cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינטואיט
היסטוריה
אינטואיט נהגתה על ידי סקוט קוק, שעבודתו הקודמת בפרוקטר אנד גמבל עזרה לו להבין שמחשבים אישיים יחליפו חשבונאות אישית מבוססת נייר ועיפרון. במסעו למצוא מתכנת הוא נתקל בסופו של דבר בטום פרולקס בסטנפורד. השניים הקימו את אינטואיט, אשר פעלה בתחילה מתוך חדר צנוע בשדרת האוניברסיטה בפאלו אלטו. הגרסה הראשונה של Quicken קודדה בשפת התכנות BASIC של מיקרוסופט עבור מחשב IBM ו- UCSD Pascal עבור Apple II על ידי טום פרולקס ונאלצה להתמודד עם כתריסר מתחרים משמעותיים.
בשנת 1991, מיקרוסופט החליטה לייצר מתחרה ל-Quicken בשם Microsoft Money. כדי לזכות בנאמנות הקמעונאים, אינטואיט חילקה קופון של 15 דולר לרוכשים בחנויות שלהם. זו הייתה הפעם הראשונה שחברת תוכנה הציעה קופונים.
בערך באותו זמן החברה העסיקה את ג'ון דור מחברת קלינר פרקינס וגיוונה את מערך המוצרים שלה. ב-1993 הונפקה אינטואיט לציבור והשתמשה בהכנסות לביצוע רכישת מפתח: חברת התוכנה להכנת מס Chipsoft שבסיסה בסן דייגו. התקופה שאחרי ההנפקה התאפיינה בצמיחה מהירה והגיעה לשיאה עם הצעת רכישה ממיקרוסופט ב-1994.
כאשר הרכישה נפלה בגלל התנגדותו של משרד המשפטים של ארצות הברית, החברה נכנסה ללחץ עז בסוף שנות ה-90, כאשר מיקרוסופט החלה להתחרות נמרצות עם עסקי הליבה שלה, קוויקן. בתגובה, אינטואיט השיקה מוצרים מבוססי אינטרנט חדשים ושמה דגש רב יותר על QuickBooks ועל TurboTax. החברה ביצעה מספר השקעות בתקופה זו. בין היתר, היא רכשה נתח גדול ב- Excite ורכשה את Lacerte Software, מפתחת מדאלאס של תוכנות להכנת דיווחי מס המשמשות אנשי מקצוע בתחום המס. כמו כן, היא הוציאה מעצמה את יחידת שירות תשלום החשבונות המקוון שלה והרחיבה וחיזקה את השותפות שלה עם CheckFree.
ביוני 2013, אינטואיט הודיעה שתמכור את יחידת השירותים הפיננסיים שלה לחברת ההשקעות הפרטיות Thoma Bravo תמורת 1.03 מיליארד דולר.
ביוני 2015 פיטרה החברה כ-5% מכוח האדם שלה כחלק מארגון מחדש של החברה.
במאי 2018, לאינטואיט היו יותר מ-5 מיליארד דולר בהכנסות שנתיות ושווי שוק של כ-50 מיליארד דולר. באוגוסט 2018, החברה הודיעה כי ססן גודרזי יהפוך למנכ"ל אינטואיט בתחילת 2019. סמית' יישאר יו"ר מועצת המנהלים של אינטואיט.
קנדה
Intuit Canada קמה בעקבות רכישה של אינטואיט ב-1993 של מפתחת תוכנה קנדית להכנת דיווחי מס. בשנת 1992, בוגרי אדמונטון ובוגרי אוניברסיטת אלברטה ברוס ג'ונסון וצ'אד פרדריק בנו מוצר להכנת מס בשם WINTAX - הראשון בתחום בקנדה תוכנת הכנת מס אישית מבוססת Microsoft Windows. בשנת 1993, הם הסכימו להירכש על ידי Chipsoft, יצרנית תוכנת מס ההכנסה האישי בארצות הברית TurboTax. זמן קצר לאחר רכישת WINTAX,חברת Chipsoft הסכימה להתמזג עם אינטואיט, מפתחת התוכנה הפיננסית Quicken. חברת Intuit Canada המשיכה לעדכן ולתמוך בתוכנת WINTAX, ששמה שונה ל-QuickTax ב-1995 ולאחר מכן שונה שמה ל-TurboTax ב-2010. Intuit Canada הפכה במהרה למרכז הפיתוח הבינלאומי של אינטואיט, ויצרה גרסאות מקומיות של Quicken ו-QuickBooks לקנדה (בצרפתית ובאנגלית) ולבריטניה. הגרסה הבריטית של קוויקן הופסקה בשנת 2005.
גביע קמפאונס
גביע קמפאונס (Campeones Cup, הלחם בין אנגלית וספרדית שמילולית מתרגם כ"גביע האלופות") הוא מעין טורניר סופר קאפ המפגיש בין אלופת ארצות הברית בכדורגל ובין אלופת מקסיקו. הטורניר מתקיים מאז שנת 2018, ונכון לשנת 2021 הוא מתקיים בפורמט של משחק בודד, באחד מאצטדיוני ה-MLS. המשחק משוחק בחודשים אוגוסט או ספטמבר, ומפגיש את האלופות של השנה הקודמת.
המשחק שאמור היה להתקיים בלומן פילד באוגוסט 2020 בין הסיאטל סאונדרס, שזכתה באליפות ארצות הברית בשנת 2019 לבין אלופת מקסיקו, לא התקיים עקב מגפת הקורונה.
הרעיון העומד מאחורי יצירת הטורניר הוא הרצון לחזק את שיתוף הפעולה בין ה-MLS לליגת העל המקסיקנית, שכן ב-MLS משתפות גם שלוש קבוצות קנדיות (טורונטו, מונטריאול וונקובר וייטקאפס). בנוסף, שלוש המדינות (ארצות הברית, מקסיקו וקנדה) עתידות לארח במשותף את טורניר הגמר של הגביע העולמי בשנת 2026, ושיתוף פעולה בין המועדונים יכול לסייע, לדעת יוזמי הטורניר, לקידום ועידוד הכדורגל בצפון אמריקה, במדינות דוברות האנגלית בה.
על אף שהטורניר משוחק על ידי נציגות משתי הליגות הבכירות של CONCACAF (ובעידודה), לא מדובר בטורניר רשמי של קונפדרציית הכדורגל של צפון אמריקה, ואפשר להשוות אותו למשחק אלוף האלופים בישראל, שהוא בעיקר על יוקרה. כמו כן, נכון לשנת 2021, כל המשחקים (כולל המשחק המתוכנן לשנת 2022) משוחקים במגרשה הביתי של מחזיקת גביע ה-MLS.
אתלטיקו דה רפאלה
אסוסיאסיון מוטואל סוסיאל אי דפורטיבה אתלטיקו דה רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המפורסם בשל קבוצת הכדורגל שלו. הקבוצה משחקת בליגת המשנה הארגנטינאית ומייצגת את העיר רפאלה מפרובינציית סנטה פה. הקבוצה משחקת באצטדיון האסטאדיו נואבו מונומנטל שבעיר רפאלה. כינויה של הקבוצה הוא La Crema (בתרגום חופשי: הקצפת, הקרם).
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1907 בעיר רפאלה שבפרובינציית סנטה פה תחת השם קלוב אתלטיקו ארחנטינו דה רפאלה (בספרדית: Club Atlético Argentino de Rafaela). בשנת 1915 שמה של הקבוצה שונה לאתלטיקו דה רפאלה.
בשנת 1988 המועדון הפך למוסד ללא כוונת רווח ושמו שונה לאגודת הספורט החברתית אתלטיקו רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela). בשנת 1989 אתלטיקו דה רפאלה העפילה לליגת המשנה הארגנטינאית לאחר שהביסה את אתלטיקו לדסמה 3-0.
לאחר 14 שנים שרפאלה שיחקה בליגה השנייה העפילה הקבוצה לליגת העל אחרי שזכתה באפרטורה 2002 ובקלאוסורה 2003. בשנת 2004 אתלטיקו דה רפאלה ירדה לליגת המשנה לאחר הפסד נגד הוראקאן דה טרס ארויאס. בעונה לאחר מכן רפאלה הפסידה את ההזמנות שלה לחזור לליגת העל בכך שהפסידה לארחנטינוס ג'וניורס בפלייאוף העלייה לליגת העל.
בשנת 2009 רפאלה הרוויחה עוד סיכוי לחזור לליגת העל דרך פלייאוף העלייה והיא צריך לנצח את חימנסיה לה פלאטה. במשחק הראשון של הגמר ניצחה רפאלה את חימנסיה 3-0 אך במשחק הגומלין של גמר הפלייאוף חימנסיה ניצחה את רפאלה 3-0 וכתוצאה מכך רפאלה נשארה בליגת המשנה.
ב-21 במאי 2011 אתלטיקו דה רפאלה העפילה שוב לליגת העל לאחר שניצחה את אתלטיקו טוקומאן 2-0.
אוהדי אתלטיקו דה רפאלה מכונים Cremosos (המוקרמים, הקרמיים) או Celestes (התכולים) בגלל שהתלבושת של הקבוצה ברובה בצבע תכלת.
שאר סוגי הספורט
המועדון עוסק גם בסוגי ספורט אחרים כגון כדורסל, הוקי שדה, התעמלות מכשירים, גלגיליות, כדורעף, טניס ושחייה.
המועדון עוסק במרוצי מכוניות מאז 1919 והוא מארח תחרויות מרוצים רבות כמו מרוץ הטוריסמו קארטרה (מאז 1941) ומירוץ ה-TC 2000 (מאז 1983).
תארים
2012
אנדז'יי פאנופניק
סר אנדז'יי פאנופניק (בפולנית: Andrzej Panufnik; 24 בספטמבר 1914 - 27 באוקטובר 1991) היה מלחין, פסנתרן ומנצח פולני.
ילדות ולימודים
פאנופניק נולד בוורשה, בנם השני של אם כנרת ואב בונה כינורות חובב (אך ידוע-שם). מגיל צעיר נקרע בין עניין במוזיקה לבין הקסם שנסכה עליו המכניקה של מטוסים. סבתו הסדירה לו שיעורי פסנתר, אך על אף הכישרון שגילה, לימודיו היו אקראיים ורחוקים מהתמדה. כתלמיד חיבר אי-אילו נעימות פופולריות שזכו להצלחה, אבל אביו לא ראה בעין יפה את נטיית בנו לקריירה מוזיקלית. בסופו של דבר נכנע האב והתיר לנער ללמוד מוזיקה, בתנאי שייגש לבחינות בגרות. פאנופניק נכשל בבחינת הקבלה ללימודי פסנתר בקונסרבטוריון של ורשה, אבל הצליח להתקבל כתלמיד לכלי הקשה. לאחר תקופה קצרה נטש את כיתת כלי ההקשה והתרכז בלימודי קומפוזיציה וניצוח; הוא עבד קשה והשלים את הקורס בזמן קצר בהרבה מן המצופה.
אחרי שסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1936 תכנן לנסוע לווינה וללמוד שם ניצוח במשך שנה אצל פליקס ויינגרטנר, אך זימון לשירות לאומי אילץ אותו לדחות את הגשמת התוכנית. פאנופניק נזכר איך שמע, בלילה שלפני הבדיקה הרפואית לשירות, ברדיו את השיר הפולני "בוגורודז'יקה". השיר כבש אותו כליל והוא נשאר ער עד שעות הלילה המאוחרות ושתה כמויות עתק של קפה שחור. כתוצאה מכך, לא עבר את הבדיקה הרפואית ונפסל לשירות צבאי. במקום זה ניצל את השנה הפנויה להרוויח כסף ומוניטין בכתיבת מוזיקה לסרטים.
פאנופניק נסע לווינה ב-1937 ללימודים אצל ויינגרטנר. הוא מימש גם את כוונתו ללמוד מוזיקה אצל מלחיני האסכולה הווינאית השנייה, אך על אף התפעלותו מן המגבלות שאכף ארנולד שנברג על כתיבת מוזיקה כדי לשוות אחדות אמנותית ליצירה, המוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים לא משכה אותו. פאנופניק חזר לפולין לפני תום השנה שייעד לשהייתו בווינה, זמן קצר לאחר הכרזת האנשלוס, כאשר המצב הפוליטי הביא להרחקת ויינגרטנר מן האקדמיה.
המלחמה של פאנופניק
בתקופת הכיבוש הגרמני של ורשה במלחמת העולם השנייה יצר פאנופניק דואו פסנתר עם ידידו, המלחין ויטולד לוטוסואבסקי, והשניים הופיעו בבתי קפה בוורשה. זו הייתה הדרך היחידה שאפשרה לתושבי פולין לשמוע מוזיקה חיה במסגרת החוק, כיוון שארגון קונצרטים היה בלתי אפשרי תחת שלטון הכיבוש, שאסר על התכנסויות מאורגנות. פאנופניק גם הלחין כמה "שירי מרי מחתרתיים" אסורים, שנעשו פופולריים בקרב הקהילה הפולנית. בתקופה זו חיבר "פתיחה טראגית" וסימפוניה שנייה. בהמשך התאפשר לפאנופניק לנצח על קונצרטים למטרות צדקה, שבאחד מהם בוצעה לראשונה הפתיחה הטראגית שלו. הוא נמלט מוורשה עם אמו החולה ממש לפני מרד ורשה בשנת 1944, והשאיר את כל המוזיקה שלו בדירתו. כשחזר לעיר ההרוסה באביב 1945 כדי להביא לקבורה את אחיו ולהציל את כתבי היד שלו, גילה, שכל הפרטיטורות שלו, שניצלו מן החורבן הכללי, הושלכו למדורה בידי הדייר החדש בדירתו.
ריאליזם סוציאליסטי
אחרי מלחמת העולם השנייה עבר פאנופניק לקרקוב, שם מצא עבודה בחיבור מוזיקה לסרטים ליחידת הקולנוע של הצבא. רוב המוזיקה יועדה לסרטי תעמולה; מאוחר יותר סיפר פאנופניק על תלאותיו של במאי סרט תעמולה על חיבור הכפרים לחשמל, שלא הצליח למצוא בית ללא אספקת חשמל ונאלץ אפוא להרוס עמודים ולפרק תשתיות כדי להסריט את בנייתם.
פאנופניק קבל את משרת המנצח הראשי של הפילהרמונית של קרקוב. הוא שיחזר חלק מן המוזיקה שלו שאבדה, החל ב"פתיחה הטראגית", שעוד חיה בזיכרונו. הצלחתו עודדה אותו להמשיך בשחזור השלישייה לפסנתר ו"שירי איכרים פולנים". הסימפוניה הראשונה שלו, לעומת זאת, התגלתה כמשימה קשה יותר ופאנופניק המאוכזב החליט להתרכז מכאן ואילך בחיבור יצירות חדשות.
כמנהל המוזיקלי הממונה של הפילהרמונית של ורשה, שנחשבה מאז ומתמיד לתזמורת הראשונה במעלה של פולין, ניגש פאנופניק למשימה לגייס נגנים ולמצוא שיכון קבוע לתזמורת. כאשר נתקל בקשיים ביורוקרטיים במשימת השיקום (למשל, העדר מקומות מגורים זמינים לנגנים), התפטר במחאה. בזמן זה גם קיבל הזמנות לנצח מחוץ לגבולות פולין, ביניהן כמנצח אורח לתזמורת הפילהרמונית של ברלין. הוא הונחה לכלול את "הפתיחה הטראגית" שלו בתוכנית, כתזכורת לגרמניה לפעולותיה בוורשה, זמן לא רב קודם.
בערך בתקופה זו החל שוב להלחין וחיבר את "מעגל הקווינטות" לפסנתר (יצירה שיצאה לאור כ"שנים-עשר אטיודים מיניאטוריים"). ה"נוקטורן לתזמורת" שלו נכתב בהשפעת השילוב של נהר התמזה ושמי הלילה בביקור בלונדון. השימוש שעשה ביצירה זו ברבעי טונים היווה פריצת דרך, הן לפאנופניק והן למוזיקה הפולנית. פאנופניק חיבר גם את "סינפוניה רוסטיקה", שלה החליט לתת שם במקום המספור "סימפוניה מס' 1" מתוך רגשותיו אל שתי יצירותיו האבודות בסוגה זו.
פאנופניק התמנה לסגן-נשיא של "איגוד המלחינים הסוציאליסטים" החדש (ZKP—Związek Kompozytorów Polskich בפולנית), משרה שהסכים לקבל בהמרצת עמיתיו. ואולם בתפקידו זה מצא עצמו מתומרן לעמדות, שלא תמך בהן, בוועידות שטבען היה יותר פוליטי ממוזיקלי. באחת הוועידות הללו פגש את זולטאן קודאי, שביטא בשיחה בארבע עיניים אותה תחושת חוסר ישע אמנותי, שפיעמה בפאנופניק. הוא הכיר גם מלחינים כמו אלאן בוש האנגלי, שהביע אהדה למטרות הסוציאליזם הסטליניסטי ומלחינים אחרים מן השמאל הפוליטי הקיצוני, כמו בנימין פרנקל.
להוסיף על מצוקתו של פאנופניק, בתקופה שלאחר המלחמה גברה והלכה מעורבותה של הממשלה באמנויות. כתולדת אירועים בברית המועצות, בעיקר צוי ז'דאנוב בשנת 1948, נגזר שמלחינים יהיו נאמנים ל"ריאליזם הסובייטי" וכי יצירות מוזיקליות, ככל יצירות האמנות, ישקפו את "מציאות החיים הסוציאליסטיים". בשנים הבאות נתן פאנופניק ביטוי להרהוריו בנושא טבעו המעורפל של הריאליזם הסובייטי שהיה, לפי בדיחה פולנית מאותם ימים, "כמו יתוש: כולם ידעו שיש לו עוקץ, אבל אף אחד לא ראה אותו." באקלים זה השתדל פאנופניק, שלא היה חבר במפלגה הקומוניסטית, לדבוק בשביל הזהב בכך שחיבר יצירות המבוססות על מוזיקה פולנית היסטורית; לצורך זה כתב את "סוויטה פולנית עתיקה".
תחילה, ייחדו את הנוקטורן שלו לביקורת. אחר כל הכריז גנרל ולודז'ימייז' סוקורסקי, שר התרבות, שה"סינפוניה רוסטיקה" של פאנופניק "חדלה להתקיים": פאנופניק תיאר לאחר זמן את הסימפוניה כ"יצירה תמימה בפירוש" ובייחוד חרה לו, שאחד מחברי הוועדה שהחליטה ע החרמת היצירה ישב קודם בוועדה, שהעניקה לאותה יצירה פרס ראשון בתחרות שופן. בשעה שיצירותיו הוחרמו בארץ מולדתו כפורמליסטיות, בארצות חוץ העלו את שמו על נס כייצוא תרבותי, הן כמלחין והן כמנצח. הרשויות העניקו לו את תואר הכבוד הרם ביותר שלהן, "תקן עבודה ממדרגה ראשונה".
כאשר כתב את סימפוניית השלום, הרשים אותו יופייה של אישה אירית שפגש, ששמה מרי אליזבת או'מאהוני, שכונתה "סקרלט" בשל דמיונה (הן במראה והן באופי) לסקרלט אוהארה, גיבורת הרומן של מרגרט מיטשל, חלף עם הרוח. הגברת הייתה אומנם בירח דבש עם בעלה השלישי, אך זה לא מנע ממנה לקיים פרשיית אהבים עם פאנופניק. פאנופניק גילה עד מהרה שהיא חולת אפילפסיה, אך על אף ספיקותיו, נישאו השניים בשנת 1951 ועד מהרה נולדה להם בת, אונה. עכשיו היה על פאנופניק לפרנס משפחה צעירה והוא התמסר בכל מאודו לעבודתו היוצרת ביחידה לקולנוע. בשביל אחד הסרטים פנה שוב למוזיקה הפולנית העתיקה, ובמשך הזמן עיבד את הפרטיטורה הזו ליצירה הקונצרטנטית, "קונצ'רטו אין מודו אנטיקו".
בשנת 1952 חיבר פאנופניק "פתיחה הרואית", שהתבססה על רעיון שהגה בשנת 1939 בהשראת מאבקה של פולין נגד הדיכוי הנאצי. הוא הגיש את היצירה הזו (בלי לגלות את משמעותה האמיתית) לתחרות המוזיקה הקדם-אולימפית של 1952 בהלסינקי, והיא זכתה. במולדתו, לעומת זאת, הוקיעו גם יצירה זו כ"פורמליסטית".
באביב 1953 ניצח פאנופניק על התזמורת הקאמרית של הפילהרמונית של ורשה בסיור בסין, שם פגש את ראש הממשלה צ'ו אן לי ואף, בחטף, את היו"ר מאו. בעודו בסיור הזה, שמע שאונה טבעה כשסקרלט קיבלה התקף אפילפסיה בשעה שרחצה אותה. זמן מה לאחר שובו לוורשה התבקש לכתוב מכתב, שהממשלה תוכל לשלוח למוזיקאים מערביים, כביכול בשם פאנופניק, כדי להפיק מהם ביטויי הזדהות עם "תנועת השלום" הפולנית. פאנופניק תיאר זאת שהוראה, למעשה, לרגל למען מוסקבה וכאחרון בשורה של "הקש האחרון". בשנת 1954 לא ראה עוד פאנופניק אפשרות ליישב את שאיפתו הפטריוטית להישאר מלחין פולני בפולין עם הבוז שרחש לתביעות המוזיקליות והפוליטיות של הממשלה. הוא החליט להגר לבריטניה כדי לשפוך אור על תנאי העבודה, שנכפו על המלחינים הפולניים.
סקרלט, שאביה חי בבריטניה, השיגה על נקלה רשות לנסוע ללונדון ובהיותה שם ביקשה בחשאי את עזרתם של חברים מן הפזורה הפולנית. ברנרד ג'ייקובסון תיאר את אירועי בריחתו של פאנופניק מפולין כלקוחים היישר מתוך רומן של לה קארה. עלילת הבריחה כללה את מזימת החברים להשיג הזמנה לפאנופניק לנצח בשווייץ ככיסוי, הזמנה שפאנופניק צריך היה לקבל ללא התלהבות יתרה כשתגיע, הגילוי מצד אנשי הצירות בדבר בריחתו הצפויה והתגייסותם הבהולה להביאו לשגרירות הפולנית, מנוסתו הטרופה בניסיון להתנער מאנשי המשטרה החשאית, שעקבו אחרי המונית שבה דהר באישון לילה ברחובותיה של ציריך, ובסופו של דבר טיסתו ללונדון, שם קיבל בהגיעו מקלט מדיני. עריקתו זכתה לכותרות בינלאומיות. הממשלה הפולנית הוקיעה אותו כבוגד, הטילה איסור גורף על השמעת המוזיקה שלו ועל כל אזכור של הישגיו כמנצח. לפני שעזב את פולין הוכר פאנופניק, הן מצד הרשויות והן מצד עמיתיו, כמלחין והמנצח הראשון במעלה של פולין; עם הסתלקותו היה לאל-איש, וכך נשאר עד 1977.
חיים במערב
מאחר שעזב את פולין ללא כסף או רכוש, התקשה פאנופניק לקיים את עצמו ואת אשתו בהכנסות מהופעותיו כמנצח. הוא קיבל תמיכה כספית ממלחינים אחרים, ביניהם רייף וון ויליאמס וארתור בנג'מין; מחווה זו של סולידריות מקצועית חיזקה את פאנופניק לא פחות מן הכסף עצמו. ידידו הוותיק, הפסנתרן ויטולד מלקוצ'ינסקי עזר גם הוא במציאת פטרון עשיר לפאנופניק. סקרלט פרסמה ספר על חיי פאנופניק בפולין ועל בריחתו משם, אבל ההשערות ואי-הדיוקים שבו הציקו לפאנופניק. בני הזוג התרחקו בהדרגה: סקרלט נכספה לחברה וריגושים מתמידים ואילו פאנופניק היה זקוק לשקט ושלווה כדי להלחין.
פאנופניק ביקר בארצות הברית כדי להיות נוכח בביצוע "סימפוניית השלום" שלו בניצוח לאופולד סטוקובסקי. הביצוע הניע את פאנופניק לפסול את היצירה לביצוע, כיוון שראה בה תוצר שנכתב בכפייה. בשובו לאנגליה השליך את הפרק הכוראלי ואת השאר עיצב מחדש כ"סינפוניה אלגאיקה". גם יצירה זו בוצעה בניצוח סטוקובסקי וזכתה להצלחה ניכרת.
פאנופניק נתקל בקשיים מתסכלים בבואו לקבל אישור כניסה לארצות הברית. סגל השגרירות בלונדון נמנע, בהשפעת המקארתיזם, מהגשת עזרה והתייחס אליו בחשדנות: להפתעתו, התבקש פאנופניק לתת את טביעות אצבעותיו, וכן נשאל בגלוי, לא אחת, אם היה אי פעם חבר במפלגה הקומוניסטית הפולנית. האירוניה שבמצב זה, לאחר עריקתו הפומבית למערב זמן לא רב קודם, לא נעלמה מעיני פאנופניק.
למשך שנתיים, מ-1957 עד 1959, הוקל במעט מצבו הכספי של פאנופניק כאשר התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם. התזמורת הייתה מעוניינת להחזיק בו, אך ההכנה לחמישים קונצרטים בשנה מנעה את פאנופניק מלהקדיש זמן להלחנה.
בשנת 1959 התאהב פאנופניק בווינסום וורד, אך בשנת 1960 אובחן אצלה סרטן ופאנופניק שקע שוב בייאוש. בתקופה זו מילא הזמנה לקונצ'רטו לפסנתר והזמנה אחרת ל"סינפוניה סאקרה". הוא פגש גם את קמילה ג'סל, אז בת עשרים, שעבדה כעוזרת אישית בארצות הברית. חבר הפרלמנט הבריטי ניל מארטן (שהיה האחראי מטעם משרד החוץ הבריטי לטיפול בעריקתו של פאנופניק) הציע, שג'סל תעזור לפאנופניק בתכתובת שלו. פאנופניק הסכים והיא גילתה תוך זמן קצר, שהוא לא השיב למכתבים, שהציעו לו התקשרויות ניצוח והתעניינו בהזמנת יצירות. עבודתה פינתה לפאנופניק זמן לעסוק בהלחנה. בשנת 1963 הגיש פאנופניק את סינפוניה סקארה שלו, שאך זה הושלמה, לתחרות בינלאומית יוקרתית במונקו, ליצירה התזמורתית המצטיינת. היצירה זכתה בפרס ראשון.
אחרי מותה של וינסום וורד בשנת 1963, גברה הקרבה בין פאנופניק לג'סל והם נישאו בנובמבר 1963. הם עברו לבית סמוך לתמזה בטוויקנהאם, בעיבורי לונדון. ליצירותיו היה ביקוש מצד אישים מן המעלה הראשונה כמו סטוקובסקי, שניצח על ביצוע הבכורה של "תפילה אוניברסלית", יהודי מנוחין, שהזמין אצלו קונצ'רטו לכינור ומסטיסלב רוסטרופוביץ', שהזמין קונצ'רטו לצ'לו. כמו כן קיבל הזמנות מתזמורות במקומות שונים, כמו לונדון, בוסטון ומונטה קרלו. פאנופניק לא חזר לפולין עד 1990. בשנת 1991 קיבל תואר אבירות מן המלכה אליזבת. הוא מת בטוויקנהאם.
בתו, רוקסנה פאנופניק, מאשתו השנייה קמילה, גם היא מלחינה.
קבוע דיסוציאציה של חומצה
בכימיה, קבוע דיסוציאציה של חומצה (ידוע גם כקבוע חומציות או קבוע יינון חומצה; מסומן בתור Ka) הוא מדד כמותי לחוזק של חומצה בתמיסה. זהו קבוע שיווי המשקל לתגובה הכימית:
המכונה דיסוציאציה בהקשר של תגובות חומצה-בסיס. הצורון הכימי הוא חומצה שמתפרקת ל-, הבסיס המצומד של החומצה, ויון המימן,. אנו אומרים שהמערכת נמצאת בשיווי משקל כאשר ריכוזי רכיביה לא ישתנו עם הזמן, מכיוון שגם התגובה קדימה וגם אחורה מתרחשות באותו קצב.
קבוע הדיסוציאציה מוגדר בתור: , או
כאשר כמויות בסוגריים מרובעים מייצגות את ריכוזי הצורונים בשיווי משקל. כדוגמה פשוטה עבור חומצה חלשה עם Ka = 10-5, האקספוננט, log Ka, הוא 5-, משמע pKa = 5. עבור חומצה אצטית עם Ka = 1.8 x 10-5, ערך ה-pKa קרוב ל-5. Ka גבוה יותר מתאים לחומצה חזקה יותר שמתפרקת יותר בשיווי משקל. עבור הסולם הלוגריתמי הנוח יותר, pKa נמוך יותר פירושו חומצה חזקה יותר.
הגדרות
על פי ההגדרה המולקולרית המקורית של ארניוס, חומצה היא חומר שמתפרק בתמיסה מימית ומשחרר את יון המימן (פרוטון):
קבוע שיווי המשקל לתגובת הדיסוציאציה הזו ידוע בתור קבוע דיסוציאציה. הפרוטון המשוחרר מתחבר עם מולקולת מים כדי לתת יון הידרוניום, ולכן ארניוס הציע מאוחר יותר שיש לכתוב את הדיסוציאציה כתגובת חומצה-בסיס:
החומצה תורמת פרוטון והופכת לבסיס מצומד; הפרוטון נתרם לבסיס, ויוצר חומצה מצומדת. עבור תמיסות מימיות של חומצה HA, הבסיס הוא מים; הבסיס המצומד הוא והחומצה המצומדת היא יון ההידרוניום. הגדרת ברונסטד-לאורי חלה על ממיסים אחרים, כגון דימתיל סולפוקסיד. הממס S פועל כבסיס, מקבל פרוטון ויוצר את החומצה המצומדת.
בכימיה של תמיסות מקובל להשתמש ב- כקיצור של יון המימן המומס, ללא קשר לממס. בתמיסה מימית מציין יון הידרוניום מומס ולא פרוטון.
ייעוד חומצה או בסיס כ"מצומד" תלוי בהקשר. החומצה המצומדת של הבסיס  מתפרקת לפי
שהיא היפוך של תגובת שיווי המשקל
בדומה לכך, הידרוליזה של יוני מתכת גורמת ליונים כגון להתנהג כחומצות חלשות:
לפי ההגדרה המקורית של לואיס, חומצה היא חומר המקבל זוג אלקטרונים ליצירת קשרים קואורדינטיביים.
יונה גירונדי
רבי יונה בן ר' אברהם גירונדי (מכונה רבנו יונה החסיד, סביב ד'תתק"ע, 1210 – כ"ח בחשוון ה'כ"ד, 1263) היה רב מתקופת הראשונים בקטלוניה, מחבר הספר "שערי תשובה".
בצעירותו למד אצל רבי שלמה מן ההר (מונטפלייר), ואצל חכמי איוורא, האחים רבי משה בר שניאור ורבי שמואל בר שניאור. ישיבתם של חכמי איוורא נודעה כמי ששילבה את שיטתם הלמדנית של בעלי התוספות מצרפת עם דרכם של חסידי אשכנז, ושילוב זה השפיע ברורות על דרכו של רבנו יונה. למד גם מבן דודו הרמב"ן (אמו של הרמב"ן היא אחותו של רבי אברהם, אביו של רבנו יונה), והתקשר עמו בקשרי חיתון, כאשר השיא את בתו לרבי שלמה, בנו של הרמב"ן. בשנת 1244 מונה לרב בטולדו. היה רבו של הרשב"א.
התנגדותו לספרי הרמב"ם
היה ממתנגדי הרמב"ם ויחד עם רבו החרימו את ספרי הרמב"ם דבר שגרם לפולמוס קשה בעם היהודי באותה תקופה בו השתתפו בין היתר הרד"ק, הרמב"ן ועוד מגדולי הדור. יש אומרים שהפולמוס הזה גרם לשריפת ספרי הרמב"ם על ידי הנוצרים.
מקובל שלאחר שראה רבנו יונה את תוצאות המחלוקת התחרט על מעשיו, וכחלק מתשובתו כתב את ספר שערי תשובה, וכן היה בכוונתו לעלות לא"י לקברו של הרמב"ם כדי לבקש ממנו מחילה. אולם יש המפקפקים באמינות מסורת זו.
יצירתו התורנית
רבנו יונה נודע כבעל חריפות ועוצמה למדנית גדולה מאוד בעולם התלמודי, וכתב חידושים לכמה מסכתות. אך כיום נשארו בידינו רק חידושיו למסכת בבא בתרא המכונים "עליות דרבנו יונה". בחיבור עצמו מעלה רבנו יונה דיונים מעמיקים על סדר המסכת, סוגיה אחר סוגיה. בסוף כל דיון מביא רבנו יונה את מה ש"עלה בידנו", הכוונה היא לפרטים אותם פוסק רבנו יונה להלכה, ומכאן גם כינויו של החיבור.
כמה מתלמידיו כתבו חידושים על מסכתות שונות שרובו או כולו ממנו, וקרויים בשם חידושי תלמידי רבינו יונה ובקצרה תר"י. הרשב"א והרא"ש מרבים לצטט מחידושיו גם למסכתות נוספות.
חיבר ספר מוסר כללי הנקרא "שערי צדק" אשר רובו אבד ונשאר ממנו הספר "שערי תשובה", (ישנם עוד חיבורים שנטען שהם מהווים חלק מ"שערי צדק", ראה שערי תשובה). חיבר פירוש על ספר משלי, וכן חיבר פירוש על מסכת אבות שהוא פירוש ארוך יחסית לפירושי רש"י ורמב"ם.
בספר "חידושי גיטין המיוחסים לריטב"א" מצוטטים דברי תורה מרבנו יונה על מסכת גיטין (זהו המקור היחיד לחידושיו על גיטין).
נפטר בטולדו בכ"ח בחשוון בשנת ה'כ"ד (1263). רבי יוסף הכהן הרופא כותב בספרו עמק הבכא כי בעקבות ציוויו של רבי יצחק די ליאון בחלום לאשתו, חרשו את קברו יחד עם קברי הרא"ש, רבנו יונה ועוד, ושוב לא נודע מקום קבורתם (ככל הנראה למנוע התעללויות בעצמותיהם).
דאו דה ג'ינג
דאו דה ג'ינג (בסינית: 道德經, פיניין: Dàodéjīng) הוא חיבור הכולל 81 שירים קצרים, אשר כתיבתו מיוחסת לחכם הסיני לאו דזה. הדאו דה ג'ינג הוא החיבור המוקדם ביותר בהגות הדאואיסטית ונחשב על-פי רוב לחיבור החשוב והמשפיע ביותר בתחום. השפעתו נודעה לא רק על התפיסה הטאואיסטית אלא על הפילוסופיה הסינית בכלל.
שם הספר
פירוש השם "דאו דה ג'ינג" הוא בתרגום גס, "ספר הדרך והסגולה". שמו המקורי של הספר היה "לאו דזה", כשמו של מחבר הספר, רק מאוחר יותר שונה לשם הנוכחי.
מחבר הספר
חיבור הספר מיוחס ללאו דזה (בסינית: 老子, "החכם"), אבי תורת הדאואיזם ומגדולי הפילוסופים הסינים. עצם קיומו ושאלת מעורבותו בכתיבת החיבור נמצאת במחלוקת.
יש החושבים, שמי שחיבר את הספר הוא לאו טאן. אחרים חושבים שהיו מספר כותבים שתרמו לכתיבת הספר.
הספר
הספר הוא הספר החשוב ביותר של הדאויזם. אף ספר אולי למעט התנ"ך, לא זכה למספר כה רב של תרגומים. העובדה שזכה למספר כה רב של תרגומים מלמדת על חשיבותו. הדאו דה ג'ינג תורגם לשפות רבות, ונחשב לאחד החיבורים הנפוצים ביותר בעולם.
גרסאות של הספר
מבנה הספר ותכני הספר אינם זהים למבנה הספר ולתכני הספר כשנכתב לראשונה. השינויים בספר נובעים מכך שכתיבתו הייתה תהליך מתמשך.
גורם נוסף לשינויים הם גילויים של טקסטים שעשויים להיות חלק מהספר ונמצאו בחפירות ארכאולוגיות. כך למשל, יש כאלה מהצרפים לספר את היצירה הקצרה ""האחד הגדול", שהתגלתה ב-1993 בחפירות הארכאולוגיות באתר גו-דיין, לצד העותק הקדום של "הלאו-דזה.
שינויים בין גרסאות נובעים גם מפרשנויות שונות של הטקסט.
בתחילת המאה השלישית כתב הפילוסוף וַּואנג בִּי פרשנות קאנונית לדאו דה ג'ינג, תוך שהוא משלב בה מונחים קונפוציאניים, והופך את הדַאוֹאיזם, מתורה לעולם שאין בו כלום והכול בו חסר משמעות וטעם, לתורה שהיא רלוונטית לחיים. נוסח הדאו דה ג'ינג שהופיע בפרשנותו של וַּואנג בִּי נחשב למדויק ולאמין ביותר, עד לגילוי הטקסטים בחפירות מא וואנג דווי (Mawangdui) בשנת 1973, ומאוחר יותר הטקסטים שנמצאו בשנת 1993 בגואו-דיאן (Guodian), שהם כיום הגרסה העתיקה ביותר של הספר.
מבנה הספר
הספר מורכב משירים. יש בו כ-5,000 תווים. מבנה הספר הוא במידה רבה מאוד לא קוהרנטי, בשונה מכל הספרים האחרים מתקופת שושלת ג'ואו. עם מאמץ מזערי או ללא מאמץ בכלל ליצירת מבנה מסודר. החלוקה לפרקים קצרים, שכל אחד מהם מכיל שיר נעשתה כנראה בתקופה יותר מאוחרת. בספר יש 81 פרקים.
תרגומים לעברית
ההבדלים בפרשנויות של הטקסט גורמים לשוני גדול בין תרגומים שונים לשפות זרות. השוני עשוי להיות כל כך גדול עד כדי כך שהם בקושי נראים כתרגומים של אותו טקסט.מה שנכון לתרגומים של הספר הזה באופן כללי, נכון גם לגבי תרגומים לעברית.
הספר תורגם לעברית לראשונה בשנת 1973 על ידי יורי גראוזה וחנוך קלעי, ונדפס בהוצאת מוסד ביאליק. מאז תורגם לעברית מספר פעמים נוספות. התרגום של דן דאור ויואב אריאל בשנת 2007 (הוצאת חרגול, עם עובד), הוא תרגום מהמקורות הסיניים וכולל הערות מבוא ונספחים. ספרם כולל את הפרשנות של ואנג בי, אחד מגדולי הפרשנים, ושלושה טקסטים קצרים: "המעשה הפנימי", "האחד הגדול" ו"לרדת אל מקורות הדרך".
להלן רשימת תרגומים לעברית:
תוכן הספר
הטקסט הקצר משלב סגנון פיוטי ורעיונות פילוסופיים, שחוללו מהפכה אינטלקטואלית. לאו דזה הסיק כי דרך הטבע טומנת עקרונות של שוויון, היעדר פעלתנות מופרזת, מינימליזם, ספונטניות וּויתור. הטקסט אינו חד-משמעי מבחינה רעיונית ולכן היו מספר רב של פרשנויות. זהו הספר הראשון בהגות הסינית שההמלצות שלו מבוססות באופן שיטתי על אמיתות מטפיזיות ולא על הסקת מסקנות מהעבר, כפי שהיה מקובל קודם לכן. המונח המרכזי ה"דאו" הוא מעין "חוק טבע" התקף ברמות שונות: ברמה הקוסמית, ברמה ה חברתית וברמת הפרט.
מהות ה"דאו" חמקמקה ואינה ניתנת להגדרה.
השירים מתארים את צורת ההתנהגות הראויה על-פי התפיסה הטאואיסטית, השואפת לאזן בין היסודות השונים והמנוגדים של הקיום, ולהגיע להרמוניה עם דרכו הטבעית של הקיום, על ידי חיי פשטות ומתינות, וגישה הדוגלת בהתערבות מזערית ככל הניתן על-מנת להשפיע על סביבתו. משמעותם של חלק מהשירים סתומה ונתונה לפרשנויות שונות,
התערבות מזערית אין פירושה ויתור על פעילות. הוויתור הוא רק על פעילויות המנסות להתנגד לטבע.
תפיסה מערבית לעומת התפיסה בספר
לאנשים שגדלו בתרבות מערבית של חשיבה לוגית כמעט בלתי אפשרי להבין את התפיסה בספר ואת חוסר ההגדרה של מושג הדאו. התפיסה אינה מגדירה טוב או רע ואינה מתייחסת לשכר ועונש על מעשים שמבצעים או על מחשבות שחושבים.
למרות השוני המהותי בין החשיבה המערבית לבין התפיסה המוצגת בדאו דה ג'ינג, עשויים גם פילוסופים או חוקרי תודעה מערביים אחרים, לעלות רעיונות התואמים את התפיסה הזו. ריימונד סמוליאן מביא בספרו קטע מכתביו של הפסיכולוג והפילוסוף האמריקאי ויליאם ג'יימס המציג תפיסה כזו.
מצעד השירים בהונג קונג
מצעד השירים בהונג קונג (באנגלית: Hong Kong Songs) הוא מצעד מוזיקה בהונג קונג, שנערך על ידי בילבורד, מאז 19 בפברואר 2022. מצעד המוזיקה מתבסס על נתוני הזרמות והורדות מוזיקה שנאספים על ידי MRC Data. מצעד המוזיקה, שהוכרז לראשונה ב-14 בפברואר 2022, מתעדכן מדי יום שלישי.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד היה "Pillow Talk" של MC.
אנה קנדריק
אנה קוּק קנדריק (באנגלית: Anna Cooke Kendrick; נולדה ב-9 באוגוסט 1985) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, סופרת וזמרת אמריקאית. מוכרת בשל משחקה בסדרת סרטי "דמדומים", בסדרת סרטי "פיץ' פרפקט", ובסרטו של ג'ייסון רייטמן "תלוי באוויר" משנת 2009, עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ביוגרפיה
קנדריק נולדה בפורטלנד, מיין שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי. הוריה הם ויליאם קנדריק, מורה להיסטוריה, וג'ניס קוק, רואת חשבון. אחיה הגדול מייקל הוא גם שחקן.
קריירה
הופעתה הראשונה בהפקה הוליוודית גדולה הייתה בעיבוד הקולנועי לספרה של סטפני מאייר "דמדומים". בסרט הפנטזיה שובר קופות זה, שנקרא גם הוא "דמדומים", גילמה קנדריק את דמותה של ג'סיקה סטנלי, חברתה האנושית של הדמות הראשית איזבלה "בלה" סוואן (קריסטן סטיוארט). בתחילת 2009 שיחקה קנדריק בסרט ההמשך "דמדומים 2: ירח חדש", ב-2010 שיחקה בסרט ההמשך "דמדומים 3: ליקוי חמה" ובסרט ההמשך "דמדומים 4: שחר מפציע".
תפקידה המשמעותי הראשון של קנדריק היה בדרמה הרומנטית "תלוי באוויר". בסרט הופיעה קנדריק בדמותה של נטלי קינר, עובדת חדשה בחברה העוסקת בפיטורים של עובדים בחברות אחרות. קינר מציעה חידוש בחברה - הפיטורים ייעשו מרחוק בועידת ווידאו במקום בשיחה פנים אל פנים; במהלך הסרט היא מצטרפת לגיבור ריאן בינגהאם (ג'ורג' קלוני) למסע ברחבי ארצות הברית. תפקיד משנה זה זיכה את קנדריק במועמדויות לפרסים, אולם היא לא זכתה בהם.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "האקסים של החברה שלי", בתפקיד סטייסי פילגרים, אחותו של הגיבור, סקוט פילגרים. באותה שנה השתתפה בקליפ של להקת "LCD Soundsystem" לשירם "Pow Pow". ב-2011 כיכבה בסרט "50/50".
בשנת 2012 שיחקה בסרט "פיץ' פרפקט" בו גילמה תפקיד ראשי. בהמשך השנה היא שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז. בנוסף, היא שיחקה באותה שנה בסרטים: "המוצא האחרון" ו"סוף המשמרת".
בשנת 2014 הופיעה בסרטים "עוגה", "חיים אחרי בת'" ו"אל תוך היער", שהרכב השחקנים בו זכה בפרס סטלייט.
בשנת 2015 כיכבה בסרט ההמשך "פיץ' פרפקט 2". באותה השנה השתתפה בעיבוד הקולנועי למחזמר של ג'ייסון רוברט בראון "חמש השנים האחרונות".
בשנת 2016 שיחקה בסרט המתח "רואה החשבון". בנוסף, דיבבה את "פופי" בסרט "טרולים" לצידו של ג'סטין טימברלייק. באותה שנה פרסמה את ספר הזיכרונות שלה "Scrappy Little Nobody".
בשנת 2017 כיכבה בסרט ההמשך "פיץ' פרפקט 3". בנוסף, כיכבה בסרט הקומי "שולחן 19".
חיים אישיים
קנדריק הייתה במערכת יחסים עם הבמאי האנגלי אדגר רייט בשנים 2009–2013, לאחר שהשניים הכירו על סט הסרט "האקסים של החברה שלי".
משנת 2014 היא בזוגיות עם צלם הקולנוע האנגלי בן ריצ'רדסון לאחר שהכירו על סט הסרט "חברים לשתייה". קנדריק מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שאטרסטוק
שאטרסטוק (באנגלית: Shutterstock) היא חברת תוכן אמריקאית, ספקית צילומים, תמונות, גרפיקה וקטורית, איורים, קטעי וידאו ומוזיקה, כמו גם כלי עריכה. היא נסחרת בבורסה של ניו יורק מאז 2012.
החברה נוסדה בשנת 2003 על ידי המתכנת והצלם ג'ון אורינגר והמטה שלה ממוקם בניו יורק.
שאטרסטוק שהחלה את דרכה כאתר אינטרנט למנויים בלבד, התרחבה ב-2008 והוסיפה את האפשרות לרכישת מוצרים בודדים (א לה קארט).
.sk
.sk היא סיומת האינטרנט בסלובקיה. היא מנוהלת על ידי SK-NIC a.s.
SK-NIC הוא מנהל הדומיין .sk. הוא הוכר מאז אמצע שנות התשעים על ידי מנהל אזור הבסיס של ה- DNS, רשות המספרים המקובלים באינטרנט, כמנהל הממונה על. SK.
SK-NIC הוא רישום הדומיין ברמה העליונה המצליח ביותר באירופה במעורבות גלויה של הקהילה שלה כמשווקים, עם למעלה מ -500 רשמים מוסמכים במקסימום בסלובקיה (ישנם רק שלוש רשומות ccTLD אחרות באזור אירופה עם למעלה מ 1000 רושמים, וכדוגמה יש רק יותר מ 40 רשמים בצ'כיה השכנה או 300+ בגרמניה, הדומיין הגדול ביותר בתחום הרישום).
יש לו גם זמינות DNS של 100% מכיוון שהוא מנוהל על ידי SK-NIC. כל הצוות והטכנולוגיה המשמשים את SK-NIC, as, נמצאים בסלובקיה, שם היא פועלת בשיעור של 100% מהזמינות של DNS מאחר שהיא חברה בת בבעלות מלאה של הקבוצה העולמית CentralNic, הרשומה בבורסה בלונדון.
CentralNic רכשה את SK-Nic מחברה פרטית בהולנד בדצמבר 2017.
רבי שמואל בר נחמני
רבי שמואל בר נחמני (מכונה לעיתים בר נחמן) הכהן היה אמורא ארץ ישראלי שפעל בדור השני והשלישי של התקופה, במאות ה-3 וה-4, ומקום מושבו העיקרי היה לוד. רבי שמואל היה מגדולי בעלי האגדה היהודית בכל הזמנים. רבו היה רבי יונתן בן אלעזר, אך הוא למד גם מרבי יהושע בן לוי, והספיק גם לראות את התנא רבי שמעון בן אלעזר, וחבירו היה רבי יעקב בר אידי.
עיסוקו העיקרי היה באגדה ופחות בהלכה, והוא היווה בר סמכא בתחום עד כי נאמר עליו שהוא "בעל אגדה", ואמרות רבות באגדה מצוטטות בשמו, בעיקר על ידי רבי חלבו.
בנו היה האמורא רבי הלל בן רבי שמואל בר נחמני. היה לו בן נוסף, ושמו נחמן.
צבי בן-שפר
צבי בן-שפר (1904 - 15 במאי 1943) היה פעיל חברתי ופקיד בכיר במוסדות שונים בהרצליה.
ביוגרפיה
צבי בן-שפר נולד בריגה, לטביה עלה לארץ ישראל בשנת 1921, ובשנת 1925 הצטרף אל ראשוני המתיישבים בהרצליה.
הוא היה חבר ועד-הפועלים הראשון של הרצליה, רכז לשכת-העבודה ועובד ראשון של קופת-חולים בהרצליה. היה יושב-ראש הנהלת בנק "הלוואה וחיסכון" ופעיל בחברת "פיתוח הרצליה". שלטונות המנדט הבריטי בחרו בו למוכתר של הרצליה. בתפקיד זה קישר בין המועצה המקומית מוסדות המושבה ואנשיה הפרטיים לבין שלטונות המנדט.
הוא נפטר לאחר מחלה קצרה, ביום 15 במאי 1943, והוא בן 39. המועצה הנציחה את שמו בנטיעת גן ציבורי - גן בן שפר, (שופץ ב-2006) שמשמש עד היום כמקום המרכזי לטקסי הזיכרון בהרצליה וחגיגות המימונה.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ון אדמס
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ון אדמס כיהן במשך ארבע שנים - ממועד השבעת הנשיא ג'ון אדמס ב-4 במרץ 1797 ועד לסיום כהונתו ב-3 במרץ 1801.
הרכב הקבינט
הקבינט כלל חמישה בעלי תפקידים. כיהנו בו שבעה גברים. שניים מהם - התובע הכללי לי ומזכיר הצי סטודרט - שימשו בקבינט במשך כל תקופת כהונתו.
סמואל דקסטר כיהן במשך זמן קצר בשני תפקידים בקבינט.
ניסיון ההתנקשות בעימראן ח'אן
ניסיון ההתנקשות בעימראן ח'אן התרחש ב-3 בנובמבר 2022 בווזיראבאד שבפקיסטן: ראש ממשלת פקיסטן לשעבר עימראן ח'אן נורה בעת שנאם בכנס.
אירוע הירי
ב-3 בנובמבר 2022 נשא עימראן ח'אן, ראש ממשלת פקיסטן לשעבר, נאום בכנס בווזיראבאד שבפקיסטן. במהלך נאומו של ח'אן בוצע ירי לעברו על-ידי חמוש. ח'אן נפצע ברגלו. באירוע נהרג אדם אחד, ונפצעו ארבעה נוספים מלבד ח'אן.
Kiss You
Kiss You (בעברית: לנשק אותך) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנים האנגלית-אירית ואן דיירקשן, שנכלל באלבום האולפן השני שלהם, Take Me Home. הוא פורסם כסינגל השני מהאלבום בגרמניה, וכסינגל השלישי והאחרון ב-7 בינואר 2013. השיר נכתב על ידי כריסטופר פוגלמרק, כריסטיאן לונדין, אלבין נדלר, סוואן קוטצ'ה, שלבק, ומפיקיו, קרל פאלק ורמי יעקב. Kiss You הוא שיר פאוור-פופ המכיל אפקטים אלקטרוניים. המבקרים שיבחו את השיר על הפקתו, וכינו אותו כרצועה בולטת ב-Take Me Home.
הרצועה הפך ללהיט השישי של הלהקה שנכנס לעשירייה הפותחת במצעדים באירלנד ובבריטניה, וכניסה ל-40 הראשונים במצעדים הבלגיים (פלנדריה וולוניה), וכן באוסטרליה, קנדה, דנמרק, צרפת, ניו זילנד והולנד. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-46 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, והוסמך על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) לתואר זהב, על רכישת 500,000 עותקים. וואן דיירקשן ביצעו את Kiss You באקס פקטור בריטניה וארצות הברית, ובשלושת סיבובי ההופעות שלהם: Take Me Home Tour (שנת 2013), Where We Are Tour (שנת 2014) ו- On the Road Again Tour (שנת 2015).
הקליפ הנלווה לשיר, בוים על ידי ווהן ארנל, שעבד בעבר עם הקבוצה על שני קליפים אחרים. בקליפ מוצגת הלהקה, כאשר הם מצלמים סצנות שונות באמצעות מסך ירוק, הכוללות רצפים המזכירים קליפים מוזיקליים של שירים כדוגמת "Surfer Girl" של הביץ' בויז, "Jailhouse Rock" של אלביס פרסלי, ו-"Mein Land" של רמשטיין. הקליפ זכה ל-10.4 מיליון צפיות ב-24 שעותיו הראשונות באינטרנט, וביקורות חיובית מצד סוקרים, שהעריכו את אופיו חסר הדאגות והחיובי.
השיר נכלל במשחק הריקודים Just Dance 2014, והוא גם אחד השירים המובחרים הזמינים בגרסת ההדגמה. בנוסף, זוהי הרצועה הראשית האחרונה במהדורה האמריקאית של Now That's What I Call Music! 46.
רקע ופרסום
Kiss You נבחר לסינגל השני בארצות הברית, ולסינגל הבינלאומי השלישי מתוך אלבום האולפן השני שלהם, Take Me Home. ליאם פיין, חבר בלהקהה, הסביר בראיון לחדשות MTV בנובמבר 2012, מדוע בחרו ב-Kiss You כסינגל השני של האלבום בארצות הברית: "עם האלבום, זה היה השיר הראשון שהאזנו לו ואהבנו את השיר". על פי מאמר של חדשות MTV, הסינגל פורסם של האלבום בגרמניה.
הופעות חיות
כחלק מקידומו, ביצעו ואן דיירקשן את השיר בתוכניות טלוויזיה ובמהלך סיבוב ההופעות העולמי של הלהקה לקידום האלבום, Take Me Home. וואן דיירקשן ביצעו את השיר בתוכנית The Today Show במרכז רוקפלר ב-13 בנובמבר 2012. "Kiss You" נכלל בסט ליסט של הקבוצה, שנמכרה ב-3 בדצמבר 2012 במדיסון סקוור גארדן בניו יורק. וואן דיירקשן ביצעו את השיר בעונה התשיעית של אקס פקטור בריטניה ב-10 בדצמבר 2012, ויומיים לאחר מכן ב-12 בדצמבר ביצעה הלהקה את השיר בגמר העונה השנייה של אקס פקטור ארצות הברית. בהתחשב בהיותם של ואן דיירקשן "סיפור ההצלחה הגדול ביותר של הזכיינית", עורך הפינגטון פוסט סבר כי נוכחותה הבולטת של להקת הבנים באקס פקטור ארצות הברית ובריטניה נראית ראויה. יחד עם Take Me Home Tour, הלהקה ביצעה את השיר גם בשני סיבובי ההופעות העוקבים, Where We Are Tour ו-On the Road Again Tour
On Me (שיר של מיק מיל)
On Me (בעברית: עליי) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי מיק מיל, ביחד עם הראפרית האמריקאית קארדי בי, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Championships. השיר יצא לאור בשנת 2018, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ומייבאך מיוזיק גרופ, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מיק מיל, ניג'ה צ'ארלס, קארדי בי, שונדרה קרופורד ודזמונד פיטרסון והופק על ידי בנגלדש ובני וונד3ר. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהשירים שלא יצאו כסינגל, הנמכרים ביותר בארצות הברית בשנת צאתו.
בספוטיפיי זכה השיר להצלחה, כאשר צבר למעלה מ-49 מיליון השמעות מבלי שיצא כסינגל.
וידאו קליפ
האודיו המלא של השיר הועלה ליוטיוב ב-30 בנובמבר 2018. נכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-10 מיליון צפיות.
לפת
לפת (שם מדעי: Brassica rapa) היא ירק ממשפחת המצליבים, המשמש למאכל וכמספוא. זהו צמח תרבותי, שהיה ידוע ביוון וברומא העתיקה, בסין ובמצרים העתיקה וגם בישראל ועל כך מעידים המקורות שבמשנה.
מאפיינים
הלפת גדלה בייחוד בארצות של אקלים נח וממוזג. נזכרה במשנה בין ירקות הגינה: "הטומן לפת וצנונות תחת הגפן, אם היו מקצת עליו מגלין, אינו חושש לא משום כלאים, ולא משום שביעית, ולא משום מעשרות, ונטלים בשבת" (משנה כלאים א ט).
בתקופת המשנה נחשב הלפת למאכל עניים ושימש גם כמספוא, ובמסכת ברכות מד ב' נאמר: "אוי לבית שהלפת עוברת בתוכו".
סרג'יו אדלשטיין
סרג'יו אדלשטיין (נולד בשנת 1956) הוא אוצר ישראלי עצמאי וחוקר אמנות עכשווית.
ביוגרפיה
סרג'יו אדלשטיין (Sergio Andres Edelsztein) נולד בשנת 1956 בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובשנת 1975 עלה לישראל. הוא בעל תואר ראשון (1981) בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2001 הוענקה לאדלשטיין מלגה מטעם Goethe Institut לשם השתתפות ב "New Media Seminar" הראשון, אשר התקיים בגרמניה ובאוסטריה.
אדלשטיין משמש אוצר ישראלי עצמאי, המזוהה עם תחום אמנות הווידאו והמיצג. הוא נמנה עם חלוצי האוצרים שעסקו בתחומים אלה ובפעילותו האוצרותית השפיע רבות על התקבלותם בסצנת האמנות בישראל. אדלשטיין מתגורר בתל אביב. נשוי ואב לשלושה.
פעילות אוצרותית
בשנת 1987 הקים אדלשטיין את גלריה "ארטיפקט" ("Artifact Gallery"). הגלריה פעלה תחילה בבית האדום ברחוב נחמני 43 בתל אביב ובהמשך עברה לרחוק אפ"ק 12 ביפו. הגלריה פעלה בין השנים 1987 – 1996, והתמקדה בהצגת אמנים ישראלים כדוגמת דיתי אלמוג, פיליפ רנצר, יצחק ליבנה, הילה לולו לין, יהושע בורקובסקי ואחרים. ארכיון הגלריה נתרם בשנת 2013 על ידי אדלשטיין למרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
לפת
מאפיינים
במזרח אסיה קיימים שני זנים של לפת שנהוג להשתמש בעליהם, ולא בשורשיהם, למטרות קולינריות. לזנים אלו מספר שמות בשפות שונות. בארץ התקבעו השמות פאק צ'וי וכרוב נאפה לתיאור שני הזנים.
סרג'יו אדלשטיין
פעילות אוצרותית
בשנת 1995 אדלשטיין ערך והנחה סדרת טלוויזיה ראשונה מסוגה בישראל, שעסקה בהתפתחות אמנות הווידאו. הסדרה מנתה 16 פרקים ושודרה בערוץ 8.
בשנת 1997 ייסד אדלשטיין את המרכז לאמנות עכשווית (CCA) בתל אביב, במטרה לקדם את האמנות העכשווית, תוך שימת דגש בעיקר על אמנויות וידאו ומיצג.
בשנת 1997 יזם ואצר אדלשטיין את הביאנלה הבינלאומית הראשונה למיצג בישראל בשם ערפול 1 (Blurrr 1). אדלשטיין שימש כאוצר גם של הביאנלות הבינלאומיות הנוספות למיצג בישראל (ערפול Blurrr 6-2), אשר התקיימו מדי שנתיים עד לשנת 2007. בשנת 2000 ייסד המרכז ארכיון וידאו, אשר התמקד בעבודות וידאו ניסיוניות. בין השנים 2002 - 2010 ערך המרכז בהנהגתו של אדלשטיין סדרת ביאנלות בינלאומיות בשם וידאו זון (VideoZone), אשר הוקדשו לאמנות וידאו. בשנת 2009 אצר אדלשטיין תערוכה של אמנית המיצג הסרבית מרינה אברמוביץ' 8 שיעורים על ריקות עם סוף טוב. אדלשטיין שימש כמנהל המרכז עד לשנת 2017.
אדלשטיין אצר תערוכות בישראל וברחבי העולם. בין השאר, נבחר לשמש כאוצר מטעם ישראל בביאנלה הבינלאומית ה-24 בסאו פאולו (1998, האמן - צבי גולדשטיין) ובביאנלה בוונציה (2005, האמן - גיא בן נר; 2013, האמן - גלעד רטמן).
אדלשטיין עסק לאורך שנות פעילותו גם בהוראה ובמתן הרצאות במוסדות שונים בישראל ובעולם. בין השאר, שימש כמרצה לתולדות האמנות בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה (1985-1984); לימד פרקטיקות אוצרותיות ב Piet Zwart ברוטרדם, הולנד; וייסד את התוכנית ללימודי אוצרות בסמינר הקיבוצים ושימש בה כמרצה (2012-2008). במהלך 2020 שימש אדלשטיין כמרצה בבית לאמנות ישראלית, במסגרת הקורס "סוגיות בהתפתחות הווידאו ארט בישראל".
אשת החלומות (סרט, 1972)
אשת החלומות (באנגלית: The Heartbreak Kid) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1972 בבימויה של איליין מאי, עם צ'ארלס גרודין, ג'יני ברלין וסיביל שפרד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על הסיפור "A Change of Plan" של ברוס ג'יי פרידמן (1966).
ב-2007 הופק רימייק באותו שם, בכיכובם של בן סטילר ומאלין אקרמן.
תקציר העלילה
לני קנטרוב (צ'ארלס גרודין) הוא סוכן מכירות של בגדי ספורט בניו יורק. הוא פוגש בבר את לילה קולדוני (ג'יני ברלין) ולאחר היכרות קצרה הם מחליטים להתחתן בחתונה יהודית ולנסוע לירח דבש למיאמי ביץ'.
כבר בנסיעה הארוכה הם רבים על כל שטות וכאשר הם מגיעים למלון הוא מבקש ממנה לא לשהות הרבה בשמש. היא לא שומעת בקולו ונכוות בשמש היוקדת ולני מאלץ לכסות אותה בבדים ספוגי מים קרים ובקרם לעור שמכער אותה. הוא מגיע מהר למסקנה שעשה טעות בבחירה.
בחוף הים הוא פוגש צעירה יפהפייה בשם קלי קוקורן (סיביל שפרד) ומרגיש כי זאת אשת חלומותיו. קלי היא סטודנטית נוצרית ממינסוטה ואביה העשיר (אדי אלברט) ממש מתעב את לני.
לני מחזר בהתלהבות אחרי קני והיא לאט לאט נענית לו. הוא נעלם לתקופות ארוכות מלילה וממציא לה סיפורים על תאונה שעבר ועל הצורך שלו להתייצב בבית משפט והיא מאמינה לו.
לבסוף הוא מגלה לה את האמת ובעזרת חבר הוא מתגרש במהירות. הוא מגיע למינסוטה וממשיך לחזר אחרי קלי. קלי משכנעת את אביה להזמין אותו ובשיחה מתברר שללני יש "תוכניות באוויר" ואין לו למעשה מקצוע ממשי.
מר קוקורן מציע לו 25,000 דולר כדי שיעזוב את בתו אבל לני מסרב.
לבסוף הם נישאים בחתונה נוצרית אליה מוזמנים אנשים מהמעמד העליון. לני משתדל לשוחח אתם אבל מתברר לו שאינו שייך לחוג שלהם.
פרסי גלובוס הזהב
מקום 91 בסדרת 100 שנים...מאה צחוקים
.sg
.sg היא סיומת האינטרנט בסינגפור. היא מנוהלת על ידי מרכז המידע ברשת הסינגפורית. ההרשמות עוברות באמצעות רשמים מוסמכים.
בשנת 2011 נרשמו לסינגפור שני תחומים בינלאומיים חדשים, המיועדים לשמות דומיין בשפות המקומיות. תחומים אלה הם (מקודד בשם .xn — yfro4i67o) ו- (מקודד כ- .xn — clchc0ea0b2g2a9gcd).
סטטיסטיקה
נכון ליולי 2020 היו 184,282 דומיינים רשומים מסוג .sg.
הערות שוליים
Toppdomän
Jonas Brothers
Jonas Brothers (בעברית: האחים ג'ונאס) הוא אלבום האולפן השני ואלבום הבכורה הבינלאומי שהוציאו האחים ג'ונאס ואלבומם הראשון שיצא תחת חברת הוליווד רקורדס. האלבום יצא לאור ב-7 באוגוסט 2007.
סינגלים
שירים אחרים
"Kids of the Future" יצא לאור כסינגל לפסקול לסרט האנימציה לפגוש את הרובינסונים ונכלל מאוחר יותר באלבום הבכורה של האחים ג'ונאס.
מזרקת האריות
מזרקת האריות היא מזרקה ופסל בגן בלומפילד שבירושלים. המזרקה הוענקה לירושלים כשי מגרמניה המערבית. המזרקה תוכננה על ידי האמן הגרמני גֵּרְנוֹט רוּמְפְּף, שלצורך עיצובה ביקר בירושלים, בין השאר באתרים ארכאולוגים ובגן החיות התנ"כי. היא הוצבה בכוונה במקום המקשר בין האוכלוסייה היהודית והערבית בעיר וכן בין העיר העתיקה והחדשה. המזרקה הוקמה בשנת 1989, בעת הקמתה הייתה המזרקה הראשונה בירושלים.
במזרקה מספר סמלים הקשורים לגן העדן ולדו-קיום בין יהודים לערבים:
עונת 1931/1932 בליגת ארץ ישראל בכדורגל
רקע היסטורי וסיכום העונה
כתנאי לרישום הליגה תחת הגוף הבינלאומי לכדורגל, פיפ"א, האחרונה ביקשה שהליגה תהיה כמה שיותר מגוונת ותכלול קבוצות עבריות, אנגליות ואף ערביות. אך לבסוף לא נמצאה קבוצה ערבית שתסכים להשתתף בתחרות.
לאחר שהתקבל אישור מפיפ"א באוגוסט 1931, כאשר המהלך הובל על ידי פרסי ספייד ויצחק חלוץ שהיה מראשי ההתאחדות לכדורגל בזמנו, הוצאה הודעה על קיום ליגת כדורגל רשמית בארץ ישראל. 9 קבוצות נרשמו לעונה הראשונה בליגה ולמעשה הקימו את הליגה המקצוענית בכדורגל כפי שאנו מכירים כיום (9 קבוצות מתוכן 8 קבוצות עבריות: מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, מכבי חיפה, הפועל חיפה, מכבי חשמונאי ירושלים, הפועל ירושלים, מכבי פתח תקווה ומכבי נס ציונה. וכמו כן קבוצה אנגלית אחת: המשטרה הבריטית).
העונה החלה ב-7 בנובמבר 1931, בה נערך רק משחק אחד בין מכבי חשמונאי ירושלים נגד הפועל ירושלים, לעיני כ-5,000 צופים, על מגרשה של חשמונאים - בשכונת הבוכרים שבירושלים המשחק הסתיים בתוצאה 0:8 לטובת חשמונאי. שאר המשחקים שתוכננו ליום זה בוטלו.
עוד משחק מפורסם בעונה זו היה ב-26 במרץ 1932, אז נערך "משחק עונה" בין שתי הקבוצות הטובות ביותר עד אז והבלתי מנוצחות, המשטרה הבריטית ירושלים והפועל חיפה. בשל צו של שלטונות המנדט שלא לקיים משחקי כדורגל בירושלים בשבת, המשחק הועבר למגרש הכדורגל במחנה הצבאי סרפנד (צריפין כיום), אליו הגיעו כ-10,000 צופים. הבריטים חגגו בסיום עם 0:2 יקר, במשחק שבמהלכו הפועל חיפה נותרה בעשרה שחקנים לאחר שיאנה שטרן - אחד החלוצים המפורסמים בשנות ה-30 - בעט ללא כדור בריינור הבריטי וראה את הכרטיס האדום. במשחק זכור נוסף מאותה עונה רמסו הבריטים 0:9 את קבוצת מכבי תל אביב, שהגיעה להתמודדות עם ההרכב השני שלה וזאת בשל סכסוך פנימי בקבוצה. זו לא הייתה התבוסה הצורמת היחידה של מכבי תל אביב, שהובכה עם 5:1 מול הפועל בדרבי הראשון בתולדות הליגה הבכירה בישראל.
הליגה הסתיימה ב-27 במאי 1932. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בתום העונה סיימה המשטרה הבריטית במקום הראשון וזכתה באליפות היחידה בתולדותיה והראשונה בתולדות הכדורגל הישראלי. בנוסף - זכתה קבוצת המשטרה הבריטית גם בגביע המדינה של אותה עונה - הגביע הארץ-ישראלי של 1932, והשלימה דאבל היסטורי.
בעונה זו לא היו ירידות ליגה.
ויג'י ויישנאבי
ויג'י ויישנאבי (באנגלית: Vijay Vaishnavi; נולד בשנת 1948, הודו) הוא מדען מדעי המחשב, המתגורר ופועל בארצות הברית.
חייו
ויג'י ויישנאביר נולד בהודו ולמד בסרינגאר. סיים לימודי תואר בחשמל ובמדעי המחשב בשנת 1971 ובשנת 1975 סיים עבודת הדוקטורט. לאחר מכך הוא עבר לארצות הברית ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מקמסטר בשנים 1977–1979.
ויג'י ויישנאביר עובד שנים רבות באיניברסיטת ג'ורג'יה והתמנה לפרופסור בשנת 1987 ולפרופסור אמריטה בשנת 2014. במקביל הוא לימד מפעם לפעם באוניברסיטאות בהודו.
עיקר המחקרים של ויג'י ויישנאביר מתרכזים בתחום Design science research, תוכנה ואלגוריתמים.
ויישנאביר זכה לקבל תואר חבר בכיר באיגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה בשנת 2002 ופעמיים זכה למלגה מטעם תוכנית פולברייט.
סטוקטון (קליפורניה)
סטוקטון (באנגלית: Stockton) היא עיר ובירת מחוז סן חואקין שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. סטוקטון נמצאת בצפון-מרכז המדינה, על שפת נהר הסן חואקין. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2014, אוכלוסיית העיר מונה 300,899 תושבים.
נמל הים של סטוקטון, נבנה במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה, ומשמש כשער לצפון מרכז המדינה. הנמל סיפק גישה נוחה למסחר ולתחבורה למכרות הזהב הדרומיים. אוניברסיטת הפסיפיק (UOP), שנוסדה בשנת 1851, היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בקליפורניה, וממוקמת בעיר סטוקטון מאז 1923. בשנת 2012 הגישה העיר סטוקטון את הבקשה לפשיטת הרגל העירונית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, לאחר כניסה לחובות עתק שלא יכלה לכסות. היו לכך מספר גורמים, ביניהם ניהול פיננסי כושל של העיר בשנות התשעים, הטבות נדיבות לעובדי העיר המאוגדים, והמשבר הכלכלי של שנת 2008. לאחר 3 שנים של שיקום כלכלי מרשים, סטוקטון יצאה בהצלחה מפשיטת רגל בפברואר 2015.
ערים תאומות
לסטוקטון 7 ערים תאומות:
תיון
תיונים עשויים בדרך כלל מנייר סינון או מפלסטיק ייעודי, ומדי פעם מבד כותנה או משי. ניתן להשתמש בתיון מספר פעמים, עד שהחליטה תהיה דלילה מידי. לחלק מהתיונים מחובר חוט, שבקצהו השני ישנה חתיכת נייר עם תווית, המסייעת בהוצאת התיון תוך הצגת המותג או סוג התה.
שימושים
על פי רוב התיונים מיוצרים עבור חליטת תה או צמחים אחרים. בהתאם לכך, ניתן להשיג תיונים המכילים מגוון סוגים של תה. כמו כן קיימים גם תיונים המכילים חליטות צמחים שונות. על פי רוב התיונים מכילים חלקי עלים, אך לפעמים ניתן למצוא גם תיונים המכילים עלים שלמים.
חומרים
הנייר ממנו עשויים התיונים דומה לנייר הפילטר המיועד לחליטת קפה והוא נוצר מתערבות של סיבי עץ וירקות. בחלק מהשקיות יש חומרים פלסטיים עמידים בחום כמו PVC או סיבי פוליפרופילן, קיימים גם תיונים העשויים מניילון.
צורת התיון ואופן החליטה
באופן מסורתי, שקיות התה היו בצורת ריבוע או מלבן. עם הזמן יצאו לשוק גם תיונים עגולים ותיונים בצורת פירמידה, שעל פי היצרנים שלהם מאפשרים חליטה איכותית יותר. אנשי איכות הסביבה מעדיפים תיונים העשויים ממשי על פני תיונים העשויים מניילון בגלל בעיות בריאותיות והתכלות.
ניתן לרכוש גם תיונים ריקים למילוי עצמי. תיונים למילוי עצמי משלבים את קלות השימוש של שקית תה המיוצרות באופן מסחרי עם היכולת לבחור ולברור את טיב ואופי החליטה.
היסטוריה
יש שתי גרסאות בנוגע להמצאת שקיק התה:
הפטנטים על שקיות תה ותיונים הוצאו בשנת 1903 והתיונים המודרניים הראשונים היו למעשה שקיות בד תפורות ביד. גרסאות מסחריות של תיונים הופיעו בשנת 1904.
המכונה הראשונה לאריזה של תיונים הומצאה בשנת 1929 על ידי אדולף רמבולד עבור חברת טקאן הגרמנית.