cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטורינוקס
ויקטורינוקס (Victorinox) היא חברה לייצור סכינים שבסיסה בעיר איבאך שבשווייץ. במשך שנים הייתה החברה ידועה כאחד משני היצרנים הרשמיים של האולר הצבאי השווייצרי, ומאז רכישתה את החברה המתחרה "ונגר" (Wenger) בשנת 2005 הפכה ויקטורינוקס לספקית האולרים היחידה של צבא שווייץ.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1884. בשנת 1891 החלה החברה לספק סכיני כיס מתקפלים לצבא שווייץ. השימוש בסמל המפורסם של החברה, מגן עם צלב, החל ב-1909. באותה שנה מתה אמו של מייסד החברה, קארל אלסנר, והוא שינה את שם החברה ל"ויקטוריה" על שמה. ב-1921, כשהחל שימוש ב"אינוקס" (קיצור בצרפתית למונח "פלדת אל-חלד") במוצרים של החברה, שם החברה שונה שנית ל"ויקטורינוקס" ("ויקטוריה" + "אינוקס").
ב-26 באפריל 2005 החברה רכשה את חברת וונגר, ספקית האולרים השנייה של צבא שווייץ. שתי החברות, שעכשיו נמצאות באותה בעלות, תמשכנה לספק סכינים לצבא שווייץ.
אולר ויקטורינוקס
אולר שווייצרי הוא המוצר המפורסם ביותר של ויקטורינוקס. ישנם מעל 150 דגמים של אולרים הכוללים כלים ואביזרים שונים כגון סכין, מספריים, חולץ פקקים ועוד. בעקבות השנים האחרונות עם צמיחת המדיה הדיגיטלית, יצאה ויקטורינוקס בשנת 2009 עם דגמים חדשים של אולרים בהם קיים זיכרון נייד של בין 2 ל-32 ג'יגה-בייט.
כרטיס שווייצרי (SwissCard)
הכרטיס עשוי פלסטיק, בעובי של כ-2.5 מ"מ. הכרטיס מכיל סכין, מספריים, סיכה, פצירה שראשה משמש גם כמברג, מלקטת (פינצטה), קיסם שיניים, עט וסרגל. בדגם LITE ישנו גם פנס לד קטן עם נורה אדומה.
Swisstools
פליירים דמויי לדרמן אשר כוללים בתוכם כלים רבים כמו סכין, פותחן קופסאות שימורים, פותחן בקבוקים, מרצע, מסור וכדומה.
שעונים
חברת ויקטורינוקס מייצרת מספר דגמי שעוני-יד ושעוני-כיס.
סכיני מטבח
מבחר רחב של סכיני מטבח מיוצרים על ידי ויקטורינוקס. בניגוד למוצרים אחרים, סכיני ויקטורינוקס נושאים בנוסף לפלוס המפורסם גם סמל של יונה - שהוא הסמל הוותיק של הסכינים של ויקטורינוקס. סכיני המטבח של ויקטורינוקס מחולקים למספר קטגוריות:
מלבד סכיני השף החברה מייצרת ומשווקת מספר רב מאוד של סכינים מקצועיות ייעודיות כגון סכיני קצב, סכיני שף משוננים, סכינים לקונדיטורים, סכיני פירוק, משחיזים ומוטות השחזה.
בשמים
החברה עובדת בשיתוף פעולה עם החברה ארמני וייצרה קולקציה חדשה של בשמים
ביגוד
החברה גם מייצרת בגדים יומיומיים כגון חולצות תחתונים מכנסיים וכדומה
שונות
מחזיקי מפתחות, שרשראות, ארנקים, ציוד השחזה, נרתיקים לאולרים ולכלים.
קוד ICAO
קוד ICAO לשדות תעופה הוא צירוף בן ארבע אותיות המוקצה לכל שדה תעופה ברחבי העולם. הקודים מוגדרים על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO). קודים אלה נמצאים בשימוש בקרב פקחי טיסה ואנשי המבצעים בחברות התעופה, לשם תכנון טיסות, ומטרות דומות.
קודים אלה שונים מקודי IATA הנמצאים בשימוש בלוחות הזמנים של חברות התעופה, מערכות הזמנת כרטיסי טיסה, וטיפול בכבודה.
קודי ICAO משמשים אף לזיהוי תחנות מזג־אוויר, גם כאלה שאינן ממוקמות בשדות תעופה.
למלך אין בית
למלך אין בית הוא רומן מתח מאת הסופר וחוקר היהדות חגי דגן, שיצא לאור בשנת 2005.
עלילת הספר
עלילת הספר דומה בסגנונה לז'אנר שאליו שייך הרומן "צופן דה וינצ'י". גיבור הספר הוא עילם קריגר, בן קיבוץ, מלח הארץ, סוכן של גוף מיוחד הפועל תחת המשרד לביטחון פנים, שמטרתו לחשוף פעילות חתרנית באקדמיה. במהלך עבודתו הוא מתוודע לקיומו של זרם חשאי ובלתי ידוע עד כה ביהדות, בשם הזרם השאולי.
אנשי הזרם השאולי טוענים כי הם צאצאיו וממשיכיו של שאול המלך, מקשר זוגי חשאי שהיה לו עם עטרה העמלקית. צאצאי הזרם השאולי חיים על פני השטח כיהודים לכל דבר, אולם למעשה הם צאצאי עמלק, המאמינים באמונות פגניות שונות, שלאורך ההיסטוריה נסתרו בחיק היהדות.
לפי הספר, צאצאי הזרם השאולי שמרו במהלך כל שנות חייו של העם היהודי על סוד מוצאם, והם נחושים לנקום את נקמתם בנציגי המונותאיזם הטהור - שהם בני העם היהודי, צאצאי דוד המלך. את נקמתם הם מקיימים במהלך הדורות, תוך שהם מזנבים אחר זרמי שוליים ביהדות. לפי הספר, בין נאמני הזרם השאולי היו, בין השאר, שבתי צבי, יעקב פרנק, ומשיחיים אחרים, שעודדו רבים מהעם היהודי לנהות אחריהם ובסופו של דבר להמיר את דתם.
למרות נסיונותיהם הבלתי נלאים, צאצאי הזרם השאולי אינם מצליחים במאמציהם להכרית מבפנים את זרע בית דוד.
אחד מגורמי ההפתעה המרתקים, לקראת סוף הספר, הוא כאשר גיבור הספר, עילם, מגלה כי הוא עצמו צאצא של הזרם השאולי. עובדה זאת שופכת אור, בעיניו ובעיני הקורא, על אירועים וחוויות שונות ממהלך חייו.
אף על פי שעלילת הספר היא דמיונית, נעשה בו שימוש באירועים היסטוריים אמיתיים.
אשה לא נשואה
אשה לא נשואה (באנגלית: An Unmarried Woman) הוא סרט דרמה אמריקאי מ-1978. הסרט בוים ונכתב על ידי פול מזורסקי, ומככבת בו ג'יל קלייבורג. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, וקלייבורג הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה הראשי בו.
עלילה
החיים המאושרים של אריקה בנטון (ג'יל קלייבורג), עקרת בית עשירה ממנהטן, משתנים במהרה כאשר בעלה הברוקר מרטין (מייקל מרפי) עוזב אותה במפתיע לאחר 16 שנות נישואין לטובת אשה צעירה יותר. אריקה נאלצת להתחיל להתמודד עם חייה כרווקה, כשהיא מפגינה בלבול, עצבות וזעם. במהלך המסע הזה היא מחזקת קשרים עם חבריה, ומוצאת את עצמה שמחה ומשוחררת בחיי העצמאות החדשים שלה. סיפורה מצטלב עם השחרור המיני הכללי שעבר על החברה מאז שנות ה-70. בסופו של דבר, אריקה מוצאת אהבה חדשה בדמותו של אמן בריטי מחוספס ורגיש בשם שאול (אלן בייטס).
פרסים
חוץ מהמועמדויות לפרסי האוסקר, הסרט היה גם מועמד לפרס גלובוס זהב בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר-דרמה, הבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע, השחקנית הטובה ביותר-סרט דרמה, התסריט הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר. התסריט של מזורסקי זכה בפרסים מטעם איגודי מבקרי הקולנוע של ניו יורק ולוס אנג'לס. ג'יל קלייבורג זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן (יחד עם איזבל הופר), והסרט עצמו היה מועמד לפרס דקל הזהב.
קבלה בציבור
הסרט אומץ על ידי תנועות פמיניסטיות והתקבל כסרט שהציג פרספקטיבה חדשה על היחסים בין גברים לנשים, על עצמאותן של נשים וזהותן. הופעתה של קלייבורג קצרה שבחים רבים וביססה אותה כשחקנית מובילה.
צבי חיים אפשטיין
הרב צבי חיים אפשטיין (ה'ת"ר-כ"ח באדר ה'תר"ס, 1900) היה רבה של העיירה באקשט, פלך וילנה.
ביוגרפיה
צבי חיים נולד בסלוצק. בנעוריו למד בישיבת וולוז'ין והיה מכונה בה בשם "דער שוארצער עילוי" (העילוי השחור) והיה מתלמידי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. הוסמך לרבנות על ידי ראשי הישיבה, הרב נפתלי צבי יהודה ברלין - הנצי"ב והרב יוסף דב סולוביצ'יק.
בהגיעו לפרקו נשא לאשה את בילא חנה בת הנגיד שמעון יצחק אייזיק בלאך וצביה צירעה (בת הרב חיים מבאקשט). לאחר נשואיו התגורר סמוך לחותנו בבאקשט.
תורתו
כתב חידושי תורה רבים בכתב יד בהם שאלות ותשובות, חידושי ש"ס, ודרוש. בפועל נדפסה ממנו רק תשובה אחת להלכה בעניין בכור בהמה שנדפסה על ידי בנו לזכרו וצורפה בסוף ספרו של בנו לבוש מרדכי חידושים על מסכת בבא קמא ורשה תר"ס.
משפחתו
נכדיו-חתני בנו: הרב מאיר חדש, המשגיח של ישיבת חברון. הרב משה סקרוטה, ר"מ בישיבת כנסת ישראל, נרצח בעת חיסול גטו קובנא. הרב משה פינקל - בנו של הסבא מסלבודקה, ר"מ בישיבה בסלבודקה ובחברון. הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון כנסת ישראל וחבר מועצת גדולי התורה. הרב יוסף זוסמנוביץ, רב בסלובודקה ורבה של וילקומיר. הרב משה חברוני, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה. הרב אהרן כהן ראש ישיבת חברון.
S-51 (צוללת אמריקאית)
S-51 (SS-162) הייתה קבוצה רביעית של צוללות מדגם S של צי ארצות הברית. השדרית שלה הונחה לתחילת בנייה ב-22 בדצמבר 1919 על ידי מספנת Torpedo Boats בברידג'פורט, קונטיקט. היא הושקה ב-20 באוגוסט 1921 בחסות הגברת R.J. מילס, והוכנסה לפעילות ב-24 ביוני 1922.
גשר ארפאד
הגשר הוקם ב-1950 לפי תכנונו של האדריכל יאנוש קושלקה (János Kossalka) משנת 1939. הקמת הגשר התעכבה בשל מלחמת העולם השנייה. הגשר נחנך בשם "גשר סטלין", רוחבו היה 13 מטרים ששימשו לתנועת כלי רכב, רכבת משא והולכי רגל. הגשר הורחב בשנת 1958, אז נחנך מחדש ונקרא על שמו של הנסיך המדיארי ארפאד. הוא הורחב פעם נוספת בין השנים 1980–1984.
S-51 (צוללת אמריקאית)
פעילות
הצוללת התבססה ב-ניו לונדון, קונטיקט ב-1 ביולי 1922 כיחידה של דיוויזיית צוללות 4 ועשתה מחזור אימונים רגיל בזמן שלום, שפעלה מנמל הבית שלה עם ביקורים ב-ניופורט, ופרובידנס רוד איילנד. היא יצאה מניו יורק ב-4 בינואר 1924 לאזור תעלת פנמה כדי להשתתף בתמרוני צי החורף מחוץ לפנמה וב. במהלך שייט זה, היא ביקרה בטרינידד, בסיס הצי במפרץ גואנטנמו, קולברה פוארטו ריקו, וסנט. תומאס, באיי הבתולה. לאחר שחזרה לעיר ניו יורק ב-30 באפריל, היא חידשה את אימוני הטיפוס מחוץ לבלוק איילנד ובמימי החוף של ניו אינגלנד.
טביעה
בליל ה-25 בספטמבר 1925, S-51 פעלה על פני השטח ליד בלוק איילנד, כשאורות הניווט שלה דולקים. זוהתה ספינת הקיטור הסוחר עיר רומא אור תורן לבן יחיד אך לא הצליחו לקבוע את מסלולו, מהירותו או כוונותיו. הספינה שינתה את מסלולה הרחק מהאור הלא נודע כדי לתת לכל מה שהוא יכול להיות מרחב פעולה גדול יותר. בינתיים, S-51 זיהתה את ראש התורן של ה"עיר רומא" ואת פנסי הצד הירוקים, ועמדה במסלול שלה כפי שהיא נדרשה לעשות על פי כללי הדרך שהיו אז בתוקף. זמן קצר לאחר ששינתה מסלול, עיר רומא הבחינה באור הצד האדום של הצוללת והבינה שהם במסלולי התנגשות. היא הסתובבה והפעילה את המנועים שלה לאחור. אבל זה היה מאוחר מדי. 22 דקות לאחר שהבחינה לראשונה באור התורן של הצוללת, ספינת הקיטור נגחה בה באתר41.24167°N, -71.27111°W.
רק שלושה, (דיואי ג'י קיל, מייקל אי. לירה ואלפרד גייר) מתוך 36 האנשים בצוללת הצליחו לנטוש את הספינה לפני שטבעה.
בתי המשפט מצאו את "עיר רומא" אשמה בכך שלא הפחתה את מהירותה כאשר היה ספק באשר לתנועה של S-51, ובכך שלא סימנה לה לשנות את המסלול. עם זאת, הן בית המשפט המחוזי והן בית המשפט המחוזי לערעורים מצאו את S-51 אשם בהיותו אורות לא תקינים.
צי ארצות הברית טען שאין זה מעשי שצוללות מהסוג הזה יעמדו בכתב החוק. וכי, כסוג מיוחד של ספינת מלחמה, ל-S-51 לא הייתה כפייה חוקית לעשות זאת. בית המשפט הגיב באומרו שאם ההצהרות הללו נכונות, אז הצוללות "צריכות להגביל את פעולתן למים שלא עוברים בהם ספינות אחרות".
טיגראן חמסיאן
טיגרן חמסיאן (בארמנית: Տիգրան Համասյան, באנגלית: Tigran Hamasyan; נולד ב-17 ביולי 1987) הוא מלחין ופסנתרן ג'אז ממוצא ארמני.
S-51 (צוללת אמריקאית)
הנצלה
S-51 הועלתה מהקרקעית ב-5 ביולי 1926, על ידי צוות בראשותו של אז-רב-סרן (לימים סגן אדמירל) אדוארד אלסברג. על כל מבצע החילוץ פיקד אל"ם (לימים אדמירל הצי, ארנסט ג'יי קינג. היא נמחקה מרישום כלי השיט ב-27 בינואר 1930 ונמכרה לגרוטאות ב-23 ביוני לחברת Borough Metal Company של ברוקלין, ניו יורק. הפעמון של S-51 הוסר ונלקח לספרייה ומוזיאון של כוח הצוללות בגרוטון, קונטיקט.
טיגראן חמסיאן
טיגרן חמסיאן נולד בגיומרי, אז בברית המועצות וכיום בארמניה. בגיל 3 החל לנגן בפסנתר בביתו, מגיל 6 למד בקונסרבטוריון ובגיל 9 התחיל ללמוד ג'אז. כנער חלם להיות גיטריסט ת'ראש מטאל. בגיל 16 עבר עם משפחתו לקליפורניה.
את אלבומו הראשון World Passion, הקליט בגיל 18 ומאז זכה בפרסים רבים וזכה להערצה גדולה בקרב מוזיקאים מסביב לעולם.
המוזיקה של טיגרן מושפעת ממוזיקה ארמנית מסורתית, ג'אז, מטאל ורוק מתקדם, וכוללת נגינה וירטואוזית, שימוש במודוסים אוריינטליים, משקלים מוזיקליים מורכבים ואלמנטים כבדים של פוליריתמיקה.
סעיף 175 (סרט)
סעיף 175 (באנגלית: Paragraph 175) הוא סרט תעודי שיצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט, בבימויים של רוב אפסטין וג'פרי פרידמן הופק על ידי רוב אפסטין, ג'פרי פרידמן, ג'אנט קול, מייקל ארנצוויג, שילה נווינס והאוורד רוזנמן. את הסרט מקריין רופרט אוורט.
הפקה
הסרט מתעד את סיפורם של חמישה גברים ונשים אשר נאסרו על ידי הנאצים בגרמניה בשל היותם הומוסקסואלים. מעצר ההומוסקסואלים בוצע לפי סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני משנת 1871 האוסר על ביצוע מעשי סדום. הלסביות הואשמו ב"אסוציאליות", מכיוון שלא נישאו ולא ילדו ילדים, ובכך לא תרמו את חלקן לגזע הארי. בין השנים 1933–1945 נאסרו כ-100,000 גברים ונשים על פי סעיפים אלה, מרביתם נשלחו למחנות ריכוז, ורק כ-4,000 מהם שרדו.
בסרט מרואיינים קארל גוראת; גד בק, מישלינג; אנט אייק, לסבית יהודיה אשר נמלטה לאנגליה; אלברכט בקר, צלם גרמני נוצרי ופייר סיל, אלזסי נוצרי.
בשנת 2000 הסרט זכה בפרס טדי כסרט התעודי הטוב ביותר וכן בפרס פסטיבל הטלוויזיה של באנף, ובפרס פסטיבל סאנדנס עבור הבימוי.
דמיון מודרך
דמיון מודרך היא שיטה המשתמשת בדמיון כדי להשפיע על המצב הנפשי והגופני, להעלות מחשבות לא מודעות באופן אסוציאטיבי, ולתרגל את שליטת המוח על התפקודים הגופניים. השיטה משלבת טכניקות הירגעות והרפיה, הכוללות החזיה (ויזואליזציה) של פרטי עצמים, מצבים ודימוי של שימוש בחושים אחרים.
השיטה מקובלת בשימוש בפסיכותרפיה קצרת-מועד פרטנית או קבוצתית, כסוג של התערבות טיפולית או מתודיקה בהדרכה, כשיטה בטיפול בביופידבק, כהכנה לקראת תחרויות ספורט, מבחנים חשובים או לידה ועוד. התהליך נושא אופי רגוע ושלו. הטיפול מתקיים בקבוצה או באופן פרטני, ונמשך, בהתאם לשיטה, בין חצי שעה לשעתיים. בשיטות מסוימות חוזרים עליו מספר פעמים בשבוע, ובאחרות התכיפות פחותה.
דמיון מודרך משמש לטיפול במצבים כרוניים שונים, בהם כאבי ראש, דחק, לחץ דם גבוה וחרדה. פעילות דמיון מודרך נעשית בדרך כלל בידי אדם אחד (המדריך) המנחה אדם אחר או קבוצה. מטרת המדריך לסייע למודרך לחוות את החוויה במלואה בלי לסטות לחוויות אחרות ולעיתים לא רצויות. אנשים המיומנים בשליטה על מחשבותיהם או לומדים מיומנות זו בטיפול, מסוגלים לשלוט בכוחות עצמם על חוויית הדמיון המודרך ואינם זקוקים למדריך.
לרוב, כאשר טכניקה זו משמשת לטיפול, המטופל יחזה את עצמו כבריא, חזק וחופשי מהבעיה הבריאותית או הפסיכולוגית ממנה הוא סובל. כדי שההשפעה של הדמיון המודרך תהיה חזקה ככל האפשר, יערב המנחה את מירב החושים בתהליך, וינחה את המטופל לדמות מראות בצבעים עזים, לשמוע קולות, להרגיש את תחושות הגוף – כולל טעם וריח – ואף לחוות את הרגשות בצורה עזה ככל האפשר. ההנחיה תחל לרוב בהרגעה ובהרפיה, לאחריהן יהיה שלב של תנועה אל עבר החוויה המסייעת ניתוק מן המציאות אל עבר העולם הפנימי של המטופל כדי לאפשר את עיקר התהליך. חלק זה יכול לכלול מסרים של המטפל, גירוי של הדמיון, או שחרור רגשות. בסיום יתבצע לעיתים קישור בין עולם הדמיון לעולם המציאות, ולבסוף תהליך של יציאה הדרגתית מההרפיה.
שיטות שונות, כגון שיטת סילבה, שיטת קיי וניתוב לשוני פיזיולוגי (NLP), מלמדות בצורה שיטתית את תהליך יצירת הדמיון המודרך ואת השימוש בו למטרות טיפוליות.
ההבדל העיקרי בין דמיון מודרך לבין היפנוזה הוא שבהיפנוזה, הדמיון המודרך מתבצע אך ורק לאחר שהמהופנט נכנס למצב של טראנס היפנוטי (Somnuambulism). במצב של טראנס היפנוטי נחלשת התנגדות אפשרית של המטופל לחוויות שהוא עומד לעבור.
יש לי ציפור קטנה בלב
יש לי ציפור קטנה בלב הוא אחד משיריו הידועים של יגאל בשן. השיר פורסם בשנת 1975 באלבום "יש לי ציפור קטנה בלב". בשן הלחין וכתב את המילים יחד עם יוסי בנאי.
ב-1974 התבקש בשן להלחין כמה מנגינות לשירי שלישיית הגשש החיוור (אחת מהמנגינות הייתה הלהיט "נא"). לחן השיר יועד בתחילה לשירו של יוסי בנאי "בין הזמנים" אך חברי הגשש חשבו שהוא לירי מדי והחליטו שאיננו מתאים לצרכיהם. השיר של בנאי פורסם לבסוף בלחן של יצחק גרציאני, בתקליט של הגששים "אופסייד סטורי" (1974). יוסי בנאי שהבחין כי בשן התאכזב מכך שלא אהבו את הלחן פנה אליו ואמר "ילד, 'יש לי ציפור קטנה בלב והיא עושה בי מנגינות' לך הביתה תמשיך". כך הקרדיט על מילות השיר נתון לבנאי ובשן במשותף. כעבור 7 שנים השיר זכה לפארודיה באחד ממערכוני השלישייה, 'קרקר נגד קרקר'. גברי בנאי אומר: "יש לי ציפור משוגעת ששרה בתוך גרוני!", ושייקה לוי עונה לו במנגינה של השיר: "ווי ווי ווי ווי".
השיר עצמו הגיע בשיאו למקום הראשון בגל הקל במצעדים השבועיים למשך שבוע, ובאותה שנה הגיע למקום ה-10 במצעד הפזמונים העברי לשנת תשל"ה.
ב-1983 פורסמה כתבה ב"מעריב" בה אמר בשן כי "'יש לי ציפור קטנה בלב' הוא השיר היחיד שהצלחתי להלחין בצורה כנה ממש. יש בו אינטגרציה של מזרח ומערב. זה שיר מאוד טבעי, וזה אני...."
ב-1977 יצא השיר באנגלית כסינגל בשם "Sing It Like a Bird" ב-1979 הוא נכנס לאלבום "You Got the Power". השיר ליווה את מופע ההתרמה "לב זהב" 2000 של וראייטי. נכלל בעיבוד מחודש בסרט ביקור התזמורת והושמע בביצועים שונים בטלוויזיה. ב-2009 בפרויקט מיוחד לציון שנה למותו של יוסי בנאי נמצא שזהו השיר המושמע ביותר של בנאי בעשור האחרון עם 3,175 השמעות.
ב-2019 יצא השיר בביצוע של נועה קירל, במסגרת אלבום המחווה "אם הייתי שר לך - שרים יגאל בשן".
קרב לודז'
קרב לודז' נערך במלחמת העולם הראשונה בתאריכים 11 בנובמבר 1914 - 6 בדצמבר 1914 בין צבאות האימפריה הגרמנית והאימפריה הרוסית, ליד העיר לודז' (כיום בפולין), כחלק ממתקפת שלזיה הרוסית. הקרב שהתקיים בתנאי מזג אוויר חורפי קשה, הסתיים ללא הכרעה.
רקע היסטורי
בספטמבר 1914 פתחו הרוסים במתקפה מוצלחת בגליציה, הדפו את הצבא האוסטרו הונגרי וצרו על מבצר פשמישל. באותו זמן הם הביסו את הארמייה הגרמנית התשיעית בקרב על הוויסלה.
פאול פון הינדנבורג, מפקד צבא מעצמות המרכז בחזית המזרחית קיבל ידיעות מודיעיניות שהרוסים מתכננים מתקפה לכיוון שלזיה, שם היה מרכז תעשייתי גדול. הוא רצה לחזור על ניצחונו בקרב טננברג וליזום מתקפת מנע גדולה נגד הצבא הרוסי.
הינדנבורג העביר לחזית הפולנית את הארמייה התשיעית בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן. קונרד פון הצנדורף הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי העביר את הארמייה השנייה שלו לתפוס את מקום הארמייה התשיעית הגרמנית. הרוסים ריכזו באזור, שלוש ארמיות.
הקרב
פון מקנזן החל במתקפה ב-11 בנובמבר 1914 על הארמייה הרוסית הראשונה בפיקודו של רננקמפף ותוך זמן קצר הצליח להביס אותה ולשבות 12.000 שבויים. באותו זמן הוא התקיף גם את הארמייה השנייה שהוכרחה לסגת לכיוון לודז' כדי להימנע מכיתור.
מפקד הצבא הרוסי הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' הבן שחשש ממפלה דומה לקרב טננברג הורה לארמייה החמישית שהייתה בכיוון שלזיה, לחזור במהירות לכיוון לודז' ולפתוח המתקפה נגד האגף הימני של הארמייה הראשונה. הרוסים נעו במהירות והגיעו למקום תוך יומיים. הגרמנים הופתעו מהמתקפה ובאותו זמן הם הותקפו מהצפון על ידי הארמייה של רננקמפף. מחשש כיתור ובגלל מזג אוויר חורפי קשה וקשיי אספקה, נסוגו הגרמנים בלוקחם את השבויים הרוסים. הם המשיכו בלחץ על לודז' אך ללא הצלחה. לבסוף נסוגו הרוסים והקימו קו ביצורים חזק קרוב יותר לוורשה.
תוצאות
תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות. הרוסים הצליחו למנוע מהגרמנים לכבוש את ורשה שהייתה אחת ממטרותיהם, אבל הגרמנים מנעו מהרוסים להתקדם לעבר שלזיה.
שאול כרמל
שאול כרמל (ברומנית: Shaul Carmel; נולד בשם המשפחה קרויטורו, ברומנית: Croitoru; 6 ביולי 1937 - 31 במרץ 2011) היה משורר, סופר, מתרגם ומחזאי ישראלי בשפה הרומנית, יהודי יליד רומניה.
ביוגרפיה
שאול כרמל נולד ביישוב שטפנשט, על יד בוטושאן. מצד אמו היה צאצא למשפחה של זמרים וחזנים. סבו, רב יוסלה שפירא היה חזן ידוע באזור, ואחיו ז'אן סספירו הפך לטנור אופרה בארצות הברית. בשנת 1940 אביו שגויס כקצין בצבא ברומני, נזרק מהרכבת על ידי חסידי התנועה הלגיונרית ונפצע. בהמשך ראש היישוב שטפנשט ליווה את האם המחופשת בבגדי איכרה רומניה על מנת שתבקר את בעלה הפצוע בבית החולים "גלרטר" ביאשי. שאול כרמל, אז קרויטורו, למד בתיכון "אוגוסט טרבוניו לאוריאן" בבוטושאן, והיה פעיל בק'נקולום (חוג) הספרותי על שם אמינסקו. בעידוד מזכיר המפלגה הקומוניסטית המקומי, ובניגוד לדעת אביו, נסע לבוקרשט כדי ללמוד בבית הספר לספרות ולביקורת הספרות על שם מיכאי אמינסקו. את שירו הראשון פרסם במדור הספרותי של העיתון "קלופוטול" ("הפעמון") בבוטושאן, שבבעלותו של סקרלט קלימאכי. מקבץ שיריו הראשון "קרני שמש" („Raze de soare”) הוצא לאור בשנת 1956 בכתב העל "יאשול ליטראר" ("יאש הספרותית"). שאול כרמל עלה לישראל בשנת 1965. היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ונשיאה.
שיריו תורגמו לעברית, רוסית, סלובקית וסינית. בשנת 1985 פרסם בישראל מחזה שנכתב בעברית בשם "כוחו של הערפל".
שאול כרמל תרגם לעברית שירים של משוררים רומנים, בהם מיכאי אמינסקו ואנה בלנדיאנה.
בשנת 1988 זכה שאול כרמל בפרס מיכאי אמינסקו לשירה רומנית.
נמל התעופה לונדון הית'רו
נמל התעופה לונדון הית'רו (באנגלית: London Heathrow Airport), הנקרא לרוב בקיצור "הית'רו", הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול ביותר בבריטניה, הממוקם ברובע הילינגדון בלונדון, 24 ק"מ מערבית למרכז העיר. זהו נמל התעופה השני בגודלו באירופה מבחינת תעבורת נוסעים (אחרי נמל התעופה איסטנבול), ונכון לשנת 2011 הוא הראשון בעולם במספר הנוסעים בטיסות בינלאומיות והשלישי בכמות כלל הנוסעים הטסים בו בשנה. ב-2012 היו בו 469,335 המראות ונחיתות ועברו בו 70,037,417 נוסעים. ב-2018 נבחר הנמל כנמל התעופה המציע את טיסות הקישור הרבות ביותר.
היסטוריה
הית'רו החל לפעול בשנות ה-30 של המאה ה-20 תחת השם Great Western Aerodrome, שהיה בבעלות פרטית בידי חברת התעופה Fairy Aviation, שעשתה בו שימוש בעיקר לטיסות ניסוי. לצורך הקמת השדה, נרכשה הקרקע מהכומר של הרמונדסוורת' (Harmondsworth). השדה נקרא על-שם יישוב קטן בשם הית' רו (Heath Row) ששכן במקום, ולאחר מכן נהרס כדי לפנות מקום לשדה התעופה. הכפר שכן בסמוך למקום שבו ניצב כיום טרמינל 3 של השדה. באותה העת לא הייתה בשדה כל תנועה של תעופה מסחרית, ונמל התעופה קרוידון הוא זה ששימש את הבירה הבריטית.
בשנת 1944 עבר הית'רו לפעול תחת אחריות משרד האווירייה. הרולד בלפור, שכיהן בשעתו כתת-שר האווירייה בין השנים 1938–1944 כתב באוטוביוגרפיה שלו בשנת 1973 כי הוא הוליך שולל את הוועדה הממשלתית באופן מכוון, באומרו כי רכישת השדה נחוצה כדי לעשות שימוש בשדה כבסיס למטוסי הפצצה. למעשה, כתב בלפור, כוונתו הייתה תמיד לעשות שימוש באתר עבור התעופה האזרחית והוא רק ניצל את מצב החירום כדי למנוע דיון ציבורי ארוך ויקר. חיל האוויר המלכותי (RAF) מעולם לא עשה שימוש בשדה, והשליטה בו עברה למשרד התעופה האזרחית בינואר 1946. הטיסה האזרחית הראשונה באותו היום המריאה לבואנוס איירס, עם עצירה בליסבון לצורך תדלוק.
שדה התעופה נפתח באופן כולל לתעופה אזרחית ב-31 במאי 1946. בשנת 1947 היו בהית'רו 3 מסלולי טיסה, ושלושה נוספים היו בתהליכי בנייה. המסלולים הישנים ביותר, שנבנו עבור מטוסי בוכנה, היו קצרים ומצטלבים, כדי לאפשר המראות בכל תנאי הרוח. משטח הבטון הראשון של המסלול המודרני הראשון בשדה הונח על ידי המלכה אליזבת השנייה, בשנת 1953. שנתיים לאחר מכן חנכה המלכה את בית הנתיבות הראשון (Europa Building), לימים טרמינל 2.
זמן קצר אחר-כך החל לפעול בית הנתיבות השני (Oceanic Terminal), לימים טרמינל 3. טרמינל 1 נפתח בשנת 1968, והשלים את אשכול המבנים במרכז השדה. מיקום בתי הנתיבות במרכז הפך מאז למגבלה בפני תוכניות ההתרחבות. ההחלטה למקם את המבנים במרכז המסלולים נסמכה על ההנחה כי הנוסעים לא יזדקקו למקומות חנייה רבים, שכן באותם ימים הטיסה הייתה בעיקר נחלת של העשירים, שבמרבית המקרים הוסעו לשדה בידי נהגים פרטיים.
בשנת 1987 הפריטה הממשלה את רשות שדות התעופה הבריטית, British Airports Authority (הנקראת כיום "BAA plc"), שכללה שבעה מתוך שדות התעופה של בריטניה, בהם הית'רו.
טרמינל 1 (נהרס)
נחנך רשמית על ידי המלכה אליזבת השנייה במאי 1969, אף שמעשית נפתח עוד קודם לכן בשנת 1968. בשנת 2005 הושלמו שיפוצים נרחבים בטרמינל, אשר במסגרתם נוסף האגף המזרחי החדש שהכפיל את גודל שטח ההמתנה להמראות. טרמינל 1 מטפל ברוב טיסות הפנים, כולל אירלנד, וכן במספר טיסות בינלאומיות. לאחר סגירת הטרמינל ב-29 ביוני 2015, שימש עשרים טיסות יומיות בלבד של בריטיש איירווייז לתשעה יעדים.
טרמינל 2
הטרמינל הוותיק ביותר בשדה, אשר נחנך על ידי המלכה בשנת 1955 תחת השם Europa Building. הטרמינל מטפל בעיקר בטיסות ליתר מדינות אירופה. בשנת 2008 נסגר הטרמינל ובהמשך נהרס, ותחתיו הוקם טרמינל 2 החדש, הנקרא "טרמינל המלכה", אשר נחנך ביוני 2014.
טרמינל 3
טרמינל 3 נפתח ב-13 בנובמבר 1961 תחת השם Oceanic Terminal. בשנת 1968, עם הקמת טרמינל 1, הפך שמו לטרמינל 3. בשנת 1970 עבר הטרמינל שיפוצים נרחבים והוסף בניין נחיתות. כמו כן, נוספו שטחים נוספים ובתוכם משטח ההליכה הנע הראשון בבריטניה. בשנת 2006 נתווסף שרוול 6 בהשקעה של 105 מיליון ליש"ט שמאפשר חיבור למטוס האיירבוס A380 החדש. סינגפור איירליינס משתמשת בשרוול זה לצורך חיבור איירבוס A380 בטיסה לסינגפור.
טרמינל 4
טרמינל 4 נבנה במנותק מהטרמינלים הישנים, מדרום למסלול הדרומי. הטרמינל נפתח בשנת 1986 והפך לביתה של חברת התעופה בריטיש איירווייז שהופרטה באותם ימים. לאחר מספר שנים, ביתה של חברת התעופה בריטיש איירוויז הועבר לטרמינל 5. טיסות אל על יוצאות מהטרמינל.
טרמינל 5
הצורך בהקמת טרמינל נוסף עלה עוד בשנת 1982, אך הטרמינל נפתח רק בשנת 2008 ועלותו נאמדת ב-4.3 מיליארד ליש"ט. הטרמינל נבנה בצד המערבי של שדה התעופה. הוא כולל 60 שערי עלייה למטוסים, למעלה מ-100 חנויות ומסעדות ויכול לתמוך ב-30 מיליון נוסעים בשנה. פתיחת הטרמינל לוותה בתקלות רבות. מאות המראות ונחיתות בוטלו ועשרות אלפי מזוודות לא הגיעו ליעדן. כיום, טרמינל 5 משמש כטרמינל הראשי של בריטיש איירוויז. במסגרת פרויקט הקמת הטרמינל נבנתה מנהרה תת-קרקעית המחברת בינו לבין טרמינלים 2 ו-3.
טיסות לישראל וממנה
אל על מפעילה 14 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
בריטיש איירווייז מפעילה 14 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
וירג'ין אטלנטיק מפעילה 14 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון החל משנת 2023
דרכי הגעה
ישנן מספר דרכים להגיע אל או מ-נמל התעופה הית'רו.
ישנן גם את הרכבת שתעזור לכם להגיע אל היעד ויש כ4 דרכים.
1. הית'רו אקספרס (Heathrow Express) שייקח אתכם בתוך כרבע שעה לתחנת פדינגטון
2 ו-3. הית'רו קונקט (Heathrow Connect) וקו אליזבת (Elizabeth Line) שיעצרו ביותר תחנות בדרך והנסיעה תערך כחצי שעה.
4. הרכבת התחתית של לונדון (London Underground) עם קו פיקדילי (piccadilly line) שהיא ממש זולה (5.50 פאונד) ויש יותר תדירות (רכבת כל 2-10 דקות) אבל ממש איטית
ישנן גם כבישי הגעה כמו הכביש M4 או כביש M25
כיסא גלגלים
כיסא גלגלים הוא פריט טכנולוגיה מסייעת, המסייע לאנשים המתקשים ללכת בכוחות עצמם ובחלק מהמקרים גם מתקשים לשבת בכוחות עצמם וזקוקים למשענות מיוחדות ורצועות הקושרות אותם לכיסא.
למרבית כיסאות הגלגלים צורת כיסא, אשר רגליו הוחלפו בארבעה גלגלים. כיסא גלגלים מורכב משתי מערכות: מערכת ההנע ומערכת ההושבה. ככל שמשתמש כיסא הגלגלים יושב בו במשך שעות רבות יותר בכל יום, יש להשקיע יותר משאבים בהתאמת שתי מערכות אלה לצרכיו. בהרבה כיסאות גלגלים מתאימים הושקע מאמץ רב להתאמתם עבור משתמש מסוים. התאמה זו עשויה להצריך עבודה של צוות מומחים.
סוגי כיסאות
כיסאות גלגלים מיוצרים במקומות רבים בעולם במשך עשרות רבות של שנים. בשל כך ובשל הצורך להתאים אותם ליכולות, לצרכים, לסביבה ולטעם של המשתמשים, יש מגוון רחב מאוד של סוגי כיסאות גלגלים ושל אביזרים לכיסאות גלגלים.
כיסאות ידניים הם כיסאות שמקור אנרגיית הנעתם היא שריריו של אדם. לעומתם, אנרגיית הנעתם של כיסאות גלגלים ממונעים היא חשמלית ויש להם מנוע. כיסאות ידניים הם קלים, צרים וזולים מכיסאות ממונעים. רובם גם מתקפלים ויכולים להיכנס אל תא מטען של מכונית פרטית. היותם צרים יותר מקלה את מעברם דרך דלתות והיותם קלים יותר מקלה את הכניסה לכלי רכב ציבוריים בעזרתם. לכן יש עדיפות ברורה לתתכיסא גלגלים ידני ולא ממונע כמעט לכל מי שיכול להסתדר עם כיסא ידני. ניסיונות לשווק כיסאות גלגלים ממונעים חלקית שמתאימים למי שכמעט יכול להסתדר עם כיסא ידני ומהווים פשרה בין היתרונות של הכיסא הידני לבין הצורך בכיסא הממונע לא צלחו.
כיסאות ידניים
ניתן לחלק את כיסאות הגלגלים הידניים על פי הדרך בה מניע אותם האדם. כללית, יש שתי קבוצות של כיסאות כאלה: כיסאות המונעים על ידי המשתמש בהם (מונעים עצמאית) וכיסאות אותם מניע אדם המסייע למשתמש (נדחפים).
לכיסאות ידניים המופעלים עצמית יש גלגלים אחוריים גדולים במיוחד (גודלם הממוצע הוא 70 ס"מ). כדי להפעיל את הכיסא, המשתמש נאחז בחישוקי פלדה המחוברים אל הצד החיצוני של הגלגלים הגדולים ודוחף בעזרתם את הכיסא. כיסאות שבהם הגלגל הגדול הוא הקידמי כבר אינם מיוצרים. הסיבה לזה היא שהגלגלים האחוריים נושאים את רוב משקל המשתמש ולכן קל יותר להניע את הכיסא אם הם הגלגלים המונעים. קימות גם גרסאות של הכיסא בהן המשתמש נעזר ברגל או בידית כדי להניע את הכיסא.
כיסאות ידניים המופעלים עצמאית
ניתן לחלק את כיסאות הגלגלים הידניים המופעלים עצמית על פי מבנה השילדה שלהם: כיסא Cross Braces שהוא הסוג הנפוץ ביותר התקפל כאשר ידיותיו מוצמדות זו לזו, כיסא box שאינו מתקפל ונחשב לקל וחזק, כיסא "גשר תלוי" שאינו מתקפל והוא הקל ביותר, כיסאות גלגלים ידניים לסוגי ספורט נכים שונים, כיסאות גלגלים נדירים וכיסאות מסוגים שחדלו לייצר.
דוגמאות לכיסאות ידניים מסוגים שחדלו לייצר: כיסאות ידניים עם גלגלים גדולים מלפנים, כיסאות ידניים מעץ. דוגמאות לכיסאות ידניים מסוגים נדירים: כיסאות ידניים מתקפלים שאינם Cross Braces (אחד מהם יכול להתקפל לתוך תיק יד שאפשר להעלות למטוס), כיסאות ידניים עם ידית שמשיכה בה מאפשרת לכיסא להביא את היושב בו למצב שבו הוא כמעט עומד זקוף (הוא קשור לכיסא וחלקי הכיסא מחזיקים אותו).
היתרון הבולט של ה-Cross Braces על ה-Box ועל "הגשר התלוי" הוא בהיותו מתקפל. זה מאפשר להכניס אותו לתא מטען של מכונית פרטית או למרווח בין המושבים הקדמיים והאחוריים שלה בזמן שמשתמש הכיסא יושב על אחד ממושבי המכונית. החיסרון שלו ביחס לשני טיפוסי כיסאות גלגלים אלה הוא שקשה יותר להניע אותו. קשה יותר להניע אותו משום שהוא כבד יותר ומשום שמנגנון הקיפול שלו גורם לאובדן חלק מאנרגיית התנועה שלו בחיכוך פנימי בין חלקי הכיסא.
כיסאות גלגלים ידניים מיוצרים מסוגי פלדה שונים בעלי חוזק ומחיר מגוונים או מסגסוגות מתכת חזקות ויקרות יותר מפלדה כגון טיטניום. ישנם גם סוגים שונים של גלגלים גדולים. הגלגלים השונים נבדלים בצורך התחזוקתי שלהם. גלגלים שדומים לגלגלי אופניים יש לנפח מדי פעם ולמתוח להם את מוטות המתכת הדקים המקשרים את חישוק הגלגל אל מרכזו. לעומתם יש גלגלים עם צמיגים מגומי מלא שאין צורך לנפח וגלגלים שהחישוק שלהם מחובר למרכזם בחלקי פלסטיק רחבים.
כיסאות מופעלים עצמית יכולים להיות מונעים בעזרת שתי הידיים, בעזרת יד אחת, שתי רגליים, רגל אחת או רגל אחת ויד אחת. כיסאות ידניים המופעלים על ידי יד אחת הפכו לנדירים עם השתפרות הכיסאות הממונעים, בשל המאמץ הרב שהפעלתם דרשה. לכיסאות ידניים המופעלים על ידי יד אחת יש שני חישוקי גלגלים בצד של היד המניעה. כך שהמשתמש יכול לאחוז בשני החישוקים באותה היד כדי להניע את שני הגלגלים. בכיסאות המונעים על ידי הרגליים אין משענות רגליים.
כיסאות ידניים נדחפים
כיסאות נדחפים יכולים להיות מסוג שעוצב עבור הנעה עצמאית, בתוספת ידיות דחיפה או מסוג שעוצב כך שאי אפשר להניעו עצמאית כגון "כיסא גריאטרי", "בסיסי גלגלים", ו-"כיסאות גלגלים דמויי עגלת תינוק".
כיסאות נדחפים "גריאטרים" דורשים אדם נוסף להפעילם. הכיסאות מאופיינים בארבעה גלגלים, הקרובים זה לזה בגודלם (הגלגלים האחוריים, גודלם בדרך כלל 30 סנטימטר, בעוד הקדמיים, גודלם 20). היתרון המרכזי בכיסאות אלו הוא הקומפקטיות שלהם, שכן גם כיסאות מופעלים עצמית ניתנים לדחיפה. למרות שמם, כיסאות גריאטריים משמשים גם אנשים שאינם חולים גריאטריים. כיסא כזה יכול לשמש, למשל, אדם הנוהג להשתמש בכיסא גלגלים ממונע שהכיסא הממונע שלו נשלח לתיקון או יהודי דתי שבימות השבוע משתמש בכיסא ממונע ובשבת בכיסא "גריאטרי".
כיסאות "בסיסי גלגלים" הם מעין פלטפורמות על גלגלים, המיועדות לאנשים שלקותם אינה מאפשרת ישיבה אלא רק שכיבה או מצב ביניים בין ישיבה לשכיבה. בדרך כלל, אנשים אלו מושבים בצורה הכי נוחה בהתחשב במצבם וספקי טכנולוגיה מסייעת משתמשים בגופם כדי ליצוק סביבו מערכת הושבה ייחודית להם. היציקה נעשית בעזרת קצף מתקשה שיוצר מעין ספוג (שיטת Foam in Place) או כדוריות פלסטיק בווקום. מערכת הושבה זו מתחברת אל בסיס הגלגלים של כיסא נדחף שנראה שונה מהכיסא הגריאטרי. אם המשתמש מצליח להגיע לישיבה או כמעט לישיבה בעזרת מערכת הושבה זו, ניתן לשקול את חיבור מערכת ההושבה לבסיס של כיסא גלגלים ממונע.
כיסאות ממונעים
כיסאות ממונעים הם כיסאות גלגלים המשתמשים בכוחו של מנוע חשמלי. בכיסאות מיושנים העברת הכוח מהמנוע לגלגלים באמצעות ממסרות. בחדישים יותר יש שני מנועים שכל אחד קשור ישירות לאחד הגלגלים המונעים. חיסכון הממסרות נותן פשטות מכנית ומשקל קל.
תת סוגים של כיסאות
ישנם כיסאות גלגלים ממונעים דמויי קטנוע טילון, ישנם הדומים בצורתם לכיסאות הידניים הנפוצים וישנם כיסאות גלגלים ממונעים מסוגים הנדירים. אילו הדומים לידניים יכולים להיות בעלי הנעה קידמית, אחורית או בעלי שישה גלגלים והנעה מרכזית. כיסאות גלגלים ממונעים עם הנעה קידמית נדירים יחסית מאותה סיבה שכיסאות ידניים עם גלגלים גדולים קדמיים כבר לא מיוצרים. הסיבה היא שקל יותר להניע את הכיסא כאשר מרכז הכובד של המשתמש מעל לגלגל המניע. כיסאות גלגלים ממונעים עם הנעה קידמית ניתנים כמעט ורק למשתמשים שמנים במיוחד שמרכז הכובד שלהם מעל לגלגל הקידמי או למשתמשים שצריכים לעבור במסדרונות צרים ומפותלים. חיסרון נוסף של כיסאות ממונעים עם הנעה קידמית הוא שקל יותר לקבל בהם סחרחורת בסיבוב מהיר של כיסא הגלגלים. הסיבה לזה היא שציר הסיבוב נמצא בין שני הגלגלים המניעים וככל שראש המשתמש רחוק יותר מציר זה, המהירות המשיקית של הראש גדולה יותר.
כיסאות גלגלים ממונעים בדרך כלל מעוצבים לשימוש ביתי, או חיצוני בהתאם לממדיהם. אולם ניתן לעצב אותם עבור שניהם. כיסאות גלגלים ממונעים מסוגים נדירים כוללים כיסאות שיכולים לנסוע על חול (למשל כיסאות לחוף הים) וכיסאות המטפסים במדרגות.
היגוי
השליטה בכיסאות הגלגלים נעשית בדרך כלל באמצעות ג'ויסטיק, אם כי במקרה של לקות ידיים קשה ניתן לשלוט בכיסאות באמצעות מוט היגוי הנשלט על ידי הסנטר, הרגל או הפה, באמצעות חיישנים למיקום הראש או העיניים או במתגים המופעלים על ידי חלקי גוף שונים. כיסא גלגלים דמוי קטנוע טילון נשלט באמצעות כידון.
מנוע הכיסא נשלט על ידי מערכת חשמל ממוחשבת. במערכת זו מוגדרים פרמטרים שניתן לכוונן ולהגביל לצורך התאמתם לכל משתמש ספציפי, כמו הגבלת מהירות מקסימלית עבור משתמש שמתקשה לבלום ביעילות בשל נכותו. כוונון הפרמטרים נעשה לרוב על ידי בעל מקצוע בסדנא, המחבר מחשב אל הכיסא ומרבית המשתמשים אינם יכולים לשנות אותו בכוחות עצמם.
כיסאות גלגלים ממונעים ושמירת שבת
סוגיה זו העסיקה פוסקים רבים משום שכנגד הנסיעה בשבת ניצבת הלבנת פניו של מי שאינו יכול לצאת מביתו בשבת או שנגזר עליו להתחנן לחסדי הזולת כדי שיובילו אותו ממקום למקום כיום מצויים בשוק פתרונות טכניים המאפשרים נהיגה בכיסא גלגלים ממונע בשבת. עם זאת, הם מייקרים את כיסא הגלגלים באופן משמעותי.
מלבד זאת קיימות שאלות הלכתיות נוספות העומדות בפני אדם עם לקות בשבת, כגון טלטול עזרי טכנולוגיה מסייעת במקום שאין בו עירוב, על ידי עצמו או אחר.
כיסא גלגלים רובוטי
בשנת 2017 פותח כיסא גלגלים רובוטי. כיסא רובוטי הוא כיסא המשלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית, מערכות הכיסא אוספות מידע על היושב בו כגון משקל האדם, הלחץ שמופעל בישיבה, דופק ומאפייני הנשימה של היושב, טמפרטורת הגוף ומדדים נוספים. המערכות מחשבות את המדדים המסמנים מצוקה והכיסא הרובוטי מגיב בהתאם לחישוב הנתונים, משנה את מנח גופו של היושב וגורם ליושב לשבת בתנוחה אחרת, נוחה יותר ומונעת פצעי לחץ ופגעים הנוצרים מישיבה ממושכת.
כיסא גלגלים בעמידה
על מנת לסייע לאנשים הנזקקים לכיסא גלגלים להתנייד אך לא להרגיש נמוכים משאר החברה, הומצא "כיסא גלגלים בגובה העיניים", מדובר במתקן המתחבר לכיסא הגלגלים ומאפשר למשתמש לעמוד ולהמשיך להתנייד גם בעמידה. המתקן מתחבר לרוב לכיסא גלגלים ממונע בעל מנגנון ייעודי להעמדה. שינוי תנוחת המשתמש מאפשר ניידות לאנשים בעלי מוגבלויות ונותנת את האפשרות להמשיך ולבצע פעולות בתוך הבית, בעבודה או בחצר תוך שימוש בכיסא. המכשיר מתאים לשימוש למרבית המבוגרים והוא מיועד לנכים שאינם סובלים ממוגבלויות בתפקוד הידיים והכתפיים או בעיות המונעות יישור של הגפיים התחתונות לכדי עמידה.
עיצוב, אבזור והתאמות מכניות
כיסאות גלגלים באים בצורות וצבעים מגוונים ועם אפשרויות רבות לאבזור והתאמה. הכיסאות מעוצבים ומאובזרים על פי טעמו האישי של המשתמש, יכולתו הגופנית, על פי יכולתו הכלכלית וההון שהוא מצליח לגייס עבור קניית הכיסא ואביזריו, על פי הסביבה בה הכיסא צריך לשרת את המשתמש ועל פי הדחיפות בה דרוש הכיסא. אם אי אפשר להתאים את הכיסא הייטב לסביבת המשתמש, אפשר להתאים את הסביבה לכיסא. אפשר, למשל, להרחיב פתחי דלתות בבית המשתמש או להחליף את המעלית שמרימה את כיסא הגלגלים הממונע אל ריכבו של המשתמש.
אבזור והתאמת מערכת ההושבה: ניתן להתאים את צורת משטח המושב ומשטח המשענת, גובה המשענת, הזווית בין המשענת למושב, תכונות הריפוד של שטחים אלה (יש חמישה פרמטרים שונים לתכונות הריפוד, החשוב ביניהם הוא הניטה להגדלת שטח המגע בין הריפוד למשתמש), ניתן לסדר משטחי תמיכה לחלקי גוף שונים (כגון מותניים, חזה ראש), חגורות קשירה לחזה, לאגן ולרגליים, משענות ידיים שונות, מגש, מיקום וסוג משענות הרגליים, התקנים לנשיאת מחשבים ומכשור תקשורת חליפית על הכיסא ועוד. התאמה לא נכונה של מערכת ההושבה יכולה לגרום לפצעי לחץ, ואצל אנשים שמתקשים בישיבה עצמה היא יכולה לדרוש מאמצים גדולים לשם ישיבה ולגרום לירידה דרמטית בתפקוד הידיים.
כיסאות ממונעים מסוימים מאובזרים במערכת Tilt in Space שיכולה להסיט את המסעד ואת המשענת 30 מעלות ויותר אחורה תוך שמירה על הזווית בין המסעד למשענת. אם הסטה כזו, הנעשית שלוש פעמים ביום לפחות ולמשך יותר מדקה בכל פעם, נותנת מנוחה לעור הישבן ומגנה עליו מפצעי לחץ. למערכות Tilt in Space ממונעות יש להן מנוע המופרד ממנוע הכיסא ומאפר למשתמש לשלוט בהן. הפעלת האחרות דורשת סיוע אנושי. לעומת מערכות אלה, כיסאות גלגלים עם משענת שיכולה להתכופף אחורה תוך שינוי הזווית בינה לבין המסעד אינם מומלצים בדרך כלל, כי הם יוצרים חיכוך עם עור הגב, מסכנים אותו בפציעה ואינם יעילים למניעת פצעי לחץ בישבן.
במערכת ההינע של הכיסא הידני ניתן להתאים למשל את גובה הכיסא מהרצפה, הזווית שיוצרים משורי הגלגלים עם מישור הרצפה, מיקום ציר הגלגל האחורי ביחס למרכז כובד הכיסא, ידיות נגד החלקת חישוקי היד של הגלגלים, גודל חישוקי היד של הגלגלים, גודל הגלגלים וסוגם, מוטות אחוריים למניעת התהפכות, ידיות דחיפה לסייע אנושי, פרמטרים שונים הקשורים בגלגלים הקדמיים, סוג המתכת ממנה עשוי הכיסא ועוד. התאמה לא נכונה של מערכת ההנע יכולה להקשות את הנעת הכיסא, את יציבותו ואת יכולתו לעבור במקומות צרים.
במערכת הנע של הכיסאות הממונעים ניתן לשנות תכונות של המנוע, הממסרות, המצבר, מיקום הגלגלים המונעים ביחס למרכז הכובד, תכנות מערכת ההיגוי (כגון קצב תאוצה), מיקום וסוג כלי ההיגוי ועוד.
ספקים וצרכנים של כיסאות גלגלים
אנשים שלא יכולים ללכת אך יכולים לשבת בכוחות עצמם, לעבור מכיסא לכיסא בכוחות עצמם ולשנות תנוחות ישיבה בכוחות עצמם, יצטרכו כיסא שמותאם יותר אישית אך אינו עמוס באביזרים ומערכת ההושבה שלו אינה יקרה ומסובכת. הדבר נכון במיוחד אם לאנשים אלה יש שיווי משקל טוב וכושר גופני טוב. אם גם יש להם ניסיון שימוש בכיסאות גלגלים, הם יצטרכו התייעצות קצרה עם מהנדס אנוש (הנדסת אנוש), מהנדס הנעת כיסאות גלגלים, איש סדנת הרכבה וגורמים מממנים כדי לרכוש את הכיסא.
אנשים שתלותם בכיסא רבה יותר וניסיונם דל יותר יצטרכו התייעצויות ממושכות, אבחונים והדרכות מאנשי המקצוע המוזכרים למעלה וגם ממרפאים בעיסוק. עוד על אודות ספקי כיסאות גלגלים ניתן לקרוא בערך טכנולוגיה מסייעת.
בישראל, חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע כי מימון מכשירי ניידות ובהם כיסאות גלגלים הם באחריות משרד הבריאות, המשתתף במימון המכשיר וקטינים זכאים למימון מלא של מכשירי ניידות. בשנים 2020–2022 הוגשו בין 1,411 ל-1,876 בקשות בשנה לכיסא גלגלים ידני או טיולון ו-170–203 בקשות לכיסאות ממונעים או מנועי עזר.
מודי כידון
מודי כידון (נולד ב-17 בספטמבר 1954) הוא איש עסקים הפועל בתחומי הנדל"ן בישראל ומחוצה לה ועוסק גם בהון סיכון ובפרסום.
ביוגרפיה
כידון, בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, שירת כטייס בחיל האוויר, והמשיך לטוס עד גיל 45, במסגרת שירות מילואים, אותו סיים בדרגת רב-סרן. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ולימודי ניהול מתקדמים (AMP) בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. כידון מתגורר בתל אביב, ואב לארבעה ילדים.
באוגוסט 1997 יזמה גיתם והפיקה את הפרסומת הראשונה שצולמה בחלל. הפרסומת הייתה עבור החלב העמיד של תנובה, שתדמיתו נפגעה בעקבות פרשת הסיליקון בחלב. הפרסומת אף נרשמה בספר השיאים של גינס.
כידון כיהן כיו"ר איגוד חברת הפרסום במשך ארבע קדנציות: בשנים 1994-1990 ו-2013-2009. בשנים 1990 - 1994 הוביל מאבק לפלורליזם של מכירת פרסום בטלוויזיה המסחרית, יזם את הקמת חברת הרייטינג לטלוויזיה והיה יו"ר וועדת המחקר אשר קבעה את שיטת המדידה. בכהונתו הרביעית, החל מ-2009, היה מעורב בשינוי שיטת התגמול בענף הפרסום. האיגוד בראשותו היו הגוף שיזם את גוף מדידת הרייטינג באינטרנט בישראל.
כידון נמנה עם מייסדי חברת ויתניה בשנת 1995. ויתניה היא חברה יזמית בתחום נדל"ן מניב. בשנת 2021 מכרה החברה את אחד המגדלים בפרויקט ויתניה תל אביב לבנק הפועלים תמורת 970 מיליון ש"ח.
בשנת 2010 הקים כידון יחד עם יניב מלמוד את חברת אלטו (Alto). החברה מנהלת קרנות נדל"ן בארצות הברית בתחומי הלוגיסטיקה והמרכזים המסחריים. אלטו גייסה עד שנת 2023 כ-330 מיליון דולר ושווי נכסיה עומד על 1.4 מיליארד דולר.
בנוסף, מחזיק כידון באמצעות חברות בבעלותו נדל"ן כגון בית רשת.
חוה לצרוס-יפה
חַוָּה לָצָרוּס-יָפֶה (6 במאי 1930 – 6 בספטמבר 1998) הייתה פרופסור לדת האסלאם במכון ללימודי אסיה ואפריקה שבאוניברסיטה העברית, כלת פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג, 1993.
ביוגרפיה
חוה לצרוס נולדה בוויסבאדן שבגרמניה, אביה היה הרב ד"ר פנחס לצרוס. היא למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. סיימה את לימודיה במכללה למורים בחיפה (לימים מכללת גורדון) ב-1950, תואר ראשון ב-1953 ותואר שני ב-1958 (תשי"ח), עם תזה בנושא: "טעמי המצוות הפולחניות לפי "אחיא עלום אלדין לאבו חאמד מחמד אלגזאלי", אותה עשתה באוניברסיטה העברית. נושא עבודת הדוקטור שלה, שאותה הגישה בשנת תשכ"ה (בהצטיינות יתרה) באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' דוד צבי בנעט ופרופ' מאיר פלסנר, היה "אופיים הספרותי של כתבי אלגזאלי; מחקרים בלשונו של אלגזאלי". זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם ההיברו יוניון קולג'.
הייתה נשואה למחנך עמנואל יפה. הלכה לעולמה בירושלים.
מחקריה
במחקריה השונים התמקדה לצרוס-יפה בשאלות יסוד ואישים מרכזיים בתולדות האסלאם, תוך ניסיון להאיר אותם באור חדש. היא עסקה בהשוואה בין דת האסלאם לדת היהודית והנוצרית ולאינטראקציה שהתרחשה ביניהן. הרבתה לחקור את המסורות הדתיות, ההלכתיות והפוליטיות של האסלאם. היא שילבה במחקריה ניתוח פילולוגי מעמיק.
חקרה שנים רבות את האיש עליו נסובו עבודות המאסטר והדוקטורט שלה, הוא אבו חאמד מוחמד אלגזאלי, שהיה מיסטיקן ואיש הלכה מוסלמי ומחקריה עליו מהווים מסד וטפחות להבנת אישיותו והשפעתו הן על התרבות המוסלמית והן על התרבות היהודית.
עולמות שזורים: ביקורת המקרא המוסלמית בימי הביניים
ספרה זה, שראה אור בשנת 1992 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון, תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 1998, בהוצאת מוסד ביאליק. הספר עוסק ביחס המוסלמים בימי הביניים למקרא ובאיזו מידה הם הכירו אותו.
צליל היקפי
צליל היקפי או סראונד (מאנגלית: Surround Sound), הוא שם כולל לצליל בעל מספר ערוצים ולמגוון שיטות להרחבתן והעשרתן של דגימות קול על ידי הקלטתם של ערוצי צליל נוספים, הנשלחים לרמקולים נפרדים. כך נוצרת תחושה של צליל המקיף את המאזין – ומכאן השם – Surround. השיטה מאפשרת יצירת אפקטים ואיכות קול מציאותית יותר, וממומשת בסרטים, מערכות קול דיגיטליות, קולנוע ביתי, משחקי וידאו, משחקי מחשב ומספר הולך וגדל של אפליקציות.
במרוצת השנים, התפתחו פורמטים פופולריים רבים, ביניהם ניתן למצוא למשל את הדולבי דיגיטל ו-DTS. בתחילת דרכו הוגדר הסראונד על ידי שימוש ב-3 רמקולים בתצורה הבאה: רמקול קדמי ימני, רמקול קדמי שמאלי ורמקול אחורי. פורמט זה נקרא Pro-Logic. לאחר מכן התפתח פורמט חדש של 4 רמקולים, בתצורה הבאה: זוג רמקולים קדמיים וזוג רמקולים אחוריים, כך שכל זוג מורכב מרמקול ימני ורמקול שמאלי והמאזין נמצא במרכז. פורמט זה נקרא Quadrophonic, ולאחר מכן Dolby Pro-Logic לכשנוספו לו שיפורים. לאחר מכן התפתח הפורמט והתווספו רמקול קדמי שנמצא מול המאזין (מכונה "Center"), ורמקול סאב וופר המפיק באסים והמשתמש באותו ערוץ יחד עם ה-Center. פורמט זה נקרא Dolby Pro-Logic II, שהתפתח לאחר מכן ל-Dolby Digital, ולאחר מכן ל- DTS.
השינוי המשמעותי שנעשה מאז Dolby Digital הוא במעבר ל-7.1 ערוצים, בתצורה המקיפה את המאזין גם משני צידיו, בנוסף לתצורה של 5.1.
ג'ון אוון
קריירה שחמטאית
בשנת 1858 ניצח אוון משחק נגד פול מורפי, ניצחון שהביא להזמנה לדו-קרב בין השניים. אף על פי שקיבל ממורפי יתרון של רגלי ומסע, הפסיד אוון בתוצאה 1–6, ללא שניצח במשחק בודד.
בשנת 1860 סיים אוון בתיקו דו-קרב עם איגנץ קוליש 4-4.
בשנת 1875 הפסיד דו-קרב נגד עמוס ברן בתוצאה +6 -11 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), אך בשנת 1888 הצליח לנצח את ברן בדו-קרב גומלין בתוצאה +5 -3 =0.
בשנת 1878 הפסיד בדו-קרב נגד יוהנס צוקרטורט בתוצאה +0 -8 =3.
קורט וונגוט
קורט וונגוט הבן (באנגלית: .Kurt Vonnegut Jr; 11 בנובמבר 1922 – 11 באפריל 2007) היה סופר אמריקאי שיצירותיו, ובהן "בית מטבחיים חמש", "עריסת חתול" ו"יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר", משלבות סאטירה, קומדיה שחורה ומדע בדיוני.
וונגוט, שהחוויות המשפיעות בחייו היו שירותו בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, נפילתו בשבי, וחוויית הפצצת דרזדן בידי בעלות הברית, הצליח לשלב בכתיבתו ראייה הומניסטית עמוקה, וביקורת חברתית המוגשת בסגנונו הייחודי. כתיבתו עוסקת במגוון נושאים, לעיתים אוטוביוגרפיים, לעיתים אפוקליפטיים ולעיתים אף שילוב של השניים, תוך פריצת גבולות רעיוניים וצורניים.
ילדות ונעורים
כבר בבית ספר תיכון עסק בכתיבה, והיה בין הכתבים של עיתון בית הספר, שהיה הראשון בארצות הברית שיצא לאור מדי יום. לאחר סיום בית הספר התיכון, למד זמן קצר באוניברסיטת באטלר באינדיאנפוליס, אך פרש לאחר שאחד המורים אמר שסיפוריו אינם טובים דיים. לאחר מכן, בין 1941 ל-1942, למד באוניברסיטת קורנל, ואף שם עסק בכתיבה לעיתון הסטודנטים, אם כי הנושא העיקרי שבו עסק היה ביוכימיה. ב-1943 החל ללמוד במכון קרנגי לטכנולוגיה, אך הפסיק את לימודיו על מנת להתגייס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-14 במאי 1944, המועד שבו חל יום האם בארצות הברית, התאבדה אמו, אדית וונגוט.
מלחמת העולם השנייה והפצצת דרזדן
ניסיונו של וונגוט כחייל וכשבוי היה בין החוויות המכוננות שעיצבו את חייו ואת כתיבתו. וונגוט הוצב לשרת כסייר קדמי בדיוויזיית ה-106, ולחם בקרב הארדנים, מתקפת פתע של הגרמנים בדצמבר 1944 על הצבא האמריקני ביער הארדנים, שהחלה כהפתעה טקטית, ואף נחלה הצלחה גרמנית בימיה הראשונים. הוא נותק מגדודו ונדד מאחורי קווי האויב במשך מספר ימים, עד שנתפס בידי חיילים גרמנים ב-14 בדצמבר 1944.
חוויה זו הייתה נושא ספרו "בית מטבחיים חמש", והיא מתוארת אף בשישה מספריו האחרים. בהקדמה למהדורה ה-25 של הספר, מתאר וונגוט את ספרו:
וונגוט שוחרר על ידי חיילים סובייטיים במאי 1945. עם שובו לאמריקה הוענק לו עיטור לב הארגמן על מה שכינה "פציעה מגוחכת בשוליותה".
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נישא וונגוט לאהובת נעוריו, ג'יין מרי קוקס. לזוג היו שלושה ילדים משלהם, וכן אימצו את ארבעת ילדיה של אחותו של וונגוט, אליס אדמס, שמתה ממחלת הסרטן בשבוע שבו נהרג בעלה בתאונת רכבת. שניים מילדיו פרסמו ספרים, בנו מארק וונגוט, הקרוי על שמו של מארק טוויין, ובתו אדית וונגוט.
וונגוט המשיך בלימודי תואר שני באנתרופולוגיה באוניברסיטת שיקגו, וכן עבד ככתב לענייני פלילים בלשכת העיתונות העירונית של שיקגו. על פי תיאורו של וונגוט עצמו בספר "קופסת הטבק מבגומבו", דחתה האוניברסיטה את התזה הראשונה שהגיש, שעסקה בזהות בין הציורים הקוביסטים ובין מרידות האינדיאנים בסוף המאה ה-19. לאחר מכן קיבלה האוניברסיטה את ספרו "עריסת חתול" כתזה, והעניקה לו את התואר.
בשנת 1950 פרסם את סיפורו הקצר הראשון, "Report on the Barnhouse Effect", במגזין "קוליירס", ושנים לאחר מכן גם בקובץ סיפוריו "ברוכים הבאים לבית הקוף". הסיפור היה סיפור מדע בדיוני שעסק בפרופסור בשם בארנהאוז, המפתח יכולת להשפיע על חפצים באמצעות המחשבה, ובניסיון הממשלה להפוך את היכולת הזו לכלי נשק. הסיפור נושא בחובו את הסגנון ובחירת הנושאים שיעסיקו את יצירתו של וונגוט מעתה ואילך.
בשנת 1952 פרסם את ספרו הראשון, דיסטופיה בשם "Player Piano", המתארת עולם בו ייתרו הרובוטים את הצורך בעבודה אנושית. בשנת 1959 פרסם את ספרו "הסירנות של טיטאן". בשנת 1961 פרסם את "אמא לילה" (שהושפע בבירור מאירועי משפט אייכמן, ומתרחש בחלקו בישראל), ובשנת 1963 את "עריסת חתול".
בתחילת דרכו לא הצליח וונגוט להתפרנס מכתיבתו. הוא עזב את שיקגו והחל לעבוד כאיש יחסי ציבור לחברת ג'נרל אלקטריק בעיירה סקנקטדי שבמדינת ניו יורק. לאחר מכן עסק במכירת מכוניות עבור חברת סאאב בעיירה בארנסטייבל הסמוכה לקייפ קוד שבמסצ'וסטס. בעיסוק זה נחל כישלון חרוץ.
בשלב זה חשב וונגוט לעזוב את הכתיבה, אך קיבל משרת הוראה באוניברסיטת איווה. בעודו מלמד הפך ספרו "עריסת חתול" לרב מכר, והוא החל בכתיבת "בית מטבחיים חמש". רבים סבורים כי "בית מטבחים חמש" הוא אחד מהספרים הטובים ביותר שנכתבו בארצות הברית במהלך המאה ה-20. כך, למשל, בחר טיים מגזין בספר לאחד מ"מאה הספרים הטובים שנכתבו בשפה האנגלית מאז 1923", וכן בית ההוצאה הגדול "מודרן לייבררי" העוסק בהוצאת ספרי איכות, בחר בו בשנת 1998 כאחד מ"100 הספרים הטובים" הן ב"בחירת המערכת" והן ב"בחירת הקוראים".
חייו כסופר נודע
דור תרבות הנגד של שנות ה-60 גילה את כתיבתו פורצת הגבולות והאנטי-ממסדית של וונגוט, ואימץ אותו אל חיקו. וונגוט זכה להכרה ולהצלחה. בנוסף לפרסום ספרים רבים נוספים (19 במהלך הקריירה שלו), כתב גם סיפורים קצרים עבור המגזינים המובילים בארצות הברית - פלייבוי, סטרדיי איבנינג פוסט, קוסמופוליטן, ורבים אחרים. רבים מסיפורים אלו קובצו בקובץ "ברוכים הבאים לבית הקוף" בשנת 1968.
בשנת 1970 נפרד וונגוט מאשתו ג'יין מרי, ועבר לגור עם הצלמת ג'יל קרמנץ הצעירה ממנו ב-18 שנים. בשנת 1979 התגרש מג'יין מרי ונישא לג'יל. בשנת 1982 אימץ הזוג תינוקת בשם לילי, שהיא כיום זמרת ושחקנית.
במשך חייו וביצירתו נאבק וונגוט עם זכר התאבדותה של אמו ועם הדיכאון. בשנת 1984 ניסה להתאבד באמצעות גלולות שינה. הוא התייחס לניסיון התאבדות זה בכמה ממאמריו. וונגוט נהג לעשן, והתייחס לעישון כסוג של התאבדות.
עם פרסום ספרו "רעידת זמן" בשנת 1997, הכריז וונגוט על פרישתו מכתיבה בדיונית. הוא המשיך לכתוב עבור המגזין "In These Times" בו היה עורך בכיר משנת 1995 ועד מותו. כתיבתו עבור המגזין עסקה במגוון נושאים, החל מביקורת על הנשיא ג'ורג' בוש הבן וכלה בתיאור של הליכה לבית הדואר. ב-2005 פורסם קובץ ממאמריו בעיתון בשם "אדם ללא ארץ". הוא טען כי זהו ספרו האחרון.
בשנת 2000 עלה ביתו באש, והוא סבל משאיפת עשן ואושפז במצב קשה בבית החולים. הוא שרד, אך הארכיב האישי שלו נשרף כליל. לאחר שחרורו מבית החולים עבר לגור בנורת'המפטון שבמסצ'וסטס, והחזיק בדירה נוספת בניו יורק.
ב-11 באפריל 2007 נפטר בגיל 84, לאחר שנפגע כשנפל בביתו במנהטן וסבל מנזק מוחי חמור. וונגוט היה מאושפז במשך מספר שבועות, אך לא החלים מן הפציעה.
בנובמבר 2010 נחנכה בעיר אינדיאנפוליס ספרייה חדשה לזכרו. משפחתו תרמה לספרייה פריטים אישיים מעיזבונו. בספטמבר 2017 פורסמו חמישה סיפורים קצרים של וונגוט שלא ראו אור מעולם. החמישה היו חלק מאוסף בן 97 סיפורים של וונגוט, "הסיפורים המלאים", שכלל את כל הסיפורים הקצרים שכתב בין 1941 למותו ב–2007.
כתיבתו
יש המגדירים את כתיבתו של וונגוט כמדע בדיוני, אך העיסוק בטכנולוגיה, בשאלות הפיזיקליות או הכימיות, באי הרצף של הזמן, הוא משני ולא מרכזי כבספרות המדע הבדיוני. נדמה כי עיסוק זה משמש אך ככלי לקידום מחשבותיו של הסופר, כבמה להציג עליה את המחזה שרקח בדמיונו. רבים מספריו אינם מכילים כלל אלמנט של מדע בדיוני או של פנטסיה, כגון "אמא לילה" המתרחש בגרמניה הנאצית, או "דיק הצלף".