cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוליטיקה במטאל
דיסטרבד ו"לעולם לא שוב"
בשנת 2010 הוציאה להקת הוא מטאל האמריקאית Disturbed אלבום חדש בו נמצא השיר "Never Again" בו סולנה היהודי של הלהקה דייוויד דריימן שר על השואה, על משפחתו שנרצחה בידי הנאצים והתנגדותו למכחישי השואה. השיר מדגיש את גבורתו של העם היהודי ששרד את השואה בעוד שהנאצים נעלמו מן העולם. בשיר מתאר דייוויד את גאוותו בעמו ששרד ומצהיר שלעולם השואה לא תחזור Never Again.
סקורפיונז ו"רוח השינוי"
בשנת 1990 הוציאה להקת ההארד רוק הגרמנית הוותיקה סקורפיונז את האלבום Crazy World, הכולל את השיר המפורסם Wind of Change ("רוח של שינוי"), העוסק בשינויים הפוליטיים שחלו במזרח אירופה באותן שנים – נפילת חומת ברלין, מגמת החופש שהתפשטה בגוש המזרחי (שהוביל להתפרקות ברית המועצות זמן קצר לאחר מכן) וסופה של המלחמה הקרה, אשר משמש ובא. הן מבחינת המלים והן מבחינת המנגינה, השיר כתוב בנימה רגועה ואופטימית, ומעביר מסר של תקווה לעתיד טוב יותר שעומד בפתח, עם שחרורם של עמי מזרח אירופה מעול הדיקטטורה הסובייטית. השיר גם מציג את האפשרות לפגוש סוף-סוף את האנשים שמעבר לחומה: "האם אי פעם חשבת שנוכל להיות כל-כך קרובים, כמו אחים?" השיר "Wind of Change" התפרסם בעולם והיה לאחת מקלאסיקות הרוק הידועות והאהובות ביותר.
איירון מיידן ו"אמא רוסיה"
באותה שנה הוציאה גם איירון מיידן שיר לכבוד המאורע – Mother Russia ("אמא רוסיה"), מתוך האלבום No Prayer for the Dying. הדובר בשיר פונה אל "אמא רוסיה" בגוף שני. הוא מהלל את ההיסטוריה המפוארת של רוסיה, מזכיר את אקלימה הקר והמושלג, את הצארים ואת השירה המלכותית, אך בשורה האחרונה הוא אומר: "את יכולה להיות שמחה, כעת עמך חופשי".
מגאדת' ו"המלחמות הקדושות"
להקת הת'רש מטאל האמריקאית מגאדת' ידועה בהתמקדותה בתחומים פוליטיים רבים. אחד השירים הפוליטיים המפורסמים של מגהדת' הוא Youthanasia, המדבר על הילדים ה"נתלים לייבוש" בשולי החברה.
שיר פוליטי נוסף של מגאדת' הוא Holy Wars ("מלחמות קדושות"), מתוך האלבום Rust in Peace, אשר יצא בשנת 1990. השיר מספר על הסכסוך היהודי ערבי במזרח התיכון.
סיילם והטרור הפלסטיני
שירם של סיילם משנת 1998, "Flames" ("להבות") מהאלבום "A Moment of Silence" היה בין הראשונים לעסוק בפיגועי ההתאבדות, כאשר היה עדיין מדובר בתופעה חדשה יחסית בישראל.
בשנת 2002, בשיאה של האינתיפאדה השנייה, הוציאה Salem אלבום בשם Collective Demise ("מוות קולקטיבי"), המוקדש כולו להבעת זעם על הטרור הפלסטיני נגד אזרחי ישראל ולתיאור הטרוריסטים כרוצחים אל-אנושיים, מושחתים, מטורפים וחסרי היגיון. לשיר Act of War ("פעולה של מלחמה") צורף וידאו קליפ בגווני ספיה, בו נראה מחבל מתאבד יוצא אל המשימה שלו - להתפוצץ באוטובוס. בתחילת הקליפ מוצגת כתובת הקדמה, בה נכתב באנגלית: "קליפ זה זהו ניסיון להראות לעולם המערבי את האבסורד שבמדיניות המחבלים המתאבדים הנתמכת על ידי הרשויות הפלסטיניות".
קריידל אוף פילת' ופיגועי 11 בספטמבר
בשנת 2003 הוציאה להקת הבלאק מטאל הבריטית Cradle of Filth את האלבום Nymphetamine. האלבום כולל את השיר Nemesis (נמסיס – אלת הנקמה במיתולוגיה היוונית), המתאר את זעמו של הדובר על פיגועי 11 בספטמבר, ואת שנאתו למבצעי הטבח. הדובר בשיר שכל את בתו בטבח, והוא קורא לנקמה באויבי תרבות המערב.
אפיקה ופיגועי 11 בספטמבר
להקת אפיקה מתייחסת גם היא לטרור ולפיגועי 11 בספטמבר. בשיר Facade of Reality (The Embrace that Smothers - Part V) יש ביקורת על אלה המנצלים את הדת להרע לאחרים ולתת רישיון לרצח בשם האלוהים. השיר מציג גם את נקודת המבט של המחבלים המתאבדים, שתשוקתם למות "מות קדושים" חזקה מתשוקת המערב לחיות, ולשמחבלים לא אכפת מהעצב שהם גורמים לקורבנות ולמשפחותיהם. השיר מתייחס בבירור לטרור אסלאמי ולפיגועי 11 בספטמבר וש בו סמפלים (דברי אומר) של טוני בלייר שמדבר על פיגועי 11 בספטמבר ואומר שהטרור הוא הרוע החדש בעולם.
השיר Seif Al Din "The Embrace That Smothers - Part VI" מתייחס גם הוא לטרור שמבוצע בשם האסלאם ולכן שזה ניצול לרעה של מאמינים עיוורים לבצע מעשי רשע, בשם "סייף אל-דין".
dream theater והבנים שהוקרבו
להקת המטאל המתקדם האמריקאית dream theater הוציאה בשנת 2005 את אלבומה השמיני octavarium, השיר השביעי באלבום, sacrificed sons מוקדש לקורבנות מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר. בשיר, קורבנות המתקפה מתוארים כגיבורים חפים מפשע שנתפסו בהפתעה. בשיר מושמעת ביקורת קשה על האסלאם, ונאמר שהמתקפה בוצעה בהשראת האמונה המוסלמית ( faith inspired ) ושכתבי הקודש הטעו אותם.
בתחילת השיר נשמע ביקורת על החגיגות שהתרחשו בשטח הרשות הפלסטינית בזמן הפיגועים, בקטע בו הושמעו דיווחי חדשות מוקלטים מאותו היום, יש דיווח שבו נאמר : "אלפי פלסטינים חוגגים ברחובות וקוראים 'אללה הוא טוב!'"
אינקיובס וג'ורג' ווקר בוש
אחד משירי הרוק והמטאל המפורסמים ביותר בנושא המלחמה בטרור הוא השיר Megalomaniac ("בעל שיגעון גדלות") של להקת הניו מטאל/רוק אלטרנטיבי האמריקאית אינקיובס, אשר יצא בשנת 2004. אלא שבעוד שמספר להקות מטאל בחרו לגנות בחריפות את הטרור האסלאמי, הרי שאינקיובס בחרו לגנות בשירם דווקא את נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. בשיר, אשר כתוב בגוף שני, הדובר פונה אל בוש (מבלי לנקוב בשמו), מאשים אותו בשיגעון גדלות, לועג לו על כך ובפזמון הוא קורא !Step down, step down ("התפטר, התפטר!"). בתחילת השיר הדובר אומר לנמנע, כי לו היה פוגש בו, היה כורת לו את שתי הכנפיים. הכוונה היא לכנפיים דמיוניות, אשר בעל שיגעון הגדלות הצמיח לעצמו.
בקליפ המצורף לשיר נראה היטלר ממריא לשמים בעזרת שתי כנפיים אשר צמחו לו בגבו. לאחר מכן נראה שחקן המגלם את בוש, נואם בפני קהל מפגינים עוין ומנופף בתינוק (כמנהג הפוליטיקאים). "בוש" גובה לממדים עצומים, ממריא למעלה על גבי מכל נפט שמתיז נפט לכל הכיוונים עד בשלב מסוים ראשו הופך לראש של נץ, אשר טורף אנשים. בסוף הקליפ "בוש" מורה באצבעו ואז מתרחש פיצוץ אטומי – קטע אשר מביע זעקה על העובדה כי מנהיגים יכולים בהינף אצבע לגרום למותם של מיליונים.
השיר Megalomaniac, ביחד עם הקליפ המצורף לו, הוא אחד השירים הבוטים ביותר שנכתבו כנגד ההתקפה האמריקאית על עיראק, שכן הוא תוקף ישירות ובאופן אישי את ג'ורג' בוש, מאשים אותו בשיגעון גדלות ובכך שהוא יצא למלחמה בשביל להשתלט על הנפט בעיראק, ומרחיק לכת בכך שהוא אף משווה אותו להיטלר. אף-על-פי-כן, הקליפ שודר במשך זמן רב ב-MTV וזכה לחשיפה נרחבת.
מיניסטרי וג'ורג' ווקר בוש
באותה שנה הוציאה להקת האינדסטריאל מטאל האמריקאית מיניסטרי את האלבום Houses of the Molé ("בתיה של החפרפרת"), המוקדש כולו להבעת ביקורת נוקבת נגד נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. כל שמות השירים מתחילים באות W, מלבד השיר הראשון, שנקרא .No W, כנראה מתוך כוונה ללעוג לג'ורג' בוש הבן, שכינויו הרווח הוא "W". קטע זה כולל מספר סימפולים סאטיריים של קטעים מתוך נאומיו של הנשיא בוש, בעיקר כאלו שנגעו במלחמתו בטרור. בשיר אחר באלבום, Wrong, פונה הדובר אל הנמען, בוש, ואומר לו: "אתה טועה בכל פעם מחדש, מה גורם לך לחשוב שזו זכותך האלוהית לרצוח אנשים בקרב מיותר, אתה כמו אנס שמביט בקורבן - דמוקרטיה". האלבום מהווה חלק מטרילוגיית אלבומים שתעסוק בנושא; האלבום השני Rio Grande Blood ("נהר גדול של דם") הכיל שיר בשם "מר סכנה", הכינוי אותו העניק הוגו צ'אווס לבוש.
Lamb Of God ומלחמת עיראק
להקת הגרוב מטאל האמריקאית Lamb of God הוציאה בשנת 2004 את האלבום Ashes of the Wake אשר מוחה על מלחמת עיראק והפלישה האמריקאית לאפגניסטן. אחד השירים באלבום הוא Now You Got Something to Die For ("עכשיו יש לך משהו למות עבורו") - הדובר בשיר מבקר את שני הצדדים במלחמה ומשתמש במילים כמו "שילחו את הילדים לתוך האש" (כנגד המחבלים המשתמשים בילדים וגם כנראה ביטוי על החיילים האמריקאים הצעירים) ו"הפיצו את הדמוקרטיה עם גשם של פצצות" (ההפצצות של צבא ארצות הברית על עיראק ואפגניסטן).
קריאייטור והמחבלים המתאבדים
גולת הכותרת של האלבום היא שיר הזעם Suicide Terrorist ("מחבל מתאבד"), המוקיע את תופעת טרור ההתאבדות.
סבטון ובן לאדן
האלבום Attero Dominatus של סבטון משנת 2005 מכיל את השיר In the Name of God ("בשם האל"), אשר, עוסק בטרור אסלאמי. השיר כתוב בגוף שני (הדובר פונה אל המחבלים), ומציג את הטרוריסטים המוסלמים כרוצחים פחדנים, הרוצחים נשים וילדים בשמו של האל ואחר כך בורחים ומתחבאים. המלים "הילחם כשאתה בוחר להילחם, התחבא במערה כשאתה ניצוד" מרמזות לבן לאדן, אשר, ככל הנראה, התחבא במערה מאז פיגועי 11 בספטמבר, עד שחוסל במבצע חנית נפטון. בסוף השיר הדובר מבטיח למחבלים נקמה על מעשיהם: "נהרוס את ביתכם". להלן הפזמון של השיר:
גאד פורביד: חללי המלחמה כשחקני פוטבול
להקת המטאלקור האמריקאית גאד פורביד הוציאה בשנת 2005 את האלבום IV:Constitution of Treason ("חוקת הבגידה"), המציג ביקורת על ההתנהלות של הממשל האמריקאי אחרי התקפות הטרור ב-11 בספטמבר והיציאה למלחמה באפגניסטן ועיראק. בקליפ לשיר To the Fallen Hero ("לגיבור שנפל") מהאלבום, מוצגת נבחרת פוטבול של תיכון אמריקאי בתור חיילים אשר נפלו במלחמה. הקליפ מתחיל כאשר הנבחרת עולה למשחק ולקראת סוף השיר המשחק נהפך לטקס אזכרה לשחקנים של הנבחרת שנהרגו בעת שירותם הצבאי (כנראה בעיראק או אפגניסטן).
הג'יהאד על-פי סלייר
בשנת 2006 הוציאה סלייר אלבום פוליטי במיוחד בשם Christ Illusion ("אשליית ישו"), אשר כמעט כל השירים בו הם שירים פוליטיים עם מסרים בוטים במגוון נושאים, רובם קשורים בפיגועי 11 בספטמבר ובמלחמה בטרור: השיר Flesh Storm דן בבולמוס התקשורתי של זוועות מלחמה, ככל הנראה הכוונה היא למלחמות באפגניסטן ובעיראק. השיר Eyes Of The Insane ("עיני המטורף") עוסק בחייל אשר נרדף על ידי פניהם של האנשים שהרג, ואילו השיר Conference הוא שיר שנאה נגד ממשלת ארצות הברית.
על עטיפת האלבום מופיע ציור של ישו, כשזרועותיו חתוכות והוא עומד בתוך ים של דם מלא בגופות, ועל חזהו מקועקעת המילה "ג'יהאד". כתובת זו מרמזת על אחד השירים הבולטים באלבום, Jihad – "ג'יהאד". השיר כתוב בגוף ראשון, כאשר הדובר הוא "לוחם" ג'יהאד נלהב, הפונה אל קורבנו הגוסס ומתאר בגאווה כיצד הוא רוצח אותו בעינויים למען אלוהים. בשלב מסוים הוא פונה אל "המאמינים" וקורא להם להצטרף אל המלחמה הקדושה בכופרים. בסוף השיר הדובר אומר למאמינים כי האויב הוא "The Great Satan" – "השטן הגדול" – מטפורה מוכרת לארצות הברית. להלן הפזמון של השיר:
סיילם ועמונה
השיר Amona של סיילם, להקה שהרבתה לעסוק בכאב העם היהודי, מתאר את המאבק בעמונה מנקודת מבטם של מתנגדי ההתנתקות, כמחאה על ההתנתקות, חולשתו של השלטון המתנכל לאזרחיו וכמאבק עקרוני כנגד התנתקויות נוספות ומסירת שטחים נוספים לאויב. להלן מילות הבית הראשון:
בהמשך השיר מתקומם הדובר על האל שנטש את העם הנבחר בגלל חרון אפו, ועל בתי המשפט שאפשרו ל"גירוש" לעבור ובכך יצרו תקדים מסוכן.
לעומת זאת, הסולן זאב טננבוים סייג את המסר העולה מהשיר:
עמדה זאת מתבטאת בשורה: "Once on a mission But now banned". על עצמו העיד שפעם היה ימני אך דעותיו התמתנו והוא אף תומך בפינוי יישובים, אך לא בצורה ברוטאלית כמו שנעשה בעמונה.
And Justice for All... של מטאליקה
השיר של מטאליקה מדבר על חוסר צדק ועל כך שהכסף שולט באזרחים ובמערכת הצדק. להלן הפזמון: בעטיפת האלבום נראית אלת הצדק היוונית, חבולה, עיניה מכוסות, ידיה קשורות וממאזני הצדק שלה נופלים דולרים. שיר הנושא של האלבום מוחה על שחיתות האדם וטוען שהכסף מחליף את המוסר וגורם לחוסר הצדק בעולם. עם זאת, השיר אינו אנטי-קפיטליסטי או סוציאליסטי, אלא בא להעביר ביקורת על אובדן המוסר והצדק.
אבן משתלבת
אבן משתלבת הוא כינוי רווח למרצפות בטון המיוצרות באופן תעשייתי במגוון רב של צבעים, גדלים וצורות. האבנים המשתלבות משמשות לריצוף כבישים, מדרכות, שבילים, חצרות, גנים וכיכרות. האבנים המשתלבות מיוצרות בדרך כלל מבטון יבש הנכבש באמצעות מכבש מכני בתוך תבנית, תוך כדי הפעלת ריטוט אינטנסיבי. היציקה נעשית בשתי שכבות. השכבה התחתונה מכילה אגרגטים גסים פשוטים וצמנט רגיל, בעוד השכבה העליונה היא שיכבה דקה המכילה אגרגטים עמידים בשחיקה (בארץ צור או בזלת), פיגמנטים ולעיתים צמנט לבן על-מנת לקבל את האפקט האסתטי. מיד לאחר היציקה, האבנים יוצאות מהתבנית ועוברות על סרט נע לאשפרה. שיטה זו מאפשרת ייצור מהיר של כמויות גדולות של אבנים משתלבות בעלות ממדים אחידים.
ישנם סוגים של אבנים משתלבות המיוצרים על ידי ביקוע באמצעות גיליוטינה של טבלות בטון לא מזוין. אבנים המיוצרות בשיטה הזו מכונות אבן מבוקעת, צורתן מיוחדת ומחירן גבוה יחסית לאבנים משתלבות רגילות.
ריצוף אבנים משתלבות נעשה בדרך כלל על גבי שכבת חול מהודקת. לאחר הנחת האבנים על גבי החול כאשר הן צמודות זו לזו, מפזרים שכבת חול מעל האבנים ומהדקים במכבש ידני. תהליך זה גורם לחול המפוזר מעל האבן להיכנס אל המישקים שבין האבנים ובכך למנוע תזוזות של האבנים לאחר גמר הריצוף. במקרים מיוחדים (על גגות או כשמדובר באבנים במידות גדולות מאוד או קטנות מאוד) מומלץ לבצע את הריצוף על מצע טיט במקום על מצע חול מהודק.
זכויות להט"ב באבחזיה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באבחזיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים הטרוסקסואלים. הומוסקסואליות היא חוקית מאז שנת 1991 בשטחי הישות.
עד 2008 הייתה אבחזיה מחוז בצפון-מערב גאורגיה. לאחר המלחמה בדרום אוסטיה הכריזה על עצמאות, אשר הוכרה על ידי הפדרציה הרוסית. נכון ל-2021, מכירות באבחזיה כמדינה עצמאית רוסיה, ניקרגואה, ונצואלה נאורו וסוריה. יתר מדינות העולם כולל האו"ם רואות בה כחלק מגאורגיה. כתוצאה מההכרה השנויה במחלוקת בקרב מדינות העולם של שטחה, עריכת סקרי שטח של זכויות להט"ב היא קשה עבור קביעת עובדות. כל אלו הופכים זמינות של נתוני מעקב אחר זכויות להט"ב וסוגיות בעלות ברית בשטחי הישות למעורפלות.
מעמד בחוק
בשנת 1933 נוסף סעיף 121 לחוק הפלילי, עבור ברית המועצות כולה, שאסר במפורש הומוסקסואליות של גברים, עם עד חמש שנות עבודה קשה בכלא. ב-1 בינואר 1991 העבירה הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה אי-הפללה של הומוסקסואליות בשטחה.
דליוס צ'קואוליס
דליוס צ'קואוליס (בליטאית: Dalius Čekuolis; נולד ב-29 במרץ 1959) הוא דיפלומט ליטאי.
ביוגרפיה
ב-1990 התמנה לדובר משרד החוץ של ליטא והיה ראש המחלקה לעיתונות ומידע במשרד.
ב-1992 התמנה לשגרירי ליטא בדנמרק, נורווגיה ואיסלנד וביצע את התפקיד עד 1994.
מ-1994 ועד 1998 היה שגריר ליטא בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג, נציג באיחוד המערב-אירופי ונציג במועצת איגוד השותפות האירו-אטלנטית (Euro-Atlantic Partnership Council) של נאט"ו.
מ-1998 ועד 1999 היה ראש ועדת בעלי התפקידים הבכירים במועצת המדינות הבלטיות (Council of the Baltic Sea States).
מ-1999 ועד 2004 היה שגריר ליטא בפורטוגל.
ב-2004 החל להיות האחראי על מדיניות הביטחון במשרד החוץ הליטאי וביצע זאת עד לקבלת תפקידו באומות המאוחדות.
ב-2006 התמנה לשגריר ליטא באו"ם.
ב-2007 היה לשנה אחת נשיא המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. באותה שנה גם נאם בכנס לענייני זכויות האישה של האו"ם.
בשנת 2014 התמנה לשגריר ליטא בצרפת ובמקומו לשגריר בארגון או"ם מונתה סגניתו ריימונדה מורמוקייטה. משנת 2014 ועד ל-2019 הוא היה שגריר ליטא בצרפת.
הוא נשוי ואב לבת.
נתן אנגלנדר
נתן אנגלנדר (באנגלית: Nathan Englander; נולד ב-1970) הוא סופר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
נתן אנגלנדר נולד וגדל בקהילה יהודית אורתודוקסית בווסט המפסטד שבלונג איילנד במדינת ניו יורק. למד בתיכון העברי של מחוז נסאו, והמשיך ללימודים באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ובאוניברסיטת איווה. באמצע שנות ה-90 התגורר במשך חמש שנים בישראל. מתגורר בברוקלין ובמדיסון ומלמד ספרות יפה במכללת האנטר של אוניברסיטת העיר ניו יורק.
בשנת 1999 יצא לאור ספרו "For the Relief of Unbearable Urges", ובו תשעה סיפורים קצרים. בעקבות פרסום הספר זכה אנגלנדר במלגת גוגנהיים. ארבעה מסיפוריו הקצרים נכללו באנתולוגיות השנתיות "The Best American Short Stories".
בשנת 2000 זכה בפרס פֵּא"ן/מלמוד להצטיינות באמנות הסיפור הקצר. בשנת 2012 זכה בפרס פרנק אוקונור לסיפור קצר, על ספרו "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק".
אנגלנדר נמנה עם מתרגמיו לאנגלית של ספרו של אתגר קרת, "פתאום דפיקה בדלת".
קישורים חיצוניים
על כתביו:
נאופיטי
הנאופיטי היו קבוצה של יהודים אנוסים וצאצאיהם שחיו בדרום איטליה. משמעות השם "נאופיטי" בלטינית הוא "מומר" או "חדש", הכוונה היא ל"נוצרים חדשים".
היסטוריה
הנאופיטי היו יהודים שהוכרחו להתנצר לנצרות קתולית בשנת 1493. הם המשיכו לקיים חלק ממצוות וממסורות היהדות בסתר, וכך גם רבים מצאצאיהם. האינקוויזיציה הספרדית רדפה רבים מהם באכזריות, והתעללה ואף הוציאה להורג את הנתפסים, בעיקר בסיציליה.
כיום, חלק מצאצאי הנאופיטי בקלבריה ובפוליה עברו השבה ליהדות וחיים כיהודים לכל דבר ועניין (אחרי מאות שנים שקיימו את מנהגיהם בסתר), ומקיימים יחסים תקינים עם קהילות יהודיות אחרות ברחבי איטליה.
דורבן (מכרסם)
דורבן (בכתיב מנוקד: דָּרְבָּן; שם מדעי: Hystrix) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הדורבניים והגדול במשפחה. תפוצתו באזורים חמימים ברחבי אפריקה ודרום אסיה. בסוג שמונה מינים שהם הגדולים במשפחה, והגדולים שבמכרסמי חצי העולם הישן. הגדול שבהם הוא דורבן הכף, המגיע לאורך 80 ס"מ ולמשקל 24 ק"ג.
מינים בסוג
בסוג זה 8 מינים חיים:
יש הממיינים את שלושת המינים האחרונים (crassispinis, pumila, sumatrae) בסוג אחר בשם Thecurus.
מינים נכחדים מהסוג:
תיאור כללי
אורך גופו של הדורבן הוא כ-90 ס"מ, אורך זנבו כ-15 ס"מ, ומשקל גופו כ-13 ק"ג. את גופו וזנבו מכסים קוצים שאורכם עד 50 ס"מ. כאשר הוא חש מאוים הוא זוקף את קוציו והם מרשרשים ומשמיעים רעש מאיים. בניגוד לדיעה הרווחת - אין באפשרותו של הדורבן "לירות" את קוציו לעבר תוקפיו.
תזונה
הדורבנים ניזונים מפקעות ושורשים, שרובם רעילים לבני אדם. על מנת להוציא את הפקעות הם חופרים בעזרת ציפורניהם גומות ושולפים את הפקעת.
תמ"א 42
תמ"א 42 היא תוכנית מתאר ארצית לתחבורה יבשתית משולבת, הנמצאת בהליכי תכנון מאז 2008. התוכנית נועדה להחליף את תמ"א 3, תוכנית המתאר הארצית לדרכים משנת 1976, ואת תמ"א 23, תוכנית המתאר הארצית למסילות ברזל משנת 1986. שנת היעד של התוכנית היא 2040. התוכנית מקודמת על ידי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, בשיתוף משרד הפנים ומינהל התכנון.
מטרתה המוצהרת של התוכנית היא לקדם יצירת מערכת תחבורה משולבת בעלת התכונות הבאות: יעילות, קיימות, עידוד פיתוח כלכלי, עידוד שימוש יעיל בקרקע, קידום צמצום פערים חברתיים, איכות הסביבה.
ב-6 באוגוסט 2019 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את התמ"א. בין השינויים המתוכננים:
מונופסון
מוֹנוֹפְּסוֹן (מיוונית: μόνος – "מוֹנוֹס", יחיד; ὀψωνία – "אופסוניה", קונה) בכלכלה הוא מונח המתאר מצב בשוּק שבו קיים רק קונה אחד למוצר (או לשירות). לדוגמה, כאשר יש מעסיק אחד בלבד במקום יישוב מבודד, מה שהופך מעסיק זה לקונה היחיד לעבודתם של אנשי היישוב, ומאפשר לו להקטין את שכרם של העובדים בהשוואה למצב שבו יש מספר מעסיקים ביישוב. מונופסון הוא מצב אנלוגי והופכי למונופול ואף מכונה לעיתים "מונופול של קונים". השוני העיקרי בין מונופסון למונופול הוא שבמונופול יש לגורם אחד בלעדיות על ההיצע, ואילו במונופסון יש לגורם אחד בלעדיות על הביקוש. המונח "מונופסון" נטבע לראשונה על ידי הכלכלנית הקיינסיאנית ג'ואן רובינסון בשנת 1933 .
במצב של מונופסון יש לגורם אחד שליטה מלאה או כמעט מלאה בביקוש למוצר או שירות — שהוא לרוב עבודה או מוצר ייחודי — מה שמקנה לו שליטה מסוימת במחיר המוצר או השירות ובכמותו. התרחשות טיפוסית במצב כזה מתבטאת בהקטנת הכמויות שאותן רוכש המונופסוניסט (בעל המונופסון), כדי לגרום למוכר או למוכרים להוריד את מחיריהם. כך, לדוגמה, ממשלה שהיא הקונה היחיד לכלי נשק מתוחכם, יכולה לאיים בצמצום כמויות הרכישה, כדי לגרום למוכר או למוכרים להוריד את המחיר ליחידה של כלי הנשק. דוגמה טיפוסית אחרת יכולה לשמש חברת החשמל לישראל, שהיא גם מונופול בתחום שיווק החשמל לצרכן, היכולה לאיים או ליישם צמצום ברכישת דלק מסוג מסוים, כדי לגרום למוכרי אותו דלק להוריד את מחירו או לספקו בתנאים נוחים יותר. מצב זה מביא, בשוק מונופסוניסטי, לצמצום בכמויות הקנייה ולהפחתת המחיר בהשוואה לשוק תחרותי משוכלל.
תיקון כשל השוק באמצעות רגולציה
מונופסון, בדומה למונופול, מאופיין ככשל שוק. כדי לתקן את אי היעילות הנגרמת כתוצאה מקיומו של כוח מונופסוני, נוהגות ממשלות להתערב באופן רגולטורי, באמצעות קביעת רצפת מחירים חוקית, המונעת מן המונופסוניסט להשתמש בכוחו כדי להוריד את מחירי הקנייה, ומסלקת את התמריץ להקטין את הכמויות שהוא רוכש. כך, לדוגמה, שיטה של מכרזים ממשלתיים עשויה לקבוע מחירי מינימום וכמויות מוגדרות של המוצר שיירכש; או לקבוע את תנאי ההפעלה של תחנות־כוח ומפתח למחירי הדלקים שיירכשו עבורן. באופן תאורטי, כאשר רצפת המחיר אינה גבוהה מדי, אמור המונופסוניסט להתייחס למחיר זה כנתון, ולהגדיל את היקף רכישותיו. לעומת זאת, כאשר מחיר הרצפה גבוה מדי, יפחית המונופסוניסט את רכישותיו ואי היעילות תשוב ותתרחש.
בשוק העבודה, שבו הקונים הם המעסיקים והמוכרים הם המועסקים, שואפים המעסיקים לקנות את העבודה במחיר זול יותר מהתפוקה שהם עשויים להפיק מהעובדים. יכולתו של המעביד להוריד את המשכורות שהוא משלם לעובדיו — מה שכונה על ידי פיגו "פער הניצול" — מוגבלת על ידי גמישות היצע העבודה. כלומר, כאשר המעביד מוריד את שכר העבודה שהוא מוכן לשלם לעובדיו, הוא מגדיל את הכדאיות של החלופות, כששיעור ההגדלה הוא מידת הגמישות של היצע העבודה. לדוגמה, אם המעביד יוריד את שכר העבודה שהוא מציע לאפס, לא יהיו לו עובדים כלל. אם הוא יוריד את שכר העבודה למחצית מגובהו הנוכחי, תגדל הכדאיות מנקודת מבטם של העובדים לחפש פתרונות אחרים, כמו עבודה במקום אחר, שינוי מקצוע, וכדומה. קיומם של מונופסונים בשוק העבודה נחשב להצדקה לקיומם של ארגוני עובדים וחוקי שכר מינימום, שמטרתם לקבוע רצפה מלאכותית שתבטל את הנמכת השכר שמחולל המונופסון. פתרונות מסוג זה נפוצים במיוחד במקומות שבהם נטען כי אין חלופה למונופסון.
מחקרים על קיום מונופסון בשוק העבודה
שוק אחד שנתפש כשוק מונופסוניסטי קלאסי הוא שוק האחיות בבתי החולים, אך מחקרים עדכניים מצביעים על־כך שאין לתפישה יסוד ממשי וכי גובה השכר אינו משקף מקרה מונופסוניסטי טיפוסי . מחקרים נוספים בוצעו ביחס לשוק ההוראה, שאף הוא תואר בספרות מוקדמת יותר כדוגמה לשוק מונופסוניסטי טיפוסי. גם כאן מצביעים מחקרים עדכניים על כך שיש "לדחות את המודל המונופסוניסטי בהתייחס לשוק ההוראה" .
הדוגמה הקלאסית למונופסון — זו של עיר מבודדת שבה יש מעסיק אחד — עוגנה תמיד בדוגמת ערי המכרות של סוף המאה התשע־עשרה ותחילת המאה העשרים, שבהן היה מעסיק בודד (בעל המכרה, שהיה לעיתים גם בעליהם של עסקים נוספים בעיירה), שניצל את מעמדו המונופסוני כדי לשלם שכר נמוך מאוד לעובדים במכרות. יכולתם של העובדים למצוא תעסוקה חלופית הייתה מוגבלת מאוד בגלל בידודן של אותן עיירות והעלות הגבוהה של תעבורה.
מחקרים שנעשו בתחום זה לא מצאו עדות ממשית לכך ששכרם של העובדים בערי המכרות היה נמוך בהשוואה לחלופות, או שהתקיים אפקט מונופסוני משמעותי כלשהו. פישבק, כלכלן עבודה, שחלק מהתמחותו היא בתחום ערי המכרות, הראה כי במובנים מסוימים היו עלויות המחיה בערי המכרות נמוכים יותר — למשל, בזכות אספקת המגורים על ידי בעל המכרה — ומחקרים אחרים הראו כי קצב התחלופה של עובדים במכרות היה גבוה, עובדה המצביעה על־כך שהעובדים לא היו כפותים בפועל למקום העבודה. בואל הראה, לדוגמה, כי בערי המכרות באפלצ'ים שבמערב וירג'יניה, חיו 79 אחוז מכורי הפחם בשנות העשרים של המאה העשרים בעיירות מכרה, אך לבעלי המכרות היה כוח מוגבל מאוד ביחס לעובדיהם, והאפקט המונופסוני בפועל היה זעיר בהשוואה למצופה על־פי המודל המקובל .
שצ'רצוב
שצ'רצוב (בפולנית: Szczerców; ביידיש: סטערצעוו, שטערצעוו) הוא כפר במחוז בלחטוב שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1332, ובמחצית השנייה של המאה ה-14 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1870, תחת שלטון פולין הקונגרסאית, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, בשל השתתפות תושביו במרד ינואר.
יהודי שצ'רצוב
יהודים ישבו בכפר מסוף המאה ה-18, ועד המחצית השנייה של המאה ה-19 השתייכו יהודי היישוב לקהילת לאסק. בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 פגעו ביישוב מספר שריפות גדולות, שהסבו נזק חמור במיוחד ליהודי המקום.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, העלו אלו באש את בית הכנסת המקומי ואת רוב בתי היהודים ביישוב. בשל ההרס הרב, נמלטו רוב יהודי היישוב לזלוב ולבלחטוב הסמוכות. קבוצה קטנה של יהודים שעוד נשארה בכפר גורשה כעבור זמן מה גם היא לבלחטוב. גורלם של יהודי הכפר ביישובים אלו היה כגורל יתר היהודים בהם.
שלגי (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים בשם זה:
שוגר דדי
שוגר דדי (באנגלית: Sugar daddy) הוא כינוי לגבר המעניק כספים, מתנות או גמול חומרי אחר, בתמורה לקשרים חברתיים. מקבל ההטבה מכונה לעתים שוגר בייבי. אופי מערכת היחסים של ה"שוגר דדי" עם מקבל ההטבות עשוי לכלול יחסי מין או להתאפיין באינטימיות, אך לא תמיד זהו המצב. הגורם המשלם בקשר בדרך כלל עשיר ומבוגר יותר. המונח שוגר מאמי, המתאר "שוגר דדי" ממין נשי, נמצא אף הוא בשימוש, אך פחות.
על פי נתוני אתר המשמש פלטפורמת היכרויות ליחסים מסוג זה, משנת 2015, ארצות הברית היא המדינה שבה המספר הרב ביותר של מערכות יחסים מסוג זה, ולאחריה קנדה, בריטניה, אוסטרליה וקולומביה.
דיון חברתי סביב המונח
יש סוציולוגים שקוראים להוקיע תופעה זו ולהתייחס אליה כזנות. יש הרואים בתופעת ה"שוגר דדי" בתור המקבילה המודרנית לתופעת הקורטיזנה שהייתה נפוצה במאה ה-19, שהיו סוג של זונות צמרת, "עם לקוחות עשירים או מהמעמד העליון".
חקיקה
ב-11 באפריל 2018 עבר בסנאט האמריקאי "החוק למניעת סחר מין", ובעקבותיו נסגרו אתרי היכרויות רבים שפעלו בארצות הברית לייסוד מערכות יחסים מסוג זה.
האותיות בבחירות לכנסת
בשיטת הבחירות לכנסת כל רשימה מיוצגת באמצעות כינוי הרשימה ואות אחת או עד שלוש אותיות שונות זו מזו באלפבית העברי (מכונה גם סימן הרשימה). זאת, בהתאם ל, כאשר לכל מפלגה המיוצגת הזכות לשמור לעצמה את האותיות לבחירות שלאחר מכן ולא יהיה שימוש באותה האות על ידי רשימה חדשה אחרת בלא הסכמה בכתב, בהתאם לסעיף 61(ג). עם זאת, היות שקיימות מפלגות שונות בתוך אותה סיעה הרי שלהן יש את זכות השימוש באותה האות ואי-לכך, סעיף 61(ב) מאשר שימוש גם ביותר משתי אותיות. כתוצאה מכך, לאורך השנים נוצרו שינויים רבים באותיות המייצגות מפלגות והדבר מלמד על איחוד ופירודים בפוליטיקה של ישראל.
הבחירות לאספה המכוננת שבסיומה הושבעה הכנסת הראשונה וזו הפעם הראשונה בה היה שימוש באותיות. לגופים שקדמו לכך, מועצת העם ולאחר מכן מועצת המדינה הזמנית, לא התקיימו בחירות ולפיכך גם לא היה צורך בסימון הרשימות. אי-לכך, בבחירות אלו למעשה בחרה כל רשימה את סימנה ולרבים מאלה היו השלכות במערכות הבחירות העתידיות.
רשימות מעניקות חשיבות מיוחדת לאותיות שתייצגנה אותן, על כן יש כאלו אשר שומרות על מקומן בתור לרישום מוקדם בוועדת הבחירות המרכזית לכנסת וכך לזכות באות או צירוף האותיות הרצויים.
על פי חוקי התעמולה מותר לרשימות המתמודדות לחשוף את האותיות המסמלות אותן רק 42 יום לפני הבחירות; הגבלה זו נבעה מרצון המחקוקים שלא להחדיר את אווירת הבחירות מוקדם מידי.
השימוש באותיות במהלך השנים
להלן רשימה של האותיות שהיו בשימוש עבור רשימות אשר עברו את אחוז החסימה:
ביאורים:
מקרא: ↑ = מפלגת לוויין של זו שרשומה מעליה. ‡ = מפלגה שהתפצלה מהסיעה ולכן התאפשר לה השימוש באות.
ברטה לוץ
זכויות נשים
בשנת 1919, שנה לאחר שחזרה לברזיל, הקימה לוץ את הליגה לשחרור אינטלקטואלי של נשים ומונתה לייצג את ממשלת ברזיל במועצה הבינלאומית הנשית של ארגון העבודה הבינלאומי (ILO). לימים הקימה לוץ את הפדרציה הברזילאית לקידום נשים (1922), קבוצה פוליטית שדגלה בזכויות נשים ברזילאיות, ויתרה מכך, גם בזכות הבחירה של נשים ברחבי העולם כולו. לוץ כיהנה כנציגה לוועידת הנשים הפאן-אמריקאית בבולטימור, מרילנד, באותה שנה, והמשיכה להשתתף בכנסי זכויות נשים בשנים שלאחר מכן. בשנת 1925 היא נבחרה לנשיאת איחוד הנשים הבין-אמריקניות. המעורבות של לוץ במאבק למען זכות הבחירה של נשים הפכה אותה לדמות המובילה בזכויות נשים עד סוף 1931, כאשר בסופו של מאבק הוענקה לנשים הברזילאיות זכות הבחירה.
האותיות בבחירות לכנסת
משמעות
בעת איחוד של מפלגות לרשימה משותפת או למפלגה מאוחדת, נבחר פעמים אחדות צירוף של האותיות של המפלגות המרכיבות לסימנה של הרשימה המאוחדת. לדוגמה:
נשאים רב-תרופתיים
נשאים רב תרופתיים (multidrug transporters) הם חלבונים הנמצאים על גבי קרום התא ותפקידם לזהות מגוון רב של חומרים, לקשור אותם באפיניות גבוהה ולהוציא אותם אל מחוץ לתא. חלק מן החומרים המזוהים על ידי החלבונים הללו הם רעילים, ולכן הוצאתם מאפשרת לתאים לשרוד בסביבה המכילה רעלים. באופן זה מקנים הנשאים עמידות לתא כנגד רעלים, ביניהם תרופות שונות, כגון: עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה ועמידות תאי סרטן לתרופות אנטי – סרטניות.
האותיות בבחירות לכנסת
משמעות
במרבית המקרים לסימן של הרשימה אין משמעות. בחלק מהמקרים האות של הרשימה מרמזת על שמה, למשל ח - תנועת החרות, פ - המפלגה הפרוגרסיבית, צ - הציונים הכלליים. לעיתים האותיות זהות לשם המפלגה, בייחוד כשהוא קצר, כגון מרצ (ולפניה רצ), כך וש"ס. סימנה של מפלגת העבודה הישראלית - אמת - הוא צירוף של האותיות של המפלגות שהרכיבו אותה, אך יש לו גם משמעות אידאולוגית. האותיות שס רומזות לשם המפלגה התאחדות הספרדים שומרי תורה, אך גם לש"ס - שישה סדרי משנה. במשך שנים רבות נמנעו רשימות מלהשתמש באות ז עקב משמעותה בסלנג. כאשר האות נבחרה לראשונה כסימן של רשימה (רשימת הפנתרים השחורים, שרצה לכנסת השמינית), בחירתה נעשתה דווקא בשל משמעותה זו, כהתרסה.
ברטה לוץ
קמפיין פמיניסטי בין-אמריקני
פעילות הסינגור של לוץ למען זכויות נשים לא הסתיימה בזכות הבחירה, והיא המשיכה למלא תפקיד בולט במערכה הפמיניסטית. בשנת 1933, לאחר קבלת התואר במשפטים מהפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הפדרלית בריו דה ז'ניירו, השתתפה לוץ בוועידה הבין-אמריקאית במונטווידאו, אורוגוואי, והציגה מספר הצעות לשוויון מגדרי. ההצעה הבולטת ביותר הייתה קריאתה להתרכז מחדש בנושא שוויון מגדרי במקומות העבודה, במסגרת דיוני נציבות הנשים הבין-אמריקאית.
נשאים רב-תרופתיים
הוצאת הרעלים או התרופות אל מחוץ לתא מבוססת על ניצול אנרגיה מפירוק ATP או מגרדיאנט של פרוטונים. הנשאים הרב תרופתיים מתחלקים למשפחות על פי רצף חומצות האמינו שלהם. משפחה אחת כוללת חלבונים שמבצעים הידרוליזה של ATP ומשתמשים באנרגיה הנוצרת כדי לסלק חומרים רעילים מן התא. לקבוצה זו משתייך החלבון P-glycoprotein המתבטא בגידולים סרטניים ומקנה להם עמידות כנגד תרופות אנטי סרטניות. המשפחות האחרות מכילות חלבונים המבצעים שחלוף של סובסטרט רעיל בפרוטון אחד או יותר, והן נבדלות זו מזו הן בגודל החלבונים המשתייכים לכל אחת מהן, והן ברצף חומצות האמינו שלהם.
ברטה לוץ
קמפיין פמיניסטי בין-אמריקני
בשנת 1935 החליטה לוץ להתמודד לקונגרס הלאומי של ברזיל. היא הגיעה למקום השני אחרי קנדידו פסואה, והחליפה אותו כאשר נפטר שנה לאחר מכן, מה שהפך את לוץ לאחת הנשים הבודדות בקונגרס הברזילאי באותה תקופה. היוזמה הראשונה שהציגה לוץ בעת שכיהנה בקונגרס הייתה הקמת ועדת "חוק הנשים", שעסקה בניתוח כל חוק ותקנה ברזילאים כדי להבטיח שהם אינם פוגעים בזכויות האישה. עם זאת, לוץ לא הצליחה לקדם את צעדיה כשז'טוליו ורגאס שב לכהן כדיקטטור בשנת 1937, מה שהביא להשעיית הפרלמנט ובכלל זה גם את ועדת "חוק הנשים". למרות זאת, לוץ המשיכה בקריירה הדיפלומטית שלה. היא הייתה אחת מארבע הנשים שחתמו על מגילת האומות המאוחדות בכנס הנשים הבין-אמריקני שהתקיים בסן פרנסיסקו בשנת 1945 וכיהנה כסגנית נשיאת הוועדה הבין אמריקאית לנשים בשנים 1953 - 1959.
יהדות ביטולה
יהדות ביטולה (גם יהדות מוֹנָסְטִיר, יהדות מָנָסְטִיר) הייתה קהילה יהודית, שהתקיימה בעיר ביטולה שבמקדוניה הצפונית המודרנית לפחות מהמאה ה-12 ועד חורבנה בשואה באמצע המאה ה-20. בראשית המאה ה-20 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה כ-11,000 נפשות.
לקהילה יהודית בעיר קיים תיעוד לפחות מהמאה ה-12. בהמשך הגיעו יהודים שגורשו מממלכת הונגריה, מבוואריה ומצרפת והקימו קהילות נפרדות. החל משלהי המאה ה-15 בעת השלטון העות'מאני הגיעו למונסטיר מגורשי ספרד ובהמשך מגורשי פורטוגל והתקבלו באהדה על ידי השלטונות. המגורשים הקימו שני קהלי מתפללים מרכזיים: קהל אראגון וקהל פורטוגל, והתגוררו ברובע מיוחד בעיר העתיקה בתוך שכונות חצר אשר כונו בלאדינו "קוֹרְטִיז'וֹס" (חצרות). בתקופה זו כיהנו ברבנות העיר רבנים ידועי שם כגון המהר"י בן לב ושלמה הכהן (מהרש"ך). נסיגתה ההדרגתית של האימפריה השפיעה גם על הקהילה היהודית, ומשלהי המאה ה-17 ולאורך המאה ה-18 מתועדת הרעה כלכלית במצבם של יהודי מונסטיר, מתיחות ביחסיהם עם השלטונות, ומתיחות פנימית בין הקהלים על רקע נטל המיסים. לקראת מחצית המאה ה-19 היה במונסטיר "תור זהב" כלכלי ותרבותי. התהליך החל בחורבנה של העיר ווסקופויה שבאזור אלבניה, והגירתם של אלפי סוחרים ואומנים מווסקופויה למונסטיר. במקביל הוכרזה מונסטיר כעיר הבירה של איילט רומליה, והפכה למרכז צבאי ומנהלי כאשר מהנדסים ואדריכלים אירופיים שהגיעו לעיר הניעו את תהליך פיתוחה. בני הקהילה היהודית יצאו נשכרים מגאות כלכלית זו, ותועדה שכבה של משפחות אמידות בקרב הקהילה.
באוגוסט 1863 פרצה שריפת ענק במונסטיר, שהותירה 3,000 יהודים ללא קורת גג והחריבה 1,000 חנויות של בני הקהילה. משה מונטיפיורי, באמצעות ועד שליחי הקהילות, פעל לסיוע לקהילה במזון, בתרופות ובמימון שיקום ובנייה של בתי מגורים. ב-1897 עלו באש הקורטיז'וס, ככל הנראה כתוצאה מהצתה יזומה על ידי השלטונות או מי מטעמם. אנשי הברון הירש טיפלו בנפגעי השרפה ועשרות מהם עלו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. בשלהי המאה ה-19 גברה מאוד ההגירה לעיר ואוכלוסיית הקהילה עלתה על 10,000 נפשות, שהיו כחמישית מהאוכלוסייה הכללית. המאה ה-20 הביאה עמה תמורות אזוריות כחלק מהליך קריסתה של האימפריה העות'מאנית. התקוממות אוכלוסיות ומלחמות אזוריות שהסתיימו בכיבוש העיר על ידי ממלכת סרביה וסיום השלטון העות'מאני לאחר יותר מ-500 שנים. במהלך מלחמת העולם הראשונה חרבה העיר, והלוחמה הובילה להגירה המונית של יהודי ביטולה. עד ראשית שנות ה-30 היגרו מהעיר למעלה מ-6,000 יהודים. הקהילה שנותרה הייתה במצב כלכלי קשה. תקופה זו לוותה בפעילות משמעותית של התנועה הציונית שהובלה על ידי ראש הקהילה ליאון קמחי.
בשלהי שנות ה-30 החלה ממלכת יוגוסלביה תחת הנסיך פאבלה להתקרב לגרמניה הנאצית, ותהליך זה לווה בחקיקה אנטישמית. בעקבות הפיכה צבאית אנטי-גרמנית בממלכה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה בראשית אפריל 1941 והכניעה את צבאה. ביטולה ככל אזור מקדוניה הווארדארית הועברה לחזקת ממלכת בולגריה, בעלת בריתם של הגרמנים. בני הקהילה גורשו לאזור המערבי של העיר שהפך לגטו. ב-22 בפברואר 1943 חתמה ממשלת בולגריה הסכם עם גרמניה הנאצית על גירוש 20,000 יהודים המצויים בחזקת הבולגרים בתראקיה ומקדוניה ל"אזורים הגרמניים במזרח". ב-11 במרץ ביצעו הבולגרים אקציה בביטולה ועצרו 3,351 נפשות. העצורים גורשו ב-3 טרנספורטים למחנה ההשמדה טרבלינקה. 3,013 מיהודי ביטולה נרצחו בטרבלינקה. מקצת מיהודי העיר הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו, ומהם ניתן לציין את אסתריה עובדיה, בנו רוסו וז'מילה קולונומוס.
לאחר מלחמת העולם השנייה התגוררה בעיר קהילה בת כמה עשרות נפשות. חלקם עלו למדינת ישראל עם הקמתה והשאר היגרו לסקופיה. בביטולה נותרה משפחה יהודית אחת של ד"ר חיים אברבנאל, מנהל בית החולים הממשלתי בעיר ורעייתו ברטה, אשר עלו לישראל ב-1963. ב-2018 נקרא בית החולים הממשלתי בביטולה על שמו. ב-2015 חתמו משרד החוץ הישראלי ומספר גופים מטעם מקדוניה על הסכם לשיקום בית העלמין היהודי שהוקם ב-1497 ועל הקמת פארק זיכרון לקהילה שחרבה בשואה.
ברטה לוץ
קריירה מדעית
לאחר שחזרה לברזיל בשנת 1918, התמסרה לוץ לחקר הדו-חיים, במיוחד דנדרובטיים - צפרדעי חץ הרעל ממשפחת האילניתיים. בשנת 1919, היא התקבלה לעבודה במוזיאון הלאומי של ריו דה ז'ניירו. לימים הפכה לנטורליסטית במחלקת הבוטניקה. לאורך כל חייה פרסמה לוץ מחקרים ופרסומים מדעיים רבים, בעיקר "תצפיות על תולדות חיי הצפרדע הברזילאית" (1943), "מקהלת צפרדעים בולטת בברזיל" (1946) ו"צפרדעים חדשות מהר איתאצ'יאיה". (1952) (Itatiaia Mountain). בשנת 1958, היא תיארה את הצפרדע המכונה "הצפרדע המהירה של לוץ" (Paratelmatobius lutzii Lutz and Carvalho, 1958), הנקראת כך לכבוד אביה.
יהדות ביטולה
התקופה הביזנטית
תיעוד להתיישבות יהודים רומניוטים באזור מקדוניה קיים מהמאה ה-3, עת נשלט האזור על ידי הקיסרות הרומית. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו סמוך לעיר סטובי נתגלו שרידיו של בית כנסת שתוארך למאה ה-3. האתר מרוחק כ-100 קילומטרים מביטולה אשר ממוקמת בסמוך לוויה אגנטיה וקיימות השערות מחקר הטוענות שיהודים התגוררו בעיר מתקופה זו. עם זאת תיעוד בפועל לנוכחות סוחרים ואומנים יהודים בעיר קיים החל מהמאה ה-12. הקהילה הרומניוטית חרבה במהלך מסעות הצלב: השלישי והרביעי, ורק רומניוטים מעטים התגוררו בעיר לאחר מסעות הצלב. ב-1374 הגיעו לביטולה יהודים אשר גורשו מממלכת הונגריה בצו המלך לאיוש הראשון. יהודי הונגריה ייסדו קהל עצמאי.
ברטה לוץ
קריירה מדעית
לוץ כובדה בשמות של שני מינים של לטאות ברזילאיות, Liolaemus lutzae ו- Phyllopezus lutzae, וכן שלושה מינים של צפרדעים, Dendropsophus berthalutzae, Megaelosia lutzae ו- Scinax berthae.
יהדות ביטולה
ראשית התקופה העות'מאנית
ב-1382 נכבשה העיר מונסטיר על ידי צבאו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, והחלה תקופת השלטון העות'מאני שנמשכה 531 שנים, עד ל-1913. במחצית השנייה של המאה ה-15, תקופת כיבושיו של מהמט השני, בוצע טרנספר אוכלוסיות בכל רחבי הבלקן שלא פסח על בני הקהילות היהודיות השונות. לעיר הגיעו יהודים מאסיה הקטנה שחלקם תועדו כעובדי כפייה וכונו בטורקית עות'מאנית סוּרְגוּן (Sürgün). באמצע המאה ה-15 הגיעו למונסטיר מגורשי צרפת אשר גורשו בצו המלך שארל השביעי, וב-1471 מגורשי בוואריה אשר גורשו בצו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה. יהודי צרפת ובוואריה הקימו לעצמם קהילות אשכנזיות נפרדות.
ברטה לוץ
ועידות פוליטיות
במהלך הקונגרס הבינלאומי של נשים עובדות ב -1919, קראה לוץ לשוויון בין המינים ולאזכור ספציפי של נשים בסעיפים המגנים מפני עוולות והתעללות.
יהדות ביטולה
הגעת מגורשי ספרד ופורטוגל
תיעוד מקיף בכתובים לקהילה יהודית מצוי משלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 בהקשר להגעתם של מגורשי ספרד, ובהמשך מגורשי פורטוגל. המגורשים הגיעו לערי הבלקן בהזמנת הסולטאן העות'מאני באיזיט השני. היהודים שהיו אוריינים ברובם, רב-לשוניים, ומהם נמנו אומנים רבים, השתלבו במערכת הכלכלית העות'מאנית. עם הגיעם התיישבו בעיקר בשלוש ערים מרכזיות: קונסטנטינופול, אדירנה וסלוניקי וייסדו בהן מרכזי הלכה. לאחר התבססותם החלו בני הקהילות השונות להתפזר ברחבי הבלקן והגיעו גם למונסטיר, בתחילה כסוחרים-נודדים, ובהמשך גם כמתיישבי קבע, והם השתלבו במערכת המסחר והפקידות המקומית. ב-1511 הגיעו לעיר יהודים שגורשו מנאפולי ומסיציליה והתיישבו בעיר.
האותיות בבחירות לכנסת
משמעות
ישנם מקרים שבהם האותיות מייצגות את שמו של יו"ר הרשימה, כך נקבעו האותיות י"ג לייצג את רשימתו של יצחק גרינבוים בבחירות הראשונות וזו גם הסיבה שישראל ביתנו משתמשת באות ל' כמייצגת את שם משפחתו של אביגדור ליברמן. בבחירות לכנסת התשיעית השתמש שמואל פלאטו-שרון באותיות "פש" כדי שייצגו גם את שם משפחתו וגם את שם רשימתו, פיתוח ושלום.
יהדות ביטולה
הגעת מגורשי ספרד ופורטוגל
בהגיעם למונסטיר התגוררו במקום מספר קהילות קטנות וכן מעט רומניוטים. המגורשים הקימו קהילות נפרדות בהתאם לארצות ולחבלים מהם גורשו. בתקופה זו פעל בעיר משיח השקר שלמה מולכו, ומתוארת הגירת יהודים לעיר בעקבותיו. סוחרי הקהילה עמדו בקשרי מסחר עם ראגוזה (דוברובניק של ימינו), ועשירי הקהילה תוארו ככאלו המחזיקים בעבדים ושפחות. ב-1559 הוצא פירמן האוסר על יהודים להחזיק בעבדים ושפחות מוסלמים. בתעודות העות'מאניות מצוין כי ב-1590 עמדו בעיר 1,500 בתי מגורים ומהם 200 (13.33%) הם של יהודים. לכל משפחה הוקצתה חלקת קרקע לבניית ביתה ובני הקהילה חויבו בתשלום מס גולגולת. בני הקהילה התגוררו ברובע מיוחד בעיר העתיקה שנקרא בטורקית עות'מאנית: Yahudiler Mahalle (יָהוּדִילֶר מָהָלֶה - שכונת היהודים). בתי המגורים נבנו בצורת שכונת חצר לכל אחת מהקהילות וכל אחת מהן כונתה על ידי בני הקהילה: "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). בתקופה זו מתועדים בעיר שלושה קהלים: רומניוטי קטן, קהל אראגון וקהל "פורטוגל". הקהילות היו נבדלות ולא אחת מסוכסכות הלכתית האחת עם רעותה. תיעוד לסכסוכים מצויים בספרי שאלות ותשובות ובפסקי הלכה של שמואל די מדינה, יצחק אדרבי ושלמה הכהן.
באמצע המאה ה-16, תקופת של שלטונו של הסולטאן סולימאן הראשון, מנתה הקהילה 60 בתי אב ו-27 נשים לא נשואות. במחצית השנייה של המאה ה-16, בתקופתו של הסולטאן סלים השני, הגיעו למונסטיר יהודים אשר גורשו במסגרת גירוש יהודי מדינת האפיפיור, והצטרפו לקהילה הספרדית שבעיר. ב-1623 הטילו השלטונות העות'מאניים על יהודי האימפריה גזירת מלבושים חדשה ובמסגרתה חויבו גם יהודי מונסטיר בלבוש מיוחד. נאסר על הגברים ללבוש בגדים בצבע אדום, מעילי פרווה ולחבוש כיסויי ראש צבעוניים. כמו כן נאסר עליהם לשאת נשק. על נשות הקהילה נאסר ללבוש מכנסיים ארוכים וללבוש פרטי לבוש בצבע ירוק. שני הקהלים המרכזיים בקהילה היו "קהל אראגון" אשר כונה בלאדינו "אִיל קָאל דִי אָרִיוָוה" - "הקהל העליון" ו"קהל פורטוגל" אשר כונה בלאדינו "איל קאל די אָבָּאשוֹ" - "הקהל התחתון". שתי הקהילות לא התערו האחת בשנייה והיו נתונות בעימותים הלכתיים. קהילת אראגון הייתה במצב כלכלי טוב הרבה יותר, ובניה שילמו שני שלישים מהמיסים, לעומת קהילת פורטוגל אשר שילמה שליש. שאר הקהילות הקטנות נטמעו בתוך הקהילות הספרדיות.
משלהי המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-18
בשלהי המאה ה-16 פרצה שרפה במונסטיר אשר החריבה את רובע היהודים, ובכלל זה שני בתי הכנסת המרכזיים. לאחר השרפה הקימו שני הקהלים מחדש ובמשותף את בית הכנסת "קהל אראגון" ולצידו בית מדרש, והחלו להתפלל בו יחדיו. עם זאת חילוקי הדעות ההלכתיים בין הקהילות הובילו שוב להתרחקות בין הקהלים.
ב-1626 הגיעו לעיר מהגרים אנוסים מפורטוגל והתקשו להיטמע בשתי הקהילות המרכזיות. המהגרים החדשים רצו להקים לעצמם חלקה נפרדת בבית העלמין ולחפור את הקברים בעצמם, והנושא עורר מחלוקת כבדה בתוך הקהלים השונים שהובאה להכרעת בית הדין השרעי בעיר, אשר פסק שיש להמשיך את מנהגי העבר, ואין לפגוע בחופרים שעוסקים בנושא שנים ארוכות. ב-1656 מתועדת שכונת החצר היהודית שהוקמה לאחר השרפה. מסביב לחצר הוקמו בתי עץ נמוכי קומה בני חדר או שניים ובהם התגורר בצפיפות מספר דורות של בני משפחה. בבתים לא היו מטבחים. בחצר עמדו תנורים קהילתיים ולצידם ערימות פחם וכלי בית. נשות הקהילה היו מבשלות יחדיו בחצר.
באמצע המאה ה-17 סייר בעיר הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי ותיאר עיר שוקקת המחולקת ל-21 רבעים, ובה 3,000 בתי אבן ושוק נרחב, וכן מערכת סוציאלית לתמיכה בנזקקים. עוד תיאר שקיימות בעיות ביטחון אישי, משום שכנופיות שודדים מאזור אלבניה תקפו באופן תדיר את העיר ופגעו בתושביה. בשלהי המאה ה-17 מצוין כי בעיר גרים בין 12,000 ל-15,000 תושבים כולל יהודים. ב-1683 חלה הידרדרות במצב ביטחון הפנים כאשר חבורות שודדים מאורגנות תקפו את מונסטיר והכפרים הסמוכים. מתועדת פנייה של הקהילות היהודית והמוסלמית למושל להתערבות בנעשה.
בראשית המאה ה-18, תקופת שלטונו של אהמט השלישי, החמיר עוד מצבם הכלכלי של בני הקהילה, והם פנו לשער הנשגב בבקשה לדחות את תשלום המיסים. הבקשה נדחתה, ושוגר איום מהשער הנשגב, שאם המיסים לא ישולמו במועד יישלחו בני הקהילה לעבודות כפייה. בנוסף, הטיל הסולטאן מיסים נוספים עבור אספקת מזון לצבא העות'מאני. תקופה זו לוותה במתיחות בין הקהילה לשלטונות, והקהילה מאוזכרת במסמכים עות'מאניים בכינוי הגנאי הנפוץ בבלקן "צִ'יפוּט-מִילֶט" (čifut-Millet), שפירושו "עדת היהודונים".
תור הזהב של העיר
בשלהי המאה ה-18 חרבה העיר ווסקופויה שבאזור אלבניה לאחר שהותקפה על ידי כוחותיו של עלי פאשא. ווסקופויה (שנקראה גם מוסקופוליס), הייתה עיר מרכזית בחבל הבלקן, צומת מסחר, תרבות ואקדמיה שתושביה אשר מנו באמצע המאה ה-18 כ-60 אלף נפש, היו בעיקר ארומנים, וברובם ולאכים. חורבנה הוביל להגירתם של אלפי תושבים למונסטיר ועימם נמנו סוחרים מיומנים ומשכילים ואומנים רבים, אשר נקלטו בהדרגה במערכת הכלכלית של העיר והאיצו באופן משמעותי את פיתוחה. בנוסף, ב-1816 קבע הסולטאן מהמוט השני את מונסטיר כמרכז הצבאי של איילט רומליה והארמייה השלישית נשלחה לעיר. 10,000 אנשי צבא עות'מאניים הוצבו בעיר עצמה ועוד 16,000 הוצבו ברחבי אזור מקדוניה כדי לשמור על נתיבי הסחר. ב-1830 דיכאו ביד קשה כוחות הצבא העות'מאניים את התקוממות השבטים האלבניים והוציאו להורג כ-400 ממנהיגיהם. קציני הצבא העות'מאניים שהגיעו למונסטיר היו בעיצומו של עידן ניזאם-אה ג'דיד, קיבלו הכשרה צבאית ואזרחית מערב-אירופית והביאו עימם למונסטיר את תפישות העולם החדשות, שכללו ניסיונות לכונן סדרי מינהל מערביים. ב-1831 קבע מהמוט השני את מונסטיר כבירת איילט רומליה. החלטות אלו שיפרו משמעותית את מצב ביטחון האישי, הוסיפו עשרות אלפי אנשי צבא לקהל הלקוחות של סוחרי האיש, ועודדו סוחרים רבים נוספים להגיע לאזור.
וכך, החל מסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 ועד לשרפה הגדולה שהחריבה את העיר ב-1863 ידעה מונסטיר תור זהב כלכלי ותרבותי שלא פסח על בני הקהילה היהודית. מונסטיר התרחבה בממדיה הפיזיים, אוכלוסייתה גדלה לכדי 45,000 נפשות והיא ניצבה ביחד עם סלוניקי כעיר מפתח אזורית. האימפריה העות'מאנית החלה בתהליך הטנזימאט שכלל רפורמות רבות בתחומי זכויות נתיני האימפריה, רפורמות מוניטריות, וניסיונות לארגון מחדש של מנהל המחוזות העות'מאניים. לשטחי האימפריה זרמו מומחים, אומנים ומהנדסים מערב-אירופיים בתחומים שונים והם השתלבו במנגנוני הממשלים המקומיים. מונסטיר הייתה בירת האיילט והוקמו בה קסרקטין צבאי מרכזי ובית חולים גדול. בעוד מצבה הכלכלי של האימפריה הלך והדרדר, מונסטיר שהייתה מבודדת ומרוחקת מאזורי הלחימה מול האימפריה הרוסית פיתחה מערכת כלכלית משגשגת.
באביב 1835 פרצה שרפה נרחבת במונסטיר. נשרפו 2,000 בתי מגורים, וכן חנויות בתי כנסת ותלמודי תורה, ובעקבותיה חלה ירידה מסוימת במספר התושבים. 10,000 נפשות נותרו ללא קורת גג. פרנסי הקהילה נדדו בין קהילות שונות ברחבי האימפריה העות'מאנית כדי לגייס תרומות לשיקום הקהילה. בני הקהילה פנו בתחינה לשער הנשגב לוותר על תשלום המיסים בשל החורבן שנפל על הקהילה. הממשל העות'מאני נעתר לבקשה, וויתר על תשלום המיסים לשנים 1835 ו-1836. לאחר השרפה עברה על העיר תנופת פיתוח ובנייה. העות'מאנים נעזרו במומחים זרים ובנו מחדש מבנים וחנויות מודרניות, קסרקטין ובית חולים צבאי גדול, ותוך שנים אחדות שוקמו כל נזקי השרפה. ב-1836 ביקר במונסטיר הגאולוג אמי בואה ותיאר עיר בה בנייה צפופה מאוד, רחובות צרים עם בעיות סניטציה, סוג בנייה אותה לא הכיר מהערים המערב-אירופיות בהן התגורר וביקר. כן תיאר רובע מסחרי גדול ושוקק פעילות, ובו למעלה מ-2,150 חנויות. בפאתיה של העיר תיאר גנים נרחבים ומטופחים. ב-1839 ביקר בעיר אדוארד ליר שתיאר עיר משגשגת עם מבני ציבור רחבי ממדים, שווקים תוססים ומקורים ותרבות שלא הכיר. תיאוריו של ליר השונים מאלו של אמי בואה מעידים על תנופת הפיתוח והשיקום שעברה מונסטיר תוך שנים אחדות.
ב-1859 נמנו בעיר 45,000 נפשות. ב-1863 תועדו בעיר 3,000 יהודים בכ-600 משפחות שהיוו כ-6.7 אחוזים מכלל האוכלוסייה. הם השתלבו במערכת הכלכלית של העיר וחלק קטן מהמשפחות הפכו עשירות ובעלות נכסים. מרבית בני הקהילה התגוררו בצפיפות גדולה בתוך שכונת חצר ובה 200 בתים, לרוב בני קומה אחת, והיא שכנה לשפת הדראגור בחלק הנמוך של הגדה. השכונה הייתה מובדלת בשער משאר חלקי העיר. שכונת החצר הגדולה חולקה ל-3 "קורטיז'וס" נפרדים: "עוזר דלים" (קורטיזו דֶל בָּאנְיוֹ-חצר בית המרחץ, אשר בהמשך שינתה את שמה ל"עוזר דלים"), "אראגון" (קורטיז'ו גרנדה) ו-"פורטוגל" (קורטיז'ו צ'יקו). בכל קורטיז'ו עמד בית כנסת מרכזי אשר נשא את שם הרובע. בני הקהילה סבלו לא אחת מהצפות כאשר הנהר עלה על גדותיו. השטחים שהוצפו ובהם מים עומדים גרמו לא אחת להתפרצות מלריה. כל דירה מנתה בין חדר לשניים ובכל בניין התגוררו 6 משפחות בממוצע בתנאי דוחק וסניטציה קשים. המשפחות העניות התגוררו בצריפי עץ מסביב לחצרות. המטבחים ותנורי הבישול היו משותפים ומוקמו בחצר הגדולה ולצידם מלאי של עץ ופחם, עניין שהגדיל את סכנת ההתלקחות. עם זאת, הרווחה הכלכלית בעיר לא פסחה על בני הקהילה. מחצית ממשפחות הקהילה תוארו במצב כלכלי טוב או סביר ורק שליש כזקוקות לתמיכה.
שריפת הענק (1863)
הקיץ של 1863 היה קשה במיוחד. באזור שרר מזג אוויר יבש וחם מהרגיל לאורך מספר חודשים שלווה ברוחות ערות בשעות אחר הצהריים והערב. כמויות המים הצטמצמו במידה ניכרת. ב-14 באוגוסט 1863 בארבע אחר הצהריים פרצה שרפה בטברנה בעיר העתיקה והיא התפשטה למספר בתי מגורים מעץ. כוחות כיבוי מקומיים, וכן כוחות שיטור וצבא עות'מאניים חשו למקום בניסיון להשתלט על האש. חוסר בציוד ובמים אל מול שטח בנוי מעץ שהתלקח ואש שלובתה על ידי הרוח הערה, מנעו כל סיכוי להשתלט על האש. כל המרכז המסחרי המקורה של העיר עלה בלהבות, בכלל זה 2,300 חנויות ומהן 1,008 בבעלות יהודית. הרובע היהודי נשרף כמעט כליל. 190 מבתי הקורטיז'וס נשרפו ורק 15 נותרו ללא פגע. 600 משפחות, כ-3,000 יהודים נותרו ללא קורת גג. כל בתי הכנסת, המלדארי ותלמוד התורה נשרפו כליל.
השלטונות העות'מאניים פעלו לסייע לבני הקהילה שבתיהם חרבו וסיפקו מזון ותרופות מדי יום, אך לא בכמות שהספיקה לכל הפליטים. לאחר השרפה פרצה מגפת טיפוס הבטן בקרב המוני הנותרים ללא קורת גג. מיסיונרים גרמנים ואנגלים סיפקו תרופות ומזון והשלטונות הקצו אוהלים, אך הם לא הספיקו לכל העקורים. חלק מבני הקהילה התגודדו בגנים הציבוריים ובחצרות בתים. ב-20 באוגוסט פנו בכתב רב הקהילה יעקב יוסף ישראל ונכבדיה למשה מונטיפיורי בבקשת עזרה. המכתב הועבר על ידי הקונסול הדיפלומטי הבריטי למונסטיר צ'ארלס קאלוורט, אשר הוסיף בקשה דומה מטעמו. בשלהי ספטמבר פורסם המכתב בג'ואיש כרוניקל ועורר הדים רבים בלונדון. מונטיפיורי פעל לסייע לקהילה באמצעות ועד שליחי הקהילות וגויסו תרומות מהקהילה היהודית בלונדון באמצעות בתי הכנסת כאשר את ההתרמה הובילו ראשי בית הכנסת בוויס-מרקס. נאספו כ-2,000 לירות שטרלינג ובאמצעותן נקנו מזון, תרופות ובגדים לבני הקהילה וכן מומנה בנייתם של בתי מגורים חדשים. עם זאת לא ניתן סיוע מטעם אנשי מונטיפיורי להקמת בתי הכנסת ובתי המדרש מחדש על רקע סירוב ראשי הקהילה לערוך שינויים ברוח הזמן במתכונת הלימוד ובאורח החיים הבדלני. עם זאת, הצורך בקבלת הסיוע מבחוץ כדי לשקם את חייהם, הוביל בהדרגה ובאטיות את בני הקהילה לשנות את דפוסי חייהם. סוחרים ובנקאים מקרב בני הקהילה ומחוצה לה ניצבו בחזית תהליך ההתמערבות ההדרגתי, בחלק לא מבוטל מהמקרים תוך עימות מול ההנהגה הוותיקה והמסורתית של הקהילה. הממסד הרבני איבד מכוחו בהדרגה והתהליך הוביל לכך שרבני הקהילה פסקו מלהיות ראשיה.
במקביל, חלו תמורות בחלוקה המנהלית העות'מאנית. ב-1864 חוקק חוק הווילאייטים, איילט רומליה חולק למספר וילאייטים, מונסטיר איבדה את מעמדה כבירת איילט רחב ידיים ונותרה מרכזו של איילט אזורי. שריפת הענק הובילה למשבר כלכלי בעיר, ולתושבים רבים לא היה כסף לרכישת מוצרים שונים, עניין שהוביל לפגיעה בסוחרים. ב-1867 הפכו העות'מאנים את אזור מונסטיר לסנג'ק תחת וילאייט סלוניקי ללא הצבת ואלי בעיר, שהיה סמל שלטוני עות'מאני. ההחלטה עוררה תרעומת רבה בקרב תושבי העיר ופגעה עוד יותר בסיכויי שיקומה. התושבים פנו לשער הנשגב בבקשה לבטל את ההחלטה, אך סורבו. ב-24 ביולי 1867 פרצה שוב שרפה בעיר שפגעה בעיקר בבני הקהילה היהודית, וכ-190 בתים אשר נבנו בכספי הסיוע לשיקום נזקי השרפה של 1863, נשרפו כליל. בבתים אלו התגוררו המשפחות העניות של הקהילה. כן נשרפו 674 חנויות, ובכללן מחסן סחורות מרכזי ששימש את אחד מעשירי הקהילה היהודית. העיר כולה מתוארת כנתונה באווירת נכאים והמנהל המקומי לא מסוגל עוד לנהל את ענייניה.
סדר אזורי חדש בבלקנים
ב-1870 הכיר הממשל העות'מאני בכנסייה האורתודוקסית הבולגרית ובמונסטיר פעלו כנסייה יוונית וכנסייה בולגרית. הצעד שנועד למתן מתחים באוכלוסיות השונות היה ל"חרב פיפיות" ויצר בדלנות ועימותים בין שתי האוכלוסיות בעיר. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הובילה לתבוסת האימפריה העות'מאנית ואובדנם של כמעט כל השטחים בהם החזיקה באירופה. האימפריה הפכה אסייתית בשטחה ומוסלמית באופייה, תוך הקצנה הדרגתית של השלטון לכיוון הלאומני. סיכומי קונגרס ברלין שינו את סיכומי חוזה סן סטפנו, והותירו את מקדוניה תחת שלטון העות'מאנים, אך היא הפכה לאזור התגוששות בלתי פוסק בין הסרבים לבולגרים אשר תומרנו על ידי המעצמות: הממלכה המאוחדת, הקיסרות הגרמנית, האימפריה הרוסית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. כל אלו הובילו להשפעה ממשית על מצב ביטחון הפנים והמצב הכלכלי-חברתי בעיר, אשר לא פסחה על בני הקהילה היהודית. פליטים טורקים רבים הגיעו לאזור מקדוניה משטחי בולגריה וסרביה והם העמיסו על המערכת הכלכלית בעיר שהייתה ממילא במצב רעוע. עם זאת, תוצאות המלחמה הובילו להגעתם של אנשי ציבור, פקידים, רופאים ומיסיונרים מערב-אירופים לשטחי האימפריה ובכלל זה למונסטיר והתהליך הוביל למודרניזציה.
גם בקרב הקהילה היהודית חלו תמורות, והחל משנות ה-80 של המאה ה-19 הואץ תהליך ההתמערבות ולצידו גם תהליך חילון. פתיחתם של בתי הספר של רשת אליאנס שלימדו בצרפתית הובילה לנהירה אחר התרבות הצרפתית. רמת החינוך בבתי הספר של אליאנס הייתה גבוהה ואפשרה לסטודנטים מצטיינים ללמוד במוסדות אקדמיים בצרפת. משחזרו הלומדים לעיר עם המטען התרבותי שרכשו, הפכו ל"סוכני שינוי". עד מהרה הפכו בתי הספר של כי"ח לדומיננטיים על פני המלדארי. תהליך זה הוביל לפתיחות ולשילוב בני הקהילה היהודית במרקם החברתי של העיר. חלק מבני הקהילה החלו לצאת מהקורטיז'וס ולהתגורר בחלקים שונים של מונסטיר. ב-1879 חזרה מונסטיר להיות בירת המחוז, שכן בה בניין ממשל הסנג'ק וכן המטה הכללי של הארמייה השלישית העות'מאנית, אשר חייליה חנו בעיר ובכפרים הסמוכים. ב-15 ביוני 1894 נחנך קו מסילת הברזל ממונסטיר לסלוניקי, שהוביל לגאות כלכלית ועלייה במספר התושבים בעיר ובכלל זה הגירה של סוחרים יהודים למונסטיר. חניכת המסילה חידשה את הקשר לקהילת סלוניקי שהייתה אמידה הרבה יותר.