cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smelly Cat
הופעות חיות וגרסאות כיסוי
בשנת 2014, הזמרת והיוצרת קולבי קאליי ביצעה גרסת א-קפלה של "חתול מסריח" בשידור חי בקפה פופ-אפ בנושא סנטרל פרק שבמנהטן, ניו יורק, שהושק לציון עשרים שנה לסדרה. ההופעה הבלתי מתוזמנת של קאליי הפתיעה מעריצים רבים, שהצטרפו ושרו יחד איתה. על אף השבחים להם זכתה קאליי, אלי סמיגראן מ-Bustle ביקר אותה על כך שביצעה על הבמה רק חצי מהשיר. סמיגראן, הציעה לפרסם בעקבות הביצוע אלבום מחווה לפיבי, שבו היא צריכה לבצע מחדש את השיר. באותו קפה פופ-אפ ביצע השחקן ג'יימס מייקל טיילר, שגילם את עובד סנטרל פרק, גונתר, את הבית הראשון של השיר עם להקת הרמברנדטס, ששרה במקור את "I'll Be There for You". באוגוסט 2015 ביצעה קודרו את Smelly Cat בהופעה חיה עם הזמרת טיילור סוויפט בסטייפלס סנטר במהלך אחת ההופעות האחרונות בסיבוב ההופעות שלה, The 1989 World Tour, לקידום אלבומה, 1989. בהופעה החמישית והאחרונה שלה במקום, סוויפט הציגה את קודרו כפיבי בופה, והסבירה לקהל כי "היא ניגנה רק בעבר בבתי קפה. היא מעולם לא ניגנה במקום גדול כזה". קודרו עלתה לבמה כשהיא לבושה בחצאית ארוכה, שמזכירה את הסגנון של פיבי. גם קודרו וגם סוויפט ביצעו את השיר עם גיטרה. קודרו קטעה את סוויפט באמצע הדואט כדי להזכיר לה להרגיש את מילות השיר, מה שגרם לאהדה וצחוק מהקהל. בהתייחסות לדואט שלה בסדרה עם כריסי היינד, קודרו הבטיחה לסוויפט שהיא שולטת בשיר. הביצוע הפך לויראלי והתקבל באופן חיובי על ידי כלי התקשורת. איבון ויאריאל מלוס אנג'לס טיימס מצאה את הביצוע עדיף על הקליפ של Smelly Cat, ששודר בסדרה. הלנה הורטון של מהדיילי טלגרף כינתה את השתתפותה של קודרו בהופעה, כהשתתפות המתוקה ביותר מכל הופעות האורח לאורך סיבוב ההופעות של סוויפט. במגזין Stylist הסכימו כי ההופעה של קודרו עקפה את כל האורחים האחרים, כולל את הופעותיהם של סלינה גומז וג'סטין טימברלייק, ואילו באתר Screener, הסכימה אנדריאה רייהר כי קודרו הייתה האורחת הטובה ביותר בכל בכל סיבוב ההופעות. הת'ר סול מהאינדיפנדנט הכתיר את קודרו כגולת הכותרת של כל הופעות האורח בסיבוב ההופעות של סוויפט.
מישל סרה מ-Closer טענה כי קודרו "לא איבדה אף אחת מהאינטונציות של פיבי", אף על פי שהופיעה 10 שנים לאחר שהסדרה נגמרה. מדיסון מאלון קירשר מ-Business Insider מצאה את השיר כמתאים מאוד לסוויפט, בשל אהבתה לחתולים, למרות היותו שונה מאוד מהשירים באלבומה. טסה ברנזון ממגזים טיים כתבה כי סוויפט "התעלתה על עצמה" בעשיית הדואט עם קודרו, והאלבום הבא של סוויפט צריך להיות אלבום גרסאות כיסוי לשירים של פיבי. סטפני מרקוס מהפינגטון פוסט כינתה את ההחלטה של סוויפט להופיע עם קודרו "גאונית" ו-"מהוללת". מבקר הניו זילנד הראלד תיאר את הביצוע כ-"חוויה חדשה לגמרי - ומעט סוריאליסטית - לראות ביצוע של מלכות פופ מול קהל אצטדיונים ענק". הסרטונים שצילמו מעריצים מההופעה הפכו פופולריים מאוד באינטרנט וברשתות החברתיות. הסרטונים זכו במהירות למיליוני צפיות, וההופעה הייתה להופעת האורח הויראלית ביותר מסיבוב ההופעות. מגזין טיים דירג את ההופעה כרגע השביעי הטוב ביותר של סוויפט בשנת 2015. עם זאת, מיטשל סנדרלנד, ממגזין Vice הטיל ספק באם המעריצים שנולדו בשנת 1999 ואחרי כן מכירים באמת את קודרו ואת השיר. החל משנת 2016, אליזבת דיילי מבצעת לפעמים את השיר במהלך הופעותיה.
לציון 25 שנה לסדרה בספטמבר 2019, התאספו פלאש מוב של 25 נשים לבושות בסגנון של פיבי בכיכר יוניון בניו יורק, וביצעו את Smelly Cat. כמחווה לדמות, כל אישה לבשה מעיל פרנזים מזמש, פאה בלונדינית וגיטרה. הקבוצה שרה את השיר בכל מקום בו עצרה. המבצעים השתמשו באירוע כדי להעלות את המודעות להצלת חיות מחמד ולעודד אימוץ חתולים.
הצלחה
Smelly Cat היה מאז ומתמיד בחירת המעריצים מבין שיריה של פיבי. על אף שפיבי מבצעת כמעט 40 שירים מקוריים במהלך עשר שנות שידור הסדרה, Smelly Cat נחשב ללהיט הפריצה שלה ולשיר החתימה שלה, וכן ליצירה המפורסמת ביותר שלה. לפי טיימס אוף אינדיה, פיבי הפכה את השיר ל"אמיתי ואייקוני בו זמנית" עד לנקודה שבה "נעשה בו שימוש ברחבי העולם על ידי מעריצים". בשנת 2014 חשפה קודרו כי המעריצים מבקשים ממנה כל הזמן לשיר את השיר, אך היא מסרבת. USA Today דירג את מילות השיר בין הציטוטים הטובים ביותר של השחקנית בסדרה. מגזין More כלל את השיר בין "15 הרגעים הטובים ביותר בהיסטוריה של החברים", כשהכותב אפי אורפנידס ראה בו את "אחד הדברים הטובים ביותר שיצאו מהסדרה", והתעקש שכל המעריצים יכירו את מילותיו. VH1 דירגו את השיר כרגע מוזיקלי הטוב ביותר בסדרה, אף מעל שיר הנושא. הכתבת קאט ג'ורג' כינתה את השיר "חיוני לסדרה כמו שיר הנושא", ואף הכתירה אותו כ-"שיר הנושא הבלתי רשמי של התוכנית". ב דורג השיר במקום הראשון, ונכתב כי הדמות "הפכה את המילים הכנות לאחד הלהיטים המוערכים ביותר שלה". בכתבה דומה, מבקר בילבורד ארין סטרקר כינה אותו כ-"שיר קלאסי" לפיבי.
NDTV הכיר בשיר כאחד מ-20 הרגעים המצחיקים ביותר בסדרה, ו דירג את מילות הפזמון, "Smelly Cat, Smelly Cat" בין 25 הרגעים המצוטטים ביותר בסדרה. ב-Classic FM דורג Smelly Cat כשיר הטוב ביותר של פיבי, והכתבת סופיה ריצי כינתה אותו "יצירת אמנות פוסט-מודרנית" שנותרה כ-"המנון לחובבי התוכנית כיום". חנה פלינט מהמטרו הכריזה על השיר, "ללא ספק אחד השירים הזכורים בתולדות הטלוויזיה". מארי קלייר האמינה שהשיר הפך לפופולרי כמעט כמו "יום הולדת שמח" ושירי חג המולד, כינתה אותו "שיר האהוב על כולם " וסיכמה," אף על פי שכתבה עשרות שירים במהלך 10 העונות של חברים, הכישרון המוזיקלי של פיבי בופה ייזכר תמיד דרך Smelly Cat". בשנת 2016 הכתיר קומדי סנטרל את השיר כ-"אחת המנגינות האייקוניות ביותר בשנות ה-90", וכינה אותו רצועה "נצחית", כיוון שהמעריצים זוכרים את מילותיו גם 21 שנה אחר כך.
