cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית
צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית בע"מ הוא חברה לתועלת הציבור הממוקמת בנצרת ובכפר קאסם. מטרת הארגון היא קידום חברה משותפת בישראל באמצעות פיתוח ההייטק בחברה הערבית. צופן פועלת לטיפוח כוח אדם מיומן בחברה הערבית, לשילוב אלפי אקדמאים ערבים לתעשייה, ולהקמת מרכזי הייטק ביישובים ערבים כמנוף לפיתוח כלכלי הפחתת העוני וליצירת חיבור בלתי אמצעי בין ערבים ויהודים אזרחי ישראל. צופן הקימה את ״המועצה הציבורית לקידום הייטק בחברה הערבית״, אשר ראשיה הם דדי פרלמוטר, ופרופ׳ זיאד חנא.
יסוד
צופן נוסדה בנצרת ב-2008 על ידי סמדר נהב, יזמית טכנולוגית מתעשיית ההיי-טק, סמי סעדי, רואה חשבון עצמאי ויוסי כותן, מנהל בכיר בתעשיית ההיי-טק. אחרי שבחנו את חסרונם של ערבים בתעשיית הטכנולוגיה העילית, וההדרה הכמעט מוחלטת שלהם מההשתתפות במנוע הצמיחה הכלכלי של ההייטק, החליטו השלושה שהכנסת ההיי-טק ישירות לקהילה הערבית תאפשר אינטגרציה של ערבים אזרחי ישראל אל תוך התעשייה, ותמצב את התעסוקה בהיי-טק כמנוף לצמיחה כלכלית וכן תגרום לשגשוג בחברה הערבית בישראל.
יו"ר חבר המנהלים הוא ד"ר רמזי חלבי, ראש מועצת דלית אל-כרמל לשעבר.
מטרות ומיקוד
על ידי יצירה של מרכזי היי-טק במרכזי אוכלוסייה ערביים, צופן מקדמת התפתחות כלכלית ושוויון ומקדמת חברה משותפת, שוויונית וצודקת בישראל. החזון של צופן כולל יצירת מסה קריטית של עובדים ערבים בתעשייה ושל תעשייה ביישובים ערבים שישנו ססטוס קוו, ישברו סטראוטיפים, ואפשרו התנסות בחיים אזרחיים משותפים בין ערבים ויהודים. שינויים אלה יהיו הבסיס ליצירת הזדמנויות שוות לערבים בהיי-טק ואף מעבר לכך - יקדמו את הכלכלה הערבית ואיתה יחד את כלכלת ישראל. צופן פועלת בתווך שבין הממשלה, המגזר השלישי והמגזר הפרטי תוך חיבור ביניהם.
אצטרולב
אַצְטְרוֹלָב (ביוונית עתיקה: ἀστρολάβος) הוא מכשיר מכני, המשמש לקביעת זוויות גרמי השמים ביחס לאופק, והיה מכלי הניווט העיקריים עד למאה ה-18, בה נתפס מקומו על ידי הסקסטנט.
מבנה
על המעגל חרוטים קווי הקואורדינטות שמייצגים הטלה סטריאוגרפית של הספירה השמימית, כפי שהם במקום ידוע כלשהו על פני כדור הארץ. מעל מערכת הגריד הזו מסתובבת ה"רטה", שהיא מסגרת עם סימונים שנקודותיה מסמלות כוכבי שבת. לאחר שהמכשיר מכויל לשעה הנוכחית, ניתן לקרוא את מיקום הכוכב מהגריד. ניתן לבצע גם את ההפך ולהתאים את האצטרולב למיקום הידוע, ולדעת, לפי החישוב, מה השעה.
היסטוריה
האצטרולב הומצא ככל הנראה על ידי היפרכוס (המאה ה-2 לפנה"ס). תלמי היה הראשון שתיאר הטלה סטריאוגרפית (במאה ה-2). האצטרולב הגיע לעולם המוסלמי במאה ה-8 או ה-9 ועל כן מקור שמו הוא בערבית. האצטרולב חזר מחדש לאירופה דרך ספרד המוסלמית במאה ה-11 (המגלים הנוצריים המוקדמים של האסטרונומיה הערבית היו גרברט מאורילק והרמנוס קונטרקטוס). הרקע המתמטי בוסס על ידי אל-באטאני בחיבורו "כיתאב אז-זיג'" (920 בקירוב), שתורגם ללטינית על ידי אפלטון טיבורטינוס (De Motu Stellarum).
הסופר האנגלי ג'פרי צ'וסר (סביבות 1343–1400) כתב חיבור על האצטרולב עבור בנו. במאה ה-15, בונה המכשירים הצרפתי ז'ן פוסוריס (סביבות 1365–1436) התחיל למכור אצטרולבים בחנותו בפריז, כמו גם שעוני-שמש ידניים והמצאות מדעיות נוספות של התקופה. האצטרולב המתכתי הראשון הידוע במערב אירופה תוכנן ונבנה על ידי האסטרונום היהודי רבי אברהם זכות (1452–1514) בליסבון שבפורטוגל. האצטרולבים המתכתיים היו מדויקים בהרבה מאלה העשויים עץ.
ב-2014 התגלה אצטרולב בספינה שטבעה מול חופי עומאן, אשר נוצר בין 1496 ל-1501 ונחשב לעתיק ביותר בעולם. כלי הניווט הימי, המכונה "האצטרולב של סודרה (Sodré)", נמצא בקרבת האי אל-חאלניה בהריסות הספינה אסמרלדה ששימשה במסעו השני של הצי של מגלה הארצות וסקו דה גאמה להודו, בשנת 1502.
סמואה
המדינה העצמאית של סמואה (בסמואית: Malo Sa'oloto Tuto'atasi o Samoa, באנגלית: Independent State of Samoa) או בקיצור סמואה היא מדינת איים בדרום האוקיינוס השקט. בין השנים 1900 לבין 1914 נקראה סמואה הגרמנית, ובין השנים 1914, למן כיבוש סמואה הגרמנית בידי ניו זילנד, לבין 1997, היה שמה סמואה המערבית.
היסטוריה מוקדמת
האנשים הראשונים שהתיישבו בסמואה היו אוסטורנזים והם האבות הקדמונים של אנשי הלפיטה החיים בסמואה היום. הממצאים הכי מוקדמים שמעידים על אנשים בסמואה מתוארכים בין שנת 1,500 לפנה"ס ושנת 900 לפנה"ס. ממצאים אילו התפרסמו בשנת 1974.
ככל הנראה יש קשר גנטי בין תושבי סמואה לתושבי האיים פיג'י וטונגה ומאוד סביר שגם התרחשו מסעות בין איים אלה עוד הרבה לפני שהאירופאים הגיעו לאזור.
הקשר הראשון עם האירופאים התחיל כבר במאה ה-18, כשאירופאי הראשון שהגיע לסמואה היה ספן הולנדי בשם ג'ייקוב רוגבן (Jacob Roggeveen) הגיע לאי אופולו בשנת 1722. אך לא היה ממש קשר בין תושבי האי לאירופאים עד לשנות השלושים של המאה ה-19, אז התחילו סוחרים וציידי לווייתנים בריטים לפקוד את האזור.
המאה ה-19
בסוף המאה ה-19 הגרמנים, הבריטים והאמריקאים ניהלו קשרים עם סמואה ורצו שהיא תהיה תחת חסותם וכל אחד מהם שלח שליחים וצבא לסמואה כדי לדאוג שהיא לא תיפול לידיים זרות, מה שהוביל לשתי מלחמות אזרחים בסמואה, הראשונה ב-1889 והשנייה ב-1898. בסוף מלחמת האזרחים השנייה בסמואה שלושת הצדדים חתמו על הסכם שנותן את מזרח סמואה לארצות הברית ואת מערב סמואה לגרמניה.
סמואה הגרמנית (1900-1914)
החל משנת 1900 ועד לשנת 1914 החלק המערבי של סמואה היה תחת שליטה גרמנית ונקרא בשם "סמואה הגרמנית". המושל שהתמנה לשלוט על האי מטעם גרמניה היה ויליאם סולף (Wilhelm Solf). במהלך שלטונו באי קבע שהממשלה מטעם גרמניה תהיה הממשלה היחידה בסמואה. כשתנועה לא אלימה לאוטונומיה בשם מאו א פולה (Mau a Pule) קמה באי סולף לא היסס לגרש משם את מנהיגה. בחודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה, ב-29 באוגוסט 1914 נחת חיל משלוח ניו זילנדי באי אופולו וכבש את סמואה הגרמנית.
השלטון הניו זילנדי (1914-1961)
מאז סיום מלחמת העולם הראשונה ועד לעצמאותה ב-1962 נשלטה סמואה המערבית על ידי ניו זילנד תחת משטר נאמנות של חבר הלאומים ולאחר מכן של האו"ם. בזמן זה נקראה בשם "סמואה המערבית"
מגפת השפעת הספרדית
בתום מלחמת העולם הראשונה פרצה בעולם מגפה הידועה בשם "השפעת הספרדית". המגפה לא פסחה על סמואה וכחמישית מאוכלוסיית האיים מתו במגפה.
ב-1918, עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזרו הלוחמים מהחזית והביאו איתם זן חדש של שפעת שהתפשט במהרה ממדינה למדינה. לסמואה המגפה הגיעה ב-7 בנובמבר עם הגעתה של ספינה בשם "SS Talune". תוך שבעה ימים מהגעתה של הספינה השפעת הספרדית הפכה למגפה חמורה באופולו ולאחר מכן בשאר האיים. בכל מדינות האיים באוקיינוס השקט סמואה הייתה זו שנפגעה הכי קשה. 90% מהאוכלוסייה נדבקה במחלה; 30% מהגברים, 22% מהנשים ו-10% מהילדים מתו.
בעקבות המחלה הייתה ביקורת רבה על השלטון הניו זילנדי בסמואה. חלק מהסמואים אף קראו להעברת השלטון לידי הבריטים או האמריקאים.
זינה קרדמן
זינה קרדמן (באנגלית: Zena Maria Cardman, נולדה: ב-26 באוקטובר 1987) היא אסטרונאוטית אמריקאית בנאס"א, ביולוגית ימית החוקרת מיקרואורגניזמים בסביבות תת-קרקעיות. בוגרת תואר שני במדעים ימיים מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. כיום בלימודי דוקטורט.
סמואה
סמואה המערבית (1962–1997)
לאחר מאמצים ממושכים של התנועה למען עצמאות סמואה, המשטר הניו זילנדי החליט על מתן עצמאות לסמואה המערבית ב-24 בנובמבר 1961, החלטה שיצאה לפועל ב-1 בינואר 1962. כך נעשתה סמואה המערבית למדינת האיים הקטנה הראשונה באוקיינוס השקט שקיבלה עצמאות.
ב-15 בדצמבר 1976, סמואה המערבית הצטרפה לשורות האו"ם בתור החברה ה-147. השם הרשמי של המדינה באו"ם היה "המדינה העצמאית של סמואה" ולא "סמואה המערבית".
למרות שקיבלו את עצמאותם בתחילת נובמבר, הסמואים חוגגים את יום העצמאות שלהם ב-1 ביוני.
סמואה (מאז 1997)
ב-4 ביולי 1997 ממשלת סמואה המערבית החליטה לשנות את השם של המדינה מ"סמואה המערבית" ל"סמואה". השם בו נקראה באו"ם מאז עצמאותה. בסמואה האמריקאית מחו כנגד שינוי השם מכיוון שהוא מרמז כי סמואה האמריקאית אינה סמואה.
זינה קרדמן
השכלה
קרדמן היא בוגרת תואר ראשון ב-2010 במדעים עם ביולוגיה כמקצוע ראשי וכימיה כמשני מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. היא בוגרת תואר שני במדעי הים, ולמדה כחלק מקבוצת המחקר של אנדראס טסקה. כחלק ממחקרה היא חקרה מערכות מיקרוביולוגיות, חלחול של פחמן, פתחי אוורור הידרותרמיים ואת האזור הארקטי אחר מיקרואורגניזמים. במהלך לימודיה באוניברסיטה היא עבדה במכון המחקר האקולוגי "תחנת פלמר" באנטארקטיקה, שם היא ביצעה אנליזה של מערכות אקולוגיות כחלק ממחקר שעורך זה מספר עשורים.
סמואה
סמואה (מאז 1997)
ב-2002, ראש ממשלת ניו זילנד התנצל בשם ממשלת ניו זילנד על החלק שהיה להם במגפת השפעת הספרדית ועל עוד תקרית שהתרחשה ב-28 בספטמבר 1929 ובה נהרגו שמונה אנשים. תקרית זו העיבה על היחסים בין ניו זילנד לסמואה במשך שנים רבות.
זינה קרדמן
השכלה
קרדמן הייתה עמיתת מחקר בוגרת הקרן הלאומית למדעים באוניברסיטת פנסילבניה, שחקרה את חילוף החומרים המיקרוביאליים ומחזוריות ביו-גיאוכימית במערכות של מערות. המחקר המיקרוביולוגי שלה יכול לאפשר הזדמנות לחקור חיים במקומות אחרים. קרדמן צברה ניסיון נוסף במחקר הנתמך על ידי נאס"א. היא חקרה מיקרואורגניזמים ועדויות לתחילת החיים בקולומביה הבריטית, בחנה את הארכיפלג הארקטי הקנדי, היא חקרה מיקרואורגניזמים במשטחי הלבה של הוואי והפליגה עם האגודה לחינוך ימי בתור עוזרת מהנדס.
סמואה
סמואה (מאז 1997)
ב-7 בספטמבר 2009, ממשלת סמואה החליטה להחליף את כיוון הנהיגה במדינה בימין לשמאל כדי להתאים עם המדינות באזור כמו ניו זילנד ואוסטרליה מהם ייבאה סמואה את מרבית המכוניות שלה. מעשה זה הופך את סמואה למדינה היחידה שהחליפה את כיוון הנהיגה שלה מימין לשמאל.
זינה קרדמן
קריירה בנאס"א
לפני מועמדותה לתפקיד אסטרונאוטית קרדמן עבדה עבור פרויקט המחקר של נאס"א בשנים 2008–2015.
סמואה
סמואה (מאז 1997)
ב-29 בדצמבר 2011 סמואה שינתה את אזור הזמן שלה מUTC-11 לUTC+13. מה שגרם למדינה לקפוץ 26 שעות קדימה ולדלג על יום שישי ה-30 בדצמבר. פעולה זו הזיזה טיפה את קו התאריך העולמי והעבירה את סמואה מצידו המזרחי אל צידו המערבי. שינוי זה נועד כדי להתאים את כלכלת סמואה למסחר עם אוסטרליה וניו זילנד שעד שינוי זה הקדימו את סמואה ביום.
ב-2019 פרצה מגפת חצבת בסמואה, בה חלו אלפי בני אדם ומתו 83, רובם ילדים.
זינה קרדמן
קריירה בנאס"א
ביוני 2017, נבחרה קרדמן לאחת מ-12 אסטרונאוטים בכיתה ה-22 של נאס"א. התמקדות לימודי החלל הייתה על תחזוקת מערכות שונות, לימודי רוסית ועוד, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל ובעתיד לטוס לירח ולמאדים. היא סיימה את הכשרתה ב-2020 במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס.
סמואה
סמואה (מאז 1997)
בזמן מגפת הקורונה, לא חלה בקורונה בשנים 2020–2021 אף חולה בסמואה, אך בשנת 2022 חלו מספר אנשים במדינה.
פוליטיקה וממשל
עם השגת העצמאות בשנת 1962, נקבעה חוקה המגדירה את המדינה כדמוקרטיה פרלמנטרית. ראש המדינה נבחר על ידי האספה המחוקקת של סמואה מדי 5 שנים. אספה זו היא הפרלמנט הסמואי, והיא מורכבת מ-49 נציגים שנבחרים בבחירות מחוזיות מדי 5 שנים.
המערכת המשפטית משלבת משפט מקובל ומנהגים מקומיים. בית המשפט העליון של סמואה הוא בית המשפט הגבוה ביותר. נשיא בית המשפט העליון מתמנה על ידי ראש המדינה בהמלצת ראש הממשלה.
כלכלה
בשנת 2006 התמ"ג הארצי נאמד ב-1.218 מיליארד דולר. הסקטור התעשייתי הוא המרכיב הגדול ביותר בתמ"ג, ומהווה כ-58.4%. ענף השירותים מהווה כ־30.2%. החקלאות מהווה רק 11.4% מהתמ"ג.
גאוגרפיה
באי סוויאיאי מתרוממים ההרים לגובה של כ-1,800 מטרים. באי זה הר געש פעיל, שהתפרץ בשנת 1905, וכן כמה הרי געש כבויים, חלק מאדמותיו פוריות וחלקן אינן מתאימות לחקלאות.
הגשמים מרובים מאוד, בעיקר בתקופת סערות ההוריקן, הנמשכות מדצמבר עד מרץ.
במקומות רבים במדינה זו, מצויה צמחייה טרופית סבוכה.
דמוגרפיה
92.9% מתושבי סמואה הם ילידי האי (בני העם הסמואי), 2.9% אסיאתים, 2.8% צבעוניים, 1.2% לבנים, 0.2% ערבים. מבחינת דת, 50% מהתושבים נוצרים אוונגליסטים, 20% קתולים ו-30% פרוטסטנטים ואחרים (בודהיסטים, הינדו, אנימיסטים). כחמישית מתושבי האי חיים בערים ואילו היתר מתגוררים בכפרים, רובם לאורך החופים. עיר הבירה, אפיה, שוכנת על האי אופולו המשמש בית לכ-75 אחוזים מכלל אזרחי המדינה.
הרהורים על המהפכה בצרפת
הרהורים על המהפכה בצרפת או מחשבות על המהפכה בצרפת, כפי שתורגם על ידי אהרן אמיר (באנגלית: Reflections on the Revolution in France) הוא חיבור היסטורי חשוב של הפוליטיקאי הבריטי השמרן, אדמונד ברק המבקר בחריפות את המהפכה הצרפתית. החיבור נכתב בסתיו של שנת 1790 באנגליה, בחודשים הראשונים של המהפכה כשהמלך הצרפתי לואי השישה עשר עדיין ישב על כיסאו, מבחינה רשמית המלוכה עדיין לא בוטלה ועוד לא החל שלטון הטרור הגדול של היעקוביניזם.
חיבורו כתוב כמכתב אל בנו של ידיד צרפתי של ברק. במהלך המכתב מנסה ברק להסביר לאותו בן של ידידו את הטעות המרכזית ואת הנזק של המהפכה הצרפתית. ברק חזה בחיבור שהמהפכה הצרפתית תתפתח בכיוון של טרור ודיקטטורה מסוג חדש, ושעלייה של דיקטטור או קיסר חדש הוא עניין של זמן. ברק למעשה חזה במדויק את שעתיד לקרות - עליית שלטון הטרור של היעקוביניזם ורובספייר ומיד לאחריו עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה כדיקטטור.
ספרו של ברק התקבל באהדה רבה אצל מתנגדי המהפכה והריאקציונים ובבוז ניכר אצל תומכיה. תומאס פיין, שהיה אחד ממתנגדיו העיקריים, כתב ב-1791 את הספרון "זכויות האדם" כתגובת נגד לחיבורו של ברק.
עם השנים הפך "הרהורים על המהפכה בצרפת" לספר רב-השפעה ולחיבור היסטורי חשוב בשל תרומתו להבנת האידאולוגיה השמרנית, והוא נחשב לאחד מהמסמכים האינטלקטואלים שמציגים את הדעה השמרנית ברהיטות ובצורה מנומקת.
ריבה
ריבה היא מאכל מתוק המוכן באמצעות בישול של פירות או ירקות עם סוכר, עד לקבלת קריש. את הריבה ניתן לאכול לבדה. כמו כן, ניתן להשתמש בה כממרח או כמילוי.
אופן ההכנה
ריבה ניתנת להכנה בתערובת של סוכר ופרי או ירק בלבד. לפעמים מוסיפים לה חומרים מקרישים נוספים, כגון ג'לטין או פקטין, המופק מפירות שונים כגון לימון ומוספים למרקחת. בנוסף, יש ריבות המכילות צבעי מאכל כדי להשיג מראה יפה יותר.
הריבה כאמצעי שימור
הכנת ריבה מהווה שיטה לשימור מזון, מכיוון שהסוכר מונע את רקבון הפירות. הסיבה לכך היא העובדה שחיידקים שונים, הפועלים לפירוק וקלקול מזון, אינם מסוגלים לשרוד בסביבה בה יותר מ-35% סוכר. ריבה תהווה אמצעי שימור אך ורק אם סך כל סוכרי הפרי הקיימים, בתוספת הסוכר שעורבב בתהליך הבישול, תעמוד על כ־35% ממשקל הריבה כולה, והריבה תהיה הומוגנית - אחרת תיתכן התפתחות של מושבות חיידקים באזורים דלי סוכר בתוך הריבה.
ניתן לשמר ריבה גם באמצעות סוכר פרי המוסף אליה במקום סוכר לבן, כמו גם דבש וסוכרים אחרים. ריבה המכילה ממתיקים מלאכותיים לא תישמר, אלא אם יוסיפו לה חומר משמר על מנת לפצות על העדר הסוכר.
שימושים לריבה
לרוב ריבה נרקחת על מנת לשמר את יבול פירות שעונתם קצרה, כגון משמשים ודובדבנים. בצורה זו, ניתן לנצל את מלוא תנובתו של עץ הפרי, אפילו אם פריו זמין לשבועיים בלבד.
בורט
{{פירושונים|
ריבה
שימושים לריבה
ריבה היא מצרך הכרחי בתקופות מלחמה ומחסור, בזכות מחירה הזול יחסית ויכולת השימור ארוכת הטווח שלה. בתקופת הצנע בישראל שימשה ריבה כתחליף לסוכר לצורך המתקת תה.
בורט
ראו גם
}}
ריבה
שימושים לריבה
שימוש נוסף לרקיחת ריבה הוא שיפור טעמם של הפירות שטעמם אינו ערב לחיך כשהם טריים, כגון חבושים וחושחש. במקרים אלו, פירות מרים, לא מתוקים דיים או קשים מדי לנגיסה יהיו בסיס טוב לריבה לאחר הבישול המרכך וההמתקה, וכך ניתן לצרכם.
ריבת תות היא מילוי פופולרי לסופגנייה בחנוכה.
סוגים שונים של ריבות
אף על פי שריבה בהגדרתה האינטואיטיבית היא תערובת של פרי וסוכר, הרי שמאכלים שונים המהווים קריש עתיר סוכר לעיתים נקראים ריבות. כך למשל, מירקות כגון גזר, בצל, עגבנייה, וחציל ניתן להכין מאכלים דמויי ריבות, שנקראות על שם הירק ממנו הוכנו. דוגמה נוספת היא ריבת חלב (Dulce de leche), שהיא ממרח שעשוי מחלב וסוכר.
גם ריבות אמיתיות, העשויות פרי וסוכר, זכו לשמות שונים בהתאם לאופי ההכנה, סוג הפרי והמינונים השונים בין פירות וסוכר.
ריבה בתרבות
ניתן לראות את הריבה ביצירות ספרותיות וקולנועיות שונות:
תוכנית הדרי"ם
תוכנית הדרי"ם היא תוכנית שפותחה במשרד החינוך, שמטרתה היא הדרכת הורים על ידי מחנכי הילדים.
מטרת התוכנית
מטרת התוכנית לסייע להורים בחינוך הילדים בבית. הורים רבים מתקשים בחינוך ילדיהם ומבקשים הדרכה. התוכנית עוסקת במרבית הנושאים שמעסיקים הורים ונותנת פתרונות מעשיים שמקלים על ההורים ויוצרים יחסים חיוביים במשפחה. בעקבות ההדרכה שנעשית על ידי המחנכים, נוצרת הבנה ושתוף פעולה בינם ובין ההורים ונקבעים עקרונות חינוכיים משותפים ששני הצדדים פועלים לפיהם והילדים הם הנהנים העיקריים מכך.
מקום פעילות התוכנית
תוכנית הדרי"ם מופעלת בישראל במאות גני ילדים ועשרות בתי ספר וכן בצ'ילה, פרו וגואטמלה.
מחקר
מחקר שנערך בישראל התפרסם בכתב-עת לפסיכולוגיה בארצות הברית בשם The Journal of Individual Psychology v.64, n.1, spring 2008 מראה על אפקטיביות התוכנית הן לגבי המורים והן לגבי ההורים.
ליפוט אראני
ליפוט אראני (במקור גולדמן, בהונגרית: Aranyi Lipót; מישקולץ, 20 בספטמבר, 1855 – בודפשט, ינואר 1945) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, עורך עיתון. אראני וילדיו ניספו בשואה.
ביוגרפיה
ליפוט אראני נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ אראני (1826–1886), סוחר, ושל זאלי דיקמן (1826–1888) לאחר סיום לימודיו בבית הספר, עבד כשוליית סוחר, ומשנת 1876 היה איש צוות פנימי של היומון בשם "מישקולץ" (Miskolcz) וכן כתב ליומונים פוליטיים בבודפשט. בשנת 1882 הפך לעורך מישקולץ. לאחר מכן הקים את כתב העת "ידיעון בורשוד-מישקולץ" (Borsod-Miskolczi Közlöny), כתב עת חברתי, כלכלי ושל ספרות יפה, שאראני היה העורך והמו"ל שלו (1883–1891). אחרי שעבר לבודפשט, כתב מאמרים וטורים עבור עיתונים רבים מאוד וביניהם: הפשטי נפלו (1892, 1895) ועבור "דפי הבירה" (Fővárosi Lapok). הוא כתב גם ב"אומה" (1892–1899), ב"העיתון ההונגרי" (Magyar Újság), ב"האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet) (1899–1903) ומהקמת "העיתון" (Újság) בשנת 1903, הוא היה איש הצוות הפנימי הבכיר בעיתון, וניהל את "מדור בית המשפט" של העיתון. הוא היה חבר במערכת השבועון ההומוריסטי בורשסם ינקו. לקראת שנות סיום מלחמת העולם השנייה במהלך בדיקת מסמכים ברחוב על ידי הבריונים החהושים של מפלגת צלב החץ, אראני זוהה כיהודי ולעיני אשתו הוצא להורג במקום בירייה בשדרות סנט אישטוואן בבודפשט קרוב לדנובה.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה מריה גאסר (1868–1901), איתה התחתן ב-15 בנובמבר 1888 בקזינצברציקה. אשתו נפטרה מדלקת ריאות בגיל שלושים ושלוש. הוא התחתן בשנית ב-28 באוקטובר 1902. אשתו השנייה הייתה קטלין ויינמן (1870–1964) מורה מבבודפשט.
ילדים (מאשתו הראשונה):
אוקטבה (גנו)
אוקטבה (באנגלית: Octave) היא תוכנה המציעה פיתוח בשפת תכנות עילית, המיועדת בעיקר לאנליזה נומרית והיא שייכת לפרויקט גנו. אוקטבה מסייע בפתרון בעיות נומריות ליניאריות ולא-ליניאריות, וביצוע ניסויים וחקר נומרי אחר באמצעות שפה התואמת את MATLAB. ניתן להשתמש בה גם כשפה לעיבוד באצווה. מכיוון שהיא חלק מפרויקט גנו, היא תוכנה חופשית תחת תנאי הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
אוקטבה היא אחת החלופות החינמיות המרכזיות והפופולריות לתכנת Matlab, אחרות הן FreeMat ו-Scilab. Scilab, לעומת זאת, שמה פחות דגש (דו-כיווני) תחבירי לתאימות עם Matlab מאשר אוקטבה.
דגל ריינלנד-פפאלץ
דגל ריינלנד-פפאלץ הוא דגלה של המדינה הגרמנית ריינלנד-פפאלץ. עיצובו של הדגל מבוסס על דגל גרמניה - טריקולור שחור-אדום-זהב והוא מושחת בסמל ריינלנד-פפאלץ בקנטון. הדגל נקבע כדגל המדינה בחוקת ריינלנד-פפאלץ ב-18 במאי 1947.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה ריינלנד-פפאלץ באזור הכיבוש הצרפתי מצירוף של כמה מחוזות היסטוריים, רובם היו שייכים בעבר למדינות הסה ובוואריה. צבעי הדגל מסמלים את צבעיה הלאומיים של גרמניה בצירוף סמל המדינה וזאת מכיוון ולשילוב הצבעים אין קשר ישיר לאף אחד מחלקי המדינות ההיסטוריות אשר הרכיבו את המדינה, ואילו השימוש בדגל מתקופת רפובליקת ויימאר סימל את הדמוקרטיה החדשה.
