cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלינה מרקורי
קריירה כשחקנית
לאחר סיום לימודי הדרמה הצטרפה לתיאטרון הלאומי היווני, ובשנת 1945 שיחקה בתפקיד אלקטרה במחזהו של יוג'ין או'ניל Mourning Becomes Electra. בשנת 1949 זכתה להצלחה בימתית ראשונה בתפקיד בלאנש דובואה במחזהו של טנסי ויליאמס חשמלית ושמה תשוקה. עד שנת 1950 שיחקה בשורת מחזות ואז עקרה לפריז, שם המשיכה כשחקנית תיאטרון. בשנת 1953 זכתה בפרס על שם השחקנית היוונייה מריקה קוטופולי ושבה ליוון שנתיים אחר כך. בתיאטרון קוטופולי-רקס היא שיחקה בין היתר במחזה מקבת'.
היא זכתה לראשונה להכרה בינלאומית כאשר כיכבה בסרט "רק בימי חול" משנת 1960, שבו שיחק דאסן לצידה ואף ביים. על משחקה בסרט זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1960 והייתה מועמדת לפרס אוסקר. היא המשיכה והופיעה בסרטים Phaedra, טופקאפי (1964), שליחות סודית בליסבון (1966) והבטחה עם שחר (1970) (בצרפתית: La Promesse de l'aube) שזכו אף הם להצלחה בינלאומית. בתחילת שנות ה-70 שבה לבמת התיאטרון ושיחקה במחזות ביוון. משחקה האחרון בקולנוע היה בשנת 1978 בסרט היווני "חלום של תשוקה" ( Κραυγή Γυναικών) בבימוי בעלה דאסן. היא הופיעה בפעם האחרונה על במת התיאטרון בשנת 1992.
קריירה כזמרת
אחד משיריה הראשונים הולחן על ידי מאנוס חג'ידאקיס ונקרא Hartino to Fengaraki ("ירח נייר"), כחלק מן ההפקה היוונית של המחזה חשמלית ושמה תשוקה בשנת 1949, שבו כיכבה. השיר הוקלט בביצוע ננה מושקורי בשנת 1960, ובשנת 2004 התפרסמה אף הקלטה של השיר בביצוע מרקורי. שיריה "אתונה, עירי", בשיתוף פעולה עם המלחין ואנגליס, ו"מלינאקי" זכו להצלחה בצרפת.
קריירה פוליטית
בעת ההפיכה הצבאית ביוון, ב-21 באפריל 1967, הייתה מרקורי בארצות הברית לצורך הופעות במחזמר Illya Darling. מרקורי הצטרפה מיד למאבק במשטר הצבאי והחלה במסע בינלאומי לגיוס דעת הקהל העולמית לצורך בידודו של המשטר וקיצור ימיו. פעולותיה הביאה להחלטת המשטר הצבאי לשלול את אזרחותה היוונית ולהחרים את רכושה ביוון. היו אף ניסיונות לחסלה, כולל ניסיון התנקשות בג'נובה שבאיטליה, אולם צעדים אלה לא מנעו ממנה להמשיך במאבק במשטר, בהופעות בקונצרטים, צעדות ונאומים שנשאה ברחבי תבל. באותן שנים הקליטה ארבעה תקליטים, אחד ביוונית ושלושה בצרפתית, כולם בהפקת מוזיקאים יוונים. תקליטים אלה זכו להצלחה רבה.
לאחר תום המשטר הצבאי ביוון ובתקופת המעבר למשטר אזרחי, מרקורי התיישבה ביוון ונמנתה על מייסדי התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית (PASOK), מפלגת מרכז-שמאל יוונית. היא התמנתה לוועדה המרכזת של המפלגה ומחזיקת תיק התרבות ואף הייתה מעורבת בזכויות נשים. בבחירות לבית המחוקקים היווני בשנת 1974 היא הייתה מועמדת מטעם מפלגתה במחוז הבחירה של פיראוס, אולם זכתה רק לכ-7,500 קולות שלא הספיקו לבחירתה לפרלמנט. בשנת 1977 נבחרה לפרלמנט היווני כשהיא זוכה ליותר קולות מכל מועמד אחר ביוון.
בשנת 1981, לאחר שמפלגתה זכתה בבחירות, התמנתה מרקורי לשרת התרבות של יוון, והייתה לאשה הראשונה במשרה זו. היא שמשה בתפקיד במשך שתי תקופות כהונה עד לשנת 1989, אז הפסידה מפלגתה בבחירות. כשרת תרבות מרקורי ניצלה את תדמיתה הבינלאומית ויצרה קשרים עם מנהיגי אירופה כדי לקדם אינטרסים יוונים. היא קידמה את רעיון השבת שיש הפרתנון לפרתנון באתונה. בציפייה להשבת נכסי התרבות היוונים שהועברו לאנגליה, היא הכריזה על תחרות בינלאומית לתכנון מוזיאון אקרופוליס החדש אשר נפתח לאחר מותה, בשנת 2008.
אחד מהישגיה הבולטים ביותר היה קביעת מוסד בירת התרבות של אירופה כחלק ממדיניות התרבות של האיחוד האירופי, רעיון אותו הגתה וניסחה (יחד עם ז'אק לאנג, שר התרבות הצרפתי) בשנת 1983. בשנת 1985 הייתה אתונה לבירת התרבות של אירופה הראשונה. מרקורי אף קידמה את מועמדות אתונה לארוח האולימפיאדה ה-26. בשנת 1983, בעת שיוון כיהנה לראשונה בנשיאות מועצת איחוד אירופה, מרקורי הזמינה את שרי התרבות של תשע החברות האחרות באיחוד לאתונה במטרה להגביר את המודעות התרבותית של הציבור האירופי, בכך יסדה את תחילתם של כינוסים רשמיים של שרי התרבות באיחוד האירופי. בשנת 1988, בתקופת נשיאותה השנייה של יוון בראש מועצת האיחוד האירופי, קידמה מרקורי שיתוף פעולה עם מזרח אירופה. יוזמתה הביאה לציון חודש תרבות בארצות מזרח אירופה החל משנת 1989.
מרקורי אף יזמה מחקר לשילוב כל אתרי הארכאולוגיה באתונה כדי ליצור פארק ארכאולוגי, ללא תנועת כלי רכב, שבו תושבי העיר ותיירים יהנו מן ההיסטוריה של העיר. כדי לקדם את תרבות יוון היא יזמה כניסה חופשית למוזיאונים ואתרים ארכאולוגים לכל אזרחי יוון, ארגנה סדרת תערוכות בינלאומיות של תרבות ומורשת יוון וכן של אמנות יוונית מודרנית. היא גייסה תקציבים לפעולות שיקום מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והביאה לסיום בניית אולם הקונצרטים של אתונה, מוזיאון התרבות הביזנטית בסלוניקי, ייסדה פרסים ספרותיים, קידמה את הקולנוע היווני ולבסוף ייסדה תיאטראות עירוניים וקונסרבטוריונים.
מותה
מרקורי מתה ב-6 במרץ 1994 במרכז רפואי בניו יורק לאחר שחלתה בסרטן ריאות. היא הייתה בת 73 במותה. היא הותירה אחריה בעל, ז'ול דאסן. ממשלת יוון ערכה לה הלוויה ממלכתית בנוכחות ראש הממשלה ואלפי אזרחים.
אן-טרה-אנה
אן-טרה-אנה מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך הרביעי של שומר מהשושלת הראשונה של כיש. מלוכתו נמשכה לפי המיתוס 420 שנים.
תומאס קוקרן
אדמירל סר תומאס קוקרן, הרוזן (Earl) העשירי של דנדונלד (Thomas Cochrane, 10th Earl of Dundonald), המרקיז ממרניאו, אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (באנגלית: Thomas Cochrane; 14 בדצמבר 1775 – 31 באוקטובר 1860), כונה לורד קוקרן, היה קצין בצי המלכותי הבריטי ופוליטיקאי. תעוזתו והצלחותיו במהלך המלחמות הנפוליאוניות הביאו את הצרפתים לכנותו "זאב הים" (le loup des mers). קוקרן כיהן בבית הנבחרים הבריטי והואשם בהונאת בורסת ניירות הערך הגדולה, בעקבותיה נשללו תאריו, דרגותיו והוא הודח מהצי הבריטי. לאחר הדחתו שרת בציים של צ'ילה, ברזיל ויוון במהלך מלחמות העצמאות של מדינות צעירות אלו, ולאחר מכן גויס מחדש לצי הבריטי לתפקיד אדמירל משנה של השייטת הכחולה, תאריו הושבו לו, הוא קודם מספר פעמים עד לדרגת אדמירל של השייטת האדומה; בנוסף, זכה לתואר הכבוד "אדמירל משנה של הממלכה המאוחדת" (Rear-Admiral of the United Kingdom). חייו ומעלליו שימשו מקור השראה לספרות עלילתית ימית, כגון דמותם של הוריישיו הורנבלואר מאת פורסטר (C. S. Forester) וג'ק אוברי (Jack Aubrey) מאת פטריק או'בריין (Patrick O'Brian).
שנים ראשונות
את שירותו הימי החל קוקרן בים הבלטי תחת פיקודו של דודו על סיפונה של אוניית הוד מלכותה הינד (Hind) שהייתה פריגטה מן הדרג השישי, בעלת 28 תותחים. בשנת 1795 מונה ללויטננט בפועל באה"מ טטיס, אונייה מן הדרג החמישי, בעלת 38 תותחים, עדיין תחת פיקודו של דודו. ב-27 במאי 1796 עבר את בחינות ההסמכה שלו לקצונה וקיבל דרגת לויטננט. לאחר מספר העברות במהלכן שירת באמריקה הוצב קוקרן כלויטננט שמיני ב-1798 בספינת הדגל של לורד קית' (Keith), אה"מ ברפלור (Barfleur) שהייתה אוניית קו מדרג שני, בים התיכון.
במהלך שירותו על הברפלואר נשפט קוקרן בבית דין צבאי על כך שלכאורה גילה חוסר כבוד כלפי פיליפ ביוור (Beaver), הקצין הראשון של הספינה. על אף שנמצא זכאי מההאשמה החמורה ננזף קוקרן על זלזולו. מקרה זה סימן דפוס חוזר באופיו של קוקרן שלא הסתדר עם רבים ממפקדיו, פקודיו, עובדיו ועמיתיו בציים שונים ובפרלמנט, כולל כאלו שאחזו בדעות קרובות לשלו ואשר אמורים היו להיות בעלי בריתו.
ב-1800 פיקד קוקרן לזמן קצר על ספינת השלל הצרפתית ז'נרה (Généreux) בדרכה לבסיס הבריטי במהון (Mahon). הספינה כמעט ואבדה בסערה, וקוקרן ואחיו טיפסו בעצמם במעלה התרנים בהחליפם אנשי צוות שחלו.
ישיבת נחלת שלמה
ישיבת נחלת שלמה היא ישיבה גדולה חרדית ליטאית השוכנת בשכונת קריית הרצוג בבני ברק. ראש הישיבה ומקימה הוא הרב אברהם ארלנגר.
תומאס קוקרן
שנים ראשונות
ב-28 במרץ 1800 קודם קוקרן לדרגת קומנדר ומונה כמפקדה של הדו-תרנית אה"מ ספידי (Speedy), וכמפקדה ביצע אחדים ממעלליו הנודעים ביותר. מאוחר יותר באותה השנה כמעט ונלכדה ספידי בידי ספינת מלחמה ספרדית שהוסוותה כאניית סוחר, אולם קוקרן הניף דגל דני ובטענה שהספינה מוכת דבר מנע חיפוש על גבי האונייה. במקרה אחר, כאשר נמלטה ספידי מפריגטה שרדפה אחריה, העריך קוקרן שזו עתידה להמשיך במרדף בשעות הלילה בעקבות האור הבוקע מספינתו. הוא קיבע נר על גבי חבית והניח לה להיסחף בזרמי הים; האויב עקב אחרי הנר וספידי הצליחה להתחמק. בפברואר 1801 התמודד קוקרן בדו-קרב מול קצין צרפתי מלוכני, בנשף מסכות במאלטה. קוקרן התחפש למלח פשוט, והקצין הצרפתי חשב שהוא אכן כזה. הקצין הצרפתי נפצע ואילו קוקרן יצא ללא פגע.
ישיבת נחלת שלמה
הישיבה
תחילת דרכה של הישיבה בשיעורים שמסר הרב ארלנגר בביתו לנערים חרדיים שנשרו מן הישיבות הרגילות. בהמשך הקים עבורם הרב ארלנגר את הישיבה.
תומאס קוקרן
שנים ראשונות
ב-6 במאי 1801 השתלט קוקרן על הפריגטה הספרדית אל גמו (El Gamo). אל גמו נשאה 32 תותחים וצוות בן 319 איש, לעומת ספידי שאוישה ב-54 מלחים והייתה חמושה ב-14 תותחים בלבד. קוקרן הניף את דגל ארצות הברית על מנת להתקרב לספינה הספרדית, והצליח להגיע כה קרוב לאל גמו עד שתותחיה של האחרונה לא היו יכולים לפגוע באונייה הבריטית, מכיוון שלא היו יכולים להנמיך די הצורך; הספרדים ניסו שוב ושוב לעלות על סיפונה של ספידי, אולם בכל פעם שניסו לעשות זאת התרחקה האונייה הבריטית מעט וירתה בתותחיה על המלחים שניסו לעלות על סיפונה. לבסוף עלו מלחיה של ספידי על סיפונה של אל גמו, ועל אף שעדיין היו בנחיתות מספרית של אחד לחמישה, הצליחו להשתלט עליה.
במהלך 15 החודשים בהם היה קוקרן מפקד האונייה ספידי הצליח קוקרן לתפוס, לשרוף או להבריח לחוף למעלה מ-50 ספינות. קוקרן נפל בשבי שלוש אוניות קו צרפתיות ב-3 ביולי 1801, שהיו בפיקוד אדמירל לינאו (Linois). הוא שוחרר לאחר כמה שבועות, בעסקת חילופי שבויים. ב-8 באוגוסט 1802 קודם קוקרן לדרגת פוסט קפטן.
קפטיין
במהלך שלום אמיין (מרץ 1802 - מאי 1803 למד קוקרן באוניברסיטת אדינבורו. באוקטובר 1803, עם חידוש המלחמה, הוצב קוקרן לפקד על אה"מ ערב (Arab) בעלת 22 תותחים, אונייה מדרג שישי. ערב הייתה ספינה צרפתית שנלקחה שלל, והאונייה הייתה בעלת תכונות הפלגה גרועות והיה קשה לשלוט בה; היא התנגשה פעמיים באוניות אחרות, ולא סיפקה לקוקרן, שהשווה אותה (באוטוביוגרפיה שלו) לאוניית משא מגושמת, הזדמנויות ראויות לשמן. למרות זאת הצליח קוקרן ליירט ספינת סוחר אמריקאית ולעלות על סיפונה. המעשה עורר תקרית בינלאומית שהביא להצבת ערב וקוקרן מפקדה למשימת הגנה על צי דייגים מעבר לאיי אורקני בים הצפוני.
עם תחילת שלטונה של ממשלה חדשה בראשותו של ויליאם פיט הבן בשנת 1804, קודם קוקרן לפקד על הפריגטה בעלת 32 התותחים, אה"מ פאלאס (Pallas). קוקרן פיקד על פאלאס משך שמונה-עשר חודשים במהלכם ביצע אחדים ממעלליו הנודעים.
באוגוסט 1806 מונה קוקרן לפקד על הפריגטה בת 38 התותחים אה"מ אימפריוס (Imperieuse) שהייתה קודם לכן הפריגטה הספרדית איפיחניה (Iphigenia). אחד מפרחי הקצונה ששרתו תחת פיקודו על סיפון אימפריוס היה פרדריק מריאט (Marryat), שלימים היה לסופר ממבשרי סוגת סיפורי ההרפתקאות הימיים ואשר כתב רומן בדיוני אודות חוויותיו עם קוקרן. בעת שפיקד על אימפריוס פשט קוקרן על חופי הים התיכון הצרפתיים. בשנת 1808 תפס קוקרן, בסיוע כוחות גרילה ספרדיים את מבצר מונגה (Mongat), ששלט על הדרך בין ז'ירונה וברצלונה וכתוצאה עוכב צבאו הצרפתי של גנרל דואם (Duhesme) בחודש ימים. בפשיטה אחרת הועתק ספר צפנים צרפתי, אולם המקור הושאר מאחור, כך שהצרפתים יאמינו שהקוד לא נפרץ. במהלך תקופה זו הצטיידה אימפריוס במים חיים בשפך נהר הרון. כאשר צבא צרפתי צעד לקטלוניה וצר על העיר רוסאס (Rosas), סייע קוקרן בהגנת העיר בכך שאייש את מבצר השילוש (Castell de la Trinitat) למשך מספר שבועות.
יש הרואים בקוקרן, כמפקדן של ספידי, פאלאס ואימפריוס, את אחד מהקצינים היעילים ביותר בצי הבריטי, שיישם בצורה טובה מאוד טקטיקות של לוחמת חוף. לא רק שתקף מתקני חוף, אלא גם שעלה בידו לתפוס ספינות אויב בעודן עוגנות בנמל, על ידי פשיטה עליהן בסירות. הצלחות אלו הושגו בזכות תכנונו הקפדני, שסייע גם להפחתת אבדות בקרב אנשיו.
קרב מעגן הבסקים
בתחילת אפריל 1809 התרכז חלק גדול של הצי הצרפתי במעגן הבסקים (Basque Roads)שלחוף מפרץ ביסקאיה. הצי הצרפתי התכוון לפרוץ לכיוון מרטיניק, ועגן ברושפור (Rochefort) שבקצה המעגן, אך הצי הבריטי הצליח להטיל עליו מצור ולמנוע ממנו את היציאה. האדמירליות הבריטית חששה מקיומו של צי צרפתי כה גדול, והורתה למפקד השייטת הבריטית, אדמירל גמבייה (Gambier), להשמיד את האוניות הצרפתיות באמצעות ספינות תבערה. גמבייה סירב, בטענה שזהו אמצעי לא אנושי ולא נוצרי. המשימה הוטלה על פקודו של גמבייה, קוקרן. קוקרן הוסיף לצי ספינות התבערה שהועמד לרשותו גם ספינות נפץ, ובליל 11 באפריל הסתער על הצרפתים. רוב האוניות לא פגעו במטרתן, אך הצוותים הצרפתיים נבהלו מאוד מצי אוניות התבערה המתקרב, ובמהומה שהשתררה התנגשו האוניות הצרפתיות זו בזו, חלק גדול מהן עלו על שרטון או נתקעו ביבשה. עם שחר הסתבר שהצי הצרפתי למעשה חסר יכולת להתגונן; קוקרן הפציר בגמבייה להתקרב עם שאר הצי ולהשמיד את הצי הצרפתי כולו. גמבייה סירב; קוקרן עשה כמיטב יכולתו לפגוע בצרפתים בכוחות עצמו, אך הזדמנות הפז להשמיד את עיקר הצי הצרפתי הוחמצה.
קוקרן חזר לבריטניה כגיבור, אך היה מלא מרירות על ניהול הקרב, והאשים את גמבייה בפחדנות אל מול האויב. גמבייה תבע שייערך לו משפט צבאי, כדי להוכיח את חפותו; קוקרן לא העריך נכונה את יחסי הכוחות הפוליטיים, ולא הבין שקשריו הפוליטיים של גמבייה יסייעו לו. כאב בית הדין מונה אחד מידידיו הטובים של גמבייה, והוא זוכה במשפט. האדמירליות זקפה את הניצחון בקרב לטובת גמבייה, וקוקרן הודח מפיקוד.
קריירה פוליטית
ביוני 1806 התמודד קוקרן על ייצוג מחוז הבחירה של הוניטון (Honiton) בבית הנבחרים הבריטי על בסיס תמיכתו ברפורמה פרלמנטרית (שתביא, בשנת 1832, לחוק הרפורמה שכונה גם "חוק הרפורמה הגדולה"). מחוז הוניטון היה "מחוז רקוב" מהסוג שקוקרן ביקש לשנות מן היסוד. במחוז זה היו קולות המצביעים נמכרים לכל המרבה במחיר; קוקרן, שלא הציע תמורה בעבור התמיכה בו, לא נבחר. באוקטובר אותה שנה התמודד שוב קוקרן, באותו מחוז, והפעם נבחר. קוקרן הכחיש כי שילם שוחד על מנת להיבחר, ואולם עשר שנים לאחר מכן גילה בעצמו, בזמן דיון בפרלמנט, שאכן שילם עשרה גיני לבוחר בתיווכו של בנקאי מקומי.
במאי 1807 נבחר קוקרן, בצורה דמוקרטית יותר, במחוז וסטמינסטר, והחזיק בכסאו עד לשנת 1818. במהלך התקופה הוא הודח ל-11 יום, בין ה-5 ל-16 ביולי 1814, בשל הרשעתו בפרשת הונאת בורסת ניירות הערך הגדולה של שנת 1814, אולם נבחר בשנית בבחירות הביניים בידי מחוז הבחירה שלו (ראו בהמשך). במהלך כהונתו תמך קוקרן ברפורמה פרלמנטרית לצידם של רדיקלים נוספים. ביקורתו המוחצנת על אופן ניהול המלחמה ועל השחיתות בצי הקימה לו אויבים רבי עוצמה בקרב הממשל. ביקורתו החריפה על התנהלותו של אדמירל גמבייה בקרב מעגן הבסקים הביאה את גמבייה לדרוש לנקות את שמו במשפט צבאי, כאמור, והפרשה הקימה לו אויבים גם בקרב האדמירלות. על אף הפופולריות לה זכה בקרב הציבור לא מצא קוקרן שפה משותפת עם בעלי בריתו הפוליטיים ועל אחת כמה וכמה עם הממשלה. מכיוון שכך זכה להצלחה מועטה בלבד בקידום מטרותיו, בדרך כלל.
בשנת 1818 תמה כהונתו של קוקרן בבית הנבחרים. בשנת 1831 נפטר אביו וקוקרן הפך לרוזן העשירי של דנדונלד (Earl of Dundonald). בתארו החדש זכאי היה קוקרן למושב בבית הלורדים.
חיי משפחה
בשנת 1812 נישא קוקרן לקתרין פרנסס קורבט בארנס, יפהפייה יתומה, שהייתה צעירה ממנו ביותר מ-20 שנה. בני הזוג נישאו בחשאי בטקס אזרחי עקב התנגדותו של דודו האמיד של קוקרן, באזיל קוקרן, לנישואים. כתוצאה מכך נישל באזיל קוקרן את תומאס קוקרן מירושתו. קתרין קוקרן התלוותה לבעלה בים לעיתים קרובות במהלך שירותו באמריקה הדרומית וביוון. בשנת 1818 נישאו בני הזוג בשנית בכנסייה האנגליקנית ובשנת 1825 - בכנסייה של סקוטלנד. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים ושתי בנות; בת אחת נפטרה כשהייתה כבת שנה בלבד. שניים מבניו של קוקרן שירתו בצבא הבריטי, ושני האחרים בצי. אחד מהם הגיע לדרגת אדמירל ועוטר כאביר מפקד (Knight Commander) של מסדר האמבט.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
המרוץ לדראג של רופול: VIP היא תוכנית מציאות אמריקאית שעלתה ב-24 באפריל 2020 ב-VH1. זו תוכנית בת של המרוץ לדראג של רו פול בה מפורסמים מתחרים עבור צדקה בהדרכת משתתפות מהמרוץ לדראג.
תומאס קוקרן
הונאת בורסת ניירות הערך הגדולה
ב-21 בפברואר 1814 פשטה בלונדון שמועה על מותו של נפוליאון בונפרטה ועל סיום המלחמה. השמועה גרמה לעלייה תלולה בבורסה הלונדונית, ולאחר מכן לנפילה חדה, מאוחר יותר באותו היום, כאשר התברר שהשמועה שקרית. ועדת חקירה קבעה כי מדובר היה בהונאה מכוונת, ותומאס קוקרן הורשע כאחד האחראים לה. קוקרן טען לחפותו במשך כל חייו, ובהמשך המאה ה-19, במהלך התקופה הוויקטוריאנית, מקובל היה להאמין בחפותו.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
בעונה הראשונה היו פרקים יחידים שהיו מבוססים על הפורמט של התוכנית הראשית, עם שלושה מפורסמים שהתחרו באתגרי פופולריים של המרוץ לדראג. בעונה השנייה, הפורמט שונה לתחרות שארכה לאורך עונה והתרכזה בליפ סינקים של מפורסמים שהוסתרו תחת אושיות דראג.
ישיבת נחלת שלמה
הישיבה
בתחילת דרכה היו הלימודים בישיבה במסגרת של חצי יום. בהמשך הורחבו שעות הלימודים למסגרת של יום שלם ונוספה פנימייה לתלמידים מחוץ לעיר.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
פורמט
בשתי העונות של התוכנית השתתפו מפורסמים שהתחרו עבור צדקה והפכו לאמני דראג בהדרכתן של משתתפות המרוץ לדראג של רו פול. הן נקראו "מלכות סופרים".
תומאס קוקרן
הונאת בורסת ניירות הערך הגדולה
גזר דינו של קוקרן כלל הוקעה על עמוד הקלון, מאסר לשנה, וקנס כספי. חשש למהומות מצד תומכיו הביאו לביטול עונש הסד אולם קוקרן הודח מבית הנבחרים (וכאמור, נבחר מחדש בשנית 11 ימים לאחר מכן) וסולק מהצי. נוסף על כך נלקח מקוקרן תואר האבירות שלו, ודרגותיו הצבאיות נשללו ממנו בטקס השפלה צבאי פומבי.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
פורמט
בעונה הראשונה, בכל פרק שלושה מפורסמים התחרו באתגרים אהובים מהמרוץ לדראג. בדומה לתוכנית הראשית, בכל פרק היה מיני-אתגר, אתגר מרכזי וליפ סינק כדי לקבוע את המנצחת.
תומאס קוקרן
הונאת בורסת ניירות הערך הגדולה
בשנים שלאחר מכן נלחם קוקרן על זיכויו ועל השבת תאריו. הוא זכה לחנינה מלכותית ב-1832, דבר שאפשר את השבתו לרשימת הצי בה מופיעים כלל קציני הצי ומינוייהם. בשנת 1847 השיבה המלכה ויקטוריה לקוקרן את תואר האבירות שלו.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
פורמט
בעונה השנייה התחרות הפכה לתחרות לאורך העונה והפוקוס היה על ליפ סינקים. בעונה התחרו תשע מתחרות שהזדהו רק באושיות דראג. בכל פרק, המתחרות נתנו הופעות ליפ סינק מול השופטים והקהל. שתי המתחרות שהגיעו לתחתית התחרו בליפ סינק כדי לקבוע מי תמשיך לפרק הבא ומי תודח ותחשוף את הזהות שלה. המתחרה שנשארה אחרונה זכתה ב-100,000 דולר לארגון הצדקה שבו בחרה.
ישיבת נחלת שלמה
סגנון הישיבה
בישיבה כמאה תלמידים. סדר היום בישיבה קפדני פחות מרוב הישיבות. ראש הישיבה מתיר לבחורים לצאת לעבוד חלקית.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
פורמט
השופטים בתוכנית הם רופול, מישל ויסאז', קרסון קרסלי ורוס מת'יוס.
ישיבת נחלת שלמה
סגנון הישיבה
תלמידים המתמידים בלימודם וצוברים סף נקודות מסוים נוסעים לטיול באירופה במימון הישיבה.
המרוץ לדראג של רופול: VIP
שידור
התוכנית הוכרזה באוקטובר 2019. העונה הראשונה עלתה ב-24 באפריל 2020 ב-VH1. באוגוסט 2021, התוכנית חודשה לעונה שנייה. העונה השנייה עלתה ב-12 באוגוסט 2022.
ישיבת נחלת שלמה
סגנון הישיבה
סמוך לבניין הישיבה בקריית הרצוג התגבשה קהילה קטנה של בוגרי הישיבה. חלק ניכר מהבוגרים לומדים לאחר החתונה בכולל.
הבחורים משתכנים בפנימייה. עיריית בני ברק הקצתה שטח סמוך לצורך אכלוס הישיבה.
תומאס קוקרן
בצי הצ'יליאני
לאחר פרשת הונאת בורסת ניירות הערך הגדולה עזב קוקרן את בריטניה כשאות קלון תלוי מעליו, אולם הדבר לא קטע את הקריירה הימית שלו. במאי 1817 נענה קוקרן לפנייתו של ברנרדו או'היגינס והתמנה למפקד הצי הצ'יליאני במהלך מלחמת העצמאות הצ'יליאנית במאבקה להשתחרר מעול הכיבוש הספרדי. קוקרן היה למפקדו הראשון של הצי הצ'יליאני והראשון לשאת את התואר אדמירל המשנה של צ'ילה.
ב-28 בנובמבר 1818 הגיע קוקרן, מלווה באשתו ושני ילדיו, לנמל ולפראיסו. לאחר שקיבל את תאריו ומינויו למפקד הצי החל בארגון מחדש של הצי בהתבסס על מנהגי הצי הבריטי. הוא פיקד על הפריגטה "או'היגינס" ופשט של חופי צ'ילה ופרו כפי שעשה בעבר בצרפת וספרד. בנוסף, ארגן את כיבושה של ולדיביה, ופיקד על מתקפה נועזת של שתי ספינות וכ-300 מלחים כנגד 7 מבצרים רבי עוצמה. בשנת 1820 הצליחו כוחותיו לקחת בשבי את ה"אסמרלדה", הספינה הספרדית החזקה ביותר באמריקה הדרומית, אולם הוא כשל בניסיונות כיבוש האי צ'ילואה. לאחר מכן הורה או'היגינס לקוקרן להוביל את הצי הצ'יליאני לשחרור פרו מעול ספרד במקביל למסעו היבשתי של חוסה דה סן מרטין, מהלך שהוביל לעצמאות פרו והבטיח את עתידה העצמאי של צ'ילה.
קרחון יאנג
קרחון יאנג (באנגלית: Young Glacier) הוא קרחון בצידו המזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון בהר גוזור ובפסגת איצ'רה, שברמת מאגלניק.
הקרחון זורם לכיוון מזרח לאורך 15 קילומטרים.
הקרחון מתסיים בקצה הצפוני של מצוק בארנס.
גילוי ומיפוי זרם הקרח
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1966.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הוועדה קראה לקרחון על שמו של לוטננט ראשון דייל ל. יאנג (Dale L. Young), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1956–1957.
תומאס קוקרן
בצי הצ'יליאני
קוקרן סיים את שירותו תחת דגל צ'ילה ב-29 בנובמבר 1822. חמש ספינות בצי הצ'יליאני נקראו "קוקרן" או "אלמירנטה קוקרן". הראשונה שרתה במלחמת האוקיינוס השקט ואילו החמישית החלה בשרותה בשנת 2006.
בצי הברזילאי
לאחר שירותו בצי הצ'יליאני עבר קוקרן לשרת בצי הברזילאי; ברזיל הייתה בעיצומה של מלחמת העצמאות שלה משלטון האימפריה הפורטוגזית. המורדים שלטו בדרום, והפורטוגלים שלטו בצפון, ובעיר החשובה סאו לואיס. ב-21 במרץ 1823 קיבל קוקרן את הפיקוד על הצי הברזילאי ועל אוניית הדגל שלו "פדרו הראשון". הוא חסם את דרכם של הפורטוגלים בבאהיה ואילץ אותם להתפנות למרניאו בעודו תופס חלק ניכר משיירת הנמלטים. לאחר מכן מיהר והקדים את המפונים בדרכם למרניאו; על ידי שימוש בתרגיל הונאה גרם קוקרן לפורטוגלים במקום להיכנע. הוא שלח את אחד מפקודיו לפארה, שם חזר פקודו על אותה הונאה, וגם שם זכה בכניעת הפורטוגלית. ב-1824, לאחר שזכתה ברזיל בעצמאותה, פרש קוקרן מפיקודו על הצי הברזילאי.
כתוצאה ממרידות וניסיונות הפיכה מצא עצמו קוקרן מושל פרובינציית מרניאו. קיסר ברזיל פדרו הראשון יצר עבורו את התואר המרקיז ממרניאו והכתיר אותו לראשון הנושא בתואר זה. אולם קוקרן לא חפץ להמשיך ולאחוז במשרה וב-10 בנובמבר 1825 עזב את ברזיל ושם פעמיו לאנגליה.
בצי היווני
לאחר שירותו באמריקה הדרומית עבר קוקרן לאירופה ובין מרץ 1827 ודצמבר 1827 השתתף במלחמת העצמאות של יוון מעול האימפריה העות'מאנית. במערכה זו נחל קוקרן הצלחה מועטה בשל המשמעת הלקויה של החיילים והמלחים היוונים. למרות התוצאות המועטות, הצליח מתקפה של אחד מפקודיו של קוקרן, קפטן הסטינגס (Hastings), על כוחות עות'מאנים במפרץ קורינתוס, להביא להתערבותן של אנגליה, צרפת ורוסיה; התערבותן של המעצמות הובילה להשמדת הצי הטורקי-מצרי בקרב נאווארינו, ולסיום המלחמה בתיווך המעצמות האירופאיות. המערכה היוונית הייתה, ככל הנראה, הפרק החלש ביותר בקריירה הימית של קורן. בסוף המלחמה התפטר קוקרן ושב לאנגליה לתקופה של חוסר מעש.
חזרה לצי המלכותי
ב-1 ביולי 1831 נפטר אביו של קוקרן ותומס ירש את תוארי האצולה של אביו והפך לרוזן העשירי של דנדונלד. ב-2 במאי 1832 הוחזר שמו לרשימת קציני הצי המלכותי הבריטי לתפקיד אדמירל משנה של השייטת הכחולה קוקרן סירב לקבל את הפיקוד בטרם יושב לו תואר האבירות, אך אף על פי כן קודם קוקרן בסולם הדרגות, כדלקמן:
ב-22 במאי 1847 הכתירה מחדש המלכה ויקטוריה את קוקרן כאביר במסדר האמבט. לאחר מכן שרת קוקרן בין השנים 1848 ו-1851 כמפקד כוחות הצי באמריקה הצפונית ובאיי הודו המערבית. במהלך מלחמת קרים שקלה הממשלה למנותו למפקד הכוחות בים הבלטי, אך לא עשתה כן מחשש שיאבד את פקודיו בהתקפה הנועזות שנהג להוביל, שהיו בעלות סיכון גבוה. ב-6 בנובמבר 1854 קיבל קוקרן את תואר הכבוד "אדמירל משנה של הממלכה המאוחדת" (Rear-Admiral of the United Kingdom) בו החזיק עד ליום מותו.
חידושים טכנולוגיים
בהפליגן בשיירות עקבו הספינות אחר אורות המנורה של הספינה הקודמת להן בשיירה. בשנת 1806 השתתף קוקרן בתחרות שערך הצי המלכותי לתכנון מנורת שיירה. בהאמינו כי השופטים יהיו מוטים כנגדו הוא הגיש את הצעתו באמצעות חבר וגילה את זהותו רק לאחר שעיצובו זכה בתחרות. הצי מעולם לא רכש את המנורות שהציע.
בשנת 1812 גיבש תוכנית לתקיפת מתקני חוף צרפתים ששילבה בין ספינות תותחים, ספינות נפץ ומעין "ספינות סירחון", מעין לוחמה כימית מוקדמת. קוקרן הציעה את תוכניתו בשנית במהלך מלחמת קרים אך הדרגים הגבוהים החליטו שלא לאמצה, בין השאר מכיוון שהתוכנית אמורה הייתה להסב נזק עצום לאויב, ומכיוון שבעתיד עלול היה האויב להשתמש באותה טכנולוגיה נגד לבריטניה. התוכנית נשמרה בסוד עד לשנת 1895.
בשנת 1818 רשם קוקרן פטנט, יחד עם המהנדס מרק איזמבארד ברונל (Brunel), על מגן החפירה (tunneling shield) שברונל ובנו השתמשו בו מאוחר יותר לכריית תעלת התמזה בשנים 1825–1843.
קוקרן היה מהתומכים הראשונים בספינות קיטור. הוא ניסה להביא ספינת קיטור מאנגליה לצ'ילה אך בנייתה ארכה יתר על המידה והיא הגיעה רק לאחר תום המלחמה. הדבר חזר על עצמו במהלך מלחמת העצמאות היוונית. בשנות ה-30 של המאה ה-19 הוא ערך ניסויים בספינות קיטור ופיתח מנוע ומדחף. בשנת 1851 רשם קוקרן פטנט על הנעת ספינות קיטור באמצעות ביטומן.
אזכורים בתרבות והשפעה תרבותית
דמותו של קוקרן היוותה מקור השראה למספר סופרים שכתבו רומנים ימיים. הראשון שבהם היה קפטן פרדריק מארייאט (Marryat) ששרת תחת פיקודו של קוקרן. במאה ה-20 עוצבו בחלקן הקריירות הבדיוניות של הוריישיו הורנבלואר מאת ס.ס. פורסטר ושל ג'ק אובריי (Aubrey) מסדרת אובריי-מאטורין (Aubrey–Maturin series) מאת פטריק או'בריין (O'Brian) בעקבות זו של קוקרן.
קוקרן עצמו הופיע כדמות ברומנים היסטריים בהם "קוקרן העשוי ללא חת" (Cochrane the Dauntless, 1897) מאת גאורג אלפרד הנטי (Henty), "אדון הים" (The Sea Lord, 1956) במקור: "קפטן הפריגטה" (The Frigate Captain) מאת שוול סטיילס (Showell Styles) ואחרים.
קנת קיטינג
קנת קיטינג (באנגלית: Kenneth Barnard Keating; 18 במאי 1900 - 5 במאי 1975) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, חבר הסנאט של ארצות הברית ממדינת ניו יורק. בשלהי הקריירה שלו שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של ניו יורק וכן כדיפלומט בתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל ובהודו.
תולדות חייו
קיטינג סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1919 ולימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1923. מיד לאחר שהוסמך כעורך דין, הוא החל עובד בעיר רוצ'סטר במדינת ניו יורק. בעת מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כסמל בצבא ארצות הברית ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כקצין וטיפס בסולם הדרגות עד שהתמנה לבריגדיר גנרל בשנת 1948. עם שובו לארצות הברית המשיך לעבוד כעורך דין.
הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית החל מ-3 בינואר 1947 ועד ל-3 בינואר 1959. בשנת 1958 זכה במושב בסנאט האמריקאי והחל בתפקידו כסנטור החל ב-3 בינואר 1959, משרה בה החזיק עד ל-3 בינואר 1965. בבחירות שנערכו לסנאט בשנת 1964 הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית רוברט קנדי.
בשנת 1965 קיטינג נבחר לשופט בבית המשפט לערעורים של מדינת ניו יורק, אולם התפטר מתפקידו בשנת 1969, כדי להתמנות לשגריר ארצות הברית בהודו, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1972. בחודש אוגוסט 1973 התמנה לשגריר ארצות הברית בישראל, תפקיד בו שימש עד לפטירתו בשנת 1975. קיטינג היה שגריר ארצות הברית בישראל בעת מלחמת יום כיפור, תקופה מכרעת ביחסי ארצות הברית–ישראל, אולם עקב מצבו הבריאותי הוא מילא תפקיד משני ביחסים אלה, ובעיקר הנטל נשאו סגנו ושאר בכירי שגרירות ארצות הברית בישראל.
חוק החברות
חוק החברות, התשנ"ט - 1999 הוא החוק המסדיר את דיני החברות במדינת ישראל, לרבות אופן הקמת חברה, ניהולה באמצעות האורגנים השונים, מיזוג חברות ועוד.
היסטוריה חקיקתית
ראשיתו של משפט החברות בישראל בפקודת החברות, שחוקק המחוקק המנדטורי בשנת 1929. הפקודה שיקפה את דיני החברות המקובלים באנגליה באותה תקופה. בשנת 1946 הגישה באנגליה ועדה ציבורית, בראשותו של השופט העליון ליונל כהן, דין וחשבון שעיקרו המלצה על שינויים מקיפים בדיני החברות. בעקבות הקמת מדינת ישראל לא הוכנסו בפקודת החברות, שנותרה בתוקף גם לאחר קום המדינה, השינויים שעברו בחוק האנגלי ב-1948 כתוצאה מהמלצות ועדת כהן, והפקודה נותרה לא מעודכנת. הפקודה תוקנה מספר רב של פעמים במשך השנים, והכנסת חוקקה מספר חוקים שהשלימו את המקומות בהם החסירה הפקודה, כחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, או חוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968.
בשנת 1983 התקבל נוסח חדש לפקודה, שכונה. אך התחושה בקרב אנשי המשפט הייתה, כי הוא אינו מצליח לתפקד כהסדר מקיף לדיני החברות בישראל. ביזמת הפרופסור אוריאל פרוקצ'יה מהאוניברסיטה העברית הוקמה ועדה ציבורית בראשות השופט אהרן ברק. זו הביאה ליצירת הצעת חוק החברות, התשנ"ו - 1995. לאחר ארבע שנים של דיונים מקיפים בכנסת התקבל החוק. בעיקרו ביטל החוק את מרבית הוראות פקודת החברות שקדמה לו, וקבע הסדר חדש, שנכנס ברובו לתוקף ב-1 בפברואר 2000. ב-12 בדצמבר 2012 נכנס לתוקפו תיקון 20 לחוק, שמטרתו הגברת הפיקוח על שכר הבכירים בחברות. למעשה, פקודת החברות בוטלה ברובה, אך לא במלואה, ונותרו בתוקף הפרקים העוסקים באג"ח ושעבודים וכן הפרק העוסק בפירוק חברה.
מבנה החוק
החוק מורכב מעשרה חלקים:
נאד הדמעות
"נאד הדמעות" (בגרמנית: Der Traenen Krug; באנגלית: The Tear Jug) היא סדרה של 46 רישומים שיצר הצייר אבל פן בשנת 1916. בשנת 1926 ראה אור אלבום הדפסים ובו רישומים מתוך הסדרה.
היסטוריה
סדרת הרישומים "נאד הדמעות" נוצרה בשנת 1916, בעת שהותו בפריז בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הייתה זו תגובה מאוחרת ל"פרעות קישינב", שבתוצאותיהן חזה פן בעת ביקורו בבסרביה בשנת 1903. פן השתתף במשלחת שבראשה עמד חיים נחמן ביאליק כמתעד של המראות ברישומים.
באוטוביוגרפיה שחיבר פן כתב על זיכרונותיו מן הביקור כתב כי "בתוך שעות אחדות, ולעיתים מיד, גירשו את היהודים ממקומות יישוביהם באכזריות העולה על כל דמיון... בתי החולים רוקנו מיושביהם, וגם בתי המחסה ובתי המשוגעים, רק מפני שהיו שם יהודים. מעיר לעיר, מאזור לאזור, הועמסו המונים על רכבות בהמות. שבועות תמימים הושארו יהודים בקרונות וחיכו להוראות על יעד הרכבת. ילדים איבדו קשר עם הוריהם, שאיש לא ידע אנה נלקחו... אנשים מתו שם כמו זבובים; אחדים איבדו את שפיות דעתם. היהודים היו האשמים בתבוסת הצבא... לעומת זאת, באזורים שנכבשו מחדש בידי הצבא הרוסי, ובעיקר בידי הקוזקים... נהגו לחגוג את החזרת הערים לרוסיה בטבח של היהודים, לאחר עינוים, כמובן; הרג הפך עניין שבשיגרה, דבר שהתרגלו אליו במשך המלחמה. בטני נשים נפתחו ומולאו בנוצות אווז. נשים זקנות הופשטו ונצלבו, ואחר נתלו על קיר בנעיצת מסמרים בעיניהן. אשה נאנסה ונרצחה. תינוק, שנותר בחיים, בין בהיעדר תשומת לב ובין מרוב אכזריות, דבק לראש אמו המתה... הצעתי איפוא לעורך שלי לצייר סדרה על האירועים הללו. השלמתי אותה לקראת סוף שנת 1916, חמישים רישומים. הצגתי תערוכה בסטודיו שלי. יום אחד הגיע העורך שלי נסער כולו והודיעני שלשגריר הרוסי, איזבולסקי, נודע על הכוונה להדפיס אלבום מהסדרה והוא ביקש מהממשלה הצרפתית להתערב".
בשנת 1917 ביקר פן באמריקה והציג שם את הסדרה. בשנת 1919 הוצגה הסדרה בתערוכה כשיקגו בספטמבר 1920 נרכשה סדרת הרישומים על ידי מרקוס פֶכהיימר (Fechheimer), יצרן נעליים מסינסינטי, ונתרמה על ידו לבית הנכות בצלאל. בביקורת על הצגת סדרת הרישומים ב"תערוכת בצלאל" בשנת 1924 כתב ב. עובדיה כי "אין די מילים לספר את תכנן של התמונות האלו. צריכים לראות אותן. זהו פרק מדברי הימים שלנו כתוב בדמנו. בזמן שהציגו את התמונות האלו באמריקה לא עבר יום שלא התעלפה בו איזו אשה מהמבקרות אשר הכירה בתמונות האלה את אחד מבני משפחתה שנשארו בארץ הדמים. כה טבעיים הם החיים המצוירים שם באמתיותן הנוראה".
נחל גדור
נַחַל גְּדוֹר הוא נחל אכזב בהרי יהודה, שראשיתו בסמוך לגוש עציון, ברום של כ-900 מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל האלה שבעמק האלה, בסמוך לעדולם.
שמו המקורי של הנחל, ואדי ג'דור, נגזר משם החורבה שלמרגלותיה מתחיל הנחל, ח'רבת ג'דור, אשר משמרת את שמה של העיר המקראית גְדוֹר.
הנחל עובר בראשיתו בסמוך לכפר צוריף, באזור של חורש ים תיכוני, ודרכו ניסתה בראשית מלחמת העצמאות מחלקת הל"ה להעפיל לגוש עציון הנצור, ובו נלכדה.
בערוץ הנחל אותרו מגוון ממצאים ארכאולוגיים, החל מהתקופה הכלקוליתית.
נאד הדמעות
היסטוריה
בשנת 1925 הוצבה הסדרה במוזיאון באולם על שם בנו של פכהיימר, שכונה "אולם נאד הדמעות". העבודות הוצגו בשלוש שורות, זו מעל זו. לצדם הוצגו עדויות מפרעות שונות בעולם היהודי. בין המוצגים היו ספרי תורה ועליהם כתמי דם, וכן פריטים שונים שנתפרו מגווילי ספרי תורה. במכתב לשמואל הוגו ברגמן כתב שץ כי "האולם הזה משמש מחאה חיה של העם העברי על מעשי הפשע של נושאי הנצרות כנגדנו".
ביוני 1925 לקח פן את הרישומים מבית הנכות לווינה, על מנת להדפיס מהם אלבום. באותה הזדמנות הוצגו הרישומים בתערוכה "Kollektion Abel Pann, Jerusalem", שהתקיימה בבית הזצסיון הווינאי במקביל להקונגרס הציוני העולמי ה-14. פן ביקר כמה פעמים בווינה באותה עת. בין היתר רכש שם בשנת 1921 מכבש ליטו-אופסט.
אלבום ההדפסים ראה אור בשנת 1926 ובו 24 הדפסי אבן, בטכניקה של ליטו-אופסט, על פי רישומים מן הסדרה. האלבום, שיצא בשפה העברית, הגרמנית או האנגלית, לווה בהקדמה מאת ד"ר צבי פרץ חיות. ייתכן כי הפקת האלבום נעשה באמצעות פרופ' שוודי בשם פרדריך בק, שביקר בבית הנכות והתרשם מסדרת הרישומים.
בשנת 1929 הוצגו הרישומים בתערוכת היחיד של פן בירושלים. בשנת 2003 הוצגה הסדרה בתערוכה "שחורה אני ונאוה: התנ"ך בתמונות של אבל פן", שהתקיימה במוזיאון ישראל ובשנת 2005 בתערוכה "העברים החדשים", שהוצגה במוזיאון מרטין-גרופיוס-באו בברלין. כיום נמצאים הרישומים באוסף מוזיאון ישראל.
תיאור
24 הדפסי האבן של האלבום "נאד הדמעות", הודפסו על גבי גיליונות בגובה של 30 ס"מ וברוחב של 22.5 ס"מ. הם נאגדו בתיקיה ועלייה הודפס שם הסדרה וחתימתו של פן. לצד מהדורה בשפה העברית, הודפסה גם מהדורות בשפה הגרמנית והאנגלית. חלק מן ההדפסים הודפסו בצבע דפוס שחור, וחלקם בספיה.
העבודות נושאות אופי ריאליסטי, הנשען על בחירתו של פן בנקודת מבט גבוהה לתיאור הדמויות, ובחירה לתיאור של עצמים המסתירים חלק מן המתרחש. אלו מעניקים לעבודות אופי צילומי. דוגמה לכך ניתן למצוא בהדפס "אם המשפחה", המציג משפחה הנוהגת עגלה רתומה לסוס ועליה רכושה.
לצד הריאליזם, מודגשת בעבודות נימה פאתטית לנושא. אחד ההדפסים, לדוגמה, מציג תיאור של אשה מתה ותינוקה צמוד לשדה. דימוי זה לקוח מן השורה "וּמַעֲשֶׂה בְּתִינוֹק שֶׁנִּמְצָא בְּצַד אִמּוֹ הַמְדֻקָּרָה כְּשֶׁהוּא יָשֵׁן וּבְפִיו פִּטְמַת שָׁדָהּ הַקָּרָה" שבפואמה ב"בעיר ההריגה" של ביאליק. פן מציג את האישה בהקצרה חריפה. ראשה מטושטש. גם בהדפס "האחרונים", בו נוצר פער שבין המישור הקדמי, בו מתוארות הדמויות, לבין המישור האחורי, המכיל תיאור פרספקטיבי של הרחוב.
גדעון עפרת ראה ברישומים ביטוי לניסיון הישראלי להתקרבות אל "ציור היסטורי" בייצוג של גירושים והגליות. גם יגאל צלמונה קשר בינם לבין ציורי "פרעות והגליות" של אמנים יהודים כשמואל הירשנברג ומאוריצי מיניקובסקי (Minkowski) ואחרים.
איי הפנינה
האיים יושבו לראשונה במאה ה-16 על ידי הספרדים, אשר גילו באזור אלפי פנינים.
האיים
האי המפורסם ביותר בקבוצת איי הפנינה הוא האי איסלה קונטדורה (Contadora), שנודע בזכות אתרי הנופש שבו. מסופר כי האי שימש את הקונקיסטאדורים (הכובשים הספרדים) כאתר לביצוע ספירת מלאי של שלל המלחמה שאספו בכיבושיהם, ומכאן שמו (contador בספרדית הוא מונה או מנהל חשבונות). קונטדורה הוא אי נופש, ובו בתים רבים השייכים לבני השכבות האמידות בפנמה. באי מתנהל בית מלון גדול המהווה מוקד תיירותי, וכן קיימות בו בקתות נוספות למגורים. רוב העובדים באתרי הנופש מתגוררים באי הסמוך, סבוגה (Saboga). לאחר הגלייתו מאיראן בשנת 1979, התגורר השאה האיראני המודח מוחמד רזא שאה פהלווי באי קונטדורה לתקופה קצרה.
האי גאלרה (Galera) נודע ביופיו הרב, אשר נובע בעיקר מחופיו הבהירים ומעצי הקוקוס שבשטחו. במי המפרץ הרדודים סביב האי קיימים זרמים חזקים, והאי מוקף בשרטונים סלעיים - עובדות אשר הופכות את ההגעה לאי באמצעות סירה למסוכנת.
איים נוספים בארכיפלג הם: אספיריטו סאנטו, בואנה ויסטה, בולאנו, גאיו, גאלרה, ויוְויֶנְדָה, ויוֶונְדָה, ויוֶורוֹס, חִילְבְּרָלֶאוֹן, למפון, מוגו מוגו (פחארו), מינה, מרין, סן חוסה, סניורה, פוארקו, פדרו גונסאלס, פָּצֶ'קִיֶה, פָּצֶ'קָה, צ'יטרה, צ'פרה, קאנה, קוקוס וקסאיה.
תחבורה
דרך ההגעה המקובלת לאיי הפנינה היא באמצעות טיסה פנימית בת כ-15 דקות בין פנמה סיטי לבין האיים קונטדורה, סאן חוזה ואיסלה דל ריי. קווי הטיסה מופעלים על ידי חברת התעופה אייר פנמה. כמו כן, ניתן להגיע לאיים בדרך הים, באמצעות מעבורת.
פרסום
איי הפנינה זכו לפרסום רב לאחר שצולמה בהם העונה השביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות" ("הישרדות איי הפנינה"). מאוחר יותר צולמו באיים גם העונה השמינית של הסדרה ("הישרדות אולסטארס") והעונה השתים-עשרה ("הישרדות פנמה - אי הגלות"). בשנת 2008 צולמה באיים גם העונה השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות 10".
אליפות וימבלדון 1898
אליפות וימבלדון 1898 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-28 ביוני. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
תחרות הגברים
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-4 בתים. מנצח השלב הראשון עלה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1897 על התואר. לתחרות זו נרשמו 39 טניסאים. בנוסף לטניסאים הבריטיים השתתפו בתחרות טניסאים מאוסטרליה ושני טניסאים מארצות הברית. בגמר תחרות הגברים לורנס דוהרטי ניצח את הארולד מהוני (מנצח אליפות וימבלדון 1896). במשחק האליפות לורנס דוהרטי פגש את אחיו רג'ינלד (מנצח אליפות וימבלדון 1897) והפסיד ב-4 מערכות. כך רג'ינלד דוהרטי זכה בתואר השני ברציפות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 18 טניסאיות שחולקו לשני בתים. שרלוט קופר (אלופה בשנים 1895–1896) ניצחה בתחרות. מכיוון שאלופת שנת 1897 בלאנש בינגלי לא התייצבה, זכתה קופר באליפות תוך ניצחון טכני.
תחרות הזוגות
בתחרות הזוגות השתתפו 13 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים דוהרטי, מנצחי אליפות וימבלדון 1897. הזוג, שכלל את הארולד ניסבט (בריטניה) וקלרנס הוברט (ארצות הברית), ניצח בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם הפסידו לאחים דוהרטי ב-3 מערכות.
זולפיקאר עלי בהוטו
זולפיקאר עלי בהוטו (באורדו: ذوالفقار علی بھٹو, באנגלית: Zulfikar Ali Bhutto; 5 בינואר 1928 - 4 באפריל 1979) היה פוליטיקאי פקיסטני שכיהן כנשיא פקיסטן בשנים 1971 - 1973 וכראש ממשלת פקיסטן בשנים 1973 - 1977. הוא ייסד את מפלגת העם של פקיסטן (באנגלית: Pakistan People's Party) הידועה בראשי התיבות PPP, שהיא אחת המפלגות הגדולות ומן המשפיעות ביותר בפוליטיקה הפקיסטנית. בתו בנזיר בהוטו אף היא כיהנה כראש ממשלת פקיסטן, בשתי כהונות נפרדות, בטרם נרצחה ב-27 בדצמבר 2007.
זולפיקאר עלי בהוטו הוצא להורג בתלייה בשנת 1979. זאת לאחר שהורשע, במשפט מעורר מחלוקת, ברציחתו של יריב פוליטי. רבים ראו בתוצאות המשפט ביטוי לרצונו של שליטה של פקיסטן באותה עת, מוחמד זיא אל-חאק. מאז מותו רבים בפקיסטן מכנים אותו שהיד.
שנותיו הראשונות
זולפיקאר עלי בהוטו נולד לחורשיד למשפחת לאחי באי וסר שאה נוואז בהוטו במעונם סמוך ללארקאנה, בחבל סינד שבפקיסטן. הוא היה בנם השלישי. בנם הבכור, סיכנדר, נפטר מדלקת ריאות בשנת 1914 בהיותו בן שבע ואילו בנם השני, נפטר משחמת הכבד בשנת 1953 בהיותו בן 39. אביו של זולפיקאר היה בעל אדמות עשיר ופוליטיקאי בכיר בחבל סינד, שנהנה מהשפעה רבה בראג' הבריטי. כילד עבר זולפיקאר להתגורר במומביי (אז בומביי) לצורך לימודיו בבית ספר סקוטי פרטי. בתקופה זו אף הפך פעיל בתנועה האסלאמית לעצמאות פקיסטן והפרדתה מהודו. לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד במכללה בהודו. בשנת 1943 נשא לאישה בשידוך את שירין אמיר בגום, אותה עזב בשנת 1947. בהוטו התקבל ללימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה.
באותה תקופה נטל אביו חלק בהשתלטות על מדינת ג'ונאגד (היום מדינת גוג'ראט) בניסיון לספחה לפקיסטן. ניסיון זה נכשל לאחר פלישה הודית בדצמבר 1947. בשנת 1949 עבר בהוטו ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם סיים בהצטיינות תואר במדע המדינה. בעת לימודיו החלה התעניינותו בתאוריות של סוציאליזם והוא נשא סדרת הרצאות על האפשרות של סוציאליזם במדינות מוסלמיות. ביוני 1950 נסע בהוטו לאנגליה כדי ללמוד משפטים בכרייסט צ'רץ' קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1953, עם סיום לימודיו, התקבל ללשכת לינקולן, אחת מארבע לשכות עורכי הדין בלונדון.
ב-8 בספטמבר 1951 התחתן בשנית עם בגום נוסראט איספהאני, ממוצא איראני-כורדי, בעיר קראצ'י. בתו הבכורה, בנזיר, נולדה בשנת 1953. שאר ילדיו הם: מורטזה (1954), סאנאם (1957) ושאחנוואז (1958). לאחר שובו לפקיסטן קיבל משרת מרצה במכללה האיסלמית בסינד ואחר כך פנה לעסוק בעריכת דין בקראצ'י. לאחר מות אביו נטל אף את ניהול נכסי משפחתו.
קריירה פוליטית
בשנת 1957 הפך בהוטו לחבר הצעיר ביותר במשלחות פקיסטן לעצרת האומות המאוחדות. ב-25 באוקטובר 1957 נשא נאום בוועדה השישית של האומות המאוחדות על מעשי איבה ובשנת 1958 עמד בראש משלחת ארצו לוועידת האומות המאוחדות על חוק הים (Law of the Sea). באותה שנה הפך לחבר הממשלה הצעיר ביותר כאשר התמנה לשר האנרגיה על ידי הנשיא איוב ח'אן, שתפס את השלטון והכריז על משטר צבאי. הוא קודם לתפקיד השר האחראי על משרדי המסחר, המידע והתעשיות והפך ליועצו הקרוב של איוב, זאת למרות גילו הצעיר וחוסר ניסיונו היחסי בפוליטיקה. בהוטו סייע לאיוב במשא ומתן על הסכם אינדוס, הסכם חלוקת המים עם הודו, שנחתם בספטמבר 1960. בשנת 1961 הוביל בהוטו משא ומתן עם ברית המועצות לחיפושי נפט, הסכם שאף הניב סיוע כלכלי וטכני לפקיסטן.
שר חוץ
בשנת 1963 התמנה בהוטו לשר החוץ של פקיסטן. עלייתו המהירה לעמדת השפעה פוליטית אף הביאה לו אהדה עממית. כשר חוץ, שינה את מדיניותה הפרו-מערבית של פקיסטן עד לאותה עת. באותה עת הקפיד לשמור על מעמדה של פקיסטן במסגרת ברית ההגנה של SEATO וברית בגדאד, בהוטו החל מתווה מדיניות חוץ עצמאית מהשפעתה של ארצות הברית. הוא מתח ביקורת על ארצות הברית בגלל הסיוע הצבאי שהושיטה להודו בתקופת מלחמת הודו–סין בשנת 1962 ואחריה. סיוע זה עמד לדעתו בניגוד לברית שבין פקיסטן וארצות הברית. בהוטו שקד על שיפור יחסי ארצו עם הרפובליקה העממית של סין. הוא אף ביקר בבייג'ינג וסייע לאיוב במשא ומתן לחתימת הסכמי סחר והגנה עם המשטר הסיני, שהסכים לסייע לפקיסטן במספר רב של פרויקטים צבאיים ותעשייתיים. בהוטו חתם עם סין על הסכם גבול סין-פקיסטן ב-2 במרץ 1963. הסכם זה העביר לשליטת סין 750 קמ"ר בקשמיר אשר היו עד אותה עת בניהול פקיסטן. בעקבות ההסכם עם סין נסלל אף כביש קארקוראם בין פקיסטן לסין. בהוטו לא הסתיר את דעתו באשר למקומה של פקיסטן בין המדינות הבלתי-מזדהות והפך את ארצו לגורם מוביל בארגונן. מתוך אמונתו באחדות פאן-איסלמית טיפח יחסים עם מדינות איסלמיות כגון אינדונזיה וערב הסעודית.
בהוטו הטיף לקו נוקשה ומתעמת כנגד הודו בעימות בקשמיר ובנושאים אחרים. בעקבות מלחמת פקיסטן-הודו בשנת 1965, ליווה בהוטו את איוב לשיחות השלום עם ראש ממשלת הודו לאל בהאדור שסטרי, שנערכו בחודש ינואר 1966 בטשקנט. בהסכם טשקנט הסכימו הודו ופקיסטן על חילופי שבויים ועל נסיגת כוחותיהם לקו הגבול שקדם לפרוץ העימות. ההסכם התקבל בהתנגדות עזה בפקיסטן וגרם לזעזוע פוליטי במשטרו של איוב. הביקורת שהשמיע בהוטו כנגד נוסח ההסכם גרמה לקרע בינו לבין איוב חאן. בחודש יוני 1967 התפטר בהוטו מן הממשלה והתבטא בפומבי כנגד משטרו של איוב.
נשיא פקיסטן
בהוטו ביקר בהודו ונפגש עם ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, עמה הגיע להסכם שלום במסגרתו שוחררו 93,000 שבויי מלחמה פקיסטנים. ב-2 ביולי 1972 חתמו מנהיגי שתי המדינות על הסכם שימלה, שבו התחייבו על קו השליטה באזור קשמיר. עוד התחייבו לנסות ולפתור סכסוכים בעתיד בדרכי שלום ובמשא ומתן. בהוטו אף הבטיח לקיים פגישת פסגה לפתרון סכסוך קשמיר בדרכי שלום והבטיח להכיר בעצמאותה של בנגלדש. אף על פי שהשיג את שחרורם של שבויי המלחמה הפקיסטנים, ההסכם ספג ביקורת עזה מבית על ויתוריו לממשלת הודו.
בהוטו יסד בפקיסטן תוכנית לפיתוח נשק גרעיני וב-28 בנובמבר 1972, חנך את הכור הגרעיני הראשון בפקיסטן, שנבנה בסיוע קנדי בעיר קראצ'י. בינואר 1973 ציווה על הצבא לדכא התקוממות בחבל בלוצ'יסטן ופיזר את ממשלות בלוצ'יסטן וחבל החזית הצפון מערבית. ב-30 במרץ 1973 נאסרו 59 קציני צבא על תכנון הפיכה כנגד בהוטו והוא מינה את מוחמד זיא אל-חאק לעמוד בראש בית המשפט הצבאי שנועד לחקור ולשפוט את החשודים. ב-12 באפריל אושרה ונכנסה לתוקף החוקה החדשה של פקיסטן. החוקה הכריזה על פקיסטן כ"רפובליקה איסלמית" עם ממשל פרלמנטרי. ב-10 באוגוסט העביר בהוטו את משרת הנשיא לפאזאל לאהי צ'אודרי וקיבל על עצמו את משרת ראש הממשלה.
בהוטו הכיר רשמית בעצמאותה של בנגלדש בחודש יולי. הוא ספג ביקורת קשה בפקיסטן לאחר שבעת ביקור בבנגלדש הניח זר על אנדרטה ללוחמי החופש הבנגלדשים. בהוטו המשיך לפעול לקירוב היחסים בין פקיסטן לסין, ערב הסעודית ומדינות מוסלמיות אחרות. בחודש פברואר 1974 אירח בלהור את ועידת הפסגה השנייה של המדינות המוסלמיות.
עם זאת, בהוטו עמד בלחצים קשים של מנהיגים מוסלמים להכריז כי קהילות האחמדים אינם משתייכים לאסלאם. משנכשל בהרגעת אלימות על רקע דתי, העביר באספה הלאומית שינוי לחוקה שנכנע ללחצים אלה. בהוטו המשיך בתוכניות ההלאמה והרחיב את שליטת הממשלה בעיבוד חקלאי ובתעשיית מוצרי הצריכה. בעצתו של אדמירל אחסן, חנך את פורט קאסים והרחיב את שטחי הנמל סמוך לקראצ'י. אולם, מצב כלכלתה של פקיסטן הורע עקב ירידה באמון המגזר הפרטי בממשל ועליה בבירוקרטיה. בשנת 1976 מינה בהוטו באופן מפתיע את מוחמד זיא אל-חאק כמפקד הצבא, כשהוא פוסח בכך על חמישה קצינים בכירים ממנו.
תוכנית הגרעין
בהוטו היה מייסדה של תוכנית הגרעין הפקיסטנית. הטלת האחריות לתוכנית על הצבא החלה בינואר 1972 ובשנותיה הראשונות עמד בראשה גנרל טיקה חאן. תחת הנהגתו, פקיסטן הפכה למדינה המוסלמית הראשונה עם יכולת גרעינית. בספרו "אם ארצח", שנכתב בעת שישב בכלא, גילה בהוטו כי בשנת 1976 אמר לו הנרי קיסינג'ר: "אנו נהפוך אתכם לדוגמה". קיסינג'ר הזהיר את בהוטו כי אם תמשיך פקיסטן בתוכנית הגרעין היא תאלץ לשלם מחיר יקר, הצהרה שיש שפירשו אותה מאוחר יותר כמעורבות של ארצות הברית במשפטו והוצאתו להורג של בהוטו.
מרי אזרחי והפיכה צבאית
ככל שהתקדמה תקופת כהונתו של בהוטו כראש ממשלה כך הלכה ופחתה אהדת ההמונים אליו. בהוטו סבל מאופוזיציה הולכת וגוברת באספת הנבחרים. אף בקרב חברי מפלגתו, מפלגת העם, החלו נשמעים קולות התנגדות למנהיגותו ורציחת אביו של אחד מן הבולטים במתנגדיו מבית, אחמד ראזה קאסורי, הובילה לביטויי זעם כלפי בהוטו והאשמות של השתתפות בתכנון הרצח. כמה מן המנהיגים הבולטים במפלגת העם גינו את בהוטו באופן פומבי וקראו להפגנות נגד משטרו. המשבר המדיני בחבל הצפון-מערבי של פקיסטן ובבלוצ'יסטן החריף כאשר הוכרז על ביטול שורה של חירויות אזרח באזורים אלה וכ-100,000 חיילים נשלחו לאזור והואשמו בפגיעה בזכויות אזרח ובהרג מספר רב של אזרחים.
ב-8 בינואר 1977 התאספו מספר גדול של חברי אופוזיציה כדי ליצור את "הברית הפקיסטנית הלאומית" (PNA - Pakistan National Alliance). בהוטו קרא לבחירות חדשות לאספה הלאומית וה-PNA השתתפה בבחירות, אולם מיד עם היוודע כי לא הצליחה לגבור על מפלגת העם, האשימה את בהוטו בהטיית התוצאות. בתגובה החרים ה-PNA את הבחירות המקומיות והכריז כי ממשלתו החדשה של בהוטו איננה חוקית. אף מנהיגים מוסלמים בולטים קראו להפיכה נגד משטרו של בהוטו. לנוכח גל גואה של אי-שקט והפגנות נפגש בהוטו לשיחות עם מנהיגי ה-PNA, אשר בסופן הושג הסכם לפיזור בתי הנבחרים ולבחירות חדשות אשר עד לעריכתן תכהן ממשלת אחדות לאומית. אולם, ב-5 ביולי 1977 נעצרו בהוטו וחברי ממשלתו על ידי כוחות הצבא בפיקודו של גנרל זיא.
גנרל זיא הכריז על משטר צבאי בפקיסטן, על השעיית החוקה ועל פיזור בתי הנבחרים. זיא ציווה על מאסר מנהיגי מפלגת העם (PPP) ומפלגת ה-PNA אולם הבטיח כי בחודש אוקטובר תתקיימנה בחירות. ב-29 ביולי שוחרר בהוטו והתקבל על ידי קהל המונים בעיר הולדתו לארקאנה. החל מיד במסע ברחבי פקיסטן, כשהוא נושא נאומים לפני קהל רב ומתכנן את שובו לזירה המדינית. ב-3 בספטמבר נעצר בשנית ושוחרר בערבות ב-13 בספטמבר. כיוון שחשש ממעצר נוסף, הכריז על אשתו נוסראט כנשיאת מפלגת העם. ב-17 בספטמבר נעצר בהוטו פעם נוספת יחד עם מספר גדול של מנהיגי מפלגת העם והם נפסלו מלהשתתף בבחירות שהוכרזו.
משפטו והוצאתו להורג
משפטו של בהוטו החל ב-24 באוקטובר 1977 והוא הואשם בקשירת קשר לרצוח את אחמד ראזה קאסורי. התביעה הביאה כעד את מסעוד מחמוד, אשר שימש כמפקד כוח הביטחון הפדרלי תחת בהוטו. מחמוד העיד כי בהוטו הורה על רצח קאסורי. ארבעה גברים שנאסרו והואשמו בביצוע הרצח חיזקו את עדותו של מחמוד. בהוטו טען כי הצבא בדה ראיות והאשים את השופט מאולבי מושתק עלי בכך שהוא מקבל הוראות ישירות מזיא. ב-18 במרץ 1978 דן בית המשפט העליון של להור את בהוטו למוות וכן לתשלום קנס בגובה 25,000 רופי פקיסטני או שישה חודשי עבודת פרך תמורתם (פסק הדין לא הסביר כיצד ניתן ליישב את הקושי המתעורר בביצוע שני עונשים אלה).
בעוד שגנרל זיא פרסם ספר לבן ובו האשים את בהוטו בהטיית בחירות 1977, בית המשפט העליון של פקיסטן הסכים לשמוע את ערעורו של בהוטו. נשיא בית המשפט ס. אנווארול חאק הכריז על פגרת בית משפט עד לסוף חודש יולי, כנראה כיוון שחמישה מתוך תשעת שופטי ההרכב היו מוכנים להפוך את גזר דינו של בית המשפט בלהור. אחד מחמשת השופטים שתמכו בבהוטו עמד לפרוש מכהונתו בחודש יולי. נשיא בית המשפט העליון ישב בראש ההרכב שהתכנס, למרות קרבתו הרבה לזיא. עורכי דינו של בהוטו הצליחו בבקשתם לאפשר לבהוטו לנהל בעצמו את הגנתו בבית המשפט. ב-18 בדצמבר 1978 הופיע בהוטו בפני אולם מלא מפה לפה בבית המשפט העליון ברוואלפינדי ובמשך ארבעה ימים רצופים עמד ונאם בפני בית המשפט. ב-6 בפברואר 1979 הכריע בית המשפט, בדעת רוב של ארבעה כנגד שלושה, לדחות את הערעור. בהוטו עתר לבית המשפט לדיון נוסף בערעור, אולם בקשתו נדחתה ב-24 במרץ.
עם היוודע פסק הדין גבר הלחץ הבינלאומי על זיא להעניק חנינה לבהוטו. למרות פניות אישיות מראשי מדינות, סירב זיא להתערב בפסק הדין. ב-4 באפריל 1979 הוצא בהוטו להורג בתלייה בשעות הבוקר המוקדמות. מיד לאחר היוודע ביצוע גזר הדין פרצו מהומות אלימות ברחבי פקיסטן. גופתו של בהוטו הובאה לעיר הולדתו לארקאנה ושם נקבר בהלוויה המונית בחלקת משפחתו.
מורשתו וביקורת על דרכו
זולפיקאר עלי בהוטו נותר דמות מעוררת מחלוקת בפקיסטן. בעוד שהועלה על נס כלאומן נלהב, ספג ביקורת על היותו אופורטוניסט ועל מסע ההפחדה שניהל כנגד יריביו הפוליטיים. לצד היותו היוזם של תוכנית הגרעין של פקיסטן, הוא ניהל שיחות שלום עם הודו ומדיניות בינלאומית בעלת תדמית חילונית. הוא מואשם כי מדיניותו החברתית האטה את הכלכלה הפקיסטנית, כיוון שהפחיתה את התוצר הלאומי וגרמה לעלייה בעלויות. בהוטו אף מואשם בפגיעה בזכויות אדם בעת ששלח את צבא פקיסטן לדכא התקוממות עממית בבלוצ'יסטן. רבים מקציני צבאו של בהוטו, בתוכם גנרל פרבז מושארף וראש מנהל המשטר הצבאי של בלוצ'יסטן, הגנרל רחימודין חאן, מתחו ביקורת על בהוטו על שגרם למשבר שהוביל להכרזת עצמאותה של בנגלדש ולאובדן מזרח פקיסטן. למרות כל הביקורת המושמעת נגדו, נותר בהוטו המנהיג הפקיסטני האהוד ביותר בקרב העם. היו שהאשימו כי פעולות משטרו של בהוטו נגד ההתקוממות בבלוצ'יסטן, הובילו לקריאות לעצמאותו של חבל ארץ זה.
משפחתו של בהוטו נותרה פעילה בתחום המדיני אף לאחר מותו. תחילה הייתה אשתו ראש מפלגת העם ואחר כך המשיכה אותה בתו בנזיר. בנזיר בהוטו שימשה פעמיים כראש ממשלת פקיסטן ונרצחה ב-27 בדצמבר 2007 בעודה מנהלת מסע בחירות.
מחלקת הקרנות
מחלקת הקרנות היא ביטוי שתחתיו מסווגים חלק מן המוזיקאים המנגנים בכלי נשיפה מסוימים. משמעות הביטוי משתנה על פי הסגנונות המוזיקליים השונים.
במוזיקה מודרנית
בעידן המודרני מחלקת הקרנות מתייחסת לקבוצת כלי נשיפה מתכתיים, לרוב סקסופון, חצוצרה וטרומבון. לעיתים מחלקת הקרנות המודרנית לא כוללת את כל הכלים הללו, לעיתים היא כוללת יותר מאחד מכל כלי, ולעיתים היא כוללת כלים אחרים כדוגמת טובה או קלרינט.
מקור המחלקה בביג בנדים של הסווינג, אך היא נפוצה מאוד בג'אז ומשם היא המשיכה לסגנונות נוספים, כגון מוזיקת נשמה, פיוז'ן, ג'אז - רוק, רית'ם אנד בלוז, פאנק, גוספל ולעיתים גם בלוז. ישנן גם דוגמאות של שימוש במחלקת הקרנות במוזיקת רוק, למשל ללהקת הדלתות יש אלבום שלם, The Soft Parade, שבו נעשה שימוש נרחב במחלקת הקרנות.
המילה "קרן" התגלגלה מהמובן הזה והיא משמשת בג'אז המודרני לדיבור על אחד הכלים השייכים למחלקה, גם כשהוא בנפרד. כך, למשל, כאשר דיברו החצוצרן מיילס דייוויס והסקסופוניסט ג'ון קולטריין על סיום קטעי הסולו של קולטריין, אמר דייוויס "פשוט תוציא את הקרן מהפה!".
מוריס CDSW
מוריס CDSW (באנגלית: Morris CDSW) היא משאית צבאית מסוג "טרקטור ארטילרי" Artillery tractor מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors  באמצעות חטיבת כלי הרכב המסחרים "Morris Commercial Cars"  אשר יוצרה בין השנים 1935 – 1946 אשר שירתה את כוחות בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה לגרירת כלי ארטילריה בשדה כולל תותחים מסוג: תותח 18 ליטראות ותותח 25 ליטראות, ותותחי הוביצר 4.5 אינץ' "QF 4.5-inch howitzer". ומשנת 1939 תותחי בופורס 40 מ"מ.
בנוסף, בין השנים 1940 – 1946 יוצר דגם "מוריס CDSW" על ידי Austin Motor Company" . יוצרו 6,686 יחידות. בין השנים 1939 – 1942 יוצר דגם "מוריס CDSW" על ידי "Wolseley Motors" יוצרו כ-6,000 יחידות.
עונת 2010/2011 בפרמייר ליג
עונת 2010/2011 הייתה העונה ה-19 של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-14 באוגוסט 2010 והסתיימה ב-22 במאי 2011.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. ניוקאסל יונייטד, וסט ברומיץ' אלביון ובלקפול היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.