cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרי הזהב של אלטאי
נוכחות אנושית
נוכחות אנושית הופיעה באזור לפני כמיליון שנים, ועל כך מעידים ממצאים מיישובים שהוקמו במקום בתקופת האבן הקדומה. הפזיריק, עם קדום שהתגורר ברמת אוקוק בתקופת הברונזה, הותיר אחריו ממצאים רבים בדמות מומיות שהשתמרו באדמה הקפואה, וכן קברים ותילים הנושאים דמיון רב לממצאים דומים שהותירו אחריהם הסקיתים. החל באמצע המאה ה-18 היה האזור לחלק מהאימפריה הרוסית. כיום מיושבים אזורי ההכרזה בדלילות על ידי רוסים ואלטאים, והאחרונים עוסקים בצייד, מרעה ובחקלאות בהיקף מצומצם.
ג'וש דאן
ביוגרפיה
דאן עבד ב-Guitar Center במשך שלוש שנים, וגם עבד עם המתופף הקודם של הלהקה Twenty One Pilots, כריס סליח.
House of Heroes
דאן הצטרף ללהקה House of Heroes במרץ 2010, לאחר שהמתופף הקודם של הלהקה, קולין ריגסבי, לקח הפסקה על מנת לבלות יותר זמן עם משפחתו. הוא הגיע לאחר שהומלץ על ידי ריגסבי עצמו.
דאן לקח חלק מסיבוב ההופעות של הלהקה עד אוקטובר של אותה השנה, כאשר ריגסבי חזר ללהקה.
Twenty One Pilots
מאוחר יותר באותה השנה, ניק תומאס וכריס סליח עזבו את הלהקה עקב עומס יתר בלוח הזמנים שלהם, ודאן עזב את עבודתו ב-Guitar Center על מנת לנגן בהופעה אחת עם ג'וזף. הוא ניגן בהופעה לא חוקית, והספיק לנגן רק שיר אחד לפני שהמשטרה הגיעה וביטלה את ההופעה. לאחר אותו היום, דאן הפך רשמית למתופף הלהקה. השניים הוציאו ביחד את אלבום הלהקה השני, Regional at Best, ב-8 ביולי 2011, וחתמו על חוזה עם אטלנטיק רקורדס ו-Fueled by Ramen באפריל 2012.
האלבום השלישי של הלהקה, Vessel, יצא ב-8 בינואר 2013.
האלבום הרביעי של הלהקה, Blurryface, יצא ב-17 במאי 2015.
אלבומם החמישי של הלהקה, Trench, יצא ב-11 ביולי 2018.
האלבום השישי של הלהקה, Scaled and Icy, יצא ב-21 במאי 2021.
חיים אישיים
היה במערכת יחסים עם השחקנית דבי ראיין מחודש מאי 2013 עד ספטמבר 2014. בשנת 2017 חזרו דאן וראיין שוב לזוגיות, וב-23 בדצמבר 2018 הודיעו בני הזוג על אירוסיהם דרך הרשתות החברתיות, וב־22 במאי הודיעו בני הזוג שבה 30 בדצמבר (בשנה החדשה) הם התחתנו לדאן יש קעקוע של עץ על זרועו הימנית אשר מסמל את מה שהוא מאמין בו. עם זאת, הוא מעדיף לומר לאנשים את משמעות הקעקוע שלו באופן אישי ולא באינטרנט על מנת שלא יהפוך לוויראלי.
לדאן ולחברו ללהקה טיילר ג'וזף ישנו קעקוע עם האות 'X' על גופם אשר מסמלת את עיר הולדתם של שניהם, קולומבוס, אוהיו. הקעקוע של דאן ממוקם מאחורי אוזנו הימנית.
מקש Shift
מקש Shift הוא אחד מ"מקשי הפקודה" שנמצאים במקלדת המחשב. השימוש במקש, שבדומה לרוב מקשי המקלדת יובא ממכונות הכתיבה, הוא לרוב להחלפה זמנית בין אותיות קטנות לגדולות (או להפך, אם מקש Caps lock פעיל) כאשר האות הגדולה נכתבת על ידי לחיצה על המקש Shift יחד עם מקש האות הרצויה, ובאופן דומה לכתיבת סימנים (שנמצאים יחד עם מקשי הספרות). עם זאת, עם התפתחותן של מערכות המחשב, נוספו למקש שימושים נוספים, ובנוסף הוא משמש לקיצורי מקלדת שונים.
ברוב המקלדות, סימון נפוץ למקש יהיה חץ עבה הפונה כלפי מעלה או המילה "Shift".
בחלונות
קיצורי מקלדת נפוצים בסביבת "חלונות" המערבים את מקש Shift:
בשם האב (סדרת טלוויזיה)
רקע
הרעיון לתחקיר החל לאחר שבמהלך ביקורה של בת דור אוג'לבו ביבנאל, בשנים שאחרי מות אליעזר שלמה שיק, אדמו"ר קהילת ברסלב "היכל הקודש", במסגרת עבודה על הסדרה "קשר השתיקה" עם צופית גרנט, פנה אליה בנו של הרב, משה (מוֹיישִי) שיק והציע לה להשמיע את נקודת מבטו על הפרשייה הסוערת שפקדה את הקהילה לאחר מות אביו . מאז, במשך חמש שנים שמעו הבמאית בת דור אוז'לבו, יחד עם היוצרים גל גופר ויואב לשם, עשרות עדויות של אנשים מתוך הקהילה או שיצאו ממנה.
הסדרה פורסמה לאחר סכסוך משפטי ארוך שנים בין משה שיק לבין קהילתו של אביו ביבנאל. הבן טען שהוא צריך לרשת את כסאו של אביו, והציג צוואה שבה אביו ממנה אותו לנהל את עמותות הקהילה. אך הקהילה התנגדה לכך והציגה הקלטה מימיו האחרונים של הרב שיק, בה אמר על בנו מילים חריפות, וכן הציגה צוואה חלופית בה כל נכסיו של הרב שיק שייכים לקהילה היות שנבנו מתרומות הציבור. בפסק דינו של השופט צבי טל נמתחה ביקורת חריפה על החוזה שנחתם בין שתי עמותות בקהילה לבין משה שיק, לפיו יקבל 20,000 דולר בחודש בתמורה ל'שירותי ייעוץ' שאותם לא סיפק מעולם, ולמעשה ניתנו לו כדי להימנע מעימות. השופט אף קבע כי ההסכם בין הצדדים נחתם מתוך עושק וכפייה ולכן דינו להתבטל.
בנוסף לראיונות עם משה שיק, פורסמו בסדרה ראיונות עם נפגעות מין מהקהילה. העדות המרכזית בסדרה היא אישה שעזבה את הקהילה ויצאה בשאלה. כחלק מפרסום הסדרה היא התראיינה גם לתוכנית "כאן מקשיבים" וחזרה על טענתה, לפיה היא נאנסה תקופה ארוכה בעבודתה במטבח בקהילה, והרב שיק ניסה לשכנע אותה וגרם לה להתחתן עם האנס, כשהיא בת 14. אותה אישה העידה קודם לכן, ב-2018, על כך שנאנסה ועברה התעללות מינית מתמשכת על ידי דוד שלה, דמות בולטת בקהילה, ולדבריה הרב שיק לא התייחס למכתביה.
קבלה
בתגובה לתחקיר הגיבו אנשי הקהילה כי משה שיק נמצא בהליכים משפטיים מולם, מתוך רצונו שמבני הציבור שנבנו מתרומות הציבור יעברו לידיו ולרשות ילדיו בטאבו, והוא מנסה להשחיר ולפגוע בפעילות העמותה מתוך אינטרס למנוע ממנה את היכולת להתמודד מולו בבתי המשפט, וציינו כי עד היום בתי המשפט השאירו את ניהול מבני הציבור בידי הקהילה.
Age of Empires
המונח Age of Empires לפעמים גם מתייחס לסדרת Age of Empires באופן כללי, הכוללת את Age of Empires II: The Age of Kings ואת Age of Empires III. ב 15 ביוני 2017 הכריזה מיקרוסופט שבכוונתה ליצור גרסה מחודשת למשחק.
בשם האב (סדרת טלוויזיה)
קבלה
סמדר שילוני מאתר ynet תיארה את הצפייה בסדרה כחשובה אך מייאשת. את מויישי שיק היא כינתה כשגריר הכי מוצלח של הסיפור, זה שמשלים את התמונה ומאשש אותה, ותיארה אותו כדמות מורכבת, שעם הפרקים הולכת ומתבהרת אך נשארת עדיין בעלת מידה של מסתורין.
Age of Empires
ב 21 באוגוסט 2017 הכריזה מיקרוסופט בכנס גיימסקום שכותר רביעי של הסדרה, הנקרא Age of Empires IV נמצא בפיתוח. בניגוד למשחקים האחרים בסדרה, את המשחק תפתח חברת relic entertainment.
במשחק יש מספר תרבויות אותן יכול לשחק השחקן. במשחק יש 4 עידנים (עידן האבן, העידן הנאוליתי, עידן הברונזה, עידן הברזל) טכנולוגיים כאשר כל התקדמות לעידן חדש מלווה בטכנולוגיות חדשות, מבנים חדשים ויחידות חדשות. על השחקן לנהל אימפריה ועליו להפעיל דיפלומטיה, כלכלה וצבא כדי לבנות אימפריה מצליחה.
בשם האב (סדרת טלוויזיה)
קבלה
אלישיב רייכנר ממקור ראשון כתב כי 'בשם האב' הוא לא עוד סרט רכילותי וצהוב, אלא מהווה מדריך חשוב לזיהוי תמרורי אזהרה המעידים על הסכנות שקיימות בחלק מהחצרות הללו: "מקום בו נדרשים להשליך את השכל ולהוציא את הארנק, במקום בו מופעלת אלימות פיזית ומושתקת אלימות מינית, במקום בו יש הערצה עיוורת למנהיג, ושליטה מוחלטת שלו בחיי מעריציו, כל הנורות האדומות צריכות להבהב", כתב רייכנר.
Age of Empires
תרבויות במשחק
במשחק זה ישנן 12 תרבויות: כמו כן בחבילת ההרחבה הוספו ארבע תרבויות:
מבנים
קיימים בשטח גם אבנית רוניות ועגלות ניצחון נייטרליות אשר כל חייל הנוגע בהם כובשם. אם נכבשים כולם על ידי עם אחד, מתחילה ספירה לאחור עד לניצחונו (או שחרור אחד מהם על ידי עם אחר).
כלכלת המשחק
המשאבים מהם יוצרים דברים במשחק הם עץ, מזון, זהב ואבן. המשאבים נאספים מהטבע על ידי הפועלים, ואת המזון ניתן לאסוף גם משדות הנזרעים על ידי האדם וצורכים עץ לייצורם.
שימושים למשאבים:
האבן משמשת לבניית חומות ומגדלי שמירה (ובכמות מעטה גם למיידי אבנים ולתיקון בניינים מסוימים) בלבד. בשל כך כמותו המעטה ביותר (אף פחות מזהב!) מכל משאבי הטבע. האבן מסמלת כל חומר בניה "קשה" כגון טיט, שיש וכו'.
העץ משמש לבניית מבנים, אניות, מכונות מצור, מרכבות סוסים ולקשתים פשוטים, וכן לשימוש אזרחי לבניית שדות וסחר ימי ובשל כך כמותו היא הרבה ביותר במשחק. עיבוד העץ הוא אוטומטי.
המזון והזהב משמשים לרכישת חיילים ופיתוח טכנולוגיה צבאית. כל החיילים עולים מזון (למעט אנשי דת שעולים זהב בלבד), והחיילים המובחרים גם זהב. הזהב מסמל את כל המתכות, כולל כסף או יהלומים. המזון הוא המשאב שיש לו הכי הרבה מקומות השגה - החל משיחי פירות יער, דרך דגים ועד לחוות ובעלי חיים יבשתיים למיניהם.
בבסיס שיפור הכלכלה עומדת לצד פיתוח אמצעי כריה מהירים יותר, גם נשיאה גדולה יותר בכלי הפועל, על מנת שיעסוק יותר זמן באיסוף מאשר בהובלת התוצרת.
סיום המשחק
ניצחון מתרחש כאשר הושמדו כל העמים האחרים. הפסד מתרחש כאשר הושמד עם השחקן.
קיימים שני מצבים בהם מתחילה ספירה לאחור עד לניצחון אחד העמים:
משימות
בנוסף למשחק "הרגיל" בו על השחקן להשמיד את העמים השכנים, ניתן לבחור את אחת מהתרבויות העתיקות ולעקוב אחר התפתחותם, כשאז נדרש השחקן לבצע משימות שונות ומורכבות, כשרק לאחר ביצוע משימה אחת ניתן להתקדם למשימה הבאה.
במשימות לעיתים קרובות מופיעות דמויות מיוחדות שאינם נמצאות במשחק הרגיל, כן עלות החיילים והמבנים עשויה להשתנות.
בין אריזונה לנס ציונה
בין אריזונה לנס ציונה היא סדרה תיעודית שנוצרה על ידי חיים הכט ומשודרת בערוץ קשת 12 החל מאוגוסט 2018.
רקע
הסדרה עוסקת בישראלים הגרים בארצות הברית ובודקת מהם הגורמים המושכים ישראלים להתגורר במדינה זו, תוך השוואה לחיים בישראל. בסדרה משוחח חיים הכט עם ישראלים החיים בארצות הברית ובישראל, ועם אזרחי ארצות הברית שאינם ישראלים. הסדרה עוסקת ביתרונות החיים בארצות הברית, אך גם בחסרונות החיים במדינה.
ספירלת אולם
ספירלת אולם (Ulam spiral), או ספירלת המספרים הראשוניים, היא הצגה גרפית, ספירלית, של המספרים הטבעיים, שבה מודגשים המספרים הראשוניים. אופן הצגה זה מדגיש את הראשוניים המופיעים בסדרות ריבועיות, כמו \ 4n^2+1. את הספירלה גילה המתמטיקאי ומדען האטום סטניסלב אולם.
ההצגה הספירלית של המספרים הטבעיים מסדרת אותם על הסריג הריבועי באופן המתואר בתרשים משמאל. על התרשים מסמנים את המספרים הראשוניים בלבד, במטרה לבודד את התכונות של המספרים האלה (ראו תרשים שני). המספר הפותח את ההקפה ה-n-ית, בפינה הימנית-תחתונה, הוא \ 4n(n-1)+2 (המספרים הפותחים הם: 2, 10, 26, 50). בדומה לזה, כל קרן היוצאת מן הראשית פוגשת בדרכה סדרה ריבועית מן הצורה \ an^2+bn+c עבור מקדמים b, a ו-c מתאימים, וכך היא מתרגמת תכונות ריבועיות של המספרים הראשוניים למידע גרפי שאפשר לאתר לאורך קו ישר.
בספירלת אולם המספרים הזוגיים והאי-זוגיים מכסים אלכסונים נפרדים, והמספרים הראשוניים (מלבד 2) שייכים כמובן לאלכסונים האי-זוגיים. השכיחות הגבוהה של ראשוניים לאורך אלכסונים מסוימים (הנתונים בזווית של 45 מעלות מן הצירים), או על ישרים אנכיים ואופקיים, אינה אלא הצגה גרפית של סדרות מהצורה, המאכלסות עבור קבועים b ו- c מתאימים, יותר ראשונים מן הצפוי ביחס לגודלם של הערכים המתקבלים. משפט דיריכלה מראה שהשכיחות של ראשוניים לאורך סדרות חשבוניות זהה לזו שאפשר לצפות לה משיקולים הסתברותיים פשוטים (היינו, תכונות קונגרואנציה). תוצאות אמפיריות, כמו אלו המודגמות בספירלה של אולם, מראות שאותם שיקולים תקפים כנראה גם לסדרות ריבועיות, אבל כאן הרבה יותר קשה לספק הוכחות מוצקות, ועדיין לא ידוע אפילו האם קיימים אינסוף ראשוניים מהצורה \ 4n^2+1.
סמל סלובניה
סמל סלובניה מורכב ממגן שעליו מוטבעים מספר אלמנטים אמנותיים המייצגים את המדינה הסלובנית, כאשר הצבעים הדומיננטיים בסמל הם הצבע הכחול, הצבע הלבן והצבע האדום - צבעים פאן-סלביים ששימשו בסמלים מוקדמים יותר של סלובניה, ונחשבו לצבעיה הלאומיים שנים רבות.
במרכז המגן מצוירות שלוש פסגות של הרים לבנים על רקע כחול, ההרים מסמלים את הר טריגלב (הנקודה הגבוהה ביותר בסלובניה), מתחת להרים נמצאים שני פסים גליים כחולים המסמלים את הים האדריאטי והנהרות המקומיים אשר זורמים בשטחי המדינה. מעל ההר הלבן, על הרקע הכחול, ישנם שלושה כוכבים משושים בצבע זהוב המסודרים בצורת משולש. הכוכבים לקוחים מסמל רוזני סלג'ה, שושלת אצילים סלובנית חזקה בחלק המאוחר של המאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15 . ומשני צידי המגן ישנם שני פסים אדומים.
סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה
סמל סלובניה שקדם לסמל הנוכחי היה בעל מספר מאפיינים דומים לסמל הנוכחי אולם העיצוב השלו הושפע מהתמורות של אותה התקופה, והמבנה שלו היה מאוד דומה לסמל יוגוסלביה ולשאר סמלי המדינות הקומוניסטיות שהיו תחת השפעה של ברית המועצות.
צורתו של הסמל הייתה מעגלית כאשר משני צדדיו חיטה עטופה בסרט אדום ועליהם עלים ירוקים. במרכז הסמל, בדומה לסמל הנוכחי, הופיעו שלוש הפסגות שסימלו את הר טריגלב ושלושה פסים אשר סימלו את הנהרות במדינה ואת הים האדריאטי. אולם במקום שלושת הכוכבים שיש כיום בראש הסמל, הופיע הכוכב האדום של הקומוניסטים מאחר שסלובניה הייתה רפובליקה סוציאליסטית.
אורי אשר
אורי אשר (נולד ב-11 בדצמבר 1946) הוא מדען מחשב ומתמטיקאי יישומי ישראלי-קנדי, חבר החברה המלכותית של קנדה.
קורות חיים
אשר נולד לזוג הורים מהגרים מפולין אשר הגיעו לפלשתינה בשנות ה-30 המוקדמות, למד בתיכון חדש בתל אביב ובשנת 1964 התגייס לצנחנים. לאחר שחרורו השלים תואר ראשון ושני במתמטיקה שימושית באוניברסיטת תל אביב ומיד אחר כך המשיך לדוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת מינסוטה במינאפוליס, ארצות הברית.
בשנת 1976 הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה ובשנת 1986 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. אשר הרבה לקיים מחקרים משותפים עם חוקרים בולטים במדעי המחשב ומתמטיקה יישומית מאוניברסיטת תל אביב ומכון ויצמן, לשם הגיע במסגרת שנת שבתון.
מחקריו
לאשר תרומה רבה למחקר המדעי באלגוריתמים שונים לפתרון בעיות בנושאי גרפיקה ממוחשבת, גאופיזיקה, עיבוד תמונה, רובוטיקה זרימה חישובית וכלכלה. הישגיו המדעיים אפשרו אופטימיזציה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות תחת אילוצים שונים, הפרעות המילטוניאניות, הסקת בעיות הפיכות ופיתוחים רבים נוספים.
ברבות השנים פרסם אשר עשרות מאמרים, 4 ספרים ויישומי מחשב רבים המממשים את פיתוחי התאוריה.
כיום מתגורר אשר עם אשתו בוונקובר, קנדה. אב לשני ילדים.
פרסים ותוארי כבוד
במהלך השנים זכה אשר במספר פרסים:
קבר חאפז
קבר חאפז (בפרסית: آرامگاه حافظ) ואולם הזיכרון הסובב אותו, החאפזיה (בפרסית: حافظیه), הם שני מבני אנדרטה, הנמצאים בקצה הצפוני של שיראז, איראן, לזכר המשורר הפרסי, חאפז. הביתנים הללו נמצאים בגני מוסאלה שעל הגדה הצפונית של נחל אכזב, שם נמצא קבר השיש של חאפז. המבנים נבנו בשנת 1935 ועוצבו על ידי האדריכל והארכאולוג הצרפתי אנדרה גודאר ומבוססים על מבנים קודמים שהמפורסם בהם נבנה בשנת 1773. המבנים האלו מהווים מוקד תיירותי בשיראז.
היסטוריה
המשורר חאפז היה אהוב על העם האיראני ודמות משפיעה בעיר מולדתו והיה למשורר החצר. לזכרו, הוקם מבנה דמוי כיפה קטן בשיראז ליד קברו בגולגסט א-מוסאלה (לימים, גני מוסאלה) בשנת 1452 בפקודת בַּאבּוּר אִבְּן-בַּישוּנְקוּר, השליט הטימורי. גנים אלו, שהשתרעו על שטח של יותר מ-19 דונם, היו דומיננטיים בשירתו של חאפז, וגם שימשו כבית קברות לתושבי שיראז. ב-300 השנים שבאו, האתר שוקם על ידי השליטים עבאס שאה הראשון מפרס במאה ה-15 ונאדר שאה במאה ה-16, אשר הורו על שיקום האתר בסימנים שראו בשירתו של חאפז.
אנדרטה מוחשית יותר נבנתה בגנים בשנת 1773 בזמן שלטונו של כרים חאן זנד אשר שכנה על הגדה הצפונית של נחל חוּשְׁק הזורם בגני מוסאלה. החאפזיה הורכבה מארבעה עמודים מרכזיים ושני חדרים הבנויים בקצה המזרחי והמערבי, כאשר הצד הצפוני והדרומי פתוחים. המבנה פיצל את הגנים לשני אזורים, כאשר מטע עצי תפוזים בקדמתם, ובית הקברות בצידם האחורי. הקבר הנוכחי נבנה מחוץ למבנה, במרכז בית הקברות, כאשר חתיכת שיש גדולה מונחת מעל הקבר. אבן השיש נחקקה על ידי קליגרף, ועליה קטעים משירתו של חאפז.
הקבר שוחזר בשנת 1857 על ידי מושל מחוז פארס, ובשנת 1878 נסגר המבנה בהוראת מושל נוסף. בשנת 1899 פרצה מחלוקת כאשר ארדשיר, מזרם הזורואסטריות מהודו החל לבנות מקדש מסביב לקברו של חאפז. למרות שארדשיר קיבל אישור מעולמא משיראז לבנות את המקדש מעץ וברזל, רופא דתי ובעל השפעה, עלי אכבר פאל אסירי התנגד לבניית מבנה זורואסטרי על קבר של אדם מוסלמי. יחד עם חסידיו, הוא הרס את המבנה הבנוי למחצה. תושבי שיראז התנגדו להרס והממשלה הורתה לבנות מחדש את האנדרטה, אך פאל אסירי התנגד והודיע כי הוא יהרוס כל מבנה שיוקם שם, גם אם ייבנה על ידי המלך עצמו. האתר נשאר הרוס למשך שנתיים, עד שבשנת 1901 הנסיך מירזה א-סולטנה לבית מאלכּ מנסור (לימים ראש ממשלת איראן) הניח מחסום סביב הקבר.
המבנה הנוכחי
פעולות לשיחזור והרחבת האנדרטה לקבר חאפז החלו בשנת 1931 עם שיפוץ המטע והחאפזיה על ידי מושל מחוזות פארס ואספהאן, פרג'אללה בהראמי דבירעזאם. שר החינוך האיראני הורה על בניית מבנה חדש בשנת 1935. אנדרה גודאר, ארכאולוג ואדריכל צרפתי היה המפקח באגף העתיקות ומונה לעצב את המבנים החדשים.
שינויים בקבר חאפז כללו את העלאתו במטר אחד מעל הקרקע והקפתו בחמש מדרגות. כיפת נחושת אשר נתמכת שמונה עמודים בגובה עשרה מטרים עוצבה בצורת כובע דרוויש. צדה התחתון של הכיפה היא ערבסקה ופסיפס. אולם האנדרטה המקורי שנבנה בשנת 1773 הורחב בצורה ניכרת. שישה עשר עמודים תומכים נוספו לארבעת הקיימים יוצרים גזוזטרא ובחלקים מהחזית חקוקים ע'זלים וקטעים משירתו של חאפז.
אתרים תיירותיים
בריכות מרובעות נוספו לצד הגנים, וכן גם עצי תפוזים, שבילים, מזרקות וערוגות פרחים. במקום נמצא בית תה וכל אלו הופכים את קבר חאפז למוקד תיירות. בלילה, הכיפה מעל הקבר מוארת והופכת למוקד משיכה חברתי.
רן בן יהודה
רן (רני) בן יהודה (נולד ב-1962) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד שייטת ספינות הטילים וכראש מספן המטה במפקדת חיל הים.
ביוגרפיה
בן יהודה עשה את שירותו הצבאי בחיל הים. סיים קורס חובלים, ומילא מספר תפקידי פיקוד ומטה בשייטת ספינות הטילים ובהם מפקד ספינת טילים אח"י חץ (סער 3), מפקד אח"י גאולה וסגן מפקד השייטת. בשנים 2001–2003 פיקד על השייטת. בתקופה זו השתתפה במבצע תיבת נוח, לכידת הספינה "קארין איי" שהובילה אמצעי לחימה להרשות הפלסטינית ולארגוני טרור פלסטיניים. בן יהודה פרש מן הצבא בדרגת אל"ם. הוא שימש מנהל תחום הים בחברת BVR מערכות, ב-2005 מונה למנהל המגזר הפרטי והביטחוני בחטיבת השיווק והמכירות של חברת מירס וב-2007 לסמנכ"ל שירות הלקוחות בחברה.
עם מינוי אלי מרום למפקד חיל הים שב לשירות ומונה באוקטובר 2008 לראש מספן המטה במפקדת חיל הים. במסגרת תפקידו לקח חלק במבצע ארבעת המינים, שבמהלכו נתפסה אוניית המשא "פרנקופ" (Francop), שהובילה נשק, תחמושת ואמצעי לחימה מאיראן בדרכה לארגון חזבאללה שבלבנון. בן יהודה היה המועמד המוביל לתפקיד מפקד חיל הים אך במקומו נבחר רם רוטברג ובפברואר 2012 פרש מצה"ל. לאחר שחרורו מונה למנכ"ל אזור ישראל והמזרח הקרוב בצים.
בן יהודה בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי (מחזור כ"ו).
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Coastal Command) היה פיקוד שריכז את יחידות חיל האוויר המלכותי שעסקו בלוחמה נגד צוללות, סיור ותצפית ימית, חילוץ והצלה ימית ותעופה ימית.
הפיקוד הוקם ב-14 ביולי 1936 במהלך של ארגון מחדש של חיל האוויר המלכותי (לצד הקמה של מספר פיקודים נוספים) ושירת לאורך מלחמת העולם השנייה בעיקר בזירה האטלנטית, הזירה הפסיפית והים התיכון. לאחר המלחמה המשיך לפעול בשנים הראשונות של המלחמה הקרה עד אשר מוזג עם פיקודי לוחמה אווירית נוספים לכדי פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי ב-27 בנובמבר 1969.
לאורך מלחמת העולם השנייה עיקר העיסוק של יחידות הפיקוד היה חילוץ והצלה ימית לצד הגנה על שיירות אספקה ימיות וספינות הצי המלכותי הבריטי והצי הסוחר בעיקר מפני תקיפות של צוללות אויב ומטוסי הלופטוואפה. מטוסי הפיקוד ביצעו 240,000 גיחות והשלימו כמיליון שעות טיסה סך הכל, הם השמידו 212 צוללות ו-366 ספינות תובלה שהסתכם בכחצי מיליון טונות של אספקה שהושמדה וכמות דומה בספינות שנפגעו אך לא הושמדו. יחידות הפיקוד הצליחו לאורך חודשי המלחמה להציל 10,663 ניצולים בלב הים מהם 5,721 אנשי צוות אוויר של בעלות הברית. 2,060 ממטוסי הפיקוד נפגעו ו-5,866 חיילים בשירות הפיקוד נהרגו לאורך המלחמה.
היסטוריה
פיקוד החופים הוקם ב-14 ביולי 1936 מתוך גזרת החופים של חיל האוויר המלכותי (שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה) במטרה לרכז ולנהל את יכולות התעופה הימית של חיל האוויר המלכותי. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה תחומי האחריות של הפיקוד היו מצומצים יחסית וכללו חילוץ ימי, תובלה ותצפית בהגנה על כלי שיט, הלחימה האווירית הימית נותרה ברובה המכריע בתחום האחריות של זרוע האוויר של הצי המלכותי. מסיבה זו, ערב מלחמת העולם הראשונה כלל הפיקוד סך הכל 183 מטוסים בלבד, מהם 135 היו מטוסי אוורו אנסון, מטוס שהיה מוגבל מאוד בחימושו ובטווח הטיסה שלו.
בסוף 1940 קו החזית התקרב לאי הבריטי ופיקוד החופים התעצם בחשיבותו ובתחומי האחריות שלו נוכח הכיבוש הגרמני של צרפת וארצות השפלה והישגי הלופטוואפה והקריגסמרינה בתקיפת מטרות סחר ותובלה ימיות. כדי להגדיל את יכולת הפיקוד לסייע להגן על מטרות ימיות אסטרטגיות ולתקוף מטרות של האויב, הוא התרחב באופן משמעותי לכדי 554 מטוסים, בהם מטוסים מתקדמים בהרבה מאלו ששירתו בו מספר חודשים לפני כן כגון מטוסי ויקרס ולינגטון (עודפי פיקוד המפציצים), בריסטול בופייטר ואף מטוסי סופרמרין ספיטפייר שהותאמו לסיור וצילום. שנה מאוחר יותר מספר מטוסי הפיקוד גדל ל-633 ולקראת סוף 1941 קיבל הפיקוד טייסת ראשונה של מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור בעלי טווח מבצעי ארוך במיוחד ויכולת להגיע לרוב אזורי צפון האוקיינוס האטלנטי, בנוסף למטוסי PBY קטלינה הימיים.
לאורך המלחמה קיבלו אנשי צוות ומשרתים ביחידות הפיקוד יותר מ-2,000 עיטורים, כולל ארבעה עיטורי צלב ויקטוריה, 17 מדליית ג'ורג' ו-82 אות השירות המצוין. אף על פי שלאורך המלחמה ולאחריה פיקוד מטוסי הקרב ופיקוד המפציצים זכו להכרה רבה יותר, הפעילות המבצעית של יחידות פיקוד החופים הוכיחה את עצמה ובתנאים קשים במיוחד.
בסוף מלחמת העולם השנייה הצטמצמו באופן דרסטי מספר המטוסים והיחידות המשרתות תחת הפיקוד לכדי 116 מטוסים בלבד ב-1953 ב-16 טייסות. בתקופה זו המטוס העיקרי ששירת בפיקוד היה האוורו שקלטון עם 64 מטוסים ששירתו במחצית מטייסות הפיקוד באמצע 1953, שני המטוסים הנוספים ששירתו בשאר טייסות הפיקוד היו הלוקהיד P-2 נפטון והשורט סנדרלנד. בשנים הראשונות שלאחר המלחמה רוב טייסות הפיקוד נסגרו ומטוסים רבים הועברו לפיקוד התובלה ואף לקחו חלק ב. עם התעצמות האיום של ברית המועצות בשנים הראשונות של המלחמה הקרה, המשימה העיקרית של פיקוד החופים היה תצפית והגנה מפני כלי שיט ובעיקר צוללות של ברית ורשה סביב חופי אירופה והאוקיינוס האטלנטי. בשנת 1953 קיבל הפיקוד לראשונה מסוקים ימיים בצורת מסוק הבריסטול סיקמור.
במהלך שנות ה-50 וה-60 הפיקוד המשיך להצטמצם באופן משמעותי לאור צימצום בתקציב הביטחון, יחידות הפיקוד השתתפו במספר מבצעים נקודתיים ככוחות סיוע בהם מלחמת סיני (מבצע מוסקטר) וכוננות מוגברת במהלך משבר הטילים בקובה. כחלק מהתייעלות חיל האוויר המלכותי ולאור תקציבי הביטחון המצומצמים, ב-27 בנובמבר 1969 פורק הפיקוד וכוחותיו התמזגו לתוך פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי שאיגד לתוכו מספר פיקודי אוויר בהם פיקוד מטוסי הקרב, פיקוד המפציצים, פיקוד הקשר, פיקוד הסיוע האווירי ובהמשך גם פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה.
בשנת 2004 נחנכה אנדרטה לאומית רשמית ראשונה לפיקוד במנזר וסטמינסטר לציון 60 שנה לשיא הלחימה ב.
פריון תת-החלפתי
שעור הפריון התת-החלפתי הממוצע של כלל העולם עמד בשנת 2003 על 2.33 ילדים לאשה. שיעור פריון תת-החלפתי גבוה נובע מהעדפת בנים בלידה (למשל בסין ובהודו) ו/או מתמותת תינוקות גבוהה, כך שהיחס הנדרש כדי להביא יולדת עתידית אחת גבוה יותר מ-2.1.
בעשרות השנים האחרונות חלה ירידה עקבית וחדה בשעורי הפריון הכולל בעולם כולו, ולכן במדינות רבות שיעור הפריון ירד אל מתחת לרמת התחלופה. שיעור הפריון נמוך משיעור התחלופה הדמוגרפי, נכון ל-2015, בכמחצית מאוכלוסיית העולם. שיעור פריון מתחת לרמת התחלופה קיים כמעט בכל מדינות אירופה, בארצות הברית, קנדה, יפן, סין ומדינות רבות נוספות. נכון ל-2010, כ-48% מאוכלוסיית העולם חיה במדינות עם שעור פריון מתחת לרמת התחלופה. אולם בחלק גדול ממדינות אלו נמשך גידול מתון באוכלוסייה עקב הגירה והתארכות תוחלת החיים, ובשל העובדה שהירידה באוכלוסייה כתוצאה ממעבר לתת-פריון מתחילה שנים רבות לאחר המעבר. ביפן, למשל, ירד הפריון מתחת לרמת התחלופה כבר בשנות השבעים, אך האוכלוסייה החלה לרדת רק בסביבות 2008.
ואולם, שיעורי פריון נמוכים עלולים לגרום להזדקנות האוכלוסייה על שלל הבעיות הכלכליות והחברתיות הכרוכות בה.
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי
מבנה
בתחילת המלחמה ב-3 בספטמבר 1939 כלל הפיקוד ארבעה להקים: להק 15, 16, 17 ו-18. להק 17 היה להק אימון ובשאר הלהקים שירתו סך הכל 19 טייסות.
ב-6 ביוני 1944 ערב הפלישה לנורמנדי פיקד הפיקוד על שישה להקים ושתי מפקדות אזוריות, אלו היו:
ימין משה
ימין משה היא שכונה ותיקה בירושלים בקרבת העיר העתיקה. השכונה הוקמה בשנת 1891 כחלק מהיציאה מן החומות, בצמוד לשכונת משכנות שאננים שהקים משה מונטיפיורי, ונקראת על שמו. השכונה ננטשה במלחמת העצמאות, ולאחריה יושבה מחדש על ידי עולים מטורקיה ומכורדיסטן, והייתה קרובה לקו העירוני שחצה את העיר.
לאחר איחוד שני חלקי ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים, והפיכתה משכונת ספר לשכונה במרכז העיר המאוחד, החליטה הממשלה על שינוי באופי השכונה, ובהפיכתה לשכונת אמנים, אקדמאים וסופרים. מהלך זה לווה בהתנגדות תושבי השכונה, ובסופו של דבר בפינוים מהשכונה נגד רצונם.
קרקעות השכונה
אדמות השכונה משכנות שאננים נקנו מכספי עיזבונו של הנדבן האמריקני יהודה טורא. טורא, שהיה ידוע כאדם שקט ומופנם, נפטר ב-13 בינואר 1854 ללא יורשים. בצוואתו הוריש 50,000 דולר לרווחת עניי ארץ ישראל וירושלים. ידידו, רזין שפרד, סוחר מוירג'יניה, דאג למילוי הוראות הצוואה.
מקור כספי נוסף לקניית האדמות סיפק השר משה מונטיפיורי (1784-1885). מונטיפיורי ואשתו יהודית ביקרו בארץ שבע פעמים בין השנים 1827–1875. מונטיפיורי היה היהודי הראשון שרכש פרדס בארץ, בשנת 1841, שש עשרה שנים לפני שרכש את אדמות משכנות שאננים.
חלק חשוב בתהליכי הקמת משכנות שאננים יש לזקוף לזכותו של גרשון קורשיד, איש עסקים אמריקני שהתיידד עם יהודה טורא, וכנראה היה גם זה ששכנע אותו לתרום לרווחת עניי ארץ ישראל. הכסף שהוריש טורא, 50,000 דולרים, הועבר באמצעות השר מונטיפיורי. קורשיד התמנה לאחד האפוטרופוסים לעזבונו של טורא.
גלגולים שונים של הקרקע והקמת משכנות שאננים
המפעל הראשון שנוסד על הקרקע היה טחנת הקמח. את הטחנה בנה מונטיפיורי על מנת לספק קמח במחיר זול ובכך לאפשר גם לעניים לקנות אותו. השר מונטיפיורי שלח מאנגליה טוחן מומחה שיפעיל את הטחנה, שהיוותה מקור ברכה לתושבים. הטחנה פעלה עד שנזקקה לתיקון, ובשלב זה הוחלט שלא להשקיע בתיקונה. בשנת 1857 ביקרו במקום מונטיפיורי וקורשיד על-מנת לבחון שוב אפשרות להקמת בית חולים לתושבי העיר. אולם התברר שאין צורך בבית חולים נוסף על זה שהקימה בירושלים משפחת רוטשילד. עקב זאת, הפצירו ראשי היישוב בירושלים במונטיפיורי ובקורשיד שיחזרו בהם מהתוכנית ובמקום זה יבנו בתים לעניי העיר.
מונטיפיורי נענה לבקשת ראשי היישוב ושלח לירושלים אדריכל אנגלי בשם ויליאם סמית'. השכונה הוקמה, לאחר עיכובים שונים, בשנת 1860. מונטיפיורי קבע כי "יתקבלו לבתים בעיקר אנשים בעלי מידות טובות. תלמידי חכמים המקדישים את רוב זמנם ללימוד התורה ומוקירים את הטובה לגור במקום נהדר בבית יפה מבלי לשלם שכר דירה".
לאחר התייעצות עם הרב הראשי של לונדון נתן מרקוס אדלר ועם גרשון קורשיד, הוחלט לקרוא לשכונה "משכנות שאננים", ובכך לטשטש את העובדה שמדובר במגורים לעניים. מקור השם בספר ישעיהו: "וְיָשַׁב עַמִּי בִּנְוֵה שָׁלוֹם וּבְמִשְׁכְּנוֹת מִבְטַחִים וּבִמְנוּחֹת שַׁאֲנַנּוֹת" (ישעיהו ל"ב, 18).
הקמת ימין משה
מאז הקמת משכנות שאננים נותר שטח ריק הצמוד לשכונה. יוסף סבאג, אחיינו ויורש עיזבונו של השר מונטיפיורי שנפטר ב-1885, חשב בטעות שהשטח הריק כלול אף הוא בשטחים שרכש דודו המנוח, והתכוון להשתמש בשטח. תחילה רצה סבאג להשכיר חלק מהקרקע לחברת "כל ישראל חברים" (כי"ח), אחת מחלוצות החינוך היהודי, שביקשה להקים בית ספר במקום.
עניי ירושלים שמעו על תוכניתו של סבאג ובתגובה פלשו לשטח הריק וללא כל אישור הקימו צריפים, חדרים ואוהלים, בטענה שמונטיפיורי ייעד את השטח למגורים לעניי ירושלים. בשנת 1887 הוגשה תביעה משפטית נגד סבאג בלונדון, וסבאג נעתר להעביר את הקרקע לאחריות "קרן מזכרת משה".
בשנת 1892 נעשה מאמץ ראשון לפנות את התושבים שהתנחלו בשטח, ומנו כבר למעלה ממאתיים משפחות. בסופו של דבר הצליחו להעביר חלק קטן מהתושבים למגרש ששכן בגבול שכונת "מאה שערים". בעקבות מבצע זה הוקמו שכונות עבור המפונים: "נווה שלום" (שכונתה גם "בני משה") לאשכנזים ו"שבת צדק" לספרדים - שתיהן כיום חלק משכונות נחלאות.
מבנה ומראה השכונה בהקמתה
בניית השכונה החדשה הושלמה בשנת 1893, כשלושים שנה לאחר הקמת משכנות שאננים, שלושים שנה שבהן השטח נותר ריק. ימין משה נקראה על שם משה מונטיפיורי, ומקור שמה בספר ישעיהו: "מוֹלִיךְ לִימִין מֹשֶׁה זְרוֹעַ תִּפְאַרְתּוֹ בּוֹקֵעַ מַיִם מִפְּנֵיהֶם לַעֲשׂוֹת לוֹ שֵׁם עוֹלָם" (ישעיהו ס"ג, 12).
כבר בראשיתה נחלקה השכונה לשניים: חלק אחד, שהרחוב הראשי שלו היה רחוב נתן (על שם הרב נתן מרקוס אדלר, רבה של בריטניה), יועד לאשכנזים, והחלק השני, שהרחוב הראשי שלו היה רחוב יהודית (על שם אשתו של השר מונטיפיורי), יועד לספרדים.
בתי ימין משה היו קטנים ונבנו כטורים ארוכים. הרחובות כולם רוצפו באבן, ורחובות בעלי מדרגות ירדו בתלילות לרוחב השכונה. כל בניין בשכונה היה בעל שתי קומות ובכל דירה היו שני חדרים, האחד גדול מחברו. המטבח היה בחלק האחורי של הדירה. הבתים לא דמו אחד לשני: כל בעל בית בנה את ביתו לפי צרכיו ורצונותיו. בחלק מן הבתים אף היה בור מים ששימש את המשפחה.
בשנת 1897 נחנך בית הכנסת הספרדי הגדול, ימין משה ובשנת 1898 הוקם בית הכנסת האשכנזי "בית ישראל".
אורח החיים בשכונה
שכונת ימין משה נחשבה שכונה מודרנית ביותר ונקיה ממחלות. רבניה הספרדים והאשכנזים היו דתיים, אך לא נחשבו ל'קנאים'. הורים בימין משה התירו לנערי הרובע היהודי להיפגש עם בנותיהם, בדרך כלל בבתי הקפה שבמושבה הגרמנית הקרובה. התושבים עסקו בעיקר בדת ובמסחר; בימין משה התגוררו גבאים ורבנים רבים, כמו גם סוחרים משכילים. השכלתם של הסוחרים ושליטתם בשפות זרות גרמו לפריחת עסקיהם שהתנהלו בדרך כלל בעיר העתיקה. יעקב יהושע מביא בספרו "שכונות בירושלים הישנה" עדות בעברית ובלאדינו על אופייה של השכונה:
"זו הייתה שכונה של חכמים גדולים - איסטה אירה קומפניה די חכמים גראנדיס... בעלי ראשים גדולים - איראן קאב'יסאס גראנדיס. גאונים שלא מצאת כדוגמתם בשום עיר אחרת"
בהמשך הפכו בתי השכונה לרכושם הפרטי של התושבים: כזכור, יוסף סבאג חשב בטעות שאדמות ימין משה היו כלולות בין האדמות שרכש השר מונטיפיורי. כשהשלטון הבריטי דרש לראות את שטרי המכירה עבור שכונת ימין משה, לא נמצא כל שטר: השטר היחיד שנמצא התייחס לרכישת אדמות משכנות שאננים. בסופו של דבר השלטונות הבריטיים ויתרו על השטרות, והבתים הפכו לקניינם של התושבים.
השכונה עד מלחמת העצמאות
במרוצת השנים לא נשמר המאזן בין אשכנזים לספרדים בשכונה. תושבים אשכנזים רבים עזבו ותושבים ספרדים תפסו את מקומם. בשל היות השכונה שכונת סְפר, מחוץ לחומות העיר, תושבי השכונה מצאו את עצמם תחת סכנת התקפה מתמדת מצד ערביי הסביבה. בשנת 1920 הקימו התושבים שערים לשכונה כדי לתחום אותה, אך למרות זאת השכונה הייתה נתונה תחת התקפות קשות במאורעות תרפ"ט (1929) אז פרצו ערבים לשכונה.
השכונה נפגעה גם בפרעות תרצ"ו-תרצ"ט (1939-1936). המצב הקשה מתואר במכתב ששלחו מורים בבית הספר "מזרחי" השכונתי: המורים פנו למנהל תלמוד התורה על מנת שישיג להם אישורים ביטחוניים לנשיאת נשק. המכתב בא בעקבות התנכלויות חוזרות ונשנות כלפי התושבים ורצח של אחד מתושבי השכונה.
מצב השכונה החל להידרדר כבר ב-1929, ובשנת 1948 אחרון התושבים הוותיקים עזב את ימין משה.
במלחמת העצמאות
לשכונת ימין משה היה תפקיד חשוב במלחמת העצמאות, בהיותה מגשרת בין העיר החדשה לבין העיר העתיקה שבתוך החומות. עם זאת, היה קשה להגן על השכונה, בשל מיקומה בשיפולי הר ומוקפת בשכונות ערביות.
"ההגנה" החלה לשלוח כוחות לימין משה בשמחת תורה 1947, כוחות שבהם נטלו חלק גם תלמידי תיכון. ב-10 בפברואר 1948, כארבעה חודשים לאחר מכן, הסתערו כוחות ערביים על בית עבדאללה, בית ערבי שנבנה מעל לימין משה (כיום: בית הקונפדרציה). הכוחות הערביים, שהשתלטו על בית עבדאללה, שלשלו לשכונה שלמטה חביות חומר נפץ. הסיוע בא מצד אחד ממפקדי "ההגנה" ששמרו במקום, אברהם מיכאל קירשנבאום, שירה מגג אחד הבתים ופגע בכמה תוקפים וחביות חומר נפץ. קירשנבאום נורה דקות ספורות לאחר מכן על ידי חיילים בריטים, פעם ראשונה מגג מלון המלך דוד ונפצע קל, אך בירייה שנייה, נפצע אנושות מכדור דום-דום שנורה מגג בניין "האחים דוד" לפי עדות האחות פנינה, ומת מפצעיו לאחר יומיים בסניף בית החולים "הדסה" שהיה ברחוב החבצלת דהיום. התושבים ייחדו בשכונה פינת זיכרון לקירשנבאום. זמן קצר לאחר מכן מונה שלמה חרל"פ, צעיר ירושלמי בן 27, למפקד ימין משה. המעבר היחיד בין ימין משה לבין שאר השכונות בירושלים החדשה היה במקום בו נמצא כיום רחוב ז'בוטינסקי שבטלביה.
רבים מתושבי השכונה עזבו אותה, והשכונה בוצרה על מנת לשפר את המצב הביטחוני בה. לשם כך נהרסו "בתי טורא", וגם כדי לאפשר תנועה מבלי להיחשף לצלפים שבהר ציון. הבריטים השתלטו על בית עבדאללה ומדי פעם ירו משם לעבר ימין משה.
בליל 14 במאי, יום עזיבת הבריטים את ארץ ישראל והכרזת המדינה, ננטשה השכונה לגמרי ותושביה עברו לבתים ערביים נטושים בשכונת רוממה, אך רובם המשיכו להתפלל בשבתות בימין משה. השכונה שימשה כמעבר לכוחות צבא.
לאחר מלחמת העצמאות
בשנת 1949 עלו ארצה יהודים רבים מטורקיה. יוסף מלכי, שעמד בראש ועד העולים מטורקיה, קיבל את הצעת הסוכנות היהודית להשתכן בימין משה, שהייתה אז מגודרת וסגורה. מלכי מתאר את המקום כנטוש ומוזנח, בעל גגות שבורים וקירות פרוצים, שרידי מלחמת העצמאות. אך למרות זאת, הוחלט שהעולים מטורקיה יגורו בימין משה. בחלקה המזרחי של השכונה, חלק הגובל בחומת העיר העתיקה, לא התיישבו העולים מטורקיה, בשל הקרבה למוצבים הירדנים, אולם כעבור מספר שנים, בשל הצפיפות והצורך במקומות נוספים, הוחלט להתיישב גם בחלק זה של השכונה. בשל העזובה במקום לא שיערו העולים מטורקיה שהדבר יהווה בעיה.
ועד העולים מטורקיה המשיך בסיוע לתושבי השכונה ועזר בשיפוץ הבתים. בשל חוסר הגישה לרכב בשכונה, התושבים נשאו על גבם את שקי המלט וחומרי הבנייה. התושבים השתמשו בבארות מים, כיוון שהשכונה לא חוברה למים ולחשמל. בראשית שנות החמישים החלה העירייה לספק מים לשכונה, ולאחר מכן השכונה חוברה למערכות החשמל והביוב.
השכונה החלה להתפתח, ותושבים נוספים, אשכנזים וספרדים, התיישבו בה. יוסף מלכי פתח את המכולת הראשונה של ימין משה ברחוב מלכי (שנקרא על שמו) מול בית הכנסת הספרדי, ששופץ בעזרת האדון פרנק, רב השכונה. יוסף מלכי ואשתו יזמו פתיחת מקווה ובית מרחץ, בניין גבה-קומה ברחוב התקווה. במהלך השבוע המקווה יועד לנשים, וגברת מלכי הייתה אחראית עליו, וביום שישי הוא שימש בית מרחץ לגברים, שרחצו בו תמורת תשלום סמלי. יוסף מלכי העביר את האחריות על המכולת לתושבים אחרים, ובהמשך עברה המכולת לרחוב טורא.
בשנת 1949 נוסד "בית ספר מזרחי ימין משה", בית ספר ממלכתי דתי לבנים ולבנות, שבמשך שנים רבות נוהל על ידי ציפורה דיסקין ובהמשך שמואלי ולאחריו שלמה צחי. בתחילת דרכו שכן המוסד בבתים שונים בשכונה, וב-1950 ייחדה העירייה עבורו צריף עם חמש כיתות (במקביל לכיתות שנותרו בבתים). בהמשך ביקשו תושבי השכונה לשנות את שמו ל"הר ציון". ב-1968 התמזג המוסד עם בית הספר "יהודה הלוי" בקטמון.
שינוי פני האוכלוסייה (1977-1967)
בתחילת שנות השישים החליטה הממשלה על מבצע שיקום האזור שמול חומות העיר העתיקה: כמו משכנות שאננים, ימין משה, אזור תחנת הרכבת ירושלים והחורבה, דאז, בה שוכן כיום החאן הירושלמי. לצורך כך נוסדה החברה לפיתוח מזרח ירושלים בשנת 1966. עם תחילת פעילותה פנתה לכמה אנשי רוח, אקדמאים ואמנים כדי לסייע להם לעבור לגור בבתי השכונה, במטרה לפנות את תושבי השכונה ולשנות את צביונה. בשנה שלפני מלחמת ששת הימים, עת הייתה השכונה שכונת ספר, התפנו תושביה בדרך כלל מרצון, ובתמורה קיבלו פיצויים שעל פי מחקר שנעשה על ידי בית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, לא הספיקו כמעט בשום מקרה לרכישה דירה חדשה. תושבים אלו, ברובם מעוטי אמצעים שהתגוררו בימין משה בדמי מפתח, נאלצו לקחת הלוואות למימון רכישת דירתם החלופית ולשקוע בחובות. לאחר המלחמה, משהפכה השכונה לאזור מרכזי ומבוקש, ולאחר הניסיון המר של חבריהם, הם התנגדו לפינויים.בשנת 1968 הודיע שר האוצר פנחס ספיר על הפקעתה של הקרקע לצורכי ציבור לפי פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) 1943, והרשה לחברה לפיתוח מזרח ירושלים להשתמש בכל הסמכויות הנתונות לו לפי הפקודה. תושבי ימין משה עתרו לבג"ץ נגד ההפקעה בטענה כי אין שר האוצר רשאי להשתמש בפקודת הקרקעות הפוגענית, בשעה שישנו חוק בינוי-פינוי שמטרתו זהה, ופגיעתו בתושבים פחותה. עתירה זו נדחתה על ידי ביהמ"ש בנימוק ששני החוקים עומדים זה לצד זה ותכליותיהם שונות ושר האוצר רשאי להפעיל את החוק המתאים לדעתו. חרף התנגדות התושבים, ומחאתם בכל הנוגע ללחץ שהפעילו פקידי החברה, התושבים התפנו. תושבים רבים התמרמרו על חוסר הצדק שנעשה להם במהלך הפינוי מימין משה. התמרמרות זו הייתה אחת הסיבות לפעולות המחאה של הפנתרים השחורים, שכן שינוי פני האוכלוסייה נשא אופי עדתי - תושבי השכונה שנאלצו להתפנות היו מזרחים, בעוד אלה שבאו במקומם היו בעיקר אשכנזים.
ימין משה כיום
לאחר פינויים של תושביה המקוריים, שינתה ימין משה את פניה לבלי הכר. דיירים חדשים התיישבו בבתים, רובם אמנים, סופרים, ציירים ואנשים אמידים. השכונה הפכה לשכונת מגורים יוקרתית, עם בתים המאוכלסים באופן חלקי ברוב ימות השנה. בשכונה התמקמו גלריות ציירים רבות, והוקם בה מרכז למוזיקה ובית הארחה. טחנת הרוח המקורית, שעדיין עומדת בכניסה לשכונה, הפכה למוזיאון ובסמוך לה נבנתה מרפסת תצפית שממנה נשקף נוף מרהיב של חומות העיר העתיקה. סמוך לטחנת הרוח, מאחורי זכוכית, ניצבת המרכבה של מונטיפיורי, כשבמרכז סמל המשפחה והמילה "ירושלים". המרכבה המקורית הובאה לירושלים אחרי מותו של השר מונטיפיורי בידי בוריס שץ, אולם בשנת 1986 הוצתה המרכבה ונשרפה כליל. המרכבה שנמצאת כיום היא שיחזור של המרכבה המקורית. החברה לפיתוח מזרח ירושלים עדיין אחראית לתחזוקת השכונה ותושביה משלמים לה דמי אחזקה בנוסף לארנונה.
לינדה רונסטאדט
רונסטאדט הקליטה יותר מ-30 אלבומי אולפן והשתתפה בכ-100 אלבומים אחרים. הפיקה תקליטים בסגנונות רבים (רוק אנד רול, פופ, מריאצ'י, ג'אז, קאנטרי, אופרה) וידועה כאחת המבצעות המגוונות, בעלות הקריירה המקצועית הארוכה, והמצליחות ביותר מבחינה מסחרית בכל הזמנים. רונסטאדט הייתה הזמרת עם שיעור המכירות הגבוה ביותר בשנות ה-70, ובעלת שלושה אלבומים בראש טבלת המכירות, עשרה בטופ-10 ועשרים ושבעה בטופ-100. כשחקנית הייתה רונסטאדט מועמדת בשנת 1984 לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בקומדיית ההרפתקאות המוזיקלית "הפיראטים מפנזנס" וזכתה בפרס אמי בשנת 1989 על הופעת האורח שלה בסדרת הטלוויזיה "Great Performances". בשנת 2014, צורפה רונסטאדט להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה
היא התחילה את הקריירה המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחלתה סגנון השירה שלה היה מושפע מאדית פיאף ולולה בלטראן.
ניסיון ההתנקשות בניקולאס מדורו
דיווחים
על פי מקורות שונים, התקיפה התבצעה בעזרת כלי טיס בלתי מאויש או רחפנים מצוידים בחומרי נפץ בזמן נאום שנשא מדורו לכבוד יום השנה ה-81 למשמר הלאומי הבוליבריאני של ונצואלה. מדורו עצמו לא נפגע מהפיצוצים, אך, לטענת גורמי הממשל, שבעה חיילי המשמר הלאומי נפצעו.
מנגד, מקורות שונים טוענים כי לא היה כלל ניסיון התנקשות וכי מדובר בפיצוץ בלוני גז בבניין סמוך.
בנאום שנשא כשעתיים לאחר האירוע, מדורו האשים את הימין הקיצוני במדינה, את נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס ואת גורמי הימין הקיצוני הקולומביאני באחריות לניסיון ההתנקשות, וטען שנעצרו מספר חשודים במעורבות באירוע. חואן מנואל סנטוס הכחיש את ההאשמות.
לקיחת אחריות
קבוצה בשם "Soldados de Franelas" (חיילים בחולצות T) הודיעה בטוויטר שהיא לוקחת אחריות על ניסיון החיסול, תוך שהיא טוענת שהרחפנים נפגעו מאש צלפים.
Wanted (שיר של ואן ריפאבליק)
Wanted הוא סינגל של הלהקה האמריקאית ואן ריפאבליק, שיצא על ידי אינטרסקופ רקורדס ומוזלי מיוזיק גרופ כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי שלהם, Human, ב-6 בספטמבר 2019. הסינגל נכתב על ידי ראיין טדר, ברנט קטצל, קייסי סמית', טיילר ספרי וזק סקלטון, והופק על ידי ראיין טדר, ברנט קטצל, טיילר ספרי וסטיב וילמונט. ב-20 בדצמבר 2019, יצאה גרסה חדשה לשיר בשם "Wanted (String Mix)", שכללה כלי מיתר נוספים. נכון ליוני 2021, לשיר יש יותר מ-79 מיליון השמעות בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-6 בספטמבר 2019. נכון לדצמבר 2021, לווידאו קליפ למעלה מ-65 מיליון צפיות ביוטיוב. הווידאו קליפ של "Wanted (String Mix)" יצא ב-23 בדצמבר 2019. בווידאו קליפ, ניתן לראות את ראיין טדר מבצע את השיר בזמן שהתזמורת הסימפונית של קולורדו מנגנת ברקע. נכון לדצמבר 2021, לווידאו קליפ של, יש למעלה מ-5 מיליון צפיות ביוטיוב.
ברימסטון
ברימסטון (באנגלית: Brimstone. מילולית 'גופרית') הוא טיל אוויר-קרקע / טיל קרקע קרקע בריטי שפותח על ידי MBDA עבור חיל האוויר המלכותי. הוא תוכנן בתחילה להיות טיל מסוג "שגר ושכח" נגד קבוצות גדולות של משוריינים באמצעות מכ"ם מילימטרי פעיל כדי להבטיח דיוק גם נגד מטרות נעות. הניסיון בלחימה באפגניסטן הוביל להחלטה להוסיף אפשרות של הנחיית לייזר היברידית (בשילוב עם יכולות קיימות).
מלבד חיל האוויר המלכותי, הטיל נמכר ונמצא בשימוש סעודיה ואוקראינה. באוקראינה הוא מורכב על גבי משגרי קרקע מאולתרים המורכבים על משאיות קלות.
יחסי בולגריה–תאילנד
יחסי בולגריה–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הבולגרית לבין ממלכת תאילנד. שגרירות בולגריה בהאנוי מייצגת אותה בתאילנד וכן היא מחזיקה בקונסוליה בבנגקוק; מצד תאילנד, השגרירות בבוקרשט אמונה על היחסים בין המדינות וכן בבעלותה קונסוליית כבוד בסופיה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-10 באפריל 1974, ושנה לאחר מכן הוקמה שגרירות בולגריה בבנגקוק, שנסגרה ב-2011.
בשנים האחרונות ניכר מאמץ לחזק את היחסים ובמהלך 2019 לבדה ערכו שרת החוץ של בולגריה אקטרינה זכרייבה ועמיתה מתאילנד דון פרמודוויני שלוש פגישות, ובדצמבר אותה שנה נחתמה טיוטת הסכם הסגרה.
סחר
בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות ב-120 מיליון דולר. בין הסחורות שבולגריה ייצאה לתאילנד גם ציוד אלקטרוני, גומי ועוד; בין הסחורות שתאילנד ייצאה לבולגריה ניתן למצוא ציוד אלקטרוני, ציוד רפואי ומספוא לבעלי חיים.
Volume Two
Volume Two הוא אריך נגן של להקת סופט מאשין, אשר יצא ב-1969. באלבום ניכרת השפעת הג'אז המציג את ההומור, דאדאיזם והפסיכדליה כפי שהוצג באלבום הבכורה של הלהקה, The Soft Machine שיצא ב-1968.
האלבום הושפע מהאלבום של פרנק זאפה, Absolutely Free, וכולל שתי יצירות ארוכות ושני שירים קצרים המוצגים כמעבר. בהמלצתו של זאפה, הלהקה חילקה את היצירות לחלקים קטנים כדי להגדיל את ההכנסה של הלהקה מתוך האלבום.
לדברי מילות השיר "Have You Ever Bean Green?" הלהקה מודה לThe Jimi Hendrix Experience להקתו של ג'ימי הנדריקס אשר נתנו להם להופיע איתם בניו יורק ב-1968, ובכך נצבר להם קהל גדול יותר. שם השיר בא משם האלבום והשיר של The Jimi Hendrix Experience Are You Experienced?.
השיר "Dedicated to You But You Weren't Listening" נכתב לחבר הלהקה קווין איירס שעזב את הלהקה כדי לחיות באי איביזה.
ביצוע
עם:
חצי מרתון ולנסיה
חצי מרתון ולנסיה (בספרדית: Medio Maratón de Valencia) היא תחרות ריצה שנתית למרחק של חצי מרתון (21.1 ק"מ) המתקיימת בולנסיה, ספרד. התחרות מאורגנת על ידי מועדון הספורט S.D. Correcaminos האחראי גם לארגון מרתון ולנסיה. במהלך השנים נקבעו בריצה מספר שיאי עולם.
היסטוריה
האירוע התקיים לראשונה בשנת 1991 כריצת 20 ק"מ והמשייך להתקיים בממסגרת זאת עד לשנת 2005. החל משנת 2006 הוגדל המרחק לחצי מרתון. השינוי הוביל לעלייה גדולה במספר המתחרים ובאיכות התוצאות. בשנת 2013 סיימו את הריצה מספר שיא של 9328 מתוך כ-10,300 שהחלו אותה.
בשנת 2017 קבעה הרצה הקנייתית ג'וסלין ג'פקוסגיי שיא עולם לנשים כשקבעה זמן של 1:04:51 שעות. בשנת 2018 קבע הרץ הקנייתי אברהם קיפטום בריצה שיא עולם חדש, 58:18 דקות. שנה לאחר מכן נשבר השיא בחצי מרתון קופנהגן על ידי ג'פרי קומווארור, שהוריד 17 שניות מהשיא הקודם.
מנצחי חצי המרתון
הרשימה מתייחסת רק לשנים 2006 והלאה, בהן התקיימה התחרות במתכונת של חצי מרתון
טרודוניים
טרודוניים (שם מדעי: Troodontidae) היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת התרופודה שחיו בסוף היורה ובקרטיקון מלפני 66–160 מיליון שנה.
דינוזאורים אלה היו קטנים ונראו כמו עופות בזכות נוצות שהמדענים מעריכים שהיו להם. היה להם גוף קל, לסתות בעלות שיניים וזנב מוגבה עטור נוצות. הם חיו ברחבי אמריקה הצפונית ואירואסיה ביערות וחלקם חיו באזורים הקרובים לקטבים והיו צריכים לשמור על חום גוף קבוע.
הגדולים מביניהם היו הלטניבנטריקס שהגיע לאורך 3.5 מטר והטרודון שהגיע לאורך 2.5 מטרים ושקל 50 קילוגרם. הקטן ביותר היה מהקטנים שבדינוזאורים, האנכיאורניס שהגיע לאורך 34 סנטימטרים ושקל 110 גרם (קיימת סברה שהוא היה שייך למשפחה אחרת).
ייתכן מאוד שמשפחה זו הייתה מאבותיהם של העופות המודרניים.
ויליאם לי (עבד)
ויליאם "בילי" לי (William "Billy" Lee, ידוע גם כוויל לי; 1750–1828) היה משרתו האישי של ג'ורג' וושינגטון והיחיד מבין עבדיו של וושינגטון ששוחרר על ידו, בצוואתו. מאחר ששירת לצדו של וושינגטון לאורך כל מלחמת העצמאות של ארצות הברית ולפעמים מופיע לצדו בציורים, לי היה האפרו-אמריקאי הידוע ביותר בזמנו.
לפני המהפכה
ויליאם לי נולד בסביבות 1750 ונקנה ב-27 במאי 1768, כאשר היה רק בן-עשרה, על ידי ג'ורג' וושינגטון, כפי שתואר ביומנו של וושינגטון כ"וויל המולאטי" (Mulatto Will), מעזבונו של הקולונל המנוח ג'ון לי ממחוז ווסטמורלנד שבוירג'יניה, עבור 61 פאונד ו-15 שילינג. ויליאם שמר על שם המשפחה "לי" מבעליו הקודמים. באותה הזדמנות נקנו גם אחיו של ויליאם - פרנק ושני עבדים אחרים. וושינגטון שילם מחיר גבוה עבור ויליאם ופרנק, מאחר שהם אמורים היו להיות עבדים במשק הבית ולא פועלי שדה . ויליאם ופרנק נבחרו לעיתים קרובות כמשרתי בית, שניתנו להם אחריויות וזכויות שרוב העבדים לא נהנו מהן. פרנק הפך למשרת של וושינגטון במאונט ורנון, ואילו ויליאם שירת במגוון תפקידים, ובהם המשרת (הגבר) האישי או עובד משק הבית של וושינגטון. כמשרתו, מילא לי תפקידים כגון הברשת שיערו הארוך של וושינגטון וקשירתו מאחורי ראשו.
לפני מלחמת העצמאות של ארצות הברית, לי היה נוסע לעיתים קרובות עם וושינגטון לבית הנבחרים בוויליאמסברג, וירג'יניה, או למסעות כמו משלחת מחקר לעמק אוהיו ב-1770 ולקונגרס הקונטיננטלי הראשון בפילדלפיה ב-1774. לי שירת לצדו של וושינגטון לאורך 8 שנות מלחמת העצמאות, כולל החורף בוואלי פורג'  והמצור על יורקטאון. לדברי ההיסטוריון פריץ הירשפלד, לי "רכב לצדו של וושינגטון בעיצומו של קרב, מוכן להושיט לגנרל סוס חלופי או את הטלסקופ שלו או כל דבר אחר שהיה צריך". לי רכב לצד וושינגטון כשיצא לסייר בביצורי ההגנה והפך לדמות מוכרת כשעל כתפו משקפת גדולה בנרתיק עור.
לאחר המלחמה
אשתו של לי הייתה מרגרט תומאס לי, אמריקאית חופשייה מפילדלפיה, שעבדה בעבר כמשרתת במפקדתו של וושינגטון בזמן המלחמה. למרות שנישואי עבדים לא הוכרו על ידי החוק בווירג'יניה, ב-1784, על פי בקשת הזוג, וושינגטון ניסה לארגן מעבר של מרגרט למאונט ורנון לחיות עם בעלה. לא ידוע אם אכן הגיעה למאונט ורנון.
אפילו לאחר פרישתו של וושינגטון מהנשיאות, נכויותיו של לי מנעו ממנו לבצע את תפקידיו הקודמים, והוא בילה את שנות חייו האחרונות כסנדלר במאונט ורנון במאבק עם אלכוהוליזם. ותיקי מלחמת העצמאות שביקרו במאונט ורנון נהגו להעלות עמו זיכרונות על המלחמה.
במותו של וושינגטון ב-1799, הוא שחרר את ויליאם לי בצוואתו, באזכורו את "שירותיו הנאמנים במהלך מלחמת העצמאות". לי היה היחיד מבין 124 עבדיו של וושינגטון ששוחרר במפורש בצוואתו. שאר העבדים שוחררו עם מותה של אשתו, מרתה וושינגטון (153 עבדים נוספים שחיו במאונט ורנון היו רכוש עזבונו של בעלה הראשון של מרתה ולא יכלו להשתחרר על ידי וושינגטון). ללי ניתנה קצבה בסך 30 דולר בשנה עד סוף חייו, ואופציה להישאר במאונט ורנון אם רצונו בכך. לי בחר להישאר עד סוף חייו במאונט ורנון, ושם הוא קבור.
הר אמיר
הר אמיר הוא הר בגובה 443 מטרים מעל פני הים בהרי אילת. הוא ממוקם לצד נחל אמיר, בין עמודי עמרם בצפון לבין נחל שחורת מדרום, כ־8 קילומטרים מצפון לעיר אילת. ההר קרוי על שם אמיר שמעון, שלחם בסיירת שקד והציל את חייו של חייל אחר, שגם שמו הוא אמיר.
טיולים ותצפית
ההר נמצא בסמוך לעמודי עמרם ולנחל שחורת. הוא מורכב ממספר סוגי סלעים, כמו אבני חול, סלעי גיר הסלעים הרבים מקנים לסביבה מספר צבעים ותצורות סלעים מגוונות. כמו כן, בהר נמצאות מערות כרייה, בהן כרו בעבר נחושת. ניתן למצוא בהר סלעים המכילים נחושת (בגווני כחול־ירוק) וגופרית (בגווני צהוב). באזור ההר חולפים מספר שבילים, כמו גם שביל ישראל. מההר ניתן לצפות על דרום הערבה, פארק התעשייה שחורת, אילת, עקבה, הרי אדום ומפרץ אילת.
גביע אפריקה לאומות 2006
גביע אפריקה לאומות 2006 היה הטורניר ה-25 של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך במצרים מה-20 בינואר עד ה-10 בפברואר בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. התחרות הפגישה 16 נבחרות כדורגל מאפריקה ובטורניר זכתה המארחת מצרים לאחר ניצחון בגמר על נבחרת חוף השנהב בבעיטות הכרעה 4–2 לאחר תיקו 0 בסיום 120 דקות.
הזכייה של מצרים הייתה החמישית שלה.
אצטדיונים
להלן האצטדיונים שאירחו את המשחקים:
טבלת מלכי השערים
5 שערים
4 שערים
3 שערים
2 שערים
אנטל קובאץ'
ביוגרפיה
קובאץ' מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם; מדליית זהב (1993) ומדליית כסף (2001). באליפויות אירופה הוא זכה בשש מדליות. מדליית כסף (2004) וחמש מדליות ארד (1992, 1993, 2002, 2003 ו-2004).
במהלך הקריירה קובאץ' זכה בעשרות מדליות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי פריז ומוסקבה היוקרתיים.
אימון משקולות
אימון משקולות (באנגלית: Weight training) הוא שיטת אימון למטרות פיתוח כוח ועלייה במסת השריר (היפרטרופיה) באמצעות התנגדות. כאשר הוא נערך בצורה נכונה, אימון משקולות עשוי להוביל לשיפור הבריאות ולהרגשה טובה. לפי השיטה הפופולרית, נהוג לבצע את האימון עם משקל ההולך וגדל עם הזמן, כאשר משתמשים במגוון רחב של תרגילים ומכשירים על מנת להתמקד בקבוצות שרירים מסוימות. מקובל השימוש של בין 1–6 חזרות לפיתוח כוח, 6-12 להיפרטרופיה (הגדלת מסת השריר) ו-13 ומעל לסיבולת. אימון משקולות מסווג לרוב כאימון אנאירובי (בלתי תלוי בחמצן לייצור אנרגיה) למרות שיש אשר התאימו אותו לסיפוק התועלת הקיימת גם באימון אירובי.
עקרונות
חזרה - פעולה של הרמת המשקל והורדתו שוב, בצורה מבוקרת.
סט (בעברית: מערכה) - מקבץ המורכב ממספר חזרות המבוצעות זו אחר זו וללא הפסקה ביניהן.
מנוחה בין סטים - הזמן בו השרירים מתאוששים (בין סט לסט) ולא מתבצעת עבודה.
טווח תנועה - גודל המרחק שמתבצע באמצעות תנועת המפרקים.
מספר החזרות בסט תלוי במטרתו של המתאמן. בדרך כלל סטים עם פחות חזרות מבוצעים עם משקל גדול יותר. קצב החזרות גם הוא גורם חשוב.
מקובלת הדעה כי:
בדרך כלל מבוצעים 1–6 סטים בתרגיל, ו-1–3 תרגילים לקבוצת שרירים, עם הפסקות קצרות בין כל סט. אורך ההפסקות קובע באיזו מערכת ישתמש הגוף לייצור האנרגיה. לדוגמה, בעת ביצוע סדרת תרגילים עם הפסקות קצרות מאוד או ללא הפסקות כלל, ישתמש הגוף בעיקר במערכת האירובית ליצירת האנרגיה לה הוא זקוק.
אימון משקולות בחדר הכושר
מטרת הפעילות בחדר הכושר היא עלייה במסת השריר לשם השגת התכליות הבאות: כך למשל, מי שעושה דיאטה על מנת לרדת במשקל, עשוי להאיץ אותה אם יתאמן בחדר הכושר ויעלה את כמות הקלוריות שהוא שורף במצב מנוחה. ספורטאי - מקצועי או חובב - שעומד בפתח עונת אימונים, עשוי להוסיף תרגילי משקולות בשבועות הראשונים של העונה כדי להגדיל את מסת השרירים ולהכין אותם למאמץ שיידרש מהם במהלך העונה.
תזונה משלימה
צריכת כמות מספקת של חלבונים חשובה ביותר לבנייתם של שרירי הגוף בעת אימוני משקולות. מקורות רבים ממליצים למתאמנים על דיאטה עשירה בחלבונים, בין 1.4 ל-2.2 גרם של חלבונים לקילוגרם משקל גוף. לשם כך יש מתאמנים הצורכים אבקת חלבון מיד לאחר האימון, או לחלופין אוכלים מאכלים עשירים בחלבון כמו בשר, דגים, ביצים, מוצרי חלב, סויה וקטניות. לצריכת כמות "מוגזמת" של חלבונים אין השלכות שליליות, בניגוד לדעה הרווחת לפיה הגזמה בצריכת חלבונים אינה רצויה, מכיוון שחלבונים עודפים אשר הגוף איננו זקוק להם לבניית השרירים מומרים על ידי הכבד לשומן אשר נאגר בגוף.
ארוחה קלה ומאוזנת לפני אימון (בדרך כלל בין שעה לשעתיים לפני) מבטיחה כי כמות מספקת של אנרגיה וחומצות אמינו תהיה זמינה לתרגילים הנמרצים. שתיית מים חשובה למניעת ביצועים ירודים בגלל התייבשות, והיא נעשית במקביל ולאורך כל האימון. מקובל לצרוך משקה חלבונים מיד לאחר האימון, משום שמתאמנים רבים מאמינים כי הספיגה והשימוש בחלבונים בשלב זה מוגברת, אך אין הדבר נכון. בנוסף, נצרך גם סוכר (כל סוכר פשוט) על מנת לחדש את מלאי הגליקוגן אשר פחת במשך האימון. מתאמנים מסוימים לוקחים עוד חומרים נוספים (למשל קראטין) לעזרה בבניית השרירים, אך יעילותם של חלק ממוצרים אלו שנויה במחלוקת ואחרים אף עשויים להיות מסוכנים.