הדגל משמש הן את אזרחי המדינה והן את הרשויות המדיניות. כאשר מוצג בשימוש רשמי יוצג בדרך כלל לצידו של הדגל הלאומי ודגל האיחוד האירופי.
קרן אלפא
קרן אלפא היא סדרת ספרים מאת ברי פריגת המספרת על משחק מחשב. הסדרה מלווה באיורים מאת יובל וכמן.
עלילה
הספרים מספרים על ילדה בשם קרן המשחקת במשחק מחשב בשם אלפא. אלפא הוא ראשי תיבות של ארבע הדמויות בהן שולטת קרן, שעליהם לבצע משימה כלשהי: אופיר - נער, לבארי - כלב, פנטום - קוסמת ואנדרו האנדרואיד. בהתחלה ניתן לשחקן לבחור כמה כלים שיעזרו לו בהמשך. במהלך המסלול הם נתקלים במכשולים, שעל קרן להתגבר עליהם לפעמים בעזרת הכלים שקיבלה בתחילת המשחק. לעיתים המכשול מסובך ואז מזעיק אופיר את פנטום שחדה להם חידה, ועל קרן לפתור אותה כדי להתקדם. במהלך המסלול הם נפגשים עם רובוטים, ואז אנדרו עורך איתם קרב-רובוטים שבו הוא צריך לנצח כדי שיוכלו להמשיך. בסוף המסלול הם פוגשים במכשף הרע ומנסים לנצח אותו.
לפעמים המשחק מציע שני צוותים ככה ששני ילדים יוכלו לשחק במשחק. הצוות השני נקרא ביתא והוא מורכב מברק, יסודי, תזאורוס ואמזונה. כך המטרה היא לא רק לסיים את המשחק אלא גם להיות הצוות שמסיים ראשון.
סטאד דה ז'רלן
סטאד דה ז'רלן (בצרפתית: Stade de Gerland) הוא אצטדיון הספורט המרכזי של העיר ליון, הממוקם ברובע ז'רלן שבעיר, אשר נקרא על שמו. האצטדיון שימש עד שנת 2016 את קבוצת הכדורגל אולימפיק ליון במשחקיה הביתיים. באצטדיון נערכו במשחקים במסגרת יורו 1984 ומונדיאל 1998. כמו כן, מארח האצטדיון משחקי רוגבי בינלאומיים.
על פי התוכניות האצטדיון יוסב וישמש לאצטדיון רוגבי בלבד עבור קבוצת הרוגבי של ליון, ומספר המקומות בו יוקטן ל-25,000 צופים בלבד. כמו כן, ישודרגו תנאי האירוח ותאי האח"מים שבו. שם האצטדיון ישונה ל"אצטדיון מאטמוט ז'רלן", כשם האצטדיון הקודם ששימש את קבוצת הרוגבי עד לשנת 2011, "אצטדיון מאטמוט".
יעל דר
יעל דר (נולדה ב- 19 במרץ 1958) היא חוקרת ספרות ילדים ותרבות ילדים ישראלית, פרופסור מן המניין בתוכנית למחקר תרבות הילד והנוער שבאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
יעל דר נולדה בקיבוץ גלאון וגדלה ברמת השרון. את לימודיה האקדמיים עשתה מהתואר הראשון לשלישי באוניברסיטת תל אביב. למדה לתואר ראשון בחוג לתורת הספרות ואת התארים השני והשלישי בבית הספר למדעי התרבות. את עבודות המאסטר והדוקטורט כתבה בהנחיית פרופסור זהר שביט. נושא התזה לתואר השני היה: "אגדת הלאום המתהווה: הסיפורים לילדים ולנוער שכתבה וערכה ברכה חבס בשנים 1940-1933" (1977). נושא עבודת הדוקטורט היה: "המעבר מ'סיפור של יישוב' ל'סיפור של מדינה' בספרות הילדים העברית, 1948-1939" (2002).
ב-2009 התמנתה דר למרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב, ב-2013 התמנתה לפרופסור חבר, ובשנת תש"פ התמנתה לראשית התוכנית לתואר השני במחקר תרבות הילד והנוער באוניברסיטה, בה לימדה מאז היווסדה ב-2010. בשנת 2023 התמנתה לפרופסור מן המניין.
יעל דר הייתה מבקרת ספרות הילדים של עיתון "הארץ" בשנים 2011-2002 וכתבה במסגרת זו מאות רשימות על ספרי ילדים.
יעל דר נשואה בשנית לדורון וינשטוק, פסיכולוג קליני, והם מתגוררים בתל אביב. לדר שתי בנות מנישואיה הראשונים.
מחקריה
מחקריה של יעל דר עוסקים בתרבות הילד בתקופת היישוב, בעשורים הראשונים למדינת ישראל. זהו מחקר המטפל בהקשר הבין-דורי ובזיקות השונות בין תרבות זו ותרבות המבוגרים באותה עת.
שלושה דורות של הנחלת זיכרון-שואה לילדים
מחקרה של דר עוסק, בין היתר, בנרטיב השואה לילדים בישראל במהלך שלושה דורות וביטוייו בספרות הילדים משנות השואה ועד ראשית המאה העשרים ואחת. היא בחנה את התמורות בנרטיב הספרותי הזה שהונחל לילדים במהלך התקופה וכיצד הוא השתלב בשיח הציבורי. היא בחנה לא רק את השינויים בזיכרון השואה שהונחל לילדים, אלא גם את התמורות ובזיקתו למערכת החינוך הממלכתית.
דר חקרה גם גל חדש של ספרי שואה לילדים שהחל להתפרסם בשנות התשעים של המאה העשרים. ספרות זו, שהיא בעלת מאפיינים פואטיים וחברתיים ייחודיים, מיועדת לתלמידי הגן והכיתות הנמוכות. דר מיפתה וניתחה נרטיב חדש זה תוך התמקדות בהיבטיו החברתיים והתרבותיים.
הזיקה בין כתיבה לילדים וכתיבה למבוגרים
דר חקרה את הזיקות בין ספרות הילדים לבין ספרות המבוגרים, בתקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. בשנים אלה, סופרים ומשוררים קאנוניים למבוגרים כתבו גם לילדים, כתיבה שנתפשה בעיניהם קלה ומשנית לכתיבתם הרצינית יותר. למרות זאת, המסקנות העולות ממחקריה הן כי היחסים בין שני סוגי הכתיבה אינם סוג של תלות וחיקוי הספרות למבוגרים.
קנון ספרותי לילדים ובנוי אומה
בספרה קנון בכמה קולות: ספרות הילדים של תנועת העבודה, 1950-1930, בוחנת דר את מאמציה של תנועת העבודה להכתיב קנון ספרותי לילדים, כחלק מביסוס מעמדה כהגמוניה תרבותית.
מהספר עולה, כי בניגוד לדעה המקובלת, הרואה בספרות הפועלים לילדים ספרות אינדוקטרינרית במהותה, "מגויסת" ו"תעמולתית", הרי שספרות זו התאפיינה דווקא בריבוי הקולות. השיח של הקנון הפועלי לילדים היה, בשנות ייסודו, שיח דיאלקטי מתמשך, שלקח על עצמו להתוות דרך "נכונה" ובה בעת - ואולי כחלק מהאתוס המהפכני של התנועה - הציג אמביוולנטיות באשר לצדקתה, תהיות ואף ביקורת נוקבת.
קלסיקה וקלסיקונים בספרות הילדים העברית
ספרה של דר דודה של שום איש: קלסיקה וקלסיקונים בספרות הילדים העברית מנסה לפענח את סוד התהוותו של קנון ספרותי ישראלי לילדים, באמצעות דיון ביצירתם של 26 יוצרים ויוצרות מרכזיים שנולדו לפני הקמת המדינה: נתן אלתרמן, עודד בורלא, חיים נחמן ביאליק, פניה ברגשטיין, ט. כרמי, לאה גולדברג, ע. הלל, מרים רות, מרים ילן שטקליס, חיה שנהב ועוד.
קישורים חיצוניים
ממאמריה
תאוריית ניהול האימה
ממצאים אמפיריים רבים בתחום זה מלמדים ש: תאוריית ניהול האימה קנתה לעצמה מקום בפסיכולוגיה, אך היא עדיין שנויה במחלוקת. אף שהיא מציגה עצמה במידה רבה כנגזרת של הפסיכולוגיה האבולוציונית, יש מהפסיכולוגים האבולוציוניים שרואים את טענותיה כמרחיקות לכת ומציעים להסביר את ממצאיה על ידי סיבות אבולוציוניות פשוטות יותר. כך נטען שהנטייה להחשיב יותר את התרבות בתנאים שבהם המוות בולט, אינה נובעת דווקא מרצון לחפש נצחיות בתרבות, כפי שטוענת התאוריה, אלא בנטייה להתאחד אל מול סכנה.
רקע
תאוריית ניהול האימה נשענת על ההנחה שלבני אדם יש צורך בהערכה עצמית, ומבוססת על עבודותיו של ארנסט בקר, במיוחד ספרו "הכחשת המוות" אשר ראה אור בשנת 1973. בקר הציע שהצורך בהערכה עצמית הוא ייחודי לאדם בגלל יכולתו לתפיסה של סמלים וזמנים, ולרפלקציה עצמית. אף על פי שתכונות אלה תורמות במידה רבה לאדפטיביות של האדם, הן גם יצרו עבורו בעיות ייחודיות. ספציפית, בעקבות מודעות זו, מסוגל האדם לתהות על מטרת קיומו, להרהר ביסוד הבלתי נשלט של היקום, ולתפוס כי הקבוע היחיד הוא הביטחון שביום מן הימים חייו יגיעו לסופם – דבר שיכול לקרות בכל רגע ומכל סיבה שהיא. על פי בקר, למודעות זו יש הפוטנציאל ליצור חרדה משתקת עבור האדם ולכן הוא מוכרח להדחיקה. על מנת להתמודד עם מציאות מודחקת זו שבעקבות אירועים מסוימים מאיימת לעלות לפני המודעות, האדם פיתח השקפות עולם תרבותיות אשר משרות סדר, משמעות ונצחיות לחווייתו. התרבויות והשקפות העולם שהן מספקות כוללות תשובות לשאלות קיומיות (כמו איך העולם נברא ומה קורה כאשר מתים), תוך הענקת משמעות, תקווה לאלמותיות (אלמותיות מילולית כמו אמונה בחיים לאחר המוות או אלמותיות סימבולית באמצעות הענקת ערך ומשמעות להיבטים מסוימים של העצמי והתרבות) והנחיות להתנהגות מוערכת ומוסרית. מבחינה זו, ייחודו של האדם הוא בהיותו יצור תרבותי.
תאוריית ניהול האימה ופסיכולוגיה אבולוציונית
תאוריית ניהול האימה מוצגת בספרות ככזאת שמתיישבת עם עקרונות האבולוציה:
על אף שהניאנדרתלים קברו מתים כבר לפני 100,000 שנים, ייתכן שעשו זאת רק מתוך מטרה להימנע מריחות לא נעימים ומחלות. אך בתקופה הפלאוליתית העליונה נהגו לקבור את המתים עם קישוטים, חרוזים, אוכל וחפצים נוספים, מה שמצביע על אמונה בחיים שלאחר המוות. תאוריית ניהול האימה גורסת שעם התפתחות קוגניטיבית מתקדמת שהייתה אדפטיבית עבור אבותינו הקדמונים, התפתחה בנקודה מסוימת גם המודעות לעובדת המוות הבלתי נמנע. פחדים ספציפיים מאיומים ממשיים שעלולים להזיק לאדם יכולים להיות אדפטיביים, אך לא כך לגבי חרדת מוות כללית, ובמיוחד אם היא מאיימת להפריע בתפקודים אדפטיביים אחרים. לכן, בני האדם פיתחו מערכת ערכים ואמונות שסיפקו הגנה מפני חרדת המוות.
תאוריית ניהול האימה ספגה גם ביקורות מפי פסיכולוגים אבולוציוניים בנוגע להתאמתה לראייה האבולוציונית המודרנית (ראו חלק "ביקורות על התאוריה").
עקרונות התאוריה
תאוריית ניהול האימה כוללת הסבר על מהותה של הערכה עצמית, מדוע האדם זקוק לה וכיצד הצורך בהערכה עצמית משפיע על התנהגותו החברתית. על פי התאוריה, ההערכה העצמית היא תחושה ממתנת חרדה הנחוצה לשם ניהול אימת המוות, ועל מנת לתחזק אותה מאמץ האדם השקפות עולם שמתאימות לתרבותו ומקנות לו סדר, משמעות ואלמותיות סמלית או מילולית.[1]
מערכת הגנה מחרדת המוות
החל מילדות מוקדמת, מתפתחת מודעות עצמית והתפיסה כי יש להיות "ילד טוב" או "ילדה טובה" בעיני הדמות המטפלת על מנת לזכות בחום והגנה. להיות "ילד רע" או "ילדה רעה" משמע להסתכן בנטישה ולכן במוות. מכאן, תפיסה עצמית חיובית מקושרת לתחושות של חום וביטחון, ואילו תפיסה עצמית שלילית מקושרת לאימה.
בהמשך ההתפתחות, מתפתחת המודעות למוות ולהיותו בלתי נמנע. עם מודעות זו, ילדים מבינים כי הוריהם לא תמיד יוכלו להגן עליהם ולכן הם צריכים למצוא מקורות נוספים שיבטיחו חום, הגנה, ומניעה מחרדה ואימה. התרבות מספקת בסיס כזה בכך שקובעת ערכים, סטנדרטים ותפקידים, השקפות עולם מסוימות ואפשרות לאלמותיות. הילדים מבינים שבשביל לא לחוש אימה, הם צריכים להאמין שהם בעלי ערך בתוך הקונטקסט התרבותי אליו הם משתייכים.[1]
על פי תאוריית ניהול האימה, הערכה עצמית (self-esteem) היא תחושה ממתנת חרדה שמכילה שני מרכיבים: [1] לכן, על מנת לשמר את הערכתו העצמית, יעשה פעולות המשמרות את סיפורו התרבותי ופעולות המשמרות את האמונה בערכו בתוך הקונטקסט התרבותי.
כל חוויה שתרמוז על כך שסיפורו התרבותי אינו אבסולוטי, יאיים על ערכו העצמי של האדם ולכן יעורר חרדה. כאשר איום מסוג זה מתעורר, מנגנוני הגנה יופעלו על מנת לחזק את האמונה בסיפור התרבותי ובערך האישי בקונטקסט זה, על מנת להפחיתו.
ניתן להסתכל על מלחמות בתור ניסיונות להוכיח עליונות ונכונות של השקפת עולם וערכים תרבותיים של קבוצה אחת על אלו של אחרת. מפתחי התאוריה מציעים כי למרות תרומתם של שיקולים פוליטיים וכלכליים לקונפליקטים, האיום האידאולוגי הוא זה שמנהיגים מתמקדים בו על מנת להניע אנשים להילחם. [1]
חשוב להבין כי הסיפור התרבותי והערכים שמשתקפים ממנו יכולים להתבטא בצורות שונות עבור אנשים שונים.
דוגמאות לפעולות המשמרות את האמונה בערך העצמי בתוך הקונטקסט התרבותי: מילוי תפקיד מצופה, עמידה בסטנדרטים מוסריים של החברה, השגת סטטוס או מעמד מוערך, הזדהות עם גיבורי תרבות וסגידה אליהם.
הסטנדרטים עשויים להשתנות עבור כל אחד ואחת, אך באופן כללי, קבלת אישורים מאחרים השייכים לאותו עולם תרבותי מקלה מאוד על היכולת להאמין בערך העצמי. כך, קשרים חברתיים, רומנטיים ומשפחתיים מספקים מקור משמעותי לתחושת הערך העצמי. לדוגמה, הורים יכולים לשאוב ערך עצמי ואף תחושת אלמותיות מקיומם והישגיהם של ילדיהם, בעקבות הידיעה שבזכותם הם קיימים וההכרה בכך שהם נחוצים להישרדותם. [1]
בהמשך המחקר אודות המערכת שממתנת את חרדת המוות הוצע מנגנון הנוסף על העלאת הערכה עצמית ותיקוף השקפות עולם, והוא יצירה ושימור של קשרים קרובים. בין השאר, במחקריהם נמצא שקשרים קרובים משרתים תפקיד של מיתון חרדת מוות ובולטות מוות גורמת להתגברות המוטיבציה ליצור ולתחזק קשרים קרובים.
השערות הנובעות מהתאוריה
נערכו יותר מ-400 מחקרים בתחום תאוריית ניהול האימה במעל ל-15 מדינות שונות. ניתן לזהות בגוף מחקרי זה מספר השערות מרכזיות: השערת בולטות המוות (MS – Mortality salience hypothesis), השערת נגישות מחשבות מוות (DTA – Death-thought accessibility hypothesis) והשערת ההגנה מחרדה (Anxiety-buffer hypothesis). ההשערות צומחות מן התאוריה והן קשורות זו לזו, אך מציעות זוויות הסתכלות שונות ומכאן גם מתודולוגיות מחקריות שונות. עקב כך שהן שונות באופיין ודרך בדיקתן, האישוש שלהן מביא לתמיכה מקיפה ומשמעותית בתאוריה.
השערת בולטות מוות (MS - Mortality salience hypothesis)
על פי השערת בולטות המוות, בהנחה שהערכה עצמית, השקפות עולם תרבותיות וקשרים קרובים משמשים כמנגנונים להכחשת המוות, נצפה שהבלטה של נושא מותם יעלה אצל אנשים את השימוש במערכת ההגנה מחרדת המוות, ולכן יגרום לחשיבה והתנהגות שמכוונת להעלות את הערך העצמי, לחזק את השקפות העולם התרבותיות ולהתקרב אל הקרובים להם. ישנן דרכים שונות להבליט את נושא המוות עבור המשתתפים בניסויים, למשל על ידי תזכורת פשוטה, בקשה מהמשתתפים לכתוב על המוות של עצמם, או דאגה לכך שיעברו ליד בית קברות בדרך למיקום הניסוי. בדרך כלל, נושא המוות מובלט אצל קבוצת הניסוי, ואילו קבוצת הביקורת איננה מקבלת תזכורת או מקבלת תזכורת על נושא אחר (למשל כאב שיניים).
ישנם ממצאים המראים שהמחשבה על מוות מגבירה את השאיפה לחיזוק ההערכה העצמית. למשל, אצל אנשים שערכם העצמי תלוי בין היתר ביכולות הנהיגה שלהם, בולטות מוות הגבירה לקיחת סיכונים במשימת נהיגה בסימולטור. אפקט זה לא נראה כאשר המשתתפים קיבלו משוב חיובי על נהיגתם לפני משימת הסימולטור. ניתן לפרש את התוצאות כך שהעלאת נושא המוות למודעות גרמה להפעלת מערכת הגנה מחרדת מוות הכוללת שאיפה לחיזוק הערך העצמי. נהגים אשר לקיחת סיכונים בנהיגה היא משמעותית עבור ערכם העצמי לקחו יותר סיכונים ובכך העלו את ערכם העצמי. משוב חיובי לפני המשימה חיזק את הערך העצמי, ולכן לא הייתה לקיחת סיכונים מוגברת בעת הסימולציה.
לבסוף, הצליחו להראות כי בולטות מוות יכולה להגביר את הרצון בקשרים קרובים בקרב אנשים עם התקשרות בטוחה ורצון ליזום אינטראקציה חברתית.
השערת נגישות מחשבות מוות (DTA - Death-thought accessibility hypothesis)
השערה נחקרת נוספת הצומחת מתוך תאוריית ניהול האימה היא שאיומים על הערך העצמי, השקפות העולם התרבותיות וקשרינו הקרובים יגרמו לנגישות גבוהה יותר של מחשבות הקשורות למוות. דרך מקובלת לבדוק את הנגישות של מחשבות מוות היא במטלת השלמת מילים, אשר יכולות להיות מושלמות בקלות למילים נייטרליות או למילים שקשורות למוות.
לדוגמה: " _ בר ". ניתן להשלים ל"קבר" או ל"חבר". השלמה של יותר מילים באופן הקשור למוות תעיד על נגישות גבוהה יותר למחשבות מוות. בעת השלמת המילים המשתתפים אינם מודעים לכך שנגישות מחשבות מוות היא נושא הניסוי.
דרך נוספת לבדוק את נגישותן של מחשבות מוות היא על ידי השוואת זמן הזיהוי של מילים הקשורות למוות לזה של מילים נייטרליות.
בסדרת מחקרים, הראו חוקרים שאיום על השקפות עולמו של אדם יכול להגביר נגישות למחשבות הקשורות למוות. אפקט זה נראה גם כאשר איימו על ערך העצמי של אנשים וכאשר אנשים דמיינו פרידה מאדם קרוב.
השערת ההגנה מחרדה (Anxiety-buffer hypothesis)
אם הערכה עצמית, השקפות עולם תרבותיות וקשרים קרובים מספקים הגנה מפני חרדה, נצפה לראות הפחתה של חרדה וחרדת מוות בפרט כאשר נחזק מבנים פסיכולוגיים אלו.
תמיכה אמפירית ראשונית בהשערה זו ניתנה במחקרם של גרינברג, סלומון ושותפים (1992) אשר העבירו למשתתפים משוב חיובי או נייטרלי על מנת להעלות או לא להשפיע על הערך העצמי. לאחר מכן הראו למשתתפים סצנות מוות גרפיות מהסרט הדוקומנטרי "פני המוות". לבסוף מדדו את רמת חרדתם. משתתפים שצפו בסצנות הקשות הראו רמות גבוהות יותר של חרדה בתנאי שלא העלו להם לפני כן את ערכם העצמי. כאשר העבירו להם משוב חיובי לפני הצפייה, הצפייה לא גרמה לעליה ברמות החרדה.
במחקר נוסף שנעשה כמה שנים מאוחר יותר, חוקרים הראו שערך עצמי גבוה יכול למתן גם את התגובה ההגנתית שנלווית לחוויית איום על השקפות עולם תרבותיות. לבסוף, חשיבה על הורה או חבר קרוב הפחיתה את חומרת העונש שבחרו משתתפי ניסוי לתת לאדם שחצה גבול מוסרי אחרי חשיפה למניפולציית בולטות מוות. כלומר, לא היה צורך בהגנה מחרדה בצורת דבקות בהשקפות עולם תרבותיות כאשר חוזק המבנה הפסיכולוגי של קשרים קרובים.
מחשבות מוות מודעות ולא מודעות
חוקרים מבחינים בין שני סוגי מנגנוני הגנה מפני המודעות למוות: מנגנונים פרוקסימליים ומנגנונים דיסטליים. מנגנונים פרוקסימליים כוללים ניסיונות ישירים של הוצאת נושא המוות מהמודעות, למשל שימוש בהסחות דעת או התעמתות רציונלית עם הנושא. הגנות אלו פועלות מיד עם העלאת נושא המוות למודעות. לעומת זאת, מנגנונים דיסטליים לכאורה נדמים לא קשורים לנושא המוות, והם כוללים את ההגנות שבהן עוסקת תאוריית ניהול האימה (חיזוק הערכה עצמית, דבקות בהשקפות עולם ושמירה על קשרים קרובים). הגנות אלו פועלות רק לאחר השהייה קצרה (בה מופעלות ההגנות הפרוקסימליות), כאשר נושא המוות לא נמצא יותר במרכז ההתמקדות אך הוא עודנו נגיש ביותר. לכן, בניסויים אשר בודקים את השפעותיהן של המודעות למוות על מנגנוני הגנה דיסטליים, מקפידים על השהייה או הסחת דעת מסוימת בין המניפולציה לבולטות המוות לבין המדידה הרלוונטית.
השלכות התאוריה
מחקרים רבים חקרו את הקשר בין ערך עצמי והתנהגות של לקיחת סיכונים. באחד מן המחקרים בדקו כיצד נהגים (גברים) צעירים מגיבים לאינפורמציה על סכנת המוות בנהיגה. נהגים שנחשפו למניפולציית בולטות מוות דירגו גבוה יותר את כוונתם להמשיך לקחת סיכונים בנהיגה ולנהוג במהירות גבוהה, אך רק בקרב אלו שנהיגה מהירה חשובה לערכם העצמי. ניתן לפרש את התוצאות כך שבולטות המוות העלתה את חרדת המוות למודעות, ולכן מנגנון ההגנה הדיסטלי של חיזוק הערך העצמי נכנס לפעולה. כך, אצל מי שנהיגה מהירה תורמת לערכו העצמי, הנטייה לנהיגה מהירה התחזקה.
בניסוי אחר נבדקו שינויים בעמדות של מעשנים כלפי עישון אחרי חשיפה לתווית אזהרה שמכילה אזכור ישיר למוות בהשוואה לתווית אזהרה שאינה מכילה אזכור ישיר למוות. משתתפים שעישון מהווה חלק חשוב מערכם העצמי, דיווחו על הסתכלות חיובית יותר על עישון וכוונה חזקה יותר להמשיך לעשן בעתיד, כאשר התווית שהם נחשפו אליה הייתה קשורה באופן ישיר למוות. לעומת זאת, כאשר התוויות הכילו מידע מפחיד אך שאינו מכיל אזכור ישיר למוות, מעשנים אלו דיווחו על הסתכלות שלילית יותר על עישון וכוונה חלשה יותר להמשיך לעשן בעתיד.
משתי הדוגמאות הללו ניתן להסיק שבמקרים מסוימים אזהרות לגבי סיכונים הקשורים למוות עלולות לגרום להשפעה הפוכה מהרצויה. יש לקחת בחשבון את ההשפעה של הערכה עצמית על התנהגויות בריאותיות בתנאים של בולטות מוות בקביעת מדיניות שנועדה להיטיב עם בריאות הציבור.
בעקבות ממצאים מסוג זה, הוצע מודל בריאותי של ניהול האימה (TMHM) העוסק בהשפעתם של מחשבות מוות, מודעות ולא מודעות, על התנהגויות הקשורות לבריאות.
על פי המודל:
ביקורות על התאוריה
ישנן טענות שתאוריית ניהול האימה אינה סבירה כאשר נבחנת תחת ההבנה העכשווית של אבולוציה וברירה טבעית. להלן חלק מן הטענות:
1. תאוריית ניהול האימה מניחה כי לבני אדם אינסטינקט הישרדותי כללי והנחה זו איננה מבוססת. ברירה טבעית מעצבת אצל אורגניזמים אדפטציות שמובילות לשכפול גנטי. חלק מאדפטציות אלו תומכות בהישרדות הפרט, אך רבות שמות מטרות אחרות מעליה.
בתגובה לטענה זו, חוקרי תאוריית ניהול האימה מסבירים כי הם מסכימים שאין אינסטינקט הישרדותי אחד אלא סדרת אדפטציות שנועדו להביא לשכפול הגנים. עם זאת, חלק ניכר מהאדפטציות מכוונות להמשך חיים ולהתרבות. ניתן להסתכל על אדפטציות אלו יחד כאל נטייה לשרוד, החוצה מערכות שונות בפונקציות האדם. מעבר לכך, בני אדם מודעים לכך שהם חיים, ככלל שואפים להמשיך לחיות, ומסוגלים לחוש חרדה גם מאיומים שאינם מיידיים. לכן, הידיעה שהמוות הוא בלתי נמנע יוצרת אצל האדם אימה.
2. פחד ממוות ברמה משתקת כמו שתאוריית ניהול האימה מדברת עליה לא יכלה להתפתח באבולוציה. המערכות הרגשיות של האדם שכוללות פחד וחרדה הן אדפטיביות ומורכבות. לכן, מערכת שתפקידה להפחית פחד וחרדה למעשה חותרת תחת ערכה האדפטיבי של מערכת אחרת. לכן, אם פחד ממוות היה אדפטיבי, לא הייתה מתפתחת מערכת שמפחיתה אותו, ואילו אם פחד ממוות לא היה אדפטיבי, הוא לא היה יכול להתפתח מלכתחילה.
בתגובה לטענה זו, חוקרי תאוריית ניהול האימה מבחינים בין פחד הקשור באיום ממשי ומידי לבין חרדה שקשורה לאיום עתידי ולא ממשי. תאוריית ניהול האימה איננה טוענת שאדם העומד בפני איום ממשי ומידי ינסה לדבוק בהשקפות עולמו כדי להפחית את חרדת המוות. תגובה כזו לא תהיה אדפטיבית כלל. ההבחנה בין מנגנוני הגנה פרוקסימליים ודיסטליים יכולה לעזור לחדד נקודה זו (ראו חלק "מחשבות מוות מודעות ולא מודעות"). כאשר לאדם מחשבות מוות מודעות, הוא נוטה להתנהגויות שיפחיתו באופן מכוון את האיום הרלוונטי, אך כאשר לאדם מחשבות מוות לא מודעות, הוא פונה להגנות הדיסטליות: חיזוק הערך העצמי, דבקות בהשקפות עולם תרבותיות וחיפוש אחר קשרים קרובים. הנקודה העיקרית פה היא שבולטות מוות בניסויים של תאוריית ניהול האימה משפיעה על אנשים עקב הקושי הפסיכולוגי של המודעות למוות בלתי נמנע, ולא עקב איום מידי להישרדותם.
3. התפתחות של מערכת השקפות עולם היא פתרון אבולוציוני לא סביר להקלה על חרדת מוות מכיוון שהיא תדרוש אינספור שינויים גנטיים כדי להתממש. בנוסף, ישנם פתרונות חלופיים פשוטים ואמינים הרבה יותר שהיו מתפתחים בסבירות הרבה יותר גבוהה אילו חרדת מוות משתקת הייתה בעיה אדפטיבית, למשל העדפת פרטים שחשים את החרדה ממוות באופן פחות משתק, או העדפת פרטים שנמנעים מהתנהגויות מסוכנות ובכך להימצא בפחות סיטואציות שמעוררות פחד משתק זה. גם אם התפתחות מערכת זו היא לא פעולתה של ברירה טבעית, אלא המצאתה של האדם המודרני, עדיין לא ברור איך מערכת זו מפחידה חרדה. השקפות עולם תרבותיות רבות מכילות אלמנטים שדווקא גורמים לפחד, ולא מגנים מפניו (למשל האמונה בעין הרע, בשטן ובגיהנום).
בתגובה לטענה זו, חוקרי תאוריית ניהול האימה מסבירים שהאדם יצר מערכות סימבוליות של השקפות עולם על מנת להתמודד עם הבעיה הפסיכולוגית שעמד בפניה. הוא היה יכול ליצור מערכות סימבוליות אלו בזכות אותן יכולות קוגניטיביות גבוהות שאפשרו תפיסה סימבולית ומודעות ולא מדובר במערכת שנוצרה בתהליך ברירה טבעית. בנוסף, אין הם טוענים שתפקידו היחיד של השקפות עולם תרבותיות הוא בניהול חרדה, או שכל מקורות החרדה ממותנים על ידי השקפות עולם. התאוריה גורסת שאמונה בהשקפות עולם תרבותיות בשילוב עם משמעות וערך של העצמי מגנים מפני חרדת מוות. השקפות עולם תרבותיות יוצרות סדר ומשמעות מהאירועים בסביבה, שחלקם שליליים (כמו מוות). אפשר לראות באלמנטים מפחידים שבהשקפות עולם תרבותיות ניסיון להבין ולשלוט בסביבה שמכילה גם איומים. כמו כן, השקפות עולם תרבותיות מספקות סטנדרטים והנחיות מוסריות. התפיסה של האדם היא שעמידה בסטנדרטים אלו תקנה הגנה וביטחון. לכן גם קיימת פעמים רבות חוויית פחד מאי עמידה בסטנדרטים אלו.
מבקרי התאוריה מציעים חלופה לתאוריית ניהול האימה, בשם "פסיכולוגיה קואליציונית". על פי הפסיכולוגיה הקואליציונית, תרבויות והשקפות עולם הן תוצרי לוואי של מערכות פסיכולוגיות אדפטיביות אחרות. הם מסבירים שהחשיבה על מוות מעלה דבקות בהשקפות העולם הנורמטיביות של קבוצת הפנים מכיוון שבמצבי סיכון שונים, כגון מחלות ורעב, תמיכה חברתית גבוהה והימנעות מחברי קבוצות חוץ היו אדפטיביות עבור האדם.
על פי התאורטיקנים של תאוריית ניהול האימה, פסיכולוגיה קואליציונית איננה מהווה אלטרנטיבית טובה לתאוריית ניהול האימה מכיוון שהיא לא יכולה להסביר את הממצאים הבאים: 1) כל התרבויות מכילות אלמנטים אל-טבעיים. 2) חברות בקבוצות פנים מערבת טקסים, אמונות מורכבות ואלמנטים סימבוליים רבים במקום תקשורת ישירה. 3) ממצאים התומכים בתהליך הפסיכולוגי הדו-שלבי הכולל הגנות פרוקסימליות והגנות דיסטליות מפני חרדת המוות. 4) אנשים מוטרדים מאיומים על השקפות עולמם, גם בהיעדר איום אדפטיבי. 5) רבים מהממצאים שתומכים בהשערות שנובעות מתאוריית ניהול האימה.
ראו גם
•    הערכה עצמית
•    קשרים בין-אישיים
•    תרבות
לקריאה נוספת
•    Becker, Ernest (1973). "The Denial of Death". The Free Press
הפשיטה באוקיינוס ההודי
פעולה ראשונה
לאחר ניצחונם בקרב איי הודו המזרחיים, יצא הצי הקיסרי היפני אל האוקיינוס ההודי על מנת להשמיד את כלי השיט הבריטים שעגנו בו, ועל מנת לתמוך בפלישה לבורמה. הכוח היפני, תחת פיקודו של צ'ואיצ'י נגומו, הכיל שש נושאות מטוסים: אקאגי, זואיקאקו, היריו, ריוג'ו, סוריו ושוקאקו. שייטת זו, שנקראה קידו בוטאי, יצא מהאי סולאווסי, ב-26 במרץ 1942.
פיענוח הצפנים היפניים סיפק לבריטים התרעה מוקדמת על כוונות התקיפה. מפקד הצי הבריטי באזור, תת-אדמירל ג'יימס סומרוויל, הסיג את כוחותיו אל אטול אָדוּ, שבאיים המלדיביים, משום שציפה שההתקפה תערך ב-1 או 2 באפריל.
ההתקפה הראשונה נערכה כנגד ספינות סוחר במפרץ בנגל, על ידי נושאת המטוסים ריוג'ו ושש סיירות, תחת פיקודו של אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה. היפנים הטביעו 23 ספינות, וחמש נוספות הוטבעו על ידי צוללות בסמוך לחוף המערבי של הודו.
כאשר איחרה ההתקפה על ציילון להגיע, שלח סומרוויל את נושאת המטוסים אה"מ הרמס (95) לטרינקומלי, ציילון, לתיקונים, בליווי הסיירות הכבדות "קורנוול" ו"דורסטשייר" והמשחתת "ומפייר" של הצי המלכותי האוסטרלי.
ההתקפה על קולומבו
ב-5 באפריל 1942, יצאה טייסת בת 125 מטוסים לכיוון קולומבו, ציילון. הטייסת הכילה 36 מפציצי צלילה, 53 מפציצי טורפדו ו-36 מטוסי זירו. הטייסת, בפיקודו של מיטסואו פושידה, יצאה מנושאת המטוסים אקאגי, אשר הובילה את ההתקפה על פרל הארבור. המטוסים היפנים טסו מעל החוף, גלויים לגמרי, אולם חיל האוויר המלכותי לא קיבל התרעה, והמטוסים הבריטים נותרו על הקרקע בזמן שהטייסים היפנים טסו מעליהם.
היפנים תקפו את בסיס הצי בקולומבו, והטביעו את סיירת העזר "הקטור" ואת המשחתת "טֶנֵדוֹס" בתוך הנמל. חיל האוויר המלכותי איבד את כל 27 מטוסיו, בעוד שהיפנים דיווחו על חמש אבדות בלבד, מתוכן רק שלוש מעל היבשה. מטוסי סיור יפניים איתרו את קורנוול ואת דורסטשייר כ-200 מילים מדרום לציילון והטביעו אותן ביחד עם 424 אנשי צוות.
טרינקומלי ובאטיקלואה
בשעה 07:00 ב-9 באפריל, תקפו היפנים את נמל טרינקומלי שבציילון. בפעם זו קיבלו הבריטים התרעה טרם ההתקפה, והרמס ומלוותיה עזבו את הנמל בלילה לפני. הן התגלו על ידי היפנים בשעה 08:55, בדרכן חזרה לנמל. הרמס הייתה ללא מטוסיה, ולמעשה הייתה חסרת הגנה כנגד 70 המפציצים אשר תקפו אותה בשעה 10:35. לאחר שנפגעה 40 פעמים, טבעה הרמס, ואיתה 307 אנשי צוות. ומפייר והקורבטה "הוליהוק" טובעו אף הן.
אוניית בית החולים "ויטה" אספה כ-590 ניצולים. חיל האוויר המלכותי איבד לפחות שמונה מטוסי קרב מדגם "הוריקן". היפנים איבדו חמישה מפציצים ושישה מטוסי קרב, אחד מהם בפעולת התאבדות על מכלי הדלק בטרינקומלי.
תוצאות הקרב
המבצע הבליט את עליונותה של יפן בכל הנוגע למבצעי נושאות מטוסים, וחשף את הצורה הבלתי מקצועית בה פעל חיל האוויר המלכותי באסיה. אולם, המבצע לא הצליח לעקור לגמרי את הצי המלכותי ממימי האוקיינוס ההודי. הבריטים, שתחילה חששו מפני פלישה לציילון, פירשו את ההימנעות היפנית כתגובה לאבדותיהם על כן כניצחון בריטי. למעשה, היפנים חסרו את כוח האדם, הכוח האווירי והכוח הימי להשלמת פלישה וכיבוש, ואפילו לא היו בעמדה שתאפשר להם פשיטה וכיבוש זמני.
האי ציילון היה בעל חשיבות אסטרטגית רבה. הוא חלש על הגישה לתת-היבשת ההודית מכיוון האוקיינוס, ועל נתיבי הסחר עם המזרח התיכון ושדות הנפט של המפרץ הפרסי. ציילון אף הייתה המקור העיקרי של גומי לאימפריה הבריטית. טרם הפשיטה, הפעילו היפנים תעמולה בקרב תושביה הסינהלים של ציילון, והאחרונים ציפו לבוא היפנים.
הפשיטה של דוליטל, ב-18 באפריל, שיבשה את תוכניות היפנים באוקיינוס השקט, וקידו בוטאי נקראה לשוב ליפן. הייתה זו התקיפה הראשונה של ארצות הברית על איי יפן במהלך מלחמת העולם השנייה. הפשיטה המפתיעה על בירת האימפריה היפנית, ובסמוך לארמון הקיסר, הביאו את המטה הקיסרי להבנה כי החזית הפסיפית חשובה יותר מהאוקיינוס ההודי, שכן ממנה עשויים האמריקאים לפגוע באיי הבית.
מפקד הצי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, החל לתכנן מבצע רחב היקף, אשר כלל את כיבוש אטול מידווי, ומטרתו הייתה לכפות קרב הכרעה על צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. אולם, ביוני 1942, התהפכו היוצרות, וכל ארבע נושאות המטוסים היפניות שהשתתפו במבצע טובעו במהלך קרב מידווי, ובכך הגבילו את יכולתם של היפנים לערוך מתקפות אסטרטגיות ארוכות-טווח.
שלוש דיוויזיות של הצבא הבריטי נשלחו לציילון כתגבורת להגנה מפני מרי אזרחי אנטי-בריטי, ומספר התקוממויות של חיילים בני המקום דוכאו במהירות. מאוחר יותר במהלך המלחמה, שימשה ציילון כבסיס חשוב בתוכנית בעלות הברית לכיבוש מחדש של מלאיה וסינגפור.
במבט לאחור, נראה כי היה זה בזבוז של כוח רב עוצמה, כמו זה של קידו בוטאי, לצורך פשיטה, בזירה צדדית, שממילא היפנים לא התכוונו, ואף לא יכלו, להחזיק בה. כוח זה, בעת שהיה באוקיינוס ההודי, לא היה זמין, אפוא, בזירות אחרות. חלון ההזדמנויות, בו עדיין הייתה ליפנים עליונות, נסגר בעת שהשייטת הייתה מרוחקת והאבדות שגרמה לבריטים באותו זמן לא יכלו להצדיק את שיגורה.
ארקטיק מאנקיז
ארקטיק מאנקיז (באנגלית: Arctic Monkeys; מילולית: קופים ארקטיים) היא להקת אינדי רוק בריטית מהיי גרין (High Green), פרבר של שפילד. הלהקה מורכבת מאלכס טרנר (סולן, גיטרות וקלידים), ג'יימי קוק (גיטרות וקלידים), ניק אומאלי (גיטרה בס וקולות רקע) ומאט הלדרס (תופים וקולות רקע). חבר הלהקה הקודם, אנדי ניקולסון (גיטרה בס וקולות רקע) עזב את הלהקה בשנת 2006, לאחר יציאתו של אלבום הבכורה. הלהקה נוסדה במהלך 2002, ואלבומה הראשון יצא בשנת 2006 ונחשב לאחד האלבומים הבריטיים הטובים ביותר של אותה שנה, על פי מספר מגזינים.
הארקטיק מאנקיז זכו להצלחה רבה במצעדים בבריטניה, ושני הסינגלים הראשונים מאלבומם הגיעו למקום הראשון. אלבום הבכורה שלהם, "Whatever People Say I Am, That's What I'm Not" הפך ל"אלבום הבכורה הנמכר ביותר במעט זמן" בהיסטוריית המוזיקה הבריטית. אלבומם השני, "Favourite Worst Nightmare", ראה אור ב-23 באפריל 2007 וזכה אף הוא להצלחה מסחרית. האלבום השלישי, "Humbug" יצא ב-19 באוגוסט 2010 ולא הצליח לשחזר את הצלחת האלבומים הקודמים, כיום נחשב לאלבום האהוב ביותר בקרב מעריצים רבים. האלבום הרביעי, "Suck It And See", יצא לאור ב-6 ביוני 2011. האלבום החמישי, "AM", יצא לאור ב-9 בספטמבר 2013 ועבורו קיבלה הלהקה את פרס המוזיקה הבריטית בפברואר 2014 ואלבומם השישי "Tranquility Base Hotel & Casino" יצא לאור ב-11 במאי 2018. אלבומם השביעי, "The Car", יצא לאור ב-21 באוקטובר 2022.
2002-2006: ההתחלה והאלבום הראשון
בשנת 2001, ביקשו אלכס טרנר וג'יימי קוק שהיו שכנים, גיטרות חשמליות כמתנה לחג המולד. לאחר שלימדו עצמם לנגן, השניים הקימו להקה עם חברי התיכון של טרנר, אנדי ניקולסון ומאט הלדרס. ניקולסון כבר ניגן בגיטרה בס, כך שלהלדרס נשאר תפקיד המתופף. ג'יימי קוק הציע את שם הלהקה, עליו חשב עוד טרם הלהקה הוקמה. לפי הלדרס "הוא תמיד רצה להיות בלהקה שתיקרא ארקטיק מאנקיז". השם הוא למעשה משחק מילים על הביטוי "קוף צפוני", כינוי גנאי שניתן לאנשים מצפון אנגליה. בהתחלה, טרנר נרתע מלהיות סולן הלהקה, אך ככל שהזמן עבר כך גם טרנר התרצה והחל להופיע כסולן הראשי. הם החלו לערוך חזרות ולהופיע במרכזים מקומיים. לאחר מספר הופעות הלהקה הקליטה עצמה וחילקה דיסקים צרובים שלהם בהופעות. כשמעריצי הלהקה החלו לשתף את השירים ביניהם, קהל המאזינים שנחשף למוזיקה התרחב. הלהקה הודיעה כי היא תומכת בשיתוף הקבצים, מאחר שלדעתם כך אנשים נחשפו אל המוזיקה שלהם.
במהלך 2004 צברה הלהקה פופולריות בצפון בריטניה והחלה לקבל תשומת לב מרדיו BBC ומהעיתונות הבריטית. במאי 2005 הוציאו ארקטיק מאנקיז את ה-EP הראשון שלהם והופיעו בפסטיבל הרוק בלידס.
הלהקה סירבה לחתום בחברות תקליטים גדולות בשל רצונן של החברות לשנות את השירים שיתאימו לתעשיית המוזיקה. בסופו של דבר, הלהקה חתמה בלייבל העצמאי Domino ביוני 2005. לאחר שחתמו בדומינו, הוציאו את הסינגל הראשון "I Bet You Look Good on the Dancefloor", איתו הגיעו למקום הראשון במצעד הבריטי. הסינגל השני, "When the Sun Goes Down" שראה אור בינואר 2006, גם הוא הגיע למקום הראשון באותו מצעד.
אלבום הבכורה, "Whatever People Say I Am, That's What I'm Not", יצא בסוף ינואר 2006 וזכה להצלחה רבה ברחבי העולם. האלבום מכר 363,735 עותקים בשבוע הראשון בבריטניה ולמכירות רבות בארצות הברית. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד "האלבומים הבריטים הטובים ביותר" על ידי המגזין הבריטי NME. על תמונת האלבום הופיע חבר ילדות של הלהקה, כריס מקלור, מעשן סיגריה, מה שעורר ביקורות רבות, ביניהן של ארגון הבריאות של סקוטלנד, שטען כי התמונה "מעודדת את הרעיון כי לעשן סיגריות זה טוב". התמונה על הדיסק עצמו הייתה של מאפרה מלאה בסיגריות. מנהל המותג של הלהקה הכחיש את הטענות ואף הוסיף ואמר כי "ניתן לראות מהתמונה כי העישון לא עושה טוב". זמן קצר לאחר יציאת אלבום הבכורה, הלהקה הודיעה כי אנדי ניקולסון לא ייקח חלק בסיבוב ההופעות בצפון אמריקה עקב עייפות מ"תקופה אינטנסיבית של סיבובי הופעות". כאשר חזרו לאנגליה, אישר ניקולסון כי הוא עוזב את הלהקה רשמית ויחל פרויקט משלו. הוא הוסיף ואמר כי לא יכל להתמודד עם הצלחתה המטאורית והמהירה של הלהקה תוך שישה חודשים. לאחר זמן קצר, אושר כי ניק אומאלי יחליף את ניקולסון באופן רשמי.