cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (מחזה)
תיעוד של ההפקה המקורית בלונדון פורסם בספר Freeman, John, The Greatest Shows on Earth: World Theatre from Peter Brook to the Sydney Olympics. Libri: Oxford ISBN 978 1 907471 54 4.
הפלישה לאיסלנד
רקע
ב-1918 לאחר תקופה ארוכה של שלטון דני, הפכה איסלנד להיות מדינה עצמאית באוניה פרסונלית עם דנמרק ועם טיפול משותף ביחסי החוץ של שתי המדינות. ממלכת איסלנד החדשה הכריזה על עצמה כעל מדינה נייטרלית ולא הקימה שום כוח הגנה צבאי. הסכם האיחוד דן באפשרות של שינויו שיחל ב-1941 ויסתיים באופן חד-צדדי שלוש שנים לאחר מכן, אם שתי המדינות לא תגענה להסכמה. ב-1928 הגיעו כל המפלגות הפוליטיות באיסלנד להסכמה שהסכם האיחוד יבוטל מוקדם ככל האפשר.
ב-9 באפריל 1940 פתחו כוחותיה של גרמניה במבצע וסריבונג ופלשו הן לנורווגיה והן לדנמרק. דנמרק נכנעה תוך יום אחד ונכבשה. באותו יום שלחה ממשלת בריטניה מסר לממשלת איסלנד, בהצהירה שבריטניה שואפת לסייע לאיסלנד בשמירה על עצמאותה אך עליה להחזיק במתקנים באיסלנד כדי להגשים את המטרה הזאת. איסלנד הוזמנה להצטרף לבריטניה במלחמה כבעלת ברית. ממשלת איסלנד דחתה את ההצעה. ביום המחרת, 10 באפריל, הכריז האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) על כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק כמי שנבצר ממנו לבצע את חובותיו החוקתיות והעבירה את האחריות עליהן לממשלת איסלנד, יחד עם כל תחומי האחריות האחרים שבוצעו על ידי דנמרק בשמה של איסלנד. ב-12 באפריל, ב"מבצע ולנטיין", השתלטו הבריטים על איי פארו. בעקבות הפלישה הגרמנית לדנמרק ולנורווגיה, החלה ממשלת בריטניה להיות בהדרגה מודאגת מהאפשרות שגרמניה תנסה להציב נוכחות צבאית באיסלנד. הבריטים חשו שמצב כזה יהווה איום בלתי נסבל לשליטה הבריטית בצפון האוקיינוס האטלנטי. לא פחות חשוב מכך, הבריטים היו להוטים להקים בסיסים באיסלנד כחיזוק של "הפטרול הצפוני".
חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (מחזה)
הפקות
בהפקה המקורית שיחקו רוג'ר ריס בתפקיד ניקולס, דייוויד תרלפול בדמות סמייק, בן קינגסלי בתפקיד סקווירס, בוב פק בתפקיד כפול של ג'ון ברודי וסר מלברי הוק, ג'ון וודוויין בתפקיד ראלף ניקלבי, סוזל ליטלר בתפקיד קייט, אדוארד פת'רברידג' בתפקיד ניומן נוגס, טימותי ספול בתפקיד ווקפורד הצעיר ומר פולייר, ג'ון מקאנרי בתפקיד מר מנטליני, ויליאם המלצר ומר סנבליצ'י, גרהם קרודן בתפקיד וינסנט קראמלס וסוזן ברטיש בתפקיד פאני סקווירס, פג סליידרסקיו, מיס סנבליצ'י ועוד. כל השחקנים פרט לריס גילמו מספר דמויות. בנובמבר 1980 הוחלפו חלק מהשחקנים, פולטון מק'קיי שיחק בתפקיד סקווירס, אמילי ריצ'רד שיחקה בתפקיד קייט ניקלבי וכריסטופר בנג'מין בדמות קראמלס. פולטון מק'קיי וטימותי ספול עזבו את הלהקה כשההצגה הועלתה בברודוויי והוחלפו על ידי אלן ארמסטרונג ואיאן מקניס בהתאמה. בקיץ 1981 עם סיום ההופעות בתיאטרון אלדוויץ הועברה ההצגה לתיאטרון אולד ויק והמחזה צולם למיני-סדרה בת ארבעה חלקים עבור ערוץ 4 ורשת"Mobil Showcase Network". הסדרה שודרה בארצות הברית בינואר 1983.
הפלישה לאיסלנד
תכנון הפלישה
עם התדרדרות המצב הצבאי בנורווגיה, הגיעה האדמירליות למסקנה שבריטניה לא תוכל עוד לסבול את אי קיומם של בסיסים שלה באיסלנד. ב-6 במאי הציג וינסטון צ'רצ'יל את הסוגיה בקבינט המלחמה. צ'רצ'יל טען שאם יהיה ניסיון להמשך המשא ומתן עם ממשלת איסלנד, עלולים הגרמנים לדעת על כך ולפעול ראשונים. פתרון בטוח ואפקטיבי יותר היה להנחית כוחות ללא הודעה מראש ולהעמיד את ממשלת איסלנד בפני עובדה מוגמרת. התוכנית אושרה על ידי קבינט המלחמה.
חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (מחזה)
הפקות
אחרי הרויאל שייקספיר קומפני הופק המחזה בשלמותו פעמיים על ידי להקות תיאטרון אמריקאיות. פסטיבל התיאטרון "The Great Lakes" חידש את המחזה ב-1982 וב-1983 בבימוים של אדוארד סטרן ורוברט לנקסטר. התיאטרון הרפרטוארי של קנזס סיטי העלה את המחזה ב-1983 בבימוים של ג'יימס אסאד ולאון רובין.
הפלישה לאיסלנד
תכנון הפלישה
חיל המשלוח אורגן בחופזה ובאקראי. רוב התכנון המבצעי בוצע בהיות הכוח בדרך. הכוח צויד במפות מעטות, רובן באיכות ירודה, כשאחת מהן שורטטה מהזיכרון. לאף אחד מאנשי הכוח לא הייתה שליטה בשפה האיסלנדית.
חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (מחזה)
הפקות
בינואר 1986 הועלה המחזה בתיאטרון רויאל שייקספיר בסטרטפורד-אפון-אייבון. הפקה שנייה בברודוויי הוצגה מ-24 באוגוסט 1986 עד 12 באוקטובר 1986 בתיאטרון ברודהרסט והייתה מועמדת לפרס טוני להפקה המחודשת הטובה ביותר.
הפלישה לאיסלנד
תכנון הפלישה
תוכניתם של הבריטים הייתה להנחית את כל כוחותיהם ברייקיאוויק. שם הם יכלו להתמודד עם כל התנגדות ולהכניע את הגרמנים המקומיים. כדי להתגונן מפני מתקפת נגד גרמנית דרך הים, הם היו אמורים לאבטח את הנמל ולשגר כוחות בדרך היבשה להלפורדור (Hvalfjörður) הסמוכה. הבריטים גם היו מודאגים מהאפשרות שהגרמנים עלולים לשגר כוחות בדרך האוויר, כפי שהם עשו בהצלחה מרובה במערכה בנורווגיה. כדי להתמודד עם איום זה, תוכנן שחלק מהכוחות ינועו מזרחה לשדות התעופה בקלדדרנס (Kaldaðarnes ) ובסנדסקיד (Sandskeið). לבסוף, תוכנן שכוחות יישלחו בדרך היבשה לנמל באקוריירי ולשטח הנחיתה במלגרדי (Melgerði) שבצפון האי.
חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (מחזה)
הפקות
על אף ההצלחה של המחזה, בגלל אורכו וצוות השחקנים הגדול שנדרש, מיעטו לחדש אותו. ב-2006 הכין המחזאי אדגר גרסה מקוצרת של המחזה עבור פסטיבל התיאטרון בצ'יצ'סטר. הפקה זו הוצגה בדצמבר 2007 ובינואר 2008 בתיאטרון גילגוד בווסט אנד. גרסה זו הופקה בארצות הברית בפסטיבל שייקספיר בקליפורניה, והוצגה בתיאטרון "ליריק סטייג' קומפני" בבוסטון מאוקטובר עד דצמבר 2010.
הפלישה לאיסלנד
תכנון הפלישה
מחלקת המודיעין של הצי (Naval Intelligence Division) ציפתה להתנגדות משלושה מקורות אפשריים. גרמנים מקומיים, שהייתה מחשבה שיש ברשותם כמות מסוימת של כלי נשק, עלולים היו להתנגד לפלישה או לנסות לבצע סוג כל שהוא של הפיכה. בנוסף, כוח פלישה גרמני היה עלול להיות כבר בדרכו לאיסלנד או שהיה עלול לצאת לדרך מיד עם תחילת הפלישה הבריטית. מחלקת המודיעין ציפתה גם להתנגדות מצדה של משטרת רייקיאוויק, שמנתה כ-60 איש חמושים. במקרה של נוכחות ספינות סיור דניות ברייקיאוויק, המלחים הדנים עלולים לסייע למגיני העיר. אפשרות זו הייתה בלתי מעשית, שכן הספינות היחידות של הצי המלכותי הדני שפעלו מחוץ למימיה של דנמרק, היו בגרינלנד.
כוח סטרג'ס
ב-3 במאי 1940 קיבל גדוד הנחתים המלכותי השני, שישב בביזלי שבמחוז סארי, הוראות מלונדון להיות מוכן בהתראה של שעתיים מראש לנוע ליעד בלתי ידוע. הגדוד הוכרז ככשיר מבצעית רק חודש אחד קודם לכן. אף על פי שהיה לגדוד גרעין של קצינים פעילים, חיילי הגדוד היו מגויסים טריים שעדיין זכו לאימון חלקי בלבד. לכוח היה מחסור בכלי נשק, שכללו רק רובים, אקדחים וכידוני רובים, בעוד ש-50 מהחיילים קיבלו את רוביהם מבלי שהייתה להם את ההזדמנות לירות בהם. ב-4 במאי קיבל הגדוד תוספת צנועה של ציוד, כולל מקלעים קלים מסוג ברן, תותחים נגד טנקים ומרגמות 2 אינץ'. ללא שעמד לרשותם עודף זמן, היה צורך לבצע במהלך המסע הימי את איפוס הכוונות ואת ניסוי הכלים.
נשק הסיוע שסופק לכוח כלל שני תותחי הוביצר 3.7 אינץ' ארבעה תותחים ימיים 2 פאונד QF ושני תותחי הגנת חופים 4 אינץ'. התותחים אוישו על ידי חיילים מיחידות הארטילריה של הצי ושל חיל הנחתים, ואף אחד לא ירה בהם מעולם קודם לכן. לכוח חסרו זרקורים, ציוד קשר וציוד איכון.
כמפקד הכוח מונה הקולונל רוברט סטרג'ס. סטרג'ס היה אז בן 49, קצין מוערך מאוד שלחם במלחמת העולם הראשונה במערכת גליפולי ובקרב יוטלנד. נלווה אליו כוח מודיעין קטן בפיקודו של מייג'ור המפרי קוויל ומשלחת דיפלומטית בראשותו של צ'ארלס הווארד סמית'. להוציא את אלה האחרונים, מנה הכוח 746 חיילים.
המסע לאיסלנד
ב-6 במאי הועלה כוח סטרג'ס על רכבות שעשו את דרכן לעיירה גרינוק שעל שפך הנהר קלייד. כדי להימנע ממשיכת תשומת לב, חולק הכוח לשתי רכבות במהלך המסע, אך עקב עיכובים במסע הרכבות, הגיעו הכוחות לתחנת הרכבת של גרינוק בערך באותה עת, ואיבדו במידה מסוימת את החשאיות שנדרשה למשימה. בנוסף, נעשו פשרות בנושא ביטחון המידע והמסרים הועברו ברשת הקשר בצורה גלויה וכאשר הגיעו הכוחות לגרינוק, היה ידוע לכל שיעד הכוח הוא איסלנד.
ב-8 במאי, בשעה 4 לפנות בוקר, הרימו הספינות עוגן ויצאו לאיסלנד. הן לוו על ידי כוח ליווי נגד-צוללות שכלל את המשחתות, "פירלס" (HMS Fearless) ו"פורצ'ן" (HMS Fortune). הסיירות לא נועדו להעברת כוח בסדר גודל זה ותנאי המחיה עליהן התאפיינו בצפיפות מרובה. למרות מזג האוויר הנוח יחסית, לקו רבים מחיילי חיל הנחתים במחלת ים קשה.
להוציא מקרה התאבדות של אחד המגויסים הטריים לחיל הנחתים, עבר המסע ללא אירועים מיוחדים.
אובדן ההפתעה
ב-10 במאי 1940, בשעה 1:47 בלילה (שעון מקומי), המריא מטוס סיור ימי מסוג Supermarine Walrus מהמעוט של הסיירת "ברוויק". מטרתה העיקרית של טיסה זו הייתה לתצפת על סביבותיה של רייקיאוויק שמא משייטות במימיה צוללות אויב, שעל פי דעתה של מחלקת המודיעין של הצי שייטו בקרבת הנמלים האיסלנדיים. לטייס המטוס ניתנו הוראות לבצע גיחה אחת בלבד מעל רייקיאוויק, אך, בין אם בטעות או בשל קצר בתקשורת, הוא טס בכמה מעגלים מעל העיר והשמיע רעש רב. באותה עת לא היו ברשותה של איסלנד מטוסים, כך שאירוע בלתי רגיל זה העיר אנשים לא מעטים בעיר משנתם. לראש ממשלת איסלנד, הרמן יונסון, נמסר דיווח על טיסה זו וכן נודע הדבר למשטרת איסלנד. מפקד המשטרה בפועל, איינר ארנלדס, שיער שככל הנראה מקורו של המטוס הוא בספינת המלחמה הבריטית שהביאה את השגריר הבריטי החדש שהיה צפוי להגיע. השערה זו הייתה נכונה, אם כי היא לא ציירה את תמונת המצב בשלמותה.
ורנר גרלך, הקונסול הגרמני, נעור גם הוא משנתו לקול המטוס. מתוך חשש ממה שצפוי לקרות, הוא נסע לנמל יחד עם גרמני נוסף. כשהשקיף במשקפת לכוון הים, הוא אישר שהצפוי אכן התרחש ומיהר לשוב לדרכו. כשהגיע לביתו, הוא התארגן לשריפת מסמכיו וניסה ללא הצלחה להשיג בטלפון את שר החוץ האיסלנדי.
הכניסה לנמל
בשעה 3:40 לפנות בוקר ראה שוטר איסלנדי צי קטן של ספינות מלחמה מתקרב לנמל, אך לא עלה בידו לזהות את לאומיותן של הספינות. הוא הודיע למפקדו, שהודיע לאיינר ארנלדס, מפקד המשטרה בפועל. חוקי הנייטרליות שלהן הייתה איסלנד מחויבת, אסרו על יותר משלוש ספינות מלחמה של המדינות המעורבות במלחמה לעשות שימוש בנמל טבעי של מדינה נייטרלית בעת ובעונה אחת. על כל מטוס שהמריא מסיפונן של ספינות כאלה נאסר לטוס מעל מים טריטוריאליים של מדינה כזאת. בראותו שהצי המתקרב עומד להפר את הנייטרליות האיסלנדית, החליט ארנלדס לחקור את העניין. בהגיעו לנמל, הוא ראה את הספינות במו עיניו והגיע למסקנה שהן ככל הנראה בריטיות. הוא יצר קשר עם משרד החוץ, שאישר לו שעליו לצאת לכוון הצי ולהודיע למפקדו שהוא מפר את הנייטרליות של איסלנד. קציני מכס נצטוו להכין סירה.
בינתיים, קיבלו הנחתים על סיפון ה"ברוויק" פקודה לעלות על סיפון ה"פירלס" שתיקח אותם אל הנמל. מחלת הים שהחיילים סבלו ממנו וחוסר ניסיונם גרמו לכמה עיכובים והקצינים היו מתוסכלים מכך. זמן קצר לפני השעה 5 בבוקר, יצאה ה"פירלס" לכוון נמל רייקיאוויק כשעל סיפונה כ-400 נחתים. קהל קטן התאסף במקום, כולל כמה שוטרים שעדיין המתינו לסירה עבור קציני המכס. הקונסול הבריטי ברייקיאוויק קיבל הודעה מוקדמת על הפלישה וחיכה יחד עם צוותו כדי לסייע לכוחות עם הגעתם. מתוך חוסר הנוחות שהוא חש עקב נוכחות הקהל, פנה הקונסול שפרד לשוטר איסלנדי ואמר לו: "אכפת לך... להרחיק את הקהל מעט אחורה, כדי שהחיילים יוכלו לרדת מהמשחתת?" הוא שאל. "כמובן", השיב השוטר.
בשטח הנמל מחו כמה מקומיים כנגד הגעתם של הבריטים. אחד האיסלנדים חטף רובה מידיו של אחד הנחתים ונעץ סיגריה בקנה שלו. לאחר מכן הוא השליך את הרובה חזרה לחייל ואמר לו להיזהר כשהוא עושה בו שימוש. באותו רגע הגיע קצין בריטי לנזוף בנחת.
הפעולות ברייקיאוויק
הכוחות הבריטים החלו את פעולותיהם ברייקיאוויק בהצבת משמר על משרד הדואר ובהצמדת כרזה לדלת הבניין. הכרזה הסבירה באיסלנדית רצוצה שהכוחות הבריטים כבשו את העיר וקראו לשיתוף פעולה בטיפול בגרמנים המקומיים. משרדי שירות הטלפונים, שירות השידור האיסלנדיים והתחנה המטאורולוגית הושמו מיד תחת שליטה בריטית כדי למנוע את הגעת החדשות על הפלישה לברלין.
בינתיים, ניתנה עדיפות גבוהה לתפיסת הקונסוליה הגרמנית. בהגיעם לקונסוליה, רווח לכוחות כאשר גילו שלא הייתה במקום כל התנגדות ופשוט נקשו על הדלת. הקונסול גרלך פתח את הדלת, מחה נגד הפלישה והזכיר לבריטים שאיסלנד היא מדינה נייטרלית. בתגובה הוזכר לו שדנמרק גם היא הייתה מדינה נייטרלית. הבריטים גילו אש בוערת בקומה העליונה של הקונסוליה ומצאו ערמת מסמכים שהובערו בתוך האמבטיה של הקונסול. הם כיבו את האש והצילו מספר ניכר של תיקי מסמכים.
הבריטים ציפו גם להתנגדות מצוות ה"בהיה בלנקה", אוניית משא גרמנית שפגעה בקרחון במצר דנמרק (המצר שמפריד בין איסלנד לבין גרינלנד) וש-62 אנשי צוותה ניצלו בידי מכמורתן איסלנדי. אנשי צוות הספינה הגרמנית, שהיו לא חמושים, נכנעו ללא התנגדות.
תוצאות הפלישה
בערבו של 10 במאי 1940 פרסמה ממשלת איסלנד מחאה על כך שהנייטרליות שלה "הופרה באופן בוטה" וש"עצמאותה הופרה" וציינה שהיא מצפה לקבל פיצוי על כל הנזקים שנגרמו. הבריטים הבטיחו לפצות את האיסלנדים, להגיע אתם להסכמים עסקיים נוחים, לא להתערב בענייניה הפנימיים של איסלנד ולפנות ממנה את כל הכוחות מיד עם תום המלחמה. תוך שהם הרגילו את עצמם למצב החדש, שיתפו הרשויות האיסלנדיות פעולה דה פקטו עם כוחות הפלישה, אף על פי שבאופן רשמי הם החזיקו במדיניות נייטרלית. בימים הבאים נשלח ציוד להגנה אנטי אווירית שצוותיו היו מאומנים באופן חלקי בלבד ושהיה בלתי מספיק למשימת ההגנה על האי. ב-17 במאי הגיע כוח תגבור של צבא קנדה שמנה 4,000 חיילים כדי להחליף את הנחתים. ביולי נחתו באיסלנד כוחות של הדיוויזיה הקנדית השנייה והדיוויזיה הקנדית השלישית. בסופו של דבר מנו היחידות של חבר העמים הבריטי באיסלנד 25,000 חיילים בסיוע של יחידות של חיל האוויר המלכותי, הצי המלכותי והצי המלכותי הקנדי. בחלוף שנה לפלישה, הוצבו באיסלנד כוחות מארצות הברית, שהייתה אז עדיין נייטרלית, על סמך הסכם שנחתם עם ממשלת איסלנד ורוב הכוח הבריטי התפנה מהאי. לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמה ב-7 בדצמבר 1941 גדל סדר הכוחות האמריקאי באופן משמעותי והגיע לכ-30,000 איש מצבא ארצות הברית, מצי ארצות הברית ומחיל האוויר של ארצות הברית בכל רגע נתון. חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל האוויר המלכותי הקנדי המשיכו לפעול עד תום המלחמה משני בסיסים באיסלנד.
במהלך הכיבוש, ב-17 ביוני 1944, הכריזה איסלנד על עצמה כרפובליקה, ובעודה ממשיכה לשתף פעולה עם כוחות הצבא הבריטים, הקנדים והאמריקאים, נותרה המדינה באופן רשמי נייטרלית עד לסיום המלחמה. הסכם קפלאוויק, שנחתם ב-1948 בין ארצות הברית לבין הרפובליקה של איסלנד, קבע שצבא ארצות הברית יפנה את המדינה תוך שישה חודשים ושאיסלנד תקבל את השליטה על הבסיס האווירי בקפלאוויק. סעיף זה בהסכם לא קוים במשך עשרות שנים והנוכחות הצבאית האמריקאית הסתיימה רק ב-30 בספטמבר 2006. עם תום המלחמה הושבו רוב המתקנים שהוחזקו על ידי הכוחות הזרים לידי ממשלת איסלנד.
אף על פי שמטרת הפלישה הייתה לסכל פלישה גרמנית, אין כל עדות לכך שהגרמנים תכננו בכלל פלישה לאיסלנד. עם זאת, היה אינטרס גרמני לכבוש את איסלנד. בראיון שקיים לאחר המלחמה עם עיתונאי אמריקאי, טען ולטר ורלימונט, סגנו של אלפרד יודל, ש"היטלר היה בהחלט מעוניין בכיבושה של איסלנד לפני הכיבוש הבריטי. ראשית, הוא רצה למנוע מכל אחד אחר להגיע לשם ושנית, הוא רצה לעשות באיסלנד שימוש כבסיס אווירי להגנתן של הצוללות שלנו שפעלו באזור". לאחר הפלישה הבריטית, הכינו הגרמנים דוח שבדק את הסבירות של כיבושה של איסלנד על ידם ("מבצע איקרוס"). מסקנת הדוח הייתה שבעוד שהפלישה עשויה לנחול הצלחה, החזקת קווי אספקה לכוחות הכיבוש באי תהיה יקרה מדי והיתרונות שבהחזקתה של איסלנד תחת כיבוש גרמני לא יהיו שקולים לתועלת שבו.
אנדריי מובסיסיאן
אנדריי מובסיסיאן (בארמנית: Անդրեյ Մովսիսյան; נולד ב-27 באוקטובר 1975 במוסקבה שבברית המועצות) הוא כדורגלן עבר ארמני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
אנדריי מובסיסיאן שיחק במועדונים צסק"א מוסקבה, לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד, ספורטאקדמקלוב, סאטורן, מוסקבה, לוץ' ולדיווסטוק, טרק גרוזני ואוונגרד פודולסק.
מוזגת החלב
מוזגת החלב (בהולנדית: Het melkmeisje) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר. בעברית היצירה נודעת גם בשמות "החלבנית", "הרפתנית" ו"יוצקת החלב". הציור, שאורכו 45.5 ס"מ ורוחבו 41 ס"מ, מוצג ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם, והוא נחשב לאחת היצירות המוכרות ביותר של המוזיאון. תאריך יצירת הציור אינו ידוע במדויק; הרייקסמוזיאום מעריך כי הוא נוצר ב-1658, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות מעריך כי הוא נוצר או בשנת 1657 או בשנת 1658, ואילו האתר "Essential Vermeer" נותן טווח של שלוש שנים בין 1658 ל-1661.
ורמיר מתאר ביצירה סצנה מחיי היום-יום, בין הפעמים הראשונות שבהן הציב דמות בודדת בתוך חלל סגור. ביצירה מתוארת עוזרת בית המכינה גבינה בחדר פשוט. מדובר באשה צעירה וניכר מגופה כי היא חסונה. היא חובשת כובע לבן, סינר כחול ושרווליה מופשלים לצורך עבודות הבית. על פי הערכות, היא הייתה המשרתת במטבח בביתו של ורמיר. כ על הרצפה ישנו מחמם רגליים, ובאריחי הקיר מתוצרת דלפט ניתן לראות דמויות שונות כמו קופידון. מהחלון המופיע בצד שמאל של היצירה נכנס אור רב המאיר את החדר.
ורמיר עשה שימוש באשליה אופטית ביצירה בשימוש לא רק בפירוט רב אלא גם במתן תחושת משקל לחולבת ולשולחן. האור הנשקף מהחלון לא פוגם בקשיחות הלחם המונח על השולחן או בחלקי גופה של העוזרת. חצי מפניה של החלבנית מוטל בצל, וקשה לדעת מה הם מביעים. אי הידיעה הזו מאופיינת כאפקט מונה ליזה שבו מסתורין אופף את הדמות שבמרכזה של היצירה.
נקודת המגוז בציור היא החלב הנשפך לקערה, באופן שנותן תחושה של תנועה. בתקופתו של ורמיר עוזרת הבית הוצגו כנשים מסוכנות המנסות לפתות גברים ולפגוע במעמדם החברתי, אך ביצירתו של ורמיר מוצגת העוזרת באופן מכובד.
בסריקות רנטגן שבוצעו ליצירה התגלו שינויים בקומפוזיציה הראשונית. בגרסה המקורית של הציור הייתה תלויה מפה על הקיר מעל מוזגת החלב וסל מצד ימין למטה. הסרת הפריטים סייעה למקד את המבט במזיגת החלב ובכך העצימה את הסצנה.
האור, הנשפך מהחלון בקו אלכסוני הוא הגורם המאחד של התמונה. ורמיר הטיל את האור לחלל באופן הדרגתי ורך. רוב הקווים בציור מאוזנים ומאונכים ולא אלכסוניים ובכך תורמים לתחושת שלווה ביצירה.
בתרבות
ציורו של ורמיר עומד במרכז שירהּ של המשוררת הפולניה ויסלבה שימבורסקה - "ורמיר"
קרוספונטיה
קרוספונטיה (שם מדעי: Crusafontia) הוא סוג נכחד של יונק שחי בתור הקרטיקון ונמצא בשתי תצורות בספרד. הוא קרוי על שם הפלאונטולוג הספרדי מייקל קרוספונט פאירו (Miquel Crusafont i Pairó).
מיצור זה נמצאו רק זוג שיניים טוחנות. אורכו המשוער מגיע ל-10 סנטימטרים וייתכן שחי בדומה לסנאי קדום, אך השתייך לקבוצה אחרת שנכחדה - הדריולסטים, שהיו יונקים פרימיטיביים קדומים יותר מהכיסאים ומיונקי השליה. לא ברור איך חי אך נראה שהיה אוכל-כול שחי על העצים והיה פעיל בלילה כדי להימלט מטורפי היום הגדולים.
המצור על מץ
המצור על מץ (בגרמנית: Belagerung von Metz בצרפתית: Siège de Metz) היה מצור שהתרחש במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. את המצור הטיל הצבא הפרוסי בפיקודו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה על כוחות צרפתיים בעיר מץ בפיקודו של פרנסואה אשיל בזן. המצור ארך 10 שבועות שלאחריהם נכנעו הצרפתים ונלקחו בשבי.
רקע
ב-19 ביולי 1870, בעקבות פרשיית מברק אמס, הכריז נפוליאון השלישי קיסר צרפת על מלחמה כנגד פרוסיה והקונפדרציה הצפון-גרמנית. ב-2 באוגוסט חדרה הארמייה הצרפתית הראשונה - "ארמיית הריין", אשר הייתה בפיקודו של נפוליאון עצמו, לפרוסיה. באותו זמן השלים הרמטכ"ל הפרוסי הלמוט פון מולטקה הזקן את גיוס הצבא הפרוסי, ואל מול הכוח הצרפתי עמדו כעת שלוש ארמיות. הצרפתים פתחו בנסיגה אטית אל מעבר לגבול, בעוד הפרוסים מצדם עברו אותו. ב-12 באוגוסט העביר נפוליאון את הפיקוד על הארמייה הראשונה לגנרל פרנסואה אשיל בזן, אולם בפועל המשיך לפקד עליה עד ה-16 באוגוסט. באותו היום עצרו הצרפתים את הנסיגה באזור מארס-לה-טור כדי להצטייד, והארמייה הפרוסית השנייה בפיקוד הנסיך פרידריך קרל פתחה עליה במתקפה. קרב מארס לה טור הסתיים בניצחון פרוסי, חרף נחיתות מספרית של הפרוסים. ב-18 באוגוסט פתחו הפרוסים בקרב גרבלוט, אשר בו ספגו אבדות כבדות. בזן העדיף לא לפתוח במתקפת נגד אלא הכניס את חייליו אל בין חומותיה הבצורות של מץ. בכך למעשה לכד בזן את עצמו ואת חייליו במלכודת.
המצור
הארמייה הפרוסית השנייה בפיקוד הנסיך פרידריך קרל כיתרה את מץ. הצרפתים ביצרו ככל שיכלו את מץ והכפרים שמסביב. בזן שלח מסר לקיסר על פיו יוכל להיחלץ מהמלכודת רק באמצעות הארמייה השנייה - "ארמיית שאלון", שלמעשה הייתה הכוח הצבאי הצרפתי היחיד שהגן כעת על צרפת עצמה מפני הגרמנים. נפוליאון הצטרף אל מפקד הארמייה מרשל פטריס דה מק-מהון ב-16 באוגוסט, והשניים נעו לאורך הגבול הבלגי בתקווה לחלץ את בזן. ב-31 באוגוסט ניסה בזן לפרוץ את המצור, לחצות את המוזל ולחבור אל מק-מהון. הצרפתים יצאו ממץ, כבשו את נויסוויל (Noisseville) ונערכו על הגדה המזרחית של המוזל. מתקפת נגד פרוסית נמרצת אילצה אותם לעצור. למחרת כבשו הפרוסים חזרה את נויסוויל והצרפתים נאלצו לבצע נסיגה מסודרת חזרה למץ תחת חסותם של תותחיהם.
בינתיים, ב-1 בספטמבר, הכו הארמיות הפרוסיות השלישית והרביעית שוק על ירך את הארמייה של מק-מהון בקרב סדאן. 100,000 חיילים צרפתים נפלו בשבי, וביניהם הקיסר נפוליאון בעצמו. ב-4 בספטמבר הוקמה בפריז "ממשלת הגנה לאומית", וצרפת הפכה לרפובליקה דה פקטו. בזן, שהיה מלוכני מובהק, הבין כעת שהוא משרת לשווא משטר הנוגד את העקרונות שלו. הוא הצליח לשמור על קשר קלוש עם הקיסרית הגולה אז'ני, ואף שקל לשאת ולתת עם הגרמנים כדי להשתמש באנשיו על מנת להחזיר את הקיסר לשלטון. ב-27 בספטמבר בזן עשה ניסיון נוסף לפרוץ את המצור, ושוב נכשל. הפרוסים העלו באש את הכפרים לה גרנג' (La Grange) וקולומביי (Colombey). האספקה של הצרפתים החלה לאזול, ובליל ה-1–2 באוקטובר הם ערכו מתקפה במטרה לכבוש שני משקים עם מלאי גדול של חציר ומזון, אולם גם הפעם נהדפו. ב-7 באוקטובר נערכה מתקפה נוספת, גדולה יותר, עם מטרה זהה. הצרפתים הצליחו לפרוץ ונפגשו עם הפרוסים בקרב בלוויו. הצרפתים היו נואשים, והפרוסים הצליחו להודפם רק במחיר כבד. הצרפתים איבדו 1,193 חיילים ו-64 קצינים. הפרוסים איבדו 1,703 חיילים ו-75 קצינים. בזן הבין שתגבורת ואספקה הוא לא יקבל. בנוסף על כך, מגפת דיזנטריה פרצה בעיר, ו-20,000 מחייליו חלו ויצרו עומס בלתי אפשרי על בתי החולים. ב-25 באוקטובר הציג הגנרל ניקולא שנגרמייר תנאי כניעה בפני הפרוסים, ולאחר משא ומתן קצר, ב-27 באוקטובר נכנע בזן וכל חייליו ששרדו נפלו בשבי הפרוסי.
תוצאות
מספר החיילים הצרפתים שנפלו בשבי היה 142,000. מספר שיא שנשבר רק במלחמת העולם השנייה. כ-60,000 מהאסירים נשלחו לגרמניה והועסקו שם בעבודות בנייה. כניעתו של בזן גרמה אכזבה רבה לכוחות הלוחמים האחרונים של צרפת - צבא מאולתר שארגן לאון גמבטה. גמבטה הבין שעם כניעתו של בזן אבדה התקווה לצרפת, והוא פרסם מנשר חריף נגדו בו כינה אותו "בוגד". סיום המצור על מץ אפשר לפרוסים לשחרר כוחות נוספים כדי להדק את המצור על פריז. בינואר 1871 נכנעה העיר, והקיסרות הגרמנית הוקמה בארמון ורסאי. כחלק מהסכמי השלום שנכפו על צרפת, עברה מץ לידי גרמניה, והיא הוחזרה לצרפת רק לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שחרורו מהשבי הגרמני, הפך בזן לשעיר לעזאזל. הרפובליקנים פרקו עליו את זעמם על הקיסר שאותו שירת, והמלוכנים גם הם הטו את האש אליו במטרה לטשטש את אחריותו של הקיסר לתבוסה. בזן נשפט בפני בית דין צבאי על פיקוד כושל, ועל כך שנכנע במץ בטרם מיצה את כל אמצעי ההגנה שעמדו לרשותו. הוא נידון לגזר דין מוות, אולם זה הומתק מאוחר יותר ל-20 שנות מאסר.
ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה
ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Vittorio Amadeo III; 26 ביוני 1726 - 16 באוקטובר 1796), היה מלך סרדיניה בשנים 1773–1796.
ביוגרפיה
ויטוריו אמדאו נולד ב-26 ביוני 1726 בטורינו לקרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה ולפוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט.
ב-20 בפברואר 1773 מת אביו קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, וויטוריו אמדאו עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון החל ויטוריו אמדאו לשפר את הביורוקרטיה במדינה ולייעל את הצבא. בנוסף, התחיל ויטוריו אמדאו לשפר את נמל ניצה, את הסכרים בארצה, ואת הכביש של קוטה בואילטה.
בפרוץ המהפכה הצרפתית, נטל ויטוריו אמדאו תחת חסותו את רוזנויות ארטואה ופרובאנס, שהיו בשליטת בני משפחתו. בהמשך הצטרף ויטוריו אמדאו לקואליציה הראשונה נגד צרפת. בשנת 1796 הנהיג נפוליאון צבא של 43,000 חיילים, ומולו ניצבו באיטליה הן הצבא האוסטרי והן הצבא של ממלכת סרדיניה, שהיו עדיפים עליו בכוח אדם ובנשק. כדי למנוע את התאחדות הצבאות לצבא אחד גדול, הזדרז נפוליאון לאסור קרב על צבא סרדיניה במונדווי ב-28 באפריל והביס אותו. לאחר ניצחון הצבא הצרפתי, כפה נפוליאון הסכם שלום על ממלכת סרדיניה, במסגרתו סופחו לצרפת שטחים שהיו בשליטת סרדיניה, וחיל מצב צרפתי הוצב בתוך המדינה.
ב-16 באוקטובר 1796 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-31 במאי 1750 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה, ממנה היו לו 12 ילדים:
שיאנגלונג
שיאנגלונג (שם מדעי: Xianglong; בסינית: "דרקון מעופף") הוא סוג של לטאה נכחדת שחיה בתור הקרטיקון. הלטאה התגלתה בתצורת יישיין, במחוז ליאונינג שבסין בשנת 2007. התגלה רק מאובן אחד שלה.
לטאה זו התגלתה עם שלד ואפילו עם מעט עור, והיא משויכת לקבוצה דמויי איגואנה, בה האיגואניים, החרדוניים, הבסיליסקיים והזיקיות. מצידי גופה של הלטאה נפרשו רצועות עור שייתכן מאוד ששימשו לדאייה. כמו כן היא הייתה בעלת טפרים חדים שעזרו לה לאחוז חזק בענפים. אורך הלטאה הגיע ל-15.5 סנטימטר ו-9.5 סנטימטר היה הזנב. מוטת הצלעות כשנפרשו הגיעה ל-11 סנטימטר.
ייתכן שהלטאה דאתה בדומה לדרקון הדואה המודרני ולכמה זוחלים נכחדים דומים כמו הצלורוזאוראווס והקואהנאוזאורוס באמצעות פריסת הרצועות ודאייה ממושכת. החוקר שו שינג טוען שלטאה זו יכלה לדאות לאורך של חצי מגרש כדורגל, הרבה יותר מהדרקון החי.
בתרבות
לטאה זו הופיעה בסדרה הכוכב דינוזאור.
אחמתא
אַחְמְתָא (בפרסית עתיקה: 𐏃𐎥𐎶𐎫𐎠𐎴 הַנְגְמַתַנַא; בפרסית אמצעית: 𐭠𐭧𐭬𐭲𐭠𐭭; בפרסית: המדאן, همدان) היא עיר מקראית, מזוהה עם העיר המדאן אשר באיראן. והיא גם עיר בירתה של ממלכת מדי
בספר עזרא מסופר (בארמית) על תעודות הקשורות להכרזת כורש, שנמצאו בבית גנזיא, כלומר גנזך, באחמתא, לאחר שציווה המלך דריווש לבדוק אחריהן בערי הממלכה:
זיהוי אתרים בעיר
יהודי איראן מזהים את המדאן עם שושן שמופיעה במגילת אסתר, אך הזיהוי איננו מקובל במחקר. בהמדאן נמצא ציון קבר אסתר ומרדכי.
איסר טננבאום
איסר טננבאום-אריאל (נולד ב-12 באפריל 1968) הוא מוזיקאי ישראלי, מתופף, יוצר, מלחין, מפיק מוזיקלי, מנהל ובעלים בית הספר למוזיקה ׳רוק סיטי׳ בחיפה. פעיל בעיקר בתחום הרוק. ברוב שנותיו המקצועיות בתעשיית המוזיקה בישראל פעל בתור מתופף ומייסד להקת רוקפור מאז הקמתה ב-1988 ועד אוגוסט 2016.
ביוגרפיה
איסר נולד בתל אביב וגדל ברמת גן להורים עולים מקנדה. אימו רות לבית מלך היא נינתו של איש העלייה הראשונה יצחק אייזק בן-טובים. בגיל 6 החל ללמוד נגינה קלאסית על פסנתר, ובגיל 12 עבר ללמוד תופים.
כשהיה בן 15 זומן להצטרף ללהקת "סגיטה" (1982-1983), להקת מחווה ל״לד זפלין״, בניהולו של הגיטריסט אלי דיגמי, ועימה יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו בארץ. הלהקה התפרקה כעבור שנה בלבד בעקבות גיוסם לצבא של שלושת חברי הלהקה האחרים.
בגיל 16 ייסד יחד עם אחיו הגדול אפי ושני חברים נוספים את להקת "אוברדראפט" (1983-1986) שניגנה והקליטה בעיקר חומר מקורי באנגלית בסגנון רוק מתקדם. הופעת הבכורה נערכה במועדון הליקוויד ברחוב לינקולן בתל אביב.
בתחילת 1985 הצטרף איסר ללהקת הגדנ"ע של רמת גן כנציג בית הספר התיכון בליך בו למד. הלהקה שרה בעברית גרסאות כיסוי ללהיטי רוק ישראלי עמם הופיעה במהלך כל השנה בבסיסי צה״ל ברחבי הארץ, וכן בחידון התנ״ך העולמי ביום העצמאות.
במקביל החל להתוודע לסגנון הג׳אז-רוק וערך ג׳אמים ביתיים עם חבריו לז׳אנר באותה תקופה, המוזיקאים טל הרצברג, גל אשר ויגאל דלאל.
באותה שנה (1985) הצטרף ללהקת "OMEN", טריו אמריקאי-ישראלי שיצר מוזיקת מטאל מקורית. הלהקה הופיעה בקביעות במועדונים ״הפינגווין״ ו״קולנוע דן״.
עוד באותה שנה (1985) הצטרף ללהקת "מדיום" בה היו חברים גם אמיר צורף, דודי לוי וארן אמיר. בתחילה ניגנה הלהקה רוק כבד-מתקדם בעברית, אך מהר מאוד שינו את סגנונם לגל חדש, ושינו את שמם בעצתו של טננבאום ל "Juvenile Delinquents". עם שינוי שמם, הצטרפו ללהקה שני חברים חדשים - הקלידן קובי פיטרו והסולן מיקי הירשמן (הידוע בכינוי מיקיאגי).
הלהקה הופיעה בקביעות במועדון ״הפינגווין״ בתל אביב והחלה לצבור הצלחה יחסית. כעבור שנה הצליחו חברי הלהקה לעניין את רונן בן-טל מאולפני די.בי לקחת את הלהקה תחת חסותו. בהמלצת בן-טל, וכדי לזכות בחתימה על חוזה הקלטות עם חברת הד ארצי, עיברתה הלהקה את השירים מאנגלית ואת שמה ל"נוער שוליים".
בשל גיוסו לצה״ל, עזב טננבאום את הלהקה בקיץ 1986, טרם הקלטת אלבום הבכורה.
ב-1988 הוזמן על-ידי הגיטריסט אלי דיגמי להצטרף ללהקתו החדשה ״המוסד״, עם אלונה דניאל כסולנית. הופעתה היחידה של הלהקה נערכה במועדון ״זמן אמיתי״ בתל אביב. בתום ההופעה פגש בקהל את חבריו מחולון הגיטריסט אמיר צורף ברוך בן יצחק ואלי לולאי שהציעו לו להקים יחד להקה חדשה. הארבעה החלו לנגן יחד במהלך חופשותיהם מהצבא. מאוחר יותר נוצר קשר עם המפיק דני רכט, מה שהביא להקמת להקת רוקפור.
בשנת 1991 לאחר תקופה ארוכה של חזרות יצא אלבום הבכורה "רשת פרפרים" בחברת "NMC". מנקודה זו המריאה רוקפור לקריירה מקומית ובינלאומית ארוכה בסגנונות הרוק והפופ הפסיכדלי. ב-2016 פרש מהלהקה.
ב-2002, במהלך מסע הופעות בארה׳ב, הקליט באינדיאנפוליס שיר עם להקת PEACHFUZZ מלוס-אנג׳לס, לאלבומה ABOUT A BIRD.
בין השנים 2004 ל-2007 היה חבר בסופרגרופ הפליינג בייבי יחד עם גבע אלון וגדי אלטמן.
ב-2005 הקליט לאלבומו השני של שי נובלמן יחד עם גבע אלון ויותם בן-חורין, ונשאר בהרכב להופעות ההשקה של האלבום.
ב-2006 הקליט עם סיון שביט את אלבומה השני ״וניל״, בהפקתו המוזיקלית של אמיר צורף, והשתתף בהופעות ההשקה של האלבום.
ב-2007 הכיר את נינט טייב וחיבר בינה ובין רוקפור. תחילה הצטרף אל להקת הליווי של נינט כמתופף לסיבוב ההופעות של אלבום הבכורה יחפה. ב-2008 הצטרפו אליו יתר חברי רוקפור כנגניה הבלעדיים, ויחד הקליטו את שני אלבומיה הבאים קומוניקטיבי (2009) וSYMPATHETIC NERVOUS SYSTEM (2011). האחרון הוקלט בליברפול בהפקתו של המפיק האנגלי Mike Crossey.
בין השנים 2007 ל-2015 היה חבר בלהקת רמלה שאליה הצטרף כמפיק וכנגן פעיל.
ב-2008 הצטרף להרכב ההופעות החדש של קורין אלאל בהפקתו המוזיקלית של לואי להב, לסיבוב הופעות חגיגי לציון 30 שנות פעילותה. עוד באותה שנה השתתף בהקלטות אלבום הבכורה של גדי אלטמן והשתתף בהופעות ההשקה.
בין השנים 2008 ל-2010 היה חבר בלהקת טרי פויזן, עימה הופיע ברחבי אירופה וארצות-הברית, בשבוע האופנה בלוס אנג׳לס ובפסטיבל SXSW באוסטין, טקסס. בישראל הופיעו כמופע פותח לדפש מוד באצטדיון רמת גן.
ב-2011 יצא לסיבוב הופעות עם גבע אלון לקידום אלבומו החדש IN THE MORNING LIGHT.
בין השנים 2012 ל-2013 היה חבר בסופרגרופ Lunacidal Tendencies (ביחד עם גבע אלון, קרולינה ועוד).
בין השנים 2012 ל-2013 יזם טננבאום את פסטיבל "MAD Music" בתל אביב, בשיתוף עם העיתון הכלכלי גלובס, וכיהן כמנהלו המוזיקלי. מטרת הפסטיבל הייתה לחשוף את יוצרי המוזיקה העצמאית המובילים בישראל למומחים הפועלים בעולם המסחרי, ושילובם בעולם השיווק, הפרסום והניו מדיה.
ב-2013 יזם וניהל את ליין ההופעות ״סמיר לייב סטייג׳״ במסעדת סמיר ברמלה, בניסיון להחזיר לעיר את ימי הזוהר והרוקנרול של שנות השישים והשבעים.
ב-2014 הקים יחד עם יגאל כרמל את הצמד DOMINIC PROJ, והפיק מוזיקלית את השיר הראשון SUMMER GIRL. עוד ב-2014 חבר לדני דורצ׳ין, ויחד הופיעו מספר הופעות תחת השם דורצ׳נ׳באום, כשהוא מתופף בעמידה.
בין השנים 2014 ל-2016 יזם יחד עם הדס אריאל את פסטיבל האינדי "חיפה 100 לייב", בשיתוף עם מנהלת עיר תחתית חיפה, וכיהן כמנהלו המוזיקלי. מטרת הפסטיבל הייתה להביא את סצנת האינדי בישראל לחיפה ולתת חשיפה ארצית לאמנים חיפאיים חדשים.
החל משנת 2014, איסר מכהן כמנהלו של בית הספר למוזיקה ״רוק סיטי״ בחיפה.
בספטמבר 2018, החל לעבוד על אלבום סולו ראשון.
חייו הפרטיים
איסר עבר להתגורר בעיר חיפה בשנת 2014 יחד עם אשתו הדס.
איסר הוא רץ למרחקים ארוכים ומרתוניסט פעיל בתחרויות רשמיות בארץ ובעולם.
עונת 2020/2021 בצ'מפיונשיפ
עונת 2020/2021 בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, הייתה העונה ה־29 במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ האנגלית. העונה נפתחה ב־12 בספטמבר 2020, והסתיימה ב־29 במאי 2021.
הקבוצות שסיימו במקומות הראשון והשני, העפילו אוטומטית לפרמייר ליג, הקבוצות שסיימו במקומות 3–6, התחרו ביניהן במשחקי הפלייאוף. שלוש הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים, ירדו ל הראשונה.
כמו בחלקה האחרון של העונה הקודמת, העונה התקיימה ללא נוכחות של קהל באצטדיון מלבד השחקנים ואנשי הצוות של כל קבוצה עקב מגפת הקורונה.
הקבוצות שירדו לפוטבול ליג הראשונה
]]
הקבוצות שעלו מהפוטבול ליג הראשונה:
הקבוצות שירדו מהפרמייר ליג: ]]
דניאלה ספקטור
דניאלה ספקטור (נולדה ב-8 בדצמבר 1981) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
ספקטור נולדה בשם דניאלה פפיש במושב רמות השבים. אמה, רינה פפיש, עבדה במשך שנים רבות בטלוויזיה החינוכית כבמאית ומפיקה. בילדותה ניגנה ספקטור בפסנתר ומגיל צעיר החלה להופיע במסגרות שונות.
קריירה
בשנת 2006, עשתה ספקטור את הניסיון הראשון שלה לפריצה בתחום המוזיקה כשהקליטה יחד עם הרכב משלה מיני-אלבום שכלל שישה שירים, איתם גם הופיעה ברחבי הארץ. לצד ההופעות עם השירים שלה, הופיעה ספקטור באותה תקופה גם בהרכב בשם "Two Drops" (עם בן ספקטור בקלידים ושירלי קונס בשירה). בנוסף הלחינה מוזיקה למופעי מחול (למשל, "כל החלונות פתוחים" של נדר רוסנו ו"תשוקת ההומלסים" של רובי אדלמן), להצגות תיאטרון וסרטים קצרים (למשל, הסרט "כלא" של עדי הראל).
בשנת 2009 הוציאה ספקטור את אלבום הבכורה שנקרא "דניאלה ספקטור". האלבום, שאת רובו הקליטה בעצמה בבית, יצא ב-1 בספטמבר 2009 בהוצאה עצמית, ומתוכו התפרסמו השירים "הירושימה", "הכוכב הזה מת", "לישון בלעדיי" ו"זה הזמן". ספקטור כתבה והלחינה את כל השירים באלבום. האלבום זכה לביקורות מפרגנות והושמע גם ברדיו, בעיקר על ידי שדרני תחנת הרדיו 88FM, גדי ליבנה ובועז כהן.
בשנת 2010 זכתה ספקטור בפרס "תגלית השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של ערוץ המוזיקה ורשת ג'.
עוד באותה שנה התארחה ספקטור באלבומו של דניאל סלומון "גאות", שבו שרה בדואט עם סלומון את השיר "אהוב לבי". כמו כן התארחה באלבומו של צח דרורי "כיוון הרוח", שבו שרה את השירים "אם תבוא" ו"רגעים". ביום הזיכרון 2010 השתתפה ספקטור בפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל, ובמסגרתו הלחינה את השיר "נוף" של, שנפל במלחמת ששת הימים. על השיר כתבה ספקטור בפוסט שהעלתה בדף הפייסבוק שלה: "הלחנתי את "נוף" כחלק מפרויקט של גל"צ ליום הזיכרון 2010, מתוך קבוצת השירים שנתנו לי לבחור הוא ממש זהר בתמונה החיה שהוא הביא, תמונת נוף רחבה ובתוכה הטבע והאדם מתחברים. אחר כך למדתי שזה נבע באופן טבעי מאישיותו וחייו של האיש שכתב אותו, יורם מושקט, שהיה אדם מלא חיות השראה והומור, פסל צייר משורר ואיש חזון, עסק בפעילות תרבותית וחינוכית ברחבי הארץ, עבד עם ילדים ונוער והיה בין מקימי קיבוץ נחשולים. בנוסף היה איש משפחה ואבא לשלושה ילדים."
במרץ 2011 הוציאו דניאלה ובן ספקטור את אלבומם המשותף באנגלית "Love is". הסינגל הראשון מהאלבום, "Cut it out", דואט משותף לדניאלה ול- M Jack Bee (אמן-יוצר אוסטרלי), הגיע למקום הראשון במצעד גלגלצ. דניאלה ספקטור כתבה את השירים, ובן ספקטור הפיק את האלבום. השניים הופיעו ברחבי הארץ וגם יצאו לסיבוב הופעות באירופה במטרה לקדם את האלבום. הניסיון לקידום האלבום מחוץ לישראל לווה במעבר של השניים לברלין לתקופה קצרה של כחצי שנה.
בדצמבר 2014 יצא אלבומה השלישי "כל הדברים היפים באמת", אותו כתבה, הלחינה והפיקה מוזיקלית. מהאלבום התפרסמו השירים "כל הזמן אנחנו שוכחים", "אברהם", "לווייתן" ו"כל הדברים היפים באמת". בריאיון לטל גורדון סיפרה ספקטור על תהליך הכתיבה ועל החיבור ל"ישראליות": "יש משהו בכתיבה בארץ, שהיא מאוד מקומית, היא מאוד בנופים המקומיים, היא מאוד אישית ומאוד קונקרטית, ובאלבום הראשון שלי רק רציתי להתרחק מזה. כתבתי על הירושימה, על דוב לבן בקוטב, על כוכב, ניסיתי כמה שיותר להתרחק מזה, ובאלבום הזה דווקא אמרתי, אני רוצה להתקרב לכתיבה ישראלית, מקומית, שמדברת על משפחה ועל מקום, ועדיין לטעון את זה במשהו אותנטי שלי."
ב-2015 הופיעה עם המוזיקאי גבע אלון במופע משותף במסגרת פסטיבל הפסנתר. שיתוף הפעולה המוצלח בין השניים המשיך גם לסיבוב הופעות משותף ברחבי הארץ. ב-2017 הקליטו השניים גרסת כיסוי לשיר "זמר נוגה" של החלונות הגבוהים. השיר יצא במסגרת פרויקט המחווה שהפיקו בתחנת גלגלצ לציון 50 שנה ליציאת האלבום של ההרכב.
ב-2018 הוציאה את השיר "תרקדי את זה", דואט משותף עם דאנה איבגי. השיר "בהתחלה", שכתבה על חוויית הלידה והאמהות, יצא בפברואר 2019, בהפקתו של אלון לוטרינגר. אחריו יצא "עדיין בוער" בהפקתו של תומר ישעיהו. שלושתם מתוך אלבומה הרביעי, "בהתחלה", שיצא בדצמבר 2019.. באותה שנה התארחה גם באלבומו של תומר ישעיהו "מנואלה" בשיר "בוקר טוב".
בשנת 2020, אלבומה הראשון הופק גם כתקליט, ולכבוד "Record Store Day", השיקה ספקטור את התקליט ב-28 באוגוסט באוזן השלישית שבתל אביב.
בחודש אוקטובר השתתפה יחד עם רותם בר-אור במיזם "צו השעה" בחידוש לשיר "אל תפחד" (ביצוע במקור של אהוד בנאי).
חיים אישיים
ספקטור נישאה ב-2009 למוזיקאי וטכנאי הקול בן ספקטור, שמלווה אותה בהקלטות מתחילת דרכה המוזיקלית ושותף לעיבוד ולהפקת אלבומיה. ההיכרות הראשונה בין השניים הייתה דרך אימו, מורה לציור, אצלה לקחה דניאלה שיעורי ציור מגיל ילדות. לזוג שני ילדים. המשפחה מתגוררת בפרדס חנה כרכור.
רולא ג'בריל
רולא ג'בריל (בערבית: رولا جبريل; נולדה ב-24 באפריל 1973) היא סופרת, עיתונאית, פרשנית פוליטית, מחזאית ואקטיביסטית ישראלית-פלסטינית ואיטלקייה, ילידת חיפה.
ביוגרפיה
ג'בריל נולדה בחיפה. בתם של זקיה ושל עות'מאן ג'בריל, מוסלמי יליד ניגריה. ג'בריל גדלה בעיר העתיקה בירושלים שם היה אביה אימאם ושומר במסגד אל-אקצא. אמה, שסבלה מהתעללות קשה בילדותה התאבדה באמצעות הליכה אל תוך הים בהיות רולא ג'בריל בת חמש. לאחר-מכן, היא ואחותה נשלחו ללמוד בפנימיית דאר א-טיפל (בית הילד) בירושלים. מאביה התייתמה בגיל 18.
קריירה
בשנת 1993 קבלה מלגה ונסעה ללמוד רפואה באוניברסיטת בולוניה באיטליה. אחר כך פנתה לפיזיותרפיה והחלה לעבוד בבית חולים בבולוניה. לאחר שנפצעה בתאונת עבודה החליטה להחליף מקצוע ונרשמה לקורס עיתונאות. היא מצאה עבודה בעיתון "איל קרלינו" ואחר כך כתבה גם ב"איל ג'ורנו" ו"לה נציונה" ומשם הגיעה לטלוויזיה האיטלקית.
ספרה הראשון, "דרך הפרחים של מיראל", הוא רומן אוטוביוגרפי על שלושה דורות של נשים פלסטיניות המסופר מנקודת מבטה של ילדה שגדלה בירושלים במהלך האינתיפאדה הראשונה. הספר זכה להצלחה גדולה באיטליה ועובד לסרט בבימוי ג'וליאן שנאבל. את התסריט לסרט כתבה ג'בריל והסרט זכה ב"פרס יוניצף".
ב-2018 ראיינה את ג'מאל ח'אשוקג'י באחד מהראיונות האחרונים שנתן בחייו.
חיים אישיים
לג'בריל יש בת שאביה הוא אמן איטלקי. ג'בריל הייתה במערכת יחסים עם האמן היהודי-אמריקאי ג'וליאן שנאבל בין השנים 2007–2011. בין השנים 2013–2016 הייתה ג'בריל נשואה למיליארדר האמריקאי-יהודי ארתור אלטשול ג'וניור. לאחר מכן ב-2016 הייתה בקשר זוגי עם המוזיקאי הבריטי תומך ה-BDS, רוג'ר ווטרס, בסיסט להקת פינק פלויד.
היעלמותה של מדלן מקאן
מדלן בת' מקאן (באנגלית: Madeleine Beth McCann; נולדה ב-12 במאי 2003) היא ילדה בריטית שנעלמה ב-3 במאי 2007, בהיותה בת כמעט 4, במהלך חופשה משפחתית בפורטוגל. סיפור היעלמותה של מקאן, שנעדרת עד היום, זכה להד ציבורי וסוקר בהרחבה בכלי התקשורת ברחבי העולם.
בשנת 2011 הצטרפה המשטרה הבריטית לחקירת המקרה, בעידודה של שרת הפנים תרזה מיי. כחלק ממאמץ זה, פתח הסקוטלנד יארד במאי 2011 ב"מבצע גריינג'" לחקירת היעלמותה של מקאן, לאחר שראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, נעתר לבקשתם של בני הזוג מקאן. במסגרת מבצע זה, שנערך עד לשנת 2015, לקחו חלק בניסיונות החיפוש כ-29 בלשים של סקוטלנד יארד. במהלך המבצע נלקחו כ־1,338 תצהירים, נאספו 1,027 ממצאים ונחקרו כ-60 מעורבים אפשריים ו-650 מורשעים לשעבר בעבירות מין.
פרטי היעלמותה
המקרה התרחש בערבו של יום חמישי, 3 במאי 2007, באתר הנופש טאפאס ב"פראיה דה לוז", עיירת נופש באזור אלגרבה שבפורטוגל. מדלן, שהייתה בת כמעט 4 ביום היעלמותה הייתה בחופשה עם הוריה, קייט וג'רי מקאן, רופאים ממחוז לסטרשיר באנגליה, אחיה התאומים שון ואמילי שהיו בני שנתיים, וקבוצה בת שבעה חברי משפחה עם חמשת ילדיהם. בשעה 20:30, ערב לפני החזרה המתוכננת לאנגליה, יצאו הוריה של מדלן מדירת הנופש לאכול ארוחת ערב עם חברי הקבוצה במסעדה סמוכה המרוחקת כ-50 מטרים בלבד מהדירה, בעוד מדלן ואחיה התאומים נשארו בחדר השינה. לפני יציאתם, נעלו הזוג את הדלת הראשית של הווילה, אך השאירו את דלת ההזזה שבמרפסת פתוחה, שאליה מוביל גרם מדרגות הפונה לרחוב. בני הזוג, כמו יתר חבריהם, החליטו לוותר על לקיחת בייביסיטר לילדים וסיכמו ביניהם כי בכל חצי שעה יצא אחד מהם לבדוק שהכל בסדר עם הילדים.
בשעה 21:15 קמה מהשולחן במסעדה ג'יין טאנר, חברתם של בני הזוג, ויצאה לראות מה שלום ילדיה. בדרכה חלפה על פני וילה 5A, בה ישנה באותה שעה מדלן. בהמשך, סיפרה טאנר כי זיהתה אדם חוצה את הכביש, ובידיו ילדה הלובשת פיג'מה, המזכירה את זו הוורודה של מדלן, אך באותו רגע היא לא ייחסה לפרט זה חשיבות.
בשעה 21:30 יצא מת'יו אולפילד, חבר אחר של הזוג, לבדוק את מצב בתו בדירה 5B, והתנדב לעבור גם בדירתם של הזוג מקאן. כשנכנס הבחין שדלת חדר הילדים פתוחה, אך לא שמע קולות מתוך החדר ולא הציץ פנימה.
בשעה 22:00, יצאה קייט לסיבוב נוסף. היא טיפסה במדרגות אל מרפסת הדירה. כשנכנסה ראתה שהחלון והתריס פתוחים, ואז הבחינה לראשונה שמדלן לא נמצאת במיטתה. קייט התבוננה דרך החלון, בתקווה כי אולי בתה יצאה החוצה, אך לא ראתה שם דבר. היא רצה במהירות למסעדה, כששניים מילדיה עדיין שוכבים בחדר, וצעקה: "מדלן נעלמה! מישהו לקח אותה!".
חקירת המקרה
שבועיים לאחר המקרה, עצרה משטרת פורטוגל חשוד ראשון במעשה, איש נדל"ן בשם רוברט מוראט. מידע אודותיו הגיע מעיתונאי מקומי אשר מוראט פנה אליו ושאל אותו אודות המקרה. ביתו של מוראט היה סמוך לבית הנופש של הזוג מקאן ולטענת ג'ין טאנר, מוראט הוא האדם שזיהתה חוצה את הכביש בסמוך לבית ובידו ילדה קטנה. לאחר חקירה, הורה הסקוטלנד יארד על שחרורו של מוראט מחוסר ראיות. במרוצת השנים, קיבל מוראט 600 אלף פאונד, לאחר שזכה במספר תביעות שהגיש כנגד עיתונים בריטיים, שפרסמו יותר מ-100 ידיעות הקושרות את שמו לפרשה. בדיעבד התברר, כי האיש שראתה טאנר התגלה כתייר שהחזיר את בתו הישנה ממועדון ילדים סמוך.
ביולי 2007 נשלחו שני כלבים משטרתיים לרחרח את זירת היעלמותה של הילדה, האחד מאומן לזהות שיירי דם אנושי והשני מתורגל בגילוי גופות. במהלך החיפוש, גילו הכלבים עדויות בחדרה של מדלן וברכב השכור של בני הזוג מקאן. בעקבות זאת, הפנתה המשטרה המקומית אצבע מאשימה לקייט וג'רי, שזומנו חזרה למדינה כדי לעבור תשאול. גונסאלו אמארל, אחד מחוקרי המקרה במשטרה הפורטוגלית, הוביל קו חקירה לפיו בני הזוג מקאן העלימו את גופתה של מדלן לאחר שנהרגה בתאונה. מלבד הממצאים אותם הביאו הכלבים, טענה משטרת פורטוגל גם לסתירה בעדויות של ג'רי מקאן: לטענתם, תחילה טען כי הוא ואשתו נכנסו לדירה לאחר היעלמותה של מדלן דרך הדלת הראשית, ומאוחר יותר, שינה את עדותו וטען כי נכנסו דרך המרפסת. הפורטוגלים סברו שחבריהם של בני הזוג (אשר כונו "שביעיית הטאפאס") עזרו לבני הזוג בהחבאת גופתה של מדלן, ושעדות הראייה של ג'יין טאנר הייתה שקרית.
באוקטובר 2007 הודח חוקר המשטרה אמארל מתפקידו, לאחר שטען כי המשטרה הבריטית מגנה על בני הזוג ואינה מסייעת למציאת האמת בפרשה. ב-12 באוקטובר 2010, נפתח בליסבון משפט אשר דן בתביעת בני הזוג מקאן כנגד אמרל, אשר חזר על טענתו בספר "האמת והשקר", אותו כתב אודות המקרה, לפיו לא ארעה כל חטיפה ושבני הזוג הם האחראיים למות בתם במסגרת המשפט העיד טברש דה אלמיידה, אשר שימש כחוקר בפרשת המקרה והעיד כי לטענתו, מקאן מתה בדירה כתוצאה מתאונה טרגית וההורים ביימו חטיפה לאחר שכשלו בטיפול בילדתם. בני הזוג מקאן זכו בתביעה, במסגרתה הורה בית המשפט על הורדת הספר מהמדפים וגזר על אמרל פיצויים בגובה כמיליון יורו. אמרל בתגובה ערער על ההחלטה לערכאה גבוהה יותר שהפכה את ההחלטה, במסגרתה קבעו השופטים כי חקירת הזוג מקאן הופסקה רק בגלל מחסור בראיות. ההורים פנו לבית המשפט העליון, אך זה הותיר את הפסיקה על כנה. אמארל מצידו הבטיח לפרסם ספר שני בנושא, בעוד בני הזוג מקאן הבטיחו לתבוע אותו שוב אם יעשה כן.
ב-21 ביולי 2008 הורו השלטונות בפורטוגל למשטרה על הפסקת חקירת המקרה עד לקבלתן של ראיות חדשות הקשורות לפרשה. בהודעה אותה הוציא התובע הכללי בפורטוגל פרננדו פינטו מונטיירו, נאמר כי החקירה, אשר נמשכה כ-14 חודשים לא הניבה ממצאים העשויים לקשור את הוריה של מדלן לרצח או את רוברט מוראט - החשוד הראשון במעשה. כחודש לאחר סגירת התיק, החלו בלשים פרטיים לבחון כיוון חקירה חדש, לפיו מקאן נחטפה לפי הזמנה עבור רשת פדופילים בלגית. על פי הדיווח אותו העביר הסקוטלנד יארד, תצלום של מקאן הועבר ל"רוכש" פדופיל בבלגיה, ימים ספורים לפני היעלמותה.
ב-7 במאי 2009 שודר במסגרת ערוץ 4 הבריטי סרט תעודה לציון שנתיים לחטיפה, בו פורסם קלסתרון של גבר שנצפה מחוץ לדירת משפחת מקאן באתר הנופש בו שהו בפורטוגל, בימים לפני היעלמותה של מדלן.
בשנת 2011 הצטרפה המשטרה הבריטית לחקירת המקרה, בעידודה של שרת הפנים תרזה מיי. במאי 2011, פתח הסקוטלנד יארד ב"מבצע גריינג'" לחקירת היעלמותה של מקאן, לאחר שראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, נעתר לבקשה של הוריה.
במאי 2013 הודיע הסקוטלנד יארד כי גיבש רשימה של חשודים שייתכן והיו מעורבים בהיעלמותה של מקאן ושאותם יש לחקור, אם הרשויות בפורטוגל יחליטו לפתוח מחדש את התיק.
ב-14 באוקטובר 2013 פרסמה משטרת בריטניה קלסתרון של אדם המבוקש לחקירה במסגרת הפרשה, אשר נצפה בידי שני עדים באזור בו נעלמה מקאן. לפי העדים, אותו אדם היה לבן כבן 20–40 ובעל גובה ומבנה גוף בינוני, בעל שיער קצר בצבע חום. בהמשך אותו חודש, שודר במסגרת התוכנית "Crimewatch" ברשת BBC, שחזור חדש הנוגע לנסיבות היעלמותה של מקאן אשר כלל את פרסום הקלסתרון המדובר. בעקבות השידור, פנו למשטרה אזרחים רבים וטענו כי זיהו את האדם שהופיע בקלסתרון החדש שפורסם, כאשר חלקם מסרו את אותו השם. רבים מהמתקשרים היו אזרחים בריטים אשר שהו בעיירת הנופש "פראיה דה לוז" בעת היעלמותה של מקאן.
ב-24 באוקטובר 2013 הודיעה משטרת פורטוגל על פתיחת החקירה מחדש, בעקבות ראיות חדשות שהושגו.
בינואר 2014 שלח הסקוטלנד יארד בקשה רשמית לרשויות בפורטוגל לשם קבלת אישור למעצר ותחקור חשודים במעשה. באותו חודש פורסם בעיתון ה"דיילי מירור" כי גורמים מטעם המשטרה הבריטית טסו לפורטוגל במטרה לשוחח עם שלושה פורצים אשר שדדו בתים באתר הנופש בו נעלמה מקאן. עוד פורסם, כי מניתוח של נתוני שיחות הטלפון של כנופיית הפורצים עלה כי הם פעלו קרוב מאוד למקום בו נעלמה מקאן וכי ביצעו מספר גבוה במיוחד של שיחות טלפון בינם לבין עצמם בשעות שלאחר היעלמותה. לפי החשד, שלושת הפורצים נכנסו לדירת הנופש של משפחת מקאן כדי לגנוב חפצים, אולם נבהלו לאחר שהעירו את מדלן שישנה באותה העת במיטתה.
ביוני 2014, נערכו סריקות נרחבות באתר הנופש "פראיה דה לוז", במסגרתו עשו שימוש בלשי הסקוטלנד יארד במכ"ם מתקדם המסוגל לזהות פעילות מתחת לפני האדמה. השימוש בציוד זה נעשה על מנת לברר האם היו הפרעות בקרקע בסמוך לרחוב בו התגוררה משפחת מקאן.
ביוני 2020 דווח כי התובע בעיר בראונשווייג הורה לחקור את כריסטיאן ברוקנר (Christian Brückner), פדופיל גרמני מורשע בן 43 שהיה בן 30 בזמן ההיעלמות והתגורר באותה עת בואן מסוג פולקסווגן באלגארבה. ברוקנר מרצה עונש של שבע שנות מאסר בעיר הנמל הצפונית של גרמניה, קיל, בגין אונס אכזרי של אזרחית אמריקאית באתר הנופש פראיה דה רוצ'ה, בשנת 2005. על פי דיווחי כלי מדיה גרמניים, החשוד נחקר גם בחשד להיעלמות ילדה בת 5 בשם אינגה גריקה (Inga Gehricke), שנעלמה ממסיבה משפחתית ביער בגרמניה, וכן בחשד להיעלמות הילד רנה הסי, (René Hasee), כשהיה בן 6, לפני כ-24 שנים, במהלך חופשה משפחתית בפורטוגל.
המשטרה הגרמנית חוקרת גם כיוון של רצח מדלן. על פי דיווח של 'ד'ה מירור', צוטט כריסטיאן על ידי חבריו כשבכה ואמר: "הילדה עכשיו מתה ועכשיו זה דבר טוב. אתם יכולים לגרום לגופה להיעלם במהירות".
ביולי 2020 פורסם כי משטרת גרמניה פתחה בחיפושים אחר שטח חקלאי הנמצא סמוך להאנובר, עיר מגוריו של כריסטיאן ברוקנר החשוד ברצח מקאן בניסיון לאתר את גופתה.
תאוריות והשערות
במרץ 2017 טען פט בראון, מומחה לחקירת פשעים ומחבר הספר "פרופיל היעלמותה של מדלן", אשר חקר את הפרשה במשך מספר שנים כי מדלן כלל לא נחטפה. במסגרת ראיון שנערך עמו בתקשורת באוסטרליה ביקר בראון את התנהלותו של ה"סקוטלנד יארד" וטען כי חקירת המקרה מתמשכת יתר על המידה וכי אין כל הצדקה להמשיכה, בהתחשב בעלויות הגבוהות שלה. בראון העלה השערה, שהועלתה בעבר על ידי גורמים נוספים, דוגמת חוקר המשטרה אמראל, לפיה הוריה של מדלן גרמו למותה ודיווחו על חטיפה על מנת להסתיר את סיבת המוות האמיתית.
באפריל 2017 שודר בערוץ 7 של הטלוויזיה האוסטרלית תחקיר אודות הפרשה.
במרץ 2019 עלתה לשידור בנטפליקס סדרה דוקומנטרית בת שמונה פרקים העוסקת בהרחבה בחקירת הפרשה.
תקרת השכר של ה-NBA
תקרת השכר של ליגת ה-NBA היא מגבלה המוטלת על הקבוצות המשחקות בליגת ה-NBA הקובעת את סך המשכורות המקסימלי שכל אחת מקבוצות הליגה רשאית לשלם לסגל השחקנים שלה בכל שנה. תקרת השכר ב-NBA היא תקרה "רכה" הנתונה למערכת מורכבת של חוקים שבהתאם להם ניתן לחרוג ממנה, בכפוף לסנקציות המוטלות על הקבוצות החורגות (בניגוד למשל לליגת ה-NFL וליגת ה-NHL, שבהן נהוגה תקרה קשיחה אשר לא ניתן לחרוג ממנה כלל). הקנסות שקבוצה שחורגת מהתקרה משלמת (המתקראים "מס יוקרה" או "מס מותרות") מחולקים בין שאר קבוצות הליגה.
על פי הסכם ה-CBA (Collective Bargianing Agreement – הסכם קיבוצי) שנחתם מדי כמה שנים בין ארגון שחקני ה-NBA לבין הנהלת הליגה, גובה התקרה מתעדכן משנה לשנה ומחושב על בסיס הכנסות הליגה בשנה שחלפה - ה-BRI (Basketball-Related Income), ההכנסות הקשורות לכדורסל. בהסכם שנחתם ב-2011 כדי לסיים את שביתת ה-NBA בעונת 2011/2012, עמד האחוז מה-BRI שעל פיו נקבעה התקרה על 51.7%. בדצמבר 2016 נחתם הסכם CBA חדש בין השחקנים לבין הליגה, שתוקפו ל-7 שנים עם אפשרות יציאה לשני הצדדים לאחר 6 שנים. ההסכם כולל שינויים רבים מההסכם הקודם, כמו ביטול סעיף האמנסטי והגדלת כמות השחקנים בסגל של כל קבוצה מ-15 ל-17. שני החוזים החדשים יהיו חוזים "דו סטריים", כלומר - שחקנים תחת חוזים אלו ישחקו גם בליגת הפיתוח של ה-NBA גם בליגה עצמה במקביל. גובה התקרה יהיה כ-49-51% מה-BRI.
בדומה לליגות אחרות המשתמשות בתקרת שכר, תקרת השכר של ה-NBA נועדה לשלוט בעלויות ולהבטיח שוויון כלכלי בין הקבוצות. כתוצאה מהסכם זכויות השידור המוגדל של הליגה, שנחתם ב-2014 ועלותו הכוללת הסתכמה ב-24 מיליארד דולרים, תקרת השכר גדלה גם היא באופן משמעותי. כך למשל, בעונת עמדה תקרת השכר על סכום של 56.68 מיליון דולרים ובעונת  על 63.07 מיליון (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה הגיעה ל-76.8 מיליון). בעונת היא עומדת על $94.14 מיליון דולרים (יחד עם התוספת שמאפשר מס היוקרה - 113.29 מיליון דולרים) - כאמור, בגלל חוזי זכויות השידור החדשים המכניסים לליגה כסף רב.
היסטוריה
התקרה בוטלה לאחר עונת הבכורה, אך הוחזרה בעונת והועמדה על סך של 3.6 מיליון דולר לכל קבוצה. מאז התקרה עלתה בהדרגה. בהסכם ה-CBA של נקבע שתקרת השכר תחושב על פי 57% מה-BRI. הסכם זה פג ב-2011, מה שהוביל לשביתת השחקנים השנייה בהיסטוריה של ה-NBA. בהסכם החדש, כאמור, נקבע הרף על 51.2% מה-BRI בעונה החולפת. לפי הסכם זה, וגם לפי ההסכם שנחתם בדצמבר 2016, רצפת השכר הקבוצתית עמדה על 90% מתקרת השכר המקסימלית. לעומת זאת, אחוז ה-BRI שמחושב לטובת גובה התקרה השתנה ל-49-51% נטו.
תקרת שכר אישית
תקרת השכר לשחקן בודד ב-NBA נקבעת על פי הוותק של השחקן בליגה ביחס לתקרת השכר הקבוצתית. חוזה בין שחקן לקבוצה המגיע לתקרת השכר האישית נקרא חוזה מקסימום. חוזים מסוג זה ניתנים בדרך כלל לשחקנים החשובים לקבוצתם ושתורמים לה רבות, ואף מזוהים עמה. חלק משחקנים אלו משמשים כפרנצ'ייז פליירס. המשכורת השנתית המקסימלית לשחקן ששיחק שש עונות או פחות בליגה היא 25% מתקרת השכר הקבוצתית (בעונת - כ-23,535,750$), לשחקן ששיחק בין 7 ל-9 עונות בליגה - 30% מהתקרה ( - כ-28,242,900$), ולשחקן ששיחק 10 עונות ומעלה בליגה - 35% מהתקרה ( - כ-32,950,050$). אם שחקן מחדש את חוזהו, לקבוצה ישנה אפשרות להשתמש בחריגה שתתן לשחקן 105% מהשכר העונתי שקיבל בחוזהו הקודם, כדי שלקבוצה תהיה אפשרות טובה יותר להשאיר אותו, אפילו אם השכר החדש חורג מגבולות חוזה המקסימום.