cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדום עולה עולה
רקע
בעונת 1998/1999 זכתה הפועל חיפה באליפות הראשונה והיחידה בתולדותיה. לרגל הזכייה באליפות, כתב אהוד מנור את שיר האליפות "אדום עולה עולה". השיר הולחן ובוצע על ידי אבי פרץ והושמע בהשמעת בכורה ברדיו ב-8 במאי 1999 במסגרת התוכנית "שירים ושערים" ברשת ב', מיד לאחר שחיפה זכתה בפועל באליפות, כשגברה על יריבתה לצמרת הטבלה מכבי תל אביב.
תוכן השיר
השיר מורכב משני בתים המורכבים מארבע שורות מחורזות בתוכן, מפזמון חוזר ומקטע שירה ששגור בפי אוהדי הקבוצה - "כולם יודעים שחיפה אדומה".
במוקד השיר עומדים החגיגיות שבראשוניות, לאור העובדה שהייתה זו הפעם הראשונה שבה זכתה הפועל חיפה באליפות המדינה ("זוהי פעם ראשונה אבל לא האחרונה"), וכן מעבר ההגמוניה בעיר ממכבי חיפה, שנחלה עונה לא מוצלחת, להפועל, לאחר למעלה מעשור שנים שבהן הייתה זו מכבי חיפה שהרבתה לזכות בתארים ואילו הפועל נעה בין הליגה הלאומית דאז לליגה הארצית ("כולם יודעים שחיפה אדומה"; "בקריות ובמפרץ... בנמל ובכרמל חיפה היא של הפועל").
הפזמון גם הוא מורכב משיר אוהדים - "אדום עולה עולה", וזהו גם שמו של השיר. לאחר מכן מתואר הצבע האדום כפורש כנפיים וכממריא אל על, ובעלי הקבוצה, רובי שפירא כמי שנמצא "בשמיים", סלנג שנועד לתאר את אושרו הרב והתרוממות הרוח שחווה. אלא ששנתיים מאוחר יותר נקלע שפירא לקשיים כלכליים והתאבד, והביטוי הפך מציאותי וקיבל ממד מקברי וטרגי. לימים סיפר מנהל הקבוצה דאז, אפרים גבאי, כי הציע לשפירא לשנות את השורה משום שלטענתו הדו-משמעות לא נשמעה טוב, אך שפירא הגיב בביטול.
לאחר צאת השיר
בתום עונת המשחקים פורסם קליפ לשיר שבו נראים שחקני הקבוצה, הישראלים והזרים, לומדים את מילות השיר בהדרכת מאמנם אלי גוטמן, ומיד לאחר מכן מבצעים אותו במקומות שונים - במגרש האימונים של הקבוצה ובאתרים שונים ברחבי חיפה. את קטע הביניים הלקוח מתוך שיר האוהדים מבצעים בקליפ שפירא וראש עיריית חיפה עמרם מצנע. בקליפ משתתפת גם אוהדת הקבוצה, השחקנית אורלי ויינרמן.
מילות השיר הוטבעו על ספל ממותג ועל מרצ'נדייז נוספים ששווקו בתקופה הסמוכה לזכייה באליפות.
במצעד שירי האליפות שערכו מספר אתרי ספורט ישראליים בעשורים הראשונים לשנות האלפיים הוזכר השיר בין שירי האליפות המוצלחים והיפים בכל הזמנים, ובחלקם אף דורג בחמישייה הראשונה.
לאחר התאבדותו של שפירא נרכש המועדון על ידי איש העסקים יואב כץ. אוהדי הקבוצה, שלא היו מרוצים מהמדיניות שהנהיג כץ, מחו נגדו ולבסוף אף הקימו קבוצת אוהדים הנושאת את שמו של שפירא - הפועל רובי שפירא חיפה. הקבוצה נתמכה על ידי בני משפחת שפירא, עובדה שעוררה מתיחות בין כץ למשפחת שפירא. בשל כך, מיעט המועדון להשמיע במשחקי הקבוצה ובאירועים נוספים את שירי האליפות שבהם מוזכרים שמו של שפירא ופועלו - "אדום עולה עולה" ו"אדום זה הצבע שלי", שיר אליפות נוסף בביצוע הזמרת חיה ארד.
יחסי אוקראינה–פקיסטן
יחסי אוקראינה–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין אוקראינה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היסטוריה
פקיסטן ואוקראינה היו שתיהן יחד בגוש המזרחי במלחמה הקרה, אוקראינה כחלק מברית המועצות ופקיסטן כחלק מאיבתה הרבה לארצות הברית. בסופו של דבר התפרק הגוש המזרחי, פקיסטן נשארה מקורבת לחבר המדינות בהן אוקראינה. היא הכירה בעצמאותה של אוקראינה אפילו לפני קבלת העצמאות האוקראינית, בשנת 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים לא זמן רב לאחר מכן, בשנת 1992.
יחסים כלכליים
אוקראינה מכרה לפקיסטן 320 טנקי מלחמה תמורה ל-650 מיליון דולר אמריקאי, זוהי אחת העסקאות הצבאיות הגדולות ביותר אי פעם בפקיסטן. הסחר בין שתי המדינות עומד לרוב בין 100 ל-200 מיליון דולר.
ניגונה של השכונה
ניגונה של השכונה הוא פזמון שכתב והלחין עוזי חיטמן ויצא לאור בשנת 1976.
רקע
חיטמן כתב את השיר בעודו משרת בצה"ל. השיר הוא הסתכלות נוסטלגית על ילדותו, ועל שכונת "גבעת נפוליאון" בה הוא גר.
השיר הוקלט לראשונה על ידי להקת הפופולים בה היה חבר חיטמן. לאחר מכן הוקלט על ידי יזהר כהן. אמנים נוספים שהקליטו את השיר היו עדנה לב, שלומי שבת במסגרת האלבום עבודה עברית שרים עוזי חיטמן, אבנר גדסי וליאור פרחי.
משוואת סווימי ג'יין
משוואת  סווימי ג'יין (אנגלית: Swamee Jain) היא משוואה בהידראוליקה המשמשת לחישוב מקדם החיכוך בזרימה בצינור. משוואת סווימי ג'יין משמשת לחישוב ישיר של מקדם החיכוך הדרוש במשוואת דרסי וויסבך זאת לעומת החישוב הנומרי איטרטיבי הדרוש במשוואת קולברוק והדרך הגרפית בדיאגרמת מודי.
מספר ריינולדס
או
לקריאה נוספת
Computer Applications In Hydraulic Engineering, 5th Ed., 2002. Haestad Press, pg. 16
מצעד אלבומי קטלוג הפופ
מצעד אלבומי קטלוג הפופ (באנגלית: Top Pop Catalog Albums) הוא מצעד אלבומים שבועי, בו מדורגים 50 אלבומים. המצעד הופק על ידי מגזין הבילבורד, המדרג את אלבומי הקטלוגים הנמכרים ביותר בארצות הברית, ללא קשר לז'אנר שהוא מכיל בתוכו. אלבומים שצועדים במצעד זה יצעדו בתנאים שהבילבורד מציב, תוך שיש מתן דגש על מצעד הבילבורד 200.
הישגים
האלבום ששהה הכי הרבה זמן במצעד הוא The Dark Side of the Moon של פינק פלויד, אשר שהה במצעד למעלה מ-1,600 שבועות. (31 שנים) האלבום הפך לאלבום הראשון בהיסטוריה אשר הצליח לחצות את רף שהיית ה-1,000 שבועות במצעד, תוך שהיה לראשון שחצה גם את רף ה-1,500 שבועות.
האלבום השני ששהה הכי הרבה זמן במצעד הוא אלבום האוסף Legend של בוב מארלי, שהצליח לשהות במצעד למעלה מ-975 שבועות.
חואן פוית
חואן מרקוס פוית (בספרדית: Juan Marcos Foyth; נולד ב-12 בינואר 1998) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת הבלם בוויאריאל ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת מועדונים
פוית, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה. פוית, בינואר, פוית חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת עד ליוני. ב-19 במרץ 2017, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד פטרונטו.
ב-30 באוגוסט 2017, פוית חתם בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג לחמש שנים תמורת 8 מיליון פאונד. ב-19 בספטמבר, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד בארנסלי במסגרת גביע הליגה האנגלי. ב-3 בנובמבר 2018, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 2–3 נגד וולברהמפטון וונדררס, במהלכה גרם לשני פנדלים עבור וולבס.
ב-4 באוקטובר 2020, פוית הושאל לוויאריאל מליגת העל הספרדית. בסיום העונה, חתם על חוזה לחמש שנים במועדון.
קריירה בינלאומית
פוית, שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער של ארגנטינה, במדיה רשם 12 הופעות והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022.
מועדונים
ויאריאל
רכבת הרים (שיר)
רכבת הרים הוא שיר של הזמר אייל גולן, מתוך אלבומו, "מכאן ועד הנצח", אשר יצא לאור ב-12 באפריל 2020.
רקע וכתיבה
השיר הוא בלדה בסגנון הפופ הים-תיכוני, המאפיין את מרבית שירי האלבום "מכאן ועד הנצח", והוא נכתב והולחן על ידי מורן דוד ואבישי רם והופק על ידי מתן דרור.
הצלחה
עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה, כשהגיע בשיאו אל המקום ה-72 במצעד שירי הספוטיפיי הישראליים השבועי, וצבר באותו השבוע כ-34,735 השמעות. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד על כ-600 השמעות בפלטפורמה, וכ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב. במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet לשנת תש"ף הגיע השיר למקום ה-23.
ביקורת
אבי שושן מאתר ynet ביקר את האלבום "מכאן ועד הנצח", ואמר על השיר כי הוא מבין "הבלדות היותר חזקות שלו". גם דודי פטימר ממעריב אונליין העניק ביקורת לאלבום, ואמר על השיר כי הוא "כולל אמנם טקסט טוב ומלנכולי, אבל הלחן שלו מרדים, משעמם, מייגע ולא סוחף את המאזין להמשיך לשמוע את כולו".
סרנץ'
סרנץ' (בהונגרית: Szerencs) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו ערים רבות באירופה גם אוכלוסיית סרנץ' נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-10,247 תושבים בשנת 1990 עד 8,676 תושבים בשנת 2018 (ירידה של מעל 15%).
She Got Me
She Got Me (בעברית: היא גרמה לי) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי לורל ברקר, מק פארזר, לוקה האני, יון האלגרן, לוקאס האלגרן ובוצע על ידי לוקה האני. השיר ייצג את שווייץ באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, לאחר שזכה במקום הראשון בוועדה הפנימית השווייצרית הלאומית.
סרנץ'
יהודי סרנץ'
כבר בשנת 1770 ישבו יהודים בסרנץ' ובסביבתה, רובם עסק בסחר יינות והיו ביניהם גם בעלי מלאכה, פקידים ובעלי מקצועות חופשיים.
שבועות אחדים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה בשנת 1944 רוכזו כל יהודי סרנץ' בבית הכנסת ומשם הועברו לגטו במישקולץ. בראשית יולי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה התחדשו חיי הקהילה. ובשנת 1948 היו במקום 147 יהודים. אחר כך הלך ופחת מספרם.
המשרד למודיעין ויחסי חוץ
המשרד למודיעין ויחסי חוץ (בצ'כית: Úřad pro zahraniční styky a informace, בראשי תיבות: ÚZSI) הוא שירות המודיעין העיקרי של צ'כיה האחראי על איסוף, ניתוח והפצת מודיעין והוא סוכנות הריגול המרכזית ועליה לספק מודיעין מדויק לממשלת צ'כיה לתמיכה ולהגנה על אינטרסים של מדיניות חוץ וכלכלה. השירות גם מגן על המדינה מפני אירועי טרור, נשק להשמדה המונית, פשעים כלכליים ועוד.
היסטוריה
ה-ÚZSI היה חלק ממשרד הפנים הצ'כי עד 1994, עת שירותי המודיעין של צ'כיה הפכו למוסד עצמאי. קודם לכן הסוכנות נקראה בשם המשרד למודיעין ויחסי חוץ של משרד הפנים הפדרלי. לאחר הכרזת העצמאות הצ'כית, עמד ÚZSI בפני אתגרים רבים הנוגעים לפיתוח השירותים החשאיים כמו פיתוח מסגרת חדשה של פעילויותיהם, תוך שימוש בטכנולוגיות חדשות ושיתוף פעולה עם שירותי מודיעין זרים.
קצב תפוקת המודיעין גדל משמעותית לאחר שבוצעו שיפורים בדרכי הפעולה וכיום סוכנות הביון היא שחקן מרכזי בקהילת הביון הבינלאומית ומייצגת את קהילת המודיעין הצ'כית בכל רחבי העולם.
מבנה ארגוני
בראש ÚZSI עומד מנכ"ל, שממונה ומפוטר על ידי שר הפנים, בהסכמת הממשלה. שר הפנים של צ'כיה אחראי מטעם הממשלה על ÚZSI.
סראוואק
סראוואק (במלאית: Sarawak, מבוטא סראווא) היא מדינה במלזיה. סראוואק נמצאת בחלקה המזרחי של מלזיה, על האי בורנאו. היא גובלת במדינה המלזית סבה במזרח, באינדונזיה בדרום, בים סין הדרומי בצפון וכן היא מקיפה את שני החלקים של ברוניי מדרום, ממזרח וממערב להם. סראוואק משתרעת על שטח של 124,450 קילומטרים רבועים, מה שהופך אותה לגדולה ביותר מבחינת שטח במלזיה. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קוצ'ינג.
היסטוריה
האזור של סראוואק נשלט על ידי האימפריה הברוניית עד המאה ה-19. חלק מהאזור הושכר לפורטוגל כבר במאה ה-16, אך לא הוקמו בו התיישבויות שלהם.
בזמן שהשלטון של אנשי ברוניי בסראוואק החל להתערער בסביבות 1839 הגיע אליו ההרפתקן הבריטי ג'יימס ברוק. לאחר מספר שכנועים שלהם הוא הסכים לעזור להם להשליט בסראוואק סדר ב-1841. כאות הוקרה לפעולותיו הסולטאן של ברוניי העניק לו את סראוואק שהפכה להיות ממלכת סראוואק העצמאית וברוק הוכרז כרג'ה של הממלכה ב-1842. ברוק ייסד בכך את שושלת הרג'ות הלבנים ושלט עד מותו ב-1868. לאחר מותו השלטון הועבר לאחיין שלו צ'ארלס ברוק.
ב-1888 צ'ארלס הפך את הממלכה למדינת חסות של בריטניה, אך הרג'ות הלבנים המשיכו לשלוט בה.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, כוחות האימפריה היפנית כבשו את סראוואק והיא שוחררה על ידי בעלות הברית ב-1945. כשנה לאחר המלחמה, ב-1946, הבריטים שכנעו את הרג'ה צ'ארלס ויינר ברוק (Charles Vyner Brooke) לוותר על זכויותיו להעביר את השלטון בסראוואק ישירות לבריטים. בעקבות כך הוקמה מושבת הכתר של סראוואק.
ב-22 ביולי 1963 סראוואק קיבלה עצמאות מבריטניה. תוך זמן קצר סראוואק ביחד עם מושבת הכתר של צפון בורנאו, סינגפור ופדרציית מלאיה התאחדו לתוך פדרציית מלזיה. בשטחי סראוואק הוקמה מדינת סראוואק.
כלכלה
כלכלת סראוואק מסתמכת בעיקר על ייצוא משאבים שמופקים בה, כמו נפט, גז טבעי נוזלי ועץ. גם התיירות מהווה חלק חשוב בכלכלה המקומית, כשהאתרי התיירות המרכזיים הם העיר קוצ'ינג והפארק הלאומי גונונג מולו.
תרבות
למטבח הסראוואקי שנחשב חלק מהמטבח המלזי), יש מאפיינים משלו, ומאכלים המזוהים איתו, כגון העוגה קק לאפיס סראוואק.
להקת האופרה הקנדית
להקת האופרה הקנדית היא להקת אופרה היושבת דרך קבע בטורונטו שבנפת אונטריו. זו היא להקת האופרה הגדולה ביותר בקנדה והשישית בגודלה בצפון אמריקה. משכנה הקבוע הוא "מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה". במשך 40 שנה, עד אפריל 2006, הופיעה להקת האופרה הקנדית ב"מרכז האמינגברד".
היסטוריה
ניקולס גולדשמידט והרמן גייגר-טורל ייסדו בשנת 1950 את הארגון בשם "להקת האופרה של הקונסרבטוריון המלכותי". גייגר-טורל היה ב-1956 למנהל האמנותי של האופרה וב-1960 למנהלה הכללי. שמה של הלהקה שונה ל"אגודת האופרה הקנדית" ב-1960 ול"להקת האופרה הקנדית" ב-1977. גייגר טורל פרש ממשרת המנהל הכללי בשנת 1976 ואת מקומו תפס לוטפי מנסורי, שכיהן בתפקיד זה מ-1976 עד 1988. בשנת 1983 הוסיפה האופרה הקנדית כתוביות-על (supertitles) להפקותיה, האופרה הראשונה שעשתה שימוש בכתוביות-על בבית אופרה. ההפקות כללו את ההפקה הראשונה של ג'ואן סאת'רלנד, ששרה את "אנה בולנה" של דוניצטי.
בריאן דיקי היה המנהל הכללי של האופרה הקנדית משנת 1988 עד 1993. דיקי מינה את ריצ'רד ברדשואו למנצח הראשי ואחראי על המוזיקה בשנת 1989. איליין קלדר הייתה המנהל הכללית מ-1994 עד 1997. ב-1998 התמנה ברדשואו למנהל הכללי. בתקופת כהונתו השיג ברדשואו מימון למשכן הקבע החדש של האופרה ב"מרכז ארבע העונות. את משכנה החדש ב"מרכז ארבע העונות" חנכה הלהקה במחזור הטבעת של ריכרד וגנר, עם תפאורות של מייקל לווין ו-4 במאים שונים: אטום אגויאן (הוולקירות), טים אלברי דמדומי האלים, פרנסואה ז'יראר (זיגפריד ומייקל לווין (זהב הריין). ב-2006 חודש החוזה של ברדשואו כמנהל כללי לעוד 10 שנים. ברדשואו מת בהתקף לב פתאומי ב-15 באוגוסט 2007.
ביוני 2008 התמנה אלכסנדר נף למנהל הכללי הבא של האופרה הקנדית ובאוקטובר 2008 נכנס לתפקיד באופן רשמי.באוקטובר 2008 ניצח יוהנס דבוס לראשונה על להקת האופרה הקנדית בהפקה של "מלחמה ושלום" מאת סרגיי פרוקופייב, שזכתה בשבחי הביקורת.בינואר 2009 הודיעה להקת האופרה הקנדית על מינוי יוהנס דבוס למנהל המוזיקלי הבא של הלהקה.החוזה ההתחלתי שלו מקיף ארבע עונות, מעונת 10–2009 עד עונת 2012-13.
תיק 1803
תיק 1803 הוא חקירה משטרתית בחשד לעבירות שוחד ועבירות נוספות שנעשו לשם קידום מיזמי נדל"ן בראשון לציון ובתל אביב. בתום החקירה הודיעה המשטרה שהתגבשה תשתית ראייתית לביסוס חשדות כנגד עשרות מעורבים, בהם חבר הכנסת דוד ביטן, ראש עיריית ראשון לציון לשעבר דב צור, חבר מועצת העיר תל אביב-יפו ארנון גלעדי, חברת הבנייה דניה סיבוס ומנכ"לה רונן גינזבורג, יזמים, קבלנים ומעורבים נוספים, לביצוע עבירות שוחד, הלבנת הון, קבלת דבר במרמה, מרמה והפרת אמונים ועבירות מס.
הפועל יהוד
הפועל יהוד הייתה קבוצת כדורגל מהעיר יהוד, אשר שיחקה בשנות ה-70 וה-80 בליגה הבכירה בישראל. הקבוצה הגיעה לשיאה בשנת 1982, כאשר זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון 1–0 על הפועל תל אביב.
היסטוריה
הפועל יהוד הוקמה בשנת 1950. בשנת 1973 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בהיסטוריה שלה, גביע הכ"ה לליגת המשנה - ליגה א' (הגביע השלישי בחשיבותו לכבוד 25 שנות עצמאות לישראל) לאחר ניצחון 2–0 על הפועל רמת גן בגמר הגביע. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית בשנת 1976. בעונתה הראשונה בליגה הלאומית היא סיימה במקום השביעי, ובעונתה השנייה הצליחה לסיים במקום הרביעי, הישג עליו חזרה בשנית בעונת 1979/1980.
כוכבי הקבוצה, בשמונה השנים בהן הופיעה בליגה הבכירה, היו השוער אריה חביב שהיה גם אחד משועריה הקבועים של נבחרת ישראל, יהודה דוגאץ', שלום רוקבן, קפטן הקבוצה ישראל ששון, שאול ששון, שלמה ששון, אהרון ויזן, משה שבת, יצחק בלחסן, שלמה חביב, יעקב אזובל, עמוס נעמן, הרצל שאול, יוסי יחיא, צביקה רוזן (שאף אימן את הקבוצה לאחר מכן בתקופת הזכייה בגביע) ושחקן העבר הבינלאומי דוד קרקו.
הפועל יהוד התפרסמה בין השאר בשל משחקה ההגנתי. הקבוצה שיחקה, בדרך כלל, כשמטרתה העיקרית הייתה מניעת ספיגת שער. שיטה זו הביאה למספר רב של תוצאות תיקו, והיו עונות בהן כמעט מחצית ממשחקי הקבוצה הסתיימו בתוצאת תיקו. בעונת 1980/1981 הייתה יהוד הקבוצה אשר ספגה הכי פחות שערים בליגה הלאומית. הפועל יהוד הייתה אחת הקבוצות שמיעטו לספוג שערים, אך מנגד, גם אחת הקבוצות שמיעטו להבקיע.
בתקופה בה שיחקה הפועל יהוד בליגה הראשונה, נהנתה הקבוצה מתמיכה גדולה של סעדיה חתוכה, ראש המועצה דאז (יהוד באותה התקופה עדיין לא הייתה במעמד של עיר). יש הטוענים כי עם מותו של חתוכה החלה דעיכת הקבוצה, אשר נסתיימה בירידה לליגות הנמוכות ובסופו של דבר, בפירוק.
הזכייה בגביע
בשנת 1982 חוללה יהוד הפתעה, כאשר זכתה בגביע המדינה, בהדרכתו של המאמן צביקה רוזן. בשמינית הגמר גברה יהוד על מכבי תל אביב. ברבע הגמר ניצחה הפועל יהוד את מכבי חיפה ובחצי גמר גביע המדינה הפתיעה הפועל יהוד את בית"ר ירושלים, וניצחה אותה 1–0 משערו של הקשר פינחס דרורי ובישול של אהרון ויזן.
ב-19 במאי 1982 שיחקה הפועל יהוד במשחק גמר גביע המדינה בפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה, מול הפועל תל אביב. בדקה ה-55 זכתה הקבוצה בכדור חופשי מחוץ לרחבה. שלום רוקבן בעט את הבעיטה פנימה וקבע 1–0 להפועל יהוד, תוצאה שנשמרה עד הסיום. זכייתה של הפועל יהוד בגביע הפכה ליום חג בעיירה הקטנה דאז. ראש המועצה חתוכה הבטיח בעקבות הזכייה כדורגל לכל בית אב ביישוב.
הדעיכה
בשנת 1984 ירדה הפועל יהוד לליגה הארצית, וחמש שנים מאוחר יותר נשרה הקבוצה לליגה א'. בשנת 1992 ירדה הקבוצה לליגה ב'. בחלוף שנתיים שבה הקבוצה לליגה א', אך היא ירדה חזרה לליגה ב' בשנת 1998 והתפרקה סופית.
תיק 1803
במהלך החקירה
החל מדצמבר 2017 נחקר דוד ביטן, בחשד לקבלת שוחד בעת כהונתו כסגן ראש עיריית ראשון לציון, וכן כחבר הכנסת. כמו כן נחקרה אשתו, חגית, בחשד להלבנת הון. ביטן נחקר פעמים אחדות, ובפעמים הראשונות ניצל את זכות השתיקה ולא ענה לשאלות חוקריו. רק בחקירתו התשיעית החל לענות לשאלות החוקרים. בעקבות החקירות פרש ביטן מתפקידו כיו"ר הקואליציה ב-20 בדצמבר 2017. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 התמודד ברשימה הארצית בפריימריז של "הליכוד" והוצב במקום ה-23 ברשימה לכנסת.
ב-3 בדצמבר 2017 נעצר דב צור ל-8 ימים, בחשדות לקבלת שוחד, קשירת קשר לביצוע פשע, מרמה והפרת אמונים. לאחר מכן שוחרר למעצר בית של 10 ימים והורחק מעיריית ראשון לציון ל-25 ימים נוספים. בסוף ינואר 2018 חזר לעירייה תחת מגבלות, ונאסר עליו להשתתף או לצפות בישיבות הוועדה לתכנון ולבנייה, ועדת המכרזים, והחברה הכלכלית של העיר. צור רץ בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018, אך לא נבחר לראשות העיר ופרש ממועצת העיר.
במאי 2017 נחקר ארנון גלעדי בחשד למרמה והפרת אמונים.
בסיום החקירה
בסיום החקירה הודיעה המשטרה כי "התגבשה תשתית ראייתית מספקת לביסוס חשדות כנגד עשרות מעורבים, בהם ח"כ ביטן, שבעניינו התגבשה תשתית מספיקה ב-12 מהפרשיות, גלעדי וצור, דניה סיבוס והמנכ"ל גינזבורג, יזמים וקבלנים שונים ומעורבים שונים נוספים, לביצוע עבירות שוחד, הלבנת הון, קבלת דבר במרמה, מרמה והפרת אמונים ועבירות מס במקרים שונים על פני השנים 2017-2011."
המשטרה ציינה את החשודים העיקריים בקבלת שוחד:
חברת דניה סיבוס עסקה במיזמי נדל"ן בשטח ראשון לציון. לדברי המשטרה התבססה תשתית ראייתית לכך שבשנים 2013–2015 נתן מנכ"ל החברה, רונן גינזבורג, סכום של 430,000 ש"ח כשוחד לדוד ביטן ולאדם נוסף, על מנת לקדם אינטרסים של החברה מול עיריית ראשון לציון ומשרד התחבורה, הקשורים בתוכנית להקמת תחנת דלק במחלף עין הקורא על כביש 431 ולמכרז הנוגע לכביש 38.
חשוד נוסף במתן שוחד הוא כדורגלן העבר חיים רביבו.
באוגוסט 2021 הוגש כתב אישום נגד 16 נאשמים, בהם ביטן, גלעדי, רביבו וכל בו חצי חינם. על פי כתב האישום שהוגש נגד ביטן, מ.י היה הבנקאי הסודי שלו. על פי בקשתו של ביטן הוא גבה כסף מאינטרסנטים שונים, לרוב יזמים וקבלנים שנזקקו לעזרתו, ולאחר מכן העביר אליו את הכסף ומדי פעם התחלק עמו בשלל.
חיים רביבו הגיע להסדר טיעון, במסגרתו הודה בעבירה של סיוע למרמה והפרת אמונים במסגרת יחסיו עם ארנון גלעדי ועונשו נקבע כארבעה חודשי מאסר בפועל שירוצו בעבודות שירות, ומאסר על תנאי. בנוסף היה עליו לשלם קנס של 20 אלף ש"ח.
הפועל יהוד
הדעיכה
בשנת 2004 הוחלט להקים לתחייה את קבוצת הכדורגל בשם "הפועל מונוסון יהוד", אך לאחר חודשים ספורים בלבד בליגה ג', נסגרה הקבוצה לשנה וחצי בשל שיתוף 8 שחקנים עם כרטיס שחקן מזויף, בניגוד לתקנון ההתאחדות. יושב ראש הקבוצה, אבנר ויזן, הורחק מפעילות למשך שלוש שנים. בנוסף, הורחק מאמן הקבוצה, אהרון ויזן, לשנתיים.
בתחילת שנת 2007 נהרס המגרש העירוני ביהוד בו היו נערכים משחקי הבית של הקבוצה, אימוני הקבוצה, משחקי הנוער של הקבוצה וכן אירועים וטקסים של העיר יהוד, עקב קנייה של האזור והפיכתו למקום מגורים. לאחר כמה חודשים בנתה עיריית יהוד מגרש חדש, סינתטי, אשר משמש את כל מחלקות הילדים והנוער של יהוד.
הקבוצה חזרה לפעול מספר שנים לאחר שנסגרה על ידי ההתאחדות, וב-15 ביולי 2008 חתם אלון מזרחי בקבוצה, והוא שימש כמאמנה בעונת. לאחר מכן התמזגה הקבוצה לתוך קבוצת בני יהוד, המשחקת כיום בליגה ג'.
בסאם בירומי
בסאם בירומי (בערבית: بسام بيرومي; נולד ב-24 בפברואר 1977) הוא זמר רוק ומוזיקאי ערבי-ישראלי, סולן להקת חלאס.
ביוגרפיה
בירומי נולד בעכו למשפחה עם שורשים מוזיקליים - סבו היה סודקי שוקרי, מורה מפורסם למוזיקה, ודודו הוא הזמר סמיר שוקרי. בגיל 6 הצטרף למקהלת ילדים והחל להופיע. בגיל 15 הקים להקת מטאל השרה באנגלית. מגיל צעיר נחשף למוזיקת רוק, בראיון אמר "מגיל צעיר הלכתי להופעות של אביב גפן, ברי סחרוף והיהודים, והרגשתי חשמל באוויר. הייתי אנדרדוג, היחיד שהסתובב בבית ספר עם צמה ושמע את "לד זפלין" וה"הדלתות", רוב התלמידים לא ידעו בכלל מי הם".
בשנת 1998, בגיל 21, היה אחד ממייסדי להקת הרוק הערבי "חאלס", אשר תקליט הבכורה שלה, "מאעדש פיהא" (תרגום: נשבר לנו), יצא ב-2004. הלהקה הייתה חריגה בנוף המוזיקה הערבית, כשהיא מושפעת מלהקות רוק אמריקאיות כמו נירוונה ופרל ג'אם.
לאמיה ז'ורייג'
עבודה
ז'ורייג' משתמשת במסמכים ארכיוניים בשילוב עם אלמנטים בדיוניים, כדי לשקף גם היסטוריה וגם את אפשרויות הטמונות בסיפורה. היא בוחנת את היחסים בין סיפורים אינדיבידואליים לבין זיכרון קולקטיבי. היא מתמקדת בעיקר בהיסטוריה לבנונית, וחוקרת את האופנים שמלחמה ותוצאותיה מיוצגים ומסופרים בארצה, ובמיוחד בביירות - עיר מולדתה ומגוריה. סרטה Here and Perhaps Elsewhere (2003) מייצג מעין מפה אישית של ביירות, ובו ז'ורייג' פוגשת מגוון אנשים בטיולה לאורך "הקו הירוק" הבלתי נראה - הגבול עליו נמצאות עמדות בידוק צבאיות, ומשם התרחשו חטיפות רבות אשר פילגו את ביירות למזרח ומערב.
במיצב הווידאו על ערוץ יחיד, "Objects of War" (אובייקטים של מלחמה), סדרה של עדויות על מלחמת לבנון, היא בוחנת כיצד מלחמה וטראומה יכולות להתגלם בחפצים חומריים. העבודה נרכשה על ידי מוזיאון טייט מודרן ב-2011, עבודת האמנות המז'ורית הראשונה של אמן לבנוני שנכללה באוספים הקבועים של מוזיאון זה. עבודת הווידאו שלה על ביירות, "Autopsy of a City" (ניתוח לאחר המוות של עיר) הוא חלק מ-"Story Board", מרכז דיגיטלי בהפקת המוזיאון לאמנות מודרנית של סן פרנסיסקו.
בעבודתה Night and Days (2007), סדרת צילומים, היא מתעדת את מעבר הזמן והשינויים שמתרחשים בעטיית מלחמות. העבודה מבוססת על צילומים ורשימות שערכה ב-2006, בעת המלחמה. בכל עבודותיה, היא עוסקת בתיעוד הזמן ומעברו, העקבות שהוא משאיר אחריו, וכיצד הוא משפיע על הבריות, לרבות זיכרונות האדם, והבלתי אפשרי שגלום בניסיון לייצר ולהנגיש נראטיב שלם של העבר.
איגרת חוב
איגֶרֶת חוב (בראשי תיבות: אָגָ"ח; בריבוי איגְרות חוב או אג"חים) היא נייר ערך המהווה תעודת התחייבות לתשלום חוב. זהו מכשיר פיננסי בעזרתו לווים גופים שונים כסף.
בהנפקת איגרת חוב, מקבל מנפיק האיגרת סכום כסף מרוכש האיגרת מראש, ומתחייב לרוב, בתמורה, לשלם לשיעורין או בבת אחת את הסכום הנקוב (לעיתים בתוספת הצמדה), וכן ריבית, במועדים עתידיים הנקובים בנייר.
שני הסוגים המקובלים ביותר של איגרות חוב הם איגרות המונפקות על ידי חברות גדולות וגורמים ממשלתיים. מרבית איגרות החוב סחירות, ויכולות לעבור מספר ידיים מרגע הנפקתן ועד לפדיונן. המסחר באיגרות חוב עד לפירעונן נעשה לרוב באמצעות בורסה. המסחר בבורסה אינו משנה את גובה הפדיון של האיגרת (קרן וריבית), ומייצג רק את הביקוש וההיצע לה במהלך חייה. הביקוש וההיצע מייצגים שילוב הן של סכומי הפירעון המובטחים על ידי האיגרת, הביטחון של מחזיק האג"ח ביכולת המנפיק לעמוד בהתחייבויותיו, ובמצב השוק באותה העת. אם קיימות אלטרנטיבות הנותנות תשואה דומה בסיכון נמוך יותר, או תשואה רבה יותר באותו הסיכון, ערך האיגרת למסחר יורד. בשונה מקניית מניות של חברה, בעל איגרת חוב אינו הופך לבעל חלק בחברה אלא לבעל חוב שלה.
מאפייני איגרות חוב
איגרות חוב מונפקות בעיקר על ידי גורמים ממשלתיים, רשויות ציבוריות אחרות וחברות. בנקים ומוסדות אשראי לא מנפיקים אג"ח אלא משתמשים בשטרי הון מאחר שאינם יכולים לשעבד את נכסיהם. האיגרות נמכרות לציבור על ידי חברי הבורסה. עבור הלווים, מהוות איגרות החוב כלי לגיוס הלוואות ארוכות-טווח מבלי לשנות את מבנה הבעלות בחברה (כפי שקורה בעת הנפקת מניות).
ממשלות, לרבות ממשלת ישראל, עושות שימוש נרחב באיגרות חוב למימון פעילותן. לדוגמה ניתן לראות את איגרות החוב שהנפיקה ממשלת ישראל כדי ללוות כספים מהציבור למימון תוכנית ההתנתקות. למדינת ישראל ניתנו ערבויות לאיגרות החוב על ידי הממשל האמריקאי, דבר שהביא לרכישתן על ידי גורמים עסקיים בחו"ל בריבית נמוכה יותר.
את איגרות החוב מחזיקים בין השאר משקיעים מוסדיים (קופות גמל ופנסיה, קרנות השתלמות, קרנות נאמנות) עבור החוסכים בהם, תוך שימוש בכספי החוסכים.
משך חיים ממוצע
משך חיים ממוצע (נקרא גם מח"מ) הוא התקופה המשוקללת לפדיון סופי של קרן אג"ח ותשלומי הריבית עליה. בין היתר, משמש המח"מ כמדד לרמת הסיכון של האג"ח, כך שככל שהוא גבוה יותר רמת הסיכון לכשל פרעון עולה בהתאם, ולהפך.
לדוגמה, אם מדובר באג"ח ללא ריבית ושבה הקרן מסולקת בסוף אורך החיים של האג"ח, המח"מ יהיה זהה לאורך החיים של האג"ח - כלומר משך הזמן שנשאר עד לפירעון האג"ח. באג"ח שבה הקרן נפרעת לשיעורין לאורך החיים של האיגרת, המח"מ יהיה קצר משמעותית מאורך החיים של האג"ח מכיוון שחלק מהקרן נפרעת בתקופות מוקדמות יותר. באיגרת סטנדרטית, שבה הקרן משולמת בסוף חיי האיגרת והריבית משולמת בכל תקופה, המח"מ יהיה קצר במעט מאורך חיי האיגרת.
לדוגמה, אג"ח לשנתיים הנושאת ריבית של 5%. עבור קנייה בשער 100 נקבל 5 בתום השנה הראשונה ו-105 בתום השנה השנייה.
המח"מ המקורב הוא 1.95 שנים = 110/ (2*1+105*5)
ערך מתואם
ערך מתואם של אג"ח (מכונה גם "פארי") הוא ערך תאורטי של האיגרת המציין את ערכה ליום מסוים אילו הייתה נפדית האיגרת באותו היום (כולל הריבית והפרשי ההצמדה). באיגרות חוב הצמודות למדד, יש להגדיל ערך זה גם בשיעור עליית המדד באותה התקופה.
לדוגמה, עבור איגרת חובה שאינה צמודה על סך 100 שקלים לשנה, עם ריבית שנתית של 2%, הערך המתואם לאחר חצי שנה יהיה 101 שקלים. (הקרן בשלמותה, ומחצית הריבית) אם אותה האיגרת הייתה צמודה למדד, ובמהלך אותה חצי השנה עלה המדד ב-2%, יהיה הערך המתואם של האיגרת. לעומת זאת, לו הייתה האיגרת נפדית לאחר חצי שנה בריבית שנתית של 2%, הייתה שווה כ-, ולאחר הפקדה לחצי שנה נוספת, \ 102. (כאילו הופקדה באג"ח שנתי בודד).
איגרת חוב ממשלתית
איגרת חוב ממשלתית מונפקות על ידי מדינות לצורך גיוס הון למימון הפעילות וככלי לניהול המדיניות המוניטרית. מרבית מדינות העולם מנפיקות איגרות חוב, הן לאזרחיהן (ומייצרות בכך חוב פנימי), והן לתאגידים ומדינות זרות (ומייצרות בכך חוב חיצוני). כתלות במדיניות הממשלה הרלוונטית, יכולות איגרות חוב אלו להיות בעלות שיעור ריבית קבוע או משתנה, בצמוד למדדים שונים, מטבעות זרים ועוד.
מקובל לראות באיגרות חוב ממשלתיות בטוחות מאוד, אך קיימים תקדימים רבים בעולם לממשלות אשר לא עמדו בהתחייבויותיהן, ולרוב אין לאיגרות כאלה בטוחות שניתן לממש.
בישראל
מרבית איגרות החוב הממשלתיות בישראל מונפקות על ידי היחידה לניהול החוב הממשלתי במשרד האוצר. יוצא דופן הוא מלווה קצר מועד (מק"מ) המונפק על ידי בנק ישראל.
איגרת חוב מוניציפלית
איגרת חוב מוניציפלית מונפקות על ידי רשויות מקומיות, לרוב לשם מימון פרויקטים חד פעמיים (מבני תשתית למשל). מאחר שרשות מקומית אינה תאגיד שאחריותו מוגבלת ויש ביכולתו לפשוט את הרגל, נחשבות אג"ח אלה בעלות סיכון הקרוב לזה של אג"ח ממשלתית. דרך נוספת שנוקטות עיריות למימון היא באמצעות איגוח שהוא מבנה מימוני מורכב.
איגרת חוב קונצרנית
איגרת חוב קונצרנית מונפקות על ידי חברות כתחליף להלוואה מבנק, מכונות גם אג"ח חברות. תנאי איגרת החוב מפורטים בתשקיף שעל פיו היא מונפקת, ולעיתים היא מלווה בבטוחה, שעבוד על נכסים, להבטחת החזר הקרן ולכן הן נחשבות לסולידיות ובטוחות ביחס למכשירי השקעה אלטרנטיביים שאינם מציעים שיפוי כזה.
מסחר והשקעה באיגרות חוב
עיקר המסחר באיגרות חוב מבוצע על ידי משקיעים מוסדיים כמו קרנות פנסיה, חברות ביטוח, קרנות נאמנות ובנקים. איגרות חוב נחשבות בדרך כלל ערוץ השקעה בטוח יותר מאשר מניות, עם תשואה נמוכה יותר על ההשקעה. מידת ה'דליקות' של השוק פחותה בהרבה, משום שמספר הגורמים העוסקים בו ואופיים מכתיבים מספר עסקאות נמוך יחסית (בישראל, רק כמה אלפי עסקאות) עם כוונות רווח שמרניות יותר, המונעות במידה רבה בגלל הוודאות שבתשלום ריבית קבוע פעמיים בשנה. למחזיקי איגרות חוב ישנה גם הגנה חוקית מסוימת הקובעת למחזיקים בהן עדיפות במקרים של חדלות פירעון.
עם זאת, איגרות חוב אינן פטורות מסיכון. ערכן של איגרות בריבית קבועה יישחק כאשר הריבית בשוק תעלה. איגרות שבהן יש תשלום מראש יישחקו גם הן בערכן עם עליית הריבית (שכן התשלום כבר בוצע, ולכן לא יהיה עליו רווח ריבית). עליית הריבית תגרום לירידה במחיר האיגרות הקיימות, משום שלמשקיעים תהיינה אפשרויות טובות יותר לקבל ריבית עבור השקעותיהם (לדוגמה, באיגרות חדשות בריבית גבוהה). שינויים במחיר האיגרת משפיעים על קרנות המשקיעות באיגרות כאלו.
בעיה אחרת היא הסיכון שאיגרות חוב יהפכו 'דליקות' אם יחול שינוי בדירוג איגרת החוב על ידי הגורמים המדרגים אותן. הורדה בדירוג עשויה לגרום לנפילת מחיר האיגרת, ובכך להשפיע שוב על קרנות המשקיעות חלק ניכר מהונן באיגרות חוב כאלו.
סיכון שלישי אפשרי קיים במצב בו חברה מחליטה לפדות את האיגרת במועד מוקדם יותר, ובכך כופה על המשקיעים באיגרת מציאת מסלול השקעה חלופי, העשוי להיות טוב פחות. בדרך כלל, פדיון מוקדם כזה מתרחש כאשר שיעורי הריבית נמוכים יחסית, מה שמקשה עוד יותר על מציאת מסלול כזה.
האג"ח בהלכה היהודית
בין ההיתרים יש נפקא מינא להלכה: במקרה שאדם מנפיק איגרות חוב לעצמו, רבנים מסוימים, כמו הרב זלמן נחמיה גולדברג, אף על פי שהם מתירים איגרות חוב אחרות אסרו סוג כזה של איגרת חוב משום שהם סוברים שחברה אכן מוגדרת כלווה, ואילו רבנים אחרים, כמו הרב נחום אליעזר רבינוביץ', הסוברים שהחברה אינה מוגדרת כלווה, יתירו גם במקרה זה.
ישנם מכונים המפרסמים רשימות של אג"ח שיש עליהם היתר עסקה, כגון מכון כת"ר.
קומלינה
קומלינה (שם מדעי: Commelina) היא סוג של צמח בעל פרחים. באנגלית היא קרויה גם פרח היום (Dayflower) ודמעות האלמנה (Widow's Tears). צוינה לראשונה בכתובים על ידי קארולוס ליניאוס, כולל מין שנקרא על שמו. שמה המדעי קרוי על שם הבוטניקאי ההולנדי יאן קומליין (Jan Commelijn), שהיה בין השאר אוצר הגן הבוטני של אמסטרדם, שם נולד ונפטר.
מאפיינים
רוב מיני הקומלינה הם עשבוניים חד שנתיים או רב שנתיים. קיים בהם מנגנון נדיר יחסית, בו הפרחים מוחזקים בנרתיק דמוי תרמיל במהלך היום. נרתיק זה נפתח ומתכווץ בתלות עם מידת האור והלחות באוויר, ומשחרר את החפים - סוג של עלי כותרת, המקיפים את האבקנים ולשונות השחלה. הפרחים נראים לעין רק בשעות היום בהם האור מועט, לרוב בשחר, ולאחר מכן קשה למוצאם. העלים מסורגים, מוארכים ובעלי שפה תמימה.
תפוצה
הקומלינה נפוצה ביבשות אמריקה, אפריקה, אסיה ואירופה, ובחלק מהמקומות נחשבים מיניה כעשבים שוטים. הצמח משתרש היטב באדמות סלעיות ויכול להתפרש באזורים אורבניים בקלות. ללא עישוב, הקומלינה יכול להתפשט לרוחב גנים שלמים. באירופה הוא נחשב לסימן של עזובה, היות שפרחיו בולטים בגנים נטושים והריסות עירוניות. מספר מינים אף השתרשו כפולשים בארץ, הבולט מביניהם הוא הקומלינה הזקופה.
שימושים
מספר מינים, כגון הקומלינה הבנגהלית, נאכלים כירקות עליים במדינות באפריקה ודרום מזרח אסיה.
מועצה אזורית עמק המעיינות
מועצה אזורית עמק המעיינות היא מועצה אזורית במחוז הצפון, השוכנת בעמק בית שאן, בסמוך לגבול ישראל–ירדן, בין בקעת הירדן, הגלבוע והגליל התחתון. המועצה האזורית אינה כוללת את העיר בית שאן, המהווה רשות מקומית נפרדת.
ביוני 2008 אישרה ועדת השמות הממשלתית את מיתוגה מחדש של המועצה ואת שמה החדש, "עמק המעיינות", כששמה הקודם היה מועצה אזורית בקעת בית שאן.
ראש המועצה מאז 2009 הוא יורם קרין.
גאוגרפיה
שטחי השיפוט של המועצה מתפרסים על עמק בית שאן, חלקים מעמק חרוד ומהר הגלבוע. השטח ברובו מישורי, ונחצה על ידי מספר נחלים: נחל הקיבוצים, נחל עמל, נחל חרוד, נחל יששכר ונחל תבור. באזור מעיינות רבים, ברובם של מים מלוחים שאינם ניתנים לשתייה. למרות זאת, מקורות המים הנובעים באזור הם המספקים את צריכת המים לשתייה ולהשקיה, ולמרות הקרבה לכנרת, המועצה לא עושה שימוש במי הכנרת.
גבולות
גבולות שטחי השיפוט של המועצה הם:
יישובי המועצה
המועצה מאגדת 24 יישובים:
היסטוריה
ראשית ההתיישבות היהודית באזור הייתה בשנת 1901, התיישבות שב-1903 הפכה למושבה מנחמיה.
רכישת אדמות העמק
תהליך רכישת הקרקעות התרחש כסדרו עד פרוץ המאורעות בשנת 1936. פרסום הספר הלבן (1939) שיתק את תהליך רכישת הקרקעות.
החל בשנת 1937 התנהלו מגעים בין חברת הכשרת היישוב לבין הבדואים תושבי העמק לפינויים מהאדמות אשר נרכשו. אדמות חלופיות, שנרכשו על ידי המוסדות הציוניים, הוצעו להם בעבר הירדן המזרחי, וראש שבט הע'זוויה אף נפגש עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן וקיבל ממנו אזרחות ירדנית. על אף שהתהליך היה בהסכמה עם ראשי השבטים וכלל פיצוי כספי והענקת קרקעות חליפיות כאמור, לא הושלם תהליך הפינוי עד 1947.
ההתיישבות בעמק
במחצית השנייה של שנות ה-30, במהלך המאורעות, הוקמו בבקעה שורה של יישובים יהודים, חלקם במסגרת מבצעי חומה ומגדל. הראשון בהם היה קיבוץ ניר דוד, שעלה לקרקע ב-10 בדצמבר 1936. תוך שנים ספורות הוקמו על האדמות שנרכשו 23 יישובים בגוש צפוף ונוח להגנה.
הסכסוך הערבי-יהודי
ב-24 באפריל 1920 נערכה התקפה של פורעים ערבים על המושבה מנחמיה והמתיישבים התפנו לתקופה קצרה. במאורעות תרפ"ט הגיעו לביסאן מספר יהודים שנמלטו מיישובים אחרים, אולם גם הם וגם יהודי ביסאן נמלטו מהעיר מחשש לחייהם. עם שוך האירועים חזרו היהודים לעיירה. בשיאה, מנתה האוכלוסייה היהודית בביסאן בין 200 ל-250 איש. אלו עזבו בזמן מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. המאורעות פרצו ב-19 באפריל 1936, הערבים בביסאן איימו בפרעות על הקהילה היהודית ולכן יומיים לאחר מכן פונו כל יהודי העיר. היה זה סופה של ההתיישבות היהודית בעיר עד לאחר קום מדינת ישראל.
עם תחילת המאורעות, הקימו הבריטים תחנת משטרה בסמוך לטירת צבי, על מנת להגן על המתיישבים הטמפלרים.
עיבוד האדמות שנרכשו היה כרוך בסכנת נפשות מראשיתו, בהיותן יעד למתקפות ערבים. גם היישובים שהוקמו בעמק כאמור, הותקפו מראשית הקמתם.
מהחלטת עצרת האו"ם ועד להפעלת תוכנית ד'
בשבועות לפני פרוץ המלחמה הורעו היחסים בין היהודים והערבים בעמק בית שאן. יחידה ההגנה שעשתה דרכה ליד טובאס הותקפה על ידי ערבים שהחלו לשדוד אותה. כאשר הערבים התעסקו בשוד והתרשלו בהבטחת עצמם, זינקו עליהם אנשי ההגנה, הכו אותם מכות נמרצות ופרקו את נשקם. המחלקה נסוגה במהרה לטירת צבי. השייח'ים המקומיים דרשו מהקיבוץ להחזיר את הנשק ונתקלו בסירוב מוחלט. זמן קצר לאחר מכן נתקלו שומרי טירת צבי בקבוצת ערבים השוכבת במארב ליד הקיבוץ. בחילופי אש נהרגו שני ערבים.
מיד לאחר החלטת האו"ם מ-29 בנובמבר, יזמו כנופיות ערביות סדירות למחצה תקיפות שנועדו לשבש את החיים בישובי האזור. הכנופיות ערכו באופן ספונטני הפגזות, צליפות, מארבים וחסימות כבישים. הכביש ליישובים היהודים עבר בביסאן. בפרוץ המלחמה נחסמה הדרך בתוך העיר והשיירות נאלצו להתנהל בדרכי שדה שלאחר גשם הפכו לבוציות, ללא אפשרות למעבר. חסימה נוספת של הכביש לכיוון מערב הייתה בכפר זירעין. הבריטים ישבו בעיקר בתחנות משטרה ובחלק מהצמתים נמנעו מהתערבות בסכסוך ולא אבטחו את הצירים. לעומת זאת, יחידות של הלגיון הערבי שפעלו באזור ככוחות שיטור בחסות השלטונות הבריטיים, סייעו לא פעם לפעולת הכנופיות.
ב-16 בפברואר 1948, תקף "צבא ההצלה" של קאוקג'י את טירת צבי אך נהדף באבדות כבדות. לאחר הדיפת ההתקפה נמלטו ערביי הסביבה מבתיהם. חלק מהבתים שימשו את התוקפים (על פי נשק ואמצעים נוספים שנמצאו בהם). הבתים שננטשו בסביבות טירת צבי פוצצו.
לאחר הפעלת תוכנית ד'
ב-21 באפריל נעשה ניסיון ראשון לכיבוש זירעין על ידי כוח גדול של "גדוד העמק" (הגדוד הראשון) מחטיבת יפתח של הפלמ"ח בשיתוף תגבורת מגולני ואלכסנדרוני. בקרב הקשה בין הצדדים פוצצו בניין בית הספר ונהרגו למעלה מ-20 ערבים, אך הכוחות נאלצו לסגת לאחר שנתקלו בהתנגדות חזקה. מבין אנשי ההגנה נהרגו 6 לוחמים.
לפי הערכת המטה הכללי של ההגנה, הייתה בקעת בית שאן אחד האזורים מהם צפויים צבאות ערב לפלוש לשטח מדינת ישראל. על מנת להיערך לאפשרות זאת הוחלט להשתלט על כל השטח בעוד מועד. בין ה-27 באפריל וה-14 במאי נכבש כל האזור על ידי חטיבת גולני במסגרת מבצע גדעון.
פלישת צבאות ערב
הערכות הפיקוד הישראלי הוכחו כמוצדקות עת ניסו הלגיון הערבי ואחריו כוח המשלוח העיראקי לחדור באזור קיבוץ גשר, ניסיונות שנהדפו בידי חברי הקיבוץ בסיוע לוחמי חטיבת גולני.
בלילה שבין ה-28 וה-29 במאי כבש כוח של חטיבת גולני את זירעין בקרב קל יחסית ובכך נפתחה סופית הדרך הראשית ממרכז הארץ לבקעת בית שאן. למעט הטרדות כהפצצת קיבוץ מסילות על ידי מטוס עיראקי (בה נהרג חבר קיבוץ אחד ועוד מספר חברים וחברות נפצעו) לא נעשו בהמשך המלחמה ניסיונות תקיפה נוספים של האזור.
עשור ראשון
כבר במהלך מלחמת העצמאות הוקמו בבקעה שני קיבוצים חדשים – רשפים ושלוחות. עם סיום מלחמת העצמאות נותר העמק ללא תושביו הערבים, והאדמות והכפרים שננטשו איפשרו השלמת רצף של חלקות חקלאיות, עיבוד חלקות גדולות ואף הקמת יישובים חדשים. החל בשנת 1949 החל אכלוס מחדש של העיר בית שאן שעמדה נטושה במשך כשנה, ותושביה החדשים של העיר, ברובם עולים חדשים, מצאו עבודה כעובדים עונתיים בישובי הבקעה. תושבי עמק בית שאן ראו בחשש התפתחות של יישוב עירוני, בהיותו "נטע זר" במערך השיתופי של העמק, והתערבו בניהול בית שאן תוך מטרה להפכה ליישוב "קואופרטיבי". משמעות הדבר בפועל הייתה מניעת פתיחה של עסקים פרטיים וניסיונות לאגד את אנשי בית שאן בקואופרטיבים. חלק מתושבי בית שאן טענו, בדיעבד, כי התערבות זו עיכבה את התפתחות העיר.
עם הקמתה, הובילה המועצה האזורית מערך של בניית תשתיות ליישובים. הראשון והחשוב בהם היה הקמת מפעל המים, שחלקים ממנו נכנסו לפעולה כבר בשנת 1955. המפעל כלל תשתיות והסדרה של מי המעיינות, תוך ניקוז המעיינות המליחים או הובלת מימיהם לבריכות הדגים, וחלוקה של המים המתוקים. תשתית נוספת שנבנתה הייתה תשתית הכבישים, שחלקם נפגעו במהלך מלחמת העצמאות וחלקם היו דרכי עפר וכעת נסללו באספלט. חשובה במיוחד הייתה השלמת קטע כביש 90 שבין קיבוץ גשר למועצה אזורית עמק הירדן – הכביש הקודם נותר לאחר המלחמה בשטח ממלכת ירדן. עוד הוקמו בתחום המועצה שירותי דואר וכן אזור התעשייה מפעלי שאן.
גל ההתיישבות שאפיין את מדינת ישראל בשנותיה הראשונות לא פסח על בקעת בית שאן ובמהלך שנים אלה הוקמו בה חמישה יישובים: ירדנה, נווה אור, רוויה, רחוב ושדי תרומות. בנוסף, עובה קיבוץ עין הנצי"ב. היישובים החדשים שהוקמו, רובם בצורת מושבים, אוכלסו על ידי עולים חדשים מכורדיסטן, עיראק ומרוקו. גם ביישובים החדשים, עיקר התעסוקה היה בחקלאות, ובנוסף רבים מהעולים החדשים הועסקו כעובדים עונתיים במשקי הסביבה. ההתפתחות המהירה של ההתיישבות בעמק הובילה לפער חברתי עמוק בין שני סוגי האוכלוסייה היהודית שישבו בו: מצד אחד, תושבי הקיבוצים הוותיקים, ומהצד השני העולים החדשים תושבי המושבים והעיר בית שאן. הפער נכר בתחומים רבים: בידיעת השפה, בביסוס הכלכלי, בחינוך (בשנת 1961, למשל, 5.1% מאנשי המושבים היו בעלי השכלה תיכונית, לעומת 71% מאנשי הקיבוצים) ואף במספר הילדים למשפחה. פער משמעותי נוסף היה הקשר לשלטונות המדינה – בעוד הקיבוצים נהנו מגישה לאלה, למושבים ולאנשי בית שאן לא הייתה כל השפעה על מקבלי החלטות.
עד מלחמת ששת הימים
לאחר השלמת הקמת התשתיות וההתיישבות בבקעה, התרחשה צמיחה משמעותית בענפי החקלאות. עמק בית שאן היה החלוץ בענף הכותנה שנכנס לישראל בשנת 1953 בהובלתו של סם המבורג, ולאחר תקופת התגברות על הקשיים שנלוו להקמתו הפך למרכזי בחיי העמק. ההתרחבות המשמעותית של החקלאות הובילה לצמיחה גם בענפי התעשייה בעמק שנתנו שירותים לחקלאות ועיבדו את התוצרת החקלאית. בשל סדרי הגודל אליהם הגיעה החקלאות והתעשייה החלה המועצה ליזום פרויקטים למתן פתרונות בשיתוף פעולה עם הרשויות השכנות.
תשתיות החינוך והתרבות שהוקמו בבקעה במהלך השנים הראשונות החלו לתת את אותותיהן בסגירה מסוימת של הפערים החברתיים, בעיקר בתחום החינוך. חוק חינוך חובה, על אף שלא יושם במלואו, העלה משמעותית את אחוז ילדי העולים שזכו להשכלה יסודית ועל יסודית במסגרת החינוך הממלכתי. בתחום הספורט התפתחו מאוד ענפי השחייה והכדורמים וספורטאי האזור הגיעו להישגים נכבדים ברמה הארצית.
על אף היות בקעת בית שאן אזור ספר של מדינת ישראל, מעט מאוד אירועים על רקע ביטחוני התרחשו עד למלחמת ששת הימים. עיקר האירועים היו חבלות ברכוש ומיקוש דרכים שבוצעו על ידי מסתננים מירדן.
מלחמת ההתשה
אך השקט הביטחוני שאפיין את האזור במשך 19 שנה הסתיים באחת: ב-19 ביוני 1967, התגלה מטען חבלה סמוך לקיבוץ גשר. ב-6 באוגוסט 1967 הותקף בירי מהמארב טנדר שנסע בין מעוז חיים וכפר רופין. בהמשך הופגזו ישובי המועצה באופן יומיומי על ידי הארטילריה של צבא ירדן, וחדירות מחבלים ופיגועים הפכו לחלק משגרת החיים במועצה. במהלך המלחמה ספג קיבוץ כפר רופין, לדוגמה, 58 הנחתות אש. בית שאן ספגה 40 הנחתות אש.
כתוצאה מכך דרכי העפר החקלאיות באזור צופו באספלט למניעת מיקוש, ביישובים נחפרו תעלות קשר רבות (תוך כדי הרס הנוי בחלק מהיישובים) ונבנו בחלקם מקלטים מרווחים יותר שיועדו גם ללינה. ילדי חלק מהיישובים לנו קרוב לשלוש שנים במקלטים באופן קבוע. היישובים עברו משברים חברתיים על רקע הלחימה. גידול הילדים במקלט היווה בעיה. דובר על פינוי ומשפחות עזבו. מפקדי הצבא הגיעו ליישובים במטרה לחזקם ולהבטיח להם שצה"ל מנסה לעשות הכל כדי לסייע להם. אנשי המשקים דרשו מאלוף פיקוד הצפון לכבוש את הגלעד כפי שכבשו את רמת הגולן במלחמת ששת הימים ולהרחיק את הסוללות הירדניות והעיראקיות.
בעידוד הממשלה יצאו ילדים ומשפחות מישובי הקו לנופש בעורף, אולם לא היה בכך כדי להקל בהרבה על הבעיות. כמו כן, התנדבו אזרחים מן העורף לסייע ליישובים שבקו האש על ידי הגעה ליישובים למספר ימים וסיוע בעבודה במקום.
בשנים אלו החלה ממשלת ישראל גם בהקמת היאחזויות נח"ל בבקעת הירדן, שקיבלו את השירותים המונציפיאליים מהמועצה עד להקמתה של מועצה אזורית בקעת הירדן. בנוסף, אוזרחה גם היאחזות הנח"ל במעלה גלבוע.
שנות ה-80 ואילך
בשלהי שנות ה-80, בימי האינתיפאדה הראשונה, התרחשו מספר פיגועי טרור פלסטיני נגד יישובי המועצה, שכללו גם טרור חקלאי והצתות. בשנת 1989 הטילה המועצה באמצעות מטוס קל ששכרה כרוזים מעל הכפרים פקועה וג'לבון שבצפון השומרון, בהם הוזהרו התושבים מהמשך הפיגועים. בהמשך השנה דרש ראש המועצה יגאל שחר ממשרד החקלאות וממשרד האוצר להכיר ביישובי המועצה כיישובי קו עימות. ב-1990 יצאו משטרת ישראל, משמר הגבול ואנשי קרן קיימת לישראל במבצע למיגור ההצתות במרחב, שכונה מבצע "זנב שועל". בנוסף, פנו אנשי המועצה אל מוכתרי הכפרים על מנת שיעשו מאמצים לעצירת הפיגועים, אך ללא הועיל.
באפריל 2004 הושלם קטע גדר ההפרדה העובר לאורך הגלבוע מנחל בזק לסאלם, ובזאת נחסמה האפשרות לעבור משטחי המועצה ישירות לישובי הגלבוע שבתחום שליטת הרשות הפלסטינית.
חינוך ותרבות
בתחומי המועצה שוכנים שבעה בתי ספר, מהם חמישה בתי ספר יסודיים: רימון, דרור, שק"ד, ביכורים ודקלים, ושני בתי ספר על-יסודיים: גאון הירדן ושק"ד. מוסד לחינוך מיוחד "אולפנת גלעד", וחוות בעדן, חווה חקלאית להעשרה בתחום החינוך לחקלאות ולקיימות. בתחום המועצה גם מתנ"ס ואולם מופעים ממוגן ("הקימרון") ובו 938 מקומות ישיבה. על פי נתוני משרד החינוך בשנת הלימודים תשע"ח (2017–2018) זכו תלמידי המועצה לתקצוב הגבוה ביותר בישראל, 57,357 שקל בשנה לתלמיד.
בתחומי המועצה פועל המוסד "מלכישוע", מוסד לגמילה מסמים.
ספורט
מאז 1978 מתקיים מרוץ חצי מרתון עמק המעיינות (בעבר נקרא חצי מרתון בית שאן). המרוץ מהווה את אליפות ישראל בחצי מרתון ונחשב למרוץ ההכנה למרתון טבריה. בשנת 2018 השתתפו במרוץ 3,500 רצים. מאז 2014 מתקיים גם מרוץ שבילי עמק המעיינות – מרוץ אולטרה מרתון הנמשך יומיים (חלקו כמרוץ לילה) וכולל הפנינג במתחם גן השלושה ונחל הקיבוצים.
אראכ
אראכ היא בירת מחוז מַרְכַּזי במערב איראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 התגוררו באראכ 520,944 בני אדם. העיר מכונה גם "הבירה התעשייתית של איראן".
מועצה אזורית עמק המעיינות
תחבורה
כביש 90 מהווה את עורק התחבורה העיקרי בתחום המועצה וחוצה אותה מצפון לדרום לכל אורכה. צירי הרוחב הם כביש 667 העולה לגלבוע ומחבר את ישובי הגלבוע, כביש 669 העוקף את בית שאן מדרום ומחבר מספר יישובים, והמשכו בכביש 6678, וכביש 71 המהווה את הקשר העיקרי לכיוון מערב ולמרכז הכלכלי של מדינת ישראל. בתחום המועצה עוברת מסילת העמק, ואת תושבי המועצה משרתת תחנת הרכבת בית שאן. ממוצע המרחקים בין כל יישובי המועצה הוא 11.9 ק"מ.
אראכ
היסטוריה
העיר נוסדה בתקופת השושלת הקאג'ארית ונקראה בתחילה "הסולטן עבאד". בסוף המאה ה-19 החלה להתרחב בשטח ובאוכלוסייה באופן משמעותי.
מועצה אזורית עמק המעיינות
חקלאות
בשטח המועצה שטחי חקלאות רבים. כ-35% מתושבי המועצה עוסקים החקלאות. הגידולים הבולטים נכון ל הם בריכות דגים, עשבי תיבול, תמרים וזיתים. בעבר בלטה החקלאות בעמק בית שאן בגידולי הכותנה.
תעשייה
בשנות ה-50 החל לפעול בתחום המועצה אזור תעשייה "מפעלי שאן". בראשיתו עיקר התעשייה נועדה לתוצרת החקלאית, אך עם השנים הצטמצם הצורך וכיום האזור מכיל מגוון של תחומים. בשנת 1996 החלה הקמתו של אזור תעשייה נוסף "פארק צבאים", בבעלות משותפת עם עיריית בית שאן. כיום מועסקים בו כ-300 איש. הפארק מוגדר כאזור עדיפות לאומית א' ולמן הקמתו זכה למענקי פיתוח של עשרות מיליוני שקלים מתקציב המדינה. אף על פי כן, סובל הפארק מתת אכלוס ואינו ממצה את הפוטנציאל הטמון בו. בשנת 2008 הוצגה לממשלה תוכנית להקמת אזור תעשייה נוסף, "שער ירדן", בשיתוף ישראלי-ירדני. 275 דונם משטחי אזור התעשייה כלולים בשטח המועצה, ו-700 דונם בשטח ירדן. האזור יאפשר מעבר של עובדים וסחורות בין שתי המדינות. התוכנית אושרה סופית ב-2013, וב-2016 החלו עבודות הפיתוח של האתר, שיכלול גם גשר על נהר הירדן.
אראכ
היסטוריה
בשנת 1972 הוקמו בעיר שני מפעלים גדול בבעלות מדינה - מפעל אלומיניום ומפעל להנדסה כבדה. מפעל האלומיניום נבנה תחת שיתוף פעולה אזורי כפרויקט פיתוח של ברית בגדאד, ומפעל ההנדסה נבנה בייעוץ של מומחים סובייטים, בתמורה למכירת גז לברית המועצות.
מועצה אזורית עמק המעיינות
תעשייה
בתחום המועצה פועלת תחנת הכוח מעלה גלבוע, פרויקט תשתית לאומית.
אראכ
היסטוריה
ב-2002 נחשף כי סמוך לאראק נבנה מפעל לייצור מים כבדים. כמו כן בנתה איראן באתר כור גרעיני (IR-40). ב-2016, בהתאם להסכם הגרעין, הסירה איראן את ליבת הכור ויצקה לתוכו בטון.
מלבד פרסים, כוללת אוכלוסיית העיר מיעוטים גדולים של לורים וארמנים, אם כי חלקם מהגרים לעיר טהראן.
גאוגרפיה ואקלים
העיר מוקפת בהרים מדרום, ממערב וממזרח, והגובה הממוצע שלה הוא 1,718 מטר מעל פני הים, והיא מרוחקת כ-240 קילומטרים דרום-מערבית לעיר הבירה טהראן, במרחק כמעט זהה צפון-מערבית לעיר אספהאן וכ-125 ק"מ דרום-מערבית לעיר קום.
מזג האוויר של העיר הוא חם ויבש בקיץ, סוער וקריר בסתיו, קר ומושלג בחורף ונעים באביב. הטמפרטורה המקסימלית עשויה לעלות עד 35 מעלות צלזיוס בקיץ ובחורף עשוי לרדת עד מתחת למינוס 25 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת היא כ-350 מ"מ בשנה.
מועצה אזורית עמק המעיינות
תיירות
בתחום המועצה ובצמוד אליה מספר רב של אטרקציות תיירותיות, בהן אתרי טבע, נופש ופנאי, ועתיקות רבים.
שמורות טבע וגנים לאומיים
בשטח המועצה קיימות 15 שמורות טבע מוכרזות המהוות 16.1% משטח המועצה, 2 גנים לאומיים ושמורת נוף אחת. המוכרים ביותר הם:
מסלולי טיול
בקיץ 2010 ביוזמת מכינת העמק ששוכנת בתל תאומים, נפתח מסלול הליכה מעגלי העובר בין אתרי התיירות השונים בעמק בשם שביל עמק המעיינות, שאורכו הכולל 120 ק"מ. מעבר לשביל עמק המעיינות, האזור עשיר מאוד במסלולי טיול מותאמים להליכה במגוון רחב של רמות קושי, לאופני שטח ולטרקטורונים. עם המסלולים הפופולריים נמנים נחל הקיבוצים, אשר לאורכו גם חניוני יום ולילה, קניון הבזלת בנחל חרוד, ונחל יששכר.
לינה
באזור מספר חניוני לילה (קמפינג), חלקם כוללים דרגות שונות של שירותי חניון לילה, חלקם בתשלום. בין החניונים הבולטים חניון מעיין חרוד, חניון כוכב הירדן, חניון גן השלושה וחניון נחל הקיבוצים. בנוסף קיימים מספר חניונים פרטיים. אכסניה, בית הארחה וצימרים רבים לאירוח מופעלים באופן פרטי ברחבי העמק.
בריאות ורווחה
בתי החולים הנותנים שירותים לתושבי המועצה הם פוריה שבטבריה ומרכז רפואי העמק שבעפולה. מרחק הנסיעה מישובי המועצה לבתי החולים הוא 19 עד 45 ק"מ (המרחק הרב ביותר, משדי תרומות לפוריה). בבית שאן קיים מוקד לרפואה דחופה המשרת גם את תושבי המועצה.
בשנת 1988 הוקמה על ידי תושבי המועצה עמותת "גיל עוז", המספקת שירותי רווחה לקשישים.
גיא רוז
גיא אורלנדו רוז (באנגלית: Guy Orlando Rose; 3 במרץ 1867 - 17 בנובמבר 1925) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי ותושב קליפורניה, שקיבל הכרה לאומית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים.
קריירה
רוז התגורר בעיר ניו יורק, בשנות ה-90 של המאה ה-19, וצייר עבור המגזין הרפר ועיתונים אחרים. הוא בחר לחזור לצרפת בשנת 1899, יחד עם אשתו, אתל רוז, קנו קוטג' בז'יברני. בשנת 1900 הוא התגורר בפריז ובילה את החורף בבריסקה, אלג'יריה, שם צייר שלושה ציורים ידועים. בשנים 1904 עד 1912 הם התגוררו בז'יברני ועבודותיו מתקופה זו מראות את השפעתו של "המאסטר" קלוד מונה, שהפך לחברו והמנטור שלו.
בשנים 1913 עד 1914 הם הקימו בית ספר לציורים בחוץ, ברוד איילנד. הם סבלו שוב ושוב מהרעלת עופרת, ועברו לצמיתות ללוס אנג'לס בקליפורניה בשנת 1914. בין השנים 1918 - 1920 הוא צייר בקיץ בכרמל-ליד-הים, קליפורניה, והפכו לחברי מושבת האמנות המקומית. בשנת 1919 הם חכרו את בקתת הכרמל של האמנית אליס קומינס. ציורי השמן של גיא הופיעו בתערוכות של מועדון האמנות והמלאכה בכרמל בשנת 1919 ו- 1920. בהן הוא הציג את ציורי החוף. בסתיו 1921 שני ציוריו מכרמל הוצגו בגלריה לאמנות של מלון דל מונטה במונטריי.
רוז לימד בלוס אנג'לס וכיהן כמנהל בית הספר לאמנות בפסדינה.
בשנת 1921 לקה בשבץ קל שהותיר אותו משותק.
רוז נפטר בפסדינה בקליפורניה ב־17 בנובמבר 1925. בשנת 1926 ערכה גלריית סטנדהל תערוכת זיכרון ליצירותיו.
טרילילי טרללה
טרילילי טרללה הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל והשחקן והקומיקאי הישראלי אילן פלד, אשר יצא לאור ב-21 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע והכרזה
ב-8 ביוני 2021 הוכרז כי קירל ופלד עתידים להוציא שיר חדש לכבוד חודש הגאווה, וב-15 ביוני פורסם במאקו קטע קצר מתוכו. נוסף לכך, קירל קידמה את השיר טרם צאתו באמצעות אתגר בפלטפורמת טיקטוק. בישראל היום נכתב כי השיר הוא "פרויקט קירוב לבבות, הסברה והכרה בקהילה הגאה ובמאבק לשוויון".
בשיר יש אזכור לשם "עופרה"; שהוא כינוי של התקליטן הישראלי עופר ניסים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר פורסם לצד צאתו של הסינגל ובוים על ידי בן בכר. הקליפ צולם בבר "השפגאט" שבתל אביב-יפו, שנתן חסות לקליפ. הווידאו קליפ הגיע למקום השישי במצעדים הסרטונים הנצפים ביותר של יוטיוב ישראל לשנת 2021.
ביקורות
עומרי פיינשטיין מ-Time Out תל אביב כתב כי "יש לנו מנצח ברור בקרב על המנון הגאווה 2021", וציין כי "השיר כאוטי ומפוזר וזה גם חלק מהקסם שלו: הוא גורם לנו לרקוד ולצחקק בו-זמנית".
הצלחה
"טרילילי טרללה" הוא השיר הישראלי השלישי שקיבל הכי הרבה לחיצות לניגון חוזר בספוטיפיי, לאחר "אפס מאמץ" ו"השמיים נעולים". השיר הוא גם השיר החמישי המושמע ביותר בטיקטוק ישראל לשנת 2021, לאחר "מועבט", "תרוצי אליו", "פרצופים" ו"אנג'ל".
נכון לחודש פברואר 2022 השיר צבר כ-4.4 מיליון השמעות בספוטיפיי.
דאגלס DC-9
בסה"כ נבנו 976 מטוסים מדגם זה. (משנת 1967 יוצרו המטוסים על ידי מקדונל דאגלס).
פיתוח
פיתוח המטוס החל בסוף שנות החמישים, וייצורו החל באפריל 1963. המטוס התבסס בחלקו על המטוס הקודם של דאגלס ה־DC-8, והוא היה גדול במעט מהמטוס שבואינג הציגה באותה התקופה ה־727.
למיקום המנועים בזנב המטוס יתרונות רבים בהן: שיפור זרימת האוויר במהירויות נמוכות, למדפי המטוס מרווח פעולה, וצמצום נזקי גוף זר על ידי עובדי שדות התעופה.
המטוס טס לראשונה ב־25 בפברואר 1965, חברת דלתא איירליינס הייתה לקוח ההשקה של המטוס בארצות הברית, לקוח ההשקה האירופי הייתה סוויסאייר.
המטוס וסדרת המטוסים שהתבססו עליו (מקדונל דאגלס MD-80, MD-90, והבואינג 717), זכו להצלחה רבה והם מדורגים במקום השלישי במכירות אחרי איירבוס A320 ובואינג 737, עם כמעט 2500 יחידות מכל הסדרות.