cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליהו מזרחי
תולדות חייו
הרא"ם נולד בקושטא בין השנים 1435 - 1437 (או 1450), למשפחה רומניוטית מן הבלקן. למד תורה אצל רבי אליהו הלוי בן רבי משה הלוי האשכנזי, ואצל מרדכי כומטינו למד מתמטיקה ואסטרונומיה.
העמיד תלמידים רבים, בחכמת התורה ובחכמות אחרות (הרא"ם שלט גם בערבית וביוונית ונאמר עליו כי היה הראשון שגילה שיטה למציאת שורש ריבועי). בין התלמידים שהעמיד היו גם תלמידים קראים וזאת למורת רוחו של הרב משה אליהו קפשאלי, שהיה הסמכות התורנית העליונה באימפריה העות'מאנית באותה עת. בכך ובנושאים נוספים הגיע לעימות עם הרב קאפסלי. עם זאת, על אף הוראתו של הרב קולון (המהרי"ק) שלא לציית לרב קאפסלי בתפקידו כחכם באשי (תפקיד שכלל גם סמכויות לגבית כספים שונים מהיהודים עבור השולטן), נמנע הרא"ם בעצת רבו, הרב יהודה מינץ, מלהביע עמדה בסוגיה. אחד מתלמידיו היה רבי אליהו הלוי מחבר הספר 'זקן אהרן', והוא גם החליפו בתפקיד רבה של קושטא החל משנת ה'רפ"ה (1525).
חכם באשי
לאחר מות הרב משה אליהו קפשאלי ב-1495 מונה במקומו הרא"ם לחכם באשי, ולמעשה היה לחכם הבאשי האחרון. ביטל את החרמות שהוטלו על לימוד תורה לקראים ונימק את הדבר בכך שקנאת תלמידים תרבה חכמה. בסובלנותו לקראים היה הרא"ם יוצא מן הכלל בזמנו ומקומו. למרות ביטול החרם כלפיהם, הוסיף לשמור על היחס התקיף כנגד דעותיהם וביסס את איסור החיתון עימם.
הרא"ם גילה יחס מקל להתרת עגונות מטעמי צניעות. הרא"ם קבע בדעת מיעוט כי גם לאחר חרם דרבנו גרשום, מקום בו יפקיד בעל את הגט והכתובה בידי בית הדין, יהיה פטור מתשלום דמי מזונות לאשתו. הלכת מיעוט זו אומנם לא אומצה על ידי מרבית הרבנים, אך אומצה בבתי משפט לדיני משפחה, במקום בו קיים פירוד ארוך בין בני זוג, והאשה דוחה אפשרות חזרה לחיי משפחה, ראו למשל כאן.
הרא"ם התפרסם בידענותו, ועסק הרבה בצרכי ציבור למרות חולשתו הגופנית, ועם מינויו לחכם באשי היה מיועצי השולטן באיזמיר, והיה לו מקום בדיואן עם הפטריארך והמופתי. בימיו התחילה כניסת המוני יהודים לטורקיה בעקבות גירוש ספרד, והרא"ם עשה מאמצים להקל על הבאים את כניסתם לארץ החדשה.
הרא"ם נפטר בגיל מופלג בקושטא בשנת 1526. חתנו, רבי משולם מוולטירה הביא לביטול הרבנות הראשית בתוגרמה (טורקיה) לאחר פטירתו. הראשון לציון רבי ניסים חיים משה מזרחי, אחיו רבי ישראל מאיר מזרחי והרב ראובן מזרחי מצאצאיו.
סגן הכהנים
סגן הכהנים הוא התואר לכהן האחראי על עבודת כל הכהנים בבית המקדש. כמו כן, הסגן מיועד להחליף את הכהן הגדול אם ייפסל לעבודת המקדש. לפיכך היה הסגן השני בחשיבותו לכהן הגדול, כפי שמעיד רבי חנינא סגן הכהנים:
אליהו מזרחי
ספרים שלא נדפסו
ההומניסט וההבראיסט הגרמני סבסטיאן מינסטר הדפיס בבזל כמה מספריו של רבי אליהו מזרחי, בין השנים 1529-1524.
סגן הכהנים
הופעות במשנה
פעמים רבות מופיע התואר במקורות רק בביטוי "הסגן".
כך למשל מוזכר סגן הכהנים במשנה העוסקת בעבודת יום הכיפורים במקדש:
ומשנה זו פירש רש"י בשם רבותיו כך:
ביטוי נוסף לחשיבותו של הנושא במשרת הסגן אנו רואים במעמד ניחום אבלים בו משתתף הכהן הגדול:
שמות סגני כהן
שנים משלושת הסגנים הידועים לנו בשמם מן הספרות התלמודית או יוסיפוס פלביוס הם: רבי חנינא סגן הכהנים ואלעזר בן חנניה.
ההיסטוריון שמואל ספראי סובר שתפקיד הסגן נוצר על ידי הפרושים על מנת לפקח על הכהן הגדול, שכן מאז ימי שלטון בית חשמונאי היו תקופות שבהן החזיקו במשרת הכהן הגדול כהנים שנמנו על כת הצדוקים בפרהסיא או בסתר, והיה צורך במשגיח מיוחד מטעם הפרושים כדי לוודא שהכהן הגדול אינו סוטה מדרך העבודה הפרושית.
אפקט גיבס-דונן
אפקט גיבס-דונן (באנגלית: Gibbs–Donnan effect), הידוע גם כאפקט דונן, חוק דונן, שיווי משקל דונן או שיווי משקל גיבס-דונן), הוא שם שניתן להתנהגותם של חלקיקים טעונים חיובית בקרבת ממברנה חדירה חלקית כאשר הם אינם מגיעים לחלוקה שווה משני צדי הממברנה. הגורם השכיח להתנהגות זו הוא נוכחותו של חומר טעון אחר שאינו יכול לעבור דרך הממברנה ובכך יוצר מתח חשמלי לא שווה משני עבריה. כתוצאה מכך, היחס בין היונים השליליים בצד אחד של הממברנה ליונים השליליים בצד השני של הממברנה יהיה שווה ליחס בין היונים החיוביים בצד אחד ליונים החיוביים בצד השני.
האפקט נקרא על שם הפיזיקאי ג'וסיה וילארד גיבס והכימאי פרדריק ג'ורג' דונן.
כבש ארגאלי
כבש ארגאלי (שם מדעי: Ovis ammon) הקרוי גם כבש הרים וכן כֶּבֶשׂ אָמוֹן הוא מין בסוג כבש, החי ברמות מרכז אסיה (הימלאיה, טיבט, אלטאי).
מאפיינים
זהו מין הכבש הגדול ביותר, ויכול להגיע לכדי גובה של 120 ס"מ ולמשקל של 140 ק"ג. תת-מין של הכבש הארגאלי, ארגאלי פמיר (הקרוי גם כבש מרקו פולו, משום שתואר לראשונה על ידיו) יכול להגיע לאורך של בערך 6 רגל.
הצבע הכללי משתנה בין חיה לחיה, מצהבהב-בהיר עד לחום-אפור כהה. הפנים בהירות יותר. לזכרים צווארון מסולסל לבן וציצית גב. לזכרים שתי קרניים מעוקלות. אורך הקרניים יכול להגיע עד 190 ס"מ. זכרים משתמשים בקרניהם כדי להתחרות אחד בשני. לנקבות יש קרניים גם כן, אך הן קטנות בהרבה מאלו של הזכרים.
הארגאלי חיים בעדרים של 2 עד 100 פרטים, המופרדים לפי מין, חוץ מבעונת ההזדווגות. דווח על עדרים נודדים, במיוחד זכרים. הודות לרגליהם הארוכות, עדרים יכולים לנוע במהירות ממקום למקום. הם נוהגים לחיות בגובה רב יותר בקיץ.
477
נפטרו
בסינה מלכת תורינגיה נולדה ב{438}
הקיסר חופי מליו סונג {קיסר מודח משושלת סונג נולד ב-463}
מונג'ו מבאיקיה מלך שלוש הממלכות של קוריאה
הנתיחה של האלמונית
הנתיחה של האלמונית (באנגלית: The Autopsy of Jane Doe, בתרגום מילולי לעברית: הנתיחה שלאחר המוות של פלונית אלמונית) הוא סרט אימה על-טבעי משנת 2016, שבוים על ידי. בסרט מגלמים בריאן קוקס ואמיל הירש אב ובנו העובדים בתור חוקרי מקרי מוות, וחווים תופעות על טבעיות בזמן שהם מנתחים את גופתה של אישה אלמונית (מגולמת על ידי אולוון קלי). הסרט הוא הסרט דובר האנגלית הראשון שבוים על ידי אוברדל.
נינו אבסדזה
נינוֹ אבֶּסָדזֶה (בגאורגית: ნინო აბესაძე; נולדה ב-12 באפריל 1965) היא פעילה פוליטית ישראלית, לשעבר חברת הכנסת מטעם סיעת קדימה.
הנתיחה של האלמונית
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2016, ולאחר מכן הופץ בבתי הקולנוע ב-21 בדצמבר 2016 בהפצת IFC Films. הכנסות הסרט הסתכמו ב-6 מיליון דולר. באתר הביקורות Rotten Tomatoes הסרט תואר כ"מותחן מפחיד וחכם".
עלילה
גופתה של אישה צעירה ולא מזוהה נמצאת בזירת רצח. השריף שלדון בורק לא מוצא סימנים לפריצה, ולוטננט וויד מציעה שהקורבנות ניסו לברוח מהזירה בזמן הרצח, אך ללא הצלחה.
במקום אחר, אישה בשם אמה רוברטס מבקרת את בן הזוג שלה, אוסטין טילדן ואת אביו טומי. טומי ואוסטין עובדים כחוקרי מקרי מוות. אוסטין מספר לאמה, שבעבר מנתחי הגופות היו קושרים פעמונים לרגלי הנפטרים במטרה לוודא שהם אכן מתים, מסורת שנשמרה עד היום. השריף בורק מגיע אל הצמד עם גופתה של האישה הלא מזוהה ומבקש מטומי לקבוע את סיבת המוות עד הבוקר. אוסטין דוחה את הדייט שלו עם אמה במטרה לעזור לאביו, ומבטיח להיפגש איתה מאוחר יותר במהלך הערב.
נינו אבסדזה
טרם היבחרה לכנסת הייתה עיתונאית ישראלית בשפה הרוסית, וקודם עלייתה לישראל הייתה עיתונאית ידועה בגאורגיה.
הנתיחה של האלמונית
עלילה
טומי ואוסטין מתחילים בנתיחה ומגלים שהגופה הגיעה ללא סימני תקיפה, אך עצמות הגפיים שלה שבורות, לשונה נחתכה, אחת משיניה הטוחנות חסרה, ריאותיה מפוחמות וחלק מאיבריה הפנימיים מצולקים. בנוסף, צמח מסוג "", שמשתק את האדם שאכל אותו נמצא בקיבתה. מצבה של הגופה מעיד שהיא נפטרה ממש לאחרונה, אך עיניה הן אפורות ומצביעות שהיא נפטרה לפני מספר ימים.
במהלך הנתיחה, תופעות מוזרות מתחילות להתרחש: הרדיו בחדר הניתוח מעביר בין תחנות בעצמו ומנגן בעקביות את השיר "" ואוסטין טוען שהוא רואה אנשים עומדים במסדרונות חדר המתים. אוסטין יוצא לבדוק את המתרחש ומוצא את חתול המשפחה, סטנלי, פצוע במצב אנוש. טומי שובר את מפרקתו של סטנלי כדי להורגו ולמנוע ממנו סבל ולאחר מכן שורף את גופתו במשריפת חדר המתים.
נינו אבסדזה
קורות חיים
נינו אבסדזה נולדה בטביליסי לסבטלנה רבינוביץ' יהודיה גאורגית ממוצא אשכנזי, ולאותר אבסדזה, במאי ותסריטאי גאורגי ידוע. הייתה חברת תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית. לאחר שסיימה לימודי קולנוע באוניברסיטה הפתוחה של גאורגיה, עברה ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, סיימה תארים ראשון ושני בספרות רוסית ובבלשנות.
הנתיחה של האלמונית
עלילה
הצמד ממשיכים בניתוח גופתה של האלמונית ומגלים את השן החסרה שלה עטופה בפיסת בד בתוך קיבתה. על הבד כתובות ספרות רומיות, אותיות וצורות משונות הזהות לאלו שמצוירות בתוך העור של האלמונית. מנורות החדר לפתע מתפוצצות ובבלבול שנוצר, הצמד מגלה שגופות שהיו בחדר נעלמו. השניים מחליטים לעזוב, אך המעלית לא עובדת ועץ שנפל חוסם את דלת הכניסה לחדר המתים. דמות לא מזוהה פוצעת את טומי בזמן שהוא הולך להתפנות.
השניים חוזרים בחזרה וממשיכים בניתוח האלמונית. הדלת ננעלת מעצמה ואוסטין משתמש בגרזן כדי לפתוח פתח, דרכו השניים רואים את אחת הגופות שנעלמו. השניים לא מסוגלים להגיע למשרפה במבנה ומחליטים להצית את גופת האלמונית בחדר הניתוח. האש מתפשטת וטומי משתמש במטף כיבוי על מנת לכבות אותה ומגלה שגופת האלמונית כלל לא נשרפה. המעלית חוזרת לעבוד והשניים מנסים להימלט, אבל הם לא מצליחים לנעול את הדלתות ביציאתם. טומי המבוהל הוזה למולו את אחת הגופות הנעלמות ותוקף אותה עם גרזן, רק כדי לגלות שהוא הרג בטעות את אמה, חברתו של אוסטין שחזרה לבקרו.
נינו אבסדזה
קורות חיים
בגיל 23 החלה לעבוד בטלוויזיה הממלכתית של גאורגיה. בגיל 25, בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, מונתה למגישת חדשות הערב בטלוויזיה הממלכתית של גאורגיה. בתפקיד זה ראיינה בין היתר את בוריס ילצין ואת האשמי רפסנג'אני.
הנתיחה של האלמונית
עלילה
הצמד בטוח שגופת האלמונית מהתלת בהם ומונעת מהם לגלות את האמת על נסיבות מותה. הם חוזרים לחדר הניתוח ובמהלך בדיקות שהשניים מבצעים, הם מגלים שהתאים במוחה של האלמונית עוד פעילים, מה שאומר שהיא עדיין בחיים. השניים חוקרים אודות הבד שנמצא בקיבתה של האלמונית ומסיקים שהכתב הוא ציטוט מתוך ספר "ויקרא", פרק כ' פסוק כ"ג המתאר גינוי מכשפות. פיסת הבד חושפת את השנה 1693, השנה שבה התקיים ציד המכשפות בעיר סיילם. טומי ואוסטין מסיקים שבניסיון להעניש את אחת המכשפות, הרשויות בסיילם הפכו אישה חפה מפשע למכשפה, מה שמסביר את חיי האלמוות שלה. למרות הפציעות שהגופה עברה, האישה עדיין בחיים ומרגישה את הכאב. טומי מציע להקריב את עצמו על מנת שהמכשפה תחוס על אוסטין ולפתע עצמות ידיו ורגליו מתעוותות בדומה לעצמותיה של האלמונית וגופתה של האלמונית חוזרת למצב תקין, כאילו מעולם לא נפגעה. טומי מנסה להגיע לסכין ולכרות לעצמו את הלשון, בכך להשלים את הטקס, אך אוסטין דוקר את אביו למוות במטרה למנוע ממנו ייסורים. אוסטין שומע רעשים מבחוץ וחושב שהשריף חזר. אוסטין מנסה לברוח, אך מגלה שהקולות ששמע הן רק הזיות. לפתע, אוסטין חווה הזיה בה הוא מותקף על ידי גופתו של טומי לאחר מכן נופל מהקומה השנייה למותו.
נינו אבסדזה
קורות חיים
אביה נפטר כשהייתה בת 15, ואמהּ ושלוש אחיותיה עלו ארצה בשנת 1991 והתיישבו ברחובות ולאחר מכן באשדוד. אבסדזה נשארה בגאורגיה, שם המשיכה בקריירה עיתונאית. לאחר שראיינה את ברוך בן נריה, שגריר ישראל הראשון בגאורגיה וארמניה בשנים 1993–1996, הפכה לבת זוגו, ולאחר סיום תפקידו ב-1996 עזבה עמו את גאורגיה ועלתה לישראל. באותו זמן הייתה גרושה עם בת. זמן קצר אחרי עלייתה לישראל נולדה לזוג בת נוספת.
לאחר עלייתה ארצה, המשיכה בקריירה העיתונאית כשהנחתה תוכניות בשפה הרוסית בערוץ 33, לאחר מכן עבדה ככתבת בעיתון הישראלי לדוברי הרוסית, "נובוסטי נדלי" ובהמשך הייתה לפרשנית פוליטית של העיתון, עד נובמבר 2008. בנוסף, כיהנה כחברה במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וחברה בוועדת הקולנוע והטלוויזיה של מועצת מפעל הפיס. בהמשך הגישה את תוכנית האקטואליה "אקצנט" בשפה הרוסית בערוץ 2 והנחתה את תוכנית הראיונות "צ'וואֶני סאכּמֶה" ("העניין שלנו") בערוץ הטלוויזיה הישראלי בשפה הגאורגית, GTV. הישג בולט בקריירה העיתונאית שלה בישראל היה בעריכת ראיון עם נשיא גאורגיה המודח אדוארד שוורדנדזה לאחר מהפכת הוורדים.
הנתיחה של האלמונית
הפקה
במקור, השחקן מרטין שין נשכר לגלם את דמותו של טומי, אך לבסוף זה לא התממש. למרות שנעשה שימוש במספר תותבים במהלך הסרט, גופת האלמונית גולמה רוב הזמן על ידי השחקנית אולון קלי. אוברדל ציין שגילום הגופה על ידי שחקנית חיה (ולא על ידי בובה או אפקטים) היה נחוץ על מנת שהקהל יתחבר אליה ברמה האנושית. חלק מההחלטה גם נבע מכך שאוברדל לא רצה להשתמש בתותבים במהלך צילומי התקריב. אוברדל ציין שלקלי (האלמונית) היה את התפקיד הכי קשה בסרט והוא דאג לפרגן לה בזמן הצילומים תוך שהוא גורם לשאר להרגיש בנוח. קלי הייתה השחקנית הראשונה שנבחנה לתפקיד. אוברדל ציין שהם קיימו מספר אודישנים לשחקניות נוספות, אך הרגיש מההתחלה שקלי היא הכי מתאימה לגילום הדמות. אחת הסיבות שקבלי נבחרה היה ניסיונה ביוגה ויכולתה לשלוט בגופה ובקצב נשימותיה. הפקת הסרט החלה בלונדון ב-30 במרץ 2015.
נינו אבסדזה
קורות חיים
החל מנובמבר 2013, עם עליית מהדורת החדשות הלילית של ערוץ 2 "חדשות הלילה", משמשת אבסדזה כפרשנית קבועה של התוכנית בענייני מדינות חבר העמים ויחסי חוץ.
הנתיחה של האלמונית
הפקה
הצילומים התקיימו בתוך בית בקהילה "" שבאנגליה. הבית שימש לתיאור חזית בית משפחת טילדן והמטבח שבתוכו.
נינו אבסדזה
קריירה פוליטית
אבסדזה נטלה חלק בפעילות מטה יוזמת ז'נבה בניהול והנחיית פרויקטים עבור ציבור העולים מחבר העמים.
הנתיחה של האלמונית
הפצה
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2016 ולאחר מכן הופץ בבתי הקולנוע ב-21 בדצמבר 2016 בהפצת IFC Films.
נינו אבסדזה
קריירה פוליטית
ב-18 בנובמבר 2008 החליטה להיענות להצעתה של יו"ר מפלגת "קדימה", ציפי לבני, ולהתמודד על אחד מארבעת המקומות השמורים לעולים. בפריימריז ב"קדימה", שהתקיימו ב-17 בדצמבר 2008, הגיעה אבסדזה למקום ה-30 ובתחילה לא נכנסה לכנסת. לאחר שבית המשפט קבע, ב-9 בנובמבר 2010, כי צחי הנגבי הורשע בעבירה שיש עמה קלון, הושעה הנגבי אוטומטית מחברותו בכנסת, ואבסדזה נכנסה במקומו, לכנסת ה-18. שימשה חברה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וכן בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדה לביקורת המדינה.
הנתיחה של האלמונית
ביקורות
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 87% טריות על סמך 103 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 65/100 על סמך 20 ביקורות.
נינו אבסדזה
קריירה פוליטית
ב-17 במאי 2011 השיקה אבסדזה ביחד עם ח"כ ניצן הורוביץ ממרצ את השדולה הגאה של הכנסת במסגרת אירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה) שנערכו בתל אביב. ב-6 ביוני, ארגנו השניים את כנס הגאווה בכנסת, שעמד בסימן הורות גאה. ב-17 ביולי אותה שנה, הצטרפה אבסדזה למחאת הנדל"ן כשהעבירה את הלילה על מזרן במתחם המחאה בשדרות רוטשילד.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה, יחד עם זהבה גלאון, תיקון לחוק בתי המשפט המסמיך את בתי המשפט לקיים דיון בדלתיים סגורות לשם הגנה על עניינו של מתלונן או נאשם בעבירת אלימות כלפי בן משפחה. בנוסף, הקימה את השדולה למען נכי מלחמת העולם השנייה וכן יזמה תיקון לחוק המועצה לענף הלול, המחייב סימון של תנאי הגידול של התרנגולות על אריזות ביצים.
חיים אישיים
אבסדזה מתגוררת בכוכב יאיר צור יגאל, עם בן זוגה ושתי בנותיה.
חלומות (משחק קלפים)
חלומות (באנגלית: Sleeping Queens) הוא משחק קלפים לילדים המיוצר על ידי Gamewright. המשחק הומצא על ידי מירנדה אוורטס בת השש. המשחק משווק בישראל על ידי חברת פוקסמיינד.
רקע
המשחק פותח על ידי מירנדה אברץ ומשפחתה. הרעיון למשחק עלה מתוך חלום שחלמה מירנדה על מלכת חביתיות, מלך עוגיות וחבורת דרקונים. משפחתה של מירנדה עזרה לה לפתח את המשחק, להוציאו לאור ולשווקו.
פרסים
המשחק זכה לשבחים והיה מועמד לפרס "המשחק הטוב ביותר לשנת 2006" של המועצה הקנדית לבחינת הצעצועים.
Peace in the Valley
Peace in the Valley (לעיתים גם נקרא "(There'll Be) Peace in the Valley (For Me)") (בתרגום לעברית: "שלום בעמק") הוא שיר גוספל שנכתב על ידי הכומר והמוזיקאי תומאס איי דורסי ב-1937.
בהמשך, בוצע השיר על ידי זמרים נוספים. הבולטים שבהם הם: אלביס פרסלי בליווי הג'ורדניירס, ג'וני קש (באלבום ההופעה בכלא סן קוונטין), לורטה לין, דולי פרטון, סקרימינג טריז ופיית' היל. ב-2006 צורף השיר, בביצוע של רד פולי, לרשימת ההקלטות הלאומית של ספריית הקונגרס האמריקאי.
הביצוע של אלביס פרסלי והג'ורדניירס
אלביס פרסלי ביצע את השיר ב-1957 והשיר בביצועו הגיע למקום ה-39 במצעד "100 הלהיטים של הבילבורד". מיני-אלבום (EP) שהכיל את השיר ונקרא על שמו, הגיע למקום השלישי במצעד ה-EP של הבילבורד. השיר זכה לפרסום כשפרסלי ביצע את השיר ב-6 בינואר 1957 בתור השיר המסיים שלו בהופעתו השלישית במופע של אד סאליבן.
נראה שאמרגנו של פרסלי, "קולונל" טום פרקר וחברת התקליטים שלו, תקליטי RCA, רצו למתן את הדעות שרווחו באמצע שנות ה-50 בקרב קהלים רחבים בארצות הברית, בייחוד בקהלים בעלי אופי שמרני, כי שיריו והופעותיו של אלביס מאיימים על העקרונות המוסריים של הנוער האמריקאי ובחרו לעשות זאת באמצעות שיר בעל אופי דתי. לאלביס עצמו, היה ביצוע השיר טבעי לחלוטין, מאחר שמוזיקת הגוספל הייתה המוזיקה עליה גדל בילדותו ובנעוריו במיסיסיפי.
בורות בלתי-מנוצחת
בורות בלתי-מנוצחת היא כשל לוגי של מעגליות מסוג הצדקה מעגלית בו מגינים על עמדה באמצעות סירוב להכיר בכוחם של הטיעונים התומכים בעמדה האחרת. משפטים כמו "אני מסרב לשמוע את זה...", "אני לא מוכן לדון בנושא זה...", או " הנך שטוף מוח, ועל כן כל תשובה שתתן אינה מקובלת עליי..." משקפים כשל "בורות בלתי מנוצחת". המושג מתייחס לא רק לכשל בעת דיון אלא גם לחוסר נכונות להשתתף בדיון.
כשל זה הוא כשל מעגליות משום שהוא מניח שהנושא הנדון - במקרה זה, אמיתות העמדה המוגנת - נכון בכל מקרה.
מקורו של מושג זה בתאולוגיה הקתולית, שם הוא מוצג לעומת בורות שניתן להביסה, לשם תיאור מצבם של אנשים (כגון עובדי אלילים), שאינם מכירים בבשורה נוצרית משום שטרם הזדמן להם להכירה. השימוש הידוע המוקדם ביותר במושג הוא על ידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1863, אם כי דיון ברעיון קיים במקורות קדומים יותר. לא ידוע מתי החלו לוגיקנים להשתמש במושג לתיאור אדם המסרב להכיר בכוחם של טיעונים התומכים בעמדה אחרת משלו, אך אחד השימושים המוקדמים הוא בספר Fallacy: The Counterfeit of Argument שיצא לאור בשנת 1959.
חוק הכנסת
חוק הכנסת, התשנ"ד-1994 הוא חוק המסדיר היבטים שונים בפעילותה של הכנסת שהם מפורטים מכדי להיכלל בחוק יסוד: הכנסת, אך מהותיים מכדי שיופיעו רק בתקנון הכנסת. עיקרון דומה הנחה את חקיקתו של חוק הממשלה ב-2001.
כינוסה של כנסת חדשה
החוק מסדיר מספר עניינים פרוצדורליים הקשורים בכינוסה של כנסת חדשה. החוק קובע מהו מועד כינוסה של הכנסת לאחר הבחירות, ואת ההוראה לפיה היא נפתחת על ידי נשיא המדינה, שבהמשך מעביר את המושכות לוותיק מבין חברי הכנסת. האחרון מנהל את ישיבות הכנסת עד לבחירת יושב ראש קבוע. כן קובע החוק הוראות בדבר הצהרת האמונים של חברי הכנסת.
חוק הכנסת קובע גם את הקמתה של ועדה מסדרת, שתפקידה לקבוע את ההרכב הסיעתי של ועדות הכנסת.
פעילות פרלמנטרית
בחוק הכנסת הוראות שונות הנוגעות לפעילות הפרלמנטרית בכנסת.
בחוק מעוגנים שני כנסי הכנסת השנתיים, והפגרות שביניהם. החוק אינו נוקב במועדים מדויקים, אלא נותן בידי ועדת הכנסת מרחב תמרון מסוים: על כנס החורף להיפתח בתוך ארבעה שבועות לאחר סוכות ועל כנס הקיץ להיפתח בתוך ארבעה שבועות לאחר יום העצמאות. בכל מקרה, משכם של שני הכנסים חייב להיות שמונה חודשים לפחות. החוק גם מסדיר את כינוסה של הכנסת במהלך הפגרה - על פי דרישת הממשלה או 25 חברי הכנסת.
החוק עוסק גם בדרכים להשעיה ולהעברה מכהונה של יושב ראש הכנסת וסגניו, ומגביל את מספר הסגנים לשבעה.
מספר הוראות עוסקות בוועדות הכנסת. בין היתר, הוגבל מספר החברים בוועדות והועמד על 15, למעט ועדת החוץ והביטחון, ועדת הכספים, וועדת החוקה, חוק ומשפט, בהן נקבע כי יכהנו 17 חברים. לגבי ועדת הכנסת, נקבע כי הכנסת תקבע בכל פעם מחדש מהו מספר החברים. הוראה נוספת מסדירה את קיומן של ועדות משנה שישיבותיהן חסויות, במקרים שיושב ראש הוועדה, לאחר התייעצות עם יושב ראש הכנסת, סבר כי יש לסגור אותן מטעמים של ביטחון המדינה, יחסי החוץ או קשרי מסחר בינלאומיים. זאת, בניגוד לעיקרון הכללי של פומביות הישיבות בכנסת. הוראה אחרת מטילה על הרמטכ"ל חובה להתייצב בפני ועדת החוץ והביטחון לדיווח דו-חודשי, או על פי דרישת הוועדה.
בשנת 2000 נוסף לחוק פרק העוסק בראש האופוזיציה, ובכך עוגן לראשונה מעמדו בחוק. החוק קובע כיצד קובעים מי יהיה ראש האופוזיציה, כיצד ניתן להחליפו, מסדיר את מעמדו באירועים רשמיים ומטיל על ראש הממשלה חובה לעדכנו בענייני המדינה לפחות אחת בחודש. כן קובע החוק כי שכרו של ראש האופוזיציה ייקבע בידי ועדת הכנסת, וכי לא יפחת משכרו של שר.
מוסדות בכנסת
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נוספו בחוק הכנסת הוראות המסדירות את מעמדן של שלושה מוסדות הפועלים בכנסת: היועץ המשפטי לכנסת, נציב הדורות הבאים ומרכז המחקר והמידע.
ההוראות בדבר מעמדו של היועץ המשפטי לכנסת נוספו בשנת 2001, אף שבכנסת כיהנו יועצים משפטיים גם קודם לכן. החוק מסדיר את תפקידי היועץ המשפטי, את הליך מינויו, את תנאי הכשירות שלו, את משך כהונתו והוראות בדבר שכרו. החוק גם קובע כי תחת היועץ המשפטי לכנסת יכהן משנה ליועץ המשפטי.
באותה שנה עוגן בחוק גם תפקידו של נציב הדורות הבאים. בניגוד ליועץ המשפטי, נציב הדורות הבאים היה תפקיד חדש. גם כאן, קובע החוק את הליך מינויו של הנציב, את תנאי הכשירות שלו, את משך כהונתו והוראות בדבר התקציב העומד לרשותו. מאז הסתיימה כהונתו של הנציב הראשון, שלמה שהם, לא מונה נציב חדש, הנציבות חדלה למעשה לפעול, והוראות החוק הנוגעות לו מהוות, למעשה, אות מתה.
מרכז המחקר והמידע של הכנסת פועל מאז שנת 2000, אך רק בשנת 2008 קיבל מעמד בחקיקה ראשית. בניגוד ליועץ המשפטי לכנסת ולנציב הדורות הבאים, חוק הכנסת לא מסדיר את כלל פעילותו של מרכז המחקר והמידע, אלא מטיל על רשויות ציבוריות חובה למסור לו מידע, בסייגים מסוימים הקבועים בו.
שכר חברי הכנסת
חוק הכנסת מסדיר את דרך קביעת שכרם של חברי הכנסת. החוק קובע כי השכר ייקבע על ידי ועדת הכנסת לפי המלצתה של ועדה ציבורית שאופן מינויה ודרכי פעולתה קבועים אף הם בחוק. החוק מסמיך את הוועדה להמליץ גם על תשלומים נוספים, כגון הוצאות נסיעה ולינה הכרוכות במילוי תפקידם או תשלומים לקופת גמל או קרן השתלמות.
בעקבות ביקורת ציבורית על העדכון האוטומטי של שכר חברי הכנסת, נקבע בתיקון לחוק שאושר בדצמבר 2015 כי "חבר הכנסת רשאי לוותר בשנה מסוימת על קבלת חלק השכר הנובע מעדכון השכר באותה שנה". הוויתור בשנה מסוימת לא ישפיע על שכר חבר הכנסת בשנה שלאחריה.
התפלגות סיעות
סעיף 6א לחוק יסוד: הכנסת, שנועד להתמודד עם תופעות של כלנתריזם, קובע כי "חבר הכנסת שפרש מסיעתו ולא התפטר מכהונתו סמוך לפרישתו, לא ייכלל, בבחירות לכנסת שלאחריה, ברשימת מועמדים שהגישה מפלגה שהייתה מיוצגת על ידי סיעה של הכנסת היוצאת; הוראה זו לא תחול על התפלגות סיעה בתנאים שנקבעו בחוק". פרשנותו של המונח "התפלגות סיעה", שלו השפעה רבה על הזכות להיבחר, מופיעה בחוק הכנסת בסעיפים 59–63. החוק קובע את הפרוצדורה להכרה בהתפלגות סיעה ולהכרה בפרישה של חבר הכנסת שאינה התפלגות.
פרק י' לחוק שכותרתו "הסיעות" קובע הוראות לעניין התפלגות סיעה, שהתנאי הראשון הקבוע בסעיף 59 (1) לחוק הוא כי ההתפלגות היא של קבוצה של שני חברי הכנסת לפחות, שהם שליש ממספר חברי הסיעה לפחות.
תופעת גיבס
תופעת גיבס היא תופעה שגילה המתמטיקאי האמריקאי ג'וסיה וילארד גיבס לגבי טורים אין סופיים אשר מהווים קירוב של פונקציות עם אי-רציפות. התופעה היא שלכל סכום סופי של הטור האין סופי תהיה שגיאה באזור של נקודות האי-רציפות. גודל השגיאה הוא 9% מהערך של אי-הרציפות, והשגיאה אינה מופיעה בטור האין-סופי, אלא ככל שמשתמשים ביותר איברים בסכום הסופי, השגיאה תופיע יותר ויותר קרוב לנקודת האי-רציפות, אך לא תיעלם כל עוד הטור סופי.
הגדרה פורמלית
תהי פונקציה  חלקה למקוטעין בקטע ותהי x_0 נקודת הקפיצה של הפונקציה בקטע, המקיימת:, אזי קיימת סדרת נקודות  המתכנסת ל-x_0 מימין, כך ש:.
כמו כן, קיימת סדרת נקודות המתכנסת ל-x_0 משמאל כך שמתקיים:, כאשר k קבוע חיובי סדרה זו מתכנסת מימין ומשמאל, גילוי הסדרה על שם מתמטיקאי צרפתי גיימי פלדמן .
סיעת יעוד
סיעת יעוד (או בשמה הרשמי: יעוד - ישראל עצמאית ודמוקרטית) הייתה קבוצה של שלושה חברי הכנסת שהתפצלה ממפלגת צומת ב-7 בפברואר 1994, על רקע סכסוך עם מנהיג המפלגה רפאל איתן ובעקבות כך, הצטרפותם לממשלת רבין השנייה. בסיעה היו חברים חברי הכנסת גונן שגב, אלכס גולדפרב ואסתר סלמוביץ.
היסטוריה
בינואר 1995 הצטרפה הסיעה לממשלה בראשות יצחק רבין. לאור העובדה שלקואליציה באותו זמן לא היה רוב בכנסת לאחר פרישתם של חברי הכנסת קהלני וזיסמן, קבלה "יעוד" גמול נאה תמורת תמיכתה: גונן שגב מונה לשר האנרגיה והתשתית ואלכס גולדפרב מונה לסגן שר הבינוי והשיכון.
נאמנותם לקואליציה עמדה במבחן קשה לקראת ההצבעה על הסכם אוסלו ב' שהתקיימה בכנסת ב-5 באוקטובר 1995. ביקורת שהושמעה הייתה כי השלושה, שנבחרו בקולות אנשי ימין, אינם צריכים להיות אלו שקולותיהם יאפשרו את אשרור ההסכמים על ידי הכנסת. לבסוף התנגדה סלמוביץ להסכם, ואילו שגב וגולדפרב תמכו בו. ההסכם אושר ברוב של 61 מול 59 חברי כנסת. בשל תמיכתם של חברי סיעת יעוד נטען על ידי הימין כי "ההסכם עבר על חודו של מיצובישי", רכב השרד שקיבלו שגב וגולדפרב.
בנובמבר 1995 פרשו גולדפרב וסלמוביץ מסיעת יעוד והקימו סיעה חדשה - עתיד. גולדפרב ושגב המשיכו לכהן בממשלה גם תחת שמעון פרס עד הבחירות לכנסת הארבע עשרה שהתקיימו ב-1996, ועליית בנימין נתניהו לשלטון.
לאחר התפרקות המפלגה, התמודד אלכס גולדפרב בבחירות המקדימות לרשימת "העבודה" לכנסת ה-14 אך בלא הצלחה. אסתר סלמוביץ התמודדה בבחירות המקדימות של רשימת "הליכוד" לכנסת ה-14 ונכשלה גם היא.
המפלגה נרשמה באפריל 1994 ברשם המפלגות ולמעשה, לא נעשה בה שימוש כלל, מכיוון שמעולם לא התמודדה בבחירות לכנסת.
Einhell
Einhell Germany AG היא יצרנית כלי עבודה חשמליים וציוד גינה חשמלי בלנדאו על האיזר, גרמניה.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-2 ביוני 1964 על ידי יוזף תאנהובר בשם Hans Einhell GmbH. הנס איינהל היה דודו של יוזף תאנהובר.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היא פתחה מפעל בספרד. החברה נסקה בבורסה ב-1987. זוהי חברה הנסחרת ב- Prime Standard ב-Xetra (EING_p. DE).
מבנה
יש לה כ-1,400 עובדים. בשנת 2016 היא הכניסה מעל 486 מיליון אירו. אנדראס קרויס מכהן כמנכ"ל מאז ינואר 2003.
בשנת 2013, היא השתלטה על Ozito חברה אוסטרלית המספקת מוצרי Bunnings עשה זאת בעצמך לחנות שלהם בכל רחבי אוסטרליה.
איינהל בריטניה ממוקמת בבירקנהד ב- Wirral, בפארק העסקים של צ'מפיונס.
מוצרים
מוצרי Einhell העיקריים כוללים:
גטו ביאליסטוק
גטו ביאליסטוק (בגרמנית: Ghetto Białystok) היה גטו שפעל בעיר ביאליסטוק שבצפון-מזרח פולין בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. הגטו הוקם באוגוסט 1941 וחוסל בנובמבר 1943. מרד שפרץ בגטו דוכא. מרבית תושביו (כ-60,000) נהרגו או שהועברו בקרונות בקר למיידנק ולטרבלינקה.
רקע
על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין גרמניה וברית המועצות בשנת 1939, הייתה מיועדת העיר ביאליסטוק להיכלל בשטח הכיבוש הסובייטי. כוחות סובייטים נכנסו לעיר בספטמבר 1939, והחזיקו בה עד לכיבושה על ידי הכוחות הגרמנים ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה. בימיו הראשונים של הכיבוש הגרמני, נאספו בביאליסטוק פלוגות איינזצגרופן ומשטרה בפיקודו של ארתור נבה וטבחו באלפי יהודים באזור ביאליסטוק, לפני ואחרי הקמת הגטו. ב-28 ביוני עלה באש בית הכנסת הגדול של העיר עם 800 עד 1,000 יהודים שהיו כלואים בו, והוא נשרף כולו. ב"יום שישי האדום" נרצחו עד 5,000 קורבנות יהודים.
הגטו
בחודש אוגוסט 1941, הורו הגרמנים על הקמת גטו בביאליסטוק. כ-50,000 יהודים תושבי העיר והאזור הסמוך לה, שוכנו באזור קטן של העיר. הגטו נחלק לשניים על ידי נהר ביאלה (אחד מהיובלים של נהר נרב). מרבית האסירים הועבדו בעבודות כפייה, לרוב במפעלי הטקסטיל והחימוש ששכנו בתוך גבולות הגטו ולעיתים גם בעבודות כפייה מחוץ לגטו. היודנראט הקים בגטו בית תמחוי, מרפאה ושירותים אחרים. מנות מזון נאכפו בקפדנות.
בפברואר 1943, קבוצה ראשונה של כ-10,000 יהודי ביאליסטוק גורשו אל מותם בקרונות בקר לטרבלינקה. עוד 2,000 קורבנות נורו במקום כשסירבו או לא יכלו לעלות לקרונות, בעיקר עקב כך שהיו חולים וחלשים מדי לנסיעה. באותו חודש, כ-7,600 אסירים הוכנסו למחנה מעבר מרכזי חדש בעיר למטרת סלקציה. הכשירים נשלחו למחנה מיידנק, שם מוינו האסירים בשנית: אלו שנמצאו כשירים לעבודה, נשלחו למחנות בליז'ין (Bliżyn), פוניאטובה ואושוויץ; אלו שהוערכו כחלשים מדי, הושמדו במיידנק. למעלה מאלף ילדים יהודים נשלחו תחילה לגטו טרזיינשטט בבוהמיה, ולאחר מכן לאושוויץ, שם נרצחו.
בתחילת אוגוסט 1943 בברלין התקבלה החלטה לחסל לחלוטין את גטו ביאליסטוק. ב-15 באוגוסט 1943 בשעה 18.00 נקרא ברש למפקדת הגסטפו ששכנה מחוץ לגטו, בארמון ברניצקי, שם התבשר על פינוי מיידי של תושבי הגטו ללובלין. ב-16 באוגוסט 1943 לפנות בוקר, פשטו על הגטו גדודי האס אס הגרמני עם כוחות של מתנדבי טרווניקי אוקראינים, אסטונים, לטבים ובלארוסים, כחלק מאקציה נוספת שמטרתה חיסולו הסופי של הגטו.
מרד גטו ביאליסטוק
כשכל התקוות להישרדות נמוגו במהלך השילוחים שהתרחשו באוגוסט 1943, תכננו חברי המחתרת בגטו מרד כנגד הגרמנים.
מרד גטו ביאליסטוק היה מרד מאורגן בנאצים - השני בגודלו לאחר מרד גטו ורשה. את הלוחמים חימש ועזר לארגן "הארגון הצבאי האנטי פשיסטי", ארגון מחתרתי שהוקם בגטו בשנת 1942 בידי קצינים לשעבר של כוחות הלאום הפולנים. הכוח הלוחם מנה קבוצה של כ-300 עד 500 אסירים, שבראשם עמדו מרדכי טננבוים, ממייסדי אי"ל, ועמיתו דניאל מושקוביץ. כמו במרד גטו ורשה שקדם לו, היה המרד בגטו ביאליסטוק חסר סיכויים להצלחה צבאית. עם זאת, הוא נתפס כדרך למות בלחימה ולא במחנות הגרמניים.
המרד החל עם ההכרזה הגרמנית על גירושים המוניים מהגטו בליל 16 באוגוסט 1943. המטרה העיקרית הייתה לשבור את המצור הגרמני ולאפשר למספר המרבי של אסירים להימלט לתוך יער קנישין השכן. קבוצת המורדים, חמושים במקלע אחד, 25 רובים, 100 אקדחים וכמה עשרות בקבוקי תבערה מלאים בחומצה, תקפה את הכוח הגרמני המכריע תוך סיכון חייהם. על פי התוכנית, המורדים אמורים היו למשוך אחריהם את המוני האסירים ולפרוץ אל מחוץ לגטו, אך הגרמנים הצליחו לנתק את המוני האסירים מן הלוחמים, לחסום את דרך הנסיגה ולירות אש מקלעים מרוכזת על הלוחמים.
הקרבות נמשכו עוד כארבעה ימים בכיסים מבודדים של מתנגדים, אבל ההגנה נשברה כמעט מיד והמרד נכשל למעשה. הנאצים הציתו את כל האזור. מפקדי המאבק התאבדו בבונקרים שלהם לאחר שאזלה התחמושת. כ-150 לוחמים הצליחו לברוח ליערות המקיפים את ביאליסטוק, והם הצטרפו ליחידות הפרטיזנים של הארמייה קריובה וארגונים אחרים ושרדו את המלחמה (בהם הייתה חייקה גרוסמן).
העיר שוחררה מן הכיבוש הגרמני על ידי הצבא האדום בחודש אוגוסט 1944. ההערכה היא כי מתוך כמעט 60,000 יהודים שחיו בביאליסטוק לפני מלחמת העולם השנייה, רק מאות בודדים שרדו את השואה.
מבנה פיסי
הגטו שכן בחלקו הצפון-מערבי של מרכז העיר ההיסטורי. גבולות הגטו היו רחוב ליפובה מדרום, רחוב פולסקה מצפון ושינקייביצ'ה ממזרח. הבונקר המרכזי היה ברחוב חמיילנה (ul. Chmielna) 7, כיום הרחוב נקרא Chiepla בעוד שהשם חמיילנה הועבר לרחוב אחר. בית החולים שכן ברחוב פבריצ'נה 27 (Fabryczna). ברחוב צ'נסטוחובה 7 שכן בית היתומים.
ארגון ושליטה
בראשון ה-29 ביוני 1941 יומיים לאחר שנכנסו הנאצים לביאליסטוק, המפקד הנאצי זימן את רב העיר גדליה רוזנמן וראש הקהילה המהנדס אפרים באראש והורה להם להקים יודנראט. היודנראט שהוקם כלל 24 חברים, מתוכם שתי נשים וכלל את : הרב רוזנמן, אפרים באראש, דוויד סובוטניק, יעקוב גולדברג, מר לימן שהיוו את הוועד המבצע, וגם מנדל קפלן, ד"ר מ. כצנלסון, ה. גליקסון, פסח קפלן, מרדכי חמיילניק, שמואל פוניאנסקי, הרב ברוך אלי הלפרין, הרב פנחס אייזנשטט, יעקב ליפשיץ, אבא פורמן, משה שוויף ויצחק מרקוס, אברהם טיקטין, צבי ויידר, פסח חמלניצקי ושמואל פולונסקי. ליודנראט היה כפוף כוח משטרה משלו שכלל יותר ממאתיים שוטרים יהודים בפיקודו של איזק מרקוס, לשעבר מפקד יחידת לוחמי האש. מאוחר יותר מונה מייז'ה ברמן לעוזרו. המשטרה קיבלה מגנים מיוחדים לכובעים וללהקות הזרוע שלהם כדי לזהות אותם. הגטו חולק לארבעה מחוזות משטרה בפיקוד אחיד.
ליודנראט היו מספר מחלקות שעסקו בניהול השוטף של חיי היום-יום בגטו:
לאחר המלחמה
עקב הלחימה הכבדה שהתרחשה בגטו ומסביב לו, לא נותרו כמעט שרידים. בנוסף, אף חלק מהתוואי של הרחובות שהיו בגטו השתנה גם הוא. כך למשל, רחוב צ'פלה (Ciepla) מתחבר אל רחוב אוגרודובה (Ogrodowa) אך בעבר בצומת הזה עמדו בתים. הרחוב עבר שינויים מהותיים. רחוב חמיילנה (Chmielna) רץ במקביל לרחב צ'ייפלה עד רחוב נובוגרודזקה (Nowogrodzka). לאחר המלחמה נבנו בתי שיכון נבנו במקום זה ורק חלק קטן של רחוב חמיילנה המקורי נשאר, עד רחוב פולסקה (Poleska). רחובות סמולנה (Smolna) וגורנה (Gorna), שם התרחשו הקרבות המרים ביותר של מרד ביאליסטוק, נעלמו לגמרי עם בנייתם של בנייני דירות.
קישורים חיצוניים
Bialystoker Center, New York 1982
סמור (קומיקס)
סמור הוא האלטר אגו של ג'ק האמר, ידיד, עוזר, ברוקר מידע וסוחר נשק עבור דדפול. אף על פי שסמור אולי חברו הטוב ביותר של דדפול, זה האחרון עדיין מתעלל בו או פוגע בו לעיתים קרובות, בגלל מצבי הרוח התכופים שלו ומצבו הנפשי הרעוע. לאחרונה הופיע סמור כנבל בסדרת קומיקס המפגישה בין דדפול לספיידרמן, במהלכה טען כי דדפול הרס את חייו.
את דמותו של סמור מגלם בסרט הלייב אקשן "דדפול" ו"דדפול 2" השחקן טי. ג'יי. מילר.
מקור אפשרי, פעילויות ראשוניות עם דדפול
מקור אפשרי לדמותו של סמור גורס כי ג'ק האמר היה צעיר גאון שלמד באוניברסיטת האמפייר סטייט לצד גוון סטייסי ופיטר פארקר, שהתחרה עמו על לבה של גוון סטייסי ועל קבלת משרת התמחות תחת נורמן אוסבורן. במקביל, הגיע שכיר החרב דדפול לעבר זה, לאחר שנסע בזמן בעת קרב נגד אוונג'רס האגמים הגדולים. בהכירו את הגרסה העתידית של האמר החליט דדפול להיעזר בו לתיקון מכשיר הטלפורטציה שלו, ולשם כך התחזה לפיטר פארקר ומסר לאוסבורן מידע כוזב על היותו של האמר מכור לסמים. דדפול ניצל את דיכאונו של האמר מאובדן חלומותיו וגרם לו להשתכר ולתקן את מכשיר הטלפורטציה שלו, וייעץ לו להיות ספק נשק בעתיד. האמר הקשיב לעצתו, ונעשה לספק וסוחר נשקים המספק שירות לשכירי חרב ופושעים שונים. הוא פגש בדמותו האמיתית של דדפול לראשונה אחרי שהוא עזב את תוכנית "נשק אקס". הוא נעשה לתומך קבוע של דדפול, שהתעלל בו לעיתים קרובות. באחת מפעילותיו של דדפול בסרייבו הותקף סמור בידי נבל נוסע בזמן בשם סינסיר, שדרש לדעת את משימתו הנוכחית של דדפול. סמור גילה לסינסיר כי דדפול מחפש אחר חברתו ונסה קרלייל, והוא עזב אותו במנוחה.
סמור פיתח מערכת יחסים ידידותית אך לא קלה עם דדפול, ששיתף עמו פעולה נגד שכירי חרב אחרים במאבק לקבלת ירושתו של לורד הפשע טוליבר. מאוחר יותר החלו השניים לעבוד בבית הגיהנום, מקום מפגש של שכירי חרב המיועד להשגת עבודה. בתקופה זו נחטף סמור בידי טאסקמאסטר עבור שירותיו, והוא הציע לו להצטרף אליו תמורת סכום כספי גדול יותר משהוא מקבל תחת שירותו של דדפול. סמור סירב והחליט לחזור לשירותו של דדפול, לאחר שהוא הפגין כלפיו חמלה והבטיח להתקין חיבור טלוויזיה בכבלים לערוץ. נאמנותו לדדפול הוכחה פעם נוספת כאשר הגן על שמו הטוב של מעסיקו בבית הגיהנום, לאחר ששכיר חרב בשם טי-ריי יצא נגדו בהיעדרו. לבסוף, טי-ריי החליט להתייצב נגד דדפול באופן פיזי, ושלח את סמור ליידעו. בחיפושיו הגיע סמור לביתו של דדפול בסן פרנסיסקו, שם מצא את אלתיאה, זקנה עיוורת שדדפול כלא להנאתו בלבד. סמור החל לבקר את אלתיאה עד שהתגלה בידי דדפול, שכלא את שניים בחדר חשוך מלא בחפצים חדים ומכשירי עינויים בשם "הקופסה". כשיצא מהקופסה החליט סמור לנתק קשר עם דדפול, ולהמשיך את חייו בלי מעורבותו.
זמן מה לאחר מכן נתקל סמור בדדפול האמנזי, סייע בשיקום זיכרונותיו וגרם לחידוש הקשר ביניהם. הוא חזר לדרכיו והמשיך לעבוד עם דדפול, שבאחת מפעילויותיהם ביקש מסמור להסתנן לשורות ארגון הידרה ולאסוף עבורו מידע. דדפול שכח משהותו של סמור בארגון עד שנודע לו כי וולברין מתכנן לטבוח בבסיס הארגון בו סמור שהה, והוא חילץ אותו בסיועו של סוכן הידרה עריק בשם בוב.
"הבית", חולה אפס
בגיהנום הציע השד מפיסטו לסמור את תחייתו המחודשת, בתמורה לסיוע בלכידת נשמתו של פיטר פארקר, הלא הוא גיבור-העל ספיידרמן. סמור הופיע בכדור הארץ תחת זהות "חולה אפס" המסתורי, ושכר את דדפול להרוג את פארקר בזהותו האזרחית. כדי לשכנע את דדפול להסכים להצעה שכר חולה אפס את מיסטריו להתקיף את ניו יורק וליצור הסחת דעת, בעזרתה יכל להתגנב לתעשיות פארקר ולהשתיל ראיות כוזבות המקשרות את פעילויות התאגיד לניסויים לא-חוקיים בחי אדם. כאשר דדפול הצליח במשימה, חולה אפס התחזה לפארקר וגנב את מאגר תעשיות פארקר הנוגע לפיצול גנטי. דדפול גילה כי רומה, וביקש מליידי מוות להחיות את פארקר כטובה אישית. השניים יצאו לקרב נגד חולה אפס, שהשיג דגימות DNA שלהם והשתגר מהמקום. בבסיסו יצר חולה אפס שיבוט של ספיידרמן ודדפול בשם "עכבישה קטנה", מתנקשת פסיכופתית עם כוחותיהם של ספיידרמן ודדפול שנועדה לאתגר את פארקר. אחרי שנוכח במעשיה האכזריים של הברייה שיצר, חולה אפס פנה לעזרתם של הגיבורים בחרטה על מעשיו, ונהרג בידי עכבישה קטנה.
יתושעשיים
ליתושעשים מבנה שערות מיוחד המונע מהם להירטב. גופם, ואף כנפיהם, מכוסים שערות קצרות וצפופות וביניהן מעט שערות ארוכות. טיפות מים גדולות הפוגעות בשערות הארוכות שומרות על צורתן העגולה ומחליקות מן החרק כמעט מבלי להרטיב את גופו. לעומתן, טיפות קטנות במיוחד, החודרות בין השערות הגדולות אינן נוגעות בגוף החרק בשל צפיפות השערות הקטנות. במצב של לחות גבוהה שבו מתעבות על השערות טיפות יכול היתושעש לצאת למעוף קצר שבו נפנוף הכנפיים ינער את המים מהן.
בני תת-המשפחה Phlebotominae הם יתושעשיים עדינים וקטנים הכוללים את הסוג "בקה" (המכונה בשפה עממית "זבוב החול"), שעקיצתו מטרידה ואף עלולה להעביר מחלות כדוגמת שושנת יריחו.
רונית רוקאס
רונית רוקאס (נולדה ב-30 באוקטובר 1965) היא סופרת, מתרגמת ועורכת ישראלית של ספרי ילדים ונוער, בעלת הוצאת הספרים כנפיים.
ביוגרפיה
רונית רוקאס למדה בבית ספר תיכון מקיף א' באשדוד. היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בתיאטרון ובספרות עברית ובעלת תואר שני בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1995 עד 2009 עסקה בכתיבה, עריכה ושכתוב בעיתון "הארץ". כתבה וערכה את המדורים "פינת הילד" ו"קפטן אינטרנט" ב"גלריה". הכתבות התמקדו בתרבות דיגיטלית ובתרבות ילדים לצד ביקורות על ספרים, תיאטרון ילדים ואתרי אינטרנט. כמו כן כתבה ביקורות על ספרות נוער במוסף "ספרים" של העיתון.
בשנים 2009 עד 2013 שמשה לקטורית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן וכן איתרה, ערכה ותרגמה ספרים בהוצאת עם עובד ובהוצאת כרמל.
בשנים 2011 עד 2013 שימשה עורכת ראשית של הוצאת טל־מאי, המיועדת לספרי ילדים ונוער.
משנת 2011 מנחה סדנאות כתיבה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
בשנת 2011 ראה אור ספרה הראשון "בדרך של גליה" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.
בשנת 2012 יצא לאור הספר השני "החוקים הסודיים של אביגיל" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. הספר השתתף במצעד הספרים השנתי תשע"ד וזכה בפרס ע"ש דבורה עומר לספר נוער 2015.
בשנת 2013 יצא לאור הספר השלישי "הנסיכה זוהרה" בהוצאת ידיעות אחרונות/טל-מאי.
משנת 2014 עורכת ומו"לית של הוצאת "כנפיים" לספרי ילדים ונוער (הוצאה-שותפה של כתר).
בשנת 2016 יצא לאור ספרה הרביעי "לא קל להיות גיבור-על" בהוצאת כנפיים וכתר וזכה בפרס רמת גן לספרות למצוינות ספרותית
בשנת 2020 יצא לאור ספרה החמישי "מי יבוא איתי" בהוצאת כתר וכנפיים לספרי ילדים ונוער.
רונית רוקאס זכתה בפרסים בהם פרס דבורה עומר לספר נוער 2015 ובפרס רמת גן לספרות למצוינות ספרותית 2016.
מתגוררת בהרצליה.
אודות ספריה
בספרה הראשון של רונית רוקאס עומדת גיבורה אקטיבית בעלת דמיון מפותח. "משמעות הסיפור נבנית מתוך המתח שבין הטקסט לתמונה", המאייר דייוויד הול הצליח לשמור על הפער המבוקש בין הטקסט לתמונה המדגיש את יצירתיותה של גליה הגיבורה".
"גליה רוצה לצייר ולשחק בשקט, בלי שיפריעו לה, אבל התינוקת החדשה צורחת כל הזמן. אז היא יוצאת מהבית עם החתולה שלה, תקוה, אל עולם של דמיון והרפתקה. שם, בחצר ביתה, היא נלחמת באויב אכזרי, מעפילה אל הר גבוה, מקימה ארמון מבצר ובסופו של דבר גם מוצאת דרך מקורית לארגן לעצמה מקום משלה".
בספרה השני של רונית רוקאס מתמודדות אביגיל האאוטסיידרית עם מלכת הכיתה – טליה היפה. אביגיל סולדת מגנדרנות, ולמעשה מכל סממן סטריאוטיפי של נשיות שהתרבות כוננה. חברה היחיד הוא נועם, גם הוא נחשב כ "לא מקובל". רוקאס בחרה להציב את אביגיל בסיטואציה בעייתית, שכן הספר נפתח במעבר של המשפחה לדירה חדשה, בסמוך לדירת משפחתה של טליה. עד מהרה מתוודעת אביגיל לסוד הגדול של טליה – מריבות קולניות של הוריה בכל לילה – אלמנט מרכזי במערכת היחסים הטעונה בין שתי הילדות. לאורך הספר אנו נחשפים לשינויים החלים ביחסים בין השתיים, ולאופן שבו הן מתמודדות עם משפחתן, עם הסביבה הקרובה ועם החברים בכיתה.
הספר זכה בפרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר, פרס דבורה עומר לספר נוער 2015 ונבחר למצעד הספרים תשע"ד ספרה השלישי של רונית רוקאס מתחיל בנסיכה קטנה החולמת לבקר בים, אך הדבר נאסר עליה מפני שזה עשוי לפגום בהופעתה המושלמת. המלך, המלכה והנסיכה הקטנה יוצאים למפגש עם פשוטי העם, ובמקום לזרוק מטבעות ופרחים ברחובות העיר, כמקובל, הם מתיישבים לסעודה חגיגית בגינה של בית פרטי. מן האירוע מסולקים כמה ילדים וזוהרה מסתלקת גם היא חיש קל היא הולכת בעקבות סקרנותה אל פנים הבית ומגלה חבורה של ילדים — בן־בן, מני ועמירה, המתגנבים אל המטבח וזוללים מהקינוחים המפוארים ומחליטים לברוח. אחרי ריצה מפרכת בין גבעות חול מגיעים הילדים לחוף הים, ושם מתרחש השחרור הסופי והמושלם של זוהרה. במקום לפנות למבצר החרב שבו מתכוונים הילדים להתחבא, היא דוהרת אל תוך המים, למורת רוחם של בן־בן, מני ועמירה. הגיבור הקטן של ספרה הרביעי של רונית רוקאס בז לכל הדברים הארציים – מה לו ולמשחק עם מכוניות צעצוע? הוא עסוק בהצלת העולם; הוא חייב לישון בתנוחה קבועה ולתת מנוחה לידיים – אחרת איך יעוף מעל גורדי שחקים? אך לא קל ודי בודד להיות גיבור-על, עם משקפיים מסורבלים וכשאתה מטר עשרים, רוקאס מלבישה את אחת התאוות המרכזיות של ילדים קטנים – להיות גיבור על – בבגדים אנושיים וחומלים. תורמים לכך האיורים הנפלאים של מאיה שלייפר, שמייצגים את המציאות, שבה הילד הוא ילד "רגיל", מול הטקסט של רוקאס, שבו הגיבור הוא כל-יכול, המנסה להציל פיה במצוקה, ומגלה שלא תמיד יש מי שיחזה במופלאותו."
הספר זכה בפרס רמת גן לספרות למצוינות ספרותית 2016. ספרה החמישי של רונית רוקאס הוא סיפור דובונת רוצה לראות את העולם שמעבר לחומת גן החיות, אבל היא חוששת ללכת לבד. האם תמצא חבר או חברה שיסכימו לצאת איתה להרפתקה הגדולה? רונית רוקאס כתבה סיפור מרגש על סקרנות על חששות שנמצאים בכל אחד מאיתנו – קטנים וגדולים – ועל חברות שנרקמת דווקא כשלא מצפים לה; חברות שמאפשרת להתגבר על קשיים ולהגשים חלומות
פנלופה מילפורד
פנלופה מילפורד (באנגלית: Penelope Milford; ב-25 במרץ 1948) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1978 על הופעתה בסרט "השיבה הביתה".
ביוגרפיה
מילפורד נולדה בסנט לואיס ולמדה ב"תיכון ניו טרייר" שבווינטקה, אילינוי. אחותו של השחקן קים מילפוד שנפטר בגיל מקודם מכשל בליבו.
התפרסמה בדרמה "השיבה הביתה" מ-1978, בה גילמה את וי מונסון חברתה הטובה של סאלי הייד (ג'יין פונדה) העובדת בבית חולים ומשגיחה על אחיה ביל הסוחב צלקות ממלחמת וייטנאם, הועמדה על התפקיד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
התבלטה לאחר מכן בשני תפקידים בלבד בדרמת ההתבגרות "אהבת בוסר" ובקומדיית הקאלט "מלכות הכיתה" מ-1989 בתור המורה פאולין פלמינג.
בשנת 1996 שיחקה בדרמת הפשע "חיים נורמלים" בתפקיד אדל אנדרסון, בכיכובה של אשלי ג'אד. ב-1997 שיחקה בסרט "הלילה של עורכי הדין" לצד קייט וולש.
סכמה תרפיה
סכמה תרפיה (באנגלית: ST, Schema Therapy) היא שיטת טיפול פסיכולוגית אינטגרטיבית המשלבת תאוריה וטכניקות מטיפולים אחרים, כולל טיפול התנהגותי קוגניטיבי, תאוריית ההתקשרות, פסיכולוגיית העצמי, וטיפול בגשטאלט. פיתוחה הראשוני של הגישה נעשה על ידי ד"ר ג'פרי יאנג, כטיפול במבוגרים הסובלים מהפרעות אישיות.
מודל תאורטי: ארבעת מושגי היסוד
סכמה תרפיה עושה שימוש בארבעה מושגים תאורטיים בסיסיים: סכמות מוקדמות לא מסתגלות, צרכים רגשיים בסיסיים, סגנונות התמודדות, ומצבי עצמי/מצבי סכמה או "מודים".
סכמות
בפסיכולוגיה קוגניטיבית, סכמה היא תבנית מאורגנת של מחשבה והתנהגות. ניתן לתאר אותה גם כמבנה מנטלי של רעיונות קדומים, מסגרת המייצגת היבט כלשהו של העולם, או מערכת של ארגון ותפיסה של מידע חדש. בסכמה תרפיה, המושג "סכמה" מתייחס באופן ספציפי לסכמות מוקדמות לא מסתגלות. אלו סכמות הנוגעות לאדם עצמו או לעולמו החברתי, הגורמות לו עצמו או לסובבים אותו מצוקה. בדרך כלל, סכמות כאלו נוצרות בילדות המוקדמת כתוצאה ממענה לקוי או חסר לחלוטין לצרכים רגשיים בסיסיים. לדוגמה, אדם עם סכמת נטישה יעריך כגבוה מאוד את הסיכון שקשרים יסתיימו בחטף, יטה להיות רגיש ביותר לערך הנתפס שלו אצל אחרים, וכתוצאה מכך, יחוש עצוב ומבוהל ביחסים הבינאישיים שלו כשסכמה זו תתעורר.
צרכים רגשיים בסיסיים
סכמה תרפיה מנסה לזהות סט אוניברסלי של צרכים רגשיים כאלו, המופיעים החל מילדות וממשיכים להתקיים לאורך כל מחזור החיים. יאנג מתייחס לחמש קבוצות של צרכים:
כאמור, סכמות מוקדמות בלתי-מסתגלות מתעוררות כאשר צרכים רגשיים בסיסיים אינם מקבלים מענה מותאם. לדוגמה, ילד עם צרכים לא מסופקים סביב ביטחון - אולי בגלל אובדן הורים למוות, גירושין או התמכרות – עלול לפתח סכמת נטישה.
כיום, נהוג לזהות 18 סכמות מוקדמות לא מסתגלות הנובעות מחוסר במענה לאחד או יותר מחמשת הצרכים:
מצבי עצמי / מצבי סכמה / מודים
בעוד שלושת המושגים המוזכרים לעיל הם יציבים במהותם, המושג הרביעי – מושג ה"מוד" (Mode) נועד לתאר מצבים או מופעים משתנים של האדם – State במקום Trait. מושג זה לא היה חלק מהתאוריה בסכמה תרפיה בתחילת דרכה, וצורף על ידי יאנג וכותבים אחרים בהמשך כדי לאפשר התייחסות לתנודתיות הרבה שמאפיינת את חיי היום-יום של רוב בני-האדם בכלל, ואת אלו של הסובלים מהפרעות אישיות בפרט. כל מוד מתייחס לרגש, מוטיבציה, קוגניציה, ופעולה שקיימים אצל האדם ברגע נתון. כל מוד מעצם הגדרתו הוא בר-חלוף ובכל רגע נתון האדם נמצא במוד מסוים. מוד יכול להיוותר על כנו למשך זמן רב, אך לעיתים רבות מודים יכולים להשתנות תוך שניות או דקות. התחלופה בין מודים, מידת הדומיננטיות של כל אחד, ואופן המעבר ביניהם נעה על רצף – כאשר בקצה המתון המעבר הוא חלק ו"זורם" ובקצה הקיצוני הדבר יכול לגרום להפרעת זהות דיסוציאטיבית בה כל מוד מהווה אישיות אחרת.
להבדיל מגישות טיפוליות אחרות המתייחסות גם הן לעצמיים מרובים, סכמה תרפיה מתייחסת לסט מוגדר ותחום של מודים. בפרט, הגישה מציעה לחלק את המודים לארבע קבוצות: מודים ילדיים, מודים של התמודדות בלתי מסתגלת, מודים שהם הפנמה (introjection) של קולות הוריים או אחרים בלתי-מועילים, ומוד של בוגר בריא.
יעדי הטיפול והאסטרטגיה הטיפולית בסכמה-תרפיה
סכמה תרפיה שמה לעצמה למטרה לסייע למטופלים לקבל מענה לצרכים הרגשיים הבסיסיים שלהם, באופן אדפטיבי, על ידי שינוי סכמות בלתי מסתגלות, סגנונות התמודדות ו"מודים".
בעשורים האחרונים, מטפלים הנשענים על הגישה מדגישים במידה רבה את חשיבות העבודה הדיפרנציאלית עם מודים שונים. בפרט, אל מול כל אחת מקבוצות המודים המוזכרות לעיל, מציעה גישת הטיפול עמדה טיפולית שונה:
כלפי המודים הילדיים מנסה המטפל לנקוט בעמדה של "הורות מתקנת חלקית", עמדה שמתמקדת בצרכים העולים במודים אלה ובניסיון לתת לצרכים אלה מענה – ולו מענה חלקי – בתוך מגבלות הטיפול.
כלפי המודים של התמודדות בלתי מסתגלת מאמץ המטפל עמדה של עימות אמפתי – מחד, התייחסות אמפתית לגורמים שהובילו (או עדיין מובילים) לתחושת המצוקה שבגללה נעזר המטופל בדרכי ההתמודדות הבלתי-מסתגלות ולתועלת (גם אם קצרת-טווח) שדרכים אלו מביאות; ומאידך, עימות לגבי יעילותן והשפעתן של דרכי התמודדות אלו, וניסיון להציג חלופות שיש בהן פוטנציאל גבוה יותר לרווחה נפשית ארוכת טווח.
כלפי המודים המופנמים של דמויות הוריות או אחרות, נוקט המטפל בעמדה נחרצת שמטרתה הפחתה ושינוי של קולות ביקורתיים ומענישים.
ולבסוף, אל מול מוד הבוגר הבריא, מנסה המטפל לחבור אל המטופל ולהוות עבורו מודל להתנהגות חומלת, רפלקטיבית, ואינטגרטיבית.
סידני ג'ון בייקר
סידני ג'ון בייקר (באנגלית: Sidney John Baker, 17 באוקטובר 1912 ולינגטון - 2 בפברואר 1976 סידני) היה לשונאי, מילונאי, עיתונאי וסופר אוסטרלי, יליד ניו זילנד, מחלוצי חקר האנגלית האוסטרלית על משלביה והקשר שלה לזהות ולתרבות הלאומית האוסטרלית.
ילדות וצעירות
סידני ג'ון בייקר נולד בשנת 1912 בוולינגטון שבניו זילנד, כבנם של הורים שהיגרו לשם מאנגליה. האב, סידני ג'ורג' בייקר, היה עיתונאי והאם הייתה ליליאן סלבי, לבית וויטהד. בייקר למד במכללת ולינגטון ואחר כך בשנים 1932-1930 במכללת אוניברסיטת ויקטוריה, גם כן בוולינגטון, אולם לא סיים את התואר. נמשך במיוחד לכתבי פרויד, ניטשה וד.ה. לורנס. בשנת 1935 התיישב בסידני באוסטרליה. התגורר שם בסביבה הבוהמית של קינגס רוס יחד עם האמן רוס מקגיל ואחרים. אחרי שעבד זמן קצר כעיתונאי ב"דיילי טלגרף", התקבל למערכת העיתון "בת'רסט נשיונל אדבוקייט".
בשנים 1939-1938 ביקר בייקר בלונדון. שב לאחר מכן לניו זילנד ולאוסטרליה, בה התקבל לעבוד ברשות השידור האוסטרלית ABC. פעמיים קיבל פטור מגיוס לצבא כבלתי כשיר. בסופו של דבר התקבל בשנת 1942 בצוות של אוניית דיג ששימשה את חיל הים של ארצות הברית בהובלת כלי נשק ואספקה לקלדוניה החדשה
פעילותו בתחום האנגלית האוסטרלית והניו זילנדית
בעזרת מלגה מטעם הקרן הממלכתית האוסטרלית Commonwealth literary Fund פרסם בייקר בשנת 1941 במלבורן את המהדורה הראשונה למילון העממי שלו לסלנג האוסטרלי שהופיע אחר כך בעוד שלוש מהדורות עד 1943. ב-1945 חיבר בייקר את ספרו העיקרי - "השפה האוסטרלי" המילון כלל שכבות שהוזנחו לפניו על ידי המילונאים (למשל על ידי א.א. מוריס) בתחומים כמו האדמה, ה"בוש", הדרך, העיר וכו'.
בשנים 1950 ו-1964 זכה שוב למלגה מהקרן Commonwealth literary Fund. פרסם שני ספרי מוסף ל"שפה האוסטרלית:הראשון - "Australia Speaks" (אוסטרליה מדברת) (1953) ו The Drum (התוף) ובשנת 1966 חיבר מהדורה מתוקנת של "השפה האוסטרלית". בייקר כתב ערכים בנושא גם באנציקלופדיה בריטניקה, בספרים נועדו לקהל הרחב ובעיתונים כמו American Speech".
בייקר המשיך בפעילות העיתונאית ב-ABC Weekly (1942-1941), בדיילי טלגרף (1946-1943), ב"מלבורן הרלד" וב"סאן ניוס פיקטוריאל" (1947-1946) אחרי 1947- ב"סידני מורנינג הרלד". בשנים 1963-1953 היה אחראי על מדור הספרות של סידני מורנינג הרלד בגיליון של יום ראשון. בשנים 1955-1948 בייקר פרסם מאמרים בנושאים של פסיכולוגיה לשונית בInternational Journal of Sexology בבומביי. בדומה לפעילותו של הנרי לואיס מנקן בתחום האנגלית האמריקאית, ושאיתו ניהל התכתבות ענפה, גילה בייקר מצעירותו עניין רב באוצר המלים והביטויים שבשפה המדוברת, בסלנג ובעגת העולם התחתון בניו זילנד ובאוסטרליה. הוא נאבק להגן ולקדם את הזהות האוסטרלית באמצעות השפה והספרות. כעורך משנה בשבועון ABC Weekly וכעורך ספרותי ב"סידני מורנינג הרלד" יצר קשרים רבים על קוראי העיתונים על מנת לגייס מקורות מידע בתחום האנגלית האוסטרלית ברחבי היבשת. יצר קשר עם סופרים, במיוחד עם חברי תנועת "ג'ינדיוורובק" שדגלה בקידום צביונה התרבותי של אוסטרליה כמו מנקן, הקדיש בייר תשומת לב למוצא המלים והביטויים, לתדירות שימושן וחיוניותן בשפה הספרותית ובשפת היום יום
ב-1953 (במאמר ב"סידני מורנינג הרלד") סדיני ג'ון בייקר למד סנגוריה על שפת ה"טוק פיסין" שבגינאה החדשה בתור שפה בזכות עצמה כשאיכותה הותקפה על ידי פקידי האו"ם. הוא ראה בפשטותה ובקלות הקליטה שלה את הגורם העיקרי להישרדותה כאמצעי תקשורת יעיל מהאנגלית והגרמנית.
478
אירועים
סופה של שושלת ליו סונג בסין
מקדשי השינטו הראשונים נבנים ביפן.
נולדו
נרסס גנרל ביזנטי מת ב{573}
נפטרו
שן יוז'י גנרל סיני של שושלת ליו סונג
עמיחי בן-דרור
עמיחי "עמי" בן-דרור (9 באוגוסט 1929 – 11 באוגוסט 2015) היה ראש מועצת קריית טבעון (1974–1989) וממייסדי "הלשכה הצעירה" בישראל וכיהן כנשיאה.
ביוגרפיה
בן-דרור נולד וגדל במושב מרחביה, ילד רביעי לפניה ויחיאל. בוגר הטכניון. עבד בפיקוח בנייה ובהדרכת נוער.
בן-דרור היה ממייסדי 'הלשכה הצעירה' בישראל וכיהן כנשיאה. בסוף שנת 1961 הוא הוביל שהכינוס העולמי של הלשכה הצעירה יתקיים בישראל בשנת 1963. הוא היה חבר במפא"י ואחר כך חבר ברפ"י. כיהן כראש וועד ההורים של קריית טבעון.
ב-7 בפברואר 1974 נבחר בן-דרור ברוב קולות חברי המועצה (8–4) לראשות מועצת קריית טבעון לאחר שבבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-31 בדצמבר 1973 הוא התמודד ברשימה עצמאית 'למען קריית טבעון' וניצח ברוב של חמישים אחוז מקולות הבוחרים את ראש המועצה המכהן כ-12 שנים, יצחק קלנברג שהתמודד מטעם המערך.
בפברואר 1989 בחר בן-דרור שלא להתמודד שוב לראשות המועצה.
חיים אישיים
בן דרור התחתן עם חנה זכריה ממושב צופית ולזוג נולדו שלושה ילדים.
אלבין
אלבין (Albin) הוא שם משפחה שמקורו בלטינית ומשמעותו לבן.
תבליט לכיש
תבליט לכיש הוא תבליט אשורי המציג את המצור והנצחון האשורי על לכיש היהודית במסגרת מסע סנחריב בלבנט ב־701 לפנה"ס.