cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגאקורה
ביקורת
למרות שההגקורה נחשב לאחד מהמסמכים המפורסמים הדנים בתרבות הבושידו, יש המיחסים לצונטומו פנאטיות, תווית שהוא עצמו לא התנגד לה. לדוגמה, ביקורתו על ארבעים ושבעה הרונין טוענת שהרונין לא היו צריכים לחכות שנה עד שנקמו את מותו של אדונם, אלא היו צריכים לנסות ולנקום מיד, למרות שפעולה מיידית הייתה נכשלת קרוב לוודאי. אף שרבים רואים את ההצלחה של הרונין ומהללים את סבלנותם, צונטומו סבר שפעולה מיידית חשובה יותר מהצלחה או כישלון.
דו-חיים של ארץ ישראל
ארץ ישראל היא אזור בעל אקלים צחיח יחסית לאזורים אחרים, בהם המגוון הביולוגי של הדו-חיים רב יותר. מקורות המים בארץ דלים באופן יחסי. מסיבה זו, חסרי הזנב, הזקוקים ללחות מתמדת ולשפע מים, אינם נמצאים בשפע באזור. לדו החיים ממשפחת הסלמנדריים החיים בארץ, הסלמנדרה הכתומה וטריטון הפסים, מהווה ישראל גבול תפוצתם הדרומי. בישראל ישנם 8 מיני דו-חיים.
בעייתם העיקרית של הדו-חיים החיים בישראל היא מצוקת המים. בשל תלותם בשלוליות חורף על מנת להתרבות עלולים חורפים יבשים ודלים במשקעים לגרום לירידה חדה בפעילות הרבייה. מצבן של אוכלוסיות הדו-חיים בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 היה טוב. התפתחות היישוב בארץ הביאה להפרחת השממה ובין היתר לפעולות אשר היטיבו עם אוכלוסיות הדו-חיים. בריכות מעשה ידי אדם שימשו את דו-החיים להתרבות, וכן תעלות בצדי כבישים ונתיבי רכבות. תעלות אלו התמלאו מים בחורף והביאו באופן ישר לגידול באוכלוסיית דו החיים בארץ. מצב זה נמשך עד סוף שנות ה-40, עת הוקמה מדינת ישראל.
שלוליות החורף (הנקראות לעיתים "בריכות חורף") היוו מאז ומתמיד מוקד להתרבות של יתושים, אולם אם התערבות האדם הייתה מעטה, מנעו חרקים ודו-חיים את התפשטות אוכלוסיות היתושים. כשהוקמה מדינת ישראל, הורה משרד הבריאות על ריסוס בריכות החורף בחומר חדש, DDT, שהשמיד את אוכלוסיות היתושים, אך גם את אוכלוסיות החרקים והדו-חיים. אלו האחרונות התאוששו מהפגיעה לאט, היות שהתחדשותן איטית יחסית, בעוד היתושים חזרו להתפשט במהרה. בסופו של דבר המטרה שלשמה רוססו בריכות החורף לא הושגה ואוכלוסיית הדו-חיים בארץ נפגעה קשות. בנוסף, תוכניות פיתוח, בנייה וחקלאות הביאו להרס בתי גידול של דו-חיים.
CAMP
cAMP (ראשי תיבות של Cyclic adenosine monophosphate) היא מולקולה חשובה למספר רב של תהליכים ביולוגים. מולקולה זו היא נגזרת של אדנוזין טריפוספאט (ATP).
סנתוז
cAMP מופק ממולקולת ATP על ידי אדנילט ציקלאז (AC) שהוא חלבון הנמצא בממברנת התא, חלבון זה משופעל בעזרתם של ההורמונים גלוקגון ואפינפרין. בעת קישור הורמונים אל GPCR באתר המטרה שלהם על פני הממברנה החיצונית של התא, מתרחש שינוי בתוך התא המאפשר קישור של חלבון ממשפחת חלבוני ה-G לחלבון הממברנלי אדנילט ציקלאז ולהפעלתו.
בשלב הבא מתפצל הטרימר לשתי יחידות: יחידת אלפא ויחידה המורכבת מבטא וגאמא כך שהן מחוברות לדימר, חלבון אלפא (S) נודד לאדנילט ציקלאז ומשפעל אותו. בשלב זה אדנילט ציקלאז מושך אליו מולקולות ATP והופך אותם למולקולות cAMP. לתהליך זה ידועות שתי בקרות. הראשונה- המאפשרת את הפסקת אדנלט ציקלז, היא החלפה של GTP ל-GDP G אלפא מתנתק מהחלבון ומתחבר שוב לטרימר ההתחלתי. דרך שנייה- היא תחרות של G אלפא (Q) אשר מתחרה על הקישור לאדנילט ציקלאז.
פעילות
cAMP הוא שליח שניוני המשמש למעבר אותות תוך־תאים, כגון תרגום של מסרים המועברים על ידי הורמונים, למשל גלוקגון ואדרנלין שאינם יכולים לחדור את ממברנת התא. תכליתו של cAMP הוא בעיקר שפעול של PKA (protein kinase A) ובקרה על התופעות הפיזיולוגיות המופיעות עקב הופעת ההורמון. כמו כן, הוא מבקר מעבר סידן דרך תעלות יוניות.
בבני אדם
אצל בני האדם cAMP משפעל את PKA, שבמצב הלא-פעיל הוא טטרהמר (מורכב מארבע תתי-יחידות). אנזים זה מורכב משתי תתי-יחידות רגולטוריות (בקרה) ושתיים קטליטיות, כיחידה C2R2. כאשר ביחידות הרגולטוריות ישנם אתרים הקושרים cAMP ואזור חלבוני המתאים בצורה קומפלימנטרית לאתרים הפעילים של היחידות הקטליטיות.
החלבונים המזורחנים יכולים להיות אחראיים על מספר פעולות המתרחשות בתא (לדוגמה הגברת הגלוקונאוגנזה).כמו כן ישנם חלבונים שבעת זירחונם נקשרים ל DNA וגורמים לביטוי מוגבר של גן מסוים. לא כל חלבוני קינאז מגיבים ל-cAMP: מספר חלבוני קינז אינם תלויים ב-cAMP לדוגמה פרוטאין קינאז C.
בחיידקים
רמת ה-cAMP משתנה בהתאם למצע הגידול של החיידק. בנוכחות גלוקוז, שהוא מקור האנרגיה הנפוץ ביותר בטבע, רמת ה-cAMP נמוכה. באופרון הלקטוז ישנו רפרסור היוצר מחסום פיזי שלא מאפשר ל-RNA פלימראז לשעתק את מקטע ה-DNA הנחוץ.
קומפלקס זה מאפשר קישור טוב ל-DNA. דוגמה לפעילות cAMP: ווסת חיובי של lac operon. בסביבה בה יש ריכוז נמוך של גלוקוז cAMP נקשר לאתר על CAP. החלבון הופך עצמו לפעיל ונקשר לאתר ספציפי ליד lac פרומוטור. צורה זו נוחה לרנ"א פולימראז להקשר בסמיכות לפרומוטור, על מנת להתחיל שעתוק של lac operon. בריכוז גבוה של גלוקוז, ריכוז cAMP פוחת ו-CAP משתחרר מ-lac operon.
cAMP וסרטן
חוקרים סבורים כיום כי חוסר בקרה על רמות cAMP קשור להתפשטות סרטן בתאים נגועים.
במוח
מחקרים בעת האחרונה מראים כי cAMP משפיע על תפקוד האונה הקידמית במוח שאחראית על המחשבות המורכבות שביכולתנו לבצע (רקמת הקורטקס הקידמית). פעילות רגולטיבית של תעלות יונות במוח (HCN) מבוצעת בנוכחות cAMP אשר מאפשר את פתיחתן. עליה לרמות גבוהות של cAMP מאלצות את התעלות להישאר פתוחות. דבר זה גורם לתאי המוח לתקשורת לקויה ובכך משתבשת פעילתו של המוח.
מיכאיל אחמטלי
מיכאיל אחמֶטֶלי (בגאורגית: მიხეილ ახმეტელი; 1895-1963) היה מהגר, איש אקדמיה, מומחה לחקלאות סובייטית ולזמן מה גם ראש מכון מכון ואנזה, מכון מחקר בניהול האס אס שליד המוסד ללימודי ברית המועצות בגרמניה הנאצית.
ביוגרפיה
בשנת 1937 העביר השלטון הנאצי חלק מהמכון סמוך לברלין למכון מחקר בבעלותה, מכון ואנזה; ואחמטלי מונה למנהל המכון החדש. בתחילה הוא היה ביחסי ידידות עם אלפרד רוזנברג והשלטונות ציפו ממנו לספק חוות דעת על הכלכלה הסובייטית. תחת הפסבדונים קונסטנטין מיכאל, הוא כתב ספר על החקלאות הסובייטית ועל הקולקטיביזציה הכפויה. בשנת 1940 הוא הודח מתפקידו. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שימש כמנהל הוועידה הלאומית הגאורגית שבסיסה היה בברלין, שהתמקדה בגיוס שבויי מלמה גאורגים-סובייטים ממחנות הריכוז הנאציים ללגיון הגאורגי. לאחר המלחמה, התיישב אחמטלי במינכן ועבד כפרופסור באוניברסיטת מינכן. הוא נשאר אופוזיציה לשלטון הסובייטי בגאורגיה ולקח חלק בגוש האומות האנטי בולשביקיות.
בית הנוטרים (בנימינה)
המבנה החליף את התחנה הראשונה אשר שכנה במרתף מלון הולץ.
בין השנים 1946-1936 מפקד התחנה היה מאיר פולק (2018-1910) . גג התחנה שימש כעמדת תצפית וממנו התקיים קשר עם יישובי הסביבה באמצעות איתות מורס בלילה, ואיתות שמש ביום.
המבנה הוסב למוזיאון בשנת 1996, בידי העמותה לשימור ושחזור עבר המושבה בנימינה. בקומה השנייה של המבנה מוצגים כיום מקלעים, פנס איתות שהיה בשימוש בתחנה ותחנת שידור מחתרתית אשר הייתה בשימוש ההגנה. במקום מוצבת כיום גם דמותו של קפטן דרקפורד, מפקד בריטי אשר העלים עין מפעילויות בלתי חוקיות של אנשי ההגנה בבנימינה. מחוץ למבנה מוצב סליק חבית של ארגון ההגנה אשר התגלה ריק מתוכן בבית הקברות של בנימינה במאי 1995.
Did You Know That There's a Tunnel Under Ocean Blvd
Did You Know That There's a Tunnel Under Ocean Blvd (בעברית: האם ידעת שיש מנהרה מתחת לשדרות אוקיינוס) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. האלבום יצא לאור ב-24 במרץ 2023, בהוצאת חברות התקליטים פולידור רקורדס ואינטרסקופ רקורדס. האלבום הופק על ידי מייק הרמוסה, ג'ק אנטונוף, מייק הרמוסה, דרו אריקסון, זאק דאוס ובנג'י, וכולל שיתופי פעולה עם ג'ון באטיסט, האב ג׳ון מיסטי, טומי ג׳נסיס, בליצ'רס ו-SYML. ב-7 בדצמבר 2022, יצא הסינגל הראשי ונושא שמו של האלבום.
זהו אלבום המשך לאלבומי האולפן השביעי והשמיני של די ריי Chemtrails over the Country Club ו-Blue Banisters (2021).
רקע והכרזה
שלושה סינגלים מתוך Did You Know That There's a Tunnel Under Ocean Blvd הופיעו לראשונה לקראת יציאת האלבום. ב-7 בדצמבר 2022, יצאה רצועת הכותרת של האלבום, המשמשת כסינגל המוביל, והאלבום היה זמין להזמנה מראש. "A&W", יצא לאור כסינגל השני, ב-14 בפברואר 2023. שני הסינגלים זכו לשבחי המבקרים, כאשר האחרון זכה בתואר "הרצועה החדשה הטובה ביותר" על ידי פיצ'פורק. הסינגל השלישי והרצועה הפותחת מהאלבום, "The Grants", הופיעה לראשונה בתוכנית Future Sounds של BBC Radio 1 עם קלרה אמפו ב-14 במרץ 2023, ולאחר מכן יצאה לאור בפלטפורמות סטרימינג.
האלבום תוכנן במקור לצאת ב-10 במרץ 2023, והאלבום נדחה ל-24 במרץ ב-13 בינואר 2023, מסיבות לא ידועות. יצירת האלבום צולמה על ידי משתף הפעולה התכוף של דל ריי, ניל קרוג, ונבחרה מתוך 65 תמונות שונות, כולל אחת שבה דל ריי הופיעה בה בעירום מלא. בהשמך חשפה דל ריי על ההחלטה שלא להשתמש בתמונת העירום, ואמרה שהיא "רצתי לחשוף משהו על עצמי שלמעשה חשבתי שהוא יפה", אך מאוחר יותר תהייתי אם ההחלטה להופיע בעירום היא ביטוי אמנותי או שתיראה כמגשימה צריך להיראות. בסופו של דבר החלטתי שלא להשתמש בתמונה על מנת "לתת לשירים לדבר בינתיים". רשימת הרצועות של האלבום נחשפה ב-13 בינואר 2023.
הרכב
Did You Know That There's a Tunnel Under Ocean Blvd מורכב מ-16 רצועות, המורכב מ-14 שירים ושני הפסקות ביניים. האלבום מופק על ידי דל ריי וג'ק אנטנוף, משתפי פעולה תכופים, וכן מייק הרמוסה, דרו אריקסון, זאק דאוס ובנג'י; הוא כולל שיתופי פעולה עם ג'ון בטיסט, ריופי, האב ג'ון מיסטי, טומי ג'נסיס, בליצ'רס ו-SYML. בראיון שערכה בילי אייליש לדל ריי, היא חשפה שהיא רצתה שמוזיקת האלבום תהיה "אלמנט רוחני". היא גם חשפה כי הפיכת האלבום לתחושה "חסרת מאמץ לחלוטין" בניגוד לגישה של "בניין העולם" שהיא נקטה בכתיבת Norman Fucking Rockwell!. "Margaret", הרצועה ה-13, נוצרה בהשראת ארוסתו של אנטנוף, מרגרט קוואלי, וכוללת את להקתו של אנטנוף, בליצ'רס. "Kintsugi" ו-"Fingertips" תוארו על ידי דל ריי כ"ארוכים במיוחד ומלאי מילים", המכילים את "מחשבותיה הפנימיות ביותר". הרצועה הסוגרת, "Taco Truck x VB", נחשדה מיד על ידי מעריצים לסמפל, אינטרפולציה או לערב את השיר שלה מ-2018 "Venice Bitch" בדרך כלשהי לאחר פרסום רשימת הרצועות; בראיון למגזין רולינג סטון בריטניה, דל ריי אישרה את החשדות הללו, והסבירה כי הרצועה תהיה "הגרסה המלוכלכת, הכבדה, המקורית והבלתי נשמעת של 'Venice Bitch'."
חתימה דיגיטלית אל-גמאל
אלגוריתם חתימה דיגיטלית של אל-גמאל (ElGamal) הוא מנגנון קריפטוגרפי אקראי לחתימה דיגיטלית עם נספח (שהחתימה מהווה תוספת נפרדת למסר ואינה הצפנה של המסר עצמו). האלגוריתם הוא פרי המצאתו של טאהר אל-גמאל שפרסם ב-1986 את רעיון השימוש במפתח-פומבי ליצירת מנגנון חתימה דיגיטלית המבוסס על בעיית הלוגריתם הבדיד בהשראת עבודתם של דיפי והלמן ב-1976. אף על פי שהשימוש במנגנון המתואר בהמשך לא נפוץ מבחינה מעשית, הוא מהווה בסיס לפיתוחים דומים והוביל בין היתר להמצאת אלגוריתם DSA שהוא למעשה וריאציה של אל-גמאל.
חתימת אל-גמאל נקראת "אקראית" כיוון שהיא מערבת שימוש במספר פסאודו-אקראי שונה עבור כל מסר (ראו להלן). כמו כן חתימת אל-גמאל מחייבת שימוש בפונקציית גיבוב קריפטוגרפית. מנגנון החתימה מייצר 'תווית' הנשלחת יחד עם המסר ליעדה בעוד המסר עצמו נותר קריא. התווית מאפשרת למקבל המסר להבטיח את שלמותו ולאמת את מקורו על ידי פענוח התווית והשוואת תוצאת פונקציית הגיבוב של המסר עם תווית. מכיוון שרק בעל המפתח הפרטי המתאים יכול לייצר את התווית האמורה, ניתן להסיק שהוא מקור המסר. אם מתגלה הבדל כלשהו אזי בסבירות גבוהה מאוד המסר שונה בדרך.
הכנת מפתחות עבור חתימת אל-גמאל
המשתמש מייצר מפתח ציבורי ומפתח פרטי מתאים כדלהלן:
המפתח הציבורי הוא המפתח הפרטי הוא \ a.
חתימה
תהליך החתימה על המסר \ m:
\ H(m) הוא תוצאת הפעלת פונקציית גיבוב בטוחה כלשהי על המסר לפני החתימה. החתימה על המסר \ m היא צמד הערכים \ r,s.
אימות
תהליך אימות החתימה נעשה בעזרת המפתח הפומבי של החותם.
החתימה מתקבלת כאותנטית אם ורק אם \ v_1 = v_2.
הוכחה לנכונות תהליך האימות
אם מכפילים את שני צידי המשוואה בשורה 4 בתהליך החתימה לעיל ב-\ k, מקבלים:
לכן:
מזה נובע:
על כן: \ v_1 = v_2.
ביטחון
אם נתונות המשוואות עבור המסרים \ m_1 ו-\ m_2 בהתאמה:
אזי.
אם \ s_1 - s_2 לא שקול ל-\ 0 (מודולו \ p-1), יוצא ש-
פונקציית גיבוב
הצורך בפונקציית גיבוב נובע מהעבודה שמשוואת החתימה (ללא פונקציית הגיבוב) מאפשרת לתוקף לזייף את החתימה כדלהלן: הוא בוחר זוג הערכים \ u,v כאשר \ v זר ל-\ p-1 ומחשב את  השקול ל-  וכן. במקרה כזה הערכים \ r,s יהיו חתימה תקפה עבור המסר היות ש:. בכך הצליח למצוא מסר אחר שעבורו נוצרה חתימה זהה. פונקציית הגיבוב מבטלת בעיה זו.
התקפות
שימוש באלגוריתם תחשיב אינדקסים כדי לתקוף את מנגנון החתימה אפשרי במקרה ש-\ p קטן. על כן רצוי ש-\ p יהיה גדול דיו כדי לסכל התקפה כזו (ההנחה היא כי סדר גודל של 2000 ספרות בינאריות מספק). כמו כן רצוי של-\ (p-1) יהיה גורם ראשוני גדול כדי לסכל התקפה באמצעות אלגוריתם פוליג-הלמן. שיקול בטיחותי נוסף הוא בצורך שהיוצר \ \alpha יהיה יוצר של תת-חבורה של מסדר ראשוני כלשהו במקום יוצר של  ישירות. מאחר שמצב זה האחרון מהווה נקודת תורפה אם היוצר \ \alpha הוא מחלק של \ (p-1).
יעילות
תהליך החתימה של מנגנון אל-גמאל מהיר יחסית ודורש רק העלאה בחזקה מודולרית אחת. יתרה מזו, \ k^{-1} ניתן להכנה מראש (בעזרת אלגוריתם אוקלידס המורחב) ובמקרה כזה תהליך החתימה דורש רק שתי הכפלות מודולריות. אולם תהליך האימות איטי יותר ודורש לפחות שלוש העלאות בחזקה. שינוי קל של תהליך האימות מאפשר שיפור משמעותי ביעילות. אם משוואת האימות תהיה: והחתימה במקרה כזה תתקבל אם \ v_1 = 1. אזי ניתן יהיה לבצע את שלוש ההעלאות בחזקה במקביל באמצעות אלגוריתם סימולטני.
גרסאות
אלגוריתם אל-גמאל הבסיסי המתואר כאן, למעשה מהווה בסיס למשפחת אלגוריתמים גדולה בה נמנה אלגוריתם DSA, שהמכנה המשותף לה הוא השענות על בעיית לוגריתם בדיד. השוני העיקרי בין הגרסאות השונות הוא בתהליך החתימה.
בהתאמה קלה אפשר לכתוב את השלד הבסיסי של מנגנון החתימה המתואר כאן, כך:
משוואות אילו מתארות את שלב 4 בתהליך החתימה ושלב 3 בתהליך האימות, המתוארים בגרסה הבסיסית לעיל. בתהליך המפורט לעיל הפרמטרים הם:. אולם הפרמטרים \ u,v,w ניתנים להחלפה ביניהם, כדי ליצור גרסאות נוספות של אותו מנגנון החתימה. להלן מספר אפשרויות:
חלק מהגרסאות, מאפשר מימוש יעיל יותר מהיבט מעשי ואילו חלקן מאפשר חישוב חד-פעמי, כשלב הכנה מוקדם. דוגמה 1 מעניינת כיוון שבטיחותה נשענת בין היתר גם על \ r^r, הבעיה הכללית של חישוב עבור \ c קבוע כלשהו, שונה מבעיית לוגריתם בדיד האמורה. אם \ p גדול זו בעיה קשה.
הכללות
אף על פי שמנגנון החתימה המתואר כאן, הוא מעל החבורה הכפלית. למעשה ניתן ליישמו מעל כל חבורה אבלית סופית. כאמור מנגנון החתימה נשען על בעיית לוגריתם בדיד בחבורה \ G כך שחבורה זו צריכה לענות על 2 תנאים הכרחיים:
לואיזה אדמס
לואיזה קת'רין אדמס (באנגלית: Louisa Catherine Adams; 12 בפברואר 1775 – 15 במאי 1852) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס, והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1825–1829.
ביוגרפיה
לואיזה נולדה בלונדון לקת'רין נות' ג'ונסון (Catherine Nuth Johnson), שהייתה אנגלייה ולג'ושוע ג'ונסון (Joshua Johnson), סוחר אמריקאי שהיה לקונסול ארצות הברית בלונדון החל שנת 1790 (אף שהתגוררו בעיר קודם לכן). בהיותה בת שלוש עברה משפחתה לנאנט שבצרפת עקב תמיכתה במהפכה האמריקאית.
ג'ון קווינסי אדמס פגש את לואיזה בלונדון בשנת 1794, בהיותו דיפלומט מטעם ארצות הברית בהולנד. הם נישאו שלוש שנים מאוחר יותר בכנסיית כל הקדושים שליד המצודה. באותה עת היה אבי בעלה ג'ון אדמס נשיא ארצות הברית. בני הזוג עברו לגור בברלין שבפרוסיה בשל תפקידו הדיפלומטי של בעלה כשגריר שם. אדמס הגיעה לראשונה לארצות הברית בשנת 1801. לאחר הגעתה לארצות הברית התגוררו בני הזוג בביתם בקווינסי שבמדינת מסצ'וסטס, בביתם שבבוסטון ובביתם אשר בוושינגטון.
כאשר ג'ון קווינסי אדמס מונה כשגריר ארצות הברית הראשון ברוסיה ב-1809 עברה עם בעלה, ועם בנם בן השנתים צ'ארלס פרנסיס אדמס (Charles Francis Adams) לסנקט פטרבורג. שני בניהם הגדולים נשארו בבוסטון להמשיך בלימודיהם.
אדמס התקשתה להסתגל למנהגים הזרים ברוסיה. בתם נפטרה זמן קצר לאחר לידתה בשנת 1811.
בשנת 1814 במסגרת שיחות השלום בין בריטניה וארצות הברית עברו בני הזוג לגנט (מה שהוביל להסכם גנט). ולאחר מכן מונה בעלה לשגריר בממלכה המאוחדת (תפקיד אותו נשא אף אביו) ובני הזוג עברו ללונדון במאי 1815, שם נשארו להתגורר כשנתיים. הם גרו באילינג, שהיה אז כפר מחוץ ללונדון כדי לחסוך בהוצאותיהם.
עם מינויו של ג'ון קווינסי אדמס לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלת ג'יימס מונרו בשנת 1817 עברו בני הזוג לוושינגטון.
אדמס הפכה חלק מהחברה הגבוהה של וושינגטון והייתה ידועה במסיבות שארגנה לאנשי הסגל הדיפלומטי, ומסיבות התיאטרון שלה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1824 ניצח בעלה לאחר מאבק מתיש שהוכרע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1825 עברו בני הזוג לבית הלבן, שם לקתה בדיכאון לאחר מסע הבחירות הקשה של בעלה, וצימצמה את כמות המסיבות והאירועים בהם לקחה חלק למינימום ההכרחי.
לאחר הפסדו של בעלה בחירות לנשיאות ארצות הברית 1828, חשבה אדמס כי ישובו לביתם בבוסטון, אולם בעלה התמודד ונבחר לקונגרס בשנת 1831 והזוג נשאר בוושינגטון הבירה.
ג'ון קווינסי אדמס נפטר בשנת 1848 בהיותו בבניין הקפיטול. לואיזה נשארה לגור בוושינגטון ונפטרה בשנת 1852 בהיותה בת 77.
לואיזה נקברה לצד בעלה, וכן לצד חמיה ג'ון אדמס ואשתו אביגייל אדמס בכנסייה הקהילתית המאוחדת הראשונה (United First Parish Church) המכונה "כנסיית הנשיאים" (Church of the Presidents) בקווינסי שבמסצ'וסטס.
עד למלניה טראמפ לואיזה אדמס הייתה היחידה מבין הגברות הראשונות של ארצות הברית שנולדה מחוץ לשטח ארצות הברית (או שלוש עשרה המושבות שהיו לארצות הברית).
עורך הדין ארדאשב: מסכת המוות
פרק הבכורה שודר ב-23 בנובמבר 2019 ברשת TV Center המוסקבאית. הופקה על ידי חברת הסרטים Swell Film (СВЭЛЛ ФИЛЬМ) שערכה את הצילומים באזור מוסקבה ולא בעיר בה מתרחשת העלילה. זהו העיבוד הראשון לספריו של איוואן ליובנקו, מחברם של 12 רומנים העוסקים בעורך הדין ארדאשב, היסטוריון ועורך דין מתמחה בסטבפרופול של תחילת המאה ה-20, בעל ניסיון של 25 שנה בתחום המשפטים. במאי הסדרה, סרגיי מזנצב, גילם בשנת 2016 את דמותו של גורדון בראון בסדרה ההיסטורית אנה הבלשית.
תקציר עלילת הסדרה
שנת 1907, שנתיים לאחר מלחמת רוסיה–יפן, הפקיד למשימות מיוחדות לשעבר קלים פאנטלייביץ' ארדאשב מתפטר משירותו במחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית עקב פצע קשה שקיבל בעת שביצע משימה חשאית במזרח התיכון. הוא עובר מסנקט פטרבורג לעיר סטברופול שבפרובינציה, שם הוא רוצה לנהל חיים רגועים ושקטים ובמהרה הופך לעורך דין מפורסם. רבים חולמים להשתמש בשירותיו. עם זאת, הפיכה ללקוח שלו אינה דבר קל - וזה לא קשור לכסף. לארדאשב יש עיקרון קפדני: הוא לוקח את העניין רק אם הוא בטוח לחלוטין בחפותו של הלקוח.
יון תומרקין
יון תומרקין (נולד בישראל ב-22 ביולי 1989) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה
באוגוסט 2008 התגייס לצה"ל לאחר שקיבל דחיית שירות לצורך עבודתו כשחקן. הוא השתחרר מהצבא לאחר שירות של שלוש שנים ביחידת הדוברות של זרוע היבשה.
ב-2018 סיים תואר ראשון בממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה
בשנת 1999, בגיל עשר, שיחק בסרט הטלוויזיה "מי גנב את ההצגה", לצד אביגיל הררי. הסרט שודר בערוץ 2.
ב-2001, כשהיה בן 12, החל לשחק בשלוש העונות של סדרת הטלוויזיה "הילדים מגבעת נפוליאון", ששודרה בערוץ הילדים, וגילם את התפקיד הראשי, עידו.
כמו כן שיחק בהצגת התיאטרון "בעלי חוב" בפסטיבל תיאטרון קצר שבצוותא, בקלטת הילדים "להיות אחים" ובסרט הקולנוע "שישה מיליון רסיסים".
תומרקין גילם בסדרת המדע בדיוני לנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים של HOT במשך שלוש עונות את דמותו של טומי/דילן. על תפקידו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית לילדים ונוער לשנת 2008.
ב-2009 החל לשחק בסדרת הדרמה "חצויה", שם גילם את דמותו של ליאו. באותה שנה גם השתתף בפסטיגל - "קונג פו פסטיגל" בתפקיד קן ג'י וזכה במקום השני עם השיר "כוח מחשבה".
ב-2010 הופיע שוב בפסטיגל - "לילה מטורף בפסטיגל", בתפקיד אלכסנדר מוקדון והופיע עם השיר "כשאמצא אותך". בהמשך שנת 2010 השתתף בסרט "2048" לצד גילה אלמגור, ואילן רוזנפלד, וכן דיבב את האמפרי בסרט ילדים "אלפא ואומגה".
ב-2011 שיחק בסדרת הטלוויזיה "סימני שאלה", ששודרה בערוץ 2 ברשת, בתפקיד אהרון גרוניצקי. באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה "חצויה - הדבר האמיתי" (סדרת בת ל"חצויה" שמדברת לכאורה על החיים האמיתיים של השחקנים), בה גילם את יון.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "תנוחי" ב-HOT 3, כאמנון בר-לב הצעיר.
ב-2013 גילם את החייל תומר בסרטו של יריב הורוביץ "רוק בקסבה". בהמשך השתתף בעונה הרביעית של הסדרה "הבורר", ששודרה ב-HOT3, ושיחק בסרטי הסטודנטים של "ששי קשת לא אוכל פלאפל" עם ששי קשת, ובסרט הקומי והקצר "ביטר לימון". וב-2018 בסרט הקצר "29" עם מיכאל מושונוב.
ב-2014 החל להשתתף בסדרת הילדים "מועדון החנונים" בערוץ זום, בתפקיד אורן טונה.
בפברואר 2015 טס תומרקין לארגנטינה לצילומי העונה השלישית של "גולסטאר", שם השתתף לצד זהר ליבה, גיא זו-ארץ, גל אוחובסקי ואחרים. התוכנית עלתה ב-6 בספטמבר של אותה שנה. תומרקין היה קפטן נבחרת "גולסטאר" ולבסוף נבחרת "גולסטאר" ניצחו. באותה שנה שב לשחק עם השחקנית יעל גרובגלס בסרט האימה הישראלי "ג'רוזלם" דובר-האנגלית בבימוים של האחים יואב ודורון פז, ושיחק בתפקיד ראשי לצד יעל גרובגלס ודניאל ג'יידלין, הסרט דובר אנגלית ומתרחש בירושלים.
ב-2016 שיחק בסדרת הילדים "סוסי פרא" המשודרת בערוץ זום ב-HOT, בתפקיד ליבי, מנהיג חבורת האליטה.
ביולי 2017 פורסם שתומרקין מדגמן עבור רשת קסטרו, יחד עם הדוגמנים הקבועים של הרשת, חולצות טי שרט שנושאות את היצירות של אביו. באותה שנה השתתף בסרט "מועדון החנונים: הסרט". באותה שנה שיחק בסדרת הנעורים "המלאך השומר שלי", בתפקיד לפיד.
ב-2018 גילם בסדרה של ה-BBC "מקמאפיה" את רובן, מעצב גרפי ובן זוגו של עזרא.
ב-2019 שיחק בתפקיד אורח את נילס בסדרה "זה לא הגיל".
חיים אישיים
היה בעברו בזוגיות עם השחקנית עמית פרקש, עם אלכסה תמרי ועם השחקנית והזמרת משי קלינשטיין.
מרקסיזם
מרקסיזם היא תאוריה כלכלית-חברתית והשקפת עולם, המבוססת על הגותו של הפילוסוף קרל מרקס. תאוריה זו הייתה הראשונה במסגרת המטריאליזם הדיאלקטי ואחת מכמה תאוריות סוציאליסטיות שהתגבשו במאה ה-19. עיקרי התאוריה פורסמו בשנת 1848 על ידי קרל מרקס ופרידריך אנגלס, במניפסט הקומוניסטי. המרקסיזם מתייחס לחברה האנושית כתופעה שאינה חורגת מהחוקיות של שאר המרכיבים בטבע. התורה המרקסיסטית גורסת שאין קיום לערכים אוניברסליים (דוגמת אמת, צדק, טוב ורע), והיא רואה בהן השתקפות של אינטרסים בלבד. המרקסיזם מתייחס בביטול לקיומם של עצמים רוחניים כלשהם, ועל כן מתנגד גם לכל גישה אמונית, תאולוגית, או מטפיזית.
לפי השקפה זו, במציאות הקפיטליסטית קיים קונפליקט בין שני כוחות מרכזיים: המדכאים, הם הבורגנים בעלי אמצעי הייצור, ומעמד הפועלים המדוכא שתלוי באמצעים אלה. השקפה זו מבוססת על ההנחה המטריאליסטית שהמהות של האדם היא ייצור לשם קיום, צריכה ושליטה על הטבע. לפי גישה פילוסופית זו, הדת, הפילוסופיה, והמוסר אינן מניעות את המציאות, אלא הן השתקפות של יחסי הייצור, דהיינו היחסים המעמדיים, ובמונחים מרקסיסטיים: מבנה העל הוא השתקפות של מבנה הבסיס. המדינה, לפי מרקס, משמשת ככלי בידי הבורגנים לשימור יחסי הכוחות, והתודעה הכוזבת משמשת ככלי להרדמת תחושות ההתמרמרות של מעמד הפועלים.
אלא שהבורגנות, לשיטתו של מרקס, מכילה בתוכה יסוד של הרס עצמי. מכיוון שזו מעדיפה תחרות על פני שיתוף, היא מייצרת הרבה יותר ממה שנדרש וממה שהציבור יכול לרכוש. כתוצאה מכך, נסגרים מפעלים, האבטלה גדלה ושכר הפועלים יורד, מה שמחמיר את מצב השוק. התשובה הקפיטליסטית לקושי זה היא כיבוש של שווקים חדשים, ושיכלול של אמצעי הייצור על מנת לחסוך בכוח אדם ולייצר יותר ויותר סחורות. מרקס חזה שבסוף תהליך זה מעמד הפועלים ימצא את עצמו מחוץ לתהליך הייצור, ומכאן הדרך להתפכחות מהתודעה הכוזבת ולמרד בסדר הקיים היא בלתי נמנעת.
במשך השנים לא נשאר המרקסיזם בצורתו המקורית. התשתית החשיבתית של המרקסיזם, אמנם לא בצורתו הטהורה, הוסיפה להתקיים, ומורשת המרקסיזם מתקיימת ברוב הזרמים הביקורתיים.
תיאור החברה
המרקסיזם, כתורה מתחום המטריאליזם הדיאלקטי רואה במבנה החברתי (יחסים בין אדם לסביבתו ובין אדם לאדם) את הגורם המעצב בחברה. על-פי גישה זו, מערכות חברתיות שונות משמשות לשימור המבנה החברתי הקיים בחברה. הגישה מתמקדת בהשלכות החברתיות של ההיבטים הכלכליים הטמונים ביחסים שבין הגורמים השונים בחברה, כגון שליט ונשלט, מעסיק ועובדיו.
יסודות החברה
מרקס מחלק את החברה האנושית לשניים: הכוחות המניעים את החברה הם הבסיס הכלכלי שלה, וכל היתר נקרא מבנה העל ומעוצב על ידי כוחות הבסיס.
הבסיס הכלכלי
בבסיס החברה עומדים כוחות הייצור - כלל האמצעים הטכנולוגיים העומדים לרשות החברה ומכתיבים את כמות וסוג המשאבים שהיא יכולה להפיק ואת אופן הפקתם ויחסי הייצור - יחסי הייצור כוללים את מערכת היחסים בין הגורמים השונים השותפים לעשייה הכלכלית - המעמדות. יחסים אלה, לפי מרקס, היו תמיד, מבחינה היסטורית, יחסים של ניצול, בהם מעמד שליט כופה את כוחו ומנצל מעמדות נמוכים ממנו.
מבנה העל
שאר האלמנטים בחברה האנושית, אלו שאינם כלכליים, מקבלים חשיבות משנית במשנתו של מרקס. אלו מעוצבים על ידי הבסיס הכלכלי, ואופיים הוא כזה שיצדיק את שליטתו של המעמד העליון. במבנה העל נכללים אלמנטים רבים שההיגיון הפשוט טוען כי הם אלו שמעצבים את החברה, כמו דת, אידאולוגיה, משפט ותרבות - אך לפי מרקס, לגורמים אלו אין השפעה על המציאות החומרית והם אינם אלא כלי בידי המעמד השליט ליצירת תודעה כוזבת.
ההיסטוריה כמאבק בין-מעמדי
החקירה המרקסיסטית רואה בקונפליקט, מאבק ומשא-ומתן את האמצעים המרכזיים לשינוי חברתי ולחלוקת-משאבים. היא מבוססת על תיאור החברה האנושית כשדה למאבקי כוחות, הנמשכים ללא הרף ומעצבים את מראה החברה.
בסיס החברה, המורכב מהמשאבים וחלוקתם הוא באופיו קובע את חלוקת הכוח בחברה. מכיוון שיחסי הייצור הם אלו שקובעים את מהלך ההיסטוריה, ניתן לבטא אותה כמאבק מתמיד על חלוקת המשאבים והכוח. במאבק זה ניתן להבחין בתת-קבוצות להן אינטרס משותף, אלו הן המעמדות. מעמדות אלו מתחרים ביניהם על השליטה, מאבקים המושפעים רבות מהתפתחות טכנולוגית בלתי פוסקת. התפתחות זו היא חלק מכריע בהיסטוריה שכן היא משנה את יחסי הייצור, אך גם תוצר של ההיסטוריה ושל מאבקי הכוחות בה.
אף על פי שמרקס הבחין במעמדות רבים אשר פועלים בחברה, הוא מחלק באופן גס ומכליל, לשם ההפשטה, את החברה לשני כוחות מרכזיים אשר עיצבו את ההיסטוריה האנושית, ומהם נגזרת פעולתם של כוחות המשנה: מדכאים ומדוכאים. שני כוחות אלו מנהלים ביניהם מאבק בלתי פוסק, מאבק שמסתיים בכל פעם בשינוי מהפכני של החברה כולה.
ההיסטוריה על פי המרקסיזם מורכבת ומפותלת, אך ניתנת, כאמור, להפשטה גסה. התהליכים העיקריים בהם עסק מרקס הם היווצרות האצולה והפאודליזם, יצירת הבורגנות והקפיטליזם, והיווצרותו העתידית של הקומוניזם ושלטון מעמד הפועלים.
דת ולאום כתוצרי המאבק המעמדי
על-פי הניתוח המרקסיסטי הרואה בהשתלשלות ההיסטוריה דינמיקה של מעמדות ויחסי-ייצור, נתפסים חלקים גדולים מהתרבות כמשרתים את יחסי הייצור. כאלו הם האידאולוגיה המאפיינת את החברה, רעיון הדת ורעיון הלאומיות:
המשותף לאידאולוגיה השלטת, לדת וללאום הוא, שעל ידי מניעת שינוי חברתי, הם מסייעים למעמד העליון לשמר את עליונותו, בכך הם משרתים אינטרס ישיר שלו. שני גורמים אלו ניזונים ממצוקות ואנרגיות שליליות המצטברות בזכות הניכור והניצול בחברה, אך מופנים לכיוון מוטעה, שאינו מביא לפתרון הבעיות האמיתיות.
זמן עבודה עודף
מרקס בוחן את שעות העבודה של שכיר במשק הקפיטליסטי, ומגיע להבנה כי זמן זה מורכב משני חלקים: זמן עבודה המשמש לסיפוק רמת החיים הנוכחית, וזמן עבודה עודף. מובן שהחלוקה בין שעות העבודה השונות אינה קיימת בפועל; זהו חישוב מתמטי-תאורטי המבוסס על ממוצע של כל המשק.
לפי מרקס, זמן העבודה העודף נוצר בזכות יעילותם של האמצעים הטכנולוגיים המשתפרים ללא הרף. ההתפתחות הטכנולוגית מגדילה את פריון העבודה, ובכך מאפשרת לצמצם את זמן העבודה המושקע בסיפוק רמת החיים הנוכחית (ממלכת הכורח), בלא לצמצם את רמת החיים. ההתפתחות ההיסטורית הזו מגדילה את חלקו היחסי של זמן העבודה העודף. רמת החיים העולה עם הזמן מאטה את תהליך עלייתו היחסית של זמן העבודה העודף, בכך שהיא דורשת זמן עבודה רב יותר בייצורה.
מרקס מכנה את זמן העבודה המושקע בייצור ברמת החיים הנוכחית בשם ממלכת הכורח. ממלכת הכורח היא האחראית על ייצור החיים החומריים (בסיס החברה). זמן עבודה שאינו מושקע בפיתוח החיים החומריים, ולמעשה לא מושקע ביצירת מוצרים חדשים בשוק, מתממש בצורת ממלכת החירות (מבנה העל של החברה). ממלכת החירות היא המקום בו מתעסק אדם בעיצוב החיים, כלומר שינוי מכוון של החברה, במקום בייצור מוצרי צריכה נוספים.
ימי הביניים
המערכת הכלכלית בימי הביניים התיכונים והמאוחרים הייתה הפיאודליזם, שהתבסס, ככל המערכות הכלכליות שקדמו לו, בעיקר על חקלאות. בתחתית המדרג החברתי ניצבו האיכרים הצמיתים, שהיו מוצמתים לאדמה אותה חכרו כאריסים מאדון האחוזה. מעליהם ניצב במערכת המנוריאלית הווסאל, שהיה אדון האחוזה או אדם חופשי אחר שחכר מאדון האחוזה חלק מאדמתו והחכירה לצמיתים.
מעמדו של הצמית היה שונה מזה של עבד: הוא לא נחשב רכושו של אדון האחוזה ולא ניתן היה לקנות או למכור אותו בנפרד מן האדמה אליה היה מוצמת. לצמית הייתה זכות לרכוש משלו וזכות להוריש את רכושו ולהלכה היה אדון האחוזה גם מחויב בהגנה עליו מפני אדונים אחרים, מפני פגיעה במלחמה וכאשר היו היבולים ירודים. הצמית היה כפות לאדמה וכפיתות או צמיתות זו הייתה מוּרשת. הוא נדרש להעביר חלק נכבד מפרי עבודתו לידי אדון האחוזה, ונדרש גם לעבוד את אדמות אדון האחוזה (הדמסנה). נוסף על–כך היה הצמית כפוף לתביעות שונות למיסים ותשלומים עבור כל פעולה שנחשבה לפגיעה באדון האחוזה, כמו נישואים עם אדם מחוץ לגבולות האחוזה, מעבר של אחד מבני המשפחה מן האחוזה, וכדומה.
בערי השוק ובערים נוצרו בימי הביניים גילדות, שהיו אגודות של בעלי מלאכה או אומנים שעסקו בתחומי מלאכה וייצור כמו סיתות, בניין, סנדלרות, נגרות, ניפוח זכוכית, ציור, ייצור גבינה, וכדומה. כל גילדה תפקדה כמונופול בתחום שליטתה—כלומר, היא החזיקה בשליטה בלעדית על אספקת המוצר או השירות של הגילדה—וכתב זיכיון מטעם המלך הבטיח את יכולתה למנוע מכל אדם שאינו חבר בגילדה לעסוק במקצוע. הגילדות כפו מסלול הכשרה ארוך למקצוע, והעניקו לאלו שצלחו את מסלול ההכשרה הממושך תמיכה רחבה, כולל תמיכה לעת זקנה וסיוע לאלמנות וליתומים.
שני מרכיבים חשובים אלו של המשטר הפיאודלי היו תלויים לקיומם בבידוד היחסי של הערים והאחוזות זו מזו. כל עוד התקיימו האחוזות כישויות אוטרקיות, המספקות את כל צורכי עצמן, וכל עוד תפקדו הגילדות בערים כספקיות בלעדיות של שירותים ומוצרים ללא תחרות מבחוץ, הצליחה השיטה להתקיים. דבק נוסף לחיזוק המשטר סיפקו שבועות האמונים (ההומגיום) שקשרו בין וסאל אחד לווסאל הכפוף לו, וכן הדגש הרב ששמה הדת הנוצרית—שהייתה אחד מבעלי האדמות העיקריים—על כפיפות וכניעות.
התפרקות הפאודליזם וצמיחת הקפיטליזם
לפי מרקס, התפתחויות טכנולוגיות שהופיעו שינו את שיטות הייצור וגרמו להתפוררותו של הפיאודליזם ולהופעת צורת יחסים כלכליים חדשה. לדידו, הייתה התפתחות זו כלכלית טהורה. בחיבור "דלותה של הפילוסופיה" הוא כותב: "מטחנת היד תעניק לך חברה עם אדון פיאודלי; מנוע הקיטור יעניק לך חברה עם קפיטליסט תעשייתי" (עמ' 103). לתפישתו, טכנולוגיות חדשות הביאו לכך ששיטות ייצור המוני בהן מעט פועלים בעלי מיומנות נמוכה יותר והכשרה פשוטה יותר יכולים לייצר יותר מוצרים ואלו דחקו את רגליהן של שיטות הייצור הישנות.
על פי תפישתו של מרקס, השינויים המתחוללים בהיסטוריה אינם תוצר של פעולות, המצאות או הגות של בני אדם, אלא הכרח הנובע מפעולתה של רוח (geist) הגורמת לבני האדם לפעול באופנים שונים, כדי לקדם את מטרתה הסופית—הקומוניזם. אופן ההתקדמות ההיסטורי אותו מחוללת הרוח הוא דיאלקטי: תחילה ישנה תזה, הגורמת למצב אחד, אחר כך מופיעה האנטיתזה, שהיא המצב ההפוך, ולבסוף נוצרת סינתזה, שהיא מיזוג של שניהם.
כך, כפי שהוא טוען בעמוד 145 של "דלותה של הפילוסופיה", הופעתה של תחרות הייתה האנטיתזה למונופול הפיאודלי שקדם לה. לפי מרקס ב"המניפסט הקומוניסטי" "מקרב הצמיתים של ימי הביניים יצאו האזרחים הזעירים של הערים הראשונות; מתוך האזרחות הזעירה הזאת התפתחו יסודותיה הראשונים של הבורגנות". היינו, הצמיתים היו השורש שממנו התפתחה הבורגנות.
גילוי אמריקה והקפת אפריקה בדרכי הים יצרו כר פעולה חדש לבורגנות העולה, שהייתה המעמד המהפכני של התקופה ההיא. התפתחות הסחר העניקו למסחר, לספנות ולתעשייה תנופה, ומאחר והגילדות הסגורות לא הצליחו לספק את צריכת השווקים החדשים ירשה את מקומן ה"מנופקטורה"—התעשייה הזעירה, והמעמד הבינוני התעשייתי דחק את רגלי אומני הגילדות; חלוקת העבודה בין הקורפורציות השונות נדחקה מפני חלוקת העבודה בכל סדנה וסדנה.
המשך התרחבות הסחר והצריכה הביאה לכך שגם המנופקטורה לא הספיקה ואז "באו הקיטור והמכונה ושינו את פני הייצור התעשייתי שינוי מהפכני. במקום ייצור זעיר נוצרה התעשייה המודרנית הגדולה, ובמקום המעמד הבורגני התעשייתי באו המיליונרים התעשייתיים, אשי צבאות תעשייה שלמים, הבורגנים המודרניים". חלוקת העבודה השתכללה והלכה, ותפקידו של הפועל המייצר הפך פשוט יותר ויותר וחדגוני יותר ויותר.
המרכיב החשוב ביותר בכוחה של הבורגנות, טוען מרקס, הוא ההון שעל שמו (capital) קרויה השיטה הכלכלית קפיטליזם. לפי מרקס, המאפיין המובהק של השיטה הקפיטליסטית של הבורגנות הוא העובדה שבניגוד לנוהג המקובל בעבר הוא אינו מושקע כולו או בעיקרו ברווחתו של בעל ההון (לדוגמה, בבניית בתים, בגדי פאר, חגיגות מפוארות, וכיוצא בזה) אלא מושקע פעם נוספת בשיפור הייצור התעשייתי.
מנקודת מבטו של מרקס, ההון שהרוויח התעשיין הבורגני אינו שייך לו: "העבודה השכירה יוצרת את ההון." יתר על כן, אותם עובדים שכירים שיצרו את ההון אינם בעלי הון משל עצמם—הם יוצרים את ההון, אך אינם שותפים בבעלות עליו. לכן, טוען מרקס, רעיון הקניין הפרטי אינו אלא פיקציה שיצרה הבורגנות כדי להבטיח את יחסי הייצור שיצרה. ההון הוא "קניינה המשותף של החברה" ולכן הוא שייך לכל חבריה ומכאן הוא מסיק כי יש לבטל את הקניין הפרטי מכל וכל, שכן הדבר היחיד שהוא מבטא הוא את הכוח החברתי שיש לבורגנות, לא זכות ממשית.
פעולתה של הבורגנות
על פי מרקס לבורגנות תפקיד מהפכני וחשוב מאין כמוהו. הבורגנות היא שהחריבה את הקשרים הפאודליים ושינתה את יחסי הייצור מיסודם. היחסים החברתיים ש"כפתו את האדם לאדוניו הטבעיים" בתקופה הפיאודלית הוחרבו על ידי הבורגנות שלא הותירה "שום קשר בין אדם לחברו זולת האינטרס הערום" והיחסים הכספיים.
הבורגנות מוטטה את הגבולות בין מדינות ויצרה חברה כלל-עולמית שביסודה הסחר, משכה לתחומה של הציוויליזציה את התרבויות הברבריות והברבריות למחצה, גאלה את רוב האוכלוסייה מבערות חיי הכפר, האיצה והגבירה את העיור, שעבדה את כוחות הטבע, הפרתה חלקי תבל שלמים וגרמה להופעתן של "אוכלוסיות שלמות, שכאילו צצו מן האדמה".
אבל הבורגנות הפכה בשלב מסוים לסוג של "אשף ששוב אינו יודע לשלוט בכוחות השאול שהעלה באוב". כדי לקיים את ההתפתחות והמהפכה המתמדת ביחסי הייצור שהבורגנות חייבת מטבעה לחולל היא בראה מערכת תפישות ואמונות המצדיקה את עמדתה ואת יחסי הייצור שכוננה, וטענה כי יחסים אלו הם נצחיים. בעיני מרקס, רעיון הקניין הפרטי אינו אלא מעטה רעיוני שמטרתו להצדיק את שליטת הבורגני הקפיטליסט.
אך ימיו של תהליך זה, טען מרקס, קצרים. ככל שהבורגנות שואפת לשמר את מעמדה, כך היא נאלצת להגביר עוד ועוד את ניצולם של הפועלים, הפרולטריון, ונוצרת סחרחרה של עוני גובר והולך. הפרולטריון הופך עני יותר ויותר ומכאן, גם מהפכני יותר ויותר, ובתהליך זה הבורגנות שיצרה את הפרולטריון הופכת אותו לפרולטריון מהפכני, בעל תודעה, ומכינה "את קברנה".
פרקסיס קפיטליסטי
הקפיטליזם מבוסס על העקרונות המנחים של רווח וניכוס (שיוך נכסים). בפרקסיס זה ישנה חלוקה ברורה ומוחלטת בין שני עולמות:
תיאור היחס בין בני האדם וחלוקת המשאבים ביניהם בחברה הקפיטליסטית, ניתן לביסוס על מספר עקרונות מרכזיים:
הערך העודף הוא הכמות שהפועל מייצר מעבר למה שקיבל בצורת שכר, כלומר- רווחי מעסיקו. שיעור הניצול של המעסיק את העובד הוא היחס בין הערך העודף להון המוצא על שכר (ההון המשתנה). לקפיטליסט יש אינטרס להגדיל את שעות העבודה או את פריון העבודה.
בכך, לטענת מרקס, מנצל הקפיטליסט את הפועל, שכן הוא לוקח ממנו את ערך העבודה העודף, והופכו להון. בהון זה משתמש בעליו על מנת להמשיך ולהשקיע בייצור נוסף (שכן רק כך הוא מסוגל לשמר ולהגדיל את הונו), ועל מנת לשלוט בחברה.
שעבוד בחברה הקפיטליסטית
מרקס טוען כי החברה הקפיטליסטית, למרות אופייה הליברלי, היא חברה משעבדת.
שיעבוד זה בא לידי ביטוי בכך שאין האדם מגשים את עצמו בפעילותו, אלא נמצא במאבק קיומי מתמיד. מאבק זה מתבטא בכך שעליו להשקיע זמן עבודה בפעילות תכליתית שאת תוצריה אינו מכוון לייצור, ובכך שכל מעשיו נועדו לאפשר לו להשיג את מרב הקניין, חומרי או רוחני, להגדיל את הנאתו ולהקטין את סבלו. בכך אין האדם עוסק בעיצוב העולם ובעיצובו שלו באופן מכוון, ולכן אינו מסוגל להגשים את עצמו, ולייצר את עצמו באופן בו הוא שואף להיות (למעשה, לאדם כזה אין כלל שאיפה אמיתית לגבי עיצוב עצמו, אלא רק צורך בצבירת אושר ועושר).
למעשה משועבד האדם הקפיטליסטי לחוקי התחרות והניכוס, ולא לאף אדם, ארגון או מוסר. שיעבוד זה יוכל להיפתר רק בפרקסיס הקומוניסטי, כאשר פעילותו תהיה בלתי תכליתית.
ניכור העובד
מרקס מגדיר אדם המתנכר לגורם במציאות, כאדם אשר הופך גורם זה לאמצעי ולא למטרה. האדם המנוכר יוצר פונקציונליזציה של הגורם אליו הוא מנוכר, ואינו תופס אותו במלואו. הניכור בחברה הקפיטליסטית מתבטא בדרכים רבות:
את החלוקה הבסיסית הזו בין אדם/פונקציה הקונה מהפרט לבין אדם/פונקציה המוכר לו, ניתן להשליך גם על מצבים שאין בהם ממון, לדוגמה:
האדם משלם מיסים כי זהו חלקו בהסכם (כלומר, מתוך הכרח או מתוך הגינות) ומקבל את המגיע לו בהסכם בצורת שירותים ממשלתיים, ומטרת האדם להגדיל את החלק שהוא מקבל ולהקטין (בהגבלת בית משפט או חוקי יושר) את החלק שהוא חייב לתת.
האדם מקבל הנאה משהייה עם חברו, ולכן מנסה לצרוך כמה שיותר ממנה (על חשבון פעילות אחרת, שיכולה להיות זמן עבודה או צריכה מסוג אחר). לשם כך עליו לספק בתמורה צורך כלשהו של חברו, לרוב יהיה זה הצורך המקביל בהנאה משהייה עמו. אם ההסכם לא ישתלם לאחד הצדדים, הוא יפסיק את הקשר.
צורה נוספת בה אדם מתנכר לחברה, היא בכך שכל פעילות שהוא מקיים משפיעה עליה. מכיוון שזוהי השפעה סטיכית (לא מכוונת) מבחינתו, שכן הוא מעוניין בתועלת לעצמו, הוא מתנכר אליה.
מכיוון שכל פעילות, צריכה או ייצור, מעצבת את האדם, האדם הקפיטליסטי מתנכר לעצמו, שכן עיצוב זה הוא סטיכי מבחינתו. החוש היחיד העומד בידיו על מנת לחוות את יחסיו עם העולם הוא חוש הניכוס. בכך מבדיל האדם את עצמו מיכולותיו ומצרכיו: הוא מנכס אותם, והם לא חלק ממנו המעצב אותו אלא קניינו.
לפי מרקס, עם עליית הקומוניזם וביטול העבודה ייעלם הניכור. אדם ייחווה את מכלול חייו, עולמו והאנשים סביבו באופן מלא וכפי שהם. הוא לא יתייחס לאף אדם כאל פונקציה, אלא כאל שותף לעיצוב העולם, לטובת הכל.
תפיסת החברה בפרקסיס הקפיטליסטי
בפרקסיס זה תופס האדם את עצמו כפרט עצמאי, נבדל לחלוטין מהחברה. את מגעו עם החברה הוא תופס כיחסים תכליתיים, כלומר- משרתים אינטרס אישי בלבד. הדוגמה הטובה ביותר היא העבודה: האדם מעצב את העולם החומרי, את עצמו, ואת החברה, אך כל אלו הם סטיכים עבורו, וכוונתו היא לזכות בממון (לעיתים נהנה האדם מעבודתו, ומקבל ממנה סיפוק רגשי, אך עדיין זוהי פעילות תכליתית, שכן העובד מקבל הנאה וסיפוק תמורת עבודתו בנוסף לממון, אך כוונתן אינה העיצוב שהוא מעצב את המציאות אלא הרווח החומרי והרגשי שלו)
החברה הקפיטליסטית היא מסגרת לסחר-מכר עבור האדם, בין אם בצורתה התחרותית הפשוטה, ובין אם בני אדם יוצרים הסכמים לרווחת כולם. בכל מקרה, מטרת כל פעילות היא הגדלת הקניין של הפרט, חומרי או רוחני.
הפטישיזם המרקסיסטי
פטישיזם לפי הגדרת המרקסיזם, הוא תהליך הפיכת האמצעי למטרה. החברה הקפיטליסטית פטישיסטית בהכרח, שכן כמעט כל הפעילויות הן אמצעיות (מתווכות על ידי כסף). במציאות זו אגירה או חיסכון בכסף נעשה חשוב יותר מהפעילות עצמה. אין מדובר ברדיפת בצע במובן הלא-רציונלי של מונח זה, אלא במובנו השפוי- על האדם להשיג ממון על מנת שצרכיו יסופקו, ולכן עליו להתייחס אל הממון כאל מטרה בזכות עצמה (על אף שהיא רק אמצעי).
פעולת הבורגנות מביאה את קיצה
על פי מרקס, החברה הקפיטליסטית מאופיינת בשתי צורות של סתירות:
תחזיתו של מרקס היא שסתירות אלו מביאות באופן בלתי נמנע לקריסת הקפיטליזם. המרקסיזם מתאר כי תהליך ניצולם של העובדים ילך ויקצין, ויפער פער מכריע בין המעמדות, תוך ירידה של תת--מעמדות ביניים (עוסקים זעירים) למעמד הפרולטריון. מתוך מצוקות הפועלים תצמח מרידה חברתית, אשר תפיל את הקפיטליזם ותקרא לשוויון חברתי, כלומר לייסוד חברה קומוניסטית.
המרקסיזם הקלאסי מתאר את כיוון ההיסטוריה כמוביל לכינונה של חברה קומוניסטית מלאה. הנאו-מרקסיזם מתפצל בנקודה זו מהתפיסה הקלאסית, ומתאר התפתחות היסטורית שונה.
מנגנון קריסת הקפיטליזם טבוע בשיטה הקפיטליסטית, ומביא אותה בהכרח להרס העצמי שלה. למנגנון זה שתי דרכים:
התרוששות ההמונים
כל חברה מעמדית שהייתה עד היום, הבטיחה למעמד המדוכא תנאים בהם הוא יכול להמשיך בחיי העבדות שלו. הפועל המודרני, לעומת זאת, נעשה עני יותר ממה שהיה קודם עד כי הוא לא יכול עוד להבטיח את קיומו. כתוצאה מכך מעמד הפועלים אינו יכול לרכוש עוד מוצרים (כי אין לו לקיומו שלו).
התארגנות הפרולטריון
עם התפתחותה של התעשייה, תנאי החיים בקרב הפרולטריון הולכים ומשתווים (כלומר - מתבטלים המעמדות הפנימיים בתוך הפרולטריון), מערכת המכונות מטשטשת יותר ויותר את ההבדלים בין המינים והגילים, ומורידה את השכר לרמה נמוכה אחת. תהליך זה מייצר את העיקרון לפיו ככל שמתפתחת הבורגנות, כך מתפתח גם הפרולטריון, ועימו התודעה המעמדית הדורשת שינוי.
התפתחות זו של הפרולטריון מתרחשת בשלבים שונים: תחילה נאבקים הפועלים כבודדים, אחר כך פועלי בית חרושת אחד, אחר כך פועלי ענף עבודה שלם, עד שלבסוף יתאחד כל מעמד הפועלים מבחינת ארגונו.
בעוד שמעמד הבורגנות נמצא במאבקים בלתי פוסקים (נגד האצולה, נגד חלקים בבורגנות שהאינטרסים שלהם מנוגדים להתפתחות התעשייה ונגד הבורגנות של כל ארצות החוץ), מעמד הפרולטריון הולך ומתאחד.
בניגוד לעליית הבורגנות, שארגונה דרש מאות שנים, התארגנות הפרולטריון תהיה מהירה אודות ליכולות הארגון המשופרות ביחס לתקופות קודמות (תחבורה, דפוס, ידע וכו'). יכולות אלו, שנוצרו על ידי התעשייה הגדולה ומקשרות בין פועלי המקומות השונים, למעשה נוצרו על ידי פעולת הבורגנות. לפיכך, הבורגנות בהשתלטותה על חלקים נוספים, מאפשרת בעצם את איחודם של הפועלים.
המאבק הקומוניסטי
מאבק הפרולטריון אינו נמנע, שכן ככל שמתפתח הקפיטליזם, כך הופך הפרולטריון להמוני יותר (ולכן בעל כוח רב יותר), מנוצל יותר (ולכן ישאף לשינוי חברתי מקיף) ומודע יותר. את המודעות הפוליטית של הפרולטריון למצבו מגביר מאבק המעמדות העליונים להגדלת רווחיהם, שכן מעמדות אלו זקוקים למודעות פוליטית בקרב ההמון לצורך מאבקיו נגד אויביו. כמו כן, תורמת נפילתם המתמידה של מעמדות הביניים בעלי השכלה חלקית למודעות זו. כלי הנשק שבהם הכריעה הבורגנות את הפאודליזם מכוונים עתה נגד הבורגנות עצמה. כלומר, כתוצאה מהתפתחות הבורגנות מתפתח מעמד הפרולטריון.
באופן גס, ניתן לחלק את העולם המודרני לשתי מגמות-על:
למאבק זה פנים רבות, ביניהם התאגדויות מקצועיות, מפלגות פועלים וכו'. עם זאת, תפקיד מפתח יהיה לתנועה הקומוניסטית - הפלג הרדיקלי במאבק הפועלים, השואף לשינוי כולל של השיטה הכלכלית.
מטרת הקומוניזם היא לעצב את הפרולטריון למעמד, למגר את שלטון הבורגנות, ולהביא לכיבוש השלטון הפוליטי על ידי הפרולטריון. עיקר פעולתו של הקומוניזם הוא ביטול הקניין הפרטי, ובמרכזו ההון, אך הוא מכיל גם צעדים נוספים, כגון שימת דגש על חינוך מקצועי וביטול המשפחה הבורגנית, שגם היא על פי מרקס סוג של קניין פרטי.
עם ביטול הקניין הפרטי תחדל כל פעילות, שכן הפועלים יחדלו מרכישה, ובכך יפגעו היכולות של הבורגנות להשיג את הונה, ויביאו לסופה. ההון, למעשה, יהפוך למשותף, ובכך יאבד את אופיו המעמדי.
"פועלי כל העולם - התאחדו!"
בססמה "פועלי כל העולם - התאחדו!" (מתוך המניפסט הקומוניסטי) קורא מרקס למעמד הפועלים להתאגד על-פי שיוכו המעמדי והחזון הקומוניסטי, בניגוד לשיוך המפלגתי, הלאומי או הדתי. הססמה הפכה לדגל למאבקים קומוניסטים ברחבי העולם, ונחשבת לאמירתו המפורסמת ביותר של מרקס.
פרקסיס קומוניסטי
על פי החקירה המרקסיסטית, בחברה הקומוניסטית מכיל האדם את החברה כחלק מהתהליכים שהוא שותף להם.
בכך הוא תופס את תוצרי הפעילות (עיצוב העולם החומרי, עיצוב החברה ועיצוב עצמו) כמטרותיה מבחינתו. כלומר- הפעילות היא בלתי-תכליתית (שתוצריה הם כוונתו של העושה אותה) ובלתי-אמצעית (שאין אמצעי, כמו כסף או כפייה חיצונית, המפריד בין הרצון האמיתי של האדם לבין פעילותו בפועל). האדם מסוגל לתפוס את תהליך הייצור שלו כמספק את צרכיו וצורכי אחרים ולא כסחורה אותה הוא מוכר; ואת הצריכה כסיפוק צרכיו על ידי החברה, הנעשה מעצם העובדה שהם קיימים ולא כי הוא קנה את הסיפוק מהחברה.
האדם תופס את החברה כאורגניזם של שותפים, המעבדים את הטבע על מנת לספק את צורכיהם. כחלק מזה, תופס האדם את הצרכים שמכתיבה הסינרגיה החברתית (כמו ייצור הסמלה משותפת, משימות לאומיות וכו') כחלק מצרכיו ולא כסותרים אותם.
לפי מרקס, החברה הקומוניסטית תבטל את חלוקת העבודה, ובכך תממש את מקסימום הפוטנציאל הניתן למימוש של תהליך האוניברסליזציה. במצב כזה לא יהיה האדם מוגבל לתחום צר של הקיום האנושי, אלא יוכל לעסוק במגוון רחב של פעילויות, ולהרחיב את עולמו. בחברה הקומוניסטית לא יתקיימו לא דת ולא לאום (ועמם כל המאבקים והמתחים בין דתות ולאומים שונים).
בחברה הקומוניסטית, לפי מרקס, ינוצל ערך העבודה העודף לשימושם של העובדים. מכיוון שאין אינטרס עבור העובדים להגדלת ממלכת הכורח בלא צורך, תתפתח ממלכת החירות המאפשרת לעובדים לתכנן את קיומם ולהגשים את שאיפותיהם האמתיות, שאינן קשורות אך ורק בהגדלת מוצרי הצריכה.
סייגים לאידיאל הקומוניסטי
בעוד מרקס הצעיר מתאר את הקומוניזם כאוטופיה אליה מכוונת ההיסטוריה, עם התבגרותו ככותב מציב מרקס סייגים לאידיאל זה:
על פי תפישה זו, הנחשבת למאוחרת בהגותו של מרקס, יהיה מאבק מתמיד על קיום החברה הקומוניסטית כחברה חופשית אמיתית, ולא כחברה המקדשת את העבודה (במקום לבטלה), זאת בניגוד לתפיסה הרואה בקומוניזם חברה אוטופית.
הארי פוטר – דמויות משנה
סדרת ספרי הארי פוטר, שנכתבה על ידי ג'יי קיי רולינג, מכילה אוסף רב של דמויות הלוקחות חלק בעולם הקסום המתואר בספר. בערך זה יוצג ריכוז של דמויות משניות בספרים.
רוחות רפאים
בית הספר הוגוורטס נרדף על ידי רוחות רפאים רבות. אחדות מהן משתייכות לבתי התלמידים השונים, ותפקידן העיקרי הוא לסייע לתלמידים במקרים שונים. רוח רפאים כזאת שייכת לאדם שלמד באותו בית כשהיה בחיים.
גמדוני בית
גמדוני בית הם יצורים בדיוניים המשרתים כעבדים לאורך כל חייהם את אדוניהם הקוסמים. הגמדונים נאמנים מאוד לבעליהם, יעשו הכל למענם, לא יחשפו את סודותיהם, לא ידברו סרה באדוניהם, יפנו אל אדוניהם בתואר אדונילי או גבירתילי, ולא ישתמשו בכוחות הקסם המיוחדים שלהם (כגון היכולת להתעתק גם באזורים אשר מוטל עליהם כישוף המונע התעתקות) ללא אישור. בדרך כלל הם לובשים בלויי סחבות, והם יכולים להשתחרר מעבדותם רק אם אדוניהם יתנו להם בגדים חדשים. גמדונים נמצאים בדרך כלל בבתים עתיקים של משפחות עשירות וטהורות דם. הגמדונים הם יצורים גאים מאוד ומתביישים מכל חריגה מנורמות העבדות המקובלות אצלם.
גמדוני בית מאופיינים בחזות מכוערת: יש להם עיניים גדולות, אוזניים ארוכות ומחודדות כמו אוזני עטלף, הם נמוכים מאוד והם מדברים בצורה עילגת (כגון קוסמימים במקום קוסמים).
החל מהספר הרביעי חל שינוי במעמדם עם הקמתו של הארגון למען רווחת גמדוני הבית (אלרג"ה) על ידי הרמיוני גריינג'ר. הרמיוני ניסתה ללא הצלחה רבה לפעול למען הגמדונים בעת שלמדה בהוגוורטס, וכשהחלה בקריירה במשרד הקסמים לאחר הספר השביעי היא זכתה להצלחה רבה בשיפור מעמדם.
דובי
דוֹבּי הוזכר לראשונה בתחילת הספר השני, כשהגיע לחדרו של הארי על מנת למנוע ממנו להגיע להוגוורטס. הארי מסרב, ובתגובה גורם דובי להפלת עוגה שהכינה פטוניה דרסלי, ובכך גורם לדרסלים לגלות כי הארי לא רשאי לבצע קסמים מחוץ להוגוורטס, ולנעול את הארי בחדרו. הארי הצליח להימלט מכלאו, אך דובי לא ויתר על רצונו. הוא מנע מהארי ומחברו רון ויזלי לעלות על הרציף בקינגס קרוס, גרם למרביצן לרדוף ולפצוע את הארי במהלך משחק קווידיץ', ואף ביקר בו במרפאת בית הספר בעת ששכב שם והחלים מפציעתו.
בסוף הספר התברר כי דובי ניסה למנוע מהארי להגיע להוגוורטס כיוון שידע כי אדוניו, לוציוס מאלפוי, החליט להחדיר את יומנו של טום רידל לחפציה של ג'יני ויזלי, ובכך לגרום לפתיחת חדר הסודות והפללתו של אביה, ארתור ויזלי. הארי ריחם על דובי לאורך כל הספר, ובסופו החליט לשחרר את דובי. הוא הכניס את יומנו של רידל לתוך גרב מלוכלך והושיט אותו למאלפוי, שבתגובה זרק את הגרב לכיוונו של דובי לאחר שהוציא ממנו את היומן. כשלוציוס הבין את שעשה הוא ניסה לפגוע בהארי, אך נהדף על ידי דובי שהשתמש בכוחותיו המיוחדים. לאחר מכן הפך דובי לגמדון חופשי, ובניגוד לשאר בני מינו הוא החל לדרוש תנאים סוציאליים.
בספר הרביעי החל דובי לעבוד במטבחים של הוגוורטס, משום שאלבוס דמבלדור היה היחיד שהיה מוכן להעסיק אותו אף על פי שדרש שכר. תפקידו היה קטן יחסית, ולפני המשימה השנייה בטורניר הקוסמים המשולש הוא נתן להארי אצות זימיזים שייסעו לו לעבור את המשימה בהצלחה. בסוף הספר התברר כי מי שנתן לו את המידע על האצות היה ברטי קראוץ' הבן שהתחזה למורה להתגוננות מפני כוחות האופל אלאסטור מודי.
לדובי יש תפקיד קטן בספר החמישי, בו הוא מראה להארי את חדר הנחיצות ששימש למפגשי צבא דמבלדור, והתריע בפני חברי הקבוצה על חשיפתה. בספר השישי הוא עוקב אחרי דראקו מאלפוי (בעזרתו של קריצ'ר) לבקשתו של הארי, והביע את שאט נפשו מהתנהגותו של מאלפוי. באמצעות המידע שסיפק דובי הצליח הארי לנחש נכונה מה מעשיו של מאלפוי כשהוא לא מוצא אותו במפת הקונדסיים. במהלך הספר השביעי הוא חילץ את הארי וחבריו מבית משפחת מאלפוי, אך במהלך הבריחה נרצח על ידי בלטריקס לסטריינג' באמצעות סכין שנזרקה לכיוונו בזמן התעתקותם אל בקתת הצדפים (הבית של ביל ופלר). הוא נקבר בחצר ביתם של ביל ופלר ויזלי. הוא מתואר כגמדון נחמד ואדיב, ששמח בחלקו ואהב את הארי וחבריו. דובי מופיע לכל אורך הסדרה אבל בסרט הרביעי בכלל לא הופיע למרות שלקח חלק משמעותי בספר. לפי הספר נתן דובי את אצות זימיזים להארי ולפי הסרט נתן נוויל את אצות זימיזים.
וינקי
וינקי היא גמדונת בית המשתייכת למשפחת הגמדונים ששירתה את משפחת קראוץ'. היא הופיעה בעצמה רק בספר הרביעי, והוזכרה בספרים הבאים. בתחילת הספר, על אף פחד הגבהים שלה, היא טענה שהיא שומרת לבעלים שלה על מקום ביציע המכובדים באצטדיון שבו נערך גמר אליפות העולם בקווידיץ', אך מאוחר יותר התברר כי היא השגיחה על ברטי קראוץ' הבן שהוסתר מתחת לגלימת היעלמות. קראוץ' הבן הצליח לגנוב את שרביטו של הארי פוטר, שיגר לשמים את האות האפל, ובכך גרם לפיטוריה של וינקי. היא קיבלה זאת באופן קשה, ולאחר שהחלה לעבוד בהוגוורטס סבלה מהתמכרות למשקה המשכר (עבור גמדונים) בירצפת. רולינג אמרה בעבר כי חל שיפור קטן במצבה הנפשי של וינקי, אך אמרה גם כי היא מעולם לא התאוששה מההלם שבפיטוריה מבית קראוץ'. ווינקי אינה מופיעה בסרטים, למרות שיש לה תפקיד די חשוב.
קריצ'ר
קריצ'ר הוא גמדון בית המשתייך למשפחת הגמדונים ששירתה את משפחת בלק. בדומה לבעליו הוא חש תיעוב כלפי קוסמים שאינם טהורי דם, והיה נאמן מאוד לאמו של סיריוס בלק (מתואר בכריכה האחורית של הספר החמישי כ"גמדון-בית ממורמר ונוטף ארס"). בספר החמישי נאמר כי שאיפת חייו היא שלאחר מותו יערפו את ראשו ויתלו אותו לצד אוסף ראשי הגמדונים שבבית משפחת בלק בלונדון. אף על פי שתיעב את סיריוס, שלא הלך בדרכי הוריו, הוא נאלץ לציית לו. הוא זכה ליחס מזלזל מצד האנשים שהתגוררו באופן זמני או קבוע בבית משפחת בלק, בשל ההערות הגזעניות שהיה ממלמל כשחשב שלא שומעים אותו. היחידה שהתייחסה אליו בכבוד הייתה הרמיוני גריינג'ר, שהאמינה בשוויון זכויות לגמדונים, אף על פי שכינה אותה בוצדמית.
קריצ'ר היה מודע למערכת היחסים הקרובה בין סיריוס לבין הארי, וכיוון שלא נאסר עליו לדבר על כך הוא העביר את המידע לאוכלת המוות בלטריקס לסטריינג', שהייתה הקרובה היחידה של סיריוס שחש כלפיה הערכה גבוהה. לאחר שהארי ראה חיזיון שבו וולדמורט עינה את סיריוס במשרד הקסמים הוא יצר קשר עם בית משפחת בלק, אך קריצ'ר בגד באדוניו, שיקר להארי שסיריוס לא נמצא, ובכך הוביל בסופו של דבר למותו של סיריוס.