוזכרים בספר יהושע. נכון לסוף העשור השני של המאה ה-21, זיהוים של חלק מהממצאים התאים לתיאור המקראי, וזיהוים של אחרים עורר קשיים בניסיונות ההתאמה לטקסט.
בחלק מהאתרים, כמו העי או יריחו, לא התגלו ממצאים לחורבנה של עיר כנענית – על אף שממצאים כאלו היו צפויים להשאיר עדויות ארכאולוגיות ברורות, אם כי שרידי העיר המאוחרים לתקופת הברונזה הקדומה נסתחפו ברובם. דוגמה נוספת הן לכיש וחצור הכנעניות שאמנם כן חרבו בתקופה זו, אולם על פי התיארוכים המקובלים במחקר יש הפרש של כמאה שנים בין החורבנות, מצב שאינו מתאים לתיאור של מסע כיבוש אחד באותו דור.
ביצורים בתקופת ההתנחלות
בתקופת ההתנחלות לא הייתה תופעה של ביצורים.
למעשה, האתר היחיד שניתן לומר עליו באופן וודאי שהיה מבוצר באותה תקופה, הוא אתר שנחפר בגילה. אתרים אחרים, כמו בית אל, היו בהם אמנם ביצורים אולם הם נותרו מהתיישבויות קדומות בתקופת הברונזה, ואין עדות לכך שהם שימשו לביצור בתקופת ההתנחלות. ואילו בשאר האתרים לא נתגלה כל ביצור. באתרים תל באר שבע (שכבה VII), העי ותל א-נצבה הוצמדו הקירות החיצוניים של הבתים זה לזה, וייצרו מעין קיר היקף. ואילו באתרים אחרים כמו: תל ערד, תל בית מירסים, חרבת רדנה, תל אל פול, תל חצור, תל דן, תל חרשים, סאסא וחורבת עבות לא נמצא אף קיר היקף כלשהו.
מסוף תקופת ההתנחלות, שלהי המאה ה-11 לפנה"ס התגלו ביצורים של ממש באתר חרבת א-דורה.
הכלכלה ואורח החיים של יישובי ההתנחלות
היישובים היהודיים בתקופת ההתנחלות היו בעלי מאפיינים ארכאולוגיים שונים באופן מובהק מהיישובים הכנעניים. לרוב היישובים היהודיים היו קטנים באופן ניכר מהיישובים הכנעניים (גודלם היה בין חמישה לשישה דונם לכל היותר), ולרוב הם גם היו פחות מבוצרים. מבני ציבור היו לרוב מעטים, ובתי המגורים היו בדרך כלל בתי עמודים. כלכלת יישובי ההתנחלות, התבססה בעיקר על חקלאות. גידולי דגנים ועצי פרי כגון זיתים וגפנים היו נפוצים מאוד בקרב המתנחלים. כלכלתם התבססה גם על משק חי, בעיקר עיזים, כבשים ובקר.
פונטה דל אסטה
פונטה דל אסטה (בספרדית: Punta del Este - "קצה המזרח") היא עיר נופש הממוקמת על חצי אי במחוז מלדונאדו שבדרום אורוגוואי, ליד המפגש בין שפך הנהר ריאו דה לה פלאטה והאוקיינוס האטלנטי, ומכאן שמה – "קצה המזרח (של שפך הנהר)". העיר היא אחד מאתרי הנופש היוקרתיים באמריקה הלטינית. אוכלוסייתה הקבועה, על פי מפקד אוכלוסין מ-2009, היא 19,263 נפש, אך בחודשי הקיץ – מתחילת דצמבר ועד סוף פברואר – גדלה אוכלוסייתה פי 10 ויותר.
היסטוריה
ב-1907 פוצלה פונטה דל אסטה ממלדונאדו והפכה לכפר עצמאי. ב-1957 קיבלה פונטה דל אסטה מעמד של עיר.
חופים
פונטה דל אסטה מציעה למבקריה מגוון עשיר של חופים השונים זה מזה במשטר הרוחות, הגלים והחול. באופן גס מחולקת רצועת החוף לשניים: החוף המערבי, על שפך הנהר, ידוע בשם "פלאז'ה מאנסה" (Playa Mansa - "החוף הרוגע"), המוגן מרוחות על ידי חצי האי עצמו ועל ידי האי גוריטי; והחוף המזרחי, על האוקיינוס האטלנטי, "פלאז'ה בראווה" (Playa Brava - "החוף הפראי"), החשוף לרוחות האוקיינוס ולכן מזג האוויר בו סוער יותר.
