cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביג לבובסקי
ג'יזס קווינטנה
את ג'יזס (ישו) קווינטנה מגלם השחקן ג'ון טורטורו. ג'יזס הוא יריבם היהיר והחצוף של "הדוד", וולטר ו"דוני" במשחקי הבאולינג המשותפים שלהם, ונראה בסרט רק בזמן שהשלישייה מבלה באולם הבאולינג. לדבריי וולטר, ג'יזס בעבר חשף את גופו בפני ילד בן 8, וכעת הוא נחשב לעבריין מין מורשע. בנוסף הוא מספר על מקרה בו ג'יזס היה צריך לעבור בין בתי שכניו ולציין בפניהם זאת כאשר עבר דירה. יש לו מבטא קובני, ולעיתים הוא מדבר על עצמו בצורת גוף שלישי. לאחר שג'ון טורטורו קרא את התסריט וראה שתפקידו מינורי יחסית בסרט, הוא נתן לאחים כהן כמה וכמה רעיונות לגבי דמותו. לדוגמה: הריקוד של הג'יזס לאחר שעשה סטרייק בהופעתו הראשונה בסרט מושפע ממוחמד עלי.
סרטוני משנה
בסרט משולבים שני סרטונים קצרים אשר עלילתם אינה משתייכת לקו העלילה הכללי. הסרטון הראשון מתאר את חלומו של הדוּד לאחר שנחבט בראשו על ידי אנשיה של מוד. הסרטון השני מתאר את הטריפ אותו חווה הדוּד לאחר שסומם על ידי ג'קי טריהורן: הסרטון מתחיל עם מאפיינים של סרט פורנו, ספק חלום-סיוט, עם שילובים מיניים, פאליים ואלמנטים אמנותיים הכוללים סצנות ריקוד ומוזיקה, המאופיינים על ידי משחק הבאולינג. בסצנה זו מופיעים הדוּד עצמו, מוד, והגרמנים.
התגובות לסרט
רבים מן המבקרים והצופים זיהו בסרט עלילת מערבון מודרני, בעוד טענו כי זהו סיפור פשע הסובב סביב זהות שגויה. מבקר הסרטים של העיתון טורונטו סטאר, פיטר האוול, כתב: "קשה להאמין כי זוהי יצירת צוות שזכה באוסקר שנה שעבר על התסריט המקורי של פארגו. בסרט כמות גדולה של גסויות, הנראות כניסיון לא מוצלח לטייח פערים בדיאלוג." מאוחר יותר שינה האוול את דעתו על הסרט ואף כתב: "ייתכן שזהו הסרט החביב עלי מבין סרטי האחים כהן."
פולחן
הסרט קיבל מעמד של סרט פולחן ואף יוסדה דת רשמית בארצות הברית
הפנורמה של בורבאקי
הפנורמה של בורבאקי היא ציור גדל-ממדים המוצג במעגל בתוך רוטונדה במרכז לוצרן שבשווייץ. הוא נחשב לאחד השרידים הבודדים של סוגת אמנות ייחודית של הצגת תמונות פנורמה במעגל (ציקלורמה) שרווחה במאה ה-19. אורכו של הציור 115 מטר. הוא נחתך פעמיים, מסיבות שונות, וגובהו היום הוא 9.8 מטר, שהם רק שני שלישים מהגובה המקורי. הציור הפנורמי נועד לתת לצופה תחושה שהוא נוטל חלק בהתרחשויות. האפקט מועצם על ידי חפצים תלת־ממדיים המוצבים בקדמת הציור, ויוצרים תחושה שהם מהווים המשך של הקטע המצויר.
הציור, מעשי ידי הצייר השווייצרי אדואר קסטרה וקבוצה של 10 עוזרים, נוצר בשנת 1881 ומתאר את מפלתו של צבא המזרח  הצרפתי בפיקודו של בורבאקי במלחמת צרפת–פרוסיה, עשר שנים קודם לכן. הצייר עצמו התלווה לצבא המזרח כמתנדב של הצלב האדום. תוך כדי ההתרחשויות, קסטרה הכין רישומים רבים, אשר שימשו לאחר מכן כבסיס להכנת הציור הפנורמי.
הציור הוא עדות היסטורית באיכות תיעודית יוצאת דופן ומתאר את הפעולה ההומניטרית הראשונה של הצלב האדום השווייצרי. הנושא הבולט בו הוא סבלם העצום של החיילים והפצועים, שעברו את הגבול השווייצרי מורעבים וקפואים מקור. האירוע, אשר התרחש בשלהי החורף של שנת 1871, מובא בציורו של קסטרה בנוף חורפי לבן ועצוב, בשטחים עצומים מכוסים שלג וטורים אינסופיים של חיילים. הציור מתאר את העזרה אשר האוכלוסייה השווייצרית הגישה לנמלטים, את הטיפול הרפואי על ידי הצלב האדום, וגם את הניאוטראליות של שווייץ, אשר הסכימה לקבל את 87000 החיילים של צבא המזרח, בתנאי שכל הציוד הצבאי ימסר לידי הצבא השווייצרי. צבא המזרח מסר 11000 סוסים, 1150 עגלות משא, 285 כלי ארטילריה, 7200 רובים ו 64 אלף כידונים. החיילים הצרפתים הנמלטים הכנסו למחנות מעצר, בהם קיבלו מזון, מחסה וטיפול רפואי. בתום המלחמה, במרץ 1871, כל חיילי בורבאקי עזבו את שווייץ וחזרו לצרפת.
הרוטונדה, בה מוצגת הפנורמה של בורבאקי, נמצאת כיום בתוך קומפלקס מוזיאוני שהוקם סביבה בין השנים 1996–2000 וכלולים בו גם ספריית העיר לוצרן, מרכז ייעוץ סביבתי עירוני ופורום אקולוגי. קרן הפנורמה של בורבאקי, בעלת הקומפלקס ומי שמפעילה את המוזיאון, משכירה במתחם חמישה בתי קולנוע, מסעדה וחנויות, וכך נמנעת מהטלת עלויות התפעול על הקופה הציבורית.
ההקשר היהודי
אלפרד דרייפוס נולד בשנת 1859 בעיר מולהוס, בחבל אלזס. אביו היה תעשין טקסטיל יהודי, אשר בנה את הונו במו ידיו. במלחמת צרפת-פרוסיה, ב-1870–1871, חזית המזרח של המלחמה הגיעה גם למולהוס. הפנורמה מציגה את האסון ההומניטרי שהתלווה לקרבות בחזית זו. בעקבות המפלה שנחלה צרפת במלחמה, חבל אלזס-לורן עבר לשליטת גרמניה, ומשפחתו של אלפרד דרייפוס עברה לבזל ומשם לפריז. עקירה זו השפיעה על אלפרד הצעיר, והייתה הסיבה לבחירתו בלימודים בבית ספר צבאי והצטרפות לשרות בצבא צרפת. לאחר ש"פרשת דרייפוס" הסתיימה בזיכויו המוחלט של אלפרד דרייפוס, הוא חזר לשרות בצבא, אך שוחרר בגלל בריאותו הלקויה. במלחמת העולם הראשונה הוא התנדב לשרות צבאי, ואף שרת בחזית. כך קרה שאלפרד דרייפוס היה בין המפקדים שהובילו את החזרתם של חבלי אלזס לורן לצרפת.
קרוליין סיוורד
קרוליין אן סיוורד (באנגלית: Carolyn Ann Seaward; נולדה ב-20 בדצמבר 1960) היא דוגמנית ומלכת יופי לשעבר אנגלייה.
ביוגרפיה
סיווארד נולדה בדבון. ב-1979 הוכתרה כמיס אנגליה וייצגה את המדינה בתחרות מיס תבל שם נבחרה לסגנית שנייה ולמיס פוטוגניק, באותה שנה נבחרה גם למיס הממלכה המאוחדת וייצגה את הממלכה במיס עולם שם דורגה כסגנית ראשונה, בכך הייתה מבין היחידות בהיסטוריה שהיו בשלישיית הזוכות גם במיס תבל וגם במיס עולם, שתי תחרויות היופי הבינלאומיות המובילות.
היא הופיעה בסרט אוקטופוסי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, וב-2012 השתתפה בסדרה התיעודית "Wonderland" של ה-BBC בפרק "הייתי פעם מלכת יופי".
רועי ריפטין
רועי ריפטין (נולד ב-25 בינואר 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש קצין תותחנים ראשי.
ביוגרפיה
ריפטין התגייס לצה"ל ב-1986. שירת כלוחם בגדוד 55, ב-1986 סיים קורס קצינים ושימש קצין סיור, קצין עמדה ומפקד סוללה בגדוד 55, תקופה בה עבר הגדוד הסבה מתומ"תי רומח לתומת"י רוכב. ב-1995 מונה למד"ר בביסל"ת וב-1996 לסגן מפקד גדוד 55. ב-1997 מונה למפקד גדוד 403, וב-1999 מונה לראש ענף מפקדים במחנה שבטה. ב-2001 מונה לקצין אג"ם של חיל התותחנים. כאלוף-משנה פיקד על עוצבת כידון ושימש מפקד מרכז חת"ם. ב-2005 מונה למפקד עוצבת גולן ובמקביל שימש מפקד חטיבת מכבים. פיקד על האגד במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2008 מונה לראש מחלקת תכנון באגף המבצעים וב-2010 לראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה.
מיום כניסתו לתפקיד הוביל תא"ל ריפטין את חיל התותחנים, על כל מערכיו, לדבר ב"שפה אחת משותפת". במהלך תפקידו למשל הוביל לכך שצוערי יחידת רוכב שמיים יבצעו את קורס הקצינים שלהם יחד עם כלל צוערי החיל בבית הספר לתותחנות שדה. כמו כן, במהלך תפקידו הצטייד החיל בטכנולוגיות חדשות.
ריפטין בעל תואר ראשון במשפטים מהמכללה למנהל, תואר שני במנהל עסקים MBA מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה.
שמיעה יחסית
בעולם המוזיקה, שמיעה יחסית, שמיעה רלטיבית או שמיעת מרווחים, היא היכולת לזהות מרווחים מוזיקליים או יחסי תדירויות בצורה אינטואיטיבית ומדויקת. כלומר, זיהוי ההפרש בגבהים בין שני צלילים שונים. למשל: זיהוי צליל דו מסוים כגבוה בשתי אוקטבות מעל דו אמצעי, או זיהוי מרווח בין שני צלילים כסקסטה או קוורטה. לכל אדם ישנה שמיעה יחסית המאפשרת להבחין בין גבהים שונים של צלילים, אך שימוש במונח זה מתאר לרוב אדם בעל יכולות מעל הממוצע. לרוב כאשר משתמשים במונח "שמיעה מוזיקלית" מתייחסים למונח זה.
שמיעה יחסית מתבטאת בין השאר ב:
רקע ומאפיינים
הגדרות אלו נוטות להתייחס לכלל הנגנים והזמרים שמתבססים על יכולת זו כדי להתמצא בסולם ובגובה היחסי של הצלילים המרכיבים אותו (ובפרט נגני כלי קשת, כלי מיתר חסרי סריגים, כלי נשיפה מעץ וממתכת), והן מהוות מיומנות מקצועית חיונית ביותר לנגינה או לשירה בקבוצה. דוגמה לכך אפשר למצוא בהבדל בין גובה הקונצרט של אנסמבל ג'אז לזה של תזמורת סימפונית או קאמרית. (בתזמורת בארוק המבצעת בכלים אותנטיים, למשל, עשוי כוונון הגובה להיות נמוך יותר). שינויים אלו עלולים לצרום את אוזנו של בעל שמיעה אבסולוטית (שרגילה למשל לזהות את התו לה (A) כ־440 הרץ), אך אוזן עם שמיעה יחסית תתמקד בסולם הנתון ובמרווחיו ופחות בגובהו המוחלט.
בין שמיעה יחסית לשמיעה אבסולוטית (מוחלטת)
שמיעה אבסולוטית היא היכולת לזהות צליל בשמו על פי תדר בלבד, כלומר משמיעת הצליל לבדו ללא השוואתו לצלילים אחרים. תכונה זו מועילה למשל למכווני פסנתרים, או לכיוון גיטרה לטון מסוים. טעות נפוצה היא לסווג אנשים שיכולת השמיעה היחסית שלהם מפותחת, המסוגלים לנגן משמיעה יצירות או שירים מבלי להתבסס על תווים כתובים, כבעלי שמיעה אבסולוטית, שכן שמיעה אבסולוטית משמעה יכולת לזהות גובהו של צליל בודד ולא הפרשים בין תווים. בניגוד לשמיעה הרלטיווית על צורותיה השונות הנפוצה יותר בקרב האוכלוסייה, השמיעה האבסולוטית קיימת אצל מעטים ושכיחותה נאמדת באחוזים בודדים.
פיתוח שמיעה יחסית
בניגוד לשמיעה אבסולוטית הנחשבת לכישרון מולד או לכל היותר נרכש עד גיל 6, שמיעה יחסית יכולה להתפתח עם השנים באמצעות אימון האוזן. מורים רבים מלמדים את תלמידיהם שמיעה זו, על ידי תרגול לזהות את המרווח הנתון כזהה למרווח משיר אחר המוכר לתלמיד (לצורך העניין מרווח טרצה קטנה של שני תווים). בדרך זו האוזן לומדת "לזהות" את גודל המרווח, ועם תרגול נוסף של האוזן במרווחים שונים, מתקבלת עם הזמן תחושת שליטה וחופש פעולה בעת הנגינה. מוזיקאים רבים מהתרבות ההודית, ציינו שפיתחו שמיעה זו על ידי טכניקת שירה מסורתית, זמזום בקבוצה הקרוי דרון (drone). בשיטה זו אין סימוכין על טקסט כתוב, וכל אדם מוסיף צליל במרווח מסוים, לקבלת הרמוניות וגוונים שונים של אקורדים. מורים רבים בתרבות המערבית נעזרים בטכניקת הסולפג' לפיתוח יכולת זו.
פרשת גאורגה אורסו
פרשת גאורגה אורסו התחוללה בדצמבר 1984 בגאלאץ, רומניה, בתקופת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו. בשרשרת מאורעות זו, מהנדס הבניין גאורגה אורסו, שנקרא בפי ידידיו בשם "באבו", הובא לחקירה לאחר ששתי צעירות ממקום עבודתו הלשינו עליו כי הוא משמיע דעות חתרניות ומנהל "יומן אישי". אורסו נחקר ובחיפוש שנערך בביתו נמצאו כתבי יד ויומנים הסוקרים תקופה של יותר מארבעים שנה. לאחר תקופת עינויים בבית הכלא בז'ילבה, נפטר אורסו מפגיעות פנימיות (הרופאים קבעו כי היה זה מוות טבעי). הפרשה לא נסתיימה בכך. בנו של אורסו, אנדרי, בעזרת תמיכתם של משפחתו ואישים רבים מחוץ לרומניה (כולל אישים מישראל) ובתוכה (לאחר נפילת ניקולאה צ'אושסקו), פעל במשך שנים רבות לחשיפת האמת, הענשת האשמים בפרשה, והחזרת היומנים.
חייו של גאורגה אורסו
גאורגה אורסו (Gheorghe Ursu) נולד ביום 1 ביולי 1926 בעיירה סורוקה שבבסרביה כבנם של וסילה אורסו Vasile Ursu מגאלאץ ומרגרטה Margareta ממגורה אילווי נסאוד Magura Ilvei Nasaud שבאה מבית יהודי, שניהם רופאים מנתחים. עד שנת 1941 למד גאורגה בבית הספר היסודי ובתיכון בסורוקה. משנת 1941 עברה משפחת אורסו לגאלאץ. משפחת אימו, סבו וסבתו ועוד 10 בני משפחה נספו בשואה. בשנות המלחמה המשיך אורסו את לימודיו התיכוניים בגאלאץ ולקח חלק בקבוצה אנטיפשיסטית חשאית, שכללה גם את הסופרים יורדן קימט Iordan Chimet וקמיל בצ'יו Camil Baciu. בשנת 1944 נרשם גאורגה באיגוד הצעירים הקומוניסטים (המחתרתי באותו זמן) והשלטונות התחילו לעקוב אחריו. באותה שנה התחיל אורסו לפרסם בעיתונים - תחילה בעיתון הדמוקרטי "ההד" - במוסף ספרותי. הוא פרסם ביום 22 במאי 1944 מאמר על Jean de Meung וביום 8 באוגוסט 1944 מאמר על ז'ול ורן. בתקופה זו התחיל אורסו לכתוב יומן אישי, יומן שיכתוב בו שנים רבות.
בין השנים 1945-1950 למד אורסו בפוליטכניקה, בבוקרשט, בפקולטה להנדסת בניין. מסיום לימודיו ועד שנת 1985 עבד אורסו כמהנדס בנין מומחה בתחום חוזק החומרים.
בשנת 1970 יצא לאור כרך שירים של אורסו בשם "תמיד שניים" עם הקדמה של נינה קסיאן.
בשנת 1980 מסר להוצאה לאור את ספר המסע שלו "אירופה שלי", אך הדפסתו עוכבה ולבסוף ראה אור לאחר מותו, בשנת 1991.
לאחר רעידת האדמה החזקה שהתרחשה ברומניה בשנת 1977 התגלעו חילוקי דעות בין אורסו ובין הממונים עליו בנושא התיקונים הדרושים למבנים שנפגעו ברעש. אורסו לא היה מוכן לחתום על שיפוצים לא בטיחותיים ועל רקע זה פנה לתחנת הרדיו "אירופה החופשית" (תחנת רדיו אנטיקומוניסטית במערב אירופה). מכאן הוא הפך חשוד בעיני השלטונות והתחיל מעקב אחריו. בסוף 1984, לאחר הלשנה של צעירות ממקום עבודתו, נחקר אורסו ונעשה חיפוש בביתו, חיפוש בו הוחרמו כל יומניו וכתבי היד שלו. לאחר כמה חודשים (לקח זמן רב עד שהחוקרים קראו את יומניו) הוא נכלא בתירוץ של "החזקת מטבע זר" (נמצאו בביתו שישה עשר דולרים). אורסו לא הקפיד על הסתרת או הצפנת שמות האנשים עליהם כתב ביומניו והיומנים הפכו בידי הסקוריטטה לכלי רב עוצמה לאיתור אנשים שבמהלך השנים הביעו דעות הסותרות את הדוגמה. אורסו לא הסכים לשתף פעולה ולהלשין על חבריו, לכן עינו אותו במתקן המשטרתי הידוע לשמצה ברחוב "רחובה" בבוקרשט ולבסוף ביום 17 בנובמבר 1985, הוא מת מהמכות שקיבל בבית הכלא.
היומנים וההשלכות
רישומיו של אורסו ביומנים, במהלך יותר מארבעים שנים, כללו התייחסויות לשיחות שהיו לו עם אנשים אחרים שהזכיר בשמותיהם. היות שכתב לעצמו, לא ציין פרטים מלאים (שם, שם משפחה וכתובת), אלא פעמים רבות הזכיר אנשים בשמם הפרטי או בכינוי המקובל בין חבריו. כשקראו החוקרים את היומנים היו הרבה מקרים בהם לא הצליחו לזהות את הדמויות המוזכרות שם, לכן עונה אורסו, כדי למסור להם את הפרטים הדרושים לזיהוי הדמויות. אורסו סירב לשתף פעולה. האנשים שכן זוהו על ידי השלטונות זומנו לחקירה ונדרשו לתת הסברים לשיחות שהיו להם בעבר (לפעמים עשרות שנים לפני החקירה), שיחות מהן השתמעה ביקורת על השלטון הקומוניסטי. בוצעו מעצרים נוספים על פי היומנים.
נינה קסיאן, הגדולה במשוררות רומניה בתקופה הקומוניסטית, שהייתה מיודדת עם אורסו, שהתה בסיור הרצאות בארצות הברית בעת שפרצה הפרשה. לאחר שקיבלה ידיעות על מעצרו של אורסו, העדיפה נינה קסיאן להישאר בארצות הברית ולא לחזור לרומניה. השלטונות הקומוניסטיים הגיבו בעוצמה רבה, הם החרימו את ביתה על תוכנו, סילקו את ספריה מהספריות ומהחנויות ואסרו אותם. חידוש הופעת ספריה התאפשר רק לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
המאבק של אנדרי אורסו
אנדרי חוריה אורסו, בנו של גאורגה אורסו, כימאי במקצועו, היגר לארצות הברית זמן קצר לאחר מות אביו. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי פנה אנדרי למשטר החדש ודרש חקירה, הענשת האשמים במות אביו והשבת כתבי היד שלו, כולל היומנים המפורסמים. בתחילה נראה היה שדרישותיו נענות - בוצעה חקירה, נמצאו האשמים והועמדו למשפט ואף היומנים נמצאו. זמן לא רב לאחר מכן, המערכת המשפטית/משטרתית שכיהנו בה אותם האנשים מהתקופה הקומוניסטית, התאוששה מההלם של שינוי המשטר והחלה לגונן על אנשיה. המשפטים בוטלו, היומנים הוחרמו שוב והכל החל להתמוסס.
אנדרי אורסו יצא למאבק, פתח אתר אינטרנט, גייס אינטלקטואלים דוברי רומנית מהפזורה הרומנית ומרומניה גופא, פרסם בכל העיתונים מכתב פתוח לנשיא רומניה, מכתב שחתמו עליו אנשי רוח רבים (גם מישראל). כשראה אנדרי שמאמציו עדיין לא נושאים פרי, הכריז ביום 15 בנובמבר 2000 על שביתת רעב מתוקשרת וזימן מסיבת עיתונאים. מאמציו הבלתי נלאים יצרו אפקט של כדור שלג ועיתונים רבים יותר ויותר נרתמו למאבקו. בשנת 2000 הוענק לו פרס GDS לקידום ערכי החברה האזרחית.
הפרשה בראי העיתונות
כדי להבין את משמעות הפרשה הזאת עבור הציבור הרומני, מובאות כאן כותרות מעיתוני התקופה ברומניה, כותרות המתייחסות להתקדמות החקירה, המשפט והתוצאות.
מבחר הכותרות הוא מדגם מצומצם מאוד של החגיגה התקשורתית מסביב לפרשה.
ספיחי הפרשה
אחרי כל השנים, אחרי כל הגלגולים המשפטיים ואחרי פסקי הדין הסופיים זה לא נגמר - אחד הנאשמים העיקריים שוחרר מכלאו לאחר פחות משנה (במקום 20 שנה בכלא) מבלי להודיע על כך למשפחת אורסו. הנימוקים לא פורסמו, אך משערים שזה היה מטעמי בריאות, אף על פי שהאיש נראה במצב בריאותי תקין. אנדרי אורסו עדיין מחפש את היומנים.
קורנל מיחאלאקה (Cornel Mihalache) הפיק סרט על חייו של גאורגה אורסו, סרט שהוצג לראשונה באירוע הקרוי "סיביו - בירת תרבות אירופית". הסרט מכיל גם הקלטות הקול של גאורגה אורסו.
בשנים 2006 - 2007 פרסם יורדן קימט שני כרכים של מכתבים שהוחלפו בין אורסו ובין חבריו - הכרכים יצאו לאור בשם "ספר הידידים שלי".
יוהאן פונלנטן
יוהאן פונלנטן בנאווידס (בספרדית: Johan Vonlanthen Benavídez; נולד ב-1 בפברואר 1986 בסנטה מרתה, קולומביה) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקיצוני הימני. פונלנטן שיחק בקבוצות מובילות מהולנד, אוסטריה ומשווייץ ובנבחרת שווייץ. סבו בעל אזרחות שווייצרית, מה שהקנה לו את הזכאות לייצג דווקא את שווייץ ברמה הבינלאומית במקום קולומביה, מולדתו.
קריירה
פונלנטן עלה ממחלקת הנוער של המועדון המקומי יאנג בויז ברן. בעונת, בהיותו רק בן 16, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת ליגת העל השווייצרית. בקיץ של 2003, הוא עבר למועדון הפאר ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן. תחילה שיחק באופן קבוע בהולנד, אך עד מהרה איבד את מקומו בהרכב והושאל למועדון האיטלקי ברשיה בשנת 2005. אחרי 9 משחקים בלבד באיטליה, הושאל שוב פונלנטן למועדון ההולנדי נאק ברדה עד סוף עונת 2005-2006. בקיץ 2006, אחרי שלוש שנים באיינדהובן, פונלנטן חתם במועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, וב-13 ביולי 2009, הושאל למועדון השווייצרי פ.צ. ציריך לעונה אחת. בקיץ 2011 עבר פונלנטן לאיטאחוי מהליגה הקולומביאנית השנייה.
ב-30 במאי 2012, לאחר עונה בקבוצה הקולומביאנית, כאשר במשך רוב העונה היה פצוע בברך, הודיע פונלנטן על פרישתו ממשחק הכדורגל, בגיל 26, מפני שהוא "לא יכול לעמוד בפני האפשרות לעבור ניתוח בברך".
נבחרת לאומית
פונלנטן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ ב-6 ביוני 2004 נגד, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-81 של המשחק במקומו של אלכסנדר פריי. בסיום המשחק שווייץ ניצחה 1-0. במהלך טורניר יורו 2004, פונלנטן היה לשחקן השני בצעירותו שמשחק בטורניר, אחרי שנכנס כמחליף במשחק נגד אנגליה. ב-21 ביוני 2004, פונלנטן שבר שיא והפך למבקיע הצעיר ביותר במסגרת היורו, אחרי שהשווה במשחק נגד צרפת, ושבר את השיא בן ארבעת הימים בלבד (שקבע וויין רוני במשחק בין אנגליה לשווייץ) בשלושה חודשים. פונלנטן נחשב מאז לשחקן סגל קבוע בנבחרת, וזומן לשחק במהלך מונדיאל 2006, אמנם לא לקח חלק בטורניר בשל פציעה. כמו כן, הוא נכלל בסגלה של שווייץ במהלך טורניר יורו 2008 ובמונדיאל 2010.
סוברומטרנספורט
סוברומטרנספורט (ברומנית: Sovromtransport) הייתה חברה מסוג סוברום, משותפת לממשלות ברית המועצות ורומניה ומטרתה הייתה ניצול אמצעי התעבורה הממשלתיים של רומניה והפקת רווחים לצורך תשלום פיצויי המלחמה שרומניה הייתה חייבת לברית המועצות. החברה הוקמה במסגרת שביתת הנשק שחתמה רומניה בשנת 1944 עם ברית המועצות. בעקבות החוזה השתלטו הסובייטים על ספינות הסוחר ואוניות הנהר של רומניה, במהלך שהוגדר כתרומה של הצד הרומני למאמץ המלחמתי הסובייטי נגד היטלר. רומניה תרמה 16 ספינות. לאחר סיום המלחמה, בשנת 1945, מתוך 16 הספינות של הצי הימי הרומני, שנתרמו לסובייטים, הוחזרו רק שתיים.
החברה הוקמה ב-14 ביולי 1945 וכללה ארבע אוניות רוסיות במצב גרוע, שהיו זקוקות לתיקונים, שתי אוניות רומניות, טרנסילבניה וארדאל והשכרת המבדוקים הרומניים בקונסטנצה, דרובטה-טורנו סברין ובראילה. האוניות הרוסיות, שקיבלה סוברומטרנספורט, היו "פלחנוב", שנבנתה באנגליה ב-1900, "דימיטרוב" (שמה שונה ל"אולטניה"), שנבנתה ברוטרדם ב-1920, "פרידריך אנגלס", שנבנתה בלנינגרד ב-1930 ו"ברזינה", שנבנתה באנגליה ב-1918.
בהמשך צורפו לחברה עוד 4 אוניות, שתיים שבנייתן החלה ברומניה עוד ב-1942 ("מידיה" ו"סולינה") ושתיים, שנבנו בבודפשט ("קונסטנצה" ו"מנגליה").
בשנת 1954 פורקה החברה המשותפת והאוניות הועברו לחברה בשליטת ממשלת רומניה, נאוורום (NAVROM).
My All
My All (בעברית: כל כולי) הוא שיר של הזמרת מריה קארי אשר יצא כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבומה השישי Butterfly, ב-21 באפריל 1998, אם כי בסינגפור הוא יצא כסינגל השני מהאלבום על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
כתיבה וניתוח
השיר נכתב והופק על ידי קארי עצמה וגם וולטר אפאנאסייף. השיר בנוי סביב אקורדים לטיניים ומבוצע בו שימוש בכלי הקשה לטיניים בכל תחילת פזמון אם כי השיר עצמו הוא שיר R&B. קארי קיבלה השראה לכתוב את השיר ולתת לו השפעות לטיניות מהביקור שלה בפוארטו ריקו, שם היא הושפעה מהתרבות.
מילות השיר מתארות אישה בודדה האומרת כי היא מוכנה לתת את כל כולה ואת כל מה שיש לה תמורת לילה אחד נוסף עם מאהבה.
וידאו קליפ
נכון לאוקטובר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-121 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו ל-9 הנצפה ביותר של קארי.
הופעה וביקורת
על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בפעמים שונות בטקס פרסי המוזיקה העולמית, בטקס ה-Blockbuster Entertainment Awards ובתוכניות האירוח סאטרדיי נייט לייב ו-The Rosie O'Donnell Show. בנוסף ביצעה אותו גם בתוכניות טלוויזיה באירופה ובחלק מסיבובי ההופעות שלה.
השיר זכה לביקורות חיוביות רבות וזכה להצלחה אדירה. הוא הגיע למקום הראשון בארצות הברית ובכך הפך לשיר ה-13 שלה לעשות זאת ובנוסף גם הגיע למעמד פלטינה במדינה. גם באירופה השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה-9 במצעד האירופאי הכללי. בצרפת זכה להצלחה רבה במיוחד כאשר הגיע למעמד כסף במדינה.
לסטר סיטי
תולדות המועדון
הקבוצה נוסדה בשנת 1884 תחת השם "לסטר פוס" (Leicester Fosse) עקב קרבתו של המגרש שבו שיחקה לדרך פוס רואד. לסטר הספיקה לשחק בחמישה מגרשים שונים לפני שעברה לאצטדיון פילברט סטריס בשנת 1891. ב-1890 הצטרפה לסטר להתאחדות הכדורגל האנגלית. ב-1894 נבחרה לשחק בליגת המשנה של הפוטבול ליג. משחק הליגה הראשון בתולדותיה הסתיים בהפסד 3–4 לגרימסבי טאון. ב-1908 סיימה לסטר פוס במקום השני בטבלה וכך העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה האנגלית הבכירה. לרוע מזלה, היא ירדה בעונה הבאה.
לסטר פוס חדלה להתקיים בשנת 1919 בעקבות משבר כלכלי חמור. על חורבותיה צמח מועדון הכדורגל לסטר סיטי.
לאורך המאה ה-20, ולמעשה עד שנת 1995, המועדון דילג בין שתי הליגות הבכירות מבלי לצבור הישגים משמעותיים; השועלים העפילו לגמר גביע ה-FA ארבע פעמים, וזכו בגביע הליגה האנגלית בשנת 1964.
עונת 1990/91 הייתה ככל הנראה הגרועה בתולדותיה של לסטר סיטי. המאמן דייוויד פליט פוטר שעה שהמועדון דשדש בתחתית טבלת ליגת המשנה. גורדון לי הוזעק כדי להדריך את הקבוצה עד לסוף העונה. ניצחון במחזור האחרון הציל את השועלים מירידה מחפירה לליגה השלישית.
בריאן ליטל, אשר העלה את דרלינגטון מליגת החובבים (חמישית) לליגה השלישית, התמנה למאמן לסטר בעונה הבאה. ליטל הוביל את לסטר למשחקי ההצלבה בסוף העונה, כאשר למרות ניצחון 1–6 על קיימברידג' יונייטד בסיכום שני המפגשים, הקבוצה נוצחה בסופו של דבר על ידי בלקברן רוברס בגמר הפלייאוף 0–1, כתוצאה מפנדל מפוקפק שכבש שחקן לסטר לשעבר מייק ניוול.
לסטר העפילה לגמר הפלייאוף גם בעונה הבאה, 1992/93, מול סווינדון טאון. סוונידון הובילה 0–3 במחצית, אך לסטר התעוררה בהמשך והישוותה את התוצאה. בסופו של דבר, בעיטת עונשין לזכותה של סווינדון הכריעה את המשחק לטובתה.
לסטר סיטי העפילה לליגה הבכירה במתכונתה המחודשת כפרמייר ליג בסוף עונת 1993/94. היה זה לאחר שניצחה את יריבתה המקומית מאיסט מידלנדס, דרבי קאונטי, בתוצאה 1–2 בגמר הפלייאוף. לראשונה מזה שבע שנים שבו השועלים לליגה הבכירה. אלא שהתפטרותו של בריאן ליטל בנובמבר 1994 לטובת אימון אסטון וילה, והחלפתו במארק מקגי, פגעו ביכולתה של הקבוצה, והיא סיימה במקום הלפני אחרון בפרמייר ליג לעונת 1994/95, עם שישה ניצחונות בלבד מ-42 משחקי ליגה.
עונת 1995/96 נפתחה היטב עבור לסטר, והיא ניצבה בחלקה העליון של הטבלה שעה שבריאן מקגי הודיע על התפטרותו בדצמבר 1995 לטובת אימון וולבס. הוא הוחלף על ידי מאמנה הצפון אירי של נוריץ' סיטי, מרטין אוניל, שרשם לזכותו הישג משמעותי כאשר העלה את וייקומב וונדררס מהליגה החמישית לשלישית.
תחת ניצוחו של אוניל, לסטר העפילה לגמר הפלייאוף לעונת 1995/96 וניצחה את קריסטל פאלאס 2-1 משער שהובקע בדקות הסיום על ידי סטיב קלדריג'. הניצחון הבטיח לה חזרה מהירה מאוד לפרמייר ליג לקראת עונת 1996/97.
בשנים הבאות ביסס מרטין אוניל את מעמדה של לסטר סיטי כקבוצת פרמייר ליג ראויה. אף שהייתה מועמדת ודאית לירידה, הקבוצה סיימה את ארבע העונות הבאות בחלקה העליון של הטבלה וזכתה פעמיים בגביע הליגה. אוניל עצמו הוכיח כי הוא נמנה עם המובילים שבמאמני הכדורגל בבריטניה, מה שהביא את מועדון הפאר הסקוטי סלטיק להחתימו ביוני 2000. פיטר טיילור, מאמן הנבחרת האולימפית של אנגליה, מונה במקומו.
לסטר נחשבה למועמדת רצינית להעפלה לגביע אופ"א משך רוב עונת 2000/01. אלא שהפסד מביך בשלב רבע גמר גביע ה-FA מרגלי וייקומב מהליגה השלישית, ותשעה הפסדי ליגה בעשרת המחזורים האחרונים של העונה, דרדרו אותה למקום ה-13 והמאכזב. פתיחת עונה איומה בשנה שלאחר מכן הביאה לפיטוריו של טיילור ולהחלפתו בדייב באסט, אשר כשל במשימתו למנוע הידרדרות נוספת של המועדון. באסט התפטר זמן קצר לפני שהירידה מהפרמייר ליג הובטחה לראשונה מזה חמש שנים. עוזרו של באסט ומאמן ברייטון אנד הוב אלביון לשעבר, מיקי אדמס, מונה במקומו. משחקה האחרון של לסטר בעונת 2001/02 היה גם האחרון ששיחקה בפילברט סטריט, אותו עזבה בסיום העונה. אף שניצחה במשחק זה את טוטנהאם הוטספר, היה זה רק הניצחון החמישי במספר שהשיגה במהלך העונה הזו.
סיטי נאבקה משך רוב עונת 2003/04 בפרמייר ליג, ובסיומה צברה 33 נקודות בלבד, מה שלא הספיק לה להינצל מירידה. יחד איתה ירדו לידס יונייטד ווולברהמפטון וונדררס.
אדמס התפטר מתפקידו כמאמן באוקטובר 2004 ודייב באסט החל תקופת כהונה שנייה (וזמנית) כמאמן. בסוף החודש מונה מאמן קבע, קרייג לווין, אשר אימן עד לא מכבר את הארט אוף מידלות'יאן הסקוטית.
פתיחת העונה האיומה של לסטר בקיץ 2005 גרמה לרבים לבקש את התפטרותו של לוויין, שעה שהמועדון עדיין בחלק התחתון של הטבלה.
במחזור האחרון של עונת 08–2007 יצאה הקבוצה למשחק חוץ נגד סטוק סיטי, לסטר הייתה חייבת ניצחון כדי להישאר בליגה השנייה ולהימנע מירידה לליגה השלישית. מנגד סטוק הייתה חייבת נקודה אחת בלבד כדי לחזור לפריימר ליג אחרי היעדרות ארוכת שנים. המשחק הסתיים בתוצאה 0-0 ולסטר נשרה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה השלישית. הקבוצה חזרה לליגת המשנה בחלוף עונה אחת אחרי שסיימה במקום הראשון את הליגה הסדירה ושברה שיאים רבים הקשורים בה.
בסיום עונת 2008–2009 עלתה לסטר ליגה מהליגה השלישית לצמפיונשיפ כאשר סיימה במקום השני.
באוגוסט 2010 רכשה קבוצת "קינג פאוור", בראשותו של איש העסקים התאילנדי ויצ'אי סריואדהאנהפראבה, את קבוצת לסטר סיטי. בעת רכישת הקבוצה, עלתה לסטר לצ'מפיונשיפ.
בעונת 2013/14 שישה מחזורים לפני סיום העונה, הבטיחה לסטר את חזרתה לפרמייר ליג אחרי 10 שנים של היעדרות.
בעונת 2014/15 מוקמה לסטר במקום האחרון במרבית מחזורי העונה, אולם הצליחה להישאר בפרמייר ליג בסיום העונה, בזמן שניצחה ב־7 מ־9 משחקיה האחרונים.
לקראת עונת 2015/16, לאחר שנכשל בשנים הקודמות פעם אחרי פעם, מונה קלאודיו ראניירי למאמן הקבוצה. בדצמבר 2015 עלתה לסטר לראש טבלת הליגה, ובאפריל 2016 הבטיחה את השתתפותה בליגת האלופות, לראשונה בתולדותיה. ב-2 במאי 2016 הבטיחה הקבוצה את זכייתה באליפות הפרמייר ליג לראשונה בתולדותיה. אליפות זו נחשבת לאחת האליפויות המפתיעות בתולדות הכדורגל, במיוחד לאור העובדה שהסיכויים של השועלים לזכות בתואר בתחילת העונה היו 1–5000, לפי הערכות.
בעונת 2016/17, לסטר לא הצליחה לשחזר את יכולתה מהעונה הקודמת וב-23 בפברואר באותה עונה פוטר המאמן קלאודיו ראניירי לאחר שהקבוצה דורגה במקום ה-17 בליגה, ואותו החליף עוזר המאמן קרייג שייקספיר, אשר ב-12 במרץ מונה למאמן ראשי של הקבוצה עד תום העונה. שייקספיר סייע לקבוצה להינצל מנשירה לליגת המשנה. מאידך, זכתה הקבוצה להצלחה בליגת האלופות. לסטר סיימה את שלב הבתים במקום הראשון בבית ז'. בשלב שמינית הגמר הדיחה את סביליה הספרדית, כשהיא מפסידה בחוץ 1–2 ומנצחת בביתה 0–2. בשלב רבע הגמר הודחה הקבוצה בידי אתלטיקו מדריד, לאחר שהפסידה בחוץ 0–1 וסיימה את משחקה הביתי בתיקו 1-1.
ב-27 באוקטובר 2018 נערך משחק הפרמייר ליג בין לסטר לווסטהאם יונייטד, באצטדיון קינג פאוור. לאחר המשחק המריא בעלי לסטר, ויצ'אי סריואדהאנהפראבה, במסוקו הפרטי. דקות לאחר ההמראה התרסק המסוק בסמוך לאצטדיון, דבר שהביא למותו של בעלי הקבוצה.
ב-25 באוקטובר 2019 השוותה לסטר את שיא השערים במשחק בליגה האנגלית (שהיה שייך למנצ'סטר יונייטד), כשניצחה 0–9 את סאות'המפטון. ברוב שלבי עונה זו, עונת 2019/2020, הייתה הקבוצה באחד משלושת המקומות הראשונים בליגה המובילים לליגת האלופות, אך במחזורי הסיום איבדה את מקומה וסיימה במקום החמישי ובכך העפילה לליגה האירופית בלבד. גם בעונת 2020/2021 הייתה לסטר במרבית העונה באחד מארבעת המקומות הראשונים המובילים לליגת האלופות, אולם לאחר מעידה במחזור האחרון בהפסד 2–4 לטוטנהאם הוטספר, היא סיימה במקום החמישי בלבד. עם זאת, לסטר סיטי זכתה בעונה זו לראשונה בגביע האנגלי לאחר ניצחון 0–1 על צ'לסי במשחק הגמר.
לאחר שסיימה במקום החמישי וזכתה בגביע האנגלי השתתפה לסטר בעונת 2021/2022 בליגה האירופית והוגרלה בשלב הבתים עם נאפולי, ספרטק מוסקבה ולגיה ורשה. לסטר סיימה במקום השלישי והודחה מהמפעל וירדה לשחק בליגה האזורית. בליגה האזורית הדיחה לסטר את סטאד רן ואת פ.ס.וו. איינדהובן, הגיעה עד לשלב חצי הגמר שם הודחה על ידי רומא. בליגה סיימה הקבוצה במקום התשיעי.
את עונת 2022/2023, לאחר שכמעט ולא התחזקה בחלון ההעברות, ומכרה חלק מכוכביה, פתחה הקבוצה בצורה רעה, כשהיא אספה רק נקודה אחת מתוך 21 אפשריות. במהלך העונה פוטר המאמן ברנדן רוג'רס, ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
סגל שחקנים
(קפטן)
(בהשאלה משחטאר דונצק)
יאנוח-ג'ת
יאנוח-ג'ת (בערבית: يانوح-جت, לעיתים מאוית ינוח - ג'ת) היא מועצה מקומית בגליל המערבי בישראל. נמצא בגובה שבין 430-640 מטר מעל פני הים. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1990. המועצה המקומית מורכבת משני כפרים - יאנוח, שבו מתגוררים כ-70% מתושבי המועצה, וג'ת.
כל תושבי ינוח-ג'ת הם דרוזים.
היסטוריה
יש חוקרים המזהים את העיר המקראית ינוח הגלילית באתר סמוך ליאנוח, שבו נערכו חפירות ארכאולוגיות. ישוב בשם זה נזכר במקרא בספר מלכים ב' (ט"ו כ"ט), שם הוא נמנה כאחד היישובים שכבש תגלת-פלאסר מלך אשור והגלה את תושביהם. ייתכן כי מהמקום הגיע התנא אבא יוסי בר חנן איש ינוח.
לפי מסורת תושבי המקום, מקור השם 'יאנוח' הוא במיקומו על אם הדרך מלבנון למרכז הגליל, ושעוברי דרכים היו נחים בו.
התקופה העות'מאנית
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן סייר באזור בשנת 1870 וביקר בשני הכפרים. הוא כתב כי הכפר יאנוח נחלק לשני רבעים שמפרידה ביניהם באר עמוקה החצובה בסלע. הוא תיאר כמה ממצאים קדומים נוספים, והציע כי מדובר בשרידיה של עיירה קדומה, אשר שמה השתמר בשם יאנוח. בכפר ג'ת מצא 150 דרוזים, על אתרה של עיירה קדומה, המגדלים על טרסות חקלאיות עצי תאנה וזית, וטבק.
תקופת המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו ביאנוח מוסלמי אחד, ו-213 דרוזים ובג'ת נמנו 137 תושבים כולם דרוזים.
בתוכנית החלוקה משנת 1947 היו הכפרים מיועדים להפוך לחלק מן המדינה הערבית.
במלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העצמאות נעשו מאמצים להביא את הדרוזים לנייטרליות לכיוון היהודי. תוכנית של חטיבה שבע לכבוש את יאנוח בסוף יולי 1948 נדחתה וחיילי קאוקג'י נכנסו לכפר, שהיה היחיד מכפרי הדרוזים אליו נכנסו כוחות קאוקג'י. במסגרת מבצע חירם תפסה פלוגה דרוזית בפיקוד יהודי בחטיבת עודד משלט ביאנוח בליל ה-28 באוקטובר 1948, ללא קרב, לאחר שחיילי קאוקג'י נמלטו מהכפר. לאחר כישלון ההתקפה על תרשיחא, נסוגו שאר כוחות חטיבת עודד לבסיסם מבלי להודיע לפלוגה הדרוזית שמכשיר הקשר שלה היה מקולקל. בבוקר ה-29 באוקטובר 1948 התעודדו כוחות קאוקג'י מהצלחתם וחדרו שוב לכפר. הם פתחו באש על חיילי הפלוגה הדרוזית שמצאו עצמם לפתע מוקפים מכל צד. לחיילי קאוקג'י הצטרפו גם חלק מתושבי הכפר. התפתח קרב נסיגה קשה שבו נפלו 12 דרוזים מחיילי הפלוגה וכן שני מפקדיה היהודים,, והרופא היהודי של הפלוגה, ד"ר . תוך הנסיגה חודש הקשר האלחוטי עם מטה החטיבה ומיד הופעלו תותחים על הכפר כדי לסייע בנסיגה. הכפר נכבש למחרת ללא קרב עם נסיגת כוחות קאוקג'י מהאזור. בחקירה טענו ראשי הכפר כי לא יכלו לעשות דבר נגד חיילי קאוקג'י וכי התושבים שהצטרפו אליהם לא היו מתושבי יאנוח אלא פליטים מהכפרים הסמוכים שנכבשו.
הקרב ביאנוח הביא להאשמות מצד יהודים ודרוזים כלפי תושבי יאנוח. משה כרמל מתאר את הקרב הזה בספרו "במערכות צפון" כ"מקרה בגידה מפתיע ומזעזע". לטענת גורמים בצה"ל, כניסת צה"ל ליאנוח תואמה עם נכבדי הכפר אשר הפרו את הסיכומים איתם. לעומת זאת, אנשי הכפר טוענים שלא היה כל תיאום וכי לא ידעו שבין חיילי צה"ל נמצאים דרוזים. בסוף 1948 ביררו אנשי משרד החינוך האם יש להעניש את תושבי הכפר בדרך של הזנחת הטיפול בהם בעקבות קרב יאנוח. ביולי 1949 ארגן יעקב ברזני סולחה בין אנשי יאנוח לבין דרוזי הכרמל שבניהם נהרגו בקרב. כל אחת ממשפחות החללים הדרוזים שנהרגו בקרב קבלה פיצוי של 4,000 לירות שנאסף מהמשפחות ביאנוח-ג'ת שאחד מבניהן השתתף בקרב לצד כוחות צבא ההצלה של קאוקג'י. משפחות שלושת החללים היהודים שנפלו בקרב זה הודיעו שהן מתנגדות לקבל את הכסף והסכום שהיה מיועד להן הועבר גם הוא למשפחות הדרוזיות.
במדינת ישראל
בשנת 1966 נפרצה דרך אל הכפר, שעד אז הגישה אליו הייתה דרך שבילים, ובשנת 1972 זופת הכביש.
הכפרים יאנוח וג'ת היו בין השנים 1968–1990 חלק מן המועצה האזורית מרכז הגליל. לאחר פירוקה, הוקמה המועצה המקומית יאנוח-ג'ת. במסגרת תוכנית החירום הכלכלית של 2003 אוחדה המועצה המקומית יאנוח-ג'ת עם שכנותיה, ג'וליס, אבו סנאן וירכא לרשות מקומית אחת - גיי"א. תושבי הכפרים התנגדו לאיחוד ופעלו לסיכולו. כעבור כשנה בוטל האיחוד, ויאנוח-ג'ת חזרה להיות מועצה מקומית עצמאית.
ביאנוח שוכן קברו של סתי שמסה ובג'ת קברו של אבו ערוס, שניהם קדושים של העדה הדרוזית.
רוברט פנוק
רוברט פנוק (באנגלית: Robert T. Pennock) הוא פילוסוף העובד במיזם אבידה לאורגניזם דיגיטלי באוניברסיטת המדינה של מישיגן, בה הוא משמש פרופסור מן המניין משנת 2000. פנוק מרצה ומפרסם בתחום האבולוציה והיה עד במשפט הפנדה של דובר.
השכלה ותפקידים
פנוק קיבל את הדוקטורט להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת פיטסבורג עם ציון summa cum laude. ב 1997 השתתף בניהול סדנה מטעם הקרן הלאומית למדע האמריקאית אודות "ההשלכות המוסריות של פרויקט גנום האדם". הוא שימש כנשיא סניף אוניברסיטת טקסס באוסטין של Sigma Xi. הוא חבר באגודה הפילוסופית האמריקאית, המרכז הלאומי לחינוך מדעי והאגודה האמריקאית לקידום המדע.
עדותו במשפט הפנדה של דובר
בתזכיר המסכם הוא צוטט כהוכחה ש"נטורליזם מתודולוגי הוא "כלל בסיס" למדע היום, אשר דורש ממדענים לחפש הסברים בעולם סביבנו על-פי מה שאנו רואים, בוחנים, משכפלים ומאמתים", ותורם למסקנה "שתכנון תבוני הוא טיעון תאולוגי מעניין אך הוא אינו מדע".
הספר "מגדל בבל"
בספרו מגדל בבל פנוק מתייחס לבלשנות בריאתנית (creationist linguistics). הוא מצטט את הנרי מוריס מראשי המצדדיים בבריאתנות שאמר: "לא נראה שניתן להסביר שפות שונות אלא במונחים של כוונה בריאתנית מיוחדת של הבורא". וממשיך ומצטט את דרווין שאמר "יצירתן של שפות שונות ומינים נפרדים וההוכחה ששניהם התפתחו דרך תהליך הדרגתי הן באופן מוזר זהים". פנוק עובר לתיאור קצר של התפתחות המחקר הבלשני ב 250 השנים האחרונות. הוא מדגיש עד כמה קשה לנו היום להבין עד כמה חזקה הייתה האמונה הדתית נוצרית בדבר אי השתנותן של השפות. ולבסוף הוא עומד על החשיבות שבטיעון האבולוציוני ללא קשר לתחום המחקר בו נעשה בו שימוש: "העובדות התומכות באבולוציה של המינים הן מאותו סוג ובלתי ניתנות להפרכה כמו העובדות התומכות בהתפתחות השפות, כך שקבלת ביולוגיה בריאתנית היא אבסורדית כקבלת בלשנות בריאתנית.
פרסים
סיפרו "מגדל בבל", אודות בריאתנות ותכנון תבוני היה מועמד בין היתר לפרס פוליצר ולפרס הספר הלאומי האמריקאי (National Book Award).
ב 2008 פנוק נבחר כחבר תמידי באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב 2009 קיבל פנוק מהמכון האמריקאי למדעי הביולוגיה את פרס השירות יוצא הדופן על תרומתו למדעי הביולוגיה.
ב 2010 זכה בפרס "חבר של דרווין" של המרכז הלאומי לחינוך מדעי.
על הוראתו וחיבוריו הוא זכה במספר פרסים נוספים ביניהם פרס טמפלטון (Templeton Prize).
ג'סטין טרודו
ג'סטין פייר ג'יימס טרוּדוֹ (באנגלית: Justin Pierre James Trudeau; נולד ב-25 בדצמבר 1971) הוא פוליטיקאי קנדי המכהן כראש ממשלת קנדה מאז נובמבר 2015. הוא מנהיג המפלגה הליברלית של קנדה.
טרודו נבחר לראשות ממשלת קנדה לאחר שהוביל את מפלגתו לרוב קואליציוני בבחירות באוקטובר 2015. הוא בנו הבכור של ראש הממשלה לשעבר פייר אליוט טרודו.
ביוגרפיה
טרודו נולד באוטווה שבאונטריו לראש הממשלה פייר אליוט טרודו ולמרגרט (לבית סינקלר), כבן הבכור במשפחה בת שלושה ילדים. אביו ממוצא צרפתי ואמו בעיקר ממוצא סקוטי ואנגלי. הוא הילד השני בהיסטוריה הקנדית הנולד כאשר אחד מבין הוריו הוא ראש ממשלה מכהן; הראשונה הייתה בתו הצעירה של ג'ון אלכסנדר מקדונלד. את ילדותו העביר במונטריאול. הוריו נפרדו ב-1977, כשהיה בן 6, ואביו פרש מראשות הממשלה ב-1984.
לימודים אקדמיים
הוא למד לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת מקגיל ב-1994, וכן לתואר נוסף בחינוך באוניברסיטת קולומביה הבריטית ב-1998. טרודו זכה לתשומת לב ציבורית כאשר נשא נאום הספד בהלווייתו הממלכתית של אביו באוקטובר 2000. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמורה למתמטיקה ולצרפתית בבתי ספר תיכוניים שבוונקובר. בהמשך, בין השנים 2002–2004, למד בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת מונטריאול. לאחר מכן גם החל ללמוד לתואר שני בגאוגרפיה סביבתית באוניברסיטת מקגיל, אך הפסיק את לימודיו כדי להיכנס לחיים הציבוריים כחבר המפלגה הליברלית.
קריירה פוליטית
באוקטובר 2008 נבחר לשרת בפרלמנט של קנדה מטעם אזור הבחירה "Papineau", המייצג חלקים מן העיר מונטריאול. במאי 2011 נבחר לכהונה שנייה. לאחר שהשיק את התמודדותו לראשות המפלגה הליברלית בספטמבר 2012, זכה ברוב מוחץ בבחירות שהתקיימו באפריל 2013 והחל לשמש כיושב ראש המפלגה. טרודו נבחר לראשות ממשלת קנדה לאחר שהוביל את מפלגתו לרוב קואליציוני גדול בבחירות באוקטובר 2015, והחליף את ראש הממשלה סטיבן הרפר לאחר יותר מ-9 שנות שלטון של המפלגה השמרנית. הוא הציג את ממשלתו ב-4 בנובמבר באותה שנה והושבע לתפקיד. בין השינויים העיקריים שביצע היה שוויון מגדרי בין חברי ממשלתו, וכן מינויו של הרג'יט סג'אן לתפקיד שר ההגנה, שבכך היה לאזרח הקנדי הראשון ממוצא סיקי שמונה לשר בממשלה. לתפקיד שר החוץ מינה את סטפן דיון, שכיהן בעבר כראש המפלגה הליברלית והיה מועמד המפלגה לראש הממשלה.
ראש ממשלת קנדה - כהונה ראשונה
זמן קצר לאחר היבחרו לראש ממשלה, השתתף בועידת האקלים העולמית ולקח חלק פעיל בהובלה להסכם שהושג בפריז בדצמבר 2015. הוא הורה למשרד ההגירה להיערך לקבלת 25 אלף פליטים בקנדה שנמלטו ממלחמת האזרחים בסוריה עד סוף חודש פברואר 2016. בתחום הכלכלי הודיע על צמצום החסכונות הזכאים לפטור ממס מסכום של 10,000 דולר בשנה ל-5,500 דולר בשנה כאמצעי להגברת השוויון הכלכלי במדינה. בתקופתו אושר שימוש בקאנביס למטרות פנאי. הפרלמנט של טרודו אימץ גם חקיקה לשימור ימי, האוסרת על שישה מוצרי פלסטיק חד פעמיים, וחיזוק הערכות ההשפעה על הסביבה. עם זאת, טרודו תמך בצינורות נפט וגז להבאת משאבי דלק קנדיים לשווקים זרים. כמו כן, נחתמו הסכם סחר בין קנדה עם האיחוד האירופי והסכם סחר שהחליף את השותפות הטראנס-פסיפית.
במהלך הקדנציה הראשונה נקשר שמו לפרשיית שחיתות, בה נטען כי הוא ובכירים אחרים בממשלתו לחצו על התובעת הכללית לשעבר להימנע מהעמדה לדין של חברת בנייה גדולה במדינה. בנוסף הואשם בהיותו גזען לאחר שפורסמו שלוש תמונות מעברו בהן הוא מאופר כשחור, פרקטיקה המכונה "בלאק פייס" ומסמלת גזענות. שתי הפרשיות הובילו לנסיגה בפופולריות של מפלגתו בבחירות 2019. בבחירות אלה עלה בידו לזכות בקדנציה שנייה בניצחון דחוק, והוא הקים ממשלת מיעוט.
ראש ממשלת קנדה - כהונה שנייה
טרודו המשיך להנהיג במהלך שלטונו מדיניות הגירה ליברלית, בתקופה שבה ארצות הברית ומדינות אחרות הגבילו את ההגירה אליהן. בנוסף לכך, הטיל מס מיוחד למאבק בשינויי האקלים, והצליח לשמור על תוקפו של הסכם סחר חופשי עם ארצות הברית ועם מקסיקו, למרות איומיו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבטלו. בעקבות הטבח בנובה סקוטיה, הודיע כי ממשלת קנדה תאסור מיד על 1,500 דגמים של "נשק בסגנון תקיפה צבאית", לרוב רובים חצי אוטומטיים.
ראש ממשלת קנדה - כהונה שלישית
באוגוסט 2021 הכריז על בחירות בזק ב-20 בספטמבר 2021. הבחירות הסתיימו בתוצאות דומות לבחירות 2019, וטרודו לא השיג רוב בבית הנבחרים של קנדה.
בינואר 2022 במהלך מחאת המשאיות נגד הגבלות הקורונה בבירה אוטווה, הוברח טרודו ביחד עם בני משפחתו מחוץ לעיר מחשש לחייו, ממקום מחבואו הודיע כי נדבק בקורונה ונמצא בבידוד. ב-14 בפברואר 2022 הודיע טרודו על החלטתו להפעיל את חוק החירום (החוק לנקיטת אמצעים בזמן מלחמה לשעבר) כדי לדכא את מחאת המשאיות.
חיים אישיים
טרודו נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא מתגורר באוטווה. עד בחירתו ליושב ראש המפלגה הליברלית, התגורר יחד עם אשתו במונטריאול. בשנת 2023, הודיעו הזוג על גרושיהם.
עמדותיו
טרודו מחזיק בעמדות ליברליות וידוע כאדם שעמדותיו נמצאות בצד שמאל של המפה הפוליטית. הוא תומך בזכות האישה לבצע הפלה מלאכותית, ושאף שמתמודדים אשר אינם תומכים בעמדה זו לא יזכו במועמדות המפלגה הליברלית לפרלמנט. הוא תומך בלגליזציה של מריחואנה. לאחר שבחן את תוצאות הלגליזציה שנערכה במדינות וושינגטון וקולורדו שבארצות הברית, הגיע למסקנה כי קנדה תרוויח מלמידת הניסוי שנערך במדינות אלה ומהפנמתו.
הוא מתנגד ללאומנות הצרפתית שבקוויבק ולשאיפת גורמים בדלניים בפרובינציה לעצמאות מקנדה. טרודו תיאר את המאבק להכרתה של קוויבק כאומה עצמאית כמה ש"מנוגד לכל מה שאבי האמין בו".
בתחום הכלכלי מדגיש טרודו, לצד תמיכתו בכלכלת שוק, את הקטנת הפערים בחברה כאחת ממטרותיו המרכזיות. הוא תומך, כחלק ממצע מפלגתו, בהעלאת מיסים לעשירים לצד הקטנת מיסים למעמדות הנמוכים יותר. הוא גם תומך בהרחבת קצבאות הילדים ובהרחבת קיצבאות הזיקנה. טרודו מאמין בהרחבה תקציבית לשם הגדלת ההשקעות בתשתית ליצירת מקומות עבודה ושגשוג כלכלי גם במחיר של גירעון תקציבי קטן, תחת קביעת יעד לצמצומו. מבחינה תרבותית, תומך טרודו בחיזוק אופייה הרב-תרבותי של קנדה, ובעד חיזוק תוכנית ההגירה לאיחוד משפחות.
בתחום יחסי החוץ, מדגיש טרודו את תפקידה המסורתי של קנדה כמגשרת בין צדדים המעורבים בסכסוכים ברחבי העולם, וכן את חשיבות הסיוע ההומניטרי הבינלאומי וקבלת פליטים לתוך המדינה. הוא תומך בשיתוף פעולה עם מדינות העולם לצורך מאבק בשינוי האקלים.
ביחס למדינת ישראל, תומך טרודו בפתרון שתי מדינות לשני עמים. בנובמבר 2013 נאם בבית הכנסת "בית תקווה" שבטורונטו, ואמר כי קנדה תמיד תהיה ידידה נאמנה של ישראל, בין השאר משום שהיא הדמוקרטיה האמיתית היחידה במזרח התיכון, וכי יש לשתי המדינות ערכים משותפים רבים. הוא מתנגד לתנועת BDS, הקוראת לחרם על ישראל, והגן על זכותה של ישראל להגן על עצמה במבצע צוק איתן. עם זאת, טרודו לא נחשב כתומך ישראל ללא תנאי כפי שהיה קודמו בתפקיד. הוא סבור שעל קנדה למלא תפקיד מגשר ומאזן בין שני הצדדים בסכסוך. בנוסף, הצהיר שהוא תומך בהקמת מדינה פלסטינית ביהודה ושומרון וחבל עזה. ממשלתו תומכת בחידוש היחסים עם ממשלת איראן לאחר שהושג ההסכם בין איראן למעצמות בנוגע להגבלות ארוכות טווח של תוכנית הגרעין שלה.
טרודומניה
בדומה לאביו, ג'סטין טרודו בולט כפוליטיקאי נאה וצעיר ביחס לתפקידו הבכיר, ועל כן זוכה לגלי תשומת-לב והערצה, בעיקר ברשתות החברתיות. התופעה זכתה לכינוי "טרודומניה", ומאפילה לעיתים על נושאי הסיקור המקוריים בשל מעורבותו בהם; כך למשל בעקבות תשובה שלו לעיתונאי בדבר השוואה לעיבוד מידע קוונטי.
העור בו אני חי
הסרט, לדברי אלמודובר, הוא "סיפור אימה ללא צעקות או הפחדות". הנושא המרכזי בו הוא הנקמה של המנתח הפלסטי ד"ר לדגארד (אנטוניו בנדרס) בצעיר שתקף מינית את בתו.
עלילה
הסרט מתרחש בטולדו בשנת 2012. המנתח רוברט לדגארד (אנטוניו בנדרס) פיתח, באמצעות הנדסה גנטית, עור בעל תכונות משופרות, כגון עמידות לאש. בכנס רפואי סיפר שניסה את העור רק על עכברים. באחוזתו, המשמשת גם כמתקן רפואי משוכלל המאפשר מחקר ועריכת ניתוחים, הוא מחזיק אישה צעירה כלואה (אלנה אנאיה), בעזרתה של מנהלת משק הבית, מריליה (מריסה פארדס). בזמן שרוברט אינו בבית, מגיע, בתחפושת של נמר (בעיר מתקיים קרנבל), סקה (רוברטו אלאמו), בנה של מריליה. הוא מבקש מאמו מחסה, משום שנמלט לאחר שוד שערך, אך היא מסרבת. הוא רואה, בטלוויזיה במעגל סגור, את האישה הכלואה, ומבקש להגיע אליה. מריליה מסרבת גם לכך, וסקה כובל אותה, מגיע לחדרה של הכלואה ואונס אותה. רוברט, שחזר הביתה, רואה את האונס, ויורה למוות בסקה.
מריליה מספרת לאישה הכלואה שהיא אמם של רוברט ושל סקה, משני גברים שונים, אך הם אינם יודעים זאת. היא מספרת שאשתו של רוברט נכוותה אנושות בתאונת דרכים 12 שנים קודם לכן, ורוברט הצילה וניסה לשקם אותה, אך כשהיא ראתה את מראה פניה המעוות התאבדה בקפיצה מהחלון. בתם נורמה (ביאנקה סוארס), שהייתה עדה להתאבדות, נזקקה עקב כך לטיפול פסיכיאטרי.
בפלאשבק של שש שנים לאחור, ויסנטה (ז'אן קורנט), הוא גבר צעיר המועסק בחנות הבגדים של אמו. נורמה מגיעה עם אביה למסיבת חתונה. היא יוצאת עם ויסנטה לחצר, ושם הוא מנסה לאנוס אותה, וכשהיא מתנגדת – סוטר לה בחוזקה והיא מתעלפת. רוברט, שרואה את ויסנטה נמלט על אופנועו, מוצא את נורמה בחצר ומעיר אותה, והיא מדמה שהוא האנס. מצבה הנפשי מחמיר, והיא מאושפזת וכעבור זמן מה - מתאבדת. רוברט מחליט לנקום באנס. הוא חוטף אותו, עורך בו ניתוח לשינוי מין, ומעניק לו את תווי פניה של אשתו המנוחה.
בחזרה להווה (שנת 2012), ויסנטה, שלאחר שינוי מינו קרוי ורה, הוא האישה הכלואה באחוזתו של רוברט. בעקבות האונס על ידי סקה, ורה רוכשת את אמונו של רוברט, והוא מאשר לה לצאת לקניות עם מריליה. פולחנסיו (אדוארד פרננדס), עמיתו של רוברט שהשתתף איתו בניתוח לשינוי מין של ויסנטה, מגלה את ויסנטה בידיעה בעיתון על נעדרים, ומאשים את רוברט שהניתוח נעשה במסמכים מזויפים, לשם מחקר בלתי חוקי. ורה מגיעה, ואומרת שהניתוח נעשה לפי רצונה. צעד זה מחזק את אמונו של רוברט, המאפשר לוורה חופש תנועה בבית. ורה מוצאת אקדח, ויורה ברוברט. מריליה, ששמה לב לכך, יוצאת לעזרת רוברט, אך ורה יורה גם בה.
ורה יוצאת מהאחוזה ומגיעה לחנות הבגדים של אמהּ, שם היא מוכיחה לכריסטינה, העובדת בחנות, ולאחר מכן גם לאמהּ, שהיא הבן האובד, ויסנטה.
הפקה
אלמודובר קרא את "מיגל" מאת תיירי ז'ונקה כעשר שנים לפני עליית הסרט לאקרנים. מה שמשך אותו ברומן הייתה לדבריו "עצמת הנקמה של דוקטור לדגארד", וזה הפך לגרעין התסריט המעובד שבמרוצת הזמן הלך והתרחק מהעלילה המקורית. בנוסף, אלמודובר קיבל השראה לכתיבת התסריט מסרטו של ז'ורז' פראנז'ו (Franju) "עיניים ללא פנים" וכן מסרטי המתח של פריץ לאנג.
הבמאי הכריז על פרויקט הסרט בשנת 2002, והתכוון לגייס את אנטוניו בנדרס ופנלופה קרוז לתפקידים הראשיים, אולם בסופו של דבר לוהקו אלנה אנאיה ובנדרס. העור בו אני חי הוא שיתוף הפעולה הראשון בין השניים מאז "קשור אותי! אהוב אותי!" משנת 1990, ושהחל בשנת 1980. הסרט הופק על ידי "אל דסאו" בתקציב של עשרה מיליון אירו.
צילומי הסרט החלו ב-23 אוגוסט 2010 והסתיימו כארבעה חודשים מאוחר יותר. אתרי הצילומים כללו את סנטיאגו דה קומפוסטלה, מדריד, ובית אחוזה על יד טולדו.
הפצה
בשל ההתפתחויות בענף ההפצה, החליטה אל דסאו לנטוש את האסטרטגיה הרגילה שלהם להפצת יצירותיו של אלמודובר, ולהפיץ את הסרט ברחבי העולם בסתיו. סרטי הבמאי הועלו בעבר בבתי הקולנוע הספרדיים באביב ולאחר מכן בעולם במהלך הרבעון האחרון של השנה. הקרנת הבכורה בספרד הייתה ב-2 בספטמבר 2011. בישראל ובארצות הברית הסרט עלה בחודש אוקטובר אותה שנה (בארצות הברית בהפצה מוגבלת בלבד).
ביקורת
הסרט זכה לשבחי הביקורת. המבקר פיטר בראדשו שהעניק לסרט 4 כוכבים מתוך 5, כינה אותו "מעוות בצורה פנטסטית" ו "מותחן מקאברי באמת". כתב הגארדיאן תיאר את המחצית הראשונה של הסרט כ"התגרות ארוכה ומאורגנת היטב בצופה". "הקהל הולך על כורחו אחרי העלילה, מגשש באפלה. ואז, בהפתעה מוחלטת, המלכודת נפרשת והעלילה מוסטת לכיוון בלתי צפוי. בבת אחת מתפשט המותחן של אלמודובר מבגדיו, מסיר את עורו ויוצא במחול עם עצמותיו בלבד." אנדרו אוהייר מ"סלון. קום" כתב כי "זה פחות סרט שתוכל להתאהב בו ויותר סרט שתגיד לחברים שלך שהם ממש חייבים לראות, וזה אמור להספיק כדי להפוך אותו ללהיט ברחבי העולם".
השפעות על הסרט
מבקרי הקולנוע זיהו סרטי קולנוע אחדים מהם הושפע "העור בו אני חי":
זהות מינית ושינוי מין
שאלות של זהות מינית, ובפרט שאלות של טרנסקסואליות העסיקו את אלמודובר באחדים מסרטיו. ("חוק התשוקה" ו"הכל אודות אמא"). בשני מקרים (טינה ב"חוק התשוקה" ואגראדו ב"הכל אודות אמא") מוצגת הטרנסקסואליות באור חיובי, ובשלישי (לולה ב"הכל אודות אמא") - באור שלילי. בכל המקרים הללו, שינוי המין היה בחירתו של האדם שעבר שינוי זה. בסרט שלפנינו, שינוי מינו של ויסנטה מזכר לנקבה נעשה בכפייה, כנקמה של רוברט. ויסנטה, שהפך לוורה, השלים עם שינוי זה, אך לא איבד את זהותו, וברגע שהתאפשר לוורה להימלט מכלאה ולחזור למשפחתה הקודמת – היא עשתה זאת.
שפתי חכמים
שפתי חכמים הוא פירוש פופולרי לפירוש רש"י לתורה שחובר על ידי רבי שבתי בס. הספר נדפס לראשונה באמסטרדם ב-1680. "שפתי חכמים" מופיע כיום בחלק מהחומשים מקראות גדולות, אולם ברובם, כמו בחומשים ממהדורות רבות אחרות, מודפס כיום פירוש המכונה: עיקר שפתי חכמים, שהוא קיצור של שפתי חכמים.
"שפתי חכמים" שייך לפירושי רש"י הפותחים בחיפוש הקושי שרש"י ניצב בפניו. הפירוש מלוקט ממפרשי רש"י שקדמו לו ובפרט מהרא"ם.
מג'נטה 1 סנט
מג'נטה 1 סנט נחשב על ידי אספני בולים רבים לבול הדואר המפורסם ביותר בעולם, והוא גם הבול היקר ביותר בעולם. הבול הונפק בעותקים מעטים בלבד ב-1856 בגיאנה הבריטית (כיום גיאנה), ורק עותק אחד שלו שרד מאז. הבול נחתך לצורת מתומן, והוא מוגדר במצב משומש כשצדו השמאלי (ראו בתמונה) מוחתם באופן בולט. שאר הבול אינו נקי או ברור גם כן, אך דבר זה לא פגם כלל בשוויו הרב המוערך כיום במיליוני דולרים.
רקע
על הנפקת הבול הוחלט לאחר תקלה קשה מבחינת הדואר המקומי. ספינה עם משלוח של בולי דואר הייתה אמורה להגיע ולמסור את מטענה למנהל הדואר המקומי דלטון, אך היא לא הגיעה לבסוף. דלטון הורה למדפיסים המקומיים ג'וזף באום וויליאם דאלאס, שהוציאו לאור עיתון מקומי בג'ורג'טאון, להנפיק בדחיפות סדרה בת שלושה בולים. דלטון הנחה אותם באופן כללי ביחס לעיצוב הבולים, והמדפיסים החליטו בנפרד להוסיף לבול את תמנות הספינה. דלטון לא היה מרוצה מהתוצאה הסופית, וכאמצעי ביטחון נגד זיופים הורה שכל דברי הדואר הנושאים את הבולים הללו יהיו מוחתמים על ידי הפקיד בסניף הדואר.
בול מג'נטה 1 סנט ששרד עד ימינו נושא את החתימה E.D.W, השייכת לפקיד בשם א.ד וייט (E.D Wight).
תיאור הבול
שולי הבול אינם משוננים והוא כולל שני אלמנטים בצבע שחור על גבי נייר בצבע מג'נטה: ספינה במהלך שיט ומעליה ומתחתיה המוטו של המושבה: "Damus Petimus Que Vicissim" (לטינית: "אנו נותנים ומצפים בתמורה"). הציור של הספינה מוקף על ידי ארבעה קווים דקים. מסגרת הבול מוקפת על ידי כתב מוקטן בצבע שחור של מקום ההנפקה וערכו הנקוב של הבול.
היסטוריה
הבול התגלה ב-1873 על ידי תלמיד בית ספר מסקוטלנד בשם ל. ורנון וון (L. Vernon Vaughan), ששהה באותה עת בחבל דמררה בגיאנה. וון מצא אוסף מכתבים של דודו, ובתוכם את מג'נטה 1 סנט שנשא את חותמת הדואר של דמררה. הבול לא הופיע בקטלוגי בולים מאותה תקופה, וכעבור שבועות אחדים מכר אותו וון לאספן בולים מקומי בשם נ.ר. מקינון תמורת שישה שילינגים.
ב-1878 נמכר האוסף של מקינון לסוחר הבולים תומאס רידפאת' מליברפול, תמורת 120 לירות שטרלינג. תוך זמן קצר, ובאותה שנה, מכר רידפאת' את מג'נטה 1 סנט לפיליפ פון פרארי תמורת 150 לירות שטרלינג. לאחר מותו של פרארי ב-1917 נתגלתה צוואתו שבה הוא רצה להעביר את האוסף למוזיאון הדואר בברלין. עם זאת, האוסף כולו, שמנה מאות אלבומים, נתפס ונמכר על ידי הצרפתים שרצו פיצוי על הנזקים שספגו במלחמת העולם הראשונה.
ב-1922 נרכש הבול על ידי התעשיין האמריקני ארתור הינד תמורת כ-36,000 דולרים. באוקטובר 1935 הוצע הבול למכירה על ידי הארמר רוק ושות', ונמכר תמורת 7,500 לירות שטרלינג לפרסיבל לוינס פמברטון. מכירה זו בוטלה מאוחר יותר, והבול הוחזר לגב' סקאלה (לשעבר גב' הינד). ב-1940 היא הציעה אותו למכירה פרטית במסגרת המחלקה הפילטלית של מייסיס בניו יורק. הבול נרכש על ידי מהנדס ממוצא אוסטרלי בשם פרד "פוס" סמול, שהתגורר בפלורידה, תמורת 40,000 דולרים. עם רכישת הבול הפך סמול למי שמחזיק באוסף שלו את כל הבולים שהונפקו אי פעם בגויאנה הבריטית. ב-1970 הועמד האוסף של סמול למכירה פומבית (בשווי משוער של 750,000 דולרים), ומג'נטה 1 סנט נרכש תמורת 280,000 דולרים על ידי קבוצת משקיעים מפנסילבניה בראשות אירווין ויינברג. בשנים שלאחר מכירה זו הציג ויינברג את הבול בסדרה של תערוכות ברחבי העולם. ב-1980 נרכש הבול על ידי ג'ון אלותר דו פונט תמורת 935,000 דולרים. לאחר מאסרו של דו פונט הוחזק הבול ככל הנראה בכספת בנק שבבעלותו. ב-9 בדצמבר 2010 מת דו פונט בעודו במאסר.
מג'נטה 1 נמכר במסגרת מכירה פומבית שנערכה בניו יורק ב-17 ביוני 2014, ובה נמכרו חלקים מעיזבונו של דו פונט. בית המכירות סות'ביס העריך כי עלותו של מג'נטה 1 סנט תגיע לכ-20 מיליון דולר. הבול נמכר לבסוף לאספן סטיוארט תמורת 9.5 מיליון דולר.
ב-8 ביוני 2021 נמכר הבול שוב במכירה פומבית של סות'ביס במחיר של 8.3 מיליון דולר.
לכיד הנחלים
לְכִיד הַנְּחָלִים (שם מדעי: Xanthium strumarium) הוא מין של צמח חד-שנתי ממשפחת המורכבים, הנפוץ ברחבי העולם. בשל התרבותו המהירה הוא נחשב מזיק. מקורו בצפון אמריקה.