cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רם שמואלי
שירות בצה"ל
שמואלי התגייס לקורס טיס מספר 93 אותו סיים כחניך מצטיין במגמת קרב, ולאחריו שובץ בטייסת 119 (טייסת "העטלף"), אז טייסת מטוסי F-4 פנטום. כמה חודשים לאחר מכן כבר השתתף בגיחתו המבצעית הראשונה, הפצצה בצידון. במהלך מלחמת לבנון הראשונה השתתף במבצע ערצב 19 ובמאות גיחות נוספות, בהם ניסיונות לחסל את יאסר ערפאת. ב-1984 עבר הסבה למטוסי F-16 פייטינג פלקון ומונה לסמ"ט ב' בטייסת 110 (טיסת "אבירי הצפון"). בהמשך נשלח לארצות הברית כחלק מצוות הקליטה של מטוסי ה-F-16C. ב-1987 חזר לטייסת 119 כסמ"ט א'. בתקופה זו השתתף והוביל גיחות צילום ואיסוף מודיעין רבות.
ב-1989 השתחרר מצה"ל, אך לאחר מספר חודשים חזר לשירות קבע ויצא לשנת לימודים בבסיס חיל האוויר של ארצות הברית ובאוניברסיטת אובורן במונטגומרי שבאלבמה. עם שובו ארצה מונה במאי 1990 למפקד טייסת המיון של בית הספר לטיסה בחצרים. שנה אחר כך מונה למפקד טייסת 101 (טייסת "הקרב הראשונה"), שהפעילה מטוסי F-16D. כמפקד הטייסת הוביל אותה בתקיפת בסיס האימונים של חזבאללה בעין דרדרה. הוא סיים את תפקידו באוגוסט 1994 ומונה לראש ענף אימוני קרב במטה חיל האוויר. בתפקיד זה היה אמון על תחילת שיתופי הפעולה של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הטורקי. בהמשך שימש בתפקיד ראש ענף קרב במחלקת המבצעים של החיל. ב-1997 מונה שמואלי למפקד בסיס עובדה ובשנים 2000–2004 שימש מפקד בסיס רמת דוד.
לאחר שסיים לימודי תואר שני בממשל ציבורי באוניברסיטת הרווארד קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק המודיעין. הוא כיהן בתפקיד במהלך מלחמת לבנון השנייה, במהלכה השמיד חיל האוויר את מרבית מערך הרקטות ארוכות-הטווח של חזבאללה בימים הראשונים של הלחימה. בתחילת יולי 2007 הוחלף על ידי אבישי לוי ופרש משירות הקבע. המשיך לשרת עד 2020 כטייס מבצעי בטייסת 109 ולאחר מכן כמדריך בבית הספר לטיסה במגמת נווטי קרב.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל פעל בנושאי חינוך, והקים ב-2008, יחד עם יצחק אוחיון, מנהל אינטל ירושלים, את "צוות משימה ציבורי - הטובים בחינוך" (יחד מורים), שפעל בתחילה כמנהלת ייעודית במשרד החינוך, לצורך הכשרה להוראה של פורשים מצה"ל וכוחות הביטחון ויוצאי תעשיית ההיי-טק. הוא נבחר ב-2009 לאחד מ-50 המובילים בחינוך בישראל על ידי מגזין "העיר". שמואלי הוא שותף מייסד ומנהל תוכנית ערי חינוך.
משנת 2010 עד 2019 כיהן שמואלי כיו"ר ארגון "השומר החדש" הפועל ברחבי ישראל בעזרה לחקלאים ובחינוך עשרות אלפי בני נוער וצעירים לעבודת האדמה ודרכה חיבור לעצמם ולמורשתם ולארצם. הוא ממשיך להיות חבר בוועד "השומר החדש". הוא הצטרף לארגון לאחר שחש תסכול עוד בהיותו קצין בחיל האוויר מהשתלטות לא חוקית של בדואים על שטחים באזור בסיסי חיל האוויר בנגב.
משנת 2012 ייסדו שמואלי ואביהו סופר את רשת הארגונים "מתחברים לעתיד משותף". במסגרת ייסוד והובלת התנועה קיימו מתחברים מפגשים של כמעט 200 אלף ישראלים בשולחנות עגולים ומפגשים בכל הארץ. פרויקט הדגל של הפעילות הוא צעדה לאומית חברתית-"מתחברים בדרך לירושלים" אשר צעדה 7 שנים במשך יומיים בדרך לירושלים. הפעילות של מתחברים הניעה "אדוות" רבות של פעילות והתארגנויות חדשות בכל רחבי הארץ ובקרב כל השבטים בעם ובחברה, לחיזוק הלכידות החברתית ולבניית יחד ישראלי חדש.
בין השנים 2010 ו-2014 כיהן כיו"ר עמותת תל"י - תגבור לימודי יהדות בבתי ספר ממלכתיים ביחד עם המנכ"ל איתן שיקלי.
משנת 2014 התמנה ליו"ר עמותת כפר גלים, בו לומדים כאלף תלמידים וגרים כמעט 240 בני נוער בפנימיה שבכפר.
ב-2015 זכה בפרס ירושלים לאחדות ישראל. כהוקרה על מהלך מתחברים ו"מתחברים בדרך לירושלים".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הצטרף למפלגת כולנו ושובץ במקום העשירי. אך לא נכנס לכנסת.
באוגוסט 2019 הקים שמואלי יחד עם יו"ר איגוד מנהלי מחלקות החינוך ברשויות המקומיות אבי קמינסקי את הקבינט הציבורי לחינוך. הקבינט מאגד בתוכו את ראשי ארגוני הגג היציגים בתחום החינוך- ארגוני מורים, הורים, תלמידים ועוד. המטרה המרכזית של הקבינט היא לבנות יחד תוכנית עשור למערכת החינוך שעל פיה תפעל בעשר השנים הקרובות. תוכנית מפת הדרכים חינוך 2030 התפרסמה באוקטובר 2020 וכעת פועל הקבינט לקדם את ההמלצות והקמת מועצה לאומית לחינוך. שמואלי עומד בראש הקבינט ביחד עם קמינסקי. החל משנת 2022 מנהל את בית הספר אליאנס בחיפה.
חיים אישיים
שמואלי נשוי ואב לארבעה ילדים, ומתגורר במושב כרם מהר"ל. הוא מגדל זיתים ומפיק שמן זית אורגני. הוא והוריו הם דור שלישי ורביעי לחקלאים בישראל.
אנרי וייטאן
אנרי וייטאן (Henri Vieuxtemps; 17 בפברואר 1820 – 6 ביוני 1881) היה מלחין וכנר בלגי.
וייטאן נולד בבלגיה בעיר ורוויה ליד לייז'. הוריו עסקו באריגה. אביו, שהיה כנר חובב ובונה כינורות, הבחין בכישרונות הנגינה של הילד. בגיל 6 הופיע וייטאן לראשונה בקונצרט פומבי בנגנו את הקונצ'רטו לכינור ותזמורת של פייר רוד. הוא החל להתפרסם בבלגיה ופגש בכנר הבלגי המפורסם שארל דה בריו, שהשיג לו מלגת לימודים בפריז, שם הופיע לראשונה, שוב בקונצ'רטו של רוד, וזכה להצלחה. הוא למד אצל בריו, אך כעבור שנה נאלץ לחזור לבלגיה בגלל המהפכה של יולי ובגלל נישואי בריו לזמרת מריה מאליברן ויציאתו למסע קונצרטים. בשובו לבריסל המשיך וייטאן לפתח את טכניקת הכינור שלו בכוחות עצמו. גישתו המוזיקלית העמיקה הודות לנגינה עם זמרת המצו-סופרן המוזיקלית עד מאוד פולין גרסיה-ויארדו, אחותה של מאליברן.
בשנת 1833, בגיל 13, יצא עם אביו לסיור קונצרטים בגרמניה. הוא זכה בהצלחה רבה ונפגש עם לואי שפור ועם רוברט שומאן, ששמע אותו והשווה את נגינתו לזו של ניקולו פאגאניני. במשך העשור הבא ביקר בערים שונות באירופה ונגינתו הרשימה לא רק את הקהל אלא גם מוזיקאים מפורסמים כמו ברליוז ופאגאניני, שאותו פגש בשנת 1834 בלונדון.
בשנת 1843 ערך סיור קונצרטים בארצות הברית. בשנים 1846 -1851 חי וייטאן בסנקט פטרבורג והיה הכנר האישי של הצאר ניקולאי הראשון. הוא היה פרופסור לכינור בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
הוא חזר לבריסל כפרופסור לנגינת כינור בקונסרבטוריון, ופיתח שיטה לנגינה בכלי זה. אחד מתלמידיו המפורסמים היה הכנר אז'ן איזאיי.
בשנת 1873 לקה באירוע מוחי ששיתק את פלג גופו השמאלי וסיים את הקריירה שלו כנגן. הוא עבר להתגורר אצל בתו וחתנו באלג'יר. ב-1881, בשעה שנסע בכרכרה, יידה שיכור אבן בראשו והוא נפצע קשה ונפטר.
שרידיו הובאו לקבורה בעיר הולדתו ורוויה בלוויה רבת משתתפים. בעיר יש אנדרטה לזכרו.
יצירותיו של וייטאן
רוב יצירותיו של וייטאן נכתבו לכלי שבו ניגן בעצמו, כולל שבעה קונצ'רטי לכינור ותזמורת המנוגנים ברובם עד היום ומגוון יצירות סלוניות קצרות. בשנותיו האחרונות, כשנאלץ לוותר על הנגינה בכינור, החל לכתוב לכלים אחרים - שני קונצ'רטי לצ'לו ותזמורת, סונאטה לויולה ותזמורת ושלוש רביעיות מיתרים. עם זאת, הקונצ'רטי לכינור הם אלה המקנים לווייטאן מקום של כבוד בתולדות הכינור, כתומך חשוב באסכולה הפרנקו-בלגית של כלי זה. הקונצ'רטי שלו עצמו וביצועיו את הקונצ'רטי של בטהובן ומנדלסון (משל בטהובן ניגן גם את הסונאטות לכינור ורביעיות המיתרים) העצימו את הממד הקלאסי של רפרטואר הכינור, שנטה לווריאציות ופנטזיות על נושאים מתוך אופרות פופולריות, מבריקות מבחינה טכנית אך רדודות. וייטאן לא הסתפק מעולם בווירטואוזיות לשמה, שלא כאחדים מקודמיו.
Chikungunya
Chikungunya (צ'יקונגוניה) היא מחלה נגיפית המועברת על ידי עקיצת יתושים, בעיקר הפעילים ביום ובין הערביים. המחלה לא נחשבת קטלנית אך היא מאוד לא נעימה. הנגיף נפוץ באזורים טרופים אך בעקבות התחממות כדור הארץ הנגיף יכול להתפרץ כמעט בכל מקום בעולם.
סימפטומים וטיפול תרופתי
הסימפטומים של המחלה דומים לקדחת דנגי. תקופת הדגירה של המחלה היא עד 12 ימים מרגע עקיצת היתוש ומלווה בחום גבוה עד 39 מעלות צלזיוס, חולשה, כאבי ראש, דלקת מפרקים, דימום נקודתי, פוטופוביה, פריחה ולפעמים גם דלקת בלחמיות העיניים ונדודי שינה.
החום לא יורד במשך כיומיים ואז צונח בפתאומיות. הסימפטומים האחרים נמשכים שבוע לערך. דלקת מפרקים עלולה לעבור רק לאחר שבועות עד חודשים.
דלקת עיניים ממושכת עלולה לגרום לדלקת הקשתית ולפגיעה ברשתית.
אין חיסון למחלה ועל כן משתמשים במדכאי דלקת שאינם סטרואידים כגון כלורקין, איבופן ועוד. אספירין אינו מומלץ לשימוש בגלל העלאת הסיכון לדימום. מחקרים מעלים שככל שהחולה צעיר יותר כך גדלים סיכוייו להחלים מהר יותר. לדוגמה אדם בגיל צעיר עשוי להבריא תוך 5–15 ימים, אדם אחרי גיל 35 יחלים רק אחרי חודש עד חודש וחצי, ואילו החלמתו של קשיש עשויה לארוך מספר חודשים. בנוסף, עוצמת המחלה גדלה ככל שגילו של החולה גבוה יותר. מחקרים הראו כי לאישה בהיריון יש סיכוי גבוה להחלים מהמחלה מהר יחסית.
התפרצות המחלה באיטליה
בשנת 2007 פרצה המגפה בעיירה קטנה בדרום איטליה קסטיליונה די צ'רוויה. תוך חודש אחד נדבקו יותר ממאה תושבי העיירה בעקבות הגעתו של יתוש הטיגריס האסייתי לאזור. המגפה גרמה לפאניקה ברחבי איטליה. היה ברור שמדובר במגפה אך לא היה ידוע איזה וממה היא נגרמה. רק לאחר שרוב החולים הבריאו גילו החוקרים שמדובר בנגיף צ'יקונגוניה. בספטמבר 2017 דווח על התפרצות נוספת שכללה כ-500 מקרים.
התפרצות המחלה באיטליה מסמלת עידן חדש שבו מחלות טרופיות עלולות להתפרץ באזורים לא טרופיים, בעקבות התחממות כדור הארץ המאפשרת ליתושים שמקורם באזור טרופי לחיות באזורים כמו אירופה וצפון אמריקה.
היסטוריה
הנגיף התגלה לראשונה בשנת 1955 על ידי ו.ה.ר לומסדן ומריון רובינסון, בעקבות התפרצות בשנת 1952 בגבול בין טנזניה ומוזמביק. אותם חוקרים נתנו למחלה את שמה, הלקוח משפתו של שבט מקומי, ומשמעותו בשפת הקמקונדה "להיות נשלט", ביטוי לשיתוק והכאב האוחזים בחולים.
לנגיף פוטנציאל לשמש כנשק ביולוגי.
בטיחות במעבדה
מעבדות מחקר ופיתוח, מעבדות תעשייתיות, מעבדות רפואיות, מעבדות סטודנטים, מעבדות כימיות, מעבדות ביולוגיות, מעבדות לבריאות הסביבה וכו', מכילות סיכוני בטיחות ובריאות משמעותיים. מניעתן של תאונות במעבדה דורשת פעולות מניעה, טיפול וערנות מתמידים. דוגמאות לגורמי סיכון כוללים מתח חשמלי גבוה, לחץ גבוה ולחץ נמוך (וקום), טמפרטורות גבוהות ונמוכות, כימיקלים קורוזיביים ורעילים וחומרים ביולוגיים מזהמים ומסוכנים לרבות אורגניזמים מזהמים ורעלנים שלהם.
האמצעים להגנה מפני תאונות במעבדה כוללים: הכשרה לבטיחות, אכיפה של מדיניות בטיחות במעבדה, סקירת היבטי בטיחות בעת תכנון בדיקות מעבדה וניסו יים, השימוש בציוד מגן אישי, והפעלת צוותי בטיחות במהלך פעילויות ברמת סיכון גבוהה במיוחד.
במדינות רבות, העבודה במעבדה כרוכה בחקיקה של רשויות הבריאות ו/או הפיקוח על העבודה. במדינת ישראל חקיקה זו קשורה בפיקוח על העבודה ובמשרד הכלכלה והתעשייה (לשעבר התעשייה מסחר ותעסוקה - התמ"ת). במקרים מסוימים, הפעילויות המעבדה עלולה להציב גם סיכונים לבריאות הסביבה. לדוגמה, במקרים בהם מתרחשת פליטת חומרים רעילים או זיהומיים, מהמעבדה לסביבה, במכוון או באקראי.
בישראל קיים "המוסד לבטיחות וגיהות" המקיים פעילות ענפה בתחומי ההסברה, הדרכה, הפצת מידע, קיום מחקר לקידום תרבות של בטיחות בעבודה ובריאות תעסוקתית, בכל ענפי המשק השונים: תעשייה ושירותים, בנייה וחקלאות. למוסד לבטיחות וגיהות יש מאגר ספרות ופרסומים בתחומי הבטיחות, לרבות בתחומי הבטיחות במעבדות השונות.
איפור
עדיף להגיע לעבודה ללא איפור ובכל מקרה יש להסיר איפור וקרמים לפני תחילת העבודה.
עדשות מגע
עדשת מגע עלולות להפריע במקרה תאונה עם נוזלים המחייבים שטיפת עיניים.
סיכונים כימיים
כימיקלים מסוכנים מציבים איומים פיזיים ו/או בריאותיים לעובדים במעבדות רפואיות, תעשייתיות, במכוני מחקר באקדמיה ובאוניברסיטאות. כימיקלים במעבדה כוללים כימיקלים גורמי סרטן (חומרים קרצינוגנים), רעלנים (למשל, אלה המשפיעים על הכבד, הכליות, מערכת העצבים), חומרים מגרים, חומרים קורוסיביים, חומרי גורמי עירור, כמו גם חומרים הפועלים על מערכת הדם או גורמים נזק לריאות, לעור, לעיניים או לריריות.
חומרים ביולוגיים ורעלנים ביולוגיים
עובדי מעבדה עשויים להיחשף מדי יום לסיכונים ביולוגיים. סיכונים אלו קיימים ממקורות שונים במעבדה כגון: בדם ובנוזלי הגוף, דגימות מתרביות, רקמות הגוף מגופות בני אדם ובעלי חיים (חיות מעבדה), כמו גם מעובדי מעבדה אחרים.
בדרך כלל חומרים ביולוגיים אלה מצויים בפיקוח ממשלתי מוסדר (למשל, נגיפים, חיידקים, פטריות ופריונים) שיש להם פוטנציאל איום חמור לבריאות הציבור ולבטיחות, האדם, החי או הצומח או למוצרים מן החי והצומח. ביניהם:
סיכונים פיזיקליים ואחרים
מלבד לחשיפה לחומרים כימיים וביולוגיים, עובדי מעבדה עלולים גם להיות חשופים למספר מפגעים פיזיקליים. כמה מהסיכונים הפיזיקליים שהם עשויים להיתקל בהם, כוללים את סיכונים הבאים: ארגונומי, קרינה מייננת, קרינה שאינה מייננת, מפגעי רעש.
סיכונים ארגונומיים
עובד מעבדה עשוי להימצא בסיכון של פציעה או פגיעה גופנית כתוצאה מתנועה שחוזרת על עצמה במהלך שגרת עבודת המעבדה. למשל: בהליכים כגון פיפטציה, עבודה עם מיקרוסקופ, הפעלת מיקרוטומים (microtomes), שימוש במוני תאים ושימוש במקלדות בתחנות עבודה עם מחשב. פציעות כתוצאה מעבודה החוזרת על עצמה מתפתחת לאורך זמן, והן מתרחשות כאשר שרירים והמפרקים ספציפיים מצויים תחת לחץ מתמשך, הגידים עשויים ללקות בדלקת, העצבים עשויים להימצא תחת לחץ וזרימת הדם מוגבלת. עובדים המצויים במעבדה במצב עמידה ממושכת מול מינדפי בטיחות כימיים או ביולוגים עלולים לסבול גם מבעיות ארגונומיות.
קרינה מייננת
מקורות קרינה מייננת מתקבלים ממקורות רבים במגוון מקצועות המעבדה. מקורות קרינה אלה עלולים להוות סיכון בריאותי ניכר המשפיע על בריאות העובדים אם אינם מצוי תחת בקרה ופיקוח ראויים. כל מעבדה שברשותה ובשימושה איזוטופים רדיואקטיביים חייבת להיות בעלת הרשאות מתאימות מטעם הוועדה לאנרגיה גרעינית (ממ"ג שורק).
אוטוקלבים ומעקרים
על עובדי מעבדה להיות מיומנים בזיהוי פוטנציאל החשיפה לכוויות או לחתכים העלולים להתרחש כתוצאה מטיפול או מיון פריטים שעוקרו בחום או ממכשירים חדים כאשר מוציאים אותם מהאוטוקלבים/סטרילייזרים או מצנרת קיטור המזינה אוטוקלבים אלה.
סרכזות
סרכזות (צנטריפוגות) - בשל המהירות הגבוהה שבה הן פועלות, קיים פוטנציאל פציעה גדול של המשתמשים אם לא יפעלו ככנדרש בהתאם להנחיות הבטיחות. כאשר הרוטורים (הראש המסתובב בסרכזת המכיל את המדגמים לסרכוז המותקנים על הסרכזת ונתונים לתנועות הסיבוביות בסרכזת) אינם מאוזנים הם עלולים לצאת בתאוצה ותנע גבוהים ביותר מתוך הסרכזת, ולגרום לפציעות קשות ואף למוות, במקרה הטוב נזקים למבנה, למתקנים ולציוד במעבדה. (ידועים מקרים בהן בשל חוזר איזון הרוטורים, במהירויות גבוהות במיוחד הן עפו מתוך הסרכזת, תוך הסבת נזקים חמורים וסיכון העובדים או לפציעה ואף למוות).
מבחנת דגימה שנשברה עלולה ליצור אירוסולים העלולים להזיק בשאיפה.
רוב התאונות עם הסרכזות הן תוצאה של טעויות משתמש או של תחזוקה לקויה.
תקן מעבדה עבור גז דחוס
בתוך מעבדות, גזים דחוסים מסופקים בדרך כלל דרך תוך שימוש בצנרת גז קבועה או דרך גלילי גזים בודדים. גזים דחוסים עלולים להיות רעילים,, מחמצנים, , או אינרטיים. דליפת גזים כאלה עלולה להיות מסוכנת.
נוזלים קריוגניים וקרח יבש
נוזלים קריוגניים הם, חומרים המשמשים ליצירת טמפרטורות מאוד נמוכות [מתחת ל 153- מעלות צלזיוס (243- מעלות פרנהייט)], כגון חנקן נוזלי (LN2) בעל נקודת רתיחה של 196- מ"צ (321- מ"פ), שמשמשים בהם בדרך כלל במעבדות.
על אף שקרח יבש הוא מוצק ולא נחשב כנוזל קריוגני, עובר המראה ישירות לגז פחמן דו-חמצני ב 78- מ"צ (109- מ"פ) גם בו משמשים לעיתים קרובות במעבדות. משלוחים ארוזים עם קרח יבש, דגימות משומרות עם חנקן נוזלי, במקרים מסוימים, טכניקות להשתמש ההקפאה נוזלים, כגון הקפאה טחינה של דגימות, נוכח סיכון פוטנציאלי במעבדה.
יש להגן על היד מפני סכנת נגיעה במשטחים קפואים. מומלץ שעובדי מעבדה ישתמשו לשם כך בכפפות בטיחות קריוגניות.
ציוד מיגון אישי
ציוד מיגון אישי (צמ"א - PPM) הם פריטי ציוד שעל העובד ללבוש/לחבוש/לעטות על מנת למנוע חשיפה לחומרים מסוכנים. למרות זאת, צמ"א אינו מבטל סיכונים בטחות, אולם הם מסייעים בהגנת המשתמש מפני חשיפה. כדי להפוך את מקום העבודה לבטוח יותר, יש לספק הנחיות והדרכה כיצד להשתמש ולבחור את הצמ"א המתאים ביותר למצבים שונים. ציוד מיגון אישי כולל:
חשמל
במעבדות קיים פוטנציאל לחשיפת העובדים לסיכון חריג להלם חשמלי, התחשמלות, שרפות ופיצוצים הנובעים מתקלות במערכת החשמל. הסיבה העיקרית לכך היא כי הן החיווט החשמלי והן מכשירי החשמל במעבדה חשופים לחומרים ולתנאי סביבה שונים מהרגיל (למשל רטיבות) שעלולים לפגוע בהם.
סיבה נפוצה נוספת היא שמעבדות בנויות לגמישות בתפעול, ולכן הציוד החשמלי אינו מקובע למקומו והזזתו התכופה מובילה לתקלות ולהרס אמצעי ההגנה הקיימים בו.
סכנה נוספת במעבדות היא חשיפה של חומרים דליקים ונפיצים לחשמל סטטי.
אש
אש היא הסיכון הרציני והנפוץ ביותר במעבדה טיפוסית. בעוד שנהלים והדרכה נאותים עשויים למזער את סיכוני פריצת שרפה מקרית, עובדי מעבדה חייבים עדיין להיות מוכנים להתמודד עם שרפה שעלולה להתרחש. בהתמודדות עם שרפה במעבדה יש להכניס את מכלי החומרים הזיהומיים לתוך אוטוקלבים, אינקובטורים, מקררים או מקפיאים לצורך הגבלה/החלה.
שרפות קטנות בחללי מעבדה אינם בגדר אירוע נדיר. שרפות גדולות במעבדה הן יותר נדירות. עם זאת, הסיכון של פציעה חמורה או מוות הוא משמעותי, מאחר שקיימים במעבדה חומרים דליקים ונפיצים רבים ורמות הסיכון במעבדות הן בדרך כלל גבוהות מאוד. במעבדות, במיוחד בכאלה שמצויים בהם ממסים נדיפים בכל כמות, יש את הפוטנציאל לפריצת שרפות ואף לאירועי פיצוץ, תוך התפשטות מהירה של האש. מוצרי הבעירה עלולים להיות רעילים ומסוכנים ביותר (חום, עשן ולהבה).
מותה של האימפריה (סדרת טלוויזיה)
מותה של האימפריה (ברוסית: Гибель империи) הוא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2005 אודות עבודתם של אנשי הריגול הנגדי באימפריה הרוסית.
עלילת הסדרה מתרחשת בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומתמקדת בקצין סרגיי קוסטין, בוגר מלחמת יפן-רוסיה, שעובד כסמוי עם שותפו איוואן שטולץ, בחשיפת מרגלים על אדמת האימפריה הרוסית.
עלילה
בתחילת המאה העשרים האימפריה הרוסית נמצאת במצב מלחמה עם גרמניה וקציני הריגול הנגדי הקיסרי עמלים בכל כוחם לנהל מבצעי ריגול נגדי ולמנוע חתרנות גרמנית בתוככי האימפריה, שלצד מלחמה קשה גם נמצאת על סף קריסה עם התחזקות הסוציאליסטים והמהפכנים המשוועים למותה של האימפריה.
תד אריסון
תאודור (תד) אריסון (באנגלית: Theodore (Ted) Arison; 24 בפברואר 1924 – 1 באוקטובר 1999) היה איש עסקים ישראלי-אמריקאי, בבעלותו היו חברת האוניות קרניבל וקבוצת הכדורסל מיאמי היט מליגת ה-NBA.
ביוגרפיה
אריסון נולד לוורה לבית אברוטין ומאיר אריסון (לשעבר אריזון) בתל אביב, במשפחה בת שלושה ילדים. אביו היה מעורב בעסקי ספנות. בתחילת שנות העשרים עברה משפחת אריסון לתל אביב. אריסון הוא בוגר הגימנסיה הרצליה בתל אביב. התחיל ללמוד אדריכלות באוניברסיטה האמריקנית בביירות, אך הפסיק את לימודיו בטרם סיים את שנתו הראשונה והצטרף בספטמבר 1942 לצבא הבריטי ומאוחר יותר לבריגדה היהודית, שבשורותיה לחם כקשר באיטליה ובגרמניה. במלחמת העצמאות שירת בצה"ל, היה קצין הקשר הראשון של חטיבה 7, לחם עמה בקרבות לטרון ובקרבות נוספים והשתחרר בתום מלחמת העצמאות בדרגת סגן-אלוף. הוא נישא למינה לבית וסרמן ב-1948 והשתקע בתל אביב. אריסון ניסה להקים חברת ספנות פרטית, אולם נתקל בהתנגדות מצד "צים" וכתוצאה מכך גם מהתנגדות הממשלה. לכן החליט אריסון לנסות את מזלו מחוץ לישראל.
בתחילת שנות ה-50 הגיע למיאמי ועבד זמן מה כאחראי על המטען האווירי באל על.בשנת 1954 עבר לניו יורק עם רעייתו ובנו מיקי והשתלב בעסקי הספנות. הבת שרי נולדה בניו יורק ב-1957. לאחר תשע שנים עברה המשפחה למיאמי שבפלורידה. שם נפרדו בני הזוג ואריסון נישא בשנית. הוא החל בעבודתו כסוכן מכירות כללי של חברת הספנות הנורווגית קלוסטרס (Klosters Rederi), שהפעילה ספינות טיולים באיים הקריביים. בשנת 1972 הקים יחד עם משולם ריקליס את חברת שיט התענוגות "קרניבל קרוז ליינס", הנחשבת למובילה בתחומה בעולם כיום. בשל הצלחתו הפך אריסון לאחד היהודים העשירים בעולם.
אריסון הקים את הקרן הלאומית לקידום האמנויות, המעניקה מלגות ופרסים בתחום האמנות, וייסד את הסימפוניה העולמית החדשה. ב-1988 הקים את קבוצת ה-NBA מיאמי היט. כמו כן, ייסד את קרן אריסון בארצות הברית, התורמת בתחומי החינוך, הבריאות, המחקר והאמנויות.
ב-1991 חזר אריסון לישראל, לאחר שוויתר על אזרחותו האמריקאית,  כדי להימנע ממס הירושה שהונהג אז בארצות הברית. בישראל הפך לאחד מגדולי הנדבנים במדינה. הוא תרם כספים רבים להקמת בתי חולים ומוסדות צדקה. תרומתו הגדולה ביותר הייתה למרכז הרפואי תל אביב. המבנה המרכזי במרכז הרפואי הוא מגדל האשפוז על שמו. באותה שנה גם הקים את זרוע הפעילות הראשית שלו בישראל, חברת אריסון השקעות. כמו כן, העביר את השליטה והניהול בחברת השיט קרניבל לבנו מיקי אריסון, שנשאר בארצות הברית.
ב-1997 רכשה חברת אריסון השקעות ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה שליטה בבנק. תמורת מניות אלה שילמה החברה כ-1.37 מיליארד דולרים, סכום שיא בסקטור הפרטי. מהסתדרות העובדים רכש את חברת שיכון ובינוי, שכללה גם את שיכון עובדים וסולל בונה. לאריסון היו אחזקות נוספות בחברת התקשורת יורוקום, חברת הצבעים נירלט וחברות רבות נוספות.
אריסון נישא למינה לבית וסרמן באפריל 1948. השניים התגרשו ב-1966. בשנת 1967 אריסון נישא בשנית למרילין הרש, ואימץ את בנה מייקל. ילדיו מנישואיו הראשונים הם מיקי אריסון, המתגורר בארצות הברית, ושולט בחברת השיט קרניבל ובקבוצת "מיאמי היט", ושרי אריסון, בעלת השליטה בנכסים בישראל.
תד אריסון נפטר ב-1 באוקטובר 1999 בגיל 75 בישראל. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
פרסה (פריט)
פרסה (מכונה לעיתים "מנעל" או "סנדל ברזל") היא פריט המעוצב בצורת U עשוי מתכת או חומרים סינתטים מודרניים אחרים, הממוסמר או מודבק לפרסת סוסים טפירים קרנפיים חמורים, פרדות ועוד. בהשוואה לנעל אצל בני אדם, כך גם הפרסה אצל אותם בעלי חיים מונעת שחיקה והתבלות של כפות הרגליים. מפרזלים מקצועיים מחברים את הפרסות המתכתיות לפרסות בעלי החיים על ידי מסמור.
ישנן פרסות עשויות ממגוון רחב של חומרים וצורות, שפותחו עבור סוגים שונים של סוסים ומותאמות לסוג העבודה שהסוסים מבצעים. החומרים הנפוצים ביותר מהם הן עשויות הם פלדה ואלומיניום אך ישנן פרסות מיוחדות המורכבות מחומרים כמו גומי, פלסטיק, מגנזיום, טיטניום ונחושת. פרסות עשויות פלדה מועדפות יותר בקרב סוסים המשמשים למטרות ספורט כגון: פולו, קפיצת משוכות ורכיבה מערבית (ריינינג), כיוון שהן חזקות יותר ונועדו לשימוש לטווח ארוך. לעומתן, פרסות אלומניום מועדפות בקרב סוסים המשמשים למרוצים ולרכיבה אומנותית כיוון שהן קלות יותר דבר המקל על תנועת הסוסים. בנוסף יש פרסות המשתמשות ב "caulkin"- זיז ממתכת שמקובע בפרסת הסוס לשם מניעת החלקה.
הפרסה משמשת כקמע למזל טוב. כמו כן, וריאציה של פרסה משמשת למשחק פופולרי של זריקת פרסה.
המורה לאנגלית
"המורה לאנגלית" הוא מותחן ריגול מאת יפתח רייכר-עתיר שיצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כתר ספרים ומספר את סיפורה של לוחמת "המוסד" בארץ אויב, כפי שהוא מסופר על ידי המפעיל שלה, תוך התמקדות ברגשות שלו ושלה תוך כדי המבצעים שבהם השתתפו. בשנת 2019 ביים יובל אדלר סרט קולנוע המבוסס על הספר, על ידי חברת ההפקה ״ספירו״ והמפיק בפועל כפיר יונסוף וייס. הסרט היה מועמד בפסטיבל ברלין וקטף שבחים בביקורות סרטים.
תמצית העלילה
שני פרקיו הראשונים של הספר מציגים את הרקע להתרחשותו: רחל נפרדת בלונדון מבית אביה, עם פטירתו. כעבור יומיים היא מטלפנת לאהוד, גמלאי של "המוסד" שהיה המפעיל שלה בעת שירותה ב"מוסד", ואומרת לו: "אבא שלי מת, הוא מת בפעם השנייה". אובדן הקשר עם רחל לאחר שיחה זו מביא להקמת צוות של "המוסד" לאיתורה, מחשש שהיעלמותה תגרום לדליפת סודות חשובים שידעה.
תשעת הפרקים הבאים שהם לבו של הספר, נעים כ-15 שנים לאחור, ומתארים את קורותיה של רחל, בשם הבדוי רייצ'ל ברוקס, כלוחמת מטעם "המוסד" בארץ אויב, העוסקת שם בריגול ובחבלה, בכיסוי של מורה לאנגלית. קורותיה מסופרות על ידי אהוד, המתמקד ברגשות שלו ושלה תוך כדי המבצעים שבהם השתתפו, והוא מספר זאת לג'ו פלד, מפקד היחידה של "המוסד" באמצע שנות ה-60, וכעת גמלאי אף הוא. בין היתר מתאר אהוד מבצעים שבהם סייעה רחל במבצע התנקשות בחיי מנהיג מחבלים, ומבצע חבלה נוסף עליו קיבלה צל"ש מראש הממשלה.
מטרתה של השיחה הממושכת בין אהוד לג'ו היא לגלות מניע להיעלמותה של רחל ויעד שאליו יצאה, על מנת לאפשר את החזרתה לישראל לשם מניעת דליפת הסודות שאתה. ארבעת הפרקים האחרונים של הספר חוזרים להווה, ומתארים את רחל ואת הפעילות לאיתורה.
הרקע של מחבר הספר
מחבר הספר, תא"ל (מיל') יפתח רייכר-עתיר שירת בצה"ל כסגן מפקד סיירת מטכ"ל וכמפקד מערך המבצעים המיוחדים באמ"ן בשנים 1984 עד 1990. במסגרות אלה רכש ניסיון רב בתכנון ובביצוע של מבצעי מודיעין בארצות אויב.
גד שמרון העיר על כך:
בישראל קדם לרייכר-עתיר בדרך זו איש "המוסד" מישקה בן דוד, שחיבר מותחנים אחדים, ובמידה מסוימת גד שמרון עצמו (בכתיבת ספרי עיון ורומנים).
כדי שלא להותיר ספק בלב הקוראים, מתחיל הספר "המורה לאנגלית" בדף שכותרתו "מכתב לקוראים", ובו הוא מצהיר "שעלילת הספר והדמויות הנזכרות בו הן כולן פרי דמיונו של המחבר", אך מוסיף שטיוטת הספר הוגשה לאישורם של גופי מודיעין למיניהם, והספר אושר לפרסום "אחרי חודשים רבים וחילוקי דעות קשים". בגופים המאשרים הייתה גם ועדת השרים למתן היתר לפרסומים.
לוחמי "המוסד"
רייצ'ל ברוקס ואנשי "המוסד" הפועלים אתה מכונים בספר זה "לוחמים" (ולא בכינוי הנפוץ יותר, "סוכנים"). גד שמרון הסביר את משמעותה של טרמינולוגיה זו: לוחמי "המוסד" בספר זה הם מאוד אנושיים, בעלי אהבות, פחדים ורגשות נוספים. "רייכר־עתיר יצר סוכני מוסד שדומים יותר לאנשי סמיילי של לה קארה מאשר לג'יימס בונד", תיאר זאת אהרון לפידות. רונן ברגמן ציטט אדם הבקיא בענייני מודיעין, שטען כי הספר מציף את "ההתבוננות העמוקה והמושכלת ביותר שנכתבה אי פעם בפומבי על אודות הפעלת הלוחמים של המוסד בארצות היעד".
תקופת התרחשותה של העלילה
הספר אינו נוקב במפורש בתאריכי ההתרחשויות שבו, אך ניתן לזהותם לפי פרטים המופיעים בו. רחל נולדה ב-10.4.1965, בגיל 19 עלתה לבדה לישראל, ובגיל 26 הצטרפה ל"מוסד". פעילותה בארץ האויב נמשכה קרוב לארבע שנים, כלומר התרחשה בחצי הראשון של שנות ה-90. 15 שנים לאחר סיום פעילותה בהנחייתו של אהוד, בהיותה בת 45 (כלומר בשנת 2010), נעלמה.
חשאיות
אף שזהו ספר בדיוני, הוא אפוף חשאיות, המזכירה ידיעה בעיתון בנושא שחל עליו איסור פרסום. לא נמסר בו שמה של היחידה שבה שירתו אהוד ורחל (היא קרויה "היחידה"), המדינה העיקרית (כנראה סוריה) שבה פעלה רחל קרויה "ארץ האויב", ומקום אחר שבו פעלה מכונה "היעד". אורית הראל מתחה ביקורת על מאפיין זה של הספר: "סיפורי המבצעים עצמם מובאים באופן מעומעם שרק הופך הכול לתאורטי ותלוש, הרבה פחות מסעיר, מעורר פחד או מתח. ... כל המידע שאמור להסעיר ולהפעים, מובא כקטעי דו"ח מצונזרים וזה, כשמדובר במותחן בדיוני, פשוט לא מספק."
המועצה לאקדמאים בסיכון
המועצה לאקדמאים בסיכון (באנגלית: Council for At-Risk - CARA Academics) היא ארגון צדקה בריטי המוקדש לסיוע לאקדמאים הנמצאים בסכנה מיידית, בין אם גלו ממקומם, ובין אם נותרו בארצות מוצאם למרות שבפניהם סיכונים חמורים. הארגון תומך גם במוסדות להשכלה גבוהה אשר המשך עבודתם נמצא בסיכון או מופרע. הארגון מציע לאקדמאים גם תמיכה כלכלית להמשך עבודתם ומחקרם, וגם תמיכה לוגיסטית על ידי סיוע לחוקרים לעבור למוסדות להשכלה גבוהה בארצות אחרות או על ידי סיוע בארץ המוצא שלהם.
הארגון נוסד בשנת 1933 תחת השם המועצה לסיוע אקדמי (AAC - Academic Assistance Council), כדי לסייע אקדמאים שברחו מפני המשטר הנאצי. בשנת 1936 התגבש הארגון וגם שינה את שמו לחברה להגנת המדע והלמידה (SPSL). ב-1999 שונה השם למועצה לעזרת פליטים אקדמאים (CARA). השם הנוכחי נקבע בשנת 2014. משרדי הארגון נמצאים בקמפוס של אוניברסיטת סאות'בנק בלונדון, והוא ממשיך לספק תמיכה לאקדמאים הנמצאים בסכנה.
היסטוריה
המועצה לסיוע אקדמי (AAC) נוסדה באפריל 1933 על ידי ויליאם בוורידג'. בעודו בדרך לווינה למד על הפיטורים של מספר פרופסורים מובילים מאוניברסיטאות גרמניות על רקע גזעי ו/או פוליטי, והחליט להשיק מבצע הצלה עבור מספר גדל והולך של אקדמאים עקורים. בשובו לבריטניה החל בוורידג' לגייס את תמיכתם של אנשי אקדמיה בולטים.
ב-22 במאי 1933 פורסמה הצהרת יסוד של הארגון והופצה באוניברסיטאות הבריטיות, ובין פוליטיקאים ונדבנים. קריאת הגיוס הראשונית התמקדה בצורך לתמיכה מעשית, סיוע למדענים שנמלטים מרדיפות והעברתם לאוניברסיטאות הבריטיות, ובכוונה נמנעה מכל סוג של ביטוי פוליטי.
המועצה מנתה בתחילתה 41 נשים וגברים שהיו פעילים בעולם האינטלקטואלי הבריטי. אסתר ("טס") סימפסון 'האיומה' מונתה למנהלת, והמשרדים הוענקו על ידי החברה המלכותית. זוכה פרס נובל הכימאי והפיזיקאי לורד Rutherford נבחר כנשיא הראשון. מדען זוכה פרס נובל אחר ונציג פרלמנט מאוניברסיטת קיימברידג', ארצ'יבלד היל, הפך להיות סגן הנשיא. המועצה כללה את ג 'יי. אס. הלדן, סר פרדריק גואולנד הופקינס, לורד Rayleigh וסר ויליאם הנרי בראג.
עשרת אלפים איש השתתפו באוקטובר 1933 באירוע באלברט הול שאורגן על ידי מספר ארגונים, כולל AAC. אלברט איינשטיין, בהרצאה הציבורית האחרונה שלו באירופה לפני צאתו לארצות הברית, דיבר על חשיבות החופש האקדמי. בנאומו עודד איינשטיין את הקהל "לעמוד מול הכוחות אשר מאיימים לדכא את החרות הרוחנית ואת חופש הפרט", ודיבר על החובה שלנו "לטפח את מה שהוא נצחי והיקר ביותר בין החזקות שלנו".
בשנת 1936 שינתה המועצה את שמה מ-AAC ל"החברה להגנת המדע והלמידה" (SPSL - Society for Protection of Science and Learning). שינוי שם זה הביא לידי ביטוי התפתחות אידאולוגית בראיית תפקידו של הארגון: מסיוע לפרטים אקדמאים, להגנה על החופש האקדמי עצמו. אלפי אקדמאים נעזרו ב-SPSL במהלך שנות ה-30. שישה עשר אקדמאים שזכו בסיוע קיבלו פרס נובל, שמונה עשר קיבלו תוארי אצולה, ומעל מאה נבחרו לאקדמיה הבריטית או לחברה המלכותית. ראו לציין בעיקר את לודוויג גוטמן שייסד את המשחקים הפאראלימפיים; מקס בורן שהיה חלוץ של מכניקת הקוונטים ואחד הפיזיקאים הבולטים ביותר בין המתנגדים לפיתוח נשק גרעיני, וארנסט בוריס צ'יין שלקח חלק מרכזי בפיתוח של הפניצילין.
הפעילות של SPSL נמשכה גם אחרי מלחמת העולם השנייה. בוורידג הסביר מאוחר יותר במאמרו על ההגנה של החרות ללמוד (1959) איך "למרות שהיטלר מת, חוסר הסובלנות ממשיך להתקיים", ו"הצרכים הנמשכים כמו משברים עתידיים אפשריים הופכים את שירותי האגודה הכרחיים כמו פעם, באירופה וברחבי העולם".
במהלך שנות ה-40, SPSL עזרה לאקדמאים רבים שחיפשו מקלט מהמשטר הסטליניסטי בברית המועצות ומזרח אירופה. ככל שעבר הזמן, תחומי הטיפול של SPSL התרחבו לכלול, בין השאר, את אלה שנמלטו ממשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, והחונטות בצ'ילה ובארגנטינה. אחד הבולטים ביותר בין הגולים מדרום אפריקה, שנעזר ב-SPSL ב-1966 ושוב ב-1988, היה מנהיג בתנועה נגד האפרטהייד אלבי סאקס, שהיה לאחר מכן שופט בבית המשפט החוקתי בדרום אפריקה תחת נלסון מנדלה. סאקס מתאר את "הנחמה המוסרית והרגשית העצומה", אשר הסיוע של ה-SPSL נתן לו, והוא ממשיך להיות תומך של הארגון.
מאז שנות ה-90 נדד מוקד העניין של ה-SPSL למזרח התיכון (בעיקר לעיראק ואיראן) ולאזורי מתיחות באפריקה. בשנת 1999 שונה שוב שמה של האגודה מ-SPSL למועצה לעזרת פליטים אקדמאים (Council for Assisting Refugee Academics - CARA). ב-2014 שונה שוב השם אבל נשמרו ראשי תיבות, "המועצה לאקדמאים בסיכון" (Council for At-Risk Academics). שינוי זה הביא לידי ביטוי את העובדה ש-CARA עוזרת לרבים הנמצאים בסיכון גדול אבל לא רואים את עצמם כ"פליטים", והם עדיין מקווים לחזור למולדתם כאשר יאפשרו זאת התנאים.
אנשי אקדמיה בולטים שקבלו סיוע מ-AAC/SPSL/CARA
בין 1,500 אנשי אקדמיה שקבלו סיוע בשנים הראשונות, שש-עשר זכו בפרסי נובל, שמונה עשר הוכתרו לדרגות אצולה, מעל מאה נבחרו לחברים של החברה המלכותית של האקדמיה הבריטית, ועוד רבים הפך להיות מנהיגים בתחומם.
ממשל וארגון
ל-CARA מועצת מנהלים המונה עשרים וחמישה חברים המגויסים בעיקר מעולם האקדמיה. מועצת המנהלים מתכנסת פעמיים בשנה, בעוד שהוועדה לכספים ומטרות כלליות של המועצה מתכנסת לפחות אחת לרבעון.
העבודה הנוכחית
CARA הפעילה מספר תוכניות במהלך השנים האחרונות. עיקר העבודה הנוכחית של הארגון מתמקד בתוכנית המלגות הפועלת בשיתוף פעולה הדוק עם אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת.
תוכנית המלגות: תוכנית המלגות של CARA תומכת באקדמאים, לעיתים קרובות כאלה הנמצאים בסכנה מיידית, כדי להמשיך את עבודתם בביטחה. CARA עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם 112 אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת ומספר גדל של מוסדות אחרים בממלכה המאוחדת ומחוץ לה, כדי להבטיח מיקום עבור אקדמאים נזקקים. המועצה בודקת את הרקע של המועמדים, את הכישורים וההמלצות שלהם, ומסדירה את הפרטים של ההשמה במוסדות להשכלה גבוהה. ויתור על תשלומים ושווי תמיכה כלכלית מובטחים על ידי CARA, בעוד שכל מימון נוסף צריך להיות מוקצה ממשאבי הארגונים הקולטים. CARA מסייעת בקבלת הוויזות המתאימות עבור האקדמאים, כמו גם לעיתים קרובות, עבור בני משפחותיהם.
רבים מהאקדמאים הנתמכים על ידי CARA מחויבים לחזור לארץ המוצא שלהם כאשר יאפשרו התנאים, כדי לבנות מחדש את החברה, תוך שהם משתמשים בכישורים ובקשרים שפיתחו במהלך שהותם בעולם האקדמי הבינלאומי. CARA תומכת גם באקדמאים שאינם יכולים לחזור הביתה בגלל המשך הסכנות על ידי מתן ייעוץ תעסוקתי, לצד הכשרה והזדמנויות לחינוך המאפשרות לאקדמאים הגולים לבנות מחדש את הקריירה שלהם בממלכה המאוחדת.
תוכניות למדינות: ל-CARA תוכניות מדינות ספציפיות שנועדו לספק תמיכה לאקדמאים הממשיכים לעבוד בארצם למרות הסיכונים, או שנאלצו לגלות לאזורים סמוכים.
גופה בחולות
גופה בחולות הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1999 בבימויו של ריקי שלח, עם ששי סעד, ישראל פוליאקוב, אברהם סלקטר, עזרא דגן, שמואל אדלמן ורחל דיין בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "מסיבת פרידה לאקדוחן" של דינה לימון ואסי הנגבי (1981) שנכתב בהשראת הוצאתו להורג של אליהו גלעדי שהיה ממנהיגי לח"י על ידי אנשי המחתרת בעקבות חילוקי דעות חריפים ביותר בינו ולבין יצחק שמיר ופעילי לח"י אחרים. הסרט שודר ב-HOT3.
המחזה והסרט הסרט מתארים עימות דמיוני של מפקד מחתרת (בהשראת יצחק שמיר) ופקודיו עם העבר בעת שהוא מתמנה לתפקיד שר החוץ. שם המחתרת לא מוזכר.
תקציר העלילה
בביתו של יוסף מגידו (אליקים בשמו המחתרתי) (ששי סעד) שהיה מפקד מחתרת בזמן המנדט הבריטי, מתכנסים לוחמיו לשעבר כדי לחגוג את מינויו לשר החוץ של ישראל. הם מרימים כוסית ושרים את המנון המחתרת (מילים של דרור שוורץ). בין החוגגים גם אשתו נעמי (רחל דיין) ובנם דניאל.
את השמחה משבית אורח לא קרוא (ישראל פוליאקוב) שמבקש לשוחח עם יוסף אישית. הוא לא מזדהה בשמו ומראה ליוסף צילומים שצילם את יוסף הורג את אחד המפקדים הבכירים של המחתרת, דניאל בק המכונה "בנקו". יוסף לא מכחיש אך טוען כי זה היה הכרחי להצלת המחתרת וכי בנקו התנהג בצורה בלתי אחראית שסיכנה את המחתרת. האורח מזהיר אותו כי אם לא יוותר על המינוי לשר החוץ, הוא יפיץ את דבר הרצח בתקשורת.
יוסף מזמן לחדר הספרייה שלו, שלושה ממפקדי המחתרת שאישרו את ההחלטה להוציא להורג את בנקו אך לא ידעו שבעת ההתייעצות היה כבר בנקו הרוג מיריות של יוסף.
שלושת המפקדים הם - ישראל (שמואל אדלמן), יעקב (עזרא דגן) ונתן (אברהם סלקטר). לשלושתם היו סיבות טובות לתמוך בחיסולו של בנקו.
ישראל השתתף בפעולת החרמת כסף בבנק שבו השתתף בנקו ולוחם נוסף. הוא היה נהג מכונית המילוט אך ברח מתוך פחד. הלוחם נהרג ובנקו הצליח לברוח וביקש לנקום בו.
לנתן היה חשבון עם בנקו שהיה רודף נשים וכפה את עצמו על חברתו גאולה.
יעקב סייע לחברו פלש שהיה מודיע של הבריטים, להימלט מידו הנוקמת של בנקו כי פלש הציל אותו בשואה. בנקו ביקש לנקום בו אך חוסל לפני כן.
כולם מסכימים כי יש לחסל את האלמוני המאיים. יוסף נפגש עם האלמוני שמציג הפעם את עצמו כתבורי שהיה המקשר של בנקו. הוא היה מעריץ של בנקו והזהיר אותו לא להגיע לפגישה עם יוסף. הוא עקב אחריו, צילם את יוסף רוצח אותו ואחר כך את שלושת המפקדים קוברים אותו. הוא מסר את התמונות לבריטים שהבריחו אותו לבריטניה לאחר שגילה להם פרטים על המחתרת, שם עבר ניתוחים לשינוי פנים וכולם חשבו כי הוא מת בכלא. כעת הוא חוזר על דרישתו מיוסף לא להתמנות לשר החוץ. יוסף הורג אותו, שם את גופתו בתא המטען, חוזר לביתו ומודיע לשלושת המפקדים על כך.
לבסוף מושבע יוסף בכנסת כשר החוץ בשעה ששלושת המפקדים חופרים קבר לתבורי בגשם שוטף.
מצפה הכוכבים על שם וייז
מצפה הכוכבים על שם פלורנס וג'ורג' וייז הוא מצפה הכוכבים הגדול ביותר בישראל.
המצפה הוקם בשנת 1971 בשיתוף מוסד הסמית'סוניאן על מנת לשמש מעבדת מחקר אסטרופיזיקלית לאוניברסיטת תל אביב. המצפה ממוקם על שפתו של מכתש רמון, כ-5 ק"מ מערבית לעיירה מצפה רמון. פעם בשנה, חלק ממתקני המצפה נפתחים לקהל הרחב.
טלסקופ 1 מטר
טלסקופ במפתח 1 מטר מתוצרת בולר אנד שיבנס, מסוג ריטצ'י-קרטיין, עם מראה משנית מסתובבת המאפשרת תצפית באורך מוקד של 7 מטר ו-13 מטר. לטלסקופ מספר מצלמות ומכשור מדעי שניתן להרכיב עליו:
טלסקופ 45 ס"מ
טלסקופ מתוצרת חברת סנטוריון במפתח 46 ס"מ ואורך מוקד 1.8 מטר. הטלסקופ מצויד במצלמת CCD של חברת SBIG עם 2048X4096 פיקסלים ומאפשר צילום בזווית רחבה של 80X55 דקות קשת. הטלסקופ הוא חלק מפרויקט "מגיני ארץ" המופעל על ידי אוניברסיטת תל אביב. נמצא בכיפה קטנה ליד שער המצפה ונשלט מרחוק באופן בלעדי, דרך כל מחשב המחובר לרשת האינטרנט. משמש בעיקר לתצפיות פוטומטריות של אסטרואידים, סופרנובות וגלקסיות.
מנהלי המצפה
מנהלי המצפה מאז היווסדו היו:
אביב ואקנין
אביב ואקנין (נולד בישראל ב-8 בספטמבר 1976) הוא גולש גלים ישראלי, שזכה באליפות המדינה בין 2005 ל-2008.
הוא החל לגלוש כבר בגיל חמש לאחר שקיבל גלשן מאחיו הגדול. ואקנין החל להתחרות בגיל 12. תאריו הראשונים היו אלוף ישראל לילדים (1992) ואלוף ישראל לנוער (1993–1995). באותן שנים הוא גם ייצג את ישראל באליפות העולם בגלישת גלים.
הוא זכה באליפות ישראל לבוגרים לראשונה בשנת 2004, ולאחר מכן בשנים 2006–2009.
ישיבת באר התורה
ישיבת באר התורה היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי הממוקמת בבית שמש. בראשה עומד הרב גבריאל יוסף לוי.
הקמת הישיבה
דבק בישיבה הכינוי גי"ל, ראשי תיבות שמו של ראש הישיבה גבריאל יוסף לוי.
הישיבה ובוגריה
דגש רב מושם על שיעורו של ראש הישיבה מדי יום רביעי. קודם השיעור מעביר ראש הישיבה שיעור קצר המכונה "תקדים" לשיעור המרכזי, ולאחר השיעור מחולקים דפי תקציר ובחורים מבוגרים יחסית חוזרים על השיעור עבור בחורים צעירים יותר ("זאָגער").
המשגיח בישיבה מאז הקמתה היה הרב עמנואל בש, תלמידו של הרב מאיר חדש. בתחילת קיץ 2014 הוא פרש מתפקידו. מגידי השיעורים הם הרב מנחם יוסף דויטש, הרב יעקב משה ליבוביץ, הרב אריה פרידמן, הרב יעקב לוי והרב אביגדור לוי. ראש ה"קיבוץ" הוא הרב יעקב גולדברג, והמשגיח הרב מרדכי לוי.
בשנת 2015 למדו בישיבה כ-350 תלמידים. בשנת 2016 הגיע לשיאו משבר כלכלי שפגע בישיבה, והרב משה הלל הירש נחלץ לעזרתה. הישיבה ששכנה במבנים שכורים שונים בעשורים הראשונים לפעילותה נאלצה לעזוב את ירושלים ובאלול ה'תשע"ו עברה הישיבה לשטח שהוקצה לה בעיר בית שמש. מבני הקבע של הישיבה עודם בשלבי תכנון.
סניפי הישיבה
תחת חסותה של הישיבה כמה ישיבות-בנות:
ריצ'רד דאן
ריצ'רד פטריק דאן (באירית: Risteárd Ó Duinn; נולד ב-21 בספטמבר 1979 בדבלין) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
דאן החל לשחק כדורגל בצעירותו במערכת הנוער של הום פארם. בשנת 1996 הוא עבר לשחק בקבוצת המילואים של אברטון, וב-1997 הוא חתם על חוזה מקצועני במועדון לחמש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אברטון במשחק גביע ה-FA כנגד סווינדון טאון ב-5 בינואר 1997.
בשנת 2000, בתום חמש עונות באברטון, חתם דאן במנצ'סטר סיטי תמורת 3 מיליון ליש"ט. הוא שיחק לראשונה במדי הקבוצה ב-23 באוקטובר, במשחק מול סאות'המפטון במסגרת הפרמייר ליג. את שערו הראשון עבור הסיטי הבקיע רק בעונת, במשחק מול ברמינגהאם סיטי בליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
מאז שנת 2006, דאן כיהן כקפטן מנצ'סטר סיטי. הוא זכה בתואר שחקן השנה של המועדון ארבע פעמים ברציפות בין 2005 ל-2008, ובכך היה השחקן הראשון שזוכה בתואר זה ארבע פעמים. בשנת 2007 הוא אף זכה בתואר כדורגלן השנה באירלנד מטעם התאחדות הכדורגל האירית. הוא כבש שבעה שערים בשמונה שנים בהן שיחק בקבוצה.
בספטמבר 2009 עבר דאן לקבוצת אסטון וילה, בשל ריבוי שחקני ההגנה בסיטי. את שערו הראשון בקבוצה הוא כבש נגד קבוצתו הקודמת, מנצ'סטר סיטי. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס. בשנת 2015 שוחרר מהקבוצה, ובחודש נובמבר של אותה שנה הודיע רשמית על פרישה ממשחק.
דאן שיחק בנבחרת אירלנד משנת 2000 ועד שנת 2013. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2002, אך לא שותף בו. מאז שיחק 80 פעמים במדי הנבחרת וכבש שמונה שערים.
אוריאל (פירושונים)
אוּרִיאֵל ואוֹרִיאֵל הם שמות עבריים, המשמשים כשם פרטי (בעיקר עבור גברים), אוּרִיאֵל משמש גם כשם משפחה. האטימולוגיות של השמות הן "האש של האל" ו"האור של האל" בהתאמה.
בתנ"ך מוזכרים פעמיים אישים ששמם אוּרִיאֵל: ב (אחד משריו של דוד המלך) וב (אביה של אמו של ירבעם). {{פירושונים|
אישים ששם משפחתם אוריאל:
ראו גם
}}
מופע שוליים
מופע שוליים (Sideshow) הוא מופע משני בקרקס, קרנבל או יריד.
סוגים
ישנם ארבעה סוגים עיקריים של מופעי שוליים:
הפעלולים במופעי השוליים
מופעי השוליים כללו לרוב פעלולים שונים שנועדו למשוך קהל וליצור פליאה והתלהבות אצל הצופים. פעלולים אלו כללו בליעת אש, בליעת חרבות, השלכת סכינים, שכיבה על מיטת מסמרים, טיפוס על סולם של חרבות, וכדומה.
היסטוריה
מופעי שוליים החלו כבר באנגליה במאה ה-17 והיו פופולריים במיוחד בבריטניה בתקופה הוויקטוריאנית. הרפואה לא הייתה מפותחת, ובתקופות אלו "חריגי האנוש" נתפסו כתעלומות מוזרות, מדהימות ומאיימות. טום נורמן, שניהל מופעי שוליים באנגליה מאז שנות ה-70 של המאה ה-19, כתב באוטוביוגרפיה שלו כי "יכולתָ להציג כל דבר באותם ימים. כל דבר, החל ממחט ועד לעוגן, מפשפש ועד פיל, יכולת להציג דג מלוח כלווייתן. העניין לא היה מה שהצגת; אלא הסיפור שסיפרת".
בארצות הברית היו מופעי השוליים אלמנט מקובל ביותר במופעי קרקס, כמו קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי. מופעי השוליים, ובהם מופעי המוזרויות, היו אלמנט מקובל בקרנבלים ובירידים באמריקה, והמשיכו להציג בבריטניה לאורך המאה ה-20.
קרנם של מופעי השוליים ירד עם חדירת הטלוויזיה, שהציגה את מוזרויות הטבע והעולם באופן זמין וזול. כיום מופעי מוזרויות, שמציגים אנשים בעלי עיוותים גופניים, אסורים לפי החוק במרבית המדינות המתוקנות, על אף מחאתם של חלק מהחריגים גופנית, שעבורם היו מופעים אלו הזדמנות לפרנסה. סיבה נוספת לירידה בפופולריות של מופעים מסוג זה היא שינויים בערכי התרבות - למשל, בעוד שבעבר נחשבו ה"פריקים" לתעלומות מסקרנות, כיום הידע הרפואי מלמד שהפרעות גנטיות ומחלות הן הגורמים לעיוות הגופני, ועל כן כיום מעוררים ה"פריקים" לרוב רגשות של אמפתיה, ולא של פחד, והשאיפה החברתית היא לשלב אותם אל החברה ולעזור להם. כיום מופעי שוליים ומופעי מוזרויות מעטים בלבד ממשיכים להציג.
דוגמה בולטת לאמן ידוע שהוצג במופעי שוליים כ"פריק" הוא ג'וזף מריק (1862–1890), שידוע בכינויו "איש הפיל", אשר סבל מעיוות גופני קשה.
גם ילדים בעלי חריגויות גופניות הוצגו במופעי שוליים. מירטל קורבין (1928-1868), שהייתה אישה מרובת רגליים, הוצגה באמצע המאה ה-19 כ"ילדה בעלת ארבע הרגליים מטקסס", אף שהייתה בת 13 בלבד.
בשנת 1932 ביים טוד בראונינג את סרט הפולחן "פריקס", על קורותיהם של "פריקים" במופע שוליים בקרקס, שנחשב היום לאחד מסרטי האימה החשובים בכל הזמנים.
אחת ההתייחסות המודרניות המפורסמות ביותר ל"פריק שואו" במאה ה-21 הייתה הסדרה אימה אמריקאית: פריק שואו.
Active Directory
Active Directory היא חבילת כלי שירות שפותחה על ידי מיקרוסופט לניהול רשתות בארגונים. החבילה כוללת שירותים כגון:
חבילת השירותים מאפשרת ניהול מרכזי של רשת המחשבים בארגונים. בעת הוספת מחשב לארגון מתבצע תהליך לצירופו לספריית הניהול. כחלק מתהליך אתחול המחשב הוא מזדהה באמצעות מזהה ייחודי (GUID) מול הספרייה, המשתמש במחשב מזדהה באמצעות שם משתמש וסיסמה (או כל שיטת אימות זהות אחרת) ונקבעות עבורם כל ההרשאות הרלוונטיות.
היסטוריה
חבילת AD שוחררה יחד עם מערכת ההפעלה Windows 2000 Server לניהול אובייקטים המשתמשים במערכת ההפעלה המקבילה Windows 2000 שירותי ניהול בסיסיים. בגרסת 2003, שהוצגה עם מערכת ההפעלה 2003 Windows Server נתווספו מספר שיפורים, כגון היכולת לשנות שם של דומיין. דומיין שבו כלל ה־Domain Controllers הם בגרסת Windows Server 2003 ניתן להעלות לרמה הפונקציונלית "2003 Native Mode". מטבע הדברים, שדרוג הדומיין מדומיין "2000 Native" ל־"2003 Native" הוא קל יותר.
בפברואר 2008 הושקה מערכת ההפעלה החדשה לשרתים מבית מיקרוסופט, Windows Server 2008, שכללה שיפורים רבים ל־Active Directory. ביניהם ניתן למנות תפקידים נוספים לשרתי ה־Domain Controllers, כגון ניהול זהויות, ניהול תעודות דיגיטליות וניהול זכויות דיגיטלי. שירותים נוספים כוללים שירותי פדרציה (ADFS – Active Directory Federation Services) שמאפשר שיתוף פעולה מוגבר בין דומיינים, שירותי תעודות (ADCS – Active Directory Certificate Services) ו־Active Directory Lightweight Directory Services (AD LDS), שבא להחליף את ADAM (Active Directory Application Mode) מגרסאות קודמות. מרבית השיפורים והחידושים בגרסת 2008 באים לתת מענה לדרישות אבטחה מוגברות.
מבנה פיזי
בסיס הנתונים של Active Directory נמצא על שרתים מיוחדים שנקראים Domain Controllers - DC. ה-DC השונים יכולים להיות זהים בתפקידיהם לצורכי שרידות או שניתן לחלק ביניהם את התפקידים לצורכי חלוקת עומסים. בעת שינוי באחד מהשרתים השינוי משתכפל לשאר השרתים באמצעות מנגנון שכפול ובכך מוחל על כלל הארגון תוך זמן קבוע מראש.
מבנה לוגי
מערכת AD בנויה בצורה היררכית. המבנה הגבוה ביותר בהיררכיה הוא יער שהוא אוסף של עצים המכילים דומיינים. יער הוא אוסף כל האובייקטים, מאפייניהם והחוקים המוגדרים ברשת המנוהלת על ידי AD. באופן דומה עץ הוא תת-קבוצה של אובייקטים מהרשת הזאת, בעוד דומיין הוא תת-חלוקה נוספת של האובייקטים.
המערכת מורכבת מאובייקטים שהם ישויות הקצה במערכת ומתחלקים לשלושה סוגים: משאבים, שירותים ומשתמשים. כל אובייקט מייצג ישות ואת המידע הנלווה אליה. האובייקט הגבוה ביותר בהיררכיה הוא Organizational unit - OU. נהוג לסדר OUs לפי חלוקה גאוגרפית או היררכית של הארגון כך שלכל סניף או מחלקה יהיה OU. לרוב, ניהול הרשת נעשה על ידי מנהלים ברמת ה-OU. אובייקטים מסוימים יכולים להכיל אובייקטים אחרים (לדוגמה, אובייקט מסוג קבוצת משתמשים יכול להכיל משתמשים. אובייקט מסוג OU יכול להכיל אובייקטים מסוג OU נוספים, משתמשים, מחשבים וכולי). לכל אובייקט קיים מזהה ייחודי (GUID) באמצעותו הוא מזדהה מול הספרייה.
שרידות וביזור
ניתן לפרוש את Active Directory בארכיטקטורה מבוזרת, כך שכל Domain Controller ימוקם באתר פיזי נפרד. מנגנון הרפליקציה מבטיח שכלל המידע ב־Domain Controllers יהיה מסונכרן ומעודכן, כך שאם אתר מסוים קורס, האתרים האחרים יוכלו להמשיך לקבל שירותי ספרייה מה־Domain Controller שלהם שעדיין זמין (אם כי לא כל השירותים ימשיכו להינתן, אם Domain Controller שהחזיק בתפקידים מסוימים קרס).
רמות פונקציונליות
שירות Active Directory נכנס לראשונה לשימוש במערכת ההפעלה Windows 2000 בגרסת Server. באותה תקופה היו דומיינים רבים שהתבססו על מערכת ההפעלה הקודמת, Windows NT 4. כדי לאפשר מעבר חלק ככל האפשר ל־Active Directory, ניתן היה להתקין Domain Controllers חדשים עם Windows 2000 ו־Active Directory במצב מיוחד שנקרא "Mixed Mode". במצב זה לא ניתן ליהנות משירותים הייחודיים ל־Active Directory, כגון קבוצות אוניברסליות, מכיוון ששרתי ה־Domain Controller הישנים, שהריצו את מערכת ההפעלה NT 4, לא הכירו את השירותים החדשים האלה. לאחר שכלל ה־Domain Controllers שודרגו ל־Active Directory, ולא היו DC-ים ישנים של NT, ניתן היה להעלות את הרמה הפונקציונלית של הדומיין ל־"Native Mode".
ניהול מרכזי
AD מאפשר ניהול ושליטה מרכזיים של משאבי המחשוב בארגון. הוא מאפשר החלת מדיניות ארגונית באמצעות כלי GPO, הגדרת הרשאות עבור משתמשים באמצעות הרשאות NTFS והתקנת תוכנות מרחוק. שימוש נכון בכלים חוסך עלויות ומאפשר לייעל את ניהול המחשוב בארגון.
חטיבה 8
כיום היא חטיבת מילואים המשתייכת לפיקוד הצפון.
מלחמת העצמאות
ההחלטה על הצורך להקים את חטיבה 8 התקבלה לקראת סוף חודש מרץ 1948. וכך הייתה חטיבה 8 לשנייה מבין שתי החטיבות האחרונות אותן הקים כוח המגן העברי, ערב פלישת צבאות ערב למדינת ישראל (החטיבה הראשונה שהוקמה הייתה חטיבה 7). בראשיתה מנתה החטיבה 3 גדודי חי"ר, אשר אוישו על ידי מדריכים ומגויסים טריים מבסיסי ההדרכה השונים. בישיבת מטכ"ל שנערכה ב-17 במאי התקבלה החלטה להאיץ את הקמת החטיבה, כשאחד מגדודיה יהיה גדוד שריוניות, דבר אשר יהפוך אותה לחטיבת שריון הראשונה בצה"ל. באותה הישיבה הוחלט כי החטיבה תהווה כוח עתודה לקראת פלישת צבאות ערב ובראשה יעמוד יצחק שדה. כאן המקום להזכיר, כי בתכנון המקורי יועדה החטיבה להיות מורכבת מ-4 גדודים (2 גדודי חי"ר, גדוד משוריין וגדוד ממוכן), אולם בפועל הוקמו רק שני גדודים:
את עיקר כוח האדם בשלב זה היוו אנשי האצ"ל ולח"י ושריונרים ששירתו בחילות השריון בצבאות זרים. יחד עם זאת, הכמות והאיכות של אמצעי הלחימה של החטיבה בראשית המלחמה, בעיקר מבחינת השריון, היו ירודים.
במקביל להקמתה החלה החטיבה להתאמן במרחב תל ליטוינסקי (לימים תל השומר) וכבר במהלך האימון הראשון נשלחו פלוגה מגדוד 82 ויחידות מגדוד 89 למספר קרבות מול הלגיון הירדני סמוך לכפר עאנה, כיום נוה מונוסון, לאחר כיבוש יהודייה בידי הלגיון הירדני (11.6.1948). תוצאות הקרבות הללו הראו כי הפלוגות לא היו מאומנות דיין.
לקראת סוף חודש אפריל 1949 פורקה חטיבה 8 בהוראת שר הביטחון, דוד בן-גוריון, בעקבות צמצום סדר כוחות הסדיר בצה"ל. גדוד 82 הועבר לחטיבת הנגב ואילו גדודים 88 ו-89 פורקו.
גדוד 81 (89)
גדוד קומנדו בפיקודו של רס"ן משה דיין, שמונה בסוף מאי 1948 ושירת בתפקיד עד 1 באוגוסט 1948. ייעודו העיקרי היה גדוד פשיטה ממוכן. הגדוד כלל שתי פלוגות זחל"מים ומשוריינים, שתי פלוגות ג'יפים ופלוגה מסייעת. מטה הגדוד היה בבן-שמן. סגניו של דיין בפיקוד על הגדוד היו דב צסיס (שבהמשך פיקד על הגדוד), יוחנן פלץ וסא"ל יעקב (ישקה) אליאב, מפקד החטיבה הלוחמת של הלח"י.
הגדוד נטל חלק בקרבות רבים במבצע דני, במבצע יואב, במבצע מוות לפולש, במבצע שמונה, במבצע אסף ובמבצע חורב.
לוחמי הגדוד הגיעו מארבעה מקומות עיקריים: חבריו של דיין מנהלל ומשאר יישובי העמק; יוצאי האצ"ל והלח"י; ותיקי היחידה לפעולות מיוחדות של ההגנה מתל אביב, שנותרו בלא תעסוקה לאחר נפילת יפו, ומתנדבים יהודים מהתפוצות.
פלוגה א', שמנתה 120 איש – יוצאי לח"י בלבד – פעלה תחת פיקודו של סרן יעקב גרנק ("דוב הבלונדיני"). הגדוד צויד בג'יפים חמושים במקלעים ובחצאי זחל שנקנו בארצות הברית בשוק גרוטאות.
בסוף חודש אפריל 1949 הגדוד פורק בעקבות פירוק החטיבה. הגדוד מונצח בכיכר ה"קומנדו" סמוך לעירייה בלוד. חטיבת עוז קיבלה את מספרו של הגדוד - 89.
גדוד 82
גדוד 82, השייך כיום לחטיבה 7, היה גדוד הטנקים הראשון והיחיד בחטיבה ובצה"ל כולו בפיקודו של סא"ל פליקס באטוס, אשר טרם גיוסו לצה"ל שימש כקצין שריון בצבא האדום. בראשית המלחמה חימושו כלל מספר מצומצם של זחל"מים ומשוריינים תוצרת הארץ יחד עם שלושה טנקים צרפתיים מסוג רנו R-35 שנלקחו שלל מהצבא הסורי.
במהלך ההפוגה הראשונה, בלילה שבין 29 ל-30 ביוני, הוברחו שני טנקים בריטיים מסוג קרומוול על ידי שני שריונרים בריטיים - מפקד הטנק הסקוטי הארי מקדונלד והמכונאי האירי מייק פלנגן, מהבסיס בו אוחסנו סמוך לשדה התעופה של חיפה ונמסרו לכוחות צה"ל בתל אביב. על פי התכנון המקורי היו אמורים להגנב באותו לילה כל ארבעת טנקי הקרומוול האחרונים של הצבא הבריטי, אשר אוחסנו בבסיס, אולם בשל חוסר היכולת להניע את אחד הטנקים, ובשל התחפרותו בחול של טנק נוסף, הוברחו באותו הלילה רק שני טנקים. ההברחה נוהלה כמבצע צבאי ממרתף ברחוב בלפור 3 בחיפה, באמצעות מכשיר הקשר.
את כל הדרך מחיפה לתל אביב עשו הטנקים בנסיעה על זחלים, דרך ואדי מילק וזאת משום שהמובילים, אשר היו אמורים להעמיס את הטנקים בסמוך לקיבוץ יגור לא הגיעו. וכך, חרף המרדף הבריטי בניסיון להחזיר את צמד הטנקים, הצליחו מקדונלד ופלנגן להגיע לתל אביב תוך מספר שעות. הטנקים הובאו תחילה לגני התערוכה הישנים בעיר ולאחר מכן אוחסנו בשכונת בורוכוב בגבעתיים, בחצרו של אחד מאנשי ההגנה (בסמוך למכון המים), עד אשר נמסרו לידי חטיבה 8, בתל ליטוינסקי, כעבור מספר ימים.
שני טנקים אלה שובצו ב'פלוגה האנגלו-סקסית' בגדוד, בה שירתו חיילים ממדינות דוברות אנגלית. כמו כן נקלטו בגדוד עוד עשרה טנקים צרפתיים קלים ומיושנים מסוג H-39 הוצ'קיס ושובצו ב'פלוגה הרוסית', שחייליה שירתו כטנקיסטים בצבא האדום. טנקי ה-M4A3 שרמן האמריקאים, שנקנו מעודפי הצבא האיטלקי, הגיעו רק בשלבים המאוחרים של המלחמה.
השריונרים כאמור היו אנשי מח"ל, ותיקי חילות שריון ממדינות דוברות אנגלית ועולים ממזרח אירופה, כשהבולט מכולם היה רס"ן ליונל דרוקר, קצין שריון יהודי בצבא הקנדי, אשר הצטרף לחטיבה 8 ושימש כמפקד הטנק הראשון בצה"ל (2 טנקי הקרומוול שנגנבו מהצבא הבריטי ושעל אחד מהם פיקד ליונל דרוקר, מוצגים כיום במוזיאון יד לשריון בלטרון).
הגדוד אורגן ב-7 פלוגות: