cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנדרה די
ביוגרפיה
בסרטים אלה התגבש הדימוי שלה עם בת הנעורים האמריקאית האידיאלית עם השיער בצבע בלונדי-פלטינה. בהמשך הופיעה בקומדיית הנעורים "גידג'ט" ובשני סרטים שבהם גילמה את דמותה הנאיבית של בת הכפר תמי, אותה גילמה לראשונה דבי ריינולדס. סרטים אלה זכו לפחות הצלחה.
ב-1960 השתתפה בסרט "בבוא ספטמבר" (Come September), לצד רוק הדסון וג'ינה לולובריג'ידה. בסרט זה הכירה את בובי דארין. הם התאהבו ונישאו בדצמבר 1960, והיו לזוג הצעירים הפופולרי ביותר בארצות הברית. שני סרטים שבהם כיכבו - "שיעור בנישואין" (1962) ו"דירת הפגישות" (1965), לא זכו להצלחה. נישואיהם עלו על שרטון, וב-1967 הם התגרשו. נולד להם בן אחד, דוד דארין.
הקריירה של די התרסקה במהירות. היא הייתה גרושה וכבר לא גילמה את הדמות הנאיבית שהקהל אהב. היא הופיעה במספר סרטי טלוויזיה זניחים. היא סבלה מבעיות רפואיות: אנורקסיה, דיכאון, אלכוהוליזם התמכרות לתרופות ומחלת כליות, שהביאו לבסוף למותה בגיל 63.
היא נשכחה, אבל במחזמר גריז הופיע השיר: Look at me I'm Sandra Dee, אשר לעג לתדמיתה התמימה והחזיר אותה לתודעת הדורות שלא הכירו אותה.
ב-2004 הופק סרט בשם "מעבר לים" - Beyond The Sea, בכיכובם של קווין ספייסי וקייט בוסוורת', על חייהם של די ודארין.
שלומית שוסטר
שלומית שוסטר (19 ביולי 1951, סורינאם - 15 בפברואר 2016, ירושלים) הייתה יועצת פילוסופית, דוקטור לפילוסופיה מטעם האוניברסיטה העברית, מראשוני היועצים הפילוסופיים בישראל ובעולם בכלל, מייסדת אגודת היועצים הפילוסופיים בישראל ונשיאתה.
קורות חייה
בשנת 1987 בעקבות קריאת מאמר בעיתון ניגשה להכשרה בנושא הייעוץ הפילוסופי אצל הפילוסוף ההולנדי אד הוכנדייק, מראשוני היועצים הפילוסופיים המודרניים.
בשנת 1989 פתחה בירושלים את המרכז לייעוץ פילוסופי (הראשון בישראל). המרכז נקרא "מרכז סופון", מהמילה היוונית "סופיה" שפירושה חוכמה. לפי הסברה של שוסטר, המילה "סופון" היא גם סופיה וגם צורה של פילוסופיה פרקטית, חוכמה שימושית.
בשנת 2000 הוענק לה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך לרצונה העז לסייע לאנשים, עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית מרסל דיבואה ומוריס ס. פרידמן, עסקה בתולדות חייהם של פילוסופיים מרכזיים ובשאלה כיצד ניתן להיעזר בקורות חייהם כדי לסייע לאנשים בעלי מצוקות ושאלות קיומיות.
שוסטר הייתה חברה מן המניין גם באגודות בינלאומיות לייעוץ פילוסופי. היא הוזמנה להרצות והחליפה דעות עם עמיתיה בכל העולם. היא התנגדה חריפות לרעיון הענקת 'רישיון' ליועצים פילוסופיים והפיכת הייעוץ הפילוסופי לממוסד ומוכר על ידי הרשויות. לטענתה, בכך לא מאפשרים לבני אדם לחשוב באופן חופשי ופוגעים בערך היסוד של הפילוסופיה שהוא המחשבה החופשית
עד קרוב למותה, הייתה חברת מועצת המערכת של כתבי העת: כתב העת לפסיכולוגיה רדיקלית. כתב העת הבינלאומי לפילוסופיה פרקטית וכתב העת לאמנויות התרפיה בקוריאני.
שוסטר נפטרה בירושלים ב-15 בפברואר 2016 לאחר מאבק במחלה קשה.
קלרנס
{{פירושונים|* קלרנס – המזרחי ביותר באיי שטלנד הדרומיים
ראו גם
}}
טאפר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חיפוש והצלה
חיפוש והצלה (באנגלית: Search And Rescue - SAR) הן פעולות לאיתור נעדרים ולחילוץ אנשים במצבי מצוקה מסכני חיים. תחום החיפוש והצלה כולל התמחויות מיוחדות רבות, כגון איתור וחילוץ באזורים הררים, איתור וחילוץ לכודים באתרי הרס (USAR) ומאזורים מוכי אסון טבע, איתור נעדרים באזורים אורבניים ובאזורים נידחים ( WSAR) חיפוש והצלה קרבי משדה הקרב (CSAR) חיפוש וחילוץ מעל ומתחת לגופי מים, חילוץ מכלי שיט, איתור וחילוץ מתת-הקרקע ועוד.
חיפוש והצלה בישראל
האחריות על משימות חיפוש והצלה בשטחי מדינת ישראל מוטלת במסגרת המשרד לביטחון הפנים על משטרת ישראל ועל הרשות הארצית לכיבוי והצלה. בנוסף פועלות ברחבי הארץ יחידות חילוץ אזוריות המושתתות על מתנדבים מיומנים. בעת אירוע מופעלות יחידות אלה על ידי משטרת ישראל ואנשיהם פועלים כשוטרים מתנדבים לכל דבר. באירועים מורכבים מופעלת היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
בעת חרום עוברת האחריות לפיקוד העורף.
חיפוש והצלה בינלאומי
שירותי חיפוש והצלה מוגדרים כ"ביצוע של ניטור מצוקה, תקשורת, גופי תיאום וכוחות חיפוש והצלה, כולל טיפול רפואי ראשוני וסיוע או פינוי רפואי, באמצעות משאבים ציבוריים ופרטיים, כולל מטוסים, כלי שיט ומתקנים אחרים".
אירוע קרקעי הוא באחריותה הבלעדית של המדינה בשטחה מתקיים מבצע החיפוש וההצלה. אירוע באוויר או בים, בכל מקום בעולם הוא באחריות הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) וארגון הימאות הבינלאומי (IMO).
הקבוצה בינלאומית לחיפוש והצלה (INSARAG) היא ארגון של האומות המאוחדות המונה למעלה מ-90 מדינות וארגונים. הארגון עוסק בקביעת נהלים ותיאום בינלאומי בתגובה לרעידות אדמה ואיתור וחילוץ לכודים באתרי הרס.
קני גבריאל
קני בנארד גבריאל (באנגלית: Kenny Benard Gabriel; נולד ב-3 ביולי 1989 בשארלוט שבקרוליינה הצפונית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בטורק טלקום. גובהו הוא 2.05.
גבריאל החל את קריירת המשחק שלו בכדורסל המכללות בפאריס ג'וניור קולג' בה שיחק עונה אחת ומשם עבר לשחק שלוש שנים באוניברסיטת אובורן החל משנת 2009. בעונתו האחרונה שם תרם גבריאל 11.6 נקודות ו5.7 ריבאונדים ב-27 דקות משחק. בעונתו האחרונה (2012) השתתף בתחרות ההטבעות של אליפות המכללות בכדורסל, וזכה במקום השני.
סידן גלוקונאט
סידן גלוקונאט (באנגלית: Calcium gluconate) הוא תוסף מינרלים ותרופות. הנוסחה המולקולרית C12H22CaO14, כתרופה משתמשים בו בהזרקה לווריד לטיפול בסידן נמוך בדם, אשלגן גבוה בדם ורמות רעילות של מגנזיום. תוספת סידן בדרך כלל נדרש רק כאשר אין די סידן בתזונה. ניתן להוסיף תוספת לטיפול או למניעת אוסטאופורוזיס או רככת. ניתן ליטול אותו גם דרך הפה ולא מומלץ להזרקה לשריר. במינונים רגילים השימוש נחשב בטוח בעת היריון והנקה. סידן גלוקונאט מיוצר על ידי ערבוב של חומצה גלוקונית עם סידן פחמתי או סידן הידרוקסיד. סידן גלוקונאט נכנס לשימוש רפואי בשנות העשרים. הוא מופיע ברשימת תרופות חיוניות של ארגון הבריאות העולמי, התרופות הבטוחות והיעילות ביותר הדרושות במערכת הבריאות. זמינותו של סידן גלוקונאט גבוהה.
סידן נמוך בדם
תמיסת 10% סידן גלוקונאט (הניתנת דרך הווריד) היא השיטה הנפוצה ביותר לטיפול בסידן נמוך בדם. צורה זו של סידן לא נספגת כמו סידן לקטט, והיא מכילה רק 0.93% יון סידן. לכן, במקרה של היפוקלצמיה חריפה וחמורה, ניתן לטפל בה עם סידן כלורי.
אשלגן גבוה בדם
סידן גלוקונאט משמש כחומר הגנה מונע מחלות לב בקרב אנשים עם רמות אשלגן גבוהות בדם, כאשר אלטרנטיבה אחת היא שימוש בסידן כלוריד. אלטרנטיבה זו מומלצת כאשר רמות האשלגן גבוהות (> 6.5 מ"מ/ליטר) או כאשר הא.ק.ג. מראה שינויים כתוצאה מאשלגן גבוה בדם.
מנת יתר של מגנזיום סולפט
זה משמש גם לטיפול נגד מנת יתר של מלחי אפסום, אשר ניתנת לרוב לנשים שנמצאות בהיריון והנקה על מנת למנוע התקפים. מגנזיום סולפט כבר לא ניתן לנשים בהריון שחוות צירים מוקדמים על מנת להאט או להפסיק את התכווצויותיהן (כיום משתמשים בטוקוליטיקה במקום בגלל יעילות טובה יותר ופרופילי תופעות לוואי). עודף מגנזיום סולפט עלול להוביל לרמות רעילות של מגנזיום סולפט בדם. רעילות זו, מביאה לדיכוי דרכי הנשימה וגם לאובדן רפלקסים בגידים עמוקים (היפרפלקסיה).
כוויות מחומצה הידרופלואורית
תכשירי ג'ל של סידן גלוקונאט משמשים לטיפול בכוויות שנגרמו מחומצה הידרופלואורית. הסיבה לכך היא שסידן גלוקונאט מגיב עם חומצה הידרפלואורית ליצירת סידן פלואורי בלתי מסיס ובלתי רעיל.
דום לב
על אף שנעשה שימוש בסידן תוך ורידי בדום לב, השימוש בו אינו מומלץ. מקרים של דום לב בהם עדיין מומלץ לכלול אשלגן גבוה בדם הם סידן נמוך בדם כמו שעשוי להופיע בעקבות עירוי דם ומנת יתר של חוסם תעלות סידן. יש סיכוי ששימוש כללי יכול להחמיר את התוצאות. אם משתמשים בסידן באופן יומיומי הסידן הכלורי הוא הצורה המומלצת.
תופעות לוואי
תופעות לוואי של סידן גלוקונאט כוללות בחילה, עצירות ובטן כועסת. הזרקות תוך ורידיות מהירות של סידן גלוקונאט עלולות לגרום להיפרקלצמיה, מה שעלול לגרום להפרעות קצב לב וירידה בלחץ הדם. זריקות תוך שריריות עלולות להוביל לנמק מקומי ולהיווצרות מורסה.
רכס סנגוטין
רכס סנגוטין (באנגלית: Snegotin Ridge; בבולגרית: Снеготински рид) הוא רכס מצוקים, המכוסה קרח בחלק המזרחי בצדה הצפון-מערבי של מישור לואי פיליפ בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם של צפון-מזרח חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
סידן גלוקונאט
חברה ותרבות
דווח על מחסור בסידן גלוקונאט רפואי בנובמבר 2012 ונובמבר 2015 בארצות הברית.
קישורים חיצוניים
- סרטון המראה כיצד מתן סידן עוזר לטפל בהיפרקלמיה (מצב של יתר אשלגן בדם)
רכס סנגוטין
שיא גובהו של רכס סנגוטין 1,230 מטרים מעל פני הים.
רכס סנגוטין מתנשא מעל מצר ברנספילד שמצפון לרכס סנגוטין; וכן רכס סנגוטין מתנשא מעל בקע פרלז, ומעל ראשו של קרחון מאלורד, המצוי מערבית - דרום-מערבית לרכס סנגוטין.
אורכו של רכס סנגוטין 6.5 קילומטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של רכס סנגוטין 4 קילומטרים.
אוכף הולה מקשר את רכס סנגוטין אל מישור לואי פיליפ, הממוקם מדרום לרכס סנגוטין.
מיפוי אזור הרכס
הרכס מופה לראשונה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מהמכון לגאודזיה מעשית ( Institut für Angewandte Geodäsie) מהעיר פרנקפורט על המיין, וכן על ידי סוקרים בריטיים, מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey).
איזק מאסה
איזק אברהמסזון מאסה (בהולנדית: Isaac Abrahamszoon Massa; הוטבל ב־7 באוקטובר 1586 בהארלם – נפטר ב-1643) היה סוחר תבואה הולנדי, נוסע ודיפלומט, שליח במוסקבה. הוא כתב זיכרונות הקשורים לתקופת הצרות ברוסיה בתחילת המאה ה-17, ויצר כמה מהמפות המוקדמות ביותר של מזרח אירופה וסיביר. בשל ניסיונו של מאסה והידע בקשר לנסיכות מוסקבה, הוא הוערך כבעל השפעה על המדינות ההולנדיות כמשקל נגד להשפעה האנגלית הגוברת במוסקבה בראשית המאה השבע-עשרה. קרן איזק מאסה הוקמה לכבודו בחרונינגן. מטרתה לעודד קשרים מדעיים ותרבותיים בין הפדרציה הרוסית להולנד.
קורות חיים
אייזק מאסה נולד למשפחת עשירה של סוחר משי. אביו אברהם מאסה העביר את המשפחה מלייז' להארלם לפני שנולד איזק. אבות אבותיו היו כנראה הוגנוטים צרפתים שברחו ממולדתם בראשית הרפורמציה. שם המשפחה נודע גם בשמות מאסרט, מסהרט, מה שמרמז על מקורותיהם הצרפתיים, משם מוצאם של רוב ההוגנוטים. תחת רדיפה דתית הם בדרך כלל עברו לארצות פרוטסטנטיות, כמו אנגליה וארצות צפון אירופה.
בשנת 1601 עזב מאסה את הארלם למוסקבה כדי לסייע לסחר המשפחתי. מאסה היה עד למחצית השנייה של תקופת שלטונו של בוריס גודונוב, במהלכה פרצה מלחמת אזרחים, המכונה "תקופת הצרות". הוא שרד את כיבוש מוסקבה על ידי דמיטריי הראשון ועזב את רוסיה בשנת 1609, לפני נפילתו של הצאר וסילי שויסקי.
מאסה כתב תיאור על אירועי 1601–1609, שהגיש לשלטונות ההולנדיים. מסמך זה שוחזר בדפוס במאה התשע עשרה. בשנים 1612–1613 פרסם מאסה שני מאמרים על האירועים ברוסיה והגאוגרפיה של ארץ סמוידס, בליווי מפת רוסיה, שפורסמו באלמנך שערך הסל חריץ. רשימותיו על מסעותיו השונים פורסמו בשילוב עם מפות שנערכו על ידי החוקר הנרי הודסון.
מאמרים אלה תורגמו והועתקו באופן אנונימי לשפות אירופיות, מכיוון ששמו של הכותב הוסר בהוצאה ההולנדית המוקדמת. התרגומים השלמים ביותר פורסמו ברוסית בשנת 1937 (הוצאו מחדש בשנת 1997) ובאנגלית בשנת 1982. כתיבתו של מאסה התבססה על תפיסה דתית בסיסית של עונש על חטאים בלתי ניסלחים. הוא האמין כי גודונוב, דימיטרי והאומה עצמה שילמו עבור חטאיהם כבני התמותה. (מסה האמין שגודונוב הרג את פיודור הראשון ואת הצאר דימיטרי). מקורות רוסיים רואים בו את העד המערבי הכי פחות מוטה מאותה תקופה, ומודעים היטב לדברים. (בן זמנו, ג'ייקוב דה לה גרדי, אפיין את מסה כ"כמעולה בלימוד סודותיהם של אנשים אחרים ").
לזכות מאסה מיוחסות חמש מפות שפורסמו על רוסיה ומחוזותיה. האחרונות נערכו בסביבות שנת 1633 ושתי מפות של העיר מוסקבה, כולל התיאור הסכמטי של קרב 1606 בין וסילי שויסקי לצבאותיו של איבן בולוטניקוב. אחזור מפות מקוריות של העיר יכול היה להיות מסוכן עבור מאסה עצמו וקטלני עבור מקורותיו הרוסיים. מיפוי של מאסה את חוף סיביר ייצג התקדמות בגאוגרפיה. במשך עשרות שנים זו הייתה המפה היחידה של אזור זה. לאחר מכן הועתקה על ידי ג'רארדוס מרקטור וג'ודוקוס הונדיוס, ג'אן ג'נסוניוס ווילאם בלאו.
בשנת 1614 חזר מאסה למוסקבה, הפעם בליווי אחיו, כשליח של כלל המדינות ההולנדיות להשיג הסכם סחר בלעדי הדומה לחוזה ההולנדי-עות'מאני האחרון, ולחקור את דרכי הסחר לפרס. לא רק שההולנדים רצו לרכוש דגנים אלא גם משי פרסי. באותה מידה, הם יצאו דרך ארכנגלסק. באותה עת גילה העם הרוסי עניין רב בארטילריה כמו עופרת ואבקת שרפה.
בממוצע שלושים אוניות הפליגו מדי שנה לארכנגלסק, הנמל ליד בים הלבן - במהלך שנת 1619 פרצה שרפה והרסה את העיר לחלוטין, ובכך הרסה את מלאי הסחורה של מאסה. בנוסף, עם שובו ספינה של מאסה נקלעה לסערה קשה ליד לאפלנד.
באפריל 1622 נישא לביטריקס ואן דר לין. בשנת 1623/24 נקרא מאסה על ידי הפרלמנט ההולנדי להפוך לשגריר במוסקבה. עם זאת, מינויו גרם למחלוקת ועורר התנגדות קשה. לאחר מכן עשה מאמצים מוצלחים להגביר את התעניינותו של גוסטף השני אדולף משוודיה להתחיל בסחר עם רוסיה. בעודו מטפח את מערכות היחסים בין רוסיה לשוודיה, הוא קיבל תואר אבירות על ידי המלך השוודי בשנת 1625 בשל מאמציו לטובת שוודיה. שנה לאחר מכן, בשנת 1626, הוא ניסה להשיג זכויות בלעדיות על ייצוא התבואה מחוץ לרוסיה.
מאסה קידם את הרעיון להקים קרטל סחר הדומה לחברת מוסקבה האנגלית, אך בעיות פנימיות בהולנד עיכבו את איחוד הסוחרים לשנת 1628. במהלך המסע הבא שלו, בשנת 1629, הוא נסע למוסקבה כדי לסלול את הדרך לחברו אליאס טריפ שעד אז יזם קונסורציום מסחרי. מאסה יעץ בחשאי למייקל הראשון מרוסיה ואביו של מיכאל, פילרט (הפטריארך של מוסקבה) בענייני הפנים של הרפובליקה ההולנדית. בכך ניסה לפגוע במוניטין של מתחריו ומתנגדיו האישיים.
בגלל המלחמה המתמשכת בין שוודיה לפולין לא ניתן היה לייצא תבואה דרך העיר דנציג. אחד מתנגדיו, קלנק, היה בעצמו סוחר עשיר של קוויאר, קיבל אישור מרוסיה לייצא עשרה או שנים עשר מטענים של שיפון.
בשנת 1630 מחיר התבואה נשאר גבוה במיוחד בגלל התחרות הגוברת. אלברט בורג ניסה להבטיח מונופול לעיר אמסטרדם. במקביל, מדינות כמו שוודיה ואנגליה התאמצו לעשות זאת. סוחרים רוסיים ניסו להצר את המסחר על ידי הגבלת הייבוא ​​והייצוא באופן בלעדי דרך ארכנגלסק. במשך שני העשורים הבאים שילב מאסה שירות דיפלומטי עם עסק משלו.
פורטרטים של מאסה על ידי פרנס הלס
מאסה היה נושא לכמה דיוקנאות של הצייר ההולנדי פרנס הלס, כולל דיוקן נישואין עם אשתו, משנת 1622, ודיוקן סולו שלו נשען על גבו של כיסא מתאריך 1626, דיוקן החתונה נחשב למיוחד בקומפוזיציה לתקופה. הקומפוזיציה הרומנטית, "סגנון פיקניק", הייתה אולי העיצוב האישי של מסה. מסה היה בעל בית כפרי ליד ליסה, ליד גיסו בלוק אדריאנו מרטנש.
חותם (תוכנית)
חותם היא תוכנית הכשרה וליווי בישראל למורים המגייסת אקדמאים, מכשירה אותם בהוראת מקצועות הליבה, ומשלבת אותם בבתי ספר. מטרתה היא שיפור החינוך בפריפריה, וצמצום הפערים החברתיים בישראל.
היסטוריה
תוכנית חותם נוצרה בשנת 2010 ביוזמת ארגון הג'וינט, משרד החינוך, תנועת הכל חינוך וקרן נעמי. חותם היא הגרסה הישראלית לתוכנית "Teach For All" העולמית, שנוסדה בארצות הברית בשנת 1992, ופועלת (נכון לסוף 2019) ב-52 מדינות. שלומית עמיחי, מנכ"לית משרד החינוך לשעבר, יחד עם אסף בנר, הובילו את הקמתה. בשנים הראשונות פעלה התוכנית במכללת בית ברל ובאוניברסיטת חיפה. בהמשך עברה למכללת אורנים ומכללת לוינסקי. מאז 2018 מאורגנת חותם כחברה לתועלת הציבור (חל"צ).
תהליך המיון וההכשרה
המיון לתוכנית חותם כולל שאלונים, מבדקי הערכה וראיונות.
תוכנית ההכשרה כוללת שלושה סמסטרים. ההכשרה הראשונית מתבצעת בסמסטר קיץ מרוכז, בתנאי פנימייה, במשך חמישה שבועות. שני הסמסטרים הבאים (שנת לימודים אחת) מיועדים להכשרה תוך כדי עבודה. המשתתפים מלמדים בבתי ספר ב-80 אחוזי משרה, ומקדישים יום אחד בשבוע להמשך הלימודים הפורמליים לתעודת הוראה.
למשתתפי התוכנית ניתנים ליווי ותמיכה. מערך התמיכה כולל מנטור בבית הספר, רכז הכשרה וליווי אזורי, ומורה מלווה דידקטי-דיסציפלינרי לכל מקצוע הוראה.
הישגים
במחזור הראשון של התוכנית הוכשרו 66 "חותמיסטים" מתוך 715 סטודנטים מצטיינים שנגשו למיון. למחזור השני התקבלו 110 מועמדים מתוך 1,422 פניות.
בסוף 2019 היו במערכת החינוך בישראל כ-1,100 מורים בוגרי התוכנית. רוב הבוגרים משתתפים בפעילויות ההמשך של התוכנית, ביניהן מפגשים, פורומים ואירועים חברתיים.
ינה טרז'
ינה טרז' (במקור עד 1898 בלוך, בהונגרית: Törzs Jenő; בודפשט, 23 באפריל 1887 – בודפשט, 2 בפברואר 1946) היה שחקן, סופר, במאי קולנוע יהודי-הונגרי. אשתו הייתה השחקנית היהודייה רוז'י פוראי (רוזליה פישר) ובתו אווה טרז' ציירת.
מרתון דובאי
מרתון דובאי היא ריצת מרתון המתקיימת בדובאי אחת לשנה מאז שנת 2000.
ינה טרז'
ביוגרפיה
ינה טרז' נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף אהרון בלוך וברטה בורבאלה וייס. בשנת 1898 אביו שינה את שם משפחתו לטרז'. ינה סיים את לימודיו ב"אקדמיה לאומנות הבמה" (שמה היום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע) והבשנת 1906 ועלה לבמה בתיאטרון תאליה, שם כבר מילא תפקידים מרכזיים באותה עת. בשנה שלאחר מכן הוחתם על חוזה על ידי מנהל התיאטרון ההונגרי, שם נשאר עד 1923. ב־29 ביוני 1910 נשא לאישה את רוז'ה פוראי (רוזאליה פישר) בבודפשט.
מרתון דובאי
היסטוריה
המירוץ הראשון נערך ב-14 בינואר 2000. באפריל 2007 הכריזו המארגנים כי המתרון של שנת 2008 יהיה האירוע שבו יינתנו הפרסים הגבוהים ביותר בהיסטוריה למנצחים - 250 אלף דולר למנצח ומיליון דולר לרץ שישבור את שיא העולם. הפרסים חולקו גם לגברים וגם לנשים. היילה גבריסלאסי, הרץ האתיופי, סיים את הריצה בזמן של 2:04:53 שעות, הזמן השני בטיבו בתולדות המרתון עד אז.
ינה טרז'
ביוגרפיה
הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה בתפקיד הדוכס מרייכשטדט במחזהו של המחזאי הצרתי אדמון רוסטאן, "גוזל העיט" הצלחתו המרעישה השנייה הייתה בתפקיד הראשי של המלט. מאותו הזמן שיחק בהתמדה בתפקידים דרמטיים מן השורה הראשונה. נקודה זו הובילה אותו ל"תיאטרון הרנסאנס", ול"תיאטרון מרכז העיר" ולאחר מכן לתיאטרון הקומדיה של בודפשט, אך משנת 1926 שוב חזר להיות חבר סגל בתיאטרון ההונגרי. טרז' חתם חוזים לסירוגין עם תיאטרון הקומדיה ב -1928, ואז עם התיאטרון ההונגרי בשנת 1932, שם שיחק עד לשנת 1941. בשנה זו, כבר בתוך מלחמת העולם השנייה, נאלץ לפרוש מהבמה בשל יהדותו (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). השחקן דיולה צ'ורטוש ששיחק באותה תקופה ב"תיאטרון ההונגרי", אמר לחבר שבירך אותו לאחר הצגה: "תתבייש לך לבקר בתיאטרון שבו ינה טרז' לא יכול לשחק".
מרתון דובאי
היסטוריה
המרתון של שנת 2012 היה אחד המרתונים המהירים ונרשם בו שיא כשארבעה רצים סיימו את הריצה בפחות משעתיים וחמש דקות. איילה אבשרו קבע שיא מסלול חדש -2:04:23 שעות, הזמן הרביעי בטיבו בכל הזמנים והזמן המהיר ביותר לרץ בריצת הבכורה. דינו ספיר שהגיע במקום השני (2:04:50 שעות) קבע את התוצאה השמינית בטיבה ומרקוס גנטי שסיים שלישי (2:04:54) קבע את התוצאה התשיעית בטיבה. בפעם הראשונה סיימו שלוש הרצות הראשונות את הריצה בזמן נמוך מ-2:20:00 שעות. אסלפץ' מרגיה, המנצחת במקצה הנשים, קבעה גם היא שיא מסלול - 2:19:31 שעות, הזמן השביעי בטיבו. לוסי ונגוי קאבו סיימה במקום השני שלוש מאיות אחרי המנצחת, הזמן השמיני בטיבו ומארה דיבאבה סיימה שלישית (2:19:52), הזמן ה-15 בטיבו.
ינה טרז'
ביוגרפיה
טרז' קיבל הצעה לחוזה מהתיאטרון הלאומי של בודפשט בשנת 1945, אך בשל מצבו הבריאותי המעורער לא הצליח לעלות על הבמה ונפטר שנה שלאחר מכן. הוא היה בעיקר שחקן במה, שיחק תפקידי פרוזה גדולים במשך שנים רבות עם דיולה צ'ורטוש על הבמה. הם בלטו ביחד בתפקידים כשהופיעו ביחד, צ'ורטוש קיבל לעיתים קרובות את התפקיד הנגדי של טרז'. טרז' גם גילם את התפקיד של "המאהב הכובש" באופרטה "מי שמעיז זוכה" שאת הליברית שלה כתב הסופר ומחזאי ינה רייטו שנספה בשואה. טרז' שיחק מאה וחמישים פעמים עם השחקנית הגדולה הנה הונטי, אך בשל קומתה הנמוכה הוא לא ממש הצליח על הבמה המוזיקלית. זו הייתה גם הסיבה לכך שהתיאטרון הלאומי לא חתם אתו במשך זמן רב. הרבה יותר קל היה להתאים את קומתו למסך הקולנוע, ולכן הוא הופיע בסרטים אילמים (ראינוע) הונגריים מוקדמים. בתפקידים לאחר מכן, בסרטים מדברים (קולנוע), לא רק מראהו האלגנטי ויכולתו לשחק קיבלו ביטוי, אלא גם אופיו. לא בכדי הפך לאהוב הקהל. הוא הופיע ב -26 סרטים וכ -250 תפקידי במה.
מרתון דובאי
היסטוריה
המרתון של שנת 2013, שהתקיים תחת מעטה ערפל, היה גם הוא מרוץ מהיר מאוד. לסילה דסיסה ניצח בריצה בזמן של 2:04:45, מוביל חבורה של חמישה רצים שסיימו בפחות מ-2:05:00 שעות.
ינה טרז'
ביוגרפיה
בתו הייתה הציירת אוה טרז', ובנו איוואן טרז' (איוון טורס, 1983-1916 הוא נקרא מחוץ להונגריה) היה תסריטאי ובמאי קולנוע.
ויקרס וילדביסט
הוויקרס וילדביסט (באפריקאנס: Vickers Vildebeest, גנו) היה מטוס דו-כנפי ודו-מושבי בריטי אשר שימש כמפציץ טורפדו. על אף שטיסת הבכורה בוצעה ב-1928, שירת המטוס בחיל האוויר המלכותי עד למלחמת העולם השנייה, עת פעלו הווילדביסט המבצעיים האחרונים שנותרו כנגד האימפריה היפנית בסינגפור ובג'אווה, ב-1942.
ב-1931 פותחה גרסה מוצלחת הזהה כמעט לחלוטין לווילדביסט, הווינסנט (באנגלית: Vincent), ששימשה כמפציץ קל ובתפקידי סיוע לכוחות קרקע, פעלה בעיקר במזרח התיכון ובמזרח אפריקה ונותרה בשירות מבצעי עד תחילת 1943.
וילדביסט
הוויקרס וילדביסט תוכנן בעקבות מכרז משרד האווירייה הבריטי, מס' 24/25, לבניית מפציץ טורפדו לפעולה מבסיס יבשתי, אשר יחליף את ההוקר הורסלי. אב הטיפוס של הווילדביסט, שסומן כ-Vickers Type 132 הוטס לראשונה באפריל 1928, עם מנוע כוכבי מסוג בריסטול יופיטר סימן VIII. לאחר הערכה ראשונית, נבחן הווילדביסט כחלק מרשימה מצומצמת יותר של מטוסים מתחרים שכללה את הבלאקבורן ביגל וההנדלי פייג' הארה. מכיוון שמנוע היופיטר גרם לרעידות במטוס, הותאם באב טיפוס נוסף, ה-Vicker Type 204, מנוע חדש מסוג ארמסטרונג סידלי פנתר, ולאחר בחינה נוספת, אושרה זכייתו של הווילדביסט במכרז. הבעיות במנוע נמשכו, ונפתרו רק לאחר התקנת גרסה משופרת של היופיטר, שמאוחר יותר נודעה כבריסטול פגסוס.
המטוס היה בעל שלדת מתכת מכוסה בבד, עם זוג סמוכות בין כנפיו, כנפיים אשר היו ממוקמות במדויק זו מעל זו. תא הטייס הקדמי הפתוח היה ממוקם תחת שפת הכנף המובילה העליונה, בעוד עמדת התצפיתן הייתה שקועה יותר וממוקמת בחלקו האמצעי של גוף המטוס. חימושו של המטוס כלל מקלע ויקרס בקוטר 7.7 מ"מ מקובע לירי קדימה בין להבי המדחף, ומקלע לואיס בקוטר 7.7 מ"מ הניתן להזזה בתא האחורי. ההתקן לנשיאת הטורפדו היה ממוקם תחת גוף המטוס בין שתי רגלי כן הנסע.
סדרת הייצור הראשונה הוזמנה על ידי חיל האוויר המלכותי ב-1931 עבור תשעה מטוסים, כאשר המטוס הראשון מסדרה זו טס לראשונה בספטמבר 1932. הזמנות נוספות הגיעו, כאשר בסדרת הייצור הגדולה של גרסת הווילדביסט סימן II נוסף איש צוות שלישי, ו-111 יחידות סופקו לחיל האוויר המלכותי. גרסת הווילדביסט סימן IV הציגה מנוע כוכבי חדש וחזק משמעותית מקודמו, בעל 825 כ"ס, הבריסטול פרסאוס, עם שסתום שרוול ובתוך בית מנוע ששיפר את ביצועיו האווירודינמיים של המטוס: המהירות המרבית עלתה ל-251 קמ"ש ומהירות הנסיקה ל-4.3 מטר לשנייה. לפרסאוס הייתה בעיה של התחממות-יתר, ולכן לא נעשה בו שימוש באזורים בעל אקלים טרופי, מה שהביא לייצור 18 יחידות בלבד מגרסה זו ששירתו בטייסות שבסיסן באי הבריטי.
וינסנט
ב-1931 תכננה ויקרס, כפיתוח פרטי, גרסה של הווילדביסט אשר תשמש כמטוס לסיוע לכוחות יבשה, ותחליף את הווסטלנד ואפיטי והפיירי IIIF שהיו פרוסים במזרח התיכון לתמיכה בצבא הבריטי. מבחנים מוצלחים של שיתוף פעולה אווירי-קרקעי בוצעו במזרח התיכון, סודאן ומזרח אפריקה במטוס וילדביסט סימן I מוסב בשנים 1932–1933. כתוצאה מכך נוסח מכרז מס' 16/34 על פי תכונות הווילדביסט המוסב שקיבל את השם ויקרס וינסנט. ההבדלים בין מטוסי הווינסנט לווילדביסט היו מינימליים, כאשר את הציוד לשיגור טורפדו החליף מכל דלק נוסף. לווינסנט היו שלושה אנשי צוות ומנוע מסוג בריסטול פגסוס סימן IIM3 בעל 660 כ"ס. 197 מטוסי וינסנט נבנו או הוסבו ממטוסי וילדביסט עבור חיל האוויר המלכותי שנים 1934–1936.
בריטניה
הווילדביסט נרכש בכמות גדולה יחסית על ידי חיל האוויר המלכותי החל מ-1931 ונעשה בו שימוש כמפציץ טורפדו, עת נכנס לראשונה לשירות מבצעי באוקטובר 1932 בטייסת מס' 100 והחליף את ההוקר הורסלי. ארבע טייסות קו-ראשון של מפציצי טורפדו צוידו בווילדביסט, כאשר שתי טייסות הוצבו בסינגפור (טייסת מס' 100 שהועברה מבריטניה ב-1933, וטייסת מס' 36, שהחליפה את מטוסי ההורסלי שלה ב-1935) ושתיים נוספות (22 ו-42) בבריטניה.
הווינסנט נכנס לשירות מבצעי ראשון בטייסת 84, שבסיסה בשועביה שבעיראק, בדצמבר 1934, והחל להחליף את מטוסי הטייסות לתפקידי סיוע ברחבי המזרח התיכון ואפריקה. עד 1937 צוידו בווינסנט שש טייסות, ששירתו בעיראק, עדן, קניה, סודאן ומצרים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו עדיין 101 מטוסים מסוג וילדביסט בשירות חיל האוויר המלכותי. מטוסי הווילדביסט של טייסות מס' 22 ו-42 שהוצבו באנגליה טסו במשימות של סיורים ימיים וליווי שיירות עד שהוחלפו במטוסי בריסטול בופורט ב-1940. לעומת זאת, עדיין המתינו טייסות מס' 36 ו-100 שהוצבו בסינגפור להצטיידות מחדש בבופורט כאשר פלשה יפן למלאיה בדצמבר 1941, ומטוסי הווילדביסט המיושנים שלהן נאלצו להתמודד כנגד המתקפה היפנית, כאשר ניסו לתקוף באמצעות טורפדו בפעם הראשונה וללא הצלחה סיירת יפנית מול חופי קוטה בארו (Kota Bharu) ב-8 בדצמבר.
הווילדביסט המשיכו בנסיונותיהם לתקוף את היפנים בעודם מתקדמים מצפון מלאיה לדרומה, וספגו אבדות כבידות ממטוסי קרב, במיוחד כאשר לא ניתן היה לספק להם חיפוי ממטוסי קרב ידידותיים. ב-26 בינואר 1942 נחתו היפנים באנדאו (Endau), בחופה המזרחי של מלאיה וכ-240 ק"מ מסינגפור, ותריסר וילדביסט מטיסות מס' 100 ו-36 נשלחו לתקוף את אזור הנחיתה. על אף הליווי שניתן על ידי מטוסי ברוסטר בופאלו והוקר הוריקן, אבדו חמישה מטוסים. ההתקפה חודשה בהמשך אותו היום, על ידי שמונה וילדביסט מטייסת מס' 36 ביחד עם שלושה פיירי אלבקור שהסתיימה בהפלתם של שישה וילדביסט ושני אלבקור. הווילדביסט ששרדו התמזגו לטייסת אחת, מס' 36, ופונו לג'אווה. ב-31 בינואר תקפו נחיתה יפנית בחופי רמבאנג (Rembang) וטענו להטבעת שמונה כלי שיט, אך במחיר אבדות נוספות. זוג הווילדביסט האחרונים שנותרו מטייסת מס' 36 ניסו להימלט אל בורמה ב-6 במרץ, אך אבדו מעל סומטרה. מטוסי הווילדביסט האחרונים של חיל האוויר המלכותי, שפעלו בטייסת מס' 217 מבסיסה בציילון, הוצאו משירות במהלך מרץ 1942.
מטוסי הווינסנט היו בתהליך החלפתם במטוסים חדישים יותר, כוויקרס ולסלי או הבריסטול בלנהיים, ועם פרוץ המלחמה עדיין נותרו 84 מהם בשירות. הווינסנט פעלו במשימות הפצצה כנגד האיטלקים במהלך המערכה במזרח אפריקה וסיורים ימיים מעדן, ומטוס אחד תקף את הצוללת האיטלקית גלילאו גליליי, והביא לכניעתה. מטוסי וינסנט נוספים פעלו כנגד העיראקים במלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941. אחרוני המטוסים מסוג זה ששירתו בטייסת מס' 244 בשועביה שבעיראק הוצאו מפעילות מבצעית בינואר 1943 והוחלפו בבריסטול בלנהיים. הווינסנט נותרו בשירות כמטוסי קו שני (בין השאר במשימות ריסוס כנגד פלישת הארבה לאיראן) עד 1944.
ספרד
ספרד הזמינה את הווילדביסט ב-1932, וניתן רישיון לייצור מקומי של 25 יחידות (יחד עם אב הטיפוס שנשלח מבריטניה, פעלו בספרד בסך הכל 26 מטוסי וילדביסט) עבור הצי הספרדי אשר בוצע על ידי חברת CASA, כאשר מרבית המטוסים צוידו במנוע מסוג היספאנו-סואיזה HS600, אם כי נעשה שימוש גם במנועים מסוגים אחרים. כ-20 מטוסי וילדביסט שרדו עד מלחמת האזרחים בספרד ולחמו בצד הרפובליקני כנגד הכוחות הלאומנים של פרנקו, כאשר חלקם צויד במצופים.
ניו זילנד
ב-1935 רכש חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד 12 מטוסי וילדביסט, ללא יכולת נשיאת טורפדו, למטרת סיור להגנת החופים. 27 וילדביסט נוספים נרכשו מעודפי חיל האוויר המלכותי בשנים 1940–1941 ובנוסף הוענקו במתנה כ-60 מטוסי וינסנט.
מטוסי הווילדביסט והווינסנט הניו זילנדיים שימשו גם במשימות מיפוי אווירי, מעטים שימשו לסיורים ימיים כנגד אוניות פשיטה גרמניות וצוללות יפניות (קומץ מטוסים הוצב באיי פיג'י בדצמבר 1941 במשימה זו). תפקידם העיקרי של המטוסים הניו זילנדיים בתקופת המלחמה היה כמטוסי אימון לטיסה, תותחנות ותצפית. כמחציתם הוצאו משירות עקב תאונות, והם הוחלפו על ידי הנורת' אמריקן הרווארד, החל מ-1942. המטוסים האחרונים הוצאו משירות ב-1944.
בימינו מתבצעות במוזיאון חיל האוויר של ניו זילנד עבודות לשחזור וילדביסט שמספרו NZ102, שחלקיו העיקריים אותרו במחסן גרוטאות בניו זילנד, בצירוף חלקים נוספים שהשתייכו למטוסים אחרים מדגם זה.
שירות
הווילדביסט/וינסנט שירת במדינות הבאות:
פטר חראף
פטר יאן חראף (בהולנדית: Peter Jan Graaff; 21 בינואר 1936 – 24 במרץ 2014) היה גנרל הולנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין 1988–1992.
ביוגרפיה
חראף נולד בבאנדונג שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום באינדונזיה) ב-21 בינואר 1936. ב-1952 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה, וב-1955 החל לשרת בחיל ההנדסה המלכותי. ב-1975 הוא קיבל את הפיקוד על גדוד ההנדסה ה-41. ב-1981 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל ומונה למפקד בריגדת השריון ה-11. ב-1984 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד זרוע היבשה. ב-1985 הוא מונה למפקד זרוע היבשה. ב-10 בדצמבר 1988 הוא הועבר לשמש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) ובמקביל הועלה לדרגת גנרל. הוא פרש מהצבא ב-10 במאי 1992.
המודל הנורדי
המודל הנורדי הוא כינוי המתייחס למספר מודלים חברתיים-כלכליים אשר מתקיים בארצות הנורדיות דנמרק, איסלנד, נורווגיה, שוודיה ופינלנד.
מאפיינים
המודל הנורדי הוא דגם של כלכלת שוק חופשי קפיטליסטי, אשר שמה דגש על ניהול מדיניות רווחה אוניברסלית לעומת זו המתנהלת במדינות מפותחות אחרות. מדיניות הרווחה על פי המודל הנורדי, מכוונת להגדלת האוטונומיה של היחידים, הבטחת זכויות האדם והאזרח הבסיסיות וייצוב הכלכלה. איכות החיים במדינות המודל הנורדי היא גבוהה במיוחד, יותר מאשר במדינות לא נורדיות, בהן מדינת הרווחה מצומצמת, והמגזר הציבורי קטן יותר.
1.מדיניות של הרחבת המגזר הציבורי, הרחבה זו מאפשרת שליטה ממשלתית, של רשויות מקומיות ושל קואופרטיבים על אמצעי הייצור ובכך במגזר הציבורי ניתן לגרום לכך שיהיו בו רמות שכר שוויוניות, תנאי תעסוקה טובים ושרווחי החברות הממשלתיות ילכו לצרכים חברתיים ולא למטרת עשיית רווח נוסף, כלומר סוציאליזציה של הבעלות על חלק גדול מאמצעי הייצור (למשל: בסביבות 40 אחוז מהעובדים בנורווגיה ובשוודיה מועסקים במגזר הציבורי). בנוסף לכך אחוזי ההתאגדות במדינות סקנדינביה הם גבוהים מאוד והכיסוי של ההסכמים הקיבוציים חל כמעט על כלל העובדים דבר שמאפשר רמות שכר גבוהות ושוויוניות ותנאים טובים עבור העובדים.
2.מדיניות מיסוי פרוגרסיבי המאפשרת מתן שירותים חברתיים נדיבים ואוניברסליים, כלומר עבור כלל האוכלוסייה, למשל חינוך חינם עד תואר ראשון באוניברסיטה, שירותי בריאות מסובסדים על ידי המדינה, קצבאות ודמי אבטלה ברמה גבוהה ומנגנון פנסיה ממלכתית.
3.שליטה ציבורית על רוב ההון במדינות סקנדינביה מאפשרת צבירה של הון בגופים ממשלתיים, קואופרטיביים ובאיגודים מקצועיים, למשל צבירת פנסיה בקרנות בשליטת הממשלה ובשליטת איגודי העובדים, חברות ביטוח אשר משתמשות בהון שנצבר בהן כדי להוזיל את עלויות הביטוחים.
בנוסף, זכויות השביתה במדינות המודל הנורדי הן נרחבות יותר מאשר במדינות אחרות. כך לדוגמה, רק במדינות אלו מותרת זכות שביתת החרם, שבמסגרתה בנוסף על שביתת עובדים רגילה, עובדים מאוגדים אחרים מסרבים לתת שירות או לשתף פעולה עם עסק שמסרב לחתום על הסכם קיבוצי עם איגודי העובדים או שמפר הסכם זה (משמעות שביתת החרם היא שחשמלאים ושיפוצניקים יסרבו לתקן תקלות, עובדי זבל יסרבו לפנות את הפחים, נהגים יסרבו לשנע סחורה, פקידים בבנק יסרבו לתת שירות וכדומה). מכיוון שבמדינות המודל הנורדי מרבית העובדים מאוגדים, שביתה זו מאוד יעילה, ומהווה למעשה מכת מוות לעסק שעליו מוכרזת שביתה שכזו. משום כך מרבית העובדים במגזר הפרטי במדינות המודל הנורדי מכוסים בהסכמים קיבוציים. על מנת לממן את הרווחה הנרחבת במדינות הסקנדינביות, הוחל בהן המודל הקפיטליסטי המקדם שוק חופשי.
למרות מאפיינים אלו, המודל הנורדי אינו מודל אחד ויחיד, אלא מאפיין כללי של הארצות הנורדיות. כל אחת מארצות אלו בעלת כלכלה ייחודית ומודלים כלכליים משל עצמה, אשר לעיתים שונים משמעותית מאלו של שכנותיה.
השמיים נמדדים במיל
השמיים נמדדים במיל (ברוסית: «Небо измеряется милями») הוא סרט דרמה ביוגרפי רוסי של הבמאי קונסטנטין בוסלוב, על מיכאיל מיל - חלוץ תעופה סובייטי. הסרט עוסק בעיקר בשנות היצירה שלו, בשנות ה-20 עד שנות ה-70, בהן מיל בנה את מיטב המסוקים ומסוקי הקרב של ברית המועצות, חרף התנכלויות וסבל רב שעבר עד שזכה לתהילה. הסרט הופק במימון תאגיד מסוקי רוסיה, חברת רוסטכנולוגיות ומשרד התעשייה והסחר של רוסיה. קונסטנטין בוסלוב ביים סרט נוסף על ממציא נשק סובייטי, קלשניקוב אודות מיכאיל קלשניקוב, שזכה להצלחה יחסית.
הסרט הופץ באופן מוגבל ב-19 בדצמבר 2019 וב-30 בדצמבר רוסיה-1 הודיעה כי הסרט ישודר בגרסה מורחבת כמיני סדרה בת ארבעה פרקים החל מ-19 בינואר 2020.
עלילה
הוא יצר את מסוק המיל מי-8, המסוק המסיבי ביותר בעולם. הוא יצר את מסוק התובלה החזק ביותר בעולם - מיל מי-12. את המצאותיו העריצו איגור סיקורסקי ועבור תעשיית המסוקים הרוסית, שם משפחתו הוא משמעותי כמו קורוליוב לאסטרונאוטיקה. חייו וגורלו של מעצב המסוקים הסובייטי המצטיין, יוצר מסוקי מי, מיכאיל לאונטייביץ' מיל. כיום ברור לכולם שמסוקים הם מכשירים הכרחיים. אבל זה לא תמיד היה המצב ועד אמצע המאה הקודמת, רבים בברית המועצות לא הבינו מדוע בכלל היה צורך במנגנונים המוזרים האלה. דרכו הקשה של מעצב המטוסים המבריק, שנאלץ להתגבר במשך עשרות שנים על חוסר האמון של האנשים ברעיונותיו ושזור באופן הדוק בתולדות חייו.
מיל מילדותו אהב את השמיים ולאורך חייו הקשים הלך בעקבות החלום. בעודו בבית החולים, לאחר בדיקה לא מוצלחת של המסוק הגדול ביותר בעולם, מסכם מילס את מה שעשה עד כה: מהצעדים הביישניים הראשונים של הממציא הצעיר ועד להפיכתו למייסד הנדסת המסוקים הסובייטים, ששינתה לנצח את התעופה העולמית. מאחורי התהילה עומדות תהפוכות הגורל, המאבק על האושר המשפחתי והטרגדיה האישית שעבר. אבל סיפור המעצב לא נגמר - הוא יצטרך ליצור מסוק נוסף שיהווה עדות לדורות הבאים.
הפקה
צילומי הסרט נערכו באוקטובר 2018 במחוז רוסטוב, ברוסטוב על הדון ובנובוצ'רקסק.
אמנדה הולדן
אמנדה לואיז הולדן (באנגלית: Amanda Louise Holden; נולדה ב-16 בפברואר 1971) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית וזמרת אנגלייה. היא מוכרת בעיקר כשופטת בתוכנית הטלוויזיה "Britain's Got Talent" מאז 2007.
בשנים 2006 עד 2008 שיחקה הולדן בתפקיד שרה טרווניון בסדרת הדרמה "לב פראי". בתיאטרון הופיעה בתפקיד הראשי במחזמר "מילי המודרנית" עליו הייתה מועמדת לפרס לורנס אוליבייה. היא הנחתה תוכניות טלוויזיה שונות בהן ב-2012 את תוכנית הכישרונות "סופרסטאר" של ITV, ב-2014 ו-2015 את התוכנית "This Morning" ועוד ב-2015 את התוכנית "Give a Pet a Home".
ביוגרפיה
הולדן נולדה בפורטסמות'. בילדותה בילתה זמן רב בעיירה בישופ וולטהאם, ובגיל תשע הצטרפה ללהקת התיאטרון המקומית "Little Theatre Company". היא למדה בבית הספר סוואנמור. בגיל 16 עברה לגור בבורנמות', ואחר כך למדה בבית הספר למשחק "Mountview Theatre School" בווד גרין שבצפון לונדון.
טלוויזיה
הופעת הבכורה של הולדן בטלוויזיה הייתה בשנת 1991 בשעשועון "בליינד דייט". מ-2006 עד 2008 שיחקה בתפקיד שרה טרווניאן בשלוש עונות של הסדרה "לב פראי" לצדו של סטיבן טומפקינסון.
תפקידים נוספים של הולדן בטלוויזיה היו בשלוש עונות של הסדרה "נשקיני קייט" עם קרוליין קוונטין וכריס לנגהאם, שלוש עונות של הסדרה "The Grimleys" של רשת ITV, בתוכנית "Celeb" עם הארי אנפילד, בסדרת הדרמה "לבבות ועצמות" לצדו של דמיאן לואיס, בפרק "The Problem at Gallowes Gate" בסדרה "ג'ונתן קריק", ובפרק ספיישל ליום הקופסאות של הסדרה "מיס מארפל" בכיכובה של ג'רלדין מקיואן ובהשתתפותו של ג'ון האנה. עוד כיכבה לצדם של ביל ניי וטום קורטני בדרמה הקומית של ג'ק רוזנטל "תודיע כשאתה מוכן, מר מק'גיל".
הולדן ידועה בעיקר מהיותה שופטת בתוכנית הכישרונות "Britain's Got Talent", שאליה הצטרפה ב-2007, לצדם של סיימון קאוול, דייוויד ואליאמס ואלישה דיקסון.
עוד הופיעה הולדן בסדרות טלוויזיה שונות כמו "Smack the Pony", אופרת הסבון "איסטאנדרס", "קצוות מפוצלים" והסדרה הקומית "Celeb".
ב-2009 שיחקה הולדן בתפקיד ליז, מנהלת הקרקס, בסיטקום "Big Top" של ה-BBC. באפריל 2009 הוצע להולדן להשתתף כמגישה אורחת בתוכנית "The Early Show" של רשת CBS האמריקאית. היא הופיעה בתוכנית ב-1 ביוני 2009 לצדם של המנחים הקבועים הארי סמית ומגי רודריגז. מאז היא הכתבת הבריטית של התוכנית.
מ-2009 החלפיה הולדן את טס דיילי והייתה שותפה להנחיה של טקס חלוקת הפרסים "A Night of Heroes: The Sun Military Awards" יחד עם פיליפ סקופילד עד לשנת 2014. בינואר 2010 הגישה תוכנית משלה בשם "Amanda Holden's Fantasy Lives" בה ניסתה לעבוד במשרות חלומיות כמו שחקנית במופעים בפריז ועוזרת לקוסם בלאס וגאס.
ב-2010 הגישה הולדן את התוכנית "The Door" יחד עם כריס טראנט. ב-2011 הייתה הקריינית בסרט הדוקומנטרי "The Nation's Favourite Bee Gees Song" ברשת ITV. ב-6 ביולי 2012 החליפה את לוריין קלי והנחתה את התוכנית "לוריין".
ב-2012 הנחתה הולדן את תוכנית הכישרונות "סופרסטאר" ב-ITV. ב-24 במרץ 2014 הגישה פרק בסדרה "Dispatches" של ערוץ 4.
מ-22 בספטמבר עד 18 בדצמבר 2014 הגישה הולדן את התוכנית "This Morning" לצדו של פיליפ סקופילד. בינואר ובפברואר 2015 השתתפה בצילומי המבחנים לתוכנית "Britain's Got Talent". היא חזרה במרץ 2015 והמשיכה להגיש את התוכנית עד ל-17 ביולי אותה שנה.
הולדן הגישה סדרה בת שישה חלקים של ITV בשם "Give a Pet a Home" למען מציאת בית לאימוץ חיות מחמד יחד עם ארגון RSPCA. הסדרה שודרה באפריל ובמאי 2015.
נחל ארבל
נחל ארבל (בערבית: ואדי אל-חמאם) הוא נחל בגליל התחתון הנשפך לכנרת. אורכו כ־12 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 24 קמ"ר. בעבר היה הנחל איתן וניזון ממי מעיינותיו לאורך כל השנה. כיום נשאבים מי המעיינות לשימוש יישובי הסביבה וכמות המים הזורמים לאפיק הנחל נמוכה.
אמנדה הולדן
תיאטרון
בתיאטרון הופיעה הולדן במספר מחזות זמר. ב-2004 הייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על הופעתה בהפקה של הווסט אנד למחזמר "מילי המודרנית".
נחל ארבל
שם הנחל
הנחל נקרא ארבל על שם הר ארבל והיישוב העתיק ארבל הסמוכים לנחל. בערבית הוא נקרא "ואדי אל-חמאם" שפירושו "נחל היונים", על שם יוני הסלע המקננות בקטע התחתי של הנחל
אמנדה הולדן
תיאטרון
הולדן שיחקה בתפקיד הנסיכה פיונה בהפקה המקורית של הווסט אנד של המחזמר "שרק" שהוצג לראשונה ב-6 במאי 2011. החל מ-14 ביוני 2011 הוצג המחזמר בתיאטרון דרורי ליין. היא כיכבה לצדם של נייג'ל לינדזי, ריצ'רד בלקווד ונייג'ל הרמן. על תפקיד זה זכתה הולדן בפרס בחירת הקהל של Whatsonstage.com בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
נחל ארבל
תוואי הנחל
מוצא הנחל סמוך לחורבת עמודים בבקעת בית נטופה. משם ממשיך הנחל בכיוון צפון מזרח בערוץ פתוח ורדוד, בקרקעיתו של עמק קירטון רך מתקופת הסנון, ועובר בין הר נמרה (מדרום) להר קוץ (מצפון). לאחר כ־3 ק"מ, ליד חורבת אסעד, פונה הנחל לדרום-מזרח ונובע בו מעיין קטן – עין אסעד. אחרי 1.5 ק"מ הוא אוסף אליו את נחל אזנית. כעבור 1.5 ק"מ נוספים מתנקזים אליו נחל מזגה ונחל נמרים סמוך לחורבת מזגה – שרידי יישוב מן התקופה הרומית-ביזנטית ולעין מזגה, שמימיו נקווים לבור אגירה (באר מזגה). בור זה משמש להשקיית מקנה וחלקות חקלאיות קטנות. כקילומטר מזרחה משם פונה הנחל בחדות דרומה. בנקודת תפנית זו נובע עין ניתאי, בעבר - מקור המים החשוב של הנחל. כיום מימיו נתפסים על ידי מתקן שאיבה ורק מעט עודפים ניגרים אל ערוץ הנחל. משם מתחתר הנחל בתוך סלעי גיר קשים מתקופת האאוקן, נתיבו נהיה צר ומשני עבריו מצוקי גיר זקופים: מצוקי הר ניתאי (מצפון) ומצוקי הר ארבל (מדרום). הנחל עובר מצפון לשרידי היישוב היהודי ארבל, נוטה צפונה אל עבר עין ארבל וח'רבת ואדי חמאם ונפגש עם יובלו נחל סביונה מדרום לכפר ואדי אל-חמאם. אז יוצא הנחל מבין המצוקים אל דרום בקעת גינוסר, יורד אל הכנרת ונשפך אליה בין חוף מגדל לבין חוף רסטל.
אמנדה הולדן
קולנוע
ב-1996 שיחקה הולדן בתפקיד פמלה בסרט "יחסים אינטימיים". ב-1999 שיחקה בתפקיד מוכרת בחנות נעליים בסרט "יחסים וירטואליים". היא הופיעה ללא קרדיט בסרט "צ'אנס אחרון" מ-2013. ב-2014 דיבבה את הכלבה סאלי בסרט "Pudsey the Dog: The Movie".
נחל ארבל
בעלי חיים
בעבר היו בנחל ארבל מינים רבים של בעלי חיים, כפי שתיאר החוקר האנגלי הנרי בייקר טריסטראם את ביקורו בנחל בשנת 1864 בספרו החי והצומח של ארץ ישראל:.
אמנדה הולדן
עבודות נוספות
ביולי 2009 החלה לכתוב טור רכילות לעיתון ניוז אוף דה וורלד.
מ-2010 עד 2014 הופיעה הולדן בפרסומות טלוויזיה לרשת הסופרמרקטים טסקו. מ-2012 היא מופיעה בפרסומות ליוגורט דל שומן של דנונה.
נחל ארבל
בעלי חיים
כיום, מגוון בעלי החיים בנחל הצטמצם, וחלקם ונכחדו משם. היום נמצאים שם יונקים כגון שועל, תן ודלק, עדרים של שפני סלעים, צבאים וחזירי בר. בצוקים מקננים עופות דורסים כגון בז מצוי, בז אדום ועקב עיטי. מקננים בנחל גם סיס הגליל וכמובן, יונת הסלע, על שמה נקרא הנחל בערבית "נחל היונים". בחורף מגיעות לנחל ציפורי השיר כותלי וסתרי צוקים. עד לא מזמן קיננו באזור נשרים ורחמים.
צמחייה
לאורך הקטעים הלחים שבערוץ הנחל גדלים צמחי מים כגון הרדוף הנחלים, פטל קדוש ועצי ערבה מחודדת ובגדות צומחים שיזף מצוי ולבנה רפואי. במדרונות נחל ארבל הצמחייה דלילה בשל סלעי הגיר האאוקניים הבונים את העמק והקרקע העשירה בחרסית שעליהם, וגדלה שם חברת צומח ערבתית שבולטים בה שיחי שיזף השיח וביניהם צמחייה עשבונית מפותחת.
בחורף ובאביב פורחים באזור עץ השקד, יקינתון מזרחי, רקפת מצויה, עירית גדולה, חלבלוב מגובשש, נרקיסים, כרכומים, כלניות, תורמוסים, צבעונים וגאופיטים נוספים.
אמנדה הולדן
עבודות נוספות
באוקטובר 2013 פרסמה הולדן את האוטוביוגרפיה שלה בשם "No Holding Back" שהפך לרב-מכר של הסאנדיי טיימס.
חיים אישיים
ביוני 1995 התחתנה הולדן עם הקומיקאי לס דניס. הם נפרדו זמנית בשנת 2000 כשנודע שלהולדן יש מערכת יחסים עם השחקן ניל מוריסי. בני הזוג התגרשו ב-2003.
ב-20 בינואר 2006 ילדה הולדן את בתה הבכורה. ב-10 בדצמבר 2008 התחתנה עם כריס יוז, אבי בתה, בבאבינגטון האוס שבסאמרסט. ב-23 בינואר 2012 ילדה את בתם השנייה.
ג'ייק טאפר
ג'ייקוב פול "ג'ייק" טאפר (באנגלית: Jacob Paul "Jake" Tapper; נולד ב-12 במרץ 1969) הוא עיתונאי, מגיש חדשות וסופר אמריקאי-יהודי. משמש ככתב הראשי של רשת CNN בוושינגטון.
קורות חיים
טאפר נולד בניו יורק לאב יהודי ולאם שהתגיירה. למד בבית ספר יהודי בפנסילבניה וב-1991 סיים תואר ראשון בהצטיינות בקולג' דרטמות'. לאחר לימודיו שימש מזכיר לענייני תקשורת של חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מרג'ורי מרגוליס ולאחר מכן במשרד יחסי ציבור.
את קריירת העיתונאות שלו החל ככתב בוושינגטון סיטי פייפר וכתבותיו התפרסמו גם בניו יורקר, הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס ובויקלי סטנדרד. הוא צייר קריקטורות ואיורים ורצועת קומיקס פרי יצירתו התפרסמה בעיתון Roll Call בשנים 1994 עד 2003. בשנים 1999 עד 2002 שימש כתב לענייני ממשל של אתר החדשות Salon.
ב-2003 החל לעבוד ברשת ABC. שימש מגיש בתוכנית הבוקר This Week. בנובמבר 2008 מונה לכתב הבכיר של הרשת בבית הלבן. במהלך שנותיו בתפקיד זכה שלוש פעמים בפרס הכתב המצטיין מטעם תא כתבי הבית הלבן. הוא היה שותף לצוות החדשות שזכה בפרס אמי על כיסוי טקס השבעתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, כמו כן זכה בפרס על שם אדוארד מורו על כיסוי המבצע לחיסולו של אוסאמה בן לאדן.
בינואר 2013 עבר לרשת CNN, הוא מונה לכתב הראשי לענייני ממשל והחל להגיש תוכנית משלו בשם "The Lead with Jake Tapper".
בספטמבר 2015 הנחה, לצד דנה באש, את העימות הרפובליקני השני לקראת המועמדות לבחירות לנשיאות, שנערך בספרייה הנשיאותית על שם רונלד רייגן בסימי ואלי שבקליפורניה. היה זה המשדר הנצפה ביותר בתולדות CNN בו צפו בממוצע 22.9 מיליון צופים.
הוא מחברם של שלושה ספרים:
טאפר נשוי ואב לבן ובת.
F4F ויילדקט
גראמן F4F ויילדקט היה מטוס קרב אמריקני שהמריא מנושאות מטוסים, והיה בשימוש הצי האמריקני והצי המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. המטוס, שבריטים השתמשו בו לראשונה באירופה, היה מטוס הקרב היעיל ביותר של הצי האמריקני ושל חיל הנחתים האמריקני במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בשנים 1941 ו-1942, אף על פי שיריבו, מטוס הקרב היפני A6M זירו, עלה עליו במהירות, ביכולת תמרון ובטווח טיסה. אך קשיחות מבנית וטקטיקות קרב הביאו ליחס הפלות גבוה בקרב הויילדקט. הלקחים שנלמדו מהשימוש בויילדקט יושמו בבניית F-6F הלקט, שהיה מהיר וחזק מקודמו. עם זאת, גראמן המשיכו לייצר מטוסי ויילדקט עד לסוף המלחמה.
הצי המלכותי הבריטי
הבריטים היו הראשונים שרכשו מטוסי ויילדקט (שנקראו בצי הבריטי מרטלט (Martlet)), והפעילו אותם לראשונה ביום חג המולד 1940. המרטלט המריאו מבסיס יבשתי כדי ליירט מפציץ גרמני מדגם יונקרס Ju 88 שטס מעל בסיס הצי בסקפה פלו. בספטמבר 1941 הצטרפו שישה מרטלט לנושאת המטוסים הקלה אה"מ "אודסיטי" (HMS Audacity) לליווי שיירות באוקיינוס האטלנטי, והפילו מספר מפציצי פוקה-וולף Fw 200 גרמנים.
ההתקפה האווירית האחרונה בה השתתפו הויילדקט באירופה נערכה ב-5 במאי 1945, כנגד בסיס צוללות בנורווגיה.
הצי האמריקני וחיל הנחתים
למרות נחיתותו לעומת יריבו היפני, ה-A6M זירו, הצליחו מטוסי הוויילדקט להחזיק מעמד בזכות המיגון הכבד ומכלי הדלק האטומים שלהם, שאיפשרו למטוס להמשיך לטוס גם לאחר שספג נזק רב. בנוסף, טייסים רבים נעזרו במכשיר הביות שהותקן על המטוס כדי לשוב לנושאות המטוסים שלהם בתנאי מזג אוויר קשים.
מטוסי ויילדקט של הצי ושל חיל הנחתים לקחו חלק בכל הקרבות החשובים של הצי האמריקני בשנה הראשונה של המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, כמו קרב ים האלמוגים וקרב מידוויי, במאי וביוני 1942, בהתאמה. רק בשנת 1943 החלו להגיע מטוסי קרב שהתעלו על הזירו, כגון F-6F הלקט ו-F4U קורסייר, והחלו לתפוס את מקומו של הוויילדקט. לפיכך, כבר בראשית 1943 הפסיקה גראמן את ייצור ה-F4F, אך ג'נרל מוטורס המשיכה לספק אותו לצי ולחיל הנחתים, תוך שהיא עורכת בו מספר שינויים שהתאימו אותו לשירות בנושאות מטוסים מלוות.
בסך הכל נבנו 7,860 מטוסי F4F ויילדקט. מטוסים אלה השמידו 1,327 מטוסי אויב, במחיר של 191 ויילדקט, והשיגו יחס הפלה של 6.9:1.
שירות
הוויילדקט היה בשרות המדינות הבאות:
יהדות אירופה במאה ה-19
במאה ה-19 עברו על העם היהודי באירופה שני תהליכים מקבילים עיקריים: השתלבות והגירה. יהודים, במיוחד ממזרח אירופה, החלו להגר למערב היבשת ולאמריקה. אחרים, בעיקר במערב אירופה קיבלו זכויות רשמיות מהמדינה והתחילו להשתלב בתעשייה, במסחר ומלאכה. חלקם אף התבוללו וניתקו את הקשר עם היהדות. יציאת היהודים מההסתגרות שאפיינה אותם נתקלה בגל חדש של אנטישמיות ושנאת ישראל.
אמנציפציה
בעקבות המהפכה התעשייתית ומגמות העיור, יהודים רבים עברו מן הכפר (השטעטל) לגור בעיר ובכך גברה התערותם באוכלוסייה הנוצרית המקומית. המהפכה הצרפתית שהדגישה סיסמאות של שוויון, חירות ואחווה היוותה זרז לקידום הליכי אמנציפציה ליהודים שהקנו להם באזורים רבים, בעיקר במערב אירופה, זכויות מלאות, אזרחיות, חברתיות ומדיניות, שהם לא נהנו מהם קודם לכן. השתלבות היהודים יצרה שיפור משמעותי במעמדם הכלכלי והחברתי, אך האנטישמיות והאפליה כלפי היהודים לא נעלמה והדת עדיין היוותה "מכשול" לקבלת משרות מסוימות ורכישת נכסים. בשל כך רבים החליטו להתבולל במטרה לקבל "כרטיס כניסה" לחברה האירופאית, לזכות במשרה ממשלתית או אקדמית וליטול חלק פעיל בחיי הציבור והפוליטיקה הממלכתית. בנג'מין דיזראלי (1881–1804), לדוגמה, שהיה ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1874-1868, נולד למשפחה יהודית אמידה ומשכילה, וכשמלאו לו 13 המיר אביו את דתו לנצרות. מאז קיבל הנער בנימין, לצד החינוך הרגיל, גם חינוך נוצרי אדוק. למרות שהמיר את דתו, לא הפסיק ד'יזראלי להתגאות במוצאו היהודי ואף תמך מאוד בזכויות היהודים גם בבריטניה וגם בארצות אחרות.
האמנציפציה הביאה רבים לאמץ את השיח בלשון האירופאית המקומית במקום יידיש, אימוץ לבוש מערבי, וכניסה למקצועות חדשים שלא היו פתוחים בעבר בפני יהודים- הן בשל ביטול המונופולין של גילדות בעלי המלאכה, שמנעו מהיהודים כניסה אליהן ועיסוק בתחומן, והן בשל הקפיטליזם. חלק ניכר מיהודי מרכז ומערב אירופה פנו לעיסוק ב"מקצועות חופשיים"כגון רופאים, עורכי דין, עיתונאים, מורים, סוחרים ובנקאים- תחום שבו בלטו במיוחד אנשי עסקים יהודים, כגון משפחת רוטשילד, משה מונטיפיורי, גרשון בלייכרדר ועוד. גם באקדמיה, שעד אז הייתה סגורה ברובה בפני יהודים, חל גידול משמעותי במספרם, ובהמשך בהשפעתם על המחקר המדעי העולמי. בתחום הצבאי הייתה השפעתם של היהודים נמוכה יותר ומעטים הצליחו להשתלב בצבא ולהגיע לדרגות בכירות. דוגמה לכך היה אלפרד דרייפוס, שהגיע לדרגת קצין בכיר בצבא הצרפתי. בפוליטיקה גם החלה מעורבות רבה יותר של יהודים. באיטליה – נודע לואיג'י לוצאטי, שהיה ראש הממשלה. בצרפת- בנוסף לצירים יהודים, שימש מיכאל גודשו כשר האוצר היהודי הראשון בממשלה צרפתית לפני מהפכת 1848, ואדולף כרמיה שימש כשר המשפטים ופעל גם למען היהודים.
האמנציפציה בארצות אירופה
הפרלמנט הצרפתי אישר את רעיון השוויון של הדת היהודית אל הדת הנוצרית הקתולית, וכך נכתב בחוקת 1848 כי כל התושבים חופשיים לבחור את דתם. בסוף המאה ה–19, היהודים בצרפת היוו פחות ממחצית האחוז: כ- 150 אלף יהודים מתוך כ-40 מיליון צרפתים. אולם בעקבות החופש והשוויון שניתנו להם, הצליח חלק מהם להגיע לעמדות בכירות במוסדות השלטון והמנהל הציבורי.
בהולנד ובלגיה התקבלה האמנסיפציה במהרה והיהודים זכו לשוויון אזרחי ודתי. לעומת צרפת, הולנד ובלגיה, בהן נטמעו היהודים בחברה הכללית במהירות יחסית, באנגליה היה תהליך השוויון הדרגתי, והחוקים המפלים בוטלו אט אט.
בשנת 1866, נתקבלה ההחלטה בפרלמנט הגרמני על איסור האפליה הדתית. יהודים יכלו מעתה להשתלב בפוליטיקה, בחינוך ובחברה ביתר קלות וכמעט ללא הגבלות. באיטליה ניתן שוויון חוקי ליהודים בשנת 1870. בשנת 1874 קיבלה שווייץ על עצמה את עיקרון השוויון, וההגבלות על היהודים הוסרו.
מזרח אירופה
יצחק בר לוינזון, אבי ההשכלה היהודית ברוסיה היה בין אלה שהטיפו לידיעת לשון המדינה ועיסוק במלאכות יצרניות, בכדי להשתלב במדינה ולא למשוך את טינת הסביבה. המשכילים רצו להאמין, שעל ידי השתלבותם בחברה ותרומתם לה – השנאה כלפיהם תלך ותעלם, אך אכזבתם הייתה קשה. במדינות מזרח אירופה היה הציבור היהודי נתון בטבעת חנק של גזרות, גרושים ותקנות מגבילות שהונחתו עליו מראש הפירמידה - משלטון הצאר.
מרבית יהודי רוסיה חיו בערים. באזורים כפריים נאסר על היהודים לעסוק בחקלאות, ולכן הם פנו למסחר זעיר ולתעשייה (נפחים, נגרים, בנאים, סנדלרים, עובדי טקסטיל, דפוס ונייר). כאשר חדרה המהפכה התעשייתית לתחומי רוסיה, השתלבו יהודים רבים במקצועות החדשים והפכו לפועלי חרושת.
השכלה ושינויים בחברה הדתית
במאה ה-19 גם התעצמה תנועת ההשכלה היהודית ששורשיה במאה ה-18. ההשכלה כיוונה ליעד כפול: מחד שימור היהודים כקבוצה מובדלת בעלת זכויות משלה, יחד עם פעולה לתחייה והתחדשות תרבותית ורוחנית ויצירת ספרות ועיתונות בעברית, שהתנועה הייתה אחראית לתחייתה כלשון ספרותית לצורכי חולין; ומאידך השתלבות מיטבית שלהם במדינותיהם, תוך הקניית השפה, התרבות והערכים של הסביבה. התנועה קידמה רעיונות של רציונליזם, ליברליזם, חופש המחשבה וביקורתיות, ובתוכה עצמה התקיים מנעד רחב בין מתונים שביקשו שמרנות ופשרנות מרביות לקיצונים ששאפו לתמורה מן השורש. היא נתפשת על פי רוב כענף היהודי של מגמת הנאורות הכללית. ההשכלה בתחום המושב התפתחה בראשיתה בשני מרכזים: וילנה, בה הייתה אליטה רבנית גדולה שהיוותה לה מצע נח ושמשכיליה התאפיינו בשמרנות ואף באדיקות ממש; ואודסה, עיר תוססת בה התיישבו סוחרים גליציאנים שהביאו עמם את הנופך המשכילי של מולדתם.
מגמה נוספת שחלה היא השינויים בתוך החברה הדתית- המסורתית. לצד תהליכי ההתבוללות והחילון, גם חל פילוג בתוך היהדות הדתית עצמה בין היהודים האורתודוקסים המחזיקים בדעה שעל היהדות לשמר את דמותה המסורתית והדבקות בהלכה, לבין זרמים ליברליים ובראשם התנועה הרפורמית והקונסרבטיבית שאף שהתנגדו להתבוללות, עודדו שינויים בפולחן הדתי היהודי והתאמתו לרוח המודרניזם. גם בקרב היהודים האורתודוקסים, החלו להיווצר קווי שבר בין אלו שדגלו בהתבדלות מוחלטת ואי קבלת המודרנה, ברוח הביטוי שתבע החת"ם סופר "חדש אסור מן התורה", לבין הנאו אורתודקסיה, שמובילה, הרש"ר הירש דגל בשילוב בין תורה ומודרנה, תוך שמירת ההלכה. לקראת סוף המאה ה-19 התבטאה מחלוקת זו גם ביחס לתנועה הציונית. מחד, מרבית היהדות החרדית שהתנגדה לציונות, ומנגד הציונות הדתית שתמכה בעליה לארץ ישראל ובהקמת מדינה יהודית.
ההגירה היהודית
ההגירה היהודית מארצות מזרח אירופה בעיקר השיגה שתי מטרות ראשיות - לברוח מהרדיפות האנטישמיות האלימות והפוליטיות (לגבי יהודי רוסיה במיוחד),ולשפר את המצב הכלכלי הקשה- מטרה זו הייתה משותפת לרוב המהגרים לארצות הברית, אך היה חמור יותר אצלם בגלל גידול האוכלוסייה היהודית המהיר.
הזעזוע שעבר על יהודי רוסיה עם "הסופות בנגב", שורת הפוגרומים של 1881, הביא לתגובה דומה בקרב רוב המשכילים, שהתאכזבו משאיפותיהם. הם וקהל היעד שלהם פנו לחלופות אחרות: הזדהות מלאה עם היסודות הפרוגרסיביים בחברה הרוסית (בין סוציאליסטים ובין ליברלים), הגירה לארצות הברית, רומנטיזציה של השכבות העממיות והיידיש או 'חיבת ציון', שקראה לעלייה לארץ ישראל.
ההגירה היהודית פנתה ל-3 כיוונים עיקריים: מערב אירופה, ארצות הברית ואמריקה (מלבד ארצות הברית- מדינות כמו קנדה וארגנטינה). מלבד הכיוונים העיקריים הללו פנו היהודים לכל מקום בעולם, אולם 3 מדינות ראויות לציון מיוחד בשל היקף ההגירה הרחב -אוסטרליה, דרום אפריקה וישראל.