cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שגרירות ישראל בהאג
אגפים
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בהאג, האחראית על ניהול וקידום יחסי הסחר עם הולנד. מטרת הנספחות היא לסייע לחברות ישראליות להשתלב בשווקים השונים במדינה. בנוסף, הנספחות מקדמת השקעה ושותפות אסטרטגית בין המדינות. הנספח הכלכלי בהאג הוא יורם גלעדי (אחראי גם על דנמרק ושוודיה).
לנדזר
לנדזר (Landser) היא מילת סלנג בגרמנית המתארת חייל פשוט ב, בה נעשה שימוש בעיקר בימי מלחמת העולם השנייה.
Intentions
Intentions הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, בשיתוף הראפר האמריקאי קוואבו, מתוך אלבום האולפן החמישי של ביבר, Changes. השיר יצא לאור ב-7 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל השני מתוך האלבום. השיר הוא שיתוף הפעולה השלישי של ביבר וקוואבו, לאחר "I'm the One" ו-"No Brainer", שניהם של די. ג'יי. חאלד, בהשתתפותם לצד צ'אנס הראפר בשני השירים וליל ויין בראשון.
הסינגל זכה לביקורות חיוביות והגיע לצמרת המצעדים של מלזיה, ניו זילנד, סינגפור וולוניה, ולמקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. השיר קיבל מועמדות לפרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה בטקס פרסי גראמי ה-63. הווידאו קליפ הנלווה של השיר קיבל מועמדות לקטגוריית "קליפ הפופ הטוב ביותר" בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2020.
רקע
שם השיר נחשף לראשונה בפרק ששמו "Bieber Is Back" בסדרת הדוקו "Justin Bieber: Seasons" באתר יוטיוב, ב-27 בינואר 2020, בו הכיתוב "Intentions" נרשם על פתק על לוח המכיל רצועות מתוך האלבום Changes. ב-5 בפברואר 2020, ביבר פרסם ציוץ טוויטר לפיו "ההכרזה הגדולה מחר", ופרסם טיזר לשיר והקליפ יום לאחר מכן. הסינגל יצא יחד עם הקליפ למחרת.
כשנשאל מדוע קרא לשיר "Intentions" (בעברית: כוונות) במהלך ראיון ל-MTV, אמר ביבר: "אני חושב שרבים מאיתנו שוכחים להגדיר כוונות. כבני אדם אנו נקלעים לדאגות ולמאבקים היומיומיים שלנו. מה שאנו מכוונים את כוונותינו אליו גורם להבדל בתוצאות חיינו ובאיכות החיים שלנו".
קידום
ביבר פרסם וידאו קליפ המציג בתוכו את מילות השיר בערוץ היוטיוב שלו ב-10 בפברואר 2020. מאוחר יותר, פרסם קליפ ריקוד לשיר, כחלק מהפרויקט "CHANGES: The Movement".
ב-8 בפברואר 2020, יום לאחר צאת השיר, ביבר הציג לראשונה את השיר יחד עם קוואבו בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב". ב-14 בפברואר, היום בו יצא האלבום, ביצעו השניים את השיר בתוכנית "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון". ב-4 במרץ, ביצעו את השיר גם בתוכנית "המופע של אלן דג'נרס". ב-24 במרץ, ביצעו גרסה אקוסטית של השיר באירוע הווירטואלי "Global Goal: Unite for Our Future" של הארגון "Global Citizen".
הרכב ומילים
השיר מבוצע בסולם של "maj7 major", ועוקב אחר התקדמות אקורדים של maj7–E♯m–C–C9, והקול נע בין E4 ל-C♯6. מילות השיר מציגות מחמאות של ביבר וקוואבו לארוסותיהם היילי ביבר וסוויטי בהתאמה.
ביקורת
מבקרי המוזיקה החמיאו על הביצועים הקוליים של ביבר והקליטות של השיר, בעוד שחלקם שיבחו גם את המסרים החיוביים המתוארים בקליפ.
רשימות כל הזמנים וסופי שנה
"Intentions" נכלל במספר רשימות סוף שנה וכל הזמנים של השירים הטובים ביותר של 2020.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הוקרן לראשונה בערוץ היוטיוב של ביבר באותו יום לצאת השיר. הקליפ בוים על ידי מייקל ד. רטנר והוא מציג בתוכו את ביבר (יחד עם קוואבו), תוך שהוא מפנה את תשומת הלב לקשיים של נשים וילדים נזקקים, תוך גיוס מודעות וכספים לבית אלכסנדריה, שמשימתו לעזור להם לעבור ממשבר ליציבות. ביבר הצהיר כי הוא רוצה להאיר אור על נושאים חברתיים המתרחשים בעולם, שאנשים לעיתים קרובות משקיפים עליהם וכי הוא רוצה לגרום לאנשים להיות מודעים לאנשים הכואבים והשבורים שסובלים מהם.
ב-12 בפברואר 2020, פורסמה גרסה קצרה של הקליפ, רק עם החלקים בהם מתנגן השיר.
מחמר
מְחַמֵּר הוא פעולה הגורמת לבעל חיים לישא משא בשבת. מחמר הוא אחד מאיסורי השבת שאינם חלק מל"ט אבות מלאכה.
מחמר כלאחר יד
כאשר האדם גורם לבהמה לטלטל אבל לא בפעולה ישירה, כדוגמת משא שלא כדרכה או בהמה קטנה שלא ראויה עדיין לנשיאת משאות, זה איסור דרבנן ובמקום מצווה זה מותר לכתחילה
יעקב לנדא (האגור)
רבי יעקב ברוך אשכנזי לנדא (נהגה לנדוֹ; נפטר ב-1493) היה מחכמי אשכנז ואיטליה במחצית השנייה של המאה ה-15 (סוף תקופת הראשונים), מחבר "ספר האגור".
חייו
נולד באשכנז לאביו רבי יהודה (ליווא), שהיה דיין בבית דינו של המהרי"ל ומתלמידיו, וכן שימש כרב בלנדאו ובטרויז, שם גם עמד בראשות ישיבה גדולה. גם רבי יעקב וייל (מהרי"ו) היה בן משפחתו. עיקר תורתו למד מפי אביו. כמו כן, מדבריו עולה ששימש את חכמי אשכנז. בשלב מסוים עבר מאשכנז לאיטליה. נשא את בתו של רבי אברהם זכס, מחכמי אשכנז שהרביץ תורה בחבל לומברדיה. מעט לפני שנת ה'ר"ם (1480) הגיע לפאביה. באותה שנה נפטר רב העיר יוסף קולון (מהרי"ק), ונראה שרבי יעקב הספיק לפגוש אותו. מפאביה עבר לנאפולי, שם חי באותה העת רבי יהודה מסר לאון. בנאפולי התפרנס כמגיה בבית הדפוס העברי המקומי. במסגרת זו הגיה את פירוש רד"ק לתהילים ואת ספרו "האגור". בנו רבי אברהם המשיך את תפקידו זה בדפוס נאפולי.
חלון תרפויטי
חלון תרפויטי (נקרא גם אינדקס תרפויטי או טווח תרפויטי, באנגלית: therapeutic window) הוא מונח בפרמקולוגיה המתאר את טווח המינונים שבהם תרופה (או חומר פעיל ביולוגית אחר) פועלת באופן הרצוי וללא סכנת הרעלה. החלון התרפויטי נקבע בעיקר על ידי:
יחסי מצרים–נורווגיה
יחסי מצרים–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מצרים לבין ממלכת נורווגיה.
חלון תרפויטי
משמעות החלון התרפויטי
החלון התרפויטי של תרופה הוא ערך סטטיסטי קבוע הנקבע במהלך הניסויים לאישור תרופה חדשה. האומדן מתאים לרוב בני האדם, אך לא לכולם. בקביעת החוזק והמינון לתרופות בעלות חלון תרפויטי צר על הרופא הרושם לשקול גורמים אלה: נטילת תרופות נוספות, כשל במנגנוני המטאבוליזם, גיל המטופל, מידת הבנת המטופל או המטפלים בו את אופן הנטילה.
אינדקס תרפויטי
אינדקס תרפויטי הוא צורת החישוב המקובלת לאומדן כמותי של החלון התרפויטי הוא מחושב כך:
יחסי מצרים–נורווגיה
היסטוריה
במאי 2020 דנו שרי החוץ של שתי המדינות בקידום היחסים הדו-צדדיים בשנים שקדמו לשיחה בתחומים פוליטיים, כלכליים ופיתוחיים שונים. כמו כן דנו השרים בדרכים לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
חלון תרפויטי
אינדקס תרפויטי
כאשר LD50 הוא המינון הדרוש לכך ש50% מהאוכלוסייה ימותו (Lethal Dose), ו ED50 הוא המינון הדרוש להשגת אפקט טיפולי ב-50% מהאוכלוסייה (Effective Dose). אינדקס תרפויטי (TI) הקטן מ10 מעיד על כך שהתרופה לרוב תהיה רעילה (כמו חומרים כימותרפיים) כלומר, לתרופה חלון תרפויטי צר מאוד, ושינויים במינון התרופה עשויים להיות קטלניים. ככל שה-TI גבוהה יותר, כך התרופה בטוחה יותר ויידרשו מינונים גבוהים יותר של התרופה על מנת לגרום למוות.
שיעור הבטיחות
במיוחד בתחום הסמים הפסיכואקטיביים המשמשים לצורכי פנאי משתמשים לפעמים במושג שיעור בטיחות (באנגלית: safety ratio) במקרים אלה המנה ה"יעילה" היא הכמות והתדירות שיוצרים את ההשפעה הרצויה. היא יכולה להיות גדולה או קטנה מהמינון היעיל מבחינה טיפולית.
גורם הבטיחות הוודאי הידוע גם כטווח הבטיחות (MOS= Margin of safety) הוא היחס בין המנה הקטלנית עבור 1% של האוכלוסייה ובין המנה היעילה עבור 99% של האוכלוסייה (LD1/ED99). זה סממן בטיחות טוב יותר מ - LD50 עבור אותם החומרים שיש להם השפעות רצויות ובלתי רצויות כאחד. הוא מתייחס לקצות הספקטרום שבהם נחוצות מנות הנדרשות ליצור תגובה באדם אחד, ובאותה מנה, עלולות להיות קטלניות באדם אחר.
1979 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 110 שיגורים מהם 89 (81%) על ידי ברית המועצות.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
חקר הירח
לא היו שיגורים
אזור התעשייה אבשלום
אזור התעשייה אבשלום הוא אזור תעשייה בחבל שלום שבמועצה אזורית אשכול. תכנון הקמת אזור התעשייה החלו בקיץ 2004 כתוצאה מהחלטה של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, אהוד אולמרט ובתמיכת מינהל מקרקעי ישראל. במקביל להקמת תשתיות בעלות של כמיליון וחצי שקל, חכירת המפעלים החלה בשנת 2007, והמפעלים עצמם החלו לפעול בשנת 2012. באזור התעשייה עובדים כמאות פועלים בשטח של כ-200 דונם, בשלל מפעלים הכוללים ייצור בטון ומזון, וכן סופר. אזור התעשייה מנוהל על ידי החברה הכלכלית של המועצה האזורית ומוגדר כאזור עדיפות לאומית.
כנסיית העלייה
כנסיית העלייה, כיפת העלייה או מסגד העלייה הם שמות שונים לכנסייה על הר הזיתים המשמרת את זיכרון עליית ישו השמימה ארבעים יום לאחר תחייתו. מאז הכיבוש המוסלמי של צלאח א-דין נמצאת הכנסייה בידיים מוסלמיות אם כי מאפשרים לנוצרים לבקר במקום ואף לערוך בו פולחן, בהתאם לכללי הסטטוס קוו.
חג העלייה
חג העלייה התגבש כחג נפרד לקראת סוף המאה ה-4 וקיבל תאריך קבוע: ארבעים יום אחרי חג הפסחא, רק בתחילת המאה ה-5. תהליך קביעת המקום המדויק של העלייה הוא תהליך מקביל לזה של קביעת מועד מדויק לחג העלייה. עד לתקופה הקונסטנטינית הסתפקו הנוצרים במיקום העלייה במערת אלאונה אשר שימשה גם למקום מאורעות אחרים.
הכנסייה הביזנטית
האתר בו נבנתה הכנסייה נמצא בקרבתה המיידית של כנסיית האלאונה ועד 348 בערך היה "תפוס" על ידי מסורת הההשתנות. המקום הבלעדי לעלייה נקבע בתקופה שבין 348 - 381 לערך, זמן ביקורה של הצליינית אגריה בירושלים, המייחסת את מסורת העלייה לשמים למקום זה. אגריה מכנה את המקום Inbomon. "אינבומון" הוא שיבוש של המלים היווניות "אן בומו" :"על במת ההר". המסורת הייתה כבר כל כך חזקה שמיד אחרי עזיבת אגריה את ירושלים נבנתה במקום זה כנסייה מיוחדת המוקדשת אך ורק לעלייה לשמים על ידי אישה רומאית אצילה ועשירה בשם פומניה Pomenia שהגיעה לארץ ישראל בסוף המאה ה-4 לאחר גירושיה מאציל איטלקי.
הכנסייה נבנתה בצורת קפלת זיכרון עגולה המורכבת משלושה מעגלים קונצנטריים. במעגל הפנימי היה מעקה שהגן על האבק שיצר באופן פלאי את סימני כפות רגליו של ישו. מעל לחלק הזה הגג נפתח לשמים. הקפלה נהרסה על ידי הפרסים ב-614 ונבנתה מחדש על ידי האב מודסטוס (Modestus) שהפך מאוחר יותר לפטריארך של ירושלים.
התיאור השלם הראשון של כנסיית העלייה הוא של ארקולף, בישוף גאליה אשר עלה לרגל לארץ ישראל ב-670. הוא שהה בירושלים כ-9 חודשים לפי חישוביו של ד"ר טובלר. ארקולף שביקר בארץ הקודש ושרטט את התוכנית של קפלת העלייה, תיאר כי שמונה מנורות דלקו במקום כל ערב וניתן היה לראותן דרך עמק הקדרון מירושלים. ארקולף מזכיר גם שתי טביעות רגל של ישו. כיום יש רק טביעת כף רגל אחת והדעות חלוקות לגבי מקום הימצאה של השנייה. יש אומרים כי היא נעקרה והועברה ללונדון או לרומא ויש אומרים שהיא חבויה במסגד אל-אקצא על הר הבית. אחרים סוברים כי דורות של עולי רגל פוררו ממנה פיסות קטנות למזכרת וכך גרמו להיעלמותה.
הכנסייה הצלבנית
סביר להניח שהכנסייה הביזנטית נהרסה על ידי אל-חאכם ב-1009. כשהגיעו הצלבנים לירושלים הם מצאו מקום בו נשמר זכר העלייה על ידי האבן הנושאת את כפות רגליו של ישו ואולי גם על ידי מזבח ושרידים של כנסייה ביזנטית. דאגתם הראשונה הייתה לבצר את המזבח ושנים מעטות לאחר מכן הם החלו לבנות את הכנסייה.
הקפלה נבנתה מחדש הפעם בצורה מתומנת, המורכבת משמונה עמודי תווך. עדיין ניתן לראות את בסיסי העמודים של האכסדרה או ארקדה שהקיפה את הקפלה בחצר. במערב, בצפון-מערב ובצפון נראות בבירור ובשלמות שלוש מצלעות האוקטגון עליו בנויה בחלקה החומה החיצונית של היום. החומה החיצונית מורכבת מסוגי אבן שונים, ביניהם בולטות האבנים הביזנטיות הגדולות אשר נמצאות בעיקר בחלקיה התחתונים בעיקר בצלע הצפוני והדרומי. נעשה בהם שימוש משנה בתקופה הצלבנית והדבר ניכר היטב באותן מקומות בהם משובצים בין האבנים האלה בסיסי עמודים מן המאה ה-12. נותרו רק ארבעה בסיסים של חצאי עמודים בארבע פינות פנימיות של האוקוטוגון. יש לשער שהיו שמונה עמודים. יש דמיון רב בתוכנית ובפרופורציות שיש בין כנסייה זו לבין כנסיית הקבר וכיפת הסלע. הצורה המתומנת היא כנראה פרי התקופה הצלבנית אולי בהשפעת המבנה המונומנטלי של כיפת הסלע ולא מבוססת על התוכנית מהתקופה הביזנטית שהייתה מעוגלת. החצר הייתה מקורה אך גגה הרוס כיום. בקיר המזרחי של החצר יש שלושה מזבחות ואחד נוסף מדרום להם. ביום העלייה האורתודוקסי הסורים, הארמנים, הקופטים והיוונים מקימים במקום סכך כדי להגן על המזבחות הזמניים המוקמים לכבוד החג. במבנה ובגדר קבועות טבעות שבעזרתן העדות מקימות אוהלים, העושים את החצר לקבוצת קפלות עשויות בד. הלטיניים גם חוגגים את יום העלייה בתוך המבנה בהתאם לתאריך שלהם. האדיקולה הצלבנית הייתה פתוחה כלפי השמים במטרה להדגיש את הקשר שבין מקום עמידתו של ישו על הסלע לבין השמיים (העלייה). בתוך הכנסייה כותרות צלבניות עם כפות תמר או צמח קוצני וכותרות עם גריפונים ובעלי חיים וציפורים מתגוששים. הכותרות גולפו בשנות הארבעים של [המאה ה-12] וכיוון שהן מזכירות מאוד כנסיות במערב צרפת כנראה גולפו על ידי מסונים צרפתיים.
לאחר הכיבוש המוסלמי
לאחר כיבושו של צלאח א-דין ב-1187, המוסלמים, שהאמינו גם כן בעלייתו של ישו לשמים, החלו לקיים פולחן במקום. סביב שנת 1200 שוקם מה שהיה עתה למקום פולחן מוסלמי: הגג הפתוח הוחלף בכיפה, הקשתות נאטמו באבנים, הסלע הוזז ממרכז האדיקולה לעבר המחרב שנבנה בקיר הדרומי, וחומה בצורת משושה נבנתה סביב האתר. ב-1480 חלק גדול מהקומפלקס המבני של הכנסייה הסובבת את האדיקולה נהרס, אך הקפלה קיבלה יחס מיוחד מצד המוסלמים.
יש מספר סממנים מעניינים להשוואה בין אתר העלייה לשמים של ישו לבין הר הבית המוסלמי. כמו כיפת העלייה המשמרת תחת מבנה קונצנטרי סלע ועליו עקבת רגלו של ישו, כך כיפת הסלע מהווה מבנה קונצנטרי המגן על סלע ובו עקבת רגלו של מוחמד שעלה ממנו לשמים. כמו כן, ליד כיפת הסלע בהר הבית יש מבנה קטן עם כיפה הנקרא "קוּבַּת אל-מִעראג'", שנראה כמשכפל את קפלת העלייה. רבות מהכותרות כמעט זהות. עדיין לא ברור אם המבנה נבנה על ידי הצלבנים או בזמנו של צלאח א-דין.
