cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Good Times Bad Times
מילות השיר
הליריקה של השיר נכתבה על ידי כל חברי הלהקה – מלבד רוברט פלאנט, סולנהּ. באותה התקופה שבה נכתב השיר, כמעט כל השירים נכתבו על ידי גיטריסט הלהקה, ג'ימי פייג'. רק בשלב מאוחר יותר החל פייג' לשכנע את פלאנט לכתוב גם הוא שירים, ועד מהרה התגלה ככשרוני במיוחד בתחום זה וכתב שירים רבים.
השיר עוסק בבלבול ואכזבות של גברים צעירים המתחילים להתעסק במין השני. הדובר בשיר הוא נער צעיר שנכנס לקשרי זוגיות וכאשר הן מתפרקות הוא נהיה יותר ויותר אדיש לגבי זה ("כשאשתי עזבה את הבית / עם גבר חום עיניים / ובכן, נראה לי שכבר לא אכפת לי"). כאשר היה צעיר יותר, בחורים מבוגרים ממנו 'הסבירו' לו על הנשים, ואיך על הגברים לנהוג לידם בצורה סקסיטית ומצ'ואיסטית. כעת, כאשר הוא בעצמו בקשר זוגי, הוא מבולבל ולא מבין מדוע נשים לא מעוניינות בו.
סקירה מוזיקלית
השיר מנוגן בסגנון הארד רוק ובלוז. השיר נפתח עם התיפוף של בונהם, ממשיך עם ריף גיטרה בס של ג'ונס, תפקיד גיטרה מרכזי של פייג' והשירה הייחודית של פלאנט. מטרת השיר, גם בתור הרצועה הפותחת באלבום הבכורה וגם כסינגל הבכורה של הלהקה, הייתה להציג את יכולות וכישורי הלהקה במלוא עוצמתם. על כן, היה זה אחד השירים המורכבים והקשים ביותר שכתבה הלהקה. ג'ון פול ג'ונס אף העיד כי ריף הבס בשיר היה אחד מהקשים ביותר לכתיבה בכל מהלך הקריירה שלו.
ביצוע בהופעות
"Good Times Bad Times" הושמע בהופעות הלהקה בשלמותו פעמים מעטות, ולרוב שימש רק כ'סיפתח' לשירים אחרים מהאלבום כמו "You Shook Me" או "I Can't Quit You". באלבומי דלוקס או שחזורים לאלבום שימש לרוב השיר כמבוא לשיר "Communication Breakdown". לעיתים רחוקות הוא מנוגן במלואו בהופעות חיות. הביצוע הארוך ביותר של הלהקה לשיר היה בהופעה של הלהקה ב-4 בספטמבר 1970, וכלל סולו בס ממושך של ג'ונס. השיר שימש גם כשיר הפותח בהופעת האיחוד של הלהקה, ללא בונהם, ב-10 בדצמבר 2007.
ביקורות ודירוגים
בהערכה מאוחרת לשיר משנת 2016, שיבח אנדי גרין ממגזין "רולינג סטון" את השיר, וכתב כי הוא מתחיל את האלבום בפיצוץ: "הגיטרה של פייג' נמלטת מהרמקולים, שמנה ומאיימת; תופי הבס של ג'ון בונהם מטלטלים בכוח; רוברט פלאנט מסתובב סביב נושא הגבריות. הארד רוק שכזה לעולם לא יהיה שוב".
הגרסה של גודסמאק
להקת הרוק האמריקאית גודסמאק ביצעה גרסת כיסוי לשיר בשנת 2007, עבור אלבומם 'Good Times, Bad Times... Ten Years of Godsmack'. היה זה השיר היחיד באלבום שגם יצא כסינגל, והוא הושמע רבות בתחנות רדיו אמריקאיות שונות. לגרסה צולם אף וידאו קליפ בבימוי רוקי שנק, ומכיל צילומים מהופעות חיות.
אכילובאטור
אכילובאטור (שם מדעי: Achillobator) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים שחי לפני 80–93 מיליון שנה ברחבי מונגוליה והוא היה מהגדולים שבבני משפחתו. שמו של היצור נקרא על שם גיבור התרבות היוונית הלוחם אכילס (Achillo). השם "bator" פירושו: "אמיץ".
מיצור זה התגלתה דוגמה אחת שנאספה בידי משלחת מונגולית-רוסית ב-1989 והיא תוארה ב-1999. היצור שנמצא היה באורך 5–6 מטר ומשקלו הגיע כנראה עד 350 ק"ג, גדול גם מהדקוטרפטור האמריקאי. כמו קרוביו הוא היה בעל שיניים דמויי-סכין, זרועות בעלות טפרים דמויי-מגל נשלפים ורגליים קלות. בשונה מדרומזאורים אחרים עצם הירך שלו הייתה גדולה ב-3% מהשוקה.
היצור היה בעל לסתות ארוכות וגבוהות והיה מקרובם של הדיינוניכוס והולוצירפטור. הוא חי במונגוליה של סוף הקרטיקון לצד דינוזאורים גדולים כמו הסגנוזאורוס, האלקטרוזאורוס והתאלרורוס וכמה זאורופודים. לצידו באתר נמצאו גם כמה פטרוזאורים.
חרארד 'ט הופט
חרארדוס (חרארד) 'ט הופט (בהולנדית: Gerard 't Hooft; נולד ב-5 ביולי 1946) הוא פיזיקאי הולנדי, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1999 עם מרטינוס פלטמן "על הבהרת המבנה הקוונטי של האינטראקציות האלקטרו-חלשות בפיזיקה". 'ט הופט מכהן כפרופסור באוניברסיטת אוטרכט. מחקריו מתמקדים בעיקר ברנורמליזציה, חורים שחורים, כבידה קוונטית ותורת הכיול.
ביוגרפיה
חרארד 'ט הופט נולד ב-5 ביולי 1946 בצפון הולנד וגדל בהאג. דודו הוא זוכה פרס נובל פריץ זרניקה. בשנת 1964 החל ללמוד באוניברסיטת אוטרכט לאחר לימודיו התיכוניים. בשנת 1969 החל לעבוד על הדוקטורט שלו עם מרטינוס פלטמן כמנחה. לאחר סיום הדוקטורט 'ט הופט החל לעבוד ב-CERN. בשנת 1974 חזר 'ט הופט לאוטרכט, שם החל לכהן כפרופסור וכשנתיים לאחר מכן התחתן.
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורסל נשים
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של צ'כוסלובקיה. הנבחרת השתתפה ב-8 אליפויות עולם בהן זכתה במדליות כסף וארד.
הנבחרת השתתפה מספר פעמים באליפות אירופה בכדורסל נשים, 7 פעמים הייתה במקום השני ו-8 פעמים במקום השלישי.
עם חלוקת צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה הנבחרת הפסיקה להתקיים.
קרי בלאקשיר
קרי בלאקשיר ג'וניור (באנגלית: ; נולד ב-28 בינואר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בגלאטסראיי.
קריירת תיכונים ומכללות
אביו של בלאקשיר, קרי בלאקשיר האב, שיחק באוניברסיטת סטטסון, שם הגיע למקום השני בקלעי כל הזמנים של המכללה ונבחר לשחקן העונה בשנתו האחרונה. אימו, למיליה פורד בלאקשיר, שיחקה גם היא כדורסל וסיימה שלישית בריבאונדים בכל הזמנים של קבוצת הנשים של אוניברסיטת סטטסון. בלאקשיר הלך בעקבות הקריירה של אביו ברחבי אירופה שם שיחק בקבוצות עד שהגיע לתיכון במיינארד אוונס שבעיר הולדתו באורלנדו שבפלורידה. בלאקשיר דורג בארבעה כוכבים במחזור 2015 של התיכונים על פי יכולתו, ודורג על ידי 247Sports בתור הפאוור פורוורד ה-25 בטיבו במחזור זה וכשחקן ה-88 בטיבו מכל העמדות.
בעונתו הראשונה במכללת וירג'יניה טק, בלאקשיר עלה מהספסל וקלע 6.2 נקודות בממוצע למשחק. בעקבות פציעה של בלאקשיר בכף הרגל, הוא נאלץ לפספס את כל העונה השנייה שלו במכללה. הוא חזר עונה לאחר מכן והעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
ב-30 בינואר 2019, לאחר שחברו לקבוצה, ג'סטין רובינסון, נפצע ברגלו, בלאקשיר חיפה על חסרונו וקלע 29 נקודות והוריד 9 ריבאונדים בניצחון על אוניברסיטת פיטסבורג. בעונתו השלישית, רשם בלאקשיר ממוצעים של 14.9 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק, כשהוא קולע ב-50.8 אחוזים מהשדה ו-33.3 אחוזים לשלוש. בעקבות יכולתו נבחר בלאקשיר לחמישייה הראשונה של העונה בליגה. בלאקשיר הוביל את וירג'יניה טק לטורניר אליפות המכללות, וקלע 18 נקודות, הוריד 16 ריבאונדים, מסר 5 אסיסטים וחסם פעמיים בהפסד לאוניברסיטת דיוק. בתום העונה הודיע בלאקשיר על התמודדותו לדראפט ה-NBA 2019, אך זמן קצר לאחר מכן הודיע כי הוא מסיר את התמודדותו וימשיך עונה נוספת במכללות. ב-26 ביוני 2019, הודיע בלאשקיר שיעבור לאוניברסיטת פלורידה.
במשחקו הראשון במכללה, קלע בלאשיר 20 נקודות והוריד 10 ריבאונדים בניצחון מכללתו 59–74 על אוניברסיטת פלורידה הצפונית. ב-4 בינואר 2020, בלאקשיר קלע 24 נקודות והוריד 16 ריבאונדים בניצחון 98–104 על אוניברסיטת אלבמה לאחר שתי הארכות, במהלכה פלורידה חזרה מפיגור 21 נקודות, מה שהיה לקאמבק הגדול ביותר בתולדות המכללות. במהלך המשחק האחרון של העונה מול אוניברסיטת קנטקי, פרק בלאקשיר את כף ידו השמאלית. בעונתו האחרונה במכללות, הוא העמיד ממוצעים של 12.8 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה.
קריירה מקצועית
ב-9 באוגוסט 2020, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם בלאקשיר בהפועל גלבוע גליל מהליגה הישראלית.בשנת 2021 עבר לשחק בקבוצת גלאטסראיי בטורקיה.
הקהילה היהודית וינה
הקהילה היהודית וינה (בגרמנית: Israelitische Kultusgemeinde Wien או בקיצור: IKG - לפי הנוסח במקור הגרמני - "הקהילה הדתית של בני ישראל בווינה") הוא הגוף המייצג את הקהילה היהודית המרכזית בווינה ומספק לחברים בו מגוון שירותים בתחומי הדת, החינוך והרווחה. היא מונה כיום כ-7,000 חברים. במהלך ההיסטוריה שימשה הקהילה היהודית וינה כמייצגת של כלל היהודים באוסטריה. נשיא הקהילה כיום הוא אוסקר דויטש ורבה הוא הרב ירון אנגלמאייר.
היסטוריה
קיומה של קהילה יהודית בווינה תחילתה עוד בימי האימפריה הרומית, אך במשך מאות שנים לא הוקם ארגון גג ליהודי וינה בגלל האפליה החוקתית והחברתית נגד היהודים. בשנת 1238, בימיו של הקיסר פרידריך השני, קיבלו היהודים כתב זכויות, ובו הוענקו לקהילה סמכויות רחבות. בסוף המאה ה-13 ובמשך המאה ה-14 הייתה קהילת ווינה מעין מרכז יהודי בקרב קהילות היהודים הגרמניים. במחצית השנייה של המאה ה-13 היו בווינה כאלף יהודים. מווינה יצאו גדולי תורה ורבנים חשובים, ביניהם ר' יצחק בן משה, בנו ר' חיים אליעזר, ר' אביגדור בן אליהו הכהן ור' מאיר בן ברוך הלוי. השפעתם נודעה גם מחוץ לעיר, ונמשכה דורות רבים.
בימי המגפה השחורה קלטה הקהילה, שלא נרדפה כבמקומות אחרים, פליטים יהודים ממקומות אחרים.
לקראת סוף המאה ה-14 גברו בקרב תושבי וינה רגשות אנטישמיים. בשנת 1406 פרצה שרפה בבית הכנסת והחריבה אותו. התושבים ניצלו את ההזדמנות ותקפו את בתי היהודים. ברדיפות של שנת 1421 מתו יהודים רבים על קידוש השם, אחרים גורשו, וילדים רבים נוצרו בכוח. למרות כל זאת, אחרי הרדיפות נותרו בעיר כמה יהודים, באופן חוקי. ב-1512 היו בווינה 12 משפחות יהודיות. באותה תקופה התגוררה בעיר רחל אקרמן, משוררת יהודייה ראשונה שכתבה בגרמנית. במשך המאה ה-16, למרות איומי גירוש תכופים, המשיכו לחיות בה כמה משפחות יהודיות. במלחמת שלושים השנים נכבשה העיר על ידי חיילי האימפריה הגרמנית, והיהודים סבלו בשל כך.
ב-1624 הגביל הקיסר פרדיננד השני את היהודים לתחומי גטו. חלקם היו מעורבים במסחר בינלאומי, אחרים היו סוחרים זעירים. בין רבני התקופה הבולטים היו יום טוב ליפמן הלר והרב שבתי שפטל הלוי הורוביץ, מקרב הפליטים הרבים מפולין, שנמלטו מפרעות ת"ח ות"ט.
שנאתם של התושבים כלפי היהודים גברה באמצע המאה ה-17. בשנת 1669 גורשו תחילה היהודים העניים, והשאר הוגלו בקיץ 1670, ורכושם הוחרם. מבנה בית הכנסת הגדול הוסב לכנסייה קתולית. חלק מהיהודים בחרו להתנצר על מנת לא לצאת לגלות. ב-1693, בשל מצבה הכספי הקשה של העיר, נתקבלה ההצעה לאפשר ליהודים לשוב. יהודים עשירים בלבד הורשו לגור בווינה, במעמד של "נתינים נסבלים", בתמורה למיסים גבוהים ששילמו. הותר להם להתפלל רק בבתים פרטיים.
ראשי הקהילה באותן שנים ובמאה ה-18 היו יהודי חצר כמו שמואל אופנהיימר, שמשון וורטהיימר, והברון דייגו אגילר. פעילותם הפכה את וינה למרכז של דיפלומטיה יהודית עבור יהודים בכל האימפריה ההבסבורגית, וגם מרכז חשוב לנדבנות יהודית. בשנת 1737 נוסדה בווינה קהילה ספרדית, אשר הלכה וגדלה כתוצאה מקשרי מסחר עם אזור הבלקן.
במאה ה-18 סבלו היהודים תחת החקיקה המגבילה של הקיסרית מריה תרזה. המצב הזה החל להשתנות עם כתב הסובלנות של הקיסר יוזף השני ב-1782, אשר על אף הסתייגותם של חוגים יהודים, מבחינה מסוימת סלל את הדרך לתהליך האמנציפציה שהתרחש מאוחר יותר. לשוויון זכויות אמיתי הגיעה הקהילה היהודית בווינה בתקופתו של הקיסר פרנץ יוזף, דבר שהוביל להתפתחותה ולשגשוגה. בנאום שנשא פרנץ יוזף ב-3 באפריל 1849 הוא השתמש לראשונה במונח "הקהילה היהודית של וינה". שלוש שנים מאוחר יותר נכתב תקנון של הקהילה היהודית באוסטריה ונפתח משרד של הקהילה בבית הכנסת הגדול של וינה. שנה זו, 1852, נחשבת לשנת היסוד של ארגון הקהילה היהודית וינה.
בווינה חיו בשנת 1847 1,600 יהודים, ב-1857 6,217, ב-1869 - כ-40,000, ב-1882 72,588 (10% מכלל האוכלוסייה), ב-1900 כ-147,000, ב-1923 201,513 ב-1934 176,034, ב-1945 כ-4,000; ב-1950 כ-12,450; ובשנת 2000 כ-9,000 יהודים. בשנים 1918–1938 200,000-180,000 מיהודי וינה היו חברי "הקהילה היהודית וינה". הם התחלקו לשלוש קבוצות עיקריות:"אוניוניסטים" (המשתייכים ל"איחוד היהודים האוסטרים"), ציונים ואורתודוקסים. הציונים כללו את הסיעות: כלליים, רדיקלים, דמוקרטים, המועדון אדולף שטאנד, "מלפגת המדינה היהודית", מזרחי, רוויזיוניסטים, פועלי ציון ואחר כך הממשיכה שלהם - "בניין הארץ". קבוצת האורתודוקסים הייתה מורכבת בעיקר מחברי "אגודת ישראל". רבים מהאורתודוקסים יוצאי הונגריה שהשתייכו לבית הכנסת עדת ישראל ("שיף שול"), שאפו בשנות ה-1930 להשיג הכרת השלטונות בארגון קהילתי אורתודוקסי עצמאי ונפרד.
הקהילה היהודית ותנועת ההשכלה
מסוף המאה ה-18 ובעיקר בעשורים הראשונים של המאה ה-19, ווינה נהייתה למרכז תנועת ההשכלה. על אף ההגבלות עלה מספר היהודים בעיר במהירות. בהמשך נשמעה בווינה גם קריאה לרפורמה בדת. משכילים אחדים, וביניהם פטר פרץ בר ונפתלי הרץ הומברג, אף ניסו לשכנע את הממשלה לכפות את ההשכלה ואת המלצות הרפורמה הדתית על היהודים. הדבר עורר מחלוקת חריפה בין חברי הקהילה.
הגירה יהודית
במחצית השנייה של המאה ה-19 ובעשורים הראשונים של המאה ה-20, הגיעו לווינה מהגרים יהודים רבים ממקומות אחרים באימפריה, בייחוד מהונגריה, מגליציה ומבוקובינה. פעילותה והשפעתה של הקהילה התרחבו עוד יותר עם סיפוח גליציה לאוסטריה. ב-1923 הייתה ווינה הקהילה היהודית השלישית בגודלה באירופה. רבים מחבריה השתלבו במקצועות החופשיים.
התנועה הציונית
במסגרות החברתיות והאדמיניסטרטיביות של הקהילה הייתה אמנם התנגדות חזקה לפעילות לאומית-יהודית, אך למרות זאת ווינה הייתה גם מרכז להתעוררות לאומית. פרץ סמולנסקין הוציא בה לאור את "השחר" בשנים 1868–1885, ונתן בירנבוים ייסד שם ב-1882 את אגודת הסטודנטים היהודית-לאומית הראשונה - "קדימה", ועוד בשנת 1884 תמך ברעיונות ציוניים. העיתון המוביל, נויה פראיה פרסה, שבו כתב בנימין זאב הרצל, היה בחלקו בבעלות יהודית. הודות להרצל, ווינה הייתה המרכז הראשון של פעילויות ציוניות. הוא הוציא בה לאור את העיתון די וולט, הביטאון הראשון של התנועה הציונית, וייסד בה את המשרדים של הנהלת הציונות. התנועה הציונית בווינה התחזקה אחרי מלחמת העולם הראשונה. ב-1919, רוברט שטריקר הציוני נבחר לפרלמנט האוסטרי. הציונים לא השיגו רוב בקהילה עד לבחירות של 1932.
תקופת השואה
גרמניה הנאצית כבשה את ווינה במרץ 1938. בתוך פחות משנה יישמו הנאצים את כל החוקים המפלים, בנוסף לטרור אכזרי ולמעצרים המוניים. רוב העצורים היו מנהיגים כלכליים ואינטלקטואלים, שנעצרו במחנות או נשלחו למחנה הריכוז דכאו. צעדים אלה לוו במעשי זוועה והתעללות. הרב הראשי של ויינה, ד"ר ישראל טאגליכט, בן למעלה מ-75, היה בין אלה שאולצו לנקות את המדרכות ברחובות הראשיים בידיהם. בליל הבדולח, נהרסו 42 בתי כנסת בעיר, ומאות דירות נבזזו על ידי האס-אס ונוער היטלר.
ערב האנשלוס ב-1938 מנתה הקהילה היהודית וינה כ-185,000. עם פלישת הגרמנים נסגרה הקהילה ב-18 במרץ 1938 על ידי אנשי אס-אס. ראש הקהילה דזידר פרידמן ושני סגניו, רוברט שטריקר ויוזף לוונהרץ, ופקידי קהילה אחרים נעצרו. כעבור מספר חודשים הוקמה הקהילה מחדש ונקראה בשם "הקהילה היהודית וינה" - Jüdische Gemeinde Wien (תוך שימוש במילה "יהודים" במקום "בני ישראל"). היא הייתה הפעם תחת הנהגה חדשה, כפופה לשלטון הנאצי ונועדה לשמש כמקשר בין שלטון זה לבני המיעוט היהודי. ההנהגה החדשה של הקהילה ראתה עצמה חייבת לשתף פעולה ולשחק תפקיד פעיל בגירושים הראשונים של יהודי וינה עבור הלשכה המרכזית להגירת יהודים.
הטרנספורטים הראשונים גורשו למחנה הריכוז הנודע לשמצה ניסקו, במחוז לובלין, באוקטובר 1939. הטרנספורט הגדול האחרון יצא לטרזיינשטט בספטמבר 1942, והיו בו יהודים נודעים ומשפיעים רבים. מטרזיינשטט רובם נשלחו לאושוויץ. בנובמבר 1942, הקהילה היהודית בווינה חוסלה רשמית. כ-800 יהודים ווינאים שרדו במחבואים. חלק מהנשים שרדו הודות לתעודות מחלה מזויפות של ד"ר רודולף ורץ.
לאחר המלחמה
ב-1945 הוקמה הקהילה מחדש תחת שמה הקודם - Israelitische Kultusgemeinde Wien.
בתום מלחמת העולם השנייה ווינה נהייתה לתחנת מעבר ראשית, ולמקלטם הראשון של אלפי פליטים ומהגרים ממזרח אירופה. בית הכנסת היחיד שנותר אחרי השואה הוא השטאט-טמפל, שנבנה ב-1826, שם נמצאים גם משרדי הקהילה והרבנות הראשית. בעיר פועלת גם קהילה חרדית ועם מספר בתי כנסת ובתי תפילה של קבוצות חסידים וקטנות יותר. לשירות הקהילה היהודית פועלים סופרמרקט כשר, אטליז כשר, ומאפייה. בווינה פועלים מספר בתי ספר יהודיים. בית הספר היהודי הרשמי של קהילת וינה, על שם צבי פרץ חיות, נפתח מחדש ב-1980 אחרי הפסקה של 50 שנים. הוא כולל גן ילדים, בית ספר יסודי ותיכון. בית ספר יהודי נוסף, בית הספר "לאודר-חב״ד" כולל גם הוא גן ילדים, בית ספר יסודי ותיכון. בית הספר השלישי הוא בית ספר מקצועי, jbbz -, פתוח ליהודים ולציבור הרחב. קצת יותר משישים אחוזים מבני הנוער היהודי לא לומדים במסגרות היהודיות ומקבלים שיעורי דת בבתי ספר הכלליים. ישנם עוד שני תלמודי תורה. לזרם החרדי, שגדל מאוד מאז שנות ה-80, יש מערכת חינוך נפרדת.
למרות שהציונים מהווים מיעוט בקהילה, יש פעילות ציונית רבה ומגוונת. כמה כתבי עת ועיתונים יוצאים לאור, ביניהם "די גמיינדה", ביטאון הקהילה הראשי, ו"Illustrierte Neue "Welt. אגודת הסטודנטים היהודית האוסטרית מוציאה לאור את העיתון "נודניק". המרכז לתיעוד, שנוסד ונוהל על ידי שמעון ויזנטל וממומן מכספי הקהילה, הוא מוסד חשוב לתיעוד השואה והנצחת הנספים.
ב-29 באוגוסט 1981 הותקף בית הכנסת של הקהילה על ידי טרוריסטים פלסטינים מארגון אבו נידאל באמצעות ירי מתת מקלע ורימוני יד בעת שהתקיים שם טקס בר מצווה. בהתקפה נרצחו שני אנשים ונפצעו שלושים, רבים מהם היו עוברי אורח. שני המחבלים הפלסטינים שביצעו את הפיגוע נתפסו ונשפטו. מאז הפיגוע, כוחות משטרה אוסטריים מאבטחים את בית הכנסת.
ב-1993 נפתח המוזיאון היהודי בווינה, ונהיה למוסד תרבות מרכזי בקהילה, המקיים פעילות חינוכית ותרבותית מגוונת ומושך קהל יהודי ולא-יהודי רב. המוזיאון מתעד את תולדותיה המפוארות של יהדות ווינה ואת התפקיד החשוב ששיחקו יהודים בהתפתחותה של העיר. השירות היהודי מסייע לתיירים יהודים וכן ליהודים המתעתדים לגור בעיר, במתן מידע וייעוץ.
ברוך שאמר (הלכות תפילין)
ברוך שאמר הוא ספר קדום העוסק בפרטי הלכות הכנת תפילין, החל מעיבוד הקלף וכלה בצורת הכתיבה. למעשה מדובר בשלושה ספרים מאת מחברים שונים שהתמזגו לספר אחד. הספר מצוטט על ידי פוסקים מאוחרים לו, והשפיע רבות על פסיקת ההלכה בתחום זה.
חלקי הספר
למעשה הספר במהדורתו המקובלת הוא הרכבה של שלושה חיבורים שונים מאת שלושה מחברים, הנושא המשותף לספרים אלו גרם להעתקתם כחיבור אחד, וגם לבלבול רב בזהות המחבר. רבי יוסף קארו, בספרו בית יוסף מצטט מ"אלפא ביתא" ומכנה את מחברו בטעות "רבי יצחק ברוך שאמר": "שמצאתי קונדריס לחכם אחרון, שמו הרב ר' יצחק ברוך שאמר, מדבר בדרך ארוכה בצורת האותיות, וייטבו דבריו בעיני, ולכן ראיתי להעתיקו פה". טעות זו גרמה לבלבול רב ואף הביאה חכמים שונים למחשבה שיש שותף רביעי לספר זה. הספרים הם:
תיקון תפילין
הבסיס לחיבור זה הוא הספר 'תיקון תפילין' מאת רבי אברהם מזונשהיים, (אמצע המאה הראשונה לאלף הששי לבריאה, בסביבות 1400). הפרטים אודותיו מעטים. הוא מציין בספרו את שמות רבותיו: מהר"ם מרוטנבורג, וכן "הקדוש הרב החסיד רבינו זוסלן" ורבי מלכיאל מהגמוניא, דמות בלתי ידועה. רבי אברהם שעסק באופן מעשי ביצור תפילין וכתיבתם, כפי שהוא מכנה את עצמו "אומן התפילין", ורבי שמשון בן אליעזר מעיד על מומחיותו בשטח זה: "ראש לכל כותבי תפילין שהיו בדורו ואחריו לא קם כמוהו".
הרקע לכתיבת הספר הוא עזובה ששררה בשטח זה של הכנת תפילין, בהיעדר משנה סדורה על פרטי התהליך.
הגהות ברוך שאמר
המחבר, רבי שמשון בן אליעזר, אינו ידוע ממקורות מקבילים, והפרטים עליו שאובים מדברים שכתב בחיבור זה. נולד בזקסן, ובילדותו הגיע לפראג. בהקדמתו הוא מספר על שם מה זכה לכינוי "ברוך שאמר": הוא התייתם בילדותו, בגיל שמונה, ונהג להשכים קום לבית הכנסת "ואמרתי ברוך שאמר בקול ערב שחנני ה' יתברך בו... ועל כן כינו לי שם: ברוך שאמר". הוא הדריך סופרי סת"ם במקומות רבים, ובמקרים מסוימים אף נאלץ להורות לסופר מסוים להפסיק לגמרי לכתוב. עלה לארץ ישראל.
אלפא ביתא
ספר שלישי הוא "אלפא ביתא", מאת רבי יום טוב ליפמן מילהויזן (אמצע המאה השנייה לאלף הששי, במפנה המאות ה-14–15), הוא עוסק בפירוט בצורת האותיות וגם במשמעויותיהן על פי הקבלה. חלק מהדברים למד מפי רבי שמשון בן אליעזר עצמו. את ספרו "אלפא ביתא" כתב במשך שלושים ושלוש שנים.
רבי יום טוב היה דיין בפראג, וידוע כמחבר ספרים שונים ובהם "ספר הניצחון", ספר מרכזי בפולמוס היהודי-נוצרי ששימש את היהודים בוויכוחים אלו.
דפוסי הספר
הספר נדפס לראשונה בדובנא תקנ"ו ושוב בשקלוב תקס"ד, בשתיהן בשיבושים קשים.
במהדורת יד הרב הרצוג (מכון התלמוד הישראלי), ירושלים תש"ל, ההדיר מנחם מנדל משי-זהב את הספר בדייקנות על פי כתבי יד, תוך הפרדה ברורה של חלקי הספר על פי מקורותיו, ובתוספת פירוש משלו בשם "מנחת סולת".
הספר יצא לאור בתוך "קובץ ספרי סת"ם", הכולל גם ספר נוסף מאת רבי יום טוב ליפמן, על טעמי התפילין, שכנראה נכתב במקורו כהשלמה ל"אלפא ביתא", וכן ספר 'כתרי אותיות תפילין' מאת רבי יהודה החסיד.
ESIM
eSIM (כינוי ל־Embedded Sim; ולא ל־Electronic Sim) הוא כרטיסון סים (SIM), המוטמע בגוף מכשיר סלולרי בזמן ייצורו ולא ניתן לשליפה מהמכשיר הסלולרי. ל-eSIM יש ממשק חשמלי הזהה לממשק של כרטיסוני מיני או מיקרו סים. תיכנות הכרטיסון מתבצע מרחוק באופן מאובטח.
מאפיינים
כרטיסון סים מתקדם הוא כרטיסון חכם אוניברסלי (UICC - Universal Integrated Circuit Card) המשמש לזיהוי ובדיקת אותנטיות המנוי ברשת הסלולרית. באופן היסטורי מדובר בכרטיסון פלסטיק שמסופק על ידי הספק הסלולרי לאחר שהספק הסלולרי צרב בו את "מזהה המנוי" (IMSI) ומפתחות הצפנה. כרטיסון הסים הוכנס לתושבת ייעודית במכשיר הסלולרי. כאשר המשתמש התנייד לספק סלולרי אחר, היה עליו להחליף את כרטיסון הסים. ישנם מכשירים סלולריים התומכים במספר כרטיסוני סים (MULTI SIM) ומאפשרים למשתמש להיות מנוי בו זמנית במספר רשתות סלולריות. לצורך כך יש במכשירים אלה מספר תושבות (בדרך כלל שתיים) שבהן ניתן להכניס את כרטיסוני הסים.
לעומת זאת, eSIM הוא כרטיסון חכם המובנה במכשיר (eUICC - Embedded Universal Integrated Circuit Card) ואינו ניתן לשליפה. כאשר משתמש מצטרף לרשת סלולרית, "מזהה המנוי" ומפתחות ההצפנה נצרבים לכרטיסון מרחוק באמצעות יישומון מתאים או על ידי סריקה של קוד QR. ניתן לצרוב מספר פרופילי מנוי שונים לאותו eSIM, מה שמאפשר למשתמש להיות מנוי במספר רשתות סלולריות בו זמנית עם אותו מכשיר סלולרי וללא צורך במספר כרטיסוני סים. בישומי תקשורת "מכונה למכונה" (M2M) בהם אין צורך להחליף את הסים, שימוש ב-eSIM חוסך את הצורך בתושבת לכרטיסון הסים. הדבר מגביר את אמינות המכשיר, משפר את אבטחת המידע ומאפשר הטמעה של תקשורת סלולרית במכשירים מאוד קטנים.
כרטיסון סים דורש מקום פיזי במכשירים, כמו גם מרחב גישה להכנסה והוצאה של כרטיסון הסים ואביזרי החזקה ואחסון של הסים (לדוגמה, מגירה קטנה שבאמצעותה מוכנס הסים למכשיר הסלולרי). כרטיסון ה-eSIM חוסך את הצורך במקום פיזי שכזה במכשיר, ובכך מאפשר ייצור של מכשירים סלולריים קטנים יותר.
eSim בשעונים חכמים
שימוש בכרטיסון eSIM בשעונים חכמים מאפשר להם גישה לרשת הסלולרית תוך שמירה על גודל פיזי קטן של המכשיר. יכולת סלולרית שכזאת מבטלת את התלות בהחזקת טלפון נייד בקרבת שעון חכם בעת השימוש בו, ומאפשרת הוצאת שיחות, שליחת מסרונים וקבלתם (קבלת מסרונים מתאפשרת רק אם המכשיר דולק, גם רחוק מהמכשיר), ושמיעת מוזיקה.
הטכנולוגיה זכתה לקידום כשאפל הציגה את ה-Apple Watch Series 3 ועמו הציגה דגם נוסף המאפשר להשתמש ב-eSim, מה שחוסך את הצורך באייפון בסביבה.
eSim בישראל
עד שנת 2019 ספקי הסלולר בישראל לא סיפקו שירות למכשירים ניידים באמצעות eSIM. במחצית השנייה של 2019, החברות פלאפון ופרטנר החלו להציע שרות מוגבל בעיקר עבור מספר דגמים של שעונים חכמים, ורק למנויים שיש בידם מכשיר טלפון חכם של הספק. באמצע 2020 הצטרפה אליהם חברת סלקום והחלה לספק שרות דומה. ב-2022 החלה חברת wecom להציע eSIM לכלל מנויי החברה.
1300-1309 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1309 - 1300 לפני הספירה
וארירפטור
וארירפטור (שם מדעי: Variraptor; מילולית: "השודד של נהר ואר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר חי בסופו של תור הקרטיקון. היצור התגלה ב-1992 בתצורת ארז'יל א גרה א רפטיל (Argiles et Grès à Reptiles Formation) שבדרום צרפת וקיבל שם ב-1998. את שמו קיבל על שם הנהר ואר שבאלפים הימיים, לא הרחק ממקום הימצאו.
בסוג נמצא מין אחד - Variraptor mechinorum התבסס על שלוש חוליות, עצם סקרום וכן עצמות אגן. מבנה הגוף שהתבסס על דמיון לדרומזאורים אחרים הוביל למחשבה שהיה דומה לדיינוניכוס קטן באורך 2 מטר. מספר חוקרים קבעו שסוג זה צריך להיות שייך לסוג Pyroraptor, שגם חי בצרפת, ולהיות מוטל בספק. חוקרים אחרים רואים בדינוזאור שייך לקבוצה אחרת של קלורוזאוריה. כמו חברים רבים בקבוצה ייתכן שגופו כוסה בנוצות.
יונה אבן בהלול
רבי יונה ב"ר שלמה אבן בהלול היה פוסק הלכה ומשורר בן המאה השלוש עשרה שפעל בעיר מולינה דה-ארגון שבספרד. חיבר ספר בשם מנחת קנאות שהוא קיצור בחרוזים של ספר משנה תורה לרמב"ם.
ביוגרפיה
לא ידועים פרטים רבים על קורות חייו של רבי יונה והמעט שידוע הוא מפרטים שהוזכרו על ידו בספרו מנחת קנאות.
מקום מגוריו הקבוע של רבי יונה היה בעיר מולינה דה-ארגון שהייתה חלק מממלכת קסטיליה (והיום היא חלק מהקהילה האוטנומית קסטיליה לה-מנצ'ה שבספרד). במקום אחד בספרו הוא מציין את שיעור הרביעית לפי המידות הנהוגות בעירו כניגוד לשיעור הרביעית על פי המידות הנהוגות בקונקה.
ספר מנחת קנאות
בשנת ה'יח (1258) חיבר רבי יונה את ספרו מנחת קנאות . הספר הוא קיצור של ספר משנה תורה לרמב"ם, וכתוב כולו חרוזים, וחלקים ממנו אף כתובים במשקלים.
הסיבה לכתיבת הספר ולצורתו כפי שנומקה בידי רבי יונה עצמו היא -, כלומר מכיוון שרבי יונה ראה שלאנשים אין זמן וכוח ללמוד את כל ספר משנה תורה החליט לקצר את הספר וכדי להקל עליהם את הזיכרון החליט לכתוב את ההלכות בחרוזים ועם רמיזות לפסוקים. פרופסור יעקב שמואל שפיגל מציע שמכיוון שהרמב"ם כתב בהקדמת ספרו שהוא חילק את הספר להלכות כדי להקל על זכירת ספרו בעל פה, הלך רבי יונה בעקבותיו ורצה גם הוא שקוראי ספרו יוכלו לשנן את ספרו בעל פה, ולכן הרבה להשתמש בפסוקים שכבר שגורים בפיהם, וכך יקל עליהם לזכור את שאר המשפטים בספר.
רבי יונה הקדים לספר הקדמה ארוכה, שכמו הספר עצמו בנויה בחרוזים ומשקלים. בהקדמתו הוא מתאר את המצב הרוחני הירוד בדורו וטוען שעד שהגיע ספר משנה תורה לספרד אנשים לא ידעו אפילו הלכות פשוטות וטעו בהרבה דברים ובזכות ספר משנה תורה מצב ידיעת התורה השתפר מאוד, ומביא כמה דוגמאות לטעויות הלכתיות נפוצות. בהקדמה כלולים גם כמה שירי הלל על הרמב"ם וטענות נגד מתנגדיו. רבי יונה מביא בהקדמתו גם סקירה קצרה על חכמי הדורות הקודמים שבה מוזכרים רס"ג, רש"י, רי"ף, ר"י מיגש והרמ"ה. בסופה של הסקירה בא תיאור מפורט על רבו רבי יהונתן בן יעקב מקונקה, ולאחר הסקירה מובאות כמה דוגמאות למחלוקות שנפלו בין החכמים הקדמונים.
הספר מחולק ל-38 נושאים הלכתיים (כגון הלכות שבת, הלכות מילה, הלכות כלאיים וכדומה). לכל נושא כתב רבי יונה שיר פתיחה שקול בן ארבע שורות ולאחר השיר מתחיל רבי יונה להרצות את ההלכות בחרוזים (אך ללא משקל), עם רמיזות מרובות לפסוקים, תוך הקפדה על כך שכל פסקה תסתיים בפסוק. הנושאים אינם מסודרים לפי סדר המשנה תורה לרמב"ם ורבי יונה לא כתב מה העיקרון שהנחה אותו בקביעת סדר הנושאים אך לעיתים נותן רבי יונה הסברים מקומיים למה הקדים נושא פלוני לנושא אלמוני. פרופסור שפיגל מעיר שבאופן כללי סדר הנושאים הוא על פי מעגל החיים של האדם אם כי ישנם מקרים יוצאים מן הכלל.
רבי יונה מציין ששם הספר מרמז על כך שהוא מנחה המוגשת כמתנה לרמב"ם ועל כך שהוא מקנא את קנאתו של הרמב"ם נגד המתנגדים לספריו.
בספר מנחת קנאות כלולים גם ענייני מוסר ומחשבה, בעיקר בתחילתו וסופו של כל נושא הלכתי, אך לעיתים גם באמצע נושא. פרופסור יעקב שמואל שפיגל משער, שהסיבה שרבי יונה החליט לשלב עניינים אלו בספרו היא רצונו להוכיח את בני דורו ולשפר את המצב הרוחני בקסטיליה, מכיוון שעל פי עדות רבי יונה עצמו בהקדמת ספרו המצב הרוחני בקסטיליה בתקופתו היה בשפל המדרגה.
ציסטה בשד
ציסטה בשד (על פי האקדמיה ללשון העברית, כִּיסְתָה בשד) היא שקיק מלא נוזלים בתוך השד. בכל שד יכולה להיות ציסטה אחת או יותר. ציסטות בשד יכולות להיות כואבות, אך הן לרוב שפירות, ואינן יכולות להתפתח לסרטן השד.
סימפטומים וסימנים
ציסטות בשד לרוב לא מתגלות באמצעות בדיקה עצמית או בדיקה פיזית, אך לעיתים ניתן לחוש בהן במגע, בייחוד אם מדובר בגוש גדול. השדיים הם בדרך כלל גבשושיים או קשריריים בשל שינויים הורמונליים תדירים במהלך המחזור החודשי, אולם גושים חדשים או שינוי של גושים קיימים מחייבים התייחסות מומחה.
ציסטות בשד נפוצות בייחוד בנשים לפני גיל המעבר, בשנות ה-30–50 לחייהן, וכן בגיל ההתבגרות. נשים המטופלות בטיפול הורמונלי הן בעלות שכיחות גבוהה יותר לפתח ציסטה בשד. אמנם הן נפוצות בעיקר בנשים, אך גם בגברים יכולות להתפתח ציסטות בשד.
ז'ול ואן הסן
ז'ול ואן הסן (בהולנדית: Jules van Hessen, נולד ב-28 באפריל 1959) הוא מנצח ומוזיקאי הולנדי המכהן מאז שנת 1987 כמנהל המוזיקלי ומנצחה הקבוע של התזמורת הסימפונית פיליפס. כמו כן הוא טייס חובב וקלרניתן.
ציסטה בשד
סימפטומים וסימנים
ציסטה או מספר ציסטות בשד אינן יכולות להתפתח לסרטן שד. הסיכוי שציסטה בשד קשורה לסרטן שד הוא מאוד נמוך, פחות מ-0.5%.
קתרין טיזרד
דיים קתרין אן טיזרד (באנגלית: Catherine Anne Tizard; 4 באפריל 1931 – 31 באוקטובר 2021) הייתה פוליטיקאית ניו זילנדית שכיהנה בתפקיד ראש עיריית אוקלנד ובתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בשני התפקידים הללו.
ראשית חייה
קתרין אן מקלין נולדה באוקלנד לניל והלן מקלין, זוג מהגרים סקוטים. היא גדלה בווהרואה שליד מטמטה שבחבל ואיקטו. אביה של קתרין היה פועל במפעל המקומי בווהרואה לייצור מוצרי חלב. היא התחנכה בבית הספר התיכון של מטמטה ובשנת הלימודים האחרונה שלה, 1948, היא קיבלה מלגת לימודים לאוניברסיטה. ב-1949 היא נרשמה ללימודי זואולוגיה באוניברסיטת אוקלנד.
נישואין ומשפחה
בעת לימודיה באוניברסיטה, הכירה קתרין את בוב טיזרד, אז נשיא אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת אוקלנד. בפגישתם השנייה אמר לה בוב: "אני נכנס לפוליטיקה ואני הולך לשאת אותך לאישה".
קתרין ובוב טיזרד נישאו ב-1951 ומאוחר יותר אותה שנה ניסה בוב ללא הצלחה להיבחר בבחירות הכלליות לפרלמנט של ניו זילנד מטעם מחוז הבחירה של רמורה ושוב בבחירות הכלליות של 1954. בסופו של דבר הוא הצליח להיכנס לפרלמנט בבחירות הכלליות של 1957 מטעם מחוז הבחירה של טמקי, אך הובס שלוש שנים מאוחר יותר על ידי רוברט מולדון, לימים ראש ממשלת ניו זילנד. הזוג עבר להתגורר באבונדייל ובמשך שש שנים ילדה קתרין טיזרד ארבעה ילדים. ב-1957 הם עברו להתגורר בגלנדווי.
בבחירות הכלליות של 1963 התמודד בוב טיזרד במחוז הבחירה של פקורנגה. באותה שנה שבה קתרין טיזרד לאוניברסיטה כדי להשלים את לימודי התואר שלה בזואולוגיה ומאוחר יותר החלה ללמד באוניברסיטת אוקלנד.
ז'ול ואן הסן
ואן הסן סיים את לימודיו בקונסרבטוריון המלכותי בהאג בשנת 1984. עם מוריו נמנו, אדוארד דאונס, ליונל פריד, פטר אטווש וגנאדי רז'דסטוונסקי. הוא זכה בפרסים בתחרויות ניצוח בינלאומיות: פרס "פרח הכסף" בתחרות סן רמו, פרס שני ופרס התזמורת בתחרות מלקו בקופנהגן ובפרס הראשון בתחרות סטרווינסקי בווינה. עוד נבחר לנצח על קונצרטי הגאלה של הקורס הבינלאומי למנצחים בהולנד.
ואן הסן ניצח על תזמורות ועל הפקות אופרה באיטליה, בצרפת, בדנמרק, בבלגיה, באנגליה, בגרמניה, באוסטריה, בארצות הברית, בסין, במזרח התיכון ובמקסיקו. בין הסולנים שהופיעו איתו היו פרנק פטר צימרמן, דמיטרי חבורוסטובסקי, פפה רומרו, נלסון פרייר וגיורא פיידמן. ואן הסן מרבה להקליט.
הוא המנצח והמנהל האמנותי של תזמורת התיאטרון ההולנדי. ז'ול ואן הסן ניצח על רוב התזמורות ההולנדיות בהן הפילהרמוניות רוטרדם, האג, הרדיו ההולנדית ותזמורות חלדרס וצפון הולנד. הוא מרבה להופיע בקונצרטים מוסברים ברדיו ובטלוויזיה בהולנד.
עוד בתחום ההסברה המוזיקלית הוא פועל בדפוס קונצרטים שקרא לו "מאסטרו ז'ול חושף". הרעיון הבסיסי הוא שון הסן יחד עם התזמורת שלפניו מדגימים קטעים מתוך היצירה בלווית דברי רקע לפני השמעתה בשלמותה. דפוס זה התקבל בהצלחה בתזמורות שונות וחלק מהמופעים שודרו ב"פריים טיים" בטלוויזיה ההולנדית ובעקבות השידורים ואן הסן היה לידוען לאומי.
קתרין טיזרד
חברה במועצת עיריית אוקלנד
ב-1971 נבחרה טיזרד למועצת העיר אוקלנד ובשנים 1974, 1977 ו-1980 היא נבחרה מחדש. ב-1980 היא גם נבחרה למועצת חבל אוקלנד באותה עת בה היא התמודדה לראשונה על תפקיד ראש עיריית אוקלנד מול סר דוב-מייר רובינסון, שהיה אז ראש העיר המכהן ומול חבר המועצה קולין ריי. פיצול זה בין שלושת המועמדים נתן לריי ניצחון ברוב של 2,000 קולות. טיזרד התנגדה לביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה בניו זילנד ב-1981 ולניסיון לאסור על חברי תנועת הרא קרישנה להופיע ברחוב קווין שבעיר.
במהלך תקופת כהונתה הקצרה של ממשלת נורמן קירק מונה בוב טיזרד לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר הבריאות ומאוחר יותר, בממשלתו של ביל רולינג, הוא מונה לתפקיד שר האוצר וההגנה. מינויים אלו גרמו ללחץ למשפחת טיזרד עקב היעדרויותיו התכופות של בוב בנסיעות מעבר לים. קתרין ומשפחתה עברו לולינגטון והיא נסעה בקביעות לאוקלנד כדי לעסוק בענייני מועצת העיר.
בין השנים 1976 – 1985 כיכבה טיזרד בתוכנית האירוח הפופולרית "היפה והחיה" של רשת TVNZ, יחד עם סלווין טוגוד ושונה מקפרלן. מאוחר יותר היא ייחסה את הצלחתה בפוליטיקה לתוכנית זו.
ציסטה בשד
סימפטומים וסימנים
ציסטה בשד יכולה להיות גם חלק מהשד הפיברוציסטי, מצב שכיח המאופיין על ידי שינויים ברקמת השד, אשר עלולים לגרום לאי נוחות. דליפת נוזל מתוך הציסטה עלולה לעורר דלקת ברקמת השד. דליפה יכולה להיגרם בעקבות פגיעה פיזית, לדוגמה בהפעלת לחץ רב בבדיקת ממוגרפיה, או בתאונת דרכים.
אבחנה
קיימות מספר בדיקות שעושים על מנת לאבחן ציסטה בשד. תחילה תבוצע בדיקה גופנית על ידי הרופא, לאחר מכן ייתכן ותבוצע בדיקת אולטרהסאונד או ממוגרפיה. לאחר בדיקות אלו ייתכן ויהיה צורך בביופסיית שד או ביופסית שאיבת מחט (באנגלית: Fine needle aspiration).
בדיקת שד - הרופא יבצע בדיקה גופנית לבחון את הגוש, בנוסף יחפש גושים נוספים שאינם מרגישים נורמליים. הרופא אינו יכול לאבחן מבדיקה כזו בלבד האם הגוש הוא ציסטה ולכן תידרש בדיקה נוספת. בדרך כלל בדיקה זו תהיה בדיקת דימות או ביופסיה. אולטרה-סאונד שד - בדיקה זו יכולה לעזור לרופא לאבחן האם הגוש הנבדק מלא בנוזל או שהוא קשיח. גוש שהוא מלא בנוזל בדרך כלל מעיד על ציסטה בשד. גוש שהוא יותר קשיח במראה שלו יכול להיות גוש שאינו סרטני כמו פיברואדנומה (באנגלית: fibroadenoma) אך לעיתים עשוי להיות גם גוש סרטני. לאחר בדיקה זו, הרופא עשוי להמליץ על ביופסיה להערכה נוספת של גוש שמראהו קשיח. במידה והרופא יכול להרגיש בקלות את הגוש, ייתכן וידלג על האולטרה-סאונד ויבצע ביופסיית שאיבת מחט במקום. ביופסית שאיבת מחט - במהלך בדיקה זו, הרופא מחדיר מחט דקיקה לתוך הגוש שנמצא בשד ומנסה לשאוב את הנוזל. לעיתים בדיקה זו נעשית במקביל לאולטרה-סאונד על מנת לעקוב אחר מיקום המחט באופן מדויק יותר. אם הנוזל נשאב החוצה והגוש נעלם, ניתן לבצע אבחון מיידי של ציסטה בשד.
מניעה
מומחים לא יודעים מה גורם לציסטות בשד. הן עלולות להתפתח בעקבות שינויים הורמונליים במהלך המחזור החודשי. ישנן ראיות כי עודף אסטרוגן בגוף, המגרה את רקמת השד, יכול לתרום ליצירת ציסטות בשד. נמצא כי שימוש בטמוקסיפן, אנטי-אסטרוגן שמשמש למניעת סרטן השד, קשור במניעת התפתחות ציסטות.
טיפול
ציסטה בשד לא דורשת טיפול אלא אם הציסטה גדולה, כואבת או מפריעה. במקרים בהם נדרש טיפול, שאיבת הנוזל מהציסטה יכולה להקל על התסמינים. טיפול טיפוסי כולל ביופסיית שאיבת מחט, אם כי ציסטה ששאבו אותה לעיתים קרובות חוזרת. שאיבת הנוזל והמתנה לפירוק הציסטה היא הטיפול המרכזי המיושם במקרים אלו. יתרה מכך, אם הציסטות נשאבו והנוזל נראה נורמלי, הן לא דורשות התייחסות רפואית נוספת למעט מעקב לצורך וידוא שהציסטה נעלמה לחלוטין. לצורך הפחתת הסיכויים לחזרה של הציסטה ועל מנת לבקר את השינויי ההורמונליים במהלך המחזור החודשי, מוצע לעיתים טיפול הורמונלי, באמצעות גלולות למניעת הריון. לעיתים, ניתן טיפול הורמונלי בעזרת התרופה דנזול על מנת לטפל בציסטה ובדרך כלל מוצעת לחולים שהטיפול הלא רפואי לא עזר להם והתסמינים אצלם חזקים. הסרה כירורגית של הציסטה בשד הכרחית רק בנסיבות יוצאות דופן והיא הטיפול האפשרי המשמעותי ביותר. התוויות לטיפול בציסטה כוללות מצבים בהם ישנה ציסטה שמפריעה וחוזרת מדי חודש או אם ישנה ציסטה שמכילה נוזל בגוון של דם ומפגינה סימנים מדאיגים אחרים.
אפידמיולוגיה
ציסטות בשד מושפעות מתפקוד הורמונלי ותנודות הורמונליות. כ-7% מהנשים בעולם המערבי מפתחות ציסטות בשד. ציסטות בשד מתפתחות בדרך כלל אצל נשים בגילאים 30–50, בתקופת גיל המעבר (באנגלית: menopause) המאופיינת בשינויים הורמונליים.
יש חשש שקיים קשר בין קבוצת סיכון לחלות בסרטן השד לבין התפתחות שפירית של ציסטות בשד. במחקר פרוספקטיבי שנערך בהשתתפות 2809 נשים עם סיכון להתפתחות סרטן השד, על ידי מוסד בשם The American College of Radiology Imaging Network, נמצא שציסטות בשד זוהו אצל 37.5% מכל הנשים שנבדקו עם שיא היארעות אצל נשים בגילאים 35–50 שנים. במחקר שנערך במשך 3 שנים, ציסטות זוהו יותר אצל נשים טרם תקופת גיל המעבר בהשוואה לנשים לאחר גיל המעבר (65.1% לעומת 39.4%)
קתרין טיזרד
ראש עיריית אוקלנד
ב-1983 החליטה טיזרד להתמודד שוב על משרת ראש עיריית אוקלנד. בבחירות אלו היא נחלה הצלחה והביסה את ראש העיר המכהן, קולין ריי. טיזרד הייתה האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה. ב-1984 הוענק לה תואר "דיים" (צורת הנקבה של תואר האבירות סר). מאוחר יותר באותה שנה פרצו מהומות ברחוב קווין, רחובה הראשי של אוקלנד.
המושלת הכללית של ניו זילנד
ב-1989 מינתה המלכה אליזבת השנייה את קתרין טיזרד לתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד, האישה הראשונה בתפקיד זה, בעצתו של ראש הממשלה ג'פרי פאלמר וב-13 בדצמבר 1990 היא הושבעה לתפקידה.
סגן ראש ממשלת ניו זילנד דאז, הלן קלארק ונשיאת מפלגת הלייבור של ניו זילנד, מרגרט וילסון, עשו מאמץ שבעת ציון יום השנה המאה להחלת זכות הבחירה לנשים בניו זילנד ב-1993, תכהן אישה בתפקיד המושלת הכללית. קתרין טיזרד יודעה על מינויה הממשמש ובא על ידי בעלה לשעבר, בוב טיזרד, שהיה חבר הממשלה באותה עת. טיזרד הייתה המושלת הכללית השלישית בכל חבר העמים הבריטי, לאחר אלמירה מיניטה גורדון, שמונתה בבליז ב-1981 ולאחר ז'אן סווה, שמונתה בקנדה ב-1984.
במהלך תקופת כהונתה, שמה טיזרד קץ לנוהג לקוד קידה בפני המושל הכללי, בהכריזה: "שום ניו זילנדי לא צריך להשתחוות בפני ניו זילנדי אחר". היא גם הורתה על הפסקת הנוהג שעל פיו חדלו אנשי צוות המעון הרשמי שלה מביצוע עבודות הניקיון כאשר היא נכנסה לחדר.
בעת כהונתה כמושלת הכללית היה חוק מסוים שלא מצא חן בעיניה כלל וכלל. היא התחבטה קשות ואז אמרה: "בסדר, אני אתן את ההסכמה המלכותית לחוק זה אך אחתום עליה בדיו שחור". בקבוק מיוחד של דיו שחור הובא אליה למטרה זו.
מחלוקות
ערב משאל העם לשינוי שיטת הבחירות בניו זילנד ביוני 1993, גרמה טיזרד לשערורייה כאשר הציעה הצעה בלתי מתוכננת בהרצאה שנשאה על תפקידו של המושל הכללי במסגרת שיטת הבחירות היחסיות המשולבות (Mixed Member Proportional), בציינה שהמושל הכללי יעשה שימוש רב יותר בסמכויותיו הבלעדיות, מצב שיגרום לחוסר יציבות.
באופן אירוני, הבחירות הכלליות של 1993, האחרונות שהתקיימו בשיטה הרובנית, כמעט והסתיימו בתיקו, כאשר ליל הבחירות הסתיים בלי רוב לאף אחת משתי המפלגות הגדולות. טיזרד ביקשה מהמושל הכללי לשעבר, סר דייוויד ביטי להקים ועדה, יחד עם שלושה שופטים עליונים בדימוס, שתחליט על זהות ראש הממשלה. אף על פי כן, בסופו של דבר זכתה המפלגה הלאומית במושב נוסף ושבה לאחוז בהגה השלטון, כאשר סר פיטר טספר ממפלגת הלייבור הסכים לכהן כיושב ראש בית הנבחרים.
בראיון שנערך ב-1996 אמרה טיזרד שהיא לא יכלה להאמין בקיומן של "כמה מהעוולות של מערכת הבריאות" וגרמה לתדהמה מצדו של שר הבריאות.
פרישה
עם סיום כהונתה של טיזרד אמר סר ג'פרי פאלמר, שהמליץ על מינויה לתפקיד: "היא הייתה אישה רבת עוצמה, בעלת נוכחות נשיאותית. היא הייתה חלק מתהליך התבגרותה של ניו זילנד".
ב-2004 הצהירה טיזרד שהיא תמכה בתנועה הרפובליקנית של ניו זילנד "באופן עקרוני" וכאשר היא כיהנה בתפקיד המושלת הכללית, היא דנה בנושא הרפובליקניזם עם המלכה: "היא די מלאת תקווה בסוגיה זו. היא תמיד אמרה שזו החלטה שניו זילנד חייבת לקבל ושתהא אשר תהא החלטת ניו זילנד, אנו כמובן נקבל אותה".
בדצמבר 2004 הצטרפה טיזרד לתנועה למען עריכת משאל עם על שינוי דגל ניו זילנד. היא אמרה: הדגל הנוכחי שלנו שירת היטב מדינה צעירה פוסט-קולוניאלית, הגיעה העת לשקול שינוי שישקף כראוי את הזהות המשתנה שלנו ואת הביטחון העצמי שלנו. הבה נמצא את הדרך שבה תחשוב המדינה על רעיון השינוי".
ב-2007 תמכה טיזרד בדיק הברד, ראש עיריית אוקלנד, בבחירתו מחדש לתפקיד. ב-29 באוקטובר אותה שנה היא מונתה לתפקיד הטקסי של קולונל הכבוד של רגימנט אוקלנד השלישי. בעקבות שינויים בחוק בשנת 2006 הוענקה לה הזכות לשאת את התואר "הנכבדת" (The Honourable) לכל ימי חייה, בזכות היותה המושלת הכללית לשעבר.
ב-2010 פרסמה טיזרד את זיכרונותיה. בדצמבר 2012 היא פתחה במערכה מתוקשרת לתמיכה במיסודם של נישואים חד-מיניים, יחד עם הזמרות הניו זילנדיות, אניקה מואה, בו רונגה והולי סמית ועם האלוף האולימפי בשחייה, דניון לואדר.
נפטרה ב-31 באוקטובר 2021.
1310-1319 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1319 - 1310 לפני הספירה
יחסי אוגנדה–מקסיקו
יחסי אוגנדה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוגנדה למקסיקו. שתי המדינות חברות באו"ם. מקסיקו מוסמכת לאוגנדה משגרירותה בניירובי שבקניה ויש לה קונסוליית כבוד בקמפלה. אוגנדה מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די. סי., ארצות הברית.
היסטוריה
ב-20 בפברואר 1976, מקסיקו ואוגנדה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים, ארבע עשרה שנים לאחר שאוגנדה קיבלה את עצמאותה מבריטניה. מקסיקו הקימה במהרה את שגרירותה המוסמכת לאוגנדה בניירובי שבקניה. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים; היחסים בין שני העמים כמעט שלא היו והתנהלו בעיקר בפורומים בינלאומיים כמו באו"ם. בשנת 2001 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בקמפלה.
בשנת 2019 נכנסו כמה מאות מהגרים אפריקאים למקסיקו בדרך לגבול ארצות הברית–מקסיקו. רבים מהמהגרים מקורם באוגנדה וניסו לבקש מקלט בארצות הברית ולהימלט מתסיסה אזרחית והפרות זכויות אדם באוגנדה.
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות להקמת מנגנון ייעוץ לעניין הדדי (2010).
סחר
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין מקסיקו לאוגנדה ב-5.1 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאוגנדה כולל: לוחות מחוונים; פוליוויניל כלוריד ואלטרנטורים הייצוא העיקרי של אוגנדה למקסיקו כולל: ורמיקוליט, פרלייט וכלוריטים; מכשירים מוליכים למחצה רגישים לאור; מסוע או חגורות הילוכים.
קלמנס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי אוגנדה–בנגלדש
יחסי אוגנדה–בנגלדש הם היחסים הדיפלומטיים שבין בנגלדש לאוגנדה. הקשר מבוסס בעיקר על המגזר החקלאי והפחתת העוני ובאף אחת מהמדינות יש שגריר תושב.
המכון הלאומי לגנטיקה
המכון הלאומי לגנטיקה ("המכון היפני לגנטיקה" מכונה גם בקיצור NIG) הוא מוסד יפני שנוסד בשנת 1949, ונמצא במחוז שיזואוקה, יפן.
יחסי אוגנדה–בנגלדש
ביקורים רמי דרג
סגן נשיא אוגנדה לשעבר גילברט בוקניה ביקר בדאקה בשנת 2009.
המכון הלאומי לגנטיקה
הוא מארח את בנק ה-DNA היפני.
יחסי אוגנדה–בנגלדש
ארגונים לא ממשלתיים בנגלדשיים באוגנדה
מספר ארגונים לא ממשלתיים בנגלדשיים פועלים באוגנדה ויש להם נוכחות משפיעה בפיתוח החברתי של המדינה. BRAC שבסיסה בבנגלדש היא כיום הארגון הלאומי הגדול ביותר הפועל באוגנדה. הארגון הוקם בשנת 2006, BRAC אוגנדה עוסקת במיקרו-מימון, ארגונים קטנים, חינוך, חקלאות, בעלי חיים ועופות, העצמה בבריאות ובני נוער במדינה. נכון לשנת 2013, ל-BRAC יש יותר מ 74 מחוזות באוגנדה הפועלים מ-150 סניפים בפריסה ארצית.
שיתוף פעולה חקלאי
בנגלדש ואוגנדה חתמו על הסכמה לשיתוף פעולה חקלאי. כדי להבטיח ביטחון תזונתי עתידי, בנגלדש חיפשה חכירת אדמות במדינות אחרות לגידול מזון שיוצא לבנגלדש ואוגנדה היה אחד היעדים הנחשקים ביותר. כמה חברות בנגלדשיות השכירו אדמות מעובדות שאינן מנוצלות באוגנדה לצורך חקלאות מסחרית למטרה זו.
לון טרייהולט
לון טרייהולט (בדנית: Lone Træholt; נולדה ב-15 ביולי 1958) היא בריגדה גנרל בחיל האוויר המלכותי הדני. האשה הראשונה בתולדות דנמרק שהגיעה לדרגת גנרל.
ביוגרפיה
טרייהולט נולדה בלוקן ב-15 ביולי 1958. היא סיימה את לימודיה ב-1977 ורצתה ללמוד ביולוגיה, אולם אחיה הבכור, שהיה טייס בחיל האוויר המלכותי הדני שכנע אותה ללכת בדרכו ולהתגייס לחיל האוויר.
ב-1979 החלה ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית של חיל האוויר. ב-1981 הועלתה לדרגת לויטננט. ב-1983 סיימה את לימודיה באקדמיה והועלתה לדרגת פרימייר לויטננט. ב-1986 הועלתה לדרגת האופטמן. ב-1992 החלה ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית, ב-1993 הועלתה לדרגת מאיור ובשנת 2000 הועלתה לדרגת אוברסט-לויטננט.
ב-2003 מונתה למפקדת בסיס חיל האוויר אלבורג, וב-2007 מונתה למפקד פיקוד האוויר הטקטי. ב-2008 הועלתה לדרגת אוברסט ומונתה לראש אגף הבקרה האווירית. ב-11 בספטמבר 2017 הועלו במקביל לון טרייהולט ויטה אלבינוס לדרגת בריגדה גנרל. בכך הפכו שתיהן לשתי הנשים הראשונות בדנמרק שהגיעו לדרגת גנרל.
Live from the Artists Den (אלבום של סאונדגארדן)
Live From The Artists Den הוא אלבום הופעה של להקת הגראנג' האמריקאית סאונדגארדן, שיצא ב-26 ביולי 2019 בחברת UMG. האלבום הוא למעשה תיעוד הופעתה של הלהקה בתיאטרון ווילטרן, לוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 2013. האלבום הוא מעשית - האלבום האחרון שהוציאה הלהקה לפני התפרקותה באותה השנה (התפרקה אחרי מותו של סולן הלהקה, כריס קורנל ב-2017).
באלבום נמצאת ההופעה המלאה (כשעתיים וחצי) מתוך סדרת הטלוויזיה "Live From The Artists Den", שהייתה מארחת בכל פעם אומן מוזיקה אחר להופעה שהייתה נערכת בסופו של דבר לשעה אחת של תוכנית, בהפקת מארק ליברמן ואלן לייט. התוכנית הייתה מועמדת לפרס אמי.
האלבום יצא במספר פורמטים: דיסק אודיו כפול, דיסק Blu-ray בווידאו, ובאוסף של 4 תקליטי ויניל במארז מיוחד (וינילים בצבעים: צהוב, ירוק, סגול וכחול).
תאוריית הלאומיות של גלנר
תאוריית הלאומיות של ארנסט גלנר התגוללה על פני מספר פרסומים מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד למותו בשנת 1995. גלנר כתב על לאומיות במספר עבודות - תחילה ב"מחשבה ושינוי" (Thought and Change, 1964) ובמיוחד ב"לאום ולאומיות" (Nations and Nationalism, 1983).
מאפיינים
גלנר הגדיר את הלאומיות בעיקרה כרעיון פוליטי שגורס כי על יחידה פוליטית לחפוף ליחידה לאומית והוסיף כי: "ממהותה היא [הלאומיות] כופה תרבות גבוהה על כלל החברה, בעוד שקודם לכן מילאו תרבויות קטנות, מקומיות, את חיי רוב האוכלוסין, אם לא את חיי הכול. באמצעות בתי ספר ובפיקוח אוניברסיטאות נוצרת עגה כללית, מותאמת לצורכי תקשורת ביורוקרטית וטכנולוגית מדויקת למדי, המשמשת עתה את כלל התושבים. פירוש הדבר - היווצרותה של חברה לא אישית, אנונימית שהיחידים משמשים בה כאטומים בני המרה, ומוחזקים יחד על ידי תרבות משותפת מסוג זה, במקום המערכת המורכבת הקודמת, שהייתה בנויה מקבוצות מקומיות, שבכל אחת מהן שלטה תרבות עממית, שנוצרה ושועתקה על ידי הקבוצות עצמן, כל אחת בנפרד. אלה הם פני הדברים כפי שהם באמת." גלנר ניתח את הלאומיות מנקודת מבט היסטורית. הוא ראה את ההיסטוריה האנושית מגיעה לפסגה חדשה עם המודרניזם ונתן ללאומיות תפקיד מפתח בתהליך. מודרניזם, בהיותו כרוך במערכת הכלכלית והפוליטית, קשור בפופולריות של החינוך, אשר בעצמו קשור באיחודה של השפה. אולם, בעוד המודרניזציה מתפשטת מסביב לעולם, נעשה התהליך איטי, ובמקומות רבים, אליטות תרבותיות יכלו להתנגד להתבוללות התרבותית ולהגן על תרבותם ועל שפתם בהצלחה.
תומאס הילנד אריקסון מנה את אלה ככמה ממאפייניה העיקריים של תאוריית הלאומיות של גלנר: גלנר גם פיתח "טיפולוגיה של מצבים חברתיים מעוררי לאומיות וחוסמי לאומיות".
השפעה
גלנר נחשב לאחד מתאורטיקנים המובילים בחקר הלאומיות. אריקסון ציין ב-2007 כי אין מי שמערער על מקומו המרכזי של גלנר בחקר הלאומיות בשני העשורים האחרונים. חוקר מדעי המדינה, ברנדן אולרי, התייחס לתאוריה זו כתאוריה המודרנית המוכרת ביותר המסבירה את הלאומיות.
ביקורת
מגוון ביקורות הועברו של התאוריה של גלנר:
1330-1339 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1339 - 1330 לפני הספירה
וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל
וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל (13 בפברואר 1602 – 21 בספטמבר 1637), היה הרוזן של הסן-קאסל בין השנים 1627 - 1637.
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-13 בפברואר 1602 בקאסל למוריץ, רוזן הסן-קאסל, ולאגנס מזולמס-לאובאך, בתו של יוהאן גאורג, רוזן זולמס-לאובאך. זמן קצר לאחר לידתו מתה אמו, ואביו התחתן עם יוליאנה מנסאו-דילנבורג.
בשנת 1605 הפך אביו מוריץ לקלווניסטי, וגרם בכך לסכסוכי ירושה על רוזנות הסן-מרבורג, ולסכסוכים שנמשכו הרבה שנים עם רוזנות הסן-דרמשטדט. בהמשך השתתף מוריץ במלחמת שלושים השנים, ולחם כנגד הקיסר ובית הבסבורג. עקב כישלונותיו בקרבות נאלץ מוריץ לוותר על חלק משטחי הרוזנות לטובת רוזנות הסן-דרמשטדט.
כתוצאה מכישלונותיו ויתר אביו מוריץ על שלטונו ב-17 במרץ 1627, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון. אולם חלק מנחלותיו של אביו ירשו אחיו פרידריך וארנסט.
לאחר עלותו לשלטון, סיים וילהלם את הסכסוך עם רוזנות הסן-דרמשטדט, עקב רצונו לייצב את מצבה הכלכלי של הנסיכות. בשנת 1630 כרת וילהלם ברית עם גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ולחם יחד עמו בקרב ברייטנפלד בשנת 1631. בשנת 1632 כרת בן דודו גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט ברית עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך קרא וילהלם לעזרת שוודיה, אולם גוסטב אדולף נהרג בקרב ליצן. לאחר שלום פראג בשנת 1635 ניסה וילהלם לכרות ברית עם צרפת, ובעקבות כך הוכרז כ"אויב האימפריה". כתוצאה מכך הותקפה רוזנות הסן-קאסל, ובשנת 1637 נכבשה הרוזנות על ידי כוחות הקיסר. כתוצאה מכך נאלץ וילהלם לברוח לרוזנות פריזיה המזרחית, שם מת בעיר לר ב-21 בספטמבר 1637.
לאחר מותו של וילהלם, הייתה אשתו אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג עוצרת בשם בנו וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל, ובסיוע צרפתי ושוודי, השתלטה מחדש על שטחים שהשתייכו בעבר לרוזנות. בשנת 1650 הגיע וילהלם השישי לבגרות, ונטל לידיו את השליטה ברוזנות.
משפחתו
בשנת 1619 התחתן וילהלם עם אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג, בתם של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג וקתרינה בלגיקה מנסאו, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
אלמנט (מגזין)
Element Magazine הוא מגזין מקוון לגברים הומואים אסייתיים, המתמקד באופנה וסגנון חיים, הכולל גם אמנות, טיפוח, מוזיקה, בידור, נושאים חברתיים ותיירות. המגזין מתפרסם מדי חודש בסינגפור על ידי Epic Media.
היסטוריה
המגזין תואר ככתב העת האלטרנטיבי הראשון לגברים הומואים אסייתי. המגזין הושק ומבוסס בסינגפור. המגזין הוקם על ידי נואל נג והירו מיזוהרה במרץ 2013. ההחלטה להשיק את המגזין בפלטפורמות דיגיטליות אפשרה למפרסמים לעקוף את הרגולציה של סינגפור על מדיה מודפסת, ולכן לא היה צורך בקבלת רישיון מדיה. המגזין משתמש באחסון אתרי אינטרנט שנמצא במקורו בארצות הברית. הרשות לפיתוח מדיה אוסרת על פרסום תיאורים נורמטיביים וחיוביים של הומוסקסואלים בתקשורת המיינסטרים בסינגפור. המגזין מתהדר בתפוצה דיגיטלית ממוצעת של יותר מ-30,000 עותקים מאז השקתו. המגזין גם אחראי של פרסי Asia Pink, אירוע פרסים אזורי אסייתי לפעילים להט"בים.
ב-2015–2016, המגזין דורג, על ידי Magzter, כמגזין לגברים השני הנקרא ביותר בסינגפור.
טנארונגה
טנארונגה או טנאניה, לפני כן נארונגה ובעבר האי מינטו (באנגלית: Tenarunga, Tenania, Narunga ו-Minto Island) הוא אטול נמוך, מיוער ולא מיושב בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית. זהו חלק מאיי גמבייה מבחינת הממשל.
גאוגרפיה
טנארונגה ממוקם 15 קילומטרים צפונית-מערבית למאטוריוואבו, 6 קילומטרים מערבית לוואהנגה ו-1,375 קילומטרים דרום-מזרחית לטהיטי. יש לו שטח אדמה של 2.3 קמ"ר ושטח כולל (כולל הלגונה) של 5 קמ"ר. ישנם כמה בניינים ומזח הממוקמים בצד הצפון-מזרחי של האי, המצביע על מגורים קודמים או עונתיים.
הלגונה של האטול אינה נגישה מהים.
היסטוריה
התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן. ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד. הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה. בעבר הוא היה בבעלות אדם בשם קפטן ניקולס, אך הוא נפדה בשנת 1934.
פלורה ופאונה
האי הוא ביתם של מינים נדירים רבים, כולל הביצנית הפולינזית.
יששכר יחזקאל ריגייו
הרב יששכר יחזקאל ריגייו (באיטלקית: Reggio; ~ה'תקל"ד, 1774 - ליל ראש חודש אלול ה'תקצ"ז, 1837) היה רב ומדקדק עברי, מגדולי רבני יהדות איטליה בראשית המאה ה-19.
קורות חיים
יליד איטליה, בן אחיו של "הקדוש האלהי כמוהר"ר אברהם ריגייו". למד מפי הרבנים חננאל ניפי ויוסף דוד באסאן. בהיותו בן למשפחה מחוסרת נכסים, פרנסו אותו אחדים מעשירי הקהילה.
הוא התפרסם בבקיאותו בהלכה, והתמנה כמלמד בישיבתו של רבו הרב יוסף דוד באסאן. לאחר פטירת רבו זה התמנה תחתיו כפוסק ההלכה של הקהילה, ולאחר פטירת החכם שבתי אלחנן פיסארו החליף אותו בהנהגת הקהילה היהודית-ספרדית בפרארה. נשארו ממנו מספר תקנות שתיקן בקהילת פרארה, אחת מהן עסקה בסידורי הנחת שיתופי מבואות.
לצד תפקידיו הרבניים שימש כסופר סת"ם וכתב בימי חייו עשרים וחמשה ספרי תורה. הוא התבלט גם בדקדוק עברי והשאיר אחריו ספר בדקדוק לשון הקודש שלא נדפס.
נפטר בגיל 63 בליל ראש חודש אלול ה'תקצ"ז, 1837.