cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חשבשבת
היסטוריה
בשנת 2020 חשבשבת עברה תהליך של מיתוג מחדש והוספת שירותים חדשים. במסגרת המיתוג נוצרה שפה גרפית מעודכנת עבור החברה, עודכן הסמליל הוותיק של החברה והוכנס הסלוגן - H -ERP - Simply Smarter, הוסרו סימני החילוק והכפל המוכרים שהיו ונוסף חיבור גרפי של האות H באנגלית עם האות ח' בעברית. השפה הגרפית החדשה הוחלה גם על אתר הבית שעבר שינוי עיצובי ופונקציונלי אך גם תחומי התוכן התרחבו ונוספו שירותים חדשניים, שמטרתם להגדיל ולשפר את יכולות הניהול של העסק.
כיום המערכת כוללת מספר רב של יכולות ושירותים עבור בתי עסק וארגונים המתבססים על רכיבים אופציונליים בהם ניהול מלאי, ניהול יצור, ניהול שרשרת אספקה, הנהלת חשבונות, ניהול לקוחות וניהול קופות ומכירה באינטרנט. המערכת החדשה נועדה לעזור לבעל העסק לנהל אותו בצורה מערכתית, רחבה ופשוטה יחסית תוך הצגה ברורה וניתוח של הנתונים העסקיים.
במכללות המקצועיות בישראל נלמד התפעול של תוכנה זו כחלק מתוכנית הלימודים, והחברה מציעה ללקוחותיה קורסים והשתלמויות על מנת שיוכלו להפיק מהתוכנה את המירב.
באוקטובר 2021 נמכרה החברה לחברת "חילן" תמורת 210 מיליון ש"ח. לדברי אבי באום, בעל השליטה ב"חילן", חשבשבת "תמשיך לפעול כחברה עצמאית".
מכתש ויקטוריה
מכתש ויקטוריה הוא מכתש פגיעה באזור מישור מרידיאני שבאדמת כוכב הלכת מאדים. המכתש קרוי על שם אחת מספינותיו של פרדיננד מגלן שהיה מגלה ארצות פורטוגלי וגם העיר ויקטוריה באיי סיישל. הגשושית אופורטוניטי ביקרה במכתש ביום מאדים 951 (26 בספטמבר 2006) וחקרה אותו. המכתש ברוחב 730 מטרים ובצוקים שבהיקפו קיימות גומחות רבות, שנקראו על שם ציוני הדרך שאליהם הגיע מגלן עם הספינה ויקטוריה.
מחקר האופורטוניטי
כשהגיעה הגשושית אופורטוניטי למכתש, בשלב ראשון היא הקיפה אותו תוך כדי שליחת צילומים מתמדת אל מרכז הבקרה שבכדור הארץ, עד ליצירת תמונה מקיפה של המכתש ובהתאם לכך חישוב דרכי כניסה ויציאה אליו. לאחר ההחלטה על מסלול האופורטוניטי, החלה סערת אבק שעכבה את כניסת הגשושית למכתש ב-6 שבועות. בסוף ההמתנה נכנסה הגשושית למכתש וחקרה בו את שכבות הסלע, וכן קווים אשר נצפו בצפון המכתש.
פאיון
פאיון (Pion), או מזון פאי, הוא חלקיק תת-אטומי המכיל קוארק למעלה ואנטיקוארק למטה, או את האנטי-חלקיקים שלהם, או קוארקי למעלה או למטה יחד עם האנטי-חלקיקים של כל אחד מהם. לפיכך, קיימים שלושה סוגי פאיונים: (פאיון חיובי),  (פאיון שלילי) ו- (פאיון נייטרלי). פאיונים הם המזונים הקלים ביותר ואף ההאדרונים הקלים ביותר. לצד מזונים אחרים, פאיונים הם הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני, שהוא הכוח המחבר בין הנוקליאונים בגרעין האטום.
תכונות
לפאיון יש ספין של 0 וזוגיות שלילית, צירוף תכונות העושה אותו מזון פסאודוסקאלארי (pseudoscalar meson).
הפאיונים מכילים קוארקי דור ראשון. החלקיק מכיל קוארק למעלה אחד ואנטיקוארק למטה אחד. החלקיק מכיל קוארק למטה אחד ואנטיקוארק למעלה אחד. ו- הם האנטי-חלקיקים זה של זה.
הפאיונים חסרי הטעם, המכילים קוארק למעלה ואת האנטיקוארק שלו, או קוארק למטה ואת האנטיקוארק שלו, הם נייטרליים חשמלית. שני ההרכבים הקוארקיים הם בעלי אותם מספרים קואנטיים, כך שהם יכולים להימצא רק בסופרפוזיציה קוונטית זה עם זה. הפאיון הנייטרלי,, הוא האנטי-חלקיק של עצמו.
הפאיונים הטעונים,, הם בעלי מסה של ואורך חיים של  שניות. בכ-99.98% מהמקרים, הם דועכים, דרך הכוח החלש, למואון ולניוטרינו מואוני:
הפאיון הנייטרלי,, הוא בעל מסה של ואורך חיים של  שניות. נתון אורך חיים זה, הקצר מאוד לעומת הפאיונים הטעונים, נובע מכך ש- דועך דרך הכוח האלקטרומגנטי, שהוא חזק בהרבה מהכוח החלש. בכ-98.82% מהמקרים, דועך לשני פוטונים:
פאיונים, לצד מזוני רו ומזוני אומגה, הם הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני, הקושר את הפרוטונים והנייטרונים לכדי גרעין האטום. על כן, מזונים אלו אחראים לקיומם של גרעיני כל האטומים ביקום הכבדים ממימן-1.
מזוני רו ואומגה הם מצבים מעוררים (excited states) של הפאיון. מזוני רו ואומגה מכילים את אותם קוארקי ערכיות כמו הפאיון, אלא שהספין שלהם הוא 1 והם נושאים כמות גדולה יותר של אנרגיית קשר כרומודינמית לעומת הפאיון, יחד עם הבדלים קואנטיים נוספים, כך שיש להם מסות גדולות יותר, של כ- ו- בהתאמה. אורכי החיים שלהם קצרים מאוד, בין ל- שניות. ברוב המקרים, מזוני רו ואומגה דועכים, דרך הכוח החזק, לשני פאיונים.
היסטוריה
ב-1935, הידקי יוקאווה חזה תאורטית את קיומם של מזונים, בתור החלקיקים הנושאים את הכוח הגרעיני. תאוריה זו מכונה תורת יוקאווה. על תחזיתו זו קיבל יוקאווה את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1949.
ב-1947, פאיונים התגלו בניסוי, על ידי קבוצה שכללה את ססיל פאוול, סזאר לאטס וג'וזפה אוקיאליני מאוניברסיטת בריסטול. כפי שהיה נהוג באותה תקופה שלפני כניסת מאיצי החלקיקים לשימוש נרחב, הניסוי התבסס על קרניים קוסמיות. חברי הקבוצה הציבו לוחות צילומיים, מצופי תחליב גרעיני (nuclear emulsion) פרי פיתוחו של פאוול, על הרי הפירנאים ועל הרי האנדים, בגובה שנע בין כ-2,800 לכ-5,500 מטרים מעל פני הים. בחינה מיקרוסקופית של התחליב הגרעיני חשפה מסלולי חלקיקים טעונים, בהם נתגלה הפאיון. על תגליתו זו קיבל פאוול את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1950.
פסגת צ'פלין
פסגת צ'פלין או פסגת צ'אפלין (באנגלית: Chaplin Peak) היא הר ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הפסגה מצויה ממערבית לקרחון בנדר, 8 קילומטרים דרומית מערבית להר קראדוק, ו-2 קילומטרים צפונית לשלוחת גילברט.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון נימיץ שממערב לה.
גובהה של הפסגה 1,978 מטרים מעל פני הים.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית בשנת 1988.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם סטיבן נוויל צ'פלין (Stephen Neville Chaplin), גאולוג וחבר של קרן אומגה לחקר אנטארקטיקה GPS שערכה סקרי GPS של פסגות באזור בין השנים 2005-2006, ובהן הר זה.
כורכומין
כורכומין (Curcumin) הוא החומר הפעיל העיקרי בכורכום. הוא מופק מקנה השורש (rhizome) של צמח הכורכום. הכורכומין נמנה עם הכורכומונואידים, פיגמנטים המקנים לכורכום את צבעו הצהוב-כתום ומשתייכים לקבוצת הפוליפנולים. פוליפנולים הן תרכובות כימיות טבעיות המיוצרות על ידי צמחים כתוצרי משנה של תהליכים שונים בצמח. במשפחת הפוליפנולים קיימות מעל 5,000 תרכובות שונות.
קיימות ראיות מעטות בלבד לתועלת הרפואית שבצריכת כורכומין, ולא נמצאה לו יעילות רפואית קלינית.
האוניברסיטה לאמנויות בברלין
האוניברסיטה לאמנויות בברלין (בגרמנית: Universität der Künste Berlin, UdK, באנגלית: Berlin University of the Arts; עד נובמבר 2001 נקראה בית הספר הגבוה לאמנויות בברלין (Hochschule der Künste Berlin)) היא אחת מארבע האוניברסיטאות הגדולות בברלין בירת גרמניה.
כורכומין
שימושים רפואיים
מחקרי מעבדה מצאו כי לכורכומין תכונות אנטי-דלקתיות, אולם לא נמצאה תועלת בשימוש בכורכומין במחקרים ראשוניים או קליניים. סקירה מערכתית של מחקרים שבדקו את השימוש בתוספים מבוססי כורכומין לטיפול בפצעים סוכרתיים לא מצאה תוצאה חיובית בשימוש עבור בני-אדם.
