cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנטוסטן
"אפרטהייד גדול"
עלייתו לשלטון ב-1958 של ראש הממשלה הלאומני-קיצוני הנדריק פרוורד (Hendrik Verwoerd), אפריקאנר יליד הולנד שקודם לכן כיהן כשר לענייני ילידים, הביאה עמה תוכנית גדולה ושאפתנית בהרבה ליצירת ההפרדה הרצויה, להשקפת קברניטי האפרטהייד, בין לבנים ושחורים. על פי תוכנית זו תחזור דרום אפריקה להיות המדינה האירופאית הלבנה ביבשת אפריקה שהגו מייסדיה, הנהנית מעושר, קידמה ורווחה. השחורים, שאין להם חלק ונחלה בעושרה ובקידומה של המדינה, יוכלו להמשיך לעבוד ולהתפרנס בה, אולם על תקן של "עובדים זרים". שאיפותיהם הפוליטיות והלאומיות ייפתרו באמצעות העתקת כתובתם למחוזות הטריטוריאליים המקוריים של שבטיהם, שם תינתן להם אוטונומיה וברבות הימים גם עצמאות, תוך ויתור על אזרחותם הדרום אפריקנית. שליטי הארצות האלה יבואו מתוך המנהיגות השבטית המסורתית, ויהיו נאמנים ומוקירי תודה לאחות הלבנה הגדולה שהעניקה להם את השלטון על ארצם ועמם.
תוכנית הבנטוסטנים התבססה על עובדה קיימת זה מכבר בדרום אפריקה: עוד לפני שלטון האפרטהייד, התקיימו ברחבי המדינה "שמורות" שבטיות שהוקמו בעידודן של ממשלות קודמות. פרוורד ביקש להרחיב ולשכלל את הרעיון לכלל תוכנית מדינית כוללת, שתיתן פתרון ארוך-טווח למורכבות הדמוגרפית והפוליטית של המדינה. התוכנית גם הדגישה היטב שבני הבנטו אינם עם אחד הומוגני, אלא עמים רבים שלכל אחד מהם שפה ותרבות משלו, ועל כן ראוי לטריטוריה מוגדרת משלו. כך תושג לא רק הפרדה בין לבנים ושחורים, אלא גם בין שחורים לשחורים, ויתקיים אפקט "הפרד ומשול".
"חוק שלטון עצמי לבני הבנטו" שנחקק ב-1959 ציין את יציאתו לדרך של האפרטהייד הגדול (Grand Apartheid), תחת המוטו "התפתחות נפרדת". על גישתו הפרקטית והתוכנית המגובשת גאוגרפית זכה פרוורד לכינוי "אדריכל האפרטהייד". ממשיכיו של פרוורד, ראשי הממשלה ג'ון פורסטר ופיטר וילם בותה, המשיכו לקדם את התוכנית הגדולה ככל יכולתם. "חוק אזרחות ארצות מולדת הבנטו" מ-1970 נועד להשלים את התהליך, בקבעו שאזרחי ארצות המולדת העצמאיות מאבדים את אזרחותם הדרום-אפריקנית.
ארצות המולדת
המצב בפועל בזמן יציאת התוכנית לדרך היה שמרבית האוכלוסייה המוגדרת של הבנטוסטנים לא התגוררה בשטחם זה מכבר, וחלקה הגדול אף לא נולד בהם, לאחר מספר דורות של הגירה לעבר מקורות הפרנסה במכרות ובערים הגדולות שלידן. זו הייתה בדיוק ההגירה אשר פרוורד ביקש להשיב לאחור. יישוב הבנטוסטנים בתושביהם חייב תהליכי טרנספר, שגם אחריהם נותרה מרבית "אוכלוסייתם" בשולי הערים הלבנות בתוככי דרום אפריקה, שם יכלו להתפרנס. בסך הכול כללו שטחי הבנטוסטנים 13% משטחה הכולל של דרום אפריקה, והם נועדו להיות ביתם של כ-70% מהאוכלוסייה. עד סוף שנות ה-80 הגיעה אוכלוסיית אזרחי הבנטוסטנים לכדי 12 מיליון נפש (לפחות על הנייר, כף רגלם של רבים מהאזרחים לא דרכה ב"מולדתם" מעודה). עוד 11 מיליון שחורים עדיין היו אזרחי דרום אפריקה שיועדו להפוך בסופו של דבר לאזרחי "ארצות המולדת", אך התהליך מעולם לא הגיע אל סיומו.
הבנטוסטנים נעדרו את היכולת לשאת עצמם כלכלית, ומרבית אוכלוסייתם חייתה בעוני וללא מקורות תעסוקה במקום. הרוב המכריע של כוח העבודה המשיך למצוא את פרנסתו, אם הייתה כזו, בדרום אפריקה הלבנה. למעשה, כלכלת הבנטוסטנים הייתה תלויה לחלוטין בממשלה הלבנה בפרטוריה, ממנה הגיעו מרבית תקציבי הממשלות המקומיות. השלטון בבנטוסטנים היה לא אחת מושחת, וחלק מכספי הסיוע של ממשלת דרום אפריקה מצא דרכו לכיסי פוליטיקאים מקומיים.
ב-1968 הוחל ניסיון להעתיק את השיטה בשטחי דרום-מערב אפריקה, לימים נמיביה, שהייתה באותו זמן בשליטת דרום אפריקה. ב-1980 הומרה שם השיטה בניסיון להעניק לעמים הילידים שלטון עצמי על בסיס אתני אך לא טריטוריאלי. ב-1989 ננטש הרעיון כליל במסגרת ההליכים להכרזת העצמאות של נמיביה.
מעמד בינלאומי
ארבעה מבין הבנטוסטנים קיבלו, בהדרגה, עצמאות – לפחות על פי הגדרת שליטי הבובות בהן וממשלת דרום אפריקה. הראשונה הייתה טרנסקאי (Transkei) של בני שבט קוזה (Xhosa) בשנת 1976, ובהמשך - בופוטאצוואנה (Bophuthatswana), סיסקאי (Ciskei), וונדה (Venda). שישה אחרים נותרו במעמד של אוטונומיה חלקית, הידוע בהם קוואזולו (KwaZulu) של בני הזולו בהנהגת הצ'יף מנגוסותו בוטלזי. רשמית, סירבו כל מדינות העולם להכיר במדינות אלה, כולל ידידותיה המעטות של דרום אפריקה. ישראל, שהייתה ביחסים ידידותיים עם דרום אפריקה, לא שיתפה רשמית ודיפלומטית פעולה (בפועל, פתחה בופוטצואנה נציגות מפוארת ברחוב הירקון, שדימתה שגרירות, והיו ניסיונות לכינון קשרים עסקיים).
בשנות ה-80, העשור האחרון של משטר האפרטהייד, הלכו וגברו הנידוי והבידוד הבינלאומי שנגזרו על דרום אפריקה, תחת מנהיגותו של פיטר וילם בותה. כדי להפחית את הלחץ הגה בותה שורת רפורמות, שכללו שיתוף קבוצות מיעוט לא-לבנות בשלטון באמצעות הקמת פרלמנט תלת-ביתי בדרום אפריקה: בית ללבנים, בית לצבעונים ובית להודים. הרוב השחור במדינה לא נכלל ברפורמה שלטונית זו. עבורם, טען בותה והסביר לעולם, הפתרון המדיני שיסדיר את זכויותיהם האזרחיות והפוליטיות הוא בדמות "ארצות המולדת". טענה זו לא התקבלה על דעת הקהילייה הבינלאומית, והבידוד הבינלאומי רק גבר.
אחת התוצאות האירוניות של העצמאות לכאורה של ארצות אלה הייתה הפיכתן למוקד לפעילות עסקית עבור יזמים דרום אפריקנים זריזים, בתחומים שנחשבו לא-מוסריים בדרום אפריקה הדתית והשמרנית של ימי האפרטהייד: הימורים, ארוטיקה וכדומה. התקיימו בהן כל התנאים הדרושים להצלחה עסקית: חופש ממגבלות החוק הדרום אפריקני הנוקשה, שלטון בובות השמח לשתף פעולה תמורת אחוז מההכנסות, ובסמוך להן שפע של קהל לבן אמיד הצמא לבידור מסוג זה ונהנה מגישה חופשית וקלה לתוכן (יתר מדינות אפריקה היו סגורות בפני דרום אפריקאים). כך נולדה בשטח בופוטוטצוואנה עיר השעשועים סאן סיטי (Sun City), עם קזינו, מתקני נופש, מופעים ארוטיים ושאר אטרקציות, מבלי שהשלטון הדרום אפריקני יוכל לפעול כנגד פעולתה של העיר. בבניית העיר השתתפו קבלנים ואנשי עסקים ישראלים ובהם שבתאי קלמנוביץ' (שהורשע מאוחר יותר בריגול לטובת ברית המועצות).
לאחר האפרטהייד
מדיניות האפרטהייד הגיעה אל סוף דרכה בשנת 1990, בעקבות עלייתו לשלטון של הרפורמיסט פרדריק וילם דה קלרק. הרפורמות של דה קלרק הביאו אל קצן גם את חזון ארצות המולדת השחורות. עם ביטול חוקי האפרטהייד ופירוק מערכת המשטר הישנה שולבו שטחי הבנטוסטנים חזרה בשטח המדינה, ולתושבים הוחזרה אזרחותם הדרום אפריקנית. התהליך הושלם עם חילופי השלטון ב-1994. תחת הממשל החדש נתבטלה החלוקה ל-4 הפרובינציות הלבנות של דרום אפריקה ו-10 הבנטוסטנים, ושטח המדינה חולק מחדש ל-9 המחוזות האדמיניסטרטיביים ("פרובינציות") המרכיבים את דרום אפריקה של היום.