דינופידיים
דינופידיים או עכבישים מטילי רשת (שם מדעי: Deinopidae) היא משפחת עכבישאים בעלת כישרון לזרוק את הרשת שלהם לעבר טרפם מבין הענפים. לעיתים מכנים אותם "עכבישי עוג". גודלם בדרך כלל נע בין 1.5 ס"מ ל-2.5 ס"מ.
מאפיינים
עכבישים אלה פעילי לילה. הם בעלי עיניים ענקיות המותאמות לראיית לילה וגדולים מאוד יחסית לראש העכביש. להערכת החוקרים, קליטת האור שלהם טובה אף יותר מחתולים ומינשופים. הם דקים מאוד ובעלי רגליים מוארכות הנתלות על הענפים. 2 הרגליים הקדמיות שלהם מותאמות להשלכת רשת דביקה אותה הם מייצרים בין רגליהם, לעבר טרף שעובר תחתיהם ואינו חש בדבר. הקורים הדביקים לוכדים את הטרף והעכביש מושך את הרשת מהקרקע לעברו ומזריק לטרף ארס עד שהוא מת.
הם מצויים באוסטרליה, דרום-מזרח אסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית ופלורידה (שם הם מצויים בין דקלים) וחיים בעיקר ביערות או באזורים סבוכים בהם הם יכולים להיתלות הפוך בצמוד לקרקע.
מרכז ג'אווה
מרכז ג'אווה (באינדונזית: Jawa Tengah) הוא אחד ממחוזות אינדונזיה, הממוקם במרכז האי ג'אווה. המחוז הוקם באוקטובר 1945 עם עצמאות המדינה. המחוז מחולק ל-29 נפות ו-6 ערים ובירתו היא העיר סמראנג.
היסטוריה
אזור מרכז ג'אווה היה מיושב עוד מהתקופה הפרהיסטורית. עד סוף המאה ה-16 הדתות הדומיננטיות במרכז ג'אווה היו ההינדואיזם והבודהיזם, אך מצב זה השתנה עם הגעת האסלאם שהפך לדת הדומיננטית.
במרץ 1942 האימפריה היפנית כבשה את ג'אווה. רבים מן התושבים המקומיים נעצרו, עונו ואף הוצאו להורג בשרירותיות על ידי השלטון היפני, ונשים רבות הפכו לשפחות מין. כ-2.4 מיליון בני אדם מתו בג'אווה מרעב בשנים 1944–1945. לאחר המלחמה ג'אווה הפכה למוקד לחימת גרילה של בדלנים אינדונזיים.
דמוגרפיה
ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית המחוז מנתה כ-36.5 מיליון תושבים, כ-98% מהם ג'אווניסים.
החלוקה הדתית של המחוז:
מישור לאקלאבר
מישור לקלאבר או רמת לקלאבר (באנגלית: Laclavère Plateau) הוא מישור נישא (רמה) בחצי האי טרינטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המישור ממוקם בין מעבר מיסטי, לבין גבעת תאודוליט.
אורכו של המישור 19 קילומטרים; ורוחבו של המישור בין 2 קילומטרים (בנקודה הצרה ביותר) ל-6 קילומטרים (במיקום הרחב ביותר).
המישור מתנשא לגובה של 1,035 מטרים מעל פני הים; מישור לאקלאבר הוא האתר ה-3,998 בגובהו באנטארקטיקה.
המישור מתנשא מדרום לחצי האי שמידט, ומדרום לתחנת המחקר הצ'יליאנית גנרל הבסיס ברנרדו או'היגינס ריקלמה.
מקור השם
שמו של המישור ניתן לו בשנת 1963 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המישור נקרא על שם הקרטוגרף הצרפתי ז'ורז' ר. לאקלאבר (Georges R. Laclavère), אשר בין השנים 1958–1963 כיהן כנשיא הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (Scientific Committee on Antarctic Research המכונה בראשי תיבות: SCAR)).
How Long Do You Think It's Gonna Last?
הוא אלבום האולפן השני של הלהקה האמריקאית ביג רד משין. האלבום יצא לאור ב-27 באוגוסט 2021, על ידי חברות התקליטים 37D03D וג'אג-ג'וואר. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים בשבוע שהוכרז: "Latter Days" בהשתתפות אנאיס מיטשל, "The Ghost of Cincinnati" ו-"Renegade" בהשתתפות טיילור סוויפט. דסנר הצהיר כי "האלבום בנוי סביב נושאים של ילדות, דינמיקה משפחתית ובריאות נפשית". מגזיני מוזיקה רבים סכמו את המוזיקה לשנת 2021 והאלבום נכלל ודורג בכמה רשימות עבור האלבום הטובים ביותר לשנת 2021, ביניהם מגזין Uproxx כלל את האלבום ברשימתם ״50 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2021 (לפי הא׳-ב׳).
רקע והוצאה
ביג רד משין הוא הרכב מוזיקלי אמריקאי שנוסד על ידי המוזיקאים ארון דסנר וג'סטין ורנון בשנת 2008. דסנר ידוע בעיקר כגיטריסט של להקת האינדי רוק האמריקאית דה נשיונל, ואילו ורנון הוא הסולן של להקת האינדי פולק האמריקאית בון איבר. להקת ביג רד משין הוציאה את אלבום הבכורה שלה הנקרא על שמה, ב-31 באוגוסט 2018. האלבום זכה לביקורות חיוביות. מאז צאת אלבום הבכורה שלה, ורנון ודסנר עבדו עם מייקל סטייפ מההרכב אר.אי.אם. על השיר "No Time for Love Like Now" (2019); גרסת כיסוי לשיר "Wise Up" של איימי מאן משנת 2000. באוגוסט 2020, הוציאה להקת בון איבר שיר בשם "AUATC" בהשתתפות ברוס ספרינגסטין, ג'ני לואיס וג'ן ווסנר.
בדצמבר 2020 חשף דסנר כי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, עימה עבד על אלבום האולפן השמיני שלה Folklore, כתבה שני שירים ("Closure" ו-"Dorothea") לפרויקט קרוב של הלהקה. עם זאת, השירים נכנסו לבסוף לאלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore שיצא לאור בדצמבר 2020. ב-27 ביוני 2021 פורסם בחשבונות המדיה החברתית של הלהקה טיזר, בו הוצגו תמונות חזותיות, המציגות את ורנון ודסנר, ותמונות של כתב היד של סוויפט. יומיים לאחר מכן הודיעה הלהקה על צאת אלבום האולפן השני שלה,, שיצא לאור ב-27 באוגוסט 2021. במקביל חשפה גם את עטיפת האלבום ורשימת הרצועות שלו, שכללה מגוון שיתופי פעולה. הגרסאות הדיגיטליות, התקליטורים, תקליטים וקלטות השמע של האלבום היו זמינים לרכישה מוקדמת.
סינגלים
"Latter Days" בהשתתפות הזמרת והפזמונאית האמריקאית אנאיס מיטשל הופץ כסינגל הראשון מהאלבום, והושמע לראשונה בשידור חי באוקטובר 2020 במהלך ההופעה חיה של Visit With Vernon. דסנר דיבר על השיר ועל המשמעות שלו בריאיון והסביר את הרקע לכתיבתו. "The Ghost of Cincinnati" יצא לאור כסינגל השני ב-30 ביוני 2021. "Renegade", בהשתתפות סוויפט, יצא לאור ב-2 ביולי 2021, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר נשלח לרדיו שירים אלטרנטיביים ב-12 ביולי 2021.
כתיבה והקלטה
דסנר תיאר את האלבום כפרויקט שיתופי. שיתופי הפעולה בו כוללים האמנים שוורנון ודסנר עבדו עימם ב-2020. בניגוד לאלבום הבכורה שלהם, שנשען בעיקר על קולו של ורנון,  כולל קולות עיקריים של זמרים אורחים, כגון; טיילור סוויפט, אילסי ג'ובר, ליסה האניגן, אנאיס מיטשל, שרון ואן אטן, שארה וורדן, בן הווארד וכולי.
דסנר סיפק שירה באלבום, לראשונה בקריירה שלו, בשלוש רצועות; "Magnolia", "Brycie" ו-"The Ghost of Cincinnati". האחרונה היא שיר שדסנר יצר עבור אלבומה של סוויפט, אבל היא שכנעה אותו שהוא מתאים יותר לאלבום שלהם. "The Ghost of Cincinnati" נכתב בהשראת תסריט הסרט "Dandelion" מאת הקולנוענית ניקול ריגל, שגם כתבה את מילותיו. דסנר הצהיר כי השיר עוסק ב"מישהו שמרגיש כמו רוח רפאים, חוקר את העבר ומתבונן בגורל". חלק ניכר מהאלבום הוקלט באולפן לונג פאונד של דסנר בעמק ההדסון, שבניו יורק, משנת 2018 עד 2021. שיתופי הפעולה עם סוויפט, "Renegade" ו-"Birch" הוקלטו באולפן הביתי שלה, קיטי קומיטי, שבלוס אנג'לס, באותו השבוע בו זכתה בפרס גראמי ל"אלבום השנה" על Folklore, בטקס פרסי גראמי ה-63.
רבים משירי האלבום בוצעו בהופעות של הלהקה ברחבי העולם, כולל השירים "Easy To Sabotage" ו-"Reese". דסנר הצהיר שהוא משתמש באלבום "כדי לנסות באמת דברים שונים ולמצוא את הקשר בין הדחפים השונים שלי". הלחנים באלבום הולחנו על ידי אחיו התאום של דסנר וחבר להקת דה נשיונל, ברייס דסנר.
מוזיקה ומילים
האלבום עוסק בנושאי ילדות, דינמיקה משפחתית ובריאות נפשית. הוא מורכב מ-15 רצועות, ותשע מהן בהשתתפות אמנים אחרים. "Latter Days" הוא בלדת פסנתר. "Reese" מורכב ממנגינה המובלת על ידי פסנתר. "Birch" הוא דואט בין סוויפט לוורנון. "Renegade" בהשתתפות סוויפט, עוסק במישהו שמתמודד עם הפרעות נפשיות. "The Ghost of Cincinnati" כולל מנגינה אקוסטית, המבוצעת על ידי דסנר. "Easy to Sabotage" משלב הקלטות של הופעותיה החיות של הלהקה בשתי הופעות שונות שהתקיימו בניו יורק. "Hutch" הוא שיתוף פעולה בו מתארחים ואן אטן, ליסה האניגן ושארה וורדן. השיר עצמו הוא מחווה להרכב "Frightened Rabbit".
האקדמיה הלאומית לשוטרים של קוויבק
האקדמיה הלאומית לשוטרים של קוויבק (בצרפתית: École nationale de police du Québec; באנגלית: Quebec National Police Academy) הוא בית ספר להכשרת שוטרים בפרובינציית קוויבק שבקנדה.
האקדמיה ממוקמת בעיר ניקולט ומחליפה את מכון המשטרה (Institut de police du Québec) מאז 2000. האקדמיה מנוהלת על ידי ממשלת קוויבק ולה תקציב של 30 מיליון דולר קנדי, המהווה עשירית מתקציב הפרובינציה.
האקדמיה הוזכרה בסרט ההמשך של שוטר טוב, שוטר רע, "שוטר טוב, שוטר רע 2", בה מוזכר כי בתו של דייוויד בושאר מנסה להתקבל לאקדמיה ולהמשיך בדרכו של אביה כשוטרת במשטרה.
גבריאלה גונצ'יקובה
גבריאלה גונצ'יקובה (בצ'כית: Gabriela Gunčíková; נולדה ב-27 ביוני 1993), הידועה גם בשם גבריאלה גאן, היא זמרת צ'כית, שייצגה את צ'כיה באירוויזיון 2016.
ביוגרפיה וקריירה
בחודש מרץ 2016, גונצ'יקובה הוכרזה כזמרת שתייצג את צ'כיה באירוויזיון 2016 עם השיר, אני עומדת - "I Stand".
היא הופיעה בחצי הגמר הראשון של התחרות שנערך ב-10 במאי 2016, בסטקהולם, שוודיה, והעפילה לגמר לאחר שסיימה במקום התשיעי מתוך 18 מדינות עם 161 נקודות. זו הפעם הראשונה אי פעם שצ'כיה מעפילה לגמר התחרות. בגמר, שנערך ב-14 במאי, הופיעה גונצ'יקובה שנייה בסדר השירים וסיימה את הערב במקום ה-25 מתוך 26 מדינות עם 41 נקודות בלבד כשכולן מהצבעת השופטים כשהיא לא מקבלת מהצבעות הקהל אפילו לא נקודה אחת.
מערת אלצ'רי
מערת אלצ'רי (בספרדית: Cueva de Altxerri, בבסקית: Altxerriko leizea) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית בקהילה האוטונומית חבל הבסקים בצפון ספרד. מערת אלצ'רי היא חלק מהאזור הפרהיסטורי של, והתגלו בה ציורי מערות ותחריטים המשויכים לתרבות המגדלנית העליונה של התקופה הפלאוליתית העליונה. הציורים בגלריה העליונה, המכונה אלצ'רי B, תוארכו במחקר שנערך בשנת 2013 כציורי המערות העתיקים ביותר באירופה, עם גיל משוער של 39,000 שנה. הסגנון האמנותי של הציורים הוא חלק מה שמכונה "האסכולה הפרנקו-קנטבריאנית", המאופיינת בריאליזם של הדמויות המיוצגות.
באלצ'רי יש אחת מקבוצות התחריטים הגדולות באזור. יש בה כמאה ועשרים תחריטים, מתוכם תשעים ושניים של בעלי חיים. הביזון הוא החיה המצוירת ביותר עם סך הכול חמישים ושלושה תחריטים. בעלי חיים אחרים שנמצאים במערה הם אייל הצפון עם שישה תחריטים, ארבעה איילים ועיזים, שלוש דגימות של סוסים ושור הבר, שתי סאיגות, גרגרן, שועל, ארנבת או ציפור.
ביולי 2008 נכללה המערה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
מיקום
מערת אלצ'רי ממוקמת במועצה העירונית איה, במחוז (חבל הבסקים). עם זאת, המערה קרובה יותר לעיירת החוף, שהמרכז העירוני שלה הוא כקילומטר מהמערה, מאשר למרכז העירוני של איה, שנמצא קצת יותר מ-3.5 קילומטרים משם.
כדי להגיע לאלצ'רי יש להגיע תחילה לעיירה אוריו, המרוחקת 17 קילומטרים מהבירה המחוזית, סן סבסטיאן. אם מגיעים מסן סבסטיאן על כביש N-634 צריך לחצות את מרכז העיירה, לחצות את נהר ה ולעקוב אחר הכיוון ל ולסטות זמן קצר לאחר חציית הנהר על GI-3161. אם מגיעים מבילבאו ומסראוץ, מעקף ה-GI-3161 מתבצע ממש לפני שמגיעים לאוריו. לאחר חציית אחוזה תעשייתית ונסיעה של כמה עשרות מטרים, מגיעים לבית החווה אלצ'רי שנמצא צמוד לכביש. פתח המערה נמצא 100 מטרים מהכביש ו-15 מטר מעל מפלס העמק, עולים במדרון המזרחי של גבעת באובטגניה (Beobategaña), ממש לאחר חציית נחל אלצ'רי ומאחורי החווה. פתח המערה נפער בחתך כמעט אנכי בסלע.
המערה נמצאת כיום כ-20 מטרים מעל פני הים, ומרוחקת 2.5 קילומטרים מהחוף, אם כי בתקופה התרבות המגדלנית גובה פני הים היה נמוך יותר, ולכן מעריכים כי היא הייתה 80 מטר מעל פני הים ובמרחק של 6 קילומטרים מהחוף.
גילוי המערה וחקירתה
מערת אלצ'רי הייתה חסומה ומוסתרת עד 1956. באותה שנה בוצעו עבודות הבנייה של הכביש המהיר המחבר את העיירה אוריו עם שכונת אולסקואגיה (Olaskoegia) בעיירה איה. כדי להצטייד בחומרים לעבודה זו, נפתחה מחצבה זמנית של אבן גיר כמה עשרות מטרים מאחורי בית החווה אלצ'רי. באחד הפיצוצים שבוצעו עם דינמיט במחצבה, נפער חור ברוחב של מטר על 80 סנטימטרים. דרך פתח זה התגלתה גלריה ארוכה ורחבה שנוצרה באבן הגיר שהייתה מוסתרת במשך אלפי שנים. גילוי המערה משך את תשומת לבם של רק כמה צעירים מכפרי הסביבה, שהיו הראשונים להעז להיכנס מערה. לתגלית לא הייתה משמעות גדולה. המחצבה לא נוצלה יותר לאחר התגלית; מכיוון שהחומר שהושג הספיק כדי להשלים את העבודה, הפיצוצים הופסקו וניתן היה לשמור על המערה כמעט שלמה.
בשנת 1962 משכה הידיעה על קיומם של פירים, שהתחילו בגלריה שהתגלתה כמה שנים קודם לכן, את תשומת הלב של כמה מחברי האגודה למדע על שם ארנזאדי (Aranzadi Zientzia Elkartea) בסן סבסטיאן לבצע בדיקה ספלאולוגית שלה. היו אלה פליפה ארנסדי (Felipe Aranzadi) הצעיר, חאווייר מיגליאקסיו (Javier Migliaccio) וחואן קרוס ויקוניה (Juan Cruz Vicuña), אשר בזמן שהתכוננו לרדת לתהום, צפו בקווים שחורים על קיר סמוך שיצרו דמות של ביזון. מתגלית ראשונה זו גילו חוקרי מערות מהאגודה קבוצות אחרות של דמויות במקומות אחרים במערה. חברים אלה באגודה דיווחו על גילוים לחוסה מיגל דה ברנדיאראן (José Miguel de Barandiarán), שהיה מנהל מחלקת הפרהיסטוריה של האגודה. אנתרופולוג נודע זה היה זה שאישר את אמיתות הממצאים, בנוסף לגילוי דמויות רבות אחרות שנשארו מוסתרות מעיניהם הבלתי מנוסות של חוקרי המערות הצעירים.
עם זאת האנשים שהגיעו בשנים 1956–1962 לגלריות המערה השאירו אחריהם גרפיטי, ולכן היה צריך לנקוט בזהירות רבה כדי להבחין בין הציורים האותנטיים לציורים המזהמים של השנים האחרונות. לפני פרסום הגילוי הארכאולוגי וכאמצעי זהירות, נסגרה כניסה למערה עם דלת. החלל נקרא מערת אלצ'רי, על שם שמו של הכפריר שנמצא בסמוך.
פלאטוניזם
פלאטוניזם או אידיאליזם אפלטוני היא תפיסה פילוסופית שיצר הפילוסוף אפלטון, לפיה המציאות אותה אנו תופסים בחושינו משקפת מציאות אידיאלית־אובייקטיבית נעלה יותר.
מערת אלצ'רי
גילוי המערה וחקירתה
ברנדיאראן ערך את המחקר הראשון של ציורי המערות והוא פרסם בשנת 1964 במגזין האגודה תיעוד ראשון של הדמויות שנמצאו. ברנדיאראן מצא גם את הכניסה הטבעית של המערה, שנמצאת בסמוך לכניסה שנפתחה באופן מלאכותי. הכניסה הטבעית נמצאת חסומה על ידי משקעים וזקיפים. הפתח הטבעי הזה עדיין מכוסה עד היום. במהלך עבודות אלה ביצע הצוות של ברנדיאראן חפירה ניסיונית ליד הכניסה הטבעית למערה, ומצא אתר ארכאולוגי שנחקר. חפירות בוצעו גם ליד קבוצות דמויות, ונמצאו מקרצף וחודי צור יחד עם קבוצות הדמויות I ו-II.
ב-1976 פרסמו חסוס אלטונה וח.מ. אפיאניס (JM Apellániz) מחקר שני של הציורים באותו מגזין. הספר "אקאין ואלצ'רי – שני מקדשים פלאוליתיים בארץ הבסקים" שכתב אלטונה נחשב לספר הפופולרי ביותר שפורסם על מערה זו.
פלאטוניזם
תפיסתו של אפלטון
ב"פוליטיאה" משתמש אפלטון בשלושה דימויים ומשלים כדי לבאר את תפיסתו. תחילה (ספר שישי, 508ד) הוא מדמה את הנשמה לעיניים, הרואות רק דברים המוארים באורה של השמש וגורס (מפי סוקרטס, המדבר כאן בשמו של אפלטון):
מערת אלצ'רי
גילוי המערה וחקירתה
בשנת 1982 התגלו שני ביזונים שצוירו בבסיס תהום בעומק 10 מטרים. לא נמצאו יותר רישומים באזור זה.
פלאטוניזם
תפיסתו של אפלטון
לתפיסתו של אפלטון, כאשר הנשמה פונה אל האור, שהוא האמת, היא מבינה את הדברים על בוריים, אך הבנה כזו אינה אפשרית ב"עולם הדברים המתהווים וחולפים" אלא רק בעולם האוניברסלים – המהויות הנצחיות והבלתי משתנות.
מעט מאוחר יותר, בתחילת החלק השביעי של "פוליטיאה" מביא אפלטון את "משל המערה" המפורסם:
מערת אלצ'רי
גילוי המערה וחקירתה
בפנים המערה יש תחריטים וציורים. הראשונים שמורים היטב, אך איכות הציורים הולכת ומתדרדרת מאוד בגלל הלחות הגבוהה של הקירות. מאז התגלית של הציורים בשנת 1962, המערה הייתה סגורה לקהל הרחב והגישה מותרת רק לפרהיסטוריונים לצורך מחקרים.
פלאטוניזם
תפיסתו של אפלטון
העולם הממשי, גורס אפלטון, הוא אשליה – צל על קיר המערה. תפיסה אמיתית של העולם תיתכן רק כאשר נשמת האדם תשתחרר מכבליה, ובכוח המחשבה תתעלה ותוכל לראות את הדברים כפי שהם באמת.
מערת אלצ'רי
גילוי המערה וחקירתה
ביולי 2008 הוכרז המתחם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הדמויות
הציורים והתחריטים של מערת אלצ'רי מחולקים לשבע קבוצות של דמויות ותחריטים התופסים מקומות שונים בחלל המערה. בנוסף, ישנם ציורים מבודדים אחרים שאינם כלולים בקבוצות אלה.
פלאטוניזם
תפיסתו של אפלטון
אפלטון מדמה כאן את העולם הנראה להשתקפות, קירוב משוער של הדבר האמיתי, ואילו עולם האידאות, שאותו ניתן לתפוס באמצעות המחשבה, הוא הדבר האמיתי. הריבוע שאותו אנו מציירים מתייחס לריבוע האידיאלי באותו אופן שבו העולם הנראה מתייחס לעולם הנתפס, עולם האידאות.
ההבחנה המרכזית בין עולם החושים לעולם האידאות, היא בין הדבר המסוים לאידאה שאינה קשורה בו וקיימת במנותק ממנו. המסוים, הפרטיקולרי, או המושג הנבנה על בסיס מספר רב של דוגמאות מסוימות כמו "כיסא" או "שולחן" הוא תמיד נמוך יותר ומעוות במידה כזו שאין לו קשר לדבר האמיתי. האידאי, הנשגב והנעלה, אינו קשור בהכרח לדבר במציאות, הוא רעיון או תפיסת הדבר.
התפתחות הפלאטוניזם
התפיסה הפלאטוניסטית הפכה לזרם המרכזי בפילוסופיה של המתמטיקה, אך מחוצה לה הייתה שנויה לאורך כל השנים במחלוקת עזה. בניגוד למתמטיקה, העוסקת בהפשטות ולעולם לא בדברים קונקרטיים ופרטיקולריים, בהתייחס לעולם הממשי התגלע עימות בין שתי תפיסות מרכזיות והופכיות: התפיסה האפלטונית והתפיסה האריסטוטלית.
הגישה הנאו־פלאטוניסטית
ממשיכיו של אפלטון בפלאטוניזם התיכון (בערך משנת 150 לפנה"ס עד שנת 200 לספירה והנאופלטוניזם (משנת 300 ובעליות וירידות שונות עד היום) הוסיפו לרעיונותיו של אפלטון שכבות נוספות שנלקחו מדתות שונות (יהדות, נצרות, זורואסטריות), מהשקפות מיסטיות רווחות, ומרעיונות האסכולה הסטואית.
הפיתוחים לתורת אפלטון טענו את ההבחנה שלו בין עולם האידאות הנעלה והעולם הנראה הנחות ממנו במשמעות מוסרית. תפיסה נוצרית רווחת גרסה כי על האדם להתכחש לעולם החומר, האשלייתי והבזוי, להתעלם מגופו ומצרכיו ולהפוך ליצור רוחני בלבד. הקישור עם עולם האידאות והבנתם, שאצל אפלטון מושג באמצעות התעמקות מחשבתית, הומר פעמים רבות בהתעלות באמצעות התגלות האל, אקסטזה (או היסטריה) דתית, או רוח נבואית שנחה על האדם.
במאה השמונה עשרה נדחו הרעיונות הנאו־פלאטוניסטיים על ידי רבים מהוגי עידן הנאורות, אך אומצו מחדש ביתר שאת על ידי האסכולה ההיסטורית הגרמנית, שביניהם בלטו במיוחד הגל וממשיכו מרקס. הפילוסוף עמנואל קאנט טען כי אידאות מסוימות מצויות בנו אפריורית – היינו, עוד לפני שאנו למדים דבר על העולם.
רעיון זה אומץ על ידי הגל, שהוסיף תאוריה שגרסה כי ידיעת האמת המוחלטת אפשרית, אך רק באמצעות סוג מיוחד של אנשים שלהם היא נגלית, ובהם הוא עצמו. מרקס הוסיף ופיתח את הרעיון בטענו כי לא רק שהאמת והמציאות הממשית נגלתה לו, ההתפתחות הדיאלקטית של ההיסטוריה (זאת על־פי תפיסתו של הגל), תביא לכך שמציאות זו תחשף לעיני כל. רעיון זה היה חידוש משמעותי, כיוון שהניח כי האידאות אינן מציאות נשגבת, נתפסת בלבד, המנותקת מהמציאות הנראית, אלא שהן טמונות בתוך המציאות הנגלית.
לפי מרקס, התפתחות התודעה תאפשר לאדם להשתחרר מן התודעה הכוזבת שלו, הגורמת לו לחשוב שבניין העל הוא המציאות, והוא יצליח לראות את המציאות כהווייתה. במילים אחרות, תהליך החשיבה וההגות לא יחשוף בפני ההוגה את האידאות שמעבר למציאות, אלא יאפשר לו להפסיק לראות צללים על קיר המערה ולהבין את המציאות כהווייתה. יתר על־כן, הבנה זו לא תהיה מיוחדת לקומץ יחידי סגולה בעלי כישורי חשיבה מפותחים, אלא תוענק לכל אדם ברגע שישתחרר מהתודעה הכוזבת.
הוגים חשובים נוספים הממשיכים תפיסה זו הם רודולף שטיינר (מייסד האנתרופוסופיה) והפסיכיאטר קרל גוסטב יונג. הראשון תיאר מחקר במה שהוא מכנה 'עולם הנפש' ו'עולם הרוח', בהם קיימות לגישתו 'אידיאות' שרק מהן יכולות לנבוע התגשמויות כלשהן בעולם החומר. השני הניח וחקר את קיומם של 'ארכיטיפים' פסיכולוגיים (ארכיטיפ = אב־טיפוס) הקיימים בתת־המודע של האדם (כמו גם במיתולוגיות) בצורתם ההיולית, והבאים לידי ביטוי בנפשו ובהתנהגותו של כל אחד מאיתנו בדרכים מגוונות.
הגישה האריסטוטלית
מול תפיסות אלו של הפלאטוניסטים והנאו־פלאטוניסטים ניצבה בדרך כלל גישה הופכית, שרבים נוהגים לראות באריסטו את אביה הקדמון. בגישה האריסטוטלית, המציאות היא אחת ואין בלתה והדרך היחידה לקנות ידע אודותיה, כל כמה שידע זה עשוי להיות פגום, היא באמצעות החושים.
על־פי תפיסתו של אריסטו, אין טעם לחתור לגילוי האמת האחת והיחידה. זו מטרה שאינה כפי יכולתו של אדם, וכל טענה להשגתה תהיה במקרה הטוב מפוקפקת. השאיפה, לפיכך, צריכה להיות השגת יעד פשוט יותר של "אי־סתירה" – ידיעה חלקית ומוגבלת, שעל בסיס הידע המצוי ברשותנו אינה נסתרת.
מכת"ז
מכת"ז – מכונית התזה (מכונה גם מכת"זית), היא כלי רכב לפיזור הפגנות המצויד בתותח מים המתיז סילוני מים חזקים. זהו רכב כבד, שממוגן בפני יידוי אבנים ובקבוקי תבערה, ונועד לפזר הפגנות והתפרעויות באמצעות התזת סילוני מים חזקים על המפגינים – דבר שמאלץ אותם לסגת אחורה.
מאפיינים
הגרסאות המודרניות ביותר של רכבי התזה אינן חושפות את המפעיל להפגנות או להתפרעויות, ונשלטות מרחוק מתוך הרכב על ידי ג'ויסטיק. דגם שנבנה על ידי חברת רוזנבאואר האוסטרית עבור המשטרה הגרמנית, יכול לשאת 10,000 ליטר מים, שיכולים להיות מותזים לכל הכיוונים באמצעות שלושה תותחים, כולם נשלטים מרחוק מתוך הרכב באמצעות ג'ויסטיק. לרכב שני תותחים מקדימה עם קצב זרימה של 20 ליטר לשנייה, ותותח אחורי אחד עם קצב של 15 ליטר לשנייה.
יכולותיו המבצעיות של המכת"ז בשירות משטרת ישראל הן:
לעיתים מי המכת"ז צבועים בצבע, בדרך כלל כחול, דבר שמאפשר גם זיהוי של המפגינים לאחר פיזור ההפגנה. במקרים בודדים מיכל המכת"ז מכיל גם "בואש" – נוזל בעל ריח דוחה, שנדבק לגופם ולבגדיהם של האנשים שהמשטרה מנסה לפזר.
בטיחות
שימוש בתותחי מים בהקשרים של שליטה בהתפרעויות עלול להוביל לפציעה או למוות. הרוגים נרשמו באינדונזיה (בשנת 1996, כאשר המטען של התותח הכיל אמוניה), זימבבואה (בשנת 2007, כאשר השימוש בתותחים על קהל בלתי-אלים עורר בהלה ומנוסה המונית), טורקיה (בשנת 2013, כאשר המטען היה מרופד בגז מדמיע נוזלי), אוקראינה (בשנת 2014, עם מותו של הפעיל ואיש העסקים בוגדן קליניאק, שעל פי הדיווחים חלה בדלקת ריאות לאחר שהתיזו עליו מים בטמפרטורה נמוכה ביותר) ודרום קוריאה (בשנת 2016, כאשר חקלאי בן 68 מת לאחר פציעות שנגרמו מהתזת המים). תותחי מים שהיו בשימוש במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, שהיו בדרך כלל כבאיות מותאמות, היו מפילים את המפגינים ומדי פעם קורעים את בגדיהם.
ב-30 בספטמבר 2010, במהלך הפגנת מחאה נגד פרויקט שטוטגרט 21 בגרמניה, נפגע מפגין מתותח מים בפניו. דיטריך וגנר, מהנדס בדימוס, סבל מנזק בעפעפיים וברשתית, וכתוצאה מכך מאובדן ראייה כמעט מוחלט. תצלומים גרפיים מהאירוע עוררו ויכוח לאומי על אכזריות משטרתית ופרופורציות בשימוש בכוח המדינה.
בישראל
חברת "נגררים בית-אלפא" (שאחר כך שונה שמה ל"בית-אלפא טכנולוגיות") של קיבוץ בית אלפא, החלה לייצר מכוניות התזה בשנת 1986. הם היו הסבה של דגם הכבאית של המפעל, עם פיתוח של תותח מים חסכוני. 14 כלי רכב נמכרו תוך שנה וחצי למשטרת ישראל, לדרום אפריקה, לצרפת ולתאילנד. את שיווק המוצר בעולם ניהל סגן ניצב בדימוס אמנון הלפר, באמצעות החברה "אבנון אינטרנשיונל" שהקים. בישראל נעשה בהן שימוש לראשונה לפיזור הפגנות של חרדים בירושלים במסגרת המאבק נגד פתיחת בתי קולנוע בשבת. עם תחילת האינתיפאדה הראשונה נעשה ניסיון למכור מכת"זיות לצה"ל, למטרת פיזור הפגנות בשטחים, אך הוא החליט לא לרכוש אותן.
בתחילת שנות ה-2000, בשל העלייה בהתקוממויות האזרחיות ברחבי העולם, מכר בית אלפא רכבי פיזור הפגנות למספר רב של מדינות, בהן: רוסיה, סין, טורקיה, ארצות הברית, לטביה, זמביה, ארגנטינה וסווזילנד. במשך השנים נמתחה ביקורת על המפעל, על כך שהוא מוכר ציוד לפיזור הפגנות למשטרים רודניים ברחבי העולם. בתגובה נהג מייסד המפעל, גדעון צימנד, לומר "עדיף שיתיזו מים משיירו על ההמון". בתחילת שנת 2020 מכר קיבוץ בית אלפא את המפעל לחברת "גבעסול", לאחר שספג הפסדים וסבל ממיעוט הזמנות. בהמשך אותה שנה נמכרה החברה ל-HOS Technology R&D.
בשנת 2008 נכנס לראשונה השימוש במכת"זית מסוג בואש על ידי משטרת ישראל, במהלך הפגנות של פעילי שמאל ופלסטינים נגד גדר ההפרדה. בשנת 2009 נכנס הבואש לשימוש גם בכוחות צה"ל הפועלים בשטחים. לטענת פעילי שמאל, הבואש משמש גם כאמצעי לענישה קולקטיבית, כשהנוזל שלו מותז על בתים ועסקים שאינם קשורים להפגנות.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 הגבירה משטרת ישראל את השימוש במכת"זיות לפיזור הפגנות, בין היתר בהפגנות יוצאי אתיופיה ובהפגנות החרדים. ביולי 2020 דווח כי המשטרה משתמשת במכת"זיות בניגוד לנוהל שאוסר פגיעה בראשים של מפגינים.
גם חברת כארמור סיפקה מספר רכבי פיזור הפגנות למשטרת ישראל ב-2012. כמו כן סופקו מכת"זיות שלה למשטרת ברזיל בסאו פאולו.
בממלכה המאוחדת
ב שימוש בתותחי מים נגד אזרחים מחוץ לצפון אירלנד אינו מאושר, וידרש אישור סטטוטורי של הפרלמנט באנגליה, או של הפרלמנט הוולשי או ב, בכדי לאשר את שימוש בהם. שירות המשטרה של צפון אירלנד מחזיק שש מכת"זיות. בשנת 2003, ניסה קיבוץ בית אלפא למכור, ללא הצלחה, מכת"זיות נגד מהומות באצטדיונים באנגליה.
ביוני 2014, ראש עיריית לונדון בוריס ג'ונסון, אישר למשטרת המטרופולין של לונדון, לרכוש שלוש מכת"זיות מיד שנייה מהמשטרה הפדרלית הגרמנית, בעלות של כמיליון ליש"ט. אך לאחר מחקר על בטיחותן ויעילותן, הודיעה בפרלמנט שרת הפנים תרזה מיי, ביולי 2015, כי החליטה שלא לתת להן רישיון לשימוש. הן נמכרו בנובמבר 2018 לחלקי חילוף.
בגרמניה
בגרמניה נעשה שימוש במכוניות התזה לפיזור הפגנות לראשונה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בדרום אפריקה
בדרום אפריקה היו כלי הרכב של בית אלפא בשימוש בתקופת האפרטהייד נגד מפגינים שחורים. הקיבוץ הכחיש שכלי הרכב הם תוצרתו, והודיע, בספטמבר 1989, כי סופקו חמישה תותחי מים ולא סופקו משאיות, משום שהחברים מתנגדים לכך.
בצרפת
בצרפת נעשה לראשונה שימוש נרחב במכת"זית במהומות מאי 1968. מאז נעשה בהם שימוש באופן נרחב בעת הפגנות ומהומות.
בצ'ילה
בשנת 1989, בתקופת הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה בראשותו של אוגוסטו פינושה, הופעלו רכבי מכת"ז של בית אלפא נגד מפגינים.
בבורונדי
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מצא כי בבורונדי נעשה שימוש במכת"ז מתוצרת קיבוץ בית אלפא בעימותים בין המשטרה למתנגדי הממשלה במהלך . שר הפנים של בורונדי אף ביקר בקיבוץ ב-5 ביולי 2013, לצורך הדגמה של פעולת המכת"ז.
בזימבבואה
בשנת 2001 חתם קיבוץ בית אלפא על הסכם עם משטרת זימבבואה לרכישת 30 רכבי מכת"ז, במסגרת היערכותה לבחירות לנשיאות המדינה באפריל 2002. משרד החוץ מנעה את הרכישה במסגרת עיצומים בינלאומיים נגד הרודן רוברט מוגאבה, והורה למשרד הביטחון לא לתת למפעל את האישורים הדרושים. זימבבואה רכשה אותם לבסוף מספקים אחרים.
בדרום קוריאה
בשנת 1989 מכר בית אלפא רכבי מכת"ז לפיזור הפגנות הסטודנטים נגד המשטר. בשנת 2015 נפגע מפגין בדרום קוריאה מזרם מכת"ז בהפגנות נגד הנשיאה פאק גון-הייה, ומת לאחר שהיה בתרדמת כמעט שנה.
בקולומביה
באירועי המחאה בקולומביה (2021) נעשה שמוש במכת"ז בעקבות הפגנה שהסלימה לאלימות ולהרג בעקבות נטל המס הגובר.
בארצות הברית
תותחי מים על משאיות וצינורות אש המשמשים כתותחי מים מאולתרים, היו בשימוש נרחב בארצות הברית במהלך שנות השישים הן לשליטה על מהומות והן לדיכוי צעדות זכויות אזרח שלוות. בין השאר השימוש הידוע לשמצה שעליו הורה יוג'ין "בול" קונור, פוליטיקאי שכיהן כנציב ביטחון הציבור בעיר בירמינגהם, אלבמה בשנת 1963. צילומי החדשות של האירוע בהם המשטרה מפנה תותחי מים וכלבי משטרה על אזרחים, גם מפגינים וגם צופים, כולל ילדים עד גיל שש, נתפסו כמזעזעים ולא הולמים, ועזרו להפנות את אהדת הציבור לכיוון זכויות האזרח. מאז נעשה בהם שימוש מועט בארצות הברית. תותחי מים שימשו בנובמבר 2016 במהלך הפגנות נגד פריסת צינור נפט בדקוטה. באוגוסט 2020 הציע הסנאטור פלויד פרוזנסקי להשתמש בתותחי מים נגד מפגינים בפורטלנד.
סטנלי ויינבאום
סטנלי ויינבאום (Stanley Grauman Weinbaum; 4 באפריל 1902 – 14 בדצמבר 1935) היה סופר מדע בדיוני יהודי אמריקאי. הקריירה שלו במדע בדיוני הייתה קצרה אך רבת השפעה. סיפורו הראשון,, יצא לאור ביולי 1934 וזכה לשבחים רבים, אך ויינבאום נפטר מסרטן הריאות תוך שנה וחצי.
חיים וקריירה
ויינבאום נולד בלואיוויל, קנטקי, להורים יהודים, סטלה (לבית גראומן) ונתן א. ויינבאום. למד בבית ספר תיכון במילווקי ואחר כך באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון במדיסון, תחילה במסלול להנדסה כימית ומאוחר יותר אנגלית. הוא לא סיים את לימודיו: עקב התערבות, הוא נבחן עבור חבר, המעשה התגלה, והוא סולק מהאוניברסיטה בשנת 1923.
נודע בעיקר בשל סיפור המדע הבדיוני הקצר, אך פורץ הדרך, שכתב ב־1934, "אודיסיאה במאדים". הסיפור מתאר את עלילותיו של דיק ג'רוויס, חבר בצוות המשלחת הראשונה למאדים, על הכוכב, יחד עם חייזר בשם טוויל (Tweel), לאחר שנאלץ לנחות שם נחיתת אונס. זה היה סיפור המדע הבדיוני הראשון של ויינבאום (בשנת 1933 הוא מכר לסינדיקט קינג פיצ'רס, רומן רומנטי בשם "ריקודי הליידי", שהתפרסם כסיפור בהמשכים בתחילת 1934). אייזק אסימוב תיאר את "אודיסיאה במאדים" כ"סיפור מדע בדיוני קמפבליאני מושלם". הוא אף תיאר את הסיפור כאחד משלושה סיפורים ששינו את ז'אנר המדע הבדיוני. זהו הסיפור הקצר הוותיק ביותר (ואחד שזכה לרוב הקולות) שנבחר על ידי "סופרי המדע הבדיוני של אמריקה" להיכלל ב"היכל תהילה של המדע הבדיוני, כרך ראשון, 1929-1964".
עמנואל לוטם, מתרגם אסופת הסיפורים "מבחר הסיפורת הבדיונית" (שהסיפור נכלל בה), כתב בהקדמתו לסיפור:
רוב סיפוריו שפורסמו בימי חייו הופיע בשני המגזינים: אסטאונדינג ו־וונדר סטוריז. עם זאת, כמה מיצירותיו של ויינבאום הופיעו לראשונה בפנזין מוקדם (יורשו של "סיינס פיקשן דייג'סט") בשנות ה־30, ובכלל זה "סקיצה אוטו־ביוגרפית" בגיליון יוני 1935. הוא תרם לסיפור רב־המחברים "האתגר מעבר" (The Challenge From Beyond), שפורסם ב"פנטזי־מגזין" בספטמבר 1935. לפני מותו, ויינבאום שקד על רומן, "שלוש שרקדו" (Three Who Danced). בשנת 1993, אלמנתו, מרגרט הוטוף קיי (Margaret Hawtof Kay), תרמה את ניירותיו לספריית אוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, פנסילבניה. בכללם היו כתבי יד שלא פורסמו, וביניהם "שלוש שרקדו", כמו גם סיפורים אחרים שלא התפרסמו (אך אף אחד מהם לא מדע בדיוני).
מכתש על מאדים נקרא על שמו, וב־18 ביולי 2008, הוא זכה בפרס ה"גילוי מחדש" על שם קורדוויינר סמית.
פירוק אינטרפולטיבי
באנליזה נומרית פירוק אינטרפולטיבי (Interpolative decomposition) מציג מטריצה כמכפלה של שתי מטריצות; האחת בנויה מחלק מהעמודות של המטריצה המקורית, והשנייה מכילה תת-מטריצת יחידה וכל שאר האיברים שלה קטנים מ-2 בגודלם.
הרעיון של הפירוק, ומכאן גם שמו, הוא להציג מטריצה עם יתירות בעמודות (היתירות מתבטאת בדרגה נמוכה יותר ממספר העמודות) כהרחבה (או אינטרפולציה) של עמודות נבחרות מתוך המטריצה.
באנליזה נומרית משתמשים בפירוק לא רק עבור המקרה שבו הדרגה נמוכה, אלא גם עבור המקרה שבו הדרגה הנומרית נמוכה, ואז הפירוק המתקבל מקרב את המטריצה המקורית בדיוק החישוב.
את הפירוק אפשר באופן דומה לבצע על שורות במקום עמודות.
יום שישי ה-13
על פי אמונה טפלה, יום שישי ה-13 בלוח השנה הגרגוריאני נחשב כבעל מזל רע. אסמכתאות לקיומה של אמונה טפלה זו קיימות מאז המאה ה-19. מקור האמונה קשור כנראה לחיבור של שתי אמונות הקושרות את יום שישי כיום בעל מזל רע ואת המספר 13 כמספר בעל מזל רע. באמונה טפלה זו, כשיום שישי מופיע ב-13 בחודש, הוא נחשב ליום מבשר רעות. פחד מיום שישי ה-13 נקרא "פָראסְקבֶדקטריאפוביה" (παρασκευηδεκατριαφοβία).
בכל שנה יש בין פעם אחת לשלוש בהן היום ה-13 בחודש יוצא שישי. בממוצע, יום שישי ה-13 (כמו כל צירוף של יום בשבוע ויום בחודש) מופיע אחת לשבעה חודשים וליתר דיוק כל 212.35 ימים. מאפיין המקל על זיהוי חודשים בהם חל יום שישי ה-13 הוא העובדה שהיום הראשון של החודש חל ביום ראשון.
פירוק אינטרפולטיבי
דוגמה
אז הפירוק האינטרפולטיבי שלה ע"פ עמודות הוא:
יום שישי ה-13
בספרד, באמריקה הלטינית וביוון, ניתנת משמעות דומה ליום שלישי החל ב-13 בחודש.
פירוק אינטרפולטיבי
דוגמה
ולפי שורות:
אלגוריתם לחישוב הפירוק
עבור מטריצה A בגודל m \times n, נחשב באופן הבא את הפירוק האינטרפולטיבי שלה מסדר k: נחשב פירוק QR של A עם פרמוטצית עמודות: AP=QR נסמן: כאשר R_{11} היא מטריצה k \times k, R_{12}  היא מטריצה בגודל, ו R_{22} היא מטריצה נסמן: כאשר Q_1 היא מטריצה m \times k ו Q_2 היא מטריצה נחשב: ונשים לב שקיימים K אינדקסים J כך ש נחשב: כאשר I_k היא מטריצת היחידה בגודל k \times k ונקבל: A = BX
יום שישי ה-13
התפתחות האמונה
מקורה של האמונה נוצרי. אגדה אורבנית פופולרית קושרת אמונות אלו ביום שישי, 13 באוקטובר 1307, בו פשט מלך צרפת פיליפ היפה על כל מעוזי מסדר אבירי היכל שלמה (ה"טמפלרים") ועצר את רוב אבירי ובכירי המסדר. האבירים שנעצרו עונו קשות עד שהודו שעסקו בכפירה, מינות, הומוסקסואליות ועבודת השטן. למעשה, ביום זה בימי הביניים נפל אחד המסדרים המפוארים של אירופה. יש התולים את הפחד מהמספר 13 בנסיבות קדומות עוד יותר: בסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום חמישי בערב סעדו 13 אנשים, ישו ו-12 השליחים, יחד עם יהודה איש קריות.
בתקופה המודרנית, ההתייחסות המיוחדת ליום שישי ה-13 מצויה באגדות אורבניות, סרטי אימה ומספר וירוסי מחשב (המפורסם שבהם הוא וירוס ירושלים ההיסטורי) נכתבו כך שיפעלו ביום זה. לעִתים אף קורה שאירוע שלילי המתרחש ביום שישי ה-13 מקבל התייחסות מיוחדת בקרב חלקים מהציבור ובקרב כלי תקשורת מסוימים (לדוגמה: פיגועי נובמבר 2015 בפריז, שהתרחשו ביום שישי, 13 בנובמבר 2015).
סטפן פרסון
קארל סטפן ארלינג פרסון (נולד ב-4 באוקטובר 1947) הוא מיליארדר שוודי, הוא יושב הראשון והמחזיק ברוב המניות של חברת H&M, חברת אופנה שהוקמה על ידי אביו, ארלינג פרסון, בשנת 1947. פרסון לקח את ניהול החברה מאביו בשנת 1982 וניהל אותה עד לשנת 1998. הוא אף מחזיק בחלק ניכר ממניות חברת הטכנולוגיה השוודית Hexagon AB. כמו כן, בבעלותו חברת החזקות עם נכסים בלונדון, פריז וסטוקהולם.
ביוגרפיה
סטפן פרסון הוא בנו של ארלינג פרסון, שייסד את חברת האופנה הבילאומית H&M בשנת 1947. למד באוניברסיטת סטוקהולם.
חיים אישיים
רוב השנה הוא מתגורר בסטוקהולם עם אשתו קרולין דניס פרסון. לזוג שלושה ילדים. בשנת 2009, בנו, קארל-יוהאן פרסון, מונה לתפקיד נשיא ומנכ"ל חברת H&M. שני ילדיהם האחרים, טום פרסון ושרלוט סודרסטורם הם מיליארדרים בזכות עצמם.
הטבח בצומת גן הוורדים
הטבח בצומת גן הוורדים היה פיגוע ירי על רקע לאומני שביצע עמי פופר בצומת גן הוורדים בראשון לציון. בטבח נהרגו שבעה פלסטינים מרצועת עזה ונפצעו 11.
הטבח
ב-20 במאי 1990, רצח עמי פופר שבעה ערבים מרצועת עזה ופצע 11 בשעה שהמתינו לעבודה בצומת גן הוורדים בעיר מגוריו ראשון לציון. את הרצח ביצע באמצעות רובה גליל שגנב מאחיו החייל. פופר נמלט מהמקום במכוניתו של אחד מהפועלים.
בעקבות הרצח פרצו מהומות בריכוזים ערביים בישראל וביהודה ושומרון וחבל עזה, שבהן, לפי מקורות ערביים, נהרגו מאש חיילי צה"ל ארבעה פלסטינים ונפצעו 166.
עמי פופר נידון לשבעה מאסרי עולם בעקבות הטבח. ב-1999 קצב הנשיא עזר ויצמן את עונשו ל-40 שנה.
Elementor
Elementor (אלמנטור) היא חברת תוכנה ישראלית, העוסקת בפיתוח כלי בניית אתרים עבור תעשיית האינטרנט. בונה האתרים של החברה נמנה בין חמשת תוספי ה-WordPress הפופולריים בעולם, עם למעלה מ-12 מיליון התקנות פעילות. פלטפורמת אלמנטור מפעילה מעל ל-7% ממיליון האתרים המובילים בעולם.
בסבב הגיוס המוסדי הראשון שלה, גייסה החברה 15 מיליון דולר מקרן ההון-סיכון Lightspeed Venture Partners. לפני כן רכש עשרות אחוזים מהבעלות בחברה, איש עסקים יהודי אמריקאי בשם פול פקר, תמורת 850,000 דולר.
בלוטת האצטרובל
בלוטת האצטרובל (TA: Glandula pinealis, באנגלית: Pineal gland) היא בלוטה אנדוקרינית קטנה.
Elementor
פעילות
אלמנטור הוכרה על ידי מגזין כלכליסט כאחד מ-50 הסטרטאפים הישראלים המבטיחים לשנת 2019.
בלוטת האצטרובל
תפקוד
בלוטת האצטרובל מקושרת למערכת העצבים הסימפתטית ובמיוחד ל- (Superior cervical ganglion (SCG. תפקידה העיקרי לתווך בין גירויים עצביים להפרשה הורמונאלית, לווסת את השעון הביולוגי אצל בעלי חיים. תפקיד נוסף של בלוטת האצטרובל הוא ייצור ההורמון מלטונין. למלטונין יש חשיבות רבה בתהליכי ההזדקנות, חוסנה של מערכת החיסון, גדילת ילדים ועוד.
גודל הבלוטה
גודל הבלוטה הוא כגודל אפונה וככל הנראה בגלל המחזור החודשי, יש אצל נשים בלוטת אצטרובל גדולה יותר מאשר אצל גברים. בלוטת האצטרובל מאבדת מגודלה ככל שמתבגר ומזדקן האדם, עד שבגיל 70 גודלה רק כ־10% מגודלה המרבי.
היסטוריה ומחקר
בעבר לא הובנו תהליכים ביולוגיים רבים, ובהם לא הובנו גם תפקידיה של בלוטת האצטרובל שנחשבה לבלוטה מנוונת שהיה לה תפקיד רק אצל בני האדם הקדמונים. לכן, עד שהומצאה שיטת הטומוגרפיה הממוחשבת (CT) לסריקת המוח, התייחסו לבלוטת האצטרובל רק כאל סמן לקו האמצע של המוח בעת ביצוע צילומי רנטגן.
Elementor
פעילות
בשנת 2020 פתחה אלמנטור את רשת חיפוש המומחים שלה - Experts Network for Web Creators.
בלוטת האצטרובל
בלוטת האצטרובל בפילוסופיה
לבלוטת האצטרובל נודע תפקיד חשוב בפילוסופיה המודרנית כאשר הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט ניסה להשתמש בה כדי לפתור את הבעיה הפסיכופיזית. דקארט טען שהבלוטה (או חלקים בתוכה) נעה בלי להפר את חוק שימור התנע וכך מתאפשרת השפעה של הנפש על הגוף בלא להפר את חוקי הטבע. הסבר זה הוכח כלא נכון כאשר גילה לייבניץ את חוק שימור הווקטורים כלומר שהתנע נשאר קבוע גם בכל כיוון בנפרד.
Elementor
פעילות
בשנת 2022 רכשה אלמנטור את Strattic, סטארטאפ המפתח פתרון אחסון לאתרי וורדפרס ומציע אתר מהיר ומאובטח יותר עם פחות עומסים על השרת.
בלוטת האצטרובל
בלוטת האצטרובל בפילוסופיה
בעקבות הלנה בלבצקי, מייסדת האגודה התאוסופית, בלוטת האצטרובל מזוהה גם עם המושג המיסטי של העין השלישית. בלבצקי הסתמכה על תאוריות מדעיות שראו בבלוטה שריד אבולוציוני לעין נוספת (עין הקודקוד).
Elementor
פעילות
באותה שנה פתחה אלמנטור את Elementor Hosting, שירות נוח המיועד למפתחי ווב מתחילים ומאפשר את איחסון האתר בשרתי גוגל בטיפול מלא של אלמנטור.
בשנת 2023 פתחה אלמנטור שירות AI המשולב בבונה האתרים שלה ומאפשר רתימת אינטיליגנציה מלאכותית ביצירת תמונות, טקסט וקוד ישירות באתר עליו עובדים.
חזרי אלי
חזרי אלי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן. השיר יצא לאור ב-16 ביולי 2019 כסינגל השלישי מתוך אלבומו החמישי של גושן, באתי לחלום, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
עם יציאתו נכנס השיר למקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום ה-20 במצעד של מדיה פורסט.
רקע והפקה
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי סתיו בגר, שאיתו גושן שיתף פעולה בכתיבת השיר Nana Banana של נטע ברזילי. השיר הוא בסגנון פופ רוק.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל למיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של גושן ב-16 ביולי 2019. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
נכון לפברואר, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4 מיליון.
לודוויג השישי, דוכס בוואריה
לודוויג השישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Ludwig VI. von Bayern; 7 במאי 1328 - 17 במאי 1365), היה דוכס בוואריה העליונה, ולאחר מכן מרקיז ונסיך בוחר בברנדנבורג.
Druid Lord
Druid Lord (בעברית: "אדון דרואיד", תעתיק: "דרואיד לורד") היא להקת דת'-דום מטאל אמריקאית, שהוקמה באורלנדו, פלורידה בשנת 2010, על ידי פיט סלייט, טוני בלאק והמתופף המקורי סטיב ספילרס. מההתחלה, המטרה של הלהקה הייתה ליצור שירים כבדים שלוקחים השראה מהדת' מטאל המוקדם כמו Necrovore, Possessed ו-Autopsy ומהריפים הכבדים והאיטיים יותר של להקות דום מטאל של שנות ה-70 וה-80 כמו Winter, Candlemass ו-Black Sabbath. הליריקה של הלהקה מתמקדת בסיפורי אימה, באבדון ובמוות, כאשר תכנים רבים מושפעים ושואבים השראה מסרטי אימה קלאסיים שונים.
לודוויג השישי, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
בשנת 1340 איחד אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אמו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו לודוויג ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה, ולודוויג יחד עם אחיו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה ואוטו החמישי, דוכס בוואריה קיבלו את בוואריה העליונה. באותה שנה התחתן לודוויג עם קונגונדה מפולין, בתם של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין ואלדונה מליטא.