cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בראונשווייג
היסטוריה
בראונשווייג זכתה לתהילה מפוקפקת כאשר העניקה לאדולף היטלר אזרחות גרמנית שאיפשרה לו להתמודד לרייכסטאג הגרמני ולהפוך לראש ממשלת גרמניה (Reichskanzler). היטלר התקבל לעבודה בממשלת מדינת בראונשווייג בפברואר 1932 וכך זכה לאזרחות גרמנית.
בזמן מלחמת העולם ה-2 ולאחריה
במהלך מלחמת העולם השנייה בראונשווייג הייתה מפקדה של תת-אזור (Untergebiet Hauptquartier) של האזור הצבאי 6. בעיר היה הבסיס של הדיוויזיה ה-31 שלקחה חלק בפלישות לפולין, לבלגיה, לצרפת ולרוסיה. כתוצאה מכך העיר נפגעה קשות במהלך ההפצצות מהאוויר של הכוחות הבריטיים-אמריקאיים. התקיפה האווירית של ה-15 באוקטובר 1944 הרסה את רוב שטח העיר העתיקה של בראונשווייג. רק הקתדרלה, ששמה שונה ל"מקדש הלאומי" (Nationale Weihestätte) על ידי הממשלה הנאצית, שרדה את ההפצצה. לאחר המלחמה שבה הקתדרלה להיות כנסייה פרוטסטנטית. חלק קטן מהמרכז העתיק של העיר שרד ועד היום הוא מקום ייחודי. שאר החלקים העתיקים שוחזרו והם נראים היום כפי שנראו לפני המלחמה.
ראש הממשלה הראשון של גרמניה המזרחית, אוטו גרוטהוול נולד בעיר.
ערים תאומות
עריה התאומות של בראונשווייג הן:
קטלבל
הקטלבל (באנגלית: kettlebell; ברוסית: Гиря Girya) הוא סוג משקולת המשמש לאימון משקולות.
היסטוריה
הקטלבל או גיריי ברוסית היא משקולת רוסית שנראית כמו כדור תותח עם ידית. השימוש בקטלבל התפתח ברוסיה החל משנת 1704. חוואים ועובדי נמל רוסים, השתמשו במשקולות הקטלבל שהיו למעשה יחידת מדידה רוסית עתיקה הנקראת פוד (pood), 1 פוד = 16 ק"ג. זהו גם המשקל הפופולרי לגברים המתחילים באימון קטלבל, אחריו הגיע ה-1.1/2 פוד = 24 ק"ג, המשקל התקני בצבא הסובייטי, ואחריו לאנשים חזקים 2 פוד = 32 ק"ג. המשקולת הפכה להיות פופולרית בארצות הברית בזכות המאמן פבל טסטסולין RKC שהביא את שיטת האימונים ב-1998, והמאמן ולרי פדרנקו AKC אלוף העולם ומחזיק בשיא העולם. לישראל הגיעה השיטה ב-2006/7 מאירופה וארצות הברית על ידי אורי הירש המסמיך מדריכים מטעם המכללה האקדמית בווינגייט. הענף התחרותי מתפתח על ידי "קטלבלס ישראל" ואלוף אירופה בקטגוריית 75 ק"ג ב long cycle עם משקולות 24 ק"ג - מיכאל ליסיצ'קין. היום ישנן קבוצות רבות ברחבי כל הארץ.
בשנים האחרונות אימון הקטלבל הפך להיות פופולרי בקרב אתלטים רבים ואמני לחימה.
קטלבל תחרותי
הנפות קטלבל, נחשב ספורט לאומי ברוסיה, ומתחרים בו בכל רחבי העולם.
קטגוריית גברים: חובבים - 24 ק"ג מקצוענים - 32 ק"ג
קטגוריית נשים: חובבות - 12 ק"ג מקצועניות - 16 ק"ג
בהנפות קטלבל מבחינים בשני סגנונות שונים:
לכל תרגיל מוקצבות עשר דקות. בזמן זה על המתחרה להניף את המשקולת מספר רב ככל האפשר של פעמים, ללא הורדת הקטלבל אל הרצפה (בהנפה אסור מגע של המשקולת עם הגוף).
חוקי תחרות הקטלבלס
כאשר הספורטאי מנסה להניף את הקטלבל ולא מצליח להגיע מהפעם הראשונה למצב של נעילת המשקולת מעל הראש (High Fixation בשפה מקצועית) - אין לו זכות להמשיך בביצוע התרגיל עם אותה היד ועליו לעבור ליד השנייה. לאחר שהוא עובר ליד השנייה - הוא כבר לא יוכל להחליף ידיים שוב.
השופט רשאי לעצור את המתחרה במקרים הבאים:
אימון בעזרת קטלבל
שיטת אימון בעזרת משקולת קטלבל. מניעים או מניפים את המשקולת מסביב לגוף (כל הגוף צריך לעבוד קשה כדי להניע ולייצב אותה) אימון בקטלבלס הוא אימון תנועה של כל הגוף, המשלב את כל מרכיבי הכושר: כוח גופני, סיבולת, גמישות, קואורדינציה, זריזות ומהירות. האימון מתבצע בעיקר על ידי הנפות, כאשר הגוף צריך לשלוט ולהגיב לתנועה. הדבר מתבצע דרך תרגול תנועה של כל הגוף בצורה דינמית.
קטלבל בישראל
בישראל, החלו אימוני קטלבלס בשנת 2006 בהרצליה על ידי אורי הירש, מייסד אימון הקטלבלס בישראל. בשנת 2011 הוקמה הפדרציה הישראלית לספורט הקטלבלס על ידי מיכאל ברושטיין - מסטר ומאמן קטלבלס ספורט, אשר עלה מברית המועצות בשנת 1991. הפדרציה הישראלית לספורט הקטלבלס (IKSF - Israel Kettlebell Sport Federation) נוסדה בשנת 2013. יו"ר הפדרציה הראשון הוא ולדימיר דורוכוב.
מתחרים ישראלים בזירה הבינלאומית
בשנת 2011, מיכאל ליסיצ'קין ייצג לראשונה את ישראל בזירה הבינלאומית. באליפות אירופה לחובבנים שנערכה בעיר שאולאי שבליטא התחרה ליסצ'קין בקטגוריית המשקל של עד 78 ק"מ, הצליח לדחוק 56 דחיקות בתרגיל הלונג סקייל וזכה במקום ראשון.
מעבר טאפטס
מעבר טאפטס (באנגלית: Tufts Pass) המכונה גם עמק טאפטס (באנגלית: Tufts Valley) הוא מעבר הרים, בכיוון מזרח-מערב בין הרי רואן, לבין רמת אלגאר, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של המעבר 1,091 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי ההרים
מעבר ההרים התגלה מהאוויר ומופה בצורה גסה על ידי ההמשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937.
המעבר מופה בשנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בשנים 1947–1948 על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, המיפוי בוצע בשנת 1960 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמו של המעבר ניתן לו על ידי דוקטור רוברט ניקולס (Robert Nichols) ממשלחת החקר האנטארקטית רון.
ניקולס היה ראש מחלקת הגאולוגיה באוניברסיטת טאפטס, בטרם הצטרף למשלחת החקר.
אנדרטת מלחמת קרים
אנדרטת מלחמת קרים (באנגלית: The Crimean War Memorial) היא אנדרטה במפגש הרחובות ריג'נט והמאל בלונדון שבאנגליה, על הדרך בין עמוד הדוכס מיורק לכיכר פיקדילי. האנדרטה מנציחה את חללי בריטניה שנפלו במלחמת קרים.
מבנה האנדרטה
האנדרטה מורכבת מחמישה פסלים: וכן דמות אלת הניצחון.
דאב מיריה
דויד מיריה מדרנו (בספרדית: David Myrie Medrano; נולד ב-1 ביוני 1988), הידוע כדאב מיריה, הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת המגן בפרס סלדון. לזכותו 24 הופעות בנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה
ב-2013 חתם בקבוצת ארדיאנו. ב-2016 עבר לסן קרלוס ולאחר כמה משחקים לדפורטיבו סאפריסה.
מיריה שותף במספר נבחרות נוער של קוסטה רקה ומשנת 2010 הוא חבר בסגל נבחרת.
אמילקר C6
אמילקר C6 (בצרפתית: Amilcar C6) היא מכונית ספורט בסגנון טורפדו, 2 מושבים, בתצורת רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית "אמילקר" אשר יוצרה בין השנים 1923–1931.
סך הכול יוצרו 50–60 יחידות.
שמעון בר חמא
שמעון בר חמא (12 באפריל 1925 – 31 במאי 2013) היה מורה ומרצה ישראלי, יקיר חיפה. כיהן במשך שנים כסגן מנהל בית הספר הריאלי בחיפה, כמרצה באוניברסיטת חיפה וכמורה במדרשייה בפרדס חנה.
ביוגרפיה
שמעון בר חמא נולד בבית ציוני דתי בעיר אסן שבגרמניה בי"ח בניסן תרפ"ה (12 באפריל 1925), בן לשמואל ואסתר, אח בכור לאליהו ולגאולה. שמואל, שהיה חסיד, מרד באדמו"ר לאחר שהלה דיבר כנגד הציונות.
לאחר עליית היטלר לשלטון החלה המשפחה בהליכי עלייה לארץ ישראל, וב-1935 עלו לארץ. ראשית התיישבו בפתח תקווה, ומשם עברו לחדרה, לחיפה, ולבסוף בשנת 1938 השתקעה המשפחה בקריית שמואל, שכונה דתית לאומית באזור הקריות, כשהם מבין המשפחות הראשונות בשכונה הצעירה. כעבור שלוש שנים, בשנת 1941, ייסד אביו שמואל, את קופת גמילות החסדים של קריית שמואל - אחיסמך. שמואל עמד בראש הקופה, ובשנות ה-70 החליפו שמעון כיו"ר הקופה וכחבר הנהלת הקופה, כשהוא ממשיך בתפקידו עד לשנת 2005.
החל את לימודיו בבית ספר "נצח ישראל" בחיפה, שם למד עד כיתה ח', אז עבר לבית הספר הריאלי בחיפה, בו למד בין השנים 1939–1943 וסיים כתלמיד מצטיין של מחזור כ"ד. במקביל, החל את שירותו בהגנה. במהלך הלימודים נפגש לראשונה עם ד"ר יוסף שכטר שלימד בבית הספר תלמוד, והקשר שנוצר ביניהם התמיד משך שנים רבות.
לאחר שסיים את לימודי הבגרות למד בר חמא במשך שנתיים בישיבת בני עקיבא כפר הרואה, וב-1947 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית, שם למד תנ"ך, היסטוריה של עם ישראל וספרות עברית. בין מוריו נמצאו גדולי התקופה: לתנ"ך - משה דוד קאסוטו, לתקופת הגאונים - הרב שמחה אסף ולהיסטוריה של עם ישראל - יוסף קלאוזנר וגדליה אלון. את לימודיו באוניברסיטה סיים בהצטיינות, תוך שהוא משלב בהם עבודה כמורה בבית ספר יסודי וכקצין הדרכה של גדוד הנוער הירושלמי מטעם ההגנה.
פועלו בהגנה
במקביל ללימודיו בבית הספר, החל בר חמא את שירותו בהגנה בשנת 1940. כעבור שנתיים סיים קורס מ"כים, ובחלוף שנתיים נוספות סיים קורס מ"מים, שבמהלכו הכיר את רעייתו שולמית לבית דרייר, לה נישא ב-1946. לימים נולדו להם חיים ישעיהו וברכה. בני הזוג היו נשואים במשך 48 שנים, עד פטירתה. במלחמת העצמאות נטל בר חמא חלק פעיל כמ"פ בהגנה בירושלים הנצורה, ופיקד בין השאר על מעבר מנדלבאום ובניין נוטרדאם. במהלך קרב בית מנדלבאום נפצע בירך, ולאחר תהליך ההחלמה הועבר להיות קצין הדרכה בקורסים בגדנ"ע.
מפעלו החינוכי
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה העברית קרא לו יוסף שכטר לבוא וללמד בבית ספר הריאלי בחיפה; בשנת 1951 שב לבית ספר הריאלי, הפעם כמורה. שהותו בבית ספר הריאלי שהחלה בשנת 1951, נמשכה עד שנת 1987, וכללה תפקידים רבים, בהם מורה לתנ"ך, רכז מקצוע, סגן מנהל, ושנתיים שבהן שימש כמנהל מחליף של בית הספר בזמן שהמנהל דאז, יצחק שפירא, היה בשנות שבתון. במהלך שנותיו בבית הספר שימש תחת שלושה מנהלים - יוסף בנטוויץ', יצחק שפירא ופרופ' ישעיהו תדמור.
במקביל לתפקידיו בבית ספר הריאלי לימד בר חמא במדרשיית נועם בפרדס חנה, משנת 1951 ועד סוף שנות ה-60, תחת הנהלתו של הרב יהושע יגל, ובנוסף, בין השנים 1965–1975, שימש כמורה באוניברסיטת חיפה במסלול להכשרת המורים, שם לימד סמינר דידקטי של הוראת המקרא.
בשנת 1982 הזמינה הכנסייה האוונגלית של מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה את בר חמא, יחד עם מורים נוספים מישראל, ללמד קבוצות מתעניינות (בהם כמרים כמו גם הדיוטות) תורה על פי פרשנות יהודית. וכך במשך למעלה מ-25 שנים נסע שמעון פעם או פעמיים בשנה לגרמניה כדי ללמד.
עם פרישתו לגמלאות בשנת 1987 המשיך בר חמא בעשייתו החינוכית וכן בפעילות התנדבותית למען הקהילה.
בשנת 2001, כאות הערכה על מפעלו החינוכי בעיר ופעילותו הענפה בתחום גמילות החסדים והצדקה, העניקה לו העיר חיפה את התואר יקיר חיפה. וכאות הוקרה למפעלו החינוכי הגדול בבית ספר הריאלי הוענקה לו בשנת 2009 תעודת הוקרה מטעם בית הספר על מפעל חיים.
נפטר בחיפה ב-31 במאי 2013.
רומן יארמצ'וק
רומן אולגוביץ' יארמצ'וק (נולד ב-21 במרץ 1995 בלבוב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות החלוץ בקלאב ברוז' ובנבחרת אוקראינה.
קריירה
יארמצ'וק גדל במחלקת הנוער של קבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. בשנת 2012 עלה לקבוצה הבוגרת, אך עד 2016 שיחק בשורות קבוצת המילואים של המועדון (דינמו-2). לראשונה שותף במשחק של הקבוצה הבוגרת במרץ 2016, במשחק 1/4 גמר גביע אוקראינה. ביולי 2016 הושאל יארמצ'וק לקבוצת אולכסנדריה, בה שיחק עד לסוף שנת 2016. בדצמבר 2016 שב לדינמו. הוא שותף במשחקים מעטים ובאוגוסט 2017 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצת "גנט" מהליגה הבלגית. יארמצ'וק חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2022 חתם בקלאב ברוז', עליו היא שילמה 16 מיליון אירו, מה שהפך אותו לרכש היקר ביותר בתולדות המועדון.
בהופעת הבכורה בקבוצה כבש גם שער בכורה, ב-2 בספטמבר בניצחון 0-4 על סרקל ברוז'.
נבחרת
יארמצ'וק שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. השתתף ביורו 2014 לנבחרות עד גיל 19 ובמונדיאל 2015 לנבחרות עד גיל 20. בשנים 2015 - 2017 שיחק בנבחרת הצעירה של אוקראינה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק יארמצ'וק מאז ספטמבר 2018. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול במסגרת ליגת האומות 2018/2019. את שערו הראשון במדי הנבחרת הבקיע ב-16 באוקטובר 2018 במהלך משחק מול.
אליוט גרונר
גרונר זכה שבע פעמים בפרס וויין לציור נוף, הכי הרבה מכל אמן אוסטרלי מלבד הנס הייזן. הוא נחשב לאחד מציירי הנוף האוסטרלי האהובים ביותר בגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס.
ראשית חייו
גרונר נולד בגיסבורן, ניו זילנד, בנם הצעיר של אליוט גרונר, פקיד יליד נורווגיה, ואשתו האירית מרי אן, שמתה בשנת 1922. גרונר הובא לסידני לפני שהיה בן שנה ובגיל צעיר הראה רצון לצייר. בגיל 12 בערך אמו לקחה אותו לג'וליאן אשטון, שהעביר לו את השיעורים הראשונים באמנות. בגיל 14 הוא השיג משרה בחנות בה עבד בין השעות 7.40 בבוקר לשעה 21.30. כדי לסייע בשמירה על משק הבית לאחר מות אביו ואחיו הגדול.
קריירה
גרונר הצליח קצת לצייר בסופי שבוע, וב -1901 החל לשלוח עבודות לתערוכות של אגודת האמנים בסידני. מסביבות 1907 עבודתו החלה למשוך תשומת לב רצינית מצד הצייר נורמן לינדזי. [3] בשנת 1911 הוקמה חנות קטנה ברחוב בלי, סידני, למכירת יצירות אומנות שצוירו באוסטרליה, ולמשך תקופה מסוימת גרונר לקח עליה את האחריות. לאחר מכן הפך לעוזרו של ג'וליאן אשטון בבית הספר לאמנות בסידני, ובמהלך מחלתו של אשטון נתן את שיעורי הלימוד בבית הספר במשך כשלושה חודשים.
בשנת 1916 הוא היה זכה בפרס ויין עם ציור נוף קטן, "אור הבוקר", ציור המציג את החווה של ג'ים איננס במישורי אמו. ציור זה נרכש על ידי הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס (AGNSW). גרונר זכה שוב פרס ויין בשנת 1919 עם ציורו המתאר את חוות ג'ים אינס בבוקר. בשנה שלאחר מכן נאמני הגלריה הזמינו אותו לצייר תמונה גדולה לגלריה "עמק הטוויד". אף על פי שהפרס הוענק לו שוב בשנת 1921 היצירה אינה נמנית עם ציוריו הטובים ביותר.
בשנת 1923 ביקר גרונר שנתיים באירופה. השפעת הנסיעה על עבודתו ניכרה מאוד: בדרך כלל הייתה הרבה יותר פשוטה, תשומת לב רבה יותר נתן לקומפוזיציה, ותנועות המכחול היו חופשיות ורחבות יותר.
הוא התעניין פחות בבעיות האור ומדי פעם עבודתו קיבלה היבט מעט קר. מעריציו לא תמיד קיבלו את השינויים בברכה, אך גרונר צדק שלא הרשה לעצמו לשנות את סגנונו. הוא ערך תערוכת יחיד בשנת 1927, אבל הוא לא היה אמן פרודוקטיבי במיוחד.
גרונר השקיע זמן רב במציאת נושא מתאים, ויותר מכך, בחשיבה מדוקדקת לפני ביצוע משיכות המכחול. מאוחר יותר, גרונר התחיל להתעניין בחקר האור, וכמה יצירות מצוינות בתקופתו האחרונה שילבו את איכויות האמנות שלו ואת התשוקה שלו.
גרונר סבל מדלקת פרקים כרונית ומת בביתו בווברלי ב־17 באוקטובר 1939.
הוא מעולם לא התחתן אך השאיר צאצאים באוסטרליה ובניו זילנד.
גונג
גוֹנְג (ממלאית: Gong, ובג'אווי: ݢوڠ; בג'אווה: ꦒꦺꦴꦁ) הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה. הגונג עשוי ממתכת ולו צורת צלחת, והצלילים מופקים ממנו באמצעות הקשה עליו. לגונגים גדלים שונים, וכולם מאופיינים בצורה עגולה.
אופי הכלי
הגונגים מפיקים צלילים לא לפי סולם הצלילים הרגיל, אלא צלילים עיליים. הצליל המופק עשוי להשתנות לפי עוצמת ההקשה ומיקומה, והוא מהדהד במשך זמן רב.
כיום הגונג בשימוש בכל העולם אך לפני 1590 לא היה מוכר במערב ונעשה בו שימוש רק במזרח אסיה. עיקר שימושו היה בפולחן דתי.
בשימוש במערב
בתזמורת סימפונית מקובל לעשות שימוש ב"גונג סיני" (צ'ו-גונג - בעל גובה צליל מובחן או טם-טם - בעל גובה צליל לא מובחן) - צלחת מתכת (על בסיס נחושת או ברונזה) בקוטר של מ-20 ועד 80 סנטימטר (אך יכולה להגיע עד 2 מטרים) התלויה באופן חופשי על מסגרת עץ. נגן כלי ההקשה מכה במרכז הגונג באמצעות פטיש עץ מצופה פרווה. המלחין הראשון ששילב גונג בתזמור סימפוני מערבי היה פרנסואה ז'וזף גוסק ביצירה "מוזיקת אשכבה למירבאו" (1791). באופרה "מאדאם באטרפליי", שעלילתה מתרחשת בסין, שילב פוצ'יני לא פחות מ-12 גונגים בגבהי צליל שונים.
טופי
טופי הוא ממתק המיוצר על ידי הרתחת דבשה או סוכר עם חמאה, חלב ולעיתים גם קמח. התערובת מחוממת לטמפרטורה של 150-160° צלזיוס, ולעיתים מוסיפים לה צימוקים. התערובת הרתוחה מוכנסת לתבניות בעלות צורות שונות. בהתאם למשך ההרתחה והטמפרטורה, משתנה מידת הדביקות והקשיות של הטופי לאחר התקררותו.
בעבר, הטופי היה סוכרייה קשה בעל טעם חזק מכיוון שהייתה מופקת מקרמל שרוף. בשנת 1980 בעיר הליפקס במפעל ממתקים של משפחה בשם מקינטוש, הטופי עובד לתצורה רכה וגמישה יותר הדומה לטופי שאנו מכירים. צורה זו זכתה לשם טופי אנגלי, והיה נהוג להוסיף לו שקדים.
מקור השם
מקור השם "טופי" אינו ברור. המילה הגיעה לשפה העברית מהשפה האנגלית. לאנגלית הגיעה המילה בשנת 1825 על פי מילון אוקספורד.
ישנן מספר השערות למקור השם:
בישראל נהוג לכנות בשם "טופי" גם סוג אחר של סוכריות המזכירות במרקמן את הטופי, אך אין בינן לבין הטופי המקורי שום קשר. זאת מכיוון שהטופי המקורי הוא בטעם קרמל שרוף ומרקמו קשה בהרבה, בעוד שהטופי שמוכרים בישראל הוא רך גמיש ולעיס, ומשווק לרוב בטעמי פירות.
לקריאה נוספת
מקגי, הארולד, On Food and Cooking.
יוסי גינזבורג
יוסי גינזבורג (נולד ב-11 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער באיחוד בני שפרעם.
קריירה
גינזבורג החל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של מכבי תל אביב. באוקטובר הושאל להפועל הרצליה מליגה א' צפון במדיה רשם שלוש הופעות, כאשר רק אחת מהן הייתה בליגה. בקיץ הושאל לסקציה נס ציונה.
בקיץ שוחרר ממכבי תל אביב וחתם בהכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, בה רשם 27 הופעות בליגה. בסיום העונה ירדה הכח לליגה א' וגינזבורג שוחרר מהמועדון. בקיץ חתם במכבי קביליו יפו.
בקיץ חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל כשוער שני. ב-14 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1–2 נגד מכבי תל אביב. בנובמבר הפך לשוער הראשון של המועדון למשך חודשיים וחצי בשל פציעתו של השוער הראשון, צחי גיגי. בעונת 2019/2020 הפך לשוער הראשון של המועדון שירד עונה לפני כן לליגה הלאומית והיה שותף לחזרה שלו לליגת העל.
בקיץ הצטרף להפועל עפולה וכעבור שנה חזר לקדנציה שנייה בסקציה נס ציונה, עמה העפיל לליגת העל בסיום עונת 2021/2022.
ב-25 ביולי 2023 חתם באיחוד בני שפרעם.
סיבליוס (תוכנת תיווי)
סיבליוס (באנגלית: Sibelius) היא תוכנה לעריכת תווים אשר מפותחת ומשווקת על ידי חברת Avid Technology האמריקאית. נכון ל-2019, זוהי תוכנת התיווי הנמכרת ביותר בעולם.
בנוסף לאפשרות של יצירה, עריכה והדפסה של תווים, התוכנה מסוגלת גם להשמיע את המוזיקה על ידי תוכנת MIDI אשר כוללת סאונד מוקלט או מסונתז. בנוסף, ניתן לשתף ולהוציא לאור את התווים דרך האינטרנט.
התוכנה פותחה במקור על ידי התאומים הבריטים בן וג'ונתן פין (Finn), וקרויה על שמו של המלחין הפיני הנודע ז'אן סיבליוס. נכון להיום התוכנה פועלת במערכות ההפעלה חלונות ו-macOS.
השנים הראשונות
תוכנת סיבליוס פותחה לראשונה על ידי צמד התאומים הבריטיים בן וג'ונתן פין (Jonathan and Ben Finn) למחשב אקרון ארכימדס בשם 'סיבליוס 7'.
הסיבה למספר שבע היא ומאחר שנעימת הפתיחה נלקחה מהסימפוניה השביעית של סיבליוס. עוד סיבה לשמה של התוכנה, הייתה צירוף המקרים בין מוצאו של סיבליוס - מפינלנד, ושם משפחתם (Finn).
בשנת 1986 החלו האחים בפיתוח התוכנה בשפת סף, תוך כדי לימודים באוקספורד וקיימברידג'. הגרסה הראשונית יצאה ב-1993, ודרשה דרישות מערכת מועטות ביחס לנורמה (פחות ממגהבייט), מה שאיפשר כתיבה רציפה ללא עצירות. בנוסף, נעשה גם שימוש בממשק משתמש גרפי, שנתן אפשרות לראות את כל דפי היצירה על גבי מסך אחד בודד (bird's eye).
בעקבות מפגש עם המלחין ריצ'רד אמסלי, שהיה ידוע גם כ"חורט מוזיקלי" (כלומר - אדם שתפקידו לחרוט את המוזיקה על פלטת מתכת, באיכות כתב גבוהה), נוספו לאחים מספר עצות לגבי נראותם של התווים שבתוכנה, ולגבי שיפור של עוד מספר מאפיינים.
היצירה הראשונה שבוצעה על ידי תזמורת מתווי התוכנה, הייתה של דייוויד רוברט קולמן. היצירה הראשונה שיצאה לאור בתוכנת סיבליוס הייתה "אנטארה" של ג'ורג' בנג'מין, ולאחר מכן יצירות של מלחינים נוספים כגון ג'ון ראטר ו-מייקל טילסון תומאס.
התרחבות עסקית
בספטמבר 1998 יצאה הגרסה הראשונה למערכת ההפעלה חלונות, ועל כן החליטו האחים "לאפס" את שמה של התוכנה ל"סיבליוס 1.0". מספר חודשים לאחר מכן יצאה גם גרסה למערכת ההפעלה macOS כ"סיבליוס 1.2".
בין השיפורים שנוספו, הייתה האפשרות לפתוח את אותה פרטיטורה בכמה מחשבים במקביל, ותמיכה בתאימות לאחור. בנוסף על כך, נאלצו האחים לכתוב שוב את כל התוכנה שוב, הפעם בשפת התכנות c++.
בשנים שלאחר מכן, עם נפילתה של חברת Acron ובמקביל עלייתן של מיקרוסופט ואפל, התוכנה החלה להמכר בתפוצה רחבה יותר מחוץ לבריטניה, ובעיקר במדינות דוברות אנגלית כארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד.
באוגוסט 2006, נקנתה חברת "סיבליוס תוכנה בע"מ" על ידי חברת Avid Technology, יצרנית תוכנות אודיו ווידאו. הוחלט כי רוב המיקוד יתרכז בתוכנת סיבליוס, כאשר תוכנות נוספות יוסיפו אלמנטים מיוחדים (ובמיוחד בתחומים הנ"ל - אודיו ווידאו)
קמפיין "Save Sibelius"
ביולי 2012 חברת Avid הודיעה שכחלק מצעדי התייעלות, הוחלט לסגור את הסטודיו המקורי בלונדון ולפטר את הצוות המקורי, כולל את האחים finn.צעד זה הוביל לתגובה מידית וחריפה ברשתות החברתיות, וכנראה לפעם הראשונה אי-פעם בה יוצאת עצומה בקנה עולמי כנגד חברת טכנולוגיה מובילה.
יוזמי הקמפיין, דרק וויליאס וריצ'י ויטאל, התריעו כי ישנה סכנה של Abandonware - שהתוכנה לא תעודכן, ועל כן לא תוכל לפעול במערכות הפעלה עתידיות. (כדוגמת מה שקרה עם תוכנת התיווי "מוזאיק" .) ולהתיישנות מתוכננת, מה שיגרום לתוכנה להיות בלתי ניתנת לשימוש.
בתגובה לקמפיין, ראש חבר המנהלים של Avid התראיין לרדיו של ה-BBC לתוכניתו של המלחין פול מלור, וטען כי המהלך מוצדק. ניסיונות הסדר מצד האחים Finn, כשכללו קניה חלקית של הזכויות על התוכנה עלו בתוהו.
נוספה על כך עוד עצומה באתר Change.com, שעל חברת Avid למכור את תוכנת סיבליוס. העצומה נתמכה גם על ידי האיגוד הבריטי של יוצרי המוזיקה, אך גם מהלך זה התברר ככושל.
בעקבות המחאה, ירדו מניותיה של חברת Avid עד לכדי יציאה ממדד הנאסד"ק, וחלו שינויים בהרכב החברה - ביניהם התפטרותו של מנכ"ל החברה גארי גרינפלד.
בפברואר 2013 חברת הבת של ימאהה, "שטיינברג" הגרמנית הודיעה על העסקתם מחדש של מפוטרי Avid, ועל יצירת תוכנת תיווי חדשה בשם Dorico, שתהווה אלטרנטיבה לתוכנת סיבליוס.
מאפיינים כלליים של התוכנה
המטרה הראשית בשימוש בתוכנה היא בכתיבה, עריכה והדפסה של פרטיטורות ותפקידים מוזיקליים. התוכנה מאפשרת כתיבה של מקצבים מסובכים ביותר, ומותאמת לכל סוגי המוזיקה האינסטרומנטלית והכוראלית. התוכנה גם תומכת בהקלטת MIDI, ב-VST וב-יחידות אודיו.
זאת ועוד, התוכנה יכולה להוציא את התווים לאור ולהעביר את המוזיקה לקובץ וידאו, אותו ניתן להעלות ליוטיוב. התוכנה תומכת בקובצי PDF ובפורמט המוזיקלי של XML, ומסוגלת (בחלק מן הגרסאות) לזהות במדפסת את התווים הכתובים בעט, ולהמיר אותם לתוכנה עצמה - Music OCR.
התוכנה נתמכת באחסון ענן על ידי אפליקציה בשם Sibelius Cloud Publishing (בעבר: Sibelius Scorch), שם ניתן לראות פרטיטורות, להשמיע אותן, לטרנספז ולהדפיס אותן. באתר https://www.scoreexchange.com ניתן למצוא עשרות אלפי יצירות נתמכות סיבליוס לקנייה.
כיום ישנן שתי גרסאות לתוכנה: הגרסה הרגילה - שמיועדת לשימוש בתי ספר ואוניברסיטאות (Sibelius First), וגרסה מקצועית - המיועדת לאנשים שמתעסקים בתחומי ההלחנה והעיבוד בקנה מידה גדול - תזמורת סימפונית\ביג בנד (Sibelius Ultimate).
לואי האחד עשר, מלך צרפת
לואי האחד עשר (3 ביולי 1423 – 30 באוגוסט 1483), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת מ-1461 עד מותו.
ביוגרפיה
לואי האחד עשר היה בנם של שארל השביעי מלך צרפת ושל מארי מאנז'ו. ב-24 ביוני 1436, בגיל 13 בלבד, הוא נישא למרגרט סטיוארט, דופינת צרפת, בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד שנפטרה ב-1444. הוא בז לאביו כמלך חלוש, מרד בו וחיכה להזדמנות לרשתו. ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה בת השמונה, נישואין שלא הושלמו עד היותה בת ארבע עשרה שנה. היא ילדה לו שתי בנות, ובן שירש אותו אחרי מותו בשם שארל השמיני, מלך צרפת.
המלך לואי האחד עשר לחם נגד האצילים הפיאודלים של צרפת בערמומיות ובתחבולות הסחה. הוא היה נחוש בדעתו לאחד את צרפת תחת סמכותו של המלך בלבד. למטרה זו הוא הקדיש את מחשבותיו יומם ולילה, ועשה שימוש גם בדיפלומטיה, בריגול ובשוחד. לואי האחד עשר, שהיה קתולי אדוק, עשה שימוש גם בחוגי הכנסייה הקתולית נגד אויביו. הוא אסר על האצילים הפיאודלים לנהל מלחמות פרטיות ביניהם. הם התאחדו נגדו ב"ברית למען הציבור" ב-1464. ב-1465 הוא נאלץ לחתום על הסכם שלום איתם, במטרה להרוויח זמן. לואי האחד עשר טמן מלכודת לאויבו העיקרי, שארל "האמיץ" דוכס בורגונדיה, כשגרם למלחמה בין שווייץ לבין דוכסות בורגונדיה שבה נהרג שארל "האמיץ" בקרב על נאנסי ב-1477.
המלך לואי האחד עשר היה חובב אמנות ובילה את זמנו הפנוי בחברתם של משכילים. הוא עודד את המעמד הבינוני במקום את מעמד האצילים. הוא פעל גם בשטח הכלכלי, הביא אורגי משי מאיטליה וניסה להכניס את טוואי המשי לצרפת, שיפר את אמצעי התחבורה והנמלים, הגן על התפתחותו של הצי הצרפתי ופתח שווקים חדשים לסחר החוץ של צרפת.
לואי האחד עשר מעולם לא שב ללבוש לבוש שהיה לגופו בעת שהודיעו לו ידיעה רעה, ולא רכב על סוס שעליו רכב באותו רגע, ואף פקד לכרות חלק מן היער של לוֹש, בו הובאה אליו הידיעה על מותו של בן שזה עתה נולד. בתקופת שלטונו התרחשה עלילת הספר "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו, והמלך אף נזכר מספר פעמים בספר.
בשנות חייו האחרונות הסתגר המלך לואי האחד עשר בארמונו. הוא סבל מטחורים והיה נתון להתקפים של שבץ מוחי. באחרון שבהם ב-25 באוגוסט 1483, הוא איבד את כושר הדיבור, ומת חמישה ימים אחרי כן. בנו שארל ירש את הכתר בשם שארל השמיני.
משפחתו
ב-24 ביוני 1436, התחתן לואי עם מרגרט סטיוארט, דופינת צרפת בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד, אך לא היו לו ממנה ילדים.
ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה, בתו של לודוביקו, דוכס סבויה, ממנה היו לו שמונה ילדים, מהם הגיעו שלושה לבגרות:
1946 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1946 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה
שלטון המנדט
הנהגת היישוב
פורד קונסול קלאסיק
פורד קונסול קלאסיק (באנגלית: Ford Consul Classic) היא מכונית משפחתית מתוצרת חברת Ford of Britain (פורד בריטניה), (שם רשמי: Ford Motor Company Limited), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1961–1963.
דגם הקופה קרוי "פורד קונסול קפרי" (באנגלית: Ford Consul Capri).
דגמי "פורד קונסול קלאסיק" שיוצאו לשוקי דרום אמריקה ואירופה היו קרויים "Ford Consul 315".
דגם "פורד קונסול קלסיק" תוכנן בחלון אחורי בעל שיפוע גאומטרית הפוך, בדומה לדגם הפורד אנגליה 105E, שיוצר בין השנים 1959-1967).
קישורים חיצוניים
(פורד קונסול קפרי)
נטע שילר
הרב נטע שילר (הגייה יידית: נָטֶע; באנגלית: Nota Schiller; נולד ב-1937) הוא ראש ישיבת אור שמח וממייסדיה.
ביוגרפיה
נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק. למד בישיבת רבי חיים ברלין וישיבת נר ישראל בבולטימור. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 חבר לרבנים נח וינברג ומנדל וינבך בהקמת ישיבת "שמע ישראל" לחוזרים בתשובה, שלימים שינתה את שמה ל"אור שמח".
בנו הרב נחשון שילר הוא ראש ישיבת אור שמואל בירושלים.
אופסילון (חלקיק)
אופסילון הוא מֶזון חסר טעם המכיל קווארק תחתון ואת האנטי-חלקיק שלו. הוא התגלה על ידי קולבורציית E288, בראשה עמד הפיזיקאי היהודי לאון לדרמן, בפרמילאב ב-1977. האופסילון היה החלקיק הראשון שהתגלה מבין החלקיקים המכילים קווארק תחתון. זאת, מכיוון שהוא הקל ביותר מביניהם שניתן לייצרו ללא חלקיקים מסיביים נוספים. גילוי האופסילון נחשב גם לגילוי הקווארק התחתון.
מסתו של האופסילון היא ואורך החיים שלו הוא כ- שניות.
קיימים גם מצבים מעוררים (excited states) של האופסילון, בעלי אותם קווארקי ערכיות אך תצורה קואנטית שונה ומסה גבוהה יותר. בין אלו נמצאים:
תל ברוך
שכונת תל ברוך היא שכונה שנוסדה ב-1947, השוכנת בעברו הצפוני של נחל הירקון, בצפון-מזרח העיר תל אביב.
השכונה
השכונה נחלקת לשני חלקים:
שני חלקי השכונה נחשבים יוקרתיים, ומשלבים שטחים נרחבים של גנים ציבוריים וחורשות, נוסף לטיפוח הנופי הקיים והמורגש. עם תושבי השכונה נמנים ראש עיריית תל אביב רון חולדאי ויו"ר מפלגת העבודה לשעבר, אבי גבאי.
ארכאולוגיה
בשכונת אפקה הגובלת בשכונת תל ברוך קיים אתר ארכאולוגי בשם מערות אפקה. באתר נערכו במשך השנים כמה חפירות ארכאולוגיות. בחפירות שערך יעקב קפלן בשנים 1951–1952 נחשפו שבע מערות קבורה חצובות בסלע כורכר מהמאה הראשונה לספירה ועד למאה הרביעית ובור מלא בעצמות בעלי חיים. באחת המערות התגלו קמעות שומרוניים, ועל כן הסיק קפלן כי הנקברים במערות היו שומרונים. בחפירה שנערכה בשנת 1989 ממזרח לבית הקברות נחשפה מערת קבורה נוספת מהמחצית השנייה של המאה השנייה ומהמאה השלישית. בחודשים יוני–יולי 2015 נערכה חפירת בדיקה לקראת בנייתה של שכונה חדשה נמצאו מבנים ומכלול של מערכת השקיה, המתוארך ברובו לתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית.
חוף תל ברוך
חוף תל ברוך נקרא על שם השכונה, אך למעשה הוא מרוחק ממנה כשלושה ק"מ, ובינו ובין השכונה חוצצות שכונות נוספות שנבנו מאוחר יותר. החוף נקרא כך משום שבשנות ה-50 היה שמו של הכביש שהוביל לחוף זה "כביש תל-ברוך" (כיום שדרות קק"ל), והחוף קיבל את שמו קודם להקמת השכונות האחרות. בשנת 1964 החלה הקמתו של שובר גלים בחוף במטרה ליצור רצועת חוף חולית רחבה. תוך כמה שנים נלכד חול בין שובר הגלים לחוף ונוצרה במקום לשונית חול (טומבולו, שרטום), אך מצפון ומדרום לשובר הצטמצם שטח החוף.
אזור חוף תל ברוך נחרט בתודעה הישראלית כמוקד של זנות, וכיום עומד במרכזו של מאבק סביבתי נגד כוונות הפיתוח והבינוי ברכס של עיריית תל אביב-יפו (תוכנית תא/3700) ובעד הפיכתו לשמורת טבע עירוני. במקום גם פעלה במשך כמה שנים מסעדה גדולה שהוקמה ללא רישיון. בפסגת רכס הכורכר שמצפון לחוף תל ברוך נמצא תל רקית, שבו נמצאו שרידים של מחנות פרהיסטוריים משלהי התקופה הפלאוליתית העליונה וכן מהתרבות הכבארית של תחילת התקופה האפיפלאוליתית.
במשך עשרות שנים השליך צה"ל תחמושת רבה שפג תוקפה לים, בעומק של יותר משלושים מטר, מול חוף תל ברוך. חלק מהתחמושת נפלט מדי פעם אל החוף.
השכונה הסמוכה לחוף היא שכונת נופי ים. בין חוף תל ברוך לתחנת הכוח רדינג נבנתה טיילת כחלק מטיילת תל אביב.
בפברואר 2021 הודיעה עיריית תל אביב שהיא מתכננת להרוס חלקים מחלקו העליון של מצוק החוף ולמגן את בסיסו בגדר גבוהה עשויה מסלעים. לטענת העירייה, פעולות אלו נחוצות כדי למנוע את התמוטטות המצוק וכדי להגן על השוהים בחוף.
תל ברוך בספרות
"טקסטיל", ספרה של אורלי קסטל-בלום שיצא לאור בשנת 2006, עוסק במשפחת גרובר המתגוררת בתל ברוך צפון. בין השאר מקיים הספר דיון סאטירי בשאלה מדוע נקראה השכונה בשם "תל ברוך צפון" ולא "קריית שאול דרום".
נאסף תשרי
נֶאֱסַף תִּשְׁרֵי הוא שיר מאת המשורר נתן יונתן. הוא מתייחס בו לשירו של שמואל הנגיד, "מת אב ומת אלול" - שורת הפתיחה, משותפת לשני השירים. הלחן המוכר ביותר לשיר זה נכתב על ידי צביקה פיק.
הרקע לכתיבת השיר
השיר התפרסם בקובץ "שירים (ליאור)" מאת נתן יונתן בשנת 1974, ולכן רבים מתייחסים אל השיר כקינה אישית של המשורר על מות בנו ליאור במלחמת יום הכיפורים. אלא שהשיר פורסם במלואו בעיתון "דבר" בספטמבר 1972, ועל-כן, למרות אזכורים בשיר העשויים להתפרש על מות הבן, אין לטענה הזו אחיזה בעובדות.
רעיון השיר
השיר נפתח בתיאור חודשי השנה החולפים, "מת אב ומת אלול". יחד עמם חולפים האור והחום האופייניים להם באקלים הארצישראלי, כלומר חולפת לה השנה העברית. במרכזו של השיר ניצבת דמות צעירה אשר מודרכת לחפש את חטאיה. במהלך השיר מוזכרים חטאים מוכרים ומפורסמים מתקופת התנ"ך, כמו חטאו של דוד המלך, אשר שכב עם בת שבע (וחטא כלפי אישהּ, אוריה החיתי, בבחינת גזילת כבשת הרש) וחטא עץ הדעת ויהונתן ויערת הדבש.
לחנים וביצועים
צביקה פיק הלחין ושר את השיר במסגרת מצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ז. השיר בגרסתו זכה להצלחה רבה, הגיע למקום הראשון במצעדים השבועיים של התחנה שם שהה 6 שבועות, ובמצעדים עצמם שהה 24 שבועות, ולאחר מכן נבחר ל"שיר השנה" במצעד של התחנה לשנת תשל"ח, ובכך גבר על להיטים כ"אבניבי" של יזהר כהן ו"עטור מצחך" של אריק איינשטיין. השיר אף נבחר לשירו האהוב ביותר של פיק, במצעד משיריו שערכה רשת ג' בשנת 2012. השיר כולל את אחד מסולואי הסינטיסייזר הראשונים בזמר העברי ומהחשובים שבהם, כיוון שהופיע בשיר-משוררים מרכזי והציג את כלי הנגינה החדש, צלילו ויכולותיו לקהל רחב.
השיר נכלל באלבומו של פיק "שירי משוררים", שיצא בשנת 1978, ומאוחר יותר גם באלבומו "מוזיקה". זמרים רבים נוספים הקליטו את השיר בלחנו, ובהם אילנית, ישי לוי, יזהר כהן ועמיר בניון.
בתרבות פופולרית
שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
יעקב אבישר
יעקב אבישר (27 בדצמבר 1921 – 15 במרץ 2005) היה טייס קרב ותובלה בחיל האוויר, חניך בקורס הטיס הראשון של החיל, מפקד "טייסת הפילים" בחיל האוויר בזמן מבצע קדש, וסופר.
רקע משפחתי
יהודה ויהודית נישאו ב-9 בספטמבר 1919. הם רצו לממש את החלום הציוני ולעלות לארץ ישראל, אבל בגלל מגבלות של השלטון הסובייטי התממש החלום רק שש שנים מאוחר יותר, עם שני ילדיהם, נעמי ויעקב.
ביוגרפיה
יעקב אבישר (קוזלובסקי) נולד ביקטרינוסלב שבאוקראינה. עלה לארץ עם אחותו הגדולה נעמי ועם הוריו בשנת 1925, על סיפון האוניה "מָדוֹנָה מַרְסֵיי". לאחר עליית המשפחה לארץ החליט יהודה לעברת את שם משפחתם לאבישר על ידי צירוף שמות הוריו, סביו של יעקב, אברהם ושרה. יעקב למד בבית הספר "תל נורדאו" ואחר כך בבית הספר המקצועי "מקס פיין", במגמת חרטות.
כשהיה בן 14 גויס יעקב על ידי יהודה אביו ל"ההגנה" והעביר מזוודות מלאות בנשק ותחמושת ברחובות תל אביב עבור לוחמי ההגנה. ב-18 במרץ 1941 סיים יעקב קורס טיס בבית ספר "אווירון" בשדה התעופה בלוד וקיבל רישיון טיס. הוא שאף להתגייס לחיל האוויר הבריטי ולהילחם כטייס בנאצים במלחמת העולם השנייה, אבל הבריטים סירבו לקבל את תושבי ארץ ישראל לקורס טיס צבאי. באותה שנה שימש מדריך בקורס מפקדי כיתות של ההגנה, ועם תום הקורס קיבל אישור להתנדב לצבא הבריטי. יעקב אבישר הצטרף לקבוצה קטנה של ישראלים שנשלחה לבסיס מרכזי של בתי מלאכה לשיפוץ אמצעי לחימה באסמרה שבאריתראה. הוא עבד בבית המלאכה לחרטות ומכניקה עדינה. הבריטים עמדו בסירובם לאשר למגויסים הארצישראלים לעבור קורס טיס צבאי, ויעקב המשיך לעבוד בבית המלאכה הצבאי עד לשחרורו ב-1945. באותה שנה עבר קורס קצינים של "ההגנה".
ב-30 בינואר 1948 הצטרף ל"שירות האוויר" של "ההגנה", שהפך מאוחר יותר לחיל האוויר. אבישר היה מחניכי קורס הטיס הראשון של חיל האוויר. אחרי שהוכשר כטייס צבאי הוא הוצב בטייסת "הנגב". אבישר הטיס אספקה ליישובים מבודדים ונצורים, פינה פצועים, וביצע גיחות צילום, סיור והפצצה במטוסי "אוסטר", שזכו לכינוי "פרימוס" בגלל הרעש שיצרו.
ב-24 באוגוסט 1948 נשלח יעקב אבישר יחד עם קבוצת טייסים לצ'כיה, לאימונים על מטוס המסרשמיט. עם תום ההשתלמות הוא הוסמך כטייס קרב. כשחזר הוצב בטייסת התובלה 103, "טייסת הפילים", שנקראה כך בשל סמלה: פיל אדום.
בינואר 1950 הצטרף אבישר לבקשתו לקורס מג"דים בפיקודו של יצחק רבין, כדי ללמוד איך לשפר את שיתוף בין כוחות הקרקע לכוחות האוויר. ביוני של אותה שנה התמנה למפקד טייסת 103 בדרגת סרן. הוא תכנן וביצע בהצלחה הצנחה מסובכת של 60 צנחנים אל מרכז אצטדיון רמת גן בטקס פתיחת המכביה.
ב-3 ביולי 1953 נשלח יעקב אבישר ללמוד באוניברסיטה האווירית של חיל האוויר האמריקאי לימודים אסטרטגיים גבוהים. עם חזרתו שובץ במחלקת תכנון, בענף אמצעי לחימה במפקדת חיל האוויר. אחר כך התמנה למפקד טייסת 100, הטייסת הקלה, שכללה מטוסי פייפר, פוקר ומסוקים למטרות סיור, קישור, תצפיות אש, חילוץ פצועים ותובלה קלה.
ב-1956, לקראת מבצע סיני, חזר לפקד על טייסת הפילים בדרגת רב-סרן. מבצע סיני נפתח בהצנחת גדוד 890 של הצנחנים מעל מעבר המיתלה בסיני מ-16 מטוסי דקוטה, בליווי של מטוסי אוּרַאגָן ומֵטֶאוֹר. בהיותו מפקד הטייסת הטיס אבישר את הדקוטה המובילה, ולידו טייסת המשנה יעל רום והנווט אחיקר אייל (לוס). בהמשך ביצעה הטייסת טיסות אספקה וחילוץ פצועים של הכוחות הלוחמים בסיני. מיד עם תום המלחמה הועבר אבישר באופן מפתיע מתפקידו. בספרו "טייסת הפילים" הוא רומז לסיבה, באירועים שקרו במהלך המבצע: "עימות על בסיס חילוקי דעות מקצועיים עם טייסי מילואים של אל על שגויסו להכנות ולמבצע עצמו."
פרנץ
{{פירושונים| שם משפחה:
ראו גם
}}
יעקב אבישר
ביוגרפיה
אבישר עבר קורס הכשרת טייסים בחברת אל על, אך אף על פי שסיים את המבחנים בהצלחה יתרה הוא לא התקבל לעבודה. הוא פתח בית ספר ללימוד נהיגה ומאוחר יותר הקים מפעל טקסטיל קטן באזור התעשייה ארז. כשיצא לגמלאות עסק בפיסול במתכת ובכתיבת ספרים.
ליעקב אבישר נולד בן אחד, עודד, מאשתו הראשונה, עדה (מרשלק), ושלושה ילדים, יהודה, דויד ועידית מאשתו השנייה, שרה (גולדשטיין). חי עם אשתו השלישית, ברוריה (קצלנבוגן), עד לפטירתה בשנת 1997. התגורר בתל אביב כל חייו.
עמוד הדוכס מיורק
עמוד הדוכס מיוֹרְק (באנגלית: Duke of York Column) הוא אנדרטה בלונדון שבאנגליה, במפגש הרחובות ריג'נט והמאל, מערבית לקשת האדמירליות.
האנדרטה היא לזכר מפקד הצבא הבריטי בתקופת המהפכה הצרפתית והמלחמות שלאחריה - דוכס יורק, הנסיך פרדריק, דוכס יורק ואלבני, בנו השני של מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי.
מבנה האנדרטה
האנדרטה בנויה מאבן גרניט ורודה ובראשה פסל מעשי ידי הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט משנת 1834. הפסל פונה לכיוון אנדרטת מלחמת קרים וכיכר פיקדילי. גובה העמוד 37.6 מטרים.
בניית האנדרטה
בשל פשיטת רגל של הדוכס במותו בשנת 1827 הוחלט כי כל חיילי הצבא הבריטי יוותרו על יום אחד משכרם כדי לממן את הקמת האנדרטה. הקמת האנדרטה החלה בשנת 1833 והסתיימה שנה מאוחר יותר.
בדחני התקופה רמזו כי גובהו הרב של העמוד הוא ניסיון של הדוכס להימלט מנושיו, שלהם היה חייב למעלה מ-2 מיליון ליש"ט.
יחסי גרמניה–מצרים
יחסי גרמניה-מצרים הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין רפובליקת מצרים הערבית.
היחסים הדיפלומטים בין גרמניה המערבית למצרים כוננו ב-1957.
היסטוריה
בדצמבר 1953, החלו לראשונה יחסים בין גרמניה המערבית למצרים בפרויקטים של שיתוף פעולה טכני, הכולל פרויקט של הבראה מקצועית, מחקרים משותפים על ברזל גולמי ועוד.
יחסים כלכליים
מצרים מדורגת במקום השלישי ברשימת הסחר של גרמניה במזרח התיכון.
נכון ל-2007, הייצוא הגרמני למצרים הסתכם בכ-2.1 מיליארד אירו. הייצוא המצרי לגרמניה הסתכם באותה שנה בכ-804 מיליון אירו.
יחסים דיפלומטיים
לגרמניה יש שגרירות בקהיר וקונסוליה באלכסנדריה. מצרים מחזיקה בשגרירות בברלין וקונסוליות בפרנקפורט ובהמבורג.
דייוויד דנסקין
דייוויד דנסקין (אנגלית: David Danskin; 9 בינואר 1863 - 4 באוגוסט 1948) היה מהנדס מכונות וכדורגלן סקוטי.
חייו
דנסקין נולד בעיירה ברנטיסלנד שבסקוטלנד. בתחילת הקריירה שלו הוא היה שחקן חובב בקירקלדי וונדררס, לצידם של ג'ק מקבין ופיטר קונולי שהצטרפו אליו ברויאל ארסנל. דנסקין עבר ללונדון ב-1885 על מנת למצוא עבודה, ולבסוף מצא עבודה במפעל רויאל ארסנל שבשכונת וולוויץ'. דנסקין פגש במפעל מספר חובבי כדורגל, ביניהם ג'ק האמבל ושחקני נוטינגהאם פורסט לשעבר פרד בירדסלי ומוריס בייטס. דנסקין והאמבל נחשבים בדרך כלל לאנשים שהניעו את הקמת קבוצת הכדורגל של המפעל - מועדון הכדורגל דיאל סקוור.
באוקטובר 1886 ארגן דנסקין מגבית בקרב חובבי הכדורגל במפעל, והשתמש בכסף שנאסף על מנת לרכוש את כדור המשחק הראשון של המועדון. ב-1 בדצמבר 1886 השתתף דנסקין בפגישה שנערכה בפאב מקומי, ובה הוחלט רשמית על הקמת מועדון הכדורגל תחת השם רויאל ארסנל. הוא גם הוביל את שחקני דיאל סקוור במשחק הראשון בתולדות המועדון נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886; המשחק הסתיים בניצחון 6 - 0 לטובת דיאל סקוור. דנסקין המשיך לשחק ברויאל ארסנל (השם החדש של המועדון באותה תקופה) במשך שנתיים נוספות. אולם, לאחר שנפצע במשחק מול מועדון הכדורגל קלפטון בינואר 1889 הוא החליט לפרוש ממשחק פעיל, אם כי בשנים שלאחר פרישתו הוא שיחק לעיתים רחוקות.
רויאל ארסנל הפך למועדון מקצועני ב-1891. שנה אחת לאחר מכן דנסקין החליט להתמודד בבחירות להנהלת המועדון, אך לא הצליח להיבחר. הוא סיים את הקשר שלו לארסנל והחל לעבוד עם קבוצת הכדורגל רויאל אורדננס פקטוריס שהתפרקה בערך ב-1896. כמו כן, הוא היה שופט במספר משחקים מקומיים. דנסקין היה אוהד של המועדון והגיע למשחקים, ובנו בילי מכר תוכניות במשחקי הבית שנערכו במאנור גראונד.
דנסקין הקים מפעל לייצור אופניים בפלאמסטיד, לפני שעבר לקובנטרי ב-1907 על מנת לעבוד בחברת Standard Motor. בריאותו של דנסקין לא הייתה טובה בשנותיו האחרונות, ומצבו נגרם בין השאר בעקבות הפציעות שספק בזמן המשחקים. למרות זאת הוא היה אחד ממייסדי ארסנל שזכו לראות את הצלחת המועדון בשנות ה-30; ב-1936 נטען כי הוא עודד ממיטת חוליו את ארסנל בזמן גמר גביע ה-FA, במקביל להאזנה לשידור המשחק ברדיו. לאחר מספר שנים של בריאות רופפת הוא מת ב-1948 בהוספיס שבווריק.
מועדון האוהדים הסקוטי של ארסנל החליט בשנת 2007 להקדיש לזכרו של דנסקין לוח כחול בסמוך למקום הולדתו בברנטיסלנד.
משפחתו
דנסקין נישא לג'ורג'ינה האראדון ב-1886, ולזוג נולדו שלושה ילדים (שניים מתוכם מתו בינקותם). ג'ורג'ינה מתה ב-1916 כתוצאה מנפחת. ביוני שלאחר מות אשתו נישא בילי, בנו היחיד שנותר בחיים, לאישה בשם מרי ג'ונס. לזוג נולדו שני ילדים.
1945 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1945 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה
שלטון המנדט
הנהגת היישוב
סעיד עוזרי
ביוגרפיה
נולד בעיר צנעא שבתימן ליוסף עוזרי. הרב חיים קורח היה מלמדו העיקרי בתקופת ילדותו, ובתחילת בגרותו למד בבית המדרש בית אלכחלאני בראשות גיסו, מארי סאלם חבשוש. היה ידוע כחזן ומשורר בעל קול ערב, וחברו של המשורר סעיד אלג'מאל.
הרב עוזרי נישא, ולאחר שנים נפטרו אשתו ובניו והוא נותר עם בנותיו. הוא נישא בשנית ולאחר שנולדו לו שלוש בנות נפטרה גם אשתו השנייה. בזקנותו נשא את זהרה (שרה) צאלח ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. הבת הגדולה נפטרה בילדותה.
עם פטירת ראש ישיבת "בית אלאוסטא" - הרב חיים עראקי הכהן, התמנה הרב עוזרי לעמוד בראשות ישיבה בולטת זו. שימש בתפקיד כארבעים שנה. שימש גם כחבר בית דינו של הרב הראשי הרב יחיא יצחק הלוי.
הרב סעיד עוזרי נפטר בביתו שבשכונת הקטמונים בירושלים בשבת ב' בתמוז ה'תשי"ד (1954), בגיל 85. תלמידו המובהק הוא הרב יוסף צוברי.
דעותיו
בזמן המחלוקת שפרצה בקהילת צנעא על אמיתות ספר הזוהר והקבלה, היה הרב עוזרי דמות מרכזית בין מנהיגי המתנגדים לתנועת הדרדעים ועודד תמיכה בקבלה. בעידודו יצא לאור הספר "אמונת ה'", שבו השיב הרב עוזרי ורבנים נוספים לטענותיו של הרב יחיא קאפח, מנהיג הפלג הדרדעי, בספרו "מלחמות ה'".
הוא התאכזב מהחילוניות בישראל, אך שמח על הזכות שנפלה בחלקו לקיים מצוות ישוב ארץ ישראל. ביטוי לשמחתו זו ניתן כאשר למעברת "תלפיות", בירושלים, שבה התגורר, הגיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון והרב עוזרי הניח את שתי ידיו על ראשו ובירכו בברכת כהנים.
בן הנדלר
בן (בנו) הנדלר (נולד ב-1 בנובמבר 1977) הוא מפיק מוזיקלי, מעבד, טכנאי מיקסים ונגן בס ישראלי.
היסטוריה
הנדלר נולד בחדרה שם גדל והתחנך. הוא החל את דרכו המוזיקלית בגיל 15 כשניגן בגיטרה בס בלהקה בשם "אקסקליבר".
בגיל 22, במהלך לימודיו בבית הספר רימון הקים יחד עם ליאור פרנקל את להקת "פרווה חמה" שאופיינה בסגנון הג'אז-רוק.
בשנת 2000 החל להופיע כנגן בהופעותיו של אבי טולדנו וניגן גם עם הראפר פישי הגדול. לאחר צאת אלבום הבכורה של מוקי כסולן "שמע ישראל", הצטרף הנדלר להופעותיו כנגן מחליף.
ב-2002 החל לנגן עם חלוצי החלל בהופעותיהם כחבר בהרכב. במהלך השנה, עם צאת אלבומו של דויד ברוזה "זה הכל או כלום", היה הנדלר חלק מהלהקה שליוותה את ברוזה במסע ההופעות בישראל ובעולם. עוד באותה שנה, הצטרף להרכב בהופעותיו של תומר יוסף עם צאת אלבומו הראשון "תגידו משהו".
ב-2004 הצטרף להרכב ההופעות הקבוע של ברי סחרוף כנגן בס והמשיך בעבודה משותפת איתו כמפיק מוזיקלי וכנגן עד היום.
ב-2005 הפיק מוזיקלית, ניגן והקליט באלבומי הבכורה של הראפרים קאשי ("יוצא החוצה") ושחר סוויסה ("שחר סוויסה", 2006).
ב-2006 הפיק, עיבד ומיקסס את אלבום הבכורה של לוס כפרוס "ראסטה וסילי", וכך גם באלבומם השני "חיים בסרט" שיצא ב-2013.
ב-2007 החל לעבוד עם להקת המושבה, הפיק מוזיקלית ועיבד את השירים באלבום שראה אור ב-2009.
בשנת 2008, לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, השתתף יחד עם תומר יוסף בפרויקט "עבודה עברית 2". השניים הקליטו גרסת כיסוי לשירה של אסתר שמיר "עברתי רק כדי לראות". גרסה זו הייתה לאחת המצליחות ביותר מהפרויקט.
ב-2009 הוציאו את האלבום "טרמפולינה" עליו עבדו בשנתיים שקדמו לכך. לאלבום צורפה גם גרסתם לשיר "עברתי רק כדי לראות". את האלבום השיקו בהופעה בפסטיבל תל אביב הראשון למוזיקה באוקטובר אותה שנה, והמשיכו בהופעות ברחבי הארץ.
ב-2010 הפיק מוזיקלית בשיתוף עם אייל תלמודי את האלבום "רישומי פחם בצבע" שיצא ב"עבודה עברית". באלבום המחווה לאלבומו של מאיר אריאל "רישומי פחם", השתתפו ברי סחרוף, הדג נחש, עמיר לב, לוס כפרוס, רונה קינן, שלומי שבן ואחרים, שגם לקחו חלק במופע ההשקה בפסטיבל תל אביב השני למוזיקה.
באותו פסטיבל הפיק מוזיקלית הנדלר את מופע המחווה לאלבום הבכורה של אהוד בנאי "אהוד בנאי והפליטים" בהשתתפות אברהם טל, מוקי, בום פם, שי צברי, אביב גדג', קוואמי ואמנים נוספים.
ב-2010 עבד עם ברי סחרוף על הקלטות אלבומו "אתה נמצא כאן" שיצא ב-2011. הנדלר היה שותף לעיבודים וללחנים של שירי האלבום והפיק מוזיקלית את מרביתם.
ב-2012 הוציא אלבום סולו אלקטרוני ראשון בשם "Game Over" בלייבל Raw Tapes. ב-2015 הוציא את אלבומו השני "Beat Heaven".
ב-2013 חבר להרכב "באטרינג טריו" (The Buttering Trio) שהקימו בברלין קרן דוניץ ויובל חבקין ("ריג'ויסר"). באותה שנה הוציא ההרכב את אלבומו השני "Toast" בלייבל Raw Tapes כשהנדלר שותף להפקה. בהמשך הוציאו גם את האלבומים "Jam" (ב-2014) ו"Threesome" (ב-2016) והופיעו בפסטיבלי מוזיקה שונים ברחבי העולם בהם בבריטניה, גרמניה, צרפת והודו.
ב-2014 הפיק מוזיקלית 4 שירים שהקליט לירון עמרם ("השחר", "בין מציאות לסרט", "סאפרת" ו"א-ליל"). באותה שנה גם הפיק מוזיקלית וניגן בס באלבומה של פלורה (לירון משולם) "Everything Is Here".
באלבום הבכורה של שי צברי "שחרית" שיצא ב-2015 ניגן בס בשירים "הניחי לי" ו"אבוא בגבורות אדיר", ומיקסס 3 משירי האלבום יחד עם אדיר דדיה.
ב-2015 היה שותף להקמת ההרכב LBT (ראשי תיבות של Live Beat Tapes) יחד עם קרן דוניץ, ריג'ויסר, אקו, אמיר ברסלר, יונתן אלבלק, רבל סאן, יודקו, מו ריון ודי ג'יי מש. הנדלר הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של ההרכב "The Singles".
ב-2016 היה שותף לעיבודים וניגן באלבומו של אביב גדג' "שרף אורנים". ב-2016 יצא גם אלבומו של ברי סחרוף "ליקוטים" שבו השתתף הנדלר בנגינה, בעיבודים ובהפקה המוזיקלית.
ב-2017 הפיק יחד עם אסף תלמודי וניגן בשירו של שי צברי "אנא, אנא, אנא", חידוש שתרגם שלומי שבן לשירו של לאונרד כהן "Lover, Lover, Lover". עוד ב-2017, הופיע הנדלר יחד עם שי בן צור בהרכב בשם "The Travelers", היה שותף להקלטות אלבומו החדש של שולי רנד ומיקסס את הסינגל "אלומות של אור" שהקליט שי צברי לציון שנה למותה של אהובה עוזרי למילים ולחן שכתבה.
בשנת 2018 הפיק מוזיקלית את מופע הפתיחה של פסטיבל ישראל "מה אומרות עינייך", מחווה לשירי שושנה דמארי. במופע השתתפו בין היתר מירי מסיקה, קרולינה, שי צברי, רביד כחלני וזוהר גינזבורג. בדצמבר 2019 יצא הסינגל הראשון שהפיק הנדלר מתוך אלבום הבכורה של מירו, סולנה של להקת ההיפ הופ שב"ק ס'. האלבום המלא "חלומות באוויר" ראה אור במאי 2021.
עשר הכי
פירוט כללי
כל פרק של התוכנית, המוגשת על ידי גדי סוקניק, מורכב מעשר כתבות דוקומנטריות הסוקרות את עשרת הישראלים המובילים בתחום מסוים. בפאנל התוכנית משתתפים העיתונאים מיקי רוזנטל, נחמיה שטרסלר, אמנון אברמוביץ', סבר פלוצקר וגיל זאבי.
בין התוכניות שעלו לאוויר, לפי הסדר:
א-ראי
א-ראי (בתעתיק מדויק: אלראי) הוא עיתון בערבית היוצא לאור בירדן. העיתון בבעלות קרן העיתונות הירדנית, שהיא גוף ממשלתי.
לאחר כיבוש יהודה ושומרון ביוני 1967, נזקקה ירדן לזרוע תקשורתית כדי להפיץ את דעותיה של הממשלה, ובאותה תקופה העיתון היחיד שהופץ בירדן היה א-דוסתור, שהוא עיתון עצמאי שיוצא לאור בעמאן. ב-13 במאי 1971 החליט ראש ממשלת ירדן וספי א-תל להקים את קרן העיתונות הירדנית שהיא המוציא לאור. העיתון יצא לאור לראשונה ב-2 ביוני 1971. ב-1975 החלה הקרן להוציא גם עיתון יומי באנגלית בשם The Jordan Times.
ב-5 באוקטובר 2005 החלה לצאת מהדורה פלסטינית של א-ראי. באוגוסט 2008 החלה לצאת גם מהדורה אלקטרונית, ובמאי 2009 החל לצאת גם שבועון פרסומי.
ב-1985 הוערכה תפוצתו של העיתון ב-45,000 עותקים, וב-2003 ב-90,000 עותקים. ב-2010 הציג העיתון תפוצה של 80,000 עותקים.
הו ג'יה
הו ג'יה (בפין-יין: Hú Jiā; בסינית: 胡佳; במקור: 胡嘉; נולד ב-25 ביולי 1973 בבייג'ינג) הוא דיסידנט סיני, פעיל למען זכויות האדם וסביבתנות, בולט בביקורתו על משטר הרפובליקה העממית של סין. בנוסף פעיל במאבק בהתפשטות נגיף האיידס בסין חרף מאמצי המשטר להסוות את ממדי התופעה. על פועלו זכה ב-2008 בפרס סחרוב לחופש המחשבה, הפרס היוקרתי ביותר הניתן בתחום זכויות האדם מטעם האיחוד האירופאי.
ג'יה החל את פעילותו החברתית ב-1996 כשנטל חלק במאמצים למניעת התפשטות מדבר גובי, את בת זוגו, זאנג ג'יניאן, פגש כשהתנדב בארגונים למלחמה באיידס. במהלך שנות פעילותו העלו השניים את ביקורתם על המשטר ופרסומים על הפרות זכויות האדם בסין לבלוג שניהלו. ג'יה נעצר מספר פעמים, אך לא הואשם באופן רשמי בדבר. בנובמבר 2007 הוזמן על ידי הפרלמנט האירופאי להעיד בפניו, בדיון מיוחד שנערך על מצב זכויות האדם בסין, עדותו ניתנה בעזרת מצלמת אינטרנט, כיוון שנאסר עליו לצאת מהמדינה, בעדותו קרא להתנהלות המשטר הסיני בהקשר לאולימפיאדת בייג'ינג "אסון מבחינת זכויות האדם". חודש לאחר מכן נעצר יחד עם פעילים נוספים, במסגרת גל מעצרים של מתנגדי המשטר, לאחר שמנהיגי איכרים בסין פרסמו מניפסט הקורא להגנת זכויות איכרים שקרקעותיהם הופקעו על ידי הממשל. אשתו ובתו התינוקת של ג'יה הושמו במעצר בית כשהן מנותקות מתקשורת, וג'יה עצמו הועמד למשפט בו הואשם בפעילות חתרנית נגד המשטר. באפריל 2008 נגזרו עליו שלוש וחצי שנות מאסר. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בו כאסיר מצפון. הוא שוחרר ממאסרו ביוני 2011.
סקי
סקי (מנורווגית: Ski – קרש) הוא קבוצת ענפי-ספורט שבהם נעשה שימוש במגלשיים כציוד העיקרי.
היסטוריה
תנועת אדם על גבי שלג התחילה כצורך תעבורתי, ותיעוד לשימוש במגלשי-שלג מופיע בציורי מערות הן באסיה והן בסקנדינביה כבר מהאלף השמיני לפני הספירה. לאורך ההיסטוריה - עד למאה ה-18 - גלישה על השלג שימשה בארצות החורף לציד, לגמיאת מרחקים ובהמשך למסעות מלחמה.
סקי כענף ספורטיבי, החל להתגבש במאה ה-19 כאשר את אבי הענף מקובל לראות בסונדרה נורהיים (Norheim) הנורווגי. כיום הסקי, על ענפיו ותת-ענפיו השונים, הוא ספורט אולימפי, וכמו כן מהווה חלק ניכר מתרבות הפנאי של החברה המערבית, כספורט לא תחרותי.
עם ההתקדמות שחלה במאה ה-20 בתחומי מדע שונים כאווירודינמיקה והנדסת חומרים, והתפתחות הסקי כספורט בכלל וכמקצוע אולימפי בפרט, חלו שינויים גם בציוד המשמש לגלישה. הידע שנצבר שימש, למשל, לפיתוח חליפות סקי המתאפיינות בגרר נמוך, בגדים קלים ודקים בעלי יכולת בידוד חום גבוהה ומגלשיים קלים ואלסטיים אך קשיחים.
מלבד מגלשיים, ציוד סקי כולל על-פי רוב גם זוג מוטות שבהם אוחז הגולש המשפרים את איזונו ותאוצתו בשלג; נעליים מיוחדות או ערדליים - שאליהם מתחברים המגלשיים באמצעות תופסנים, חליפה המגינה מרטיבות וציוד-קצה שעשוי לכלול משקפי שמש או מסכת הגנה אחרת, ופריטי ביגוד חמים.
ענפים
ענף הסקי התחרותי מתחלק למספר ענפי משנה:
פדרציית הסקי הבינלאומית (בראשי תיבות FIS) היא הגוף העולמי המנהל את ענף הסקי לסוגיו השונים.
סקי מים - בשונה מסקי שלג, הוא ענף ספורטיבי שאינו חוסה תחת פדרציית הסקי, וההיבט היחידי שמשותף לשני הענפים הוא השימוש במגלשיים.
מוזיאון ברוניי
מוזיאון ברוניי (במלאית: Muzium Brunei) הוא המוזיאון הלאומי של סולטנות ברוניי. הוא ממוקם באזור קוטה באטו בבירה בנדר סרי בגוואן. במוזיאון יש תערוכות של אמנות אסלאמית, מוצגים היסטוריים מהמאה ה-16 ומוצגים ארכאולוגיים ואתנוגרפים. זהו המוזיאון הגדול ביותר בברוניי. המוזיאון סגור מאז 2014 לצורך שיפוצים ושדרוג, הוא היה צפוי להיפתח מחדש ב-2020, אך יישאר סגור ב-2022.
המוזיאון פרסם את כתב העת הראשון של מוזיאון ברוניי, כתב עת אקדמי בשנת 1969 והוא מתפרסם מדי שנה.
מיקום
המוזיאון ממוקם בקוטה באטו, כ-4.5 קילומטרים או שלושה מיילים ממרכז העיר הבירה. הוא ממוקם על גבעה המשקיפה על נהר ברוניי. הוא ממוקם ליד האתר הארכאולוגי קוטה באטו, וכן המאוזוליאום המלכותי של הסולטן שריף עלי והסולטן בולקיה, הסולטן השלישי והחמישי של ברוניי בהתאמה.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1965 והיה ממוקם בתחילה במרכז האזרחי בבירה (שנודעה אז בשם ברוניי טאון). לאחר מכן הוחלט להעביר לאתר קבוע בקוטה באטו. בניית הבניין החדש החלה בשנת 1968 והושלמה בשנת 1970 בעלות של 4.39 מיליון דולר באותה תקופה. הוא נחנך ב-29 בפברואר 1972 על ידי אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת.
המבנה
בניין המוזיאון מעוטר במוטיבים מלאיים מסורתיים, בדומה לזה שעל קברו של הסולטן בולקיה, שליט האימפריה הברוניאנית במאה ה-15.
למוזיאון שלוש קומות. שטח של הוקדש לתערוכות,  ומנהלה ו לאחסון. הבניין ממוקם על אתר בשטח הכולל גם את הפארק.
מוצגים
במוזיאון יש מספר גלריות כמו גלריה לאמנות אסלאמית, גלריה להיסטוריה של הטבע וגלריה בה מתקיימות תערוכות זמניות. גלריית ההיסטוריה היא המקום שבו התצוגות מתייחסות להיסטוריה של דרום מזרח אסיה עם רלוונטיות לברוניי מתקופת הכיבוש הספרדי והפורטוגלי במאה ה-16.