cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע יואב
קרב אוויר-ים משולב
ב-19 באוקטובר נתגלתה ליד עזה מכלית מצרית שיעדה היה, על פי הידיעות, אספקת דלק לכוחות המצריים. שלוש ספינות חיל הים: 'הגנה', 'וודג'ווד' ו'נגה' חשו למקום כדי לתקוף אותה. במהלך הקרב נראה היה כי למכלית התלוותה ספינת המלחמה המצרית האמיר פארוק, ו'נגה', הקלה בחימושה, פתחה בנסיגה צפונה. במהלך קרב זה הותקפו ספינות חיל הים על ידי זוג מטוסים מצריים, שחזרו מתקיפת בארות יצחק. בהפצצה נהרג מלח ישראלי אחד וארבעה נפצעו. ספינות חיל הים ירו במטוסים ודיווחו כי הפילו אחד מהם, אלא שהדיווח התגלה לימים כמוטעה. בהמשך הקרב הגיע למקום זוג מטוסים מצרי נוסף, וכן מטוס 'בופייטר' ישראלי אשר נשלח למקום, כדי לתקוף את 'האמיר פארוק'. בתקיפה המצרית הנוספת נפצע עוד מלח ישראלי, ואז פנו המטוסים המצריים לתקוף את המטוס הישראלי. כדי לחמוק, ה'בופייטר' צלל לעבר הים והתיישר ברגע האחרון. מטוס מצרי שדלק אחריו, לא הספיק להתיישר, והתרסק אל תוך הים.
אחרית דבר
במבצע נהרגו כ-120 מחיילי צה"ל, וכן נפצעו כ-300. אבדות המצרים מוערכות בכמה מאות הרוגים ועוד כמה מאות פצועים.
ב-22 באוקטובר בשעה 15:00 הוכרזה הפוגה, והמבצע תם. בעקבות מבצע יואב נותק הקשר בין עיקר המערך המצרי שבמישור החוף הדרומי, לבין כוח מצרי גדול שכותר במובלעת שכונתה 'כיס פלוג'ה'. זה האחרון נותק גם מן הזרוע המזרחית של הצבא המצרי, אשר נערכה באזור בית ג'יברין והלאה להר חברון. גם הכוח המצרי שמצפון לטריז בית חאנון מצא עצמו בסכנת ניתוק. בתחילת נובמבר, כוח זה חמק דרומה אל מעבר לטריז, תוך שהמהנדסים המצרים מגלים תושייה, עת פרסו רשתות על החול שבחוף הים, ויצרו כך דרך מאולתרת. כיוון שכך, צה"ל השתלט על מג'דל ואיסדוד, וכן חזר אל יד מרדכי ואל ניצנים. כך נקבע למעשה, מאז ועד לימינו (2017), בשינויים קלים, גבולה הצפוני של רצועת עזה.
נוכחותו של צבא מצרי פולש בתחומי ארץ ישראל הביאה לכך שישראל ביצעה בעקביות 'מחטפים' לשיפור היערכותה בדרום. בסוף אוקטובר כבשה חטיבה 8 את אזור בית ג'יברין. בליל 2–3 בנובמבר ניסתה חטיבת 'גבעתי' לכבוש כמה מוצבים של 'דרך בורמה המצרית', אך שוב נהדפה. עם זאת, בהמשך המצרים פינו ביוזמתם את אותם המוצבים. ב-9 בנובמבר, נכבשה משטרת עיראק סואידן על ידי חטיבה 8. בהמשך נובמבר, כוחות חטיבת הנגב פנו מזרחה ודרומה מזרחה, חברו לסדום (מבצע לוט), אשר, כמו הנגב, הייתה מנותקת אף היא, וירדו מרחק רב דרומה אל הערבה. בתחילת דצמבר מנע מבצע אסף התבססות מצרית בצפון מערב הנגב.
לנוכח המציאות שיצר המבצע, נעלמה סכנת ניתוק יישובי הנגב היהודיים. תוכנית ברנדוט נגנזה, אם כי במהלך שנות ה-50 המוקדמות עלו מדי פעם בזירה הבינלאומית רעיונות אודות ניתוק הנגב מישראל.
"ליל חנייה"
המשורר נתן אלתרמן, אשר לחם בצוות מרגמות, בגדוד 88, אשר סייע להתקפה על שייח' אל-עיראני, במסגרת ההתקפה על עיראק אל-מנשייה, כתב בעקבות חוויותיו את השיר ליל חניה.
אחר
על שם מבצע זה הוקם שבט צופים בבאר שבע הקרוי שבט 'יואב'.
עמישדי גויטע
עמישדי גויטע (1906 - 13 בדצמבר 1979) היה מורה, מחנך ומדריך, ממחוללי המהפכה הציונית בקרב יהודי לוב.
קורות חייו
נולד בשנת תר"ס 1906 בטריפולי לוב, לאביו שמעון ולאימו עזיזה לבית אדאדי.
למד בתלמוד תורה אצל הרבנים דוד רקח ור' חואתו לוזון.
בגיל 13 החל ללמוד במקביל בבית הספר האיטלקי, שם סיים בהצטיינות את לימודי התיכון.
בשנת 1921, בגיל 15, ייסד והקים חבורת ילדים, שנקראה "ילדי ישורון", ופעלה בבית הכנסת "דאר אלכושאנה", בהמשך ייסד גם ספרייה אשר רוב הספרים שבה הוזמנו מארץ ישראל, והיו כתובים בעברית.
פעילותו הציונית
בשנת 1931 נמנה יחד עם ציון שאול אדאדי עם יוזמי הקמת ארגון "בן-יהודה", שהייתה למעשה המחלקה לחנוך של ההסתדרות הציונית בטריפוליטניה, אגודה ששמה לה למטרה – הפיכת השפה העברית לשפה מדוברת בקרב יהדות לוב. בבחירות הראשונות לוועד נבחר עמישדי , ומונה על החינוך. הוא לקח על עצמו ללמד קבוצת משכילים צעירים עברית, וצרף אליו את ר' שאול דאבוש (שנרצח במאורעות הדמים בטריפולי בשנת 1945) שהיה מומחה לעברית ולדקדוק.
עמישדי היה בין מייסדי בית ספר "התקווה", בשנת 1931, ומנהלו הראשון. תוכנית הלימודים כללה את לימודי השפה העברית, תולדות עם ישראל וחינוך גופני. כמו כן העלו בבית הספר הצגות ומחזות בעברית. בבית הספר למדו בנים וגם בנות, דבר שלא היו מקובל אז.
עמישדי וצוות המורים נחלצו גם לסייע לתלמידים שבאו ממשפחות מעוטות יכולת. הוא, למדו עברית חשב גם על צדדים מעשיים והשיג מספר מכונות תפירה ומדריכות, וכך נפתח גם קורס מעשי לבנות. בשנת 1937 הגיע מספר התלמידים ל-1200, מה שדרש את הרחבת סגל ההוראה.
כל זה עשה עמישדי בהתנדבות. לפרנסתו עסק בחנות שהייתה לו, אך שימשה גם כמשרד בית הספר. בחנות הוכנה תוכנית הלימודים, נבדקו עבודות ועובדו ההצגות, וכן נערכו כתבי העת- השבועון "למדו עברית", והעיתונים העבריים "ניצנים" ו"חיינו".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סגרו השלטונות את בית הספר "התקווה". בית הספר לא נפתח מחדש. לאחר שחרור טריפולי על ידי הצבא הבריטי חזר ופתח את בית הספר "תלמוד תורה" ואף ניהל אותו. בנוסף, פתח גם בית ספר לבנות.
עם הקמת מדינת ישראל קרא לו ברוך דובדבני, קצין העלייה הראשון בטריפולי, להצטרף לחבר העובדים הבכירים במשרד העלייה. עמישדי עזב את עסקיו והתמסר לארגון העלייה הגדולה מלוב.
במדינת ישראל
בשנת 1951 עלה ארצה יחד עם אשתו מזל ג'וליה לבית וטורי ועם ילדיהם. שימש כמורה בבאר יעקב ואחר כך בבת ים, לאחר מכן כסגן מנהל וכמנהל בתי ספר שונים. בשנת 1968 פרש לגמלאות.
נפטר ביום כג' כסלו תש"מ, 13 בדצמבר 1979 נקבר בבית העלמין הדרום בבת ים.
יחסי הונגריה–קזחסטן
יחסי הונגריה–קזחסטן הם יחסי החוץ בין הונגריה לקזחסטן. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-2 באפריל 1992. בשל התכונות ההיסטוריות, התרבותיות והלשוניות המשותפות, הפכה המדינה לאחת השותפות החברתיות-כלכליות החשובות ביותר של הונגריה.
היסטוריה
הונגריה הכירה בעצמאות קזחסטן בשנת 1992.
קזחסטן פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בקרצג בפברואר 1998. העיירה חשובה מכיוון שהיא מרכז האזור שבו חיים רוב צאצאי קונס, קבוצה אתנית בעלת הקשרים הקרובים ביותר לקיפצ'קים הקזחים. הקונסוליה מקדמת את האינטרס של קזחסטן, מספקת שירותים אדמיניסטרטיביים לאזרחים קזחים ומשתפת פעולה הן עם השגרירות הקזחית והן עם העיר קרצג.
הסכמים בילטרליים
אזרחים הונגרים יכולים להיכנס לקזחסטן ללא ויזה לנסיעות שלא יעלו על 30 יום מאז 2017.
בובספוג מכנסמרובע (עונה 2)
העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקאית בובספוג מכנסמרובע היא עונת ההמשך של העונה הראשונה, ושודרה בערוץ ניקלודיאון ארצות הברית מה-26 באוקטובר 2000 ועד ל-26 ביולי 2003, והיא מורכבת מ-20 פרקים (39 חלקים). העונה החלה עם החלק הראשון של הפרק ה-21, "הנעליים", והסתיימה בחלק השני של הפרק ה-40, "התולעת הענקית". הסדרה מתעדת את עלילותיו והרפתקאותיו של בובספוג מכנסמרובע וחבריו השונים בעיר הבדיונית ביקיני בוטום. העונה הופקה על ידי הילנבורג, יוצר הסדרה. העונה עלתה לאוויר כחצי שנה לאתר תום העונה הראשונה. המדבבים, גם בגרסה העברית וגם בגרסה האנגלית לא השתנו. בישראל, העונה דובבה לעברית באולפני נ.ל.ס.
במהלך שידור העונה, בובספוג מכנסמרובע הפך לתוכנית הילדים השנייה הפופולרית ביותר של ניקלודיאון, לאחר ראגרטס. כמעט 40 אחוז מהקהל הצופים, המונים 2.2 מיליון היו בגילאי 18 עד 34. התוכנית חתמה על עסקת שיווק עם החברות טארגט וברגר קינג להרחבת המרצ'נדייז של הסדרה, והמוצרים הממותגים זכו לפופולריות רבה, ותואמת לזו של הסדרה. בשנת 2002, התוכנית הייתה מועמדת בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים, עבור הפרס "תוכנית ילדים מצטיינת". טום קני ומרי ג'ו קטלט היו מועמדים באופן אינדיבידואלי בטקס פרסי האנני ה-29 על דיבובם של בובספוג וגברת פאף, בהתאמה. פיטר שטראוס ופול טיביט היו מועמדים גם הם בטקס עבור פרק הספיישל "חג המולד" (?Christmas Who). הפרקים "סודי ביותר" (The Secret Box) ו"התזמורת של סקווידי" (Band Geeks) זכו בפרסי סליל הזהב לשנת 2002 עבור עריכת הסאונד הטובה ביותר לאנימציה בטלוויזיה, ואילו הפרקים "התפסן בשדה המדוזות" (Hunter Jellyfish) ומשחקי הטבחיאדה (The Fry Cook Games) היו מועמדים לפרס עריכת הסאונד הטובה ביותר בטלוויזיה, בקטגוריית המוזיקה.
בהמשך פורסמו מספר קלטות אוסף של DVD שהכילו פרקים מהעונה. הקלטת "בובספוג מכנסמרובע: ה-DVD השלם של העונה השנייה" פורסמה באזור 1 (ארצות הברית, קנדה, קובה, ברמודה, וגינאה הצרפתית) ב-19 באוקטובר 2004, באזור 2 (אירופה, המזרח התיכון, אזור דרום אפריקה, ויפן) ב-23 באוקטובר 2006 ובאזור 4 (אמריקה הלטינית, הקאריביים ואוקיאניה) ב-30 בנובמבר 2006.
הפקה
העונה שודרה בערוץ ניקלודיאון, שבבעלות ויאקום, והופקה על ידי פלנקטון הפקות וניקלודיאון. מנהל ההפקה של העונה היה יוצר הסדרה סטיבן הילנבורג. במהלך שידור העונה הקודמת, רכשה ניקלודיאון את העונה השנייה של הסדרה, ב-31 באוגוסט 1999. העונה הושקה והחלה כשנה לאחר מכן, ב-26 באוקטובר 2000.
בעונה זו, ההפקה עברה מאנימציית cel, ששומשה בעונה הראשונה, לצביעת פריימים באופן דיגיטלי. בשנת 2009, אמר המפיק פול טיביט, כי "העונה הראשונה של בובספוג נעשתה בדרך המיושנת של סל, וכל חלק היה צריך להיצבע חלקית, להתייבש, ולהיצבע בצבעים אחרים ... ". פרקי העונה השנייה הונפשו מעבר לים, באולפני Rough Draft, שבדרום קוריאה. מבמאי האנימציה שזכו לקרדיט בפרקי בעונה השנייה נמנו שון דמפסי, אדגר לרזבל, לארי לייכלייטר, אנדרו אוברטום, לאונרד רובינסון, פרנק וייס וטום יאסומי. בעונה זו נעשה שימוש בסטוריבורד, על ידי וולט דורן, ק.ה. גרינבלאט, כריס הדריק, צ'אק קליין, קרסון קוגלר, ג'יי לנדר, קיילב מוירר, דן פוונמיר, ויליאם "ביל" רייס, אוקטביו רודריגס, ג'ים שומאן, אהרון שפרינגר, פול טיביט ואריק וייס.
ליהוק
בעונה השנייה הוצגו לראשונה דמויות שונות שיחזרו לאורך הסדרה. אמו של מר קראב, בטסי קראב, הופיעה לראשונה בפרק "פה מלוכלך" ודובבה על ידי הכותב פול טיביט. עם זאת, השחקנית והמדבבת סירנה אירווין החליפה את טיביט בתפקיד הדיבוב, כאשר הופיעה הדמות שוב בפרק "אויב משפחתי" בעונה הרביעית, בשנת 2005. בספיישל הכריסטמס, "חג המולד", טום קני, מדבבו של בובספוג דיבב את פאצ'י הפיראט, נשיא מועדון המעריצים הבדיוני של בובספוג מכנסמרובע, ואילו יוצר הסדרה הילנבורג דיבב את קולו של פוטי התוכי. לאחר עזיבתו של הילנבורג את התוכנית כשואו ראנר בשנת 2004, קיבל טיביט את התפקיד לדבב את פוטי התוכי.
בנוסף לחברי הקאסט הקבועים, בפרקים נשמעים קולות של מדבבים אורחים ממגוון מקצועות רבים, בהם שחקנים, ספורטאים, סופרים, מוזיקאים ואמנים. להקת הרוק האמריקאית ווין התארחה בפרק "הנעליים" (Your Shoe's Untied), וביצעה את השיר "לופ דה לופ", שנכתב על ידם במיוחד לכבוד הפרק. דין ווין, גיטריסט הלהקה, הסביר "הילנבורג התקשר אליי ואמר לי שהוא היה ביולוג ימי שיצר סדרה מצוירת על יצורי ים החיים מתחת למים, ושישמח שניצור שיר עבור הסדרה". הלהקה כתבה והלחינה את השיר בתוך כשלוש דקות. השיר "Ocean Man" משנת 1997 של הלהקה שומש גם הוא כארבע שנים לאחר מכן במהלך רצף כתוביות הסיום בסרט הראשון, ונכלל בפסקול. בפרק "המנהלת החדשה" (Bossy Boots), הלהקה האמריקאית The Capsules ביצעה את השיר "Bossy Boots", אשר פורסם מאוחר יותר כחלק מהאלבום "SpongeBob SquarePants: The Yellow Album" בשנת 2005. בפרק "חבר בועון" (Bubble Buddy), הגולש המקצועי האמריקאי קורקי קרול דיבב את קולו של גרובי גרופר, גולש מפורסם. בפרק משתתף גם בראד אברל בתפקיד דיבוב דמותו של חבר בועון. בפרק "נשיקות סבתא" (Grandma's Kisses) משתתפת השחקנית האמריקאית מריון רוס, בתפקיד דיבוב סבתו של בובספוג, וממשיכה לדבב אותה לאורך הסדרה. בפרק "מחפשים את בובספוג" (Pre-Hibernation Week), בו סנדי ובובספוג משחקים במשחקי ספורט קיצוניים ומסוכנים, להקת המטאל הכבד אמריקאית פנטרה הופיעה בתפקיד עצמה הופעה מוזיקלית מיוחדת. שחקני הצי של מקייל, ארנסט בורגנין וטים קונוויי חזרו לדבב את דמויות הגיבורים איש הים ונער הפלא, בהתאמה, בפרק "איש הים ונער הפלא 3". שחקן הקולנוע ג'ון ריס-דייוויס גם התארח באותו פרק ודיבב את אויבם המושבע של הגיבורים, מאן ריי. השחקן האמריקאי בריאן דויל-מאריי חזר לדבב את ההולנדי המעופף בפרקים "הנעליים" (Your Shoe's Untied) ו-"הפיראטים" (Shanghaied). דמויות שונות אחרות בעונה זו דובבו על ידי מדבבים ידועים רבים, בהם די בראדלי בייקר, תומאס פ. וילסון וקליי לואיס.
הצלחה וביקורות
מאז שידור הבכורה של בובספוג מכנסמרובע בשנת 1999, הסדרה הפכה לתוכנית הילדים השנייה הפופולרית היותר של ניקלודיאון, לאחר ראגרטס, אם כי כמעט 40 אחוז מקהל התוכנית, המונה 2.2 מיליון צופים, היו בגילאי 18 עד 34. כתוצאה מכך, ניקלודיאון העבירה את התוכנית מיום שבת בבוקר למשבצת זמן יקרה הרבה יותר, בשעה 18:00, מיום שני עד יום חמישי.
כמו העונה הראשונה, גם העונה השנייה זכתה לשבחים וביקורות חיוביות רבות מצד המבקרים והאוהדים. בטקס פרסי האנני ה-29 הסדרה הייתה מועמדת שלוש פעמים, בקטגוריות הדיבוב הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה מונפשת לנקבה וזכר עבור מרי ג'ו קטלט על דיבובה של גברת פאף בפרק "שום דבר לא בחינם" (No Free Rides) וטום קני על דיבובו של בובספוג מכנסמרובע בפרק "תולעי" (Wormy). פיטר שטראוס ופול טיבט היו מועמדים לפרס "הישג אישי יוצא מן הכלל לשיר באנימציה", עבור שירם "חג המולד הראשון" (The Very First Christmas) שהופיע בפרק הספיישל "חג המולד" (?Christmas Who). בשנת 2002 זכו הפרקים "סודי ביותר" (The Secret Box) ו-"התזמורת של סקווידי" (Band Geeks) בפרסי סליל הזהב לעריכת הסאונד הטובה ביותר לאנימציה בטלוויזיה, ואילו הפרקים "התפסן בשדה המדוזות" (Hunter Jellyfish) ומשחקי הטבחיאדה (The Fry Cook Games) היו מועמדים לפרס עריכת הסאונד הטובה ביותר בטלוויזיה, בקטגוריית המוזיקה.
במהלך שידור העונה בטלוויזיה, בשנים 2001–2002, מועצת הטלוויזיה של ההורים (PTC), שמה את בובספוג מכנסמרובע כאחת התוכניות הטובות ביותר בטלוויזיה. עם זאת, על פי דו"ח שששמו "Wolves in Sheep's Clothing" (בעברית: זאבים בבגדי כבשים), המתעד את הגידול בתכנים שעלולים להיות אלימים, גסים ומיניים בתוכניות הילדים, ה-PTC והמעריצים טענו כי בפרק "פה מלוכלך" (Sailor Mouth), ששודר במקור במהלך העונה השנייה, היה ניסיון מרומז לקדם סדרי שימוש בגסויות בקרב ילדים. בדיווח מאוחר יותר, כמה מחברי ה-PTC ציינו את "פה מלוכלך" כדוגמה לאופן שבו רמות הגסות, המיניות והאלימות עלו בתוכניות הטלוויזיה לילדים. ניקלודיאון, בתגובה לאירוע, טענו כי "זה עצוב וקצת נואש שהם התאמצו להכניס שפה גסה בפי הדמויות שלנו כדי להוכיח את טענתם". ריצ'רד הוף מניו יורק דיילי ניוז מתח ביקורת על הדיווח על כך שפרש לא נכון את הפרק.
מהדורת DVD
ערכת ה-DVD של העונה השנייה פורסמה על ידי Paramount Home Entertainment וניקלודיאון בארצות הברית ובקנדה ב-19 באוקטובר 2004, שנה לאחר שהעונה השלימה את שידוריה בטלוויזיה. במהדורת ה-DVD נכללים חומרי בונוס שונים הכוללים פרשנויות שמע, סטוריבורדס ופיצ'רים שונים.
בשנת 2005, היה אוסף ה-DVD מועמד בטקס פרסי סטלייט ה-9 עבור ה-DVD הטוב ביותר לנוער, אולם לא זכה.
אואן הארט
אואן ג'יימס הארט (אנגלית: Owen James Hart; 7 במאי 1965 – 23 במאי 1999) היה מתאבק קנדי אשר התאבק בארגון ה-WWF (כיום WWE).
תחילת הקריירה
הארט החל להתאבק קצת לאחר שסיים את בית ספר התיכון. הוא אומן על ידי אביו, סטו הארט, והופיע לראשונה בשנת 1986 בארגון ההיאבקות "סטמפיד רסלינג טריטורי", ארגון היאבקות נחשל, שהיה בבעלות אביו. הארגון היה צפוי להיסגר בתוך שנה, אך הארט ניצל את מעמדו ואת התסריט ויצר לעצמו דמות אהודה ומוצלחת. התסריט הטיב עם הארט ונתן לו לזכות במספר תארים, אף על פי שזו הייתה שנתו הראשונה.
על אף המאמצים, הופעותיו בארגונו של אביו לא הקנו להארט את החשיפה שרצה. הוא המשיך להופיע בדמויות שונות בארגונים שוליים ביפן, שם הפך במהרה לחביב הקהל בזכות כישוריו האקרובטיים.
הקבלה ל-WWF
בשנת 1988 הארט התקבל לארגון ה-WWF. דמותו של הארט הייתה בגדר ייחודית בקרב דמויות המתאבקים האחרות, ששלטו אז בארגון. מבנה גופו הצנום והאתלטי היה מנוגד לכל אותם מתאבקים שריריים וכבדי הגוף אשר היו חביבי הקהל באותה התקופה. הקהל לא חיבב אותו במיוחד והופעותיו של הארט דעכו עד שנעלמו כליל בסוף שנת 1989. ייחוסו המשפחתי, כבן למשפחת מתאבקים (אחיו, ברט הארט, אף גילם דמות אהודה באותו זמן ב-WWF) לא עזר לו והוא נאלץ להמשיך ולנדוד בין ארגונים קטנים ושוליים, למעט הבלחה קצרת מועד בארגון ה-WCW, המתחרה העיקרי ל-WWF.
החזרה ל-WWF ונסיקת הפופולריות
הארט המשיך להופיע מעט ב-1993, אבל לבסוף נשלח לארגון חסות מקומי של ה-WWF בממפיס. במסגרת הופעותיו שם הארט נפצע שלא במתכונן בברכו, אך הצליח להחלים מהפציעה ולבסוף חזר להופיע לצד אחיו בארגון העל. צמד האחים הפכו לצמד קבוע במופעי ההיאבקות ודמויותיהם נאבקו על תוארי הזוגות. הם הופיעו יחדיו ברויאל ראמבל 1994. במהלך עלילת הקרב ברט נפצע באורח מבוים אך התעקש להמשיך ולהילחם לבדו, זאת במקום להכניס את אחיו במקומו. על פי התסריט התעקשות גאוותנית זו גרמה לתבוסתם של האחים בקרב ולהעלאת חמתו של אואן על אחיו. דמויותיהם פצחו בתגרה מבוימת במהלכה אואן בעט בברכו ה"פצועה" של אחיו. נקודה זו הפכה לנקודת המפנה בקריירה של הארט. דמותו הופרדה מאל דמותו של אחיו והפכה לדמות ה"רעה" המובילה בתוכנית.
העלילה החלה לזמן לאחים קרבות מרכזיים אחד נגד השני שסחפו את המעריצים. עלילות האחים הצליחו כל כך עד שהארגון אף הציג את כל משפחת הארט, שכללה מספר מתאבקים נוספים, באירועים מסוימים כדי ללבות את העלילה. עם זאת, דמותו של הארט פרחה והוא הופיע מול דמויות אהודות וותיקות, כטטנקה, אדם בומב, 123 קיד וסקוט הול.
הריב המשפחתי המבוים החל לדעוך בתחילת 1995. הארט נשלח לקבוצת מתאבקים "רעים" והמשיך לככב במסגרת מופעי ה-WWF. הוא שובץ לאירועים הטלוויזיוניים הגדולים ביותר של הארגון, ששודרו בשיטת "שלם וצפה". דמותו זכתה להיות מרכז תשומת הלב הציבורית לאחר שבקרב מבוים נגד דמות המתאבק שון מייקלס בוימה פציעתו של מייקלס בידי הארט והוצגה כפציעה אמיתית.
העלילה המשפחתית חזרה להיות מוטיב עיקרי בשנת 1997, כאשר הארט חזר לשתף פעולה עם אחיו, שהפך בינתיים גם הוא "לרע", ועם גיסו, שדמותו כונתה "הבריטיש בולדוג". הצוות ה"רע" הפך את דמויות המתאבקים לנבלים האהודים ביותר על מעריצי ההיאבקות. הצוות איים להתפרק עם מעברו של ברט הארט לארגון המתחרה, ה-WCW. מעריצים רבים חששו שאואן יעבור בעקבות אחיו, אך זה נשאר והמשיך ליהנות מנסיקת הפופולריות העצומה של דמותו, אשר שינתה פניה פעמים רבות בהתאם לצורכי העלילה. לעיתים הארט נחשב ל"רע" ולעיתים נחשב ל"טוב", כל זאת בהתאם לדמויות המתאבקים נגדם נשלחה דמותו.
דמות ה"בלו בלייזר"
במהלך אחת העלילות בעונת 1998 דמותו של הארט גרמה לפציעתו (המבוימת) של דמות המתאבק דן סברן. על פי העלילה, הארט החליט לפרוש מהקריירה שלו כי "לא רצה עוד לפצוע אנשים". למעשה, היה זה רק פיתול נוסף שמטרתו הייתה להחזירו שבוע לאחר מכן בדמות חדשה: ה"בלו בלייזר".
בדמותו כ"בלו בלייזר" הארט הופיע בתחפושת כחולה ובמסיכה. עצם הסתרת זהות הדמות כהארט היווה קו עלילה משל עצמו, במהלכו מספר דמויות ניסו להסיר את המסיכה מעליו. לבסוף, זהותו נחשפה והארט חזר לזמן מה להופיע תחת שמו, אך העלילה החזירה אותו במהרה לדמות המחופשת ששווקה כמעין גיבור על.
מותו
ב-23 במאי 1999 כשהארט היה בן 34, לקראת אירוע שיא בעלילת ה"בלו בלייזר", היה אמור הארט לבצע פעלול מסובך, במהלכו ייתלה בחבל מגג אולם ההופעה ויכנס בעזרתו לזירה. הארט החל לבצע את הפעלול אך החבל נקרע והשתחרר. הארט צלל לתוך הזירה, פגע באחד מעמודי התווך ונפגע קשות בצוואר ובראש. הארט הוחש במהירות לבית החולים, שם נקבע מותו.
על אף נפילתו הטראגית של הארט האירוע בו היה אמור להשתתף המשיך כמתוכנן. הדבר גרר קיתונות של ביקורת כלפי מארגני ה-WWF ועל הטשטוש שיוצרת ההיאבקות המקצועית בין העלילה למציאות. הארגון חזר בו בדיעבד מהחלטתו השנויה במחלוקת והקדיש את משדר הטלוויזיה הבא שלו לזכרו של הארט.
מותו של הארט הפך לאירוע רב חשיבות בהיסטוריה של ה-WWF וההיאבקות המקצועית. דמותו הפכה לסמל הסכנה שבפעלולים המסוכנים ששחקני הענף מבצעים בכל תוכנית ולזהירות שיש להפגין.
קונסטנצה
העיר נחשבת ל"בירת הקיץ" של רומניה. בעיר מספר רב של מוזיאונים, מבצרים ומבנים קלאסיים, כמו כן חופים רבים משתרעים בקרבתה.
הנמל הוא אחד הגדולים באירופה, והוא היחיד בים השחור שמאפשר עגינת אוניות גדולות (של כ–7,000 מכולות). הנמל יכול לשמש שער כניסה למערב ומרכז אירופה וכן לרוסיה וארצות אחרות באזור.
היסטוריה
ראשית היישוב בהתיישבות של יוונים מהעיר מילטוס בין המאה החמישית ובין המאה השביעית לפני הספירה. ההתיישבות נשאה את השם "טומיס" Tomis.
המקום זכה לפרסום מיוחד בעולם העתיק הודות להגלייתו של אובידיוס לשם. אובידיוס בילה במקום את שמונה שנות חייו האחרונות, בין השנים 8–17 שאחרי תחילת הספירה.
העיר והאזור היו תחת שליטה רומית עד להתפרקותה של האימפריה הרומית וחלוקתה. העיר נשארה בתחום שלטונה של האימפריה הביזנטית. לאחר מכן שונה שמה של העיר לקונסטנטינה, על שם אחותו למחצה של קונסטנטינוס הגדול (274-337). וב־1419 נפלה העיר בידי האימפריה העות'מאנית.
ב 1860 נחנכה מסילת הברזל בין קונסטנצנה לבין צ'רנוודה, ולאחר עצמאותה של רומניה ב־1878 נהפכה העיר, לעיר הנמל הראשית של רומניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נפלה העיר בידי כוחות מעצמות המרכז (יחידות גרמניות, עות'מאניות ובולגריות) וב־1918 שוחררה מידיהם.
דמוגרפיה
על פי המפקד של 2002 מונה העיר קונסטנצה 310,471 נפש, אולם ביחד עם העיירות והכפרים הקרובים הסובבים אותה מגיע האוכלוסייה בשטח העירוני של קונסטנצה ל-401,613 נפש.
יהודי קונסטנצה
הקהילה האשכנזית של קונסטנצה קיימת משנת 1828 והספרדית זמן לא רב לאחר מכן. בעיר יש בית קברות יהודי משנת 1854. בשנת 1899 היו בעיר כאלף יהודי שהיוו 6,5% מאוכלוסיית העיר. במקום היו שני בתי ספר יהודיים, אחד אשכנזי ואחד ספרדי. בשנת 1930 היו במקום כאלפים יהודים והקהילה שימשה כמרכז גם עבור אלפים יהודים נוספים שחיו בדוברוג'ה.
ביום 13 בדצמבר 1940 הלגיונרים המקומיים מתקיפים בצורה אלימה מאוד את הקהילה היהודית במטרה לשדוד את רכושה במסגרת הרומניזציה. הלגיונרים נכנסים לחנויות היהודיות באקדחים שלופים ומאלצים את בעליהן לחתום על מסמכי מכירה באפס מחיר של רכושם. הפשעים התרחשו בעת שבמקום שהה סגן ראש ממשלת רומניה, הוריה סימה. תלונה ישירה שהוגשה לידי הוריה סימה, כעבור יומיים, על ידי פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מתנה את המתקפה והשיבה את רכושם של חלק מהיהודים, אלה שלא הספיקו לחתום על מסמכי ה"מכירה".
ביוני 1941 רוכזו מרבית יהודי המקום במחנה צבאי ומשם נשלחו לעבודות כפייה. קונסטנצה נשארה הנמל היחיד שדרכו יכלו יהודי אירופה לברוח מהשואה. אלפי יהודים יצאו דרך קונסטנצה, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, לא רק יהודים רומנים, גם פליטים יהודים מיהדות פולין, יהדות הונגריה ויתר המדינות בהן נרדפו באירופה. שתי אוניות מעפילים, סטרומה ומפקורה, טבעו או הוטבעו בים השחור. בחודש מאי 1946 יצאה מנמל קונסטנצה ספינת המעפילים "מקס נורדאו", שנשאה יותר מ-1,600 פליטי שואה, בדרכה לארץ ישראל, אולם בשל מדיניות ממשלת רומניה, הייתה זו ספינת המעפילים האחרונה שיצאה מנמלי המדינה.
בשנת 1956 חיו בעיר כ-600 יהודים, אך כיום נותרו בעיר עשרות בודדות של יהודים, רובם למעלה מגיל שבעים. בשנים האחרונות הצטרפו לקהילה היהודית המקומית סטודנטים ישראלים אשר לומדים רפואה כללית ורפואת שיניים באוניברסיטת "אובידיוס".
ראש הקהילה היהודית בקונסטנצה הוא מר סורין לוצ'יאן יונסקו, בכיר תקשורת מקומי.
בעיר ישנו בית כנסת, אשר נמצא במצב של התפוררות. המבנה המפואר נבנה בתחילת המאה ה-20, אך נפגע קשות ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-1974 ולא שוקם מאז.
ערים תאומות
לקונסטנצה ערים תאומות רבות ברחבי העולם, רובן ערי נמל.
אוהלו 2
אוהלו II הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מסוף התקופה הפלאוליתית העליונה, לפני כ-23,000 שנים, הממוקם כ-9 ק"מ דרומית לטבריה, על החוף הדרום-מערבי של ים כנרת. האתר ידוע בשל העושר של הממצאים הבוטאניים שנמצאו בו. השימור היוצא מן הכלל של שרידים אורגניים נובע מכך שהאתר היה מכוסה במי הכנרת ברוב הזמן שחלף מאז שניטש. באתר השתמרו השרידים הקדומים בעולם של סוכות עשויות סכך. בתוך אחת הסוכות השתמר מצע עשוי מעשבים ואבן שטוחה ששימשה לכתישת דגני בר, לפי שרידי עמילן שהשתמרו עליה. ליד הסוכות נמצאו מוקדי אש, קבר, כלים רבים, עצמות בעלי חיים (ביניהן מאות אלפי עצמות דגים) וחרוזים עשויים מקונכיות.
ההיסטוריה של האתר
אוהלו הוא אתר ארכאולוגי, שגודלו כ-2000 מטר מרובע, הממוקם על החוף הדרום מערבי של הכנרת. האתר, שנמצא רוב הזמן תחת פני המים, התגלה בשנת 1989, לאחר תקופת יובש שגרמה לירידה חדה בגובה הכנרת, וגילו, כמתברר מבדיקות פחמן 14, בין כ-18,210 ל-21,100 שנים. ממצאים רבים נמצאו באתרם, וביניהם פריטי צור מסותתים וחומרים אורגניים שנמצאו על הרצפות ובתוך מוקדי אש. המתקנים כולם נחפרו עד לסלע האם של תצורת הלשון. באתר נמצאו 6 בקתות, כשהגדולה ביניהן היא ברוחב של 4–5 מטרים, וחלק מקירותיה עוד נשתמרו; ניתן להבחין בבירור בקירות עץ בקש, עץ, ופחם על גבי האבן. המבנים היו מוקפים בסדרה של מוקדי אש. באתר נמצא קבר אחד של גבר שגילו בין 35–40 שנים, והיה כנראה נכה. הממצאים הליתיים שנמצאו אופייניים לתקופה האפיפלאוליתית המוקדמת ולסוף התקופה הפלאוליתית העליונה. ברור מן הסטרטיגרפיה של המבנים כי תושבי האתר השתמשו במבנים יותר מפעם אחת – כלומר, המבנים עברו שיפוצים; בבקתה הגדולה ברור כי נבנו עוד שתי רצפות על גבי הרצפה המקורית. תופעה זו של חזרה למקום מגורים היא נדירה בתקופה הפלאוליתית בלבנט, ותועדה רק באתר המזוהה עם התרבות הכבארית עין גב I, שם נמצא רצף של 6 שכבות יישוב באותו מקום התיישבות. מנהג זה מוכר מאתרים מאוחרים יותר המזוהים עם התרבות הנאטופית. בעלי החיים והצמחייה שזוהו באתר הם מגוונים מאוד, וכוללים מאות מינים שונים, ובעזרתם ניתן להבין בצורה טובה יותר את מנהגיהם של הציידים-לקטים. בזמן ההתיישבות באתר, אגם הכנרת רק נוצר, וייתכן כי היה משך אליו קהילות רבות של אנשים. היישוב עצמו היה בשימוש רק תקופה קצרה, ייתכן ורק כמה דורות ספורים התגוררו בו. אחר כך הכפר כולו נחרב בשרפה. באותו הזמן בו נחרב הכפר, עלה גובה פני אגם הכנרת, והציף את הכפר. כך למעשה נוצר מצב ההשתמרות המעולה בו נמצא האתר בחפירות הארכאולוגיות; בעיקר החומרים הביולוגיים שלא משתמרים בדרך כלל. השילוב הזה של שרפה וכיסוי במים האט את צמיחת הבקטריות על החומרים הביולוגיים, ובכך עיכב את תהליך הריקבון שלהם. העלייה הזו בגובה פני הים שאפשרה את מצב ההשתמרות המעולה של האתר נגרמה עקב עליה בטמפרטורה שהתרחשה בסוף עידן הקרח, או עקב רעידת אדמה ששינתה את כיוון זרם המים אל תוך הכנרת. האתר התגלה ב-1989 עקב ירידה משמעותית בגובה פני המים של ימת הכנרת, כתוצאה מבצורת חמורה
ממצאים אורגניים באוהלו II
בבקתה 1 באוהלו II נמצאו מעל 90,000 זרעים הכוללים מעל 100 מינים של פירות ודגנים. הכמות והמגוון של הזרעים שנמצאו בבקתה מצביע על סיכוי גבוה שאלו הובאו לאתר על ידי האדם. בנוסף, נראה כי הריכוז הגבוה יותר של זרעים נמצאו בקרבת הקירות ולא במרכז הבקתה. אם הזרעים היו מגיעים לרצפה דרך הגג שהתמוטט, הזרעים היו מפוזרים בצורה שווה על הרצפה. בנוסף, נראה כי מתוך כל מגוון הזרעים, 13 מינים מהווים כחצי מכל הזרעים שנמצאו. תופעה זו מצביעה על העדפה לאכילת צמחים מסוימים על פני אחרים. אחד המינים שנמצאו הוא פרי הפטל, שהוא עדין מאוד, קשה להביאו ממקום למקום, ועדיף לאכול אותו הישר לאחר שנקטף. הממצא באוהלו מצביע על כך שהפרי יובש לצורכי אחסון – אחת הדוגמאות הקדומות ביותר לתכנון מתקדם לצורך צריכת מזון. בנוסף לכך, הריכוז הגבוה של הזרעים סביב אבן השחיקה שנמצאה בבקתה 1 גרם לארכאולוג פרופ' אהוד ויס להאמין כי הזרעים נטחנו לפני האכילה
במחקר שהתפרסם ביולי 2015 ובוצע במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, באוניברסיטת בר-אילן על בסיס ממצאים שנמצאו באתר התברר כי הממצאים מעידים על חקלאות בהיקף קטן שעסקו בגידול חיטה ושעורה. זאת הדוגמה הקדומה ביותר בעולם לגידול תבואות.
ממצאים לא אורגניים באוהלו II
אבן השחיקה בבקתה 1 – אבן השחיקה הטרפזית שאורכה כ-40 ס"מ שנמצאה בבקתה 1 ליד הקיר הצפוני מייצגת כנראה את מוקד הפעילות המרכזי בבקתה. על פני אבן השחיקה נמצאו שאריות של זרעים – מה שתומך בתאוריה שאבן זו אכן שימשה לטחינה של זרעים. כלי צור – בבקתה 1 נמצא אחוז גבוה של להבונים, ובנוסף להם נמצאו גם להבים, נתזים, פסולת גרעין, ו-132 כלים משובררים. ייתכן וכלי הצור סותתו בכניסה לבקתה, במקום בו נכנס אור מהדלת.
ממצא שילדי
השלד שנמצא באוהלו ומכונה "Ohalo II H2", נמצא בבור מכוסה אבנים שהגנו עליו מפני נזקים, וללא מנחות קבורה. השלד והגולגולת הוצאו מן הקבר שלמים כמעט לחלוטין. לאחר בדיקת עצמות האגן, נקבע כי מינו של השלד הוא זכר. גילו במותו היה בין 35 ל-40 שנה. מיקומו הכרונולוגי של האתר בין התרבות המוסטרית לתרבות הנטופית, ושלמותו היחסית של השלד הופכים אותו לממצא מרכזי בהבנת התהליכים המיקרו אבולוציוניים שהתרחשו בתקופות הפרהיסטוריות בארץ ישראל.
פיזור מרחבי והשלכות מגדריות אפשריות
ישנה הפרדה ברורה בין האזור בו נמצאו כלי הצור והאזור בו נמצאו הגרעינים ואבן השחיקה, דבר היכול לנבוע מהעדפה לחלוקת המרחב לאזור פעילות הקשורה בסיתות ואזור לפעילות הקשורה במזון, גם אם ייתכן והפעילויות השונות לא היו מוגבלות לאזור הייעודי להן בלבד. חלוקה מרחבית יכולה להצביע גם על חלוקה מגדרית של הפעילויות השונות, גם אם הדבר לא ברור במקרה זה. גם אם בחברות מסוימות נפוץ כי הנשים עוסקות בפעילות הקשורה במזון והגברים בסיתות, ישנם יוצאי דופן לכלל זה, וישנה שונות תרבותית גדולה. ייתכן כי ההפרדה הזו נובעת משיקולים היגייניים ולאו דווקא מגדריים.
Ebonics
Ebonics (הלחם בסיסים של המילים ebony - עץ הובנה המשמש כתיאור חיובי לאנשים כהי עור ו-phonics - פוניקה, צלילי הדיבור) הוא מונח שנועד במקור להתייחס לשפתם של כל הצאצאים מעבדים אפריקאים שחורים, במיוחד ממערב אפריקה, האיים הקריביים וצפון אמריקה. המונח Ebonics נוצר בשנת 1973 על ידי קבוצה של חוקרים שחורים שלא ראו בעין יפה את המונחים השליליים המשמשים לתיאור סוג זה של שפה. מאז המחלוקת של 1996 על השימוש וההכרה בו על ידי מועצת בית הספר של אוקלנד, המונח Ebonics שימש בעיקר כדי להתייחס לאנגלית אפרו-אמריקאית כסוציולקט, ניב השונה באופן מובהק מאנגלית אמריקאית רגילה.
שימוש מקורי
ג'ון באו הצהיר שהמונח Ebonics משמש בארבע דרכים על ידי חסידיו האפרוצנטריים והן:
או שהוא עשוי להתייחס למה שנחשב בדרך כלל כסוג של אנגלית:
שימוש נפוץ ומחלוקת
Ebonics נשאר מונח לא מוכר עד 1996. הוא לא מופיע במהדורה השנייה של מילון אוקספורד האנגלי משנת 1989, וגם לא אומץ על ידי בלשנים.
המונח זכה לפרסום נרחב בארצות הברית עקב מחלוקת על החלטת מועצת בית הספר של אוקלנד לציין ולהכיר בשפה העיקרית (או הסוציולקט או האתנולקט) של צעירים אפרו-אמריקאים הלומדים בבית הספר, ועל ידי כך לרכוש כספים מתוקצבים כדי להקל על הוראת אנגלית סטנדרטית. לאחר מכן, המונח Ebonics הפך לפופולרי, אם כי לא יותר ממילה נרדפת לאנגלית אפרו-אמריקאית, אולי שונה בדגש על שורשיה האפריקאים ועצמאותה מאנגלית. המונח קשור למחלוקת הלאומית על ההחלטה של מועצת בית הספר של אוקלנד, שאימצה החלטה ללמד ילדים "אנגלית אמריקאית סטנדרטית" באמצעות תוכנית ספציפית עם דרישה להשתמש גם באנגלית רגילה וגם ב-Ebonics.
בעוד שרוב הבלשנים בדרך כלל נמנעים מהמונח, הוא משמש במקומות אחרים (כגון פורומים באינטרנט), לעיתים קרובות כדי ללעוג לאנגלית אפרו-אמריקאית (AAE). הבלשן האפרו-אמריקאי ג'ון מקוורטר טוען שהשימוש במונחיותר פוגע בהישגים האקדמיים של השחורים מאשר משפר אותם בכך שהחשיבה על AAE כשפה שונה לחלוטין מאנגלית משמשת רק להרחבת הפער הנתפס בין לבנים לשחורים בארצות הברית. וולט וולפרם, חוקר ותיק של AAE, מציין שהדיון בסוג זה של אנגלית "גולש לפוליטיזציה ולטריוויאליזציה על ידי המונח Ebonics עצמו".
אנך
בגאומטריה, אנך הוא ישר החותך ישר נתון בזווית ישרה. שני ישרים הנחתכים בזווית ישרה מכונים מאונכים זה לזה. כאשר מתייחסים לאנך העובר דרך נקודה מסוימת על הישר, מקובל לכנות את האנך, אנך העולה מן הישר, ובמקרה בו ההתייחסות היא לאנך העובר דרך נקודה מחוץ לישר, האנך מכונה אנך יורד. אנך לעקומה נתונה במישור, הוא ישר החותך את העקומה, ומאונך למשיק לה בנקודת החיתוך.
אנך לקטע, או לקרן, הוא האנך לישר המכיל אותם. אנך אמצעי, הוא אנך החוצה קטע מסוים. בשם גובה, מכנים אנכים, שהשימוש העיקרי שלהם הוא בחישובי שטח או נפח של צורות גאומטריות שונות.
בנייה
כדי לבנות בעזרת סרגל ומחוגה אנך לישר נתון AB דרך נקודה P (בין שהיא על הישר ובין שהיא לא) יש לפעול על פי הצעדים הבאים: אם הנקודה על הישר, יש לשרטט את המעגלים בשלב 2 עם רדיוסים גדולים יותר, ולהעביר ישר דרך נקודות החיתוך שלהם.
פארק ויקטוריה
פארק ויקטוריה (באנגלית: Victoria Park) הוא פארק ציבורי הנמצא ברובע טאוור המלטס באזור האיסט אנד של העיר לונדון. הפארק גובל בשכונות בת'נל גרין, האקני ובו.
הקמת הפארק
התוכניות להקמת הפארק הוכנו על ידי האדריכל סר ג'יימס פנת'ורן בשנת 1841, בנייתו החלה בשנת 1842 ובשנת 1845 נפתח הפארק לציבור. עבודות הקמת הפארק הסתיימו בשנת 1846. הפארק דמה בתכנונו לפארק ריגנטס הסמוך (אשר תוכנן על ידי מוריהו של פנת'ורן - ג'ון נאש). הפארק נבנה בין שתי תעלות - תעלת ריג'נטס במערב הפארק ותעלת הרטפורד יוניון בדרומו.
מבנים בפארק
בפארק ישנם מושבים להולכי רגל אשר ניבנו משרידי גשר לונדון שנהרס בשנת 1831. המושבים נבנו בפארק בשנת 1860 והם בנויים מהקשתות שהיו בגשר במשך 600 השנים שבהן היה בשימוש.
המאה ה-19
מאז הקמת הפארק הפך הפארק לפופולרי מאוד בקרב הפועלים הרבים שהתגוררו באזור האיסט אנד מאחר שהפארק היה השטח הירוק היחידי באזור.
הפארק נודע כ"פארק ההמונים" ('People's Park' ) והפך להיות אתר פופולרי של עצרות פוליטיות - בייחוד עצרות סוציאליסטיות בשל היות רובע טאוור המלטס הגובל בו אזור של פועלים עניים - מרביתם מובטלים, ובשל היות אזור האקני הקרוב אליו אזור ששימש מגורי סטודנטים וצעירים שתמכו ברפורמות חברתיות. מפגש בין מעמדי זה נערך בפארק באמצעות נאומים שנישאו להמונים והפגנות רבות. בפארק נאמו, בין היתר, הסוציאליסטים ויליאם מוריס ואנני בזנט.
המסורת של נאומים ציבוריים הנישאים בפארק נמשכה עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה נסגר הפארק לציבור ושימש מחנה צבאי של חיל הנ"מ (הגנה נגד מטוסים) הבריטי, וכן מחנה שבויים בו הוחזקו חיילים איטלקיים ובהמשך המלחמה גם חילים גרמניים.
הפארק נמצא בדיוק מתחת מסלול המפציצים הגרמניים שהיו בדרגם למבדוקים ברובע טאוור המלטס ועל כן היה בעל חשיבות אסטרטגית בניסיון להפיל את המפציצים הרבים בתקופת הבליץ.
בפארק הוקמו בונקרים תת-קרקעיים בתקופת המלחמה ששימשו את צוותי הנ"מ.
סוף המאה ה-20
הפארק עדיין משמש מקום למפגשים ציבוריים ולקונצרטי רוק.
מרוצי דגמי ספינות
ב-15 ביולי 1904 הוקם מועדון דגמי ספינות הקיטור על שם ויקטוריה (Victoria Model Steam Boat Club) הפעיל בפארק עד ימינו, ועורך 17 פעמים במשך השנה, בימי ראשון, תחרויות מרוץ של דגמי אוניות קיטור.
שוגון (ספר)
שוגון הוא הספר הראשון בסאגה האסיאתית של ג'יימס קלאוול. הסיפור בספר מתרחש ביפן בשנת 1600, ונותן דיווח בדיוני על עלייתו של טוקוגאווה איאיאסו לכס השוגון. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של ימאי אנגלי, אשר דמותו מבוססת בחופשיות על מעלליו של ויליאם אדמס.
המהפכה הירוקה
המהפכה הירוקה היא תהליך שהתחיל בין שנות ה-40 וה-60 של המאה ה-20, והשפיע בעיקר מסוף שנות ה-60 שבו הצליחו מספר מדינות מתפתחות בעזרת מדינות מפותחות להגדיל את יבול הדגנים בשטחיהם בצורה ניכרת, הודות לשימוש בזנים חדשים, הדברת מזיקים ולהכנסת טכנולוגיות חקלאיות מתקדמות כדוגמת המונוקולטורה.
המהפכה הירוקה הצליחה לסתור לזמן מה את התאוריה של מלתוס שטענה שבאותו קבוע זמן אוכלוסיית העולם מכפילה עצמה בטור הנדסי בעוד ייצור המזון גדל בטור חשבוני והתוצאה תהיה רעב המוני אשר בסופו של דבר יוביל לצמצום האוכלוסייה. בזכות המהפכה הירוקה הצליחו להפיק כמויות יבול גדולות יותר ולהדביק את הפערים.
הגדלת היבולים מנעה תופעות של רעב המוני ושל משברים בינלאומיים אשר נחזו על ידי מומחים בתחומי האוכלוסייה והחקלאות באותן שנים. השינוי הדרמטי ביותר באספקת המזון התרחש במקסיקו, בהודו, בפקיסטן, בפיליפינים ובסרי לנקה. תהליכים אלו הובלו ומומנו על ידי קרן רוקפלר וארגונים אחרים. על תרומתו למהפכה הירוקה, זכה נורמן בורלוג ב-1970 בפרס נובל לשלום.
עבודת המחקר במקסיקו
ב-1940 קיבלה ארצות הברית פנייה מהממשלה המקסיקנית לסייע לה בחניכת עתודה של חוקרים בנושאים חקלאיים. הרפורמה האגררית אשר יושמה בעקבות המהפכה המקסיקנית ב-1910 הביאה לפחיתה ביבולים בחקלאות המקומית והממשל המקסיקני רצה לקדם את החקלאות ואת התעשייה החקלאית. הממשל האמריקאי העביר את הנושא לטיפולה של קרן רוקפלר. התוצאה הייתה יצירת גוף ממשלתי מקסיקני, "המשרד למחקרים מיוחדים", שעליו פיקחה קרן רוקפלר. בורלוג הצטרף לפרויקט ב-1944, עבר למקסיקו סיטי ומונה לראש "התוכנית המשותפת למחקר ויצור חיטה" במסגרת הפרויקט.
שוגון (ספר)
עלילה
על אף קבלת הפנים העוינת, בלאקתורן לאיטו מבין את היפנים ואת תרבותם, ולבסוף לומד לכבד אותם מאוד. נקודת מפנה בעלילה היא ניסיונו של בלאקתורן לבצע ספוקו (התאבדות טקסית). גם היפנים לומדים לכבד את ה"ברברי" ולבסוף הוא מקבל את התואר סמוראי והטמוטו. לבסוף, הוא מתאחד עם צוותו המקורי ונדהם לראות עד כמה הוא התקדם מדרך החיים האירופית הממוצעת.
המהפכה הירוקה
עבודת המחקר במקסיקו
מטרת התוכנית הייתה להאיץ את קצב ייצור החיטה במקסיקו, אשר באותו זמן ייבאה חלק מתצרוכת החיטה שלה, והכלים להשגת מטרה זו היו: גנטיקה, הכלאת צמחים, פיטופתולוגיה, אנטומולוגיה, אגרונומיה, מדעי הקרקע וטכנולוגיות של גידול דגנים. מלבד בורלוג השתתפו בתוכנית שני חוקרים אמריקאים נוספים, אדוארד ולהאוזן - מטפח תירס, וג'ורג' נידרהאוזר - מטפח תפוחי אדמה. שנותיו הראשונות של הצוות היו קשות מאוד. הם סבלו ממחסור בחוקרים מקומיים מנוסים ובציוד מתאים. כמו כן, הם לא זכו לשיתוף פעולה מצד החקלאים המקומיים אשר שדותיהם סבלו בעיקר ממחלת החילדון. בורלוג אף כתב בספרו "On World Hunger" כי במשך השנים הראשונות הוא התחרט פעמים רבות על כך שהסכים ליטול חלק בפרויקט. את עשר השנים הראשונות בתוכנית הקדיש הצוות ליצירת זני חיטה חדשים העמידים בפני מחלות, תוך כדי ביצוע 6,000 הכלאות שונות בזני חיטה שונים.
חיטה בעונת גידול כפולה
בתחילה, התרכזה עבודתו של בורלוג במזרח הרמה המרכזית של מקסיקו, בעיירה צ'פינגו הסמוכה לטקסקוקו. אזור זה נפגע במיוחד מהחילדון ומתנאי קרקע בעייתיים. בורלוג הציע להאיץ את השבחת זני החיטה על ידי גידול החיטה בשני אתרים לחלופין, וכך להשיג שתי עונות גידול בשנה אחת, ולקצר פי שניים את הזמן הדרוש. שני האתרים שהציע היו שניהם במקסיקו, אך היה ביניהם הפרש גבהים רב ומזג האוויר בהם היה שונה מאוד. בורלוג רצה לגדל מחזור אחד בקיץ, ברמה הגבוהה והקרירה, ולקחת מיד את הזרעים ולזרוע אותם בתחנת ניסיונות בצפון מערב מקסיקו, באזור סונורה. מנהלו, ג'ורג' הרר, התנגד לתוכנית שאפתנית זו. מלבד העלויות הגבוהות הכרוכות בעונת גידול כפולה, הייתה מקובלת באותן שנים הטענה (שהופרכה בינתיים) שמבחינה חקלאית יש לתת תקופת מנוחה לזרעים לאחר הקציר, בטרם זורעים אותם שנית, על מנת שיאגרו אנרגיה לנביטה. בתוכניתו של בורלוג לא היה פער זמן מספיק בין הקציר והזריעה מחדש. הרר הטיל וטו על התוכנית ובתגובה הודיע בורלוג על התפטרותו. מנהל הפרויקט כולו, אלווין סטקמן (Elvin C. Stakman), הגיע למקום ושכנע את בורלוג לחזור בו מהתפטרותו ואת הרר להסיר את התנגדותו לתוכנית. מ-1945 גודלה החיטה בשני אזורים שונים, שהמרחק ביניהם היה 1,000 ק"מ והפרשי הגובה ביניהם היו 2,600 מטר.
שוגון (ספר)
עלילה
מטרותיו של בלקת'ורן הם לצבור הון למען הכתר האנגלי ולחזור לביתו בלונדון. הוא מאמין שהדרך להשיג את מטרות אלו היא על ידי השתלטות על ה"ספינה השחורה", ספינה שיוצאת פעם בשנה עמוסה אוצרות לסין - היפנים השתמשו בפורטוגלים בתור מתווכים לסחר במשי. הפורטוגלים היו אויביהם המושבעים של הבריטים באותה תקופה בהיסטוריה והדרך להשתלטות על הספינה השחורה רצופה סכנות - עליו להשתמש בעורמה אותה למד מהיפנים כדי להשיג מטרות אלו.
המהפכה הירוקה
חיטה בעונת גידול כפולה
יתרון בלתי מתוכנן, שהושג כתוצאה מעונת הגידול הכפולה, היה אי רגישותם של הזנים הנבחרים לפוטופריודיזם - עיתוי הפריחה בהתאם לאורך היום. בדרך כלל, זני חיטה מתקשים להסתגל לתנאי סביבה חדשים בשל השינוי בשעות אור השמש במשך היממה. בורלוג סיפר על כך כעבור שנים: "יצא כי בצפון זרענו כאשר הימים התקצרו, בגובה נמוך ובטמפרטורות גבוהות. אז, אספנו את הזרעים מהצמחים היפים ביותר וזרענו אותם בדרום בעת התארכות היממה ובזמן שירדו משקעים רבים. כך הצלחנו ליצור, תוך זמן קצר יחסית, זנים שהתאימו לכל מרווח התנאים האקלימיים. דבר זה לא היה אמור להתרחש על פי הספרים". המשמעות הייתה שהפרויקט חסך לעצמו את הזמן הנדרש לפתח זנים מתאימים לכל אחד מהאזורים.
העלאת העמידות למחלות
שושלת צמחים, הנוצרים בדרך של האבקה עצמית ומקורם בצמח בודד, נקראת קו טהור (pureline). לכל הצמחים בשושלת זו, הזהים מבחינה גנוטיפית, יש בדרך כלל מספר קטן של גנים (או גן עיקרי אחד) האחראים על עמידות בפני מחלה מסוימת. אולם, פתוגנים (מחוללי מחלות) מסוגלים לייצר כל העת צורות חדשות שלהם, ולכן שדה המורכב מקו טהור עלול להיפגע בקלות. לשדה שיש בו תערובת של צמחים ממספר קווים טהורים, שנקרא multiline, יש סיכוי טוב יותר להתמודד עם הפתוגן ולמנוע את התפשטותו לכל הצמחים בשדה. שדה כזה צריך להיות מורכב מצמחים בעלי גנוטיפ שונה, אך פנוטיפ זהה. בצורה זו, לצמחים יש אותן תכונות, כגון גובה, זמני פריחה והבשלה, צבע זרעים ותכונות אגרונומיות אחרות, ולכן הם תואמים אחד לשני, ואינם גורמים לפחיתה ביבול כאשר הם מגודלים יחד באותו שדה.
שוגון (ספר)
אזכורים נוספים
שוגון הוא הראשון בכרונולוגיית סדרת ספרים שקלאוול כתב על אסיה (אך לא הראשון שכתב קלאוול בסדרה). ניתן לשמוע אזכורים נוספים לדמויות משוגון בספרי ההמשך: טאי פאן, גאי ג'ין ובית האצילים.
טלוויזיה
בשנת 1980 עלתה לשידור מיני-סדרה בשם "שוגון", אשר אורכה היה תשע שעות והיא שודרה במשך חמישה לילות. בסדרה כיכבו בין השאר ריצ'רד צ'מברלין, טושירו מיפונה, יוקו שימדה, וג'ון ריס דייוויס. בשנת 2018 הוכרז שסדרת טלוויזיה המשמשת כגרסה מחודשת למיני-סדרה תעלה לשידור ברשת השידור FX Networks, כאשר שמה הוא "שוגון".
המהפכה הירוקה
החיטה הננסית
המהפכה הירוקה החלה במקסיקו, ב-1953 רכש בורלוג זן חיטה יפנית ננסי, בשם "נורין 10", אשר פותח על ידי אורוויל פוגל והוכלא, מאוחר יותר, עם זן אמריקאי עתיר יבול. תכונת הננסיות בחיטה היא בעלת חשיבות אגרונומית. בזני החיטה הננסיים הגבעול הוא עבה ותופעת ה"רביצה" שכיחה פחות. אורך הגבעול בזן שפותח היה כ-2/3 מאורך הגבעול בזנים המסורתיים במקסיקו. כמו כן, מספר הגבעולים והשיבולים בכל צמח היה גבוה יותר בזן שפותח. על מנת להתאים את זן החיטה הננסי לתנאי האקלים, הקרקע והמחלות המקומיים, הכליא אותו בורלוג עם זני החיטה העמידים למחלות שפותחו קודם לכן.
ב-1963 מקורו של 95% מיבול החיטה במקסיקו היה משני זנים ננסיים למחצה ועמידים למחלות שפותחו על ידי צוותו של בורלוג. באותה שנה, היה יבול החיטה במקסיקו גדול פי שישה מיבול החיטה ב-1944, השנה שבה החל צוותו של בורלוג לעבוד. מקסיקו הפכה מיבואנית חיטה למדינה המספקת את צרכיה ואף מייצאת חיטה. ב-1964 הוציא הצוות ארבעה זני חיטה חדשים ומשופרים.
יצוא המהפכה להודו ופקיסטן
ב-1965 נשלח משלוח ראשון של 450 טון זרעי חיטה (200 טון יועדו להודו ו-250 טון לפקיסטן) משני זני חיטה שהצליחו במקסיקו ובניסיונות בהודו. ההצלחה הייתה מיידית. היבולים ליחידת שטח אשר נקצרו משטחי הניסיון היו הגבוהים שהושגו אי פעם בדרום אסיה. הממשלות ההודית והפקיסטנית התחייבו לרכישת כמויות ענק של זרעי חיטה. ב-1966 רכשה ממשלת הודו 18,000 טון זרעים של הזנים "לרמה רוחו 64" ו"סונורה 64", הכמות הגדולה של זרעים כלשהם שנרכשה עד אותה עת. ב-1967 רכשה פקיסטן 42,000 טון זרעים וטורקיה רכשה 21,000 טון זרעים מזני החיטה החדשים. ב-1968, בעת שיצא לאור ספרו של ארליך, כבר כינה ויליאם גוד מהסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי את עבודתו של בורלוג בשם "המהפכה הירוקה".
יבול החיטה בפקיסטן עלה בקרוב ל-60% בתוך חמש שנים. מ-4.6 מיליון טון ב-1965 ל-7.3 מיליון טון ב-1970. בשנת 1968 הגיעה פקיסטן למצב של אספקה עצמית מלאה של חיטה ובשנת 2000 הגיע יבול החיטה בפקיסטן ל-21 מיליון טון. בהודו עלו יבולי החיטה באותה תקופה ב-63%. מ-12.3 מיליון טון ב-1965 ל-20.1 מיליון טון ב-1970. ב-1974 הגיעה הודו למצב של אספקה עצמית מלאה של דגנים ובשנת 2000 הגיעו יבולי החיטה בהודו ל-76.4 מיליון טון. החל משנות השישים, הדביקו שיעורי הגידול ביבולי הדגנים, בשתי מדינות אלו, את שיעור הגידול באוכלוסייה ובכך אפשרו לתת מענה טוב יותר לבעיית הרעב.
גם במדינות נוספות בדרום אמריקה, במזרח התיכון ובאפריקה חל באותן שנים גידול חד ביבולי החיטה בעקבות השימוש בזני החיטה העמידים ובטכנולוגיות חקלאיות מתקדמות. החוקר האמריקאי, פול ואגונר, מתחנת הניסיונות החקלאית בקונטיקט חישב ומצא, כי השימוש בזני החיטה עתירי היבול והעמידים בהודו, סייע בקרוב היצע החיטה לביקוש, ובכך סייע למניעת הפיכת 400,000 קמ"ר של אדמת בור לאדמה חקלאית, שטח השווה ל-13.6% משטחה הכולל של המדינה.
עבודתו של בורלוג בזני החיטה הובילה באמצע שנות השישים גם לפיתוח זנים ננסיים ועתירי יבול באורז. הפיתוח נעשה במכון הבינלאומי למחקר אורז בחסות קרן פורד וקרן רוקפלר והניסיונות נערכו במכון למחקר אורז בחונאן שבסין. השטח שבו גודלו זני האורז החדשים גדל משטח של 0.8 קמ"ר ב-1965 לשטח של 160,000 קמ"ר ב-1970.
ביקורת
בשנים האחרונות עומדת המהפכה הירוקה בפני ביקורת הולכת וגוברת של פעילי איכות הסביבה אשר מנסים לקדם טכניקות של חקלאות בת קיימא ושל חקלאות אורגנית.
בין היתר, טוענת הבקורת כי כתוצאה מהמהפכה הירוקה, נוצרו תהליכים שיצרו בעיות קשות בקרב האיכרים הזעירים:
ליגת הקיסוס
ליגת הקיסוס (באנגלית: Ivy League - בתעתיק פונטי: אייווי ליג) היא התאחדות של "שמונה העתיקות" (באנגלית: the Ancient Eight) - שמונה אוניברסיטאות אמריקאיות פרטיות בחוף המזרחי של ארצות הברית: אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת קולומביה, דארטמות' קולג', אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת קורנל. הליגה נוסדה בשנת 1954, אך המונח היה בשימוש עוד קודם לכן, והתייחס למאפיינים המשותפים של החברות בליגה: אלו הן האוניברסיטאות היוקרתיות, הבררניות והעשירות ביותר בארצות הברית. שבע מהחברות בליגה נוסדו בתקופה הקולוניאלית של ארצות הברית, לפני מלחמת העצמאות שלה.
בוגרי ליגת הקיסוס מאיישים רבות מן המשרות המובילות בשירות המדינה האמריקאי ובמגזר הפרטי. לדוגמה, כל תשעת השופטים בבית המשפט העליון של ארצות הברית (ב-2018) הם בוגרי בתי הספר למשפטים בהרווארד (4), ייל (4) או קולומביה (1).
מאפיינים
שמונה האוניברסיטאות נמצאות דרך קבע בראש הדירוג של האוניברסיטאות בארצות הברית. הן מושכות את הסטודנטים המבטיחים ביותר ואת אנשי הסגל המובילים, שביניהם חתני פרס נובל רבים. תוכניות הלימוד לתואר ראשון כוללות מספר סטודנטים קטן יחסית (כ-4,000 בקולג' דרטמות' וכ-14,000 באוניברסיטת קורנל), והתוכניות ללימודי דוקטורט גדולות למדי (מ-1,600 בדרטמות' עד כ-15,000 באוניברסיטת קולומביה).
האוניברסיטאות זוכות במענקי מחקר גדולים מטעם המדינות השונות או מהממשל הפדרלי האמריקאי, למרות שהן מוסדות פרטיים. אוניברסיטת קורנל היא היחידה המנהלת גם יחידות אקדמיות הנתמכות ישירות על ידי המדינה. לאוניברסיטאות האלה יש גם קרן צמיתה (Endowment) גדולה (בין 2.8 מיליארד דולר לבין 35 מיליארד דולר) שניזונה מתרומות של בוגרים ואחרים.
תחרויות הספורט של נבחרות הסטודנטים הן מרכיב חשוב בחיי רוב האוניברסיטאות בארצות הברית. רוב האוניברסיטאות והמכללות מציעות מלגות ספורט לחברי הנבחרות שלהן. בניגוד להן, החברות בליגת הקיסוס נמנעות מהענקת מלגות כאלה. ב-1936 קבע האחראי על קשרי חוץ באוניברסיטת קורנל כי האוניברסיטאות בחוף המזרחי מבקשות "להקים חזית אחידה כנגד האיום על האידיאלים של ספורט חובבני", ובכך החלה הפעילות שהביאה בסופו של דבר להקמת הליגה עם התקנות האוסרות מלגות ספורט.
היסטוריה
בוגר אוניברסיטת קיימברידג' באנגליה בשם ג'ון הרווארד, שהוכשר ככומר, הקדיש בצוואתו סכום כסף להקמת קולג' חדש, שהיה לגרעין של אוניברסיטת הרווארד. עשרה בוגרים של הרווארד ייסדו את אוניברסיטת ייל. בוגרים של ייל היו בין המייסדים של אוניברסיטת פרינסטון בניו-ג'רזי, קולג' דרטמות', ואוניברסיטת קורנל.
אחד מבוגרי פרינסטון השתתף בייסוד אוניברסיטת בראון. אנשי כמורה מן הכנסייה האפיסקופלית בניו יורק חששו מן הקולג' הפרסבטריאני הצומח בפרינסטון, והקימו את "קינג'ס קולג'", שהיה בהמשך לאוניברסיטת קולומביה. לנשיאה הראשון של קולומביה נבחר בוגר ייל אחר, ד"ר סמואל ג'ונסון (1696–1772), שהיה גם איש הסגל היחיד של המוסד בשנותיו הראשונות. כאשר קיבלה אוניברסיטת קולומביה את שמה, ב-1784, היה בנו של ג'ונסון, בוגר ייל בעצמו, לנשיא. בנג'מין פרנקלין, שייסד את אוניברסיטת פנסילבניה, קיבל תואר דוקטור של כבוד מהרווארד וייל ב-1753, ומאוקספורד ב-1762.
הקבלה לאוניברסיטאות של ליגת הקיסוס הייתה באופן מסורתי כרטיס כניסה אל החברה הגבוהה בחוף המזרחי. בראשית המאה העשרים, אחרי שמהגרים יהודים מאירופה נקלטו בניו יורק וסביבתה, החל שיעורם בקרב התלמידים לעלות. ראשי המוסדות האלה - צפו בתופעה בחשש. ברבע השני של המאה נעשו ניסיונות לסנן, בחשאי, את התלמידים. כשהלחץ גבר, נשברה שיטת חבר-מביא-חבר, והמוסדות עברו לקבל תלמידים על בסיס של כישורים. 'כישלון' זה חיזק עוד יותר את שליטתם של בוגרי ליגת הקיסוס בצמרת החברה האמריקאית - במדע, בכלכלה, במשפטים ובתקשורת. למרות שקשה למצוא מספרים רשמיים, נראה שכיום (2006), מעל לרבע מן הסטודנטים בייל ובפרינסטון הם יהודים, ובאוניברסיטת פנסילבניה, שהייתה הראשונה לקבל יהודים ללא כל אפליה, אף יותר מכך.
האוניברסיטאות לא קיבלו נשים בתחילת דרכן, אך לרובן היה קולג' לנשים צמוד. שילוב מלא היה רק משנות השבעים של המאה העשרים. יוצאת דופן הייתה קורנל שמיום הקמתה ב-1865 הייתה מיועדת לגברים ונשים.
בין שנות ה-40 וה-70 של המאה 20, האוניברסיטאות צילמו את כל תלמידי ותלמידות השנה הראשונה בעירום, כביכול כדי לזהות בעיות בריאותיות.
מקור השם
הביטוי "ליגת הקיסוס" נטבע על ידי כתב הספורט סטנלי וודוורד בשנת 1937. הליגה קרויה כך על-שם צמחי הקיסוס המטפסים על הבניינים העתיקים. האדריכלות של בניינים אלה, החל מן המבנה הפנימי וכלה באבני החיפוי, נבחרו כדי להדמות לבניינים בני מאות השנים של אוקספורד וקיימברידג' שבאנגליה, שאת המסורת שלהן ביקשו החברות לשמר. כדי לשמור על אופי המבנים, גם הבניינים החדשים מתוכננים באותה המתכונת. באוניברסיטת ייל, לדוגמה, יִישנו את אבני החיפוי של בניינים מראשית המאה העשרים בחומצה, כדי שיידמו בתוך זמן קצר לבניינים המקוריים של האוניברסיטה.
היסטוריה של הפעילות הספורטיבית בליגה
הטורניר הספורטיבי הראשון בין שני מוסדות אמריקנים להשכלה גבוהה - תחרות סירות משוטים - נערך בניו המפשייר בשנת 1852, והשתתפו בו נבחרות מאוניברסיטת הרווארד ומאוניברסיטת ייל. שמונה האוניברסיטאות הקימו ליגת פוטבול לא רשמית בשנת 1900, בה שיחקו גם נבחרות האקדמיה של צבא ארצות הברית מניו יורק, האקדמיה הימית של ארצות הברית ממרילנד ואוניברסיטת ראטגרס מניו ג'רזי. בשנת 1916 נחתם הסכם עקרונות להסדרת ליגת פוטבול בין נשיאי אוניברסיטאות הרווארד, ייל ופרינסטון. בשנת 1945 חתמו נשיאי שמונה האוניברסיטאות על "הסכם קבוצת הקיסוס", שקבע אמות מידה מוסכמות להפעלת ליגת פוטבול. בשנת 1954 ההסכם הורחב לכל ענפי הספורט, ובשנת 1956 החלו התחרויות בענפים השונים. הליגה כוללת 33 ענפי ספורט, לרבות פוטבול וכדורסל.
פעילות ספורטיבית
החל משנת 1956/57 בין קבוצות של חברי הליגה מתחרות באליפות הליגה במספר ענפי ספורט:
בענף הכדורסל מובילה אוניברסיטת פרינסטון עם 27 אליפויות. לאחר כל עונה מוענק פרס לכדורסלן המצטיין של העונה. מספר כדורסלנים זכו בתואר פעמיים - קרייג רובינסון, קיט מולר, ג'רום אלן, אוגונה אוניקווה, איברהים ג'אבר וג'סטין סירס.
ההייבס
הייבס היא להקת גראז' רוק שוודית.
הלהקה הוקמה ב-1993 בפאגרסטה שבשוודיה והוציאה ב-1996 את EP הבכורה שלה,. שנה לאחר מכן, ב-1997, הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Barely Legal. ב-1998 יצא לאור EP נוסף, וב-2000 יצא אלבומם Veni Vidi Vicious, שהניב את הלהיטים "Hate to Say I Told You So" ו-"Main Offender".
חברי הלהקה נוהגים ללבוש חליפות תואמות שחורות-לבנות בהופעותיהם.
ב-17 ביוני 2014 הופיעו ההייבס בישראל, במסגרת פסטיבל רוקנרולר הראשון באצטדיון בלומפילד בתל אביב.
מור ממן
מור ממן (נולדה ב-30 ביולי 1995) היא דוגמנית ואשת עסקים ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 2014.
ביוגרפיה
לאחר התחרות שירתה בצה"ל בחיל האוויר.
מאז נכנסה לעולם העסקים, בבעלותה חברת קוסמטיקה הפועלת בכמה אזורים באמריקה ועוסקת בנדל"ן בישראל. בשנת 2019 הקימה את מותג האיפור "מור ממן קוסמטיק". בשנת 2021 הקימה את חברת הטיפוח לתינוקות ואימהות "le bébé pur".
בתחילת 2017 נפרדה מבן זוגה בשלוש השנים האחרונות, אריאל בוסקילה. כעבור תקופה החלה לצאת עם איש העסקים הצרפתי ישראל פרנק אמסלם, חוזר בתשובה בעצמו. בנובמבר של אותה שנה הזוג התארס ובינואר 2018 נישאו, וביוני של אותה שנה ילדה את בנה הבכור ובספטמבר 2021 ילדה בת. בפברואר 2022 נפרדו השניים.
חיים רוזן
חיים ברוך רוזן (Haiim B. Rosén; ד' באדר תרפ"ב, 4 במרץ 1922 – כ"ב בתשרי תש"ס, 2 באוקטובר 1999) היה פרופסור לבלשנות כללית ולבלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל לבלשנות בשנת תשל"ח (1978) וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
חיים רוזן נולד בווינה בירת אוסטריה ב-1922. עלה לארץ ישראל ב-1938, ערב מלחמת העולם השנייה. למד לימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית וקיבל תואר דוקטור בשנת 1948. המורה שהשפיע עליו יותר מכול היה יוחנן לוי. בשנים 1951–1952 שהה בצרפת לשם בתר-דוקטורט. הקים ביחד עם יעקב פולוצקי את החוג לבלשנות באוניברסיטה העברית. היה ממחברי הערכים בנושא בלשנות באנציקלופדיה העברית.
ב-1981 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1992 זכה בפרס הומבולדט. כיהן כסגן נשיא החברה הלינגוויסטית האמריקנית (LSA).