cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיפוי עצמות
מיפוי עצמות היא בדיקת הדמיה שבה נעשה שימוש בחומר סימון רדיואקטיבי כדי לאבחן סוגים שונים של מחלות עצם. חומר הסימון נקלט במיוחד באזורים שבהם יש פעילות רבה של פירוק עצם או של בניית עצם. ההדמיה מאפשרת להראות תהליכים שונים בעצמות ובפרקי הגוף, כמו שברים, בעיות באספקת הדם, דלקות מפרקים ואף גידולים סרטניים. לרוב, מטופלים מופנים למיפוי עצמות במקרה של כאבים בלתי מוסברים בעצמות - כאבים שעשויים לרמז על שבר, על דלקת, על זיהום או על גידול בעצם שלא ניתן לאבחן בעזרת צילום רנטגן רגיל.
הרופא עשוי להפנות למיפוי עצמות במקרה של כאבים בלתי מוסברים בעצמות - כאבים שעשויים לרמז על שבר, על דלקת, על זיהום או על גידול בעצם שלא ניתן לאבחן בעזרת צילום רנטגן רגיל.
מיפוי עצמות מסייע לאבחון של המצבים הבאים:
• גידולי עצם שפירים או ממאירים.
• הימצאות גרורות בעצמות. גרורות הן מוקדי סרטן בעצמות שמקורם בגידול שהתחיל במקום אחר בגוף.
• שבר שלא רואים בצילום רנטגן פשוט (השכיחים ביותר הם שברים בירך, שברי מאמץ ברגליים או שברים בחוליות).
• זיהום בעצם (אוסטאומיאליטיס).
• כאב בלתי מוסבר בעצמות.
• מחלות מטבוליות שפוגעות בהרכב העצם ובמבנה שלה.
שיטת המיפוי
החומר הרדיואקטיבי המוחדר לווריד נקרא והוא מכיל מתילן די פוספט (MDP). זמן מחצית החיים של הוא כשש שעות, והפליטה של קרינת גמא שלו עומדת על 140 קילואלקטרון-וולט (KeV) ונראית בקלות, בעוד שאין לחומר דעיכת בטא מסוכנת. זורם בדם ושוקע ברקמות בהתאם לריכוז הסידן שנמצא בהם, כך, שהשקיעה המשמעותית מתקיימת ברקמת העצם. בנוסף, ישקע באזורים בהם יש מגע משמעותי עם הנוזל החוץ תאי וזרם הדם, כך שעיקר השקיעה של החומר בעצם תהיה באזור הגדילה בקצוות העצמות הארוכות (מטאפיזיס). במקומות בהם יש גידול, דלקת או בניה מחדש של העצם, יהיה ריכוז סידן גבוהה לצד חשיפה גבוהה יותר של באזור לדם, דבר שיגרום לשקיעת גבוהה יותר במקום. ניתן לבצע את ההדמיה עם חומרים ראדיואקטיבים נוספים, שדרך פעולתם דומה.
יכולת ההדמיה מתבססת על קליטת גלי גמא. גלי גמא הן גלים אלקטרומגנטיים קצרים מאוד שנפלטים במהלך פירוק גרעין האטום. החומר הוא חומר רדיואקטיבי, כלומר הוא נוטה להתפרק ותוך כדי הפירוק נפלטות קרני גמא. כיוון שזמן מחצית החיים של עומד על כ-6 שעות, לאחר כשעתיים-שלוש יהיה פירוק משמעותי של החומר בתוך הגוף ויהיה ניתן לסרוק את הגוף ולמפות את אזורי השקיעה של החומר. הסריקה מתבצעת עם מצלמת גמא, מצלמה בעלת חיישן אשר קולט ורושם את קרני הגמא.
טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים
טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים המכונה PET (positron emission tomography) היא שיטת הדמיה המבוססת על מיפוי חומר רדיואקטיבי שונה המוזרק לגוף. החומר הוא 18F, נגזרת רדיואקטיבית של פלואור. השיטה מתאימה יותר לגילוי גרורות התחלתיות בעצמות.
טומוגרפיית פליטת פוטון בודד
טומוגרפיית פליטת פוטון בודד המכונה SPECT (ראשי תיבות של Single Photon Emission Tomography) היא שיטת מיפוי טומוגרפית מתקדמת. הבדקה מתבססת על סריקת הקרינה הנפלטת מהחומר הראדיוקטיבי שהוזרק לגוף, אך מספקת תמונות של חתכי רוחב מפורטים של האיבר הנסרק (בדומה לחתכי הרוחב המתקבלים בסריקת CT). חתכי רוחב אלו נאספים ומעובדים בעזרת תוכנת מחשב לתמונה תלת־ממדית המשקפת באופן מדויק את האזור שצולם.
SPECT היא תוספת חשובה לבדיקת מיפוי עצמות המאפשרת להבחין באופן מדויק יותר במיקום הפתולוגיה. טכנולוגיה זאת מאפשרת לבחון באופן יסודי ודקדקני יותר מבנים כמו עמוד השדרה, הירכיים, הברכיים ומפרק הלסת. חריגות ובעיות שנזהה גם במיפוי עצמות שגרתי יזוהו לעיתים קרובות באופן משכנע ומדויק יותר על ידי SPECT .SPECT עשוי אף לאתר חריגות שלד שאינן ניכרות במבט מישורי, עם זאת, למיפוי עצמות רגיל (מישורי) יש רזולוציה גבוהה יותר. מסיבה זו SPECT משלימה, אך אינה מחליפה מיפי עצמות מישורי. בכל מצב רפואי יש להעריך ולבחון את הבדיקה הטובה והמתאימה ביותר לטובת האבחון.
בארבעת הימים שלפני מיפוי העצמות אסור ליטול תרופות המכילות ביסמוט (מרכיב פעיל בחלק מהתרופות שמשמשות להקלה על כאבי בטן).
לנשים מיניקות מומלץ לא להניק במשך יומיים לאחר הבדיקה, אלא לשאוב את החלב ולהשליך אותו.
אליפות אירופה בכדורסל 1967
אליפות אירופה בכדורסל 1967 הידועה גם בשם יורובאסקט 1967 היא האליפות ה-15 שנערכה על ידי פיב"א אירופה.
מיפוי עצמות
מהלך הבדיקה
המטופל מגיע למקום הבדיקה, שם מוזרק לווריד החומר הרדיואקטיבי. לרוב, הסריקה תתבצע לאחר כשעתיים, לאחר שהחומר עבר במחזור הדם ושקע בעצמות. הסריקה תתבצע באמצעות מצלמת גמא, שאינה פולטת קרינה, ועוברת לאורך הגוף ומצלמת את פיזור החומר. שיטה זו תדגים בעיקר אזורים בהם יש פעילות גבוהה של אוסטאובלאסטים (תאים בוני עצם). כאשר רוצים מידע אבחוני נוסף יבצעו מספר סריקות בזמנים שונים מזמן הזרקת החומר לווריד. באזורים בהם יש חידוש של רקמת עצם (בעקבות דלקת, שבר, גידול וכו'...) תהיה עליה ברמת הקרינה הנפלטת, בשל שקיעה מוגברת של החומר ברקמה. כמות החומר המוחדרת לגוף היא קטנה מאוד והדעה הרווחת היא שלא נגרם סיכון בריאותי כל עוד הבדיקה אינה נעשית באופן תדיר ושוטף.
אליפות אירופה בכדורסל 1967
הטורניר נערך בהלסינקי (בית א' ומשחקי הגמר) ובטמפרה (בית ב') שבפינלנד.
מיפוי עצמות
מהלך הבדיקה
אם את בהריון או מיניקה, מומלץ - במידת האפשר - לדחות את הבדיקה כדי לא לחשוף את תינוקך לקרינה.
אליפות אירופה בכדורסל 1967
באליפות זו זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר, בפעם התשיעית בתולדותיה והשישית ברציפות.
מיפוי עצמות
מהלך הבדיקה
בדיקת מיפוי עצמות כרוכה בחשיפה לקרינה מייננת. כמות הקרינה בחומר הסימון היא קטנה מאוד ונעלמת לחלוטין בתוך כיומיים.
אליפות אירופה בכדורסל 1967
שיטת המשחקים
8 קבוצות העפילו ישירות למשחקי האליפות. 8 קבוצות נוספות (בלגיה, ישראל, צרפת, ספרד, גרמניה המזרחית, צ'כוסלובקיה, הולנד והונגריה העפילו משלב המוקדם. 16 הנבחרות הוגרלו לשני בתים בני 8 נבחרות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי הגמר.
סגל הנבחרת
מאמן - שמעון שלח
פרדריק בראון
פרדריק בראון (באנגלית: Fredric Brown; 29 באוקטובר 1906 – 11 במרץ 1972) היה סופר מדע בדיוני ומתח ומסתורין אמריקאי, אשר ספרים וסיפורים רבים פרי עטו זכו לעיבודים לקולנוע ולטלוויזיה. ספר המתח הראשון שכתב ב-1946, The Fabulous Clipjoint זכה ב-1948 בפרס אדגר.
