cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הספר הדביר החדש
גישת החינוך המרפא
בתחילת המאה העשרים הגה רודולף שטיינר את הגישה האנתרופוסופית אשר נוגעת בתחומי חיים רבים כגון: חינוך ולדורף, כלכלה, תרבות, תנועה, אדריכלות, רפואה, חקלאות ועוד. הנגיעה של האנתרופוסופיה לחינוך המיוחד באה לידי ביטוי בגישת החינוך המרפא. החינוך המרפא מבקש לפנות אל החלק הבריא בהווייתו של האדם המכונה "הגרעין התקין". על פי שיטה זו, אותו "גרעין תקין" קיים בכל אדם, ואין זה משנה אם האדם פגוע הן מבחינה שכלית והתפתחותית והן מבחינה מוטורית. השיטה מבקשת לאפשר לכל אדם לממש את מירב הפוטנציאל הטמון בו כדי להצליח לחיות חיים בעלי משמעות וסיפוק. בסיס התפיסה בחינוך המרפא הוא כי לכל אדם ישנם כוחות חיוביים הפועלים בו, אותם יש לחזק ולטפח. זאת לצד, מיצוי יכולותיו וכישוריו על מנת לבנות ולפתח בו כוחות חדשים. החינוך המרפא, על בסיס תפיסה זו, דוגל בטענה כי בית הספר מחויב לתת לכל תלמיד, גם בעל המוגבלויות, את שלל החוויות והאפשרויות הניתנות לתלמידים אחרים בני גילו על מנת לאפשר התפתחות תקינה בעבור רוחו הבריאה. התפיסה מוסיפה ואומרת כי לכל אדם פגוע יש ייעוד בעולם לצד תפקידו החשוב בעיצוב סביבתו וביכולת שלו להשפיע על האישיות של אלו הסובבים אותו. יתר על כן, התפיסה גורסת כי אותם הלקויות והקשיים שאנו מוצאים אצל האדם החריג והשונה, קיימים גם כן באדם הנורמטיבי, אך ההבדל הוא במינון ובדרכים בהם זה בא לידי ביטוי. בעולם קיימות קהילות הפועלות על פי התפיסה של החינוך המרפא הנקראות קהילות מרפאות "הקמפהיל". הן שמות להן למטרה לטפח ולחזק איכויות אנושיות אצל בני הקהילה כולם, רגילים כמיוחדים, כל אחד על פי מה שנכון ומתאים להתפתחות שלו ובהתאם ליכולת שלו להתחבר לקהילה. בישראל קיימות מספר מצומצם של קהילות, וביניהן קהילת "כפר רפאל", הממוקמת סמוך לבאר שבע, וקהילת "בית אורי", הנמצאת בגבעת המורה.
פעילות בית הספר
בבית הספר לומדים 29 תלמידים והוא פעיל בין השעות שבע וחצי בבוקר ועד שש בערב. רוב תלמידי בית הספר ניידים או בעלי פוטנציאל ניידות, אולם הם זקוקים להשגחה מלאה ולסיוע בביצוע כל הפעילויות היומיומיות. התלמידים מחולקים לחמש כיתות רב-גילאיות: גפן, חיטה, תאנה, שושן ושקד כשטווח הגילאים המרבי בכל כיתה עומד על שלוש שנים. הצוות החינוכי מונה כארבעים עובדים ובהם מחנכים, סייעים, צוות פרה - רפואי, עובדים סוציאליים, רופאה ויועצת. בית הספר פועל על בסיס שתי תפיסות. האחת היא תפיסת החינוך המיוחד והשנייה, התפיסה האנתרופוסופית, דהיינו החינוך המרפא. תפיסת החינוך המיוחד באה לידי ביטוי במישור התפקודי ובמסגרתו דואגים להכין ולהכשיר את תלמידי בית הספר להשתלבות במסגרות תעסוקה מוגנות בעתיד. זאת, בדומה לשאר בתי הספר לחינוך מיוחד עם אוכלוסיית תלמידים דומה. כחלק ממישור זה מתקיימות בבית הספר מספר סדנאות וביניהן מחזור וייצור נייר ותוצרים נוספים מנייר ממוחזר, סדנת אפייה של לחמי מחמצת, סדנת גינון וסדנת מחזור והפרדת בקבוקים. התפיסה השנייה, היא תפיסת החינוך המרפא, אשר שמה דגש על גילו הכרונולוגי של התלמיד ובהתאם דואגת ללימוד והגשת תכנים המותאמים לגילו של התלמיד, כשקריקולום הלימוד (תוכנית הלימודים), זהה לזה של בית ספר ולדורף לילדים שאינם בעלי צרכים מיוחדים. כך, בית הספר "הדביר החדש" פועל על פי תוכנית הלימודים המיושמת בבית הספר אדם (בית ספר הפועל על פי חינוך ולדורף בי"ם). יש להדגיש כי שלל התכנים מעובדים באופן שהתלמיד בבית הספר לחינוך מיוחד יוכל להתחבר אליהם, הלמידה נעשית מתוך עשייה חווייתית הפונה אל החושים השונים. הלמידה היא הדרגתית ומעמיקה באמצעות שיעור מתפתח ובחלוקה לתקופות לימוד ונפרס לאורך כל התקופה בשיעורי המקצוע השונים, כפי שמתבצע בחינוך ולדורף רגיל. כדי להביא לידי ביטוי את שתי התפיסות במקביל, בכל כיתה פועלות שתי מחנכות, האחת מתחום החינוך המיוחד והשנייה מתחום החינוך המרפא.
חנוכת בית הספר וביקור הנשיא
ב-1 בספטמבר 2019 נחנך המבנה החדש של בית הספר "הדביר החדש" בנוכחות ראש עיריית ירושלים, משה ליאון, ונשיא המדינה, מר ראובן (רובי) ריבלין. בנאום שנשא הנשיא באותו היום, הוא הפגין ידע והבנה בחינוך וולדורף ואף הוסיף ציטוט מכתביו של רודולף שטיינר, ואלו הם דבריו "רודולף שטיינר, מייסד תורת החינוך האנתרופוסופי המונהג בבית הספר "הדביר", טבע את המונח: "אומנות החינוך", חינוך כך הוא חשב, זה כמו אומנות. וכמו אומנים, גם הוא ביקש לקדם צורות חדשניות של למידה ושל חינוך".
מרים פאוסט
ביוגרפיה
פאוסט למדה בתיכון בבית הספר צייטלין בתל אביב-יפו. היא למדה לתואר הראשון באוניברסיטת תל אביב בחוג להפרעות בתקשורת ואת התארים השני והשלישי למדה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית הרווי באבקוף ושלמה קרביץ. היא זכתה במלגת פוסט-דוקטורט של קרן קורט עבור מחקר בהבנת שפה מורכבת ברמה של משפטים וטקסטים בשתי ההמיספרות המוחיות.
ספר בעריכתה, "The Handbook of The Neuropsychology of Language", יצא לאור ב-2012 בהוצאת "Wiley-Blackwell".
משמשת במועצה להשכלה גבוהה כיו"ר הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במדעי החברה, ניהול ומשפטים.
מינייראו
אצטדיון המושל מגליאאס פינטו (בפורטוגזית: Estádio Governador Magalhães Pinto), המוכר בכינוי מינייראו (Mineirão), הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר בלו הוריזונטה, בירת מינאס ז'ראיס שבברזיל.
למינייראו היסטוריה ענפה של משחקי כדורגל. במהלך המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 שימש במה מרכזית לאליפות מינאס ז'ראיס ואירח מספר רב של משחקי ליגת העל הברזילאית וכן משחקי הנבחרת הברזילאית.
מינייראו נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014 שנערכו בברזיל, ועל כן שופץ על מנת לעמוד בתקנים בינלאומיים. השיפוץ כלל שדרוג כללי וכן הקטנת התכולה של האצטדיון מ-75,783 צופים ל-62,000 מקומות ישיבה מקורים, תוך ביטול יציעי עמידה. במסגרת מונדיאל 2014 אירח האצטדיון ארבעה משחקים משלב הבתים, משחק משלב שמינית הגמר ומשחק משלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הביסה את  בתוצאה 7-1, והנחילה לה את הפסדה הגדול ביותר אי פעם. משחק זה זכה לכינוי מינייראסו.
משחקי כדורגל בינלאומיים
שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.
היכל הספורט סוקולניקי
היכל הספורט סוקולניקי הוא מתחם ספורט במוסקבה המכיל 5,530 מושבים. עד 2016 שימש כאולם הבית עבור מועדון ההוקי קרח של ספרטק מוסקבה ושימש זמנית גם את מועדון ההוקי של לוקומוטיב מוסקבה.
היסטוריה
ההיכל נפתח ב-14 באפריל 1956 בשטחו של מונומנט פארק התרבות והמנוחה. במקור המקום כלל מגרש להוקי, מוקף ספסלים. בשל כך, בעקבות הבחירה במוסקבה לאירוח אוניברסיאדת 1973 הוחלט לשפץ אותו וכתוצאה מכך נוסף גג.
ב-10 במרץ 1975, במשחק ידידות בין נבחרות נוער של הוקי קרח מברית המועצות ואונטריו, קנדה, בהיכל סוקולניקי, אירע אסון. לפחות עשרים איש נמחצו למוות, אחרי שהאורות כבו. כמו הרבה אסונות, שהתרחשו בדקטטורות, האירוע נאסר לפרסום בברית המועצות במשך שנים רבות. ומכיוון שמממנת הטיסה של הנבחרת הקנדית הייתה תאגיד ייצור מסטיקים, נפוצה שמועה, לפיה הקהל במשחק מחץ למוות את ההרוגים, כשהוא שעט לקבל מסטיקים מהשחקנים הקנדים. המסטיק היה מוצר נדיר מאוד בברית המועצות.
בשנת 1975 הוחלט כי "סוקולניקי" ישמש כאחד מזירות הספורט של המשחקים האולימפיים ב-1980. במהלך שנתיים של שיקום תחת הגג נבנה סניין בן חמש קומות שכלל אולמות כושר, חדרי הלבשה עבור ספורטאים, אזורים עבור המאמנים, מנהלה, מרכז עיתונות, ברים, מזנונים, מסעדה, חנות ספורט. כמו כן, האולם היה מצויד בשני לוחות אלקטרונים. במהלך המשחקים האולימפיים סוקולניקי אירח את טורניר הכדוריד.
כיום ישנם שני מגרשי טניס, היכל לאימוני החלקה עם קרח מלאכותי, מגרשים לכדוריד וקטרגל, מרכז אימון גופני עם ציוד מלא, ציוד להתעמלות מכשירים, כמו גם שני חדרי כושר ושני אולמות כוריאוגרפיה.
סוקולניקי משמש כבסיס האימונים הראשי עבור הספורטאים מאגודת "ספרטק" בעיקר בענפי הוקי קרח והחלקה אמנותית על הקרח.
אלבטרוס אפור
אלבטרוס אפור (שם מדעי: Phoebetria palpebrata) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים.
מאפיינים
נפוץ באיי ג'ורג'יה הדרומית, באיי אוקלנד, באי קמפבל ובאיי האנטיפודה, באי אמסטרדם, באיי קרוזה ובאיי קרגלן, באיי הנסיך אדוארד ועוד. כיתר האלבטרוסים, הוא מתרבה אחת לשנתיים. הקינון נעשה במושבות קטנות ורופפות, ולעיתים אף ביחידות. הנקבה מטילה ביצה יחידה בסביבות החודשים אוקטובר-נובמבר. הגוזל בוקע בין דצמבר לינואר, ומתחיל לעוף במאי או ביוני. תזונתו מורכבת מדיונונים, מדגים ומפגרים.
אוכלוסייתו מוערכת בכ-58,000 פרטים, כאשר המגמה הכללית היא ירידה. האיום העיקרי עליו, כעל יתר האלבטרוסים, מגיע מצד דייגים המשתמשים במערכי חכות כשיטת הדיג שלהם. כמו כן נראה שבעלי חיים שהגיעו לאיים תודות לאדם, ושלא היו בהם קודם לכן, מאיימים גם כן על האלבטרוסים במרבית האיים בהם הם מקננים.
גרהרט האופטמן
גרהרט האופטמן (בגרמנית: Gerhart Hauptmann; 15 בנובמבר 1862 – 6 ביוני 1946), סופר ומחזאי גרמני, מן הבולטים שבמחזאי זרם הנטורליזם, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1912.
תולדות חייו ויצירתו
האופטמן נולד באוברזאלצברון שבשלזיה (כיום שְצָ'אבְנוֹ-זְדְרוּי בפולין), למשפחה של אורגים אשר היגרה מבוהמיה לשלזיה. סבו ואביו היו בעלי בית מרזח ביישוב בו נולד האופטמן, הצעיר מבין ארבעה אחים. הוא לא הצליח בלימודיו והוריו הוציאו אותו מבית הספר. לאחר פרק זמן אצל דודו החקלאי, נרשם לבית הספר לאומנויות בברסלאו, אך עבר משם (בגלל המשמעת הקשה) ליינה, שם התוודע לתורת התורשה והתפתחות הגזעים. באביב 1883, יצא יחד עם אחיו קרל למסע בארצות הים התיכון. הוא הזדעזע מהעוני הרב שראה בערי ספרד ואיטליה ותכנן להיות פסל. חזר לזמן קצר לרומא וחלה בדבר. ארוסתו השיבה אותו לגרמניה. לאחר החלמתו בשנת 1885 הם התחתנו והתיישבו בברלין. האופטמן ניסה את כוחו כשחקן תיאטרון והתקרב לחוגי סופרים נטורליסטיים ובהשפעתם כתב את מחזהו הראשון בשנת 1889. סביב ההצגה התעורר פולמוס גדול שהתאפיין בהתלהבות גדולה של הצעירים והתנגדות חריפה מצד המבוגרים. המאבק סביב יצירותיו נמשך מאז ועד שהתחלפו הדורות בחברה. האופטמן לא היה רק נטורליסט, אלא גם סוציאליסט, אך לא במובן הפוליטי-מפלגתי.
בשנת 1912 הוענק לו פרס נובל לספרות "במיוחד בגלל פעילותו בשטח הדרמה המודרנית".
השלטונות הגרמניים לא אהדו אותו ולאחר שהוענק לו פרס נובל, ציווה הקיסר וילהלם השני שלא להעניק לו את פרס שילר והפרס ניתן למחבר שולי שהיה נאמן לבית המלוכה.
בשנות חייו האחרונות, לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, חי בדוחק כלכלי תחת עינם הפקוחה והחשדנית כלפיו של השלטונות הנאציים. נפטר בשנת 1946 באגנטנדורף שבשלזיה תחתית, כיום יָאגְנְיוֹנְטְקוּב בפולין.
תומאס מאן, אשר היה בקשרים טובים עם האופטמן, השתמש בדמותו לצורך אפיון דמותו של מינהר פפרקורן בספרו, "הר הקסמים".
אחיו, קרל האופטמן (1858-1921), נודע כמחבר של מחזות ורומאנים בגרמניה.
נאוונאטור
נֵאוֹוֵנָאטוֹר (שם מדעי: Neovenator; פירוש השם: "צייד חדש") הוא סוג של דינוזאור תרופוד גדול טורף מקבוצת הקרנוזאורים שהיה קרוב לאלוזאוריים. הוא חי בקרטיקון התחתון לפני 125 מיליון שנה. המאובנים התגלו על האי וייט שבבריטניה והוא נחשב לתרופוד הגדול הידוע ביותר מהקרטיקון התחתון באירופה.
אורכו הגיע ל-6–7 מטר והוא שקל 1–2 טונות. ליצור היה ראש הדומה לראש אלוזאורוס, אך היה בעל כמה תכונות אחרות כמו חלל נחיריים קטן יותר וללא "קרניים" מעל העיניים. הוא היה הולך על שתיים בעל זרועות קטנות, ובהם 3 טפרים וגוף מגושם.
איש הפלדה (סרט, 2013)
איש הפלדה (באנגלית: Man of Steel) הוא סרט גיבורי על שובר קופות אמריקאי משנת 2013, בבימויו של זאק סניידר, בהפקתם של כריסטופר נולאן, אמה תומאס, צ'ארלס רובן ודברה סניידר, לפי תסריט מאת דייוויד ס. גויר וכריסטופר נולאן. הסרט מבית האחים וורנר, DC קומיקס, Legendary Pictures, DC Entertainment, The Stone Quarry, Syncopy Films, Moving Picture Company. הסרט הוא אתחול מחודש לזיכיון של סרטי סופרמן. בסרט מככבים הנרי קאביל כסופרמן, איימי אדמס כלויס ליין, מייקל שאנון כגנרל זוד, קווין קוסטנר כג'ונתן קנט, דיאן ליין כמרתה קנט, ראסל קרואו כג'ור אל, איילת זורר כלארה לור ואן ולורנס פישבורן כפרי וייט. הסרט הוא הראשון בסדרת סרטים ביקום הקולנועי של DC.
נאוונאטור
היצור היה טורף-על בתקופתו, וכנראה צד ממארב טרף של דינוזאורים מתקופתו כמו האיגואנודון, הפולקנתוס והבריוניקס, ואולי צד גם דגים ויצורי ים דומים.
איש הפלדה (סרט, 2013)
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-14 ביוני 2013, ובישראל ב-20 ביוני 2013. הסרט הכניס 21 מיליון דולר אמריקני ביום שיצא והפך במהרה לשובר קופות. הסרט הכניס 200,325,000 דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו והיה לפתיחה הטובה ביותר לסרט קולנוע בחודש יוני. הסרט הכניס סכום כולל של 668,045,518 מיליון דולר. הסרט קיבל ביקורות מעורבות.
תקציר העלילה
בספינה חוצנית בת אלפי שנים, קלארק קנט (סופרמן) מגלה שהוא קאל אל מהפלנטה קריפטון שנכחדה, ומוצא את העיתונאית לויס ליין שנכנסה אחריו לספינה. צבא תקיפה מאותה פלנטה בהנהגת גנרל זוד מגיע לכדור הארץ, מוצא את קנט ונלחם בו ובחיילי כוחות ארצות הברית.
הפקה
לאחר יציאת הסרט "סופרמן חוזר", הגיעו האחים וורנר להחלטה שיש לאתחל את סרטי סופרמן, בדומה לאתחול שנעשה לסרטי באטמן בבימויו של כריסטופר נולאן בסרט "באטמן מתחיל". ההחלטה הייתה שסרט סופרמן חדש יתעלם מסרטים קודמים בסדרה. האחים וורנר פנו לכריסטופר נולאן בבקשה לקחת חלק מפרויקט האתחול של סרטי סופרמן. בתחילה פורסם כי נולאן יביים את הסרט, אבל נולאן הודיע לבסוף כי הוא ייקח חלק בכתיבה ובהפקה של הסרט. באוקטובר 2010 פורסם שהבמאי זאק סניידר יביים את הסרט.
במהלך כתיבת התסריט של "עלייתו של האביר האפל", הוצע לשכור את שירותיו של התסריטאי דייוויד ס. גויר, שעבד עם נולאן על סרטי באטמן. נולאן עצמו סיפר כי הגרסה של ריצ'רד דונר לסרט "סופרמן 2" היוותה השראה עבורו כשהוא יצר את "באטמן מתחיל". נולאן וגויר כתבו את התסריט בצורה בה הסרט יהיה רציני ומודרני והבטיחו סיפור שירענן את כל מה שידוע על גיבור העל, סיפור אפל ומציאותי יותר, כזה שיתאים את עצמו לזמנים מודרניים.
צילומים
תקציב הסרט עומד בערך על 255 מיליון דולר, לרבות הוצאות על שיווק. צילומי הסרט החלו ב-1 באוגוסט 2011, בעיר שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הצילומים בעיר נמשכו בין שלושה לארבעה חודשים, והם התקיימו גם בלופ. צילומים נוספים התקיימו בעיר ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה ובעיירה פלאנו, אילינוי, ארצות הברית.
עיצוב התלבושת
בסרטים סופרמן, סופרמן 2, סופרמן 3, סופרמן 4, סופרמן 2 מ-2006 וסופרמן חוזר וכן בכל סדרות הטלוויזיה של סופרמן מהמאה ה-20 (עד לויס וקלארק כולל), סופרמן היה לבוש בתלבושת הנפוצה בחוברות הקומיקס עם ה האדומים מעל הטייטס (צמודונים) הכחולים. בסרט הזה סופרמן לא לובש את הטראנקס מבחוץ, הצבע הכחול נעשה כהה יותר מבכל האדפטציות לקולנוע ולטלוויזיה הישנות.
שיווק
האחים וורנר ו-DC קומיקס רכשו את הזכויות לדומיין manofsteel.com שהפך לאתר הרשמי של הסרט. בדצמבר 2012, יצאה כרזה רשמית ראשונה, תמונה בצבעים כהים של הנרי קאביל בתלבושת סופרמן החדשה כשידיו אזוקות מלווה בשחקנים במדי כוחות ארצות הברית. במאי 2013, פורסמה כרזה ובה סופרמן נראה במעופו ולאחר מכן פורסמה כרזה בה נראים גורדי שחקים מאחורי סופרמן. באפריל 2013, פורסם טריילר באורך שלוש דקות.
מוזיקה
המוזיקה המלווה את הסרט נכתבה על ידי הנס צימר והפסקול הופץ ב-11 ביוני 2013.
באפריל 2013 פורסמה רשימת השירים הרשמית של הפסקול. הפסקול מורכב משני תקליטורים:
ביקורות
למרות ההצלחה הרבה של הסרט בקופות, הביקורות לסרט היו מעורבות. הביקורת השליליות התלוננו שהסרט מלא בפרסומות סמויות של בתי עסק אמריקניים ושל מותגים אמריקניים ובינלאומיים, טענו שעלילת הסרט לא מקורית, שהטון אפל ורציני, שהאנטגוניסט (גנרל זוד) דו־ממדי, שהסרט ארוך מדי (שעתיים ו-23 דקות, כולל קרדיטים שאורכם פחות מ-10 דקות). הביקורות החיוביות שיבחו את סצנות הדרמה ואת האנושיות של הגיבור.
הכנסות
סרט זה הכניס 21 מיליון דולר אמריקאי ביום חמישי הראשון שבו יצא בהקרנת בכורה, וניצב בטבלת שוברי הקופות של האחים וורנר במקום השלישי מתחת ל"הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" ו"עלייתו של האביר האפל" בהכנסות מיום ראשון להקרנה. הסרט הכניס 44,050,000 דולר ביום השני להשקת הבכורה ו-65,050,000 דולר ביומיים הראשונים.
מחוץ לארצות הברית גרף הסרט ביום הראשון 1,624,265 דולר והפך לסרט המכניס ביותר ביום הפתיחה אי פעם בפיליפינים. בטאיוואן, הסרט גרף מעל 794,742 דולר שהיה ליום הפתיחה הגדול ביותר של האחים וורנר אי פעם. בבריטניה הכניס הסרט 5.6 מיליון דולרים ביום שישי, הפתיחה הגדולה ביותר לשנת 2013, עם 88% יותר מאשר "ספיידרמן המופלא", 11% יותר מאשר "איירון מן 3" ו-17% יותר מ"האביר האפל". בקוריאה הדרומית, הסרט גרף 2.8 מיליון דולר ביומיים הראשונים שלו וגם גרף 626,000 דולר באיחוד האמירויות הערביות, הפתיחה הגדולה ביותר לאולפני האחים וורנר.
בסך הכול הכניס הסרט 200,325,000 דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו והתייצב בראש טבלת שוברי הקופות, וכיסה את תקציבו כבר בתוך שבוע, משהגיעו סך הכנסותיו ל-240,000,000 דולר בנוסף ל-160,000,000 דולר שהכניס עוד לפני צאתו לאקרנים.
הסרט המשיך להכניס כסף ממכירות DVD/Blu ray וגם בהן הגיע לראש טבלאות המכירות.
שיעור פריון כולל
שמאל|ממוזער|350px|מדינות העולם לפי שיעורי הפיריון, בהתבסס על נתוני [[ספר העובדות העולמי של ה-CIA לשנת 2020. מקרא:
]] שיעור פריון כולל (באנגלית: Total Fertility Rate; בקיצור TFR) הוא מונח בדמוגרפיה, שקרוי לפעמים בשם בקיצור "שיעור פריון". מונח זה מנסה לאמוד את מספר הילדים שצפויה אישה היפותטית ללדת בימי חייה.
שיעור הפריון הכולל הוא מדד סינתטי, במובן שהוא מתייחס לנשים בקבוצות גיל שונות ועל פי הנחות מסוימות. אין הוא מבוסס על הפריון של קבוצת נשים אמיתית בשכבת גיל מסוימת, מכיוון שהוא מנסה לחזות את מספר הילדים הממוצע הצפוי לאישה עד סיום תקופת הפוריות. באותה מידה, אין המדד מתייחס למספר הילדים אשר נולדו למעשה לאישה במשך ימי חייה. יתרונו של המדד בכך, שבניגוד למדדי ילודה אחרים, כמו שיעור ילודה (מספר הלידות ל-1000 נפש), הוא מבוטא במספר שקל להבינו אינטואיטיבית – מספר ילדים לאישה.
שיעור הפיריון בעולם נע מ-0.8 בקוריאה הדרומית עד ל-6.91 בניגריה.
המדד
המדד מתבסס על חישוב יחס בין מספר הנולדים בשנה מסוימת לבין אוכלוסיית הנשים הנמצאות בגיל הפריון. בעולם, מקובל לראות בגילים 15–49 את גיל הפוריות, ובארצות הברית – בגילים 15–44. את הנשים בגיל הפריון מחלקים לקבוצות גיל המונות 5 שנים כל אחת. עבור כל קבוצת גיל כזו מחשבים את שיעור הפריון הסגולי. שיעור הפריון הסגולי הוא מספר התינוקות אשר נולדו בשנה מסוימת לאימהות באותה קבוצת גיל, לחלק למספר הנשים באותה קבוצת גיל בשנה הנבדקת, כפול 1000.
כך, למשל, אם בשנה מסוימת היו 30,000 לידות לאימהות בגילים 20–24, ומספר הנשים הכולל בקבוצת גיל זו הוא 200,000 – הרי שמספר הלידות עבור קבוצת גיל זו הוא 30,000/200,000 = 0.15 ילדים לאישה. מאחר שמקובל לחשב שיעורי פריון סגולי עבור כל 1,000 נשים בקבוצת הגיל הרלוונטית הרי שהפריון הסגולי ל-1000 נשים הוא 150. על מנת לקבל את שיעור הפריון הכולל מכפילים את שעור הפריון הסגולי לכל קבוצה ב-5, ומחברים עבור כל קבוצות הגיל. במילים אחרות, מדובר באישה היפותטית שמתחילה את חיי הפריון שלה בגיל 15, יולדת חמש שנים לפי הפריון הסגולי בקבוצת הגיל 15–19, חמש שנים לפי הפריון הסגולי בקבוצת הגיל 20–24, וכן הלאה (מכאן ההכפלה ב-5). ההנחה הגלומה במונח זה היא כי מספר הילדים שצפויות ללדת נשים בגיל מסוים יישאר קבוע כמו שהוא בשנת המדידה, וכן הנחה שהאישה צפויה לחיות לפחות עד תום תקופת הפוריות.
לדוגמה, בשנים 2012–2014 היו שיעורי הפריון הסגולי של נשים חרדיות בישראל כדלקמן (בטבלה משמאל): סכום כל שיעורי הפריון הוא 1381 ולאחר הכפלה ב-5 וחלוקה ב-1000 – 6.91. זהו שיעור הפריון הכולל של נשים חרדיות לשנים האמורות. יש להבחין בין שיעור הפריון לבין שיעור הילודה. שיעור הילודה מתאר את מספר הנולדים בשנה מסוימת ל-1,000 נפש ועל אף שהוא מושפע, בין השאר, גם משיעור הפריון, הוא מושפע גם מגיל האם בלידה וממבנה שכבות האוכלוסייה (שיעור קבוצת האמהות הפוטנציאליות מתוך כלל האוכלוסייה). בשל סיבות אלו, שיעור הפריון הכולל (כפי שהוא מחושב) הוא מדד טוב יותר לשינויים בדפוסי הילודה מאשר שיעור הילודה. למעשה, מדד הפריון מנבא מה יהיה גודלו של הדור הבא של שכבת הגיל היולדת ביחס לזה של קבוצת הגיל הנוכחית.
שיעור הפריון העולמי
על פי אומדני האו"מ
השפעות על הריבוי הטבעי
לשיעור הפריון ישנה השפעה חשובה ביותר על קצב הריבוי הטבעי של האוכלוסייה, וזאת בשילוב עם גילי ההולדה, כמפורט בהמשך. גם מדדים דמוגרפיים אחרים כגון יחס מספרי בין המינים (ובפרט בגיל הפריון או גילים צעירים יותר), תמותה שלפני תום גיל הפריון (ובפרט בגיל ילדות ושינויים בתוחלת החיים) יכולים להשפיע במידת מה.
בהתעלם מהגורמים האחרים שהוזכרו היכולים להשפיע על הריבוי הטבעי, ובהנחה שהתמותה לפני גיל הפריון אפסית, הרי שנוכל לחשב על סמך מודל פשטני ומקורב כיצד שילוב שיעור הפריון עם גיל ההולדה הממוצע ישפיע על קצב הריבוי הטבעי. גיל ההולדה הממוצע הוא הגיל הממוצע בו אדם הוליד את ילדיו, הלוקח בחשבון את 2 ההורים בכל לידה. הנחות המודל הפשטני הם: תחת הנחות אלו, קצב הריבוי הטבעי השנתי הוא: <BR> כאשר \ x הוא שיעור הפריון, ו-\ y הוא גיל ההולדה הממוצע.
לדוגמה, אם גיל ההולדה הממוצע הוא 35 ושיעור הפריון הממוצע הוא 4 ילדים, הרי שקצב הריבוי הטבעי השנתי יהיה
כתב העת הישראלי לריפוי בעיסוק
כתב העת הישראלי לריפוי בעיסוק (באנגלית: The Israeli Journal of Occupational Therapy, IJOT) הוא כתב עת מדעי ישראלי של העמותה הישראלית לריפוי בעיסוק, העוסק בריפוי בעיסוק.
כתב העת זמין בחלקו במאגר כתבי עת בינלאומי JSTOR, ובספריות האקדמיות בישראל.
Playtime Is Over
Playtime Is Over (בעברית: זמן המשחק נגמר) הוא המיקסטייפ הראשון של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'. המיקסטייפ יצא לאור ב-5 ביולי 2007, על ידי חברת התקליטים דירטי מאני רקורדס.
במיקסטייפ מתארחים האמנים הל רד, רד קפה, מורדה מוק, רנסום, גרבי, ליל ויין, אנג'ל דה מר ורו ספיטס.
רקע
פנדי החתים את מינאז' בחברת הבת דירטי מאני רקורדס ובעצם החלה להוציא סדרה של אלבומי די וי די בשם "The Come Up". הזמר ליל ויין שמנהל את חברת התקליטים יאנג מאני שם לב למינאז' בזכות "The Come Up" והחתים אותה בחברה שלו.
הרכב מוזיקלי
מינאז' הייתה מעורבת בכל כתיבת השירים במיקסטייפ. מבחינה מוזיקלית, השירים במיקסטייפ הם שירי ראפ וכל האמנים המשתתפים בו הם ראפרים. על מנת ליצור פזמון לכל שיר מינאז' השתמשה באינסטרומנט של אותו שיר. מבחינה לירית, רוב השירים באלבום כוללים משחקי מילים ומילים בעלי אופי זועם כלפי אנשים שלא האמינו ביכולת של מינאז' להיות ראפרית ממין נקבה.
המילים לשירים זכו לביקורות חיוביות שכן הרבה אנשים טענו שהמילים לשירים טובות יותר משירים רגילים שיוצאים לחנויות הדיגיטליות. רוב האינסטרומנטיים באלבום הם סמפולים משירים אחרים ואינסטרומנטיים המקוריים מבוססים על אותו סגנון.
שמריהו יוסף קרליץ
ביוגרפיה
שמריהו יוסף קרליץ נולד בקוסובה שבאימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו), שם התגורר אביו הרב שמשון קרליץ, וכן כמה מצאצאי הרב אריה לייב הלוי אפשטיין, בעל "הפרדס", שהיה מאבות משפחתו. בשנת תרל"ד (1874) נישא לראשה-לאה, בתו הבכורה של קרוב משפחתו הרב שאול קצנלבוגן, רבה של קוסובה. בשנת תרמ"ב (1882) עזב חותנו את הרבנות בקוסובה לטובת הרבנות בקוברין, והרב קרליץ התמנה תחתיו כרבה של קוסובה. נהג להשיב על שאלות בהלכה שהופנו אליו על ידי יהודי האזור, אך בענוותנותו הקפיד להוסיף בסופן כי "הלכה למעשה יש לשאול בזה את פי גדולי הדור". הוא וחותנו ניהלו מאבק בהשפעה החילונית, ובין היתר נהגו לאסוף ספרות חילונית ולשרפה.
הרב שמריהו יוסף קרליץ הנהיג את קהילתו עד לפטירתו בשנת תרע"ו. הימים היו ימי מלחמת העולם הראשונה, ובנו החזון איש נאלץ לגלות למינסק ולא השתתף בהלווית אביו. אשתו, ראשה לאה קרליץ, עלתה בשנות ה-30 לארץ ישראל. נפטרה בי"ט בחשוון תש"א (1940) ונקברה בבית הקברות בהר הזיתים.
צאצאיו
לרב שמריהו-יוסף ולראשה-לאה קרליץ נולדו חמישה עשר ילדים, אולם שישה מהם לא האריכו ימים ונפטרו בחייו. בניו וחתניו התפרסמו כגדולי תורה בליטא ובארץ ישראל.
אלפרד נוסיג
אלפרד נוֹסיג (בכתיב לועזי: Alfred Nossig; 1864 – 22 בפברואר 1943 (י"ז באדר א' תש"ג)), היה מראשוני התנועה הציונית, הוגה דעות סוציאליסטי, סופר, פסל ומוזיקאי. נרצח על ידי חברי ארגון אי"ל בגטו ורשה בגלל שיתוף פעולה עם הגרמנים.
עד שנות השואה
נוסיג היה ברוך כישרונות. הוא למד באוניברסיטאות לבוב, וינה וציריך וקבל תואר דוקטור במשפטים, ברפואה ובפילוסופיה.
סוציאליסט ודוברם של יהודי פולין
נוסיג היה ממקימי "המקדש" או בשמו הרשמי "בית הכנסת היהודי המתקדם", בלבוב, בירת גליציה. היה זה בית הכנסת הראשון של היהודים ה"פרוגרסיבים" בגליציה, והוא נוסד בשנים בהן פולין הייתה למדינה עצמאית, והנאמנות היהודית נדרשה לעבור מווינה בירת הממלכה האוסטרית, לוורשה בירתה כעת של פולין. ב-1882, בגיל 18, היה ממייסדי אגודת אחים (נהגה ביידיש: 'אגודוס אכים', ובפולנית: Przymierze Braci) ארגון להנחלת השפה והתרבות הפולנית ליהודי פולין, ולחקר תולדותיהם, והיה גם העורך וממייסדי העיתון של תנועה זו, Ojczyzna - 'מולדתנו' עוד ב-1881. לדו-ירחון זה היה נספח עברי בשם: 'המזכיר אהבה לארץ מולדתו', וסמלו היה הנשר הפולני עם מגן דוד על חזהו.
בטקס במקדש בלבוב, בהשתתפות קהל מעורב של יהודים ונוצרים, שנערך ב-21 בינואר 1882 הושר שיר בפולנית פרי עטו של נוסיג, "האל - אתה יהודה..." Boże coś Judę, בהשראת השיר הלאומי הפולני "האל - אתה פולין", לכבוד יום העצמאות הפולנית והמרד - עשרים שנה קודם. השיר הפך לחלק מרכזי מן התפילה בכל בתי הכנסת 'המתקדמים' בפולין ובגליציה, ודבריו בדבר הצורך בשילוב של חופש ליהודים, שיתוף פעולה נוצרי-יהודי ונאמנות לאומית פולנית, היו למצע של התנועה היהודית הפרוגרסיבית.
נראה שב-1882 כבר נחשב סוציאליסט ידוע התומך בעבודה עברית, כפי שעולה ממכתב שכתב נחום עלייניקוב ראש קבוצת קייב מראשוני המהגרים לארצות הברית מתנועת עם עולם, על מסעם מברודי דרך לבוב לברלין. תנועת עם עולם הוקמה במטרה להקים חבורה חקלאית יהודית משותפת בארצות הברית.
שנים לאחר מכן, בספרו "על סוציאליזם" כתב נוסיג כי אף על פי שהוא מתנגד חריפות לתפיסה הבולשביקית הקומוניסטית הקיצונית, ליהודים ברוסיה, למשל החיילים בצבא המזוהים לחלוטין עם המשטר, לא הייתה ברירה אלא לאחוז בעמדות קיצוניות אלו בגלל מעמדם בחברה ברוסיה, ולא מפאת עצם היותם יהודים. הברירה שעמדה בפניהם הייתה בין האפשרות לרעוב למוות, לצאת לגלות או לאמץ את השיטה החדשה, אף שזו הייתה בניגוד מוחלט לדרכם ולדתם היהודית. לעומת זאת סבר שמנהיגים יהודים סוציאליסטים הם השומרים על הרוח היהודית ופועלים על פיה. לפי החוקר אנדרה גריץ, עמדה זו נתפסה כתפיסה אוהדת כלפי היהודים ברוסיה ובאשר הם, בדומה למכתבו של הרמב"ם ליהודי תימן. בשנים אלו הפך למזוהה כדוברם של יהודי פולין הנאמנים לאומה הפולנית ולשלטונם העצמאי.
בשנת 1901 כתב את ספרו "חידוש הסוציאליזם" Revision des Socializmus, ובו הביע את דעתו החיובית על שיטה זו, בניגוד לקפיטליזם מצד אחד ולקומוניזם מן הצד השני.
עם התגברות האנטישמיות בפולין נטש את דעותיו לגבי שיתוף הפועלה הפולני-יהודי ונטה יותר לכיוון של פתרון יהודי בשטח משלהם. בשנת 1885 עזב את אגודת אחים ועבר להיות אחד הדוברים המרכזיים של התנועה היהודית הלאומית 'מקרא קודש'. בתקופה זו הייתה אי יציבות פוליטית בולטת ומעבר צעירים ממחנה אחד לאחר. עד 1888, שנה שבה נחלק ארגון 'מקרא קודש' בין הנוטים למסורת - וארגונם החדש 'ציון', לבין הנותרים בארגון והנוטים יותר לתרבות הכללית (הפולנית, במקרה זה), היה נוסיג נציגה המובהק של הנוטים לתרבות הכלל.
חובבי ציון ציונות ועליונות יהודית
ב-1887 פרסם מאמר בפולנית, שהיה החיבור הציוני הראשון בשפה זו. הוא הציע לייסד מדינה יהודית בארץ ישראל ובמדינות הסמוכות בניסיון לפתרון הבעיה היהודית כפתרון מדיני בנפרד מהתרבות והמסורת היהודיים.
בשנת 1894 היה ציר לאספה של חובבי ציון בפריז. הוא צידד בציונות המדינית, התקרב להרצל והשתתף בקונגרסים הציונים הראשונים. בחודש מרץ 1903 נשלח כחבר במשלחת הציונית לאל עריש לבדוק התיישבות יהודים במקום לפי תוכנית אל עריש.
בשנת 1903 נוסיג הוציא את ספרו 'הסתברות יהודית' (Jüdische Statistik) ובו נתונים על יהודי העולם בתקופתו ותיאורם, על פי מקומם, משלח ידם וכדומה.
בשנת 1905 הוא הוציא לאור ספר בשם 'היהודים והיותם הנבחרים מבחינת מדעי החיים' ובו דן על 'החכמה היהודית', ו'המוסר היהודי' כתוצאה מכללי הדת היהודית הקובעים את השתייכותם של ילדי היהודים לפי מוצאם מאם ולא מאב. לטענתו, שיטה זו הביאה לקליטת יהודים מאומות שונות ו'גזעים' שונים, דבר שהגדיל את הגיוון ואיפשר התפתחות טובה, או 'עליונה' יותר.
תערוכת האמנות בברלין
בשנת 1907 ארגן נוסיג בברלין תערוכה של אמנים יהודים מן העולם ומארץ ישראל. הייתה זו הפעם הראשונה שאמנים יהודים הוצגו יחדיו בפני הציבור הלא יהודי. תערוכה זו הייתה הראשונה שאיפשרה לבוריס שץ להפעיל את מרכז האמנות שהקים בירושלים שנה קודם, ושנקרא בהמשך 'בצלאל'. הייתה זו גם הזדמנות לאמנים יהודים מהעולם כולו להביע את הזדהותם עם הגורל היהודי. הוצגו ציורים של כשישים ציירים וביניהם קאמי פיסארו מצרפת, יוזף ישראלס מהולנד, איזידור קאופמן מאוסטריה, מאוריצי גוטליב מגליציה, ושמואל הירצנברג פולין. האמן היהודי היחיד מבין אלו שנוסיג פנה אליהם שסירב להציג בתערוכה זו, היה מאקס ליברמן.
טבח העם הארמני
בשנת 1909 הגיע לאיסטנבול במטרה לקדם התיישבות יהודית בממלכה העות'מאנית. פעילותו של נוסיג הייתה למורת רוחם של פעילי ההסתדרות הציונית, מפני שעל מנת לקדם את ההתיישבות בממלכה העות'מאנית טען שאין להתיישבות כל קשר לרצון להקים מדינה יהודית. נוסיג המשיך בקשרים עם השלטון הטורקי במהלך מלחמת העולם הראשונה, גם לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים.
הנרי מורגנטאו (האב) בספרו 'סודות הבוספורוס' (1918), מספר כי בעת שהיה שגריר ארצות הברית בטורקיה לאחר המצור על ואן ב-1915 - אחד האירועים האפלים במסגרת שואת הארמנים, נוסיג, כנציג גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית שהייתה בעלת בריתה של האימפריה העות'מאנית, ניסע לשכנע אותו להשתיק את הפרשה תוך איומים. מורגנטאו טען שנוסיג היה באותה עת במקום לצורך פעילות אנטי ציונית, בבירור שערך גילה שפעולתו של נוסיג הייתה פרי מזימה של השגרירות הגרמנית המקומית. ממדי הטבח בארמנים פורסמו בניו יורק טיימס לראשונה רק כשבעה חודשים מאוחר יותר, בדצמבר 1915.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
ב-1922 נוסיג הוציא בווינה ספר בגרמנית בשם 'שילוב היהודים', ובו קרא להקמת מדינה יהודית בעלת אופי חברתי בארץ ישראל. הספר מאדיר את ערכי הסוציאליזם, וקובע שמקורם ביהדות (וכלשונו: בתורת משה), ובה בעת מדבר על הצורך בהתחדשות וחידוש החיים בארץ ישראל (פלשתינה - כלשונו) ומשמעותם של דברי הנביאים בנושא זה, לימיו.
נוסיג התיישב בברלין וביטא את כישרונותיו בספרות (חיבר שירים ומחזות, בהם "מלך ציון", "אברבנאל", מסות וביקורות ספרות), במוזיקה (חיבר מונוגרפיה על איגנצי יאן פדרבסקי) ובפיסול.
במלחמת העולם השנייה ומותו
בתחילת מלחמת העולם השנייה מונה נוסיג על ידי הגרמנים בורשה להכין תוכניות להגירת היהודים מפולין הכבושה.
על ראש היודנראט בגטו, אדם צ'רניאקוב הוטל לקלוט את נוסיג כאחראי לתרבות ואמנות בגטו ולשלם את משכורתו. צ'רניאקוב חשד כבר בתחילה שנוסיג הוא סוכן של הגסטפו. ביומנו הוא כינה את נוסיג "בעל אלף התעלולים" (Tausendkunstler), וכן רשם עליו שהוא מטורף, ושדיווחיו לגרמנים לא רצויים. על דלת דירתו שבמתחם היודנרט בגיטו היה שלט עליו רשום שהוא מוגן בידי הגסטפו. היה חשד שנוסיג גויס על ידי הגסטפו עוד כשחי בברלין ושהוכנס ליודנראט על פי דרישת האס אס. ייתכן שפעולותיו נבעו מעמדותיו על סתגלנות יהודית ועל עליונות גזעית שהרבה לדבר עליהם בספריו.
במהלך שהייתו בגטו אולץ לצייר את דיוקנה של אשת אחד משוטרי הס.ס. וולדמר שון. לאחר שהלה היה מרוצה מכך, אולץ לצייר את נשותיהם של השוטרים האחרים. לדברי הצייר סטפן קריקל, חיי נוסיג נצלו בזכות ציורים אלו.
נוסיג היה נפגש לעיתים קרובות ובאופן קבוע עם קרל-גיאורג ברנדט, קצין גסטפו, השניים נפגשו בדרך כלל במפקדת הגסטפו שמחוץ לגטו.
ב-18 בינואר 1943 (י"ב בשבט תש"ג), לאחר ארבעה ימי אקציה בגיטו, היה נוסיג היהודי היחיד שהותר לו ללכת באופן חפשי ברחוב ולצאת את השערים. הדבר עורר חשד כבד שהוא מוסר לגרמנים פרטים על היהודים בגטו, וארגון אי"ל החל לעקוב אחריו.
לאחר שהוברר כי נוסיג יוצא באופן קבוע את הגיטו אל מפקדת הגסטפו, ושהוא חי עם אשה לא יהודיה בשם פליציה, הוא נידון למות שלא בפניו. הוחלט ללכוד אותו בביתו ולהרגו אם לא יספק הסבר סביר להתנהגותו. ב-22 בפברואר 1943 (י"ז באדר א' תש"ג), שלושה מחברי הארגון היהודי הלוחם לכדו את נוסיג בביתו, בעוד 'אנטק' (יצחק צוקרמן), ממפקדי אי"ל, עומד בסמוך ולא נכנס למקום, על מנת שתתאפשר החלטה להשאירו בחיים מבלי שנוסיג יזהה את מפקד אי"ל. נוסיג בן ה-79 כרע על ברכיו וביקש רחמים, וכשאיימו על חייו, קרא: "ברנדט ינקום את דמי!", דבר שהכריע את החלטתם להורגו במקום.
מסמך שהיה בכיסו ניתן ל'אנטק' שקרא בו ודיווח עליו. המסמך, שנועד לנאצים, היה דו"ח על הסיבות לכישלון הגירוש ב-18 בינואר, שלדעתו נבע מן האלימות המרובה והמוחצנת שנקטו הגרמנים. במסמך הציע לגרמנים להסתיר את התנהגותם האלימה כדי שלא לעורר את התנגדות המחתרת. לוחמי אי"ל הבחינו בארכיון מסמכים בדירתו, אך מאוחר יותר כאשר ניסו להגיע אליו התברר שהגרמנים הקדימו אותם והחרימו את כל המסמכים. לדעת אנטק הדו"ח היה חלק ממכלול דוחות לגבי הלך הרוח ודעת היהודים, בעיקר לגבי השמועות על הרצח ההמוני המתבצע במחנות הריכוז, ולגבי דרכים להעברת היהודים באופן מסודר למחנות הריכוז ללא התנגדות. בנוסף, כפי הנראה הייתה בכיסו גם תעודה המודיעה שהוא משתף פעולה עם הגסטפו.
בהודעה שפרסם הארגון היהודי הלוחם ברחבי הגטו, ונמצא אחר המלחמה בארכיון עונג שבת, נכתב כי "נוסיג, סוכן הגסטפו שנורה ב-22 בפברואר, היה מספק לגרמנים ידיעות על בונקרים של יהודים בעליות גג ובמרתפים".
לאחר השואה, בבירור שערך אנטק לגבי נוסיג, נודע לו להפתעתו שמשפחתו טוענת שמת מיתה טבעית בסוף המלחמה, ולא נהרג בידי אי"ל כלל. אנטק העיד באופן פומבי שהוא האחראי למותו, והיה מוכן לעמוד על כך למשפט.
ביומנו של בר וארם נרשמה תגובתו של קצין הס.ס. קרל-גאורג ברנדט עם היוודע דבר מותו של נוסיג בידי אי"ל:
השפעתו והצגתו בתרבות
פסלו "היהודי הנודד" נחשב לאחד המייצגים הראשונים ל"יהדות השרירים" החדשה של אנשי תנועת הציונות באותה עת. הפסל מתכתב עם פסל 'משה' של מיכלאנג'לו, ועם ציורי ופסלי 'היהודי הנודד' - ומחליף בהם את החולשה בעוצמת שרירים. בינואר 1901 הפסל צולם לספר הגרמני Ost und West - 'מזרח ומערב' הנמצא כיום בספריית מוזיאון ישראל, וכך מראהו שרד. מאוחר יותר אותה שנה הפסל הוצג בקונגרס הציוני החמישי באופן בולט, והביע למעשה את התנגדותם של הציונים לאופן בו צויר ופוסל היהודי עד כה ככחוש ומעוות, על פי תפישתם של אמנים אנטישמיים כווגנר.
בשנת 1971 נכתב מאמר על חיי נוסיג בלבוב, לפני מלחמת העולם השנייה. כותרתו "מהתבוללות לציונות בלבוב: המקרה של אלפרד נוסיג", ובו נוסיג מתואר כאחד ממובילי הדרך לשינוי התפיסה ולאימוץ הציונות בידי חלקים נרחבים מיהודי גליציה ומזרח גרמניה.
בשנת 2004 בארצות הברית הופקה הצגה על נוסיג. בהצגה נוסיג נהרג שוב ושוב במהלך שנים רבות, מיום מותו האמיתי ועד ימינו. גם אשתו פליציה מוצאת להורג באופן דומה. נוסיג מוצג כאדם מוכשר אך בסוף ימיו אפרורי, קשיש נודניק וחסר חשיבות, פליט, ולמעשה קרבן הנאצים בעצמו, שלא הובן כראוי ונרצח על לא עוול בכפו.
באתרי מרשתת אנטישמיים, רעיונות הגזע של נוסיג, כפי שבאו לידי ביטוי בספרו 'על היהודים והיותם הנבחרים' מוצגים כמקור לגזענות היהודית הציונית (בעוד זו הגרמנית מוכחשת).
הארמנים, כאמור, ראו בנוסיג נציג הציונים, וטענו שאלו שיתפו פעולה עם הטורקים במטרה להשתיק את רצח עמם.
בשנת 2013 נוסיג צויר עם המשוררת שרה רבינוביץ - אשר אולצה לרשום שירי הלל לכבוד הגרמנים ונהרגה כמשתפת פעולה בידי יהודים. הצייר סטפן קריקל פרסם גם תיאור קצר לגבי השניים ובו סיפר על הציורים שנוסיג אולץ לצייר בעת היותו בגיטו אשר בזכותם, לדברי קריקל, חיי נוסיג נצלו.
ספריו הסרוקים
מהדורות סרוקות של ספרי אלפרד נוסיג בגרמנית:
ברכת ירושלים
ברכת ירושלים (המכונה גם ברכת בניין ירושלים או בונה ירושלים) היא הברכה הארבע עשרה בתפילת שמונה עשרה, אחת משלוש עשרה ברכות הבקשה בתפילה זו. עיקרה הוא תחינה לבורא לקומם את ירושלים מאפרה ולהשיב את שכינתו לתוכה.
נוסח הספרדים
תשכון בתוך ירושלים עירך כאשר דיברת, וכיסא דוד עבדך מהרה בתוכה תכין, ובנה אותה בנין עולם במהרה בימינו. ברוך אתה ה', בונה ירושלים.
נוסח אשכנז ונוסח ספרד
ולירושלים עירך ברחמים תשוב, ותשכון בתוכה כאשר דיברת, ובנה אותה בקרוב בימינו בנין עולם, וכיסא דוד (עבדך) מהרה לתוכה תכין. ברוך אתה ה', בונה ירושלים.
נוסח איטליה
ולירושלים עירך ברחמים תשוב, ובנה אותה בנין עולם במהרה בימינו. ברוך אתה ה', בונה ירושלים.
0 (מספר)
אפס הוא המספר השלם שבא לפני 1 ואחרי 1−. אפס הוא המספר הסודר הקטן ביותר, וכמציין כמות הוא מתייחס למספר האיברים בקבוצה הריקה.
ברכת ירושלים
נוסח רומניא
על ירושלם עירך ברחמים תשוב, ותבנה אותה בנין עולם במהרה בימינו. ברוך אתה ה', בונה ירושלם.
נוסח פרובאנס
תשכון בתוך ירושלים עירך כאשר דברת, וכסא דוד מהרה בתוכה תכין, ובנה אותה בקרוב בימינו בנין עולם. ברוך אתה ה', בונה ירושלים.
0 (מספר)
היסטוריה של האפס
בשיטת הסימון הרומית אין סימון מיוחד לאפס, והוא מבוטא בהיעדר כל סימון. המחסור בסימן מיוחד עבור האפס עיכב את התפתחותה של שיטת הסימון העשרונית, המקובלת היום.
הסימון 0
מקורה של הקצאת סימן מיוחד לאפס בהודו בשנת 628, בכתב היד בראהמספהוטסידהאנטה. במקורו נקרא האפס "סוּניה" – מילה הינדית שפירושה "ריק" – ה-0 ייצג את העמודה הריקה בחשבונייה. ההכרה באפשרות לסמן עמודה ריקה איפשרה להודים להמציא את השיטה העשרונית, שבה האפס מבדיל בין מספר כגון שלושים ואחת (31) ושלושת-אלפים ועשר (3010). כ-200 שנים אחר כך, סימנו הערבים את הספרה הזו באמצעות עיגול ריק וקראו לו "סיפְר" (שוב, מילה שפירושה "ריק"). עם הזמן הפך ה"סיפר" הערבי ל-"zero" המערבי, וכך הוא נקרא עד היום.
ברכת ירושלים
נוסח קטלוניה
תשכון בתוך ירושלים עירך כאשר דיברת, וכיסא דוד (עבדך) מהרה בתוכה תכין, ובנה אותה בקרוב בימינו בנין עולם. ברוך אתה ה', בונה ירושלם.
0 (מספר)
הסימון 0
מן ההודים הגיע האפס לכתביו של המתמטיקאי והפילוסוף הפרסי בן המאה התשיעית, אל ח'ואריזמי, ורק במאה ה-11 הגיע דרך אנדלוסיה לאירופה. בתפקיד דומה מופיע האפס גם בתרבויות אמריקאיות קדומות, כמו זו של בני המאיה.
ברכת ירושלים
נוסח תימן
תִּשְׁכּוֹן בְּתוֹךְ יְרוּשָׁלַיִם עִירָךְ כַּאֲשֶׁר דִּבַּרְתָּ, וּבְנֵה אוֹתָהּ בִּנְיַן עוֹלָם בִּמְהֵרָה בְיָמֵינוּ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' בּוֹנֵה יְרוּשָׁלָיִם.
0 (מספר)
הסימון 0
ההופעה הראשונה של הספרה "אפס" במערב הייתה בספריו של פיבונאצ'י. בשנת 1202 פרסם את ספרו ספר החשבונייה (Liber abbaci), שתרם להפצת השימוש בספרות הערביות בעולם המערבי (שם השתמשו בספרות רומיות), ואשר הכיל חידושים רבים.
בעברית
בימי הביניים השתמשו המתמטיקאים היהודים במילה סיפרא לציון האפס, אך הראשון שכתב על המושג אפס בעברית היה רבי אברהם אבן עזרא (1089/1092–1167) בספרו "ספר המספר", שכינה את האפס גלגל: בדורות המאוחרים יותר, לא היה שם מקובל למספר אפס. רבי עשהאל יהודה מה טוב בספרו "כיסאות לבית דוד" (ורונה, ה'ת"ט, 1649) קורא לאפס בשם הארוך:, ורבי אליהו צאהלין בספרו "מלאכת מחשבת" (זאלקווא, תקי"ח, 1757) כתב:.
ברכת ירושלים
נוסח ארץ ישראל
רחם ה' אלוהינו ברחמיך הרבים על ישראל עמך ועל ירושלים עירך ועל ציון משכן כבודך ועל היכלך ועל מעונך ועל מלכות בית דוד משיח צדקך ברוך אתה ה' אלהי דוד בונה ירושלים.
תוספת תפילת נחם
בתשעה באב מוסיפים בברכת ירושלים את תפילת נחם. מקורה של תפילת נחם הוא בתלמוד הירושלמי (על אף ששם מופיעה המילה 'רחם' במקום 'נחם').
0 (מספר)
האפס במתמטיקה
מלבד תפקידו של הסימן לספרת האפס בשיטות הספירה הפוזיציוניות, למספר אפס יש תפקידים רבים במתמטיקה. במספרים הסודרים, הקבוצה הריקה משמשת בסיס לבניית המספרים הטבעיים, באמצעות ההגדרות. מספרים אלה מצטרפים לכדי מערכת פאנו של המספרים הטבעיים במערכת האקסיומות של צרמלו-פרנקל. בדומה לזה, אפס הוא העוצמה של הקבוצה הריקה.
במערכות אלגבריות כמו שדות או חוגים, ובפרט במספרים הרציונליים ובמספרים השלמים, איבר האפס הוא האיבר הנייטרלי ביחס לחיבור (איבר האפס), כלומר, האיבר z המקיים את התנאי \ a+z=a לכל a. באנליזה מפריד האפס בין שני סוגי מספרים: כל מספר גדול ממנו הוא מספר חיובי, וכל מספר קטן ממנו הוא מספר שלילי, כך שלמעשה 0 אינו מוגדר כשלילי או כחיובי.
ברכת ירושלים
תוספת תפילת נחם
יש נוהגים לומר את תפילת נחם בכל שלוש התפילות של תשעה באב (תפילת ערבית, תפילת שחרית ותפילת מנחה). כך נוהגים חלק מן הספרדים (היישוב הישן הספרדי בארץ ישראל, מצרים, הקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם ועוד), וכך גם מנהג יהודי תימן ויהודי איטליה. לעומתם יש נוהגים לומר תוספת זו רק בתפילת מנחה של תשעה באב. כך נוהגים האשכנזים, וחלק מן הספרדים (בעיקר יוצאי צפון אפריקה, גאורגיה, טורקיה, הבלקן, וחלק מהספרדים במערב אירופה, למעט באמסטרדם).
0 (מספר)
פעולות באפס
מתכונת הנייטרליות של המספר אפס נובעת ההרסנות של האפס בכפל:. משום כך לא ניתן להגדיר את ההפכי של אפס כמספר ממשי: אילו היינו מסכימים ש- הוא מספר ממשי, היה צריך להתקיים, וזה בלתי אפשרי. בהקשרים אחרים (גאומטריים ואנליטיים) אפשר להסכים שהחילוק באפס מניב אינסוף ; הוספת האינסוף למערכת המספרים מקלקלת את מרבית התכונות שלה, ולכן מקובל יותר לומר שהחילוק באפס אינו מוגדר.
מוסכם כי ערכה של מכפלה ריקה (שאין בה גורמים כלל) הוא 1, משום שהוספת קבוצה ריקה של גורמים למכפלה אחרת אינה משנה את ערכה, בדיוק כמו הכפל ב-1. משום כך נקבע כי \ x^0=1 לכל מספר שונה מאפס x, וקביעה זו עקבית עם כללי החזקות הרגילים, כגון. לעומת זאת, משמעות הביטוי 0^0 תלויה בהקשר. בקומבינטוריקה נוח להגדיר את ערך הביטוי כ-1 (בהתאם להגדרת החזקה של עוצמות בתור העוצמה של קבוצת פונקציות מתאימה), ובאנליזה הביטוי בדרך-כלל אינו מוגדר (משום שלכל מספר חיובי, \ x^0=1, בעוד ש- \ 0^x=0).
מאותן סיבות נקבע כי ערכה של פונקציית העצרת של אפס הוא 1 (\ 0!=1). הסדר הריק (שאינו כולל אף מרכיב) הוא הדרך היחידה לסדר את אברי הקבוצה הריקה.
עודד זהבי
עודד זהבי (נולד ב-2 בפברואר 1961) הוא מלחין, מעבד ופסנתרן ישראלי, פרופסור למוזיקה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
זהבי נולד בירושלים לאלכס (אחיהם של העיתונאי נתן זהבי ושל איש המדע אבינעם זהבי), ולפנינה זהבי. הוא למד אצל המלחינים אנדרה היידו, ג'ורג' קראמב ושילה סילבר ואצל התאורטיקאים יוג'ין נרמור ולאונרד מאייר. בשנת 1993 סיים את עבודת הדוקטורט ומאז הוא פעיל בחיבור מוזיקה קונצרטנטית, מוזיקה לתיאטרון ולמחול וכן לסרטי תעודה ועלילה בקולנוע ובטלוויזיה.
יצירותיו של זהבי בוצעו בתזמורות חשובות בישראל ומחוצה לה, ביניהן תזמורת קירוב, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם המנצחים אנטוניו פאפאנו, ואלרי גרגייב, ליאונרד סלטקין, נעם שריף, מארק ינובסקי, מנדי רודן, סטנלי ספרבר וירון טראוב.
בשנת 1995 הקים את החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו עד שנת 2006. זהבי הוא פרופסור מן המניין (אמן) בחוג וממשיך ללמד בו (נכון לשנת 2011). כמו כן, הוא מלמד בבית הספר רימון ועוסק בפעילות ציבורית בתחום המוזיקה בישראל. בשנת 1994 כתב את המוזיקה לסרט "אחרי החגים" של אמנון רובינשטיין ובשנת 1996 כתב את המוזיקה לסרט "קיצור תולדות האוהבים" של יצחק צפל ישורון.
Britney & Kevin: Chaotic (אלבום)
Britney & Kevin: Chaotic ( בעברית: בריטני & קווין: כאוטי) הוא מיני-אלבום הראשון של זמרת הפופ האמריקאית, בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב- ב-27 בספטמבר 2005 תחת חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. הסינגל הראשון של האלבום הוא: "".
עודד זהבי
ביוגרפיה
עודד זהבי היה בעבר מלחין הבית של הקאמרטה הישראלית ירושלים ושל התזמורת הסימפונית ירושלים משם הוא התפטר מסיבות אישיות.
Britney & Kevin: Chaotic (אלבום)
האלבום נושא שמו של סדרת ריאלטי "Britney & Kevin: Chaotic", בכיכובה של בריטני ספירס ובעלה לשעבר קווין פדרליין.
רקע
ב-30 בדצמבר 2004, ספירס הופיעה בהפתעה בתחנת הרדיו "FM-KIIS" ב-לוס אנג'לס וחשפה כי תוציא שיר חדש ששמו; "Mona Lisa". תגובתה של "קינה הליריקה" הייתה ירידה על השיר; "Mona Lisa", והיא קראה לו "בלתי נשכח" שלה "בלתי צפוי", וגם המאזינים לא "התמוטטו ממנו". היא גם גילתה שהיא רוצה שהשיר היה הסינגל הראשון מתוך האלבום המתקרב שלה.
עודד זהבי
ביוגרפיה
בשנת 2012 החל להגיש עם אמנון רובינשטיין תוכנית שבועית בקול המוסיקה בשם "שחרית מוזיקלית לנהגי משאיות ואוטובוסים".
בשנת 2018 הוא כתב הקונצ'רטו מס 2 לחליל שבוצע על ידי מרגלית גפני והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של דן אטינגר.
חיים אישיים
זהבי נשוי ואב לשניים.
דלית רצ'שטר
דלית רצ'שטר (נולדה ב-1 באוגוסט 1988) היא שדרנית רדיו, עורכת מוזיקלית ודי ג'יי.
ביוגרפיה
ב־2009 החלה להגיש בתחנה את התוכנית "סינגלס" אותה ערכה עד אז, במקום הדר מרקס. מאז 2012 מגישה רצ'שטר את מצעד הפזמונים השבועי המשודר בגלגלצ. בנוסף היא מגישה תוכנית יומית בין השעות 12:00–14:00 ובימי רביעי את התוכנית "גלגלייב", בה היא מארחת אמנים המבצעים הופעות חיות באולפן.
ב־2015 הגישה יום בשבוע את התוכנית "ציפורי לילה" בגלי צה"ל יחד עם דלית עופר.
רצ'שטר משמשת גם כדי ג'יי במסיבות ובאירועים. לפני הופעתה של בריטני ספירס בישראל ערכה מופע חימום. ב־8 באוגוסט 2019 ערכה לראשונה את "הנשף של דלית רצ'שטר" במועדון רידינג 3 בתל אביב.
ב־25 ביוני 2020 הנחתה את טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" יחד עם לאון שניידרובסקי.
מיגל דה איקזה
מיגל דה איקזה (בספרדית: Miguel de Icaza; נולד ב-23 בנובמבר 1972) הוא מתכנת מקסיקני-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות פתיחת הפרויקטים GNOME, Mono ו-Xamarin.
שנים מוקדמות
דה איקזה נולד במקסיקו סיטי ולמד מתמטיקה באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו (UNAM), אך נשר לפני קבלת התואר כדי לעבוד בהייטק. הוא בא ממשפחת מדענים שבה אביו הוא פיזיקאי ואמו ביולוגית. הוא התחיל לכתוב תוכנה חופשית ב-1992.
קריירת תוכנה מוקדמת
אחת מהתוכנות המוקדמות ביותר שכתב עבור לינוקס הייתה מנהל הקבצים Midnight Commander ב-1994, מנהל קבצים במצב טקסט. הוא גם היה אחד התורמים הראשונים ל-Wine.
בקיץ 1997, הוא התראיין על ידי מיקרוסופט לעבודה בצוות אינטרנט אקספלורר ליוניקס (כדי לעבוד על היסב SPARC), אך לא היה לו את התואר האוניברסיטאי הנדרש כדי לקבל אשרת העבודה H-1B. הוא אמר בראיון שהוא ניסה לשכנע את המראיינים שלו לשחרר את הקוד של אינטרנט אקספלורר עוד לפני שנטסקייפ עשתה זאת עם הדפדפן שלהם.
GNOME, Ximian, Xamarin ומונו
דה איקזה התחיל את פרויקט GNOME עם פדריקו מנה באוגוסט 1997, כדי ליצור סביבת שולחן עבודה חופשית לחלוטין ומודל רכיבים עבור לינוקס ומערכות הפעלה אחרות דמויות יוניקס. הוא גם יצר את תוכנית הגיליון האלקטרוני של GNOME, Gnumeric.
בשנת 1999, דה איקזה, יחד עם נתניאל פרידמן, הקים את Helix Code, חברת תוכנה חופשית מוכוונת GNOME שהעסיקה מספר רב של האקרים אחרים של GNOME. בשנת 2001, Helix Code, ששמה שונה לימים ל-Ximian, הכריזה על פרויקט מונו, שיובל על ידי דה איקזה, במטרה לממש את פלטפורמת הפיתוח .NET Framework על לינוקס ומערכות הפעלה דמויות יוניקס. באוגוסט 2003, Ximian נרכשה על ידי נובל. שם, דה איקזה היה סגן נשיא פלטפורמת המפתחים.
במאי 2011, דה איקזה יזם את Xamarin במטרה להחליף את MonoTouch ומונו לאנדרואיד לאחר שנובל נרכשה על ידי Attachmate והפרויקטים ננטשו. זמן קצר לאחר מכן, Xamarin ונובל הגיעו להסכם שבו Xamarin לקחה על עצמה את הפיתוח והמכירה של מוצרים אלה.
בפברואר 2016 הודיעה Xamarin על רכישתה על ידי מיקרוסופט. חודש לאחר מכן בוועידת Microsoft Build, הוכרז שפרויקט המונו יקבל רישיון מחדש לרישיון MIT, ו-Visual Studio יכלול את Xamarin (אפילו בגרסאות החינמיות) ללא הגבלות, ו-Xamarin SDKs יועברו לקוד פתוח.
תמיכה בטכנולוגיות פתוחות של מיקרוסופט
דה איקזה תמך בתקן המסמך Open XML (OOXML) של מיקרוסופט,  וחלק על הביקורת הנרחבת בקהילת הקוד הפתוח ותנועת התוכנה החופשית.
הוא גם פיתח את Mono - חלופה חופשית ובקוד פתוח ל-. NET Framework של מיקרוסופט - עבור GNOME. זה עורר מחלוקת גדולה בשל הפטנטים שמיקרוסופט מחזיקה על NET Framework.
דה איקזה ספג ביקורת על ידי ריצ'רד סטולמן ביום חופש התוכנה 2009, אשר כינה אותו "בוגד בקהילת התוכנה החופשית". איקזה הגיב בבלוג שלו בטענה שהוא מאמין ב"עולם של אפשרויות" ושהוא פתוח לדיונים על דרכים לשיפור מאגר הקוד הפתוח והתוכנות החופשיות.
העדפה למק על פני לינוקס
באוגוסט 2012, דה איקזה מתח ביקורת על שולחן העבודה של לינוקס והשתמש בביטוי "נהרג על ידי אפל". דה איקזה מתח ביקורת בפרט על התרבות הממוקדת במפתחים, על חוסר תאימות לאחור ופיצול בין הפצות הלינוקס השונות. במרץ 2013, דה איקזה הכריז בבלוג האישי שלו שהוא משתמש בקביעות ב-MacOS במקום בלינוקס עבור מחשוב שולחני.
מנהל קרן NET
בשנת 2014 הוא הצטרף לאנדרס הלסברג על הבמה במהלך ההכרזות של ה-NET Foundation ופתיחת קוד המקור של מהדר סי שארפ של מיקרוסופט. הוא המשיך לכהן במועצת המנהלים של הקרן.
עזיבת מיקרוסופט
במרץ 2022 הוא הודיע שהוא עוזב את מיקרוסופט ולוקח קצת חופש.
פרסים והכרה
מיגל דה איקזה קיבל את פרס קרן התוכנה החופשית לשנת 1999 לקידום תוכנה חופשית, פרס MIT Technology Review Innovator of the Year לשנת 1999, ובספטמבר 2000 נבחר לאחד מ-100 החדשנים של מגזין Time למאה החדשה.
בתחילת 2010 הוא קיבל פרס MVP של מיקרוסופט.
במרץ 2010, הוא נבחר כחמישי ב"הקולות החזקים ביותר בקוד פתוח" על ידי MindTouch.
חיים אישיים
דה איקזה הופיע הופעת קמע בסרטי הקולנוע משנת 2001 "הגבלים עסקיים" ו"הקוד".
הוא התחתן עם בברזילאית מריה לורה סוארס דה סילבה (כיום מריה לורה דה איקזה) בשנת 2003.
דה איקזה מבקר את פעולותיה של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים במזרח התיכון ורשם בלוג בנושא.
דה איקזה קיבל אזרחות אמריקאית בינואר 2015.
ז'פרסון
ז'פרסון דה אוליביירה גלוואו (בפורטוגלית: Jefferson de Oliveira Galvão; נולד ב-21 בינואר 1983) המכונה ז'פרסון הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
ז'פרסון החל את דרכו ב-1995 בקבוצת הנוער של פרוביארה ולאחר שנתיים עבר לקבוצת הנוער של קרוזיירו. בשנת 2001 החל ז'פרסון להיכלל בסגל הקבוצה הבוגרת כשוער מחליף. ב-2003 לאחר שמספר רב של טעויות הוא הושאל לבוטפוגו.
נבחרת
ז'פרסון החל את הופעותיו בנבחרות ברזיל בנבחרת על גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2003. לנבחרת הבוגרת הוא הוזמן לראשונה בקופה אמריקה 2011 כמחליפו של ז'וליו סזאר, אולם לא שיחק ולו במשחק אחד. ז'פרסון המשיך לשמש כשוער מחליף בנבחרת והיה בסגל נבחרת ברזיל לגביע הקונפדרציות 2013, ובמונדיאל 2014, וכשוער ראשון בקופה אמריקה 2015.
הופעות בנבחרת ברזיל
תארים
ברזיל
קמאייר-קו
תולדות החברה
חברת קמאייר-קו הוקמה ב-11 בספטמבר 2006 בהוראת ראש ממשלת קמרון פאול בייה, תחת חברת הדגל הקודמת קמרון איירליינס שנסגרה ביוני 2008. ב-28 במרץ 2011, 5 שנים לאחר הקמתה, הפעילה החברה את טיסתה הראשונה מדואלה לפריז דרך יאונדה. בעבר, שימש קוד היאט"א הנוכחי של החברה (QC) את חברת קורידור אייר שיצאה משירות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
פיט דה יונג
פטרוס יוזף סיטסה "פיט" דה יונג (בהולנדית: Petrus Jozef Sietse (Piet) de Jong; 3 באפריל 1915 – 27 ביולי 2016) היה מדינאי וקצין ימי הולנדי שכיהן כראש ממשלת הולנד מ-5 באפריל 1967 עד 6 ביולי 1971. הוא היה חבר מפלגת העם הקתולית (KVP), אשר מאוחר יותר התמזגה לתוך המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDA).
חייו
דה יונג הצטרף לשירות הצוללות של הצי ההולנדי המלכותי ושירת בצוללת מסוג "HNLMS O 24" במהלך מלחמת העולם השנייה, ובסיום המלחמה היה מפקד הצוללת. במהלך שירותו, הוענק לו צלב ברונזה פעמיים, וכן צלב השירות המצוין של הממלכה המאוחדת.
כיהן כתת-מזכיר הצי מ-1959 עד 1963, ולאחר מכן כשר ההגנה, מ-1963 עד 1967. לאחר הבחירות הכלליות בהולנד ב-1967, נבחר דה יונג לראשות ממשלת הולנד ולשר לעניינים ציבוריים, ועמד בראש הקבינט של הולנד. למרות הפופולריות שלו, סירבה מפלגת העם הקתולית למנות אותו בתור "לייסטרקר" (המועמד העליון) בבחירות הכלליות ב-1971 בגלל "דימויו השמרני" לכאורה.
לאחר הבחירות לראשות הממשלה, נשאר דה יונג פעיל בפוליטיקה, והפך למנהיג הפרלמנטרי של מפלגת העם הקתולית בסנאט של הולנד, ושם כיהן בין 1971 ל-1974, ולבסוף פרש מהפוליטיקה בגיל חמישים ותשע.
לאחר סיום הקריירה הפוליטית שלו, אייש דה יונג תפקידים רבים בפיקוח בעסקים ובתעשייה. הוא היה ידוע בשנינותו היבשה ובהערותיו המהירות. העריצו מאוד את יכולותיו כראש צוות בעל פרספקטיבה ופרגמטיזם כאחד. הקבינט שלו היה הקבינט הראשון לאחר מלחמת העולם השנייה שהשלים תקופת כהונה שלמה ללא כל התנגשויות פנימיות.
דה יונג נפטר ב-27 ביולי 2016 בהיותו בן 101.
מודוס פוננס
בלוגיקה, מודוס פוננס (Modus Ponens; ובעברית: כלל הניתוק, לפעמים נקרא כלל היסק MP) הוא כלל ההיסק שמאפשר להסיק משני הנתונים הבאים: את המסקנה הבאה: