cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבשרך לא תתעלם
הציווי לזון את הבנות
בברייתא במסכת כתובות נאמר, שהמצווה על האדם לזון את בנותיו היא משום "ומבשרך לא תתעלם".
רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, בעל ערוך השולחן, מביא בשם תנא דבי אליהו את סדר הקדימות בדין זה: "בתחילה יפרנס את אביו ואמו, ואם הותיר - יפרנס את אחיו ואחיותיו, ואם הותיר - יפרנס את בני משפחתו, ואם הותיר - יפרנס את בני שכונתו, ואם הותיר - יפרנס את בני מבוי שלו, ואם הותיר - יפרנס את שאר בני ישראל".
בחסידות
הבעל שם טוב הסביר שכוונת הפסוק "ומבשרך לא תתעלם", היא שאסור לאדם להתעלם מגופו, אלא עליו להעלות גם את הגוף לעבודת ה'.לדבריו, "עבודה בגשמיות", כוללת גם עבודת ה' בתחום החולין - כגון בעת משא ומתן. חלק מהתורות המובאת בעניין בשמו מציגות את ה"עבודה בגשמיות" בדיעבד וחלקן כלכתחילה. עבודת ה' בגשמיות משתלבת עם העיקרון של "מלוא כל הארץ כבודו", שביקש הבעל שם טוב להנחיל לתלמידיו. תחת הסיגופים הנחה הבעל שם טוב להרבות בטבילה במקווה. את הטבילה ראה הבעל שם טוב לא כהכשרה לדבר מצווה, אלא כעניין מהותי ודרך לדבוק באל.
שימוש כביטוי בעברית המודרנית
"מבשרך לא תתעלם" משמש גם כביטוי בשפה העברית, המבטא צורך לסייע לקרובים או לבני אותו עם.
טוואיפלפונטיין
טוואיפלפונטיין (אפריקאנס Twyfelfontein) באזור דמארלנד בצפון-מערב נמיביה הוא אתר מורשת עולמית מאז שנת 2007 ששטחו 574 דונם, ובו ריכוז של 2,075 פטרוגליפים ב-235 צברים אשר מופו וסומנו עד כה. בנוסף נמצאו כ-500 פטרוגליפים בשמונה אתרים נוספים באזור החיץ שמסביב לטוואיפלפונטיין. עוד נמצאו במקום ציורי סלע וממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות. הממצאים באתר השתמרו היטב והם מיוחסים לבושמנים אשר התגוררו באזור בתקופת האבן המאוחרת האפריקאית משך כ-2,000 שנים ועד לפני אלף שנים לערך. הבושמנים היו ציידים-לקטים והם נאלצו לעזוב את השטח באופן חלקי כאשר שבטי דמארה שעסקו במרעה דחקו אותם מהאזור. כיום שוב אין אוכלוסייה בושמנית המתגוררת בטוואיפלפונטיין.
פטרוגליפים
הפטרוגליפים נוצרו בשתי צורות - חציבה בסלע בעזרת אבן או פשיט או בדרך של שפשופו וצחצוחו. ברוב האתרים נצפו פטרוגליפים שנוצרו בשתי השיטות וברמות שונות של עידון, דבר המצביע על תוספות לדוגמאות קיימות ועל השלמתן לאורך זמן. עם זאת, ובניגוד לאתרי אמנות אבן אחרים, אין הדוגמאות מכסות זו את זו. רוב הפטרוגליפים באתר מתארים דוגמאות פשוטות של קווים וצורות גאומטריות, או של "כיפות" שנוצרו על ידי חציבה בדרך של סיבוב אבן עגולה כנגד הסלע. האחרים מתארים בעלי חיים כמו ג'ירפות (40%), קרנפים (19%), זברות (12%), ראמים (8%) יענים (6%) ובקר (5%). לעומת זאת ציפורים ובני אדם כמעט שאינם מופיעים בפטרוגליפים.
לפי הסברה אין דמויות בעלי החיים מתייחסות לנוכחותן בטבע, אלא למשמעותן הטקסית, וייתכן שהן מתייחסות לטקסי הפיכתם של בני אדם לבעלי חיים. מסקנות אלה נתמכות מפטרוגליפים המציגים יענים המהלכות בשורה כשכנפיהן פרוסות לצדדים או של ג'ירפות הניצבות מול עקבות צעדים אנושיים. הפטרוגליף המכונה "איש האריה" נחשב לדוגמה הידועה ביותר לסברה זו ובו מתואר אריה שלו חמש אצבעות בכל אחת מכפות רגליו. לפי ממצאים אלה הפטרוגליפים נחצבו באתרים בהם נערכו טקסי הבושמנים שעסקו בהורדת גשם, בהסמכה ובנושאים אחרים.
ציורי סלע
באתר שישה מחסות סלע שבהם ציורים, ואלה, בניגוד מוחלט לפטרוגליפים, מתמקדים בדמויות אנושיות. הציורים עשויים מאוכרה אדומה, ומתארים בני אדם בתנוחות שונות, ובהם כאלה העומדים על ארבע, תנוחה מוכרת מריקוד טקסי.
אריה כרוך
אריה (ליאון) כרוך (פברואר 1892, ט"ו בשבט ה'תרנ"ב - 28 באפריל 1983, ט"ו באייר ה'תשמ"ג) היה ממייסדי תנועת הצופים העבריים, ראש התנועה במשך שנים רבות ומורה וסגן מנהל בבית הספר הריאלי בחיפה.
ביוגרפיה
ב-1914 התחתן עם קלרה ופתח את קורס המדריכים הראשון של תנועת השומר הצעיר שהוקמה שנה קודם לכן בעירו. התנועה הייתה גלגול של אגודת ההתעמלות "דרור" שהוקמה על ידי ד"ר הנריק (צבי) שטרנר ב-1901. שטרנר פנה אל כרוך ב-1911 על מנת להקים גדודי צופים מבין חבריה של "דרור".
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס כקצין, בדרגת לויטננט, לצבא אוסטריה, נפצע, חזר להשלים את לימודי ההנדסה ושב לחזית ליחידת נ"מ. אחרי שובו מהמלחמה החל לעבוד כמורה ומדריך בתנועת הנוער. הוא זה שגם ערך את ביטאוני התנועה.
ב-1920 עלה לארץ ישראל והשתלב בעבודות סלילת כבישים. אחר כך עבר לתל אביב שם עבד כפועל בניין וכמדריך למורי חינוך גופני, תחת ניהולו של צבי נשרי מורה בגימנסיה העברית הרצליה. נשרי הקים בגימנסיה את אגודת "הרצליה" שהייתה תנועה צופית.
כרוך עבר לחיפה, שם התקבל לעבוד כמורה למתמטיקה וגאומטריה בריאלי, ושם הקים ב-1925 אגודה מקבילה בשם "משוטטי בכרמל" שהיא המשכה של אגודת המשוטטים שהוקמה על ידי פנחס כהן. כהן, המורה לטבע של בית הספר, לא ראה עין בעין את אופייה הצופי של הקבוצה. כרוך הצליח לשכנע את ארתור בירם, מייסד ומנהל בית הספר הריאלי, בנחיצות החינוך הא-פורמלי. השבט (שם שנתן כרוך עצמו) הוקם בט"ו בשבט תרפ"ה (1925) שהוא גם יום הולדתו של כרוך. מאז ועד היום נחשב יום זה ל"יום ההולדת" של השבטים בישראל.
כשנה אחרי הקמת השבט, נסע כרוך על מנת להשלים את לימודיו בחו"ל. אריה כרוך חתם בשם "מצביא שבט משוטטי בכרמל" על הצטרפות לתנועה הצופיות העולמית. מאחר שהתנועה הצעירה הייתה ללא שייכות פוליטית נתגלו משברי זהות בין חבריה. כרוך השתתף ב-1933 בכינוס של עשרים ושלושה מפקדי צופים משלוש הערים הגדולות, שבו הוחלט על . הוא נבחר לראש ההנהגה של תנועת הצופים וכתנועה א-מפלגתית החל לפעול להשגת חסות רשמית של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי. חסות שנמשכת עד היום בידי משרד החינוך.
כמורה למתמטיקה הוציא כרוך מספר ספרי לימוד. כרוך קיבל את אות "יקיר חיפה" ב-1970. הוא נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה, ועל מצבתו חוקק סמל תנועת הצופים העבריים. על שמו רחוב בשכונת רמת בגין בחיפה.
חג מולד בלתי נשכח
חג מולד בלתי נשכח (באנגלית : Falling for Christmas) הוא סרט קומדיה רומנטית לחג המולד האמריקאי, בבימויה של ג'יין דמיאן, מתסריט של ג'ף בונט ורון אוליבר. בסרט מככבת לינדזי לוהן, ואילו קורד אוברסטריט, ג'ורג' יאנג, ג'ק וגנר ואוליביה פרז מופיעים בתפקידי משנה.
עלילה
יורשת מלונות מאורסת טרייה ומפונקת סובלת מאמנזיה מוחלטת לאחר תאונת סקי ומוצאת את עצמה תחת השגחתם וטיפולם של אב ובתו הקטנה בימים שקדמו לחג המולד.