בנטוסטן הפך להיות כינוי גנאי לטריטוריית חסות אתנית מלאכותית שעצמאותה היא למראית עין בלבד, או נעדרת בסיס איתן ורצף טריטוריאלי. אחד השימושים הנפוצים במונח בימינו הוא בהקשר של שטחי הרשות הפלסטינית, בו הוא משמש תדיר (יחד עם המונח אפרטהייד) ברטוריקה הפרו-פלסטינית תוך הצבעה על מספר מאפיינים דומים: הפרדה, היעדר רצף טריטוריאלי, עצמאות ואוטונומיה חלקיים, וכדומה. עוד הוזכר המושג, בין היתר, בהקשרן של נונאווט, הפרובינציה הקנדית שהוקמה למען אוכלוסיית האינואיט בצפון המדינה, ביחס לגישתה של ממשלת סרי לנקה אל האזורים המיושבים בטמילים במדינה, ובעניינה של יוגוסלביה שהתפרקה למדינות ולטרטוריות שונות.
קרייזלר
קבוצת קרייזלר (באנגלית: FCA US LLC) היא חברה אמריקנית לייצור כלי רכב. היא נוסדה ב-1925 על ידי וולטר קרייזלר, מחלוצי תעשיית הרכב בארצות הברית. בשנת 1928 נבנה עבור משרדי החברה בניו יורק הבניין הגבוה ביותר בעולם דאז, אשר נקרא בניין קרייזלר. כיום בניינה של חברת קרייזלר ממוקם בשיקגו שבארצות הברית.
בשנת 2009 פתחה החברה בהליכי ארגון מחדש באמצעות חוקי פשיטת הרגל בארצות הברית. במסגרת ההליכים נרכשו בהדרגה מניות החברה על ידי יצרן הרכב האיטלקי פיאט. בשנת 2014 השלימה פיאט את רכישת החברה והוקמה החברה פיאט-קרייזלר. בשנת 2021 התמזגה פיאט-קרייזלר עם קבוצת PSA הצרפתית והמותג קרייזלר הפך לחלק מהתאגיד סטלנטיס שמרכזה בהולנד.
היסטוריה
לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 נכנסה החברה לקשיים ועמדה על סף הליך פירוק. אנשי החברה פנו ללי איאקוקה שהועזב מתפקיד נשיא חטיבת הרכב של פורד והוא על ידי בקשת ערבויות מהממשל האמריקאי (מעשה תקדימי באותה עת) ועל ידי פיתוח מכוניות לקהלים ספציפיים הצליח להציל את החברה ולהפוך אותה שוב למצליחה.
בשנת 1998 הפכו קרייזלר וחטיבות המשנה שלה לחלק מתאגיד הרכב הגרמני-אמריקני דיימלר-קרייזלר לאחר שנרכשו על ידי מרצדס-בנץ. במסגרת פעילותו בארצות הברית נקרא התאגיד "קבוצת קרייזלר". ברם, ב-14 במאי 2007 מכר תאגיד דיימלר-קרייזלר 80.1% מקרייזלר לקרן ההשקעות האמריקאית סרברוס.
באפריל 2009 מכרה דיימלר את עשרים האחוזים שנותרו בבעלותה לסרברוס וקרייזלר הגישה בקשה להגנה מפני נושים. באותה עת הושג הסכם על מכירת עשרים אחוזים לחברת פיאט ואופציה לחמישה עשר אחוז נוספים. במסגרת תהליך ההבראה הפכה ממשלת ארצות הברית לבעלים של נתח מהחברה ושם החברה שונה ל-Chrysler Group LLC. עד שנת 2011 המשיכה פיאט לרכוש חלקים נוספים מקרייזלר, שהוצעו למכירה על ידי ממשלת ארצות הברית, והבעלות שלה בקרייזלר הגיעה לכ-58 אחוז.
לקרייזלר בעלות על חברת דודג' האמריקנית, ובעבר הייתה השולטת בחברת "פלימות'" עד לפירוקה בשנת 2001. שיתוף הפעולה נראה בדגם המיניוואן של קרייזלר: בשנות השמונים ובתחילת שנות התשעים היו ה-"דודג' קראוון", "פלימות' וויאג'ר" ו"קרייזלר טאון אנד קאנטרי" דגמים מקבילים שלא היה ביניהם שום הבדל. החל משנת 1996 החלה דודג' להכניס אלמנטים משלה לדגם, כגון "צלב" במערכת האוורור (סמלה של דודג') ולוגו מחודש השייך רק לה. פלימות' המשיכה בכפיפותה לקרייזלר עד שנת פירוקה. דגם ה"פלימות' וויאג'ר" שונה ל"קרייזלר וויאג'ר" ושווק בעבר באירופה כולל ישראל. הוויאג'ר האמריקני אוחד עם ה"קרייזלר טאון אנד קאנטרי" בשנת 2004, ובשנים לאחר מכן החל יצורו של דגם טאון אנד קאנטרי מיוחד המתאים לאירופה, עד שמוזג עם הוויאג'ר לגמרי.
ג'יפתליק (אזור)
ג'יפתליק (בטורקית: Çiftlik) הוא אזור בבקעת הירדן, שהיה בבעלות הסולטאן עבדול חמיד השני. שם האזור נובע מהמונח ג'יפתליק/צ'יפטליק, שבדיני המקרקעין באימפריה העות'מאנית, אשר ציין סוג של קרקע בבעלות המדינה.
היסטוריה
בשנות ה-70 של המאה ה-19 רכש הסולטאן עבדול חמיד השני אדמות בשטח 381,771 דונם (כ-382 קמ"ר) משני צדי הירדן, מיריחו ועד בית שאן. חלקו הדרומי נקרא ג'יפתליק יריחו, וחלקו הצפוני - ג'יפתליק בית שאן.
בשנת 1882 ביקש שמואל שולמאן, אמן וספר סת"ם מצפת, להקים יישוב על אדמות הג'יפתליק בעמק הירדן. הוא נפגש בקושטא עם הסולטאן, כמזכיר ועד חלוצי יסוד המעלה, והציע לו לקרוא למקום "עיר חמדה" על שם הסולטאן. שולמן קיבל את הסכמתו העקרונית של הסולטאן בתנאי שיימצאו 500 משפחות שיהיו מוכנות להתיישב ביישוב החדש. הוא חזר לארץ ישראל והדפיס חוברת המספרת על תוכניתו, אך לא נמצאו 500 משפחות והתוכנית נגנזה.
בשנת 1905 ניסה זלמן דוד לבונטין, מנהל בנק אפ"ק ביפו, לחדש את התוכנית. תוכניתו הייתה לחכור את אדמות הג'יפטליק ל-99 שנה ולישב עליהן 500 משפחות, וזאת במסגרת תוכנית נרחבת להתיישבות יהודית בבקעת הירדן משני צידיה עד אזור יריחו וכן שיט בים המלח. בסופו של דבר נפסלה התוכנית בידי ההנהגה הציונית בראשות דוד וולפסון, אשר חששה מן ההיקף הגדול והשאפתני של התוכנית, מן ההשקעה הכספית הגדולה שהייתה כרוכה בה וכן מן העובדה שאפשרות ביצועה נשענה על הצורך במתן שוחד בסכומים גדולים לרשיד ביי, המושל הטורקי של ירושלים. (תוכנית הג'יפטליק של לבונטין מתוארת בהרחבה בפרק ו' של הספר "דוד וולפסון -האיש וזמנו" מאת מרדכי אליאב, שיצא לאור בשנת תשל"ז בהוצאה משותפת של אוניברסיטת ת"א וההסתדרות הציונית העולמית).
ב-1908 בעקבות מרד הטורקים הצעירים הולאמו האדמות מרשות הסולטאן ונרשמו כקרקעות מדינה.
בתקופת המנדט הבריטי
לאחר מינויו של הנציב העליון הרברט פלומר, דרשה ההסתדרות הציונית מממשלת המנדט למלא את מחויבותה על פי כתב המנדט לסיוע בהקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל, ובכלל זה הקצאת קרקעות מדינה להתיישבות יהודית, "במיוחד את יתרת הקרקע מאדמות הג'יפתליק של בית-שאן, לצורכי התיישבות היהודים, כמתחייב מסעיף 6 של כתב המנדט. הקובע כי על הממשלה לעודד 'התיישבות צפופה של יהודים על הקרקע, לרבות אדמות המדינה ואדמות שוממות שאינן דרושות למטרות ציבוריות'. ממשלת בריטניה ידעה, שההסכם משנת 1921, בעניין אדמות הג'יפתליק של בית-שאן היה נדיב מדי בהקצותו שטחי קרקע נרחבים לערבים".
ב-1940 החלו הבריטים, לתכנן הקמת מבנה משטרה בג'יפתליק, תוך התבססות על מבנה הממשל העות'מאני שהיה קיים במקום. רשויות התכנון הכינו כ-3 חלופות לפי דגם של תחנה כפרית (2nd Class Police Station). בניין משטרת הג'יפתליק הושלם ב-1941 ושימשה את המשטרה הבריטית עד לסיום המנדט. משטרת הג'יפתליק הייתה חלק משורה של משטרות שהקימו הבריטים לאורך גבולם המזרחי שכללו גם את משטרת צמח, משטרת טובאס ומשטרת יריחו.
לפי תוכנית החלוקה, התוכנית התקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית, כחלק מהגדה המערבית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמה באזור תחנת ניסיונות חקלאית ירדנית.
