cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוויל צ'מברלין
ילדות, נעורים ותחילת הקריירה הפוליטית
צ'מברלין נולד בעיר ברמינגהאם כבנו הבכור של ראש העיר דאז, ג'וזף צ'מברלין מנישואיו השניים. מנישואיו הראשונים של אביו נולד אחיו למחצה של צ'מברלין, סר אוסטן צ'מברלין, אף הוא מדינאי, בזכות עצמו, וחתן פרס נובל לשלום.
בשנת 1915 נבחר צ'מברלין לראש העיר ברמינגהאם, לאחר קריירה מוצלחת בתחום העסקי, תפקיד בו שימש אביו כ-40 שנים קודם לכן. הוא שירת כשר האוצר בין 1923 ו-1924, ושוב בין השנים 1931 ו-1937, והיה שר הבריאות בשנת 1923 ושוב בין 1924 ל-1929 ובשנת 1931. הוא הפך לראש ממשלת בריטניה ב-28 במאי 1937 לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד, סטנלי בולדווין. מספר ימים לאחר מכן מונה גם לראש המפלגה השמרנית.
מדיניות החוץ בתקופתו
עם עלייתו לשלטון החליט צ'מברלין לקחת חלק פעיל יותר מקודמו במדיניות החוץ, והחל בכך ששלח את איש סודו, הלורד הליפקס, שמונה לאחר מכן לשר החוץ, לפגישה עם היטלר, שהתקיימה ב-19 בנובמבר 1937. הפגישה אותתה להיטלר כי ראש הממשלה הבריטי מאמין בפייסנות (Appeasement), מדיניות שנקטו מדינאים צרפתים ובריטים מאותה התקופה, ולפיה, אם ימולאו דרישותיו של היטלר, הרי שזה לא יפתח במלחמה נוספת, דבר שממנו חששו הפייסנים. תפיסתו של צ'מברלין את היטלר הייתה תפיסה נאיבית, והוא לא הבין עד כמה מוכן היטלר לשקר ולרמות כדי להשיג את מטרותיו, עד שהיה מאוחר מדי. הייתה זו התנגשות בין הג'נטלמן האנגלי המושלם, העומד במילתו, ובין מדינאי ערמומי ומתוחכם, הלומד כל חולשה של העומד מולו במשא ומתן, ומנצל אותה עד תומה.
צ'מברלין נקט לכל אורך כהונתו במדיניות הפיוס, והדבר ניכר הן ביחסו להיטלר בעת החתימה על הסכם מינכן, והן במדיניות הספר הלבן של 1939 בניסיון לרצות את ערביי ארץ ישראל ומדינות ערב.
מדיניות הפייסנות של צ'מברלין ניכרת יותר מכל בהסכמתו לסיפוח צ'כוסלובקיה, כפי שנקבע בהסכם מינכן (וכפי שיפורט להלן), אולם את השלמתו של צ'מברלין עם מעשיו של היטלר, מעשים שהפרו חוזה חתום (חוזה ורסאי), ניתן היה לראות עוד בשנים שלפני חתימת הסכם מינכן. בשנים אלו התחמש הוורמאכט מעל ומעבר למותר לו, ברוכשו ובבנותו צוללות, טנקים ומטוסי קרב רבים. במרץ 1938 ביצע היטלר את האנשלוס (סיפוח אוסטריה) כשצרפת, ברית המועצות ובריטניה של צ'מברלין מתבוננות בנעשה באפס מעשה, ויתרה מכך, בעת שהתקדמה גרמניה לעבר סיפוחה האלים של אוסטריה, נשא צ'מברלין נאום בבית הנבחרים ובו אמר כי אינו מתכוון להתערב בהסכמה בין שני מדינאים (היטלר, וראש הממשלה האוסטרי קורט שושניג) שמטרתה לשפר את היחסים בין שתי המדינות. הערה זו הראתה על אחת מן השתיים – אדישות עילאית לנעשה מחוץ לבריטניה, או נאיביות שאין שנייה לה. פרשנויות מאוחרות יותר טענו שהיה מפוכח ביחס ליכולתה של בריטניה לצאת למלחמה באותה עת והעדיף לשמור על רגיעה אך בה בעת השקיע מרץ רב בהצטיידות ובבניית תעשיית הנשק האנגלית.
דרישתו הבאה של היטלר הייתה מכוונת לעבר צ'כוסלובקיה. היטלר טען כי חלק ניכר מצ'כוסלובקיה (המכונה "חבל הסודטים") הוא בעל רוב של תושבים ממוצא אתני גרמני, וכי יש לספחם ל"רייך". אין לדעת עד כמה העריך צ'מברלין את נחישותו של היטלר, ועד כמה ידע על שאיפותיו הטריטוריאליות, אולם ברור כי בשלב זה כוחו של הוורמאכט נתפס כגדול בהרבה מזה שהיה בפועל, ובכל אופן, כגדול מכוחה של בריטניה באותה עת, וזאת הן אצל הבריטים (מה שגרם לחוסר נחישות, ולגמישות במשא ומתן), והן אצל היטלר עצמו (אשר העריך את כוחו הערכת יתר, ולכן ניהל מדיניות אגרסיבית ותוקפנית מתוך הערכה כי אם יהיה עימות – ינצח בו). להערכה זו לא היה שותף המטה הכללי הגרמני, אשר גורמים מרכזיים בו קשרו קשר להדחתו של היטלר אם זה יורה על פתיחה במלחמה, בה העריכו כי הוורמאכט לא יוכל לעמוד כנגד צבאות בריטניה וצרפת. לא ניתן להמעיט גם בחשיבות כוחו של הצבא הצ'כוסלובקי, אשר היה צבא מודרני וממוכן, אשר ביצר את גבולו עם גרמניה, והיה באפשרותו באותה העת להתנגד בצורה ראויה לכוח הפולש, עד לקבלת הסיוע מצרפת ומבריטניה.
הסכם מינכן
בינתיים המשיכו הצדדים להיערך למלחמה, להזיז את כוחותיהם אל קווי הגבול, ולגייס את צבאותיהם. בלונדון נחפרו מקלטים, ובפריז היו תחנות הרכבת מלאות באנשים המנסים לצאת מן העיר. האווירה הייתה כשל ערב מלחמה.
הוועידה עצמה החלה ב-29 בספטמבר בשעת הצהריים. מהלכה היה פשוט למדי. היא כללה הסכמה פורמלית לתת להיטלר את כל אשר יבקש, כהסכמה, כביכול להצעתו של "המתווך הנייטרלי" מוסוליני, אשר נוסחה במשרד החוץ הגרמני. היטלר סירב אף לדון בשאלות כגון מתן פיצויים לצ'כוסלובקיה על הרכוש שנגזל ממנה, או מתן אפשרות לצ'כים אתניים שיצאו מן החבל לקחת עמם את רכושם. היטלר סירב לאפשר אף הימצאותו של נציג צ'כי בוועידה עצמה, אך הוסכם כי נציג כזה יוכל לחכות "בחדר הסמוך". עם סיום הוועידה נלקחה מפה לנציגים צ'כים אלו, ועליה סומנו החלקים שעל צ'כיה למסור מיד לידי היטלר.
בשעות הקטנות של ליל ה-29-30 בספטמבר חתמו הצדדים על הסכמי מינכן. לאחר החתימה התעקש צ'מברלין להמשיך ולדון עם היטלר בעניינים הנוגעים לשלום העולם, והחתים אותו על פיסת נייר בה נאמר כי בריטניה וגרמניה מתחייבות שלא לצאת לעולם למלחמה זו נגד רעותה.
צ'מברלין שב ללונדון במטוס, ונשא נאום בפני קהל נלהב בשדה התעופה. כשהוא אוחז במטרייה שחורה (שהפכה לסמל לכניעה, ולדימוי הוויזואלי המזוהה ביותר עם אישיותו של צ'מברלין עד ימינו אלו) הכריז כי הוא הביא לעולם "שלום בדורנו", ונופף בפיסת הנייר עליה חתם היטלר. ההסכם זכה לשבחים נלהבים הן בבריטניה והן בעולם. בין המשבחים היו האפיפיור פיוס האחד עשר, ראש ממשלת אירלנד איימון דה ואלירה, ונשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. צ'מברלין זכה לשיאים של פופולריות מבית, והתקבל כמנצח אצל המלך ג'ורג' השישי. היחיד באותו הזמן שהתנגד בנחרצות להסכם מינכן היה וינסטון צ'רצ'יל, שדעותיו לא נשמעו באותו זמן, אשר הגיב ואמר: "בריטניה יכולה הייתה לבחור בין חרפה למלחמה. היא בחרה בחרפה ותזכה במלחמה".
תפקידו של נוויל צ'מברלין לאחר הסכם מינכן
גם לאחר הסכם מינכן המשיך צ'מברלין במדיניות של שב ואל תעשה, וזאת אף לאחר שהיטלר, תוך הפרה גסה של כל הסכם שנערך עמו, "פרש את חסותו" על מה שנותר מצ'כיה ומסלובקיה, במרץ 1939. רק שלושה ימים לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה הגישה הממשלה הבריטית "מחאה רשמית" לגרמניה.
ה"באה בתור" ברשימת הכיבושים הטריטוריאליים שסימן לעצמו היטלר הייתה פולין. במרץ 1939, בסמוך ליום הולדתו השבעים, הבין צ'מברלין כפי הנראה, כי אין מנוס מהחלטה תקיפה בעניין זה, וכי הדרך בה ניסה לצעוד עד עתה תוביל אך לאסון. ב-31 במרץ 1939, שבועיים ויומיים לאחר כניסת הכוחות הגרמניים לפראג, נשא צ'מברלין נאום בו הבהיר כי בריטניה תפעל בכוח כנגד כל פעולה שתאיים על עצמאות פולין. הדרך למלחמת העולם השנייה נסללה עתה באופן רשמי.
אין לדעת עד כמה ניסה צ'מברלין מלכתחילה לנצל את הזמן שיקנה עבורו הסכם מינכן על מנת להביא לחימושה מחדש והתעצמותה הצבאית של בריטניה (ואומנם, בתקופה זו, שיפרה בריטניה במידת מה את מוכנותה הצבאית למלחמה הממשמשת ובאה) ועד כמה היה קורבן לרטוריקה הפייסנית שלו עצמו. מכל מקום, עם כניסתו של היטלר לפראג, ודרישותיו הטריטוריאליות בפולין, היה צ'מברלין נחוש בדעתו לעשות כל שביכולתו על מנת לעצרו.
כאשר פלשה גרמניה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, נתן צ'מברלין אולטימטום לגרמניה להסיג את כוחותיה. משפקע האולטימטום, בצהרי יום 3 בספטמבר, הכריז צ'מברלין כי בריטניה מצויה במלחמה. בנאום בבית הנבחרים שנשא באותו היום הודה צ'מברלין כי כל עמלו במשך שנים היה לשווא, והודיע כי מעתה יקדיש את כל כוחו ומרצו למיגורו של ההיטלריזם. הוא לא זכה לכך.
הכרזת מלחמה
בתאריך 3 בספטמבר 1939, צ'מברלין הכריז מלחמה על גרמניה:
התפטרות וסיום הקריירה
לאחר כיבושה של פולין בידי הנאצים, החלה תקופה בת כחצי שנה של "המלחמה המדומה" או בגרמנית "זיצקריג". במהלך תקופה זו ביצע הצבא הבריטי מספר מבצעים כושלים, בהם מבצע נפל באפריל 1940 לכיבוש צפון נורווגיה לאחר כיבוש דרום המדינה על ידי הגרמנים. הכישלון הצורב בנורווגיה הביא למשבר קואליציוני, ולקריאות להתפטרותו של צ'מברלין. ב-7 במאי 1940 נשא חבר הבית ליאופולד איימרי (לאחר מכן השר האחראי לענייני המזרח הרחוק במהלך יתר המלחמה, ובאופן מפתיע היה אף אביו של הבוגד ג'ון איימרי) נאום בו ייחס את האחריות לכישלון לצ'מברלין באופן אישי, וסיים במילותיו המפורסמות של אוליבר קרומוול אל חברי "הפרלמנט הארוך": "ישבת יותר מדי על כסאך בהתחשב בתועלת שהבאת. הסתלק, אני אומר, ותן לנו לסיים עמך. למען השם – לך". גם דייוויד לויד ג'ורג', ראש הממשלה בזמן מלחמת העולם הראשונה, אמר: "ראש הממשלה צריך לתת דוגמה להקרבה, כי אין דבר שיכול לתרום לניצחון במלחמה זו יותר מאשר אם הוא יקריב את חותם שלטונו".
בעקבות ההתמרמרות גברו הקריאות להקמת ממשלת אחדות לאומית בהשתתפות מפלגת הלייבור. אנשי הלייבור הסכימו להצטרף לממשלה, אך לא תחת צ'מברלין. ב-10 במאי 1940 החלה הפלישה הגרמנית להולנד, בלגיה וצרפת. עוד באותו יום הגיש צ'מברלין את התפטרותו למלך ופינה את מקומו כראש הממשלה לווינסטון צ'רצ'יל. עם זאת, הודיע כי הוא יוסיף להחזיק בתפקיד ראש המפלגה השמרנית ושר האוצר. מנהיגים רבים מן הליברלים ומהלייבור ואף חברים רבים מהמפלגה השמרנית, הודיעו כי יסרבו לשבת בממשלה בה לצ'מברלין כוח כה רב. צ'רצ'יל נענה להם ומינה אותו לשר האחראי על מועצת המלך – תפקיד טקסי בעיקרו.
שבור נפשית הוא סבל גם מהידרדרות בריאותית, וביולי אותה שנה נאלץ לעבור ניתוח להסרת גידול סרטני בבטנו. ב-3 באוקטובר הכריחה אותו מחלתו לוותר על התפקידים שבהם החזיק עד אותה עת. ב-9 בנובמבר נפטר.
ב-12 בנובמבר 1940 נשא וינסטון צ'רצ'יל נאום בפרלמנט, ובו הספיד את צ'מברלין באלו המילים:
מדינה אזאהרה
מדינת א-זהרא (בערבית: مدينة الزهراء, העיר הזוהרת; בספרדית: Medina Azahara, נהגה "מדינה אַסַאַרַה") היא חורבה של מתחם מבוצר ענק הכולל ארמון ועיר מימי הביניים ליד קורדובה שבספרד. העיר נבנתה בשנים 936–940 על ידי עבד א-רחמן השלישי, האמיר והח'ליף הראשון של בית אומייה בקורדובה הנחשב לגדול שליטי אל-אנדלוס (ספרד המוסלמית). העיר ממוקמת לרגלי רכס סיירה מורנה, 6.4 ק"מ מערבה לקורדובה ושימשה בפועל כבירת אל-אנדלוס. ב-2018 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
INtime
INtime היא משפחה של מערכות הפעלה בזמן אמת (RTOS) מבוססת 32 סיביות, שנוצרה במטרה לנהל פעולות הקריטיות בזמני-מחזור קטנים במיוחד, עד לשעון מערכת של 50µs. ברמת הפלטפורמה ניתן להגיע ל-jitter של פחות ממיקרו שנייה אחת.
מדינה אזאהרה
האתר והמבנים
העיר נבנתה על שלושה מפלסים לרגלי הרכס עם הארמון במפלס העליון, צפתה על עמק הנהר גואדלקיביר ומבצרה שלט מעל קורדובה. העיר הייתה בעלת תכנון מלבני בכיוון צפון-דרום של 1,500 על 750 מטר (בניגוד לתכנון העירוני ה"מבוכי" הנפוץ יותר בערי האסלאם). העיר כללה אולמות קבלה רשמים, מסגדים, משרדי מנהל ושלטון, גנים, מִטבָּעָה, סדנאות, מחנה צבאי, מבני מגורים ומרחצאות. המים למתחם סופקו על ידי אמות מים אך האמה הרומית המקורית הייתה נמוכה כמה מטרים ממפלס הארמון ולכן נבנתה שלוחה חדשה גבוהה יותר והאמה המקורית הוסבה לשימוש כצינור לביוב - ונמצאו בה שאריות מזון וחרסים רבים.
INtime
INtime פועל על ליבה בודדת, היפר-תהליכונים, או בפלטפורמת x86 מרובת ליבות של אינטל ו-AMD. היא תומכת באופן בינארי בשתי תצורות: INtime עבור וינדוס, בה INtime פועל לצד וינדוס, והפצת INtime RTOS שבה INtime מנהל אחד.
מדינה אזאהרה
האתר והמבנים
המתחם כלל לפחות שלושה גנים: גן קטן ("גן הנסיך") לשימוש האצולה במפלס העליון, גן נוסף ובמרכזו ביתן מוקף ארבע ברכות מלבניות במזרח המפלס האמצעי הוביל לאולם הקבלה, וגן נוסף במערב המפלס התחתון.
INtime
ניתן להפעיל את INtime RTOS לצידן של מערכות הפעלה כמו Linux Android ועוד, חעל Real Time Hypervisor של הלחברה הגרמנית RTS ובכך לספק על אותה פלטפורמה שבה רצה General Purpose Operating System יכולות של Hard Real Time.
מדינה אזאהרה
היסטוריה
לפי האגדה המתחם הוקם כמחווה לא-זהרא – פילגשו האהובה של המלך ופסל שלה עמד בכניסה. למעשה העיר נבנתה בעיקר ממניעים אידאולוגים פוליטיים כדי לחזק את מעמדו של הח'ליף אל מול יריביו – הפאטימים של צפון אפריקה והעבאסים בבגדאד. זהרא[א] הוא שמה המקובל של פאטמה בת מוחמד והפאטימים הרבו להקים מבנים ואף ערים על שמה (בשל היות זהראא ידועה כמלומדת נקראת על שמה האוניברסיטה של קהיר – אל-אזהר).
INtime
כמו iRMX, קודמו של INtime, היא מערכת הפעלה בזמן אמת, וכמו DOSRMX ו-iRMX עבור וינדוס, היא פועלת במקביל (side by side) עם מערכת ההפעלה כללית על פלטפורמת חומרה יחידה.
מדינה אזאהרה
היסטוריה
הבנייה הראשונית הייתה זריזה ביותר – היא החלה בשנת 936 או 940, המסגד הוקם ב-941, בשנת 945 הח'ליף כבר עבר לארמון וב-947 הועברה גם המטבעה. הבנייה, שכללה מבנים נוספים, החלפת תוכניות ושיפוצים המשיכה עוד כמה עשרות שנים אחר כך. המתחם הורחב בימי שלטון אל-חכם השני (בנו של עבד א-רחמן השלישי) אך לאחר מותו פסק לשמש כמעון הראשי של הח'ליפים. בשנת 1010 נבזז המתחם במהלך מלחמת אזרחים ואחר כך נזנח ורבים משרידיו שימשו לבנייה במקומות אחרים.
ההריסות הטמונות החלו להיחפר ב-1910 לערך, אך בינתיים נחפרו רק כ-10 אחוז מ-1.11 הקמ"ר של המתחם כולו. החלק המשוקם והנגיש לציבור כולל את האזור המרכזי עם שני מתחמי מגורים של הח'ליף הכוללים מרחצאות, אזורי שירות, משמר ומנהלה, אולם קבלה, גנים ומסגד ציבורי. המתחם כולל גם מוזיאון שנבנה נמוך כדי לא לפגום בנוף האתר.
מוחיקה
מוּחיקה או מוֹחיקה הוא שם משפחה ממקור בסקי (Muxika) שקיים גם בקרב דוברי ספרדית ממוצא בסקי (בין היתר בצורות: Mujica, Mujika, Mugica, Mújico, Mugika, Moxica, Mojica).
קט:שמות משפחה
Voilà (שיר של ברברה פראווי)
Voilà (בעברית: הנה) הוא שיר בצרפתית של הזמרת הצרפתייה ברברה פראווי, שייצג את צרפת באירוויזיון 2021 שנערך ברוטרדם, הולנד. השיר נבחר לאחר זכייתו בתחרות "Eurovision France: C'est Vous Qui Décidez" שהיוותה את הקדם הצרפתי לאירוויזיון בשנה זו, ב-30 בינואר 2021.
רקע
ב-29 ביוני 2020, רשות השידור הצרפתית פרסמה קול קורא להגשת שירים לאירוויזיון 2021. ב-30 בספטמבר רשות השידור הצרפתית קיבלה למעלה מ-700 שירים. ב-9 בדצמבר רשות השידור הכריזה על 12 השירים שעלו לגמר.
הגמר הגדול התחלק לשני חצאים. בחצי הראשון 12 השירים התחרו על 8 המקומות הפנויים בשלב הבא. השירים עלו לשלב הבא לאחר הצבעת חבר השופטים, הכוללים את דאנקן לורנס, זוכה אירוויזיון 2019 ואמיר, נציג צרפת באירוויזיון 2016, והצבעת הקהל. השיר "Voilà" בוצע שביעי בסדר ההופעות ועלה לשלב השני. בשלב השני, השיר בוצע שישי בסדר ההופעות, וזכה במקום הראשון עם 204 נקודות (104 מהשופטים ו-100 מהקהל).
באירוויזיון
צרפת חברה ב"חמשת המדינות הגדולות", לכן היא איננה צריכה להשתתף בחצאי הגמר. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה פראווי למקום השני כשקיבלה 499 נקודות.
עונת 2004/2005 בבונדסליגה
עונת 2004/2005 הייתה העונה ה-42 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-6 באוגוסט 2004 והסתיימה ב-21 במאי 2005.
נירנברג, ארמיניה בילפלד ומיינץ 05 (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) עלו מהליגה השנייה.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16–18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם ה-18 בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע.
פרייבורג, בוכום והאנזה רוסטוק ירדו לבונדסליגה השנייה.
טרנסטקסטואליות
טרנסטקסטואליות מוגדרת כ"התעלות" הטקסטואלית של הטקסט. על פי ז'רארד ז'נט טרנסטקסטואליות היא "כל מה שמגדיר את הטקסט ביחסים, בין ברור או סמוי, לבין טקסטים אחרים" והוא "מכסה את כל ההיבטים של טקסט מסוים". ז'נט תיאר את הטרנסטקסטואליות כ"מונח כולל יותר מאשר אינטרטקסטואליות.
תת-סוגות
ז'נט הגדיר חמישה תת-סוגים של טרנסטקסטואליות: אינטרטקסטואליות, פאראטקסטואליות, ארכיטקסטואליות, מטאטקסטואליות והיפרטקסטואליות (הידועה גם בשם היפוטקסטואליות).
תיאור
להלן התיאורים לחמשת תת-הסוגים של טרנסטקסטואליות:
אלפא רומיאו ג'ולייטה (1954)
אלפא רומיאו ג'ולייטה (1954) (באיטלקית: Alfa Romeo Giulietta (1954)) היא מכונית משפחתית תוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1954–1966.
כריסטיאן קלמנס
כריסטיאן קלמנס (בגרמנית: Christian Clemens; נולד ב-4 באוגוסט 1991 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק כקשר כנף בקבוצת לכיה גדנסק.
פ.צ. קלן
קלמנס נולד בקלן שבגרמניה. בגיל 6 החל לשחק במועדון המקומי קלן ויילר-פולקהובן, ובגיל 10 עבר לשחקן במועדון הבכיר של העיר, פ.צ. קלן. בעונת החל קלמנס לשחק בפ.צ. קלן II, קבוצת המילואים של פ.צ. קלן. ב-12 בספטמבר 2010 ערך קלמנס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כששיחק 76 דקות בניצחון 0–1 על פ.צ. סנט פאולי במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-11 בדצמבר 2010 הבקיע קלמנס את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער ניצחון בדקה ה-56 בניצחון 0–1 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור ה-16 בליגה. בשלוש העונות בהן שיחק קלמנס בפ.צ. קלן, הוא ערך 89 הופעות והבקיע 13 שערים.
אנדי סטטמן
אנדי סטטמן (באנגלית: Andy Statman; נולד בברוקלין, ניו יורק, 1950) הוא נגן כליזמר יהודי אמריקאי. עיקר התמחותו היא בקלרינט, אך בנוסף הוא גם מנגן על מנדולינה בסגנון הבלוגראס. מהבולטים בתחום, ב-2007 זכה בפרס גראמי.
כריסטיאן קלמנס
שאלקה 04
ב-17 ביוני 2013 נודע כי קלמנס חתם על חוזה ל-4 שנים בשאלקה 04 מהבונדסליגה, ששילמה עבורו 3 מיליון אירו. ב-11 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 3-3 נגד המבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך קלמנס 11 הופעות ליגה, ובחצי הראשון של עונתו השנייה ערך 8 הופעות נוספות.
אנדי סטטמן
ביוגרפיה
סטטמן גדל בקווינס, ובגיל 12 החל ללמוד לנגן על בנג'ו וגיטרה בהשראת אחיו. לאחר מכן החליט סטטמן לעבור לסקסופון, התמקד בעיקר בג'אז והופיע במקומות ציבוריים.
בין השנים 1969 ו-1970 למד מוזיקה באוניברסיטת ניו המפשייר, ובמקביל החל ללמוד לנגן על קלרינט ומנדולינה. זמן קצר לאחר מכן, הצטרף ללהקה קטנה באזור שבו גר.
כריסטיאן קלמנס
ההשאלה למיינץ 05
בחלון ההעברות של חודש ינואר 2015 הושאל קלמנס למיינץ 05 מהבונדסליגה למשך עונה וחצי. ב-31 בינואר 2015 ערך קלמנס את הופעת הבכור שלו בליגה במדי מיינץ 05, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–5 על פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-18. ב-21 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-38 בניצחון 1–3 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור ה-22 בליגה. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך קלמנס 9 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
אנדי סטטמן
ביוגרפיה
סטטמן, אשר גדל בבית "חילוני שומר מסורת", החל לחקור את שורשיו היהודיים. הוא שינה צורת נגינתו לסגנון הכליזמר והתחיל לעבוד על מוזיקה חסידית.
כריסטיאן קלמנס
פ.צ. קלן
ב-21 בדצמבר 2016 עבר לפ.צ. קלן, אך הוא יכול ליטול חלק במשחקי הקבוצה החל מתחילת חלון ההעברות ב-1 בינואר.
אנדי סטטמן
ביוגרפיה
סטטמן הוציא מספר אלבומים לאורך עשרות שנים, האחרון שבהם בשנת 2014, אשר השפיעו רבות על מוזיקת הכליזמר. הוא שיתף פעולה יחד עם נגנים כגון יצחק פרלמן, והחל להופיע בקונצרטים רבים. בהמשך שיתף פעולה ביצירת אלבומים זרים ועבד עם אמנים רבים מהתחום.
כריסטיאן קלמנס
דרמשטאדט 98
ב-15 בינואר 2020 עבר לדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה.
אנדי סטטמן
ביוגרפיה
בשנת 2007 זכה בפרס גראמי במוזיקה. ב-2012 קיבל הוקרה מההקרן הלאומית לאמנויות.
סטטמן חזר בתשובה, והוא נשוי לברברה, אמנית ומורה לשעבר. לשניים יש 4 ילדים.
שלום קרתגו
שלום קרתגו (בלטינית: pax carthaginiensis או pax punica) הוא ביטוי הבא לתאר הסכם שלום שאינו הוגן כלפי אחד מהצדדים.
מקור הביטוי
לאחר שהובסו בני קרתגו בקרב זאמה על ידי המצביא הרומאי סקיפיו אפריקנוס בשנת 202 לפנה"ס, הסתיימה המלחמה הפונית השנייה. קרתגו נאלצה אז לחתום על תנאים משפילים עם הרפובליקה הרומית:
לרוב משתמשים בביטוי "שלום קרתגו" בקשר לחוזה ורסאי שנערך בסוף מלחמת העולם הראשונה. ניתן למצוא נקודות דמיון רבות בין שני ההסכמים. כמו כן לעיתים הוא משמש בהקשר של תוכנית מורגנטאו, שהייתה אמורה להיות מיושמת על גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה.
השועל והעורב
משל השועל והעורב (ידוע גם כ"בת-העורב והשועל"), הוא משל מפורסם של איזופוס. הן המשורר ז'אן דה לה פונטן, והן המשורר הרוסי, איבן אנדרייביץ' קרילוב, עיבדו את המשל על פי דרכם, ופרסמו אותו בספרי המשלים שלהם.
המשל ולקחו
במשל זה, עובר השועל ליד עץ, שעליו יושב עורב ובפיו גבינה. השועל, שחושק בגבינה, מחמיא לעורב על מראהו ה"מרהיב" ומבקש ממנו גם להשמיע את קולו הערב. העורב, אשר לא חושד בדבר, פוצח בשיר, והגבינה נופלת מפיו היישר לידי השועל, אשר נמלט עם שללו. מוסר ההשכל של המשל, הוא שיש להיזהר מדברי חנופה, כדי לא ליפול בפח.
עלילת המשל הידוע מוזכרת כבר בספרות העת העתיקה, למשל בכתביו של הורטיוס.
הראשון שתרגם את המשל לעברית היה יהודה לייב גורדון (יל"ג) בספרו "משלי יהודה", שיצא בשנת 1859 בווילנה. הוא קרא למשל: "העורב והשועל" ומוסר ההשכל שלו היה: "דעה קנית מה חסרת / דעה חסרת מה קנית?", היינו, יל"ג הדגיש את טפשותו של המקשיב לדברי חנופה.
המשל פותח את ספרו של חנניה רייכמן, שתרגם את משליו של קרילוב בספרו הידוע: "כל משלי קרילוב", באיוריו של נחום גוטמן. שמו של המשל בספר הוא: "בת-העורב והשועל". להלן קטע מתוך תרגומו של רייכמן.
מוסר ההשכל שכתב רייכמן בראש המשל הוא:
פרנק אבגנייל
פְרַנְק אָבַּגְנֵייל (באנגלית: Frank Abagnale; נולד ב-27 באפריל 1948) הוא יועץ אבטחה הידוע בשל מעשי מרמה רבים שעשה בצעירותו: מגיל 16 עד 21 הוא זייף המחאות ב-26 מדינות בסכום של 2.5 מיליון דולר.
הוא נתפס כשהיה בן 21 לאחר שהתחזה לטייס, לרופא, לעורך דין, ולמורה. הוא נמלט ממשמורת משטרתית פעמיים (בפעם הראשונה ברח ממטוס, ובפעם שנייה ברח מבית כלא פדרלי). בשנת 1980 כתב אוטוביוגרפיה על חייו, שעובדה לקולנוע ב-2002 בסרט "תפוס אותי אם תוכל" בבימויו של סטיבן ספילברג ובכיכובו של לאונרדו דיקפריו.
ביוגרפיה
פרנק נולד השלישי מבין חמשת ילדי משפחת אבגנייל, הוא גדל בעיר ברונקסוויל שבניו יורק. הוריו התגרשו כשהיה בן 16.
אדובי פוטושופ
אדובי פוטושופ (באנגלית: Adobe Photoshop), או בקיצור פוטושופ, היא תוכנת עריכה גרפית, שפותחה על ידי אדובי מערכות. תוכנה זו היא הנפוצה ביותר בשוק עיבוד תמונות מפת סיביות.
פרנק אבגנייל
ביוגרפיה
ההונאה הראשונה שלו התרחשה לאחר שקנה מכונית, כאשר פרנק שכנע את אביו לתת לו את כרטיס האשראי שלו. עם הכרטיס הוא רכש כמות גדולה של חלקי חילוף בסכום של 3,400 דולרים. אביו גילה את הגנבה רק לאחר שפנו אליו באופן אישי מחברת האשראי, כיוון שפרנק זרק את כל המכתבים שהגיעו לביתם בדואר.
אדובי פוטושופ
הגרסה החדשה ביותר היא 2020 Photoshop CC (שעברה מחבילת Creative Suite לחבילת Creative Cloud). בעבר התוכנה נמכרה בשתי גרסאות: הראשונה מכונה "Photoshop" והיא מכילה את הכלים הבסיסיים מהגרסאות קודמות, וגרסה הנקראת "Photoshop Extended" המכילה כלים נוספים לעריכת גרפיקה תלת־ממדית, עריכת וידאו ועוד. החל מהגרסה Photoshop CC יש את הכלים מ"Photoshop Extended" אך אין גרסה מקבילה ללא כלים אלו.
פרנק אבגנייל
ביוגרפיה
הוא הסביר לאביו את מעשיו במילים: "זה הבנות, אבא, הן גורמות לדברים משונים אצלי. אני לא יכול להסביר את זה".
אדובי פוטושופ
התוכנה משלבת מגוון רחב של כלי גרפיקה מתקדמים לכל תחומי עיבוד ובניית תמונה ובשל כך פוטושופ היא התוכנה הפופולרית ביותר בקרב אנשי מקצוע וחובבים. צלמים רבים משתמשים בפוטושופ כ"חדר חושך דיגיטלי" לצורך ליטושי תמונה שנעשים בחדרי חושך בזמן פיתוחי הפילמים. התוכנה מאפשרת לצלמים לבצע עיבודים שונים כמו הבהרה/הכהייה של תמונה, חידודים, טשטושים, חיתוכים, ותיקוני צבע שונים. טכניקות אלו מאפשרים לתקן בעיות שונות וסטיות גוונים שנוצרו בעת הצילום.
פרנק אבגנייל
הונאה בנקאית
פרנק החל לכתוב המחאות לחשבון הבנק שלו. לאחר שהבנק דרש את חובו הוא יצר לעצמו זהויות נוספות ופתח חשבונות בבנקים נוספים. בהמשך הדפיס המחאות מזויפות, והפקיד אותן בחשבונו כדי שיוכל למשוך מזומנים. באמצעות הונאה זו הרוויח 40,000 דולר.
אדובי פוטושופ
מאפיינים
כיום השימוש בתוכנה גלש מתחום עיבוד התמונה השייך לצלמים ומפיקי דפוס, ועבר אף לתחום המשתמשים הביתיים והחובבנים היוצרים אפקטים ויצירות רישום היכולות להגיע גם לרמה מקצועית.
התוכנה, כמו תוכנות גרפיקה רבות בעשור האחרון, משתמשת בשיטת חלוקה לשכבות (Layers), כך שאפשר להחיל שינויים רק על חלק מהתמונה, או להזיז חלקים ממנה. לדוגמה, ניתן ליצור קולאז' המורכב מכמה תמונות, בעוד שלכל תמונה אפשר להוסיף מסגרת, לטשטש את הקצוות, למחוק חלקים, לחתוך חלקים לא רצויים, לסובב, להזיז ולשפר מבלי להשפיע על השכבות האחרות.
פרנק אבגנייל
תפיסתו
לאחר מכן הוא הוסגר לשוודיה, שם נשפט ושהה שישה חודשים בכלא במאלמה. בסופו של דבר שללה מחלקת המדינה של ארצות הברית את דרכונו, ושוודיה נאלצה לגרש אותו. הוא נידון בארצות הברית ל-12 שנים בכלא פדרלי. (שמתוכן נשאר במאסר במשך פחות מחמש שנים).
אדובי פוטושופ
מאפיינים
בגרסת CS4 נוספו כעשרה כלים המאפשרים לייבא קובצי 3ds שנוצרו בתוכנת 3D Studio Max לפוטושופ, תוך כדי אפשרויות שינוי כגון סיבוב, היפוך, שינוי מיקום וכדומה. כמו כן נוסף תפריט בשם 3D המאפשר לערוך את העצמים התלת־ממדיים או גם ליצור עצמים כאלה בטכניקות מתקדמות כגון שינוי תאורה, אפשרויות צביעה מיוחדות, יצירת צורות (למשל גליל, כדור, תיבה), אנימציות תלת־ממדיות ועוד. הכלי והתפריט נכללים בגרסת Photoshop Extended בלבד (או בגרסת CC).
פרנק אבגנייל
הבריחה מהכלא
אבגנייל נתפס על ידי שוטר המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה בנמל התעופה טרודו במונטריאול, כשניסה לרכוש כרטיס לסאו פאולו (ברזיל), מדינה שלא היה לה הסכם הסגרה עם ארצות הברית.
אדובי פוטושופ
אפשרויות השמירה
התוכנה משתמשת לשמירת השכבות וכל מידע נלווה בסיומת psd, שהוא פורמט השמירה הבסיסי של התוכנה, המאפשר המשך עבודה בזמן מאוחר יותר. כמו כן, ניתן לייצא את הפרויקט לקובץ תמונה בשלל פורמטים, כמו PNG, JPEG ו־GIF, המיועדים לתחומים שונים, מתצוגה אינטרנטית ועד הפקות דפוס איכותיות במיוחד.
פרנק אבגנייל
הבריחה מהכלא
באפריל 1971 בעודו במעצר לפני משפטו הוא נמלט, ונתפס לאחר מספר שבועות בניו יורק.
אדובי פוטושופ
אפשרויות השמירה
קובץ Pdf הוא בעצם קובץ פוסטסקריפט ברמה 3. הוא שומר על מאפיינים רבים ביניהם מידע על הגרפיקה הווקטורית כמו מסלולים ומלל.
פרנק אבגנייל
עבודות חוקיות
אבגנייל שהה במאסרו פחות מחמש שנים. בשנת 1974 הממשלה הפדרלית שחררה אותו בתנאי שיעזור לשלטונות הפדרליים לחקור פשעי הונאה וזיוף ללא תשלום. לאחר שחרורו ניסה מספר עבודות, בהן: טבח, מקרין סרטים ומוכר במכולת, אך הוא פוטר מעבודות אלו כיוון שלא דיווח למעסיקיו על עברו הפלילי. בסופו של דבר הוא פנה להנהלת בנק גדול וסיפר להם את סיפור חייו, והם קיבלו אותו לעבודה בתור יועץ ביטחוני.
אדובי פוטושופ
פוטושופ און־ליין
ברשת האינטרנט ניתן למצוא עזרים רבים לפוטושופ, החל מעדכונים באתר התוכנה, כמו גם דברים שנוצרו על ידי המשתמשים, כגון מברשות חדשות, באמצעותן ניתן לצייר ולצבוע באופנים שונים. לדוגמה, מברשת המכילה קובץ תמונות של נחשים ובאמצעות הציור איתה ניתן ליצור אשליה של סריג כלשהו. משתמשים ותיקים כותבים לעיתים מדריכים לעזרת החדשים, המלמדים אותם על מספר כלים בסיסיים ומתקדמים. מדריכים אלה מלווים לרוב בתמונות ובסרטונים המדגימות את מיקום הכלים ואופן השימוש בהם. ישנם אתרי אינטרנט שמאפשרים עריכת תמונות הדומה לפוטושופ מבלי להוריד את התוכנה, לדוגמה pixlr.
פוטושופ ביוניקס ולינוקס
כרגע, לא קיימת לפוטושופ (או ליתר התוכנות מחבילת היצירה של אדובי) תמיכה רשמית מצד מפתחי התוכנה למערכות הפעלה שאינן ווינדוס או מקינטוש, אם כי ניתן להריץ גרסאות ישנות יותר במערכות הפעלה תואמות יוניקס דרך Wine. הפתרון שאותו Wine מספק חלקי בלבד והוא מכסה בעיקר גרסאות ישנות יחסית דוגמת CS4, CS6 ו-CC 2014, ולא נתמך רשמית על ידי אדובי. חלופות אחרות הן להריץ את התוכנה על מכונה וירטואלית שמריצה ווינדוס או מקינטוש, או להשתמש בתוכנות חופשיות, דוגמת GIMP של פרויקט גנו או Krita של KDE.
פרנק אבגנייל
עבודות חוקיות
לאחר שנים הוא הקים חברה בשם "Abagnale & Associates" ("אבגנייל ושותפים"), המייעצת באבטחה לעסקים. אבגנייל ממשיך לייעץ גם לאקדמיית ה-FBI. אתר האינטרנט שלו מדווח על כך שיותר מ-14,000 עסקים אימצו תוכניות שלו למניעת הונאות.
חיים אישיים
כיום הוא מתגורר בטלסה (אוקלהומה), יחד עם אשתו ושלושת ילדיו (אחד מהם עובד ב-FBI).
פר-רעמסס
פר-רעמסס או פי-רעמסס (במצרית עתיקה: Per-Ra-mes(i)-su, "הבית של רעמסס") הייתה עיר בירה חדשה שנבנתה על ידי המלך רעמסס השני מהשושלת ה-19 (מלך בין השנים 1213-1279 לפנה"ס). העיר נבנתה מצפון ובצמוד לשרידי העיר החיקסוסית שנחרבה אווריס, באזור היישוב קאנטיר של היום, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לקהיר ו-80 ק"מ מערבית לאסמאעיליה. המקום שימש בתקופתו של סתי הראשון, אביו של רעמסס השני, כארמון קיץ.
ניסיונות זיהוי האתר וגילויו
עד המאה ה-20, אותר מיקומם של רוב אתרי הערים הגדולות של מצרים העתיקה, אבל מקומה של העיר פר-רעמסס, העיר שבנה רעמסס השני, נותר עלום. מקומה של העיר הפך למסתורי. הארכאולוגים והחוקרים לא הבינו איך נעלמו עקבותיה של עיר כה גדולה.
אגיפטולוגים שונים העלו הצעות היכן שכנה בעבר העיר פר-רעמסס. האגיפטולוג הגרמני היינריך ברוגש (1827–1894) הציע את האתר צאן אל-חג'ר. האגיפטולוג האנגלי אלן גרדינר בדק את פלוסיום. האגיפטלוג השווייצרי אדוארד נוויל (1824–1926) הציע את המבצרים זארו וסייל (Zaru, Sile), באזור שבו שוכנת היום העיר המצרית קנטרה. מכל התאוריות שהועלו לגבי מיקומה של פי-רעמסס, המשכנעת ביותר הייתה זאת של צאן אל-חג'ר, בגלל הממצאים שנמצאו על פני השטח שמקורם בתקופתו של רעמסס השני.
ב-1884 הגיע הארכאולוג פלינדרס פיטרי למצרים כדי להתחיל בחפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה שלו הייתה באתר הארכאולוגי בצאן אל-חג'ר, באזור הדלתא של הנילוס (שזוהה שנים רבות לאחר מכן כמקומה של העיר העתיקה טאניס). הוא הגיע לאתר עם 170 פועלים. פיטרי מצא באתר שפע מונומנטים ופסלים המציינים את שמו של רעמסס השני והמאפיינים את תקופתו. הממצאים הביאו אותו למסקנה שהאתר שחפר הוא פר-רעמסס.
האתר צאן אל-חג'ר שבו חפר פיטרי, נחפר בהמשך בין השנים 1929–1940 על ידי הארכאולוג הצרפתי פייר מונטה. מונטה, שנפטר ב-1966, האמין כל חייו כי הוא גילה את העיר פי רעמסס.
הממצאים שנמצאו באתר עם הכרטושים והחותמות של רעמסס השני הטרידו את הארכאולוגים. חלקם נמצאו עם שברים כשחלקים חוברו לא בהתאמה. בהמשך הבינו הארכאולוגים שמקורם של המונומנטים והכתובות שנמצאו אינו באתר, אלא הובאו ממקום אחר ונעשה בהם שימוש נוסף. בשלב מאוחר יותר זוהה האתר כעיר טאניס, שנבנתה בשלב מאוחר יותר במאה ה-11 לפנה"ס. אחד הרמזים למה שקרה בעת העתיקה היה הממצא של כף רגל ענקית של פסל שנמצא קילומטרים דרומית לצאן אל-חג'ר (האתר שזוהה לאחר מכן כטאניס), בעוד שחציה השני של אותה כף רגל נמצא באתר צאן אל-חג'ר.
הראשון שהעלה את התאוריה שפר-רעמסס שכנה באזור של תל א-דבע היה האגיפטולוג המצרי לביב חבשי. הוא קישר בין מקומה של פי-רעמסס עם מקומה של העיר אווריס החיקסוסית. שנים לאחר מכן התאוריה שלו אושרה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החליט הארכאולוג האוסטרי מנפרד ביטאק לחקור ולחפש את מקומה של פר-רעמסס. הוא הכיר בכך שהעיר שכנה על הזרוע המזרחית ביותר של הנילוס. הוא מיפה בקפידה את כל הזרועות העתיקות של דלתת הנילוס והגיע למסקנה שהזרוע הפלוסית בתקופתו של רעמסס השני הייתה המזרחית ביותר ואילו הזרוע הטאנית (שעל גדותיה שכנה העיר טאניס) לא הייתה קיימת בתקופתו. בהתאם לכך הוא החליט לחפור בצפון "תל א-דבע" ליד קאנטיר, שהיה האתר הגבוה ביותר במקומה הקדום של הזרוע הפלוסית, שבו הוא מצא שרידי כלי חרס המאפיינים את תקופתו של רעמסס השני.
האתר וחפירות ארכאולוגיות
אף על פי שעל פני השטח לא נמצאו עקבות נראים לעין של התיישבות קודמת, ממצאי החפירות אפשרו לזהות במהרה את תל א-דבע כשרידי העיר אווריס שהייתה בירת החיקסוס עד להריסתה על ידי יעחמס הראשון במאה ה-16 לפנה"ס. האתר של פר-רעמסס נמצא בקאנטיר. בחפירותיו הראה ביטאק שהעיר פר-רעמסס שימשה לאחר שננטשה, כמחצבה למבנים שנבנו בעת הקמת העיר טאניס.
האתר של פר-רעמסס שוכן כ-30 ק"מ דרומית לטאניס. תל א-דבע שוכן 2 ק"מ מדרום לקאנטיר. האזור הוא חקלאי ומאוכלס בכפרים קטנים. השטח בו שכנה פר-רעמסס הוא בבעלות פרטית, ולכן רובו לא ניתן לחפירה ורק שטחים קטנים נחפרים. ההערכה של הארכאולוגים היא שהשטח בו שכן ארמונו של רעמסס השני שוכן מתחת לבתי הכפר קאנטיר. הסטרטיגרפיה של האתר כוללת שכבות ארכאולוגיות שתחילתן בשושלת ה-18, ועד תקופת ביניים שלישית, תחילתה של השושלת ה-21.
בחפירות באתר בשכבה B2 שנמצאה ברמת שימור גבוהה, מצאו החופרים מחנה צבאי של חיל מרכבות מצרי, כולל בתי מלאכה וממצאים שהעידו על נוכחותם של זרים באתר. הממצאים תארכו את השכבה לתקופתם של סתי הראשון ורעמסס השני. קיומם של מחנות צבא לחיל מרכבות לא היווה הפתעה, כי קיומם בעיר היה ידוע מטקסטים קדומים שנמצאו. הקומפלקס כלל גם חצר אימונים רחבה וגדולה עם עמודים. בצמוד אליה נמצא בית מלאכה, שנמצאו בתוכו כ-400 ממצאים שאפשר לקשרם למרכבות. הממצאים כללו טבורי גלגל, פינים וטביעות של פרסות סוסים, אשר אשרו שמדובר באתר הקשור לסוסים ומרכבות. בנוסף, נמצאו גם מספר פגיונות, רומחים, ראשי חצים וחלקי מתכת של שריון גוף. אחד הממצאים המעניינים היו מציאת תבניות אבן ששימשו לייצור חלקי שריון שהיו נהוגים על ידי הצבא החתי ושימשו בקרב קדש. ממצאים אלה מראים שלאחר הסכם השלום החתי-מצרי ונישואי רעמסס השני עם נסיכה חתית, בתו של חתושיליש השלישי, שהו בפר-רעמסס חיילים ובעלי מלאכה חתים והיו בקשר עם המצרים.
בשכבה B3, המתוארכת לסוף השושלת ה-18 ותחילת השושלת ה-19, נמצא בית מלאכה גדול ליצור ברונזה, ששטחו כ-30,000 מ"ר ויכלו לעבוד בו בעת בעונה אחת כמה מאות אנשים. נמצאו גם שבעה מתקני היתוך באורך של 15 מטר, שנבנו מלבני בוץ בשורות מקבילות. בית מלאכה בגודל זה יכול היה לייצר מדי יום כמויות גדולות של דלתות ופסלים אשר נדרשו לבניית העיר החדשה. מצפון להם נמצאו לפחות שלושה פרטים של סוג אחר של תנור בגודל 9 על 8 מטר. ייתכן וגם הם קשורים לתעשיית הברונזה באתר.
ב-2017 הארכאולוגיים ממוזיאון Roemer- und Pelizaeus-Museum Hildesheim מהעיר הילדסהיים בגרמניה, מצאו באתר שרידי טביעות רגלי ילדים בתוך טיח וכן קירות צבועים. הם מעריכים שהם שימשו כקישוט למבנה באתר ששימש כארמון או מקדש.
היסטוריה
המלך סתי הראשון, שמלך בין השנים 1304-1318 לפנה"ס, בנה באתר ארמון קיץ והקים בו תעשיית ייצור פיאנס מצרי. מיד לאחר מותו של סתי הראשון, הכריז בנו רעמסס השני על הקמת עיר בירה חדשה שתהיה יפה ומרשימה.
האתר שנבחר היה בסמוך לאתרה החרב של בירת החיקסוס, אווריס. פר-רעמסס נבנתה על הגדה של הזרוע הפלוסית של הנילוס. האוכלוסייה הגיעה למעל 300,000 תושבים והייתה אחת הערים הגדולות ביותר במצרים העתיקה. רעמסס השני בנה את העיר כשהיא מחולקת לארבעה רבעים. כל רובע מוקדש לאל. שני רבעים מוקדשים לאלים מצריים: הרובע לאל אמון במערב, הרובע לאלה ווואדג'ת בצפון; ושני רבעים מוקדשים לאלים שמקורם באסיה: רובע לאל סת בדרום ורובע לאלה עשתרת במזרח. במצרים התגברה האופנה של אימוץ אלים כנענים ובבליים. לרעמסס השני הייתה נטייה לאלים אלה. הוא רצה לקשור את האלוהויות של סוריה עם אלה של מצרים. מרכז העיר הוקדש לפולחן עצמי של רעמסס השני. העיר שימשה כמגורי בית המלוכה וכן של כל מינהל הממלכה שעבר לעיר. אזור הדלתה של הנילוס שימש כעורף חקלאי עשיר ששירת את אוכלוסיית העיר.
רעמסס השני למד מניסיונו הלא מוצלח של המלך אחנתון, שמלך במחצית המאה ה-14 לפנה"ס. אחנתון בנה עיר בירה חדשה, אַחֶתְאַתון במצרים התיכונה, מהלך שלווה בהתנגדות פנימית בממלכה. רעמסס השני לא רצה התנגדות לשינוי הבירה ולפעולותיו לכן הקפיד במיוחד בשנות שלטונו הראשונות, לנסוע במעלה ובמורד הנילוס כשהוא מבקר במקומות השונים ומחזק את התושבים ואולי גם מזהירם, שלא משנה היכן הם גרים, המלך תמיד נמצא לא רחוק מהם.
העיר המשיכה לפרוח מעל 100 שנים לאחר מותו של רעמסס השני. שירים נכתבו על פארה של העיר. על פי הערכות שנעשו באמצעות בדיקות מכ"ם חודר קרקע, שטח העיר השתרע על כ-18 קמ"ר: כ־6 ק"מ אורך ו-3 ק"מ רוחב. המתווה של העיר, כפי שבא לידי ביטוי בבדיקות, כלל מקדש מרכזי ענק – מתחם גדול של ארמונות הגובלים עם הנהר במערב, שנבנה בדגם רשת נוקשה של רחובות, וכן אוסף לא מאורגן של בתים וסדנאות במזרח העיר. ההערכה של הארכאולוגים היא שהארמון של רעמסס השני שוכן מתחת לבתי הכפר קאנטיר. צוות הארכאולוגים בראשותו של ביטאק, שגילה את האתר, מצא הוכחות לקיומן של תעלות מים רבות ואגמי מים ובעקבות כך תיאר את פר-רעמסס כוונציה של מצרים. אחת התגליות המפתיעות הייתה בחפירות שנעשו באורוות. נמצאו בורות מים קטנים בדיוק במקום שבו נקשרו 460 סוסים. החוקרים בדקו את המיקום באמצעות פרדות שגודלן דומה לסוסים בתקופתו של רעמסס השני ומצאו שצמד סוסים יכול להשתמש בבורות לעשיית צרכים, מה שהביא לכך שהאורוות נשארו נקיות ויבשות.
לאחר מותו של רעמסס השני, העביר יורשו מרנפתח את הבירה המנהלית של מצרים בחזרה לעיר ממפיס.
נטישת העיר יוחסה בתחילה לאובדן השלטון המצרי על כנען בתקופת השושלת ה-20 של מצרים (המאה ה-11 לפנה"ס), שהביא לכך שחשיבותה של העיר ירדה והביאה לעזיבת בית המלכות את העיר. מחקר מאוחר יותר גילה שהזרוע הפלוסית של הנילוס החלה להתייבש ב-1060 לפנה"ס לערך, וגרמה לעיר לאבד חלק ממקור המים שלה. הנילוס יצר זרוע חדשה: הזרוע הטאנית ממערב לזרוע הפלוסית. בעקבות שינויים שחלו בתקופתו וירידה בהיקף זרימת מי הנילוס בזרוע הפלוסית שעברה בעיר פי-רעמסס שבנה רעמסס השני,
בעקבות כך, הזיזו המלך פסוסנס הראשון מלך מהשושלת ה-21 את העיר לזרוע הטאנית והקימו את העיר דג'אנט (טאניס) על גדת הזרוע מצפון-מערב לפר-רעמסס הוא החל במפעל העצום של העברת מונומנטים רבים מהעיר פר-רעמסס, אל טאניס, בירת מלכי השושלת ה-21. מלכי השושלת ה-22, שהיו ממוצא לובי, העבירו מפר-רעמסס מקדשים, אובליסקים, אסטלות, פסלים וספינקסים לעיר החדשה שבנו. האובליסקים והפסלים, שאחד מהם הגיע למשקל של 200 טון, הועברו כיחידה אחת, בעוד שהמבנים החשובים פורקו לחלקים והורכבו מחדש בטאניס. אבנים ממבנים פחות חשובים, שימשו לבניית מבנים ומקדשים חדשים.
רעמסס במקורות מקראים ואחרים
בספר שמות מוזכרות שתי ערים, פיתום ורעמסס, ששימשו כערי מסכנות לפרעה. מקובל כיום על מרבית החוקרים כי העיר רעמסס המוזכרת במקרא היא "פר-רעמסס", שלא הייתה עיר מסכנות אלא עיר בירה. כשהשושלת ה-21 העבירה את הבירה לטאניס, הייתה פי-רעמסס נטושה במידה רבה והבירה הישנה הפכה למחצבה למונומנטים מוכנים, אך לא נשכחה. שמה מופיע ברשימה של ערים של מלכי השושלת ה-21. שמה מופיע גם בתקופתו של המלך שושנק הראשון המזוהה עם המלך המקראי שישק. מלך זה, ממוצא לובי, ייסד את השושלת ה-22 במצרים ומלך בין השנים 924-945 לפנה"ס.
ביסקסואליות
בִּיסֶקְסוּאָלִיּוּת (הרכב של המילים הלטיניות "בי" (שניים, דו-) ו-"סקס" (מין); ביחד, בקירוב - "מיניות כפולה" או "דּוּ-מִינִיּוּת"). ישנן הגדרות רבות של ביסקסואליות, החל מהגדרות מילוניות פשוטות כמו זו של מילון אוקספורד, המגדיר ביסקסואליות כ"משיכה מינית לגברים ולנשים", ועד להגדרות שכופרות בבינאריה המגדרית והמינית הגלומה בהגדרה הקודמת, ומכירים בסוגים שונים של משיכות, כולל משיכה מינית ומשיכה רגשית. אלה כוללים: משיכה ללא תלות במין או מגדר, משיכה ליותר ממגדר אחד, ומשיכה של אדם למגדרים דומים ומגדרים שונים משלו. ישנם גם דיונים ערים בקרב אקדמאים ואקטיביסטים בקהילות להט"ביות האם ביסקסואליות היא נטייה מינית, זהות, דפוס התנהגות, שילוב של חלק או כל אלה, או משהו אחר לחלוטין.
רובין אוקס, אקטיביסטית ביסקסואלית מובילה, הגדירה ביסקסואליות כך:
הביסקסואליות לא הוכרה תמיד כסוג מיניות העומד בפני עצמו, ולעיתים הוגדרה הן על ידי הטרוסקסואלים והן על ידי הומוסקסואלים כפיקציה. לגישה זו ועוד גישות שליליות לגבי ביסקסואליות קוראים ביפוביה. שתי זהויות שקשורות לביסקסואליות הן פאנסקסואליות ופוליסקסואליות.
התפתחות המושג
המונח "ביסקסואל" הופיע לראשונה במאה ה-19 והתייחס לאנשים בעלי תכונות נשיות וגבריות גם יחד. ב-1914 החלו להשתמש במונח זה בפירושו העכשווי הקשור לנטייה מינית. תיעוד היסטורי וספרותי בתרבויות מסוימות מצביע על כך שגברים ביסקסואליים היו תופעה שכיחה ומקובלת אך אין תיעוד היסטורי רב על נשים ביסקסואליות.
חלק מהמומחים, וביניהם זיגמונד פרויד, הגיעו למסקנה כי בני האדם הם ביסקסואלים באופן טבעי. ולכן ניתן לחזור אחורה לשלב התפתחותי דו-מיני (ביסקסואלי) פרימיטיבי. הביסקסואליות התפתחה לאחר שלא נמצא דפוס אחיד אצל הטרוסקסואלים והומוסקסואלים מבחינת משיכה מינית, התנהגות חיצונית ומערכות יחסים שקיימו, עם זאת התפתחות הביסקסואלים תלויה מאוד בהקשר החברתי והפוליטי של התקופה והחברה בה הם חיים.
בעבר לא תויגו ביסקסואלים באותן סטיגמות כמו ההומואים ואף נחשבו לנורמה מקובלת. ביוון העתיקה הזהות הביסקסואלית נחשבה לנורמטיבית בקרב נערים וגברים בתנאי שהם התחתנו עם אישה והולידו ילדים. מאז שנות ה-70 החלה התפתחות בהתייחסות לתופעת הביסקסואליות, כאשר ידוענים כמו דייוויד בואי, דייב נבארו, אן הייש והזמר מיקה אימצו וקידמו את הזהות והובילו לפתיחות וקבלה גדולה יותר שלה. בשנות ה-90 זכתה הביסקסואליות לכתבת שער בשבועון "ניוזוויק" וסדרות טלוויזיה כמו "סקס והעיר הגדולה" כללו ייצוגים של ביסקסואלים.
במהלך השנים נוצרו סטריאוטיפים שגרמו לגברים ונשים ביסקסואלים להרגיש בשולי הקהילות ההטרוסקסואליות וההומוסקסואליות. למשל, עולות לעיתים קרובות טענות המציגות את הביסקסואליות כשלב מעבר לזהות של הומוסקסואל ואת אנשים ביסקסואליים כמתכחשים לזהותם האמיתית ומדחיקים אותה. הבעייתיות העיקרית שנותרה עם הזהות הביסקסואלית, קשורה לאי יכולתו של הביסקסואל להתמזג בקבוצה מסוימת מכיוון שבכל קבוצה הוא יהיה חריג. האדם הופך באותה קבוצה ל"בלתי נראה" ואף חש לחץ חברתי ונפשי למתג עצמו במקום המתאים.
מאפייני הביסקסואליות
הביסקסואלים נוטים להדגיש את ההבדל בין מין למגדר. מגדר הוא כקטגוריה חברתית או פסיכולוגית ומחולק לקטגוריות של גבר ואישה. למשל, העובדה שאישה לובשת חצאית בתרבות המערבית בזמן שגבר בדרך כלל לא, מהווה הבדל מגדרי בין גברים לנשים. המין לעומת זאת מאופיין על פי ההבדלים הביולוגיים בין זכר לנקבה. ביסקסואלים בהקשר זה יכולים להימשך למאפיינים המגדריים של גבריות בשני המינים אך לאו דווקא לגוף הגברי.
הביסקסואליות נתפסת פעמים רבות כסוג של בגידה או פוליאמורי (ריבוי אהבות), עקב התפיסה המוטעית והשכיחה כי ביסקסואלים נמצאים תמיד במערכת יחסים מקבילה עם שני המינים. אולם, כמו בכל נטייה מינית גם ביסקסואלים יכולים לחיות חיי מין שונים ומגוונים כמו מונוגמיה, מספר מונוגמיות, פוליאמורי או יחסי מין מזדמנים עם בן זוג אחד או יותר.
הסוציולוגים קולין ויליאמס ומרטין ויינברג פיצלו את הדיכוטומיה של הטרוסקסואל והומוסקסואל לשני סוגים: הומוסקסואל לא בלעדי (“nonexclusive homosexuals”) והומוסקסואל בלעדי (”exclusive homosexual”), הם גילו שכשליש מהגברים וכשישית מהנשים שנחקרו מגדירים את עצמם יותר כהטרוסקסואלים. הגברים נהנים יותר מקיום יחסי מין עם נשים וסביר להניח שיתחתנו. גברים אלו חשו בושה, חרדה ואשמה לגבי הזהות ההומוסקסואלית. גילוי נוסף נגע בזהות המינית שיכולה להשתנות במהלך הזמן ואשר תלויה בפתיחות ובהתנסות המינית של כל אדם. לפי המחקר גברים ביסקסואלים נוטים להתנסות ביחסי מין עם גברים אחרים באמצע שנות העשרה שלהם, כך גם הנשים מתנסות ביחסי מין עם נשים אחרות באמצע וסוף שנות העשרה של חייהן. הומואים ולסביות מתנסים כשנתיים-שלוש מוקדם יותר.
כמו כל זהות מינית גם לביסקסואלים יש דגלים וסמלים המייצגים את ייחודם. דגל הביסקסואליות מתאפיין בפסים ורודים המסמלים את הקהילה ההומוסקסואלית, פסים כחולים המסמלים את הקהילה ההטרוסקסואלית ופסים סגולים שמסמלים את השילוב בין הצבעים ורוד וכחול כמו השילוב בין המינים והג'נדרים. סמל אחר הוא סמל המשולש המשולב, בו יש שימוש בשני משולשים הפוכים בצבעי ורוד וכחול שמשולבים יחד ויוצרים משולש חדש וסגול. לרבים מהקהילה יש בעיה עם סמל המשולש בוורוד בגלל שיוכו ההיסטורי כסמל להומוסקסואלים במשטר הנאצי ולכן נוצר סמל הירח המשולב בצבעי הכחול ורוד וסגול.
התנגדות לביסקסואליות
ישנם קולות שמתנגדים לביסקסואליות מסיבות דתיות ולוקחים מקורות מהתנ"ך. ישנם שמתנגדים מסיבות שמרניות כי הם תופסים ביסקסואליות משיכה מינית שמאיימת על מבנה המשפחה השמרני. קיימת גם התנגדות בקרב הקהילה הגאה שטוענת שביסקסואליות אינה קיימת. בקרב הקהילה הביסקסואלית נהוג לקרוא לגישות אלו ביפוביה.
ביסקסואליות בבעלי-חיים
לצד הומוסקסואליות בבעלי חיים, נצפו בקרב מינים שונים גם תופעות המזכירות במאפייניהן התנהגות ביסקסואלית. כך, לדוגמה, נצפו התנהגויות ביסקסואליות בקרב ברבורים שחורים, כאשר זכרים מסוימים מזדווגים עם נקבות במקביל לקיום מערכת יחסים זוגית ארוכת שנים עם זכרים אחרים.
המטרייה הביסקסואלית
מקור המונח לא ידוע, אך מקור אפשרי הוא הרשת החברתית טאמבלר. הגדרת המטרייה והשימוש בה שנויים במחלוקת: חיבור מספר קבוצות תחת מונח המטרייה הופך אותה לסמל של אחדות ותמיכה הדדית עבור אנשים מסוימים, אך פוגע בהגדרה העצמית והאינדיבידואליות של אחרים.
ג'ורג'ינה אמורוס
ג'ורג'ינה אמורוס (בספרדית: Georgina Amorós; נולדה ב-30 באפריל 1998) היא שחקנית ספרדייה, אשר זכתה להצלחה עולמית בזכות השתתפותה בסדרה "אליטה". בין היתר, השתתפה גם בסדרות הטלוויזיה המצליחות "ברוכים הבאים למשפחה" ו"בפנים". בשנת 2020, השתתפה בסרטו של וודי אלן "הפסטיבל של ריפקין".
ביוגרפיה
אמורוס נולדה בברצלונה שבספרד ב-30 באפריל 1998. היא דוברת קטלאנית, ספרדית וצרפתית שוטפת, כמו גם אנגלית, וטוענת שהיא "לא יכולה לחיות" בלי הים והחוף. היא פמיניסטית ומתמודדת נגד אפליית קהילת הלהט"ב, והובילה את הקמפיין Por Un Solo Voto, שעודד צעירים בספרד להשתמש בזכות ההצבעה שלהם.
בשנת 2019 היא קיבלה איומים ברצח בטוויטר בשל דמותה בסדרת הטלוויזיה "אליטה", ובעקבות כך מחקה את חשבונה.
יוזף קראוטוואלד פון אנאו
תחילת דרכו
קראוטוואלד נולד בווינה ב-1 בפברואר 1858. היה לו אח תאום בשם אוטו. הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בווינה, וב-1879 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ברגימנט הארטילריה ה-2 בדרגת לויטננט. ב-1888 הוא הועלה לדרגת האופטמן. בין השנים 1892–1896 הוא שרת ברגימנט ההנדסה ה-2 בלינץ. ב-1896 הוא הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד גדוד ההנדסה ה-4 בפטוי. ב-1 בנובמבר 1900 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-3 ביוני 1904 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1906 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-96. ב-19 במאי 1910 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד בריגדת הרגלים ה-53 בקושיצה. ב-1912 הוא התמנה למפקד הדיוויזיה ה-34 בטימישוארה וב-11 במאי 1913 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל.
ג'ורג'ינה אמורוס
קריירה
אמורוס אמרה שהיא התחילה לשחק כילדה בהפקות קטנות, ובהמשך החליטה לפתח את קריירת המשחק שלה. כשהייתה בת 17 עברה ללוס אנג'לס, ארצות הברית, ללמוד משחק. מאז 2017 היא השתתפה בכמה סדרות של נטפליקס, כולל "ברוכים הבאים למשפחה", שם גילמה את תפקידה של אלכס, הדמות הראשית בסדרה. אמורוס הצהירה שהיא גאה בהשתתפותה ב"ברוכים הבאים למשפחה", הסדרה היחידה בה דיברה בקטלאנית. היא גם שיחקה בעונתה הרביעית של דרמת הכלא "בפנים" בתפקיד פאטימה אמין, הבת של נג'ווה נימרי.
יוזף קראוטוואלד פון אנאו
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכללה הדיוויזה של קראוטוואלד במסגרת הקורפוס ה-7 בפיקודו של אוטו מייקסנר פון זווינשטאם. הקורפוס הוקצה לפלישה הראשונה לממלכת סרביה, אולם לנוכח ההתגייסות המהירה של צבא האימפריה הרוסית השתנו סדרי העדיפויות של המטכ"ל והקורפוס הועבר לחזית המזרחית כחלק מהארמייה השנייה בפיקודו של אדוארד פון בהם-ארמולי. לנוכח התפוררות הארמייה השלישית בקרבות מול הרוסים, הוכנסה גם הארמייה השנייה לגליציה. קראוטוואלד פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב גליציה, ובמהלך מתקפת הקרפטים קיבל פיקוד על הקורפוס ה-10. במרץ 1915 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-3 ולחם עמו במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. לאחר מכן הוא הועבר לחזית האיטלקית ולחם במהלך קרבות נהר איזונצו. במאי 1916 הוא הועבר לגזרת טירול ולחם במהלך קרב קפורטו במסגרת הארמייה החמישית. ב-13 במאי 1917 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. הוא המשיך להילחם עד ינואר 1918 עת הורחק מתפקידו מסיבות בריאותיות. כאות הוקרה על שירותיו הוענק לו תואר האצולה "פון אנאו".
הוא נפטר בפרשבורג ב-13 באפריל 1925.
ג'ורג'ינה אמורוס
קריירה
בשנת 2019 היא לוהקה לסרטו של וודי אלן, "הפסטיבל של ריפקין", שעלה לאקרנים בשנת 2020.
500-509 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 509 - 500 לפנה"ס
פול גוסאר
פול אנתוני גוסאר (באנגלית: Paul Anthony Gosar; נולד ב-22 בנובמבר 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה, ברציפות מאז 2011. גוסאר ייצג תחילה את מחוז הקונגרס הראשון של אריזונה בשנים 2011–2013, ומאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצג את מחוז הקונגרס הרביעי. גוסאר, המזוהה עם תנועת מסיבת התה, תואר בידי "The Arizona Republic" — העיתון הגדול באריזונה — כאחד מחברי הקונגרס השערורייתים ביותר.
תחילת דרכו
גוסאר נולד ברוק ספרינגס שבדרום ויומינג, בשלהי נובמבר 1958, הבכור מבין שבעת הבנים ושלוש הבנות של אנטון ג'ון וברנדט מ. (לבית אראמוספ (Erramouspe) ) גוסאר. סבו וסבתו מצד אביו היו סלובנים, ואילו הורי אמו הבסקים היגרו לארצות הברית מהעיר בנקה שבדרום צרפת. גוסאר גדל בפינדייל שבוויומינג וסיים ב-1977 את לימודיו בבית הספר התיכון של העיר. הוריו תוארו כרפובליקנים מסורים שהשתתפו בכינוסי הוועדה הרפובליקנית הלאומית של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד. אחיו של גוסאר, פיט, היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בוויומינג ואף התמודד לתפקיד מושל ויומינג ב-2010 ובבחירות 2014.
בשנת 1981 השלים גוסאר לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קרייגטון השוכנת באומהה שבנברסקה. ב-1985 קיבל תואר D.D.S (דוקטור לכירורגיה דנטלית) מבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה. בשנים 1989–2010 עבד כרופא שיניים בפלגסטף שבאריזונה, וב-2011 זכה בתואר "רופא השיניים של השנה" מטעם האגודה הדנטלית של אריזונה. הוא אף נכנס להיכל התהילה של האגודה, והיה הנשיא של היכל התהילה מ-2004 עד 2005. גוסאר הוסיף לכהן כנשיא האגודה הדנטלית בצפון אריזונה וסגן יו"ר מועצת האגודה לענייני ממשל.
בשנת 2009 הודיע גוסאר, שמעולם לא התמודד לתפקיד ציבורי לפני כן, כי יתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של אריזונה מול נציגת המחוז המכהנת, אן קירקפטריק. הוא זוהה בידי העיתון "הניו יורק טיימס" כאיש תנועת מסיבת התה, כיוון שסניף התנועה באריזונה הציג אותו באתר האינטרנט שלו. גוסאר זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית. הוא זכה לתמיכתם של מספר אישים, בהם מושלת אלסקה לשעבר שרה פיילין והשריף ג'ו ארפאיו. במקביל, קירקפטריק דרשה לערוך חמישה עימותי בחירות מול גוסאר. בתחילה הסכים גוסר להשתתף בעימות אחד בלבד, אך מאוחר יותר נמלך בדעתו. הוא פרסם הצהרה בה נימק את החלטתו להימנע מהעימותים בשל הנסיעה הארוכה לתחנת הטלוויזיה KAET בפיניקס, שארגנה את הדיון, אך מפיק ב-KAET טען כי הסגל של גוסאר סיפר לתחנה שהמועמד לא יכול היה להשתתף בעימות משום שלקח חלק באירוע לגיוס כספים.
בנובמבר 2010 גבר גוסאר על קירקפטריק ונבחר לקונגרס ה-112 של ארצות הברית, לאחר שגרף 49.7% מקולות הבוחרים.
בבית הנבחרים האמריקאי
גוסאר נחשב לאחד מחברי הקונגרס השמרניים ביותר בארצות הברית. לצד תמיכתו בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, הוא מתנגד להפלות, וטוען כי התיקון השני לחוקת ארצות הברית הוא בין הזכויות החשובות ביותר שנקבעו במגילת הזכויות של ארצות הברית, ובעקבות זאת זכה לתמיכת איגוד הרובאים הלאומי. מבחינת הגירה, הוא מתנגד נחרץ להגירה בלתי חוקית לארצות הברית. לראיה, הארגון "NumbersUSA", המתנגד להגירה, העניק לו דירוג "A" על מאמציו למיגור ההגירה הבלתי חוקית. יתרה מזאת, הוא האשים משפטנים המעניקים ייעוץ משפטי למהגרים חסרי-מסמכים בביצוע פשע. גוסאר תומך בבניית חומה בגבול ארצות הברית–מקסיקו, מתוך אמונה כי צעד זה יצמצם את פעילות מארה סלבטרוצ'ה בארצות הברית.
בספטמבר 2015 הגיש גוסאר מסמכי הדחה נגד ג'ינה מקארתי, מנהלת הסוכנות להגנת הסביבה, בטענה כי פשעה לכאורה ו"שיקרה לעם האמריקאי על מנת למסד תקנות מוטעות ומוליכות-שולל, משוללות כל בסיס מדעי". יוזמה זו לא קרמה עור וגידים. ב-17 בספטמבר 2015, במאמר שפרסם באתר האינטרנט השמרני "Townhall.com", הודיע גוסאר כי יחרים את נאומו של פרנציסקוס בפני הקונגרס של ארצות הברית, אלא אם ידבר האפיפיור על נושאים כמו "אלימות מוסלמית" או הורות מתוכננת במקום שינויי אקלים. הוא כתב שהוא יתייחס לאפיפיור באותה צורה שהוא מאמין שיש להתייחס ל"פוליטיקאים שמאלנים", תוך שהוא מותח ביקורת חריפה על לאודאטו סי, האנציקליקה השנייה שפרסם פרנציסקוס. ב-24 בספטמבר נעדר מהנאום, והיה לחבר הקונגרס היחיד שעשה כן.
בינואר 2016 ניסח גוסאר הצעת חוק לשלילת מדליית החירות הנשיאותית מידיו של ביל קוסבי לאחר שהודה כי סימם נשים ותקף אותן מינית. הצעתו קיבלה את תמיכתה של הפעילה החברתית אנג'לה רוז והמוסד ללא כוונות רווח שבבעלותה, עמה התייעץ גוסאר בעת כתיבת הצעת החוק; הנשיא ברק אובמה הצהיר כי "יבחון" את ההצעה, אך היא מעולם לא החלה תהליך חקיקה במליאת בית הנבחרים.
במהלך בחירות האמצע ב-2018, התבטאו שישה מתשעת אחיו של גוסאר בגנותו והביעו תמיכה ביריבו הדמוקרטי דייוויד בריל, בסדרת תשדירי תעמולה טלוויזיונית שגררו סיקור לאומי ובין-לאומי. בתשדיר אחד, אחיותיו גרייס וג'ניפר, שתיהן מזוהות כספקיות ציוד רפואי, סיפרו לצופים כי עליהם לבחור בבריל אם אכפת להם מהבריאות ומרווחת הילדים. בתשדיר אחר שפורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של בריל, טענו האחים שקשה להם לתקוף אישית את פול, אבל הם מחויבים לעשות זאת למען האמת שלהם. גוסאר הגיב להתקפות מצד משפחתו, השווה את אחיו לתומכי סטלין וטען כי "הם כולם ליברלים דמוקרטים ששונאים את טראמפ". למרות זאת, גוסאר ניצח בבחירות אלה וגרף 68.2% מהקולות.