ב-BuzzFeed, דורג השיר במקום הראשון ברשימת 40 השירים של פיבי בופה. באנטרטיינמנט ויקלי, דורג השיר במקום החמישי מבין שיריה של פיבי, כאשר הכתבת, הילרי בוסיס, כינתה אותו "אייקוני ומקסים", אך הטילה ספק בפופולריות שלו, בהתחשב בכך שהוא פחות מצחיק מכמה משיריה האחרים. בוסיס שיבחה גם את הקליפ לשיר. אינדפדנט אייריש כלל את Smelly Cat כאחד מעשרת הרגעים הטובים ביותר של הסדרה. אשלינג פילן כתב על כך כי פיבי יצרה כמה שירים קומיים למדי ומטרידים לפעמים, אבל Smelly Cat התגלה כשיר החתימה שלה. פילן המשיך ותיאר את מילות השיר כ"עמוקות ורהוטות". אף על פי ש- VH1 דירגו את Smelly Cat כשיר השלישי בתחרות "השיר (המזויף) הטוב ביותר שנכתב לטלוויזיה", הכתבת סטייסי למבה מתחה ביקורת על גרסת הקליפ כמוגזמת. אבי ג'קסון מהסטייליסט כללה את התחפושת שלבשה פיבי בקליפ בין "50 רגעי האופנה והיופי האיקוניים ביותר בחברים", והתבדחה, "שכחו את ליידי גאגא, כך צריכים להיות קליפים".
גיליאן פורמאג' מ-WOW247 דירג את השיר בין 10 הראנינג גאגס הטובים ביותר בסדרה, וכתב כי התוכנית פשוט "לא תהיה חברים בלי ההמנון, שהוא 'Smelly Cat' ". ב-Refinery29, דורג השיר בין 12 הראנינג גאגס הטובים ביותר בטלוויזיה, ונכתב שהשיר "עדיין מצחיק שנים אחרי סיום התוכנית". ארין פיצפטריק מ-דיגיטל ספיי דירגה את Smelly Cat כשיר המקורי ה-11 הטוב ביותר מתוך תוכנית טלוויזיה. קאט ג'ורג' מ-Bustle דירגה את הקליפ כסרטון השלישי הטוב ביותר שהדמויות צפו בו במהלך הסדרה. קבוצת הקומדיה הפורטוגזית גאטו פדורנטו נקראה על שם השיר, שמתורגם ל-Gato Fedorento בפורטוגזית. להנצחת יום השנה ה-25 לסדרה בספטמבר 2019, גוגל יצרה כמה ביצת פסחא של חברים שמופיעות בתוצאות החיפוש כשמחפשים שם של דמות ראשית. חיפוש "פיבי בופה" או "פיבי" מציג תמונה של גיטרה, ובלחיצה עליה מתנגן ביצועה של קודרו לשיר ברקע, בעוד חתול שחור הולך על פני המסך, כאשר ענן של גז מופרש מאחוריו כדי להצביע על היותו מסריח.
פריגניזם
פריגניזם (מאנגלית: Freeganism) הוא אורח חיים ותזונה המבוססים על אספה ואכילה מבחירה של מזון שנזרק. פריגניזם לרוב נתפש כחלק מאידאולוגיה רחבה יותר תחת הקטגוריה של אנטי צרכנות, כך שפריגניסטים לרוב נוהגים לבצע פעולות אחרות כחלק מתפישת עולם זו ולהשתתף בצורה מועטת ככל האפשר בכלכלה המסורתית ובצריכת משאבים.
המילה "פריגניזם" נוצרה מהלחם של המילים "free" (חופש) ו-"vegan" (טבעונות) באנגלית. תנועת הפריגניזם החלה להיות נפוצה בשנות ה-90 ונוצרה מתנועות האנטי-גלובליזציה והסביבתנות. לתנועה יש גם שורשים בקבוצת תיאטרון הרחוב האנרכיסטית Diggers, שחילקה לאנשים אוכל בחינם בסן פרנסיסקו בשנות ה-60.
אמונות
פריגניזם מבוסס על גישה אנטי-צרכנית ועל הרעיון כי בחברה מצוי בזבוז משאבים גדול ולכן אין צורך לצרוך משאבים חדשים, בניסיון לעזור לסביבה או לקהילה. כתביו של מרסל מוס מהווים השראה לערכים רבים בתנועת הפריגניזם. מרסל מוס כתב רבות אודות כלכלת מתנות; פריגניסטים נוטים לרוב לא רק לאסוף מזון ומוצרים בשביל עצמם, אלא גם מחלקים לאחרים בחינם מוצרים שמצאו ומעניקים מתנות זה לזה. מאחר שבבסיס האידאולוגיה מצויה ההנחה כי הציבור הכללי מבזבז כמות משאבים גדולה, פריגניסטים לא מעוניינים לתרום לאותו בזבוז משאבים בצריכה של משאבים חדשים.
דמפסטר דייבינג
פריגניסטים לרוב אוספים מזון ומשאבים אחרים על ידי חיפוש של אותם משאבים בפחי-אשפה, פעולה שנקראת בסלנג האמריקאי "דמפסטר דייבינג" ובסלנג הבריטי "בין דייבינג" ו"סקיפינג". ספקי מזון כגון מרכולים, צרכניות ומסעדות זורקים בצורה קבועה מזון באיכות טובה, לעיתים קרובות משום שהוא מתקרב לסוף חיי-המדף שלו, אך ללא הפיכתו למסוכן לצריכה או בעקבות פגמים באריזה. פריגניסטים מוצאים מזון ומשאבים אחרים בפחי-האשפה של מוסדות שכאלו, דבר שלטענתם עוזר להם להימנע מבזבוז כסף על מוצרים שמנצלים את משאבי-העולם, תורמים לפרבור, תורמים למוסדות שפוגעים בזכויות עובדים או פוגעים בזכויות בעלי חיים. מעבר לכך, באיסוף המזון מפחי האשפה הם מונעים מפסולת נוספת להצטרף למטמנות ולגורם לנזק סביבתי נוסף.
איסוף מזון מפחים לרוב נתפש במדינות המפותחות כטאבו, מה שמוביל את הנוהג להיות לא נפוץ בחברה. לא-פריגניסטים לרוב תופשים את הפעולה של איסוף מזון מהזבל כמעשה מלוכלך ולא-היגייני.
למרות זאת, דמפסטר דייבינג לא מוגבל רק לאיסוף מזון מפחי אשפה, ופריגניסטים רבים אוספים מפחי אשפה גם מוצרים שניתן להשתמש בהם שוב. חלק מהפריגניסטים אוספים גם פחיות ומוכרים אותן ברווח קטן לסופרים. לעיתים יש בבעלותם חפצים שעוזרים להם באיסוף מפחי אשפה, כמו מוטות ארוכים שמטרתם להזיז חפצים בפח האשפה.
מצאי משאבים
מזון רב נזרק בידי משווקי מזון, בעיקר בגלל סיבות שנוגעות לסטנדרטים של משווקי המזון והצרכנים. דוגמאות לסטנדרטים שכזה שלא קשור ליכולת האכילה של המזון הם ירקות ופירות שגדולים מדי או קטנים מדי ביחס לדרישות הצרכנים והמשווקים וחלקי פנים אכילים. לפי הערכות שונות, בין20% ל-40% מכלל הפירות והירקות בבריטניה נזרקים עוד לפני שהגיעו לסופרמרקטים והחנויות בעקבות הדרישות הגבוהות בפן האסתטי של המשווקים.
לקטות וגינות קהילתיות
במקום קנייה של מזון שיוצר בצורה תעשייתית, לקטים אוספים מזון שגדל פרא בטבע. חלק מהפריגניסטים לוקחים חלק בגינות גרילה או בגינות קהילתיות, עם המטרה של בניית הקהילה מחדש והחזרת היכולת לגדל את האוכל לעצמך. במטרה לדשן את הקרקע פריגניסטים לרוב משתמשים במזון שנמצא בדמפסטר דייבינג. בגינות גרילה רבות יש שימוש בתולעים בתהליך בקימפוסט במקום התהליך הרגיל, במטרה לא לתפוש שטח גדול. גנני גרילה מנסים ליצור אלטרנטיבה לתלות במה שנתפש בעיניהם במערכת מנצלת ופוגענית כלפי הסביבה והאנשים שלוקחים בה חלק. לקטים רבים לומדים על צמחי-בר שגדלים באזור בו הם חיים ומחפשים אותם או בוחרים לגדל אותם בעצמם.
שיתוף
שיתוף גם הוא פעולה שנפוצה בקרב פריגניסטים; הארגון אוכל במקום פצצות לדוגמה אוסף אוכל, מכין ממנו ארוחות חמות, ומחלק אותן לכל מי שירצה בחינם. הארגון מקדם מוסר של שיתוף בקהילה תוך-כדי ניסיון להסביר על מה שהם מחשיבים כחוסר הצדק בחברה בה מלחמות נמצאות בחשיבות כלכלית גבוהה יותר מהאכלה של העניים. שוק באמת באמת חופשי הם ארגונים קהילתיים חינמיים בהם אנשים יכולים לחלוק מוצרים שאחרת היו נזרקים, לחלוק ולרכוש כישורים, לתת ולקבל מתנות ולסעוד. חנות חלוקה היא שוק זמני בו כל המוצרים מחולקים בחינם.
שיתוף אופניים וקולקטיבים משתפים אופניים, עוזרים בתיקון אופניים ומלמדים אנשים איך לתקן את אופניהם. במהלך זה הם יוצרים תרבות של שיתוף משאבים, שימוש חוזר במשאבים וחלקי אופניים ויוצרים גישה לתחבורה נקייה מזיהום.
סקוואטינג
בנוסף לרעיון כי בעולם בו יש בזבוז מזון נרחב אין שום סיבה שיהיו אנשים רעבים, פריגניסטים רבים מחזיקים ברעיון כי בעולם בו ישנם בתים נטושים רבים אין סיבה שיהיו חסרי בית. פריגניסטים מתייחסים למקום מגורים כזכות ולא כטובין; כתוצאה מהשקפה זאת פריגניסטים רבים לוקחים חלק בסקווטינג: פעולה בה מי שהוא מתיישב בבניין שאין לו זכאות חוקית עליו. מאחר שמעצם ההגדרה סקווטינג היא פעולה לא חוקית, ישנו קושי משמעותי בעקיבה אחר מספר הסקווטרים. בשאיפה לשוויון ולרפורמה במערכת הדיור, סקווטינג היא פעולה שמבוצעת בידי מגוון רחב של תנועות חברתיות וסביבתיות. סקווטרים מאמינים כי אין שום סיבה שיהיו בתים נטושים כשישנם אנשים שחסרים את היכולת לרכוש דיור באופן חוקי. למרות זאת, בניינם בהם מתיישבים סקווטארים לעיתים קרובות הופכים למרכזים קהילתיים שמרכזים פעילות לילדים, ארגונים קהילתיים וחינוך סביבתי.
הפחתת עבודה
עבודה מופחתת או סירוב כולל לעבוד הוא חלק נוסף של פריגניזם. פריגניסטים מתנגדים לרעיון של לעבוד רק בשביל לאסוף קניין חומרי. הצורך לעבוד מצטמצם משמעותית על ידי הפחת השימוש בכסף לקנייה בלעדית של מוצרים כגון ביגוד, דיור ומזון. התנגדות לעבודה מבוססת על התנגדות לרעיון שניתן להיות מאושרים רק על ידי צריכה של מוצרים. בעיני פריגניסטים, עבודה נחשבת כבזבוז זמן יקר על "לקיחת פקודות מאחרים, לחץ, שיעמום, מונוטוניות ובמקרים רבים לקיחת סיכונים פיזיים ונפשיים". אותו זמן שהושקע בעבודה יכול להיות מוצא על התנדבות או בזמן עם המשפחה לדוגמה. הבחירה בחוסר עבודה תוארה כביצוע משימות מתוך אהבה ואי-ציפייה לתגמול מכל סוג שהוא. בעיני פריגניסטים רבים עבודה נחשבת כחלק ממערכת מדכאת שפוגעת בעולם הן מבחינה סביבתית והן מבחינה קהילתית.
טבעונות
אספקט נוסף של פריגניזם הוא היחס לצורך הבסיסי של אנשים במזון. רוב הפריגניסטים לוקחים חלק בטבעונות שקוראת להימנעות מצריכה של מוצרים מהחי. לא כל הפריגניסטים מזדהים כטבעונים, וחלקם צורכים מוצרים מהחי שאחרת היו נזרקים לזבל.
בזבוז מזון
על פי הערכות שונות, בין 30-50 אחוז מהמזון המיוצר בעולם אובד או מתבזבז מסיבות שונות תוך כדי שרשרת הספקת המזון - מהגידול החקלאי ועד לצרכן הביתי.
לאובדן מזון השלכות חברתיות, סביבתיות וכלכליות משמעותיות. בהיבט החברתי-כלכלי המזון אינו מנוצל להזנת נזקקים שידם אינה משגת לשלם עבורו, ואילו עלויות הגידול והייצור היורדות לטמיון עשויות לגרור העלאת מחירים ועקב כך הגדלה של הפערים החברתיים.
בהיבט הסביבתי-כלכלי הוא מגלם בזבוז משאבי טבע ותשומות ששימשו לייצור המזון כגון קרקע, מים, כוח אדם, דשנים ודלק, גורם נזקים סביבתיים מיותרים עקב פליטת פחמן דו-חמצני, עקב זיהום מים מדשנים, עקב ירידת איכות הקרקע ובגלל פגיעה במגוון ביולוגי,
ולבסוף אי-ניצול המזון מגדיל את כמויות הפסולת המוטמנות בקרקע, ועקב כך את שחרור גז המתאן לאטמוספירה, וכרוך בעלויות שינוע והטמנה.
ג'ים בוילן (1955)
ג'ים בוילן (באנגלית: Jim Boylan; נולד ב-28 באפריל 1955) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. שימש בעבר כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA שיקגו בולס (2007–2008) ומילווקי באקס (2013).
קריירת משחק
בוילן נולד וגדל בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, ובשנת 1974 החל ללמוד באוניברסיטת אסמפשן אשר בעיר ווסטר, מסצ'וסטס. בשנת 1976 עבר לאוניברסיטת מרקט שבמילווקי, ויסקונסין, ועד לשנת 1978 שיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל אל מקגווייר. בעונת 1977/1978 זכה עם הקבוצה בטורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, כרכז הפותח שלה. במשחק גמר הטורניר, מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, הצטיין בוילן עם 14 נקודות, בניצחון קבוצתו בתוצאה 67–59. בשתי עונותיו במרקט רשם ממוצעים כוללים של 7.9 נקודות ו-4.3 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1978 נבחר בוילן בבחירה ה-68 על ידי סן דייגו קליפרס, אך לא זכה לחוזה בקבוצה. בעונת 1978/1979 שיחק בקבוצת "טוסון גאנרס" מליגת ה-WBA האמריקאית, ובעונה הבאה עבר לשחק באלוויק באסקט מסטוקהולם, שוודיה.
השנים הראשונות
בשנת 1982 חתם בוילן על חוזה בקבוצת ווה באסקט השווייצרית, בתור מאמן-שחקן. בתקופתו עם הקבוצה הוביל אותה לזכייתה הראשונה אי פעם באליפות הליגה השווייצרית (1984), וכן לשלוש זכיותיה היחידות בגביע השווייצרי (1983–1985).
בין השנים 1986–1989 שימש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של מישיגן ("מישיגן סטייט"), ובין השנים 1989–1992 היה המאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת ניו המפשייר. לאורך התקופה רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 15 ניצחונות ו-69 הפסדים.
ליגת ה-NBA
בשנת 1992 מונה לסקאוט בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, וב-4 השנים הבאות שימש כקבוצה כעוזר מאמן, תחת מייק פראטלו. בין השנים 1997–2000 היה עוזרם של מאמני ונקובר גריזליס – בראיין היל וליונל הולינס, ובשנים 2000–2002 היה עוזרם של סקוט סקיילס ופרנק ג'ונסון בפיניקס סאנס. בעונת שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת טרי סטוטס.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של שיקגו בולס, אותה אימן סקוט סקיילס. בדצמבר 2007, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 9 ניצחונות ו-17 הפסדים, מונה בוילן למחליפו של סקיילס כמאמן הראשי של הבולס. עד לסיום אותה עונה רשמו הבולס מאזן שלילי 24–32.
בקיץ 2008 חזר לשמש כעוזרו של סקיילס, הפעם במילווקי באקס. באמצע עונת התפטר סקיילס מתפקידו, ובוילן מונה פעם נוספת למחליפו כמאמן ראשי. תחת בוילן רשמו הבאקס מאזן ניצחונות שלילי 22–28, והודחו בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA.
בין השנים 2013–2018 שימש כעוזר מאמן בקליבלנד קאבלירס, תחת המאמנים הראשיים מייק בראון, דייוויד בלאט וטיירון לו. בעונות עד  העפילה הקבוצה 4 פעמים ברציפות למעמד גמר ה-NBA, ובעונת  אף זכתה באליפות, לראשונה בתולדותיה.
פיתול מושלם (סרט)
פיתול מושלם (בצרפתית: Möbius) הוא מותחן, קופרודוקציה צרפתית-רוסית משנת 2013 שנכתב ובוים על ידי אריק רושאן (Éric Rochant) בכיכובם של ז'אן דוז'רדן כמרגל רוסי בשם גרגורי, ססיל דה פראנס כאהובתו אליס ו-ולדימיר מנשוב כמפקדו של גרגורי.
תקציר עלילת הסרט
המרגל הרוסי וסוכן שירות הביטחון הפדרלי גרגורי ליובוב נשלח למונקו כדי לנטר את פעולותיו של אוליגרך רוסי רב עוצמה בשם איוואן רוסטובסקי.
במסגרת המשימה הצוות מגייס טירונית מוכשרת המומחית בתחום הפיננסים בשם אליס. בחשד להיותה בוגדת, גרגורי שובר את כלל הזהב ויוצר איתה קשר. ביניהם מתחילה תשוקה שעלולה להרוס את הקריירות של שניהם.
הפקה
על פי "לה פיגארו", הצילומים החלו במאי 2012 ונמשכו שמונה עד תשעה שבועות באתרים בדרום צרפת, לוקסמבורג, בריסל, בלגיה ובמוסקבה, רוסיה.
שלב הפוסט-פרודקשן התחיל באוקטובר 2012.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהעיתונות והציבור.
דניאיל קוויט
דניאיל וייצ'סלבוביץ' קוויט (ברוסית: Дании́л Вячесла́вович Квят; נולד ב-26 באפריל 1994) הוא נהג מרוצים רוסי שהתחרה במשך 6 עונות באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצות טורו רוסו, רד בול רייסינג ואלפאטאורי. בשנת 2013 זכה באליפות ה-GP3.
ביוגרפיה
במהלך החודשים ינואר ופברואר השתתף בתחרויות במסגרת סבב המרוצים של טויוטה בניו זילנד ובהמשך העונה התחרה בסבב הפורמולה רנו 2.0 האירופאי ובמקביל גם בסבב האליפות הצפון-אירופאי. בסבב האירופאי השיג שני ניצחונות וסיים את העונה במקום השלישי ובסבב הצפון-אירופאי השיג שבעה ניצחונות וסיים במקום השני אחרי קרלוס סאינס. בשנת 2012 התחרה במקביל בסבב פורמולה רנו 2.0 האירופאי ובסבב האלפי. בחודש מרץ הוא פתח את הסבב האלפי עם ניצחון כפול במונצה ובחודש מאי רשם ניצחון כפול באירוע הפתיחה של הסבב האירופאי באראגון. בסבב האלפי השיג שבעה ניצחונות במהלך העונה וסיים כאלוף. בסבב האירופאי השיג מספר ניצחונות דומה, אך הגיע רק למקום השני.
בעונת 2013 התחרה שוב בשתי מסגרות מקבילות: סבב ה-GP3 ופורמולה 3 האירופאית. בשל רישום מאוחר לסבב הפורמולה 3 נחשב למתחרה אורח ולמרות שהשיג ניצחון ושישה פודיומים במהלך העונה לא צבר נקודות. בסבב ה-GP3 הגיע לפודיום לראשונה רק באירוע החמישי, אך עד לסיום העונה השיג שלושה ניצחונות ופודיום נוסף וזכה באליפות בעונת הבכורה שלו.
פורמולה 1
באוקטובר 2013 הוכרז קוויט כמחליפו של דניאל ריקארדו בקבוצת טורו רוסו. הוא שותף כנהג ניסויים באימון המקדים של שני המרוצים האחרונים בעונה בארצות הברית ובברזיל. מרוץ הבכורה שלו בפורמולה 1 היה מרוץ פתיחת העונה באוסטרליה אותו סיים במקום התשיעי. בכך הפך קוויט, בן ה-19, לנהג הצעיר ביותר שצובר נקודות, כשהוא שובר את שיאו של סבסטיאן פטל. שנה לאחר מכן ישבר השיא על ידי מקס ורסטאפן, גם הוא נהג בקבוצת טורו רוסו. בעונת הבכורה השיג שמונה נקודות אותן צבר בשישה מרוצים שונים. בחודש אוקטובר הודיע פטל על כוונתו לעזוב את קבוצת רד בול בסיום העונה וקוויט נבחר למלא את מקומו.
קוויט נאלץ להחמיץ את מרוץ פתיחת העונה בשל בעיה בהילוכים. בגרנד פרי ההונגרי הצליח לרשום את הישגו הטוב ביותר בעונה, כשסיים במקום השני והגיע לפודיום לראשונה. את העונה סיים במקום השביעי, כשלזכותו 95 נקודות. את עונת 2016 פתח בקבוצת רד בול ובגרנד פרי הסיני השיג את הפודיום השני בקריירה, כשסיים במקום השלישי. בגרנד פרי הרוסי התנגש קוויט בסבסטיאן פטל והוציא אותו מהמרוץ. התנהגותו של קוויט הובילה את הנהלת הקבוצה לבצע שינוי ולהחליף בינו ובין ורסטאפן מקבוצת המשנה ארבעה מרוצים לאחר תחילת העונה. לאחר שחזר לקבוצת טורו רוסו התקשה להציג את יכולותיו ובשבעת המרוצים הבאים צבר שתי נקודות בלבד. הדבר הוביל לכך שבחודש יולי הודיעה הקבוצה כי לא תחדש עמו את החוזה בסיום העונה.
למרות ההכרזה המשיך להתחרות עבור הקבוצה גם בעונת 2017. ב-14 המרוצים הראשונים צבר רק 4 נקודות. בעקבות כך הוחלף על ידי פייר גאסלי, שתפס את מקומו בגרנד פרי מלזיה וביפן. קוויט חזר להתחרות בגרנד פרי בארצות הברית, אך לאחר המרוץ הודיעה הקבוצה על פרידה סופית ממנו.
לאחר הפרידה מטורו רוסו עבר לשמש כנהג פיתוח בקבוצת פרארי. בספטמבר 2018, בסמוך לגרנד פרי רוסיה הודיעה טורו רוסו על חזרתו של קוויט לקבוצה בעונת 2019 כמחליפו של פייר גאסלי שעבר לקבוצת רד בול. קוויט הפך לאב במהלך סוף השבוע של גרנד פרי גרמניה, אליו זינק מהמקום ה-14. המרוץ התקיים תחת גשם כבד והיה גדוש באירועים, בסיומו חצה את קו הסיום במקום השלישי והשיג פודיום ראשון לקבוצה לאחר 11 שנים.
בעונת 2020 המשיך להתחרות בקבוצה, ששינתה את שמה לאלפאטאורי. בסיום העונה הוחלף על ידי יוקי צונודה. בשנת 2021 שימש כנהג משלים בקבוצת אלפין יחד עם גואניו ז'ו.
אליפות העולם במרוצים סיבולת
בתחילת שנת 2022 הצטרף לקבוצת G-Drive ויתחרה בקטגוריית ה-LMP2 באליפות העולם במרוצי סיבולת.
וסלי ג'ונס
וסלי ג'ונס (באנגלית: Wesley Livsey Jones; 9 באוקטובר 1863 – 19 בנובמבר 1932) היה סנאטור מטעם המפלגה רפובליקנית של ארצות הברית ממדינת וושינגטון.
ביוגרפיה
וסלי ג'ונס נולד בעיירה באילינוי מספר ימים לאחר פטירת אביו. הוא למד בבית הספר המקומי והמשיך ללימודי משפטים בשיקגו. הוא התחתן בשנת 1886. בשנת 1889 וסלי ג'ונס עבר למזרח וושינגטון והמשיך בעסקים בתחום המשפטים. בשנת 1898 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית במקום לוי אנקני וכיהן בו מספר קדנציות. בשנת 1908 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו עד שנפטר. בשנים 1924–1929 הוא היה ראש סיעה רפובליקנית בסנאט.
בשנת 1917 ג'ונס עבר להתגורר בסיאטל. בהיותו בסנאט, ג'ונס קידם פיתוח אזור מגוריו. בין היתר הוא קידם הקמה ופיתוח של מתקני צי ארצות הברית בברמרטון. הוא היה תומך של חוק יובש וככל הנראה בעקבות תמיכה זו הפסיד בבחירות שנערכו בשנת 1932.
וסלי ג'ונס נפטר בנובמבר 1932, זמן קצר לאחר הפסד בבחירות.
ג'רלדין ריצ'מונד
ביוגרפיה ותפקידים משמעותיים
בין השנים 1976–1980 למדה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, שם קיבלה דוקטורט בכימיה פיזיקלית. בין השנים 1980–1985 הייתה מרצה בכירה במכללת ברין מאר, פנסילבניה. ריצ'מונד מכהנת כראש החוג למדעים באוניברסיטת אורגון. היא חברה באגודה הלאומית למדעים ובאקדמיה האמריקאית למדעים ואומנויות, ומונתה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לשרת בוועדה הלאומית למדעים. (2) ריצ'מונד היא הנשיאה הנוכחית של האגודה האמריקאית לקידום המדע(AAAS). היא מונתה לחברה בוועדה להשכלה גבוהה במדינת אורגון בשנים 1999-2006. היא ממלאת תפקידים רבים בשיתופי פעולה מדעיים בעולם, כגון שגרירת משרד המדע האמריקאי למדינות דרום-מזרח אסיה באזור דרום נהר המקונג. ריצ'מונד היא אמא לשני בנים.
מחקר
המחקרים של ריצ'מונד עוסקים בכימיה ובפיזיקה של שטחי פנים מסובכים, בעיקר מים, עם רלוונטיות לתהליכים ובעיות סביבתיות.
מחקריה הנוכחיים מתמקדים בשני אזורים חופפים - הראשון בוחן את הכימיה החשובה סביבתית המתרחשת באירוסולים אטמוספיריים (חלקיקים נוזליים המשוחררים לאטמוספירה החיוניים בתהליכים כמו יצירת עננים) ובשטחי פנים של מים ימיים ומים מתוקים, בתהליכים כגון ספיחה, מסיסה ותגובות עם גזים ומולקולות אורגניות על פני השטח של תמיסות מימיות. נבדקות ההשפעות של גורמים כמו טמפרטורה, הרכב התמיסה ואנרגטיות פני השטח על תהליכים אלו.
כלי חשוב שריצ'מונד משתמשת בו במחקריה הוא לייזר אולטרה מהיר, שנועד לחקור את השכבה העליונה של הנוזל ברמה המולקולארית.
תרומה חברתית
ריצ'מונד תומכת ומובילה בתחום קידום הנשים המדעניות בחברה.
לשם כך, ייסדה את תוכנית COACh, המעבירה סדנאות בניית קריירה לנשים אקדמאיות רבות העוזרות להן לפלס את דרכן בקריירה המדעית ולעלות לתפקידים יותר גבוהים. התוכנית מתקיימת בארצות הברית ומחוצה לה, ומתפרשת על הרבה מדינות מתפתחות באזורי דרום מזרח אסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית.
תוכנית PURS מצמידה לכל סטודנט מנחה אישי מחברי הצוות האקדמי באוניברסיטה, המלווה את הסטודנט בשנת עבודה מעשית במעבדות.
הכח ברלין
הכח ברלין (בגרמנית: Sport-Club Hakoah Berlin) היה מועדון ספורט יהודי, מהעיר ברלין שבגרמניה. המועדון כלל ספורטאים בענפי מגוונים. אך הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת הכדורגל, שהורכבה מכדורגלנים יהודים.
היסטוריה
המועדון נרשם תחת התאחדות הכדורגל הגרמני, טרום מלחמת העולם הראשונה, ב-22 ביולי 1905, כ"מועדון הספורט הכח ברלין", והשתתף בעיקר בטורנירים מקומיים קטנים. ב-1929 מוזג מועדון הכח ברלין עם המועדון "חוג התעמלות יהודי בר כוכבא ברלין" (בגרמנית:Jüdischer Turnverein Bar Kochba Berlin) - מועדון שהוקם עוד ב-22 באוקטובר 1898. האיחוד יצר את המועדון "חוג ההתעמלות והספורט יהודי הכח בר כוכבא" (בגרמנית: "Jüdischer Turn- und Sportverein Bar-Kochba-Hakoah" או בקיצור JTSV). המועדון התמודד בליגות הנמוכות של התחרויות הגרמניות, ונחשב למועדון כדורגל מקצועני מצליח בשנים 1925–1927, אך עם זאת לא הגיע לשחק בליגות הבכירות בכדורגל הגרמני.
עליית הנאצים לשלטון ב-1933, הובילה לאפליה גזענית כנגד היהודי גרמניה הנאצית, מה שלא פסח על המועדון, שהוצא מכלל התחרויות באותה שנה, כמו שאר המועדונים היהודים בגרמניה.
עקב הרחקת המועדונים היהודים מהליגות הארציות של ההתאחדות הגרמנית, שחקנים יהודיים מקבוצות כלל-גרמניות סולקו מהן, ובלית ברירה עברו לשחק בקבוצות היהודיות, בהן קבוצת "בר־כוכבא הכח", במקביל עברו המועדונים היהודים להתחרות בטורנירים של קבוצות יהודיות בלבד, למשל ליגת כדורגל של תנועת מכבי העולמית, מה שמצד אחד שמר על המסגרת שלהם בתור קבוצות ספורט, אך מצד שני הוריד את רמתם המקצועית. בליגה הזו זכתה קבוצת בר־כוכבא־הכח להצלחה לא מבוטלת. כאשר כבר בשנה הראשונה זכתה באליפות, וחזרה על ההישג שלוש פעמים לאחר מכן. ב-1937, בשיא הבידוד של הקבוצות היהודיות בגרמניה, הגיעה קבוצת הכדורגל של בר־כוכבא־הכח למסע משחקים בארץ ישראל. חברי הקבוצה נאלצו לשחק 4 משחקים בתוך שישה ימים בלבד, ולשלב בין לבין שורה ארוכה של קבלות פנים וטקסים שנערכו לכבודם בישראל. התוצאות היו בינוניות מקצועית: בר־כוכבא רשמה שני ניצחונות, שתי תוצאות תיקו ושלושה הפסדים. התוצאות נחשבו לפושרות בגלל שהקבוצות הישראליות שנחשבו ללא מקצועניות בתחילת דרכן. מה שמעיד כי הניתוק מתחרות מול שאר הקבוצות הגרמניות גבה מחיר ספורטיבי. כשנה וחצי לאחר מכן, לאחר ליל הבדולח ב-1938 נסגרו סופית כל מועדוני הספורט היהודיים בגרמניה, ובכללם בר־כוכבא ברלין שפורקה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה והשואה, לאחר שהתרבות והספורט חזרו לשגרתם, חזרו גם מועדוני הספורט היהודים לתמונה, והחלו להגיח שנית גם בגרמניה, כאשר מועדון הספורט הכח ברלין נוסד מחדש ב-21 ביוני 1945. ב-28 באפריל 1953, החליף המועדון את שמו ונקרא "איגוד המשחקים וינטה 05 ברלין" (בגרמנית: "Spielvereinigung Vineta 05 Berlin" או בקיצור SpVgg), ולמעשה איבד את זהותו היהודית ואת הקשר שלו למועדון העבר הכח. לאחר מכן ב-1970 הוקם מחדש המועדון מכבי ברלין שלקח תחת חסותו את פעילות הכדורגל היהודית בברלין, ולמעשה מרכז את תחום זה עד היום.
ב-1972 ה-SpVgg מוזג לתוך המועדון "קורסו 99 ברלין" ב-1972, ליצירת "מועדון הספורט קורסו 99 וינטה ברלין". בהמשך התמזג המועדון פעם נוספת עם המועדון "וודינגר 08" ובגלגולו כיום נקרא המועדון "וודינגר קורסו 99/וינטה" ומשחק בליגות הנמוכות של גרמניה.
עוד בשנות ה-30 הרבה משחקני הכח היהודים החליטו לעזוב את ארץ מולדתם ולהגיע לארץ ישראל, שם הקימו מועדון שנקרא "הכח ברלין" שפעל בישראל במקביל למועדון המקורי בברלין. בהמשך הקימו גם את קבוצת הכח תל אביב, מה שהיווה את הבסיס ההיסטורי להקמת קבוצת הכח עמידר רמת גן שעתידה הייתה לזכות באליפויות ובגביעים בליגה הישראלית בשנות ה-60 וה-70.
ג'ון ויטאקר
ג'ון ויטאקר (באנגלית: John Whiteaker; ) היה פוליטיקאי, איש צבא ושופט אמריקאי. הוא נולד באינדיאנה, התגייס לצבא ארצות הברית במלחמת ארצות הברית-מקסיקו, ולאחר מכן עסק בחיפוש זהב במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה. לאחר שעבר לטריטוריית אורגון, הוא כיהן שם כשופט וכחבר בית המחוקקים של הטריטוריה. כאיש המפלגה הדמוקרטית, כיהן ויטאקר כמושל אורגון הראשון בשנים 1858–1862, ובהמשך כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1879–1881. הוא גם היה חבר הסנאט של אורגון ונשיאו, וחבר בית הנבחרים של אורגון ויושב הראש שלו.
ראשית חייו
הנרי ויטאקר נולד במחוז דירבורן שבדרום-מזרח אינדיאנה למשפחת חקלאים. הוריו היו ג'ון וננסי (לבית סמאלס) ויטאקר והיו לו ארבעה אחים ואחיות. עד לבגרותו הוא למד באופן פורמלי שישה חודשים בלבד, וכתוצאה מכך הוא היה אוטודידקט כמעט לחלוטין. לפני שעבר מערבה, הוא עסק בעבודות שונות, כולל בנגרות, והתנדב לשירות צבאי במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, אף על פי שיחידתו מעולם לא השתתפה בקרבות.
ב-1847 נשא ויטאקר לאישה את ננסי ג'יין הרגרייב, ולזוג נולדו שישה ילדים.
הבהלה לזהב
ב-1849 הגיע ויטאקר לקליפורניה במסגרת הבהלה לזהב, שם הוא הרוויח מספיק כסף כדי להעביר את משפחתו לטריטוריית אורגון. לאחר הגיעו לשם ב-1852, הוא התיישב עם משפחתו בחווה בחלק הדרומי של עמק וילאמט שבמחוז ליין. שם הוא היה פעיל במסגרת המפלגה הדמוקרטית, ונבחר ב-1856 למשרתו הציבורית הראשונה כשופט בבית משפט השלום של מחוז ליין. ב-1857 נבחר ויטאקר לבית המחוקקים של הטריטוריה וייצג בו את מחוז ליין.
מושל אורגון
ב-1857 החלה אורגון בהכנות להפיכתה למדינה בארצות הברית, וציבור הבוחרים אישר במשאל עם את חוקת המדינה. ויטאקר נבחר על ידי הדמוקרטים במדינה כמועמדם בבחירות הראשונות למשרת מושל אורגון, שנערכו ביוני 1858. בבחירות הוא ניצח בהפרש של 1,138 קולות, וב-8 ביולי הושבע לתפקידו. הוא לא החל לכהן בתפקידו עד אשר ב-14 בפברואר 1859 אישר הקונגרס של ארצות הברית את קבלתה של אורגון כמדינה. למעשה, בתקופת מעבר זו כיהנו באורגון שני מושלים, ומושל הטריטוריה האחרון, ג'ורג' לאו קרי, היה אחראי מבחינה חוקית עד שממשלת המדינה החדשה לקחה על עצמה את השליטה בה.
משעה שהחל לכהן כמושל, אישר ויטאקר את רוב תביעות הקרקע. הוא גם קידם את המדיניות הכלכלית שהעדיפה תעשיות ביתיות, שבהן ייצרו תושבי אורגון את צורכיהם. אף על פי שהוא זכה לכינוי "ג'ון הישר", זה לא שיקף את עמדותיו השנויות במחלוקת בסוגיות בעלות חשיבות לאומית. ויאטאקר תמך בעבדות, שהייתה מנוגדת לעמדותיהם של רוב תושבי המדינה. מתנגדיו עשו בכך שימוש תכוף כדי לתקוף אותו כאשר ארצות הברית שקעה במלחמת האזרחים האמריקנית.
ב-1861, במהלך שנתו האחרונה של ויטאקר כמושל, נהרג הסנאטור הרפובליקני אדוארד דיקינסון בייקר בקרב בולס בלאף, וויטאקר מנה במקומו את הדמוקרט בנג'מין סטרק.
בבחירות למשרת המושל של 1862 לא היה ויטאקר מועמד הדמוקרטים, ולפיכך סיים את כהונתו. הוא נותר פעיל בפוליטיקה המקומית, נבחר שלוש פעמים כחבר בית הנבחרים המדינתי וכיהן בו בשנים 1866–1870, וב-1876 נבחר לסנאט המדינתי. במהלך המושל של 1868 כיהן ויטאקר כיושב ראש בית הנבחרים ובמושבים של 1876 ו-1878 כנשיא הסנאט.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
ב-1878 נבחר ויטאקר לבית הנבחרים של ארצות הברית. כוחם של הדמוקרטים נחלש בבית הנבחרים, והם היו זקוקים לקול אחד נוסף כדי שהמועמד שלהם לתפקיד יושב ראש הבית ייבחר. ההצבעה הייתה אמורה להתקיים עד 18 במרץ 1879. ויטאקר, שעשה אז את דרכו לוושינגטון, קיבל הודעה על דחיפות הגעתו בשעה שהיה על סיפונה של אוניית קיטור בדרך בין פורטלנד לסן פרנסיסקו. עם הגעתו ב-12 במרץ לסן פרנסיסקו, הוא חבר לסוכן חברת הרכבות ומיהר לרכבת מיוחדת מהירה של חברת סנטרל פסיפיק שיצאה מאוקלנד. הרכבת הטרנס-יבשתית הסדירה יצאה מאוקלנד 25 שעות קודם לכן, אך הרכבת עליה עלה ויטאקר הצליחה להשיג אותה. הוא הגיע לוושינגטון בבוקר 18 במרץ, הושבע כחבר בית הנבחרים והשתתף בהצבעה. עלות נסיעה זו הגיעה ל-1,500 דולר, סכום שהוביל לביקורת מצד יריביו הפוליטיים.
ב-1880 התמודד ויטאקר על תקופת כהונה נוספות בבית הנבחרים, אך נוצח על ידי הרפובליקני מלווין קלארק ג'ורג' בהפרש של 1,379 קולות. לאחר מכן הוא פרש לחוותו שליד העיר יוג'ין.
שנותיו האחרונות
ויטאקר נקרא לפוליטיקה פעם אחת נוספת. ב-1885 הוא מונה על ידי הנשיא גרובר קליבלנד כגובה המס בבית המכס של ארצות הברית בפורטלנד. ב-1890 הוא שב ליוג'ין, רכש שם שטח אדמה שהשתרע על פני עשרה מבננים, שכיום ידוע בשם שכונת ויטאקר.
השערת הסימולציה
השערת הסימולציה היא הצעה מחשבתית על פיה המציאות היא למעשה סימולציה (קרוב לוודאי סימולציית מחשב). ההצעה שימשה כבסיס למספר ספרי וסרטי מדע בדיוני.
להשערה מקורות בימי קדם, אצל פילוסופים שונים. דוגמאות לכך ניתן למצוא בהגות ההינדית שראתה ביקום כולו מאיה, או במשל המערה של אפלטון. ב-2003 גיבש הפילוסוף והלוגיקאי ניק בוסטרום את הנוסח המקובל של ההשערה, ובמאמר שפרסם הציג את טיעון השערת הסימולציה. בגרסה זו של ההשערה נטען כי עד לפני עשרות שנים בודדות לא היו משחקי מחשב כלל ואילו היום כבר קיימות פלטפורמות של מציאות מדומה בהן משתתפים מיליוני שחקנים מכל העולם וכן סימולטורים המציגים מציאות מדומה משכנעת. בקצב ההתקדמות הנוכחי של הטכנולוגיה, בעתיד הלא רחוק ניתן יהיה להפעיל סימולציות שיכללו מיליארדי יצורים, שיהיו כה מתקדמות שאותם יצורים ממוחשבים בעלי בינה מלאכותית יאמינו שהם בעלי תודעה עם חופש רצון לשלוט בגורלם. יתרה מזו, ברגע שתהיה קיימת האפשרות הטכנולוגית להריץ סימולציה כזו, האנושות תריץ עותקים רבים של הסימולציה, כפי שקורה במשחקי מחשב חדשניים. בכדור הארץ יתקיימו אז במקביל מיליוני ציוויליזציות, שרק אחת מהן פיזית במהותה.
לפי בוסטרום, אחת משלושת המסקנות הבאות הינה נכונה בסבירות גבוהה מאוד:
בוסטרום העריך כי ההסתברות לכל אחת משלוש האפשרויות היא פחות או יותר זהה. תמיכה מסוימת באפשרות מספר 3 מגיעה ממכניקת הקוונטים ממנה עולה כי חלקיקים קוונטיים מקבלים איכות מוגדרת רק אחרי שמודדים אותם. עד לאותו רגע, כך נראה, יש להם שלל תכונות, חלקן סותרות, בו-זמנית. זו תופעה מוזרה, אך אם היקום אינו אלא סימולציה היא הגיונית מאוד: דברים הופכים מוגדרים רק כאשר יש תודעה שמתבוננת בהם, כדי לחסוך בכוח חישוב.
שמואל חפר
הרב שמואל הלוי חפר (י"א באב תר"ץ, 5 באוגוסט 1930 – י"ז בניסן תש"ף, 11 באפריל 2020) היה יו"ר מכללת בית רבקה בכפר חב"ד, סגן יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל ויו"ר הוועד למען שלמות העם, שפעל למען תיקון קביעת "מיהו יהודי", כך שיוכר בחוק רק גיור לפי ההלכה האורתודוקסית.
ביוגרפיה
נולד לגולדה ביילא ולאלעזר גרובר, בבודפשט בירת הונגריה. עם פלישת הנאצים להונגריה הועבר עם חלק מבני משפחתו לגטו בודפשט. הם שרדו בגטו ועם שחרורו בידי הרוסים שנה לאחר מכן, עלו רוב משפחתו שנותרו בחיים לארץ ישראל. חפר שהה קרוב לשנתיים לאחר השחרור בגרמניה ובצרפת, ניסה לעלות לארץ ישראל בספינת מעפילים שנתפסה בידי שלטונות המנדט הבריטי ונוסעיה גורשו לקפריסין.
בשנת ה'תש"ז (1947) הגיע לארץ ישראל והחל לעסוק בחינוך. בשנת ה'תשי"ד, בהיותו בגיל עשרים וארבע, נשלח על ידי הסוכנות היהודית לשמש בתפקידי חינוך וארגון של נוער יהודי במרוקו. במסגרת תפקידו שימש בהוראה במוסדות חינוך גבוהים ועסק בפיקוח על הוראת עברית במוסדות היהודיים. שם פגש לראשונה את חסידי חב"ד, והתחיל בלימוד "ספר התניא" וספר "דרך מצוותיך" עם שליח חב"ד במרוקו הרב שלמה מטוסוב.
כשחזר לישראל המשיך לעבוד כמורה ב"מקווה ישראל" עד סוף שנת ה'תשי"ז (1957) ובשנה הבאה התחיל לעבוד בישיבת נחלים. בחודש אלול ה'תשי"ח (1958) נישא לרבקה (נפטרה בכ"ז בתשרי תשפ"ב) בת הרב חיים יוסף ומרת סניא רוזנבלום, מחסידי חב"ד בתל אביב. לאחר נישואיהם המשיך שמואל בעבודתו ב"נחלים" בשעות אחר הצהריים, ובשעות הבוקר ניהל את בית ספר אוהלי יוסף יצחק ביפו, לאחרי שנה עבר לנהל את בית ספר חב"ד בכפר סבא עד שנת תש"כ.
בשלהי ה'תשי"ט (1959) הצטרף לצוות החינוכי במוסד "בית רבקה", כשנה אחר כך עמד המוסד בפני סגירה (מטעמים כלכליים). ובהוראת הרבי התמנה לקראת שנת תשכ"א למנהל המוסד, בעקבות המינוי נסע לניו יורק לפגישה עם האדמו"ר מליובאוויטש, רבי מנחם מענדל שניאורסון במהלכה עורר האדמו"ר שצריכים לדאוג שמוסד החינוך "בית רבקה" יהיה בריחוק מקרבת מוסדות החינוך לבנים, ולכן הציע להקים את כפר חב"ד ב'. בשנת תשכ"ד החל הרב חפר להתעסק בתכנון להקמת כפר חב"ד ב', ובשנת תשל"ה עבר בית רבקה לשם, מאז המשיך חפר להתכתב עם הרבי בענייני המוסד.
הרב חפר נפטר בשבת חול המועד פסח, 11 באפריל 2020, כתוצאה מדום לב ונטמן בחלקת חב"ד בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
חייו האישים
לו לאשתו, שני בנים. בנו הרב משה הלוי חפר מנהל במכללת בית רבקה.בנו הרב מנחם מענדל חפר. נכדו, מנחם מנדל דיסקין (בנו של הרב חיים שלמה דיסקין) ממשיך דרכו בניהול מוסדות בית רבקה. חתנו, הרב משה הכהן שקוביצקי. חתנו, הרב ברוך סלונים (בנו של הרב זאב דב סלונים), הוא שליח חב"ד במודיעין.
נורמן רידוס
נורמן מארק רידוס (באנגלית: Norman Mark Reedus; נולד ב-6 בינואר 1969) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו של דאריל דיקסון (אנ') בסדרת האימה "המתים המהלכים" (2010–2022). הוא גם כיכב בתור מרפי מק'מנוס בסרט "הקדושים מבוסטון" (1999) ובהמשכו "הקדושים מבוסטון 2" (2009), בתור סקאד בסרט גיבורי העל "בלייד 2" (2002) חלק יקום מארוול ובתור מרקו בסרט הפשע "קלף פראי" (2002)
בעברו עסק גם בדוגמנות ודגמן עבור מעצבי אופנה שונים (כולל פראדה בשנות ה-90)
ביוגרפיה
נורמן מארק רידוס נולד בעיר הוליווד, פלורידה, בנם של מריאן (לבית ירבר), מורה, ואירה נורמן רידוס. סבתו של רידוס מצד אביו הייתה ממוצא איטלקי, בעוד סבו היה ממוצא אנגלי, סקוטי ואירי. את לימודיו האקדמאיים עשה בבת'אני קולג' (אנ') בלינדסבורג (אנ'), קנזס, עד פרישתו לאחר כסמסטר.
רידוס עסק בדוגמנות לפני שהחל לעסוק במשחק, ובעקבות זה התגורר במשך כשנה בטוקיו, יפן ובחוזרו, הוא עבר לקליפורניה כדי לעבוד בחנות של הרלי-דייווידסון בשכונת ונציה (אנ'), לוס אנג'לס, קליפורניה, ותרם יצירות אומנות לתערוכות שונות כצייר, צלם, פסל ואמן וידאו.
קריירה
הוא שיחק לראשונה במחזה "מפות לטבועים" בתיאטרון טיפאני (אנ') בשדרות סאנסט (אנ'), לוס אנג'לס.
בשנת 1992 השתתף בוידאו-קליפ לשיר "Wicked as It Seems" של קית' ריצ'רדס. ב-1994 הופיע בקליפ לשיר "Violently Happy" של הזמרת האיסלנדית ביורק. ב-1995 הופיע גם בקליפ לשיר "Strange Currencies" של להקת הרוק אר.אי.אם. וגם בקליפ לשיר "Fake Plastic Trees" של להקת הרוק הבריטית רדיוהד.
תוכנית אאורקה
תוכנית אאורקה (EUREKA) היא תוכנית של האיחוד האירופי שתומכת בביצוע שיתופי פעולה במחקר ופיתוח בין חברות תעשייתיות מ-40 מדינות שונות מרחבי העולם, בדגש על מדינות האיחוד האירופי. התוכנית נוסדה בשנת 1985 ופועלת במקביל לתוכנית המסגרת האירופאית (European Framework Programme), התוכנית הגדולה ביותר בעולם עבור תמיכה בפעילות מחקר ופיתוח.
נורמן רידוס
קריירה
בשנת 1997 רידוס קיבל את תפקידו הראשון בסרטו של גיירמו דל טורו "מימיק" ובאותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "אני, אמא והמאפיה היהודית" בתור בנה של דבי הארי. הוא פרץ לתודעה בשנת 1999 בתפקיד המתנקש האירי מרפי מקמנוס בסרט הפשע של טרוי דופי "הקדושים מבוסטון" שהפך עם השנים לסרט פולחן.
תוכנית אאורקה
מטרות התוכנית
המטרה העיקרית של תוכנית אאורקה היא העלאת הפריון והתחרותיות של עסקים באירופה באמצעות פיתוח טכנולוגיות חדשות וכך לתרום לחיזוק הכלכלות הלאומיות של המדינות המשתתפות בה בשוק הבינלאומי, ולחזק את הבסיס לשגשוג ותעסוקה ברי קיימא..
נורמן רידוס
קריירה
בשנת 2000 שיחק בהפקתו של ג'ואל שומאכר "משחק השמועות" בתפקיד הסטודנט הצעיר טרוויס. בשנת 2002 הופיע רידוס בסרט הערפדים "בלייד 2" בתור סקאד, צעיר מסומם המשמש כעוזרו של בלייד (ווסלי סנייפס) בסרט. ב-2007 שיחק רידוס בסרטו של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" בתפקיד הבלש נורמן ריילי. בשנת 2009 חזר רידוס לתפקיד מרפי מקמנוס בסרט "הקדושים מבוסטון 2".
תוכנית אאורקה
מטרות התוכנית
מטרה זו מושגת על ידי תמיכה פיננסית בביצוע שיתופי פעולה רב-לאומיים בין חברות מהמדינות השונות המשתתפות בתוכנית.