האוניברסיטה לאמנויות בברלין
האוניברסיטה כוללת ארבעה קולג'ים, המתמחים באמנות חזותית, אדריכלות, תקשורת ועיצוב, ומוזיקה ואמנויות הבמה. מספר הסטודנטים הוא כ-3,600. האוניברסיטה לאמנויות בברלין היא אחת משלוש האוניברסיטאות בגרמניה, לצד האוניברסיטה לאמנויות בברמן ואוניברסיטת פולקוואנג לאמנויות, שאיחדו את הפקולטות לאמנות ולמוזיקה במוסד אחד.
כורכומין
זמינות ביולוגית
במחקרים שבדקו את ספיגתו של כורכומין שנצרך דרך הפה גילו כי 40% עד 85% מהכורכומין עובר דרך מערכת העיכול ללא שינוי. כלומר, ספיגתו דרך המעי מוגבלת. מחקרים נוספים שבדקו כיצד ניתן להגביר את ספיגתו במעי, מצאו שתוספת של פפרין, המרכיב הפעיל בפלפל שחור, מגבירה את ספיגת הכורכומין במעי.
האוניברסיטה לאמנויות בברלין
היסטוריה
שורשי האוניברסיטה נטועים בייסוד האקדמיה לאמנות הציור והאדריכלות, שהייתה בהמשך לאקדמיה הפרוסית לאמנויות בחסות הנסיך הבוחר פרידריך השלישי מברנדנבורג. שני הארגונים שקדמו לה היו בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין, שנוסדה בשנת 1869 בהנהלת יוזף יואכים ואימצה גם את מסורת קונסרבטוריון שטרן המפורסם, ובית הספר הממלכתי לאמנויות של ברלין, שקם בשנת 1875.
כורכומין
תופעות לוואי
בכמויות צריכה רגילות עבור מבוגר בריא, הכורכומין נחשב כבטוח לשימוש. צריכת כמויות גדולות עלולה לגרום לבחילה, בעיות עיכול או שלשול. מומלץ לסובלים ממחלות כיס המרה להימנע מצריכה כורכום כתוסף מזון, כי הוא עלול להחריף את מצבם.
האוניברסיטה לאמנויות בברלין
היסטוריה
בשנת 1975 התמזגו שני בתי הספר לאמנויות תחת השם "בית הספר הגבוה לאמנות בברלין". התואר אוניברסיטה הוענק למוסד ב-1 בנובמבר 2001.
תוכנית חילופי סטודנטים
תוכנית חילופי סטודנטים של האוניברסיטה היא תוכנית הרשמה ישירה, המוצעת למשך הסתיו, האביב והשנה האקדמית לסטודנטים, המגלים עניין באמנויות בלוויית ארבעה סמסטרים של לימודי גרמנית. בכל שנה אקדמית מקבל בית הספר 100 סטודנטים הנבחרים בקפידה מרחבי העולם במסגרת חילופין על בסיס הסכמים מוסדיים. הסטודנטים המשתתפים בתוכנית נדרשים לממן בעצמם את הוצאות המגורים והמחיה, כמעט ללא עזרה מבית הספר.
בוגרים ידועי-שם
(רשימה חלקית)
מורים ידועי-שם
(רשימה חלקית)
F-100 סופר סייבר
נורת' אמריקאן F-100 סופר סייבר (Super Sabre; אנגלית: "חרב-סיף אדירה") הוא מטוס קרב סילוני על-קולי מתוצרת חברת נורת' אמריקן אוויאיישן. היה בשירות חיל האוויר האמריקאי ומשמר החופים הלאומי בשנים 1954–1971. מטוס זה היה מראשוני סדרת המאה וממטוסי הקרב של הדור השני.
במלחמת וייטנאם פעלו דגמי העליונות אווירית כליווי למפציצי הקרב F-105 ת'נדרצ'יף ודגמי מפציצי הקרב שימשו כמטוס סיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע עד שהוחלפו במטוס התקיפה ווט A-7 קורסייר II.
פיתוח
בינואר 1951 שלחה חברת נורת אמריקאן לחיל האוויר האמריקאי מספר הצעות למטוס קרב יום על-קולי. המטוס כונה סייבר 45, משום שהכנפיים היו בזווית של 45 מעלות. המוקאפ הוצג ונבחן ב-7 ביולי 1951 ולאחר שינויים רבים המטוס אושר לטיסה ב-30 בנובמבר 1951. טיטאניום שולב בצורה נרחבת במבנה המטוס כדי להקל על המשקל ולשפר את הביצועים.
בינואר 1952 המריא אב הטיפוס לטיסת הבכורה, ובאותו חודש הזמין חיל האוויר האמריקאי 25 מטוסי טרום-ייצור ועוד 250 מטוסים סדרתיים.
הסקר החברתי בישראל
הסקר החברתי בישראל הוא סקר שנתי שוטף, המספק מידע על תנאי החיים של האוכלוסייה בגיל 20 ומעלה ובוחן את עמדות הפרטים לגבי היבטים שונים של חייהם. הסקר נערך על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה החל משנת 2002. הסקר מבוסס על מדגם חדש בכל שנה ומספק מידע מעודכן על רווחת האוכלוסייה בישראל בדומה לסקרים חברתיים במדינות מפותחות אחרות.
סקרים שנערכו
הסקר מורכב מנושאים קבועים הנחקרים מדי שנה כמו עמדות לגבי דיור, אזור מגורים, מצב הבריאות, שימוש במחשב ובאינטרנט, השכלה, ותעסוקה ושביעות רצון בתחומים שונים. בנוסף יש נושאים שנתיים שנחקרים בהרחבה:
שימוש בנתוני הסקר
השימוש בנתוני הסקר אפשרי בצורה נוחה וידידותית, באמצעות מחולל הלוחות של הסקר החברתי שנמצא בדף האינטרנט של הסקר, בעברית ובאנגלית. קובץ הנתונים שבבסיס מחולל הלוחות אושר לשימוש הציבור הרחב (PUF - Public Use File) והוא כולל את כל נושאי הסקר, השנתיים והמיוחדים, ללא פרטים מזהים.
עבודות מחקר וניירות עבודה המתבססים על נתוני הסקר, מוצגים בדף הסקר החברתי באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. בנוסף, מדי כמה חודשים מתפרסמות הודעות לתקשורת בנושאי הסקר המגוונים.
האחים לב-ארי
האחים לב ארי (בשוודית: Bröderna Lejonhjärta) הוא ספר שנכתב על ידי סופרת הילדים השוודית אסטריד לינדגרן, ופורסם בשנת 1973. הספר מספר את עלילת הפנטזיה של נער צעיר, אשר חווה חיים חדשים לאחר מותו. הספר מלווה באיורים מאת אילון ויקלנד ותורגם משוודית לעברית על ידי חנה קרוגיוס.
עלילת הספר
גיבור הספר, אשר משמש גם כדמות המספר, הוא קרל ליאון, ילד בן 9 הסובל ממחלות כרוניות ומבלה את ילדותו במיטת חוליו. שמו של קרל לא מוזכר כמעט לאורך כל הספר, והוא מכונה "צימוקי" - כינוי חיבה שהעניק לו אחיו. קרל, אשר מבין כי הוא עלול למות בקרוב בעקבות מחלותיו המרובות, משוחח על המוות עם אחיו הנערץ יונתן, וזה מספר לו על ארץ פנטזיה בשם ננגיאלה - אליה מגיעים לאחר המוות.
מעט מאוחר יותר, נהרג יונתן בגבורה, תוך שהוא מציל את אחיו החולה קרל משרפה שפרצה בביתם בקפיצה מהחלון. לאחר מותו, זוכה יונתן לכינוי "יונתן לב-ארי". בבוא הזמן, נפטר גם קרל ממחלתו, ומגלה את עצמו בננגיאלה. בננגיאלה הוא פוגש כמובן את אחיו הגדול, יונתן, שהגיע לשם לפניו. קרל מגלה כי הארץ השלווה אינה מושלמת כפי שתיאר אותה יונתן, וכי היא מאוימת על ידי כוחות רשע. הספר מגולל את הרפתקאות הגבורה של "צימוקי" ושל יונתן, במלחמתם כנגד אנשי רוע ומדון, בראשם טנגיל הרשע, וכנגד מפלצות ודרקונים. שני האחים מקריבים את עצמם בסופו של דבר על מנת להביא לשקט ולשלווה בננגיאלה, וסופו של הספר הוא פתח לעולם הרפתקאות חדש, עם מותם של שני האחים ומעברם לארץ בדיונית אחרת - ננגילימה.
הספר כתוב ברובו כספר ילדים, אך עם זאת הוא עוסק בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ועם פחד, העולם הבא, רעות והקרבה עצמית.
הגרסה הקולנועית
בשנת 1977 יצא לאקרנים סרט שוודי הנושא את שם הספר, אשר בוים על ידי אולה הלבום. עיבוד הספר לתסריט עבור הסרט בוצע על ידי לינדגרן עצמה. בשנת 1985 הופקה על ידי הלבום גם סדרת טלוויזיה אודות האחים לב ארי, וגם את התסריט עבורה כתבה לינדגרן.
MIPS
MIPS (Million Instructions Per Second) – "מיליון פקודות לשנייה", היא מדד למהירותו של מעבד של מחשב, המשמש בעיקר להשוואת מהירותם של מחשבים מרכזיים.
מדד זה שימש כאמצעי קל לדרוג יחסי של מהירות וביצועי מחשבים מרכזיים. עוצמת המעבד של המחשב המרכזי הקטן ביותר של יבמ נכון ל-2007 (דגם A01 בסדרת z9 BC) מוערכת בכ-35 MIPS. והיא מגיעה עד 23,092 MIPS במחשב אחד (דגם 754 בסדרת z9 EC). בנוסף לכך, ליבמ יש טכנולוגיה המכונה Parallel Sysplex (קיצור של מערך מחשבים מקביליים) שבה מופעלים עד 32 עותקים של מערכת ההפעלה z/OS בתצורה לוגית של מערכת מחשב אחת גדולה. משמעות הדבר ש-16 מחשבים מדגם 732 בסדרת z9 EC (שכל אחד מריץ שני עותקים של מערכת ההפעלה z/OS) המחוברים באמצעות טכנולוגיית Parallel Sysplex מסוגלים להגיע תאורטית לעוצמה של 248,528 MIPS.
עם זאת, מדד ה-MIPS מטעה באופן יסודי משתי סיבות:
המדד הרשמי של חברת יבמ להערכת ביצועי המחשב המרכזי קרוי LSPR (ראשי תיבות באנגלית של מראה מקום לביצועי מערכות גדולות) שבו נעשה שימוש בטבלאות השוואה בין מחשבים מרכזיים תוך התחשבות בסוגי סביבות העבודה השונות האפשריות.
ניתן לראות אנלוגיה לנושא השוואת ביצועי מחשבים שונים מעולם שרתי היוניקס שבו לקוחות תובעניים בודקים את ביצועי המחשבים על סמך בדיקות של סביבות עבודה מסוימות כדוגמת הבדיקות המכונות TPC-C או SpecInt ואינם מסתפקים בזמן השעון של ה-CPU בלבד. עם זאת, הולכת ומתגברת התופעה שגם בדיקות אלו סובלות בעצמן מבעיות.
נדרשת כמות עבודה משמעותית (ולעיתים גם יכולת ניחוש) כדי שהלקוחות ידעו מהו סוג סביבת העבודה שלהם על מנת שיוכלו ליישם רק את ערכי ה-LSPR הרלוונטיים להם. לפיכך השימוש ב-MIPS ממשיך להיות פופולרי כיום עד כדי כך שנציגי חברת יבמ ויועצים ממשיכים לפרסם את ההבדלים בין דגמי המחשב השונים בטבלאות מבוססות MIPS.
שחזור (סרט)
שחזור או בשמו האנגלי Reconstruction, הוא סרט תיעודי באורך 90 דקות, שהופק ובוים בארצות הברית, על ידי איירין לוסטיג, בשנת 2001. הסרט הוא בשפות אנגלית, רומנית ועברית עם כתוביות באנגלית.
הסרט בנוי סביב אירוע מעברה של מוניקה סביאנו, סבתא של הבמאית והשורדת היחידה של כנופיית יואניד. שם הסרט מחקה במכוון את שמו של סרט שחזור שיצרו שלטונות הביטחון של רומניה, Reconstituirea, כששחזרו שוד בנק שביצעה קבוצה של חמישה גברים ואשה אחת, בבירת רומניה, בוקרשט, ב-1959.
הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-19 במסגרת של "זהות יהודית" המשותפת עם הפסטיבל לקולנוע יהודי של בוסטון.
יועד נבו
יועד נבו הוא מפיק מוזיקלי ישראלי, טכנאי מיקס ומאסטרינג ומפתח וממציא בתחום האודיו. אחד המשפיעים והחשובים בתעשיית המוזיקה הישראלית ובתעשיית המוזיקה הבריטית.
קורות חיים
נבו גדל בירושלים והחל לנגן גיטרה בגיל עשר, ואחר כך הקים הרכב עם המתופף גדי סרי. בנוסף הקים אולפן מוזיקה ביתי עם טייפ סלילים בעל ארבעה ערוצים. בגיל 16 החל ללמוד במכללת סאונד יואב גרא, והחל את דרכו כעוזר הטכנאי הצעיר ביותר באולפני טריטון.
בשנת 1986 השתתף כנגן בהקלטות אלבום הבכורה של זאב טנא, שם פגש בנגן הקלידים תמיר קליסקי, ואחר כך שיתפו השניים פעלה שהפיקו וניגנו באלבום הבכורה של להקת "מנגו" עם סאונד פופ-דאנס קליט, וב-1989 גם באלבום הבכורה של רחלי חיים, בו עיבדו והפיקו שני שירים.
בגיל 19 כבר היה חתום כטכנאי וכשותף בהפקה המוזיקלית של האלבום "אפר ואבק" של יהודה פוליקר ויעקב גלעד. האלבום הצליח באופן יוצא דופן ונחשב עד היום לאחד מאלבומי הרוק המצליחים והמוערכים בישראל.
בשנת 1988 הקים נבו עם זאב נחמה ותמיר קליסקי את להקת אתניX והפיק את אלבומם הראשון, בו שילב לראשונה בין מוזיקה עם השפעות מזרחיות לבין מוזיקת פופ מערבית ויצר את מה שהפך לימים לשילוב מוכר ומצליח. האלבום הנפיק להיטים רבים וזכה בפרס אקו"ם על 'תרומה למוזיקה הישראלית'. נבו פרש מההרכב לאחר הפקת האלבום הראשון והתמקד בקריירה כמפיק מוזיקלי וטכנאי הקלטות. ב-2017 חזר לעבוד עם "אתניX" והפיק את האלבום "בטוח".
ב-1997 הפיק את אלבום הבכורה של עברי לידר, "מלטף ומשקר" וב-1999 הפיק את האלבום השני של לידר, "יותר טוב כלום מכמעט". שני האלבומים הגיעו למעמד פלטינה וביססו את מעמדו של לידר כאומן מצליח. ב-2012 הפיק את האלבום "מישהו פעם" שהגיע למעמד של אלבום זהב, וב-2015 את האלבום "האהבה הזאת שלנו".
רשימת האומנים שנעזרו בשירותיו לאורך השנים כוללת גם את שלמה ארצי, אחינועם ניני, אריק איינשטיין, שלום חנוך, כנסיית השכל, עפרה חזה, ירדנה ארזי, צביקה פיק, אלונה דניאל, אתי אנקרי, גידי גוב, ריקי גל, ריטה, רמי קלינשטיין, אביב גפן, שרית חדד, גלי עטרי, נורית גלרון, שלומי שבת, פבלו רוזנברג, דפנה ארמוני, יזהר אשדות, איזבו, דורי בן זאב, בועז שרעבי, אבטיפוס, מטרופולין, יהודית רביץ, אריאל זילבר, טובה גרטנר, אריאל הורוביץ, זאב טנא, אילנה אביטל, עמיר לב, אריק סיני, יפעת תעשה, דוד ד'אור, הדורבנים, אורנה דץ, עפר בשן, שרון מולדאבי, רפי פרסקי, שלומית אהרון, אלון אולארצ'יקֿ, דני סנדרסון, שרון ליפשיץ, פוליאנה פרנק, ארקדי דוכין, כוורת, היהודים, קורין אלאל, מירי מסיקה, נינט, שירי מימון ורבים אחרים.
משנת 1998 מתגורר נבו בלונדון, שם הקים את Nevo Sound Studios, אולפני הקלטות, מיקסים ומאסטרינג מהגדולים בבריטניה. בלב האולפן עומדת קונסולת Neve אנלוגית קלאסית, אחת היחידות מסוגה בעולם. שם עובד נבו על סינגלים ואלבומים של אמנים בינלאומיים ומתפקד כאחד ממפיקי הפופ הבולטים בבריטניה. בין השאר עבד עם סיה, מובי, בריאן אדמס, גולדפראפ, מורצ'יבה, דאנדי וורהולז, סופי אליס בקסטור, שוגבייבס, ג'ם, פט שופ בויז, גירלז אלאוד, דוראן דוראן, אייר, רונאן קיטינג, מארק אואן, דניאל בדינגפילד, מקפליי, הולי ג'ונסון ואחרים.
לבד מקריירה מצליחה בתחום עשיית המוזיקה מתפקד נבו כיועץ פיתוח בכיר בחברת "וויבס אודיאו", עבורם פיתח מספר פטנטים רשומים בתחום האודיו הדיגיטלי. "וויבס אודיאו" זכתה ב-2011 בפרס גראמי על הישגיה הטכנולוגיים ותרומתה לתעשיית המוזיקה.
חיים אישיים
היה נשוי לשדרנית הספורט מירי נבו ואשת התקשורת והדי-ג'יי הלית קולט.
טרמוליט
טְרֶמוֹלִיט הוא מינרל, חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים. הטרמוליט בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של מגנזיום או סידן. נוסחת המבנה הכימי של הטרמוליט היא: Ca2Mg5Si8O22(OH)2.
הטרמוליט נוצר על ידי התמרה של סלעי משקע עשירים בדולומיט ובקוורץ. בטמפרטורות גבוהות מתחוללת התגובה הכימית הבאה
הסוג הסיבי של טרמוליט הוא אחד מסוגי האזבסט ונוהגים להשתמש בו כחומר מעכב בעירה וברפידות לבלמים. בעבר נהגו להשתמש בו כחומר מבודד לבניינים, אבל השימוש בו למטרה זו הופסק לאחר שהתגלה כי חומר זה רעיל ושאיפת הסיבים שלו עלולה להוביל לאזבסטוזיס, סרטן הריאה ומסותליאומה (סוג של סרטן המתפתח באזור חלל החזה או חלל הקרביים או באזור הלב). טרמוליט משמש עבור פטרולוגים אינדיקטור לרמת ההתמרה שעברו סלעים שכן בטמפרטורות גבוהות מאוד הוא מותמר לדיופסיד, ולכן סלעים המכילים טרמוליט בלבד ואינם מכילים דיופסיד לא נחשפו לטמפרטורות גבוהות בעברם. קלציט, גרוסולאר, טלק וסרפנטין הם מינרלים נלווים נפוצים לטרמוליט.
את השם טרמוליט נתן למינרל ב-1789 הרוקח והעיתונאי השווייצרי תושב ברן יוהאן גיאורג אלברכט הפּפְנר (Johann Georg Albrecht Höpfner 1813-1759). הפּפְנר רכש את דוגמת המינרל מסוחר שסיפר לו כי מקור המינרל הוא בעמק טרמולה (Val Tremola) הנמצא דרומית למעבר סנט. גוטהרד בקנטון טיצ'ינו שבשווייץ, לכן קרא הפּפְנר למינרל על שם המקום בו נתגלה. מחקרים מודרניים גילו שבעמק טרמולה אין בכלל טרמוליט וניתוח כימי של דגימות של טרמוליט מתקופתו של הפּפְנר המצויות במוזיאונים לטבע בלוזאן ובז'נבה גילו שמקורם האמיתי הוא באזור קמפוֹלוּנגוֹ (Campolungo), דרומית לעמק טרמולה.
מלבד אזור קמפוֹלוּנגו שהוזכר לעיל ניתן למצוא טרמוליט באזור וילברפורס בפרובינציית אונטריו שבקנדה; במדינות ניו יורק, אריזונה וקונטיקט בארצות הברית; בנפת דרום טירול שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה; בטנזניה ובפינלנד.
אלברט בן-חיים
אלברט בן חיים (נולד ב-1937) הוא צייר ישראלי, חבר באיגוד הציירים של ישראל וצרפת.
סטיבן פילד
ראשית חייו
סטיבן פילד נולד בהדם, קונטיקט כשישי מבין תשעת ילדיהם של דייוויד דאדלי פילד הראשון, כומר בכנסייה הקהילתית, ושל רעייתו, סבמיט דיקינסון, מורה. בין אחיו נמנו דייוויד דאדלי פילד השני, עורך דין וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק; סיירוס פילד, איש עסקים ומייסדה של חברת הטלגרף האטלנטי; והנרי מרטין פילד, איש כמורה בולט וסופר מסעות. סטיבן פילד גדל בסטוקברידג', מסצ'וסטס, ובגיל 13 יצא לטורקיה יחד עם אחותו אמיליה ובעלה המיסיונר, הכומר ג'וזיאה ברואר. ב-1837 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בויליאמס קולג'. בעת לימודיו שם הוא היה אחד מהמייסדים המקוריים של אחוות דלתא-אפסילון. לאחר שלמד משפטים בקריאה עצמית באולבני בהדרכתו של הרמנוס בליקר ובניו יורק בהדרכתו של אחיו דייוויד, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין עם אחיו דייוויד עד 1848, כאשר הוא יצא לקליפורניה בעקבות הבהלה לזהב.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
נולד במקנס שבמרוקו. כבר בילדותו הצטיין בן חיים בציור דיוקנאות ונופים. בגיל 13 זכה במקום ראשון בתחרות ציור עבור חברת אייר פראנס. הפרס זיכה אותו בטיסה לפריז ופגישה ראשונה עם המרכז העולמי של האמנות, שם ביקר לראשונה במוזיאוניים ובלובר שהשפיעו על דרך חייו. כאשר סיפר לאביו על רצונו להיות צייר הוא התנגד ואמר לו שלא ניתן לחיות מציור ועדיף ללמוד מקצוע.
סטיבן פילד
ראשית חייו
פילד היה דודו של דייוויד ברואר, שגם הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
בן חיים השתייך לתנועת הצופים במרוקו בין השנים 1952 – 1950
עם פתיחת הסניף הראשון של תנועת הנוער דרור בעיר מקנס, הצטרף לתנועה הציונית, והיה פעיל בתנועה.
סטיבן פילד
קריירה פוליטית ומשפטית בקליפורניה
בקליפורניה שגשגה הקריירה המשפטית של פילד והוא נבחר כ-Alcalde (בספרדית: ראש עירייה), סוג של ראש עירייה ושופט שלום על פי החוק המקסיקני הישן, של העיר מריסוויל. הוא נבחר לתפקיד שלושה ימים בלבד לאחר הגעתו לעיר. בשל העובדה שהעיר לא יכלה להרשות לעצמה את בנייתו של בית סוהר והעברתם של אסירים לסן פרנסיסקו הייתה גם היא יקרה, יישם פילד עונש מלקות, בהאמינו שללא הטלת עונש זה, כמה שנחשב לברוטלי, יוטל על רבים בעיר הקשוחה עונש מוות על עבירות קלות.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
בשנת 1955 נשלח ללמוד במכון למדריכי חו"ל בירושלים שם עבר הדרכה קדם צבאית, שימוש בנשק ופעילות חשאית, וכן הכשרה בעבודת שדה בקיבוצים בארי וכברי.
מערת אוריניאק
חפירות במערה מאז 1860 חשפו ממצאים עשירים מתרבות זאת בהקשר לשרידי השלד האנושיים, ובכך הראו את הגעתם ונוכחותם הקבועה של בני אדם מודרניים קדומים שכונו אנשי קרו-מניון בתקופה הפלאוליתית העליונה. . התרבות האוריניאקית היא התרבות המוקדמת ביותר המיוחסת לבני האדם המודרניים במערב אירואסיה ומוגדרת לפי מסורת ייצור כלים ייחודים. תרבות זו נמצאה בשכבות של אתרים רבים באירופה ובמזרח התיכון המתוארכים לתקופה של 45,000 עד 26,000 שנים לפני זמננו.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
מרוקו זכתה לעצמאות והוא נשלח למרוקו ופעל בהמחתרת היהודית במרוקו לארגון הנוער במסגרת תנועת דרור ועלייתם הבלתי לגלית לישראל.
מערת אוריניאק
מתוך הכרה במשמעותה עבור תולדות המחקר הפרהיסטורי ועבודתו החלוצית של אדואר לארטה במאה ה-19, הוכרזה רשמית מערת אוריניאק כמונומנט היסטורי לאומי של צרפת בצו שהוצא ב-26 במאי 1921.
מיקום
מערת אוריניאק ממוקמת כ-1.5 קילומטרים צפונית מערבית לנפת אוריניאק בצד הדרומי של עמק הנחל רודס, יובל של הנהר לוז' במורדות הצפוניים של הפירנאים.
סטיבן פילד
קריירה פוליטית ומשפטית בקליפורניה
ב-1850 נבחר פילד לאספה המדינתית של קליפורניה מטעם מחוז יובה, אך בשנה שלאחר מכן הוא הפסיד בהתמודדות על מושב בסנאט המדינתי. עיסוקו המוצלח בעריכת דין הוביל אותו להיבחר ב-1857 לבית המשפט העליון של קליפורניה, תפקיד בו הוא כיהן שש שנים.
מערת אוריניאק
היסטוריה
בשנת 1852, כמה שנים לפני הופעתו של ענף הפלאואנתרופולוגיה במובנו המדעי, סקר עובד מקומי העונה לשם ז'אן בפטיסט בונמייסון את החלק הקדמי של המערה מתוך סקרנות, שם מצא כמה כלים פרהיסטוריים ו-17 שלדים אנושיים שקבריהם נאטמו באמצעות לוחות אבן חול. אלה נקברו במהירות בבית העלמין המקומי על פי בקשתו של ד"ר עמיאל, ראש העיר. גילם ומוצאם לא ידוע מכיוון שמעולם לא עברו בדיקה מדעית וכעת הם נחשבים אבודים.
הפלאונטולוג החלוצי אדואר לארטה הוביל את החפירה הראשונה בין השנים 1860–1863 ומצא כלים מתקדמים מאבני צור, עצם וקרן מהתקופה הפלאוליתית, כמו גם מספר רב של עצמות אנושיות וחרסים מתקופה מאוחרת יותר, התקופה הכללקוליתית.
לארטה החל לחפש באזור שהכיל את 17 השלדים וגילה עצמות מאובנות של בעלי חיים נכחדים מתקופת הקרח האחרונה: כמה מיני טורפים, כמו צבוע מערות, דוב מערות ושועל, ומינים רבים של אוכלי עשב כמו ממותה, קרנף צמרי, סוס רמכי, ביזון ואייל צפון, השמורים באוספי מוזיאון האדם. בבסיס שכבה שחורה ועבה, שהכילה כמויות גדולות של אפר ופחם, הוא גילה מצבור של כלי צור, עצם וקרן פלאוליתיים. במחקר שפרסם בשנת 1861, לארטה הגיע למסקנה, המהפכנית לזמנה, כי עושי הכלים היו בני דורם של בעלי החיים הנכחדים שמאובניהם התגלו. משנת 1938 עד 1939 חידשו הארכאולוגים פרננד לקור ואשתו את החפירות וחשפו כמויות גדולות יותר של עצמות מאובנות של למעלה מ-30 מיני בעלי חיים.
בשנת 1961 חפר לואי מרוק באתר שנמצא 30 מטרים מהמערה הראשונה שנחקרה על ידי לארטה. האתר החדש "אוריניאק 2", מאופיין בנוכחות בלוקים גדולים שקרסו. כלים שנמצאו הם בעיקר מגרדים ולהבים. לואי מרוק כתב בשנת 1963: "האתר של "אוריניאק 2" היה מיושב לפני קריסת המערה הראשונה, שהייתה בוודאי רק תוספת קטנה למערך מחסות גדול בהרבה. בהתבסס על הממצאים, אנו מניחים כי מערות אוריניאק, לא היו ידועות לאוכלוסיות פלאוליתיות מאוחרות יותר".
פריטים שנמצאו במערת אוריניאק, שנשמרו בעבר במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ובמוזיאון טולוז, מוצגים כעת בפורום "המוזיאונים של אוריניאק", שפתח את שעריו לציבור באוקטובר 2014.
סטרטיגרפיה
במחקר סטרטיגרפי שבוצע במערה נקבע רצף של שלוש שכבות ברורות:
סטיבן פילד
קריירה פוליטית ומשפטית בקליפורניה
פילד היה איש קשה ונקמן כאשר אחרים חלקו על דעתו ועד מהרה הוא רכש על נקלה אויבים. מתנגד שלו כתב שחייו של פילד "היו סדרה אחת של מחשבה מצומצמת ומרושעת של התרברבות, פחדנות ויהירות בזויה".
ברוש
השם ברוש מיוחס לעיתים לצמחים מחטניים אחרים הדומים לסוג זה, כגון טקסודיון (Taxodium) המכונה "ברוש הביצות", וכן Chamaecyparis, Callitris, Cupressocyparis ואחרים.
סטיבן פילד
קריירה פוליטית ומשפטית בקליפורניה
בעת כהונתו בבית המשפט העליון של קליפורניה היה לפילד מעיל מיוחד עם כיסים גדולים מספיק כדי שהוא יוכל להחזיק בתוכם שני אקדחים, כך שהוא יוכל לירות בהם בעודם בתוך הכיסים. ב-1858 הוא אותגר להשתתף בדו-קרב נגד שופט עמית, ויליאם ט. ברבור, אך בעת שהדו-קרב התקיים, אף אחד מהם לא ירה בנשקו.
ברוש
ברוש במקורות
בכתובתיהם של מלכי אשור ובבל נרמז כי נכרתו בידם עצי ארזים ועצי ברושים מן הלבנון בכדי להשתמש בהם לצרכי בנייניהם:
אלברט בן-חיים
קורות חיים
בשנת 1958 עלה לישראל.
סטיבן פילד
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
ב-6 במרץ 1863 מינה הנשיא אברהם לינקולן את פילד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. מינוי זה בוצע בעקבות חוק שהרחיב את מספר השופטים בבית המשפט העליון, ולפיכך היה פילד לשופט העשירי באותה עת. לינקולן בחר בפילד כדי להשיג איזון בקרב סגל השופטים במישור הגאוגרפי (היותו תושב קליפורניה), ואיזון פוליטי (היותו איש המפלגה הדמוקרטית, אם כי תומך האיחוד). צירופו של פילד לצוות השופטים הכניס לבית המשפט העליון אדם שהיה מצוי בסוגיות מקרקעין וכריה. ב-10 במרץ אושר מינויו של פילד על ידי הסנאט של ארצות הברית וב-20 במאי הוא הושבע לתפקידו.
שאיפותיו של פילד להתמנות כנשיא בית המשפט העליון לא הוגשמו, שכן היו לו אויבים הן במישור הפוליטי והן במישור האישי. הוא התעקש לשבור את שיאו של ג'ון מרשל, שכיהן על כס השיפוט 34 שנים, אף על פי שעומס העבודה היה קשה לו. עמיתיו הפצירו בו לפרוש בשל השיטיון שהוא סבל ממנו לסירוגין, אך הוא סירב וכיהן עד 1897. פילד היה אחרון השופטים המכהנים שכיהנו בבית המשפט העליון תחת נשיאותו של רוג'ר טוני ותחת נשיאותו של סלמון צ'ייס. הוא היה השופט העליון שכיהן במשך הזמן הרב ביותר עד ששיאו נשבר על ידי השופט ויליאם אורוויל דאגלס, שכיהן בשנים 1939 -1975.
ברוש
ברוש במקורות
.
סטיבן פילד
פסיקותיו
פילד כתב 544 פסקי דין. בכך הוא היה שני רק לסמואל מילר, שכתב 616 פסקי דין ב-28 שנות כהונתו, וכתב יותר פסקי דין בהשוואה ל-508 פסקי הדין שכתב ג'ון מרשל ב-34 שנותיו בבית המשפט. לדברי העיתונאי בריאן דוהרטי, "פילד היה אחד החלוצים של התפישה (שהייתה אהובה על רבים מבין הוגי התפישה המשפטית הליברטריאנית) של 'הליך נאות מהותי' - הרעיון שההליך הנאות מוגן על ידי התיקון ה-14 יושם לא רק על הליכים, אלא גם על תוכן החוקים". קריאתו הרמה של פילד להליך ראוי מהותי הופיעה בחוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "תיקי בתי המטבחיים" ופסק הדין "מון נגד אילינוי". בתיקי בתי המטבחיים התמקדה חוות דעתו של פילד בסעיף הזכויות והחסינויות שבחוקה ולא בסעיף ההליך הראוי (שהיה מרכיב חשוב בחוות דעת המיעוט של השופטים ג'וזף בראדלי ונוח סוויין). הן בפסק הדין "מון נגד אילינוי" והן בפסק הדין "מגלר נגד קנזס", ביסס פילד את חוות דעת המיעוט שלו על ההגנה על הרכוש מתוקף סעיף ההליך הנאות שבחוקה. אחד מפסקי הדין הבולטים ביותר של פילד היה חוות דעת הרוב שנכתבה על ידו בפסק הדין "פנוייר נגד נף", שבה נקבע הסטנדרט של סמכות השיפוטי האישית במשך מאה השנים הבאות. השקפותיו בנוגע להליך הראוי אומצו בסופו של דבר על ידי הרוב בבית המשפט לאחר פרישתו. בתיקים אחרים הוא סייע לבטל את מס ההכנסה, בפסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות של החקלאים", להגביל את ההגבלים העסקיים, בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" , והגביל את כוחה של ועדת הסחר הבין-מדינתי. הוא גם הצטרף לדעת הרוב בפסק דין פלסי נגד פרגוסון שאישר את תאימותה לחוקה של ההפרדה הגזעית. בפסק הדין המשמעותי, "סטראודר נגד וירג'יניה המערבית" כתב פילד חוות דעת מיעוט, אל מול חוות דעת הרוב שפסקה שהדרתם של אפרו-אמריקאים מחבר מושבעים הפרה את סעיף ההגנה השוויונית שבתיקון ה-14 לחוקה.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
בין השנים 1965- 1984 למד ציור בבית הספר לאומנויות בעיר קאן בצרפת. לאחר מכן למד טכניקות ציור בצבע שמן באוניברסיטת חיפה והשתלם בין השנים 96–1995 במוזיאון תל אביב בלימודי אמנות פלסטיים ודקורציה. מאז 1997 משתתף בכל קיץ בסדנת ציור המתקיימת בפרובנס (דרום צרפת) יחד עם אמנים מהשורה הראשונה ברחבי העולם.
סטיבן פילד
פסיקותיו
בראשית הקריירה שלו, כתב פילד פסקי דין נגד חוקי מדינת קליפורניה שהפלו את המהגרים הסינים. בשבתו כדן יחיד בבית המשפט הפדרלי המחוזי, הוא פסל ב-1879 את מה שנקרא "פקודת הצמה", שיצרה אפליה נגד הסינים, ובשל כך נחלשה האהדה הציבורית כלפי פילד בציבור הקליפורני. בפסק דין שלו בבית המשפט הפדרלי המחוזי משנת 1884, הוא פסק שילדים שנולדו בתחומי ארצות הברית הם אזרחים אמריקאים ללא קשר למוצאם. עם זאת, כשופט בית המשפט העליון, הוא כתב פסקי דין חדורים ברטוריקה גזענית נגד הסינים, הבולטת ביותר הייתה חוות דעת הרוב שהוא כתב בפסק הדין "צ'אי צ'ן פינג נגד ארצות הברית" ובחוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "צ'ו האונג נגד ארצות הברית" (Chew Heong v. United States).
ברוש
ברוש במקורות
בימי המקרא שימש העץ כסמל לרעננות:
שלמה המלך קיבל מחירם מלך צור עצי ארזים ועצי ברושים מן הלבנון לבניין בית המקדש ובית המלכות:
הברוש שימש בבניית דלתות,רצפה, מזוזות, כרובים וכלי נגינה בבית המקדש הישראלי:
,
מקום אילן הברוש משמש מגורים וקן לציפורים ולעוף הנקרא חסידה כמובא בספר תהלים (תהלים פרק קד פסוק יז):
לדעת רוב החוקרים אין הברוש המוזכר במקרא זהה ל-Cupressus. לדעת עמנואל לב מדובר ב-Juniperus (ערער). לדעת אהרון אהרונסון מדובר ב-Juniperus drupacea (ערער גלעיני), ולדעת מנחם זהרי מדובר ב-Juniperus excelsa (ערער ברושי).
לדעת יהודה פליקס, הברוש המצוי נקרא במקרא בשם תאשור.
לפי התלמוד, הברוש נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
בן חיים מצייר על בד בטכניקה מעורבת בצבעי שמן ואקריליק. יצירותיו עוסקות לרוב בנושאים תנ"כיים הוא מוצא את השראתו בספר שיר השירים. יצירותיו מוצגות בגלריות בארצות הברית והוא נוטל חלק בתערוכות בצרפת ובארץ.
נתן שטראוס
נתן שטראוס (באנגלית: Nathan Straus; 31 בינואר 1848, גרמניה – 11 בינואר 1931, ניו יורק) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי, מבעלי רשת חנויות הכלבו "מייסיס" (Macy's). פילנתרופ אשר תרם רבות למטרות ציוניות; ובהן לייסודה של העיר נתניה, הקרויה על-שמו.
אלברט בן-חיים
קורות חיים
מתגורר באשדוד.
נתן שטראוס
משפחתו
נולד באוטרברג (Otterberg) שבריינלנד-פפאלץ (כיום בגרמניה), הבן השלישי לשרה ולזר שטראוס. בשנת 1854, היגרה המשפחה, בעקבות האב שיצא שנתיים קודם לכן לארצות הברית. תחילה התיישבו בג'ורג'יה, אך בעקבות מלחמת האזרחים עברו בשנת 1865 לניו יורק, והקימו עסק ליבוא חרסינה. עסקי המשפחה שגשגו, ובשנת 1888 היו נתן ואחיו איזידור לשותפים ברשת חנויות הכלבו מייסיס. נישא ללינה גוטהרץ שעסקה בנדבנות וכיהנה כסגנית נשיאת הכבוד של "הדסה".
לנתן ולינה נולדו שישה ילדים.
פעילות ציבורית ופסטור חלב
שטראוס כיהן בתפקידים ציבוריים שונים בניו יורק, כולל נשיא הוועדה הציבורית לבריאות של עיריית ניו יורק, ואף הוצע לו לרוץ לראשות העיר על ידי המפלגה הדמוקרטית, אך למרות לחץ ציבורי רב לקבל את ההצעה, הוא סירב.
שטראוס פעל רבות בנושא פסטור החלב, קודם בארצות הברית, ומאוחר יותר גם באירופה ובארץ ישראל. בשנת 1892 התחיל בפעילות למען פסטור החלב, פעילות שכללה תעמולה, קידום הנושא אצל הרשויות וכן חלוקת בקבוקי חלב מפוסטרים במחיר שסובסד על ידו. בשנת 1898 הקים מפעל להספקת חלב מפוסטר בניו יורק, ובשנים שאחר כך הקים מפעלים דומים בברוקלין, פילדלפיה, שיקגו ובסנט לואיס בארצות הברית, וכן בהיידלברג, קארלסרוהה ובערים נוספות בגרמניה. השפעתו של שטראוס על משק החלב בארצות הברית הייתה מכרעת, בתקופתו הפך הפסטור לנוהל מומלץ ובהמשך לחובה על פי חוק. בשנת 1909 25% מהחלב שנמכר בניו יורק היה מפוסטר, ובשנת 1920 הגיע שיעור החלב המפוסטר הנמכר ל-90%.
ארץ ישראל
שטראוס ביקר לראשונה בארץ ישראל בשנת 1904, והוא שב לביקור נוסף בשנת 1912 עם יהודה לייב מאגנס.
ישנו סיפור מפורסם על הצלתו בזכות אותו ביקור, לפיו הוא התעתד להפליג עם אחיו איזידור שטראוס על סיפון הטיטניק, אך במהלך הביקור בארץ שהתארך מעבר למצופה, שטראוס שבר את רגלו כשהחליק ונפל באחד מבתי התמחוי שהקים בירושלים, וכך ניצל מגורלם של אחיו וגיסתו, שנספו באסון טביעת הספינה, אולם לאמיתו של דבר הוא כלל לא היה אמור להצטרף אל אחיו על הטיטניק, והוא נסע מארץ ישראל לרומא כמתוכנן, על מנת להשתתף שם כנציג ארצות הברית, בכינוס הבינלאומי לשחפת (International Tuberculosis Congress) שהתקיים ב-12 באפריל, יומיים לאחר שהטיטניק הפליגה מאנגליה. מכל מקום, ברור כי מותם של אחיו וגיסתו גרם לו לזעזוע, ואף כי גם קודם לכן עסק רבות בפילנתרופיה, אך לאחר האסון הוא פרש מעסקיו והקדיש את חייו לעזרה וחסד.
ב-1909 נפגש עם אהרן אהרנסון, שהיה פעיל ציוני, בוטנאי ואגרונום, והוא אשר השפיע על שטראוס לתרום למטרות חקלאיות בארץ ישראל. כך תרם לייסוד החווה החקלאית בעתלית, ועזר לקדם יזמות חקלאיות התיישבותיות אחרות. שטראוס בחר לחבר בין דאגתו לבריאות תושבי הארץ לבין מפעלו בארצות הברית, כך החל להחדיר את פסטור החלב גם בארץ ישראל. בבית המרפא שהקים, ייסד גם מכון פסטור ועודד הקמת תחנות בריאות ברחבי הארץ. כמו כן, תרם רבות לפעילותה של ההסתדרות הציונית הדסה, והניח את היסודות למערכת הבריאות הציבורית בארץ, על ידי הקמת בית הבריאות שטראוס בירושלים (נחנך ב-1929) ובתל אביב ברחוב בלפור 14, (1930). שני בתי הבריאות נקראו על שמו ועל שם רעייתו לינה. שני הבתים תוכננו על ידי האדריכל היהודי-בריטי בנימין חייקין.
הוא שב לארץ בשנים 1923–1924 וב-1927. בתחילה נוצר קשר עם אנשי היישוב הישן בירושלים, להם תרם תרומות לבית תמחוי (ברחוב השלשלת ברובע המוסלמי), ויסד מרפאה שהעניקה שירותי בריאות לעניי ירושלים. בשנת 1928 נפגש שטראוס עם שניים מראשי ההסתדרות "בני בנימין", איתמר בן-אב"י ועובד בן עמי (מי שהיה מאוחר יותר ראש עיריית נתניה), והבטיחו לו כי יקראו את שמה של המושבה החדשה בשרון על שמו "נתן-יה". שטראוס תרם סכום נכבד להקמת המושבה.
בירושלים נקרא על שמו רחוב מרכזי בעיר: "רחוב שטראוס". בתקופת המנדט הבריטי הרחוב נקרא "רחוב צ'נסלור", על שם הנציב הבריטי ג'ון צ'נסלור.
דרוויניזם חברתי
דרוויניזם חברתי הוא מונח שמתייחס למגוון תאוריות שצצו בשנות ה-1870 במערב אירופה וצפון אמריקה, תאוריות שלקחו את המושגים ברירה טבעית והישרדות הכשירים ביותר מתחום הביולוגיה, וניסו להשתמש בהם גם בתחום הסוציולוגיה, הכלכלה והפוליטיקה. לטענת התאוריות הללו, יש הקבלה בין התפתחות המינים הביולוגיים, המתרחשת תוך תחרות בין מינים שונים על משאבים טבעיים, ובין התפתחותן של אומות או קהילות תוך תחרות ביניהן.
קיימת חפיפה מסוימת אך גם חוסר התאמות בין מושגים מתורת ה"אבולוציה" שהיא תאוריה ביולוגית-מדעית ל"דרוויניזם חברתי" שהוא תאוריה חברתית שגובשה על ידי פסיכולוגים וסוציולוגים. ב"דרוויניזם חברתי" משולבים רעיונות מאלתוסיאנים כגון רעיון מאבק הקיום (שלא בהכרח מתיישב עם שמירה על המגוון הגנטי, שנחוץ לאבולוציה), רעיון הישרדותם של הכשירים ביותר והרעיון שאי השוויון המובנה בטבע יוצר קידמה. יש הקושרים את הדרוויניזם החברתי בראש ובראשונה עם רעיון האבולוציוניזם החברתי של הרברט ספנסר, ויש הקושרים אותו עם קפיטליזם ולסה פר. התורה הוזכרה ונכרכה בהקשרים כה רבים עד שקשה לאפיינה. נטען לגביה שהיא נראית כתומכת בכל סוגי האידאולוגיה, מהריאקציונרית ועד לפרוגרסיבית, לרבות גזענות, מיליטריזם, כלכלת לסה פר, קפיטליזם בלתי מרוסן, מרקסיזם ואנארכיזם. ואכן, זרמים שונים נופפו בתורת דרווין ומשכו אותה לכיוונים שונים.
המונח דרוויניזם חברתי נטבע בתחילת המאה העשרים. במהלך שנות ה-40, לאחר נפילתה של גרמניה הנאצית (אשר הייתה מאופיינת כדרוויניסטית חברתית), הפך המונח להיות כינוי גנאי לאנשים או למדיניות או לרעיונות.
הגישה הדרוויניסטית, המדברת על יכולתם של המינים ה"חזקים" והמותאמים יותר לסביבתם לשרוד בטבע, שימשה צידוק מדעי לכאורה לתאוריות ולאידאולוגיות כוחניות כמו אימפריאליזם, קולוניאליזם וגזענות, שהתבססו על הטענה שבחברה האנושית יש גזעים חזקים, מפותחים וטובים יותר, שסיכויי ההישרדות וההתפתחות שלהם גדולים יותר משל הגזעים ה"נחותים", ולכן על אלה לקבל את מרותם של הגזעים הנעלים מהם.
בקהילת ההיסטוריונים של המדע קיימת מחלוקת בשאלת אחריותו של דרווין עצמו לתאוריות שונות של דרוויניזם חברתי, ובשאלה האם דרווין עצמו היה "דרוויניסט חברתי".
לטענת חוקרים רבים, על-אף השם דרוויניזם חברתי, התפתחותן של חברות אנושיות היא אבולוציה ממטית, ולפיכך למרקית ולא דרווינית.
הבסיס המאלתוסיאני
רוברט מאלתוס (Thomas Robert Malthus) (1834-1766) פרסם בשנת 1798 (בהתחלה בעילום שם) את סיפרו An Essay on the Principle of Population, ובו נכללים העקרונות הבאים: קיים בעולם חוסר איזון בין קצב הגידול באוכלוסייה (העולה בטור הנדסי) לבין קצב יצירת מקורות מזון חדשים (עליה בטור חשבוני). זה מוביל בהכרח לרעב, דלות, חולי ומלחמות. לכן, טען מאלתוס, יש להגביל את הסיוע הניתן לעניים. ככל שהם יקבלו יותר סיוע יעודד הדבר יותר בטלה, ומספר הנזקקים והדרישות שהם מעלים יוסיפו לעלות. הוא צידד בנקיטת צעדים לשם צמצום הילודה בקרב העניים וה"בלתי כשירים" שאינם מסוגלים לעבוד. האמצעי שהציע לשם כך היה להפעיל "ריסון מוסרי", על ידי העלאת גיל הנישואין והימנעות או ריסון בקיום יחסי מין במסגרת הנישואין.
בשנת 1838 קרא דרווין את ספרו של מאלתוס. הוא ציין באוטוביוגרפיה שלו שהספר הוא שהביא אותו לתובנה כי גידול יתר באוכלוסייה גורר מלחמת קיום, לאור העובדה שלא כל הפרטים יכולים לשרוד. מאלתוס דיבר על מלחמת קיום בין פרטים. מלחמת הקיום המובהקת ביותר אכן מתקיימת בין פרטיו של אותו מין, שכן הם חיים באותו אזור ונאבקים על אותם מקורות מזון. דרווין הרחיב את הגבולות והחיל את העיקרון גם על מינים ועל קבוצות. דרווין טען שמלחמת הקיום כרוכה בהכחדה ובסבל, אך מאחר שהמתאימים ביותר הם ששורדים, נוצרת התפתחות אבולוציונית בעקבות ברירה טבעית, ומתפתחים מינים חדשים שמותאמים לתנאי הסביבה שלהם. מלחמת הקיום בלתי נמנעת ובה בעת מבורכת.
לֵסֶה פֶר
דרוויניזם חברתי נתפש כהצדקה שמספק מדע הביולוגיה למדיניות חברתית, פוליטית וכלכלית של לסה פר וקולוניאליזם. הרברט ספנסר (1903-1820), הנתפש כדרוויניסט חברתי קיצוני הדוגל בתחרות חסרת רסן ובמלחמת מעמדות, פיתח את התאוריות שלו עוד לפני פרסום "מוצא המינים" ב-1859, והוא מהראשונים שעמדו על המשמעויות החברתיות של תורת האבולוציה, ותרם רבות לתפישה זו. הוא טען שהכחדתם של אינדיאנים ואבוריג'ינים תתבצע בהכרח במסגרת מלחמת הקיום, כשם שהדבר קורה בעולם החי והצומח. הוא הטיף לאי התערבות המדינה בחוקי הטבע של השוק החופשי.
ספנסר הושפע מכתביהם של מאלתוס, למארק ולייל, ומתורת הלסה פר (Laissez Faire) בכלכלה, שפותחה במאה ה-18 על ידי אדם סמית. ספנסר סבר שגידול האוכלוסייה יוצר תחרות בין הפרטים ומהווה מנוע לצמיחה, ביוצרו תמריץ לכל פרט בחברה להתייעל, להסתגל ולהוליד פחות צאצאים, ובאופן כללי הגידול גורם להתארגנות הפרטים במבנים חברתיים. הוא נותר עקבי בעמדותיו נגד התערבות המדינה בכלכלת השוק גם כשנחשפו תופעות קשות של עוני, עבודת ילדים ותנאי ניצול מחפירים של פועלים בתקופת המשבר הכלכלי באנגליה במאה ה-19. הוא סבר שההתפתחות האבולוציונית תביא לכך שהתחרות האלימה, למשל מלחמה, תתחלף בתחרות לא אלימה, שתיערך במסגרת השוק החופשי.
הדרוויניזם החברתי בדמות מדיניות הלסה פר יוצא לארצות הברית, המדינה אשר מקדשת בחוקתה את האינדיבידואליזם, את היוזמה החופשית ואת חירויות הפרט, ובמיוחד את החופש של הפרט מפני התערבות המדינה, ולכן זכה בה לתמיכה רבה. פרופסור גרהם סאמנר (Graham Sumner) (1910-1840), דרוויניסט חברתי מוביל, טען שמיליונרים הם תוצר של הברירה הטבעית ומהווים ברכה לחברה בה הם פועלים. הוא הילל את הישגיה של מדיניות הקפיטליזם הבלתי מרוסן כמשקף את חוקי הטבע. ואילו התעשיין והנדבן אנדרו קרנגי, מיליונר אמריקאי שצמח מאשפתות והקים תאגיד פלדה משגשג, התנגד מכל וכל למיסוי. הוא גרס שהדרך המועילה ביותר לחברה היא לקיים תחרות ולאפשר למספר פרטים בחברה לרכז בידיהם את רוב הכסף, והם מצידם ינקטו בפילנתרופיה לטובת הציבור הרחב.
לוחמנות, גזענות ושוביניזם גברי בשם תורת האבולוציה
הדרוויניזם הבריטי נתפש כתאוריה ליברלית, אך גם שמרנים בני המאה ה-19, שנטו להתנגד לתורת האבולוציה, מצאו בה עקרונות שבהם ניתן להיאחז, ככל שהיא נוגעת למישור היחסים הבינלאומיים. הרעיון המזוהה עם הדרוויניזם החברתי, "הישרדותם של הכשירים ביותר", שימש בסיס לתפישה בדבר עליונות חברתית של בריטניה על גזעים נחותים או "בלתי מפותחים", והצדיק מבחינתם מאבקים על טריטוריה ועל שליטה כוחנית בעמים אחרים. כך, העובדה שאירופאים לבני עור הצליחו לכבוש את טסמניה נתפסה כמצדיקה את חיסולם של ילידי האי האבוריג'ינים. נטען כי לבנים ישכילו לנצל את הטריטוריה לטובת האנושות באופן מוצלח יותר מהילידים, וכי זהו חלק בלתי נמנע מתהליך הקידמה.
הרברט ספנסר טען שדרגת התפתחותם האינטלקטואלית של בני "הגזעים הבלתי תרבותיים" דומה לזו של ילדים בני הגזע התרבותי, שהוא הגזע הלבן הצפון אירופאי. הגיון זה הוחל גם על נשים. דטרמיניסטים חברתיים כדוגמת קופ (E.D. Cope), טענו כי מאפייניהן הפיזיים של נשים בנות הגזע העליון דומים לאלה של גברים בני הגזעים הנחותים, ככל הנוגע ליכולותיהן השכליות, בגרותן ויכולת ההתמודדות שלהן עם קשיים. סטנלי הול (G. Stanley Hall), הפסיכולוג האמריקאי הנודע ביותר בתקופתו, השתמש בטענה כי נשים הן פרימיטיביות יותר מגברים מבחינה התפתחותית, כדי להסביר הבדלים בשיעורי ובאופני ההתאבדות, הקיימים בין גברים לנשים. הוא טען:
מיליטריזם על בסיס התאוריה האבולוציונית, מבית מדרשו של הביולוג האקל (1834–1919) (Ernst Haeckel) והליגה המוניסטית שייסד, הגיע לשיאו עם התאוריה והמדיניות הגזענית של גרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה. האקל, דרוויניסט חברתי שנחשב פציפיסט, טען שחוקי האבולוציה שולטים בחברה ובטבע כאחד, וכי החוק הטבעי מעניק לגזעים העליונים את הזכות לשלוט באחרים. ההיסטוריון הגרמני היינריך פון טרייצ'קה (Heinrich Von Treitschke) (1896–1834), שהד לדעותיו ניתן למצוא בספר "מיין קמפף" של אדולף היטלר, פיאר את גדולת המלחמה ומוסריותה. החלשים והפחדנים נכחדים, ובצדק, הוא טען. הגדולה טמונה במאבק שבין האומות. המלחמה היא דרך ההתדיינות בין אומות תרבותיות לאישוש תביעותיהן. מקורותיו הרעיוניים של פון טרייצ'קה אינם לקוחים אך ורק מהדרוויניזם החברתי, קיימת גם השפעה של פרידריך הגל ושל מסורות פרוסיות.
הדרוויניזם ואגף השמאל
הלכי הרוח של הדרוויניזם החברתי ביטאו נטייה ברורה לעבר הימין הפוליטי, בקרב אנשים שמטבע הדברים התנגדו לסוציאליזם וכפרו בחובת המדינה לעזור לעניים. עם זאת, גם מנהיגי השמאל קרל מרקס (Karl Marx) (1883–1816) ופרידריך אנגלס (Friedrich Engels) (1895–1820) מצאו עניין רב בתורה. הם החילו אותה על המאבק המעמדי בין קבוצות, הצדיקו באמצעותה קריאה למהפכה נגד הבורגנות השלטת, וטענו שניצחון הפרולטריון בלתי נמנע. היו שמצאו ברעיון מלחמת הקיום של דרווין רמז לכך שמתקיים שיתוף פעולה בין הפרטים, ושיש בכך להסביר התנהגויות אלטרואיסטיות. סוציאליסטים איתרו ב"מוצא המינים" נקודות השקה לאידאולוגיה שלהם, דבר שהפתיע את דרווין עד מאוד, ואילו הליברלים ראו בדרווין בן ברית למאבקם נגד הכנסייה.
פציפיזם מכח הדרוויניזם
גם המתנגדים לאלימות מצאו עצמם מחוזקים בעקבות קריאת "מוצא המינים". דרווין נתן בסיפרו דוגמאות להקרבה עצמית של פרטים למען טובת הכלל. בפרק השלישי של הספר הוא הרחיב את המונח "מלחמת קיום", כך שיכלול גם מעשים של שיתוף פעולה בין חיות, וציין:
פציפיסטים טענו שרצח ומלחמה בקרב בני אותו מין הם נדירים בעולם החי ורק בני האדם הורגים את בני מינם על בסיס קבוע. דרווין גם הביע בספר התנגדות לגיוס חובה ולמלחמות בכלל, מאחר שזה מונע מזכרים בריאים להינשא ולהוליד ילדים בשנותיהם הפוריות ביותר, וכמובן שגם מסכן את חייהם.
גלטון והאאוגניקה
פרנסיס גלטון (Francis Galton) (1911–1822) טבע את המונח "אאגוניקה" בספרו Inquiries into Human Faculty and it's Development שהתפרסם בשנת 1883 ופיתח תורה בשם זה. הרעיון המרכזי שלה הוא שמחובתה של החברה לדאוג לכך שתהיה רבייה מוגברת של "כשירים", ולמנוע את רביית ה"בלתי כשירים", מתוך ניסיון להביא לביעורם או לצמצום משמעותי של מספרם. האאוגניקה הוצגה בצמוד לתורת דרווין, דבר היוצר קושי רעיוני, שהרי הדרוויניזם החברתי מזוהה עם הלסה פר – כלומר מתן יד חופשית, בעוד שהאאוגניקה דורשת התערבות של החברה בחיי הפרט.
בראשית המאה העשרים הפכה האאוגניקה לאחת התורות החברתיות המצליחות, ותרמה לחיזוק של מגמות גזעניות, שוביניסטיות ולאומניות. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל היפוך המגמה, בעקבות השימוש של הנאצים באאוגניקה, וחלה ירידה חדה בתמיכה בתורה זו.
טענתו המרכזית של גאלטון היא שילדיהם של אנשים נעלים נוטים לקבל בתורשה את תכונותיהם הנעלות של הוריהם ולכן יכולותיהם תהיינה מעל לממוצע, בעוד שעל ילדיהם של הורים נחותים גזרה התורשה מעמד נמוך. הוא ניסה לקדם תוכנית לפיה יחול איסור על רפי השכל להוליד ילדים, על ידי בידודם במוסדות או עיקורם, בעוד שלבעלי הכשירויות הגבוהות יינתנו תמריצים להוליד עוד ילדים.
בשנת 1904 ייסד גאלטון את ה"מעבדה הלאומית לאאוגניקה". ההישג הגדול של התנועה הושג בשנת 1913, בדמות חוק המחייב את אשפוזם של לקויי נפש חמורים במוסדות. בארצות הברית, שבה הגישה הייתה נוקשה יותר מאשר בבריטניה, החלה תנועת האאוגניקה להתמסד ב־1906 ולקיים מוסדות מחקר. מספר מדינות חוקקו חוקים המחייבים לבצע עיקור של אנשים הנמצאים מתחת לרף מסוים של אינטליגנציה. כמו כן היו יוזמות להגביל הגירה לארצות הברית של "גזעים נחותים" שעלולים לסכן את הדומיננטיות של הלבנים באוכלוסייה. ב-1924 נחקק חוק שקבע שמבקשי הגירה ידרשו לעבור מבחן קבלה, שבעקבותיו נדחו בקשות הגירה רבות.
תנועת האאוגניקה היוותה תחליף של הניהול החברתי באמצעות מדיניות הלסה פר בתקופה הוויקטוריאנית באנגליה, ומטרתה הייתה להציע מכשיר שנועד לאפשר לממשלות לנהל את אוכלוסייתן תוך שימוש במדע הביולוגיה. מדעי החברה, שהם יריביה של העמדה הביולוגית התורשתית שהובעה על ידי גאלטון, הציעו גישה אחרת לטיפול בבעיה: לבצע רפורמות חברתיות שנועדו לקדם את בני המעמדות הנמוכים. פתרון זה צריך להיות ממומן באמצעות תוספת מיסוי שתוטל על בעלי היכולת. האחרונים טענו שזה בזבוז, שום סכום כסף ושום השקעה בבריאות או בחינוך לא יוכלו לתקן את ה"תורשה הפגומה" של בני המעמדות הנמוכים. לכן הם הציעו למנוע מהם להוליד ילדים. זוהי למעשה התגלמות נוספת של הוויכוח על תפקיד התורשה לעומת הסביבה בעיצוב האופי האנושי (Nature versus Nurture).
הדרוויניזם החברתי כבסיס לאנטישמיות
"מוצא המינים" תורגם לגרמנית תוך שנה ממועד יציאתו לאור, ורעיונותיו זכו להצלחה עצומה בגרמניה, יותר מאשר בכל מדינה אחרת.
לאורך המאה ה-19, מדענים שונים באירופה פיתחו תאוריות שהתבססו על הדרוויניזם החברתי ועיקרן היה חלוקת העולם לגזעים שונים, ובמיוחד לנחותים ולעליונים. בין המדענים היו הרוזן ארתור דה גובינו, שפרסם את ספרו "מסה על אי השוויון בין הגזעים האנושיים", ויוסטון סטיוארט צ'מברלין. בספריהם דובר על נחיתות העם היהודי. הם התבססו על הדרוויניזם החברתי כדי להמחיש מדוע הגזע הלבן הטהור הוא החזק ואמור לשרוד, בעוד היהודים הם גזע נחות שצריך להיכחד "למען טובת האנושות". תאוריות אלו, שמרכזן שנאת יהודים ביולוגית ולא דתית, היוו יסוד לאנטישמיות המודרנית כפי שהתפתחה במאה ה-19, והובילו במאה ה-20 לפיתוח תורת הגזע הנאצית.
הסתייגויות מהדרוויניזם החברתי
המתנגדים לתאוריית הדרוויניזם החברתי הציגו מספר התנגדויות בסיסיות לעצם הניסיון ליצור אנלוגיה בין תהליכים אבולוציוניים ביולוגיים לתהליכים חברתיים:
1. הדינמיקה של תהליכים חברתיים שונה באופן מהותי מזו של תהליכים ביולוגים אבולוציוניים. תכונה שאדם רוכש במהלך חייו, כגון ידע בתחום מסוים, לא יכולה מבחינה ביולוגית לעבור בגנים לצאצא שלו. זה מועבר דרך חינוך ראוי. לפיכך, באותו אופן, צאצא מבני המעמד הנמוך יכול לקבל חינוך ראוי (מחקרים רבים הוכיחו שאין הבדלי IQ בין פעוטות של עשירים ועניים). כמו כן, תהליכים אבולוציוניים משמעותיים מתרחשים באופן רציף ואיטי ביותר במשך אלפי ואף מיליוני שנים. תהליכים חברתיים לעומת זאת עשויים להתרחש באופן מהיר, ואפילו להתבטא בקפיצות גדולות ("מהפכות חברתיות"). כלומר קצב ההתרחשות של שני התהליכים שונה לחלוטין.
2. השונות הנראית לעין בין בני אדם (צבע עור, מבנה פנים, גובה וכו') היא תוצאה של הבדלים גנטיים זעירים ביותר – ההבדלים הגנטים בין בני אדם בקבוצה אחת יותר גדולים מהבדלים חזותיים אלו. בנוסף, אין מניעה לכך שבני אדם ממוצאים שונים יולידו ילדים משותפים, ולמעשה, רוב בני האדם בעולם הם "מעורבים", במידה כזו או אחרת. לכן קשה להגדיר מהו גזע טהור. על אחת כמה וכמה, טענה בדבר יכולת מנטלית עדיפה של גזע מסוים בלתי ניתנת להוכחה מדעית.
3. הטענה בדבר נחיצותה של התערבות מלאכותית (במיוחד בכוח) לצורך ייצור 'ברירה טבעית' לכאורה אשר תוליד גזע יחיד סותרת את תורת האבולוציה שטוענת שככל שהגיוון הפנימי בתוך חברה אנושית גדל, כך גדלה יכולתה להתמודד ולשרוד אתגרים הניצבים בפניה מאחר שקיים מאגר גנים גדול יותר. בנוסף, ההבדלים המשמעותיים ביותר שנמצאו בין קהילות אנושיות הן בנטייה לחלות במחלות מסוימות, אולם גם בתחום זה מוצאים בדרך כלל מחלות גנטיות אופייניות לכל קבוצה חברתית, ולא ידוע על קבוצה שהיא בריאה יותר מקבוצות אחרות.
האם דרווין היה דרוויניסט חברתי?
חוקרים עסקו רבות בשאלה האם דרווין עצמו היה דרוויניסט חברתי. במילים אחרות: האם ניתן להבחין בין המונחים "דרוויניזם" לבין "דרוויניזם חברתי"? ויכוח זה החל עוד בחייו של דרווין, והוא היה מודע לכך. הדרוויניזם החברתי החל להתפתח על בסיס התורה האבולוציונית של דרווין סמוך לאחר פרסום סיפרו "מוצא המינים" בשנת 1859, למרות שהספר אינו עוסק באבולוציה של החברה האנושית, אלא בעולם החי והצומח. העיסוק באבולוציה האנושית נעשה על ידו בספר "מוצא האדם", שפורסם בשנת 1871. דרווין לא יצר את הסטראוטיפים הגזעיים והדעות הקדומות העומדים בבסיסה של התורה, כל אלו היו קיימים עוד קודם; עם זאת, התורה שלו סיפקה גיבוי ביולוגי מדעי לתפיסה של עליונות גזעית, לאלימות וללוחמנות שבאו בעקבותיה.
היו שטענו שבהשקפותיו של דרווין על הטבע לא הייתה אידאולוגיה כלשהי, זהו עיסוק מדעי גרידא. עוד טענו "מגיניו" שהעוולות שנאמרו ונעשו בשם הדרוויניזם החברתי הן עיוות וניצול לרעה של תורת האבולוציה של דרווין, עשיית שימוש בתאוריה מדעית טהורה למטרות שאינן מדעיות בעליל, וכי דרווין היה מזדעזע אילו ראה את שמו נכרך באידאולוגיות כאלו.