cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוני עטיה
ביוגרפיה
בינואר 2014 פרש ניצב רוני עטיה משורות משטרת ישראל והוחלף על ידי ניצב זהר דביר בתפקיד מפקד המחוז הצפוני.
נשוי ואב ל-3 ילדים.
עטיה
עטיה (או עטיא) הוא שם משפחה שמקורו במילה הערבית عطا (‘aṭā, מתנה – כלומר מתנת האל). {{פירושונים|
אחר:
הערות שוליים
}}
יחסי ארמניה–פינלנד
יחסי ארמניה–פינלנד הם היחסים בין ארמניה ופינלנד. שתי המדינות חברות ב, במועצת אירופה ובאו"ם.
היסטוריה
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הרוסית עד לשנת 1918. ב-30 בדצמבר 1991 הכירה פינלנד בעצמאות ארמניה, וב-25 במרץ 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. כ-1,000 ארמנים חיים בפינלנד.
מזרחי
{{פירושונים|
תיקון קוראים
תיקון קוראים (או תיקון סופרים) הוא ספר כרוך ומודפס בו נמצאים טקסטים הנקראים במקור ממגילת קלף או מספר תורה שנכתבו על ידי סופר סת"ם (חמישה חומשי תורה, הפטרות וחמש מגילות). תיקון הקוראים מחולק לשתי עמודות: בראשונה מצוי הטקסט בצורה שבה הוא נכתב על ידי סופר הסת"ם על ספר התורה או המגילה המקוריים; העמודה השנייה היא תעתיק של אותו הטקסט הכולל ניקוד, טעמים, וחלוקה לפרקים ולפסוקים.
מזרחי
אנשים ששם משפחתם מזרחי - שם משפחה יהודי ספרדי המעיד על כך שאבותיו של האדם הגיעו לספרד ממזרח לה (כולל ממקומות כמו: ארץ ישראל, סוריה, לבנון, מצרים, איראן ועיראק):
תיקון קוראים
היסטוריה
בעבר הספר נקרא תיקון סופרים, מכיוון שהוא נועד עבור סופרי סת"ם הבאים לכתוב ספר תורה. בכתיבת ספר תורה ישנם כללים רבים אשר חריגה מהם עלולה לפסול את ספר התורה -בכל הנוגע לעימוד, למספר האותיות שבכל עמודה, לפרשות הפתוחות והסתומות (המרווחים שבאמצע הטקסט בין עניין לעניין), וכן לנוסח האותיות המדויק. על כן משתמשים הסופרים בתיקון הסופרים כ"אב נוסח" מוגה ומדויק, שאותו הם מעתיקים בשלמות. "תיקון סופרים" מכיל את הנוסח של התורה ללא ניקוד או טעמים. עבור הקוראים בתורה, צירפו אליו את נוסח המקרא המנוקד ועם טעמים, שיעשו בו שימוש להכנת הקריאה.
מזרחי
ראו גם
}}
תיקון קוראים
היסטוריה
תיקון קוראים הנפוץ משנת תש"ל הוא עם רמ"ה עמודים. אמנם קדמו לו תיקון עם רמ"ח עמודים, עם 42 שורות לכל עמוד, אשר נמצא בשימוש בקרב קהילות רבות, בפרט בחסידות בעלז; תיקון רט"ו עמודים, עם 48 שורות; תיקון קע"ג עמודים אשר היה נהוג בקהילות רבות באשכנז, עם 60 שורות; תיקון רס"ד עמודים, עם 42 שורות; תיקון תימני רכ"ו עמודים, עם 51 שורות.
כיום
תיקון קוראים, הוא למעשה כלי להכנת הקריאה בתורה. תיקון הקוראים נועד לגשר על הבעייתיות שבקריאת הטקסט מספר התורה באופן הנכון, שכן בספר התורה אין ניקוד או טעמים, והקורא צריך לזכור אותם בקוראו בתורה. בצורת העימוד בתיקון הקוראים, המביאה גם את הטקסט כפי שהוא מופיע בספר התורה, יכול הקורא להתכונן אליה ולנסות את זכרונו בקריאה בעמודה זו. העמודה המנוקדת ובעלת הטעמים מאפשרת לקורא לבחון את נכונות קריאתו ולזכור את הניקוד וההטעמה הראויים לכל מילה.
מהדורות
ישנן מהדורות רבות של תיקוני קוראים וסופרים. ההבדלים בין המהדורות בדרך כלל הם שוליים, וכוללים הבדליים בגופן האותיות (בהתאם למנהגי העדות), בהכרעה שונה במחלוקות דקדוקיות והוספות ויזואליות שונות המקלות על הקורא את ההכנה.
בין תיקוני הקוראים הנפוצים כיום:
תור (סדרת משגרים)
תור (באנגלית: Thor) היא סדרת טילים ומשגרים אמריקאים, שפותחו מהטיל הבליסטי הבין-יבשתי PGM-17 Thor. תור הוא הטיל הראשון שהפך לסדרה גדולה שידועה כיום בשם דלתא. נגזרת של טיל תור שימשה ב-2011 כשלב הראשון של משגר דלתא 2.
היסטוריה
שיגורו הראשון של טיל תור למשימת חלל היה שיגורו של רכב החדירה של ראש הקרב של טיל האטלס במשימת ניסוי. במשימה זו ובשניים שבאו אחריה השתמשו בטיל תור שעליו הוסיפו שלב שני בשם אייבל. שלוש המשימות נכשלו.
ב-7 באוגוסט 1959 משגר זה שיגר בהצלחה את הלוויין אקספלורר 6 למסלול סביב כדור הארץ. לוויין זה היה הראשון שצילם תמונות של כדור הארץ ממסלול ושלחם לכדור הארץ.
ב-13 באפריל 1961 שימש משגר תור שעליו הורכב שלב חדש בשם אייבלסטאר (Ablestar) לשיגור הלוויין טרנזיט 1B שהיה לוויין הניסוי הראשון שהראה היתכנות של שימוש בלוויינים ככלי ניווט. במשגר זה התשמשו למספר שיגורים נוספים.
מיוני 1959 עד מאי 1963 שימש משגר תור בעל שלב שני בשם אגנה לשיגור מספר לווייני ריגול אמריקניים שנודעו בשם קורונה.
שיפור רביעי של משגר תור, תור-דלתא, הפך להיות הנגזרת המצליחה ביותר של טיל התור. ממשגר זה נוצרו נגזרות נוספים הידועים כיום בשם דלתא.
לטיל התור היו נגזרות נוספות כמו תור-אגנה, TAT ותוראד.
Nail Within
נייל וית'ין (Nail Within) היא להקת דת' מטאל מלודי ישראלית מתל אביב.
הלהקה הוקמה ב-2001 על ידי מוזיקאים מלהקות המטאל הישראליות ביטרייר, עזאזל, הורקור ובצפר, ואלבומה הראשון, "Nail Within", יצא ב-2003. ניר נקב מלהקת סיילם שימש כמתופף בהקלטת האלבום. האלבום זכה לביקורות טובות אך הלהקה התפרקה על רקע חילוקי דעות בין חבריה ולא הייתה פעילה בין 2003 ו-2007. בתקופה זו פתח הגיטריסט מתן כהן בקריירה בינלאומית מצליחה עם להקת בצפר. נייל וית'ין חזרה לפעילות בסוף 2007 ומתכננת את הוצאתו של האלבום השני.
אלבום הבכורה כולל הופעות אורח של מספר זמרי דת' מטאל נודעים, ביניהם זאב טננבוים מסיילם, מילה פטרוצה מקריאייטור ותומס לינדברג מאט דה גייטס. הוא הופק בידי האריס ג'ונס (שהפיק בין השאר בעבר את קריאייטור וסודום) וזאב טננבוים, וכולל השפעות חזקות של ת'ראש מטאל.
בישראל זוכה הלהקה לפעמים לכינוי "סופרגרופ" מכיוון שהוקמה על ידי מוזיקאים שהיו כבר מוכרים בסצנת המטאל הישראלית בזמן הקמת הלהקה.
ישראל זיו
ישראל זיו (נולד ב-6 ביולי 1957) הוא מנכ״ל חברת "גלובל גרופ" המספקת ייעוץ ביטחוני, אימונים צבאיים וניהול פרויקטים אזרחיים למעלה מעשור בנושאי תשתיות ללקוחות עסקיים וממשלות ברחבי העולם. זיו שירת כאלוף בצה"ל ושימש כמפקד אוגדת עזה וראש אגף המבצעים בין השנים 2003-2005. משמש כפרשן אורח קבוע בחדשות 12.
ביוגרפיה
ישראל זיו נולד בשם ישראל זילברשטיין, בשכונת נחלת אחים שבירושלים בשנת 1957, גדל והתחנך בשכונת קטמון.
שירות צבאי
בשנת 1975 התגייס זיו לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל לקיבוץ סופה, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50"). בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר קורס קצינים שירת כמד"כ ונטל חלק במבצע ליטני כחלק מצוות של קצינים, שם עבר את טבילת האש שלו. כמו כן, שימש בתפקידי מ"מ, סמ"פ ומפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח. בשנת 1981 הוא מונה למפקד סיירת צנחנים. ב-19 ביולי אותה שנה, בעת מספר ימי קרב ארטילרי בין אש"ף לצה"ל, בהם הופגזו יישובי הצפון, פיקד זיו על כוח הסיירת במבצע צלצל, פשיטה שביצעו הצנחנים, בפיקוד יורם יאיר, מדרום ל"מזרעת- אל- מצילה", כחמישה קילומטרים מדרום למזרח לשפך הזהרני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי "יסעור" לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב על היעד נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט, בפיקוד יאיר, היו שבעה פצועים והרוג, קצין האג"ם החטיבתי . לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד, חולצו זיו ואנשיו במסוקים מן השטח תחת אש כבדה. המסוק בו שהה ספג פגיעות רבות, אך המסוק אותו הטיס בועז פלג, המשיך לטוס עד לשטח ישראל, שם נחת המסוק נחיתת אונס. לטייס ניתן צל"ש על אומץ ליבו. בהמשך פיקד זיו על כוח אבטחה מהסיירת במבצע "בת שיר", במהלכו נשלח צוות בוחנים מחיל האוויר לסודאן לבחון את התאמת מנחת למטוסי תובלה, כחלק ממבצע אחים.
זיו שימש כמפקד סיירת צנחנים גם במלחמת לבנון הראשונה. עם פרוץ המלחמה, ביוני 1982, ביצעה חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, נחיתה מן הים בשפך נהר האל-אוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. זיו ואנשיו, לחמו כחלק מ"כוח עוגן", גדוד הסיור של הצנחנים, שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות, הסיירת הפלנ"ט והפלחה"ן של החטיבה וכן פלגה מפלוגת הרפואה החטיבתית. הגדוד, בפיקוד דורון אלמוג, הוביל את החטיבה, כמשמר קדמי, בהצלחה רבה מהנחיתה בשפך נהר האוואלי ועד ביירות. זיו הוביל את הסיירת במסע רגלי קשה בציר ההררי לאורך הרי השוף, לאורך שבעים קילומטרים, שהיה רצוף קרבות והיתקלויות עם מחבלי אש"ף, במשימות תצפית וסיור ושימשו ככוח החוד החטיבתי. באחת ההיתקלויות מצפון לדאמור הובילו זיו ואלמוג את לוחמי הסיירת בקרב, חיסלו עשרה מחבלים ולקחו בשבי עשרה נוספים. לאחר מכן, בעת שאזל מלאי המים והמזון לכוח הסיירת, קבע זיו כי למרות מצוקת המים אין למנוע מים מן השבויים. במהלך התנועה לכפר קבר שמון, נתקלו זיו ואנשיו במחצבה ובה שלושים פיליפינים הכלואים בה בתנאי עבדות. זיו פקד על חייליו לשחרר את הפיליפינים ואף דאג, תוך איום על הקבלן שהעסיק אותם, ולאחר מכן באמצעות מגעים עם שגרירות הפיליפינים בישראל, לשיבת הפועלים לארצם. לאחר מכן בג'מהור, בסמוך לכביש ביירות-דמשק לחם זיו בראש סיירת צנחנים בקרב קשה. לוחמיו, שהיו נתונים תחת אש חזקה, סירבו לקום ולחתור למגע. זיו הסתער על האויב ואיתו שני לוחמים, מה שהניע את שאר לוחמי הסיירת לעשות כמותו.
לאחר המלחמה שימש זיו כעוזר נספח צה"ל בארצות הברית, האלוף אורי שמחוני. ב-1986 מונה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח. בפעילות חודרת אל תוך לבנון עליה פיקד זיו, נהרג מאש כוחותינו אחד מלוחמי הגדוד,. הכוח בפיקוד זיו תוחקר על ידי הרמטכ"ל, דן שומרון. זיו פעל לשיקום הרוח והמורל בגדוד והוביל את לוחמיו, במבצע רוח קיץ, מבצע חטיבתי של הצנחנים, כנגד תשתיות מחבלים במשולש הכפרים יאטר- כפרא- צדיקין שבדרום לבנון. על הפעולה פיקד מח"ט הצנחנים, שאול מופז. במהלך המבצע הרגו זיו וחייליו כעשרה מחבלים מארגון אמל. באוגוסט 1991 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ובמקביל למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה ושירת בתפקיד עד מאי 1993. ב-1993 מונה למפקד חטיבת הצנחנים. במהלך כהונתו כמפקד החטיבה אירע הפיגוע בצומת בית ליד, בו נרצחו עשרים ואחד חיילים, רבים מהם חיילי החטיבה, ואזרח אחד. כמו כן תקופת פיקודו על החטיבה התאפיינה בשורת תרגילים ואימונים חטיבתיים קשים ואינטנסיביים במיוחד, וכן ברצף מבצעים מוצלחים שביצעו היחידות החטיבתיות ובהן הסיירת החטיבתית, בפיקוד יוסי בכר, כנגד מחבלי החזבאללה, בהם חיסלו הצנחנים עשרים ואחד מחבלים. בשנים 1997 עד 1999 פיקד על עוצבת סיני אוגדה מילואים משוריינת בפיקוד הדרום ובמקביל פיקד על קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים ועל מדור תורת חי"ר צנחנים. בשנת 1998 הוא היה יושב ראש ועדה שהוקמה בעקבות פיצוץ מטען צד ליד מוצב תל קבעה. ב-1999 מונה לקצין חיל רגלים וצנחנים ראשי, ובמשך שנה וחצי מיולי 2001 ועד ינואר 2003 היה מפקד אוגדת עזה ופיקד עליה במבצעים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשנת 2003 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים במטכ"ל. בתפקידו זה היה זיו מעורב בין היתר בתכננו ובביצועו של מבצע גשם ראשון ומבצע קטיף כלניות. היה ממתכנני ביצוע תוכנית ההתנתקות. על המשימה זיו אמר שהייתה הקשה ביותר שעבר בצבא, שהוא אינו גאה בה ושתכליתה הפוליטית והמדינית לא הייתה ברורה לו. ב-2 באוקטובר 2005 הוחלף כראש אגף המבצעים על ידי האלוף גדי איזנקוט, ויצא לתקופת לימודים. במלחמת לבנון השנייה ייעץ למפקד אוגדת הגליל, גל הירש. לאחריה השתחרר משירות צבאי.
חברת גלובל CST
בשנת 2006 הקים זיו את חברת גלובל CST (Global CST), המספקת ייעוץ ביטחוני ואימונים צבאיים לכוחות ביטחון במדינות באמריקה הלטינית ובאפריקה. בנוסף החברה מספקת ייעוץ אסטרטגי במדינות באמריקה הלטינית ובאפריקה. בנוסף החברה מספקת ניהול פרויקטים בעלי אופי אזרחי ברחבי העולם .החברה סיפקה שירותי ייעוץ וניהול לקידום מאזן אסטרטגי חיובי ויציבות לאומית בקרב מדינות רבות סביב פיתוח תשתיות ומתמקדת בפיתוח פתרונות לתחום החקלאות, טיהור ואספקת מים, תחבורה וערים חכמות. בין השאר, לקחה החברה חלק בקידום פרויקטים חקלאיים בדרום סודן, בהקמת מפעל מים באפריקה ובניית ותפעול מסילות רכבת באמריקה הלטינית.
החברה העניקה לנשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט ייעוץ תדמיתי בעקבות הריגתם של 300 איש ביולי 2016.
פרשת עסאות הנשק והטלת סנקציות
ב-2011 הממשל האמריקני הטיל סנקציות על מדינות ששיתפו פעולה עם זיו, בגין אינטרסים כלכליים וביטחוניים. בנוסף פורסם שמשרדי הביטחון והחוץ הישראלים הטילו קנס על זיו, לאחר שלמרות האיסור שהטילו, הוא חתם על חוזה לאספקת נשק והקמת משמר מיוחד למען הנשיא מוסה דדיס קמרה, שהיה קצין שב-2008 תפס את השלטון בגינאה בכוח.
בדצמבר 2018 משרד האוצר האמריקאי הטיל סנקציות על זיו בשל טענות כי חברת גלובל CST מכרה לממשלת דרום סודאן נשק בשווי של 150 מיליון דולר ובמקביל סייעה למורדים בממשלה להתקיף שדות נפט. בעקבות זאת סגר בנק לאומי את חשבונותיו של זיו, של רעייתו, ושל חברות בבעלותו.
בפברואר 2020 הודיע משרד האוצר האמריקאי על הסרה של כלל העיצומים כלפי זיו לאחר שלא נמצאו ראיות מספיקות לתמיכה בטענות.
חיים אישיים והשכלה
זיו הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובוגר קורס מנהלים מתקדם בהארווארד בית ספר לעסקים.
זיו נשוי לעידית ואב לשלושה. מתגורר בהר אדר.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
פיאצה
פִּיאָצָה, פְּיָיצָה (מאיטלקית: piazza) היא, לפי מילון ספיר: 1. כיכר, רחבה בעיר, המוקפת בתים. 2. מרפסת גדולה מקורה. 3. מעבר מקורֶה, שביל ארוך ומקורה.
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 בדצמבר 2007 ובבריטניה ב-25 בינואר 2008, וזכה לביקורות נלהבות. הסרט זכה במספר פרסים, בהם פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ופרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר. הלנה בונהם קרטר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי וג'וני דפ היה מועמד גם לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
עלילה
העלילה מתרחשת בלונדון של המאה ה-19, ומספרת את סיפורם של סוויני טוד ונלי לאבט. טוד הוא בעל מספרה שנוהג לרצוח את לקוחותיו באמצעות תער גילוח, וגברת לאבט קוצצת את הגופות והופכת אותן למאפי בשר הנמכרים במסעדה שלה.
בפתיחה נראה הספר בנג'מין ברקר (ג'וני דפ) נשוי באושר לאישה יפה ואב לתינוקת. השופט טרפין (אלן ריקמן) הוא שופט מושחת החושק באשתו של ברקר, ובעקבות כך מטיל עליו מאסר עולם. אחרי 15 שנים בכלא באוסטרליה מצליח ברקר להימלט, והוא חוזר בספינה ביחד עם מלח צעיר בשם אנתוני הופ ללונדון. הוא מכנה עצמו "סוויני טוד", ובלונדון מספרת לו נלי לאבט (הלנה בונהם קרטר) האופה ומוכרת פאי הבשר, כי אשתו הרעילה את עצמה לאחר שהשופט טרפין ניצל אותה, וכי בתו היא בת חסותו של טרפין שגם מתכוון לשאת אותה לאישה. טוד פותח מספרה מעל לחנותה של לאבט ברחוב פליט.
טוד פוגש ברחוב בספר איטלקי המכנה עצמו "אדולפו פירלי" (סשה ברון כהן) ואת העוזר שלו טובי. טוד ופירלי מתחרים בתחרות גילוח בה מנצח טוד. השופט בתחרות, בידל במפורד (טימותי ספול), הוא סגן ראש העיר ושותפו של טרפין, ולאחר התחרות טוד מבטיח לבמפורד גילוח חינם אם יגיע למספרתו. לאחר כמה ימים פירלי מגיע למספרה וחושף עצמו כאנגלי ששמו דייוויד קונר, שעבד בילדותו במספרתו של ברקר. מאחר שקונר זיהה את מר טוד כבנג'מין ברקר וניסה לסחוט אותו, טוד רוצח אותו עם תער, והוא קורבנו הראשון. לאחר הרצח גברת לאבט החלה להעסיק בחנות שלה את טובי, שולייתו של פירלי.
השופט טרפין חושק בבת חסותו ג'ואנה (בתו של בנג'מין ברקר\סוויני טוד), והוא מאוכזב מסירובה להינשא לו. במקביל אנתוני הופ המלח התאהב בג'ואנה כשהוא צפה בה מחלון ביתו של השופט טרפין, ומחליט להציל אותה. בנפרד סגן ראש העיר מציע לטרפין להתגנדר על מנת שג'ואנה "תיפול לרגליו", ומציע לטרפין ללכת להתגלח אצל ספר מוכשר שהוא מכיר, סוויני טוד. כאשר מגיע טרפין למספרה טוד מנסה להורגו, אך אנתוני נכנס לפתע ומבקש את עזרתו של טוד בעניין שחרור ג'ואנה. טרפין זועם על כך שטוד בקשר עם אנתוני (אשר מנסה "לגנוב" ממנו את ג'ואנה) ועוזב לפני שטוד מצליח במזימתו.
טוד זעם על כך שלא הרג את טרפין, והחל להתאמן ברציחות אקראיות של לקוחות שלהערכתו איש לא ירגיש בהיעלמם. בעצת גברת לאבט הם נפטרים מהגופות על ידי טחינת הבשר ושימוש בו כמילוי לפאי שזוכה להצלחה מרובה בקרב הלקוחות. קבצנית זקנה ומטורפת מבינה מאין מגיע הבשר ומנסה להזהיר את הלקוחות, וגברת לאבט מנסה להיפטר ממנה. בסוף הסרט נודע כי אותה קבצנית היא אשתו של סוויני טוד (לשעבר בנג'מין בארקר) שהרעל הטריף את דעתה; עובדה זו הייתה ידועה לגברת לאבט והייתה מניע לסילוקה של הקבצנית, היות שגברת לאבט התאהבה בסוויני טוד ורצתה להינשא לו.
במקביל אנתוני מחפש אחר ג'ואנה שנכלאה בבאדלם על ידי במפורד, מכיוון שהשופט טרפין גילה כי היא מעוניינת לברוח עם אנתוני. אנתוני מצליח לשחררה מבאדלם באמצעות מכתב מסוויני טוד, בו הוא מביע רצון בשיערן של הבנות הכלואות שם למטרותיו כספר. אנתוני מאיים על השומר באקדח, מלביש את ג'ואנה בבגדי נער, ומחביא אותה במספרה של טוד עד שיוכל למצוא מרכבה שתבריח אותם.
לקראת סוף הסרט טוד רוצח את במפורד, לאחר שהגיעו לאוזני האחרון שמועות על המתרחש במסעדה של גברת לאבט; לאחר מכן הוא רוצח את טרפין ואת הקבצנית שידעה את האמת על מילוי הבשר, ללא הבנת זהות האחרונה. טוד כמעט הורג גם את ג'ואנה שהתחפשה לנער על מנת להימלט מטרפין, אך לשמע צרחה מגברת לאבט במרתף הוא נזעק למטה. בדיעבד הוא מבין שהקבצנית הייתה אשתו, ושגברת לאבט שיקרה באומרה לו שהיא מתה. תוך כדי ריקוד מטורף, בזעמו הרב הוא מטיח את גברת לאבט לתוך תנור המאפייה, מגיף דלתו ומניח לה להישרף בחיים. הוא מתיישב על הקרקע, אוחז בגופת אשתו ומתאבל על מותה. טובי שגילה על הרציחות והתחבא בינתיים בביוב, מגיח מאחורי סוויני טוד, ובאמצעות התער של טוד שהיה זרוק על הקרקע משסף את גרונו של טוד, סוויני ואשתו מתאחדים במותם.
צילומים
הצילומים החלו ב-5 בפברואר 2007, באולפני פיינווד והסתיימו ב-11 במאי, אף על פי שהייתה הפסקה קצרה בעקבות מחלה קשה שתקפה את בתו של דפ. טים ברטון העדיף לצלם בלונדון, מקום שהוא "מרגיש בו בבית" מאז הצילומים של באטמן בשנת 1989. מעצב ההפקה, דנט פרטי יצר את לונדון, כהה ומרושעת כפי שהיא נראית בסרט, על ידי התאמת רחוב פליט וסביבתו. ברטון תחילה העדיף לצלם מול מסך ירוק במידת האפשר אולם בסופו של דבר החליט כי משחק בלוקיישנים אמיתיים כדי להיכנס לאווירה הנדרשת ממשחק ושירה. "אנשים ששרים מול מסך ירוק נראים יותר מנותקים", הוא אמר.
ביקורת
הניו יורק טיימס כינה את הסרט: "עבודה של גאונות". וכך גם כתב אורי קליין, כי סוויני טוד הוא סרטו הטוב ביותר של טים ברטון מאז המספריים של אדוארד. הסרט שייך לסוגת הסרטים האפלים ויש בו מאפיינים גותיים, הוא כולו צבוע בגוונים קודרים - בהתאם למרירות של סוויני טוד עצמו, ולתאוותו היחידה לנקם. הסצנה היחידה המצולמת באור יום מלא היא זו של הפנטזיה של גברת לאבט עליה ועל סוויני טוד יחד - פנטזיה שסוויני טוד עצמו ככל הנראה אינו שותף לה. בהתאם לסוגת הסרט, קליין מדגיש גם כי הצהרתו העזה ביותר של ברטון היא:
מאידך קיים בסרט מימד של אלימות מרובה, ומוקרנות בו סצינות שפיכות דם, כולל צילומי תקריב של שיסוף הגרון. בביקורת אודות הסרט נכתב: יש שהסתייגו מכך:
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
פורט הנקוק הוא מבצר לשעבר של צבא ארצות הברית בסנדי הוּק בעיר מידלטאון  ניו ג'רזי. המבצר שימש כבסיס ארטילריית חוף שהגן החל משנת 1896 על האוקיינוס האטלנטי והכניסה למפרץ ניו יורק העליון, שם ממוקם נמל ניו יורק. המבצר שימש מאז ועד שנת 1950 כחלק מהגנת נמל ניו יורק. בשטח המבצר נמצא המגדלור הפעיל העתיק ביותר בארצות הברית - מגדלור סנדי הוק.
כתובות ואדי אל-הול
כתובות ואדי אל-הול (בערבית وادي الهول, או כתובות ואדי אל-חול) הן שתי כתובות שנחקקו בסלעים, בוואדי הסמוך לפיתול קֶנָה של הנילוס, על אם הדרך בין הערים העתיקות תבאי ואבידוס (כיום בסביבת העיר לוקסור). עד כה התגלו שתי כתובות, המכילות 14 אותיות מהאלפבית הפרוטו-סינאי, הידוע גם כאלפבית הפרוטו-כנעני. אלו הן הכתובות העתיקות ביותר של אלפבית כלשהו, והן מתוארכות לשלהי הממלכה התיכונה במצרים, ראשית האלף ה-2 לפני הספירה.
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
ראשית המעשה
אזור סנדי הוק בוצר לראשונה כחלק מהמערכת האמריקאית השלישית של ביצורי החוף , לאחר שהמערכות הראשונה והשנייה התיישנו מאד. בניית המבצר בסנדי הוק החלה ב-1857 והופסקה ב-1867. מבצר זה לא קיבל מעולם שם רשמי, אך מכיוון שהאזור נקרא לימים פורט הנקוק (ראו להלן) הרי שהוא מכונה לעיתים קרובות בשם זה. לפעמים כונה בפי התושבים המקומיים פורט לינקולן או פורט הדסון. מבצר זה תוכנן על ידי רוברט אי לי שהיה בעת ההיא סרן בחיל ההנדסה של הצבא. המבצר תוכנן כמחומש בעל חמישה מעוזים, עם שתי קומות של תותחים בהיקף כולל של 173 תותחים בשלוש חזיתות חוף הים, כשעוד 39 תותחים מכסים את הגישות היבשתיות. כפי שהיה מקובל במבצרי המערכת השלישית בצפון מזרח ארצות הברית, הוא נבנה בעיקר מגרניט.
פורט האנקוק
בעקבות מלחמת האזרחים, נקבע כי מבצרי "המערכת השלישית" פגיעים, ובשנת 1867 המימון לבנייתם הופסק. 7 שנים מאוחר יותר, בשנת 1874 הוקמה מצודת "פרובינג גראונד של סנדי הוק כאזור לניסוי נשק, בעיקר לנשק הגנת החוף. המצודה הזו הייתה נפרדת מבחינה ארגונית מפורט הנקוק  . הבנייה של שני המתחמים הללו התבססה בעיקר על חומרי בנייה משניים מהמצודות ללא שם שהוקמו במקום טרם מלחמת האזרחים.ב-1890 החלה בניית סוללות הארטילריה במבצר שייקרא 5 שנים מאוחר יותר פורט האנקוק, על שמו של מייג'ור גנרל ווינפילד סקוט האנקוק . בנייתם נבעה מתוכנית אנדיקוט רחבת ההיקף, שהציעה ב-1885 מערכת חדשה ומקיפה של מבצרים המגינים על ערי נמל, במקום מבצרי "המערכת השלישית" . פורט הנקוק היה אחד המבצרים הראשונים שנבנו ויצרו אב טיפוס של כמה מעמדות הגנת החופים. הסוללות הראשונות שהוקמו בפורט הנקוק היו באטרי פוטר ובטרי ריינולדס (לימים נקראו ריינולדס-מקוק). שתיהן נבנו עם חומות גבוהות מסביב להגנת הקרקע, תכונה שלא נמצאה ברוב ביצורי החוף בעת ההיא. בבאטרי פוטר נבנו תותחים מוכמנים, שהועלו לעמדה בכח הידראולי, בעת כיוון למטרה. המתחם היה כפוף מינהלתית לחיל ארטילריית החופים.
כתובות ואדי אל-הול
הכתב
אותיות הכתובת זהות בחלקן לאותיות מהכתובת בסרביט אל-ח'אדם ולכתובות הפרוטו כנעניות, אולם חלקן דומות לכתב ההירוגליפי, מה שמעלה את ההשערה שכתב האלפבית התפתח מהכתבים ההירוגליפים.
ישנם חוקרים המאמינים כי כתב ואדי אל-הול הוא עדיין פרוטו-אלפבית, שחלק מאותיותיו משמרות את הלוגוגרפים ההיראטיים. למשל, הסימן נ, שנגזר גרפית מהירוגליף מצרי המסמל נחש (ועל כן שם הסימן היה "נחש"), היה יכול לשמש באחת משלוש שיטות:
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
סוללת ריינולדס
סוללת ריינולדס (שמחציתה שונה ל-Battery McCook ב-1906) הייתה סוללה של 16 מרגמות בקליבר 12 אינץ'. לסוללה היו ארבע שוחות בסידור מרובע, עם ארבע מרגמות לכל שוחה. הסוללה כולה הייתה מוקפת בקיר בטון גבוה מכוסה באדמה להגנה קרקעית.
כתובות ואדי אל-הול
הכתב
עוד שריד של כתב החרטומים בפרוטו-אלפבית זה, לפי התאוריה, הוא שאת אותו צליל עשויים לייצג כמה סימנים שונים. למשל, כמה לוגוגרפים לסוגי נחשים שונים בכתב החרטומים (נחש, צפע) הצטמצמו לסימן אחד לכל סוגי הנחשים בפרוטו-אלפבית זה, אך הסימן המשיך לייצג כמה מילים. מקרה אחר יכול להתרחש כאשר מילה אחת בעלת כמה משמעויות (הומונימית) הפכה לאות אקרופונית, אך עדיין המשיכה לייצג את המילים השונות; כמו האות ס שייצגה את המילה הכנענית "סמך", שמשמעותה גם 'דג' (שמך) אך גם 'תמך'. מכשול נוסף על פענוח הכתב הוא ההנחה הסבירה שחלק מהאותיות אבדו טרם הגיעם אל הכתבים האחרים הידועים לנו.
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
במלחמת העולם הראשונה
שלא כמו רוב מצודות החוף בחוף המזרחי, שצוותי הארטילריה בהן צומצמו כדי לספק צוותים ליחידות ארטילריה כבדות על מסילות רכבת המיועדות לחזית המערבית, במתחם פורט האנקוק צומצם הכח אך במעט, וזאת עקב החשיבות המיוחדת שייחסו השלטונות להגנת נמל ניו יורק (בפורט וודסוורת' שבכניסה לנמל, לא צומצמו תותחים וחיילים כלל). בסך הכל צמצמו מרגמה אחת מתוך הארבע שבכל שוחה. בשנת 1917 החלה שם בניית שתי סוללות 12 אינץ' (305 מ"מ) ארוכי טווח עם שני תותחים על כל אחת מכרכרות הברבט . אלה הושלמו ב-1921 ונקראו סוללת קינגמן וסוללת מילס.
כתובות ואדי אל-הול
הכתובת הרוחבית (H)
הכתובת הראשונה היא כתובת רוחבית, והיא מסומנת ככתובת מס' 1 או (H). היא כתובה על הסלע, מימין לשמאל, והיא מונה 16 אותיות:.
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
במלחמת העולם השנייה
בשנים 1940 - 1941 שימש המתחם כמרכז גיוס לצבא, והמגויסים שהו במקום עד להעברתם לאימונים ולחזית.
כתובות ואדי אל-הול
הכתובת האנכית (V)
הכתובת השנייה היא כתובת אנכית, והיא מסומנת ככתובת מס' 2 או (V). היא כתובה אף היא על סלע, והיא מונה 12 אותיות:.
פורט האנקוק (ניו ג'רזי)
במהלך המלחמה הקרה לאחריה ועד להווה
ב-1946 נקבע שכלי ההגנה במתחם מיושנים, והתותחים של פורט הנקוק נגרטו. המבצר הושבת עם סגירתו של חיל ארטילריית החופים ב-1950, אך שנה לאחר מכן הופעל מחדש כבסיס לתותחי נ"מ 90 מ"מ (3.54 אינץ') ו-120 מ"מ (4.72 אינץ'), והם היוו את ההגנות הראשונות של המלחמה הקרה . המבצר הושבת שוב ב-1953, אך הופעל מחדש ב-1956 כבסיס טילים של פרויקט ניקה עד שנת 1974 כשטילים אלו הושבתו.
פורט הנקוק הוצא משימוש כמיתקן פעיל של צבא ארצות הברית בשנת 1974. כעת הוא חלק מהפארקים הלאומיים של נמל ניו יורק תחת מערכת הפארקים הלאומיים. הוועדה הפדרלית המייעצת של המאה ה-21 הוקמה בספטמבר, 2012, ונועדה לאזרחים לייעץ לשירות הפארקים הלאומיים לגבי פיתוח פוטנציאלי של המבנים שאינם בשימוש של המתחם. מאז הוגשו הצעות שונות לשיקום ושימוש חוזר מותאם להשכרה של המבנים השונים משירות הגנים הלאומיים. נכון לשנת 2018, חלק מהמבנים נמצאים תחת חוזה שכירות או מכתבי כוונות. השירות מתכוון לגייס מימון לביצוע תיקונים למבנים שניזוקו קשות בהוריקן סנדי ב-2012.
בפארק פורט האנקוק מוצגים לראווה חלק מהתותחים והטילים ששימשו במהלך ההיסטוריה את הגנת החוף והנמל מהמבצר.
עטרה (שמש)
העטרה או קורונה (Corona) היא השכבה העליונה של כוכב, כדוגמת השמש, והיא נקראת גם "הילת השמש". העטרה מכילה בעיקר פלזמה של מימן, ויש נוכחות קטנה מאוד של יסודות נוספים. ניתן לצפות בה יחסית בקלות בזמן ליקוי חמה. עובי ההילה אינו מוגדר והיא מתמזגת עם רוח השמש ועם התפרצויות של הפוטוספירה.
העטרה לא מפוזרת באופן אחיד לרוחב פני השמש. במהלך תקופות השקט של השמש, העטרה מתרכזת פחות או יותר סביב קו המשווה המגנטי, ויש בה חורים באזורי הקטבים. ואולם במהלך תקופות בהן השמש פעילה, העטרה מפוזרת סביב כל השמש, והיא פעילה במיוחד מעל כתמי שמש. בהילה ישנם אזורים שחורים (אזורי-X) הנקראים גם חורים בהילה. חורים אלה גדולים בהרבה מכתם שמש ממוצע, ולכן משך חייהם ארוך יותר. "חורים" אלה "נסגרים" תוך ארבעה חודשים וזורם מתוכם זרם חזק במיוחד של רוח שמש.
טמפרטורה
עטרת השמש חמה בהרבה מפני השטח הנראים של השמש: כ-1-3 מיליון מעלות קלווין (הטמפרטורה הממוצעת של פני השמש היא כ-5,800 מעלות קלווין). העטרה דלילה פי 10^{12} מהפוטוספירה, ולפיכך היא מקרינה רק כמיליונית מהאור הנראה של הכרומוספירה (זו הסיבה שרואים אותה רק בליקוי חמה). העטרה נפרדת מהפוטוספירה באמצעות השכבה הדקה יחסית של הכרומוספירה. המנגנון המדויק שגורם לחימום העטרה עדיין שנוי במחלוקת, אך רעיון אפשרי הוא שהשדה המגנטי של השמש והלחץ של גלי הקול מלמטה (תופעה המתרחשת בכוכבים לפני הפיכתם לכוכבים מהסדרה הראשית). הגבולות החיצוניים של עטרת השמש אובדים כל הזמן לחלל, והופכים לרוח השמש.
הטמפרטורה הגבוהה של העטרה מספקת לה תכונות ספקטרליות ייחודיות, שהובילו לרעיונות, במאה ה-19, כי היא כוללת אולי יסוד בלתי ידוע שזכה לכינוי "קורוניום". ואולם תכונות אלה התגלו כתכונות יוצאות דופן של יסודות מוכרים במצבים מתקדמים של יוניזציה.
עטרה ארעית
"ארעיות קורונלית" נוצרת כתוצאה מפליטת התפרצויות השמש או מבליטות שמש גדולות. מדובר בלולאות ענק של חומר שנע החוצה מהשמש במהירות של למעלה ממיליון קמ"ש, והן בעלות אנרגיה של פי 10 מהאנרגיה של התפרצות השמש שיצרה אותן.
מחקר
הגשושית פארקר חוקרת את העטרה ובדצמבר 2021 הגיעה לראשונה אל יעדה.
האישה השמאנית
האישה השמאנית הייתה אישה שחיה בתקופת התרבות הנאטופית המאוחרת בגליל, לפני כ-12,000 שנים, ונקברה במערת חילזון תחתית.
החפירות ותוצאותיהן
ב-2008 בחפירות שנעשו באתר על ידי פרופסור ליאור גרוסמן מהאוניברסיטה העברית ונמשכו מספר עונות חפירה. במהלך החפירות נחשפו 28 שלדים שנקברו במערה. הקבר הייחודי ביותר שנמצא האתר הוא של האישה השמאנית, שלד של אישה נכה שבזמן מותה הייתה בת כ-45. הקבר שנחשף לימד שאנשי התרבות הנאטופית השקיעו מאמצים רבים בקבורתה של האישה. צורת הקבורה וכמות המנחות היו שונים מכל קבר אחר מתקופה זו. האישה נקברה על הצידה בצורה מעוגלת ומתחתיה ומעליה הונחו מגוון של מנחות בהם שבר קערה, רגל של אדם גדול ממנה, כלי חד מעצם בעל חיים, 86 שריוני צבים, זנב שור הבר, ראש של שועל, כנף של נשר, זרוע של חזיר בר, אגן של נמר, קרן של אייל.
דגל סקוטלנד
דגל סקוטלנד מורכב מצלב אלכסוני לבן, הוא צלב אנדראס הקדוש או סאלטייר, על רקע כחול. הצלב מייצג את הצלב עליו נצלב אנדרו, אחד משליחיו של ישו, הקדוש הפטרון של סקוטלנד.
היסטוריה
מקורו של צלב הסאלטייר כסמלה של סקוטלנד הוא על פי האגדה בקרב שניהל המלך אנגוס השני כנגד שבטים אנגליים. לפי האגדה, הוליך אנגוס את הפיקטים והסקוטים (עמים קלטים) בשנת 832, לקרב כנגד האנגלים ליד את'לסתאנפורד של ימינו במזרח לותי'אן, סקוטלנד.
המלך ואנשיו היו מוקפים ועל סף תבוסה, והתפללו לנס. במהלך אותו הלילה, הופיע אנדראס הקדוש בפני אנגוס והבטיח לו ניצחון. למחרת הופיע צלב סאלטייר לבן על רקע השמיים הכחולים, והקרב הסתיים בניצחון סקוטי. הסאלטייר הפך לסמלם של הסקוטים מאז.
עדויות לשימוש בצלב הסאלטייר תועדו מאוחר יותר. בשנת 1385 הפרלמנט הסקוטי ציווה כי על חיילים סקוטיים לענוד את הסאלטייר כסימן מזהה. הדגל הקדום ביותר אשר עוצב אך ורק על הסאלטייר הוא משנת 1503: צלב לבן על רקע אדום. עד 1540 השתנתה האגדה על המלך אנגוס כך שהצלב הפך לצלב סאלטייר על רקע השמיים הכחולים. לאחר מכן הסאלטייר בעיצובו הנוכחי הפך לדגלה הלאומי של סקוטלנד.
הפרלמנט הסקוטי
בחזית בניין הפרלמנט הסקוטי אשר באדינבורו נטועים חמישה תרנים. הסאלטייר מונף שם מדי יום ביומו, לצד דגל הממלכה המאוחדת ודגל האיחוד האירופי. התורן הרביעי בשימוש באירועים מיוחדים כגון יום חבר העמים ויום האומות המאוחדות ואילו התורן החמישי שמור להנף הנס המלכותי.
טירת אדינבורו
טירת אדינבורו מנוהלת על ידי הסוכנות ההיסטורית של סקוטלנד, אך עדיין יש עליה משמר של הצבא הבריטי. כמו כל בסיס של הצבא הבריטי, דגל הממלכה המאוחדת (ביחס של 5:3) מונף בכל יום על ידי הצבא על מגדל השעון. הסאלטייר מונף בכל יום על סוללת "חצי הירח".
הנפתו של דגל הממלכה המאוחדת על טירת אדינבורו יש בה משום מחלוקת. בשנת 2001, קבוצה של 20 פעילים במפלגה הלאומית הסקוטית קראה להחלפתו של דגל הממלכה המאוחדת בסאלטייר.
הממשלה הסקוטית
הממשלה הסקוטית ציוותה כי הסאלטייר יונף על בנייניה כל יום מהשעה 08:00 ועד לשקיעה, למעט "ימים לאומיים" בהם מוחלף הסולטייר בדגל הממלכה המאוחדת. ימים אלו הם ימי הדגל של הממלכה המאוחדת בתוספת ה-3 בספטמבר (יום צי הסוחר, יום דגל מיוחד בסקוטלנד בו נס סקוטלנד האדום נמצא גם הוא בשימוש).
חריגה נוספת מימי הדגל של הממלכה המאוחדת היא ביום אנדרו הקדוש שבו דגל הממלכה המאוחדת יונף על בניינים שבהם ישנו יותר מתורן אחד. הסאלטייר לעולם לא יורד על מנת לפנות מקום לדגל הממלכה המאוחדת ביום זה אם יש רק תורן אחד. הבדל זה נבע מתלונתם של חברי פרלמנט סקוטיים על כך שסקוטלנד היא המדינה היחידה בעולם אשר לא מניפה את דגלה הלאומי ביום הלאומי שלה.
שונות
מותר לכל חברה, רשות מקומית, בית חולים, בית ספר או אדם יחיד להניף את הדגל, בכל זמן, ללא כל צורך באישור (על תורן אנכי). הסאלטייר מונף על רוב בנייני הרשויות המקומיות בסקוטלנד ובמרוצת השנים האחרונות החלו שגרירויות הממלכה המאוחדת להניף אותו לציון יום אנדרו הקדוש.
מועצת אנגוס בראשותו של רוברט מיילר החליטה ב-2007 על החלפתו של הסאלטייר בדגל מקומי חדש. צעד זה גרר מחאה ציבורית חריפה בכל רחבי סקוטלנד, אשר הובילה לחתימתם של יותר מ-7000 אזרחים על עצומה כנגד החלטת המועצה. מאחה זו הובילה לשינוי ההחלטה ולקביעה כי דגלה החדש של אנגוס יונף לצד הסאלטייר על בנייני המועצה.
באופן לא רגיל, מפעילת המעבורות קאלדוניאן מק-בריין (Caledonian MacBrayne) מניפה את הסאלטייר כג'ק הימי. גם ספינת הקיטור המפורסמת וואברלי אימצה את אותו נוהג כאשר היא משייטת באזור Firth of Clyde. ההרגל של אימוץ הסאלטייר כג'ק ימי או כדגל נימוסין עלול לגרום לבלבול כיוון שהדגל הסקוטי דומה לדגל הקוד הבינלאומי "M" (או בשמו Mike) המסמל: "כלי השיט שלי נעצר ואינו עושה דרכו במים". נוסף לכך, בדגלי הקוד הרוסי הדגל הסקוטי משמש כדגל הקוד "С" (או בשמו Слово) המסמל: "עליך לעצור את כלי השיט במידית". על מנת להימנע מבלבול ומקנסות מיותרים, בעלי כלי שיט המעוניינים להניף דגל חלופי לסאלטייר, פונים לשימוש לא רשמי בנס המלכותי של סקוטלנד או בנס סקוטלנד האדום (אשר היה בשימוש עד 1707 בידי הצי המלכותי הסקוטי). נס סקוטלנד האדום מופיע כיום במספר קטלוגים של יצרנים, עקב העלייה בפופולריות השימוש בדגלים על כלי שיט.
צבעים וממדים
בתקופות שונות בהיסטוריה היו גוונים שונים בשימוש (מתכלת שמיים ועד לכחול צי) לצביעת הדגל הסקוטי (כנראה על פי מקורות הצבע שהיו זמינים באותה התקופה). כאשר שולב הסולטייר בדגל הממלכה המאוחדת, הגרסה אשר אושרה לשילוב הייתה של הצבע כחול הצי, כצבעה של השייטת הכחולה של הצי המלכותי הבריטי.
אף שהצבע הכחול העמוק נכנס לשימוש בעיקר עבור ה"יוניון ג'ק" המונף בים (כיוון שלא דהה מהר) הוא הפך במהרה לתקן הצבע של דגל הממלכה המאוחדת הן בים והן ביבשה. הצבע הכהה אומץ על ידי יצרני דגלים רבים עבור הסאלטייר, כך נוצר מגוון של גוונים לדגל הסקוטי מ"כחול שמיים" דרך "כחול מלכותי" ועד "כחול צי". בסופו של דבר נוצר צורך בתיקנון הצבעים של דגל סקוטלנד.
בשנת 2003, ועדה מטעם הפרלמנט הסקוטי התכנסה על מנת לדון בהצעה כי הממשלה הסקוטית תאמץ את פנטון 300 כתקן אחיד (פנטון 300 הוא גוון בהיר יותר מפנטון 280 אשר בשימוש דגל הממלכה המאוחדת). לאחר בחינת מספר מקורות וביניהם לורד ליון, אחראי הסמלים (Lord Lyon King of Arms). הוועדה המליצה כי הגוון המיטבי של הצבע הכחול הדגל הסאלטייר הוא פנטון 300 (קריא: 0, 114, 198 בצבעי RGB או בקוד #0072C6 בצבעי הרשת). כל הדגלים החדשים יוצרו על פי הגדרה זו.
יחסי הדגל אינם מוגדרים אך הם נעים בין 1:2, 2:3, 3:5 או 4:5. עובי זרועות הצלב הוא 1/5 מרוחב הדגל (קריא 20%).
השילוב בדגל הממלכה המאוחדת
הדגל הסקוטי הוא אחד המרכיבים העיקריים של דגל הממלכה המאוחדת. מספר גרסאות של דגל הממלכה המאוחד היו בשימוש מאז 1606, כאשר דגלי ממלכות סקוטלנד ודגל אנגליה אוחדו לדגל אחד, על מנת לסמל את איחוד הכתרים (משנת 1603). ממצאים היסטוריים מצביעים על שימוש בעיצוב שונהבסקוטלנד, ובמיוחד בספינות סקוטיות בים, מזה אשר היה בשימוש באנגליה. אך לאחר חוקי האיחוד של 1707, אשר איחדו למעשה את ממלכות אנגליה וסקוטלנד, "הגרסה" האנגלית של הדגל אומצה כדגל ממלכת בריטניה הגדולה.
על מנת לציין את האיחוד של בריטניה הגדולה עם ממלכת אירלנד בשנת 1801, צלבו של פטריק הקדוש - פטרונה של אירלנד שולב בדגל על מנת ליצור את דגל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. עיצוב זה אשר שרד את הפילוג באירלנד בשנת 1921 למדינת אירלנד החופשית ולצפון אירלנד המשיך להיות דגלה של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
האריה השואג
הנס המלכותי של מלך הסקוטים אשר מוכר גם כ-נס המלכותי של סקוטלנד קרוי "האריה השואג". זהו דגלו ההיסטורי של מלך הסקוטים, הוא עדיין משמש כניסו של המונרך והשימוש בו מוגבל על ידי חוק של הפרלמנט הסקוטי. למרות ההגבלות החוקיות לשימוש בדגל זה, הוא נחשב לעיתים קרובות כדגל השני, הלא רשמי של סקוטלנד.
ננסי ספיץ
ננסי ספיץ (באנגלית: Nancy Spitz), היא שחיינית אמריקאית-יהודיה בעבר, אלופת ארצות הברית, אלופה ושיאנית המכביה השמינית.
המכביה
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכתה ספיץ ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 2:13.9 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:43.5 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 9:40.5 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:22.4 דקות מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.7 דקות בזמן זהה למנצחת מורין קפלן מדרום אפריקה. בשלב המוקדמות קבעה ספיץ שיא מכביה חדש של 1:03.4 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה באוגוסט 1970 סיימה ספיץ במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:33.9 דקות.
באליפות ארצות הברית בבריכת 25 יארד שנערכה באפריל 1971 זכתה ספיץ במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חופשי בתוצאה של 1:55.8 דקות.
סקוטלנד
סקוטלנד (באנגלית ובסקוטית: Scotland; בגאלית סקוטית: Alba, אַלָפָּה; ) היא חבל ארץ המכסה את השליש הצפוני של האי הבריטי, הנמצא תחת ריבונותה של הממלכה המאוחדת. סקוטלנד היא אחת משש האומות הקלטיות ולה מסורת ושפה קלטית - גאלית סקוטית.
ממלכת סקוטלנד העצמאית הוקמה כמדינה עצמאית בראשית ימי הביניים והתקיימה עד שנת 1707. בשנת 1603 ירש ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד את כתרי אנגליה ואירלנד, וב־1 במאי 1707, נכנסו לתוקף חוקי האיחוד של 1707 עם ממלכת אנגליה, ליצירת הממלכה המאוחדת.
בריטניה עצמה נכנסה לאיחוד דומה עם ממלכת אירלנד בשנת 1801 ליצירת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. באותו זמן עוצב דגל בריטניה המאחד את דגלי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד יחדיו.
המערכת המשפטית של סקוטלנד נותרה עצמאית מזאת של אנגליה, ויילס וצפון אירלנד, ולה עצמאות שיפוטית בתחומי חברה ומשפט אישי. המשכיות קיומם של מוסדות חוק, חינוך ודת עצמאיים ונפרדים בסקוטלנד תרמו לביסוס התרבות והזהות התרבותית העצמאית של סקוטלנד מאז האיחוד של 1707.
בעקבות משאל עם שנערך בשנת 1997, הוקם הפרלמנט הסקוטי בשנת 1999, ולו הוענקו סמכויות נרחבות בענייני הפנים של סקוטלנד. במאי 2011, זכתה המפלגה הלאומית הסקוטית במרבית המושבים בפרלמנט וכתוצאה מכך, ב־18 בספטמבר 2014 נערך משאל עם על עצמאותה המחודשת של סקוטלנד. כחמישים וחמישה אחוזים מהמצביעים התנגדו לעצמאות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת. ליוזמת ההתנתקות של בריטניה מהאיחוד האירופאי (ברקזיט) יש השפעה על רצונה של סקוטלנד להתנתק מבריטניה ולהפוך למדינה עצמאית. השרה הראשונה של סקוטלנד דאז ניקולה סטרג'ן דרשה לערוך משאל עם חוזר על עצמאות סקוטלנד.
אטימולוגיה
פירוש השם בלטינית הוא "ארץ הגאלים". המילה "סקוטיה" בלטינית מאוחרת התייחסה בתחילה לאירלנד. במאה ה־11 לכל המאוחר החל המונח לקבל את המשמעות של סקוטלנד של היום (צפונה לנהר פורת', עמוק בתוך סקוטלנד של היום), במקביל למונח "אלבניה" או "אלבני", הנובעים מהשם הגאלי "אלבה". השימוש במונחים "סקוטי" ו"סקוטלנד" לכל סקוטלנד של היום החל להיות נפוץ רק בסוף ימי הביניים.
היסטוריה
התיישבות אדם ראשונה בסקוטלנד החלה בתום תקופת הקרח האחרונה, לפני כ־10,000 שנה. בשנים הבאות החלה להתבסס התרבות הקלטית באזור, כמו גם בחלקים אחרים של האי הבריטי. מתקופה זו ידוע מעט על שהתרחש בסקוטלנד, כאשר ההיסטוריה המתועדת של חבל ארץ זה מתחילה למעשה רק עם הגעתה של האימפריה הרומית לבריטניה, במאה הראשונה לספירה. הרומאים אשר התבססו בדרום האי, בעיקר באנגליה של ימינו, התקשו להשלים את כיבושה של בריטניה עקב מאבקים בלתי פוסקים עם אוכלוסיית סקוטלנד. ידועים במיוחד עבור הרומאים היו הפיקטים - אוסף של שבטים סקוטיים אשר הרבו להילחם בלגיונות הרומאיים. עקב הקיפאון בהתקדמות רומא, החלה האימפריה הרומית בונה בשנת 122 לספירה את חומת אדריאנוס - חומה אשר תחמה את גבולה הצפוני ביותר של האימפריה. בכך, ויתרו הרומאים על כיבושה של סקוטלנד, וזו נהנתה מחירות מעול שלטון זר גם במאות השנים הבאות.
האוכלוסייה הסקוטית הייתה שבטית במיוחד, כאשר גם בראשית ימי הביניים לא כללה ישויות מדיניות משמעותיות. בין המאות השישית והשביעית לספירה, התקיימה בחופיה המערביים של סקוטלנד ובצפון מזרח אירלנד ממלכת דאל ריאטה, אשר היוותה התאגדות של שלושה שבטים שונים באזורים אלו. במאה השביעית הגיעה לראשונה גם הנצרות לסקוטלנד, אשר הופצה באזור על ידי מסיונרים אירים. בתקופה זו סבלה סקוטלנד מפיצול רב וממאבקים פנימיים. פיצול זה הגיע לסופו רק עם התגברות הפלישות הויקינגיות ממזרח והתבססות האנגלו-סקסונים מדרום, דבר אשר הביא לזניחת המאבקים הפנימיים בסקוטלנד לטובת איחוד מדיני במסגרת ממלכת סקוטלנד, אשר הוקמה בשנת 843 לספירה.
תחת ממלכת סקוטלנד ידעה סקוטלנד התחזקות מסוימת אשר קיבעה אותה ככוח מרכזי באזור. עם זאת, דבר זה לא האריך שנים, והתעצמותה של ממלכת אנגליה מדרום החלישה את סקוטלנד יותר ויותר. החל מהמאה ה־11, וביתר שאת במאות ה־13 וה־14, האיצו המחלוקות הפנימיות בסקוטלנד, דבר אשר מונף על ידי ממלכת אנגליה לידי סדרת כיבושים אנגליים בדרומה של סקוטלנד. למרות הפסדים לא מעטים, ידעו הסקוטים גם לא מעט ניצחונות, ולמעשה הצליחו לבסוף לבלום את האנגלים בצורה מסוימת. המאבק בין האנגלים לסקוטים הגיע לסופו לקראת שלהי המאה ה־16 כאשר בשנים שלאחר מכן התאחדו שתי הממלכות בקשרי נישואין, ובשנת 1603 כשהמלך הסקוטי ג'יימס השישי הפך לג'יימס הראשון, ירש את הכתר באנגליה, ושלט למעשה על שתי הממלכות במקביל. עד מהרה הפך איחוד אישי זה לידי איחוד מדיני גמור, ב־1 במאי 1707 התאחדו הממלכות תחת כתר אחד ויצרו את ממלכת בריטניה הגדולה, שמאוחר יותר הפכה לממלכת בריטניה הגדולה ואירלנד, ובסוף לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, כפי שהיא מוכרת כיום.
מאז המאה ה־17 ידעה סקוטלנד תמורות רבות, אשר כולן אירעו ברקע השתלבותה בממלכה המאוחדת - בה שיחקה תפקיד מרכזי, אך עם זאת שולי ביחס לאנגליה, אשר הפכה לקטר הראשי של הממלכה. במהלך תקופת ההשכלה הסקוטית והמהפכה התעשייתית המאות ה־18 וה־19, סקוטלנד הפכה לאחד ממרכזי הכוח המסחריים, המדעיים והתעשייתיים החשובים ביותר באירופה. לאחר מלחמת העולם השנייה התעשייה הסקוטית ירדה מגדולתה וסקוטלנד כולה ידעה שנות מיתון מתמשך. תחת זאת, בעשורים האחרונים נהנתה סקוטלנד מרנסאנס תרבותי וכלכלי, המונע בחלקו הגדול על ידי מגזרי הבנקאות והשירותים הפיננסיים שקם לתחייה, וגם כתוצאה מתעשיית קידוחי הנפט והגז בים הצפוני. בשנים אלו ידעה גם הלאומיות הסקוטית פריחה מחודשת, אשר בשנת 1999 הביאה גם לאוטונומיה מסוימת בסקוטלנד: הפרלמנט הסקוטי שפוזר בשנת 1707 הוקם מחדש באדינבורו והוסמך לשלוט על חלק מענייניה הפנימיים של המדינה.
פוליטיקה
סקוטלנד מהווה חלק מארבע אומות הבית של הממלכה המאוחדת, לצד אנגליה, ויילס וצפון אירלנד. לפיכך, כפופה סקוטלנד בראש ובראשונה להסדרים הפוליטיים ולמוסדות השלטון של הממלכה כולה. בראש המדינה עומד בית המלוכה הבריטי, שבראשו עומד כיום המלך צ'ארלס השלישי. לבית המלוכה תפקיד ייצוגי בעיקרו, ולמעשה הכוח המרכזי מצוי בפרלמנט הבריטי, המהווה את השדרה המרכזית של המשטר הבריטי. מהפרלמנט נובעת ממשלת בריטניה המהווה את הכוח ביצועי של הממלכה, כאשר כוח מרכזי נוסף הוא מערכת המשפט הבריטית.
סקוטלנד מהווה דוגמה טובה למערכת פוליטית רב־מפלגתית. בפרלמנט הסקוטי מובילה המפלגה הלאומית הסקוטית, מפלגת המרכז־שמאל התומכת בהתנתקות של סקוטלנד מבריטניה ובעצמאות מדינית. נכון להיום היא מחזיקה ב־65 מתוך 129 חברי הפרלמנט הסקוטי, ומהווה את עיקר הממשלה המקומית. מפלגות אופוזיציה כוללות בעיקר מפלגות המתנגדות לפרישתה של סקוטלנד מהממלכה המאוחדת - מפלגת הלייבור הסקוטית (מרכז־שמאל), המפלגה השמרנית הסקוטית (מרכז־ימין), המפלגה הליברל־דמוקרטית הסקוטית (מרכז), ומפלגת הירוקים הסקוטית (שמאל, איכות סביבה). בחירות מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר 73 חברים נבחרים בשיטה של ייצוג אזורי, ו־56 הנותרים נבחרים בשיטה של ייצוג ארצי־יחסי.
משאלי עם
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חלה עלייה הדרגתית בכוחם של הסקוטים שביקשו מידה הולכת וגוברת של ביטויי שלטון עצמי. בשנת 1979 התקיים משאל עם בנוגע לאפשרות כינונו של פרלמנט סקוטי שיזכה לסמכויות בנושאי פנים. בהחלטה על כינון משאל העם נקבע שלאישורו יש צורך ב־40 אחוז מכלל קולות בעלי זכות ההצבעה. במשאל העם שנערך זכו התומכים בכינון הפרלמנט ב־33 אחוז מהקולות, 31 אחוז התנגדו, והשאר לא הצביעו. ההצעה נפלה.
בשנת 1997 התקיים משאל עם נוסף באותו נושא. הפעם ידם של תומכי הפרלמנט הסקוטי הייתה על העליונה והם זכו לרוב של 74 אחוז מהקולות. כתוצאה מכך החל התהליך של האצלת סמכויות מהשלטון המרכזי בלונדון לשלטון המקומי בסקוטלנד. בשנת 1999 הוקם באדינבורו פרלמנט מקומי סקוטי בו 129 נציגים, ולו סמכויות רבות בענייני חקלאות, חינוך, סביבה, בריאות, שלטון מקומי ומשפט. בפרלמנט הבריטי שבלונדון יש לסקוטלנד נציגות של 59 מושבים - ככלל, בהתאם לגודלה היחסי בממלכה.
בשנת 2011 זכתה המפלגה הלאומית הסקוטית ברוב בפרלמנט של סקוטלנד, ובעקבות יוזמתה ב־18 בספטמבר 2014 הצביעו תושביה במשאל עם על הקמת מדינה סקוטית עצמאית. מתנגדי העצמאות הסקוטית זכו במשאל העם ברוב של 55% לעומת 45%, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת.
חלוקה מנהלית
בסקוטלנד יש 32 מחוזות אדמיניסטרטיביים.
גאוגרפיה
סקוטלנד גובלת מדרום באנגליה, ובשאר עבריה יש לה חופים ארוכים ומפורצים לאוקיינוס האטלנטי: בים הצפוני ממזרח ובים האירי ממערב. לצד היבשת המרכזית, מול חופי סקוטלנד משתרעים יותר מ־790 איים בגדלים שונים, ורבים מהם מאוגדים בשלוש קבוצות איים מרכזיות: האיים ההברידיים מול חופיה הצפון מערביים ואיי שטלנד ואורקני מול חופיה הצפון מזרחיים.
אדינבורו, בירת המדינה והעיר השנייה בגודלה בה, הייתה מרכז ההשכלה הסקוטית במאה ה־18, בה הפכה סקוטלנד לאחד ממרכזי הכוח המסחריים, האינטלקטואליים והתעשייתיים של אירופה.
גלאזגו, העיר הגדולה ביותר בסקוטלנד, הייתה בעבר אחד ממרכזי התעשייה החשובים בעולם. השטח הימי של סקוטלנד כולל נתחים גדולים מהים הצפוני ומצפון האוקיינוס האטלנטי ובתוכו נמצאות עתודות הנפט מהמשמעותיות באיחוד האירופי. בעקבות כך, עלו לגדולה ערים כגון אברדין, העיר השלישית בגודלה בסקוטלנד, הנקראת גם "בירת הנפט של אירופה".
כלכלה
סקוטלנד היא חלק מן הממלכה המאוחדת, כלכלתה משולבת היטב באיחוד האירופי והיא מייצאת מוצרים רבים למדינות האיחוד. מלבד מצבורי נפט גדולים בים הצפוני שחיזקו את כלכלתה, הייתה סקוטלנד אזור מתועש מאוד למן המהפכה התעשייתית. נפוצה בה בעיקר התעשייה הכבדה: פלדה, ספנות וכריית פחם. בעשורים האחרונים התפתחה תעשיית היי־טק, שהחליפה במידה רבה את התעשיות הכבדות המסורתיות. גם ענף השירותים הפיננסים מפותח, והבירה אדינבורו נחשבת לאחד המרכזים הפיננסיים הגדולים באירופה. ענף התיירות בולט בכלכלתה של סקוטלנד. ענף מרכזי נוסף הוא חקלאות: בצפון המדינה מגדלים שיבולת-שועל, ממנה מכינים מאכלים סקוטיים מסורתיים שונים, ושעורה, ממנה מייצרים את הוויסקי הסקוטי במבשלות ברחבי המדינה. הוויסקי הסקוטי נחשב כעומד בשורה אחת עם הוויסקי האירי והוויסקי האמריקאי, בעיקר בזכות הסינגל מאלט. סקוטלנד היא יצרנית הוויסקי הגדולה בעולם ובכמעט כל פאב או מסעדה אפשר למצוא ויסקי תוצרת סקוטלנד. ביישובים שליד הים עוסקים בדיג, בעיקר של סלמון סקוטי. בחוות מגדלים חזירים, צאן ובקר לתעשיית הבשר.
בסקוטלנד אמנם נעשה שימוש במטבע הבריטי (לירה שטרלינג), אך יש לה גם שטרות ומטבעות ייחודיים, כגון שטר של לירה אחת. אף על פי שלכאורה מותר השימוש בשטרות ומטבעות אלה מחוץ לגבולות סקוטלנד, הם עדיין פופולריים בעיקר בין גבולותיה.
סמלים לאומיים
דגל סקוטלנד, הידוע גם בשמו הסלטייר או צלב אנדראס הקדוש, קיים כבר מהמאה התשיעית, והוא הדגל הלאומי העתיק ביותר בשימוש. מאז 1606 הוא מהווה חלק מדגל האיחוד של בריטניה. משנת 1801 שולב הדגל הסקוטי בתוך דגל בריטניה יחד עם דגלי אנגליה ואירלנד.
קיימים גם כמה סמלים וחפצים סמליים נוספים, רשמיים ובלתי רשמיים, כולל הקוץ הסקוטי, הסמל הצמחי הלאומי הסקוטי, הצהרת אברות' (הצהרת העצמאות הסקוטית מ־6 באפריל 1320), הבד המשובץ המסמל משפחה סקוטית ייחודית, ודגל האריה הפראי.
אף על פי שאין המנון רשמי לסקוטלנד, הפרח הסקוטי מושמע באירועים כמו משחקי כדורגל ורוגבי שבהשתתפות נבחרת סקוטלנד, ומ־2010 הושמע גם במשחקי חבר הלאומים הבריטי לאחר שנבחר ברוב מכריע על ידי הספורטאים הסקוטים.
יום אנדראס הקדוש, 30 בנובמבר, הוא היום הלאומי, אף על פי שליל ברנס (ציון יום הולדתו של המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס ב־25 בינואר) יותר מקובל, במיוחד מחוץ לסקוטלנד. ב־2006 הוכרז 30 בנובמבר כיום חופשה לאומי רשמי על ידי הפרלמנט של סקוטלנד.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2019, חיים בסקוטלנד 5.4 מיליון איש. הסקוטים האתניים מונים כ־89% על־פי מפקד האוכלוסין האחרון. 4% הם וולשים, 2% אנגלים. המהגרים הלא אירופאיים מונים כ־2% מהאוכלוסייה, ומתגוררים בעיקר בבירה. האוכלוסייה גדלה בקצב ממוצע של 30,000 נפשות בשנה - זאת בעיקר הודות להגירה. אחוז הילודה בסקוטלנד נמוך, 1.37 ילדים לאישה בממוצע.
ברחבי העולם מתגוררים קרוב ל־25 מיליון איש שלהם שורשים סקוטיים, באופן חלקי או מלא. בעידן המודרני היגרו מיליונים מסקוטלנד למדינות אחרות. רבים מהם היגרו לאמריקה הצפונית. ראש הממשלה הראשון של קנדה, ג'ון אלכסנדר מקדונלד נולד בסקוטלנד.
ההתפלגות האתנית היא: 96% לבנים, 2.7% אסייתים, 0.7% שחורים, 0.4% מעורבים, 0.2% ערבים. ההתפלגות הדתית היא: 32% משתייכים לכנסייה של סקוטלנד, 16% קתולים, 5.5% זרמים נוצרים אחרים, 36.7% חסרי דת, 1.4% מוסלמים, 1.2% דתות אחרות (יהדות, בודהיזם, הינדואיזם וסיקיזם).
יהדות סקוטלנד
בסקוטלנד כולה התגוררו ב-2011 כ־5,887 יהודים, רובם בעיר גלאזגו, אך גם באדינבורו, שם יש בית כנסת פעיל אחד ומעטים במקומות נוספים. בגלאזגו נמצאים ארבעה בתי כנסת. בבית הכנסת הראשי נמצא הסניף של המגבית הציונית הבריטית, וכן סניפים של בני עקיבא והבונים דרור. כמו כן, נמצא בגלאזגו בית ספר יסודי יהודי, בוגריו ממשיכים, על פי רוב, את לימודיהם בבתי ספר תיכון כלליים. בעיר גם כולל קטן.
אוכל בסקוטלנד
המאכל הלאומי בסקוטלנד הוא ההאגיס, תבשיל עשוי חלקים פנימיים של כבש, וכן הדייסה שנפוצה ברוב ארוחות הבוקר. לצד זאת, ניתן למצוא ברחבי המדינה מסעדות הודיות רבות ויש שיאמרו שהעוף בקארי הוא המאכל השכיח ביותר בקרב המקומיים. השתייה הפופולרית במדינה מלבד הויסקי, היא משקה מוגז בשם איירן ברו (Irn Bru) שלפי סקרים הפך נמכר יותר מהמותגים קוקה-קולה ופפסי יחדיו. מאכל ייחודי נוסף שניתן למצוא בסקוטלנד הוא המארס בר המטוגן בשמן עמוק שנמכר במזללות שמוכרות גם פיצה בשמן עמוק, וכן חטיף אוראו מטוגן בשמן עמוק.
ויליאם גרהאם
ויליאם אלכסנדר גרהאם (באנגלית: William Alexander Graham; 4 בספטמבר 1804 - 11 באוגוסט 1875) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית בין השנים 1840–1843 ובהמשך חבר הסנאט של קונפדרציית המדינות של אמריקה בין השנים 1864–1865. הוא גם כיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה-30 בין השנים 1845–1849 ומזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1850–1852 בקבינט של הנשיא מילרד פילמור. בבחירות לנשיאות של 1852 הוא היה מועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הוויגית בשותפות עם המועמד לנשיאות, וינפילד סקוט.
גוש מערבא
גוש ההתיישבות נוסד ב-1983 כאשר הוקמו היישובים ברוכין ועלי זהב על שם עליזה בגין אשתו של ראש הממשלה דאז מנחם בגין, ולאחר מכן הוקמו היישובים פדואל ב-1984 ולשם ב-2013.
בגוש נמצא המאחז שחרית.
ויליאם גרהאם
קריירה פוליטית
בין השנים 1833–1840 כיהן גרהאם כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית מטעם מחוז אורנג' ובתקופה זו הוא כיהן פעמיים כיושב ראש הבית.
גוש מערבא
כיום מונה הגוש כ-13,000 תושבים, חלק גדול מתושבי היישוב עובדים באזור התעשייה ברקן, ובעיר אריאל ובאוניברסיטת אריאל בשומרון.
ויליאם גרהאם
קריירה פוליטית
ב-1840 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית כדי למלא את המקום שהתפנה עקב התפטרותו של רוברט סטריינג' וכיהן בתפקיד זה מה-25 בנובמבר אותה שנה ועד ה-3 במרץ 1843. במהלך תקופה זו הוא כיהן כיושב ראש ועדת התביעות של הסנאט. אחיו הבכור, ג'יימס גרהאם, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית עוד מ-1833.
גוש מערבא
תושבי האזור סובלים מהתנכלויות טרור כגון פיגועי אבנים ופיגועי ירי מפורעים ערבים מהכפרים השכנים בורוקין, דיר בלוט, ראפאת וכפר א-דיכ.
ויליאם גרהאם
קריירה פוליטית
בין השנים 1845–1849 כיהן גרהאם כמושל קרוליינה הצפונית. לאחר שדחה הצעות להתמנות כשגריר ארצות הברית ברוסיה ובספרד ב-1849, הוא מונה ב-1850 כמזכיר הצי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא מילרד פילמור ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1852. בבחירות לנשיאות של 1852 הוצגה מועמדותו ללא הצלחה למשרת סגן נשיא ארצות הברית כשותפו למרוץ של וינפילד סקוט. מועמדותם קיבלה 42 קולות של חבר האלקטורים מארבע מדינות בלבד, קנטקי, מסצ'וסטס, טנסי וורמונט.
גוש מערבא
באזור זה ישנן גם תגליות ארכאולוגיות ביניהן חורבת דיר סמען ודיר קלעה, שתיהן מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
ויליאם גרהאם
קריירה פוליטית
לאחר שובו מוושינגטון די. סי. לקרוליינה הצפונית, הוא נבחר לסנאט של מדינתו וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1854–1866 וכחבר הסנאט של הקונפדרציה בין השנים 1864–1865. באפריל 1865, כשהקונפדרציה עמדה על סף תבוסה במלחמת האזרחים, הנהיג גרהאם באופן אישי משלחת שכללה מושל לשעבר נוסף של קרוליינה הצפונית, דייוויד סוויין, שביקשה מגנרל האיחוד ויליאם שרמן הפסקת אש כדי שבירת המדינה, ראלי לא תחווה אלימות וחורבן. שרמן נעתר לבקשה.
הנצחתו
צי ארצות הברית הנציח את גרהאם בקריאת משחתת על שמו שהייתה בשירות בשנים 1920–1922. בנוסף, נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. על שמו של גרהאם קרויים עיר ומחוז בקרוליינה הצפונית.
גני מונטרוז, השוכנים בהילסבורו, הם אחד מאחוזותיו לשעבר של גרהאם ועדיין ניתן לראות בהם מאפייני בנייה מתקופתו. גרהאם גם התגורר בבית נאש-הופר שבהילסבורו משנת 1869 ועד מותו. בית זה הוכרז כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1971.
אחד מבניו של גרהאם, ויליאם אלכסנדר גרהאם הבן, היה חבר בבית המחוקקים של קרוליינה הצפונית ונציב החקלאות של המדינה. שני בניו האחרים, אוגוסטוס וג'ון, היו גם הם פוליטיקאים, ובתו סוזן נישאה לוולטר קלארק, פוליטיקאי ושופט.
ברוך רובין
ברוך רובין הוא פרופסור אמריטוס לאגרונומיה ומדעי העשבים, שימש כראש המכון למדעי הצמח והגנטיקה בחקלאות, הפקולטה לחקלאות מזון ואיכות הסביבה, של האוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
סיים לימודי תואר ראשון בבפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ולימודי תואר שני ב-1971 בהצטיינות יתרה.
את תואר הד"ר קיבל בשנת 1976, ופוסט דוקטורט ב-1978 באוניברסיטת מישיגן ארצות הברית.
החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה העברית ב-1978, וכמרצה בכיר מ-1984.
ב-1986–1989 היה יו"ר תוכנית לימוד גידולי שדה של הפקולטה לחקלאות.
התמנה לפרופסור חבר ב-1989, והיה יו"ר ועדת מחקר הפקולטה ב-1991–1994, ובשנת 1995 קיבל תואר פרופסור.
משנת 2012 מכהן גם כיו"ר הוועדה האקדמית של מכללת חמדת הדרום.