חייו
בראון נולד בסינסינטי, ב-1906, בנם היחיד של קרל לואיס בראון, עיתונאי ואמה אמיליה (לבית גראהם). אמו מתה בהיותו בן 14 ושנה אחריה מת גם אביו. הוא עבר לאפוטרופסותו של דודו, הפסיק ללמוד בצורה מסודרת ועבד בשורת מקצועות זמניים ומקריים. בשעות הערב למד בקולג', אף כי לא סיים ולא קיבל תואר. ב-1929 נישא לראשונה, להלן רות, ועבר למילווקי, שם עבד כמגיה עבור עיתון מקומי. מנישואין אלה נולדו לו שני בנים.
החל מ-1936 היה בראון בעל טור ב-The American Printer ומשנת 1937 החל לכתוב סיפורים קצרים באופן מקצועי, אך רק בשנת 1945 זכה לפרסום שאיפשר לו להתפרנס מכתיבה. הוא לא גויס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, למרות שהתנדב לכך, וזאת עקב מחלותיו השונות (אסתמה ועוד). בשנים שלאחר המלחמה הוא חי במקסיקו ולאחר מכן במקומות שונים בקליפורניה ובטוסון, אריזונה.
בראון התגרש ב-1947 ושנה לאחר מכן נישא שוב לאליזבת (לבית שרליה), לה נשאר נשוי עד מותו ב-1972, בן 66 בלבד. הסיפור האחרון שלו נכתב ב-1965, יחד עם מחבר שותף - Eine Kleine Nachtmusik.
כרבים מסופרי סוגת הספרות הזולה בזמן בו כתב, הוא מעולם לא נהנה מיציבות כלכלית, ולעיתים פרסם בקצב מוגבר רק על מנת לשלם את חשבונותיו. יש המייחסים לעובדה זו את הרמה הלא אחידה המופגנת בסיפוריו. בראון היה גם שתיין כבד, דבר שהשפיע לעיתים על כמות ואיכות כתיבתו. עם זאת ניכר בו כי היה אדם משכיל וקורא רב תחומי, שתחומי העניין אותם הפגין היו מעבר לאלו שהשתקפו ביצירות סופרי סגות הספרות הזולה האחרים בתקופתו. נראה כי היה בעל ידע ועניין בנגינה בחליל, במשחק השחמט והפוקר וביצירותיו של לואיס קרול.
כתיבתו
בראון ידוע במיוחד בשל השימוש שעשה בהומור ושליטתו בז'אנר "הסיפור הקצרצר" - סיפורים שאורכם בין עמוד לשלושה עמודים, המשתמשים לרוב באמצעי עלילה מתוחכמים ובעלי סוף מפתיע. ההומור וראיית העולם הפוסט מודרנית במידת מה, נמצאים גם בספריו הארוכים.
בראון טען כי הוא כתב ספרי מסתורין לפרנסתו ומדע בדיוני להנאתו. רבים מסיפורי המדע הבדיוני שכתב היו קצרים מאלף או אפילו מחמש מאות מילים. סיפורים אלו היו חביבים ביותר על עורכי מגזינים. פרט להיותם סיפורים מצוינים המותירים רושם על הקורא, הם גם היו שימושיים ביותר לסתימת "חורים" בפורמט של המגזין.
נובלת המדע הבדיוני הקלאסית שכתב, "הרפתקה בחלל" ("What Mad Universe") (1949), היא פארודיה אוהדת על מוסכמות ספרות המדע הבדיוני הזולה בזמנו. כפארודיה טובה, הנובלה היא בעת ובעונה אחת ביקורת על הסוגה בה נכתבה, ודוגמה עילאית לכתיבה בסוגה זו. ייתכן שספר זה השפיע על פיליפ ק. דיק כאשר עסק לאחר מכן בנושאים של מציאויות חלופיות אישיות. "בני מאדים, לכו הביתה" ("Martians, Go Home") (1955) הוא פארסה מבדחת על האיוולת האנושית כפי שהיא נראית דרך עיניהם של מיליארד בני מאדים המגיעים לכדור הארץ שלא על מנת לכבוש אותו, אלא על מנת לשגע את תושביו. נובלה רצינית יותר, שיש בה גם מן התחזית שהתגשמה היא "האורות בשמים הם כוכבים" ("The Lights in the Sky Are Stars") (1952), סיפורו של אסטרונאוט זקן, המנסה להקים מחדש את תוכנית החלל לאחר שהקונגרס האמריקאי הפסיק לממנה.
סיפורי המתח והמסתורין של בראון מצטיינים אף הם ברמה גבוהה מעל למקובל בכתיבת "ספרות זולה" בזמנו. ספריו של בראון נהגו לרמוז על איום של כוח על-טבעי, בטרם הגיעו להסבר הטבעי בסופם. נובלת המסתורין הראשונה שלו, "The Fabulous Clipjoint", זיכתה אותו בפרס אדגר ליצירת המסתורין הראשונה המצטיינת. בעקבותיה החל בראון לכתוב סדרת ספרי מסתורין בכיכובם של "אד ואמברוז האנטר", המתארים את חניכתו של אדם צעיר על ידי דודו המבוגר, בלש פרטי לשעבר.
בין הידועים בספרי המסתורין שלו נמנים: "Night of the Jabberwock", "The Screaming Mimi" (שעובד בשנת 1958 לסרט קולנוע בכיכובה של אניטה אקברג), "The Far Cry", "Here Comes a Candle" ו-"The Lenient Beast". ספרים אלו ערכו ניסיונות עלילתיים וספרותיים כגון שילוב קטעי תסכית רדיו, משדר חדשות או מאמר מהעיתון בעלילה, הבאת נקודות ראות שונות המוגשות בגוף ראשון, בין היתר מנקודת ראותו של רוצח סדרתי בעל אובססיה לדת. כן עסקו הספרים בנושאים שנויים במחלוקת כיחסים הגזעיים בין האוכלוסייה ההיספנית והאוכלוסייה הלבנה בניו מקסיקו.
סיפוריו פורסמו בחוברות שונות, באנתולוגיות ובמגזינים שונים. בשנת 1984, כעשור לאחר מותו, הוציא בית ההוצאה "דניס מקמילן" סדרה של 19 ספרים תחת הכותרת "Fredric Brown in the Detective Pulps" (פרדריק בראון בסיפורי הספרות הזולה), בהם אוגדו כל סיפורי הבלש והמסתורין שלו, מספר סיפורי מדע בדיוני שלא נאספו באנתולוגיות קודמות, מעט שירה, נובלות שלא פורסמו ויצירות נוספות.
עיבוד לקולנוע ולטלוויזיה
ספרים וסיפורים קצרים רבים של בראון זכו לעיבודים שונים, לקולנוע ולטלוויזיה. בין השאר:
ועוד.
השפעתו
בראון היה במידה רבה "סופר של סופרים" שנהנה מהערכה של עמיתיו הסופרים יותר מאשר מפופולריות בציבור הרחב. הסיפור הקצר "זירה" ("Arena") שכתב, נבחר על ידי איגוד סופרי המדע הבדיוני של אמריקה כאחד מ-20 הסיפורים הקצרים הטובים ביותר שנכתבו לפני 1965. סיפוריו זכו לשבחים מאת סופרים ידועים כסופר המדע הבדיוני פיליפ ק. דיק, סופר המתח מיקי ספיליין ואף איין ראנד. בראון הוא אחד משלושת האנשים להם הקדיש רוברט היינליין את ספרו הקלאסי "גר בארץ נכריה".
בראון והקורא העברי
ספרי המתח של בראון טרם תורגמו לעברית, ויצירתו בתחום המתח לא חדרה לתודעת הקורא העברי. עם זאת, בתחום המדע הבדיוני נהנה בראון מקהל קוראים נאמן בעברית. ספרו של בראון "הרפתקה בחלל" תורגם לעברית בסוף שנות ה-50 על ידי חלוץ המדע הבדיוני העברי עמוס גפן, ויצא בהוצאת "מצפן". כן הופיעו סיפוריו במגזין המדע הבדיוני "קוסמוס - סיפורי מדע דמיוני" קצר הימים, שיצא לאור בסוף שנות ה-50.
סיפוריו הקצרים של בראון שבו וזכו לפופולריות אצל הקורא העברי בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, כאשר הופיעו באופן קבוע כמעט, בכל חוברת של המגזין פנטסיה 2000. קובץ מסיפוריו בשם "הפרדוקס האבוד" תורגם לעברית על ידי אלי טנא ויצא לאור בשנת 1981 בהוצאת זמורה, ביתן, מודן.
כן הופיעו סיפורים קצרים שכתב במספר אנתולוגיות של סיפורי מדע בדיוני שיצאו בארץ. הסיפור "זירה" הופיע באנתולוגיה "מודל ראשון" שערך ותרגם עודד פלד, ויצאה לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1981, וכן באנתולוגיה "מבחר הספרות הבדיונית" בעריכת רוברט סילברברג שתרגם עמנואל לוטם ויצאה לאור באותה שנה בהוצאת "עם עובד"; "הזירה" הופיע גם באנתולוגיה "כוכב הקופים" שתרגם מוטי לבון, ושיצאה לאור בהוצאת "ספרות יפה" בשנת 2013.
סיפורו הקצר "פרופסור ג'ונס" (הנקרא באנגלית "The End" או "Nightmare in Time") זכה למספר תרגומים לעברית. בתחילה הופיע במגזין "פנטסיה 2000" בשנת 1982 בשם "סיוט בזמן" בתרגום אהרון האופטמן. לאחר מכן הופיע במדור הספרות של ידיעות אחרונות, בתרגום עדי צמח, ששימר בתרגומו קטע פלינדרומי לפי מילים (ששמו הפלינדרומי לפי אותיות הוא "עגיל זמן; מזל יגע"). ב-2001 תורגם הסיפור לעברית על ידי עמנואל לוטם, והוא מופיע בספר "סימטריה נוראה" מאת מרטין גולוביצקי שיצא לאור באותה שנה.
מריט סטיינברכן
ביוגרפיה
סטיינברכן נולדה וגדלה באוסטסטלינוורף.
סגנית אלופת עולם במשחי שליחים
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכתה בשתי מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראנומי קרומווידג'ויו, מוד ון דר מיר ופמקה המסקרק בתוצאה של 3:33.67 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.88 שניות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:31.48 דקות ולפני ארצות הברית (3:34.61 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי לארח ששחתה בשלב המוקדמות.
מקום רביעי באולימפיאדה במשחה שליחות
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מוד ון דר מיר, מאיקה דה וורד וראנומי קרומווידג'ויו בתוצאה של 3:31.10 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.17 שניות, אחרי ארצות הברית (3:28.82 דקות) ואיטליה (3:30.28 דקות).
2021
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני 2022 היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם קירה טוסנט, ארנו קמינחה ונילס קורסטניה בתוצאה של 3:41.54 דקות, כשחיינית רבעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.55 שניות, אחרי ארצות הברית (3:38.79 דקות) ואוסטרליה (3:41.34 דקות).
אלופת אירופה, כוכבת האליפות
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בואוגטס אותה שנה היא זכתה ב-7 מדליות, 4 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.24 שניות, לפני שרלוט בונה מצרפת (53.62 שניות) ופריה אנדרסון מהממלכה המאוחדת (53.63 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.36 דקות, לפני פריה אנדרסון (1:56.52 דקות) ואיזבל מארי גוזה מגרמניה (1:57.09 דקות), במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.14 דקות, אחרי אנסטסיה גורבנקו מישראל (2:10.92 דקות) ולפני שרה פרנצ'סקי מאיטליה (2:11.38 דקות). מדליות ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וב-4x100 מטר מעורב.
אלופת עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה ב-15 בדצמבר זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 57.53 שניות, לפני בריל קסטלדלו מצרפת (57.63 שניות) ולואיז הנסון משוודיה (57.68 שניות). מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי של 51.25 שניות, אחרי אמה מקיאן מאוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 50.77 שניות ושיבון הוהי מהונג קונג (50.87 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:52.28 דקות, אחרי שיבון הוהי (1:51.65 דקות) ורבקה סמית' מקנדה (1:52.24 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x50 מטר חופשי ביחד עם קנזו סימונס, תום דה בור ומאיקה דה וורד בתוצאה של 1:28.53 דקות, אחרי צרפת שקבעה שיא עולם חדש של 1:27.33 דקות ואוסטרליה (1:28.03 דקות), כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 23.43 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.94 דקות.
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.71 שניות, אחרי מולי אוקלהן מאוסטרליה (52.16 שניות) ושיבון הוהי (52.49 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:55.51 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.89 דקוצ, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:09.30 דקות ועלתה שלישית למשחה הגמר ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחם משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.81 דקות, כשחיינית רביעית היא שחתה "בזינוק שליחות" תוצאה של 52.09 שניות, פעמיים במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.41 דקות, כשחיינית רביעית היא שחתה "בזינוק שליחות" תוצאה של 51.84 שניות, התוצאה השנייה בטיבה במשחה זה, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.93 דקות, כשחיינית רביעית היא שחתה "בזינוק שליחות" תוצאה של 1:55.47 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.09 דקות, כשחיינית רביעית היא שחתה "בזינוק שליחות" תוצאה של 51.96 שניות.
המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, שבה עוצבה אנציקלופדיה בריטניקה מחדש, הופיעה ב-1974. תהליך יצירתה החל בשנת 1960, והשתתפו בו 300 עורכים, 200 יועצים, ולמעלה מ-4,000 כותבי ערכים. במהדורה זו עברה הבריטניקה שינוי רדיקלי, שבמסגרתו פוצלה לשלושה חלקים:
בשנת 1985 עברה המהדורה החמש-עשרה ארגון מחדש, ששינה את תכולתה ואת מספר כרכיה:
שנים אחדות נמנעו עורכיה מהפיכתה לזמינה באינטרנט, אולם עקב התחרות הגוברת מצדן של אנציקלופדיות אחרות, ובפרט אנקרטה, הושק שירות אנציקלופדי מקוון בתשלום של אנציקלופדיה בריטניקה ולו מאות אלפי מנויים.
הפרופדיה
הפרופדיה (Propædia) בת הכרך היחיד היא הראשון מבין שלושת חלקי המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה. הפרופדיה תוכננה כסידור לפי נושאים של ערכי הבריטניקה, המשלים לסדר האלפביתי של שני החלקים האחרים.
הפרופדיה והמיקרופדיה תוכננו להחליף את מפתח העניינים של המהדורה הארבע עשרה של הבריטניקה; אולם, לאחר שספגה ביקורת רבה על מהלך זה, החזירה מערכת הבריטניקה את מפתח-העניינים האלפביתי בשני כרכים שיצאו לאור בשנת 1985. ליבת הפרופדיה היא "תרשים הידע" שלה, השואף לספק מסגרת לוגית לכל הידע האנושי; בנוסף, יש בה מספר נספחים המפרטים את שמות חברי הצוות, היועצים והכותבים של כל שלושת חלקי הבריטניקה.
תרשים כל הידע האנושי
בדומה לבריטניקה עצמה, מטרות תרשים הידע נחלקות לשלוש: אפיסטמולוגית, חינוכית וסידורית. בתחום האפיסטמולוגי, מטרת התרשים היא לספק סיווג שיטתי והיררכי לכל הידע האנושי, מקבילה בת המאה העשרים ל"שרשרת הגדולה של הקיום" והתרשים של פרנסיס בייקון ב-Instauratio magna.
בתחום החינוכי, הפרופדיה פורשת תוכנית לימודים לכל דיסציפלינה גדולה, מעין "מפת דרכים" לתלמיד המעוניין ללמוד תחום מסוים בשלמותו. לבסוף, הפרופדיה מתפקדת כתוכן עניינים מורחב בעבור המיקרופדיה והמאקרופדיה; לדברי מתכננה, מורטימר ג'. אדלר, כל ערכי הבריטניקה הותוו על בסיס "תרשים הידע".
ה"תרשים" כולל עשרה חלקים, ולכל אחד מהם מסה פותחת. עשרת מחברי המסות היו גם האחראים לפיתוח התרשים, איש איש בתחום התמחותו, תוך התייעצות ושיתוף פעולה עם כמה מלומדים אחרים; בסיכומו של דבר, שמונים ושבעה אנשים (בהם אישה אחת בלבד) היו מעורבים בפיתוח "תרשים הידע" (ראו הטבלה שלהלן).
טבלה: עשרת חלקי "תרשים הידע האנושי"
כל אחד מהחלקים מחולק ל-2-7 חטיבות, המחולקות בתורן ל-2-11 מחלקות. מחלקות אלה יוצרות את הקטגוריות הבסיסיות של הידע בתרשים, ולכל אחת מהן ניתן קוד מספרי בן שלוש ספרות, המסמל את מיקומה בהיררכיה של התרשים. למשל, המחלקה "טכנולוגיה צבאית" קיבלה את הקוד "736" שמשמעו שהיא המחלקה השישית בחטיבה השלישית ("תחומים טכנולוגיים עיקריים") בחלק השביעי ("טכנולוגיה").
לוכסן מופיע כאשר הקוד של החלק, החטיבה או המחלקה הוו בן יותר מספרה אחת; לדוגמה, המחלקה "היסטוריה ופילוסופיה של הלוגיקה" נושאת את הקוד "10/11" המציין כי היא המחלקה הראשונה בחטיבה הראשונה ("לוגיקה") בחלק העשירי ("ענפי הידע").
אנציקלופדיות אחרות סיפקו תרשימי ידע דומים. במבוא לאנציקלופדיה הגדולה המפורסמת (שיצאה לאור בין השנים 1751 ו-1766), דני דידרו הציג מפת-דרכים של הידע שרווח בתקופתו. תחת ההשראה של דוגמה זו, במכתב מ-15 בנובמבר 1812, דוגאלד סטיוארט הציע לארצ'יבלד קונסטבל, הבעלים והמוציא לאור של הבריטניקה, שהתוֹסף למהדורתה החמישית ייפתח בסדרה של דיסרטציות שיסדרו ויארגנו את הידע האנושי.
דוגמה מאוחרת יותר היא ויקיפדיה, העושה שימוש במערכת של קטגוריות כדי להציג את רשת הקשרים ההדדיים בין ערכיה; על אף הדמיון לפרופדיה בייעודה ותמציתיותה, רשת הקטגוריות הוויקיפדית איננה היררכית לגמרי. כמו כן, בוויקיפדיה יש פורטלים, שכל אחד מהם מיועד לספק לקהל הקוראים סקירה של תחום ידע מסוים.
ה"תרשים" היה הפרויקט האישי של מורטימר ג'. אדלר, העבודה עליו ארכה שמונה שנים, והוא יצא לאור שלושים ושתיים שנים לאחר סיום העבודה על פרויקט דומה של אדלר, הסינטופיקון, שניסה לספק סקירה על יחסי-הגומלין בין "הרעיונות המופלאים" מסדרת "הספרים המופלאים" שלה היה אחראי (גם את סדרת "הספרים המופלאים" הוציאה לאור חברת אנציקלופדיה בריטניקה.) אדלר מדגיש בספרו, "ספר-הדרכה ללמידה: לחיים של מרדף אחר החכמה", שאין לראות בעשר הקטגוריות היררכיה כי אם מעגליות:
המיקרופדיה
המיקרופדיה (Micropædia) היא החלק השני של האנציקלופדיה בריטניקה. השם "מיקרופדיה" הוא חידוש לשוני שהגה מורטימר ג'. אדלר כהלחם של המילים "קטן" ו"הוראה" ביוונית עתיקה; אפשר שהתרגום הטוב ביותר של המונח הוא "שיעורים קצרים".
למעט חריגות נדירות (פחות מ-3% מהערכים), 65,000 הערכים שמונה המיקרופדיה אינם כוללים מקורות ואינם חתומים. ייעודה של המיקרופדיה הוא בעיקר בדיקת עובדות מהירה ומדריך ל-700 הערכים הארוכים יותר של המאקרופדיה, שמחבריהם מזוהים והם כוללים רשימה ביבליוגרפית.
המאקרופדיה
המאקרופדיה (Macropædia) בת שבעה-עשר הכרכים היא החלק השלישי של האנציקלופדיה בריטניקה. השם מאקרופדיה הוא חידוש לשוני שטבע מורטימר ג'. אדלר כהלחם של המילים "גדול" ו"הוראה" ביוונית עתיקה, שתרגומו הטוב ביותר יהיה אולי "הוראה מלאה". תרגום שכזה יתאם לכוונתו המקורית של ד"ר אדלר לכך שהמאקרופדיה תשרת סטודנטים המעוניינים ללמוד תחום כלשהו לעומקו; לשם השוואה, הערכים הקצרים של המיקרופדיה נוצרו בעבור בדיקת-עובדות מהירה.
המאקרופדיה, על תשעה-עשר כרכיה ו-4,207 ערכיה הושקה בשנת 1974, יחד עם המהדורה החמש עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה. בשנת 1985, במסגרת תהליך הארגון מחדש הגדול של המהדורה החמש-עשרה, ערכים אלה אוחדו ורוכזו לשבעה-עשר כרכים שמנו 700 ערכים בקירוב, ונעו באורכם מ-2 עמודים ועד ל-310 עמודים. כך למשל, הערך הארוך ביותר, זה על ארצות הברית, נוצר כתוצאה מאיחודם של 50 ערכי מדינותיה. לרוב, ערכי המאקרופדיה חתומים וכוללים רשימה ביבליוגרפית, בניגוד לכ-65,000 הערכים במיקרופדיה שאינם כוללים שם ורשימת מקורות בצד כל אחד מהם. אולם, חלק מערכי המאקרופדיה נכתבו על ידי צוות העורכים של הבריטניקה; ערכים מערכתיים שכאלה חתומים במילית ".Ed".
מאז הארגון מחדש של 1985, עברה המאקרופדיה שינויים תכופים. ערכים חדשים נוספו, בעוד שערכים מיושנים פוצלו, אוחדו לתוך ערכים חדשים, קוצרו מאוד, או אף נעלמו כליל. כך למשל, הערך "דבקים" ארך שבעה עמודים בגרסה משנת 1989 של המאקרופדיה, אך קוצץ לעמוד אחד בלבד בתוך ערך אחר בגרסת שנת 1991.
ג'ורג'טאון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תחרות מדענים ומפתחים צעירים
תחרות מדענים צעירים היא תחרות לבני-נוער המתקיימת במדינות אירופה ובישראל, שבמסגרתה מציגים בני-נוער עבודות מדעיות פרי-עטם.
התחרות בישראל
התחרות הישראלית מתקיימת במוזיאון המדע בירושלים ומגיעה לשיאה ב"יום הלאומי למדע" (בשבוע אשר בו חל יום הולדתו של אלברט איינשטיין, ה-14 במרץ, והידוע גם כיום פאי). התחרות החלה את דרכה בשנת 1998.
התחרות מיועדת לתלמידים בגילאים 15–20, אשר יכולים להגיש עבודות שכתבו בתחומי מדעי החיים, פיזיקה, כימיה, מתמטיקה, מדעי המחשב, טכנולוגיה, מדעי החברה והיסטוריה. התלמידים שהגיעו לשלב הגמר משתתפים במחנה בן שלושה ימים בירושלים, במהלכו הם זוכים להציג את עבודותיהם במוזיאון. השיפוט בתחרות נעשה על ידי חוקרים בכירים מהאוניברסיטאות בארץ ומהתעשייה המתקדמת. הזוכים בתחרות מוכרזים בשבוע הלאומי למדע בבית הנשיא. הפרסים כוללים מלגות לימודים והשתתפות בתחרות מדענים צעירים האירופאית ובתחרויות בארצות הברית.
בראש ועדת ההיגוי של התחרות עומדת פרופ' נאוה בן-צבי ויו"ר חבר השופטים הוא פרופ' חנוך גוטפרוינד. השותפים לתחרות הישראלית הם המינהל למדע וטכנולוגיה במשרד החינוך, חברת אינטל והיחידה לנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.
התחרות פרוסה על שלושה ימים בדרך-כלל וכוללת פעילויות העשרה, למידה והכנה לקראת השיפוט. חלק אינטגרלי מהתחרות הוא הזכות של תלמידים מצטיינים מרחבי המדינה להכיר אחד את השני, וכך ליצור סביבה חברתית מיוחדת.
התחרות האירופית
המנהלה הכללית למחקר בנציבות האירופית (אחד ממוסדות האיחוד האירופי) מארגנת את התחרות האירופית למדענים צעירים, המיועדת לזוכי התחרויות המקומיות השונות (כדוגמת התחרות בישראל). בתחרות משתתפות מדינות האיחוד האירופי, וכן מדינות נוספות כגון ישראל, טורקיה, ארצות הברית, סין ועוד. כל מדינה רשאית לשלוח 6 מתחרים המייצגים 3 פרויקטים שונים.
התחרות החלה את דרכה כ"תחרות פיליפס", אשר התקיימה בין השנים 1968–1988. בשנת 1988 התבקש נשיא הנציבות האירופית דאז, ז'אק דלור (Jacques Delors), כי התחרות תנוהל על ידי הנציבות, ואכן מאז שנת 1989 מתקיימת התחרות במסגרת זו. התחרות ב-1989 התקיימה בבריסל, ומאז נודדת התחרות בין מדינות אירופה השונות.
שאנדור הבשי
שאנדור הבשי (במקור הופמן, בהונגרית: Hevesi Sándor; נג'קניז'ה, 3 במאי 1873 – בודפשט, 8 בספטמבר 1939) היה במאי יהודי-הונגרי, פרופסור, מחזאי, מבקר, סופר, מתרגם, מנהל תיאטרון היה חבר באגודת קישפלודי, זוכה בתואר "חבר לנצח של התיאטרון הלאומי של בודפשט".
ביוגרפיה
שאנדור הבשי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור הופמן (1843–1915) מורה, סופר ושל מינה וסל. תחילה סיים לימודי משפטים באוניברסיטת בודפשט, אחר כך תואר בפילוסופיה ודוקטורט בשתי הפקולטות. בין השנים 1892–1906 הוא היה כתב של כתב העת מגיאר סמלה (Magyar Szemle (folyóirat, 1888–1906)) עד לסגירתו. בשנת 1901, בתמיכתו של מנהל התיאטרון לאסלו באוטי, הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט כבמאי. בין השנים 1904–1908 היה אחד המנהלים המייסדים של אגודת תליה. בשנים 1907–1908 היה המנהל הראשי של תיאטרון העם (Népszinház); בין השנים 1908 לבין 1915 היה מנהל התיאטרון הלאומי של בודפשט, משנת 1922 הבמאי הראשי שלו, בין השנים 1923–1932 המנהל הכללי. משנת 1912 עבד גם בבית האופרה של בודפשט כמנהל ראשי ולעבודתו הייתה השפעה רבה על המודרניזציה של ארגון האופרה ההונגרית. בין היתר קבע את "מחזור מוצרט", ריענן את סיפורי הופמן, אאידה, איל טרובטורה. בינתיים נבחר לחבר גם באגודת פטפי.
בשנת 1922, במחזה שכתב "הקיסר והקומיקאי", זכה בפרס וויניץ' של האקדמיה ההונגרית למדעים והפך גם לבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי באותה שנה. ב-1923 מונה למנהל התיאטרון. תחת הנהלתו, התיאטרון הלאומי פרח באופן שלא נראה בעבר בהיסטוריה הסוערת שלו. בתקופות קשות, בנסיבות קשות, נאבק בתמיכה הכספית הבלתי מספקת מהמדינה. למרות התרוששות של הקהל בפועל של התיאטרון, מעמד הביניים המשכיל, הוא השיב את הפופולריות של התיאטרון הלאומי. האודיטוריום היה מלא יום אחר יום, הצלחה אחת עברה את השנייה. באווירה הפוליטית והחברתית הנרגשת, הוא היה נתון להתקפות רבות בגלל הצגותיו, אך הוא עמד איתן בתפקידיו האמנותיים. התיאטרון חידש לחלוטין את הרפרטוארים של שייקספיר ושל מולייר, הסדיר מחדש את כל הקטעים של היצירות הקלאסיות של שני המחזאים בעלי השם העולמי בתפיסה מקורית שהתבססה על מחקר מעמיק, בהצלחה שלא היה שני לה.
בשנת 1926 הפך לחבר באגודת קישפלודי. בין השנים 1927–1932 היה פרופסור באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1929 נשא הרצאות על ספרות הונגרית ועל ויליאם שייקספיר באוניברסיטת לונדון. משנת 1933 ועד מותו היה מנהל התיאטרון ההונגרי.
ב-22 במרץ 1915 התחתן בבודפשט עם מגדולנה, בתם של איגנץ אוסטררייכר ושל לואיזה אנגל.
הנצחה
בית ספר יסודי נקרא על שמו בנג'קניז'ה, ותיאטרון הבשי שאנדור בזאלאגרסג נושא גם את שמו.
פסטיבל הזמר והפזמון 2013
פסטיבל הזמר והפזמון 2013 הייתה תחרות שירים ששודרה ב-31 בינואר 2013, בניסיון נוסף לשחזר את פסטיבל הזמר והפזמון, לאחר שהתקיימו תחרויות בשנים 2000 ו-2001.
הפסטיבל שודר בשידור חי בערוץ הראשון וברשת ג' מהיכל התיאטרון בקריית מוצקין, בהנחיית אורי גוטליב. בקטעי המעבר בין השירים הופיעו יעל פוליאקוב ואילן פלד. בחלק האומנותי, הופיעו אנסמבל ציפורלה ואסתר עופרים, שזכתה בשני המקומות הראשונים בפסטיבל בשנת 1961.
השיר שזכה בתחרות היה "תחזרי" בביצועו של פאר טסי, אותו יצר יחד עם דודו מתנה לזכרה של תאיר ראדה. השיר יצא לאחר מכן גם כסינגל והופיע באלבום הבכורה של טסי.
לתחרות הוגשו למעלה מ-600 שירים. לזוכה הוענק פרס מפעל הפיס לעידוד היצירה המקורית על סך 100,000 ש"ח.
סלובקית
סלובקית (סלובקית: Slovenský Jazyk; ) היא שפה סלאבית מערבית. היא קרובה במיוחד לצ'כית.
הסלובקית מדוברת בסלובקיה על ידי 5,000,000 אנשים, בארצות הברית על ידי 500,000 מהגרים, בצ'כיה על ידי 320,000 אנשים (עקב התפרקות צ'כוסלובקיה), ובמדינות נוספות באזור.
במאה ה-18 התקיימו מספר ניבים של סלובקית מדוברת באזורים שונים של סלובקיה, אולם הצ'כית שימשה לכתיבה. ניסיון ראשון לקביעת נוסח עבור סלובקית כתובה נעשה בשנת 1787 על ידי כומר קתולי בשם אנטון ברנולק, בהתבסס על הדיאלקט הסלובקי של תושבי מערב סלובקיה, אולם ניסיון זה כשל. בשנת 1844 נעשה ניסיון נוסף לקביעת נוסח לסלובקית כתובה, על ידי קבוצת לותרנים בהנהגת ליודוביט שטור, בהתבסס על הדיאלקט של תושבי מרכז סלובקיה. דיאלקט זה נבחר כבסיס משום שהיה קרוב יותר לכלל דוברי הסלובקית ומשום שהיה שונה יותר מצ'כית מהדיאלקט של מערב סלובקיה. הקודיפיקציה של שטור הצליחה, בין השאר הודות לרוח הלאומית שפעמה בסלובקים שתרבותם דוכאה על ידי השלטונות האוסטריים, והנוסח שקבע בין השאר בספרו על הדקדוק הסלובקי משנת 1846, משמש את הסלובקית עד היום.
יוהאן כריסטוף אדלונג
יוהאן כריסטוף אדלונג (גרמנית: Johann Christoph Adelung; 8 באוגוסט 1732 - 10 בספטמבר 1806) היה מדקדק ופילולוג גרמני.
חייו
אדלונג נולד בשפנטקו שבפומרניה. הוא למד בבתי הספר הציבוריים שבאנקלם ובקלוסטרברגן, ולאחר מכן למד תאולוגיה אוונגליסטית באוניברסיטה על שם מרטין לותר בהאלה שבסקסוניה-אנהלט. ב־1759 קיבל משרת הוראה בגימנסיה שבארפורט, אך ויתר עליה לאחר שנתיים בגלל מחלוקת פנים-נוצרית ופנה למחקר פילולוגי במעונו הפרטי שבלייפציג. ב־1787 מונה להיות הספרן הראשי של פרדריק אוגוסטוס הראשון בדרזדן, ונשא תפקיד זה עד מותו ב־1806.
הוא יצר את המילון הגרמני הגדול והשלם הראשון (Grammatisch-kritisches Wörterbuch der hochdeutschen Mundart), שכלל את האטימולוגיה של המילים ואת צורת ההגייה שלהן.
נערה במשקפיים
נערה במשקפיים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי גידי גוב, ונכתב על ידי יהונתן גפן. את השיר הוציאה לאור בשנת 1991 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום האולפן החמישי של הזמר, "אין עוד יום".
כתיבה והשמעה
השיר נכתב על ידי יהונתן גפן והופק על ידי אלון אולארצ'יק, חברו של גוב מימי פעילותה של להקת כוורת. הוא הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-30 באפריל 1991. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-27. ב-21 במאי, לאחר שבוע צעידה אחד, יצא מהדירוג השבועי. השיר נכתב על השחקנית ענת עצמון.
גרסתו של אלון אולארצ'יק
בשנת 1998 הוציא אולארצ'יק, שהלחין והפיק את השיר במקור, גרסת כיסוי משלו. היא נכללה כרצועה השביעית באלבומו החמישי "אולארצ'יק בשקט", שיצא לאור בהוצאת חברת התקליטים NMC. באלבום זה נכללו גרסות אקוסטיות ושקטות, שהולחנו מחדש על ידי ברק חנוך.
ב-2 בנובמבר 1997 החלה רשת ג' לשדר מוזיקה עברית בלבד, והחליטה להפסיק את המצעד השבועי. הוא חזר בינואר 1998 עם שירים חדשים לגמרי, שדורגו בהצבעה ציבורית שנערכה בשבוע לפני כן, 4 בינואר 1998. במצעד השבועי של 11 בינואר דורג השיר במקום השביעי. זהו המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע השיר היות שבשבועיים החולפים דורג במקום השמיני וה-20 בהתאמה. ב-1 בפברואר יצא מהמצעד.
מוזיאון ינקו דאדא
מוזיאון ינקו דאדא שוכן בכפר האמנים עין הוד. המוזיאון הוקם בשנת 1983 על ידי קבוצת חברים של האמן מרסל ינקו, ממייסדי תנועת דאדא העולמית שהיה בין מקימי הכפר. במוזיאון נמצאת תצוגת קבע המוקדשת ליצירתו של האמן, ובחללי תצוגה נוספים מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנות ישראלית ובין-לאומית עכשווית.
המוזיאון פועל לשימור המורשת של ינקו ותנועת דאדא, וכן לחשיפת אמנים עכשוויים מהארץ ומהעולם. המוזיאון מקיים קשרים ושיתופי פעולה עם מוסדות אמנות בעולם, הכוללים תערוכות ואירועי תרבות.
המוזיאון, הפועל כעמותה, שוכן בלבו של הכפר, על רכס הכרמל, כעשרים קילומטרים מדרום לחיפה, סמוך לכביש 4. מנהלת המוזיאון והאוצרת הראשית היא רעיה זומר.
הקמת המוזיאון
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל משה זרחי בהתנדבות. את תכנון המבנה הציג זרחי: "המוזיאון תוכנן כמבנה מופנם הכולל חצר ואולם כניסה, אולם לתערוכות קבע, אולם לתערוכות מתחלפות, שטחים פתוחים להצגות, ושירותים נלווים. האולמות ושטחי התצוגה בעלי הממדים המשתנים, משתלבים זה בזה ויוצרים רצף חללי אחד. כאן תוצגנה יצירות של מרסל ינקו כשלכל אחת — הוקע המתאים לה".
אבן פינה למוזיאון הונחה ביולי 1981. המוזיאון נבנה על ידי הקבלן זכריה דרוקר והוא נחנך ב-21 ביוני 1983 בנוכחות נשיא המדינה.
חללי התצוגה של המוזיאון
מוזיאון ינקו דאדא כולל חמישה חללי תצוגה:
- תצוגת קבע בה בה מוצגות יצירותיו של ינקו
- גלריה באכסדרה המציגה תערוכות מתחלפות של אמנים צעירים ופרויקטים ייחודיים
- הגלריה התחתונה מציגה אמנות עכשווית
- הבור – חלל שנחצב מתחת למוזיאון, משמש חלל ייעודי לתצוגת אמנות וידאו
- חדר הסטודיו של מרסל ינקו, הצמוד למבנה המוזיאון
בנוסף, פועל במוזיאון מרכז חדש לחקר דאדא ואמנות בת זמננו. המרכז נמצא בחלל הגלריה העליונה וכולל ספרות שנכתבה בנושא תנועת דאדא ומרסל ינקו, וכן מחקרים, חומרים ארכיוניים מעיזבונו של ינקו, ספרים וקטלוגים בנושא אמנות בת זמננו ועוד. הקמת המרכז התאפשרה בזכות תרומת הקרן לאמנות ע"ש בוריס לוריא שהיה ידידו של מרסל ינקו . לחנוכת המרכז נלוו 2 תערוכות שנערכו במוזיאון: התערוכה "דווקא" המוקדשת לעבודותיהם של אמני קבוצת NO!art, ותערוכת יחיד לאמן הישראלי איתמר בגליקטר.
פעילות המוזיאון
המוזיאון מפיק בשנה 15–20 תערוכות מתחלפות. בחירת התערוכות נעשית על ידי ועדה אמנותית הכוללת אנשי מקצוע.
במהלך השנים הוצגו תערוכות שעוררו הדים רבים בהן סדרת התערוכות של האומן חוני המעגל, במסגרתם העביר למוזיאון חנות למוצרי אמבט ואילץ את המבקרים להירטב, ובתערוכה אחרת הציב את קברו וקיים טקס אשכבה.
בתקופת משבר הקורונה והסגרים שהוטלו בעקבותיו עברה הפעילות למדיה הדיגיטלית. המוזיאון העלה סדרה של תערוכות וירטואליות. אלה כוללות את התערוכה הווירטואלית הראשונה של האמן יוסי וקסמן "הגלגול, החרק המגפה והעולם" ועוד תערוכות יחיד וירטואליות. בנוסף, הופק סרטון של סיור וירטואלי בתערוכות המוזיאון.
לצד תצוגת הקבע והתערוכות המתחלפות עורך המוזיאון אירועים בסגנון "דדאיסטי" למגוון קהלים בגילאים שונים. כמו כן מתקיימת במוזיאון פעילות חינוכית ענפה הכוללת הדרכות, סדנאות, הוצאה לאור של ספרי ילדים, מפגשי אמן, סיור מומחז בסמטאות, שעות סיפור, וה"מעבדאדא" - סדנה מעשית בה מוזמנים המשתתפים להתנסות בטכניקות אמנותיות של אמני דאדא.
המוזיאון מרבה לתמוך באמנים צעירים, ומחלק מדי שנה פרס כספי לאמן צעיר ע"ש עודד מסר, ממקימי המוזיאון.
מישור פרויקטיבי סופי
בקומבינטוריקה, מישור פרויקטיבי סופי הוא מישור פרויקטיבי בעל מספר סופי של נקודות (זה שקול לכך שקבוצת הישרים סופית, וגם לכך שעל אחד הישרים יש מספר סופי של נקודות). כל מישור פרויקטיבי סופי הוא מערכת שטיינר מן הצורה.
בניגוד למקרה האינסופי, שבו המקרה המעניין ביותר הוא המישור הקלאסי המוגדר מעל שדה, במקרה הסופי יש עניין רב גם במישורים שאינם כאלה.
הסדר של מישור פרויקטיבי
את ההתאמה בין שני ישרים אפשר לראות באופן הבא.
המישור הפרויקטיבי מסדר 2
שמאל|120px|מישור פאנו (אינו ניתן לשיכון במישור האוקלידי) במישור הפרויקטיבי הקטן ביותר יש 2^2+2+1=7 נקודות. יש רק מישור אחד כזה - מישור פאנו (ע"ש המתמטיקאי ג'ינו פאנו), המתואר בציור שמשמאל.
סדרים אפשריים
המישור הקלאסי מעל שדה סופי מספק מישור פרויקטיבי מסדר n, לכל n שהוא חזקת-ראשוני (לכל סדר כזה יש מישור קלאסי אחד, משום שכל השדות מאותו סדר איזומורפיים). עד לסדר 8, זוהי הבנייה היחידה למישור פרויקטיבי; אבל יש 4 מישורים שונים מסדר 9, ולפחות 22 מסדר 16. משערים שהסדר של כל מישור פרויקטיבי הוא חזקת ראשוני. לפי משפט Bruck-Ryser, אם n שקול ל-1 או ל-2 מודולו 4, אז n הוא סכום של שני ריבועים. בפרט, אין מישורים פרויקטיביים מסדר 6 או 14. הוכחה מפרכת באמצעות מחשב הראתה שגם מישורים מסדר 10 אינם קיימים. המקרה הפתוח הראשון הוא של מישורים מסדר 12.
השקילות למערכת אורתוגונלית של ריבועים לטיניים
זוג ריבועים לטיניים, בגודל n-על-n, הם אורתוגונליים, אם הזוגות שונים זה מזה. נראה שמישור פרויקטיבי שקול למערכת של n-1 ריבועים לטיניים בגודל n-על-n שהם אורתוגונליים בזוגות. כלומר, קיים מישור פרויקטיבי מסדר n אם ורק אם קיימים n-1 ריבועים לטיניים מאונכים בזוגות מסדר n.
נניח שנתונה מערכת כזו של ריבועים לטיניים. הנקודות תהיינה המשבצות בלוח n-על-n, הריבועים הנתונים, וכן "נקודת השורות" ו"נקודת העמודות". עבור כל ריבוע לטיני, וכל ערך שמופיע בו, נגדיר "ישר" שיכלול את כל הנקודות שמייצגות את המשבצות בהן מופיע הערך, וכן את הנקודה שמייצגת את אותו ריבוע לטיני. עבור כל שורה או עמודה בלוח הריבועי, נגדיר "ישר" של כל המשבצות בה, ונקודת השורות או נקודת העמודות, בהתאמה. לסיום נגדיר "ישר" אחרון, שיכלול את כל הנקודות שמייצגות ריבועים לטיניים, יחד עם נקודת השורות ונקודת העמודות. קל לראות שנקודות וישרים אלה מהווים מישור פרויקטיבי סופי מסדר n.
מישורים סימטריים
מיון המישורים הפרויקטיביים נעשה בשכבות: ככל שמניחים סימטריות חזקה יותר, כך נעשה המיון מדויק יותר. מתברר שחבורת הסימטריות פועלת על קבוצת הנקודות במישור באופן טרנזיטיבי, 2-טרנזיטיבי או רגולרי (=טרנזיטיבי בחדות) אם ורק אם היא פועלת באותו אופן על אוסף הישרים. נסמן N = n^2+n+1.
תיאור לפי קבוצות הפרֶשים
יש משפחה רחבה של מישורים פרויקטיביים הנמצאים בהתאמה לקבוצות הפרשים של חבורות. קבוצה D של איברים בחבורה G נקראת קבוצת הפרֶשים אם כל איבר בחבורה אפשר להציג באופן יחיד כמנה \ xy^{-1} עבור \ x, y\in D. כל חבורה G (מסדר > 3) עם קבוצת הפרשים D מגדירה מישור פרויקטיבי באופן הבא: הנקודות והישרים נמצאים בהתאמה לאברי G, והנקודה המתאימה ל-a נמצאת על הישר המתאים ל-b, אם ורק אם. מן הבניה יוצא ש-G פועלת רגולרית על הנקודות (והישרים) של המישור הזה. בכיוון ההפוך, אם G פועלת רגולרית על הנקודות במישור P (חבורה כזו נקראת חבורת זינגר), אז לכל נקודה p וישר \ \ell, מהווה קבוצת הפרשים של G; המישור המתאים לקבוצת ההפרשים הזו איזומורפי ל-P.
פעולה פרימיטיבית על הנקודות
נניח ש-P הוא מישור לא קלאסי מסדר n, שיש חבורה G הפועלת פרימיטיבית על הנקודות שלו. אז n זוגי, N ראשוני, וסדר החבורה מחלק את nN או את (n+1)N.
פעולה טרנזיטיבית על הדגלים
נניח ש-P הוא מישור לא קלאסי מסדר n, שיש חבורה G הפועלת טרנזיטיבית על הדגלים שלו (דגל הוא זוג הכולל נקודה וישר העובר דרכה). זהו מקרה פרטי של המקרה הקודם, משום שכל חבורה הפועלת טרנזיטיבית על הדגלים פועלת פרימיטיבית על הנקודות. אז n מתחלק ב-8 אבל אינו חזקה של 2, ו-N ראשוני. נוסף לזה, פעולת G על הדגלים היא חדה (לכן היא מסדר (n+1)N), ובפעולתה על הנקודות G היא חבורת פרובניוס והיא מכילה תת-חבורה נורמלית (ציקלית) מסדר N שפעולתה על הנקודות רגולרית. כך אפשר לתאר מישור כזה באמצעות קבוצת הפרשים, כפי שהוסבר לעיל.
פעולה 2-טרנזיטיבית על הנקודות
פעולה 2-טרנזיטיבית על הנקודות היא טרנזיטיבית על הדגלים. ההנחה שקיימת פעולה כזו היא חזקה ביותר: אם יש חבורה הפועלת 2-טרנזיטיבית על הנקודות, אז המישור הוא קלאסי (זוהי תוצאה של משפט דומה על מישורים אפיניים, בצירוף העובדה שכל מישור Moufang סופי הוא קלאסי). ואכן, חבורת הסימטריות של המישור הקלאסי פועלת על הנקודות באופן 2-טרנזיטיבי (פעולה 3-טרנזיטיבית אינה אפשרית משום ששלוש נקודות על ישר אחד מוכרחות להישאר על ישר אחד).
איסגורס
איסגורס (ביוונית: Ἰσαγόρας; המאה ה-6 לפנה"ס) היה פוליטיקאי אתונאי שהתפרסם כמתנגד חריף של קלייסתנס.
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על חייו המוקדמים, הרודוטוס עצמו מודה ש-"את אבותיו אינני יודע להגיד". הוא היה ממשפחה נכבדה, ככל הנראה ממוצא זר קארי אולי. אביו היה אדם בשם טיסנדרוס.
הוא לקח חלק בהפיכה, שבסופה הודח הטיראן היפיאס. אולם סילוקו של היפיאס הותיר באתונה ריק פוליטי, איסגורס שהפך לבעל השפעה רבה בעיר, עמד בראש מפלגה שקראה לחזור למשטר האוליגרכיה שלפני רפורמת סולון. תומכיו כללו בעיקר את האריסטוקרטים בעלי האחוזות הגדולות. מולו עמד קלייסתנס שתמך בהשארת הדמוקרטיה על כנה. איסגורס הצליח להיבחר כארכון לשנת 508 לפנה"ס, אולם אז החליט לבדוק את רשימת האזרחים, מה שעורר את חששותיהם של אזרחים שהצליחו לזכות באזרחות בתקופת שלטון הטיראנים.
התמיכה בקלייסתנס הייתה כעת גדולה מתמיד, הוא ביצע הפיכה ואיסגורס נאלץ להימלט. הוא הזעיק לעזרה את קלאומנס הראשון מלך ספרטה, שהיו לו אינטרסים ברורים שבאתונה תשלוט אוליגרכיה. קלאומנס שלח כרוז לאתונה, בו דרש מהאתונאים לסלק את קלייסתנס ומשפחתו בשל קללה עתיקה שהוטלה עליהם. קלייסתנס נאלץ להימלט יחד עם 700 ממשפחות תומכיו. קלאומנס נכנס לאתונה בראש כוח ספרטני קטן, והחזיר את איסגורס לשלטון. השניים רצו ללכת צעד אחד קדימה, ולהחליף את המועצה הישנה במועצה אוליגרכית מצומצמת בת 300 איש בלבד. הדבר עורר זעם כללי באתונה, וההמונים התמרדו. החיילים של קלאומנס והתומכים של איסגורס התבצרו באקרופוליס של העיר, אולם קלאומנס הבין שלא יוכל להישאר שם עוד זמן רב ונאלץ לעזוב בבושת פנים. קלייסתנס חזר לאתונה והתמנה לארכון.
האתונאים, שלא רצו להרגיז יותר מדי את קלאומנס, לא פגעו לרעה באיסגורס. אולם הוציאו להורג את תומכיו. הוא עזב לספרטה, קלאומנס ניסה פעם נוספת להחזיר אותו לשלטון באמצעות פלישה כוללת לאתונה, אולם התוכנית נכשלה לאחר שבעלות בריתה של ספרטה התמרדו. מכאן ואילך לא ידוע עליו דבר.
אולארצ'יק ג'אז
אולארצ'יק ג'אז הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1999 חברת התקליטים NMC, לאחר שהוקלט בהופעה חיה במועדון "הקמלוט" בתל אביב. באלבום זה השתתף אולארצ'יק בשירה בלבד ולראשונה באלבומיו לא השתתף בנגינה. הוא כלל גרסאות עבריות בתרגומו לשירי ג'אז ידועים.
מרדכי דוד לוין
רבי מרדכי דוד לוין (ה'תרל"ט; 1879, ברעזא – ז' בשבט ה'תשכ"ז; 18 בינואר 1967, ירושלים) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים, ומחבר סדרת ספרי "דרכי דוד" על הש"ס.
קורות חיים
בסוף שנת ה'תרס"ו (1906) עלה לארץ ישראל, ובשנת תרס"ז (1906-1907) נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים, כשהוא נודע אז בכינוי "העילוי מברעזא".
בג' בחשוון ה'תרס"ח (1907) הוא נישא לשיינה גיטל (דור 27 לרש"י, דרך בתו הבכורה של רש"י יוכבד ודרך בנה הריב"ם), אחותו של הרב בן ציון שפירא ונכדתו של אב בית דין ירושלים הרב חיים יעקב שפירא.
לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת תורת חיים, שם למד בחברותא עם הרב יצחק מאלצאן מחבר ספר "שביתת השבת" שבו נכתבו הרבה מהערותיו של הרב לוין.
בראשות הישיבה
בשנת ה'תרע"ד (1914) עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הרב לוין נקרא לעמוד בראשות ישיבה קטנה שהוסיף הרב ד"ר משה אוירבך לתלמוד תורה שבניהולו, בפתח תקווה, תפקיד שמילא במשך ארבע שנים. בתקופה זו קיבל סמיכה מהרבנים הרב חיים ברלין והרב אריה לייב רשקס.
בשנת ה'תרע"ח הוא חזר לירושלים, ואז קיבל לידיו שורה ארוכה של הצעות משרה. לבסוף החליט לקבל את ההצעה שבצדה השכר הנמוך ביותר - ראשות ישיבת עץ חיים, שבה לימד כיובל שנים, עד יום פטירתו. התגורר בשכונת בתי הורודנא. נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
הרב לוין היה נשיא החברה קדישא בירושלים.
דרך לימודו הייתה העמקה בסוגיה. הרב מבריסק אמר כי "סברה שאמר ר' מרדכי דוד אינה ניתנת להיבטל על נקלה".
ספריו
הותיר אחריו כתבי יד רבים. הספרים שהוצאו עד כה לאור הם: דרכי דוד - ג' כרכים
עוגת חתונה
עוגת חתונה היא עוגה מסורתית המצופה בדרך כלל בבצק סוכר ומוגשת לאחר טקס החתונה במהלך קבלת הפנים הנערכת לאורחים.
מסורות ומנהגים
בתרבות המערבית, עוגת החתונה היא עוגה גדולה המקושטת בעיטורי סוכר ומרציפן, ולרוב כוללת מספר קומות בגדלים ההולכים וקטנים, המונחות אחת על השנייה, לעיתים עם מרווחים ועמודים תומכים בין קומה לקומה. יש השמים דמויות של החתן והכלה בראש העוגה (ולעיתים הדמויות עשויות מחומרים הניתנים לאכילה).
בתרבות המערבית נהוג שהכלה והחתן יחד פורסים את הפרוסה הראשונה של העוגה. מנהג זה מקורו במנהג הקדום בו הכלה פורסת את העוגה ומגישה אותה למשפחת החתן על מנת לסמל את כניסתה למשפחה זו.
לפי מסורת אחרת, הכלה והחתן מאכילים זה את זו בפרוסה הראשונה על מנת לסמל את מחויבותם האחד לשני.
ישנה אמונה לפיה אורחות החתונה הרווקות הלוקחות חלק מהעוגה וישנות כשהעוגה תחת ראשן, תחלומנה על הגבר עמו תינשאנה.
לפי מנהג בריטי מקובל, חלק מעוגת החתונה נשמר בעקבות החתונה לטקס ההטבלה של הבן הראשון של בני הזוג. עוגות חתונה אלה הן עוגות פירות באלכוהול המסוגלות להישמר זמן רב.
היסטוריה
מקורה של עוגת החתונה במנהג מימי הביניים לפיו אורחי החתונה נהגו להביא לזוג הנישא עוגה במתנה. עוגות אלה נערמו בערימה יחד - ולמעשה שימשו הבסיס למטבחם של הזוג הנישא.
גם קודם למנהג זה נהגו בחתונות לאכול עוגות, עוגיות ומגדנות אחרות. בחתונות רומיות נהגו לחלק לאורחים מיני מתיקה.
מאחר שעד לתחילת המאה ה-20 לא היו אמצעי קירור, ומאחר והכנת עוגת החתונה ארכה זמן רב, נהגו להכין החל מימי הביניים סוג עוגות אשר יצליח לעמוד זמן רב מבלי להעלות עובש. עוגה זו הייתה עוגת פירות שהושרתה זמן רב באלכוהול (בדרך כלל בליקר), ולאחר מכן צופתה ציפוי סוכר ושומן אשר הגן על העוגה.
ההשראה לעוגת הקומות בעת המודרנית הייתה צריח כנסיית סט מרי לה בו שבלונדון.
עיטורי עוגת החתונה
בתרבות המערבית נהוג לשים בראש עוגת החתונה פסלים של חתן וכלה בלבוש חתונה (הכלה בשמלת כלה לבנה, והחתן בחליפת שרד שחורה - לרוב בטוקסידו).
מנהג זה הפך פחות פופולרי במשך השנים, וכיום נהוג ליצור עוגות חתונה עם עיטורים המתאימים לאישיות החתן והכלה (כך לדוגמה קיימות עוגות חתונה שבראשם שמים בובות אלביס פרסלי או מיקי מאוס ומיני מאוס).
בחתונות חד-מיניות יש השמים בהתאם בראש עוגת החתונה שני חתנים או שתי כלות.
בישראל
בעבר נאפו גם בישראל עוגות חתונה בסגנון המערבי, ולעיתים במקומן או בנוסף להן - חלה קלועה גדולה. כיוון שמסיבת החתונה כללה לרוב ארוחה בשרית כשרה, העוגה הוכנה כפרווה. עוגות החתונה תופסות מקום של כבוד כחלק מרכזי וחשוב בחתונה. יש אף זוגות ישראלים המאמצים את המנהג של שמירת העוגה עד ליום הנישואים הראשון או עד ללידת הילד הבכור.
בחתונות דתיות נהוגה עדיין חלה קלועה, וטעימה ממנה נחשבת כסגולה.
הם יורים גם בסוסים
הם יורים גם בסוסים הוא רומן שחיבר הוראס מקוי והתפרסם לראשונה ב-1935. עלילת הרומן עוסקת בתחרות ריקוד, מרתונית-מקאברית, בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. הספר זכה גם לעיבודים שונים בקולנוע ובתיאטרון.
עלילת הספר
הרומן מתחיל בהקראת גזר דינו של רוברט סיוורטן, בחור צעיר החולם להיות במאי בהוליווד, שמואשם ומודה ברצח של גלוריה בייטי. במהלך הדיון בבית המשפט מהרהר רוברט ברצח וסבור כי הוא עשה עם גלוריה חסד. סיפור הרומן בין השניים נקטע בסוף כל פרק במובאות מן המשפט.
רוברט מכיר את גלוריה בבוקר שבו שניהם נדחים מלקבל תפקידים משניים. גלוריה, שחולמת להיות כוכבת, מתגלה כבחורה פסימית ואובדנית. היא גדלה כיתומה בבית דודה שבמערב טקסס, ובעקבות הטרדות מיניות מצידו היא ברחה לדאלאס. משלא מצאה פרנסה ניסתה להיעצר ללא הצלחה, ולאחר הטרדה מינית נוספת שחוותה ניסתה להתאבד. גלוריה משכנעת את רוברט להשתתף בתחרות "מרתון ריקודים" שנערכת באולם שבחוף הים, בה המשתתפים מחויבים לרקוד על פי זמן מוגדר מראש. היא מקווה כי אחד מהבמאים או המפיקים שנוהגים לפקוד את המרתונים יבחין בה וילהק אותה לסרט.
התחרות מחולקת לתחרויות קטנות ומפרכות של שעה וחמישים דקות ריקוד שבסופן כעשר דקות מנוחה. 144 זוגות משתתפים בתחילת התחרות, רובם צעירים מחוסרי עבודה, שברצונם לזכות בפרס הסופי כ-1,000 דולר. במהלך התחרות מתרחשות שערוריות שונות ואף אירועים מבוימים שמפרסמים אותה. כך למשל נעצר אחד המשתתפים, שמסתבר כי היה רוצח שנמלט מבית הכלא; נערה בת 15 מודחת מהתחרות לאחר שהתברר שהיא ברחה מהבית ונרשמה לתחרות בניגוד לחוק; אחד מהזוגות מתחתן בעבור תשלום ממנהלי התחרות; מתחרה בהריון נאלצת לפרוש בעקבות תלונה מצד "ליגת האמהות לשמירה על מידות טובות"; ומתפתחות מספר תגרות בין המתחרים.
בחלוף מספר שבועות של מרתון בהם נוכחות הקהל דלילה, מתחילות להתקיים תחרויות מרוץ "דרבי", בהן על הזוגות להקיף מסלול על רצפת האולם, כשהזוג שמגיע אחרון נפסל. השופטים בתחרות שסופרים את מספר הסיבובים שביצע כל זוג מגיעים מקרב הקהל, כשבפועל לעיתים פסלו המארגנים זוגות שלא הגיעו אחרונים.
לאחר כשלושה שבועות מכירים גלוריה ורוברט את גב' ליידן, אישה מבוגרת שפוקדת באופן קבוע את האולם, אוהדת את הזוג ומשמשת כאחת השופטות במרוץ. גב' ליידן מוצאת עבור הזוג נותן חסות שדואג להם לביגוד והנעלה. בשלב מסוים היא מזהירה את רוברט מגלוריה ומבקשת ממנו להתרחק ממנה עם תום התחרות. היא אף רומזת לו כי באפשרותה לממן לו הפקת סרט בתום התחרות.
התחרות מתבטלת לאחר 879 שעות ריקוד בלתי פוסקות, בעקבות הירצחה בשוגג של גב' ליידן, שמתרחש בבר הסמוך לרחבת הריקודים, ובעקבות הלחץ מצד ליגת האימהות. הזוגות הנותרים מקבלים פיצוי של כ-50 דולר. לאחר מכן רוברט וגלוריה יושבים לראשונה ומביטים בים, גלוריה מבקשת מרוברט להרוג אותה ורוברט נענה לבקשתה.
כשנשאל רוברט מדוע עשה זאת הוא משיב "הם יורים גם בסוסים, לא?", אזכור למאורע מילדותו, שבו סבו ירה בסוסתו האהובה ששברה רגל על מנת להמיתה המתת חסד.
הצלחת הספר
הספר קיבל בצאתו ביקורות צוננות ובמשך שנים רבות תורגם באופן מחתרתי לשפות שונות. כעבור עשור מצאתו זכה להצלחה רבה באירופה ולתרגומים רשמיים לשפות אחרות. הספר הוקרא בחוגי האקזיסטנציאליסטים בצרפת. בשנת 1969 עובד לסרטו של סידני פולאק בכיכובם של מייקל סראזין (רוברט), ג'יין פונדה (גלוריה) וסוזאנה יורק (אליס). ב-1983 עובד למחזה באוסטרליה ולאחר מכן בממלכה המאוחדת ובמדינות נוספות.
בשנת 2012 תורגם הספר לעברית ויצא בהוצאת אחוזת בית.
מאיר להמן
הרב ד"ר מאיר [מרקוס] להמן (בכתיב מיושן: לעמאן, לעהמאן או לעהמאנן; גרמנית: Marcus [Meyer] Lehmann; כ"ה בטבת ה'תקצ"א, ינואר 1831 – כ"ד בניסן ה'תר"ן, 14 באפריל 1890, מיינץ) היה רב אורתודוקסי גרמני, פובליציסט וסופר נוער. בספריו התמקד במיוחד בקורות החיים היהודיים באירופה מראשית ימי הביניים.
קורות חיים
נולד בוורדן שבממלכת הנובר ולמד בישיבה בהלברשטט שהקים הרב יששכר ברנד להמן כמאה ועשרים שנה קודם לכן. לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים בברלין של הרב עזריאל הילדסהיימר, והוסמך לרבנות. המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת ברלין ובפראג, ולבסוף קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת האלה. הרב להמן היה מייצג מובהק של האורתודוקסיה המודרנית, פרי משנתו של הרב שמשון רפאל הירש, שגרסה "יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ".