cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המדינה האסלאמית
התייחסות לישראל וליהודים
ארגון המדינה האסלאמית זוכה לשיתוף פעולה וסיוע מצד חמאס, דבר המתבטא בהעברת כספים, בהכשרת ואימון מחבלים, בסיוע בקשר ותקשורת ובטיפול בפצועים. הקשר עם שלוחת המדינה האסלאמית בחצי האי סיני מתבצע דרך מנהרות ההברחה של רצועת עזה מתחת לציר פילדלפי.
הלחימה של ישראל נגד דאעש
ישראל שותפה למאבק העולמי נגד המדינה האסלאמית ומסייעת בעיקר באמצעות מודיעין צבאי, אך לעיתים גם בפעולות צבאיות ישירות. ב-2018 פרסם הניו יורק טיימס שחיל האוויר הישראלי הפציץ למעלה מ-100 מטרות טרור בחצי האי סיני, בהן רבות של המדינה האסלאמית, במסגרת סיוע צבאי חשאי למלחמה בטרור בסיני. ההפצצות נעשו בתיאום עם מצרים ונהרגו בהן מחבלים רבים. ב-21 בפברואר 2018 פורסם כי יחידה 8200 של צה"ל השיגה "ידיעת זהב" לגבי פיגוע אווירי גדול (פיצוץ מטוס נוסעים) שארגון המדינה האסלאמית עמד לבצע כחצי שנה מאוחר יותר באוסטרליה. היא העבירה אותו מבעוד מועד למודיעין האוסטרלי שסיכל את הפיגוע ועצר את המחבלים לפני ביצועו. בנוסף, אמר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שישראל סיפקה מידע מודיעיני שבאמצעותו סוכלו למעלה מ-30 פיגועים שתוכננו להתבצע ברחבי העולם בידי המדינה האסלאמית. ביוני 2023 אישר הרמטכ"ל לשעבר רא"ל גדי איזנקוט שישראל ביצעה תקיפות נרחבות נגד דאעש ברחבי המזרח התיכון ושבתקיפות הללו נפגעו, נהרגו ונפצע מאות מחבלים.
אידאולוגיה ומדיניות
במהלך השנים הארגון שם לו במטרה להקים מדינה אסלאמית תחילה בעיראק, אחר כך מעיראק ועד ל"שאם" המובטחת ובהמשך בעולם כולו. הארגון הצליח לבסס בעיראק מדינה המתנהלת לכאורה על פי חוקי ההלכה האסלאמית, השריעה. הארגון מנסה לממש את אורחות החיים שאפיינו את התנהלות החברה המוסלמית של המאה השביעית עם עליית האסלאם, ומכאן יחסו אל נשים ולבושן. שיטות ענישה קדומות כדוגמת עריפת ראשים, קטיעת ידיים בשל גנבה, סקילה לנואפים ומלקות למקיימים יחסי מין מחוץ לנישואים כצו הקוראן, שרפה, צליבה והשחתת פנים בחומצה הפכו לסמלי הארגון.
שמה הנוסף של המדינה, "מדינת הח'ליפות האסלאמית". ח'ליפה הוא יורש, יורשו של הנביא מוחמד, מי שנחשב למנהיגה הרוחני של המדינה האסלאמית. מוסד הח'ליפות התקיים במהלך כאלף שנים, ולאחר הפלישה המונגולית, שבה נרצח אחרון הח'ליפים בבגדד, ראו עצמם הסולטנים העות'מאנים כיורשי הח'ליפה והמשיכו את קיומו של המוסד. לאחר התפרקותה של האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, הודיע מוסטפא כמאל אטאטורק על ביטולו של המוסד שהארגון מנסה להחזיר. הארגון הכריז כי אבו בכר אל-בגדאדי הוא הח'ליף החדש. המדינות הערביות לעגו למהלך זה וטענו כי הח'ליף החדש לא קיבל את הסכמת ה"שורא" (מועצת הנבחרים), לא זכה ל"אג'מאע" (אנשי הדת המוסלמית העולמית) ואינו צאצא של שבט קורייש (שבטו של מוחמד).
דגל הארגון
דגל הארגון הוא בעל רקע שחור ועליו כתובה השהאדה. בחלק העליון של הדגל כתוב בלבן על גבי שחור "לא אלה אלא אללה" ומתחתיו עיגול לבן בו כתוב בשחור "אללה רסול מחמד" (כך במקור, כדי שהמילה "אללה" תהיה למעלה). פירוש הכתוב הוא "אין אלוהים מלבד אללה ומוחמד הוא שליח אללה".
המנון המדינה האסלאמית
השיר 'אומתי, השחר הפציע' (أمتي قد لاح فجر; תעתיק מדויק: אֻמַתִי קַד לַאחַ פַגְ'רוּן) הוא שיר בן ארבע דקות שליווה את סרטון הכרזת המדינה האסלאמית ב-29 ביוני 2014. השיר כולל בתמצית את ה"אני מאמין" של המדינה. לשיר ארבעה בתים בין שורותיו נשזר מסר המפתח: "מדינת האסלאם קמה בג'יהאד יראי השמיים – מדינת האסלאם זורחת במלוא תפארתה, הסתיים עידן השקיעה – הניצחון לא יושג, אלא רק בדם השהידים – הם אנשי ההקרבה והנתינה. הם אנשים גאים ונדיבים. – אומתי, התבשרי: כבר זורחת שמש העמידה האיתנה. ואנחנו צועדים כהמון להשיב את תהילת העבר."
מימון
תחקיר מיוחד שפרסם המגזין "פורבס ישראל", בנובמבר 2014, שדירג את 10 ארגוני הטרור העשירים בעולם, דירג את ארגון המדינה האסלאמית כארגון הטרור העשיר בעולם והעשיר ביותר בהיסטוריה של הטרור המודרני. בראשית דרכה היו תהיות בנוגע לאם הארגון אשר מממנת אותו. סוריה האשימה את סעודיה, קטר וטורקיה. אכן ידוע כי סעודיה תמכה בקבוצות סוניות בשטחה ואילו קטר ידועה כתומכת של רוב הארגונים הג'יהאדיסטיים. פעילי האופוזיציה הסורית טוענים כי מדובר במזימה איראנית שמטרתה לפגוע בסונים.
על פי התחקיר, מלבד תורמים פרטיים מרחבי העולם (בעיקר מיליונרים מאזור המפרץ הפרסי), מממן הארגון את פעילותו בעיקר על ידי סחר בנפט, חטיפות ודמי כופר, גביית דמי חסות ומסים, שוד בנקים וביזה, כשעל פי ההערכות נאמדות ההכנסות השנתיות של הארגון בכ-2–3 מיליארד דולר.
הארגון החזיק בכ-60 שדות נפט בעיראק מתוכם הופקו כ-110 אלף חביות ביום אשר הכניסו רווחים של בין שלושה לשישה מיליון דולר. אחד מהלקוחות של ייצוא הנפט הוא משטר בשאר אסד שנלחם בו. בנוסף הארגון מחזיק בכ-45% מעתודות הגז הסוריות, אך ללא יכולת להפיק מהן גז בשלב זה. הארגון שולט גם בארבע תחנות כוח בסוריה, עם תפוקה פוטנציאלית של 2,310 מגה ואט סך הכול.
הארגון מחרים כספים מאזורים נכבשים, כולל בנקים. על פי הערכות, הוא החרים מהבנקים במוסול לבדה כחצי מיליארד דולר.
הארגון מממן את עצמו גם באמצעות חטיפות למטרות סחיטת כופר ועל אף התנגדותן של ארצות הברית ובריטניה למתן הכופר, מדינות אירופה ממשיכות לשלם. צרפת שילמה כופר עבור 4 עיתונאים. וכך עשתה גם גרמניה. על פי הערכות, צרפת שילמה כופר של לא פחות מ-43 מיליון דולר מאז 2008 דרך חברות צרפתיות וחברות אחרות. עם זאת, על פי הערכות, פיטר תיאו קרטיס שוחרר באמצעות גורמים אמריקאים. כופר הוצע עבור החטוף ג'יימס פולי, משפחת פולי אף אוימה בידי הממשל האמריקאי שלא לנסות לממן את הכופר. משפחתו של סטיבן סוטלוף ניסתה לממן בעצמה את הכופר תוך 8 שנים 120 מיליון דולר הועברו לארגון בידי ממשלות זרות וגורמים פרטיים.
ישנם סיפורים רבים אחרים של דרישות לכופר. בלב המלחמה, כורדים רבים ניסו לקנות נשים וילדות כורדיות לפני שיימכרו כשפחות מין. עם ביסוס הח'ליפה בעיראק נגבו מיסים כמו מס גולגולת, ומיסים אחרים.
הארגון מרוויח גם מאות מיליוני דולרים מהברחת עתיקות מעיראק לטורקיה. בנוסף לכך מוכר הארגון גופות של מתים.
בעזרת כל אלו הוא מתפקד כמדינה בפועל: הוא משלם משכורת ללוחמיו: כ-400 דולר בחודש לרווק ועוד 100 דולר נוספים לכל אישה. בנוסף, משפחות זוכות למגורים ולדלק בחינם ברחבי המדינה האסלאמית. לוחמי הארגון בעלי אזרחות זרה זוכים לכל התנאים וכן לתוספת הגירה מיוחדת בגובה של 400 דולר בחודש. הוא תומך ב"קרנות צדקה" לעניים, מנפיק דרכונים, מנפיק מטבעות ועוד.
גיוס נשים ולוחמות
מאחר שרבים מהלוחמים הם רווקים ורוצים להתחתן, יזם הארגון לשכת נישואים בה יכולות נשים שמעוניינות לתת את פרטיהן כדי להינשא לאחד מאנשי הארגון. לאחר מכן, כדי לעודד את הגעתן של הנשים, הארגון הציע לממן את ירח הדבש של הזוג, סיור פעמיים בשבוע מא-רקה שבסוריה עד לאנבאר שבעיראק.
בתחילה הארגון מנע מנשים להצטרף אליו, בהמשך הוא הראה עניין ברופאות, מהנדסות ומאבטחות. פורסם כי נערה בת 14 בעלת אזרחות ספרדית ניסתה לחצות את הגבול אל מרוקו יחד עם נערה בת 19, ומשם להצטרף לאחת מזרועות ארגון הטרור. חדייה דר נחשפה לתקשורת, סיפרה על החלטתה לעזוב את בריטניה לטובת סוריה ושודכה לבעלה בידי אמו. היא החלה להתחזק במהלך גיל 18 כשהתחברה עם גורמים קיצוניים במסגד באזור מגוריה. כך היא לבשה בורקה בעת שהותה בבריטניה. עתה היא מצהירה כי ברצונה להיות לא ברור איך הצהרה זו עומדת עם גישת הארגון שלא להעמיד נשים בשורות הקרב. הנשים בעיקר פעילות ברשתות החברתיות, גיוס כספים ונשים וניהול משק הבית. הן ממליצות למצטרפות מה להביא עמן ומזכירות כי. על פי הערכות כשלושים נשים הצטרפו למדינה האסלאמית מהמערב אך הנתונים גדלים. לפי הערכות בצרפת במהלך חודש אוקטובר גויסו מעל 100 נשים צרפתיות אל הארגון. בנוסף, ב-9 בספטמבר 2014 פורסם כי חלק מהנשים לוקחות תפקיד בבריגדות בסוריה ובודקות כי חוקי השריעה מתנהלים בהתאם. תחילה, הקבוצה הוקמה בכוונה לחשוף גורמים עוינים שניסו להסתנן לשורותיה על ידי התחפשות לנשים. שכרן החודשי בגובה 25 אלף לירות סוריות (כ-585 שקל).
גיוס זרים
גיוס זרים מתבצע ממגוון מדינות זרות ברחבי העולם. על פי בדיקת עיתון הניו יורק טיימס, טורקיה היא מייצאת מספר אחת של מתגייסים. שר התקשורת לשעבר של כווית פרסם בפורטל "אל-שרק",. לעיתים המתגייסים לארגון עושים זאת במסגרת תיירות טרור.
בתחילת דרכו של הארגון, קיצוני הארגון הטיפו לנערים במסגדים (כמו מסגד אל-מנאר בקארדיף), תחנות טלוויזיה, בתי כלא ובמסגרת לימודי אסלאם כדי לגייס זרים. עם עלייתו של הארגון, הגיוס של זרים התבצע בעיקר באמצעות רשתות האינטרנט; טוויטר ויוטיוב הם רק חלק ממערך האינטרנט בו נעזר הארגון. אומנם חשבונות נסגרים באופן תדיר, אולם לרוב הם נפתחים מחדש לעיתים באותו היום. לדעתן רשויות האכיפה במערב, טוויטר ופייסבוק אינן מנסות להילחם בתופעה.
על פי הערכות של צבא הגנה לישראל, ארגון המדינה האסלאמית מונה כ-30 אלף פעילים שפועלים בסוריה ובעיראק. כוח זה ממשיך הן באופן וולונטרי והן בכפייה. על פי עדות של אחד הלוחמים, חור ג'אפר, סוריה מלאה בזרים, עם זאת הם מצליחים לתקשר זה עם זה. על פי המרכז הסורי לזכויות אדם, במהלך חודש יולי 2014, הצליחה המדינה האסלאמית לגייס כ-6,000 לוחמים מתוכם מעל לאלף לוחמים זרים. לפני הגיוס הארגון מנה כ-15 אלף איש. ה-CIA מעריך כי לארגון יש בין 20,000 ל-31,500 לוחמים זרים בשתי המדינות, נתונים הזהים להערכות של צה"ל. הארגון מעודד בעלי השכלה, הן נשים והן גברים, להגיע ולפעול בו.
ערבים-ישראלים בשירות הארגון
על פי נתוני גורמי הביטחון בישראל, נכון לחודש ינואר 2016 התנדבו לשורות הארגון למעלה מ-60 אזרחים ערבים ישראלים – אחד מהם שירת כחייל בחטיבת גבעתי. חלקם נפצעו ונהרגו, עם חלקם אבד הקשר וחלקם הוצאו להורג באשמת ריגול. חלקם חזרו לארץ ונשפטו למאסר.
בין 2014 ל־2016 עצר השב"כ מעל 100 ערבים ישראלים בחשד שתכננו להצטרף לארגון ולעבור לשטחי פעילותו, ובחשד לתכנון פיגועים בישראל על בסיס אידאולוגיית הארגון, כאשר זוהתה עלייה בתמיכה ובהזדהות עם הארגון בקרב צעירים מקרב ערביי ישראל במהלך שנים אלו. חשש משמעותי קיים מערבים-ישראלים חברי הארגון שישובו לארץ וינסו לבצע פעילות טרור על בסיס הכשרה צבאית שעברו בידי הארגון. בחקירה של אחד מפעילי הארגון שחזר לארץ, עלה שמפקדיו הורו לו להתארגן לפעילות טרור בתוך ישראל, ולחלופין לבצע עבירות שונות של פשיעה חקלאית וגרימת נזק לרכוש כדרך התנגדות למדינת ישראל.
בגל הטרור של אביב 2022 ביצעו מספר ערבים ישראליים פיגועים קטלניים בשם דאעש: הפיגוע המשולב בבאר שבע שביצע בדואי תושב חמרה בו נרצחו 4 אזרחים בטרם המחבל חוסל, ופיגוע הירי בחדרה (2022) בו נרצחו 2 שוטרי מג"ב על ידי שני מחבלים תושבי אום אל-פחם בטרם חוסלו בידי שוטרי ימ"ס ואיש שב"כ שהיו בסביבה.
שימוש במדיה החברתית
כאמור אחד מאמצעי גיוס צעירים הן הרשתות החברתיות ראשית, הארגון נעזר באינטרנט כדי להדריך מצטרפים חדשים ולחשוף אותם בפני המלצות של מצטרפים ישנים. בנוסף באתרים שונים כמו באתר Ask.fm מצטרפים ישנים עונים לשאלותיהם של מתעניינים.
במקביל לפעילות ברשתות החברתיות, בוצעו תקיפות סייבר והופץ עיתון לג'יהאדיסטים בשם דַאבֶּק.
טרור באינטרנט
המדיה החברתית משמשת ככלי נוסף לטרור, האדרת שם הארגון ועידוד גיוס צעירים. עוד בראשית דרכו, הארגון נודע לשמצה בעולם בעקבות פרסום ברשתות האינטרנט. הוא הציג סרטונים בהם עורפים את ראשיהם של חטופים. אחד המקרים היה פרשת חטיפתו ורציחתו של איש העסקים האמריקני-יהודי ניק ברג. לאחר שסגנו של אוסאמה בן לאדן, איימן א-זוואהירי, מתח ביקורת על אבו מוסעב א-זרקאווי, בטענה שפרסומים אלה גרמו לירידה בתמיכה בארגון בקרב המוסלמים, הופסקו הפרסומים לאלתר. הכוחות המזוינים של ארצות הברית מצאו קלטות וידאו (שלא פורסמו באינטרנט) שבהן צילומים של כ-80 כריתות ראשים של אנשים שנחטפו ונרצחו בעיראק. איימן א-זוואהירי אף מתח ביקורת על הפגיעות הקשות באזרחים שביצע הארגון, אך ביקורת זו לא הביאה לשינוי במדיניות הפגיעה באזרחים. במהלך השנים חזר הארגון לנצל את רשת האינטרנט עבור חשיפה ועידוד צעירים להתגייס אל שורות הארגון. מסיבה זו, לכאורה, העדיפה ארצות הברית לפגוע אווירית בעיראק ולהימנע מתמונות מזעזעות של הלחימה.
קצת לפני המתקפה בצפון עיראק, ארגון המדינה האסלאמית פרסם מספר סרטונים של עריפות ראשים בידי ג'ון הג'יהאדיסט. בסרטון הראשון פורסם עריפת ראשו של ג'יימס פולי, שהוחזק ועונה בידי הארגון. בעקבות הפצת התיעוד של רצח ג'יימס פולי נפתחו קמפיינים כמו #ISISmediablackout שמעודד את הקהל העולמי שלא להפיץ את סרטוני הארגון ובכך למנוע את התרחבותו. בסוף אוגוסט, החלו משתמשים שונים לכתוב דברי נאצה ולעג לארגון, ובמקביל ניסו ארגוני ביון בכל העולם לזהות במי מדובר. בתחילה סברו כי מדובר בראפר בריטי בשם "עבד אל-מאג'ד עבד אל-בארי", אך מאוחר יותר דווח ב-BBC כי מדובר במוחמד אמוואזי, אזרח בריטי שהיה מוכר לשירותי הביטחון הבריטים. ביולי 2015, פורסמו הערכות כי ג'ון הג'יהאדיסט, חדל מלהיות חבר בארגון המדינה האסלאמית, ואף נרדף על ידה. זאת לאחר שתקופה ארוכה נעדר מהופעות פומביות כלשהן.
ב-2 בספטמבר הארגון הוציא להורג את סטיבן סוטלוף, לאחר שתי עריפות ראשים של שבויי מלחמה – ב-29 באוגוסט, חייל כורדי וב-30 באוגוסט, חייל לבנוני ויתר חבריו המתחננים לחוס על חייהם, שלא משכו את דעת הקהל העולמית. ב-13 בספטמבר הוצא להורג אמריקאי נוסף דייוויד היינס.
ב-18 בספטמבר הועלה סרטון של השבוי הבא (ככל הנראה), העיתונאי הבריטי ג'ון קנטלי שהבטיח לחשוף פרטים אמיתיים בנוגע למדינה האסלאמית, על סמך התנהלות הארגון, קנטלי נכפה לומר את דבריו. ב-20 ביולי אושר בידי מקורות ביטחוניים בבריטניה כי קנטלי עבר התעללויות יחד עם פולי בכלא פרט לכך שהם הוחזקו בתנאי רעב ובחשכה. בוצע בהם ווטר בורדינג (עינוי טביעה) ולאחר מכן חושמלו באמצעות אקדחי טייזר. בנוסף הם אולצו להתאגרף זה נגד זה, כשהמפסיד עבר עינויים. עינויים נוספים שעברו בידי הארגון כללו שאבח (קשירת הידיים מאחורי הגב ותלייתן באוויר עד לפירוק ידיהם מכתפיהם), שיטת הצמיג (סביב הרגליים והידיים מכניסים צמיגים, האיש מגולגל ולאחר מכן מוכה), תלייה הפוכה, שטיח מעופף (הקורבן נקשר ללוח תלוי ולאחר מכן קצוות הלוח מקומרים זה אל זה כדי לכופף את הגב). כל העינויים, וכן פעולות אחרות שנוקט הארגון כמו שריפת אנשים, נהוגים גם בידי שלטון אסד.
בינתיים ממשלת איטליה שילמה 2.5 מיליון לירות שטרלינג עבור השבוי פדריקו מוטקה. הוא פרסם מספר סרטונים נוספים.
לבד מסרטוני עריפת הראש, ב-17 בספטמבר הוצא סרטון נוסף, המזכיר קדימון לסרט מלחמה הוליוודי, כסרטון אזהרה למשטר אובמה. ב-16 בנובמבר, פטר קאסיג הוצא להורג. בספטמבר הוצא להורג צרפתי באלג'יריה. באוקטובר הוצא להורג אלן הנינג. באוקטובר 2014 פורסם סרטון של בת הכורעת רגליה לפני אביה ומוצאת בידיו להורג בשל ניאוף.
בינואר 2015 הוציא הארגון להורג בשרפה את מועאז אל-כסאסבה, טייס ירדני שנשבה על ידיו לאחר שמטוסו הופל במהלך גיחת התקפה בסוריה. הריגתו של הטייס פורסמה רק בפברואר. לפני הפרסום, הארגון ניהל משא ומתן להחלפתו, יחד עם חטוף יפני (שאף הוא הוצא להורג), בשני נידונים למוות האסורים בירדן ומקורבים לארגון. בתגובה לפרסום על הריגתו של הטייס הירדני, ירדן הוציאה מייד להורג את שני המקורבים לארגון שהיו כלואים אצלה, והגבירה את התקיפות האוויריות על מטרות ומתקנים של הארגון.
גיוס ילדים
תשומת לב רבה אל ילדי הארגון עלתה בעקבות פרסום כתבה בבלגיה. בכתבה דווח על נער בן 13, הנחשב לצעיר ביותר מבין לוחמי הארגון ובמקביל פורסמה תמונה של ילד האוחז בובה כרותת ראש משחזר את רצח האמריקאי. תמונה אחרת שזעזעה את העולם פורסמה בטוויטר ומראה ילד בן 7 מניף את ראשו הכרות של חייל סורי. אולם לא כל הילדים מגיעים ברצון אל המדינה האסלאמית. רוב הילדים מגיעים למדינה האסלאמית בידי לפחות אחד מהוריהם. לא תמיד זוג ההורים תומך ברעיון, למשל אם סעודית אשר גילתה כי בעלה לקח את שני ילדיה למלחמה ללא ידיעתה לאחר שטען כי הוא לוקח אותם לטיול.
הארגון ככל הנראה משתמש בילדים בחזיתות השונות. באחד הסרטונים שהועלו לרשת נראים קבוצה של ילדים על משאיות אוחזים בנשק. בהמשך העלו תמונות של אימוני ילדים וחשיפתם אל הוצאות להורג כחלק מהכנתם לקרב. הם מגייסים ילדים תוך כדי שימוש בשטיפת מוח.
מבנה הארגון
בשנת 2014, בעקבות הצלחותיו של הארגון וחיסולו של הבכיר אבו עבד א-רחמן אל-בילאווי נחשפו פרטים על המבנה של הארגון. הארגון הצליח בתוך שנה להקים מיני ממשלה בגבולות עיראק–סוריה על השטחים שכבש. פעיל פוליטי מא-רקה אמר,. באזורים הנדונים הארגון דיכא את האוכלוסייה ולאחר מכן ביסס את שלטונו. בניית התשתית התבצעה באמצעות מומחים שונים בעולם שמסייעים לארגון.
עם עלייתו של הארגון, לבד מהח'ליף שעומד כביכול בראש מוסד הח'ליפות, אבו בכר אל-בגדאדי, לא היו מוכרים מנהיגי הארגון. TRAC (קונסורציום ניתוח ומחקר טרור) חשף שלצד אבו בכר אל-בגדאדי עומדים שני סגנים, אבו מוסלם א-תורכמאני (פאדל אחמד עבדאללה אל-הייאלי) ואבו עלי אל-אנבארי, מפקדים בשטח בעיראק ובסוריה, בהתאמה. מתחת לגופים אלו נמצא הקבינט ומועצת מלחמה. על אף ניסיון הארגון ליצור ח'ליפות מאוחדת, הארגון נאלץ לחלק את מפקדתו לשתי זרועות מקבילות, האחת בעיראק והשנייה בסוריה. ארצות הברית מזכה ב-5 מיליון דולר עבור מידע שיביא ללכידת רוצחי אזרחיה, ג'יימס פולי וסטיבן סוטלוף במסגרת חוק למאבק בטרור.
ביולי 2016, פרסם הארגון סרטון המסביר על מבנה ה"ח'ליפות" שלו. לפי סרטון זה, אל-בגדאדי, המנהיג, נעזר במועצת השורא שלו ובוועדה מיופת כוח, שמקשרת אותו עם משרדי הממשלה והמחוזות של הארגון.
במדינה האסלאמית קיימים 14 משרדי ממשלה: משפטים ותלונות, הטפה (דעוה) ומסגדים, צבא, אוצר (בערבית: بيت المال – "בית הכסף"), חינוך, חקלאות, שלל, משטרת הדת (חיסבה), צדקה (זכאה), ביטחון כללי, תקשורת, בריאות, מחצבים (בעיקר נפט וגז טבעי) ושירותים.
מחוזות הארגון
ביולי 2016, המדינה האסלאמית מנתה באופן רשמי 35 מחוזות – 19 מתוכם בתחומי עיראק וסוריה ו-16 הנותרים מחוץ להם.
ב-2018, הנהגת הארגון החליטה על איחוד מחוזות במספר אזורים, וכתוצאה מכך נותרו המחוזות הבאים: עיראק, א-שאם (לבנט – סוריה), ח'וראסאן (מרכז אסיה), מזרח אסיה, מערב אפריקה, סומליה, סיני, לוב, תימן, קווקז, נג'ד ואלג'יר.
מחוזות עיראק וסוריה
מחוז בגדאד (ولاية بغداد), מחוז אל-אנבאר (ولاية الأنبار), מחוז צלאח א-דין (ولاية صلاح الدين), מחוז אל-פלוג'ה (ولاية الفلوجة), מחוז דיאלא (ولاية ديالى), מחוז צפון בגדאד (ولاية شمال بغداد), מחוז הדרום (ولاية الجنوب), מחוז נינווה (ولاية نینوى), מחוז כירכוכ (ولاية كركوك), מחוז החידקל (ولاية دجلة), מחוז אל-ג'זירה (ولاية الجزيرة), מחוז אל-ברכה (ولاية البركة), מחוז אל-ח'יר (ولاية الخير), מחוז א-רקה (ولاية الرقة), מחוז דמשק (ولاية دمشق), מחוז חלב (ولاية حلب), מחוז חומס (ولاية حمص), מחוז חמאה (ولاية حماة) ומחוז הפרת (ولاية الفرات).
ביולי 2018 הוכר צבא ח'אלד בן אל-וליד, סניף הארגון בדרום-מערב סוריה, כמחוז רשמי של המדינה האסלאמית ושמו שונה אל מחוז חורן (ولاية حوران). באותו חודש, איחדה המדינה האסלאמית את כל מחוזותיה בסוריה למחוז הלבנט (ولاية الشام). בהמשך אוחדו גם כל מחוזות עיראק למחוז עיראק (ولاية العراق).
מחוז סיני
מחוז סיני (בערבית: ولاية سيناء) של המדינה האסלאמית הוקם על בסיס ארגון הטרור אנצאר בית אל-מקדס (בערבית: أنصار بيت المقدس, תרגום: "נאמני ירושלים"; הגיית השם בעברית: "אנסאר בית אל-מקדיס"), הפועל בחצי האי סיני מאז 2011, לאחר שחברי הארגון נשבעו אמונים ל"מדינה האסלאמית" בנובמבר 2014. מחוז סיני מתרכז בפגיעה בצבא מצרים ובמטרות צבא ומשטר בצפון סיני, אך לעיתים פעל גם נגד ישראל, אותה הגדיר כאויב רשמי. הארגון פוצץ את צינור הגז שבין ישראל למצרים, חדר לשטח ישראל ב-2012, וירה רקטות מספר פעמים לעבר ישראל מסיני ומרצועת עזה. מנהיג המחוז הוא שאדי אל-מניעי שעל ראשו הציעה ממשלת מצרים מיליון לירות מצריות. הלוחמים נמצאים במחנה צבאי שהקימו באזור שיח' זוויד סמוך למחנה נמצאים גם מחנות של ארגוני טרור סלפים נוספים. אחד ממייסדי הארגון איברהים מוחמד פריג' נהרג בתקיפה אווירית ואילו מייסד נוסף של הארגון ואליד אל עמר נשבה על ידי צבא מצרים ומצבו לא ידוע. הארגון הצהיר כי עמדתו היא שמפלגת האחים המוסלמים צריכה להנהיג את מצרים ואת עבד אל-פתאח א-סיסי יש להוציא להורג.
ב-1 ביולי 2015 ביצע מחוז סיני פיגוע טרור בסיני שבו נהרגו 64 חיילים מצרים. המתיחות בין מצרים לארגון החלה עוד מספטמבר 2014, לאחר הצטרפות מצרים לכוחות הלוחמים. וכן בשל המאבק המתמשך באחים המוסלמים בעקבות עליית עבד אל-פתאח א-סיסי לשלטון. שני ארגונים אלו ביצעו מספרים ימים קודמים שלוש התנקשויות בשופטים מצרים והוציאו להורג את התובע הכללי המצרי. בעקבות הפיגוע התהדקו קשרים בין המצרים ואנשי חמאס ברצועת עזה.
ב-31 באוקטובר 2015 התרסקה טיסה 9268 של מטרוג'ט מעל סיני. מחוז סיני של המדינה האסלאמית לקח אחריות על ההתרסקות וטען שהפיל את המטוס באמצעות פצצה. בפיגוע נרצחו 224 בני אדם. הארגון אף הפיץ תמונה של ה"פצצה" שהפילה את המטוס.
לפי דו"ח של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, נכון ל-2018 יש במחוז סיני כ-1,000 פעילים.
מחוזות לוב
מחוזות המדינה האסלאמית בלוב (בערבית: ولايات الدولة الاسلامية في ليبيا) הוקמו בהצהרה רשמית של אבו בכר אל-בגדאדי ב-13 בנובמבר 2014. המחוזות (ولاية, וולאיית) שהוקמו הם פזאן (فزان), ברקה (برقة) וטראבלס (طرابلس, טראבלס). הארגון הוקם בעיר דרנה שבמזרח לוב בידי "מועצת השורא של הנוער האסלאמי", שנשבעו אמונים למדינה האסלאמית.
נכון ל-2018 סניף המדינה האסלאמית בלוב מונה בין 3,000 ל-4,000 פעילים. מנהיג הארגון הוא עבד אל-קדר א-נג'די אולם ייתכן שהוא נהרג בספטמבר 2020. המדינה האסלאמית משתתפת במלחמת האזרחים השנייה בלוב ושולטת בעיקר ברצועת החוף המרכזית של המדינה ובה העיר סירת.
המדינה האסלאמית בלוב ידועה בפיגועי תופת ובהוצאות להורג המוניות, ביניהן עריפות ראשיהם של 21 נוצרים קופטים מצרים.
מחוז אלג'יריה
ארגון חיילי הח'ליפות באדמת אלג'יריה (בערבית: جند الخلافة في أرض الجزائر) התפצל מאל-קאעידה במגרב האסלאמי ב-14 בספטמבר 2014 כאשר מנהיג הארגון, ח'אליד אבו סולימאן (שכונה גם "קורי עבד אל-מאלכ"), הפר את שבועתו לאל-קאעידה ונשבע אמונים למנהיג המדינה האסלאמית, אבו בכר אל-בגדאדי. מאז מהווה הארגון את "מחוז אלג'יריה (בערבית: ولاية الجزائر) של המדינה האסלאמית".
ב-21 בספטמבר 2014 חטפו פעילי המדינה האסלאמית באלג'יריה תייר צרפתי בשם הרווה גורדל בתגובה להשתתפות צרפת בקואליציה הבינלאומית הנלחמת נגד המדינה האסלאמית. ב-24 בספטמבר 2014 פרסמו פעילי מחוז אלג'יריה סרטון המתעד את עריפת ראשו של הרווה גורדל.
ב-22 בדצמבר 2014 חיסל צבא אלג'יריה את מנהיג המחוז, אבו סולימאן, ושני חמושים נוספים.
לאחר החיסול נותרו באלג'יריה עשרות בודדות של לוחמים פעילים המשתייכים למדינה האסלאמית ומנהלים לוחמת גרילה נגד כוחות צבא אלג'יריה.
מחוז מערב אפריקה
מחוז מערב אפריקה (בערבית: ولاية غرب أفريقيا) של המדינה האסלאמית הוקם ב-7 במרץ 2015, לאחר שארגון בּוֹקוֹ חַרַאם (בערבית: بوكو حرام; תרגום: "זיוף אסור" או "חינוך אסור") נשבע אמונים למדינה האסלאמית. בוקו חראם הוקם ב-2002 בידי ג'יהאדיסטים קיצוניים מבני שבט האוסה ובראשם מוחמד יוסוף. בשנת 2009 החל הארגון במרד מזוין נגד ממשלת ניגריה. מרד זה התרחב בהמשך גם לקמרון, צ'אד וניז'ר.
מנהיג הארגון כיום הוא אבו מוסעב אל-ברנוואי. אל-ברנוואי נעצר על ידי מחלקת ביטחון המדינה של ניגריה ב-29 בדצמבר 2016.
מחוז ח'וראסאן
מחוז חֻ'ראסאן (בערבית: ولاية خراسان) הוקם באופן רשמי ב-26 בינואר 2015 בהכרזה רשמית של דובר המדינה האסלאמית לשעבר, אבו מוחמד אל-עדנאני. המחוז הוקם בידי מולה חאפז סעיד ח'אן, שהיה מפקד בטליבאן הפקיסטני, ומולה עבד א-ראוף ח'אדים, שהיה מפקד בכיר בטליבאן האפגני, אחרי ששניהם נשבעו אמונים לאבו בכר אל-בגדאדי.
מחוז ח'וראסאן מגייס אליו פעילים אפגנים, פקיסטנים ואוזבקים – רבים מהם עריקים מהטליבאן.
המדינה האסלאמית באפגניסטן ובפקיסטן נלחמת נגד כוחות נאט"ו, טליבאן, אל-קאעידה, צבאות פקיסטן ואפגניסטן.
מולא עבד א-ראוף, שמונה לסגן מנהיג המחוז, נהרג בתקיפת כטב"ם אמריקאי ב-9 בפברואר 2015. ב-18 במרץ 2015 חיסלו כוחות של צבא אפגניסטן את חאפיז ואחידי, סגן מפקד מחוז ח'וראסאן באפגניסטן, ו-9 חמושים נוספים שהשתייכו למחוז ח'וראסאן.
ב-10 ביולי 2015 התקבלו דיווחים על חיסולו של חאפז סעיד ח'אן, מנהיג המחוז, בתקיפת כטב"ם אמריקאי במזרח אפגניסטן. ב-13 ביולי 2015 פרסמו פעילי המדינה האסלאמית קלטת שמע ובה נשמע, לדבריהם, קולו של חאפז סעיד ח'אן כשהוא מכחיש את חיסולו.
ב-23 ביולי 2016 פוצצו את עצמם שני מחבלים מתאבדים, שהשתייכו למדינה האסלאמית, בהפגנה של בני הזארה בקאבול, בירת אפגניסטן, ורצחו 80 אנשים.
ב-12 באוגוסט 2016 הודיעה ארצות הברית כי חיסלה בתקיפה אווירית את חאפז סעיד ח'אן. החליף אותו בהנהגת המחוז עבד אל-חסיב.
ב־13 באפריל 2017 התרחשה התקיפה האווירית בננגרהאר, בה ארצות הברית הטילה לראשונה פצצת GBU-43/B על מנהרות של הארגון באפגניסטן. שבועיים לאחר מכן, חוסל עבד אל-חסיב בהפצצה של יחידת עילית אפגנית. אבו סעיד החליף את חסיב בהנהגת הארגון.
ב-25 באוגוסט 2018 חוסל אבו סעיד.
ב-26 באוגוסט 2021 ביצעו מפגעים השייכים לארגון את הפיגוע בנמל התעופה חאמיד כרזאי.
מחוז הקווקז
מחוז הקווקז (בערבית: ولاية القوقاز) הוקם באופן רשמי ב-23 ביוני 2015 בהכרזה של דובר המדינה האסלאמית, אבו מוחמד אל-עדנאני. המחוז הוקם בידי מפקדים מארגון הג'יהאד הסלפי "אמירות הקווקז", שנשבעו אמונים לאבו בכר אל-בגדאדי.
מנהיג מחוז הקווקז היה רוסטם אסילדרוב. ב-3 בדצמבר 2016 דיווח שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה כי אסילדרוב חוסל בפשיטה ליד מחצ'קלה שבדאגסטן.
מחוזות ערב הסעודית
כיום יש בערב הסעודית שני מחוזות רשמיים של המדינה האסלאמית: מחוז נג'ד (ولاية نجد) במרכז המדינה ומחוז אל-חג'אז (ولاية الحجاز) במערבה.
מחוזות תימן
סניף המדינה האסלאמית בתימן הוקם באופן רשמי ב-13 בנובמבר 2014, לאחר שמיליציה חמושה במדינה נשבעה אמונים לארגון. הארגון משתתף במלחמת האזרחים במדינה ונלחם נגד ממשלת תימן, הקואליציה הערבית הנלחמת בתימן בהובלת ערב הסעודית, החות'ים ואל-קאעידה בחצי האי ערב.
סניף המדינה האסלאמית בתימן אחראי למתקפת הטרור במסגדי צנעא ב-20 במרץ 2015, בו נרצחו 142 בני אדם ונפצעו 351. הוא גם אחראי להתנקשות בחייו של מושל מחוז עדן והעיר עדן, ג'עפר מוחמד סעד, ב-6 בדצמבר 2015.
בתימן יש שישה מחוזות רשמיים של המדינה האסלאמית: מחוז עדן אביין (ولاية عدن أبين), מחוז שבוה (ولاية شبوة), מחוז חצ׳רמוות (ولاية حضرموت), מחוז צנעא (ولاية صنعاء), מחוז אל-ביידא (ولاية البيضا) ומחוז אל-לווא אל-אח'צ'ר (ولاية اللواء الاخضر).
מנהיג שלוחת המדינה האסלאמית בתימן הוא אבו בילאל אל-חרבי.
ארגונים נוספים המזוהים עם המדינה האסלאמית
בנוסף למחוזות, ישנם ארגוני טרור, השואבים השראה מהמדינה האסלאמית וסרים למרותה, אך הם אינם מוגדרים כמחוזות רשמיים שלה.
המדינה האסלאמית בפיליפינים
אבו סיאף (בערבית:جماعة أبو سياف; בפיליפינית: Grupong Abu Sayyaf) הוא ארגון טרור אסלאמי סוני הפועל בפיליפינים ובמלזיה. מייסד הארגון היה עבד א-רג'יק אבו בכר ג'נג'לאני. נכון לאפריל 2021 ההערכה היא שמספר הפעילים בארגון נע בין 60 ל-70 פעילים. הארגון ונחשב לאחד האלימים והמסוכנים ביותר בפיליפינים. הוא אחראי לחטיפות ולפיגועים רבים, שמכוונים לא פעם נגד תיירים. ב-23 ביולי 2014 מנהיג הארגון, איסנילון הפילון, נשבע אמונים למדינה האסלאמית.
בתחילת 2015 ארגון "ח'לאפת מינדנאו אל-אסלאמיה" (خلافة مينداناو الإسلامية) נשבע אמונים למדינה האסלאמית. בד בבד, שני ארגונים, שזוהו עם המדינה האסלאמית, התאחדו והקימו את ארגון "אנצאר אל-ח'לאפה פיליפינים" (أنصار الخلافة الفلبينية).
באפריל 2016 פורסם בשבועון "א-נבא" של המדינה האסלאמית כי המנהיג אבו סיאף, הפילון, מונה ל"אמיר של כלל כוחות המדינה האסלאמית בפיליפינים".
ב-23 במאי 2017, אבו סיאף פתח בקרב על מאראווי באי מינדנאו נגד כוחות הממשלה לצד מיליציית מאוט, שנשבעה אף היא אמונים למדינה האסלאמית. עם זאת, באוקטובר אותה שנה חיסל צבא הפיליפינים את הפילון.
ארגוני טרור ברצועת עזה
מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים (בערבית: مجلس شورى المجاهدين في أكناف بيت المقدس) הוא ארגון טרור פלסטיני ג'יהאדיסטי סלפי, הפועל בחצי האי סיני וברצועת עזה. אחראי לשיגור רקטות וטילים לעבר ישראל. ב-11 בפברואר 2014 חברי הארגון נשבעו אמונים למדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט.
ב-2 באפריל 2015 הקימו פעילי ארגונים סלפים בעזה, המזוהים עם המדינה האסלאמית – כדוגמת "מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים" והסניף העזתי של אנצאר בית אל-מקדס לשעבר – את "חטיבת שייח' עומר חדיד" (لواء الشيخ عمر حديد).
המדינה האסלאמית בסומליה
הסניף הסומלי של המדינה האסלאמית התפצל מארגון א-שבאב, לאחר שעבד אל-קדר מומין, מנהיג כוחות א-שבאב בפונטלנד, נשבע אמונים לאבו בכר אל-בגדאדי ב-22 באוקטובר 2015.
אנצאר אל-ח'לאפה ברזיל
ארגון אנצאר אל-ח'לאפה ברזיל (בערבית: أنصار الخلافة البرازيل) נשבע אמונים למדינה האסלאמית ולאבו בכר אל-בגדאדי ב-19 ביולי 2016. זהו הארגון הראשון באמריקה הלטינית המכריז נאמנות למדינה האסלאמית. הארגון איים לפגוע בספורטאים ובתיירים במהלך אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ב-21 ביולי 2016 נעצרו עשרה חשודים בחברות בארגון. לדברי המשטרה החשודים אף דנו באפשרות לבצע פיגועים בריו דה ז'ניירו, לקראת האולימפאידה שנערכה בעיר.
תמיכה בקרב האוכלוסייה המוסלמית ברחבי העולם
סקר שנערך בסתיו 2015 הראה אחוזי תמיכה נמוכים יחסית במדינה האסלאמית בקרב מוסלמים מרחבי העולם, כאשר אחוזי תמיכה גבוהים יחסית (בין תשעה לשנים-עשר אחוזים) נמצאו בסנגל, ניגריה, מלזיה ופקיסטן. בטורקיה ובבורקינה פאסו נמצאה תמיכה של כשמונה אחוזים במדינה האסלאמית, ברשות הפלסטינית כשישה וחצי אחוזים (בקרב תושבי יהודה ושומרון נמצאה תמיכה גבוהה יותר מאשר בקרב תושבי רצועת עזה), בקרב ערביי ישראל ארבעה אחוזים, בירדן שלושה אחוזים, ובלבנון פחות מאחוז אחד. אחוזי התנגדות גבוהים למדינה האסלאמית (מעל לשישים אחוזים) נמצאו בכל המדינות המוסלמיות בעולם שנבדקו, למעט פקיסטן.
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים, מס' 40 לשנת 1953 (ידוע גם כחוק מספר 40) הוא חוק ירדני האוסר מכירה והשכרה של מקרקעין למי שאינו ירדני, פלסטיני או ממוצא ערבי אחר. החוק חל גם ביהודה ושומרון, ולא בוטל גם לאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1971 נעשה שינוי חקיקה המאפשר לחברה רשומה ביהודה ושומרון לבצע עסקאות מקרקעין ביהודה ושומרון, בכפוף לקבלת אישור ("היתר עסקה") מראש המנהל האזרחי, ללא הבדל בין ערבים ל'זרים'. על החוק נמתחה ביקורת בשל היותו מפלה וגזעני, והועלו הצעות חוק בכנסת וכן עתירות לבג"ץ המבקשות לבטלו.
האיסור ל'זרים' לרכוש מקרקעין
סעיף 3 לחוק קובע כי אדם שאינו פלסטיני או ירדני יוכל לרכוש מקרקעין רק אם מדובר בקרקע עירונית הנדרשת למגוריו ולניהול עסקיו בלבד. סעיף 4 מאפשר לאדם ממוצא ערבי שאינו ירדני או פלסטיני לרכוש מקרקעין גם בקרקעות שאינן עירוניות, בכפוף ל"היתר עסקה". ל'זרים' שאינם ממוצא ערבי אין אפשרות על פי החוק לבצע עסקאות מקרקעין מחוץ לאזורים העירוניים. כמו כן, חלה הגבלה על תקופת השכירות האפשרית ל'זרים'.
ביהודה ושומרון
מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוצא מנשר צבאי ובו הקביעה כי סדרי החוק והמשפט שעמדו בתוקפם תחת השלטון הירדני וקודם לו, ימשיכו לעמוד בתוקפם. בהתאם לכך גם "חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים" לא תוקן, כך שעד היום חל ביהודה ושומרון האיסור למכור קרקע ל'זרים', ובכלל זה בעיקר יהודים.
בשנת 1971 נחקק הצו בדבר חוק השימוש והחזקה (תצרוף) של האישיות המשפטית בנכסי דלא ניידי, שהעניק למפקד המנהל האזרחי סמכות לתת היתר עסקה לתאגיד רשום ביהודה ושומרון לבצע עסקאות מקרקעין ביהודה ושומרון, ללא הבחנה במוצא אתני של חבריו. מאז חקיקתו המצב המשפטי ביהודה ושומרון מאפשר למי שאינם ערבים לקנות מקרקעין בשטחים לא עירוניים, בתנאי שהם מתאגדים כחברה ומקבלים היתר עסקה.
יונתן אלון
יונתן אלון (נולד ב-19 בנובמבר 1981) הוא מאמן כדורסל ישראלי, המשמש כמנהל המקצועי של הפועל ירושלים.
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
היתר עסקה
בתקופת השלטון הירדני הסמכות לתת היתר עסקה הייתה שייכת למועצת השרים הירדנית. מאז מלחמת ששת הימים הסמכות הרשמית לנתינת היתר עסקה היא של ראש המנהל האזרחי. היתר עסקה נדרש לרכישת קרקע על ידי 'זרים' גם בקרקע עירונית וגם בקרקע שאינה עירונית. בפועל, ראש המנהל האזרחי הוא קצין בצה"ל, הכפוף לשר הביטחון, כך שבקבלת ההחלטה אם לתת היתר עסקה מעורבים בדרך כלל שיקולים שונים של הדרג המדיני.
יונתן אלון
ביוגרפיה
אלון החל את דרכו כמאמן בשנת 2003 במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בשנת 2009, שימש כעוזר המאמן בקבוצה הבוגרת.
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
באקדמיה
שימור האיסור למכור מקרקעין ביהודה ושומרון ל'זרים', ובפרט גואלי קרקעות ציונים, ספג ביקורת רבה בשל היותו מפלה וגזעני ובשל הפגיעה בעקרון השוויון. כמו כן, האיסור מצטרף לסל הגבלות וחסמים הפוגעים בזכות הקניין של יהודים ביהודה ושומרון: כמו בכל מרשם מקרקעין מקובל במדינות מודרניות (כגון מרשם המקרקעין הישראלי), ערבי יכול ליהנות ממידע רשמי ומדויק על שם מי הקרקע רשומה, ולעומת זאת ליהודי אין גישה למאגר המידע על רישום המקרקעין ביהודה ושומרון. בנוסף, את הרכישה יכול היהודי לבצע רק בשותפות בתאגיד ולא כאדם פרטי. גם מימוש הרכישה תלוי תמיד בשיקול דעתו של גורם מדיני, שיכול להימנע מלתת היתר עסקה. לבסוף, גם אם היהודי מחזיק בקרקע כדין, יכול שר הביטחון להוציא צו שימוש מפריע כנגד המחזיק בקרקע, גם ללא טענת בעלות של מישהו אחר, בטענה שנוכחותו במקום מפריעה לשלום הציבור. בדו"ח הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון (דו"ח לוי) נמתחה ביקורת חריפה על המשך תחולתו של החוק ביהודה ושומרון, כמו גם על חוקים ונהלים נוספים:
יונתן אלון
ביוגרפיה
ב-8 באוגוסט 2011, חתם אלון כעוזר מאמן בבני השרון הרצליה, לצידו של רועי חגאי. גם לאחר עזיבתו של חגאי, אלון המשיך בקבוצה לעונה נוספת לצידו של אריאל בית הלחמי.
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
באקדמיה
ד"ר חגי ויניצקי הציע ב-2018 הצעת חקיקה צבאית ליהודה ושומרון, לפיה כל אדם כשיר לרכישת קרקע ביהודה ושומרון. כמו כן לפי ההצעה יש לבטל את דרישת היתר העסקה.
יונתן אלון
ביוגרפיה
בשנת 2014, חתם אלון כעוזר מאמן בהפועל חולון לצידו של אלעד חסין.
ב-3 ביולי 2016, חתם כעוזר מאמן במכבי אשדוד של מאיר טפירו.
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
בכנסת
במהלך הכנסת העשרים הגיש חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' 2 הצעות חוק פרטיות המבקשות לבטל את איסור המכירה לזרים. במהלך הכנסת העשרים וארבע הניח סמוטריץ' שוב את ההצעות על שולחן הכנסת יחד עם שאר חברי הכנסת מסיעת הציונות הדתית. הצעת חוק דומה הוגשה בכנסת העשרים וחמש על ידי חבר הכנסת משה סלומון.
יונתן אלון
ביוגרפיה
בשנת 2017, חזר אלון להפועל חולון ושימש כעוזר מאמנו של דן שמיר.
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
במשרד הביטחון
הביקורת כלפי האפליה המובנית במצב החוקי הקיים חלחלה גם למשרד הביטחון ולאגפים המשפטיים שלו האחראים על החקיקה ביהודה ושומרון, כך שהתובנה המוסכמת הייתה שיש לבטל את איסור המכירה ל'זרים': בדצמבר 2018 הוציא יועמ"ש איו"ש חוות דעת התומכת בביטול האיסור למכירת קרקע ל'זרים', תוך הותרת הדרישה להיתר עסקה. בינואר 2019 הוציא משרד הביטחון חוות דעת משפטית שקבעה שיש לצמצם אף את הדרישה להיתר עסקה בנוסף לביטול איסור מכירת הקרקע לזרים. למרות עמדת הייעוץ המשפטי של משרד הביטחון, שר הביטחון בני גנץ החליט שלא לבטל את החוק בשל חשש מחיכוך עם הרשות הפלסטינית.
הליכים משפטיים
בדצמבר 2020 הגישה עמותת רגבים עתירה לבג"ץ כנגד שר הביטחון בני גנץ הדורשת לחייב את משרד הביטחון והמנהל האזרחי לבטל את איסור מכירת המקרקעין ל'זרים', כפי שהמליצו הגורמים המקצועיים במשרד הביטחון. בפברואר 2022 הצטרפו לעתירה משה זר וישראל ציגלמן שנפגעו באופן ישיר מהחוק, ובג"ץ הוציא צו על תנאי המורה לשר הביטחון להשיב מדוע לא יבוטל החוק.
הפורט השביעי
הפורט השביעי (ליטאית: VII Kauno fortas) היא מצודה, הנמצאת בשכונת "ההר הירוק", אחת מתוך מערכת מצודות שהוקמו בסוף המאה ה־19 סביב העיר קובנה שבליטא. הפורט שימש כאחד מאתרי רציחתם של יהודי קובנה במלחמת העולם השנייה. בין ה-30 ביוני ל-10 באוגוסט 1941 הוצאו להורג במקום כ-7,000 יהודים. לאחר רצח יהודי קובנה שימש המקום כמחנה שבויים ומתקן אימונים של כוחות העזר של הנאצים. בליטא שלפני המלחמה, בתקופת ברית המועצות ובליטא העצמאית עד 2009 שימש כמחנה צבאי. בשנת 2011 נפתח לציבור כמוזיאון היסטורי, לאחר שיפוצים שהחזירו לו את מראהו מסוף המאה ה-19.
הפורט השביעי שוכן בז'ליאקלניס (Žaliakalnis), כק"מ מצפון למרכז קובנה.
היסטוריה
בנייתו של הפורט השביעי החלה ב-1883 לפי תוכנית של האימפריה הרוסית. כחלק ממערך מצודות שהיוו חלק מ"מבצר קובנה" ונועדו להגן על העיר במקרה של פלישה גרמנית. העבודות הסתיימו ב-1890. המבנה כולו נבנה מלבנים אדומות. המצודה הוקפה בחפיר וכנים לתותחים, בנוסף צוידה במקלעי מקסים. במלחמת העולם הראשונה צוידה המצודה בתותח קאנֵה (Canet) גדול בקוטר 6 אינץ'/45 קליברים (תותח ימי שהוסב להגנה נייחת על מצודות). למרות הביצורים הכבדים נכבשו מצודות קובנה בקלות על ידי הגרמנים ב-1915.
משנת 1919 שימשה המצודה בסיס צבאי של צבא ליטא. ב-1924 הועבר למקום הארכיון הלאומי והצבאי והמקום עבר התאמות שונות לצורך כך. גם בשנים 1940–1941, במהלך הכיבוש הסובייטי, שימש הפורט כבסיס צבאי.
בתקופת הכיבוש הנאצי
ב-29 ביוני 1941, ימים ספורים לאחר כניסת הוורמכט לליטא, נתן אלפרד רוזנברג, השר האחראי על ניהול השטחים הכבושים במזרח, הוראה לרכז את היהודים באתרי ריכוז. יום לאחר מכן החליטה הממשלה הזמנית של ליטא להפוך את הפורט השביעי למחנה ריכוז והרג. על ריכוז היהודים ורציחתם במקום הופקדה משטרת העזר הליטאית, שאך-זה הוקמה. ניהול המבצע, לפי דו"ח יגר, הופקד בידי איינזצקומנדו 3. תוך ימים ספורים נכלאו בפורט כ-10,000 יהודים שנחטפו מבתיהם ומן הרחוב בקובנה על ידי המשטרה ו"אקטיביסטים" (מתנדבים מקומיים שנקראו בפי היהודים "כאפונעס"). במצודה ריכזו את היהודים, התעללו בהם, מנעו מהם מים ומזון וירו ברבים מהם. לאחר זמן-מה הפרידו בין הנשים והילדים, שנכלאו במרתפים לבין הגברים, שאולצו לחפור בורות בחצר המצודה. רוב הנרצחים במקום היו גברים (כ-3,000) שנרצחו במסגרת טבח שהתרחש בימים 4-6 ביולי. הנשים והילדים, שעברו התעללות, אונס ועינויים, שוחררו. מחנה הריכוז נסגר עם העברת ליטא לשלטון גרמני ישיר ב-10 באוגוסט, אז הועברו היהודים שהיו כלואים במרתפיו לפורט התשיעי. בין הנרצחים במקום תלמידי ישיבת ברנוביץ' יחד עם רבם, הרב אלחנן וסרמן.
לאחר שהפסיק לשמש כמחנה ריכוז והשמדה, הפך המקום למחנה שבויים בשם סטלאג 336 ובו שוכנו שבויי מלחמה אוקראינים ורוסים. כ-35,000 מהם מתו במקום מרעב, מקור ומחלות. במקביל שימש המקום כמתקן אימונים לכוחות עזר (בגרמנית: Hilfswilliger, "מתנדבים" כלומר שבויי-מלחמה ששירתו בצבא האדום וערקו על מנת לשרת את גרמניה הנאצית ורבים מהם שימשו כשומרים במחנות ריכוז).
לאחר המלחמה
בתקופה הסובייטית שב ושימש הפורט כמחנה צבאי וכיחידת מחסני אספקה. גם לאחר שליטא קיבלה עצמאות ב-1993, המשיך האתר לשמש כמחנה צבאי עד 2007. בשנת 2009 החלו באתר שיפוצים במטרה לשחזר את מראהו עם הקמתו, על ידי עמותה מקומית למורשת צבאית ולפתוח במקום מוזיאון ומכון מחקר לביצורי קובנה. בשנת 2011 נחשפו קברי האחים של 4,000 מן הנרצחים באתר, ליד חומתו ובמקום הוקם אתר הנצחה.
חיים חמיאל
חיים יצחק חמיאל (כמיעל) (כ"ד בטבת תרע"ז, 18 בינואר 1917 – כ"ג אייר תשע"א, 27 במאי 2011), היה איש חינוך, סופר, משורר, ד"ר לספרות עברית, חוקר המקרא ותרגומיו. כיהן כמנכ"ל המחלקה לחינוך ותרבות תורניים בגולה של הסוכנות היהודית במשך 30 שנה.
ביוגרפיה
נולד באוסטרולנקה בפרובינציית מזוביה בפולין. את השכלתו היסודית, התיכונית והפדגוגית רכש בפולין והוסמך להוראה בוורשה. למד בישיבת לומז'ה בפולין. ב-1938 ניהל את בית הספר העברי במוטלה ליד פינסק. עלה ארצה באוניית המעפילים אסימי בשנת 1939.
שימש כמורה בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים, ומעת עלותו לירושלים שימש כמורה בסמינר למדריכים דתיים בבית וגן, בסמינר ליפשיץ למורים, בבית צעירות מזרחי ובמקומות נוספים.
שימש כמרצה לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטה העברית ולאחר מכן כמרצה לספרות ולחינוך באוניברסיטת בר-אילן וכמרצה אורח בישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנת 1996 קיבל את תואר יקיר ירושלים.
חמיאל יזם את קבלת בוגרי תיכון דתי בחו"ל ללימודים בישיבות גבוהות בישראל. הקים את מכון גולד למורים מחו"ל בירושלים. הקים את בית המדרש לתורה [BMT] לתלמידי חו"ל בירושלים. היה המנוע מאחורי פרופ' נחמה ליבוביץ להוצאה לאור של גליונותיה לפרשת השבוע ואחר כך להוצאה לאור של ספריה 'עיונים בספר בראשית - דברים' בהוצאת המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה.
חיים חמיאל נפטר בירושלים ביום כ"ג באייר תשע"א, 27 במאי 2011 ונטמן בחלקת יקירי ירושלים בהר המנוחות.
לחמיאל שלושה ילדים. בנו ד"ר אפרים חמיאל חוקר ומחבר ספרים בתחום המחשבה היהודית. בתו נירה קרמר היא אשת חינוך ואומנות ומטפלת ברפלקסולוגיה. בנו פרופ' דני חמיאל הוא פסיכולוג, בונה תוכניות קהילתיות בתחום הפסיכולוגיה, חוקר ומרצה.
רשימה (חלקית) של ספריו
חמיאל כתב ספרים ומאמרים רבים בנושאי חינוך ומקרא וכן תשעה ספרי שירה. כן ערך קובצי מאמרים בנושאים של חינוך ותרבות תורניים כמו "מעיינות" - מאסף לענייני חינוך והוראה, 11 כרכים, 1985-1952, "עיונים בחינוך ובהוראה" - ספר זיכרון לחיים צבי אנוך, תשמ"א, ו"נתיבה", כולם בהוצאת המחלקה לחינוך ותרבות תורניים בגולה.
המקרא ותרגומיו
מפעלו הספרותי העיקרי היה הוצאת אחד-עשר חלקי המקרא ותרגומיו (בחמישה כרכים) שבחן ופירש את התרגומים הארמיים למקרא.
גביע העולם בכדורסל 3x3 לחירשים 2022
גביע העולם בכדורסל 3x3 לחירשים 2022 הוא התחרות הראשונה מסוג זה, שהייתה אמורה להתקיים בכפר המכביה בישראל ב-6–10 בספטמבר 2020, אבל נדחתה ל-7–10 בספטמבר 2022 עקב מגפת הקורונה. התחרות נערכה על ידי (Deaf International Basketball Federation) והתחרו בה חירשים וכבדי שמיעה ב-14 נבחרות גברים ו-8 נבחרות נשים
רקע
כדורסל 3x3 הוא משחק כדורסל הנערך על חצי מגרש עם סל אחד, שלושה שחקנים בכל קבוצה וכדור 6, הקטן מכדור 7 בכדורסל.
ב-12 במרץ 2020 הודיע מזכ"ל הפדרציה יורגן אנדרס כי ההכנות לתחרות בישראל בספטמבר 2020 נמשכות כסדרן, בכפוף להודעות של ארגון הבריאות העולמי. ב-2 ביוני 2020 הודיע המנהל הטכני דריו פיגנאטארו על דחיית המשחקים לספטמבר 2022, משום שלשנת 2021 כבר נקבעו שלוש תחרויות אחרות: אליפות אירופה בכדורסל לחירשים, גביע אירופה בכדורסל לחירשים ואולימפיאדת החירשים.
לתחרות בספטמבר 2022 הגיעו מאוקראינה שתי נבחרות גברים ונבחרת נשים. גם מונגוליה שלחה שתי נבחרות גברים. לישראל המארחת היו שתי נבחרות גברים ונבחרת נשים.
בתחרות השתתפו נבחרות הגברים: אוקראינה 1, אוקראינה 2, אסטוניה, ארגנטינה, ארצות הברית, טאיפיי, יוון, ישראל 1, ישראל 2, מונגוליה 1, מונגוליה 2, סלובניה, ספרד ופולין בשני בתים. נבחרות הנשים היו: אוקראינה, איטליה, ארצות הברית, טאיפיי, יוון, ישראל, פולין ושוודיה בבית אחד.
רעיה אדמוני
רעיה אדמוני  (נולדה ב-1947) היא עורכת ומגישת תוכניות רדיו ישראלי ומדבבת בתוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה
רעיה נולדה וגדלה בשכונת נחלת אחים בירושלים. אביה נחמיה רוט עלה לארץ בהיותו בגיל 15 מצ'כוסלובקיה. אמה לאה לבית משפחת הרשלר היא ילידת ירושלים, יש לה אחות גדולה ואחות קטנה. בהיותה בת כ-10 עברה רעיה עם משפחתה להתגורר בשיכון "ותיקי ההגנה" בשכונת טלביה. למדה ביסודי ובתיכון בבית הספר הדתי "מעלה".
את קריירת הרדיו שלה החלה כבר בגיל 13 כשהשתתפה בתסכיתי רדיו של אולפן הילדים הירושלמי של קול ישראל אותו ניהל הבמאי אלף ארי וולף. במקביל השתתפה בתסכיתים רבים אחרים של מחלקת הנוער ברדיו כשחקנית ילדה. תפקידה הראשון היה של נמר ב"ספר הג'ונגל", אבל הייתה גם האסופית ועוד דמויות רבות אחרות בתסכיתים שונים. עם הזמן גם ביימה תסכיתים וערכה תוכניות כפרילנס.
רעיה למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה הסמכה לעסוק בעריכת דין ואף חיפשה עבודה בתחום. בשנות ה-70 הציעה לה מרים הרמן, מנהלת מחלקת השידורים לילדים ולנוער בקול ישראל, להחליף באופן זמני את אחת העורכות שנסעה לשנתיים לארצות הברית עם בעלה. הזמני הפך לקבוע. מאז ועד היום רעיה עורכת ומגישה תוכניות ברדיו מן המניין. היא הייתה מהמגישות הבולטות בתוכניות הילדים והנוער בקול ישראל בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ובכלל זה השתתפה בתוכנית הילדים לבת ולבן ולמי שמתעניין. במסגרת תוכניות אלה היא ערכה וביימה תסכיתים, קראה סיפורים ושירים, ובימי שישי ב-2 בצהריים ברשת א' ערכה והגישה את הפינה "שירים וברכות כבקשתכם"-שירים וברכות לבקשת המאזינים.
בנוסף דיבבה את פינוקיו ואת בלה ב"פינוקיו" ואת קולה של איזמרלדה החתולה מתוכנית הטלוויזיה "הצריף של תמרי". כמו כן דיבבה את אוליביה ב"אורסון ואוליביה". קולה הצעיר, שלא השתנה עם השנים, מטעה רבים לחשוב שמדברת ילדה.
בהמשך עברה אדמוני לערוך ולהגיש גם תוכניות למבוגרים. היא שימשה עורכת מוזיקלית והייתה למגישה נוספת בתוכנית הרדיו "נתיבה מדברת ומקשיבה", שהגישה נתיבה בן-יהודה עד לשנת 2009. היא הגישה ברשת ג את התוכנית "עוד חוזר הניגון" והחליפה את מגיש תוכנית זו אברהם זיגמן שפרש לגמלאות. וכיום היא מגישה את התוכנית "בית הורי" ברשת א' ותוכניות נוספות.
אדמוני נשואה לעו"ד דרור שמחיוף ולהם שלוש בנות.
ברכת הבנים
ברכת הבנים היא ברכה הנהוגה בחלק מקהילות ישראל, בה ההורים (או האב בלבד) מברכים את ילדיהם בליל שבת ובערב יום הכיפורים, ובקצת קהילות אשכנז גם במוצאי שבת. נוסח הברכה העיקרי הוא שלושת הפסוקים של ברכת כהנים.
ברכה זו היא מנהג שמתועד לראשונה בראשית תקופת האחרונים.
מקור המנהג
במקרא בפרשת ויחי, מובא שכשברך יעקב את נכדיו אפרים ומנשה, הקדים ואמר, לפי פרשני המקרא, הכוונה במילים "בך יברך ישראל" היא כי יעקב קבע שברכה זו תהיה נוסח קבוע של ברכה בה יברך ההורה את ילדיו. אולם מפסוק זה אין ללמוד חיוב או מצווה.
שבת
מנהג ברכת הבנים הופיע לראשונה בסוף המאה השש-עשרה בספרו של הרב חיים בן בצלאל אחי המהר"ל מפראג, וכך הוא כותב:מנהג זה השתרש בהרבה קהילות ישראל, ומובא גם הרב יוזפא שמש הביא בספרו מנהגי וורמיזא מנהג זה, גם הרב אהרן ברכיה ממודנה בספרו מעבר יבק תומך במנהג זה ומחזק אותו במקורות קבליים, את דבריו העתיק הרב יחיא צאלח בפירושו לתכלאל.
יום הכיפורים
הרב אפרים זלמן מרגליות והרב אברהם דנציג מביאים שהמנהג הנפוץ לברך את הילדים לפני ההליכה לבית הכנסת.
נוסחים
נוסח הברכה הנפוץ הוא:
לבנים: ישימך אלהים כאפרים וכמנשה.
יברכך ה' וישמרך, יאר ה' פניו אליך ויחונך, ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום.
השורה הראשונה היא ציטוט מדברי יעקב במעמד המפגש בינו לבין יוסף ובניו השורה הבאה היא נוסח ברכת כהנים כלשונה.
גרסה זו מושפעת כנראה מדברי העם לבעז ב, "יִתֵּן ה' אֶת-הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל-בֵּיתֶךָ, כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל".
הנחת ידיים על הראש
המנהג המקובל הוא שהאב מניח את ידיו על ראש הילדים בעת הברכה, בדומה למעשה יעקב בעת שבירך את בני יוסף – מנשה ואפרים. הרב יעקב עמדין לאחר שמביא מנהג זה בסידורו כותב שיש לברך בנשיאת ידיים על ראש הילדים. כדבריו כתב גם הרב יצחק למפרונטי ולדעתו יש להניח יד ימין על יד שמאל.
מחמת חשש זה, כתב הגר"א, שהאב לא יניח את שתי ידיו בעת הברכה, אלא יד אחת בלבד.
פיאם ניאזמנד
סייד פיאם ניאזמנד (בפרסית: سید پیام نیازمند; נולד ב-6 באפריל 1995 בטהראן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ספהאן מליגת העל האיראנית, בהשאלה מפורטימוננסה, ובנבחרת איראן.
קריירת מועדונים
ניאזמנד גדל במחלקת הנוער של פייכאן. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, וערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2018 חתם ניאזמנד בספהאן מליגת העל האיראנית. הוא ערך 89 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-20 באוגוסט 2022 הושאל ניאזמנד למשך עונה אחת לספהאן מליגת העל האיראנית.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת איראן לטורניר מונדיאל 2022.
הסכם ברטיני
הסכם ברטיני (בצרפתית: Le traité de Brétigny, באנגלית: The Treaty of Brétigny), (8 במאי 1360) הוא הסכם שנחתם בין אדוארד השלישי מלך אנגליה לבין ז'אן השני מלך צרפת. ההסכם נחתם בכפר ברטיני שממזרח לעיר שארטר וסימל את סיום חלקה הראשון של מלחמת מאה השנים.
ההסכם נחתם ארבע שנים לאחר שז'אן השני, מלך צרפת נלקח בשבי בידי האנגלים בקרב פואטייה (19 בספטמבר 1356). על פי הסכם זה, אדוארד השלישי ויתר על זכותו לרשת את כתר צרפת ואת דוכסות נורמנדי. מאידך, הוכרה סמכות שלטונו בחבלי גסקוניה ופואטו ובעיר קאלה שלחופי התעלה. הוא קיבל לרשותו גם חבלי ארץ נוספים ובהם סנטון, לימוזן ופריגו. נקבע כופר נפש בעבור שחרורו של המלך ז'אן השני מן השבי האנגלי בסכום של שלושה מיליון מטבעות זהב. כמו כן הוסכם כי יוחזקו 40 בני ערובה לתשלום החוב מקרב האצולה הצרפתית ובהם שני בניו של המלך: ז'אן, דוכס ברי ולואי, דוכס אנז'ו.
ז'אן השני הורשה לשוב לצרפת כדי לגייס את הכספים הדרושים, אך בעת שניסה לעשות כן נמלט בנו לואי, דוכס אנז'ו מן השבי האנגלי. המלך ז'אן השני זעם על הפרת הסכם ברטיני על ידי בנו, דבר שאותו ראה כפגיעה בכבודו. היות שלא עלה בידו לגייס את הסכום הנדרש, חזר ז'אן השני לשביו באנגליה בתחילת 1364 ומת שם באפריל של אותה שנה.
מורשת
האמנה לא הובילה לשלום בר-קיימא, אך השיגה הפוגה של תשע שנים ממלחמת מאה השנים. בשנים שלאחר מכן, הכוחות הצרפתיים היו מעורבים בקרבות נגד האנגלו-נבארזה (ניצחונו של ברטרנד דו גוסקלין בקוצ'רל ב-16 במאי 1364) והברטונים.
ארווידאס אנושאוסקאס
ארווידאס אנוּשׁאוסקאס (בליטאית: Arvydas Anušauskas; נולד ב-29 בספטמבר 1963) הוא פוליטיקאי ליטאי ממפלגת איחוד המולדת, חבר הסיימאס מאז 2008. משמש כשר ההגנה הלאומית מאז 11 בדצמבר 2020.
ביוגרפיה
אנושאוסקאס נולד בווילנה ב-29 בספטמבר 1963. ב-1982 הוא נרשם לאוניברסיטת וילנה וסיים תואר שני בהיסטוריה ב-1989. ב-1983, תוך כדי לימודיו באוניברסיטה, הוא גויס לצבא האדום לשירות חובה של שנתיים. ב-1990 הכריזה ליטא על עצמאותה, ואנושאוסקאס החל לשרת בכוחות המתנדבים של ליטא. במקביל, המשיך את לימודיו באוניברסיטה. ב-1995 הוא השלים דוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת ויטאוטאס הגדול באותה שנה הוא קיבל דרגת לוטננט בכוחות המתנדבים. במקביל היה עמית מחקר במכון הליטאי להיסטוריה. בין 1996–1997 היה פרופסור חבר בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת ויטאוטאס הגדול ובאוניברסיטה הפדגוגית של וילנה. בין 1998–2007 היה ראש המרכז לחקר רצח עם והתנגדות של ליטא (GRLC).
בין 2002–2007 היה פרופסור אורח במכון ליחסים בין-לאומיים ומדע המדינה, אוניברסיטת וילנה, ופרופסור חבר בפקולטה להיסטוריה, אוניברסיטת וילנה בין השנים 2002–2008. במהלך הקריירה האקדמית שלו, אנושאוסקאס כתב למעלה מ-100 ספרים ומאמרים, וכן 14 תסריטים לסרטים דוקומנטריים. המחקר שלו מתמקד בעיקר בשירותי הביטחון הליטאיים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, ובתקופת השלטון הסובייטי בליטא. בשנת 2008 ביוזמת ארווידאס אנושאוסקאס החלו משטרת ליטא והתובע הכללי של ליטא בחקירה נגד יצחק ארד
לבוש מסורתי
לבוש מסורתי או תלבושת לאומית הם בגדים אופייניים לאזור גאוגרפי מסוים או לקבוצה אתנית או דתית או לאזרחים או תושבים של מדינה מסוימת. התלבושות העממיות הן לעיתים מיושנות, אך מבטאות את הזהות הייחודית והמובחנת של האנשים הלובשים אותן. בתקופת ההתעוררות הלאומית במאה ה-19 שבו עמים רבים באירופה ללבוש בגדים מסורתיים, שמקורם בתקופות קדומות יותר, או המציאו בגד שנראה להם קרוב למסורת שלהם, כדי להפגין את ההגדרה העצמית שלהם. כיום יש מגמה כזאת בקרב תושבי מדינות עולם שלישי כחלק מחזרה למנהגים וערכים לא-מערביים וטרום-קולוניאליים.
ארווידאס אנושאוסקאס
ביוגרפיה
ב-11 בדצמבר 2020 מונה לשר ההגנה הלאומית בממשלתה של אינגרידה שימוניטה.
לבוש מסורתי
בשוודיה, בעשור האחרון של המאה ה-19 יצרה האמנית קארין בריו לארסון תלבושות יותר מודרניות ונוחות עבור בנותיה קירסטי ובריטהץ בשנת - 1902 אומץ הבגד כבגד לאומי לנשים השוודיות.
פרטים של גזרת הבגד, צבעו, אופן התפירה ואף אופן לבישתו ודוגמאות בלבוש מסורתי עשויים להעיד על מעמד חברתי, מצב אישי או על השתייכות לתת-קבוצות. לעיתים מספיקה רק בעלות על תלבושת מסורתית כדי להצביע על מעמד מכובד בקהילה. הדבר אמור במיוחד לגבי התלבושות הייחודיות לכוהנים, אצילים, וכדומה.
התלבשות בבגדים מקומיים ומסורתיים נחשבת לחלק ממנהגי פולקלור. ישנן תלבושות המיועדות לחיי היומיום (למשל כובע לבד וחליפה שחורה בקהילה היהודית חרדית). תלבושות אחרות מיועדות ללבישה רק באירועים מיוחדים חתונות, חגים (למשל שטריימל בקהילה היהודית-חרדית), או פסטיבלים לאומיים.
תלבושת לאומית ישראלית
בישראל אין תלבושת לאומית מעצם היותה מדינה צעירה שמרבית אזרחיה הם מהגרים (עולים ממדינות שונות או צאצאים של מהגרים ממדינות שונות. אך יש כאלו שמשווים את הלבוש המסורתי היהודי למעין לבוש ישראלי עקב היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית בעלת רוב יהודי. עם זאת, יש לישראל כמה פריטים שהפכו עם השנים לפריט לבוש ישראלי, כובע הטמבל שאף הונצח בקריקטורה של דוש על ראשו של שרוליק, בגדי חאקי, בגדי אתא ומדים של חיילים. להקות ריקוד לבושות בדרך בשלל תלבושות המחקות לבוש של עמים אחרים או של קבוצות שחיות במדינה.