בשארקאן
בשארקאן (בהונגרית: Bősárkány) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי בשארקאן
בבשארקאן חיו יהודים בני משפחות וויס, שפיגל, כהן, דויטש ועוד בתקופות זמן שונות:
הזכות לעיר
הזכות לעיר הוא מושג שטבע הפילוסוף אנרי לפבר, המתייחס למכלול של זכויות הקשורות למרחב העירוני: הזכות להשתתפות, הזכות לניכוס, הזכות לשכן ולשכון, הזכות לייחוד בחברות, והזכות ליצירה אמנותית. מתוכן, שתי הזכויות הראשונות הן החשובות ביותר לתושבים עירוניים. הרעיון אוּמץ ומקודם על ידי תנועות חברתיות, הוגים ורשויות מקומיות פרוגרסיביות. לפי הגאוגרף דייוויד הארווי, הזכות לעיר היא הרבה יותר מחירות הפרט לגשת למשאבים עירוניים – זו הזכות לשנות את העיר. יתר על כן, זו זכות משותפת ולא אינדיבידואלית, שכן שינוי זה תלוי בהכרח בהפעלת כוח קולקטיבי לעיצוב מחדש של תהליכי העיור.
רקע
את המושג "הזכות לעיר" הגה הפילוסוף המרקסיסטי אנרי לפבר בשנת 1968, כחלק ממחקרו על תפקידו המרכזי של המרחב בחיים העירוניים תחת הקפיטליזם. לפבר קרא להשתתפות אזרחית, שוויונית, ודמוקרטית בעיר על רקע מהומות הסטודנטים של פריז כנגד הפיכת העיר לפרויקט כלכלי, כך שהוא הפך לסלוגן ולתביעה עירונית-חברתית לשינוי.
על פי לפבר, העיר הפכה בעידן הקפיטליזם הנאו-ליברלי לפרויקט כלכלי בו שולטים תאגידים כך שההון כולו מתרכז בידיים מועטות. תהליך זה מוביל לכך שמעמד הביניים נשחק ונוצר קיטוב חברתי-כלכלי.
כפריצת דרך מהתפיסה המרקסיסטית המסורתית, לפבר הציע את "הזכות לעיר" אשר מתייחסת לאזרחות עירונית לא כשייכות פורמלית, אלא כתהליך של משא ומתן מרחבי על מימוש הזכות לעיר, בנוסף לכך היא מסמנת פריצת דרך מההסתכלות הסוציולוגית הקלאסית על החיים בעיר. לפי הגדרתו של לפבר אלה אשר גרים בעיר הם אלה הזכאים לה. כלומר, התושבים שחיים בעיר וחווים אותה הם אלה היכולים להציג תביעה לגיטימית לזכות בעיר. הזכות הזאת נקנית באמצעות מגורים בעיר ושייכת לשוכנים בה, בין אם הם אזרחים או בין אם הם זרים גם. הזכות לעיר, על פי לפבר, היא חשיבה רדיקלית חדשה על תכילתה של שייכות לקהילה פוליטית. לפבר מעגן את הזכות לעיר בהגדרה נורמטיבית המבוססת על התגוררות בעיר, ואינו משתמש בטרמינולוגיה הכרוכה במעמד המשפטי הפורמלי של האזרחות.
הזכות להשתתפות
על פי לפבר, הזכות להשתתף ולהשפיע על העיר מושגת בדרך כלל באמצעות מאבק פוליטי הצומח במרחב הציבורי של העיר, שבו מתעמתות קבוצות שונות. רק כך יכולים תושבי העיר לשנות את המבנה החלש והלא רצוי ולבנות מבני כוח חדשים, באופן המעניק להם שותפות בשליטה על גורלם ותומך באינטרסים שלהם.
הזכות לניכוס
לפי לפבר, ניכוס הוא פרקטיקה מרחבית שבה הטבע עובר תהליך של שינוי כלשהו במטרה לספק צרכים אנושיים ולהרחיב יכולות אנושיות. הזכות לניכוס כוללת את זכותם של התושבים לשימוש מלא ושלם ולנגישות פיזית במרחב העירוני בחיי היום יום שלהם: לעבוד ולשחק בו, לאפיינו, לייצגו ולהחזיק בו. לפיכך אלה התומכים בזכותם של בני אדם להיות נוכחים פיזית במרחב האורבני התמקדו בראש בראשונה ברעיון הזכות לניכוס. מאחר שהניכוס מעניק לתושבים את הזכות לשימוש "מלא ומוחלט", המרחב חייב להיווצר באופן שמאפשר שימוש כזה בו. תפיסה זו מתנגדת לתהליך הייצור הקפיטליסטי שרואה במרחב האורבני "רכוש פרטי" או "סחורה" שמיוחס לה ערך כלכלי או שמשתמשים בה כדי לייחס ערך כלכלי לסחורות אחרות.
הזכות לעיר ואזרחות אורבנית
הטיעון של לפבר הוא שהאזרחות כוללת את התהליך שבאמצעותו הפרטים משולבים בקהילה. במושג אזרחות יש לכלול את האופן בו הפרט או הקבוצה משולבים בחברה ולא רק כאגד של זכויות רשמיות. בעיני לפבר, מגורים בעיר קוראים תיגר על התפיסה שלפיה האזרחות הלאומית היא הבסיס הדומיננטי להשתייכות פוליטית, לפיכך, על התושבים להיות בעלי זכות להשתתפות ללא קשר ללאום שלהם. לפבר מדמה מצב שבו תושבי העיר יהיו בעלי קול הרוב השליט במקום משטר שבו ההון ואליטות השלטון הן הקובעות את ההחלטות המייצרות את המרחב.
על פי הזכות לעיר, חברות בקהילה של בעלי זכויות נרכשת באמצעות קיום שגרה קבועה של חיי היומיום בתוך המרחב העירוני ולא כתוצאה מקרית של לידה, לאום, או של מוצא אתני. לדברי לפבר, הזכות לעיר עשויה לשנות את זכויות האזרח ולהפכן למעשיות וקונקרטיות יותר. התושבים שמשתמשים בשירותים אורבניים רבים זכאים להשמיע את הרעיונות שלהם לגבי המרחב והזמן של פעילויות שלהם בשטח האורבני. כל המשתמשים האורבניים זכאים להשתמש במרכז העיר שהוא אזור מועדף, ולא להתפזר ולהיאלץ להתיישב בגטאות.
אקטיביזם מרחבי הוא האמצעי למימוש הזכות לעיר בהתבסס על מחקרים מתחום האזרחות, הדמוקרטיה, המחאה וההתארגנות. כלומר קיים קשר בין אקטיביזם לבין אזרחות בהקשר העירוני ובפוליטיקה העירונית, כך שקיימת זיקה בין הזכות התאורטית לעיר למימוש המרחבי שלה בפעילות אקטיביסטית. היעדרה של הזכות לעיר –הזכות לנכס, להשתתף, ולייצר מרחבים אורבניים בהתאם לצרכיהם והאינטרסים של תושבי העיר עשוי להזיק למבנה החברתי הפוליטי והתרבותי של העיר ולעורר סכסוכים פנימיים בתוכה.
זאק גילפורד
זאקרי מייקל "זאק" גילפורד (באנגלית: Zachary Michael "Zach" Gilford ; נולד ב-14 בינואר 1982) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי, אשר ידוע מתפקידו כמאט סרסן בסדרת הטלוויזיה "אורות ליל שישי", ומתפקידו כגרג בסדרה הקומית "ילדות טובות", שניהם ברשת NBC.
ביוגרפיה
גילפורד נולד באוונסטון, אילינוי שבארצות הברית, בנם של אן וסטיב גילפורד. הוא ממוצא שוודי-נוצרי מצד אמו, וממוצא רוסי-יהודי מצד אביו. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולפני כן, בבית הספר התיכון העירוני אוונסטון. הוא שימש כמדריך טיולים קרוס-קאנטרי והדריך טיולים לבני נוער לאלסקה, קולומביה הבריטית, קליפורניה, הוואי ודרום האוקיינוס השקט.
קריירה
בשנת 2005 הוא הופיע בפרק של "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2006, שיחק גילפורד בסדרת הטלוויזיה "אורות ליל שישי", בתפקיד ראשי. הוא שיחק בסדרה מהעונה הראשונה עד העונה השלישית. בעונות רביעית וחמישית שיחק בתפקיד חוזר. בשנת 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע, "החורף האחרון". הייתה לו הופעת קמע בסרט "רייס: צייד הדמים" ותפקיד אורח בפרק של "האנטומיה של גריי".
בשנת 2009 השתתף בתפקיד אדם דייוויס בקומדיה הרומנטית "פוסט גראד" לצד אלקסיס בלדל. הוא גם כיכב בתפקיד ג'וני דרייק בדרמה הרומנטית "Dare" לצד אמי רוסום. בשנת 2010 שיחק בסרט דרמת האינדי "The River Why" לצד אמבר הרד.
בשנת 2010 הצטרף לצוות השחקנים של הדרמה הרפואית "באמצע שום מקום", שהוקרנה לראשונה בינואר 2011 אך בוטלה לאחר 13 פרקים. בשנת 2011 הוא הופיע בקליפ של טיילור סוויפט לסינגל "Ours", בו גילם את מושא אהבתה. הוא שיחק את התפקיד של אוון בסרט הדרמה "תשובות לכלום". בשנת 2012 הוא גילם את סת' בסרט דרמת האינדי "הטבע שלנו" לצד ג'נה מאלון.
בינואר 2013 הוא הופיע עם ארנולד שוורצנגר בסרט "עומד אחרון". הוא גילם את "מתיו איריס" בסרט "Crazy Type of Love".
הוא השתתף יחד עם אליסון מילר בסרט האימה "Devil's Due", שצולם בניו אורלינס וברפובליקה הדומיניקנית, והוקרן בבכורה ב-17 בינואר 2014. הוא השתתף גם בסרט ההמשך "הטיהור 2: לשרוד את הלילה", שיצא ב-18 ביולי 2014. גילפורד שיחק בתפקידי אורח בסדרות בהן "טים סיפורים לפני השינה של אריק" ו"ממלכה". בשנת 2016 שיחק בתפקיד דני וורן בסדרת הדרמה של ABC "המשפחה". בשנת 2017 גילפורד שיחק בסדרת האינטרנט העתידנית, "Line" ביוטיוב פרימיום". מאז 2018 מילא גילפורד תפקיד חוזר בתפקיד "גרג" בסדרה "ילדות טובות".
חיים אישיים
בשנת 2010 החל גילפורד לצאת עם השחקנית קיילי סנצ'ז אותה פגש על סט הצילומים של פיילוט לסדרת הטלוויזיה "המאטאדורים". בני הזוג התארסו בנובמבר 2011, ונישאו ב-29 בדצמבר 2012. בני הזוג שיחקו גם יחד "הטיהור 2: לשרוד את הלילה". באוגוסט 2015 הודיעה סנצ'ז שהיא וגילפורד מצפים לבן בנובמבר. באוקטובר 2015 הודיעו בני הזוג כי סנצ'ז עברה הפלה טבעית. לבני הזוג נולדה בת ב-2017
הרפובליקה הטריפוליטאית
הרפובליקה הטריפוליטאית (בערבית: الجمهورية الطرابلسية, תעתיק מדויק: אלג'מהוריה אלטראבלסיה) הייתה רפובליקה ערבית שהכריזה על עצמאותה של טריפוליטניה מלוב האיטלקית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
רקע כללי
הכרזת הרפובליקה הטריפוליטנית בסתיו 1918 באה בעקבות הכרזת עצמאות רשמית בוועידת השלום בפריז בשנת 1919. הרעיון החל בעיר מיסראתה בעקבות פגישתם של סולימאן אל-בארוני, רמדאן א-סוויחלי, עבד א-נבי בלח'יר ואחמד אל-מריד. זו הייתה צורת השלטון הרפובליקנית הראשונה שהוכרזה רשמית בלוב, אך היא זכתה לתמיכה מועטה של המעצמות הבינלאומיות והתפרקה עד 1923.
איטליה הצליחה לבסס שליטה מלאה על לוב עד 1930. טריפוליטניה האיטלקית, שנוהלה במקור כחלק ממושבה אחת, הייתה מושבה נפרדת מ-26 ביוני 1927 עד 3 בדצמבר 1934, כאשר מוזגה לתוך לוב האיטלקית.
אברהם חמו
אברהם (אלברט) חמו (נולד ב-8 ביולי 1934) הוא כדורסלן עבר ישראלי, מאמן כדורסל וקצין משטרה שעסק בתחום מניעת צריכת אלכוהול וסמים בקרב צעירים ואף פרסם ספרים בתחום זה, לאחר שחרורו מהמשטרה הקים את מכון חינוך מפעיל ומונע ובמסגרתו מהווה יו"ר משותף של עמותת עתיד בטוח.
ביוגרפיה מוקדמת
אלברט חמו נולד בקהיר בירת מצרים למשפחת סוחרים מבוססת וברוכת ילדים, כאח שני מבין שמונה אחים ואחיות. חמו גדל על שתי שפות אם: צרפתית וערבית, בבית בו שלטה שאיפה למצוינות ולהישגים. הוא למד בבית ספר צרפתי והשתתף בפעילות תנועת הצופים המקומית. כילד שיחק חמו בנבחרת הכדורסל של מכבי קהיר שהייתה קבוצה מובילה במצרים. בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל, התרבו הרדיפות של היהודים במצרים והמשפחה החליטה לעלות לארץ ישראל. הם עלו באוניה שהפליגה למרסיי שם שהו כחודשיים במחנה מעבר לעולים יהודים ולאחר מכן עלו לישראל באוניה "נגבה" שהפליגה לחיפה.
קריירה כשחקן
ב-1955 נמנה חמו על הרכב נבחרת ישראל בכדורסל שאמורה הייתה להשתתף באולימפיאדת מלבורן, נסיעה שבוטלה עקב מלחמת סיני. ב-1956 היה שותף למסע הנבחרת לארצות הברית בו זכתה המשלחת לכבוד רב, בעיקר בשל הניצחון במלחמת סיני שהתרחש מספר שבועות לפני המסע.
חמו המשיך להצטיין בשתי המסגרות (הפועל חיפה ונבחרת ישראל) ונטל חלק, יחד עם הנבחרת, בשלוש אליפויות אירופה. בתחילת שנות ה-60 הגיעה הפועל חיפה לשיאה כשסיימה פעמיים במקום השני בליגה הלאומית.
בשנת 2005 זכה במקום ה-42 מבין חמישים השחקנים הגדולים בכדורסל הישראלי. תהליך הבחירה ודירוג הנבחרים הושתת על משאל ייחודי, שכלל 170 אנשי מקצוע מכל הזמנים, בניהולו של ערן סלע.
קריירה כמאמן
ב-1965 החל למלא תפקיד מאמן-שחקן בהפועל גבת שעלתה לליגה הלאומית וסיימה במקום השלישי ולאחר מכן אימן קבוצות נוספות בליגה הלאומית. ב-1973 מונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל. תחת הדרכתו, סיימה נבחרת ישראל במקום הראשון מבין 17 נבחרות, בטורניר קדם אליפות אירופה שנערך באותה שנה בווינה. באליפות אירופה הגיעה ישראל למקום השביעי, הישג עליו חזרה, תחת הדרכת חמו, גם באליפות אירופה של 1975. הישגים בולטים נוספים של נבחרת ישראל תחת הדרכתו היו: מקום ראשון במשחקי אסיה 1974 ומקום ראשון בטורניר הכדורסל של המכביה. בעת שאימן את הנבחרת הלאומית אימן בעונת 75–1974 גם את מכבי תל אביב (במשחקי גביע אירופה בלבד), לאחר שמאמן הקבוצה, דויל פאראק, פרש באוקטובר 1974 עקב בעיות רפואיות.
ב-1973, בעת שחמו החל לאמן את נבחרת ישראל, היא נחשבה כנבחרת נמוכה וחלשה. תחת הדרכתו הציגה נבחרת ישראל משחק קבוצתי מלוכד שאופיין בלחץ הגנתי על כל המגרש לאורך פרקי זמן ממושכים במשחק. משחק זה הוציא רבות מהיריבות משיווי משקלן ואפשר לנבחרת הישראלית להגיע להישגים.
קריירה ציבורית
בהמשך הקריירה הציבורית שלו הקים יחד עם רעייתו מירה את ה"מכון לחינוך מפעיל ומונע" ואת תנועת עתיד בטוח, שני הארגונים ממוקדים בקידום נוער, במניעת אלימות, סמים, אלכוהול ובנוסף, בקידום בטיחות בדרכים בקרב ילדים ונוער ואף בבוגרים. חמו ורעייתו כתבו 17 ספרים בנושא מניעה. כך הוקם גם, בין היתר, מגרש ההדרכה הראשון להחלקה ולבטיחות בדרכים בקיבוץ יקום.
חמו מילא תפקידים ציבוריים נוספים, בהם: חבר בוועד המנהל של עמותת "אל סם", נשיא מועדון רוטרי תל אביב ונגיד ארצי של רוטרי ישראל בשנים 2002–2003.
חיים אישיים
ב-1959 נשא חמו את מירה פרידמן, מורה לאנגלית, אשת חינוך ומנהלת תיכון אהל שם לשעבר, ולהם שלושה ילדים: ד"ר מיכל חמו לוטם, מייסדת ארגון בטרם לבטיחות ילדים, ומייסדת המכון למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל, מאור חמו, עסק גם הוא באימון כדורסל ואיש עסקים, ומתן, איש עסקים.
חמו הוא בוגר אוניברסיטת חיפה בסוציולוגיה ומדע המדינה ומוסמך בקרימינולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.