cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנקה ברגמן
ביוגרפיה
אנה קאודרובה נולדה וגדלה בעיירה טז'בצ'וביץ, בצ'כיה של ימינו. ילדי המשפחה גודלו כיהודים חילוניים. לאחר שלמדה בפנימייה, היא למדה משפטים באוניברסיטת קארל בפראג. כשהנאצים השתלטו על צ'כיה בשנת 1939, הם סגרו אוניברסיטאות וברגמן התקבלה לעבודה בייצור כובעים. במהלך מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי צ'כיה ב-15 במאי 1940 היא נישאה לברנד נתן, אדריכל שזכה באות צלב הברזל במהלך מלחמת העולם הראשונה. נתן עבר לפראג מגרמניה כשהנאצים עלו לשלטון. ההגבלות על היהודים גדלו והם נאלצו לענוד טלאי צהוב.
בשואה
בנובמבר 1941 הם נצטוו להגיע לאולם ששימש כמחסן ליד תחנת הולסוביץ בפראג. אנקה וברנד הופרדו, ואנקה נשלחה לטרזינשטט. היא קיבלה שם עבודה בחנות מזון כדי שתוכל לעזור להאכיל את 15 בני משפחתה המורחבת שהובלו לאותו גטו. לאחר זמן מה אנקה הצליחה למצוא את בעלה, וללדת תינוק בשנת 1944, ג'ורג' (דן). הגסטפו אילץ אותה לחתום על מסמך שאם בנה ייוולד הוא ייהרג, אבל הוא נפטר בגיל חודשיים מדלקת ריאות במחנה.
בספטמבר 1944 נשלח ברנד לאושוויץ-בירקנאו. אנקה הייתה שוב בהריון, ומבלי שהכירה את המחנה, התנדבה להצטרף אליו. עם הגעתה באוקטובר, היא שוב הופרדה מברנד, שלימים נורה בבצעדת מוות על ידי הנאצים ב-18 בינואר 1945. אנקה, שסבלה מתת תזונה ושמרה את הריונה בסוד, נבחרה לעבודת כפייה במפעל לכלי נשק ליד דרזדן. היא סבלה מתת תזונה לאחר שפונתה למאוטהאוזן. לימים סיפרה כי איכר הציע לה כוס חלב בדרך למחנה. היא הייתה אמורה להישלח לתאי הגזים אך הם הופצצו. כאן היא ילדה את בתה אווה קלארק. שלושה ימים לאחר מכן שוחרר המחנה על ידי כוחות אמריקאים.
לאחר המלחמה
ברגמן חזרה לפראג והתגוררה אצל בן דודה. בעלה, הוריה ושתי אחיותיה ניספו באושוויץ. ב-1948 היא נישאה לקארל ברגמן, מתורגמן לצ'כית בצבא הבריטי, בקארדיף, ויילס, ולעיתים קרובות הייתה מספרת על חוויותיה במהלך השואה.
אנקה ברגמן נפטרה ב-17 ביולי 2013. בתה, אווה קלארק, מספרת את סיפורם באופן קבוע עבור קרן הוראת השואה.
יצחק גויטע
הרב יצחק גוויטע (5 ביוני 1777, כ"ט באייר ה'תקל"ז–2 בפברואר 1857, ח' בשבט ה'תרי"ז) היה גביר ממוצא לובי שחי באיטליה ועלה לארץ ישראל בסוף ימיו, מייסד ישיבת "בית יעקב" בטבריה, ומחבר הספר "שדה יצחק".
קורות חיים
נולד בטריפולי שבלוב לרב פריג'א גויטע, בן למשפחה שמוצאה בעיר גויטע (Guete) שבספרד, שהגיעה לאחר הגירוש לצפון אפריקה. בצעירותו למד בישיבות העיר אצל הרב משה לחמייש, הרב חיים ואתורי והרב שלום פלוס.
בהיותו כבן 20, בשנת 1797 (ה'תקנ"ז), עזב את טריפולי ועבר להתגורר בליבורנו שבאיטליה, שם עבד כמשרת בביתו של גביר מקומי. בתקופה זו התארח בבית הגביר שד"ר מישראל. הרב יצחק תרם לו את חסכונותיו, ובתמורה בירכו השד"ר כי יתעשר.
האגדה על התעשרותו מספרת כי נקלע באחד הימים למכירה פומבית של חביות ללא ידיעה מה תכולתן. לאחר שהניח את ידו על אחת מהחביות כשצפה במכירה מתוך סקרנות, הוכרח על ידי המוכרים לרכוש את החביות, כי סברו שבהנחת ידו על החבית הראה סימן לכך שרצונו לרכוש אותן. בשל היותו חסר אמצעים, בלית ברירה שילם הגביר שהעסיק אותו על החביות משכרו החודשי של הרב יצחק, וזה האחרון מצא בתוכן מטבעות זהב והפך בן רגע לעשיר.
בשנת 1799 (ה'תקנ"ט) עבר להתגורר בעיר טריאסטה שבאיטליה, שם נישא למזל טוב, ויחד נולדו להם ארבעה ילדים שנפטרו בצעירותם. בהמשך שימש כמנהל תלמוד תורה בעיר, תמך כספית בתלמידי חכמים, והקים בתי כנסת וישיבות בעיר ובצפון אפריקה.
בשנת 1856 (ה'תרט"ז) עלה לארץ ישראל והשתכן בצפת. ייסד בטבריה ובצפת בתי כנסת וישיבות, אחת מהן היא ישיבת "בית יעקב" בטבריה. שיפץ ושיקם מכספו בתי כנסת ומבנים בצפת ובטבריה, כדוגמת בית הכנסת רבי יוסף קארו בצפת, לאחר שנחרבו ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1837.
Ъ
טְבְיוֹרְדִּי זְנַאק (סימן קשיח) היא אות באלפבית הקירילי, המסוגלת להקשות עיצור הנמצא אחריה (לרוב נמצאת בתחילת מילה).
יצחק גויטע
קורות חיים
ייסד בטבריה בית מדרש בשם "פחד יצחק".
Ъ
צורתה דומה לאות Ь גדולה וקטנה באלפבית הקירילי. ברוסית היא מרככת חלק מהמילים בשפה בתחילת מילה ובסוף מילה.
יצחק גויטע
קורות חיים
ייסד והחזיק קופות צדקה לטובת עניים.
Ъ
בשפה הבולגרית נקראת האות אֶר גוליאַם (ер голям, אר גדולה) והיא מייצגת את התנועה /ɤ/, הדומה לתנועת שווא.
יצחק גויטע
קורות חיים
נודע כסוחר עשיר, ועם זאת גם כתלמיד חכם שהתפרסם כנדבן גדול. יש הסוברים כי מבנה קברו הנוכחי של רבי שמעון בר יוחאי נבנה על ידיו.
הלך לעולמו בצפת ב-2 בפברואר 1857 ונקבר בבית העלמין העתיק בעיר, בסמוך לרב משה אלשיך.
מסריים
מַסָּרִיִּים (שם מדעי: Sciaenidae) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים החיים בחופי הימים הטרופיים וחלק במים מתוקים. זוהי משפחה גדולה ובה 275 מינים ו-70 סוגים. רבים מהם הם דגי מאכל וחלקם גם חיים בחופי ישראל.
דגים אלה הם בעלי סנפיר גב גדול וקוצני מעט, המגיע כמעט עד לזנב. חלקם בעלי קשקשים צבע כסופים כשאחרים בעלי צבעים שחורים-לבנים. הזנב שלהם מעוגל, הסנפירים קטנים והם לא מהירי תנועה. הלסת נוטה כלפי מטה. רובם הגדול הם דגים טורפים.
הם חיים רק באזורים חמימים וטרופיים כמו באזור הנהרות של דרום-מזרח אסיה, צפון-מזרח אמריקה הדרומית, מפרץ מקסיקו ומפרץ קליפורניה.
הולי איירד
אימוג'ן הולי איירד (באנגלית: Imogen Holly Aird; נולדה ב-18 במאי 1969) היא שחקנית אנגלייה הידועה מתפקידה בדמות הרופאה המשפטית, פרנקי וארטון, בסדרת הדרמה של BBC One "להעיר את המתים". לפני כן כיכבה בסדרות כמו "Soldier Soldier" ובסרט הקולנוע "אהבה על הדשא" לצדו של קולין פירת'.
ביוגרפיה
ב-1982 שיחקה איירד בתפקיד ביאטריקס פוטר בסרט "סיפורה של ביאטריקס פוטר". ב-1987 הופיעה בדרמה הטלוויזיונית "The Happy Valley" לצדו של דנהולם אליוט, וגילמה תלמידת בית ספר בקניה בשנות השלושים של המאה העשרים. אחרי שהופיעה בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות, היא זכתה להכרה כששיחקה בתפקיד ננסי ת'ורפ / גארווי בסדרה "Soldier Soldier". בשנת 2000 החלה לככב בסדרה "להעיר את המתים" בתפקיד פרנקי וארטון. איירד הייתה המספרת בתוכניות טבע אחדות של ה-BBC בהן התוכנית "Wild Mallorca", והשתתפה בפרסומות טלוויזיה. ב-2007 שיחקה בתפקיד פסיכולוגיה קלינית בדרמה "Secret Life" של ערוץ 4. ב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "Monday Monday" בהפקת "Talkback Thames".
שלושים יום קודם החג שואלים ודורשים בהלכות החג
שלושים יום קודם החג שואלים ודורשים בהלכות החג היא הלכה הקובעת כי יש ללמוד את הלכות הפסח שלושים יום לפני חג הפסח.
מקור ההלכה
מקור ההלכה הוא במקרא על פי פירוש התלמוד:
בגמרא מבוארת דעת תנא קמא ששואלים ודורשים בהלכות פסח קודם לפסח שלושים יום, שכך למדנו ממשה רבנו שבפסח ראשון באר עניינו של פסח שני שבא שלושים יום אחריו ואילו רבן שמעון בן גמליאל סובר שצריך רק שבועיים קודם.
דעת תנא קמא נפסקה להלכה בשולחן ערוך, וישנה מחלוקת האם ההלכה היא תקנת חכמים או דין דאורייתא.
שבועות וסוכות
הביא המשנה ברורה מחלוקת האם הלכה זו נוהגת גם בשבועות וסוכות: ב, פירשו את הביטויים "פרוס העצרת" ו"פרוס החג" כחצי מהשלושים יום שלפני שבועות וסוכות (בהתאמה).
חנוכה ופורים
שיטה אחרת מצמצמת את משמעות ההלכה ואומרת שכוונת ההלכה לתת זכות קדימה במשך אותם 30 ימים לאנשים שישאלו בנושאי פסח על פני אנשים שישאלו בנושאים אחרים. אבל זה לא אומר שחובה ללמוד רק הלכות פסח בימים אלו.
ההלכה בזמננו
ישנם מספר שיטות בפוסקים לגבי ההלכה בזמננו:
הפקולטה למדעי החברה, האוניברסיטה העברית בירושלים
הפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית שוכנת בקמפוס הר הצופים. פקולטה זו היא בעלת המספר הגדול ביותר של תלמידים מבין הפקולטות השונות באוניברסיטה (כ-4,000 תלמידים ב-2012).
היסטוריה
לאחר מלחמת העצמאות ולאור התמורות שחלו בחברה הישראלית, הוברר לאוניברסיטה שיש צורך בהכשרת אנשים לתחומים חברתיים. אי לכך האוניברסיטה, בשיתוף עם מוקירי זכרו של שר האוצר הראשון של מדינת ישראל, אליעזר קפלן, שאפו להקים את המוסד לזכרו. במרץ 1953 הוקמה הפקולטה למדעי החברה, ושמרה על קשרים מיוחדים עם הפקולטה למדעי הרוח ופיתחה בהתחלה את תוכניות ההוראה שלה בעזרתה. בשנת הלימודים תשי"ח (1957–1958) נפתח מסלול לימודים במנהל עסקים. ב-1968 שונו הנהלים והפקולטה הפכה לעצמאית. בשנת 1955 (השנים העבריות תשט"ו ותשט"ז) הוקם עבור הפקולטה בניין מיוחד בגבעת רם. בשנת 1979 (שנת הלימודים האקדמית תש"מ), לאחר מלחמת ששת הימים, עברה הפקולטה לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
פעילות הפקולטה
הפקולטה כוללת תשע מחלקות: פסיכולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, גאוגרפיה, תקשורת ועיתונאות, סטטיסטיקה, כלכלה, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים ופכ"מ - תוכנית משולבת ללימודי פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה.
בפקולטה פועלים בית הספר למדיניות ציבורית וממשל ובית הספר למנהל עסקים.
במסגרת הפקולטה פועלות עשר תוכניות לימוד אודות ניהול תכנון ומדיניות הסביבה, לימודים עירוניים ואזוריים, לימודי מגדר, חקר הסכסוכים, מדעי הקוגניציה, מוסמך בלימודי אירופה, מוסמך בלימודים גרמניים, לימודי תרבות ופיתוח קהילות וכן מסלול מיוחד למוסמך בכלכלה ומנע"ס עם התמחות במימון וכלכלה פיננסית.
בפקולטה פועלים מכונים ומרכזי מחקר רבים.
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים הוא מוסד אקדמי ללימוד ומחקר בתכנון עירוני שהוקם בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 במסגרת המחלקה לגאוגרפיה של הפקולטה.
גביע המדינה בכדורגל 2014/2015
גביע המדינה בכדורגל 2014/2015 הייתה התחרות ה-77 מאז היווסדה וה-62 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-10 בספטמבר 2014 והסתיימו ב-20 במאי 2015.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השמיני שהחל ב-27 בינואר 2015 לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגת העל.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג. בשלב רבע הגמר נערכו משחקים כפולים.
הערה:
יארל לונדקוויסט
ביוגרפיה
לאחר המלחמה מונה לונדקוויסט למפקד האקדמיה של צבא פינלנד, אולם כעבור זמן קצר הועבר לפקד על סוללת ארטילריה. ב-1921 הוא מונה למפקד בית הספר לתותחנים וכעבור שנה עבר לפקד על גדוד ארטילריה. לונדקוויסט חיבר את התקנון הרשמי של חיל התותחנים הפיני שנכנס לשימוש ב-1924. הוא שהה מספר שנים בצרפת שם למד בבתי ספר צבאיים. ב-1932 הוא חזר לפינלנד, הקים את חיל האוויר הפיני ומונה למפקדו הראשון. לונדקוויסט עמל לרכוש מפציצים עבור חיל האוויר, ובמקביל פיקח על ייסוד מפעל המטוסים הממלכתי של פינלנד.
עם פרוץ מלחמת החורף היה חיל האוויר הפיני בנחיתות ניכרת מול חיל האוויר הסובייטי, ולא יכול היה לצאת למשימות הפצצה כנגד הצבא האדום. אי לכך, לונדקוויסט הורה לטייסיו להצטמצם לטיסות סיור ולקרבות אוויר. לאחר המלחמה הצליח לונדקוויסט להגדיל ולחזק את חיל האוויר בצורה משמעותית, במהלך מלחמת ההמשך כבר יכלו הפינים לצאת לגיחות התקפה כנגד הסובייטים, אולם ספגו אבידות כבדות. בת בריתה של פינלנד, גרמניה הנאצית, אמנם הבטיחה לחמש את חיל האוויר הפיני, אולם לא עמדה בהבטחתה, בין היתר בגלל יחסו העוין של לונדקוויסט עצמו לגרמנים.
לאחר סיום המלחמה, ב-1 ביולי 1945, מונה לונדקוויסט למפקד העליון של הצבא הפיני. בתפקידו זה, הוא נקט מדיניות של התקרבות לברית המועצות, ואף ניסה לפטר 30 קצינים שהיו אנטי-סובייטים. אחד מהקצינים המיועדים לפיטורים היה גיבור המלחמה אארו פאיארי. ממשלת פינלנד סרבה לאשר את פיטוריהם של הקצינים, וב-3 ביוני 1946 נאלץ לונדקוויסט עצמו להתפטר.
לאחר פרישתו חי בהלסינקי עד מותו ב-23 בספטמבר 1965.
Südwestrundfunk
Südwestrundfunk (SWR) היא רשות שידור ציבורי בדרום-מערב גרמניה (מדינות באדן-וירטמברג וריינלנד-פפאלץ) הכוללת שני ערוצי טלוויזיה ושישה ערוצי רדיו. משרדי הנהלת הרשות נמצאים בשטוטגרט, משרדי הנהלה ואולפני שידור ראשיים נמצאים גם במיינץ ובבאדן-באדן. הגוף המפקח על הרשות הוא ARD (קונסורציום תאגידי השידור הציבורי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). זוהי רשות השידור הציבורית השנייה בגדלה בגרמניה לאחר Westdeutscher Rundfunk (WDR) שמרכזה בקלן.
תחנות רדיו
הרדיו משדר ב-FM וב-DAB וכל תחנותיו זמינות באינטרנט.
תזמורות הרדיו
עד שנת 2016 קיימה הרשות שתי תזמורות סימפוניות, שהוקמו עוד בשנות הארבעים ב-2016 מוזגו שתי התזמורות ליצירת תזמורת SWR Symphonieorchester.
כן מקיימת הרשת הרכב קולי (SWR Vocal Ensemble Stuttgart), ביג בנד, תזמורת "קלאסית קלה" (Radio Orchestra Kaiserslautern) ושתי להקות בהן מנגנים עובדי תחנות הרדיו.
ברני קסל
ברני קסל (באנגלית: Barney Kessel; 17 באוקטובר 1923 – 6 במאי 2004) היה גיטריסט ג'אז יהודי-אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
ברני קסל נולד בעיירה באוקלהומה למשפחת מהגרים יהודים. אביו היה מהונגריה ואימו נולדה באימפריה רוסית.
בגיל צעיר ברני קסל עזב את בית הספר ומגיל 14 החל לנגן ג'אז בלהקות שהיו מורכבות מאפרו-אמריקאים. בשנת 1942 ברני קסל עובר ללוס אנג'לס. בקיץ 1944 הוא הופיע כחלק של ביג בנד בניהול של צ'רלי ברנט. הוא השתתף בצילומי סרט קצר Jammin' the Blues.
בהמשך ברני קסל היה חלק מתזמורת בניהול של ארל ספנסר וניגן בה לצד ארווין גריסון. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ברני קסל ארגן הרכב משלו והחל משנת 1953 הקליט בחברת Contemporary. באותה תקופה הוא היה נחשב לגיטריסט הטוב של התקופה במספר מצעדים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 ברני קסל ניגן עבור זמרים רבים לרבות ברברה סטרייסנד, דוריס דיי, ביץ' בויז ורבים נוספים. במצעדי פזמונים שבועיים רבים היו 3–4 פזמונים בהם הוא ניגן. בשנת 1964 ביחד עם אשתו השנייה ברני קסל הקים חברת תקליטים משלו Emerald Records. בשנת 1967 הוא פרסם ספר נגינה על גיטרה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא היה לסמל. ג'ון לנון וג'ורג' הריסון ציינו אותו כגיטריסט הטוב בהיסטוריה. הוא היה מוזמן לבית הלבן להופיע מפני ג'ימי קרטר ורונלד רייגן.
בשנת 1992 בעיצומו של סבב הופעות באוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית הוא עבר שבץ מוחי והפסיק להופיע.
ברני קסל נפטר בגיל 80 בביתו בסן דייגו.
מאהאווירה
ביוגרפיה
מאהאווירה נולד כנסיך בשנת 599 לפנה"ס בקונדאפורה שבהודו בשם "ורדהמנה ג'נטיפוטה". מאהאווירה נולד לקאסטה של לוחמים ומנהיגים. אביו, סידהרתא, היה בן לקאסטת הלוחמים ומלך בהודו העתיקה. אימו, טרישלה, השתייכה גם היא למשפחת אצולה. הוא נחשב בן דורו של גאוטמה הבודהה, אם כי מבוגר ממנו.
לפי המסורת מאהאווירה גדל לעושר ושפע. כאשר מאהאווירה היה בסביבות גיל 30, כשנתיים לאחר מות הוריו, החליט לנטוש אורח החיים הנוח ולהפוך לנזיר נווד בתקווה להשיג הארה רוחנית ולמצוא פתרון לכאב, לצער ולסבל בעולם. במשך שתים-עשרה וחצי השנים הבאות בחייו מאהאווירה עסק במדיטציה, נמנע במיוחד מלפגוע ביצורים חיים אחרים, כולל בעלי חיים, ציפורים וצמחים. לפי המסורת הוא צם במשך תקופות ארוכות במיוחד. בסופו של התהליך הייתה למאהאווירה הארה רוחנית.
את שלושים השנים הבאות של חייו הקדיש מאהאווירה לנסוע ברחבי הודו ולהטיף את התובנות שצבר (הדוקטרינה של דת הג'ייניזם). מאהאווירה כונה בשם ג'יינה (כובש רוחני) כי ידע לכבוש את ייצרו.
מאהאווירה נפטר בשנת 527 לפנה"ס בפאוואפורי בגיל 72. כיום ג'ייניסטים מציינים את יום מותו בחג הדיוואלי.
תלמידיו של מאהאווירה הקימו קהילה דתית, אולם פריצתה של הדת החדשה חלה רק כאשר מייסד שושלת מאוריה, הקיסר צ'נדרגופטה מאוריה (340 לפנה"ס-297 לפנה"ס) קיבל על עצמו את הג'ייניזם.
זעם ותהילה
זעם ותהילה הוא סרט דרמה היסטורית ישראלי משנת 1984 בכתיבתו ובבימויו של אבי נשר.
הפקת הסרט
זהו סרטו החמישי של אבי נשר ובו שחזור עלילותיו של התא הירושלמי של הלח"י במהלך חודש מרץ 1942, זמן קצר לאחר רצח יאיר בידי הבולשת הבריטית. צילומי הסרט נערכו בין ינואר למאי 1984.
התסריט נכתב לאחר ראיונות עם לוחמי לח"י ובעיקר דוד שומרון ואנשל שפילמן. גם יצחק שמיר שותף בהתיעצויות. שוחזרו אירועים אמיתיים כמו חלוקת כרוזים, חטיפת ורצח אלכס רובוביץ, משפט צבאי והוצאה להורג בתלייה, שידור מחתרתי, ניסיון להתנקש במפקד בריטי ועוד. תקציב הסרט היה כמיליון דולר בקירוב והוא הופק במשך שנה. לצרוך הפקת הסרט שחזרו בקפדנות פרטי התקופה: דירות מרתף דלות ריהוט שהתגוררו בהן חברי המחתרת, מרכז הבולשת הבריטית, סגנון החיים והלבוש בירושלים של שנות הארבעים, כרזות של הלח"י, מדים של הצבא הבריטי שהובאו במיוחד מאנגליה, משאיות צבאיות וכלי נשק מהתקופה. השחקנים כלאו עצמם מרצון במשך שלושה חודשים בדירה אחת כדי ללמוד, מכלי ראשון, את אופי חייהם של אנשי המחתרת.
הסרט עורר מחלוקת גדולה בישראל של ראשית מלחמת לבנון (נשר הואשם במתן לגיטימציה לטרור פלשתינאי), אך לעומת זאת הסרט זכה להכרה והוקרה בפסטיבלי סרטים ברחבי העולם ובעיני מבקרים ואנשי קולנוע בארצות הברית נחשב לאחד מסרטי הפעולה המסוגננים ביותר שנעשו אי פעם. בעת הפקת הסרט נפצע ג'וליאנו מר מרסיס של כדור סרק, הבמאי אבי נשר החליף את מקומו של ג'וליאנו מר הפצוע בצילומי סצנת פיצוץ בניין הבולשת. כעבור כמה חודשים צלמו את צילומי התקריב לסצנה.
תקציר העלילה
הסרט מתחיל בשידור מחתרתי של לח"י על ידי דפנה (חנה אזולאי הספרי) מתוך חדר מחתרתי בירושלים בו נמצאים גם מפקד הסניף הירושלמי, מלניק (יגאל נאור), וכותב התשדירים סלונים (ליאור נחמן).
התאריך הוא 14 במרץ 1942, כחודש לאחר רציחתו של אברהם שטרן. מפקדת לח"י שולחת לירושלים את אדי "הקצב" (ג'וליאנו מר), לוחם ללא חת כדי לעורר את הסניף "המנומנם" ולבצע התנקשות במפקד הבריטי בירושלים.
בין הלוחמים בסניף נמצא גם נח קפלן (רוני פינקוביץ'), בוגר תיכון בן 19. הוא מאוהב בחברתו מהתיכון, אנג'לה ששון (רונה פריד). נח מגיע לנשף ריקודים בו משתתפים גם חיילים בריטים. אנג'לה מציגה אותו לאביה (ז'אק כהן) ולאמה (גבי אלדור) אך הם מסתייגים מיחסיה עמו.
הבריטים עוצרים את שמעון רובוביץ (יהלי ברגמן) בעת חלוקת כרוזים. הוא מעונה למוות בידי החוקר גרווין (ג'ון פיליפס) אך לא מוסר את שמות חבריו.
אדי מתכנן התנקשות בחיי המפקד הבריטי. את חמר הנפץ מכין "פינוקיו" (טוביה גלבר) והוא אמור להתפוצץ בעת כניסת מכונית המפקד לבסיס המבוצר. חומר הנפץ לא מתפוצץ והלוחם אלכס (דודו יפת) פותח באש ולאחריו שאר המתקיפים. הבריטים פותחים באש עזה ופוגעים באלכס. הלוחמים נסוגים עם הפצוע אך מקום מחבואם מתגלה על ידי הלשנה. הבריטים חשים למקום ותופשים את אלכס. הוא מועמד לדין, נושא נאום נגד השלטון הבריטי ומועלה לגרדום בנוכחות רב. פינוקיו מצליח לברוח לדירתה של חברתו יעל (סיגל כהן) המטפלת בו ומעודדת אותו.
אדי מתכן התקפה על הבסיס הבריטי על ידי הכנסת מכונית תופת ובה לוחמי לח"י לבושים כחיילים בריטיים. הם מצליחים להחדיר את המכונית אך הבריטים מגלים זאת. מתפתח קרב קשה שבו נהרג אדי וכל תוקפי הלח"י פרט לנח שמצליח לברוח. המכונית מתפוצצת וזורעת הרס רב.
נח נתפס לאחר שישה שבועות, נדון למאסר עולם ומשוחרר עם הקמת המדינה.
ירי תלול מסלול
ירי תלול מסלול (נקרא גם ירי בכינון עקיף) הוא ירי שאינו נעשה בכינון ישיר (שבו היורה רואה את המטרה דרך כוונת כלי הירייה) אלא בזווית גבוהה (מעל 20 מעלות ועד 70 מעלות ויותר), המצריכה חישוב של המסלול הבליסטי כדי לדעת היכן יפגע הקליע. כלי ירייה מובהקים לירי תלול מסלול הם מרגמה ותותח הוביצר, היורים פגזים, ומשגרי רקטות, היורים רקטות וטילי קרקע-קרקע. רוב הירי הארטילרי כיום הוא ירי תלול מסלול.
יתרונותיו של הירי תלול המסלול הוא טווח ירי גדול מאשר כינון ישיר ויכולתו לעקוף חומה או מכשול אחר המסתירים את המטרה מעין היורה. חסרונו העיקרי הוא מגבלה על דיוק הירי, שכן פרמטרים רבים משפיעים על מעוף הקליע, ויכולים לגרום לסטיות קטנות או גדולות מהמקום שבו היה אמור לפגוע. על כן מקובל להגדיר את הדיוק של ירי כזה כ"סטטיסטי" על בסיס מדד CEP.
בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 פותחו אמצעים ליירוט ירי תלול מסלול, ובהם מערכת פלנקס ומערכת כיפת ברזל.
לה רוזי
לה רוזי (בצרפתית: Institut Le Rosey) הוא בית ספר פרטי ליד העיר רול שבשווייץ, הנחשב לבית הספר היקר ביותר בעולם. בית הספר נוסד בשנת 1880.
אודות
בית הספר הוקם בשנת 1880 על ידי פול-אמיל קרנל (Paul-Émile Carnal), בטירה Château du Rosey מהמאה ה-14.
בבית הספר ישנו חוק שאוסר על יותר מ-10% מהתלמידים לבוא מאותה ארץ מוצא ולכן הרכב התלמידים הוא הטרוגני. כל התלמידים מחויבים ללמוד בעבור הבגרות הצרפתית (baccalauréat) או הבגרות הבינלאומית (International Baccalaureate). בבית הספר לומדים כ-330 בנים ובנות שעליהם ממונים כ-150 חברי צוות.
לבית הספר שני קמפוסים הנמצאים במקומות שונים ברחבי שווייץ. קמפוס ראשי בטירת לה רוזי וקמפוס נוסף לתקופת החורף. נכון לשנת 2011 מחיר שנת לימודים בבית הספר הוא כ-106,000 דולר, בבית הספר נמצא אתר סקי פרטי והוא ידוע בכך שבני מלוכה ועשירי אירופה נוהגים להתחנך בו.
בין הבוגרים המפורסמים של לה רוזי נכללים: ג'וליאן קזבלנקס, אלברט המונד ג'וניור, ג'ון הולט, ז'ו דסאן, טום ארנולד, ריצ'רד הלמס, חוזה פרר, ניקולאס ברגרואין, אלברט השני, מלך בלגיה, רנייה השלישי, נסיך מונקו, חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, מארי שנטל, נסיכת יוון, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג, וינסטון צ'רצ'יל (הנכד של ראש הממשלה), פואד השני וניקולס נגרופונטה.
MCR-1
MCR-1 הוא מנגנון גנטי שבאמצעותו הגן mcr-1 מעניק את העמידות האנטיביוטית הפלסמידית (היחידה הידועה עד היום) לקוליסטין, שהוא פולימיקסין אנטיביוטי המשמש כסם תרופה ממשפחת "אנטיביוטיקות מוצא אחרון". המנגנון, שזוהה לראשונה בחיידק Escherichia coli (מסוג SHP45)  שנלקח מחזיר בסין, בנובמבר 2015, נמצא לאחר מכן גם בדגימות שנלקחו בהולנד, מלזיה, פורטוגל, דנמרק ואנגליה.
MCR-1 הוא הפולימיקסין הראשון שנודע כי הוא מסוגל לבצע העברה גנטית אופקית.
דניס סובולב
ביוגרפיה
סובולב נולד ברוסיה, בעיר לנינגרד (לימים סנקט פטרבורג) בשנת 1971 ולמד בשני בתי הספר מן הידועים באימפריה הרוסית ובברית המועצות: גימנסיה 157, "הגימנסיה של נסיכת אולדנבורג" וליסאום סנט פטרסבורג 239 ("אננשולה" אנה הקדושה, הידוע בזכות בוגריה, מתמטיקאים ופיזיקאים דגולים). לאחר סיום התיכון, במשך שלוש שנים למד פיזיקה והשתתף בפעילות יהודית. בשנת 1991 עלה לישראל והתיישב בתל אביב. כעבור שנה עבר לירושלים והחל את לימודיו בחוג לספרות אנגלית ובתוכנית "אמירים" באוניברסיטה העברית בירושלים, שם בשנת 1999 קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה עבור העבודה "קונטרה-פונקט: מחשבה וקיום בשירתו של גיררד מאנלי הופקינס". משנת 1999 מלמד בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
יצירה ספרותית
מ-1996 סובולב מפרסם סיפורת, שירה ומסות ברוסית בכתבי עת בארץ וברוסיה: הז'ורנל הירושלמי, 22, ניבה, Nota Bene, ארטיקל ואחרים.
סיפורת
ב-2005 רואה אור הרומן שלו ברוסית ירושלים, שפרקיו התפרסמו בין השנים 2000 ו-2005. הרומן זכה לביקורות   ומחקרים רבים     , ובשל אופיו הפילוסופי והאקספרימנטלי, וכן המבנה הפרגמנטרי והזהות המפוצלת של המספר / המספרים, לעיתים גרם הרומן לוויכוחים סוערים בין מבקרי הספרות. הרומן ירושלים נכנס לרשימה הקצרה של פרס הבוּקר הרוסי לשנת 2006. לפעמים נלמד הרומן בקורסים האוניברסיטאיים הדנים בספרות רוסית עכשווית, ויש חוקרים הרואים בו את נקודת המפנה בספרות רוסית-ישראלית. בשנת 2009 סובולב מתחיל לפרסם "אגדות חיפה", אשר עם הזמן מכונסים כפרקים ברומן שלו ברוסית לגנדות הר הכרמל שרואה אור בשנת 2016. גם הרומן הזה זכה לביקורות    ומחקרים רבים בכתבי עת וספרי מחקר. ב-2020 בכתב העת ניבה בסנקט-פטרבורג מתפרסם חלק ראשון של הרומן התחייה, תחת הכותרת "על הסף". הופעתו עוררה תגובות נלהבות. חוקר הספרות רומן כצמן כתב בספרו הקלות הנשגבת של היצירה, כי רומן זה הוא "מלחמה ושלום" של הספרות הרוסית-ישראלית. קוראים אחרים ציינו את ההשפעה הרגשית החזקה של הרומן.
הרומן "ירושלים" (Иерусалим)
הרומן הפרגמנטרי ירושלים מבקש לבחון את העולם ההיסטורי והתרבותי בתום התקופה הפוסטמודרנית ואת הקיום האנושי בו. הרומן מורכב משבעה פרקים שאינם קשורים זה בזה בעלילה רציפה ודמויות, מלבד הפרק המסכם שבו הגיבורים הראשיים נפגשים בשרות מילואים. מה שמאחד אותם היא ירושלים, המהווה מציאות תרבותית, אותה מבקשים להבין ובה מנסים למצוא את מקומם הגיבורים. רובם הם בני עליית שנות ה-90 מברית המועצות לשעבר והיצורים האגדיים והמיתיים שמזדמנים בדרכם, כגון היהודי הנודד, לילית, ערפדית, ארבעת חכמינו בדרכם ל"פרדס" ועוד. הרומן נחתם בחזון ירושלים של מעלה, הנשאר מעבר לגבולות ההשגה הקיומיים של מספר הפרק המסכם. בסגנון הסיפורת של סובולב מתמזגים היסודות הריאליסטיים, ההיסטוריים והפנטסטיים. הנושאים ההיסטוריים, כגון תולדות הכוזרים או רצח רבין, מופיעים בכפיפה אחת עם סוגיות חברתיות כמו קשיי ההגירה ובעיות העולם האקדמי. אין זה רומן חברתי ובפרט לא רומן ההגירה. הוא מושתת על מקורות יהודיים, אבל, בשונה מהספרות היהודית-הרוסית במחצית הראשונה של המאה ה-20, אינו משמש כספרות מינורית בתוך הספרות הרוסית, מפני שרואה את עצמו לא כיצירת המיעוט היהודי אלא כחלק מהספרות הישראלית. כמו כן, אין הוא יכול להיתפס כספרות השוליים בספרות הישראלית, משום שתופס את עצמו כחלק מהספרות הרוסית. הווה אומר, זהו רומן פילוסופי אוניברסלי, טרנס-תרבותי, השייך באותה המידה לספרויות הרוסית והישראלית. הפילוסופיה של סובולב, המושפעת מתאודור אדורנו והוגי אסכולת פרנקפורט אחרים, נסובה סביב נושא החופש. בתפיסתו, הפרגמנטריות של הקיום, "הכאוס המדמם של ההיסטוריה" מהווה בסיס לחיפוש אחרי החופש ואחרי האמת. מהותו של חיפוש זה נעוצה ב"וויתור" הגדול שהוא, בראש ובראשונה, ויתור על ה"שלטון-בכול". הוויתור מוביל להכרת החופש כאפשרות חדשה, המצויה במרווחים שבין הפרגמנטים הכאוטיים של הישות. נוסף על כך, הדגישו המבקרים והחוקרים את המרכזיות של הבדידות ברומן, כמצב קיומי וכעמדה קוגניטיבית מכוננת. ד"ר מירוסלבה מיכלסקה-סוחנק הראתה כי מאחורי ה"כרונוטוף" הישראלי של הרומן בתחילת המאה העשרים ואחת, ואף היא למרגלותיה של ירושלים של מעלה, קיימת ברומן נוכחותה של פטרבורג שלא מוזכרת במפורש, אך נוכחותה יוצרת נדבך כרונוטופי נוסף . נטליה סטרקינה הראתה את הקשרים הרבים שבין הרומן לבין תרבויות המחאה ו"תרבויות המחתרת" של סוף המאה העשרים, הנושא שהדיון בו יימשך גם ברומן היותר מאוחר של סובולב התחיה.
הרומן "לגנדות הר הכרמל" (Легенды горы Кармель)
ברומן '''לגנדות הר הכרמל. ארבעה עשר סיפורים על אהבה וזמן''' סובולב מפתח את הפואטיקה האופיינית שלו במרחב התרבותי של חיפה וסביבותיה. כמו ברומן הקודם, המחבר מרכיב את המציאות ואת ההיסטוריה מפרגמנטים ומחפש נואשות אחרי החופש והנצח בלב לבו של הכאוס. בשונה מהרומן הקודם, המטמורפוזה הפלאית, האופיינית לאגדותיו של סובולב, מתרחשת בפרקי הרומן הזה לא במציאות אלא באישיותם של הגיבורים. בניגוד לירושלים מתמקד הלגנדות בתודעה ההיסטורית, בהתפתחותה והיפוכיה, זוהי תודעה כוזבת ואמיתית, אמינה ובלתי-אמינה בעת ובעונה אחת. כך, טראומת המלחמה משנה את אישיותו של חייל צה"ל; אהבה משנה את האוהבים; פגישה מקרית עם האינטליגנט מרוסיה משנה את אישיותה של צברית צעירה ממוצא רוסי, שנפשה הולכת לאיבוד בחיים המטורפים של הכרך. לפי הפילוסופיה של הרומן, בעולם של אהבה וזמן, החופש והנצח אינם ניתנים במתנה או בהתגלות, אלא נלמדים בעבודה מאומצת. למידה או חניכה זו נעוצה בהבנה מחודשת של הסימנים התרבותיים הסובבים את הגיבור, במאמץ פרשני מתמשך שמוחק את הגבול בין יצירה לקיום. בכך סובולב מפתח ומגשים את החזון הפואטי של "ספרות הקיום", שהציג בספרו יהודים ואירופה. סובולב הסופר חיי את עולם הסימנים והסמלים התרבותיים כעולם האובייקטים. שלא כמו בתפיסות פוסטמודרניות, אין הם נחווים כציטוטים בטקסט שמחליף את הקיום, אלא אדרבה, נתפסים כישות אובייקטיבית. מבין מבקרי הספרות והחוקרים, בספרו על ספרות רוסית-ישראלית דן פרופ' קצמן באחד הפרקים מהרומן לגנדות הר הכרמל בתור "טקסט מפתח" שבעזרו ניתן להגיע לכמה וכמה תובנות חשובות בנוגע לספרות רוסית-ישראלית באופן כללי. ולרי שובינסקי מציין כי בשונה מירושלים הרומן לגנדות יוצר עולם הרמטי, הכולל בתוכו את כל המידע שבו הקוראים זקוקים להבנתו. לעומת זאת, מראה פרופ' פיאלקובה את ההתכתבות המורכבת ורבת-פנים שבין הרומן לבין מקורות יהודיים, שרובם אינם מוזכרים ברומן במפורש, בעוד שד"ר רויטברג מדגישה את החשיבות של הנדבך הפילוסופי המעוגן בפילוסופיה רוסית דתית . ד"ר מיכלסקה-סוחנק מראה את דיאלקטיקה המורכבת המגשרת בין המיתי וההיסטורי, החומרי והרוחני, הפרטי והאוניברסלי ברומן. המבקר הנודע יליסייב כותב כי הנושא המרכזי של הרומן הוא היחס שבין היסטוריה בטרגיותה לבין אהבה שבה משתקף הפרט. יניקובה מתארת איך ה"מסע" דרך הרומן בהדרגה גורם לראות את חיפה אחרת, גם בזמן וגם במרחב. החוקר ומבקר הספרות ידוע, אמוסין, מדגיש את המתח הטרגי הקיים ברומן בין הפואטיקה והמיתופואטיקה של המקום, מחד, וניכור הפרט בעולם העכשיווי, מאידך.
שירה
ב-2017 מתפרסם קובץ שיריו ברוסית טרופים [שבילים] – מהדורה שנייה של הקובץ שפורסם לראשונה בשנת 1999. ב-2020 רואה אור ספר השירים דרך ועורר עניין בקרב חוקרי ספרות ומבקרים.
ספר שירים "טרופים" (Тропы)
אחד הנושאים המרכזיים בספר שיריו של סובולב טרופים הוא "הפתיחות לישות", הנעוצה בקבלת הריאליות המפתיעה של האובייקטים והאירועים, הממלאים את עולמו של המשורר בשנים הראשונות של שהותו בירושלים. כותרת הספר מביעה את הרעיון הזה; היא מהווה משחק מילים: פירוש המלה тропы ברוסית הוא "טרופים"או "שבילים", שתי המשמעויות הללו משחקות תפקיד מרכזי בספר. נושא זה מאחד את כל המחזורים המרכיבים את הספר והשונים מאוד הן בתמטיקה שמתנודדת בין הכוזרים לבין עולים חדשים של ימינו, והן בפואטיקה שנעה בין צורת הסונט לבין השירה האוונגרדית. הטרופים/השבילים יכולים להוביל את המשורר לוויתור ושתיקה, כמו בירושלים, או ללמידה ושינוי העצמי, כמו בלגנדות הר כרמל, אך בכל מקרה הכתיבה/ההליכה בהם היא, לדידו של סובולב, האפשרות היחידה של גילוי החופש, האמת והנצח. הנושא של המפגש בין הקיום האנושי בתוך "הדברים" בממשותם המוחשית לבין הנצח חוזר בצורותיו השונות בשירותיו של סובולב שפורסמו לאחר שנת 2015.
מחקר
מחקריו פורסמו בכתבי העת המובילים במחקר הספרות והתרבות, כגון New Literary History, Language and Literature: Journal of the Poetics and Linguistics Association, Voprosy Literatury, SEL: Studies in English Literature 1600-1900, Victorian Literature and Culture, Christianity and Literature, English: the Journal of the English Association, English Studies, Connotations, Texas Studies in Literature and Language, Nineteenth-Century Literature Criticism, Mejdunarodnyi Zhurnal Issledovanii Kultury, ורבים אחרים. מחקרים בתרבות היהודית קובצו וראו אור כספר ברוסית Res Judaica: יהודים ואירופה בשנת 2007. הספר עובד לקהל הרחב וראה אור במהדורה פופולרית יותר ב-2008. סובולב פרסם ספרי מחקר באנגלית: The Concepts Used to Analyze ‘Culture’: A Critique of Twentieth-Century Ways of Thinking (2010); The Split World of Gerard Manley Hopkins: An Essay in Semiotic Phenomenology (2011).
הספר על ג'ררד מנלי הופקינס
הספר The Split World of Gerard Manley Hopkins מוקדש לאחד מגדולי השירה האנגלית, המודרניסט הבריטי הראשון ג'ררד מאנלי הופקינס. בספר זה מנוסחת תפיסה שיכולה להגדיר את ראייתו הפילוסופית והפואטית של סובולב עצמו. הוא מנסח כאן את תפיסת "הפנומנולוגיה הסמיוטית" אשר מתמקדת, בשונה מן הפנומנולוגיה המסורתית יותר, לא בתודעה בהתכוונותה אל העולם, אלא במבע הספרותי כמימוש חלקי של מערוכות הסימנים, כפי שהוא מכוון אל התודעה. סובולב ומציע מספר כלים אנליטיים המאפשרים ניתוח הממשות של מבע זה ומבקש להראות כי שירתו של הופקינס מאחדת את הממדים הקיומי והאינטלקטואלי, את תופעות העולם ואת הרפלקסיה התרבותית, מבלי לצמצם את המשמעויות בשני הממדים או למנוע סתירות ביניהן. ממדים אלה בלתי ניתנים להפרדה, אך בעת ובעונה אחת בלתי ניתנים לאיחוד או אף גישור ביניהם. באמצעות שיטתו, סובולב מנתח את מורכבות תודעתו ה"מפוצלת" של הופקינס ורואה בפיצול זה את סוד הצלחתו של המשורר. במשתמע, מדובר באחד המאפיינים המרכזיים של "המצב האנושי" באשר הוא. ביצירותיו הספרותיות של סובולב, תפיסות אלה נעשות מורכבות אף יותר.
אצטגנוניים
אצטגנוניים (שם מדעי: Uranoscopidae) היא משפחת דגים טורפים מסדרת הדקראים.
מאפיינים
האצטגנוניים הם טורפים החיים בקרקעית הים ומסתווים מטרף קטן כמו דגים אחרים וסרטנים, אותם הם בולעים בפיותיהם הגדולות. הם חיים בכמעט כל הימים ובכל עומק.
לאצטגנוניים פה גדול ומתרחב, גב מגושם עם עוקץ גדול, סנפירים שטוחים המותאמים לחפירה וגוף משוטח עם עיניים הפונות מעלה. אורכם נע בין 18 ל-90 ס"מ.
חלק מדגים אלה היגרו מים סוף לים התיכון, עקב מיעוט המינים המתחרים שבים התיכון, למשל אצטגנון ים תיכוני.
מטרופולין חיפה
מטרופולין חיפה היא מטרופולין בישראל הכוללת אזורים ממחוז חיפה וממחוז הצפון. היא ממוקמת לאורך חוף הים התיכון, ועם אוכלוסייה מוערכת של כמעט מיליון תושבים, היא המטרופולין השלישית בגודלה בישראל אחרי גוש דן (מטרופולין תל אביב) ומטרופולין ירושלים, וגדולה רק ממטרופולין באר שבע.
המטרופולין היא המטרופולין הצפונית בישראל.
תיחום
להלן מוצגות הערים בכל אחת מהטבעות לפי הגדרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה:
בסה"כ מונה המטרופולין 129 יישובים.
אוכלוסייה
נתוני האוכלוסייה במטרופולין חיפה לשנת 2017: האוכלוסייה הערבית מהווה כ-26.6% מכלל אוכלוסיית הגוש.
תחבורה
חברות אוטובוסים מפעילות קווים רבים בתוך חיפה וכמה קווים המקשרים בין חיפה לערים אחרות במטרופולין. רשת הכבישים מחברת את חיפה עם מטרופולינים אחרים, ערים והפריפריה.
נמל התעופה חיפה משרת טיסות פנים לאילת וטיסות בינלאומיות לקפריסין ויוון. רכבת ישראל מפעילה קווים בין-עירוניים לערים נוספות בארץ.
כבישים ראשיים
הכבישים המהירים במטרופולין חיפה הם:
סביבה
את מטרופולין חיפה משרת הפארק המטרופוליני, פארק הכרמל, ועתיד גם להיבנות פארק מטרופוליני נוסף - פארק נחל הקישון.
לאסינה דאו
לאסינה ז'אן אפולונייר ג'וניור דאו (בצרפתית: Lassina Jean Apollinaire Junior Dao; נולד ב-20 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בפיוניק ירוואן בעמדת החלוץ.
קריירה
ביוני חתם באקטובה מליגת העל הקזחית. ב-19 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לקאיראט אלמטי.
ב-14 בספטמבר 2016 חתם בהפועל אשקלון מליגת העל, אך עבר בבקרה רק לאחר כחודש וחצי. ב-29 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-0 למכבי חיפה. ב-29 בינואר 2017 חתם בבני סכנין.
בקיץ חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית. בפברואר 2019 חתם בפיוניק ירוואן הארמנית.
DUKW
DUKW (מכונה באנגלית: Duck, בעברית: ברווז) הוא כלי רכב אמפיבי, הנעה 6x4, מתוצרת יצרנית הרכב הכבד האמריקאית "Yellow/GMC Truck and Coach Chevrolet" (משנת 1943 לאחר השתלטות ג'נרל מוטורס על החברה, החברה הייתה קרויה "GM Truck & Coach Division") אשר יוצר בארצות הברית בין השנים 1942–1945.
דגם ה-"DUKW" היא גרסה אמפיבית של המשאית GMC CCKW 2½-ton 6x6 truck.
במלחמת העולם השנייה תרמו דגמי ה-"DUKW" למאמץ המלחמתי בקרבות: הפלישה לנורמנדי, קרב שפך הסכלדה, "Operation Veritable", ו-"Operation Plunder".
גביע דייוויס 1980
גביע דייוויס 1980 הייתה התחרות ה-69 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 52 נבחרות.
הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. זו הייתה השנה האחרונה בה נערכו משחקים בשיטה זו.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת איטליה לבין נבחרת צ'כוסלובקיה בפראג. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת צ'כוסלובקיה.
בית המזרח
בית המזרח כלל 10 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית. משתתפות גמר הבית בשנה הקודמת קיבלו זכות לעבור ישירות לרבע הגמר.
משחקים בין מנצחי הבתים
משחקי חצי הגמר נערכו במהלך ספטמבר 1980 ומשחק הגמר בדצמבר.
ישראל בגביע דייוויס
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת מונקו.
לאחר הניצחון על מונקו הנבחרת שיחקה נגד שווייץ והפסידה.
ראובן טרוסטלר
ראובן (רודולף) טרוסטלר (1908- 1999) היה אדריכל ישראלי שתכנן מאות מבנים בישראל, בעיקר מבני תעשייה ומשרדים כמו מגדל ירושלים, בניין הטלוויזיה הישראלית ברוממה ובית סולל בונה ירושלים.
קורות חיים
טרוסטלר נולד בווינה בשנת 1908, למשפחה של נגרים ורפדים. בגיל 14 הצטרף לניהול בית העסק המשפחתי והחל ללמוד נגרות בבית ספר מקצועי. בהמשך למד אדריכלות בבית הספר לאומנויות שימושיות בווינה, שם הכיר את האדריכל אוסקר סטרנד והחל לעבוד במשרדו. סטרנד עזר לטרוסטלר לקבל את תעודת ההסמכה על אף היותו יהודי. לאחר הלימודים, שאותם סיים בהצטיינות, המשיך לעבוד עוד זמן מה במשרדו של סטרנד עד שפתח משרד עצמאי. משרדו עסק בתכנון תפאורות ותלבושות לתיאטרון ובנה גם מפעלים קטנים.
בשנת 1938 עלו טרוסטלר ואשתו לארץ ישראל והתגוררו בתל אביב, שם עבד במשרדו של זאב רכטר. לאחר זמן קצר עברו לירושלים, שם קיבל עבודה במשרד לעבודות ציבוריות של המנדט הבריטי. הוא היה פעיל גם בתנועת הבונים החופשיים ותכנן עבורם היכל עולמי בירושלים, תוכנית שלא בוצעה.
החברה הכלכלית לירושלים בחרה בטרוסטלר כאדריכל המועדף על החברה, והוא תכנן עבורה עשרות מבני תעשייה בעיר, בהם מלטשת יהלומים שהוסבה לבניין הטלוויזיה, ומפעל לחוטים שהוסב לאולפני הרדיו של קול ישראל. בנוסף תכנן מפעלים באזורי התעשייה בגבעת שאול ובתלפיות. מחוץ לירושלים תכנן מבני תעשייה בעיירות פיתוח בדרום כמו דימונה ואופקים.
בשנת 2020 נערכה בגלריה בבית האדריכל תערוכה המוקדשת ליצירתו ואותה ליווה הספר "האדריכל רודולף ראובן טרוסטלר - שישה עשורים על ציר וינה-ירושלים".
עמותת שוות
שוות היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2018. העמותה פועלת לקידום שינוי חברתי וצמצום פערי מגדר.
רקע
עמותת שוות הוקמה בשנת 2018 על ידי בני הזוג רוני ואלדד פוסטן-קורן, שנחשפו למחקרים שונים המצביעים על ירידה של כ-30% בביטחון העצמי בקרב נערות בגיל ההתבגרות. המחקרים בתחום גם הצביעו על כך שנערות בגילאים אלו חוששות מכישלון וחוות לחצים חברתיים לשלמות בלתי מושגת. מהמחקרים עלה גם כי באופן כללי לבנים יש יכולות גבוהות יותר להפגין חוסן מול כישלונות, כתוצאה מייחוס הצלחה פנימי, בניגוד לבנות שנוטות לייחס לעצמן כישלונות, ולהצלחות נוטות לתת סיבות חיצונית. על בסיס מחקרים אלו נבנתה תוכנית המנהיגות של שוות לנערות בגילאי 12–13. צוות העמותה כולל מנכ"לית, סמנכ"לית חינוך ותפעול, מנהלת פרויקטים וצוות רכזות עירוניות. הצוות מלווה בוועד מנהל, שגרירות ושגרירים הפועלים בהתנדבות ומעל 200 סטודנטיות מלגאיות שחונכות ומכשירות את הנערות בתוכניות השונות בבתי הספר, בשנת תשפ"ג.
פעילות
עמותת שוות מפעילה תוכניות מנהיגות שנתיות וסדנאות בפריסה ארצית, במטרה לסייע לנערות לפתח הערכה עצמית חיובית לטווח רחוק.
את התוכניות מנחות סטודנטיות מלגאיות שמלוות את הנערות לאורך השנה. התוכניות פועלות בשיתוף ובתמיכת חברות שמקיימות מפגשים וסיורים עבור הנערות והחונכות בתוכניות השונות ברחבי הארץ. בשנת הלימודים תשפ"ג 2022-2023 מפעילה העמותה כ-120 קבוצות מנהיגות, עבור 1200 נערות ויותר. תוכניות העמותה בשנת תשפ"ג פועלות בערים: ירושלים, בת ים, רחובות, רמת גן, חיפה, באר שבע, הרצליה, נתניה, רמלה, חולון, מגדל העמק, קריית שמונה, אשקלון, שדרות, יפיע, עכו, נהריה, חדרה, ראשון לציון, רמת השרון, כפר יונה ומועצה אזורית חוף כרמל.
לצד תוכניות המנהיגות שוות מפעילה תוכניות סדנאיות וסמינרים בפריסה ארצית למגוון גילאים, ומאפשרת לנערות להתחבר לתוכניותיה הייחודיות בהובלה ובשיתוף נשים מובילות מהמגזר העסקי.
העמותה יזמה החל משנת 2020 את אירועי "שבוע הנערה הישראלית" המתקיים במהלך חודש דצמבר בכל שנה.
במרץ 2022 נבחרה מייסדת העמותה, ד"ר רוני פוסטן קורן, לרשימת 30 מתחת 30 של מגזין פורבס על עשייתה החברתית.
במרץ 2023 זכתה ד"ר רוני פוסטן קורן בפרס ע"ש רות רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך.
באפריל 2020, 1,300 נערות חגגו יחד בת מצווה באירוע וירטואלי רחב היקף ("בת המצווה של ישראל"), בהפעלת 200 מתנדבות ועם אירוע מרכזי בהשתתפות אמניות ואמנים ידועים, זאת בתקופה הקורונה בה בוטלו מסיבות בת המצווה לנערות רבות.
שבוע הנערה הישראלית
שבוע הנערה הישראלית' הינו אירוע שנתי לאומי שהחל לפעול בשנת 2020 ביוזמת ובהובלת עמותת שוות. בשבוע זה נפגשות אלפי נשים בכירות מכלל המגזרים עם עשרות אלפי בנות ובני נוער, ברחבי הארץ לשיחות השראה, אודות דרכי ההגשמה והקריירה השונות, במטרה לעודד נערות לשאוף ולחלום גבוה, לשאוב השראה ולקדם יחד שיח אודות שוויון הזדמנויות ושוויון מגדרי בחברה. שבוע הנערה הישראלית מתקיים בחודש דצמבר בכל שנה, כאירוע ארצי שכולל קמפיין מודעות רחב באמצעי התקשורת, כיסוי תקשורתי רחב וקמפיין ויראלי אשר משתתפות בו אלפי נשים מכלל המשק והחברה הישראלית.
שבוע הנערה הישראלית החל לפעול בשנת 2020. בשנתו השלישית בדצמבר  2021 הפגיש כ- 90,000 נערות ונערים עם כ- 2,800 נשים מובילות ומעוררות השראה, ממגוון תחומי עיסוק, במטרה להמחיש לבנות ובני הנוער בישראל שנשים יכולות ואכן עושות הכל.
בתי הספר המשתתפים בתוכנית, מקבלים ערכת מערכי שיעור לכיתות ומקיימים דיונים על שוויון מגדרי.
במהלך שבוע הנערה הישראלית 2021, התפרסם דו"ח הנערה הישראלית הסוקר מגמות ושאיפות של נערות בישראל, והושק בטקס חגיגי בבית הנשיא בחסות רעיית הנשיא מיכל הרצוג.
במהלך השנים הובילו את שבוע הנערה הישראלית הנשים הבכירות ביותר בחברה בכלכלה ןבפוליטיקה, ונפגשו עם נערות צעירות, ביניהן - עפרה שטראוס יו"ר קבוצת שטראוס, יעל ארד יו"ר הוועד האולימפי וספורטאית אולימפית, חברת הכנסת ארנה ברביאי, המוזיקאית נגה ארז, הספורטאית הפראלימפית מורן סמואל, היזמית והקונדיטורית אור שפיץ, מנכ"לית משרד ראש הממשלה לשעבר הגברת נעמה שולץ, היזמית ומנחת הכרישים יסמין לוקאץ', מייסדת חברת פאפאיה גלובל עינת גז, מנכל"לית מטא בישראל עדי סופר תאני, הספורטאית האולימפית חנה מיננקו, מיה דגן משפיענית הרשת, איילת רזין בית אור מנכלית הרשות לקידום מעמד האשה ועוד.
במסגרת שבוע הערה הישראלית חברות רבות ומובילות במשק הישראלי מעודדות התנדבות נשים, בהרצאות בבתי הספר, ומעודדות התדנדבות בקנה מידה ארצי. בסך הכל נרתמות בכל שנה אלפי נשים מתנדבות במהלך שבוע אחד להרצאות השראה והעשרה.
באוקטובר 2022 זכה קמפיין שבוע הנערה הישראלית בתחרות האפ"י בפרס אפי זהב בקטגוריית עמותות, על קמפיין פורץ דרך והישגים מרשימים באפקטיביות ובאימפקט שהקמפיין עורר בהובלת משרד הפרסום מנצ' ודבי תקשורת.
סטון (יחידת מידה)
סטון (באנגלית: Stone) היא יחידת מסה בריטית, השווה ל-6.35029318 קילוגרמים. בבריטניה, באירלנד וברוב מדינות חבר העמים סטון משמש כיחידת מידה למשקל גוף האדם. אנשים במדינות הללו בדרך כלל יציינו כי הם שוקלים למשל "" (11 סטון ו-4 פאונד). לעיתים רבות במשחקי אגרוף בריטיים יציינו את המשקל של המתמודדים בסטון.
בעבר נעשה גם שימוש ביחידת מידה זו לשקילת סחורות חקלאיות. תפוחי אדמה, למשל, נמכרו באופן מסורתי לפי יחידת מידה זו. בשנת 1985, בהתאם לחוק המשקלים והמידות (Weights and Measures Act), הסטון הוסר מרשימת יחידות המסה המקובלות לשימוש במסחר בבריטניה.
פרנקי וג'וני (סרט, 1991)
פרנקי וג'וני (באנגלית: Frankie and Johnny) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1991 בבימויו של גארי מרשל, עם אל פצ'ינו ומישל פייפר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי טרנס מקנאלי והוא מבוסס בחלקו על מחזהו "פרנקי וג'וני באור הירח" שהוצג באוף ברודוויי ב-1987. במחזה היו רק שני שחקנים שנמצאים בדירה אחת. בסרט נוספו שחקנים בתפקידי משנה.
העלילה היא על איש ואישה בודדים שעובדים יחד במסעדה בניו יורק ומנסים לבנות יחסי קרבה למרות החששות וההבדלים ביניהם.
אל פצ'ינו ומישל פייפר מופיעים ביחד לאחר שמונה שנים מאז פני צלקת.
תקציר העלילה
ג'וני (אל פצ'ינו) משתחרר מבית הסוהר בו נכלא בגלל זיוף המחאות. בתקופת הכלא רכש מיומנות כטבח וכעת הוא רוצה לחפש למצוא עבודה בשטח הזה. הוא נכנס למסעדת "קפה אפולו" בניו יורק ובעל המקום, ניק (הקטור אליזונדו) מקבל אותו לניסיון למרות עברו.
במסעדה מכיר ג'וני את המלצרית פרנקי (מישל פייפר) ומתחיל לחזר אחריה אף על פי שהיא דוחה אותו. הוא מסתפק בהתחלה בסטוץ עם המלצרית קורה (קייט נליגן) שלא מסתירה זאת משאר העובדים במסעדה. פרנקי גרה בדירה קטנה ונעזרת בשכן טים (נייתן הייל), הומוסקסואל שמסייע לה ביחד עם בן זוגו בובי בעבודות בדירה ובעצות אישיות.
לבסוף מסכימה פרנקי להתלוות לג'וני למסיבת פרידה לאחד העובדים. טים מייעץ לה מה ללבוש ולאחר המסיבה הוא מלווה אותה לדירה והם מקיימים יחסים.
ג'וני רוצה להתחתן אבל פרנקי דוחה אותו ולבסוף מגלה לו כי בן זוגה האחרון הכה אותה קשות בעת שהייתה בהריון והיא אבדה את הוולד ומאז היא בפחד ומתרחקת מזוגיות. ג'וני מספר לה כי הוא גרוש עם שני ילדים וכי גרושתו התחתנה שוב עם גבר מבוסס וכי התבונן בהם ממכוניתו ולא היה לו כוח נפשי ליצור קשר אתם.
ג'וני מתקשר לתוכנית לילה ברדיו ומספר על קשייו עם בת זוגו ומבקש להשמיע את המנגינה האהובה עליה - "אור הירח" של קלוד דביסי. בקשתו נענית והם מתפייסים לקול המנגינה מהרדיו.
Metalist Magazine
Metalist Magazine (מגזין מטאליסט) הוא מגזין אינטרנטי ישראלי העוסק במוזיקת מטאל על כל תת-סגנונותיה, ובקהילת המטאל הישראלית. האתר גם מספק לוחות זמנים ונתונים על הופעות מיועדות של להקות מטאל בארץ, לצד כתבות על נושאים הקשורים בנושא זה.
היסטוריה
מגזין מטאליסט (Metalist) פורסם לראשונה בסוף שנת 2002 לאחר שלטענת מנהליו, לא היה אף מגזין איכותי לקהילת המטאל הישראלי. המגזין הוקם על ידי אורון תנעמי כחלק מפעילותה של חברת "מטאליסט הפקות" שייסד אשר הפיקה מופעים רבים עם אומני המטאל המובילים מהארץ ומחול בעשור הראשון של המילניום. המגזין נוצר במקור כדי לתרום ולשפר את הידע בנושאי מטאל וגם לספק מגזין למטאליסטים חובבים שמעוניינים לשמוע המלצות על אלבומים וכו'. המגזין שווק בתחילה כחלופה הישראלית למגזיני מטאל ברחבי העולם בטענה כי בארץ אין בכלל כתבות או ראיונות רציניים העוסקים במוזיקת מטאל, אלא רק בפופ ומוזיקה אלקטרונית.
בחודש יולי 2005, שתי החברות "מטאליסט הפקות" ו-"מגזין מטאליסט" נפרדו, והמגזין החל את פעילותו כגוף נפרד. ניהולו הפעיל עבר לידיו של אלון מיאסניקוב, עיתונאי מטאל בעל ניסיון רב שנים.
עד כה ערכו צוות המגזין למעלה מ-400 ראיונות עם להקות ואמנים אקסקלוסיביים העוסקים בז'אנר כדוגמת: רמשטיין, In Flamesו- רוני ג'יימס דיו לצד ראיונות בלעדיים עם הלהקות הישראליות המובילות וכמו כן עם וארג ויקרנס מיסד הפרויקט המוזיקלי Burzum שסיפר לראשונה מנקודת מבטו על פצצה ששלח בדואר לזאב טננבאום מייסד להקת Salem, על תקופתו בכלא ובריחתו ממנו ודיבר לראשונה על ילדותו בעיראק בעקבות שליחות של אביו והתרומה של כך לדעותיו שנחשבות רדיקליות. במגזין נעשו מעל ל-1200 סקירות אלבומים ו-DVD העוסקים בכל ז'אנר של מטאל (לרבות בלאק מטאל, דת' מטאל, הבי מטאל, מטאל קיצוני ועוד). מאז נוסד מתעדכן האתר על בסיס יומי. כותבי המגזין סיקרו הופעות קטנות וגדולות בעולם, העלו כתבות המיועדות לקהל אוהבי המטאל ואף הוסף מדור סרטים המוקדש לסרטי אימה, אשר הפכו מזוהים עם מוזיקת המטאל.
שירות
האתר הוא חינמי, ונגיש לקוראי עברית ואנגלית. המגזין מעניק שירותים מגוונים לקהילת המטאל בישראל, בהן:
חדשות
תפקידו המרכזי של האתר הוא לספק חדשות וכתבות לאוהדי מטאל בארץ, בנושאים מגוונים שכולם עוסקים במטאל. למשל, סדרות כתבות אקטואליות העוסקות בלהקות מטאל פחות מוכרות שהמגזין מביא לאוזניהם של מאזינים חדשים, או כתבות על אלבומים חדשים של להקות מוכרות. האתר מספר מספר גדול של כתבות וחדשות מתעדכנות בנושאי להקות, אך גם בנושאי קהילת המטאל בארץ, כמו למשל כנסי מטאל, פתחה של מועדונים ועוד. את הכתבות כותבים מספר כתבים מטאליסטים, רובם מוזיקאים המנגנים ויוצרים מטאל (ראו למטה - צוות האתר).
מלבד צוות הכתבים והעורכים של המגזין, האתר מזמין אמנים ומטאליסטים שמעוניינים לפרסם מאמרים בעיתון לשלוח אליהם והמערכת תפרסם את הכתבה (בתנאי שהיא לא תכלול קטעים לא פרובוקטיביים). כך יוצא שמדי פעם מופיעות כתבות שנכתבו על ידי האמנים עצמם. פורמט החדשות של המגזין מכיל ראיונות רבים עם להקות מטאל ברחבי העולם.
פרסום
באתר מופיעות פרסומות (משם מגיעה פרנסת האתר) וכולן עוסקות במטאל. לרוב הפרסומות מבשרות על הופעות בארץ (בתמונה ניתן לראות פרסומת להופעה של איירון מיידן בישראל, אך היא התבטלה בעקבות הקורונה), אך לפעמים גם מפרסמות אלבומים של להקות מפורסמות, להקות מקומיות או מרצ'נדייז.
אלכסנדרו דימיטריה קסנופול
אלכסנדרו דימיטריה קסנופול (ברומנית: Alexandru Dimitrie Xenopol 23 במרץ 1847 יאשי - 17 בפברואר 1920 בוקרשט) היה היסטוריון, כלכלן והוגה דעות רומני, בן למהגר זר. היה אחד ממייסדי ההיסטוריוגרפיה הרומנית, חיבר סינתזה חשובה ראשונה של ההיסטוריה של העם הרומני, ונודע בתרומותיו לפילוסופיה של ההיסטוריה. .כיהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת יאשי וחבר באקדמיה הרומנית. היה משפטן ופילוסוף בהכשרתו.
ביוגרפיה
קסנופול נולד ביאשי ב-1847, אז בנסיכות מולדובה, כבן הבכור בין ששת ילדי הוריו. אביו, דימיטריה קסנופול, היה מהגר זר, שלדברי בנו ההיסטוריון, מוצאו לכאורה היה מאנגליה. שם המשפחה האמיתי שלו היה ברונסוויק, השם האנגלי לאזור בגרמניה (בראונשווייג) ואמו הייתה בת למשפחה בשם סמית'.לפי קסנופול אביו סבל בצעירותו ממשבר נפשי (ככל הנראה, עקב פרשה רומנטית, ברח עם אהובה והיא טבעה), נדד עד לשוודיה ואחר כך הגיע לאיסטנבול. היה נתין בריטי ויווני ונוצרי פרוטסטנטי והגיע בסופו של דבר לעיר הרומנית גאלאץ, אז חלק מנסיכות מולדובה. שם הוטבל לנצרות האורתודוקסית על ידי הקולונל סקלטי. ייתכן כי האב שינה את שמו לקסנופולוס עוד לפני הגעתו לארצות הרומניות, או אולי עשה זאת בעצת הקולונל סקלטי. שם משפחה זה משמעותו - "בן של נוכרי". לדעתם של יאקוב נגרוצי וההיסטוריון ניאגו ג'ובארה, ייתכן כי האב היה ממוצא יהודי (אולי יהודי יווני). דימיטריה קסנופול עבד כדרגומן (מתורגמן) בשירות הקונסוליה הפרוסית במולדובה, עבד כמורה פרטי של ילדי הבאן יורדאקה רוסטי בעיר בקאו, כאב בית של פנימייה וכמנהל בית סוהר ביאשי. לדימיטריה קסנופול הייתה בת זוג ממוצא יווני-רומני, שנולדה למשפחה בשם וסיליו.
אלכסנדרו קסנופול למד בפנסיון צרפתי, אחר כך החל משנת 1856 בבית ספר Trei Ierarhi ("שלושת בכירי הכנסייה") ביאשי ואחר כך, המשיך באקדמיה מיכאיליאנה וב"מכון האקדמי" בעיר. בשנת 1867 סיים את בחינות הבגרות. בשנים 1867–1871 למד באוניברסיטת וינה ואחר כך באוניברסיטת ברלין - משפטים, פילוסופיה והיסטוריה. בשנת 1871 סיים תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטלת ברלין ותואר דוקטור בפילוסופיה באוניברסיטת גיסן.
בגיל 21,בשנת 1868 פרסם בכתב העת של החוג ז'ונימיה, Convorbiri literare, סדרת מאמרים על מסורות הרומנים ועל המוסדות הרומניים. חברת "ז'ונימיה" הייתה זו שהעניקה לו מלגה להשלמת לימודיו בברלין. בשנת 1871 זכה קסנופול בתחרות לכתיבת נאום חגיגי לרגל מלאת 400 שנה מהקמת מנזר פוטנה על ידי שליט מולדובה, שטפן הגדול. קסנופול כיהן לכמה חדשים כמזכיר חברת "ז'ונימיה" במקום יאקוב נגרוצי ובשנים 1871–1874 ערך את הפרוטוקולים של ישיבות החברה. החל משנת התרחק מ"ז'ונימיה" כדי להצטרף יחד עם וסילה קונטה לקבוצה פוליטית "ליברלית מתונה", ואחר כך למפלגה הליברלית הרומנית.
בשובו למולדתו עבד כתובע ביאשי, אולם בשנת 1883 עזב סופית את הקריירה המשפטית כדי לעסוק רק בהיסטוריה. כבר ב-1878 התקבל דרך מכרז בראש הקתדרה להיסטוריית הרומנים באוניברסיטת יאשי ובשנת 1891 התמנה שם גם לפרופסור להיסטוריה עולמית. בשנים 1898–1901 כיהן כרקטור אוניברסיטת יאשי. ב-1893 נבחר לאקדמיה הרומנית. בחבר השופטים שבחר בו ישבו וסילה אלכסנדרי, וחברי החוג ז'ונימיה, טיטו מאיורסקו, יאקוב נגרוצי ווסילה פוגור.
בשנים 1894–1903 ושוב 1906–1908 היה קסנופול העורך הראשי של כתב העת "ארכיבה" שהופיע ביאשי. בשנת 1899 פרסם בצרפתית Les Principes fondamentaux de l'histoire (עקרונות היסוד של ההיסטוריה), על היסודות התאורטיים של ההיסטוריה, ספרו הידוע ביותר מחוץ לגבולות רומניה.
החל משנת 1915 התגורר בבוקרשט. בימי הכיבוש הגרמני בבוקרשט, קסנופול שהיה כבר נכה קשה ערק עם אשתו ליאשי ושהה שם בשנים 1917–1918. בשנותיו האחרונות בריאותו הידרדרה מאוד וחי בתנאי עוני. היה משותק וסבל מאפאזיה. הוא ואשתו פנו פניות חוזרות לעזרה מהשלטונות, כולל בקשות למזון. אחרי המלחמה ושובו לבוקרשט, אישר לו הפרלמנט הרומני גמלה מיוחדת בדיוק ביום מותו, 23 בפברואר 1920. קסנופול הובא לקבורה בבית הקברות בלו בבוקרשט. בהלווייה הספיד לו תלמידו, יורגה. אחיו הצעיר, ניקולאיה קסנופול (1917-1858), היה פוליטקאי ודיפלומט, כיהן כשר התעשייה והמסחר (1913-1912) וכשגריר הראשון של רומניה בטוקיו.
פעילותו
מתחילת פעילותו המדעית הצטיין קסנופול בניתוחיו ההיסטוריים, שפורסמו בכתב העת "Convorbiri literare". בשנת 1884 פרסם את הספר "התאוריה של רסלר. עיון בהתמדת הרומנים בדאקיה הטריאנית" ב-300 עמודים. באותו נושא פרסם ב-1885 בפריז את הספר "חידה היסטורית. הרומנים בימי הביניים". בספרים אלה השתדל להוכיח את המקור הילידי וההמשכיות של הרומנים במרחב הרומני המסורתי, קרפטי-דנובי-פונטי (כלומר באגן הקרפטים, בין הדנובה לים השחור)
Istoria românilor în Dacia traiană "תולדות הרומנים בדאקיה הטריאנית"
בשנים 1888–1895 הוציא קסנופול לאור ביאש את ספרו העיקרי, תולדות הרומנים בדאקיה הטריאנית, בשישה כרכים, בעלי 4000 עמודים. זו הייתה הצגה שיטתית, אנליטית ומורכבת ראשונה של תולדות הרומנים, בכל האזורים המאוכלסים בהם, מהימים העתיקים ביותר ועד לאיחוד הנסיכויות בשנת 1859. לצורך כתיבתה ערך המחבר מחקרים ממושכים בהארכיונים ובספריות ברומניה ובחוץ לארץ, ובו זמנית פרסם מתוצאותיהם מאמרי עיון שונים על המקורות והמוסדות ההיסטוריים הרומנים.