cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדי אלברט
שירותו הצבאי
לפני מלחמת העולם השנייה ביצע עבודות מודיעין צבאי עבור שירותי הביטחון האמריקאיים. מרכז פעילותו היה מקסיקו שם צילם בזהות בדויה צוללות גרמניות שעגנו בנמלי המדינה. בשנת 1942 התגייס למשמר החופים של ארצות הברית שם שירת במשך כשנה לפני שקיבל הצעת קצונה ביחידת המילואים של חיל הים. אלברט קיבל את עיטור כוכב הארד על השתתפותו בקרב טאראווה, בו ניווט נחתת של משמר החופים עבר 47 נחתים בשטח אויב והציל אותם תחת אש כבדה.
קריירת משחק
אלברט התפרסם לראשונה כשחקן קולנוע בשנות ה-40 בסרט המלחמה "תותחן" ובדרמה "ריסוק, סיפורה של אישה". התפרסם בשנות ה-50 בדרמות "קארי" לצידו של לורנס אוליבייה בתור סוחר המכירות צ'ארלס דרואט, "מחר אזיל דמעה" בתור בארט מק'גאייר העוזר לשחקנית האובדנית ליליאן רוט ו"הג'וקר הוא פראי" בתפקיד אוסטין מאק חברו של הזמר המותקף ג'ו לואיס (פרנק סינטרה). הועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתור הפסיכיאטר קפטן מק'לאן לצידם של מרלון ברנדו וגלן פורד בקומדיה "בית התה של ירח אוגוסט".
בשנת 1953 קיבל אלברט מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו המפורסמת ביותר בקריירה בקומדיה "חופשה ברומא", בה גילם את אירבין רדוביץ' חברו הצלם של העיתונאי ג'ו ברדלי (גרגורי פק). לאחר מכן השתתף במערבון המוזיקלי "אוקלהומה!". את עשור הפריצה שלו סגר אלברט עם הופעות בסרטי המלחמה "פקודה להרוג" בתור מייג'ור מק'מהון המאמן את הסוכן הכפול ג'ין סאמרס ו"התקפה" בתור קפטן ארסקין קוני המפקד הפחדן של הפלוגה האמריקאית שנלחמת בנאצים בבלגיה.
ב-1962 השתתף בפרויקט המלחמה הקולנועי המבוסס על הרומן "היום הארוך ביותר" המתעד את יום "הפלישה לנורמנדי", בסרט גילם אלברט את קולונל תומפסון המפקד על כוחות החי"ר האמריקאיים. בשנה שלאחר מכן שיחק בסרט מלחמה נוסף המשויך למלחמת העולם ה-2, הדרמה הקומית "קפטן ניומן". בשנת 1972 חזר לקדמת הבמה ההוליוודית עם הופעתו בקומדיה השחורה "אשת החלומות" בתור אביה המגונן של הסטודנטית קלי קורקוקן (סיביל שפרד), הופעה שהספיקה לאלברט למועמדות שנייה לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1974 שיחק בדרמת הספורט הקומית "משחק מכור" בתפקיד מפקד הכלא וורדן, על הופעתו לצידו של ברט ריינולדס הועמד אלברט לפרס גלובוס הזהב. ב-1982 שיחק אלברט לצידו של הטנור האיטלקי המפורסם לוצ'אנו פבארוטי בקומדיה המוזיקלית "כן, ג'יורג'יו".
חיים אישיים
אלברט היה נשוי לשחקנית המקסיקנית מארגו במשך כ-40 שנה עד לפטירתה בשנת 1985 ממחלת סרטן המוח. השניים הביאו לעולם ילד אחד, השחקן אדוארד אלברט ג'וניור ואימצו ילדה בשם מריה שהייתה למנהלת העסקים האישית של אלברט. בשנותיו האחרונות סבל אלברט ממחלת אלצהיימר, מה שהצריך את בנו לעזוב את קריירת המשחק ולטפל בו. אלברט נפטר בשנת 2005 בגיל 99 מדלקת ריאות, הוא נקבר לצד אשתו ב"פארק הזיכרון וסטווד" שבלוס אנג'לס. לאחר מותו קיבל כהוקרה על עבודתו כשחקן כוכב טלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
יורם שניידר
יורם (פטר) שניידר (נולד ב-31 באוקטובר 1941) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל. בעל מדליית כסף ממשחקי אסיה ובעל ארבע מדליות מהמכביה (השישית 1961 והשביעית 1965). שניידר זכה 9 פעמים ברציפות באליפות ישראל במשחה ל-100 מטר גב (1959–1967) ו-6 פעמים ברציפות באליפות ישראל במשחה ל-200 מטר גב (1962–1967).
ביוגרפיה
יורם (פטר) שניידר נולד בבנימינה להורים יוצאי גרמניה. בהיותו בן שלוש עברה המשפחה לקריית עמל בעקבות עבודתו של אביו בבית חרושת למלט "נשר". כאן גדל, למד והקים את משפחתו ברבות הימים. כשהיה בן 11 נפרדו הוריו. מגיל צעיר החל לשחות. הוריו נהגו לקחת אותו לבריכת המים המלוחים של בת גלים בחיפה פעם בשבוע ובחופשות בית הספר. נוסף על השחייה הוא שיחק כדורסל ב"קבוצת הנוער אלכסנדר". הוא החל להתאמן בשחייה בשנת 1955 עם פתיחתה של בריכת "חנה סנש" בקרית עמל, בקבוצת השחייה של הפועל קריית טבעון בהדרכתו של מיכה קניץ. בהמשך הצטרף לאימוני השחייה של הנבחרת הלאומית בהדרכתו של יוסף טלקי. בעונת החורף התאמן בבריכת המים החמימים של מעיינות "גן השלושה" או בבריכה המחוממת של מלון ה"שרון" בהרצליה. לעיתים, אף הרחיקו עד לבריכת ימק"א ירושלים.
1959
בתחרויות שחייה של אסק"א שנערכו בלינץ, ביולי 1959 זכה שניידר במדליית זהב במשותף עם אלוף הנוער האוסטרי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.4 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת השחייה בבת גלים בחיפה באוגוסט הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:09.3 דקות.
1960
בתחרויות מבחן למשחקים האולימפיים שנערכו בכפר המכבי ביוני 1960 קבע שניידר את שיאו הישראלי הראשון במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:36.2 דקות.
אולימפיאדת רומא
באולימפיאדת רומא (1960) סיים שניידר במקום ה-33 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.1 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום ה-17 והלפני אחרון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם גרשון שפע, יצחק לוריא ועמירם טראובר בתוצאה של 4:37.6 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 1:11.3 דקות.
כינוס הפועל
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת "גלי גיל", ברמת גן במאי 1961 זכה שניידר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:37.9 דקות. בתחרות שחייה שנערכה בגבעת חיים ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 31.1 שניות. בתחרות שחייה שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:33.0 דקות.
1964
בתחרות שחייה שנערכה ביפעת באוגוסט 1964 קבע שניידר במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:28.5 דקות.
המכביה
בתחרות השחייה של המכביה השביעית שנערכה בבריכת גלית שביד אליהו, בתל אביב באוגוסט 1965 זכה שניידר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.6 דקות. בנוסף, היה שותף לשיא ישראלי חדש במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:22.3 דקות.
1966
בתחרות מבחן שנערכה בבריכת גלית ביוני 1966 קבע שניידר במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:07 דקות והצטרף לנבחרת השחייה הלאומית שיצאה למסע תחרויות בינלאומיות באירופה.
משחקי אסיה
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר אותה שנה זכה שניידר במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם גרשון שפע, אברהם מלמד ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 4:18.4 דקות.
1967
בתום אליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1967 לאחר שקבע שני שיאים ישראלים במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.8 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:25.4 דקות, הודיע שניידר על פרישתו משחייה תחרותית.
מאמן שחייה
לאחר הפרישה השיג שניידר תואר ראשון בחינוך גופני. הוא עבד כמאמן שחייה בקבוצת השחייה של הפועל מגידו, הפועל קריית טבעון וכיום מאמן בקבוצת השחייה של הפועל עמק יזרעאל. בעבר שימש כמרצה במסלול הכשרת מורים לחינוך גופני ומדריכי שחייה במכללת אוהלו.
שחיין למסטרס
בשנים האחרונות משתתף שניידר בתחרויות שחייה למסטרס והחזיק בשיאי ישראל לגילאים שונים.
קם דינא
הפסק
הלכה זו שהייתה נתונה במחלוקת בדור השני לאמוראים - בין רבי אבא לרבי ירמיה, מתייחסת לשאלה, מה תהיה ההלכה בפסק בית דין, לאחר שהמצב השתנה (מעצמו), ואף ידוע היה בפסק הדין שהמצב השתנה, ולפי המצב החדש ניתן לחזור ולתבוע סכום כסף מאדם, לאחר שכבר נפסק שהוא פטור מלשלמו. לפי רבי ירמיה, אכן ניתן לחזור ולתבוע את סכום הכסף ודין התורה חוזר, אך רבי אבא פוסק - וכן נפסק להלכה - שלאחר שדין התורה נפסק, הוא סופי, ואם נפסק שסכום כסף מסוים שייך לאדם אחר, הוא לא יכול לחזור ולתבוע אותו.
התייחסויות בתקופת התנאים
פסק הדין כבר נידון במחלוקת בימות התנאים, בין הדיין אדמון לבין שאר החכמים. הנידון היה באדם שידוע שחלקת קרקע מסוימת שייכת לו, ואף ידוע היכן בערך היה מקומה של חלקה זו, אלא שהשטח ששם אבדה חלקת הקרקע היה בידי ארבעה אנשים שונים, כך שלא היה ניתן לתבוע אף אחד מהם, שהרי לצידו של כל אחד בנפרד ניצב הכלל המוציא מחבירו עליו הראיה. לאחר תקופה נמכרה חלקת הקרקע שהייתה בידי ארבעת אנשים לאדם אחד. לכאורה, במצב כזה יכול בעל חלקת הקרקע האבודה לתבוע את מי שמחזיק בקרקע עכשיו, להחזיר לו את חלקת הקרקע שקיימת איפשהו בתוך קרקעותיו.
במקרה כזה, פסק אדמון כי התביעה אכן שרירה וקיימת, והנתבע חייב להחזיר את חלקת הקרקע האבודה. עליו לבחור בחלקת קרקע כלשהי בתוך שדהו, ואותה הוא יחזיר, שהרי אף על פי שלא ידוע היכן היא חלקת הקרקע, ידועות מידות הקרקע שאבדה, ומכיוון שברור שהיא קיימת בתוך חלקת קרקעותיו של הקונה, עליו להחזיר חלקת קרקע שווה מקרקעותיו לאובד. שאר החכמים חלקו על אדמון, והם סברו שיכול הקונה לטעון לאובד טענה משפטית כזו: יכול אני להחזיר את הקרקעות לארבעת האנשים שהחזיקו בהם בעבר, ואז לא תקבל אף אחת מהקרקעות, ואם כן הרי ממילא אין לך שליטה משפטית על קרקע זו, ואף עכשיו אין לך בעלות על הקרקע. (לפי רש"י הטענה שונה מעט, והכוונה היא שהקונה אומר לו: התפשר עמי וקנה ממני חלקת קרקע במחיר טוב, ולא אחזיר את הקרקע לבעליה הקודמים והם ייקחו ממך מחיר מפולפל על חלקת הקרקע.)
התייחסויות בתקופת האמוראים
בדור האמוראים נידונה שאלה אחרת: ההלכה היא, שכאשר אדם מת, ואחיו החי מקיים את ציווי התורה ומייבם את אשתו, הוא מקבל לרשותו את כל נכסי המת. לפעמים ייתכן שנולד בן לאשת המת שלא ידוע אם הוא בן המת או בן האח חי, ואז נתונים נכסי המת במחלוקת, שהרי אם הנולד הוא בן המת, נמצא שדין הייבום היה בטעות (ואף באיסור חמור של "אשת אח") וכל נכסי המת שייכים לבן, אך ייתכן שהבן הוא בנו של אח המת ואם כן נכסי המת שייכים לאח. במקרה כזה תקף הכלל ממון המוטל בספק חולקים. הפולמוס הוא כאשר האח המייבם מת, ואז פונה האדם שזהותו מוטלת בספק לבני האח המייבם שמת וטוען בפניהם: אם אני בן המת, נמצא שהחצי שקיבל אביכם בנכסי המת מדין "ממון המוטל בספק" היה בעצם שלי. ואם אחיכם אני - בן האח המייבם, אם כן מגיע לי חלק בירושה ככולכם, כך שאת הסכום הפחות מבין השניים חייבים אתם להחזיר לי.
במקרה כזה, פוסק רבי ירמיה שהטענה שרירה וקיימת בבית הדין, אך רבי אבא חידש כי "קם דינא", כלומר לאחר שפסק ההלכה נפסק על הכלל "ממון המוטל בספק חולקין" שמחצית מהנכסים שייכים לאח המייבם, לא ניתן שוב להוציאם בשום טענה (אלא אם כן יתברר שפסק הדין היה בטעות), ואף לא בטענת "ממה נפשך", שפירושה שבין אם המציאות היא כך ובין אם המציאות היא כך מגיע לי סכום מסוים.
לפי רבי אבא, פסקו מתאים לפסק של החכמים בדורו של אדמון, ואף אדמון עצמו היה מסכים לפסק כזה במקרה כזה, שהמקרה עדיין מוטל בספק גמור - שהרי לא ידוע מהותו של הסכום הנתבע, אם מדובר בנכסי האח הראשון או בנכסי האח המייבם. זאת בשונה מהמקרה שעליו דן אדמון, שבו ידוע בבירור לכל הפחות מה האובייקט הנתבע - הקרקע שאבדה, אלא שלא ידוע היכן היא.
פרשנות
האחרונים דנים בפרשנות פסקו של רבי אבא. לפי הסברו של בעל התרומת הדשן מדובר בדין ייאוש, כלומר לאחר שנפסק הדין הראשון, התייאש האדם ה"ספק", ולפי כללי ה"ייאוש" במקרה כזה נפקעת בעלותו סופית. לפי רבי אלחנן וסרמן מדובר בהוכחה שפסקי המשפט העברי הם "דין ודאי", כלומר כאשר בית הדין פוסק פסק מסוים לפי כללי היושר והצדק, ההלכה נפסקת באופן אמיתי ומוחלט כפסק הדין אף על פי שהוא נפסק מכוח ספק וייתכן שהמציאות האמיתית שונה מפסק הדין, וגם כאשר ברור שמדובר בפסק דין שהוא בעצם פשרה כמו פסק "ממון המוטל בספק חולקין" שנפסק במקרה כזה.
הרובע השנים-עשר של פריז
הרובע השנים-עשר (בצרפתית: XIIe arrondissement) הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, בירת צרפת. הרובע נמצא במזרח העיר, והוא הרובע הראשון בגדה הימנית שעל נתיב נהר הסן. הרובע עבר שינויים משמעותיים בעשור האחרון, בעיקר בסביבות קור-סנט-אמיליון וברסי, שכעת שוכנים שם משרד האוצר הצרפתי, פארק ברסי ואקור הוטל ארנה (הארנה של ברסי).
הרובע השנים-עשר מכיל את האופרה בסטיליה, בית האופרה השני בגודלו בפריז. בית האופרה נחנך בשנת 1989, בשנת המאתיים לנפילת הבסטיליה.
גאוגרפיה
הרובע גובל בצפון ברובע האחד-עשר וברובע העשרים, במערב ברובע השלישי והרביעי, בדרום בנהר הסן, ובמזרח ביישובים הקהילתיים סן-מנדה ושרנטון-פון. גם שטחו של יער ונסן נכלל בתחומי הרובע.
ללא יער ונסן (9.95 קמ"ר), שטחו של הרובע עומד על 6.37 קמ"ר - החמישי בגודלו מבין עשרים הרבעים של פריז. יחד עם יער ונסן שטחו הוא 16.324 קמ"ר, שהם כ-15% משטחה של העיר, והוא השני בגודלו בין רובעי העיר (לאחר הרובע השישה-עשר, ששטחו כולל את יער בולון).
מלחמת הולנד–צרפת
מלחמת הולנד–צרפת (נקראת גם מלחמת הולנד, בצרפתית: Guerre de Hollande, בהולנדית: Hollandse Oorlog) נערכה בשנים 1672–1678 בין צרפת ובעלות בריתה (ממלכת אנגליה, שוודיה, מינסטר וקלן) לבין הרפובליקה ההולנדית ובעלות בריתה (האימפריה הרומית הקדושה, ספרד וברנדנבורג שהצטרפו לברית עם הולנד החל מ-1673). המלחמה הסתיימה בהסכמי ניימכן, בה שמרה צרפת על רוב כיבושיה בארצות השפלה תוך דחיקת ספרד, כמו גם השלמת העברת אלזס, לורן ופראנש-קונטה לשליטתה מידי האימפריה הרומית הקדושה.
הרקע למלחמה
הולנד הייתה בת בריתה של צרפת במשך כמאה שנים שהגיעו לסיומם ב-1668 ביצירת ברית-השלושה (אנגליה, הרפובליקה ההולנדית ושוודיה) שהביאו את צרפת להשיב לספרד את כל כיבושיה בארצות השפלה הספרדיות שהושגו במלחמת דבוליסיון. נחלות שלדעתו של לואי הארבעה עשר שייכת לו, לאחר מות חמיו פליפה הרביעי, מלך ספרד. בגלל יחסי הידידות שהיו בין צרפת לרפובליקה ההולנדית, החשיב לואי הארבעה עשר את תמיכתה של הרפובליקה ההולנדית בספרד כבגידה בצרפת.
בארבע שנות השלום, תכנן מלך צרפת את הנקמה ברפובליקה ההולנדית, כאשר המטרה שלו הייתה לפרק את ברית-השלושה. הצד העיקרי אותו רצה לצידו הייתה אנגליה, אשר כבר ניצחה פעמיים את הולנד בקרבות ימיים במלחמת הולנד-אנגליה הראשונה ובמלחמת הולנד-אנגליה השנייה. כדי להגיע להסכם עם אנגליה, שלח מלך צרפת את גיסתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, לדון עם אחיה צ'ארלס השני, מלך אנגליה. בתחילה סירבה אנגליה לעזוב את ברית השלושה אולם מלך צרפת דחף אותה לעשות זאת על ידי תמיכה כלכלית באנגליה בערך של שלושה מיליון פאונד בשנה. הסכם ההגנה והתקפה בין המדינות נחתם ב-1670 ונשאר סודי כדי שלא יגיע לאוזני שליטי הולנד.
ב-1671 השיגה צרפת את הסכמתה של שוודיה לתמוך בצורה עקיפה במלחמה בארצות השפלה על ידי תקיפת נסיכות הבוחר מברנדנבורג אם זו תצטרף ללחימה. בנוסף, הצליחה צרפת להשיג תמיכה של בישופות מינסטר ונסיכות הבוחר מקלן מהאימפריה הרומית הקדושה, שאיפשרו לה להגיע לגבול הרפובליקה ההולנדית ללא הצורך לעבור בארצות השפלה הספרדיות. בתחילת שנת 1672 נשלחו 12 אלף חיילים (5,000 פרשים ו-7,000 רגלים) למדינות אלו והתאמנו בערים בון, נויס וקייזרסוורט (בימינו רובע בדיסלדורף).
מהלך המלחמה
ב-28 במרץ 1672 הכריז צ'ארלס השני, מלך אנגליה, מלחמה על הרפובליקה ההולנדית וב-6 באפריל עשה זאת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. ב-7 באפריל הפסידה הברית הפרנקו-אנגלית בקרב הימי סולביי שמנע התקפה ימית של הולנד בידי הצי המלכותי.
לעומת הכישלון בגזרה הימית, הלחימה הקרקעית הצרפתית הצליחה. הצרפתים נמנעו מכניסה לארצות השפלה הספרדיות ונכנסו לרפובליקה ההולנדית ממזרח דרך נסיכות קלן ודרך נסיכות ליאז'. המלך לואי הארבעה עשר ונסיך דה קונדה נכנסו ממזרח וכבשו את הערים וזל (Wesel), ריינברג (Rheinberg) וחצו את הריין ב-12 ביוני. באותו הזמן כבש מרשל דה לוקסמבורג את זוולה, בישוף מינסטר התחיל את המצור על חרונינגן בצפון הולנד וויקונט טורן כבש את ארנהם וניימכן ממזרח. למרות ההצלחות הרבות, נמנע לואי הארבעה עשר לתקוף את אמסטרדם, לפי המלצת שר ההגנה שלו, המרקיז דה לובואה. תחילת המלחמה המייאשת מבחינת ההולנדים, הביא את ההולנדים לכנות את שנת 1672 Rampjaar ("שנת האסונות").
כשההולנדים הבינו כי הם לא יצליחו לנצח, הם שלחו מתווכים ללואי הארבעה עשר בו הצעתם כי ערי הריין, מאסטריכט ופלנדריה ההולנדית יועברו לצרפת בתוספת 10 מיליון לירות שטרלינג. אולם מלך צרפת דרש שטחים רבים יותר, מתן חופש דת לקתולים ודרישות נוספות שנועדו להשפיל את ההולנדים. ב-20 ביוני ההולנדים גרמו להצפות רבות במדינה ובכך מנעו מהצבא הצרפתי להתקדם. ב-8 ביולי מונה ראש הצבא ההולנדי, וילם מאורנז' (שבהמשך יהפוך למלך אנגליה), לסטאדהאודר של רוזנות הולנד וב-16 ביולי לסטאדהאודר של מחוז זיילנד. בעקבות רצח יוהאן דה ויט, ראש הדיפלומטיה ההולנדית, ואחיו ב-20 ביולי, הפך וילם מאוראנז' לשליט העיקרי של כל הרפובליקה ההולנדית. בהמשך הוא הפך ליריבו העיקרי של לואי הארבעה עשר למשך 30 שנה עד למותו של לואי הארבעה עשר.
במצב זה, לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, החליט להפר את הנייטרליות שסיכם עם מלך צרפת וכרת ברית עם נסיכות הבוחר מברנדנבורג ב-23 ביולי ועם הרפובליקה ההולנדית ב-25 ביולי. על מנת למנוע את הצטרפות צבאו לצבא הולנד, שלח מלך צרפת את ויקונט טורן לוסטפאליה ואת דה קונדה לאלזס. בדצמבר, ניצל הצבא הצרפתי את הקפיאה של ההצפות ההולנדיות ושל הנהרות והגיע לשערי האג, אשר ניצלה רק בעקבות הפשרה פתאומית שמנעה מהצבא הצרפתי להתקדם. מרשל דה לוקסמבורג ניסה לשפר את הדרכים על מנת להגיע להאג, אולם בזמן הזה הצליחו ההולנדים להתארגן ולהגן על האג. הצבא הצרפתי הסתפק בביזה ובטבח כפריים. מעשי הטבח, שהועברו בכרוזים, זעזעו את דעת הקהל ההולנדית והגרמנית. תעמולה נוספת מצידו של וילם מאורנג' גרם להפרכת המיתוס שלואי הארבעה עשר הוא מלך רודף שלום והציגו אותו כמלך אכזרי, שש לקרב, שחייב להיות מנוטרל כדי להבטיח את השלום.
ב-1673, טורן הצליח לנצח את צבא ברנדנבורג ואילץ אותם לחתום על נייטרליות. מלך צרפת כבש את מאסטריכט. ההפסדים ההולנדיים ביבשה לא השפיעו על הקרבות הימיים והצי ההולנדי המשיך לנצח את הצי הצרפתי-אנגלי בקרבות הימיים ליד האי ואלכרן (Walcheren) ביולי ובקרב טסל באוגוסט. ב-30 באוגוסט יצרו הרפובליקה ההולנדית, אוסטריה, ספרד ודוכסות לורן את "הברית הגדולה של האג" כנגד צרפת.
בעקבות הקואליציה הזו, נערכה צרפת מחדש וכוחותיה יצרו חזית הגנה מהולנד ועד אלזס, דרך חבל הריין. צרפת הצליחה לכבוש את קולמר, סלסטה ולנדאו באלזס. ניצחונות אלו היו מזעריים ביחס להפסדים שנגרמו בידי צבא האימפריה הרומית הקדושה בראשות ריימונדו מונטקוקולי, שגרם לכל הבישופים והנסיכים של האימפריה הרומית הקדושה, מלבד בוואריה, לעבור מהצד הצרפתי אל הצד של הברית הגדולה.
הפרלמנט האנגלי, שגילה כי צ'ארלס השני רצה להחזיר את הקתוליות, מחייב אותו להגיע להסכם שלום עם הרפובליקה ההולנדית ב-1674. במסגרת ההסכם חויבה צרפת לעזוב את הרפובליקה ההולנדית, מלבד העיר מאסטריכט. הצרפתים עדיין החזיקו בפראנש-קונטה שהייתה שייכת לספרדים, ומשם הם חצו את הריין והמשיכו לתקוף את צבא האימפריה הן בקרבות והן בפעולות גרילה נגד האוכלוסייה של האימפריה הרומית הקדושה. פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, הפר את ההסכם הנייטרליות עם צרפת וחזר להילחם נגדה ב-1 ביולי.
בתחילת 1675 שוודיה נכנסת למעגל הלחימה ותוקפת את נסיכות ברנדנבורג מצפון, בתמיכת הצרפתים. ביוני היא נחלה הפסד בקרב פהרבלין ונסוגה. בפברואר צרפת שלחה מספר ספינות מלחמה לתמוך במסינה שתושביה מרדו בספרדים, השולטים בעיר. הלחימה בים התיכון נמשכה עד שנת 1676. באפריל 1676, בקרב אוגוסטה, מצא מיכיל דה רויטר את מותו ולאחר ניצחון צרפתי בקרב פאלרמו ביוני, השתלטה צרפת על הים התיכון.
בפלנדריה, לואי הארבעה עשר כבש את קונדה ובושן (Bouchain) וחזר לארמון ורסאי. ביוני 1676 החלו שיחות שלום בניימכן.
בשנת 1677 המשיכה הלחימה בפלנדריה. מרשל דה לוקסמבורג כבש את ואלנסיין וקמברה. פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ניצח את וילם מאורנז' בקרב קאסל וכבש את קאסל ואיפר. ביולי אילץ מרשל דה לוקסמבורג את וילם מאורנז' לעקור את מחנהו משרלרואה. עד סוף 1677 היו ארטואה וחלק מרוזנות פלנדריה תחת שלטון צרפתי.
השוודים נצחו את הדנים בקרב לאנדסקרונה (Landskrona). באלזס פרנסואה דה קרקי (François de Créquy) ניצח את דוכס לורן וכבש את פרייבורג. אולם המאורע העיקרי ששינה את פני המלחמה בשנה זו הייתה חתונתם של מרי מיורק, יורשת העצר האנגלית, עם וילם מאורנז' באוקטובר 1677. החתונה הידקה את הברית בין אנגליה לרפובליקה ההולנדית שבעקבותיה חתמו על הסכם בינואר 1678.
למרות הידוק הקשרים האלה, מלך צרפת המשיך את לחימתו בפלנדריה וכבש את גנט בחודש מרץ. בחודש זה קרבו לסיומן שיחות השלום שנערכו בניימכן. דרישתה של צרפת, ששוודיה תקבל בחזרה את השטחים שנכבשו ממנה, נענה בסירוב של נסיכות ברנדנבורג ומלך דנמרק להחזירם. המלחמה נמשכה עוד מספר חודשים וביולי ניצח קרקי את צבא האימפריה בקרבות סמוך לריין. הפסדים אלו שיפרו את עמדת המיקוח של צרפת ובעקבותיהם נחתמו הסכמי ניימכן, החל מחודש אוגוסט, בין הצדדים הניצים. מבחינת הצרפתים, הסכמי ניימכן היו עדות לניצחונו של לואי הארבעה עשר שלאחר מכן כונה "Louis le Grand" ("לואי הגדול") וזאת אף על פי שלא הצליח לכבוש את הולנד, מטרת המלחמה המקורית, ובנוסף גרם לאיחוד אירופה נגדו.
סופה (פירושונים)
{{פירושונים|* סופה – תופעה מטאורולוגית
ראו גם
}}
לחם עם עגבניות
לחם עם עגבניות הוא מאכל מסורתי במספר מטבחים ים תיכוניים. בקטלוניה נקרא "Pa amb tomàquet", ובמיורקה נקרא Pa amb oli או Pamboli (לחם עם שמן). במלטה הוא נקרא Ħobż biż-Żejt (לחם בשמן).
המאכל מורכב מפרוסות לחם, לעיתים קלויות, אשר שופשפו בחצי עגבנייה בשלה למען הטעם, בתוספת שמן זית ומלח. לעיתים משופשף הלחם גם בשום לפני הוספת העגבניות.
המאכל נחשב למנת הדגל של המטבח הקטלוני ומוגש במסעדות רבות במקום הלחם הרגיל, לצד מאכלים כגון נקניקיות, גבינות, אנשובי, דגים, ירקות קלויים ועוד.
כריסטיאן נובואה
כריסטיאן פרננדו נובואה טייו (בספרדית: Christian Fernando Noboa Tello; נולד ב-9 באפריל 1985) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הקשר בסוצ'י ובנבחרת אקוודור.
ברוסיה
ב- עבר לרובין קאזאן הרוסית. בעונת זכה עם המועדון באליפות ראשונה בהיסטוריה של המועדון. ב-29 בנובמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בליגת האלופות בתיקו 1-1 נגד ברצלונה. במשחק זה אף ענד את סרט הקפטן.
ב-26 בינואר 2012 נובואה חתם בדינמו מוסקבה עבור 8 מיליון פאונד. ב-5 במרץ באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 לאנז'י מחצ'קלה. בעונת 2012 שיחק ב-10 משחקים במדי דינמו. ב-21 ביולי, ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת בהפסד 0–1 נגד וולגה ניז'ני נובגורוד. ב-25 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 2–3 נגד לוקומוטיב מוסקבה, לאחר כיבוש השער פרץ השחקן בבכי כיוון שלא כבש במשך תקופה ארוכה. ב-3 באוגוסט, הוא הבקיע את שער הניצחון נגד טרק גרוזני, אותו הקדיש לכריסטיאן בניטס חברו לנבחרת הלאומית שהלך לעולמו שבוע לפני כן.
פאוק סלוניקי
ב-7 בינואר 2015 חתם לשנתיים וחצי בפאוק סלוניקי.
חזרתו לרוסיה
ב-29 ביולי 2015 חזר לרוסיה וחתם חוזה לשנתיים ברוסטוב, במהלכן היה שוב שותף לסנסציה של קבוצה רוסית במפעלים האירופיים, כשהבקיע את שער הניצחון בניצחון הסנסציוני של רוסטוב על באיירן מינכן בתוצאה 3:2, במחזור החמישי של שלב הבתים בליגת האלופות.
ביוני 2017 הוחתם בזניט סנקט פטרבורג, בשורותיה שיחק עד פברואר 2018 עת הושאל לרובין קאזאן. את שערו הבקיע במשחק הליגה נגד ספרטק מוסקבה במחזור ה-23, שנערך ב-17 במרץ 2018. בתום עונת 2017/2018 חזר להרכב זניט והיה שותף לאחד המהפכים הגדולים בתולדות אירופה כשזניט קבוצתו הפכה פיגור של 4:0 במוקדמות הליגה האירופית לניצחון 8:1 במשחק הגומלין. ברם במשחק במחזור הרביעי של עונת 2018/2019 נובואה נפצע והושבת למשך חצי שנה. הוא חזר למגרשים במרץ 2019.
דני ברסלר
דני ברסלר (נולד ב-20 ביולי 1985) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי וחבר נבחרת ישראל לשעבר (דאן 2).
כריסטיאן נובואה
קריירה בינלאומית
נובואה זומן לנבחרת אקוודור לשני משחקי ידידות בסוף. לאחר שעבר לליגה הרוסית הפך לשחקן הרכב מוביל בנבחרת. במהלך מוקדמות מונדיאל 2010 השתלב נובואה בנבחרת. ב-29 במרץ 2009 הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת, שער דרמטי בדקה ה-89 שקבע תיקו 1-1 נגד, יומיים לאחר מכן הבקיע את שערו השני בתיקו 1-1 נגד. ב-7 ביוני 2009, בישל שני שערים שעזרו לנבחרת לנצח 1–2 את.
דני ברסלר
בגיל 6 החל ברסלר להתאמן בקראטה. לאחר כשנה עבר לאמנות הלחימה הסינית וו-שו. בגיל 10 החל להתאמן בטאקוונדו.
בשנת 2005 זכה במדליית זהב השישית שלו באליפות ישראל הפתוחה.
ברסלר עסק בהדרכת קבוצות ילדים, נוער ובוגרים אשר זכו בהישגים רבים באליפויות ישראל ותחרויות פתוחות באירופה.
מוזיקת העידן החדש
העידן החדש (באנגלית New-age) היא סוגה של מוזיקה שנועדה ליצור השראה אמנותית, הרפיה ואופטימיות. היא משמשת את המאזינים ליוגה, עיסוי, מדיטציה, וקריאה כשיטה לניהול לחצים, כדי להביא למצב של אקסטזה ולא טראנס, או כדי ליצור אווירה שלווה בבתים או בסביבות אחרות.
לפעמים הדבר מזוהה עם איכות הסביבה ורוחניות של העידן החדש; עם זאת, לרוב האמנים שלה אין שום קשר ל"רוחניות העידן החדש", וחלקם אף דוחים את המונח. ההרמוניה עושה שימוש רפטטיבי במודוסים ודיסוננסים ליצירת הרגשה היפנוטית, ולעיתים גם משלבת צלילי טבע.
סוגים מסוימים של מוזיקה אלקטרונית נכללים אף הם במוזיקת העידן החדש, בדרך כלל טונים רפטטיביים של סינתסייזרים או רצועות שמע ארוכות שנוצרו בסיקוונסר. בנוסף, קיים השימוש בכלי נגינה מסורתיים כמו חליל, פסנתר, גיטרה אקוסטית וכיוצא בזה. זמרה אף היא נוכחת במוזיקת העידן החדש, כאשר לרוב נעשה שימוש במזמורי סנסקריט, טיבט, השבטים האינדיאנים, או מילים המבוססות על עולם הפיות ועל מיתולוגיות כדוגמת המיתולוגיה הקלטית.
הגדרה
מוזיקת העידן החדש מוגדרת בזכות האווירה אותה היא משרה מאשר כלי הנגינה המשמשים ליצירתה; החל מכלי נגינה מערביים מסורתיים וכלה בכלי נגינה אלקטרוניים ומזרחיים. קיימים מספר סגנונות בתוך מוזיקת העידן החדש: אמביינט, מוזיקת עולם, צ'יל אאוט, אלקטרוניקה ומוזיקת חלל בין היתר.
Wobi
האתר מופעל על ידי וובי סוכנות לביטוח בע"מ, סוכנות הביטוח המקוונת הראשונה בישראל, ופועלת ברישיון של המפקח על הביטוח של מדינת ישראל.
היסטוריה
אתר wobi הוקם בשנת 2010 על ידי קבוצה של אנשי ביטוח ואינטרנט, אשר מטרתם הייתה להקים שירות אשר ישווה בין פוליסות הביטוח השונות ויאפשר את רכישתן בצורה מקוונת.
החברה, החלה את דרכה בתחום ביטוחי הרכב כאשר בשנת 2011 הקימה אתר שאפשר לראשונה לרכז, להשוות ולרכוש פוליסות ביטוח באופן מקוון. לאחר מכן אפשרה הסוכנות לרכוש סוגי ביטוחים נוספים.
בשנת 2017 השיקה החברה מנוע חיפוש השוואתי לתחום ביטוחי הבריאות, במטרה להנגיש למבוטחים מידע ולהפחית סיכוי לכפילויות ביטוח.
פרשיות
בשנת 2017 נטען שמנוע השוואת מחירי הביטוח של Wobi מנוצל למלחמה בתחרות. נטען כי חברות הביטוח משתמשות במידע שמעביר להן אתר וובי כדי לדווח לסוכנים על לקוחות שמעוניינים לעזוב. בעקבות הפרשה, הנושא הועבר לבחינת המפקח על הביטוח.
בהמשך אותה שנה, בעלת השליטה באתר וובי, חברת הביטוח וויט מאונטיין האמריקאית, הדיחה את המייסד והמנכ"ל שרון גילר, בחשד כי במשך שנים העביר לה נתוני הכנסות מנופחים בהיקף של עשרות מיליוני שקלים במטרה להגדיל את השכר והבונוסים שלו. בהמשך לכך, פורסם ב"כלכליסט" כי חברת הביטוח כלל, ששיווקה באתר של וובי ביטוחי רכב ובריאות, הגישה תלונה במשטרה נגד גילר בטענה כי זייף מסמכים בנוגע לתשלומים שהיא העבירה לוובי, והציג בהם נתונים מנופחים.
פעילות בשוק הפיננסים
בשנת 2015 החלה החברה לפעול בתחום הפיננסי, באמצעות הכלי סטטוס פנסיוני המאפשר לכל חוסך לפנסיה לראות את מצב הפוליסה שלו. החברה הייתה הראשונה לאמץ את דו"ח ועדת שטרום, שאחת מהמלצותיו היא לאפשר לצרכן להשוות ולרכוש מוצרים פיננסיים וביטוחיים באופן מקוון.
בשנת 2017 השיקה wobi אגרגטור (מנגנון לאיסוף מידע) להשוואה בין ביטוחי הבריאות התואם את הרפורמה של המפקחת על הביטוח.
באותה השנה הושק מנוע להשוואת תנאי הלוואות.
בעלות והחזקות
בסוף שנת 2012, חברת רוביקון רכשה כ-50% מהחברה, ובתחילת 2013 הגדילה את החזקותיה ל-75%.
בפברואר 2014 רכשה ענקית הביטוח האמריקאית White Mountains Insurance Group כ-50% מהחזקות החברה ולאחר מכן השלימה רכישה של גרעין השליטה תמורת 40 מיליון שקל.
בשנת 2015 השלימה החברה רכישה של 90% מאחזקת וובי.
בשנת 2017, החברה עברה לבעלות מלאה של חברת White Mountains.
שמעון קיירא
רבי שמעון קיירא לא הוגדר כ"גאון", שכן לא תפס משרה רשמית של ראש ישיבה. יש המשערים שהוא הושפע מדרכה של ישיבת סורא ואף ששימש כאחד מחכמיה. לדעת חלק מהחוקרים, לספרו "הלכות גדולות" היה מעמד מיוחד בקרב גאוני סורא. ספרו, הלכות גדולות, מבוסס על החיבור הלכות פסוקות בשילוב השאילתות וקטעים נוספים מהתלמודים וממסורות על-פה שרווחו בישיבות הגאונים. הוא מראשוני הגאונים שהשתמשו בחומר ארץ-ישראלי בתר-משנאי, ויש המשערים שהחיבור לא חובר בבבל גופא.
הלכות גדולות
הדעה הרווחת היא שהספר הלכות גדולות חובר על ידי רב שמעון קיירא ואילו רש"י ובעל הסמ"ג סוברים שחובר על ידי רב יהודאי גאון, אך לא פרשו באיזה יהודאי מדובר, רב יהודאי גאון או רב יהודאי הכהן גאון.
לפי המובא בספר הכרוניקה צמח דוד, יש סוברים כי רב יהודאי כהנא חיבר הספר, וזאת על פי דברי הסמ"ג שגאון בשם 'רב יהודאי' חיברו ואילו ההבנה שמדובר על רב יהודאי גאון בן נחמן לא ייתכן כי הוא מוזכר בספר השאילתות של רב אחאי משבחא, המוקדם לספר הלכות גדולות, ובכך מייצר אנכרוניזם בחשבון שנות פעילותם.
פוברומיס
פוברומיס (שם מדעי: Phoberomys) הוא סוג של מכרסם דמוי-קביה נכחד מהמשפחה דינומיסיים שהיה אחד מהגדולים במכרסמים אי-פעם. הוא חי באמריקה הדרומית בתקופת המיוקן, לפני 9-7.246 מיליון שנה, ואולי התפתח לקרובו העצום, הג'וספורטיגסי, שהיה גדול המכרסמים. נמצאו 7 מינים בסוג.
מאובני מכרסם זה התגלו בארגנטינה, בברזיל ובונצואלה והוגדרו ב-1926. ככל הנראה, תחומי מחייתו היו קרובים לאגן האמזונאס ויובליו. מכרסם זה היה דומה לקפיבארה אך היה גדול בהרבה, באורך 3 מטרים עם זנב באורך 1.5 מטר ומשקל של מעל 700 ק"ג, קרוב לפר מגודל. כמו מכרסמים אחרים הוא היה בעל לסתות עם שיניים חותכות גדולות שהותאמו ללעיסת צמחייה. ייתכן שהוא חי בחבורות גדולות.
פסטיבל הסרטים סאנדנס
פסטיבל הסרטים סאנדנס (באנגלית: Sundance Film Festival) הוא פסטיבל הסרטים העצמאיים הגדול ביותר בארצות הברית. מתקיים פעם בשנה בחודש ינואר, בערים פארק סיטי, סולט לייק סיטי ואוגדן שבמדינת יוטה. הפסטיבל מציג הקרנות בכורה לסרטים חדשים של יוצרי קולנוע עצמאי אמריקנים ובינלאומיים. הפסטיבל מכיל חלק תחרותי, לסרטי דרמה וסרטים תיעודיים עצמאיים, וכמו כן מחולקים פרסים שלא כחלק מן התחרות עצמה.
הפסטיבל נקרא על שם הדמות שגילם השחקן והבמאי רוברט רדפורד בסרט הקולנוע "קיד וקאסידי" (במקור: Butch Cassidy and the Sundance Kid).
היסטוריה
הפסטיבל החל לפעול משנת 1978. אז הוא נקרא 'פסטיבל הסרטים האמריקאי ביוטה' במטרה למשוך יותר יוצרי קולנוע ליוטה. באותם ימים, עיקר תשומת הלב באירוע הופנה כלפי הצגת יצירות רטרוספקטיביות, בעוד שיוצרי הקולנוע עורכים דיונים בנושאי הקולנוע. חלק קטן מן האירוע הוקדש לסרטים הנעשים מחוץ להוליווד, אלו הם הסרטים העצמאיים. במשך השנים הבאות גורמים מסוימים דחפו לכך שהאירוע יגדל ויתפתח. קודם זאת הייתה מעורבותו של השחקן רוברט רדפורד. רדפורד, תושב יוטה לשעבר, נשא את נאום הפתיחה כיושב ראש הפסטיבל. העובדה ששמו נקשר לסאנדנס, הביאה לחשיפה רבה של הפסטיבל. שנית, הפסטיבל עבר מספטמבר לינואר. המעבר מסוף הקיץ לאמצע החורף נעשתה, כפי שנמסר, בשל הצעתו של הבמאי ההוליוודי סידני פולאק, שהציע כי לקיים את פסטיבל הסרטים באתר סקי בזמן החורף, תמשוך יותר תשומת לב מצד הוליווד.
מכון סאנדנס, ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי רוברט רדפורד ב-1981, השתלט על הנהלת הפסטיבל משנת 1985, ומ-1991 שינה את שמו רשמית לפסטיבל הסרטים סאנדנס. יוצרים עצמאיים ידועים רבים קבילו את החשיפה הראשונה לסרטיהם בפסטיבל סאנדנס.
הפסטיבל גם הביא לחשיפה רחבה של סרטים כמו "500 ימים עם סאמר", "המסור", "פרויקט המכשפה מבלייר", "מוכרים בלבד", "סקס, שקרים ווידאוטייפ", "נפוליאון דינמיט" ואחרים.
בעשור האחרון נשמעו טענות שהפסטיבל הולך ונהייה מסחרי מדי, בשל חברות אמריקניות מובילות המעוניינות לפרסם בפסטיבל, כמו גם עודף הסלבריטאים הפוקד את הפסטיבל הנקרא לעיתים כאירוע תקשורתי למפורסמים.
רוברט רדפורד יזם גרסה לונדונית של פסטיבל הסרטים, שתתקיים לראשונה באפריל 2012, באצטדיון O2 בלונדון. יוצרים ישראלים שסרטיהם השתתפו בפסטיבל סאנדנס הם: שבי גביזון ("האסונות של נינה"), ארז תדמור וגיא נתיב ("זרים"), שרון מימון וטל גרניט ("חופש גדול") ואורי בר-און ("72 בתולות" - סרט קצר).
היידו-ביהר
היידו-ביהר (בהונגרית: Hajdú-Bihar) הוא מחוז במזרח הונגריה. ממזרח גובל המחוז ברומניה, מצפון במחוזות סבולץ'-סטמאר-ברג ובורשוד-אבאוי-זמפלן, ממערב במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק ומדרום במחוז בקש. בירת המחוז היא העיר דברצן.
במחוז 21 ערים, ובסך הכול 82 יישובים. רוב אוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים.
נופו של מחוז היידו-ביהר אינו אחיד. בצפון-מזרח מאופיין הנוף בגבעות חול ובמערבו משתרע הפארק הלאומי הורטובאג'. הוא נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) וגובהו נע מ-170.5 מטר מעל פני הים בחלקו הצפוני ויורד עד ל-85 מטר מעל פני הים בקצהו הדרום-מזרחי.
היסטוריה
המחוז בשמו הנוכחי הוקם בשנת 1950 מאיחוד שני מחוזות היסטוריים – מחוז היידו ומחוז ביהר, שנוצרו בתקופת ממלכת הונגריה. מחוז היידו נכלל בשלמותו במחוז החדש בעוד רק כ-25% ממחוז ביהר ההיסטורי כלול במחוז החדש. החלק המזרחי של מחוז ביהר הועבר לרומניה בעקבות חוזה טריאנון והפך להיות מחוז עצמאי שם בשם ביהור.
אורי שטרן
אורי שטרן (10 באוגוסט 1948 – 16 בספטמבר 1985) היה שחיין, סגן אלוף ישראל (1963) במשחה ל-200 מטר גב וכדורסלן ששיחק בליגת הכדורסל הבכירה בישראל מתחילת שנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-70 וכן בנבחרת ישראל. הוא פרש מכדורסל בגיל צעיר, ועם השנים נחשב לכישרון גדול שלא מימש את הפוטנציאל הגלום בו, דבר המיוחס בעיקר לאופיו הבעייתי.
קריירת משחק
שטרן נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים שם החל לעסוק בספורט והצטיין בשחייה ואתלטיקה.
בעונת 1963/64 החל שטרן לשחק כדורסל בהפועל גבעת חיים, שהודרכה על ידי שמואל יעקובסון. שטרן התבלט בכישרונו, אך לצד זה התנהג באופן בעייתי, כאשר במהלך משחקים היה גוער בשופטים, אוהדים ואף בחבריו לקבוצה. במשחק נגד מכבי תל אביב בדצמבר 1964, במהלך המחצית הראשונה, גער שטרן ללא הרף בחבריו לקבוצה, מה שהוביל לכך שהוא לא שותף במהלך המחצית השנייה של המשחק.
