cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סייברכונדריה
היסטוריה
כשנה לאחר מכן פרסמה יחידת המחקר של מיקרוסופט דוח שכותרתו "משחקים את תפקיד הרופא ברשת", ובו הקביעה כי חיפוש מידע רפואי באינטרנט מעורר חרדות בקרב גולשים וגורם להם להאמין שהם סובלים ממחלות נדירות. "מיליוני גולשים לא מודעים לעובדה שהסבירות שגידול במוח ייצור כאב ראש טיפוסי היא דווקא נמוכה", ציינו החוקרים בדוח. "הסלמה מהסוג הזה בפרשנות מוטעית של סימפטומים מובילה לחרדה שאיננה במקומה, לבזבוז זמן ולביקורים יקרים אצל מומחים לכאבי ראש". בישראל נערך סקר ב-2009, במימון המכון הלאומי לחקר מדיניות הבריאות והמרכז האקדמי רופין, ולפי תוצאותיו כשליש מגולשי האינטרנט עושים זאת לצורכי בריאות.
ב-2010 פורסם מחקר נוסף, של אוניברסיטת חיפה ומכבי שירותי בריאות, שלפיו 65% מהגולשים ברשת מהבית עושים זאת כדי לחפש מידע רפואי עבור בן משפחה ו-62% מהמשתמשים מחפשים מידע רפואי עבור עצמם. נשים, על-פי הסקר, מחפשות יותר מידע רפואי ברשת, ו-10% מהמשתמשים באתרי המידע הרפואי אף החליפו רופא בעקבות המידע שאליו נחשפו.
אלכס מנינגר
אלכסנדר "אלכס" מנינגר (גרמנית: Alexander Manninger; נולד ב-4 ביוני 1977) הוא כדורגלן עבר אוסטרי אשר שיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
מנינגר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של רד בול זלצבורג. בעונת הוא הושאל לפאָרווערטס משטייר, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול גראצר א.ק.. לאחר ששיחק היטב בהופעותיו הספורות בזלצבורג הוא הוחתם על ידי גראצר כשוער משנה בקיץ 1996. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הסיבוב השני של גביע אופ"א מול אינטר מילאנו באצטדיון ג'וזפה מאצה, והיה אחד המצטיינים במשחק שהסתיים בניצחון 1 - 0 לטובת אינטר. במשחק השני ניצחה גראצר 1 - 0, אך הפסידה לאחר מכן בדו-קרב פנדלים.
בשאר העונה הוא הפך לשוער הראשון, וביוני 1997 הוחתם על ידי ארסנל כשוער משנה לדייוויד סימן, תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוקטובר במשחק מול ברמינגהאם סיטי, במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה. בעונת נעדר סימן לתקופה ממושכת בגלל פציעה, שבמהלכה הצליח מנינגר להשוות את שיאו של ג'ימי אשקרופט, לאחר שלא ספג במשך שישה משחקים ברציפות. במרץ 1998 הוא אף נבחר לשחקן החודש של הפרמייר ליג. יכולותיו בתקופת היעדרותו של סימן סייעו לארסנל להשלים דאבל של אליפות וגביע ה-FA, ולזכות במגן הצדקה בתחילת העונה שלאחר מכן.
עם החלמתו של סימן חזר מנינגר לשבת על ספסל המחליפים. הוא שימש כמחליפו של סימן בשלוש העונות הבאות, אך ללא הזדמנות ממשית להגשים את הפוטנציאל שלו. הוא ערך 64 הופעות בכל המסגרות במשך ארבע העונות שלו שם. לאחר הגעתו של ריצ'רד רייט ב-2001 הפך מנינגר לשוער השלישי של ארסנל, והושאל לפיורנטינה לעונת, בה ערך 24 הופעות ולא הצליח למנוע את ירידת המועדון מהסרייה א'.
ביולי 2002 חתם מנינגר על חוזה לארבע שנים באספניול, תמורת 960,000 לירות שטרלינג. הוא שוחרר שבעה שבועות לאחר מכן מבלי ששיחק בפועל. נטען כי המעבר שלו מארסנל לא הושלם, והוא עצמו טען כי לאספניול אין יכולת לשלם את שכרו.
מנינגר הצטרף לטורינו בינואר 2003, ובקיץ שלאחר מכן הצטרף לבולוניה שבמדיה לא שיחק כלל. הוא שיחק במשך שנתיים בבולוניה, אך לא הצליח להפוך לשוער הראשון. ביולי הוא הושאל לברשה, אך כעבור חודש הושאל לסיינה, וב-2005 חזר לזלצבורג. בעונות ו- הוא שיחק בסיינה, שם שימש כשוער הראשון. ביולי 2006 הוא השתתף כשחקן אורח בארסנל במשחק הראווה באצטדיון האמירויות לכבודו של דניס ברגקאמפ.
בסיום עונת 2007/2008 הוא חתם ברד בול זלצבורג בהעברה חופשית, אך כבר ביולי חזר לאיטליה וחתם באודינזה. הוא נמנה עם הסגל של אודינזה במשך שבועות ספורים בלבד, ולבסוף חתם ביובנטוס כשוער המשנה לג'אנלואיג'י בופון. הוא היה השוער השני שהצטרף ליובנטוס בקיץ 2008, לאחר אנטוניו צ'ימנטי ששיחק גם כן באודינזה. בעקבות פציעתו של בופו שימש מנינגר כשוער הראשון של הקבוצה בין אוקטובר 2008 לפברואר 2009. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אאוגסבורג. ב-22 ביולי 2016 חתם בליברפול האנגלית. בתום עונת 2016–2017 פרש ממשחק פעיל.
מתחם סעדאבאד
מתחם סעדאבאד (בפרסית: مجموعه فرهنگی - تاریخی سعدآباد או کاخ‌موزه سعدآباد) הוא מתחם גדול שנבנה על ידי המלכים משושלות קג'אר ופהלווי, בשמיראן, טהראן רבתי, איראן. כיום שוכן במתחם מעונו הרשמי של נשיא איראן. המתחם כולל יותר מ-180 דונם של יער טבעי, רחובות, תעלות, גלריות, אחוזות ומוזיאונים.
סטיבן טומלין
חיים
טומלין למד לימודים קלאסיים בניו קולג' באוקספורד מינואר 1919. עם זאת, הוא סבל מהתמוטטות עצבים בעקבות מותו של סטודנט עמית ועזב לאחר שנתיים. לאחר מכן הוא הפך לתלמידו של פרנק דובסון ובהמשך המשיך בקריירה כפסל דיוקנאות.
טומלין היה דו מיני והיו לו קשרים עם מספר חברים מקבוצת בלומסברי כולל הנרייטה בינגהם ודורה קרינגטון. בשנת 1927 נישא לג'וליה סטרייצ'י, אחייניתו של ליטון סטרייצ'י. היחסים שלו עם גברים פחות ברורים, כנראה בגלל הצורך בהסתרת מערכות יחסים הומוסקסואליות שהיו אז לא חוקיות בבריטניה במסגרת החוק הפלילי.
מתחם סעדאבאד
היסטוריה
המתחם נבנה ואוכלס בתחילה על ידי מלכי השושלת הקאג'ארית במאה ה-19. לאחר הרחבות נרחבות, התגורר שם רזא שאה פהלווי בשנות ה-20. בנו, מוחמד רזא שאה פהלווי, עבר לשם בשנות ה-70. בשנת 1978, הנשיא ג'ימי קרטר שהה בארמון במהלך ביקור באיראן כדי להבטיח את תמיכת ארצות הברית במשטר. לאחר המהפכה של 1979, המתחם הפך למוזיאון ציבורי. חלקים גדולים מהמתחם הם מוזיאונים הפתוחים למבקרים. חלקים אחרים משמשים כיום את נשיא איראן. המתחם מופעל על ידי הארגון למורשת תרבותית באיראן אשר אחראי על רוב חפצי האמנות, האתרים והמורשת התרבותית של המדינה.
סטיבן טומלין
חיים
אחד החברים של טומלין, המכונה 'H', ניהל גם קשר עם האמן דאנקן גרנט. 'H' עבד במחלקת וילונות בחנות הכלבו של האחים ג'ונס. כאשר הוא וטומלין ביקרו אצל ליטון סטרייצ'י בשנות השלושים, 'H' היה חייב להתגורר בבניין עם המשרתים.
טומלין הקים את מועדון האוכל "קראניום" יחד עם דייוויד גארנט, חבר נוסף בקבוצת בלומסברי; המועדון התכנס מדי חודש כדי להחליף רעיונות.
עבודתו המפורסמת היא פסל הראש של וירג'יניה וולף בכיכר טוויסטוק בלונדון.
טומלין נפטר בשנת 1937 בבית החולים המלכותי ויקטוריה, בוסקומב, המפשייר.
יחסי יוון–מלזיה
יחסי יוון–מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין מלזיה. ראש מדינת מלזיה ביקר ביוון באוגוסט 2004 ולקח חלק בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים באתונה. הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות עמד ב-2016 על 93.1 מיליון דולר אמריקאי, הסחר בין שתי המדינות מגוון ושום סחורה לא השתלטה על חלק עיקרי מהייבוא/ייצוא.
Lemonade (שיר של אלכסנדרה סטאן)
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה ליוטיוב ב-4 ביוני 2012, והוא צולם על ידי יוליאן מוגה בבופטאה, שברומניה. השיר זכה להצלחה רבה בעולם, ובשיאו הצליח להגיע אל המקום ה-1 במצעד הבולגרי.
וידאו קליפ
הקליפ הועלה לערוצם של חברת התקליטים של סטאן - "maanstudio", ב-4 ביוני 2012. בקליפ נראית סטאן, כשהיא מכינה לימונדה בביתה. לאחר מכן היא מרימה טלפון לבן אדם ששמו לא מוזכר, ויוצאת לרחוב. בסצנה שבה סטאן נמצאת ברחוב, ניתן לראותה כשהיא לבושה בשמלה שעליה יש הדפסים של לימונים. בסמוך לכך, היא ותושבי העיר פוצחים במסיבת רחוב, ורוקדים לצלילי השיר.
מונה הצפיות של הקליפ נכון לנובמבר 2017, עומד על כ-80 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשני הנצפה ביותר של סטאן.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה נאה במצעדים, ובשיאו הגיע אל המקום ה-1 במצעד שבבולגריה.
תומאס נורת'
תומאס נורת' (באנגלית Thomas North; 1535–1601) היה מתרגם אנגלי.
תולדות חייו
נורת' נולד בלונדון בשנת 1535, את חוק לימודיו עשה בקולג' "פטרהאוס" שבאוניברסיטת קיימברידג', לאחר סיום לימודיו הצטרף לאכסניית המשפט לינקולן אין שם התעניין לראשונה בתרגום.
נורת' התגייס לצבא האנגלי ונלחם כקצין באירלנד בשנת 1582, השתתף בהגנת הולנד מפני התקפתה של ספרד בשנים 1585–1587 והיה ממונה בשנת 1588 על אימון מיליציה שיועדה להילחם בספרדים במקרה שההארמדה הספרדית תפלוש לאיים הבריטיים. בשנים 1596–1597 נלחם שוב באירלנד ובאותן שנים הוענק לו תואר אבירות על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
עבודתו כמתרגם
נורת' תרגם את ספרו הראשון בשנת 1557, היה זה ספרו של המורליסט הספרדי אנטוניו דה גווארה שנורת' תרגמו מן התרגום הצרפתי ופרסמו בשם "The Diall of Princes". ספר זה עוסק בהגותו של הקיסר הרומי מרקוס אורליוס שנודע כפילוסוף. בשנת 1570 תרגם אוסף איטלקי של משלים מתוך החיבור ההודי משלי בידבה.
נורת' היה הראשון שתרגם את "החיים המקבילים" של פלוטרכוס לאנגלית, מכיוון שלא ידע יוונית הוא השתמש בתרגום בצרפתי מאת ז'אק אמיו. בתרגום זה הוא העביר את סגנונו של פלוטרכוס, שכבר זכה לסגנון רנסאנסי בתרגומו של אמיו, לסגנון אנגלי כאילו החיבור נכתב על ידי סופר אנגלי בן העידן האליזבתני. תרגום זה נחשב כאחת מיצירות המופת של הפרוזה האנגלית באותה תקופה ונודעת לו השפעה רבה על ויליאם שייקספיר שלא רק שספר זה שימש לו כהשראה בעת כתיבת המחזות "יוליוס קיסר", "אנטוניוס וקלאופטרה" ו"קוריולנוס" אלא שהוא אף עשה שימוש בקטעים שלמים מן התרגומים במחזותיו בלא שינוי.
ליאם מקינטייר
ליאם ג'יימס מקינטייר (באנגלית: Liam James McIntyre; נולד ב-8 בפברואר 1982) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
קריירה
את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה האמריקנית הוא ערך במיני-סדרה "הפסיפיק". לאחר שהשחקן אנדי ויטפילד אובחן כחולה סרטן, מקינטייר החליף אותו בתפקיד ספרטקוס בסדרת הטלוויזיה "ספרטקוס".
הופעת הבכורה הקולנועית שלו הייתה לצד השחקן קלאן לוץ בסרט "הרקולס: האגדה מתחילה", בתפקיד סוטיריס.
ב-4 במאי 2014 הוא כיכב במותחן ערוץ 7 "The Killing Field".
בשנת 2016 שיחק מקינטייר את הדמות הראשית ג'יי די פיניקס במשחק הווידאו "Gears of War 4".
בינואר 2017 הוא שיחק בתפקיד ג'ייסון אנדרוס ב-"Apple of My Eye". הוא שיחק בסדרת הרשת "קון מן", ואחר כך לוהק לסרט הקולנוע "אבטחה", סרט מותחן פעולה בכיכובם של אנטוניו בנדרס ובן קינגסלי. הוא צילם פיילוט עבור SyFy, שכותרתו "הרדוף" בינואר 2017. לאחר מכן הוא כיכב בדרמה הרפואית האוסטרלית, "Pulse".
בשנת 2021 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "לורה מתעוררת לחיים", בהפקת נטפליקס.
חיים אישיים
מקינטייר נולד באדלייד, אוסטרליה. בשנת 2010, החל לצאת עם השחקנית והזמרת ארין חסן. הם התארסו בדצמבר 2012 ונישאו ב-5 בינואר 2014.
לנון-מקרטני
לנון – מקרטני הוא הקרדיט המשותף לג'ון לנון ופול מקרטני על שירי הביטלס שכתבו החל מ-1958. בשנה זו החליטו השניים לחלק באופן שווה את הזכויות על כל שיר שייכתב על ידי אחד מהם, או שניהם יחד. שיריהם של 'לנון – מקרטני' מהווים את חלק הארי ביצירות 'הביטלס', אחת מהלהקות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של המוזיקה. רבים משירים אלה זכו גם לגרסאות כיסוי בידי מוזיקאים מכל העולם במגוון סגנונות נגינה ושפות.
שיתוף הפעולה
השותפות המוזיקלית הופסקה בשנת 1969, אף כי ההליכים המשפטיים שהביאו את השותפות לקיצה הרשמי נמשכו עד 1974. לנון ומקרטני הסכימו ביניהם מלכתחילה לחלוק באופן שווה בזכויות ובתמלוגים על שיריהם, גם כאשר אחד מהם כתב את השיר לבדו, והסכמה זו נשמרה בקפידה על ידי שניהם, גם כאשר אחד מהם לא נוכח כלל בעת הלחנת שיר או הקלטתו. החוזה עליו חתמו לנון ומקרטני עם דיק ג'יימס העביר לכיסו של האחרון את עיקר ההכנסות מתמלוגים על השמעת יצירותיהם, פרסום תווי היצירות והזכויות על הקלטת השירים. אך דגם פעולתם הבסיסי של השניים - שהקליטו בעיקר את השירים שהלחינו בעצמם - הפך דגם חשוב עבור מוזיקאים ויוצרים במוזיקת הפופ.
ביולי 1957 פגש ג'ון לנון את פול מקרטני בן ה-15, וצירף אותו ללהקתו שנקראה 'The Quarrymen'. במקביל לנגינה בלהקה, החלו השניים לכתוב שירים, יחדיו ובנפרד. בסרט "The Making of Sgt Pepper" מספר פול מקרטני כך:
טעות נפוצה היא שלנון ומקרטני נהגו לכתוב ולהלחין כל אחד לבדו ולאחר מכן לרשום את זכויות השיר על שם השותפות. אף על פי שנהגו לכתוב באופן עצמאי ורבים מהשירים אכן נוצרו בעיקר על ידי אחד מהם, היה זה נדיר ששיר הופק ועובד ללא השתתפות ומגע ידו של השני. במקרים רבים, צד אחד הגיע עם רעיון מסוים ואילו הצד השני פיתח ושיפר את השיר. כמו כן, הצמד נהג לחבר יחדיו חלקי שירים נפרדים של השניים לכדי שיר מאוחד. גישה זו לכתיבת השירים כצוות, עם אלמנטים של תחרותיות והשראה הדדית כמו גם שיתוף פעולה ומיזוג של רעיונות, מיוחסת כמפתח להצלחתם הנדירה של שירי הביטלס. באופן עבודתם זה היו שונים מרוב הצמדים המוזיקליים, אשר כללו לרוב צד אחד כמלחין וצד שני ככותב טקסטים; לנון ומקרטני ביצעו שניהם את שני התפקידים, ביחד ולסירוגין.
שני אלבומי האולפן הראשונים של הלהקה כללו 12 גרסאות כיסוי לשירי אמנים אחרים, 15 שירים שנכתבו על ידי הצמד, ושיר אחד בלבד שנכתב על ידי האריסון. אלבומם השלישי של הביטלס, A Hard Day's Night, היה מורכב כולו משירים של לנון ומקרטני. האלבום הבא, Beatles For Sale, כלל 6 שירים שנכתבו על ידי אמנים אחרים ו-8 של הצמד. האלבום Help! הכיל 2 שירים של אחרים, 2 של האריסון ועשרה של לנון ומקרטני. החל מהאלבום Rubber Soul הלהקה הוציאה רק שירים מקוריים שיצרו חבריה, כאשר האריסון תרם בין שיר אחד לארבעה באלבום, רינגו סטאר תרם רק שני שירים בכל הדיסקוגרפיה של הלהקה ואחד נוסף יחד עם לנון ומקרטני, והיתר - של הצמד לנון ומקרטני.
שירים שהולחנו עבור אחרים
שירים רבים שנכתבו על ידי הצמד בוצעו במקור על ידי אמנים אחרים, ובכך עזרו לפריצתם ופרסומם. חלק מהשירים (שגם בוצעו על ידי הביטלס) פורסמו רק לאחר פירוק הלהקה. אחד מהשירים המפורסמים הוא "I Wanna Be Your Man", שבוצע במקור על ידי להקת הרולינג סטונז (שהיו בקשרי ידידות עם חברי הביטלס). מאוחר יותר וכתוצאה מהצלחת השיר, הוקלטה גרסה בביצוע הביטלס לאלבום "With The Beatles".
מחלוקות
מתוך עשרות רבות של שירים שנכתבו תחת השותפות, נראה שישנו ויכוח לגבי תרומתם של לנון ומקרטני לגבי שלושה שירים:
1. בשיר "In My Life", אף על פי שלנון טען שתרומתו של מקרטני הסתכמה רק בחלק קטן מהשיר, מקרטני טען שהוא כתב את המלודיה כולה תוך כדי השראתו משירי "Smokey Robinson and the Miracles".
2. בנוגע לשיר "Eleanor Rigby", טוען מקרטני שהלחין את השיר בסלונה של בת-זוגו דאז, ג'יין אשר, והשמיע אותו לזמר הבריטי דונובן (Donovan) לפני שסיים לכתוב אותו – טענה שדונובן אישר. לנון לעומתו, טען שהוא אחראי לחלק גדול ממילות השיר. מכרו של לנון, פיט שוטון (Pete Shotton), הכחיש טענה זאת ואמר ש"למרות שלנון לקח קרדיט על השיר, זה היה שיר קלאסי של לנון ומקרטני בו תרומתו של לנון הסתכמה באפס.
מומחים לשירי הביטלס נוטים לייחס את השיר "In My Life" בעיקר ללנון, ואת השיר "Eleanor Rigby" למקרטני, אף על פי שאף שיר אינו נחשב ל"סולו" של אחד הצדדים. השיר "Ticket to Ride" מיוחס בעיקר ללנון אך תרומתו של מקרטני לשיר ניכרת.
לאחר התפרקות הביטלס
טיבעה של השותפות יצר חיכוכים לאחר התפרקות הביטלס. השותפות הייתה בתוקף עד שנת 1974, וכללה גם את אלבומי הסולו שהצמד הוציא עד שנה זו. בשנת 1976, כאשר מקרטני הוציא את אוסף הסולו "Wings Over America", נכללו בו חמישה שירים מתקופת הביטלס. מקרטני שינה את סדר הקרדיט בשירים, ורשם את שמו לפני שמו של לנון. אשתו של לנון, יוקו אונו, התנגדה באופן פומבי למהלך, אף על פי שלנון עצמו לא יצא בהצהרה כלשהי בעניין.
בסוף שנות ה-90, התנהל ויכוח בין מקרטני ליוקו אונו בנוגע לזכויותיהם של מספר שירי ביטלס. בשנת 1997, כאשר יצא אלבום האוסף של לנון, "Lennon Legend : The Very Best of John Lennon". השיר "Give Peace a Chance" (שנכתב בעיקר על ידי לנון) - הופיע באוסף כשיר בלעדי של לנון, אף על פי שנכתב בתקופת השותפות וזכויותיו נרשמו על שם הצמד.
מקרטני רצה להחליף את סדר השמות בזכויות לשיר "Yesterday" (שנכתב בעיקר על ידו), כך ששמו יופיע ראשון. מקרטני טען כי הוא ולנון הסכימו בעבר שזכויות השירים יהיו נתונות לשינוי בעתיד אם אחד מהם ירצה בכך. מאוחר יותר, חזר בו מקרטני מהדרישה וזכויות השיר נשארו במתכונתן המקורית (Lennon/McCartney). בפברואר 2005, הצהיר מקרטני "זה משהו שאין לי יותר בעיה איתו". מוקד המחלוקת היה סביב סדר רישום הזכויות; לא מדובר בדמי תמלוגים, מכיוון שההסכמה המקורית הייתה חלוקת זכויות שווה.
קו גריניץ'
קו גריניץ' הוא המרידיאן (קו אורך) העובר בין הקוטב הצפוני לקוטב הדרומי וחוצה בדרכו את מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' שברובע גריניץ' בלונדון, אנגליה. על-פי המוסכמות, קו זה ברשת הגאוגרפית הוא בעל המספר 0, וכל המרידיאנים האחרים מתייחסים אליו.
כשהוחל במדידת קווי האורך, נקבע "אורך אפס" שרירותית על ידי הקרטוגרפים והמודדים. במהלך המאה ה-19 התגבשה הסכמה לעבור לשיטה אחידה, אך נותרה מחלוקת בשאלה איזו עיר תעמוד בקו האפס: פריז או לונדון. בוועידת המרידיאן הבינלאומית (1884) הוסכם שאורך אפס יעבור בגריניץ', אך הצרפתים התנגדו להסכמה זו והמשיכו להשתמש בקו פריז, לבדם, במשך שנים רבות אחר כך.
הפארק הלאומי גרנד טיטון
הפארק הלאומי גרנד טיטון (באנגלית: Grand Teton National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית, המשתרע על שטח של 1,300 קילומטרים רבועים בצפון-מערב מדינת ויומינג שבארצות הברית. הפארק כולל את הפסגות העיקריות ברכס טיטון, רכס הרים שאורכו מעל 60 קילומטרים, וכן את מרבית החלקים הצפוניים של עמק ג'קסון הול. הפארק שוכן כ-15 קילומטרים מדרום לפארק לאומי ילוסטון, שביניהם מקשר הכביש הנופי הקרוי על שם ג'ון ד. רוקפלר, הבן (John D. Rockefeller, Jr. Memorial Parkway), המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. יחד עם היערות הלאומיים הסובבים, מהווים שלושת האזורים המוגנים את ילוסטון רבתי, מערכת אקולוגית המשתרעת על קרוב ל-73,000 קילומטרים רבועים של אזור ממוזג, שהיא אחת מהמערכות האקולוגיות השלמות והגדולות ביותר בעולם.
ההיסטוריה האנושית של אזור גרנד טיטון מתוארכת לכ-11,000 שנה, כאשר ראשוני הפלאו-אינדיאנים, ציידים-לקטים נוודים, החלו להגר אל תוך האזור בחודשים החמים יותר כשהם תרים אחר מזון. בתחילת המאה ה-19 נתקלו חוקרי ארצות לבנים בילידים מבני השושוני המזרחיים. בין השנים 1810 ו-1840 משך האזור אליו חברות מסחר בפרוות שהתחרו על השליטה במסחר הרווחי בפרוות בונים. באמצע המאה ה-19 החלו להגיע לאזור משלחות של ממשלת ארצות הברית כשלוחה של משלחות המחקר לילוסטון, ומתיישבים לבנים קבועים ראשונים בג'קסון הול הגיעו בשנות ה-80 של המאה ה-19.
ניסיונות לשמר את האזור כפארק לאומי החלו בשלהי המאה ה-19, וב-1929 הוקם הפארק הלאומי גרנד טיטון, שנועד להגן על הפסגות העיקריות ברכס טיטון. עמק ג'קסון הול נותר בידיים פרטיות עד שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר חסידי השימור, ובראשם ג'ון ד. רוקפלר, הבן, החלו לרכוש קרקעות בעמק ג'קסון הול במטרה לצרפן לפארק הלאומי הקיים. ב-1943 הוכרזה מרבית ג'קסון הול כמונומנט לאומי, למרות ההתנגדות הציבורית והניסיונות החוזרים של הקונגרס של ארצות הברית לבטל את הצעד שהפך את האזור לשטח מוגן. המונומנט בוטל ב-1950 ומרבית אדמותיו צורפו לפארק הלאומי גרנד טיטון.
הפארק קרוי על שמו של הר גרנד טיטון השוכן בתחומי הפארק והוא הגבוה בפסגות שברכס טיטון. ההרים קיבלו את שמם מציידים צרפתיים שהגיעו מקנדה ותיארו את צורתם בסלנג צרפתי כ-"les trois tétons" ("שלושת השדיים"). השם התגלגל לאנגלית כ-"Tetons". בגובה 4,199 מטרים ההר מתנשא יותר מ-2,000 מטרים מעל ג'קסון הול, כמעט 260 מטרים גבוה יותר מהר אוון, הפסגה השנייה בגובהה ברכס טיטון. בפארק ישנם אגמים רבים, כולל אגם ג'קסון שאורכו 24 קילומטרים, וכן נחלים רבים, כולל חלקו העליון של הנהר סנייק. אף שהם מצוים בנסיגה מתמשכת, מצליחים כתריסר קרחונים קטנים להתקיים בגובה רב בסמוך לפסגות הגבוהות. חלק מהסלעים בפארק הם בין העתיקים ביותר שהתגלו בפארק לאומי אמריקני כלשהו ותוארכו לגיל של קרוב ל-2.7 מיליארד שנים.
הפארק הלאומי גרנד טיטון הוא מערכת אקולוגית כמעט בראשיתית, ואותם מינים של צמחייה ובעלי חיים שהתקיימו בה מהזמנים הפרהיסטוריים עדיין מצויים בה. יותר מ-1,000 צמחים וסקולריים, עשרות מינים של יונקים, 300 מינים של עופות, יותר מתריסר מינים של דגים וכמה מינים של זוחלים ודו-חיים שוכנים בפארק. בשל שינויים שונים במערכת האקולוגית, חלקם מעשי ידי אדם, נעשו מאמצים לספק הגנה מוגברת לחלק ממיני הדגים המקומיים ולאורן לבן-קליפה, עץ הנמצא בסיכון הולך וגדל.
בפארק מבקרים מדי שנה מעל 3 מיליון תיירים ומטיילים. הפארק הוא יעד פופולרי לטיפוס הרים, טיולים רגליים, דיג וצורות נופש אחרות. יש בפארק מעל 1,000 מקומות למעונועים ומעל 350 קילומטרים של מסלולי טיולים שמהם ישנה גישה לאתרי מחנאות. הפארק הוא אחד המקומות הבודדים שבהם יכולים דייגים חובבים ללכוד את תת-המין של טרוטת קלארק המכונה באנגלית "Snake River fine-spotted cutthroat trout" (Oncorhynchus clarkii behnkei). בפארק יש כמה מרכזי מבקרים המנוהלים על ידי שירות הפארקים, מוטלים, אכסניות, תחנות דלק ומרינות המנוהלים בזיכיון על ידי גורמים פרטיים.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי גרנד טיטון שוכן בחלק הצפון-מערבי של מדינת ויומינג שבארצות הברית, כ-15 קילומטרים מדרום לפארק הלאומי ילוסטון. הפארק גובל בצפון בשמורת הטבע "הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר" (John D. Rockefeller, Jr. Memorial Parkway), המנוהלת על ידי הפארק הלאומי גרנד טיטון. כביש נופי זה מתחיל בגבול הדרומי של הפארק הלאומי גרנד טיטון ומסתיים בווסט תמב (West Thumb) שבתוך הפארק הלאומי ילוסטון. הפארק הלאומי גרנד טיטון משתרע על 1,300 קילומטרים רבועים בעוד ש"הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר" משתרע על 96 קילומטרים רבועים. מרבית עמק ג'קסון הול וכל הפסגות הראשיות של רכס טיטון הם בתחומי הפארק. אזור הטבע הבראשיתי ג'דדיה סמית (Jedediah Smith Wilderness), חלק מהיער הלאומי קאריבו-טארגי (Caribou-Targhee National Forest), שוכן לאורך הגבול המערבי, וכולל את המדרונות המערביים של רכס טיטון. לצפון-מזרח ומזרח שוכן אזור הטבע הבראשיתי טיטון (Teton Wilderness) ואזור הטבע הבראשיתי גרוס ונטר (Gros Ventre Wilderness), חלק מהיער הלאומי ברידג'ר-טיטון (Bridger-Teton National Forest), שמורת חיות הבר הלאומית האייל הקנדי (National Elk Refuge) שוכנת בדרום-מזרח, ועדרים של איילים קנדים נודדים חורפים שם. קרקע פרטית גובלת בפארק מדרום ומדרום-מערב. הפארק הלאומי גרנד טיטון מהווה יחד עם הפארק הלאומי ילוסטון, היערות הלאומיים הסובבים אותם והאזורים המוגנים הקשורים אליהם את המערכת האקולוגית של ילוסטון רבתי המשתרעת על 73,000 קילומטרים רבועים. המערכת האקולוגית ילוסטון רבתי משתרעת על חלקים משלוש מדינות, והיא אחת מהמערכות האקולוגיות השמורות היטב הגדולות ביותר שנותרו בכדור הארץ באזורים הממוזגים. המרחק בין הפארק לסולט לייק סיטי ביוטה הוא 470 קילומטרים, והמרחק מדנוור בקולורדו הוא 890 קילומטרים.
היישוב הקרוב ביותר לפארק הוא ג'קסון (Jackson), ששמו כשם העמק העובר בפארק. היישוב נמצא כ-15 קילומטרים מהכניסה הדרומית לפארק ובו שדה תעופה המשמש להגעה לאזור ולמקרי חירום. כמו כן, משמש היישוב כמרכז קיט ובידור (ראו סעיף "תיירות ופעילויות" להלן).
רכס טיטון
כרכס ההרים הצעיר ביותר בהרי הרוקי, רכס טיטון החל להיווצר בין לפני 9 ל-6 מיליון. כיוונו בערך מצפון לדרום, והוא מתנשא בחטף מקרקעית עמק ג'קסון הול, מבלי שיש לו אזור מתון של מרגלות ההר, לאורך חזית פעילה של גושים מועתקים (fault-block). אורכו כ-65 קילומטרים ורוחבו נע בין 11 ל-14 קילומטרים, ופסגותיו מכוסות בשלג במשך כל עונות השנה. הרכס נוטה מערבה, מתרומם בחטף מעל עמק ג'קסון הול השוכן ממזרח אבל משתפל בהדרגה מערבה לתוך עמק טיטון. סדרה של רעידות אדמה לאורך העתק טיטון (Teton Fault) הניעה באיטיות את הצד המערבי של ההעתק למעלה ואת הצד המזרחי למטה בקצב ממוצע של כ-3 סנטימטרים כל 300–400 שנים. מרבית התזוזה של ההעתק התרחשה ב-2 מיליון השנים האחרונות. אף שבשל ההעתק היו רעידות אדמה עד דרגה 7.5 בסולם מרקאלי מאז שנוצר, הוא היה שקט יחסית בתקופות ההיסטוריות, כאשר רק מעט רעידות אדמה בדרגה 5.0 או גבוהה יותר התרחשו מאז 1850.
מעבר לגרנד טיטון, שגובהו 4,199 מטרים (13,775 רגל) יש עוד תשע פסגות מעל גובה 12,000 רגל (3,700 מטרים) מעל גובה פני הים. שמונה מפסגות אלו בין קניון אוואלנש (Avalanche Canyon) לקניון קסקייד (Cascade Canyon) מהווים את קבוצת קתדרלה (Cathedral Group) המופיעה בצילומים לעיתים קרובות. הפסגה הבולטת ביותר צפונית לקניון קסקייד היא הר מוראן המונוליתי (3,842 מטרים) המתנשא לגובה של 1,746 מטרים מעל אגם ג'קסון. צפונית להר מוראן הרכס מתלכד עם רמת ילוסטון הגבוהה. דרומית לקבוצת קתדרלה רכס טיטון הולך ונעשה צר סמוך למעבר טיטון ומתמזג לתוך רכס הנהר סנייק (Snake River Range).
הקניונים שכיוונם מזרח-מערב מאפשרים גישה קלה יותר ברגל ללב הרכס כיוון שאין כבישים לכלי רכב החוצים את הרכס פרט למעבר טיטון, השוכן דרומית לפארק. הנקודה הנמוכה ביותר בקניונים, שנחצבו בפעילות קרחונים כמו גם על ידי מספר רבים של פלגי מים, היא לאורך השוליים המזרחיים של הרכס בג'קסון הול. הקרחונים זרמו מהמקומות הגבוהים לנמוכים ויצרו יותר מתריסר עמקים בצורת U ברחבי הרכס. קניון קסקייד דחוק בין הר אוון (Mount Owen) והר טיווינוט (Teewinot Mountain) מדרום ו"סימטרי ספייר" (Symmetry Spire - "צריח הסימטריה") מצפון ושוכן צמוד ממערב לאגם ג'ני. הקניונים החוצים את רכס טיטון מצפון לדרום הם: וב (Webb Canyon), מוראן (Moran Canyon), פיינטברש (Paintbrush Canyon – "מברשת הצבע"), קסקייד, דת' (Death Canyon – "קניון המוות") וגרניט (Granite Canyon).
ג'קסון הול
ג'קסון הול הוא עמק גראבן באורך 89 קילומטרים וברוחב בין 10 ל-21 קילומטרים בגובה ממוצע של 2,100 מטרים מעל פני הים. הנקודה הנמוכה ביותר שוכנת סמוך לגבול הדרומי של הפארק בגובה 1,940 מטרים. העמק שוכן מזרחית לרכס טיטון והוא נע אנכית מטה 9,100 מטרים, ולכן העתק טיטון וההעתק התאום שלו בצד המזרחי של העמק הם העתקים נורמליים - הגוש של ג'קסון הול הוא הגוש התלוי (hanging wall) וגוש רכס טיטון הוא גוש הבסיס (footwall). הפארק הלאומי גרנד טיטון כולל את החלק העיקרי של שני הגושים. סחיפה של הרכס הובילה משקעים לעמק כך שהפרש הגבהים הוא רק 2,300 מטרים. עמק ג'קסון הול שטוח יחסית, כשיש גידול צנוע בגובה מדרום לצפון. עם זאת, מעט הרי כפתור מבודדים, כדוגמת בלקטייל (Blacktail Butte), וגבעות כולל הר סיגנל (Signal Mountain) מנקדים את קרקעית העמק. הנהר סנייק סחף את הטרסות תוך יצירת עמק ג'קסון הול. דרומית-מזרחית יש מספר רב של שקעים קרחוניים. השקעים הם צורות נוף שנוצרו כתוצאה מפעילות של קרחונים כאשר גושי קרח גדולים ניתקו מחזיתו של קרחון נסוג, ונקברו באופן חלקי או מלא על ידי סחופת שמקורה במימי הפשרת הקרחון הנסוג. סחופת זו יוצרת מישורי נהרי קרחון המכונים סנדוּר (sandur). כאשר גושי הקרח אלו נמסים בסופו של דבר, נותרים שקעים בפני הסנדור.
אגמים ונהרות
מרבית האגמים בפארק נוצרו על ידי הקרחונים, והאגמים הגדולים ביותר ממוקמים בבסיס רכס טיטון. בחלק הצפוני של הפארק שוכן אגם ג'קסון, האגם הגדול ביותר בפארק שאורכו 24 קילומטרים, רוחבו 8 קילומטרים ועומקו המקסימלי 134 מטרים. אף שאגם ג'קסון הוא טבעי, סכר אגם ג'קסון נבנה במוצא ממנו לפני שהפארק נוצר וגובה פני המים באגם עלו בשל כך ב-12 מטרים. מזרחית לאכסניית אגם ג'קסון (Jackson Lake Lodge) שוכנים האגמים: אמה מטילדה (Emma Matilda Lake) וטו אושן (Two Ocean Lake). דרומית לאגם ג'קסון שוכנים האגמים: ליי (Leigh Lake), ג'ני (Jenny Lake), בריידלי (Bradley Lake), טאגרט (Taggart Lake) ופלפס (Phelps Lake) במוצא הקניונים המובילים לרכס טיטון. בתוך רכס טיטון נפוצים אגמים אלפיניים קטנים בקרקסים קרחוניים, ויש יותר מ-100 מפוזרים בתחומי האזור הגבוה. אגם סוליטיוד (Lake Solitude), בגובה 2,754 מטרים, שוכן בקרקס קרחוני בתחילת המזלג הצפוני של קניון קסקייד. אגמים נוספים השוכנים בגובה רב קיימים מעל לגובה של 3,000 מטרים, ובמעטים, כדוגמת אגם אייספלו (Icefloe Lake), האגם הגבוה ביותר ברכס, הקרח סותם את האגמים במרבית השנה. הפארק אינו מצטיין במפלי מים גדולים. עם זאת, למפלי הידן (Hidden Falls, "המפלים החבויים") השוכנים ממערב לאגם ג'ני הגישה קלה לאחר הליכה קצרה.
ממקורותיו באגף הדרום-מערבי של רמת טו אושנס (Two Oceans Plateau, מילולית רמת "שני האוקיינוסים") בפארק הלאומי ילוסטון הנהר סנייק זורם מצפון לדרום דרך הפארק, כשהוא נשפך לאגם ג'קסון סמוך לגבול שבין הפארק הלאומי גרנד טיטון ושמורת הטבע "הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר". הנהר סנייק זורם אז דרך המברצים של סכר אגם ג'קסון ומשם דרומה דרך עמק ג'קסון הול, כשהוא יוצא מתחומי הפארק סמוך מערבית לשדה התעופה ג'קסון הול. האגמים הגדולים ביותר בפארק מתנקזים ישירות או באמצעות יובלים לתוך הנהר סנייק. היובלים העיקריים הזורמים לנהר סנייק כוללים את פסיפיק קריק (Pacific Creek) ובאפלו פורק (Buffalo Fork) בסמוך לנקודת היישוב הקטנה מוראן ובנהר גרוס ונטר (Gros Ventre River) בגבול הדרומי של הפארק. דרך עמק ג'קסון הול השטוח יחסית הנהר סנייק יורד בשיפוע של 3.6 מטרים לכל קילומטר, בעוד שהשיפוע של הנחלים האחרים היורדים מההרים ממזרח וממערב הוא גדול יותר בשל המורדות התלולים. הנהר סנייק יוצר זרמי פְּזָרוֹת. וערוצים בקטעים שבהם השיפוע קטן במיוחד ובקטעים התלולים יותר סוחף וחותר תחת טרסות החלוקים שהושקעו בעבר על ידי הקרחונים. אורכו של הנהר הוא 1,699 קילומטרים, ומתוכם 80 קילומטרים בלבד זורמים דרך הפארק.
קרחונים
הפסגות הראשיות ברכס טיטון גולפו לצורתם הנוכחית בעזרת קרחונים שנעלמו לפני זמן רב. בין לפני 250,000 שנים ועד לפני 150,000 שנים עבר רכס טיטון כמה עידני קרח כשאזורים מסוימים בעמק ג'קסון הול היו מכוסים בקרחון בעובי של 600 מטרים. ההתקרחנות הגדולה אינה קשורה להתרוממות הרכס עצמו והיא חלק מהתקררות עולמית הידועה כהתקרחנות הרביעון (Quaternary glaciation). החל בהתקרחנות באפלו (Buffalo Glaciation) שאחריה הייתה התקרחנות אגם בול (Bull Lake glaciation) ולבסוף התקרחנות פיינדייל (Pinedale glaciation), שהסתיימה בערך לפני 15,000 שנים. הנוף הושפע רבות מפעילות הקרחונים. במהלך התקרחנות פיינדייל, הנוף הנוכחי נוצר כשקרחונים זרמו מרמת ילוסטון דרומה ויצרו את אגם ג'קסון, בעוד שקרחונים קטנים יותר שזרמו מרכס טיטון דחפו מורנות סלעים מהקניונים והותירו מאחוריהם אגמים בבסיס ההרים. הפסגות עצמן נשחקו לצורת של פירמידה או צורת arête, רכס משונן ותלול משני צדדיו, והקניונים הפכו מעמקים בצורת V שנוצרו מסחיפה של המים לעמקים בצורת U שנוצרו מסחיפה קרחונית. קרוב לתריסר קרחונים קיימים עדיין בפארק, אבל הם אינם עתיקים כיוון שכולם נוצרו מחדש בזמן כלשהו בין 1400 ל-1850 במהלך עידן הקרח הקטן. מאלו הגדול ביותר הוא קרחון טיטון, השוכן מתחת לצד הדרום-מזרחי של פסגת גרנד טיטון. אורכו של קרחון טיטון הוא 1,100 מטרים ורוחבו 340 מטרים, והוא מוקף בפסגות גבוהות של הרכס. קרחון טיטון הוא גם הקרחון שנחקר בצורה הרבה ביותר ברכס, וב-2005 הגיעו החוקרים למסקנה שהוא יעלם לחלוטין בתוך 30 עד 75 שנים. מערבית לקבוצת קתדרלה בסמוך למעבר הוריקן יש קרחון קטנטן בשם קרחון סקולרום (Schoolroom Glacier) שיש לו מורנות צדיות ומורנת קצה מוגדרות היטב, אגם קרחוני קטן ותוואי נוף קרחוניים טיפוסיים אחרים שוכנים בסמוך.
אקלים
באזור הפארק שורר אקלים ממוזג עד צחיח למחצה, כשהחודשים עם המשקעים הרבים ביותר הם בין נובמבר לינואר, בעיקר כשלג המכסה לרוב את האדמה בין נובמבר לסוף אפריל. גובה השלג היורד בשנה בממוצע הוא 1,100 סנטימטרים בהרים ו-490 סנטימטר בעמק. בחודש ינואר הטמפרטורה היומית נעה בממוצע בין 3°C- ביום ל-17°C- בלילה. בחודש יולי הטמפרטורה היומית נעה בממוצע בין 24°C ביום ל-5°C בלילה. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 34°C, והנמוכה ביותר הייתה 54°C-. הטמפרטורה בקיץ בהרים מעל לעמק יורדת בכחצי מעלה צלזיוס כל 300 מטרים גובה, ולכן מעברי ההרים הגבוהים מכוסים בשלג עד אמצע יולי. סופות רעמים נפוצות בקיץ, בייחוד מעל ההרים. לעומת זאת לא דווח מעולם על טורנדו בתחומי הפארק. הסופה שכונתה "טורנדו טיטון-ילוסטון" (Teton-Yellowstone tornado) ביולי 1987 הייתה טורנדו בגובה רב שהגיעה רק עד הפינה הצפון-מזרחית של הפארק בגבול עם אזור הטבע הבראשיתי טיטון של היער הלאומי ברידג'ר-טיטון והפארק הלאומי ילוסטון.
גאולוגיה
המסלע בפארק הלאומי גרנד טיטון כולל כמה מהסלעים העתיקים ביותר שניתן למצוא בפארק לאומי אמריקני כלשהו. הסלעים העתיקים ביותר שתוארכו הם בני 2,680 ± 12 מיליון שנים, אם כי משערים כי בפארק יש אפילו סלעים עתיקים יותר. סלעים מותמרים אלו, שנוצרו בעידן הארכאיקון (מלפני 4 מיליארד עד 2.5 מיליארד שנים), כוללים גנייס, צפחה ואמפיבוליטים. סלעים מותמרים הם הסוג הנפוץ ביותר בחלקים הצפוניים והדרומיים של רכס טיטון, והם מורכבים משכבות של סלעים געשיים, אבן חול, אבן גיר וסלעים חרסיתיים מסוגים שונים שעברו התמרה. לפני 2,545 מיליארד שנים חדרו סלעי יסוד גרניטיים לתוך הסלעים המותמרים, והם נראים כיום בחלק המרכזי של רכס טיטון, כולל גרנד טיטון והפסגות הסמוכות. סלעי הגרניט הבהירים של מרכז רכס טיטון יוצרים ניגוד לסלעי הגנייס המותמרים הכהים שניתן לראות במדרון הצפוני של הר מוראן. מחדרים של מאגמה של סלעי דיאבז מלפני 765 מיליון שנים הותירו דייקים שניתן לראות על המדרון המזרחי של הר מוראן ועל מידל טיטון. מחדרים של גרניט ופגמטיט עשו גם את דרכם לתוך סדקים בגנייס העתיק. סלעים מהפרקמבריון קבורים עמוק בעמק ג'קסון הול מתחת למשקעים געשיים וסלעי משקע מאוחרים יותר יחסית מהשלישון, כמו גם משקעים קרחוניים מהפליסטוקן.
לקראת סוף הפרקמבריון היה האזור שקוע מדי פעם תחת ימים רדודים, ובמשך 500 מיליון שנים נוצרו סוגים שונים של סלעי משקע. במהלך עידן הפלאוזואיקון (מלפני 542 מיליון עד לפני 251 מיליון שנים) הושקעו סלעי אבן חול, פצלים, אבן גיר ודולומיט. אף שמרבית סלעי משקע אלו נסחפו מאז ממרכז רכס טיטון, הם עדיין נוכחים במדרונות הצפוניים, הדרומיים והמערביים של הרכס. לכן סלעי המשקע של תצורת פלטהד (Flathead Formation) המכסה את פסגת הר מוראן הם דווקא מקרה יוצא דופן. השיכוב של סלעי המשקע באגן אלסקה (Alaska Basin), השוכן בגבול המערבי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, מתאר את תולדות ההשקעה בת 120 מיליון השנים. מאובנים שנתגלו בסלעי המשקע בפארק כוללים אצות, ברכיופודים וטרילוביטים.
בתקופת המזוזואיקון (מלפני 250 מיליון עד לפני 66 מיליון שנים) התחלפה סביבת ההשקעה מדי פעם מסביבה ימית ליבשתית, וחוזר חלילה. חומרי הבליה מעידן הפלאוזואיקון שקעו בימים חמימים ורדודים וכך נוצרו סלעים פחמתיים (קרבונטיים) לצד אבני חול וחרסיות. יצירת סלעי המשקע נמשכה במהלך המזוזואיקון, ועורקים של פחם שנמצאו בשכבות סלעי המשקע מעידים שהאזור היה מיוער בצפיפות במהלך עידן זה. עורקי פחם רבים בעובי בין 1.5 ל-3 מטרים משולבים באבן טין, אבן חרסית וסלעי משקע אחרים. בשלהי הקרטיקון השקיעה קשת געשית המכונה "קשת סיריאן" (Sierran Arc) ממערב לאזור אפר געשי דק-גרגיר ששהפך אחר-כך לבנטוניט, מינרל שיש לו חשיבות כלכלית. בסוף עידן המזוזואיקון כיסתה השלוחה הימית המכונה "הים הפנימי המערבי של הקרטיקון" את האזור.
משלהי המזוזואיקון ועד ימינו עבר האזור סדרה של רצפים של התרוממות וסחיפה. החל מלפני 66 מיליון שנים יצרה האורוגנזה הלרמידית, תקופה של בניית הרים וסחיפה במערב אמריקה הצפונית, את הרי הרוקי. תהליך זה ביטל את הים הפנימי המערבי של הקרטיקון ויצר מערכת העתקים שלאורכן התרוממו הרמות של צפון אמריקה. מחזורים אלו של התרוממות וסחיפה הותירו מאחוריהם אחד מהרצפים השלמים ביותר של סלעים מהקנוזואיקון שלא ממקור ימי באמריקה הצפונית. סלעי קונגלומרט הבנויים מקוורציט ומשולבים עם אבן בוץ ואבני חול הושקעו במהלך סחיפה של רכס הרים שנעלם מאז והיה קיים צפונית-מערבית לרכס טיטון הנוכחי. המשקעים מכילים גם כמויות מזעריות של זהב וכספית. התפרצויות געשיות במהלך האאוקן והאוליגוקן מרכס אבסרוקה (Absaroka Range) הקדמוני קברו את האזור תחת משקעים געשיים שונים. אגן שבו החלו להצטבר משקעים התפתח באזור בשל התפתחות העתקים תוך יצירת עמק ג'קסון הול הקדמוני ובהגיע הפליוקן (לפני 10 מיליון שנים), גם את אגם ג'קסון הקדמוני הידוע כאגם טיווינוט (Teewinot Lake). רכס טיטון החל לגדול לאורך מערכת ההעתקים שכיוונה צפון-דרום בתקופת המיוקן לפני 9 מיליון שנים. אז, החל בתקופת הפליוקן, כיסה אגם טיווינוט לסירוגין את עמק ג'קסון הול והשאיר משקעים עבים על קרקעית האגם. האגם כבר היה יבש כשסדרה של תקופות קרח בתקופת הפליסטוקן גרמו להופעת קרחונים גדולים ברכס טיטון וברכסים אחרים. בזמן תקופת הקרח הקרה ביותר התלכדו כל הקרחונים כחלק מ"מעטה הקרח הקנדי". הקרחונים סחפו אתם את כל הקרקע מעמק ג'קסון הול ומהעמקים הסמוכים. תנועת בלית, סחיפה ופעילות של הקרחונים במהלך הרביעון השקיעו באופן פעיל קרקעות וסחופת סלעים בכל רחבי עמק הנהר סנייק של ג'קסון הול והותירו מאחוריהם מורנות קצה שסכרו את האגמים הנוכחיים. הדוגמה האחרונה ביותר של השינוי המהיר של הנוף התרחשה ב-1925 בסמוך ממזרח לפארק, כאשר מפולת האדמה גרוס ונטר (Gros Ventre landslide) שנגרמה מהפשרת השלגים באביב של שלג רב כמו גם גשמים כבדים.
אקולוגיה
הפארק הלאומי גרנד טיטון הוא חלק מילוסטון רבתי, המערכת האקולוגית הגדולה של ילוסטון, שבה נכלל גם הפארק הלאומי ילוסטון; מערכת אקולוגית זו היא אחת מהמערכות אקולוגיות הגדולות ביותר שלא ניזוקו מתוך המערכות האקולוגית של האקלים הממוזג שנותרו בכדור הארץ. בעלי חיים רבים נעים בין הפארק הלאומי גרנד טיטון לשאר שטח המערכת האקולוגית הגדולה של ילוסטון; לפארק הלאומי ילוסטון וליערות האזור.
צמחייה
סוגי הצמחייה באזורים שונים בפארק מושפעים מפרמטרים שונים: הרום שבו הצמח גדל, סוג האדמה, מידת קרבה למקורות המים בפארק ומידת הלחות באזור וכדומה; לרוב, צמחים דומים, שצריכים תנאים דומים, גדלים במקובץ באזורים מסוימים בפארק. ניתן לחלק את הצמחייה לחמישה אזורים עיקריים: יערות, צמחיית אזורים אלפיניים או ארקטיים (טונדרה), צמחיית מישור או ערבה, צמחיית אדמת ביצה וצמחיית אזור גדות הנחלים.
ביערות העד שבפארק גדלים שבעה מיני עצים מחטניים, ולמעלה מ-900 מיני צמחים בעלי פרחים. יערות העד הם השולטים באזורים ההרריים של רכס טיטון. השינויים הגדולים יחסית בטמפרטורה בין הימים ללילות, הקרינה העל-סגולה שמחזיר השלג בעוצמה ותנאי הגידול הקשים באדמה המושלגת מקשים על הצמחים העדינים והפרחים, ולכן רבים מהם, בהם הזכריני, נסגרים בלילה.
למעלה מאלף מינים של צמחים וסקולאריים גדלים בפארק הלאומי גרנד טיטון וסביבתו.בשל הפרשי הגובה בפארק המגיעים מעל ל-2,100 מטרים יש בו כמה אזורים אקולוגיים שונים כולל טונדרה אלפינית, האזור התת-אלפיני של הרי הרוקי שבו שולטים יערות אשוח-אשוחית, וקרקעית העמק, שבה יערות מעורבים של מחטניים ונשירים גדלים במקומות שבהן הקרקעות טובות יותר מעורבים עם ערבות שיחים הגדלים על משקעי סחף. בנוסף, ביצות סמוך לכמה אגמים ובקרקעית העמק סמוך לנהרות ופלגי מים מכסות שטחים נרחבים, בייחוד לאורך הנהר סנייק בסמוך לאוקסבואו בנד (Oxbow Bend) בסמוך מוראן ווילואו פלטס (Willow Flats) בסמוך לאכסניית אגם ג'קסון. הגובה, הקרקעות הזמינות, אירועים של שרפת יערות, מפולות שלגים ופעילות אנושית הם גורמים שיש להם השפעה ישירה על מיני הצמחים בסביבה הקרובה. אזור שבו גומחות שונות אלו חופפות קרוי אקוטון.
אף שהצמחייה של הפארק הלאומי גרנד טיטון היא בדרך כלל בריאה קיים חשש שהאורן לבן-הקליפה, ובמידה פחותה יותר האורן המפותל, שרויים בסכנה. במקרה של האורן לבן-הקליפה מין פולש של פטרייה הידוע כשלפוחית החלודה של האורן הלבן מחליש את העץ, והופך אותו לפגיע יותר להרס מחיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae) האנדמית. אורן לבן-קליפה משגשג בדרך כלל בגבהים מעל 2,400 מטרים ומייצר זרעים (צנוברים) גדולים שעשירים בתכולת שומן ומהווים מקור מזון חשוב למינים שונים של בעלי חיים כדוגמת דוב גריזלי, סנאי אדום וקיק אגוזים אמריקאי. מין זה נחשב מין מפתח בכך ש"תפקידו האקולוגי הוא גדול באופן בלתי פרופורציוני יחסי לכמותו", ומין בסיס בכך שיש לו תפקיד מרכזי ש"מגדיר את המבנה, הפונקציה והתהליך של המערכת האקולוגית". בדרך כלל אורן לבן-קליפה נדבק פחות משלפוחית החלודה של האורן הלבן ברחבי המערכת האקולוגית ילוסטון רבתי מאשר באזורים אחרים דוגמת הפארק הלאומי גליישר ורכס קסקייד. כמות ההדבקות של אורן לבן-קליפה בשלפוחית החלודה של האורן לבן-הקליפה בפארק הלאומי ילוסטון נמוכה במקצת מאשר בגרנד טיטון. אף שהפטרייה אינה כשלעצמה המקור לתמותה מוגברת, היא מחלישה את העצים ובכך מקלה על חיפושיות האורן המקומיות לפלוש לעץ, ובכך להגדיל את התמותה. אף שהנוהג הכללי בפארקים הלאומיים הוא לאפשר לטבע להתנהל ללא הפרעה, המגמה המדאיגה של מחלה מוגברת ותמותה של עצי האורן לבן-הקליפה חיוניים עוררו מאמץ משותף בין רשויות ממשלתיות שונות להתערב על מנת להגן על המין.
בעלי חיים
משערים שכ-10,000 מינים של חרקים נמצאים לעיתים קרובות בפארק. הם מאביקים צמחים, מהווים מקור מזון לעופות, דגים, יונקים ובעלי חיים אחרים, ומסייעים בריקבון של עצים מתים. בדוגמה אחת לחשיבות של החרקים למערכת האקולוגית, נחילים של עשים מהמין Euxoa auxiliaris עולים בסתיו לאזור האלפיני להזדווג, ומתים אחר-כך במספרים גדולים. דובי גריזלי נוהגים לאכול כמויות גדולות של העשים העשירים בשומן לפני שהם נכנסים לתרדמת חורף. מחקר מצא שכאשר מין זה של עשים זמין, דובים צורכים כ-40,000 עשים ביום, שווה ערך ל-20,000 קלוריות ליום.
17 מינים של דגים מצויים במימי הפארק (ועוד כמה מינים השוכנים רק במעיינות החמים). מין הטרוטה המקומי היחיד בפארק הלאומי גרנד טיטון הוא תת-מין של טרוטת קלארק ששמו המדעי: Oncorhynchus clarkii behnkei. זהו גם תת-המין היחיד של טרוטת קלארק שחי בפלגי מים ובנהרות בלבד. חוקרים שונים לא הצליחו לזהות הבדלים גנטיים כלשהם בין תת-מין זה לתת-המין של הפארק הלאומי ילוסטון (Oncorhynchus clarkii bouvieri), אם כי יש הבדל במראה החיצוני. הנקודות על עורו של תת-המין של הנהר סנייק קטנות יותר, ומכסות חלקים גדולים יותר של גופו, ושני תת-המינים חיים בגומחות אקולוגיות שונות. תת-המין של הנהר סנייק זוהה על ידי כמה חוקרים באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 כתת-מין נפרד ומדינת ויומינג מכירה בו כתת-מין נפרד, אם כי המדינות השכנות אינה מכירה בכך. תת-מין זה נמצא רק בנהר סנייק וביובליו שמעבר לסכר אגם ג'קסון עד מאגר פאליסדס באיידהו. מינים אחרים שאינם מקומיים, כדוגמת טרוטת עין-הקשת וטרוטת האגמים, הוחדרו למימי הפארק על ידי מחלקת הדגה וחיות הבר של ויומינג או שהיגרו מילוסטון. כיום יש חמישה מינים של טרוטה במימי הפארק. מינים מקומיים אחרים של דגים כוללים את ה-Prosopium williamsoni, Rhinichthys cataractae ו-Catostomus platyrhynchus. מינים זרים כוללים את ה-Gila atraria, ו-Thymallus arcticus.
שישה מינים של דו-חיים תועדו בתחומי הפארק, כולל: צפרדע קולומביה מנוקדת (Rana luteiventris), Pseudacris maculata, סלמנדרה מנומרת (Ambystoma tigrinum), תת-מין של קרפדה מערבית ששמו המדעי Bufo boreas boreas , וצפרדע האחו (Lithobates pipiens), שייתכן שהוכחדה מאזור הפארק. מין דו-חי שישי, צפרדע השור, הוחדר לפארק הלאומי גרנד טיטון.
רק ארבעה מיני זוחלים תועדו בפארק: שלושה מינים של נחשים והם: שני תת-מינים של נחש בירית, תת-המין Thamnophis elegans vagrans ותת-המין Thamnophis sirtalis fitchi  הנפוץ פחות ו-Charina bottae, ומין אחד של לטאה: Sceloporus graciosus graciosus , שתועדה לראשונה ב-1992. אף אחד מהמינים אינו ארסי.
מעל ל-300 מיני עופות תועדו בפארק כולל Selasphorus calliope, מין הציפור הקטן ביותר באמריקה הצפונית, כמו גם ברבור מחצצר, עוף המים הגדול ביותר באמריקה הצפונית. בנוסף לברבור המחצצר תועדו 30 מינים נוספים של עופות מים כולל ברווז כחול-כנפיים, מרגון גדול, ברווז אמריקאי וברווז הרלקון הצבעוני אבל המתבודד שלעיתים נצפה בקניון קסקייד. בין העופות הדורסים: עיטם לבן-ראש, עיט זהוב, שלך, עקב אדום-זנב, בז אמריקני ובז נודד שנצפה מדי פעם. מבין 14 דורסי הלילה שדווחו, הנפוץ ביותר הוא אוח וירג'יניה, אף ש-Aegolius funereus ולילית אפורה נצפים מדי פעם גם כן. כתריסר מינים של נקרים דווחו, כמו גם מספר דומה של סבכיים, חופמיים ושחפים. עקעק שחור-מקור (Pica hudsonia) הקולני והחי בלהקות נוהג לבקר באתרי המחנאות לעיתים קרובות בעוד שעורבני שטלר וקיק אגוזים אמריקאי נמצאים באזורים מרוחקים. המישורים המכוסים בשיחים של ג'קסון הול הם האזורים המועדפים על שכווי הלענה, Spizella breweri וחקיין הערבות (Oreoscoptes montanus), בעוד שבביצות מבקרים לעיתים קרובות אנפה כחולה גדולה, שקנאי אמריקאי, עגור קנדי ובמקרים נדירים קרובו השרוי בסכנת הכחדה, עגור אמריקאי.
61 מינים של יונקים תועדו בפארק הלאומי טיטון. אלו כוללים את הזאב המצוי, שנכחד מהאזור בתחילת המאה ה-20, אבל היגר לפארק הלאומי גרנד טיטון מהפארק הלאומי ילוסטון הסמוך לאחר שמין זה הושב לשם. שובם של הזאבים הבטיח שכל מיני היונקים המקומיים קיימים כיום בפארק. בנוסף לזאבים יש 17 מינים נוספים של טורפים בתחומי הפארק הלאומי גרנד טיטון כולל דוב גריזלי ודוב שחור אמריקני הנפוץ יותר. תצפיות תדירות של זאב ערבות, לוטרה צפון-אמריקנית, דלק אמריקני, גירית אמריקאית ותצפיות אקראיות של פומה צפון-אמריקאית, שונר קנדי וגרגרן מדווחות מדי שנה. כמה מינים של מכרסמים קיימים כולל מרמיטה זהובת-בטן, טמיאס קטן, אונדטרה, סנאי אדום, כמה סנאיי קרקע, פיקה אמריקאית, ארנבת השלג, סמרן מקריס ובונה קנדי, המכרסם הגדול בפארק, וחמישה מיני עטלפים.
בין היונקים הגדולים הנפוץ ביותר הוא האייל הקנדי, שאוכלוסייתו בפארק נאמדת באלפים. נתיב הנדידה שלהם בין שמורת חיות הבר הלאומית האייל הקנדי והפארק הלאומי ילוסטון הוא דרך הפארק הלאומי הלאומי גרנד טיטון, אף שקל לראותם בכל עונה בשנה, מספרם גדול במיוחד באביב ובסתיו. פרסתניים אחרים כוללים את הביזון אמריקאי ואנטילוקפרה אמריקנית, בעל החיים המהיר ביותר באמריקה הצפונית המצוי ברחבי ג'קסון הול, כמו גם האייל הקורא, הנוטה להישאר בסמוך למקווי מים. פרסתניים נוספים כוללים: צפיר הקורדילרים, אייל פרדי לבן-זנב, אייל פרדי שחור-זנב וכבש גדול קרניים שכ-100 עד 125 פרטים שלו חיים באזורים האלפיניים והסלעיים של הפסגות.
הפארק הלאומי גרנד טיטון הוא הפארק הלאומי האמריקני היחיד שמתיר ציד בתחומיו, אבל רק את האייל הקנדי, במטרה לווסת את גודל האוכלוסייה של מין זה. הוראה זו נכללה בחוק שאיחד בין המונומנט הלאומי ג'קסון הול והפארק הלאומי גרנד טיטון ב-1950. אף שכמה פארקים לאומיים באלסקה מתירים ציד לשם מחיה עבור התושבים הילידים ואזורים אחרים המנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים מתירים ציד בנסיבות מוגבלות מאוד, הציד אסור בכל הפארקים הלאומיים האחרים של ארצות הברית. ציידים בפארק הלאומי גרנד טיטון חייבים לקבל רישיון ציד של ויומינג, ולהישבע כסגנים לשומרי הפארק. הציד מוגבל לאזורים מזרחית לנהר סנייק וצפונית למוראן. הציד מותר רק מזרחית לכביש 89. התומכים בהמשך ציד האייל הקנדי, שמתרחש בסתיו, טוענים שעדרי האייל הקנדי יסבלו מהתפוצצות אוכלוסין אלמלא הציד, ויובילו לפגיעה בצמחייה מרעיית יתר על ידי עדרי האייל הקנדי. המתנגדים טוענים שהיה גידול בטורפים הטבעיים בפארק הלאומי גרנד טיטון כדוגמת הזאבים ודובי הגריזלי, מה שמייתר את הציד השנתי וחושף את הציידים להתקפות מדובי גריזלי שמתרגלים להיזון מהשאריות שנותרו מהציד.
אקולוגיה של שריפות
לשרפות יש תפקיד חשוב עבור מגוון הצמחים ובעלי החיים. מיני עצים רבים התפתחו כך שהם נובטים רק אחרי שרפה. באזורים בפארק שחוו שריפות בזמנים היסטוריים יש מגוון גדול יותר של מינים מאשר אזורים שלא הושפעו מאש. אף שההשפעה של השריפות הגדולות שהיו בפארק ילוסטון ב-1988 הייתה מינימלית על הפארק הלאומי גרנד טיטון, מחקרים שבוצעו לפני האירוע ואחריו חזרו ואישרו לאחר שהאירועים הסתיימו שהאמצעים שננקטו למנוע שריפות טבעיות באמצע המאה ה-20 הקטינו את מגוון מיני הצמחים ואת ההתחדשות הטבעית של חבורות הצמחייה. מחקר אחד שנערך 15 שנים לפני השריפות בפארק הלאומי ילוסטון ב-1988 הגיע למסקנה שאמצעי המניעה נגד שריפות השפיעו לרעה על חורשות עצי הצפצפה וסוגים אחרים של יערות. מרבית מיני המחטניים בפארק הלאומי גרנד טיטון תלויים במידה רבה בקיומם של שריפות ודבר זה נכון במיוחד לגבי אורן מפותל. אף שאש חמה במיוחד בצמרת העצים נוטה להרוג את הזרעים של האורן המפותל, התוצאה של שרפה חלשה יותר הפועלת בפני השטח היא התחדשות גדולה יותר של מין זה לאחר השרפה. בהתאם להבנה המשופרת שיש לגבי התפקיד שממלאות השריפות על הסביבה, פיתח שירות הפארקים הלאומיים תוכניות לניהול אש שמהוות אסטרטגיה לניהול שריפות טבע שמצופה מהן לקדם בצורה המיטבית את המערכת האקולוגית הטבעית.
איכות האוויר והמים
הפארק הלאומי גרנד טיטון מרוחק יותר מ-150 קילומטרים בקו אוויר מכל מרכז עירוני גדול או אזור תעשייה, ולפעילות האנושית המקומית יש בדרך כלל השפעה מעטה על הסביבה באזור מסביב. עם זאת, יש מגמה של עליה ברמות האמוניום והחנקן בשל השקעה מגשם ושלג שמקורם בפעילות חקלאית אזורית. בנוסף היה גידול זעיר בכמות הכספית וקוטלי החרקים שנתגלו בשלג ובכמה אגמים אלפיניים. הפארק הלאומי גרנד טיטון, בשיתוף עם סוכנויות אחרות, הציב את תחנת ניטור האוויר הראשונה בפארק ב-2011. התחנה מתוכננת לבדוק מזהמים שונים כמו גם את רמות האוזון ומזג האוויר.
מחקר המים באגמים ג'קסון, ג'ני וטאגרט ב-2005 הראה שבכל שלושת האגמים יש בפועל מים באיכות מעולה. מתוך שלושת האגמים רק באגם טאגרט מותר להשיט סירות מנוע, ועם זאת לא נתגלו הבדלים באיכות המים בשלושת האגמים. במחקר שפורסם ב-2002, נמצא שאיכות המים בנהר סנייק טובה באופן כללי ממערכות נהר אחרות בוויומינג, ורמת זיהום ממקורות אנושיים היא נמוכה.
פרהיסטוריה
נוכחות של פלאו-אינדיאנים באזור של הפארק הלאומי גרנד טיטון של ימינו מתוארכת לפני למעלה מ-11,000 שנים. האקלים של עמק ג'קסון הול אז היה קר יותר ויותר אלפיני מהאקלים הצחיח למחצה הנוכחי, ובני האדם הראשונים היו ציידים-לקטים נודדים שחיו בג'קסון הול בחודשי הקיץ וחרפו בעמקים ממערב לרכס טיטון. לאורך חופי אגם ג'קסון נתגלו בורות שרפה, כלים וחפצים שמשערים כי שימשו כמשקולות לדיג. אחד הכלים שנתגלה הוא מהסוג המקושר לתרבות קלוביס, וכלים מתקופת תרבות זו מתוארכים לפני לפחות 11,500 שנים. מהתקופה הארכאית באמריקה הצפונית התגלו כלים עשויים מאובסידיאן ואנליזה כימית שבוצעה עליהם איתרה את מקורם בסמוך למעבר טיטון של ימינו, דרומית לפארק הלאומי גרנד טיטון. אף שאובסידיאן היה זמין גם צפונית לג'קסון הול, כמעט כל ראשי החניתות שנתגלו הם מהמקור הדרומי, מה שמעיד על כך שנתיב הנדידה העונתית העיקרי של התושבים הקדומים היה מכיוון זה. עדרים של אייל קנדי, הנוהגים להעביר את החורף בשמורת חיות הבר הלאומית האייל הקנדי בקצה הדרומי של ג'קסון הול, ונודדים למקומות גבוהים יותר בצפון-מערב במהלך הסתיו והקיץ, חוזרים על דפוס נדידה זו בימינו. מלפני 11,000 שנים עד לפני 500 שנים אין עדות לשינוי בדפוסי הנדידה של שבטי הילידים באזור ואין עדות המוכיחה שבתקופה זו הוקם באזור יישוב קבע.
כשחוקרי הארצות האירופאים נכנסו לראשונה לאזור בעשור הראשון של המאה ה-19, הם נתקלו בשבטים המזרחיים של בני השושוני. מרבית בני השושוני שחיו במרחבי ההרים של אזור ילוסטון רבתי המשיכו לנדוד ברגל בעוד שקבוצות אחרות של בני השושוני שהתגוררו במקומות נמוכים יותר השתמשו כבר בסוסים אם כי בצורה מוגבלת. השושוני שהתגוררו בהרים היו ידועים כ"אוכלי הכבשים" או "טוקודיקה" (Tukudika) כפי שהתייחסו לעצמם, מכיוון שבשר כבש גדול-קרניים היה מרכיב חשוב בתזונתם. בני השושוני המשיכו את דפוס הנדידה של קודמיהם ותועדו כמי שיש להם קשרים רוחניים קרובים עם רכס טיטון. משערים שכמה גדרות אבן על חלק מהפסגות, כולל אחת על המורדות העליונות של הר גרנד טיטון (הקרויה בפשטות "הגדרה"(The Enclosure)) שימשו את השושני במהלך מסעי חזון. בני השושני מאזור ילוסטון וטיטון הועברו לשמורת האינדיאנים וינד ריוור (Wind River Indian Reservation) לאחר שהוקמה ב-1868. השמורה שוכנת כ-150 קילומטרים דרומית-מזרחית לג'קסון הול על אדמות שנבחרו על ידי הצ'יף ואשיקי (Washakie).
ציידי פרוות
משלחת לואיס וקלארק (1804–1806) עברה הרחק צפונה מאזור גרנד טיטון. במהלך שובם מהאוקיינוס השקט, קיבל חבר המשלחת ג'ון קולטר (John Colter) אישור לעזוב את המשלחת מוקדם יותר כדי שיוכל להצטרף לשני ציידי פרוות בדרכם מערבה בחיפוש אחרי פרוות בונים. קולטר נשכר אחר-כך על ידי סוחר הפרוות מנואל ליסה (Manuel Lisa) להוביל ציידי פרוות ולחקור את האזור סביב הנהר ילוסטון. במהלך חורף 1807–1808 עבר קולטר דרך ג'קסון הול והיה הלבן הראשון שצפה ברכס טיטון. ויליאם קלארק, אחד משני המנהיגים של משלחת לואיס וקלארק שרטט מפה המבוססת על משלחת קודמת וכלל את המחקרים של ג'ון קולטר ב-1807, שהתבססה ככל הנראה על דיונים בין קלארק וקולטר כשהשניים נפגשו בסנט לואיס ב-1810. מפה נוספת המיוחסת לוויליאם קלארק מציינת שג'ון קולטר נכנס לעמק ג'קסון הול מצפון-מזרח, כשהוא חוצה את קו פרשת המים של אמריקה במעבר טוגווטיי (Togwotee Pass) או במעבר יוניון (Union Pass) ואז עזב את האזור לאחר שחצה את מעבר טיטון, כשהוא משתמש בשבילים שהילידים האמריקנים ביססו.
ג'ון קולטר נחשב לאיש ההרים הראשון, וכמו אלו שהגיעו לאזור ג'קסון הול במהלך 30 השנים אחר-כך, הוא הגיע לשם בעיקר בשל ציד הפרוות הרווחי. האזור היה עשיר בפרוות המבוקשות מאוד של בונים וחיות פרווה אחרות. בין 1810 ו-1812 עברו ציידים בשירות חברת הפרוות של משפחת אסטור דרך ג'קסון הול וחצו את מעבר טיטון בדרכם מזרחה ב-1812. חברות סחר פרוות אמריקניות ואנגליות התחרו על השליטה בסחר הפרוות באמריקה הצפונית, והריבונות האמריקנית על האזור לא הייתה בטוחה עד חתימת הסכם אורגון ב-1846. חבורת ציד אחת שעבדה בשירות חברת הפרוות הבריטית "חברת נורת' וסט" (North West Company), שאותה הוביל חוקר הארצות דונלד מקנזי (Donald Mackenzie), נכנסה לג'קסון הול ממערב ב-1818 או 1819. רכס הטיטון, כמו גם העמק שמערבית לו המכונה כיום פיירס הול (Pierre's Hole), קיבלו שמות אלו ככל הנראה על ידי ילידים בני אירוקוי דוברי צרפתית או ציידי פרוות קנדים צרפתים שהיו חלק מחבורת מקנזי. חבורות קודמות התייחסו לפסגות הנישאות של רכס טיטון כ"פיילוט נוב" (Pilot Knobs). הציידים הצרפתים תיארו את צורתם בסלנג צרפתי כ-"les trois tétons" ("שלושת השדיים"), שקוצר אחר-כך לטיטונס.