בתקופה זו צומצם השטח הנקרא בשם ג'יפתליק - לחלקו שבשפך נחל תרצה. אזור זה שימש אתר התיישבות עוד מהתקופה הכלקוליתית בגלל אדמתו הפוריה. בנוסף, קיימת לפתחת נחל תרצה חשיבות ביטחונית, בהיותה מקשרת בין מעבר הירדן בגשר אדם לבין אזור שכם.
לאחר 1967
במלחמת ששת הימים נכבש האזור, בחלקו שממערב לנהר הירדן, על ידי צה"ל, ועבר לשליטת ישראל. באזור הוקמו היאחזויות הנח"ל ארגמן (בשנת 1968) ומשואה (בשנת 1969), שאוזרחו לאחר שנים אחדות. באזור שוכנת גם העיירה הפלסטינית פארעה אל-ג'יפתליק. בנובמבר 1967 פשטו חיילי צה"ל על העיירה גרשו את התושבים והרסו חלק מהמבנים ואת התשתית החקלאית (משאבות מים וציוד חקלאי). זאת מאחר שהאזור שימש ציר כניסה למחבלים שחדרו מירדן לישראל. המשפחות משכם בעלי האחוזות במקום, פנו לצה"ל בדרישה לקבל פיצויים על ההרס. תחילה הכיר צה"ל בזכאותם לפיצוי, אחר כך חזר בו והם הגישו תביעה על סך 24 מיליון ל"י ועתירה לבג"ץ. בשנות ה-70 הותר לתושבים לחזור ליישוב. חלק מהתושבים במקום הם בדואים, שחלקם גורשו מהנגב בשנות ה-50. לדברי מנהל רשות המים, גיורא שחם, באזור מתרחשות גניבות מים רבות על ידי תושבי האזור.
מוך (חומר)
מוך הוא השם הנפוץ להצטברויות גלויות של סיבי טקסטיל וחומרים אחרים, אשר בדרך כלל נמצאים על בגדים ומסביבם. חומרים מסוימים המשמשים בייצור של בגדים, כגון כותנה, פשתן וצמר, מכילים סיבים רבים, קצרים מאוד, הארוזים יחד. במהלך הבלאי הטבעי של החומרים, סיבים אלו עשויים להתנתק זה מזה או להשתחרר אל מחוץ למארג שהם חלק ממנו. זו הסיבה שפריטים הנמצאים בשימוש רב, כגון חולצות ומגבות, הופכים להיות דקים יותר עם הזמן, ולכן חלקיקים אלה נאספים במסנן של מייבש הכביסה. בשל שטח הפנים הקטן שלהם, חשמל סטטי גורם לכך שסיבים שמתנתקים מפריט לבוש כלשהו ממשיכים לדבוק זה בזה, לפריט ממנו התנתקו או למשטחים אחרים שאיתם הם באים במגע. סיבים קטנים אחרים או חלקיקים גם כן עשויים להידבק אל סיבי בגדים אלו, לרבות שיער ותאי עור של בני אדם ובעלי חיים, סיבים צמחיים, אבקה, אבק, ומיקרואורגניזמים.
מוך עשוי להיות מורכב מחוטים בכל צבע שהוא, כך שתערובת של גוונים רבים ושונים עשויה להיראות בצבע אפור אחיד.
מייבש כביסה
מוך יכול להיווצר על ידי ייבוש בגדים במייבש כביסה; בדרך כלל, המוך מצטבר על המסנן של מייבש הכביסה. ה-UL - Underwriters Laboratories - ממליצה לנקות את המסנן מהמוך לאחר כל שימוש במייבש, כדי למנוע דליקות וכן לצורך חיסכון באנרגיה וזמן ייבוש.
טבור
מוך יכול להיווצר כתוצאה מהצטברות סיבים רכים בחלל הטבור. אנשים רבים מגלים כי, בתחילת היום ובסופו, גוש קטן של מוך הופיע בחלל הטבור. מוך זה הוא הצטברות של סיבי בד אשר התחככו בשיער גוף. הסיבות להצטברות המוך בטבור הן נושא של ספקולציה. אחת מההשערות הסבירות היא שהשפשוף של שיער גוף ובגדים תורם להצטברות של חשמל סטטי, והתוצאה מכך היא אוסף של סיבי בגדים יחד עם תאי עור מתים.
גאורג שטיינהאוזר, כימאי הכותב עבור כתב-העת Medical Hypotheses, אמר כי חתיכות קטנות של מוך מתגבשות יחדיו תחילה בשיער, ואז, בסופו של היום, מגיעות אל הטבור. עוד אמר כי נראה ששיער הבטן, לעיתים קרובות, גדל במעגלים קונצנטריים מסביב הטבור; מבנה הקשקשים של השיער מעצים את השחיקה של הסיבים הזעירים מתוך החולצה, ומכוון את המוך לכיוון הטבור. שטיינהאוזר קבע כי גילוח הבטן ימנע היווצרות מוך בטבור, אבל רק עד שהשערות ישובו לצמוח. בין ההצעות האחרות שלו (כיצד למנוע היווצרות מוך בטבור) - ללבוש בגדים ישנים, אשר נוטים להשאיר פחות מוך מאשר בגדים חדשים. כמו כן, גם בפירסינג ניתן לעשות שימוש לצורך מטרה זו, כאשר פירסינג בטבור הוא אביזר יעיל במיוחד, המונע הצטברות סיבים בטבור.
כיסים
מוך הנוצר בכיסים של בגדים הוא פסולת הכוללת פיסות של טקסטיל, כמו גם פיסות נייר או טישיו, שנמצאים לעיתים קרובות בכיסים. אחת הסיבות לכך עשויה להיות שכיבוס הבגדים במכונת כביסה, פעם אחת או יותר, גורמת לבד ממנו עשוי הכיס, ולתוכנו של הכיס, להידחס להיגרס.
מאחר שהמוך שבכיס הוא תערובת המכילה את התוכן של הכיסים, הוא עשוי להיות מועיל בעת הקביעה האם תרופות או סמים אוחסנו בעבר בכיסים, על ידי בדיקת המוך באמצעות בדיקות סמים שונות. במצבי הישרדות קיצוניים, ניתן להשתמש במוך מהכיס כאמצעי להדלקת אש.
בעיות ביולוגיות
שאיפה של כמויות רבות מדי של מוך, כפי שאובחן בעובדים הראשונים של תעשיית הטקסטיל, עלולה להוביל למחלות ריאות, כגון אבקת הריאות. מוך שמקורו בבלאי של בגדים עלול אף לשאת עמו חיידקים ווירוסים. לפיכך, הימצאותם של סיבים מהווה סכנה במהלך ניתוחים כירורגיים, שכן הוא עלול להעביר מיקרואורגניזמים אל הפצעים הפתוחים. הוכח כי בשל החיכוך הקיים בין בגדים לבין העור, "אדם הלבוש בסקראבס למעשה נושא יותר חיידקים מאשר אדם ללא בגדים". מוך מהווה איום לסביבה בחללים שבדרך כלל לא באים במגע אנושי, והוא מהווה "אחד המזהמים העיקריים" בתחום חקר מערות.
בעיות מכניות
זיהום, שמקורו במוך, מייצג את מה שעלול להיות האיום החמור ביותר של פגיעה במכשירים מכניים עדינים. על מנת למנוע זיהום, עובדים הנכנסים לחדרים נקיים נדרשים בדרך כלל ללבוש שכבה חיצונית של בגדים מסיבים מלאכותיים, שהם ארוכים יותר ועבים יותר. בגדים עמידים למוך עשויים מחומרים, למשל בדים אלסטיים כמו או לייקרה, בעלי סיבים שנוטים להימתח ולא להיקרע.
בעיות אחרות
הימצאות מוך בבגדים היא תופעה שנחשבת ללא מושכת ולבלתי מקצועית, בדרך כלל. יתר על כן, מוך עשוי להיות שוחק ועלול לגרום נזק לבגדים עצמם. מסיבה זו, מוך גלוי לעיתים קרובות מוסר עם מסיר מוך או מברשת לבגדים. את ההצטברות של המוך במהלך ניקוי בגדים ניתן להפחית באמצעות שימוש במרכך כביסה, אשר מפחית את כמות החשמל הסטטי על פני הבגדים ולכן מונע מהמוך מלהידבק לבגדים.
מוך המצטבר במייבש כביסה, אשר נאסף על מסנן המוך של המייבש, הוא דליק מאוד ולכן מהווה מפגע בטיחותי. עם זאת, בשל דליקות חומר זה, ניתן במצבים מסוימים להשתמש במוך כחומר בעירה, אם כי סיבים מלאכותיים עלולים לפלוט אדים רעילים.
דשונת
ניתן לעשות שימוש במוך ביצירת דשונת, וזאת באמצעות אחזור המוך מהפילטר של מייבש הכביסה והוספתו לחומרים האחרים שבדשונת. המרקם של המוך מאפשר לחומר האורגני שבתוך הדשונת להתפרק במהירות ובקלות, אך בהתאם למקור [של המוך], הדשונת עלולה לכלול סיבים וחומרים אחרים שאינם אורגניים, אשר לא יתפרקו לעולם.
זיהוי פלילי
במדע הזיהוי הפלילי, המוך הוא חומר שימושי מאוד משום שהוא נצבר לאורך זמן, וכי הוא מכיל לא רק סיבים שניתקים מן הבגדים של אדם מסוים, אלא גם חלקיקים אחרים שהוא נחשף אליהם. לפיכך, המוך שבבגדיו של אדם עשוי להכיל מידע שמועבר מהסביבות השונות שדרכן האדם חלף, ועל ידי כך מאפשר לבוחנים משפטיים לאסוף ולבדוק את המוך, כדי לקבוע את תנועותיו ופעולותיו של הלובש. בוחנים עשויים להשתמש בכימיקלים שונים על מנת לבודד את סיבי המוך מחלקים שונים של בגדים, המבוססים על הבדלים בצבע ומאפיינים אחרים.
שריפות
כפי שצוין לעיל, מוך מתוך מייבש כביסה נשרף בקלות. למרות שזה עשוי להוות סכנה בבית, זה גם אומר שמוך הוא חומר דליק מצוין להבערת אש. הדבר עשוי להיות שימושי במיוחד לצורך לכידת ניצוצות מצור ופלדה, או התחלת אש מחומרים דומים, בהיעדר גפרורים.
טיפול בפצע
כבר במהלך האלף ה-2 לפנה"ס נעשה שימוש במוך לצורך טיפול בפצעים ובחתכים; שימוש זה נמשך אפילו עד לתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. מוך המשמש במיוחד לטיפול בפצעים לפעמים כונה "צ'ארפי" (charpie).
אמפולה
אמפולה (מלטינית ampulla צורת הקטנה של ἀμφορεύς (אמפורה מיוונית); בעברית: בַּקְבּוּקִית) היא שפופרת זכוכית או פלסטיק אטומה המכילה בתוכהּ כמות קטנה של חומר שיש לשומרו ממגע עם אוויר. הוצאת החומר נעשית על ידי שבירת ראש האמפולה.
היסטוריית השם
ברומא העתיקה הכלי עם השם הזה היה מחרסית, זכוכית או מתכת בדרך כלל עם גוף רחב, צוואר דק ושתי ידיות ושימש לשמירת נוזלים. בכנסייה שימשו אמפולות לשימור דגימה קטנה של דם של אדם שמת, במיוחד של קדושים נוצרים, מור או לנוזלים שנחשבו לקדושים (מים קדושים וכו').
מגוון של אמפולות עתיקות מוצגות במוזיאון הוותיקן.
בתקופת המנדט הבריטי שימשו אמפולות את לוחמי המחתרות כמרעומים לפצצות. במאה ה-21 אמפולות משמשות בעיקר עבור תרופות וכימיקלים טהורים שיש לשומרם ממגע עם אוויר. שימוש נפוץ נוסף באמפולות נעשה במתזים.
אמפולה שבורה לא ניתנת לתיקון, ולעיתים היא משמשת ראייה משפטית לכך שהאמפולה נפתחה.
אופן התפעול
האמפולה מורכבת מחלק תחתון המכיל בתוכו את החומר וראש דק יותר. בין הראש לחלק התחתון יש אזור חלש הנשבר בקלות עם הפעלת לחץ. בזמן השבירה האזור צריך להימצא כלפי מעלה. יש שיטות שונות ליצירת האזור החלש. באחת השיטות מוכנס חומר צבעוני, לרוב כחול, לתוך הזכוכית באופן המחליש אותה ומקל על שבירת האמפולה בעת הצורך. לעיתים בערכה תהיה סכין מיוחדת.
שפיטה (זמרת)
רותם שפי (נולדה ב-21 בספטמבר 1984) המוכרת בשם הבמה שֵׁפִיטָה (באנגלית: Shefita) היא זמרת ומדבבת ישראלית. שפי התפרסמה כשפיטה, דמות של דיווה ערבייה, בזכות ביצוע קאברים המושפעים מהמוזיקה הערבית, לשירי רוק ידועים דוגמת "Karma Police" של רדיוהד ו-"Lithium" של נירוונה.
ביוגרפיה
בשנת 2002 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקת חיל האוויר. לאחר שחרורה מצה"ל למדה ברימון בית ספר לג'אז ולמוזיקה בת זמננו במגמת קול והלחנה.
דיבוב
שפי למדה קורס דיבוב באולפני נ.ל.ס, ודיבבה בסדרות "קיד וקאט" ו"פוקימון" ובאולפני אלרום בסרטי ההנפשה "גשם של פלאפל".
בשנת 2011, שפי החלה להופיע בליווי להקה עם חומרים מקוריים שלה.
בשנת 2021, השתתפה בעונה השנייה של הזמר במסכה בתור השיבולת, הגיעה לגמר וסיימה במקום השלישי.
כדמותה של שפיטה
דמותה של שפיטה משלבת מאפיינים רבים של דיווה: היא נוהגת להתאפר בכבדות, ללבוש שמלות ערב ססגוניות, לענוד תכשיטים נוצצים ולעיתים בצירוף מקל הליכה מעוטר. היא נולדה כביכול ב"דומבאי", שכונה מפוארת בעיר דובאי. היא טוענת שקורט קוביין היה המאהב שלה, והשביע אותה לשיר קאבר לאחד משיריו, בטרם מת בזרועותיה.
באפריל 2013, הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Karma Police" של רדיוהד.
טרנט סבן
בנג'מין מאוריס ווב (באנגלית: Benjamin Maurice Webb; נולד ב-21 באוגוסט 1981) הידוע יותר בשם הבמה שלו, טרנט סבן הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK. כמו כן, הוא פעם אחת אלוף הזוגות של NXT ופעם אחת אלוף הזוגות של NXT UK.
סבן וטיילר בייט הקימו את הצמד מאסטש מאונטיין, שביחד הם זכו באליפות הזוגות של Progress, אליפות הזוגות הבריטית הבלתי מעורערת של RPW, אליפות הזוגות של Chikara ואליפות הזוגות של NXT ועוד. במקביל, סבן מנהל קריירת יחידים, כשהוא פעם אחת אלוף העולם במשקל כבד של ICW.
שפיטה (זמרת)
כדמותה של שפיטה
במרץ 2016, הוציאה גרסת כיסוי לשיר "אצא לי השוקה". בנובמבר 2016, נבחרה לבצע את השיר והקליפ הרשמיים של אירועי הגאווה מטעם עיריית תל אביב-יפו עם פינק של להקת אירוסמית'. בנובמבר 2016, הוציאה קאבר לשיר "You Oughta Know" של אלאניס מוריסט, אשר הגיבה לביצוע בחשבון הטוויטר שלה במילה "!Beautiful". בדצמבר 2016, אירחה שפיטה במסגרת פסטיבל ג'אז תל אביב את יוסי פיין ושלמה גרוניך.
טרנט סבן
ביוגרפיה
ווב גדל בוולברהמפטון, וסט מידלנדס, כששאף לפתח קריירה במשחק עד לרגע שבו צפה באירוע הרסלמניה, מה ששימש כנקודת המפנה שלו בחייו להפוך למתאבק. כנער, ווב וחבריו התאבקו אחד נגד השני בחצרות בתיהם. בשנת 2008, הוא החליט להתחיל באימונים בענף ההיאבקות המקצועית. את הופעת הבכורה שלו בזירה ערך בשנת 2010 בשם טרנט סבן. שם הבמה שלו נגזר מהספק הראשי של המים במחוז ווסט מידלנדס - סברן טרנט. במשך השנים הבאות הוא התאבק במשרה חלקית, כשחילק את חייו בין היאבקות לבין עבודה יומיומית.
שפיטה (זמרת)
כדמותה של שפיטה
בינואר 2017, כיכבה לצד השף אבי לוי, בפרסומת ל"חומוסטחינה" של "צָבָּר", אׂסם.
בנובמבר 2018, החלה את השתתפותה בעונה השישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון", בה העפילה לגמר וסיימה במקום השלישי.
טרנט סבן
קריירת היאבקות מקצועית
בשנים 2011 ו-2012, סבן עבר לארצות הברית כדי להתאבק עבור הארגון Combat Zone Wrestling (CZW), כשהפסיד בשני המקרים האלו.
Fight Club Pro (2010–2016)
ב-15 ביולי 2011, סבן הפסיד לאלוף המכהן באותה התקופה, דייבי ריצ'רדס. בנקודה מסוימת בשנת 2011, סבן זכה באליפות FCP, עד שהפסיד אותה לאדי אדוארדס ב-25 בנובמבר. בשנת 2013, הוא ניצח את מארק האסקינס בגמר של "גביע הנצח" השנתי. ב-5 בפברואר 2016, סבן כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-X דיווז'ן של TNA לאחר שהפסיד לטרבור לי.
שפיטה (זמרת)
כדמותה של שפיטה
בינואר 2019, זכתה שפיטה לחיקוי בתוכנית הסאטירה ארץ נהדרת על ידי השחקנית שני כהן.
טרנט סבן
Chikara (2015–2017)
בתחילת שנת 2015 בייט ביחד עם טרנט סבן הופיעו פעם ראשונה בארגון האמריקאי, Chikara, כחלק ממסע ההופעות שלהם מאנגליה. שלושת הקרבות הראשונים שלהם בארגון היו "קרבות חושך" (כלומר, קרבות שקודמים לאירוע ואינם מצולמים). בייט ביחד עם סבן ודן מולוני התחרו בטורניר "מלכי השלישיות" של הטורניר לשנת 2015, והצליחו להגיע עד לשלב חצי הגמר, שם הודחו על ידי הבולט קלאב (AJ סטיילס, מאט וניק ג'קסון). בשנת 2016 סבן ובייט החלו להתאבק כזוג באופן יותר תדיר. בייט חזר לארגון ב-1 בספטמבר 2017 כשהוא, סבן ופיט דאן נכנסו לטורניר "מלכי השלישיות" של אותה שנה, השלושה הגיעו עד לגמר ואף זכו בטורניר כולו.
Insane Championship Wrestling (2015–היום)
סבן ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Insane Championship Wrestling בתחילת שנת 2015, כשהתחרה נגד מייקי וויפלאש. בשאריתה של אותה השנה, סבן השתתף בטור ההופעות של ICW ברחבי הממלכה המאוחדת, כשהפך במהרה לאהוב הקהל.
שפיטה (זמרת)
כדמותה של שפיטה
באוקטובר 2020, השתתפה בפרויקט צו השעה, וביצעה גרסת כיסוי לשיר "מה חשוב היום" יחד עם מוטי טקה.
ביוני 2023 הוציאה ביחד עם שחר חסון את שיר הגאווה "סבתא בישלה דייסה", בליווי וידאו קליפ. הוא יצא בשיתוף עם הליין IMPA.
טרנט סבן
Insane Championship Wrestling (2015–היום)
באירוע 6th Annual Square Go, שנערך ב-5 בפברואר 2017, סבן ניצח את וולפגנג וכתוצאה מכך הפך לאלוף העולם במשקל כבד של ICW. סבן הצליח להגן על תואר זה במשך חודשיים נגד מתאבקים כמו BT גאן, פיט דאן, ג'ק ג'סטר וג'ורדן דבלין, עד שהפסיד אותו לג'ו קופי. באירוע Fear & Loathing XI, שנערך ב-2 בדצמבר 2018, סבן חזר והצטוות לשורות פיט דאן וטיילר בייט בהפסדם לוולפגנג, BT גאן ונועם דר.
שפיטה (זמרת)
ביקורת
דמותה ספגה ביקורת בתקשורת. לדברי עינב שיף, שפיטה מהווה זיוף תרבותי אוריינטליסטי ומתנשא. לדבריו, בדמות זו אין אירוניה, ביקורתיות, מודעות, מקוריות או תוכן מהותי, אלא מדובר בתחפושת מושקעת. כמו כן, השווה האופן בו היא מדגישה את העיצורים חי"ת ועי"ן ל"בלאקפייס" האמריקאי.
גם בקרב אמנים ערביים-ישראלים נמתחה ביקורת כנגד שפיטה. המוזיקאית והשחקנית מירה עווד טענה, שדמותה של שפיטה צוחקת באופן סטריאוטיפי ומתנשא על אוכלוסייה מוחלשת. לדברי הזמר והשחקן בסאם בירומי, לשעבר סולן להקת "חלאס", שפיטה אינה מביאה בשורה מבחינה אמנותית. לדבריו, היא מנסה לצחוק על החברה הערבית, ומזלזלת בפופ האוריינטלי ובאמניו. הזמר והמוזיקאי ג'ואן ספדי הלין על ביצועיה המזויפים והמוגזמים לדעתו. כמו כן, הזמרת והשחקנית אמל מורקוס טענה שיש בדמותה של שפיטה אלמנט גזעני.
טרנט סבן
Progress Wrestling (2016–2019)
סבן לקח חלק בטורניר ה-Super Strong Style 16 לשנת 2017, אך הוא הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי מאט רידל. בערב השני של אירוע זה, סבן ודאן ניצחו את דייוויד סטאר ופסטור ויליאם איבר. בנוסף לכך, בערב השלישי, סבן ניצח את מארק האסקינס בקרב הכנעות. לאחר הגנה מוצלחת על חגורות האליפות של הארגון נגד צמדים כמו South Pacific Power Trip (TK קופר וטראוויס בנקס), והאחים האנטר, סבן ובייט הפסידו את האליפות ל-CCK# (כריס ברוקס וקיד לייקוס) ב"פרק ה-50". לעומת זאת, באירוע הבא, הם השיבו לידיהם את חגורות האליפות בקרב החוזר. ב-10 בספטמבר 2017, הם הפסידו את התארים בקרב סולם.
שפיטה (זמרת)
ביקורת
לצד הביקורות השליליות על דמותה, ההופעות של שפיטה בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון זוכות גם לביקורות חיוביות מצד השופטים. השופט אסף אמדורסקי שיבח את שפיטה וטען שהיא "עושה כבוד למוזיקה הערבית".
טרנט סבן
Progress Wrestling (2016–2019)
ב"פרק ה-64", סבן השתתף בקרב שבו הודח על ידי TK קופר ובסופו מורגן וובסטר ניצח. ב"פרק ה-66", מאסטש מאונטיין כשלו בניסיונם לזכות בחגורות האליפות של הארגון נגד ה-Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק). ב"פרק ה-76", סבן ניצח את דאג ויליאמס וכתוצאה מכך זכה באליפות Progress Atlas. שני אירועים לאחר מכן, הוא הגן בהצלחה על התואר נגד זאק גיבסון.
WWE (2016–היום)
ב-15 בדצמבר 2016, דווח שסבן יהיה אחד מ-16 המשתתפים בטורניר אליפות בריטניה, שנמשך יומיים אשר קבע את זהות אלוף בריטניה הראשון של ה-WWE (הטורניר נערך בתאריכים 14 ו-15 בינואר 2017). בסיבוב הראשון, סבן גבר על H.C. דאייר, אך ברבע הגמר הוא הודח על ידי וולפגנג.
חיים אישיים
ווב הוא טבעוני.
ברוך בג
ברוך בג (3 בדצמבר 1901 – 2 באוקטובר 1993) היה יו"ר "השחר" בלטביה, רכז מקצועי של הפועל בארץ ישראל ומזכיר המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי, מקימו ומנהלו הראשון של מכון וינגייט.
קורות חייו
בג נולד בריגה, בשטח האימפריה הרוסית (בתחומי לטביה של ימינו) לשלום ופרומה בג, במשפחה דתית, ששמרה על המסורת.
בסתיו 1917 פרצה מלחמת האזרחים ברוסיה וגויס לצבא האדום, שירת בלגיון ע"ש קרל ליבקנכט. בשנת 1918 הוכרזה עצמאותם של הפרובינציות הבלטיות. מדינות אלו העניקו למיעוטים, כולל היהודים, אוטונומיה תרבותית וחינוכית.
בשנת 1919 התקבל לאוניברסיטת לטביה לפקולטת ההנדסה אזרחית.
פעילותו בלטביה
היה פעיל בארגונים ציוניים שונים, כיהן כיו"ר ארגון השחר והיה פעיל בארגוני ספורט שונים, ביניהם מכבי ריגה, בו עסק בהתעמלות ובהתעמלות מכשירים וגם אימן קבוצות נוער. ארגן את אגודת הצופים הראשונה "בר-כוכבא" שממנה צמח השומר הצעיר. בשנת 1922 השתתף בקורס השתלמות למדריכי צופים באנגליה, יחד עם משתתפים נוספים מלטביה ומרחבי אירופה. בשובו ללטביה קיבל את התואר "מדריך צופים" והוא היהודי הראשון שזכה לאות זה. בשנת 1923 הצטרף לבית הספר לעברית בלטביה כמורה לחינוך גופני ובמקביל למד בסמינר הממשלתי הלטבי.
פעילותו בארץ ישראל
בשנת 1929 עלה לארץ ישראל והתקבל לטכניון למחזור ד'. בשנת 1931 סיים את לימודיו לתואר מהנדס בניין. היה חבר באגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל.
גם בישראל פעל בתחום הספורט. נכנס למלאכת הארגון של הפועל בחיפה ובמרכז. בין השנים 1930 ל-1933 היה הרכז המקצועי של הפועל והיה שותף בארגון הכינוס השלישי של הפועל. בשנים 1934 ו-1935 היה שליח ההסתדרות והפועל בפולין, שם סייע בהקמת סניפי הפועל וארגן קורסים בהם יוכשרו המועמדים לקראת עלייתם ארצה, ולשירותם בההגנה. בנוסף, נשלח על ידי משה שרת, אז מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות לפולין לארגן קורסים למועמדים לעלייה לשירות במשטרת פלשתינה (א"י).
עם סיום מלחמת העולם השנייה, השתתף במשלחת רשמית של ארגוני הספורט בארץ ישראל בקונגרס הציוני הראשון לאחר המלחמה, שהתקיים בבזל שבשווייץ.
בשנת 1948 הוחלט להקים את הקמת המכון הלאומי לחינוך הגופני, על שם א.ד. וינגייט. הקמת מכון וינגייט הוטלה על בג. ב-1957 החל המכון לפעול, תחת ניהלו של בג. ב-3 בספטמבר 1958 נחנך המכון באופן רשמי.
בשנת 1953 היה ראש המשלחת של קבוצת הכדורסל הישראלית שהשתתפה באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה.
בשנת 1970, לאחר כהונה של 12 שנים כמנהל מכון וינגייט, פרש לגמלאות.
בין השנים 1970 ל-1980 המשיך לעסוק באופן פרטי כמהנדס מייעץ להקמת מתקני ספורט וחינוך גופני.
נשא לאישה את פרידל בת יצחק ניטקמן, להם שני ילדים: נורית גולדנברג ורן בג.
אותות הוקרה
ב-1963 הוענק לו עיטור של מרכז הפועל - האיש כפועלו.
ב-1965 זכה, כאחד ממקימי מכון וינגייט ומנהלו - בפרס דב הוז של עיריית תל אביב.
הנצחה
אולם ההתעמלות במכון וינגייט קרוי על שמו.
כריסטיאן פאולסן
כריסטיאן באגר פאולסן (בדנית: Christian Bager Poulsen; נולד ב-28 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. פעמיים זכה בפרס כדורגלן השנה בדנמרק.
ביוגרפיה
פאולסן החל את קריירת הנוער שלו במועדון הכדורגל המקומי של אסנייס, מקום הולדתו. הוא עבר למועדון החובבני הולבייק B&I, בו ערך את הופעת הבכורה בגיל 17 וענד את סרט הקפטן מספר פעמים. הוא זומן לסגל הנבחרת הדנית עד גיל 19 בספטמבר 1998, ורשם במדיה ארבע הופעות.
בספטמבר 2000 נבחן פאולסן בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית, וכעבור שבוע חתם על חוזה לשחקנים מקצוענים לראשונה בקריירה שלו. תוך זמן קצר הוא החל למלא תפקיד מרכזי בחלק ההתקפי של חוליית הקישור במערך המשחק של הקבוצה, בעקבות הבעיות שהתגלו בלב של הנורווגי סאטלה סולבאקן במרץ 2001. הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות הליגה בעונת, כולל הבקעת שער בניצחון 3 - 1 על ברונדבי, שבזכותו הבטיחה קופנהגן את הזכייה.
בעקבות יכולתו הטובה גם בעונת הוא זומן לסגל של נבחרת דנמרק על ידי המאמן מורטן אולסן, וערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב בתיקו 1 - 1 מול נבחרת הולנד ב-10 בנובמבר 2001. קופנהגן סיימה במקום השני באותה עונה, ופאולסן זכה בתואר כדורגלן השנה של המועדון. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002, בו שותף בכל שלושת משחקי שלב הבתים, וצבר דקות רבות יותר עם התקדמות הטורניר. כיוון שספג שני כרטיסים צהובים הוא נעדר מההפסד 0 - 3 לנבחרת אנגליה בשמינית הגמר.
לאחר המונדיאל הוא עבר לשאלקה 04 מהבונדסליגה תמורת 7 מיליון אירו, במה שהיה הסכום הגבוה ביותר ששולם באותה תקופה עבור כדורגלן דני. הוא הצליח להתאקלם ביתר קלות כיוון שאבה סאנד, עמיתו לנבחרת, שיחק גם כן במועדון. בתחילת דרכו בשאלקה הוא שיחק בעמדת המגן הימני במספר משחקים, אך לבסוף עבר לשחק באופן קבוע במרכז הקישור של קבוצתו ושל נבחרתו.
הוא זומן לסגל הנבחרת ליורו 2004, בו שותף בארבעה משחקים עד שדנמרק הודחה על ידי נבחרת צ'כיה. בטורניר זה הוא מילא תפקיד באירוע שנוי במחלוקת. לאחר התיקו 0 - 0 עם נבחרת איטליה שודרו בטלוויזיה הדנית צילומים בהם נראה פרנצ'סקו טוטי האיטלקי יורק על פאולסן. טוטי נענש בהרחקה לשלושה משחקים, ולמרות שהתנצל על כך בפומבי המשיך לטעון כי פאולסן התגרה בו. יכולותיו בנבחרת ובשאלקה באותה עונה זיכו אותו בפעם הראשונה בתואר כדורגלן השנה בדנמרק לשנת 2005. בעונת של ליגת האלופות שובצה שאלקה לאותו בית עם מילאן. לאחר התיקו 2 - 2 במשחק הראשון תואר פאולסן כפחדן על ידי המאמן קרלו אנצ'לוטי, כיוון ששמר בנוקשות על הברזילאי קאקה. בהפסד 2 - 3 במשחק השני בין הקבוצות, שבגללו הודחה שאלקה מהמשך הטורניר, הבקיע פאולסן את אחד השערים. בסיום אותו משחק פרץ עימות בין פאולסן לג'נארו גאטוזו ממילאן, שבעקבותיו הצהיר פאולסן כי הוא נבוך מהתנהגותו של האיטלקי.
במשחק מוקדמות יורו 2008 מול נבחרת שוודיה, שנערך ב-2 ביוני 2007, עמדה התוצאה על 3 - 3 בדקה ה-89. באותו רגע נתן פאולסן אגרוף בתוך רחבת העונשין לחלוץ מרקוס רוזנברג, ובעקבות כך הורחק בכרטיס אדום והושעה לשלושה משחקים. במהומה שפרצה בעקבות הענקת הפנדל לשוודיה פרץ אוהד דני למגרש, ולמרות שנעצר על ידי שחקני הנבחרת הדנית החליט השופט להפסיק את המשחק. בעקבות האירועים הללו ספגה דנמרק הפסד טכני 0 - 3, קנס, מספר משחקי רדיוס שייערכו במרחק של לפחות 140 קילומטרים מקופנהגן, ושהמשחק הבא מול נבחרת ליכטנשטיין יהיה ללא קהל. למרות כל זאת הצליח פאולסן לסייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2010.
ב-31 באוגוסט 2011 עבר לאוויאן מהליגה הצרפתית ובכך הפך להיות לשחקן ה-2 בהיסטוריה (אחרי פלורין רדוצ'ויו) שמשחק בכל 5 הליגות הגדולות באירופה (ספרדית, צרפתית, איטלקית, גרמנית ואנגלית)
קרן
{{פירושונים|פינה או זווית:
בביולוגיה:
במוזיקה, כלי מוזיקה שהתפתחו מקרנות של בעלי חיים:
בעסקים ובמימון:
אישים ששם משפחתם "קרן":
מקומות:
אחר:
ראו גם
}}
הכתיב העות'מאני
הכתיב העות'מאני (בערבית: الرسم العُثماني, א-רסם אל-עות'מאני) הוא הכתיב שהיה מקובל על כל חברי הנביא מוחמד. הוא נקרא "עות'מאני" כיוון שהתגבש והתקבל בזמן חליפותו של עות'מאן בן עפאן, שציווה על איסופו של הקוראן.
היחס לכתיבת הקוראן בכתיב העות'מאני
לחוקרי האסלאם היו שתי עמדות כלפי הכתיב העות'מאני:
החכמה בכתיבת הקוראן בכתיב העות'מאני
1.   להצביע על מקור המילה. למשל המילה "סלאה" (תפילה), נכתבה בקוראן "סלוואה", להצביע שמקור המילה היא "אל-סלוואה".
2.   להצביע על כך שאפשר לקרוא את הקוראן בלהגים שונים. ישנם עשרה להגים, והם נקראים "אל-קיראאת אלעשר". למשל המילה מאלכּ ("מולך") נכתבה מלכ ("מולך") אם א' קטנה אחרי אות ה-מ', כי בקריאה אחרת היא נקראת מלכּ ולא מאלכּ.
גביע הפדרציה 1971
גביע הפדרציה 1971 הייתה התחרות התשיעית לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מועדון הטניס המלכותי של פרת'. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-26 בדצמבר בהשתתפות 14 נבחרות והסתיימה ב-29 בדצמבר 1971.
המנצחת של התחרות הייתה אוסטרליה שניצחה במשחק הגמר את נבחרת בריטניה וזכתה בגביע בפעם החמישית.
לא הוענקו פרסים כספיים.
ישורת (גאוגרפיה)
ישורת נהר היא מקטע ישר בלתי מקוטע לאורך מהלכו של נחל או של נהר, המאופיין לרוב בזרימה שקטה. נקודת תחילתו ונקודת סיומו של המקטע נבחרים משיקולים גאוגרפיים, היסטוריים או אחרים (כך לדוגמה מקטע יכול להתחיל מתחנת מדידה, מנקודת ציון גאוגרפית, ממבנה כלשהו ולהסתיים באחד מאלה).
המונח "ישורת" יכול להתייחס גם למקטע ישר של נהר (מעיקול אחד לאחר) או לקטע ישר של תעלה (בין תא שיט אחד לאחר).
הנרי תודה
הנרי תוֹדֶה (13 בינואר 1857 – 19 בנובמבר 1920) היה היסטוריון אמנות גרמני, ובעלה של דניאלה פון בילוב, בתם הראשונה של הנס פון בילוב וקוזימה וגנר. הוא נולד בדרזדן ומת בקופנהגן.
ביוגרפיה
תודה האמין שאמנות גרמנית צריכה להמחיש מיומנויות טכניות חדישות, ריאליזם והאדרת הגזע הארי. הוא טען כי אמנות טובה היא אמנות שקלה להבנה, ולא רק לאקדמאים ולבורגנים. בכתביו, כתב תודה רבות על האופן שבו האמנות המודרנית-צרפתית ניסתה להשמיד את האמנות הגרמנית. השקפותיו פילוסופיות היו להשראה בעת גיבוש המדיניות של הרייך השלישי.
המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל
המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל הוא גוף מחקר ופיתוח באיראן המבצע מחקרי יסוד בתחום האווירונאוטיקה והחלל, התומכים במיזמי חלל של איראן. בנוסף, מופקד גוף זה על תכנון רקטות מחקר מסוגים שונים, המשוגרות אל מרומי האטמוספירה. ברקטות אחדות שוגרו בעלי חיים מסוגים שונים. המכון פועל תחת פיקוחו של משרד המדע והטכנולוגיה של איראן.
המכון מקיים כנסים מדעיים באיראן העוסקים בתחום החלל ונציגיו משתתפים בפורומי חלל בינלאומיים שונים, ובהם הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
פעילות שיגור של רקטות מחקר
סדרה של רקטות למטרות מחקר ופיתוחים טכנולוגיים מפוחת ומשוגרת על ידי המכון. הרקטות קרויות "קאבושגאר" ("חוקר" בפרסית) ועד כה דווח על פיתוח ארבע רקטות בסדרה זו:
רסיסי חיים
עלילה
בהרבה מובנים מסמן הסרט את סוף שנות השישים, עשור שמוצא ביטוי מדויק ב"אדם בעקבות גורלו", עוד סרט בכיכובו של ג'ק ניקולסון. הבחור הצעיר, נוטל הסמים, הנושר מהלימודים מוחלף בסרט הנוכחי בגרסה מבוגרת שלו, אדם שנטש את עולם המוזיקה הקלאסית ומצא עצמו בשדות קידוח הנפט של דרום קליפורניה.
אחותו, פסנתרנית בעצמה, מעדכנת אותו כי אביהם לקה בשבץ וכי הוא מוגבל לבית המשפחה בוושינגטון, ובובי נוסע לשם עם חברתו זמרת הקאנטרי החובבנית שאותה עיבר, ראיוטה (קארן בלק). מסעו הוא תמונת מראה למסע הפסיכולוגי אותו הוא עובר. השיבה הביתה חושפת שדבר לא השתנה: אחיו קרל הוא מוזיקאי קלאסי לחוץ, אביו המשותק עדיין מתפקד כשליט בודד ואחותו הולכת עדיין ללא מחשבה יתרה בתלם הבורגני. למעשה המשפחה נשארה תמונת החברה שאותה בובי דחה. בובי הנמשך לארוסתו של אחיו, קתרין (סוזן אנספק), מפתה אותה בין השאר באמצעות נגינת הפרלוד של שופן. בובי מצליח לחמוק מראיוטה, אך קתרין מסרבת לעזוב עמו. בסופו של דבר בובי המתבודד ממשיך צפונה במסעו המלווה בהרס עצמי.
תקיפות כרישים
תקיפות כרישים מתרחשות ברחבי הימים והאוקיינוסים השונים. תדירות ההתקפות נמוכה יחסית ביחס לתקיפות של בעלי חיים אחרים ורק שלושה מיני כרישים גורמים לתקיפות קטלניות לעיתים קרובות: כריש שורי, כריש טיגריסי והקטלני ביותר - עמלץ לבן. גם כריש ארך גף ידוע בתקיפת אנשים, בייחוד של ניצולי טביעות בימי מלחמת העולם השנייה.
רסיסי חיים
פרשנות
מפאת הכריזמה השופעת של ניקולסון, הקהל התעלם מההתפרצויות המשעשעות לעיתים וכן הגידופים וההשתוללות שלו כנגד הקפדנות והקונפורמיזם (התנהגות שאותה ניקולסון מביא לידי ביטוי בצורה מוצלחת למדי). הסצנה הבלתי נשכחת מהסרט בה רואים את השתלחותו הבלתי מרוסנת של בובי במלצרית היא סצנה בו בעת משעשעת, בוטה וקשה. הקהל מסמפט את הפרוטגוניסט הגברי ומזדהה עם כעסו. התנהלותו של בובי מול ראיוטה זוכה להתעלמות גם היא מצד הקהל, אשר מתייחס לתרבות הקאנטרי בזלזול. הפסנתרן המוכשר והתרבותי הוא פשוט יותר מדי טוב עבור אנשים כמו ראיוטה.
למרבה המזל, הסרט מספק זווית נוספת, כזו אשר לא חוששת להטיל ספק בביטוי לשוביניזם הגברי בסרט. שם הסרט, רסיסי חיים (בתרגום חופשי מאנגלית: "חמישה קטעים קלים"), מתייחס לספר תווים עבור פסנתרנים, אשר מכיל יצירות מוזיקליות שעל התלמידים לשלוט בהן לחלוטין לפני שהם עוברים לקומפוזיציות מורכבות יותר. כמו כן שם הסרט רומז, באמצעות החיבור בין הפרלוד של שופן לקשר בין מוזיקה ומין.
תקיפות כרישים
למרות ההתייחסות המרובה לתקיפות כרישים בתרבות הפופולרית, בין היתר בסרטי אימה כמו מלתעות מ-1975, רק כ-80 תקיפות כרישים מתרחשות בשנה.
רסיסי חיים
פרשנות
הסרט נוגע בהתנגשות תרבותית, בין מוזיקה קלאסית המקושרת לדופי, ובין מוזיקת קאנטרי המבוצעת על ידי תמי ויינט (כראיוטה). עם זאת, תסריטה של אדריאן ג'ויס (המבוסס על סיפור שהיא והבמאי רפלסון כתבו) לא מתעקש על עליונותו של מעמד כלשהו. בדומה לבובי, מכירה קתרין בצביעות ובשחיתות, אך בשונה ממנו, היא מפנימה שאינה יכולה להציל את עצמה באמצעות סקס, מריבות וכח. היא תישאר נאמנה לערכיה ולעבודתה, ולא תיסוג לעבר התנכרות וניהיליזם.
הסרט מושווה לעיתים לסרטו של הבמאי הצרפתי פרנסואה טריפו, "לירות בפסנתרן", שני הסרטים עוסקים באנשים הנושרים מעולם המוזיקה הקלאסית. אך בשונה מבובי, המנגן בפסנתר על משאית התקועה בפקק תנועה או משתמש בכישרונו המוזיקלי כמשחק מקדים למין, ממשיך צ'ארלי קוהלר לנגן על הפסנתר. רוברט ארואיקה דופי (ארואיקה היא יצירתו של בטהובן המוקדשת לנפוליאון, שהבטחתו הגדולה מתמוססת בסוף לאגו גדול) מהווה דמות פרוטגוניסט אמריקני בן זמננו שחייו מאופיינים על ידי חוסר זהות, אימפוטנציה וייאוש. כאשר הוא שב למסעו בסיום הסרט, בובי מזכיר לצופים את האקלברי פין, בכך שהוא מחפש שוב את המרחבים, אך בובי הוא ממש לא מתבגר חסר השכלה. למרות שהוא מתנהג לעיתים כמו האקלברי פין, המתחיל להכיר את עצמו, בובי הוא אדם מבוגר שמעשיו נובעים מתסכול, אכזריות ובעיקר הרבה מאוד ייאוש. הוא מקסים אך עם זאת מפסידן בעל כוח הרסני.
תקיפות כרישים
סטטיסטיקה
לפי קובץ תקיפות הכרישים הבינלאומי (International Shark Attack File) נרשמו ברחבי העולם בין 1958 עד 2016 מעל 2,785 תקיפות ללא התגרות, כש-439 מהן היו קטלניות. בין 2001 ל-2010 נהרגו מתקיפות 4.3 אנשים בממוצע לשנה. עם זאת המספר המדויק צפוי להיות גבוה יותר, בעיקר במדינות העולם השלישי בהם הנתונים לא מאומתים בזמן אמת ולא מדווחים.
רסיסי חיים
המוזיקה בסרט
בין שירי הקאנטרי המפורסמים המבוצעים בפסקול של הסרט בולטים: "Stand by Your Man" המבוצע בפתיחת הסרט, ו"When There's a Fire in Your Heart" המבוצע מספר פעמים ושמילותיו, לכאורה, מביעות את רגשותיה של ראיוטה (קארן בלאק). כל שירי הקאנטרי מבוצעים על ידי תמי ויינט ושיר אחד, "Don't Touch Me", מבוצע גם על ידי ויינט וגם על ידי קארן בלאק.
תקיפות כרישים
סטטיסטיקה
מרבית המתקפות התרחשו בארצות הברית, כשבממוצע ישנם 16 התקפות לשנה עם הרוג אחד לכל שנתיים. המתקפות התרחשו כמעט בכל מדינת חוף אך בעיקר ב שבקליפורניה (בה ישנם גולשים רבים), הוואי, פלורידה, טקסס, קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית.
רסיסי חיים
המוזיקה בסרט
חמש היצירות הקלאסיות לפסנתר שנוגנו בסרט ואליהן רומז שם הסרט הן:
פרסים ותגובות לסרט
הסרט קיבל דירוג גבוה של 84% ב-Rotten Tomatoes; הדירוג מבוסס על 32 ביקורות.
תקיפות כרישים
סטטיסטיקה
אזורים נוספים, בהם תקיפת כרישים היא שכיחה יחסית, הם: ראוניון ורסיפה שבברזיל (בחוף של בואה ויאגם), בה דווח על 37% הרוגי תקיפות. החוף, שנחשב למסוכן ביותר, הוא חוף ניו סמירנה, פלורידה, שם בשנים 2007–2008 אירעו מעל 24 תקיפות.
עם זאת התקיפות נדירות בהרבה ממה שנראה, והסיכוי למות מתקיפת כריש נמוך בהרבה מהסיכוי להיפגע מברק או מתאונת רכבת.
המינים התוקפניים
הכרישים הקטלניים ביותר לפי שכיחות התקיפות הם: העמלץ הלבן - הדג הטורף הגדול ביותר, כריש טיגריסי, כריש שורי וכריש ארך-גף שכולם גרמו למספר דו-ספרתי של הרוגים מתקיפות. בנוסף על ארבעת הכרישים הקטלניים נרשמו תקיפות מכרישים נוספים, ביניהם: עמלץ כחול, כריש כחול, פטישניים, כריש לימוני, כריש קופר, כריש גלאפגוס, כריש שחור-שוליים, כריש משי וכריש שונית אפור. מינים נוספים עלולים לתקוף בטירוף אכילה. נרשמו גם מספר תקיפות לא קטלניות מכריש הסיגר וזנבתניים.
לרוב הכרישים תוקפים במחשבה שהאדם הוא טרף אך בהמשך מחליטים לעזוב אותו. עם זאת מספר כרישים כמו השורי הם תוקפניים מטבעם ומכוונים לתקוף את האדם. הכרישים יתקפו גם להגנה, לאחר שאדם מתקרב אליהם יותר מדי, מנסה לדוג אותם או מחזיק במזון שהם אוהבים.
ישנם 3 סוגי התקפות ללא התגרות, רובן מתרחשות במים עמוקים או עכורים, בהם הכריש מרגיש בסביבתו:
החוקרים מאמינים שבשר אדם לא נאכל בידי הכרישים מאחר שאין לו מספיק שומן כדי לספק אנרגיה לכרישים. לרוב הכריש יעדיף מזון של טורפים ימיים, לווייתנים קטנים או דגים לרבות כרישים אחרים. גלשנים סובלים מתקיפות רבות, ונראה שמראם מזכיר דובי ים, המהווים מקור מזון עיקרי לעמלץ הלבן.
עם זאת במספר מקרים אנשים כן נאכלו כמו אצל קורבנות האינדיאנפוליס, בה כרישים ארוכי-גף טרפו ניצולים. במספר מקרים תקיפות התרחשו תוך טירוף אכילה מטרף אחר וכרישים נמשכים גם לדם היורד במים. המין כריש סיגר הוא ייחודי מאחר שהוא תוקף צוללנים כדי לאכול מבשרם. עם זאת מדובר בכריש נדיר יחסית וקטן מכדי להרוג במהירות.
הגנה
הסיכוי של אדם להתגונן מכריש במים הוא נמוך מאחר שהכריש תוקפני מאוד, בעל שורות של שיניים חדות ושוחה ביעילות במים. בנוסף רוב המתקפות מתרחשות מבלי שהקורבן מודע לתוקף ולעיתים הכריש עוזב לאחר מכן.
קיימות מספר טכניקות לשחייה במים שורצי כרישים, ביניהם כלוב מוגן-כרישים, מכשירים יוצרי שדה אלקטרומגנטי (Ocean Guardian) וחומרים כימיים שונים דוחי כרישים. מספר ערכות של סונארים מזהים כרישים מרחוק ומצפצפים באזהרה כשכריש מתקרב, עם זאת לרוב הערכות הן בלתי יעילות. בנוסף קרו מספר מקרים בניו זילנד ובקליפורניה בהם דולפינים הגנו על אנשים מכרישים, אף שבמקרים אחרים הם לא מנעו התקפות קרובות.
מספר חופי רחצה ממוגנים מכרישים בידי רשתות או מחסומי כרישים תת-קרקעיים. מחסומים אלה לרוב יקרים ויכולים להיהרס בטווח קרוב כך שרק מספר חופים ממוגנים כך, כמו באלבני ובראוניון. במספר חופים אף תייגו כרישים או העבירו כרישים רבים למרחק רב מהם.
בנוסף ישנם חופים שנאסרו ברחצה למעט בזמנים מסוימים או שיש בהם אזהרות על תקיפות קרובות.
משפט לגראנז'
{{פירושונים|
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה הוא ספר ילדים, כתוב כפואמה, מאת שלי אלקיים עם איורים של יוסי אבולעפיה.
יצירת הספר
הספר ראה אור בהוצאת כתר הוצאה לאור בשנת 1986 במסגרת "כתר-לי" - ספרייה בעריכת אסתר סופר, ומאז הודפס ב-17 מהדורות. הספר שייך לז'אנרים של משל שירי ומשל חיות. הוא מציע משל פוליטי חברתי. היצירה תורגמה לאנגלית, צרפתית, אורדו וערבית.
המשוררת שלי אלקיים פרסמה את הפואמה הזאת, ללא איוריו של אבולעפיה, שנתיים לפני שיצא לאור כספר, בשנת 1984, בעת ובעונה אחת בשני כתבי עת 'דבר לילדים' ו'יתד', שבעריכת דוד חמו ושלמה סבירסקי, (יתד, נובמבר-דצמבר, 1984, עמ' 15), עם הקמתה את תנועת 'המזרח אל השלום'. המשוררת, לחמה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 בגילויי גזענות בחברה הישראלית וספרה הוא חלק ממאבקה בסטריאוטיפים ובעוול הרגשי שבדעות הקדומות ששלטו בחברה.
סיום הסיפור
מאפיין מיוחד של הספר הוא בסיום הפתוח, שלא אופייני לסיפורי ילדים, ושמזמין את הילדים לסיים את הסיפור ולהמציא את הפגישה השלישית של הנחש והעכבר. היצירה פונה לדור הילדים מתוך המרחב הסמנטי של שלושה מן הבנים שבהגדת-פסח: החכם, התם, ושאינו יודע לשאול: "מי חכם וישאל" ובלשון נופל על לשון 'תם', ומשאירה פתח – המפגש תלוי בנו, הקוראים:
העברת מסרים פוליטיים בסיפור
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה מעביר מסרים מקבילים ברמות שונות לילדים בגילאים שונים. בשנים הראשונות כשיצא הספר לאור נתלו רוב מבקריו במסרים הפוליטיים-החברתיים והפואמה פורשה כעוסקת בקונפליקט הישראלי-ערבי. בשנת 1994 הורה ראש הממשלה יצחק רבין על בניית תוכנית לימודים לשלום ולדו קיום, והפואמה "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" נכנסה לתוכנית הלימודים של משרד החינוך. תלמידים רבים ששמעו את הסיפור מפי מורה בכיתה העתיקו את הנרטיב מהמשוררת שלי אלקיים והעבירו אותו אל חיות אחרות.
ביקורת
כשיצאה היצירה לאור כספר בשנת 1986 באיוריו של הצייר יוסי אבולעפיה בהוצאת כתר נתקבלה בהתלהבות על ידי שכבות נרחבות בקרב הורים ומורים. הספר מתייחד מן הספרים האחרים בנרטיב צלול ובעומק רגשי שסוחף בטלטלה רגשית החל מן המשחק המענג של הפגישה הראשונה אל החרדה הלילית שבאזהרת האמהות, ומשם אל חוסר הביטחון שמאפיין את הפגישה השנייה ואת התקווה או העיצבון שבשאלה הנשאלת לגבי קיומה או אי קיומה של הפגישה השלישית. ייחודיותו ש"אינו רק אוסף של חרוזים לילדים אלא שיר ממש". הספר תרם לספרות הילדים העברית משל על אפשרות של מפגש ממוקד ובלתי אמצעי, נקי מדעות קדומות ומסטריאוטיפים שמעיבים על האפשרות של קיום קשר חברתי תקין ויחסים בריאים. הספר יוצא דופן במולו"ת לילדים בגין המינימליזם – הן בפואטיקה והן באיור שהשתמש בשלושה צבעים בלבד. איורי הספר משלימים אזורים שהמשוררת השאירה פתוחים לאינטרפרטציה בפואמה, כגון רצף איורים, שמתאר אופני משחק האפשריים שבין הנחש והעכבר, ותומך במסר הרגשי של המשל. עבודת האיור לספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' היא חלוצת ציורי החיות של אבולעפיה בתוך ספרי-הילדים. אלקיים ואבולעפיה עבדו על אנתולוגיה של משלי חיות.
בעקבות הסיפור
ב-14 באוקטובר 1991 יצאה תוכנית למשרד החינוך והתרבות, למינהל הפדגוגי, עבור המנחים לטיפוח מצוינות בחינוך היסודי ורכזי החוגים למוכשרים על פיה אותרו תלמידים מוכשרים בכתיבה ספרותית לפי הספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' זאת בשיטת "הדיגום הפארודי" שיובאה מארצות הברית בשנות ה-60 על ידי המשורר דוד אבידן ושיושמה בתיכון עירוני ד' על ידי הסופרת ד"ר דורית זילברמן, שתיארה את התוכנית כמתאימה למערכת החינוך לכלל בתי הספר היסודיים:
במכון גנזים של [אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל] מצויים מעשרות מכתבי תלמידים שנענים לשאלתה באשר ל'פגישה השלישית' של הנחש והעכבר. מרביתם הועברו על ידי מורים. לפי המסמכים המציא חלק מאוכלוסיית התלמידים את הפגישה השלישית בתגובה לסיום הפתוח של היצירה ואילו אחרים שעתקו או שכתבו אותה תוך שמירת הנרטיב המקורי, לעיתים בשינוי 'שמות גיבורי הסיפור'.
"אנו חיים בתרבות בה לעיתים קרובות כוחות של בית וחברה מתנגשים. ה'אחר' יכול להיות גם בת/בן המין השני", כתבה על כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה חוקרת הספרות ד"ר רות וולף בכתב העת ['ספרות ילדים ונוער] וציינה כי מעבר לפוליטיקה מפתח הספר 'חינוך לסובלנות ולסבלנות באמצעות סיפור' וכן "תהליך של צמיחה אפשרי" (ע' 18) ורגישות חברתית, כפואמה שמעצימה את הסקרנות הטבעית ומתייחסת אל הילד כבעל אינטואיציה ואינטליגנציה בינאישית: "בעת הנחיית הדיון בגן, עדיף שתתמקד הגננת בעימות ובהתמודדות עם הרגשות שמעלה הסיפור. בסיפור 'כשהנחש...' מובלט היחס של האמהות לכל התנהגות חריגה ושונה של ילדיהן. הילדים פרצו את המעגל.... ונהנו ממשחק משותף עם 'אויב המשפחה'. משחק כזה, מעיד הסיפור, אפשרי ואף מהנה.... גננת, מורה, הורה, שעורכים דיון על הסיפור, ייטיבו לעשות אם יביאו את הילד להתמודדות עם הרגשות שמעורר הסיפור לשונה, לזר, לחורג."
פלד ניבה, ממחוז הדרום של משרד החינוך הדריכה מורים בנושא 'משואה לתקומה, מעורבות והתערבות', ובנתה תוכנית בה היא מציעה להשתמש ב"כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" לשם "בדיקת הדמיון והשוני (בין תלמידים) ומציאת נקודות המפגש האפשריות למרות השונות". וכן לשם "המחשת העובדה שדעה קדומה מונעת התקרבות ויוצרת ניכור ועוינות בין בני אדם". בכינוס הרביעי של הוועידה העולמית לדת ולשלום, שנערך באוסטרליה ב-17 בינואר 1989 נכתב בהחלטות ועדת החינוך: "בשאלת ספרות לילדים בנושא השלום, ספרה של שלי אלקיים כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה נבחן כרגע על ידי אונסקו לאפשרות של הדפסתו והפצתו במספר שפות, כפרויקט משותף של אונסקו והוועידה העולמית לדת ולשלום..."