בעונת 1966/67 שיחק שטרן בהפועל תל אביב, אך גם שם אופיו הבעייתי מנע ממנו להשתלב בקבוצה, והוא עבר להפועל חולון. שטרן הצטיין בשורות הפועל חולון ובעונת 1969/70 קלע בממוצע 26 נקודות למשחק, הרביעי בדירוג בליגה באותה עונה. במשחק נגד מכבי תל אביב בנובמבר 1968 הוביל שטרן, ביחד עם עופר אשד, את הפועל חולון לניצחון בהפרש גדול, ובמשחק נגד מכבי חיפה בפברואר 1970 קבע שטרן שיא קריירה כאשר קלע 51 נקודות. עם זאת, גם בחולון בא לידי ביטוי אופיו הבעייתי של שטרן, הוא החל לצרוך סמים ובמקרה אחד אף איים במהלך משחק לעזוב את הקבוצה, אם לא יזכה להעלאה במשכורתו.
ב-1970 עזב שטרן את הקבוצה במפתיע לארצות הברית, ללא ידיעתו של המאמן, יהושע רוזין, ששמע על עזיבתו מהעיתונות. שטרן למד ושיחק כדורסל בקולג' בקנזס סיטי במשך תקופה קצרה, ובמהלך עונת 1971/72 שב להפועל חולון, אך לא הצליח למנוע מהקבוצה לרדת ליגה בתום העונה. משחקו האחרון בישראל היה מול הפועל גבת יגור ביום 5 במאי 1972, בו קלע שטרן 31 נקודות, אך חולון הובסה: 72 - 104. המאזן שלו במשחקי הליגה הסתכם ב-2,259 נקודות ליגה ב-145 משחקים (15.6 למשחק).
לאורך השנים שיחק שטרן בנבחרות ישראל, אך גם שם התנהגותו הייתה בעייתית. בשנת 1965 היה שטרן חבר בסגל ישראל למכביה השביעית. בשנת 1966 בעת שהיה חבר בסגל נבחרת העתודה, נאסר עליו לצאת לטורניר בינלאומי בשל התנהגות בעייתית. בשנת 1967 השתתף במדי נבחרת ישראל הבוגרת באליפות אירופה בכדורסל שנערכה בפינלנד, אולם במהלך מסע המשחקים נתפס שטרן כאשר ניסה לגנוב סוודר מחנות כלבו באמסטרדם. במהלך הקריירה שותף שטרן בארבעה משחקים במדי נבחרת ישראל הבוגרת, בהם קלע 8 נקודות.
לאחר עונת 1971/72 פרש שטרן מכדורסל, ושב לארצות הברית ללמוד ארכיטקטורה. הוא התחתן, הביא ילדה לעולם והתגורר עם משפחתו בניו הייבן שבקונטיקט.
באפריל 1985 ביקר שטרן בישראל בפעם האחרונה. ארבעה חודשים לאחר מכן נפטר כתוצאה מהתקף-לב ונטמן בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. לאחר מותו תיאר אותו יהושע רוזין כ"סוס פרא שיש לאלפו".
צ'צ'לקה אדמונית
צָ'צָ'לָקָה אדמונית (שם מדעי: Ortalis ruficauda) היא מין של דמוי תרנגול ממשפחת ההוקיים החי בדרום ומרכז אמריקה.
מאפיינים
הצ'צ'לקות הם עופות הקרובות לתרנגולים ומזכירות תרנגול הודו קטן וצהבהב. אורכם 53-58 ס"מ ומשקלם 540-640 גרם. הם עופות קרקעיים החיים ברחבי יערות וחורשים אך גם באזורים יבשים יותר. צבעם זהוב עם ראש וצוואר אפור, מקור לבן ודלדול בשרני אדום תחתיו. הכנפיים והזנב חומים-אדמוניים עם שוליים לבנים. הזכרים של הצ'צ'לקה גדולים מהנקבות וכן צבעונים יותר.
תפוצת הצ'צ'לקה משתרעת מוונצואלה וקולומביה וצפונה לאורך אמריקה המרכזית לעבר האיים הקאריביים. היא מין חברותי החיה בלהקות משפחתיות. היא נזונה מזרעים, פירות וחרקים.
הצ'צ'לקה האדמונית היא הציפור הלאומית של האי טובגו, ויחד עם מגלן שני שהוא הציפור הלאומית של האי טרינידד, הן הציפורים הלאומיות של טרינידד וטובגו, ואף מופיעות בסמל המדינה.
גודזילה (סרט, 1998)
גודזילה  (באנגלית: Godzilla) הוא סרט מפלצות אמריקאי משנת 1998 אשר בוים על ידי רולנד אמריך. בסרט מככבים מתיו ברודריק, ז'אן רינו, מריה פיטילו, האנק עזריה, קווין דאן, מייקל לרנר והארי שירר.
הסרט שוחרר לאקרנים ב-20 במאי 1998 והרוויח 379 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 150 מיליון דולר. הוא ספג ביקורות שליליות וסרטי המשך שתוכננו בוטלו, במקום זאת הופקה סדרת אנימציה. בשנת 2004 טוהו מיתגה את המפלצת מהסרט כ"זילה" ולא הכירה ביצירה כעיבוד לזיכיון.
עלילה
קן איגואנה שנחשף לניסוי גרעיני צבאי בפולינזיה הצרפתית. בדרום האוקיינוס השקט, ספינת דיג יפנית מותקפת לפתע על ידי יצור עצום, רק ימאי אחד שורד. כשהוא סובל מטראומה הוא נחקר על ידי צרפתי מסתורי בבית חולים לגבי מה שראה, אך כל מה שהוא עונה זה רק "גודז'ירה".
ד"ר ניקו "ניק" טטופולוס, מדען של נציבות הרגולציה הגרעינית (NRC), נמצא באזור צ'רנוביל באוקראינה (אתר האסון הגרעיני בצ'רנוביל 1986) חוקר את השפעות הקרינה על חיות בר, אך נקטע על ידי הגעתו של פקיד ממחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא נשלח לפנמה וג'מייקה כדי לחקור את מסלול ההרס על פני היבשה, המוביל לספינת הדייג היפנית שהוחזרה ועליה סימני טפרים מסיביים. ניק מזהה דגימות עור שגילה בספינה כשייכות למין לא ידוע. הוא מבטל את התיאוריה של הצבא כי היצור הוא דינוזאור חי, ובמקום זאת מסיק שהוא מוטציה שנוצרה על ידי ניסויים גרעיניים.
היצור מגיע לעיר ניו יורק ומותיר מסלול הרס מאחוריו. העיר מפונה עוד קודם על ידי הצבא ובעצתו של ניק, כדי לפתות את היצור לחשוף את עצמו מובאת ערימה גדולה של דגים, אך הם לא מצליחים להרוג אותו והמאבק שלהם גורם לנזק נוסף לפני שהוא בורח שוב. ניק אוסף דגימת דם ועל ידי ביצוע בדיקת הריון, הוא מגלה שהיצור מתרבה באופן א-מיני ואוסף מזון לצאצאיו. בסופו של דבר נפגש ניק עם חברתו לשעבר, אודרי טימונדס, כתבת חדשות צעירה ושאפתנית. בזמן שהיא מבקרת אותו, היא חושפת קלטת מסווגת באוהל הצבאי הזמני שלו הנוגע למוצא המפלצת ומעבירה אותו לתקשורת. היא מקווה שהדיווח שלה יעלה לטלוויזיה כדי להזניק את הקריירה שלה, אבל הבוס שלה, צ'ארלס קיימן, משתמש בקלטת בשידור שלו, מכריז שזו התגלית שלו ומתאר את היצור כ"גודזילה".
עם המידע המסווג ששוחרר בעיקר בשל מעשיה שלא בכוונה, ניק מסולק מהמבצע ומתכחש לאודרי, לפני שנחטף על ידי פיליפ רושה, סוכן ביטוח שפגש בג'מייקה. פיליפ מסגיר את עצמו כסוכן של השירות החשאי הצרפתי ומסביר שהוא ועמיתיו עוקבים מקרוב אחר האירועים כדי לכסות את תפקידה של ארצם בניסויי הגרעין שיצרו את גודזילה. הם חושדים בקן אי שם בעיר ומשתפים פעולה עם ניק כדי להתחקות אחר הקן ולהשמיד אותו. בינתיים צולל הגודזילה בנהר הדסון כדי להתחמק מניסיון שני של הצבא להרוג אותו, שם הוא מותקף על ידי צוללות של הצי האמריקאי. לאחר התנגשות עם טורפדו, הגודזילה שוקע והרשויות מעריכות שהוא מת.
הצוות של ניק ופיליפ כשבעקבותיהם אודרי והצלם שלה ויקטור "חיה" פאלוטי, מוצאים את הקן במדיסון סקוור גארדן, עם מעל 200 ביצים. לפני שהצרפתים מצליחים להשמיד אותם, הביצים בוקעות. היצורים חושבים שבני האדם הם מזון ותוקפים. ניק, ויקטור, אודרי ופיליפ מחפשים בתא השידור מהגארדן ומשדרים בהצלחה שידור חי כדי להתריע על כך בפני הצבא. תגובה מהירה הכוללת תקיפה אווירית נפתחת כאשר הארבעה נמלטים בחסות מטוסי חיל האוויר האמריקאי שמפציצים את הזירה.
אודרי וניק מתיישבים, לפני שגודזילה הבוגר, לאחר ששרד, יוצא מהריסות הגארדן. זועם ממות צאצאיו, הוא מוציא את זעמו המלא על הארבעה, רודף אחריהם ברחבי מנהטן. לאחר הימלטות במונית הם מצליחים ללכוד את גודזילה בתוך כבלי גשר ברוקלין ומאפשרים למטוסי חיל האוויר לירות בו. גודזילה מת מפצעיו והאזרחים הנותרים חוגגים. אודרי אומרת לקיימן שהיא מפסיקה לעבוד אצלו אחרי מה שעשה, לפני שהיא עוזבת עם ניק. פיליפ, לוקח קלטת שוויקטור הקליט ומבטיח להחזיר לאחר הסרת תכנים מסוימים, הוא מודה לניק על עזרתו. בהריסות המדיסון סקוור גארדן, בוקעת ביצה אחת ששרדה.
פסקול
פסקול הסרט כלל גרסת ראפ ל"קשמיר" של לד זפלין בביצוע פאף דאדי ואת השיר Deeper undergroud של ג'מירוקוואי.
ויטולד לוטוסלבסקי
ויטולד לוטוסלבסקי (בפולנית: Witold Lutosławski, נהגה Lutoswavski – "לוטוסוואבסקי"; 25 בינואר 1913 – 7 בפברואר 1994) היה מלחין, פסנתרן ומנצח פולני.
לוטוסלבסקי היה מחשובי המלחינים באירופה במאה ה-20 ומן המוזיקאים הבולטים בפולין בשלושת העשורים האחרונים לחייו. בתקופת חייו קיבל מספר רב של פרסים ואותות כבוד בינלאומיים, בהם "מסדר הנשר הלבן", אות הכבוד הגבוה ביותר של פולין.
ויטולד לוטוסלבסקי למד פסנתר והלחנה בוורשה. יצירותיו המוקדמות – בדומה למוזיקה של רבים ממלחיני המאות ה-19 וה-20 – מושפעות מן המוזיקה העממית הפולנית. סגנונו מציג קשת רחבה של מרקמים אטמוספיריים עשירים. הוא החל לפתח טכניקות חיבור אופייניות משלו בסוף שנות ה-50. המוזיקה שלו מתקופה זו ואילך עושה שימוש בשיטותיו לבניית הרמוניות מקבוצה קטנה של מרווחים. היא משתמשת גם בתהליכים אליאטוריים, שיש בהם יסוד של מקריות בתיאום הרתמי בין התפקידים. עם יצירותיו הבולטות נמנות הסימפוניה השלישית (מתוך ארבע שחיבר), רביעיית מיתרים, שבעה קונצ'רטי, שהידועים בהם קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לתזמורת, ומחזורי שירים. לוטוסלבסקי קנה לו שם בניצוח על יצירותיו הוא.
משפחה ושנות הילדות
הוריו של לוטוסלבסקי באו שניהם ממשפחות של אצולה כפרית פולנית. למשפחתו היו אחוזות באזור דרוזדובו. אביו, יוזף, היה מעורב בענייני המפלגה הלאומית הדמוקרטית של פולין ומשפחת לוטוסלבסקי עמדה בקשרים קרובים עם מייסד המפלגה, רומן דמובסקי (שמו האמצעי של ויטולד לוטוסלבסקי היה רומן). עד מלחמת העולם הראשונה הייתה פולין מחולקת בהתאם לקונגרס וינה מ-1815 וורשה הייתה חלק מרוסיה הצארית.
ויטולד רומן לוטוסלבסקי נולד בוורשה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 נמלטה משפחת לוטוסלבסקי מזרחה, אל מוסקבה, מפני הכוחות הפרוסיים במלחמתם עם רוסיה. אביו היה פעיל פוליטית בארגון כוחות פולניים לקראת פעולה אפשרית לשחרור פולין. רוסיה האימפריאלית הייתה אמורה לערוב לביטחונה של מדינה פולנית חדשה, אך אז, בשנת 1917, באה מהפכת פברואר שאילצה את הצאר להתפטר, ואחריה מהפכת אוקטובר, שהעלתה ממשלה סובייטית חדשה וזו כרתה ברית שלום עם גרמניה. פעילותו של האב יוזף הייתה לצנינים בעיני הבולשביקים. הוא נאסר יחד עם אחיו, ומשפחת לוטוסלבסקי לא יכלה לחזור הביתה, אם כי הקרבות בחזית המזרחית פסקו. האחים נשלחו לכלא במוסקבה והוצאו להורג ללא משפט ב-1918.
אחרי המלחמה חזרה המשפחה לוורשה וויטולד בן השש החל בשיעורי פסנתר. בשנת 1924 נכנס לגימנסיה ובמקביל המשיך בשיעורי הפסנתר. ביצוע של הסימפוניה השלישית של קרול שימנובסקי השפיע עליו עמוקות. בשנת 1926 החל ללמוד כינור ובשנת 1927 נכנס כסטודנט בהיקף לא מלא לקונסרבטוריון של ורשה, שם היה שימנובסקי הן פרופסור והן מנהל. לוטוסלבסקי החל להלחין, אבל לא הצליח לעמוד בעומס הלימודים בבית הספר ובקונסרבטוריון, ועל כן הפסיק את לימודי המוזיקה. ב-1931 נרשם לאוניברסיטה של ורשה ללימודי מתמטיקה ונכנס רשמית לשיעורי ההלחנה בקונסרבטוריון. מורו, ויטולד מליז'בסקי, היה תלמיד של ניקולאי רימסקי-קורסקוב. בשנת 1933 ויתר על המתמטיקה והכינור כדי להתרכז בפסנתר ובהלחנה. הוא קיבל דיפלומה לנגינה בפסנתר מן הקונסרבטוריון בשנת 1936, אחרי שהגיש תוכנית וירטואוזית, שכללה טוקאטה של שומאן ואת הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של בטהובן. בשנת 1937 קיבל דיפלומה בהלחנה מאותו מוסד.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה שירת לוטוסלבסקי כאתת ואלחוטן. המלחמה שמה קץ לכוונותיו לנסוע לפריז להשתלם עוד במוזיקה. הוא נשלח עם יחידת הקשר לקרקוב וכעבור זמן קצר נפל בשבי הגרמני, אך הצליח להימלט בזמן הצעידה אל מחנה השבויים והלך ברגל עד ורשה, מרחק 400 קילומטרים. אחיו נפל בידי הרוסים ומת לאחר מכן במחנה עבודה.
כדי להשתכר למחייתו, הצטרף לוטוסלבסקי ללהקת נגנים שהופיע בקברטים עם נעימות מחול פופולריות. במקביל יצר גם דואו עם ידידו ועמיתו, המלחין אנדז'יי פאנופניק ויחד הופיעו בבארים של ורשה. הרפרטואר שלהם הקיף קשת רחבה של יצירות בעיבודים שלהם עצמם, ביניהן הגרסה הראשונה של לוטוסלבסקי ל"ווריאציות על נושא של ניקולו פאגאניני", עיבוד מקורי מאוד של הקפריס ה-24 לכינור סולו של פאגאניני. מתוך התרסה, ניגנו לפעמים אפילו מוזיקה פולנית אסורה. ההאזנה בבתי קפה הייתה האפשרות היחידה של אזרחי פולין תחת הכיבוש הגרמני לשמוע מוזיקה חיה; קונצרטים לא היו בגדר האפשר, משום שכוחות הכיבוש אסרו על צורה של התכנסות מאורגנת.
אמו של לוטוסלבסקי נמצאה במזרח פולין עם פרוץ המלחמה, אך ידידים הבריחו אותו לוורשה. המלחין ואמו עזבו את ורשה ממש לפני המרד של 1944 ולקחו איתם רק מעט פרטיטורות וסקיצות – שאר המוזיקה אבד בהריסות העיר, כמו גם נחלות המשפחה בדרוזדובו. מכל 200 היצירות שלוטוסלבסקי ופאנופניק יצרו לדואו הפסנתר שלהם, נותרו רק וריאציות פאגאניני של לוטוסלבסקי. הוא חזר לוורשה החרבה אחרי חתימת ההסכם הפולני-סובייטי באפריל 1945.
השנים שאחרי המלחמה
אחרי המלחמה עבד לוטוסלבסקי על הסימפוניה הראשונה שלו, שאת הסקיצות שלה הצליח להציל מוורשה. הסימפוניה בוצעה לראשונה ב-1948. לפרנסת משפחתו גם חיבר מוזיקה, שהגדיר "פונקציונלית", כמו "סוויטת ורשה", (שנכתבה ללוות סרט אילם המתאר את שיקום העיר), קובץ "מזמורים פולניים" ותרגילים לפסנתר בשם "נעימות עממיות".
ב-1946 נבחר לוטוסלבסקי למזכיר וגזבר איגוד המלחינים הפולנים, שאך זה נוסד. באותה שנה נשא לאישה את מריה דנוטה בוגוסלבסקה, סטודנטית לאדריכלות. לוטוסלבסקי פגש את אחיה, הסופר סטניסלב דיגאט לפני המלחמה ושניהם, סטניסלב ומריה, האזינו למופעי דואו הפסנתרנים בתקופת המלחמה. הנישואים עלו יפה וכישורי השרטוט של מריה הביאו תועלת רבה למלחין: היא הייתה למעתיקה שלו ופתרה כמה מאתגרי התיווי של יצירותיו המאוחרות.
ב-1947 הוביל האקלים הסטאליניסטי לדיכוי, באמצעות מפלגת הפועלים השלטת, של מוזיקה בניב פולני מובהק, לרבות המוזיקה של שופן. הצנזורה הזו על אמנות, שמקורה היה, בסופו של דבר, בסטלין עצמו, הייתה שכיחה במידה זו או אחרת בכל הגוש המזרחי וקיבלה חיזוק בצווי ז'דאנוב מ-1948. מלחינים נדרשו לכתוב מוזיקה בהתאם לעקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. ב-1948 עבר האיגוד לידי מוזיקאים, שהיו מוכנים לפעול על פי הקו המנחה של המפלגה בעניינים מוזיקליים, ולוטוסלבסקי פרש מן הוועדה. הוא התנגד ללא פשרות לרעיונות הריאליזם הסוציאליסטי. הסימפוניה הראשונה שלו הוגדרה "פורמליסטית", דהיינו, מוזיקה שנועדה לאליטות בלבד, והוא מצא עצמו דחוי ומנודה על ידי השלטונות הסובייטיים, מצב שעמד בעינו כל תקופת שלטונם של ניקיטה חרושצ'וב, ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. ב-1954 דחף אקלים הדיכוי המוזיקלי את ידידו אנדז'יי פאנופניק לערוק לבריטניה. על רקע זה, שמח לוטוסלבסקי לחבר יצירות, שהיה בהן צורך חברתי, אבל ב-1954 זכתה עבודתו, למגינת לבו של המלחין, בפרס ראש הממשלה על קובץ של שירי ילדים. כדבריו, "...על החיבורים הפונקציונליים האלה שלי זיכו אותי השלטונות בעיטור כבוד... הבנתי, שמה שאני עושה איננו סתם כתיבת קטעי מוזיקה חסרי חשיבות לפרנסתי, אלא שקידה על מלאכת אמנות יוצרת, בעיני העולם החיצון."
ה"קונצ'רטו לתזמורת" שלו, כבד המשקל והמקורי משנת 1954, הוא שביסס את מעמדו של לוטוסלבסקי כמלחין חשוב של מוזיקה אמנותית. היצירה זיכתה את המלחין בשני פרסים ממשלתיים בשנה שלאחריה.
בגרות
מות סטלין ב-1953 הביא הרפיה מסוימת בטוטליטריות התרבותית ברוסיה ובמדינות הלוויין שלה. בשנת 1956 הובילו אירועים פוליטיים להפשרה מסוימת באקלים המוזיקלי ואז גם נוסד פסטיבל הסתיו של ורשה למוזיקה בת זמננו. הפסטיבל, שנועד תחילה להתקיים פעם בשנתיים, מתקיים מאז 1958 פעם בשנה (מלבד בעת הממשל הצבאי של 1982, כשאיגוד המלחינים סירב, כגילוי מחאה, לארגן אותו). בשנת 1958 בוצעה לראשונה "מוזיקת האבל" של לוטוסלבסקי, שנכתבה לציון יום השנה העשירי למות בלה בארטוק; יצירה זו הביאה לו הכרה בינלאומית, את פרס איגוד המלחינים ואת פרס יונסקו בשנת 1959. ביצירה הזו, יחד עם "חמישה שירים" משנת 1956–1957, באה לביטוי ההתפתחות המשמעותית בחשיבה ההרמונית והקונטרפונקטית של לוטוסלבסקי, בדמות שיטת שנים-עשר הטונים שפיתח. מאפיין אחר של טכניקת ההלחנה שלו, שהיה לסימן ההיכר של לוטוסלבסקי, התבטא בהכנסת אקראיות לסינכרוניזציה המדויקת של תפקידים שונים בהרכב המוזיקלי של "משחקים ונציאניים". טכניקות ההרמוניה והזמן הללו הופיעו בכל יצירה שכתב מאז ואילך והיו לחלק בלתי נפרד מסגנונו.
בשנים 63–1957 התרחק לוטוסלבסקי מן הסגנון הרציני בדרך כלל של יצירותיו והחל לחבר מוזיקה קלה בשם העט "דרביד". יצירות אלה, בעיקר ריקודים - ואלסים, טנגו ופוקס-טרוט איטי לקול ופסנתר, כתובות בסוגה של שירי שחקנים פולנים. מקומן במכלול יצירתו של לוטוסלבסקי איננו חריג כל כך בהתחשב בהופעותיו הוא בנגינת מוזיקה של קברטים בתקופת המלחמה ולאור קשריו באמצעות נישואים לזמרת הקברט הפולנייה קאלינה ידרוזיק (שהייתה גיסתה של אשתו).
ברביעיית המיתרים שלו משנת 1964 פתר לוטוסלבסקי (או נכון יותר, אשתו, דנוטה) את בעיית התיווי לאי-סינכרוניזציה בין תפקידים שהכניס ביצירותיו. במקור יצר לוטוסלבסקי רק את ארבעת התפקידים האינסטרומנטליים ונמנע מלקשור אותם יחדיו בפרטיטורה מלאה מתוך חשש, שישתמע מכך שהוא רוצה נגינה בו-זמנית של תווים בטורים אנכיים, כמו ברישום תווים קונבנציונלי של מוזיקה להרכב קלאסי. דנוטה פתרה בעיה זו בחיתוך התפקידים והדבקתם יחד בתיבות (שלוטוסלבסקי כינה "ניידות"), עם הוראות לסימון בשעת הביצוע לנגנים להתקדם אל הניידת הבאה. במוזיקה התזמורתית שלו, לא התעורר קושי רב כל כך, משום שההוראות איך ומתי להתקדם ניתנות על ידי המנצח.
רביעיית המיתרים בוצעה לראשונה בסטוקהולם ב-1965, ובהמשך אותה שנה היה הביצוע הראשון של מחזור השירים Paroles tissées. את הכותרת המקוצרת הזאת הציע המשורר ז'או פרנסואה שאברון, שפרסם במקור את השירים בשם Quatre tapisseries pour la Châtelaine de Vergi. מחזור השירים הוקדש לטנור פיטר פירס שביצע אותו לראשונה בפסטיבל אלדבורו בניצוח המלחין. את פסטיבל אלדבורו ייסד וארגן בנג'מין בריטן ולוטוסלבסקי קשר עמו ידידות רבת שנים.
זמן קצר אחר כך החל לוטוסלבסקי לעבוד על הסימפוניה השנייה שלו, שזכתה לשני ביצועי בכורה: פייר בולז ניצח על הפרק השני, "ישיר", בשנת 1966, וכאשר הסתיים הפרק הראשון, "הססני" בשנת 1967, ניצח המלחין על ביצוע שלם בקטוביץ. הסימפוניה השנייה שונה מאוד במבנה מסימפוניה קלאסית קונבנציונלית, אבל לוטוסלבסקי השתמש בכל חידושיו הטכניים עד אותה נקודה לבניית יצירה דרמטית בקנה מידה גדול ראויה לשמה. ב-1968 זיכתה היצירה את לוטוסלבסקי בפרס ראשון מאת חבר השופטים הבינלאומי של מלחינים מטעם יונסקו, הפרס השלישי מסוג זה שקיבל, אישור לעליה המתמדת במעמדו הבינלאומי. ב-1967 גם קיבל לוטוסלבסקי את פרס זונינג, אות הכבוד המוזיקלי הגבוה ביותר של דנמרק.
מוניטין בינלאומיים
הסימפוניה השנייה, ה"ספר לתזמורת", והקונצ'רטו לצ'לו שבא בעקבותיה, חוברו בתקופה טראומטית במיוחד בחיי לוטוסלבסקי. אמו מתה בשנת 1967 ובשנים שבין 1967 ל-1970 שרר אי-שקט ניכר בפולין. סיבתו הייתה נעוצה בתחילה בדיכוי הפקת התיאטרון Dziady, שהצית גל של מחאות בקיץ; אחר, ב-1968, בא השימוש בצבא פולין לדיכוי הרפורמות הליברליות באביב של פראג בצ'כוסלובקיה ובהמשך השביתה במספנות של גדנסק ב-1970, שהשלטונות הפסיקו באלימות – שני האירועים חוללו מתח פוליטי וחברתי משמעותי בפולין. לוטוסלבסקי לא תמך במשטר הסובייטי ואפשר לראות באירועים אלה סיבות לעלייה בהתנגדות, שבאה לביטוי ביצירתו, בייחוד בקונצ'רטו לצ'לו מ-1968 – 1970 לרוסטרופוביץ' והאגודה הפילהרמונית המלכותית. זאת ועוד, התנגדותו של רוסטרופוביץ' עצמו למשטר הסובייטי ברוסיה הגיעה אותו זמן לשיאה (זמן קצר אחר כך הצהיר על תמיכתו במתנגד השלטון אלכסנדר סולז'ניצין). לוטוסלבסקי עצמו לא היה שותף לדעה, שלהשפעות אלה הייתה השפעה ישירה על המוזיקה שלו, אף כי הכיר בפלישתן אל עולמו היוצר, במידה ידועה. בכל מקרה, הקונצ'רטו לצ'לו זכה להצלחה רבה וזיכה הן את לוטוסלבסקי והן את רוסטרופוביץ' באותות כבוד.
בשנת 1973 האזין לוטוסלבסקי לרסיטל של דיטריך פישר-דיסקאו וסביאטוסלב ריכטר בוורשה, וזה עורר בו השראה לכתיבת שיר רחב-יריעה לתזמורת בשם "מרחבי השינה" Les espaces du sommeil. היצירה הזו, Mi-Parti (מונח צרפתי שאפשר לתרגם בערך כ"מחולק לשני חלקים שווים אך שונים"), ויצירה קצרה לצ'לו לכבוד יום הולדתו השבעים של פאול זאכר, המשיכו להעסיק את לוטוסלבסקי, ותוך כדי כך שקד על תוכניות לסימפוניה שלישית ועל יצירת קונצ'רטנטה לאבובן היינץ הוליגר. יצירות מאוחרות אלה התגלו כקשות להשלמה, כיוון שלוטוסלבסקי השתדל לשלב יתר זרימה בעולם הצלילים שלו. הקונצ'רטו הכפול לאבוב, נבל ותזמורת קאמרית – בהזמנת פאול זאכר – הסתיימה לבסוף ב-1980 והסימפוניה השלישית ב-1983.