הפקה
במאי 2021, הודיעה נטפליקס שלינדזי לוהן לוהקה לתפקיד בקומדיה רומנטית לחג המולד עבור שירות הסטרימינג וחשפה את תקציר העלילה. פרטי ההפקה של הסרט דווחו על ידי המגזין וראייטי כאשר ג'יין דמיאן אמורה לביים את התסריט שנכתב על ידי ג'ף בונט ורון אוליבר. תאגיד הקולנוע של אמריקה בראד קרבוי וסרטי ריביירה, מייקל דמיאן, יפיקו את הסרט, בעוד אמנדה פיליפס, אריק ג'רב ודייוויד וולף שימשו כמפיקים בפועל. הפקת הסרט החלה בנובמבר, והוא יופץ בעונת החגים של 2022. באוקטובר, מייקל דמיאן אישר בראיון שהצילומים יתחילו בחודש יוני ביוטה.
בתחילת נובמבר, פורסם שקורד אוברסטריט לוהק לתפקיד מושא האהבה של לוהן בסרט. ג'ורג' יאנג, ג'ק וגנר ואוליביה פרז יופיעו גם הם בתפקידים לא ידועים. בשבוע שלאחר מכן, נטפליקס פרסמה טריילר ראשון של הסרט. ההפקה דיווחה שהחל הצילומים לסרט, תחת הכותרת חג המולד בארץ הפלאות, יתקיימו ביוטה, מ-8 בנובמבר עד 15 בדצמבר 2021. בפברואר 2022, נטפליקס פרסמה טיזר הכולל קליפ של לוהן בסרט שנקרא רשמית Falling for Christmas. באותו חודש, לוהן התראיינה למגזין ווג על החלטתה לקבל את התפקיד.
ביולי 2022, אמה של לוהן, דינה, חשפה כי בתה אליאנה תופיע גם היא בסרט, וגם תשיר שני שירים שיהיו חלק מהפסקול. ב-3 באוקטובר, נטפליקס פרסמה את הפוסטר הרשמי ומידע נוסף על הפרויקט. ב-7 באוקטובר, נטפליקס שיתפה את הטריילר הרשמי שלה, הכולל גרסת כיסוי של " Jingle Bell Rock " שביצעה לוהן והודיעה שהרצועה המלאה תהיה זמינה להאזנה ב-4 בנובמבר.
הסרט הוקרן לראשונה ב-10 בנובמבר 2022 בנטפליקס.
ליקוטי עצות
ליקוטי עצות הוא חיבור תורני, המבוסס על הספר ליקוטי מוהר"ן של רבי נחמן מברסלב. הספר חובר על ידי תלמידו רבי נתן שטרנהרץ.
הספר נערך בשנת תקפ"ו (1826) כהשלמה לעריכת הספר "קיצור ליקוטי מוהר"ן" (שנערך בשנת תקס"ה). מטרת הספר היא להוציא עצות מעשיות מתוך הספר ליקוטי מוהר"ן ושיחותיו של רבי נחמן, ולסדרם לפי נושאים על מנת להקל על מי שקשה עליו הלימוד בליקוטי מוהר"ן.
הספר נתפס כספר קל שהקריאה בו זורמת ושוטפת, בניגוד לספרים עמוקים ומורכבים יותר בחסידות ברסלב. מכאן נובעת הפופולריות הרבה שלו. כותרת המשנה של הספר מעידה על כך שמדובר בליקוט של רעיונות קצרים, וכך נכתב בה: הספר מסודר על פי סדר האלפבית. בהקדמה כותב רבי נתן על החיבור שמי ש"חס על נפשו באמת" ישים לב לחיבור הקטן הזה שהוא "מעט הכמות ורב האיכות". הערך הראשון הוא אמת ואמונה, ואחר כך בין היתר אכילה, הכנסת אורחים, ארץ ישראל, בושה, כעס, כבוד ועוד, עד לערך האחרון שהוא תמימות.
הוצאות מאוחרות
בשנים מאוחרות יותר הוציא תלמידו של רבי נתן, רבי נחמן מטשערין, את הספר במהדורה שנייה, ובה הוסיף להוציא עצות גם משאר ספריו של רבי נחמן. הספר נקרא "ליקוטי עצות מהדורא בתרא".
בהמשך לקח ר' נחמן מטשערין את אותו עיקרון של ר' נתן והחיל אותו גם לגבי ספרי רבו ר' נתן בעצמו, וכתב ארבעה כרכים של עצות למעשה היוצאות מספרו של ר' נתן "ליקוטי הלכות". הספר נקרא בשם "אוצר היראה".
בדפוסים מאוחרים, לוקטו שלושת ליקוטי העצות (ליקוטי עצות של ר' נתן, ליקוטי עצות מהדורא בתרא ואוצר היראה של ר' נחמן מטשערין) לספר אחד, ונקראו בשם "ליקוטי עצות המשולש".
על בסיס הספר "ליקוטי עצות" של ר' נתן, נכתב ביידיש הספר "עצות המבוארות", על ידי נינו של רבי נחמן, רבי שמשון ברסקי. בספר זה מבאר ומסביר המחבר ביידיש את דברי רבי נחמן הכתובים בעברית. כיוון שספר זה מהווה גם ביאור ולא רק תרגום, הוא תורגם בחזרה לעברית.
קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ
קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ (בגרמנית: Caroline, Prinzessin Reuß zu Greiz; 13 ביולי 1884 - 20 בינואר 1905), הייתה נסיכה גרמנייה מבית רויס אשר התחתנה עם וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ביוגרפיה
קרולינה נולדה ב-13 ביולי 1884 בעיר גרייץ, להיינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ ולאידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה והרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט.
ב-10 בדצמבר 1902 התארסה קרולינה עם וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, וב-30 באפריל 1903 התחתנו השניים בביקבורג. קרולינה רצתה לסגת מהנישואים זמן קצר לפני החתונה, אולם וילהלם השני, קיסר גרמניה ואשתו אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה שכנעו אותה להתחתן עמו. בני דודיה גאורג, נסיך שאומבורג-ליפה והיינריך הארבעה עשר, נסיך רויס, כמו גם בני דודיו של וילהלם ארנסט וילהלמינה, מלכת הולנד והנדריק, נסיך הולנד הגיעו לחתונה.
נישואי הזוג היו אומללים, וקרולינה לא הצליחה להתאים את עצמה לנימוסי החצר הנוקשים בוויימאר. עד מהרה ברחה קרולינה לשווייץ, ובהמשך אף חלתה במלנכוליה. ב-20 בינואר 1905 מתה קרולינה במיינינגן בנסיבות מסתוריות, והטענה הרשמית הייתה דלקת ריאות בעקבות שפעת, אם כי הועלו טענות שהייתה זו התאבדות. לאחר מותה התחתן וילהלם ארנסט בשנת 1910 עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
AMD CrossFireX
AMD CrossFireX (נודע בעבר כ-CrossFire) הוא שם המותג עבור טכנולוגיה של חברת AMD אשר פותחה במקור על ידי ATI טכנולוגיות. הטכנולוגיה מאפשרת לעד ארבעה כרטיסים גרפים להיות בשימוש במחשב אחד, וזאת על מנת להגיע לרמת ביצועים גרפיים טובה יותר.
ריצ'רד לוונטין
ריצ'רד צ'ארלס לוונטין (באנגלית: Richard Charles Lewontin; 29 במרץ 1929 – 4 ביולי 2021) היה ביולוג אבולוציוני, מתמטיקאי, גנטיקאי ופרשן חברתי אמריקני. לוונטין הוביל את פיתוח הבסיס המתמטי של גנטיקה של אוכלוסיות ותאוריית האבולוציה, והיה חלוץ ביישום טכניקות מהביולוגיה המולקולרית, כגון אלקטרופורזה בג'ל, לשאלות של שונות גנטית והתפתחות.
בשני מאמרים מכוננים משנת 1966 שחיבר יחד עם ג'ון לי האבּי בכתב העת Genetics לוונטין תרם לפיתוח התחום המודרני של האבולוציה המולקולרית. בשנת 1979 הטביע עם סטיבן ג'יי גולד את המונח "ספנדרל" בתיאוריה האבולוציונית. בין השנים 1973–1998 היה ראש הקתדרה ללימודי זואולוגיה וביולוגיה באוניברסיטת הרווארד, ומשנת 2003 עד מותו בשנת 2021 היה שם פרופסור למחקר.
לוונטין התנגד לדטרמיניזם גנטי.
ביוגרפיה
לוונטין נולד בעיר ניו יורק. הוריו היו צאצאים של יהודים שהיגרו ממזרח אירופה בסוף המאה ה-19. הוא למד בבית הספר התיכון "פורסט הילס" וב"בית הספר החופשי ללימודים גבוהים" בניו יורק. בשנת 1951 סיים תואר ראשון בביולוגיה בהרווארד. בשנת 1952 קיבל תואר שני בסטטיסטיקה מתמטית, ואחריו דוקטורט בזואולוגיה בשנת 1954, שניהם מאוניברסיטת קולומביה, שם הוא היה תלמידו של תאודוסיוס דובז'נסקי. מילא תפקידים בפקולטה באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, באוניברסיטת רוצ'סטר ובאוניברסיטת שיקגו. בשנת 1973 מונה לוונטין אגאסיז לפרופסור לזואולוגיה ופרופסור לביולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
עבודה בגנטיקה של אוכלוסיות
לוונטין עבד על גנטיקה של אוכלוסיות הן ברמה התאורטית והן בצורה ניסויית. סימן היכר בעבודתו היה עניין בטכנולוגיה חדשה. הוא היה הראשון שעשה סימולציה ממוחשבת של התנהגות לוקוס של גן יחיד. בשנת 1960 הוא וקן-איצ'י קוג'ימה היו הראשונים שהציגו משוואות לשינוי בתדירות של הפלוטיפ עם ברירה טבעית אינטראקטיבית בשני לוקוסים. ובכך תרמו לפיתוח המחקר התאורטי בשנות השישים והשבעים בנושא ברירה של שני לוקוסים.
בשנת 1966, לוונטין והאבּי פרסמו מאמר שחולל מהפכה בגנטיקה של אוכלוסיות. הם עשו אלקטרופורזה בג'ל לחלבון כדי לסקור עשרות לוקוסים בזבוב הפירות דרוזופילה פסאודובסקורה, ודיווחו כי חלק גדול מהמקרים היו פולימורפיים, וכי בממוצע היה סיכוי של כ-15% שהפרט הוא הטרוזיגוטי. מחקרים קודמים אמנם מצאו שונות בלוקוסים בודדים, אך לא לא היה ידוע עד כמה השונות הנפוצה.
עבודה על מגוון גנטי אנושי
במאמר מכונן משנת 1972 זיהה לוונטין שרוב השונות (80–85%) בקרב אוכלוסיות אנושיות נמצאות בקבוצות גאוגרפיות מקומיות וההבדלים המיוחסים לקבוצות "גזע" מסורתיות הם חלק קטן מהשונות הגנטית האנושית (1–15%). במאמר משנת 2003 מתח אנתוני אדוארדס ביקורת על מסקנתו של לוונטין כי גזע הוא מושג טקסונומי פסול, וכינה אותו "הכשל של לוונטין". לטענתו, ההסתברות של סיווג שגוי של אדם על בסיס שונות במיקום גנטי יחיד היא כ-30% וההסתברות של סיווג שגוי מתקרבת לאפס אם נחקרים מספיק לוקוסים. הביקורת של אדוארדס זכתה בתורה לביקורת משלה מצד ביולוגים כמו ג'ונתן מארקס, שטענו כי "העניין של תורת הגזע היה לגלות מקבצים גדולים של אנשים שהם הומוגניים בתוך הקבוצה, והטרוגניים בין קבוצות מנוגדות. הניתוח של לוונטין מראה שקבוצות כאלה אינן קיימות במין האנושי, וביקורתו של אדוארדס אינה סותרת את הפרשנות הזו".
ביקורת על הביולוגיה האבולוציונית המסורתית
לוונטין וגולד הטביעו את המונח ספנדרל בביולוגיה האבולוציונית, בהשראת המונח האדריכלי "ספנדרל ", במאמר רב השפעה משנת 1979, "The Spandrels of San Marco and the Panglossian Paradigm". ספנדרלים תוארו כתכונות של אורגניזם הקיימות כתוצאה הכרחית של מאפיינים אחרים (אולי סתגלניים), אך אינן משפרות באופן ישיר את הכשירות (ולכן אינן בהכרח סתגלניות). התדירות היחסית של ספנדרלים לעומת אדפטציות ממשיכה לעורר מחלוקת בביולוגיה האבולוציונית.
לוונטין היה ביקורתי מאוד כלפי גישות נאו-דארוויניסטית מסורתיות להסתגלות. הוא הדגיש את הצורך לתת אפיון הנדסי של הסתגלות בנפרד ממדידת מספר הצאצאים, ולא לצאת מנקודת הנחה שאיברים או אורגניזמים נמצאים בהסתגלות אופטימלית. לדברי לוונטין, הביקורת הכללית והטכנית שלו על גישות פונקציונליות להסתגלות צמחה מההכרה שהכשלים של הסוציוביולוגיה נובעים הנחות יסוד שגויות לגבי הסתגלות של כל התכונות, בחלק גדול מהסינתזה האבולוציונית המודרנית.
צומרקה
צומרקה (יוונית: Αθαμανικά or Τζουμέρκα; אנגלית: Tzoumerka או Athamanika) הוא רכס הרים בצפון-מערב יוון, המהווה חלק מרכס הרי הפינדוס. פסגתו הגבוהה ביותר נקראת קַקַרְדִיצָה (Κακαρδίτσα) וגובהה 2,429 מטר. הכביש הראשי היחיד החוצה את הרכס הוא הכביש הלאומי מספר 30, המוליך מארטא לוולוס. צפיפות האוכלוסין על הרכס נמוכה מאוד, ובעקבות עזיבת הצעירים בכפרים רבים נותרו כמה עשרות תושבים. שני נהרות גדולים מנקזים את הרכס – נהר אַכֶלוֹאוֹס במזרח ונהר אָרַכְתוֹס  במערב.
ריצ'רד לוונטין
סוציוביולוגיה ופסיכולוגיה אבולוציונית
לוונטין מתח ביקורת על תומכי הסוציוביולוגיה והפסיכולוגיה האבולוציונית כמו אדוארד וילסון וריצ'רד דוקינס, המסבירים התנהגות של בעלי חיים ומבנים חברתיים במונחים של יתרון אבולוציוני או אסטרטגיה. לדבריו, כשגישה זו מיושמת על בני אדם, מדובר בדטרמיניזם גנטי. בכתביו, לוונטין הציע השקפה של האבולוציה עם יותר ניואנסים, הדורשת הבנה מדוקדקת יותר של ההקשר של האורגניזם כולו כמו גם את הסביבה.
צומרקה
תיירות בצומרקה
בצומרקה בתי מלון משפחתיים קטנים ובתי הארחה. הכפרים סיראקו וקלריטס הוכרזו ככפרים לשימור, ולפיכך נשמרת בהם הבניה המסורתית באבן. נהר ארכתוס הוא אחד מיעדי הרפטינג החשובים ביוון, כאשר בחלקו העליון הרפטינג בדרגה 5 ובחלקו המרכזי הוא ברמה 3.
ריצ'רד לוונטין
סוציוביולוגיה ופסיכולוגיה אבולוציונית
הביקורת של לוונטין על פשטנות יתר של הגנטיקה הניעו אותו ולחיים פעילים כאינטלקטואל ציבורי. הוא הרצה רבות כדי לקדם את דעותיו על ביולוגיה אבולוציונית ומדע והשתתף בתדירות רבה בדיונים. בספרים כמו "Not in Our Genes" ובמאמרים רבים, לוונטין הטיל ספק בטענת התורשתיות של תכונות התנהגות אנושיות, כמו אינטליגנציה כפי שנמדדה במבחני מנת משכל.
אנשי אקדמיה שונים טענו כי הביקורת של לוונטין על הסוציוביולוגיה נבעה מסיבות לא מדעיות. אדוארד וילסון, למשל, אמר שאמונותיו הפוליטיות של לוונטין השפיעו על השקפתו המדעית. לוונטין הזדהה לפעמים כמרקסיסט, וטען כי השקפותיו הפילוסופיות חיזקו את עבודתו המדעית.
תעשיית החקלאות
לוונטין כתב על כלכלת תעשיית החקלאות. לטענתו, התירס ההיברידי פותח והופץ לא בגלל איכותו המעולה, אלא משום שהוא איפשר לתאגידי העסקים החקלאיים להכריח את החקלאים לקנות זרעים חדשים בכל שנה במקום זרעי הצמחים המיוצרים על ידי יבול התירס הקודם שלהם (לבונטין 1982). לוונטין היה עד בתביעה בקליפורניה שערערה על מימון מחקר בידי המדינה לפיתוח קוטפי עגבניות אוטומטיים, וטען כי בכך ניתן תיעדוף של רווחי התאגידים החקלאיים על פני העסקת העובדים. התביעה נדחתה.
יחסי מקסיקו–סאו טומה ופרינסיפה
יחסי מקסיקו–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין מקסיקו וסאו טומה ופרינסיפה.
סקירה כללית
מקסיקו סאו טומה ופרינסיפה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1989. היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות הוא בעיקר בפורומים רב-צדדיים.
בנובמבר 2010 שלחה ממשלת סאו טומה ופרינסיפה משלחת בת שישה חברים להשתתף בכנס שינויי האקלים של האו"ם בשנת 2010 בקנקון, מקסיקו.
אני מאמין (ניגון חסידי)
אני מאמין הוא ניגון חסידי שחובר למילות התפילה אני מאמין. הניגון זכה לפרסומו העיקרי לאחר שהושר בשנת תש"ה (1945) אצל האדמו"ר ממודזיץ', הרב שאול ידידיה אלעזר טאוב, שישב בארצות הברית, והפך מאז למעין שיר הנצחה לשואה בעולם החסידי. מאז הוא בוצע על ידי מבצעים רבים, חסידים ושאינם חסידים.
גלגולו של הניגון
הניגון מיוחס לעזריאל דוד פסטג, חסיד מודזיץ' וחזן ומלחין בולט בוורשה שלפני מלחמת העולם השנייה, שנרצח בשואה.
על פי המסופר על ידי החזן בן-ציון שנקר, חסיד מודזיץ', כך התגלגל הניגון: כאשר נשלחו פסטג ובני משפחתו בשנת תש"ב (1942) אל מחנה ההשמדה טרבלינקה, דחוסים אל תוך קרונות משא ללא אוויר ומים, החל פסטג לשיר בשארית כוחותיו את "אני מאמין" בלחן זה. בעוד יושבי הקרון מצטרפים אליו ומדקה לדקה התגברה השירה, הכריז פסטג כי מי שינצל מהתופת ויעביר את הניגון לרבי ממודז'יץ השוהה באמריקה, יזכה בחצי מחלקו בעולם הבא. אחד היהודים שהצליח להינצל ולברוח לשווייץ רשם את תווי הניגון וסיפורו, ושלחם לרבי ממודז'יץ בניו יורק, ככל הנראה מבלי לציין את שם החזן.
במהלך סעודת ברית מילה שנערכה בחודש ניסן תש"ה (1945) הראה הרבי את המכתב לרב יצחק הוטנר ולרבי יעקב חיים מסטולין, ובן ציון שנקר החל לשיר את הניגון מתוך הכתב בליווי הקהל הרב שנכח במקום. לאוזני המשתתפים במעמד כבר הגיעו באותה עת הידיעות על אודות האסון שפקד את אחיהם באירופה, ובן ציון שנקר העיד כי "עין אחת לא נותרה יבשה לשמע הניגון וסיפור הצלתו". הרב הוטנר, ששהה רבות במחיצתו של פסטג לפני המלחמה בוורשה, זיהה את התבנית המוזיקלית ואת המחבר האלמוני של הניגון. הרבי ממודז'יץ, שזיהה והכיר אף הוא את ניגוניו של פסטג מימי שהותו באוטבוצק, התבטא לפי המסופר כי "עם הניגון הזה צעדו יהודים אל משרפות הגזים, ועם הניגון הזה יצעדו יהודים לקבל את פני משיח-צדקנו [...] כאשר ר' עזריאל דוד שר את ה'אני מאמין' בוודאי נעו אמות הסיפים בעולמות העליונים".
לפי חוקר המוזיקה החסידית האמריקאי ולוול פסטרנק, חובר הלחן כבר בגטו ורשה.
נוסחים ספרותיים
על סיפור הלחנת הניגון והצלתו התפרסמו מספר נוסחים ספרותיים, כאשר בחלקם שולבו מוטיבים אגדיים על כך שהניגון הולחן על ידי פסטג תוך כדי הנסיעה ברכבת, וכי הניצול שהעביר את הסיפור קפץ מהרכבת כיוון שהסכים ל"עסקת" העולם הבא שהציע פסטג. בהקדמה שצורפה לתווי הניגון במאסף "רשומות" כבר בשנת תש"ו (1946) נכתב גם כי את הניגון "שרו אלפים ורבבות בורשה ולובלין, בלודז' וביאליסטוק, ובשורה זו יצאה נשמתם."
מילים
מילות הניגון הן הנוסח האנונימי לעיקר הי"ב מעיקרי האמונה של הרמב"ם:
שירת הניגון
עקב סיפורו של הניגון הוא הפך למזוהה מאוד עם השואה בכלל ועם השילוח ברכבות בפרט, והוא מושר על ידי רבים במשלחות לפולין ובטקסי יום השואה.
בחסידות מודז'יץ הנהיג האדמו"ר שמואל אליהו טאוב להקדיש את ההקפה השישית בהקפות שניות במוצאי שמחת תורה לעילוי נשמת קדושי השואה. במהלך ההקפה שרים את הניגון כשאורות בית המדרש מכובים. לאחר הניגון תוקעים בשופר ושרים "לשנה הבאה בירושלים".
צמר סלעים
צמר סלעים הוא כינוי לסיבים מינרליים מלאכותיים (בדומה לפיברגלס), העשוי מבזלת ומסלעים אחרים, שמטרתו לבודד מחום ומרעש. החומר מיוצר על ידי הזרמת אוויר על פני סלע מותך, או סיבוב הסלע המותך במהירות גבוהה, בדומה לייצור צמר-גפן מתוק.
צמר מינרלי הומצא לראשונה בשנת 1840, בוויילס, על ידי אדוארד פָּארי. הוא הוכנס לייצור מסחרי בשנת 1871, בגרמניה.
צמר סלעים הוא חומר פריך, הנוטה להתפורר ולגרום לגירויים בעור, בדרכי הנשימה ובעיניים, וסוגים מסוימים שלו הוכחו כמסרטנים. עם זאת, הסוג הנפוץ, המשמש לבידוד ביתי אינו נמצא ברשימה זו.
צורות
בנוסף לשימושו כחומר בניה, משמש צמר הסלעים כמדיום לגידול צמחים בהידרופוניקה.
המעניק
המעניק (מאנגלית: The Giver) הוא רומן מדע בדיוני חברתי משנת 1993 שנכתב על ידי הסופרת לויס לאורי.
העלילה מתרחשת בחברה הנראית בהתחלה כחברה אוטופית אך מתבררת להיות דיסטופית. הסיפור עוקב אחרי ג'ונס (Jonas) במהלך השנה ה-12 של חייו. החברה בה חי ג'ונס ביטלה את הכאב ואת כל הבעיות החברתיות על ידי הפיכת כל בני האדם החיים באותה קהילה לחד גוניים, אך יחד עם זאת הכחידה את העומק הרגשי מחייהם. בכל סוף שנה מתקיים בקהילה טקס מיוחד בו כל שכבת גיל עד גיל 12 עוברת שלב בחיי הקהילה, ובטקס ה-12 מקבל כל נער תפקיד בו הוא עובר הכשרה ובו הוא משרת את הקהילה עד ליום שחרורו מהקהילה. ג'ונס מקבל את תפקיד "מקבל הזיכרונות" - תפקיד בו מחזיק רק אדם אחד בקהילה. התפקיד הוא לקבל את כל הזכרונות מהזמנים שלפני הפיכת החברה לחד-גונית ממקבל הזיכרון הקודם שהפך להיות המעניק. מטרת התפקיד היא שמקבל הזיכרון יכול להעניק סיוע לקהילה בנושאים בהם אין לה ניסיון. חלק מחוקי הקהילה, כמו האיסור לשקר והאיסור לכבות את המיקרופונים המצויים ברחבי הקהילה, אינם חלים על מקבל הזיכרונות. כשג'ונס מתחיל לקבל את הזכרונות מלאי האושר והכאב מהמעניק, הוא מבין את היתרונות הרבים הקיימים בידע. האנשים בקהילתו של ג'ונס שמחים מחייהם כי הם אינם מכירים חיים אחרים, אך הידע אודות מה הם יכולים להשיג עלול ליצור כאוס. בפני ג'ונס עומדת דילמה: האם עליו להישאר בקהילה בה גדל לצד משפחתו החיה חיים רדודים ללא אהבה, צבע, בחירה וידע? או האם עליו לברוח מהקהילה ובכך להעניק לקהילה את הידע המאפשר להם לחיות חיים מלאים אך ללא השלווה נטולת הידע?
הספר הוא החלק הראשון מתוך סדרת ספרי "המעניק", סדרה רופפת הכוללת גם את הספרים הכחול האבוד (2000), שליח, (2004) ובן (2012), שלושה ספרים של לויס לאורי העוסקים באותה תקופה עתידית.
רקע
השטח בו חיה הקהילה וכל השטח שסביבה וסביב קהילות זהות לה עברו שיטוח על מנת להקל על הבנייה ועל התחבורה בתוך ובין הקהילות. למרות שיש בקהילה מדגרת דגי סלמון, אין עוד אף בעל חיים ברחבי הקהילה. אזרחי הקהילה מכירים את המילה "חיות" רק כמילת גנאי לאנשים המתנהגים בצורה מוזרה. לילדי הקהילה בגילאים מסוימים יש בובות בצורות של בעלי חיים כמו דובים ופילים אך אזרחי הקהילה חושבים כי הם יצורים מומצאים, וקוראים להם 'חפץ -מנחם'. מערכת "בקרת אקלים" שומרת על מזג האוויר בשטחי הקהילה קבוע. מרומז בסיפור כי נעשה שימוש בהנדסה גנטית על מנת ליצור עיוורון צבעים בבני האדם כך שהם חיים בעולם חסר צבע. לרוב מוחלט של אזרחי הקהילה יש עיניים כהות ורק לחריגים (כמו ג'ונס, גבריאל התינוק והמעניק) יש עיניים בהירות.
הקהילה מנוהלת על ידי "ועדת הקשישים" המחליטה (בין השאר) איזה תפקיד יקבל כל אזרח בגיל 12. האזרח מקבל את התפקיד לפי תחביביו וכישרונותיו והוא יישאר בתפקיד זה במשך כל ימי חייו הפרודוקטיביים. אנשי הקהילה כפופים לחוקים הנוגעים בכל הבטי החיים. רוב החוקים, במידה והופרו, מחייבים התנצלות פשוטה אך עם זאת טקסית של המפר. ישנם חוקים, כמו למשל חוק האוסר על ילדים מתחת לגיל תשע לרכוב על אופניים, המופרים בסתר ולא מתייחסים להפרתם ברצינות. אם אזרח מפר חוקים משמעותיים שלוש פעמים הוא משוחרר. תהליך השחרור נראה בתחילת הסיפור כתהליך טקסי בו המשוחרר עובר לגור ב"מקום אחר" - מקום טוב אך מחוץ לקהילה. בסופו של דבר מתברר כי השחרור הוא המתה באמצעות זריקת רעל המשמשת לא רק לענישה אלא גם לבקרת המוות בזקני הקהילה ובפעוטות חלשים.
עלילה
אחרי שג'ונס מקבל את התפקיד הוא מתחיל לקבל הכשרה מ"המעניק" שהוא בעצם מקבל הזיכרון הקודם, ההופך להיות מורהו. ג'ונס מקבל זיכרונות מהמעניק בצורה טלפתית, זכרונות הכוללים חוויות שאינם מוכרות בעולם הקהילה: אלימות, עצבות ואובדן יחד עם אהבת אמת, יופי, שמחה, הרפתקאות, בעלי חיים, ריקוד, שירה, בית ומשפחה. הידע שצובר ג'ונס גורם להיתרחקותו מחבריו ומשפחתו, והופך אותו לציני יותר ויותר ביחס לחייו הקודמים והמוגנים. הגילויים שמגלה ג'ונס גורמים לו לרצות להחזיר לקהילה את הזכרונות שהם אינם מודעים להם כדי שתהיה משמעות לחייהם. ג'ונס והמעניק מתכננים להוציא תוכנית זו לפועל על ידי הברחת ג'ונס אל מחוץ לקהילה, דבר שיגרום לזכרונות לעזוב את ג'ונס ולהגיע אל כל אנשי הקהילה, שיחושו את הרגשות העמוקים אותם יכולים לחוש רק ג'ונס והמעניק. בסופו של דבר שואל ג'ונס את המעניק אם הוא חושב על יום שחרורו. השיחה המתפתחת מובילה את ג'ונס והמעניק לצפות בווידאו המתעד את שחרורו של תינוק (הילד הפחות מפותח מבין תאומים) על ידי אביו של ג'ונס. ג'ונס צופה באימה כיצד אביו מזריק לתינוק זריקת רעל וזורק את גופת התינוק. המעניק מציין כי מקבל הזיכרונות הקודם שהייתה למעשה ביתו (רוזמרי) של המעניק, ביקשה להשתחרר והזריקה את זריקת הרעל לעצמה וגרמה לזכרונות רבים להגיע להכרתם של אנשים הקהילה (ולכן אחד מהחוקים החלים על ג'ונס הוא שאסור לו לבקש שחרור).
במהלך תקופת ההכשרה של ג'ונס כמקבל הזיכרון משפחתו מארחת תינוק בשם גבריאל, משום שהוא אינו מצליח לישון בלילות ומפריע לשאר התינוקות ב"מרכז הטיפוח". ג'ונס מגלה שהוא מסוגל להעניק לגבריאל זכרונות, וכך ג'ונס מצליח להרגיע את התינוק בלילות. כשעוברת שנה (אותה קיבל גבריאל כתוספת זמן לפיתוח) וגבריאל עדיין בוכה בלילות (כאשר הוא מועבר מביתו של ג'ונס ל"מרכז הטיפוח" שם אין באפשרותו של ג'ונס להעביר לו זכרונות), גבריאל נהיה מועמד לשחרור. נואש, בורח ג'ונס מהקהילה יחד עם גבריאל התינוק לפי ההוראות והתכנונים של המעניק. בהתחלה נראה כי ניסיון הבריחה צלח, כאשר מטוסי החיפוש שנשלחו אחריהם מתמעטים עם הזמן, אך כעבור זמן מה נגמר האוכל אותו אסף ג'ונס לפני הבריחה והוא וגבריאל הולכים ונחלשים. בקור וברעב ג'ונס מתחיל לאבד תקווה אך הוא וגבריאל עדיין שורדים הודות לשימוש בזכרונות חמים וטובים. ג'ונס מתחיל לחשוב ולהיזכר במשפחתו, חבריו והמעניק שנשארו בקהילה. בסופו של דבר ג'ונס וגבריאל מגיעים לראש פסגה מכוסה שלג בה הוא רואה מזחלת זהה לזאת בו הוא ראה בזיכרון הראשון שקיבל. ג'ונס וגבריאל עולים על המזחלת ומתגלשים במורד הגבעה ולפתע הם שומעים מוזיקה הבוקעת ככל הנראה מבתים שהיו בסביבה.
סיום הספר יכול להיות דו משמעי, כי ג'ונס נראה בסוף הסיפור כסובל מהיפותרמיה, ולכן גורלו וגורל גבריאל אינם ידועים. עם זאת, בספר "שליח", ספר המשך בטרילוגיית המעניק, מתברר כי ג'ונס וגבריאל אכן שרדו את המסע.
פרסים ומועמדויות
לויס לאורי זכתה במספר פרסים ומועמדויות על סיפרה "המעניק":
תרגום לעברית
הספר יצאה בעברית בשנת 1998 בהוצאת כתר, בתרגום דפנה לוי ינוביץ, ושוב בהמהדורה מחודשת ב-2014.
לנה
לנה (ברוסית: Лена) הוא נהר גדול בסיביר, רוסיה. זהו הנהר התשיעי באורכו בעולם. הדלתה שלו קפואה 7 חודשים בשנה. אורכו כ-4,400 ק"מ. הלנה הוא מקור חשוב לדיג לתושבי האזור. חלק מהאזור שהנהר עובר בו מוגדר כשמורת טבע.
זרימת הנהר מתחילה בהרי הבאיקל, לא רחוק מימת באיקל, בשמורת הטבע לנה, והוא זורם מערבה לכיוון קאטשוג (Katshug) ואז צפונה (עד למפגש עם וילוי) ולבסוף צפון מזרחה. הוא עובר בעיר יקוטסק. כיוון שהנהר קפוא, משתנה ספיקתו משמעותית: מ-2,800 מ"ק/שנייה בינואר ל-66,500 מ"ק/שנייה ביוני.
הנהר קפוא מאוקטובר עד יוני ובזמן זה הוא משמש ככביש. במאי הנהר מפשיר. ההצפה בשנת 2001 הציפה את העיר לנסק.
כינויו של לנין לקוח משם הנהר.
מדידות עכבה חשמלית
מדידת עכבה חשמלית או ספקטרוסקופית עכבה אלקטרוכימית היא שיטה לאפיון של מערכות אלקטרוכימיות באמצעות מדידת העכבה החשמלית או המקדם הדיאלקטרי של המערכת. הטכניקה נפוצה במחקר אלקטרוכימי, משום שהיא מספקת מידע על המערכת שקשה לחלצו בדרך אחרת, ומשום שעריכת הבדיקה קלה מבחינה טכנית. עם זאת ניתוח המדידה מורכב, ומצריך ידע בחשמל ומידע מוקדם על המערכת.
אופן ביצוע ומגבלות טכניות
משרעת מתח החליפין הנמוכה גוזרת עבודה עם תמיסות שבהן מתח המנוחה יציב, שאילמלא כן משרעת מתח החליפין תבָּלע בתנודות מתח המנוחה. לשם כך נהוג להשרות את מערכת בתמיסה בה היא תמדד מספר רב של שעות, כדי לאפשר לה להגיע לאיזון. בנוסף, עקב המתח הנמוך גם הזרמים בניסוי יהיו נמוכים, לכן יש לעבוד סביב פוטנציאל בו הזרמים לפני הפעלת מתח החליפין נמוכים ויציבים. זרמים נמוכים מפני שבמדידת זרמים גבוהים, השגיאה גבוהה, והיא עלולה להיות גדולה יותר מהזרם הנוצר על ידי מתח החליפין. זרמים יציבים מפני שני טעמים: ראשית, זרמים גבוהים מראים בדרך כלל על פעילות פארדיית ענפה במערכת, ושנית, רגישות גבוהה לשינוי קל במתח עלולה להקשות על ניתוח התוצאות.
כל אלו מראים את חשיבות מציאת פוטנציאל העבודה, אותו ניתן לאתר על ידי וולטמטריה מחזורית (ציקלית) או סריקה קווית. בוולטמטריה מחזורית, ניתן לבחור את הערך בו הזרם הוא אפס, בתנאי שמדובר באזור בו הזרמים יציבים (השיפוע נמוך). בסריקה קווית ניתן לבחור את נקודת הזרם המינימלי.
במהלך הבדיקה נסרק טווח התדירויות, בדגימת התדירויות שהוגדרו מראש. טווח התדירויות נקבע על פי יכולת הפוטנציוסטט לדייק במדידת ההתנגדות. עם זאת, מאחר שלא ניתן לדעת את התנגדות המערכת עד למדידה עצמה, נהוג למדוד טווח רחב מאוד ולהזניח את הערכים הלא אמינים. נוהג אחר הוא דגימת עשר תדירויות מכל דקאדה של תדירויות (למשל עשר תדירויות בין עשרת אלפים למאה אלף הרץ), משום שהתוצאות כמעט ואינו משתנות בתדירויות גבוהות ולכן נדרשת בהן דגימה פחות שכיחה.
הצגת הנתונים
צורות ההצגה המקובלות הן דיאגרמת ניקוויסט ועקומת בודה.
ניתוח התוצאות
כאמור ניתן לדלות מידע כימי רב מהמדידה וזאת על ידי ייחוס משמעות כימית לכל רכיב במעגל המדמה, כפי שמראה הטבלה.
ישנם רכיבים נוספים, ומשמעויות כימיות נוספות, אם כי כבר מאילו עולה מגוון המידע הרחב שניתן להפיק מהמדידה ולכן חשיבותה הרבה.
מציאת המעגל המדמה
יש לזכור עם זאת, כי החלק המורכב בניתוח התוצאות הוא מציאת המעגל החשמלי המדמה את המערכת. אומנם משפט תבנין מבטיח קיומו של מעגל כזה, אך אינו מבטיח כי קל למוצאו. יתרה מזו, ייתכן והרכיבים במעגל המדמה שקיים ע"פ משפט תבנין חסרי משמעות כימית או אלקטרוכימית. (למשל- אם במעגל המדמה ישנה סדרה אינסופית של נגדים- הדבר חסר משמעות אלקטרוכימית.) הדרך המקובלת למציאת המעגל, היא איתור רכיבים ייחודיים ע"פ טבלאות דומות לזו שבתחתית הדף, הוספות רכיבים משוערים ע"פ ידע מוקדם על המערכת (למשל- אם ידוע כי האלקטרודה העובדת נוטה לפולריזציה מוסיפים קבל) והתאמת המשתנים במעגל לאילו שבתוצאות הניסוי בצורה איטרטיבית. האלגוריתמים הנפוצים הם אלגוריתם סימפלקס ואלגוריתם לבנברג מרקוארדט. ניתן גם לבחור מעגל מתוך מאגרי מעגלים שקיימים בספרות המקצועית ולנסות להתאמים.
יתרונות וחסרונות השיטה
לשיטה זו מספר רב של יתרונות- היא מספקת מידע מגוון מאוד על המערכת, קשה למצוא שיטה נוספת בה מדידה אחת עשויה לספק גם מידע מאקרוסקופי כמו מקדם דיאלקטרי (על ידי ניתוח קיבול הקבל), וגם מידע מיקרוסקופי כמו מבנה פסי ההולכה (על ידי ניתוח דיודת הגן). יתרון אחר הוא היכולת לעקוב אחר תהליכי המתרחשים בסקאלת זמנים קצרה, בעוד מעקב אחרי רלקסציה של יונים באמצעים ספקטרוסקופיים מצריכה מכשור ייקר מאוד (לייזר מיוחד וכו...), מדידות עכבה חשמלית מצליחות לעשות בעלות זולה הרבה יותר ובקלות. בנוסף, בתנאים מסוימים (מיכשור תקין, מבצע מדידה מיומן) ניתן להגיע לרמות דיוק מאוד גבוהות במדידות (פחות מאחוזים בודדים של שגיאה).
עם זאת, לשיטה זו גם לא מעט חסרונות- ראשית ניתוח התוצאות שלה מאוד מורכב, והוא מצריך ידע אינטגרטיבי במספר תחומי מדעים. שנית, בגלל רגישות ודיוק המדידה היא מועדות להפרעות ורעשים מבחוץ. חמור מכך, בגלל שיש לדעת מידע מקדם על המערכת כדי לנתח אותה, ומשום שנמדדים בדרך כלל ערכים שאחר כך מוזנחים, ניתוח התוצאות נתון מאוד למניפולציה לא מכוונת של מבצע המדידה. משום שבכך שהוא בוחר את המעגל ע"פ המידע המקדים, והוא בורר את הערכים שאינם מוזנחים, הוא עלול לכפות את השקפתו הערכים שנמדדו.
דוגמה: ניתוח מדידות עכבה חשמלית של שבבי מגנזיום בציפויים שונים
נביא כאן כדוגמה את ניתוח מדידות העכבה שבתמונה- נמדדה העכבה לכמה שבבי מגנזיום בציפויים שונים, כל אחד מוצג בגרף בצבע אחר. המדידות של התדירות הגבוהה ביותר התקבלו בקצה השמאלי, והלכו והימינו ככל שהתדירות קטנה.
ראשית עלינו לקבוע אילו רכיבים משתתפים במעגל המדמה את המערכת: החיתוך הראשון עם ציר הX - מרמז על הימצאותו של נגד המדמה את התנגדות התמיסה. החיתוך השני עם ציר ה-X - מרמז על הימצאותו של נגד המדמה את התנגדות האלקטרודה. מכיוון שאלקטרון היוצא מן האלקטרודה חייב לעבור בתמיסה חיבורם בטור.
הגידול בערכי ה-Y של המדידה עד לשיא מראה על קיומו של קבל המדמה את קיבול האלקטרודה. מכיוון שאלקטרון שטוען את האלקטרודה לא יוצא ממנה, אין חיבור ישיר (טורי) בין ההקבל לנגד הראשון. לעומת זאת כל האלקטרונים על פני האלקטרודה מתפלגים בין לצאת ממנה (נגד ראשון) לבין לטעון אותה (קבל) לכן חיבור הקבל הוא במקביל לנגד הראשון. קיומם של ערכים ברביע הרביעי במרחב בתדירויות הנמוכות מרמז על המצאות משרן. כלומר חלק מהאלקטרונים על פני השטח של האלקטרודה הושפעו מהרלקסציה של היונים הספוחים לפני השטח של המגנזיום. גם תהליך זה לא משחרר אלקטרונים ישירות לתמיסה, לכן הוא מקביל לנגד הראשון ולקבל. עד כה - נגד המדמה את התנגדות האלקטרודה ליציאת אלקטרון, קבל המדמה את קיבול האלקטרודה, ומשרן המדמה רלקסציה של היונים על פני השטח. כל אלה במקביל, ובטור עליהם נגד המדמה את התנגדות התמיסה. זאת בהנחה שהאלקטרודה והתמיסה הומוגניות, ואין בהן אזורים שונים מבחינה חשמלית.
כלומר עתה על המנתח להשתמש באחד האלגוריתמים המוצעים למעלה כדי להתאים את ארבעת הפרמטרים (התנגדות התמיסה, התנגדות האלקטרודה, קיבול הקבל, והשראות המשרן) למדידות ולקבל את הערכים הטובים ביותר.
כדי לא להתמודד עם התאמת כל הנקודות וכל הפרמטרים, החליט המנתח לעקוף את העניין ולהשתמש ברכיב קבוע פאזה, כלומר, במקום קבל ומשרן במקביל, יוצג רק רכיב קבוע פאזה. רכיב זה טוב למעגלים בתדירויות גבוהות לכן ינותחו רק המדידות בתדירות הגבוהה.
כלומר עתה על המנתח להשתמש באחד האלגוריתמים המוצעים למעלה כדי להתאים את ארבעת הפרמטרים (התנגדות התמיסה, התנגדות האלקטרודה, קיבול רכיב קבוע הפאזה, מעריך רכיב קבוע הפאזה) למדידות ולקבל את הערכים הטובים ביותר. שימוש באלגוריתם סימפלקס הניב את התוצאות הבאות:
הסקת מסקנות: התנגדות התמיסה זניחה ביחס לשאר ההתנגדויות בבעיה ולא היוותה מרכיב ניסויי חשוב. התנגדות האלקטרודה עבור הציפוי שתוצאותיו מוצגות בגרף הירוק גדול במידה ניכרת מהשניים האחרים, כלומר ציפוי זה פחות מוליך מן האחרים.
הקיבול גדל בין הציפוי שתוצאותיו מוצגות בגרף השחור וציפוי שתוצאותיו מוצגת בגרף האדום, לכך ייתכנו כמה פירושים- ייתכן והציפוי של הגרף השחור בעל מקדם דיאלקטרי גבוה יותר, וייתכן שעוביו דק יותר. לפי נוסחאת הקיבול של קבל לוחות.
ערכו של מעריכו של הרכיב קבוע הפאזה נשמר פחות או יותר, כלומר מידת אי האחידות של פני השטח פחות או יותר זהה.
העובדה שמשרן אמור היה להיות מוצג במעגל המדמה מעידה כנספחו יונים לפני השטח, וכי הם עוברים רלקסציה.
פחמן דו-גופרי
פחמן דו-גופרי הוא תרכובת כימית חסרת צבע, נוזלית בטמפרטורת החדר שנוסחתה CS2 החומר משמש בסינתיזה אורגנית וכממס לא קוטבי. לחומר הטהור ריח המזכיר אתר אך בשל אי-נקיונות הנוזל בדרך כלל מסריח.
ייצור
בתעשייה ייצרו בעבר את החומר בתגובה של פחם טבעי עם גפרית בטמפרטורה גבוהה. ניתן להפיק פחמן דו גפרי בטמפרטורה נמוכה יותר - 600°C בתגובה של מתאן עם גפרית בקטליזה של סיליקה ג'ל או אלומינה
שימושים
השימוש העיקרי בפחמן דו גופרי הוא בייצור זהורית המשמשת להכנת סיבי זהורית (Rayon) וצלופן. כ-75% מהכמות המיוצרת נצרכת למטרה זו. בנוסף משמש החומר להכנת פחמן ארבע-כלורי CCl4 בתגובה
CS2 משמש גם בסינתזה של תרכובות גפרית אורגניות וכחומר הדברה.
תגובות
החומר דליק מאוד.
פחמן דו גפרי איזואלקטרוני לפחמן דו-חמצני אך מגיב יותר עם נוקלאופילים ומתחזר ביתר קלות. בתגובה עם אמינים מתקבלים דיתיאו קרבמטים (dithiocarbamates)
תגובה עם אלקוקסיד נותנת קסנתטים (Xanthates) - תגובה זו היא הבסיס לעיבוד התאית בתהליך ייצור הזהורית
רעילות
פחמן דו גפרי רעיל מאוד סימני ההרעלה כוללים תחושת עקצוץ, אובדן תחושה, התכווצויות וחולשת שרירים. חשיפה תעסוקתית נקשרה למחלות לב ולשבץ.
פיליפ בודקיבסקי
פיליפ ויאצ'סלבוביץ' בודקיבסקי (נולד ב-10 במרץ 1992 בקייב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פוליסיה ז'יטומיר.
קריירה
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2009 קודם לקבוצה הבוגרת. בשורות הקבוצה הבוגרת של שחטאר הוא לא שיחק באף משחק רשמי. הנהלת החברה השאילה אותו לקבוצות אחרות : עונה אחת הוא שיחק ב איליצ'בץ מריאופול, לאחר מכן שיחק תקופה קצרה בסבסטופול. בהמשך - שיחק שלוש עונות במדי זוריה לוהנסק. בעונת 2016/2017 הוא הושאל לקבוצת אנז'י מחצ'קלה מהליגה הרוסית. בתחילת עונת 2017/2018 הושאל לקורטרייק הבלגית, אך באמצע העונה שב לאנז'י. בתחילת עונת 2018/2019 הושאל לקבוצת סושו מהליגה הצרפתית השנייה. בינואר 2020 עבר לקבוצת דסנה צ'רניהיב.
נבחרת
בודקיבסקי שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בתחילת 2008 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 9 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. מנבחרת הנוער המשיך בודקיבסקי לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 26 משחקים, הבקיע 19 שערים. נכון להיום (2017) פיליפ בודקיבסקי הוא מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בודקיבסקי מאז אוקטובר 2014. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא נכנס כמחליף בדקה 79. בודקיבסקי היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר. נכון לינואר 2019 שיחק בודקיבסקי 6 משחקים במדי הנבחרת, אך רק באחד מהם שיחק את מלוא 90 הדקות. בשאר המשחקים נכנס כשחקן מחליף.
טימפנון
טימפנוֹן (או מאוחר יותר טימפנום) הוא אלמנט אדריכלי המופיע בחזיתם של בניינים חשובים, והוא מעוטר בפסלים ותבליטים. תפקידו העיקרי של הטימפנון הוא תיאור של סיפור דתי, מיתולוגי או היסטורי על ידי הדגשתו בחזית של מבנה ציבור חשוב שם יוכל הציבור להתרשם ממנו.
מקורו של אלמנט זה הוא באדריכלות יוון העתיקה שם נהוג היה ליצור טימפנון בגמלון של מקדשים יווניים. אלמנטים ידועים מסוג זה פוסלו בגמלוניהם של מקדשים כגון מקדש זאוס באולימפיה והפרתנון. הטימפנון במקדשים אלו תיאר בעזרת פיסול יווני טיפוסי דמויות מן המיתולוגיה היוונית ואלו הפכו לגולת הכותרת של עיטורי המקדש.
השימוש בטימפנון היה נפוץ יותר, ואף מקובל להשתמש במושג זה, בעיקר באדריכלות הגותית. בקתדרלות גותיות רבות נהגו ליצור טימפנון מעל שערי הכניסה הראשיים. הטימפנון היה בצורת חצי מעגל או קשת מחודדת והוא הופיע מעל שער הכניסה כך שכל מתפלל שנכנס אל הכנסייה יוכל לראות את הפיסול ולהיות קהל לסיפור המסופר בו. להבדיל מהטימפנון היווני בו תוכננה בקפידה קומפוזיציית הפסלים והעיטורים, הטמפנון הגותי התאפיין בפירוט רב מאוד וחסר איפוק  אשר תכליתו העיקרית הייתה הצגת סיפורי הברית החדשה וחיזוק כוחה ועליונותה של הכנסייה ביחס לציבור. כמו כן התאפיין הטימפנון הגותי במיסגור על ידי קשתות מחודדות רבות אשר עוטרו גם הן בתבליטים שונים, הקרויות ארכיוולט.
פט רייס
פטריק ג'יימס רייס (באנגלית: Patrick James Rice; נולד ב-17 במרץ 1949 בבלפסט) הוא כדורגלן עבר צפון אירי. היה עוזרו של מאמן ארסנל, ארסן ונגר, מאז 1996 ועד 2012.
חייו
רייס גדל בלונדון. בצעירותו עבד כירקן בגילספי רואד, וב-1964 הצטרף לארסנל כשחקן מתלמד. הוא חתם על חוזה המקצוען שלו ב-1966, ופילס את דרכו דרך קבוצות הנוער והמילואים של המועדון. משחקו הראשון במדי הסגל הבוגר היה בגביע הליגה נגד ברנלי ב-5 בדצמבר 1967, שהסתיים בניצחון ארסנל בתוצאה 2 - 1.
רייס היה הבלם הימני הבכיר של ארסנל לאורך שאר שנות ה-70, ושיחק בגמר גביע ה-FA של 1972; הוא היה שחקן הרכב קבוע בשלוש עונות - 1971/1972, 1975/1976 ו-1976/1977. רייס היה השחקן האחרון שנותר מהסגל שזכה בדאבל, וקיבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-1977. בתפקידו כקפטן הוא זכה להניף את גביע ה-FA לאחר הניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר של 1979, אך מנגד להפסיד בגמרים של 1978 ו-1980. הוא היה השחקן היחיד של ארסנל ששיחק בכל משחקי גמר גביע ה-FA בין 1971 ל-1980, מספר המהווה שיא מועדון שאותו הוא חולק עם דייוויד סימן וריי פארלור. רייס הוביל את ארסנל לגמר גביע המחזיקות של 1980, שהסתיים בהפסד של ארסנל לוולנסיה.
רייס המשיך לשחק עבור נבחרת צפון אירלנד, ובקריירה שנמשכה 11 שנים הוא השתתף ב-49 משחקים. משחקו האחרון היה בהפסד 1 - 5 לנבחרת אנגליה ב-17 באוקטובר 1979. רייס עזב את ארסנל ב-1980 כשהיה בן 31 ולאחר 528 משחקים בכל המסגרות במדי המועדון. הוא עבר לשחק בווטפורד של המאמן גרהאם טיילור; רייס שיחק בווטפורד 137 פעמים, סייע למועדון להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1981/1982 וקיבל את סרט הקפטן. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1984.
רייס הצטרף לארסנל כמאמן קבוצת הנוער לאחר פרישתו, והחזיק בתפקידו זה במשך 12 שנים שבהן הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ה-FA לנוער (1987/1988 ו-1993/1994). רייס היה המאמן המחליף של ארסנל למשך תקופה קצרה בספטמבר 1996, לאחר שהמאמן סטיוארט יוסטון התפטר. יוסטון עצמו החליף את המאמן המפוטר ברוס ריוק. רייס אימן את ארסנל בשלושה משחקי פרמייר ליג שבהם המועדון ניצח, ובהפסד הביתי 2 - 3 בגביע אופ"א לבורוסיה מנשנגלדבך.
בסוף נובמבר 2013 גילו בגופו של רייס סרטן
אווה גונזלס
אווה גונזלס (בצרפתית: Eva Gonzalès; 19 באפריל 1849 – 6 במאי 1883) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית צרפתיה.
ראשית חייה
בשנת 1865 כשהייתה בת 16 החלה גונזלס ללמוד אמנות וקיבלה שיעורי אמנות מהצייר צ'ארלס ג'ושוע צ'פלין שהיה אז צייר דיוקנאות חברתי. אביה שהיה הנשיא המייסד של אגודת הסופרים הצרפתית: Société des gens de lettres, היה מקושר מאוד לאנשים בתחומי האמנות, ודרכו פגשה אווה במגוון רחב של אנשי אליטה תרבותית פריזאית, ומגיל צעיר נחשפה לרעיונות חדשניים סביב אמנות וספרות באותה תקופה.
כתלמידתו של אדוארד מאנה
גונזלס ידועה בעיקר כמי שהחלה את הקריירה האמנותית שלה כתלמידתו של הצייר אדואר מאנה בשנת 1869. על פי סיפורים מאותה תקופה, מאנה החל לצייר את דיוקנה של גונזלס וסיים אותו כמעט לחלוטין בפעם אחת. דיוקן זה הושלם במרץ 1870 והוצג בסלון פריז באותה שנה. ב"דיוקן של אווה גונזלס", מאנה מציג את אווה עובדת כאשר היא שעונה על כן ציור, אבל תנוחת היציבה שלה נוקשה נוקשה ושמלתה הנראית יוקרתית אינם מתאימים לתיאור מישהי שעובדת על יצירת אמנות. התיאור הזה שלה גרם ככל הנראה לחלק מהמבקרים לתפוס אותה כמודל דקורטיבי צעיר של אישה שעבדה עם צייר גבר ותיק ומבוגר ממנה בהרבה. גונזלס הייתה התלמידה הרשמית היחידה של מאנה, וגם שימשה כמודל ציור עבור כמה מחברי האסכולה האימפרסיוניסטית.
הסגנון של גונזלס מתיישב עם התקופה הספרדית של מאנה, ובוצעו בסגנון זה שינויים קלים לאורך השנים. הנושאים שבחרה לעבוד עליהם היו ייצוג של חיי היומיום, שהתבסס אצלה תחת ההדרכה של המורה שלה לציור, צ'אפלין.
במהלך 1871 מאנה המשיך לשלב את שילוב הצבעים המבריקים והמשטחים הפעילים יותר שאפיינו את האימפרסיוניסטים בעבודתו, בעוד שגונזלס החליטה לשמור על צבעים נייטרליים יותר ועל קווי מתאר מדויקים יותר, תוך שהיא ממשיכה להשתמש בפסטלים בגוונים רכים יותר שיצרו עבורה פלטה בהירה יותר. עבודתה של גונזלס אולי לא הייתה מאוד חדשנית, אך היא עדיין הביאה תחושת ביטוי אישי שהעניקה ערך ליצירתה. למרות התפיסה שלה כתלמידתו של מאנה, עבודתה עדיין נושאת משמעות ומייצגת את הטמפרמנט שלה.
קריירה
עבודותיה של גונזלס צוינו לטובה על ידי מבקרים בזכות האינטואיציה הגלויה שלה לאמנות וגם המיומנות הטכנית שלה. ביקורות לחלק ניכר מעבודותיה התאפיינו בדיון על ה"טכניקה הנשית" וה"הרמוניה המפתה" שלה. עם זאת, אחד הציורים המפורסמים שלה אופיינו על ידי מבקרים כמאופיין ב"מרץ גברי", מה שהביא אותם לדחות שאלותו בנוגע לאותנטיות הציור שלה. עבודותיה זכו לביקורות חיוביות על ידי מגוון מבקרים. לואיס לרוי, ז'ולס קסטגנרי ואמיל זולא שיבחו את העבודות שלה שהוצגו בסלון ומבקרת האמנות מריה דרם שיבחה את גונזלס על כך שציוריה קוראים תיגר על האופן בו יוצגו נשים ציירות בזירת האמנות בפריז.
כמו אדוארד מאנה, גונזלס מעולם לא הציגה בתערוכות האימפרסיוניסטיות בפריז, אך היא נחשבה לחלק מקבוצת האמנים האימפרסיוניסטים של אותה תקופה בגלל סגנון הציור שלה. במהלך לימודיה אצל מאנה, הדיוקנאות העצמיים שלה העידו שהיא בחנה את האינדיבידואליות והזהות שלה כאמנית. עד שנת 1872 היא הושפעה מאוד ממאנה אך מאוחר יותר היא פיתחה את הסגנון האישי שלה. ניתן לראות זאת בעבודות שלה מאותה תקופה שקורצות ליצירות של מאנה, בעוד שעבודות מאוחרות יותר שלה כוללות דיוקנאות של אחותה ז'אן. גונזלס השתמשה רבות בבני משפחתה כמודלים לציוריה, במיוחד בבעלה ואחותה.
ציוריה של גונזלס נרכשו על ידי ממשלת צרפת וגם על ידי אספנים פרטיים. מתוך כל עבודותיה ניתן לראות את הייצוג הרחב ביותר של יצירתה באוסף של בנה ויורשיו.
הישגים אחרים לאורך הקריירה שלה כוללים את העיתון L'Art שרכש את יצירות הפסטלים שלה שקיבלו הכרה באנגליה, בלגיה וצרפת.
בשנת 1879, לאחר תקופת אירוסין של שלוש שנים, היא נישאה להנרי גוארארד, גרפיקאי וחרט של מאנה. לזוג נולד בן בשם ז'אן ריימונד באפריל 1883, זמן קצר לפני מותו של מאנה. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה היא מצאה מקום מקלט בדייפ.
מותה
בשנת 1883 נפטרה גונזלס במהלך לידה בהיותה בת שלושים וארבע, חמישה ימים לאחר מותו של מאנה. אביו של מאנה ואחותה של גונזלס, ז'אן, אשר מאוחר יותר הפכה לאשתו השנייה של גוארארד שהיה בעלה של אווה, גידלו את בנה. מאז מותה נערכו תערוכות של יצירתה בגלריות ומוזיאונים שונים ברחבי פריז. עבודותיה גם הוצגו בשנת 1952 במוזיאון הלאומי במונטה קרלו.
ישמח חתני (שיר)
ישמח חתני הוא סינגל אותו הקליטה הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר הוא גרסת כיסוי לפיוט היהודי מזרחי הידוע "ישמח חתני". את השיר הקליטה חדד בשנת 2016, והוא יצא כשיר הנושא מתוך הסרט בעל אותו השם "ישמח חתני".
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד של מדיה פורסט TV, וה-31 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
השיר הוא חידוש לפיוט היהודי מזרחי הידוע "ישמח חתני". גרסה זו הופקה על ידי יעקב למאי. בשנת 2016, נבחרה חדד להקליט את השיר מחדש עבור הסרט המצליח "ישמח חתני", שזכה לביקורות ולשבחים רבים.
בנוסף לכך, עלה השיר לאפל מיוזיק ב-5 בספטמבר 2016, כחודש לאחר צאתו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי עוזי ג'ורג', והופק על ידי אבי גואטה. בקליפ ניתן לראות את כל צוות השחקנים של הסרט "ישמח חתני", שרים את השיר ביחד עם שרית חדד וקטעים מתוך הסרט עצמו.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-5.4 מיליון צפיות.
מצובו
מצובו (יוונית: Μέτσοβο; ארומנית Aminciu) היא עיירה בהרי פינדוס, במחוז אפירוס, בצפון יוון. במצובו התגוררו בשנת 2011 6,196 תושבים. העיירה היא המרכז הגדול ביותר של ה ביוון. בשנת 2009 חוברה העיירה אל הכביש המהיר אגנטיה אודוס.
תיירות במצובו
מצובו היא יעד תיירות פופולרי. בתי העיירה צבועים לבן, עם גגות רעפים אדומים. העיירה היא מרכז לייצור גבינות ויין. בעיירה בתי מלון קטנים רבים. בחורף פועל בקרבתה אתר סקי קטן. בקיץ העיירה היא מוקד למטיילים באזור.
Touch (שיר של ליטל מיקס)
בנובמבר 2016, ליטל מיקס הוציאו את השיר כסינגל הקידומי הרביעי מהאלבום וב- בדצמבר 2016 הכריזו כי הן בחרו את השיר להיות הסינגל השני מאלבום האולפן הרביעי שלהן. ב-28 בפברואר 2017, רמיקס בשיתוף Kid Ink שיצא לאור בנוסף.
השיר הגיע למקום ה-4 במצעד הבריטי, ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד של מקסיקו, סקוטלנד ואירלנד. השיר היה מועמד בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2017 בקטגוריית סינגל השנה והקליפ בקטגוריית וידאו השנה.
קידום והופעות
הלהקה הופיעה עם השיר בגמר של ה-The X Factor, דבר שהקפיץ את השיר למקום 23 במצעד הסינגלים הבריטי.
וידאו קליפ
הקליפ יצא ב-19 בינואר 2017. הקליפ הוא בכיכובן של הלהקה והרקדנים שלהן. הלהקה נמצאת במעין מבוך צבעוני ובמהלך השהות שלהן במבוך הן רוקדות עם הרקדנים שלהן לצלילי השיר. הקליפ הוביל איתו תגובות שנויות במחלוקת, בטענה שהוא פרובוקטיבי מדי וחסר תוכן. נכון ליוני 2018 לקליפ יש מעל 250 מיליון צפיות ביוטיוב.
יחסי אירלנד–מצרים
יחסי אירלנד–מצרים הם היחסים בין מצרים לאירלנד.
היסטוריה
אירלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מצרים בשנת 1975. שגרירות אירלנד בקהיר נפתחה באותה שנה. מצרים פתחה שגרירות באירלנד בשנת 1978, והייתה המדינה הערבית הראשונה שעשתה זאת.
ב-17 בפברואר 2019 נפגשו שר החוץ המצרי סאמח שוכרי וסגן ראש ממשלת אירלנד ושר החוץ והסחר סיימון קובני, ודנו בדרכים להגביר את היחסים הדו-צדדיים בתחומים שונים ובנושאים משותפים. שוכרי שיבח את קשרי שיתוף הפעולה בין קהיר לדבלין, והצביע כי ביקורו של שר החוץ מציין את יום השנה ה-40 להקמת היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
הגירה
כיום ישנם 1,055 מצרים החיים באירלנד.
חוק למניעת הטרדה מינית
חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998 נחקק בישראל בשנת 1998, והוא אוסר על הטרדה מינית ועל התנכלות על רקע של הטרדה מינית.
היסטוריה
ב-1997 כתבה אורית קמיר מאמר ובו הצעה לחוק למניעת הטרדה מינית. את המאמר שלחה לכתב העת "משפטים", לוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ולבית המשפט העליון. המאמר השפיע על דיוני הוועדה בכנסת, בראשות יעל דיין, והוביל להצעת חוק שאושרה בשנת 1998 והייתה לחוק למניעת הטרדה מינית.
מטרת החוק
סעיף 1 לחוק מציג את מטרת החוק: "חוק זה מטרתו לאסור הטרדה מינית כדי להגן על כבודו של אדם, על חירותו ועל פרטיותו, וכדי לקדם שוויון בין המינים".
דברי ההסבר להצעת החוק מפרטים:
פסק דין של בית המשפט המחוזי בירושלים הרחיב בעניין זה:
מאפייני החוק
החוק למניעת הטרדה מינית מגדיר חמישה סוגי התנהגות המהווים הטרדה מינית, וקובע שהתנהגות כזו היא בגדר עבירה פלילית שעונשה מאסר, ועוולה אזרחית המאפשרת לבית המשפט לפסוק פיצוי ללא הוכחת נזק. המעשים שלפי החוק הם בגדר הטרדה מינית:
בנוסף לאיסור הטרדה מינית, החוק אוסר גם התנכלות על רקע של הטרדה מינית, בין אם ההתנכלות היא כלפי המוטרד, כלפי אדם המסייע לו או עד בהליך שעוסק בהטרדה מינית. התנכלות היא עבירה פלילית ועוולה אזרחית.
דברי ההסבר להצעת החוק מציינים: בהתאם לכך, החוק מטיל חובה מיוחדת על המעביד וקובע: "מעביד חייב לנקוט אמצעים סבירים, בנסיבות העניין, כדי למנוע הטרדה מינית או התנכלות במסגרת יחסי עבודה, על ידי עובדו, או על ידי ממונה מטעמו אף אם אינו עובדו, ולטפל בכל מקרה כאמור". במקרה שמעביד לא מילא את חובותיו על פי החוק והתקנות, הוא עשוי לשאת באחריות לעוולה שביצע העובד.
מעביד המעסיק יותר מ-25 עובדים חייב לקבוע תקנון שבו יובאו עיקרי הוראות החוק בדבר הטרדה מינית במסגרת יחסי עבודה, ויפורטו בו דרכי הגשת התלונות שעניינן הטרדה מינית והטיפול בהן.