נורמן רידוס
קריירה
בשנת 2010 זכה רידוס בתפקיד דאריל דיקסון בסדרת האימה "המתים המהלכים", רידוס זכה בתפקיד לאחר שנבחן דווקא לדמות של אחיו בסדרה מרל דיקסון. לאחר שלוש עונות רידוס הוא מכוכבי הסדרה ואחת מהדמויות האהובות ביותר, הוא הועמד לפרס סאטורן על תפקידו בשנת 2012. בנוסף הופיע רידוס גם בדרמה ההיסטורית של רוברט רדפורד "הקנוניה" משנת 2010 בתפקיד הרוצח לואיס פאוול (אנ') המורשע בניסיון רצח הפוליטיקאי ויליאם סיוארד. ובאותה שנה שיחק במותחן העצמאי "מסקדה" לצד קלאן לוץ.
בשנת 2011 גילם את דמותו של יהודה איש קריות, בקליפ "judas" של הזמרת ליידי גאגא. בשנת 2015 השתתף בקליפ לשיר "It Just Feels" של הזמרת הדרום-קוריאנית ג'יאה. בשנת 2020 השתתף בשירם של להקת מרילין מנסון "Don't Chase the Dead" ובשנת 2021 השתתף בשירם של צמד ההיפ-הופ ראן דה ג'ולס "Never Look Back".
תוכנית אאורקה
מדינות משתתפות בתוכנית
המדינות המשתתפות בתוכנית הן: אוסטריה, בלגיה, בולגריה, קרואטיה, קפריסין, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, מקדוניה, צרפת, גרמניה, יוון, הונגריה, איסלנד, אירלנד, ישראל, איטליה, ליטא, לטביה, לוקסמבורג, מלטה, מונקו, מונטנגרו, הולנד, נורווגיה, פולין, פורטוגל, רומניה, רוסיה, סן-מרינו, סרביה, סלובקיה, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, טורקיה, אוקראינה, בריטניה, אלבניה, בוסניה והרצגובינה, קנדה וקוריאה.
נורמן רידוס
חיים אישיים
משנת 1998 עד 2003 רידוס היה במערכת יחסים עם דוגמנית העל הדנית הלנה כריסטנסן למרות הדיווחים השונים, השניים מעולם לא נישאו. יחד יש להם בן, מינגוס לוסיאן רידוס (נ. 13 באוקטובר 1999). הם נשארו חברים וחלקו משמורת משותפת על בנם.
ב-2015, במהלך צילומי הסרט "Sky", רידוס פגש את השחקנית הגרמנייה דיאן קרוגר; השניים נראו יחד לראשונה כזוג ביולי 2016. בנובמבר 2018, קרוגר ילדה את בתם הראשונה המשותפת.
תוכנית אאורקה
אופן תמיכת התוכנית
העיקרון לפיו תומכת תוכנית אאורקה בפרויקטים הוא מתן מסגרת המאפשרת למדינות השונות לתמוך בפרויקטי הפיתוח הרב-לאומיים. על כל חברה המעוניינת להשתתף בפרויקט במסגרת התוכנית לקבל את אישורה ותמיכתה של המדינה בה החברה שוכנת.
הכללים והנהלים של התמיכה בחברות המשתתפות בתוכנית משתנים בהתאם למדינות השונות.
נורמן רידוס
חיים אישיים
בפברואר 2005, רידוס ספג פגיעת ראש כאשר משאית התנגשה במכוניתו בעת ששהה בגרמניה. אפו שוחזר בעזרת ארבעה ברגים וארובת העין השמאלית שלו בטיטניום.
תוכנית אאורקה
ישראל ותוכנית אאורקה
ישראל הצטרפה לתוכנית אאורקה בשנת 2000. פעילות ישראל בתוכנית מרוכזת על ידי המדען הראשי של משרד הכלכלה, והתמיכה המוענקת לחברות ניתנת על ידי קרן המחקר בהתאם לנוהלי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה.
מדינת ישראל נחשבת לאחת המדינות הפעילות ביותר בתוכנית - כאשר בכ-10% מכלל הפרויקטים הקיימים באאורקה משתתפות חברות ישראליות. נכון לסוף שנת 2012 השתתפו חברות ישראליות ב-241 פרויקטים שונים תחת מסגרת התוכנית.
בשנת 2011 מונתה ישראל לנשיאת תוכנית אאורקה העולמית – ובכך הייתה למדינה הלא-אירופית הראשונה שמונתה לתפקיד זה. בראש הנשיאות עמד אלי אופר ומנהל הנשיאות היה ישראל שמאי.
אל ההר
אל ההר הייתה חברה לרכישת אדמות בארץ ישראל המנדטורית, בעיקר באזור הר חברון, שפעלה בין השנים 1933–1940. הוקמה על ידי אברהם אפשטיין, יצחק צבי רקובסקי ושמואל צבי הולצמן. החברה הקימה את היישובים כפר עציון ופרי עמל וכן את יער עציון.
הרקע להקמה
שני מייסדי החברה הראשונים, אפשטיין ורקובסקי, רכשו אדמות טרם ייסוד החברה באזור סמוע בהר חברון, תל אביב ובאר שבע. רקובסקי קנה אדמות גם באזור נבי סמואל ואפשטיין ניסה לרכוש באזור עבר הירדן.
עמדתו של ארתור רופין, שבאותו זמן עמד בראש מחלקת ההתיישבות של ההנהלה הציונית ביישוב, הייתה שחקלאות יהודית לא תצלח באזור ההררי ויש להפנות את משאבי הרכישה לאדמות בשפלה, השניים התנגדו לעמדה זו והתחזקו בעמדתם עוד יותר בעקבות פרעות תרפ"ט בהם ננטש היישוב היהודי בחברון וטענתם הייתה שהתיישבות יהודית חוזרת בחברון לא תוכל להתקיים בלי עורף חקלאי בהר.
ייסוד החברה
בשנת 1933 חברו רקובסקי ואפשטיין לשמואל הולצמן (שהיה כבר אישיות מוכרת בתחום החקלאות והייבוא בארץ ישראל), אותו הכירו עוד מספסל הלימודים בישיבת עץ החיים בירושלים, והקימו את חברת 'אל ההר', שבשמה רצו להביע את החשיבות בהתיישבות דווקא בהר, כפי שנאמר לעיל.
בשלב הראשון, קנתה החברה 5,000 דונם באדמות מגדל עדר ויצרה קשר לרכישת עוד 20,000 דונם באזור הכפר צוריף וכמחצית הכפר ג'בע, מהם רכשו לבסוף עוד 13,450 דונם בלבד.
בפרסום של החברה נכתב:
בכפר עציון, החברה מכרה חלקות בגודל 25 דונם שעלו 210 לא"י (לאחר שבתחילה תוכנן כנראה למכור חלקה ב-125 לא"י ) שאחר כך האמירו ל-350 לא"י. החלקות התחלקו כך ש-12 דונם מתוכם נועדו לחקלאות מיידית ושם החברה התחייבה להכשיר את הקרקע, לטעת עצים ולטפל בהם עד ארבע שנים לכל מתיישב שירצה בכך, 3 דונם מגרש לבניית בית, גם שם החברה התחייבה לבנות את הבית שיגור בו הקונה ו-10 דונם אדמות בור. לצורך זה הקימה חברת פועלים במקום, שכרה למענם מגורים במנזר הסמוך, והקימה משתלה גדולה.
החברה אף ארגנה טיולים לקונים פוטנציאלים לעטרות, קריית ענבים ומוצא בכדי להראות שחקלאות יכולה להתקיים בהר. ב-1935 נחתם הסכם בין החברה לבין חברת פידלטי אמון – חברה להשקעות ולנאמנות, על מכירת אופציה למכירה על שטח של כ-1,000 דונם.
החברה פנתה גם באפיקי מכירה ליהדות הגולה ושלחה סוכני מכירות לחו"ל מצוידים במכתב המלצה מהרב הראשי לישראל – הרב אברהם יצחק הכהן קוק. הולצמן הודה אחר כך שחלק מהשליחים הגזימו בתיאור פסטורליות המקום.
אירוע יוצא דופן היה פניה של נציג החברה להיטלר שיאפשר למכור אדמות ליהודים גרמנים ובעקבות כך את הגירתם לארץ ישראל :
בקרב היישוב היהודי
חיים ויצמן הזכיר את כפר עציון כדוגמה ליישוב היודע ליישם את היתרונות שמספקת לו החלוציות המנוהלת על ידי המוסדות הלאומיים.
בתחילה הסוכנות היהודית גילתה יחס חיובי למפעל ואף איחלו להולצמן בתגובה לאחד ממכתביו:.
גם קרן קיימת לישראל תמכה בתחילה בהתיישבות בהר כפי שעולה ממכתב ששלח בשנת 1933 מנחם אוסישקין, שהיה ראש הקרן באותה העת, אל הולצמן:. אוסישקין הוסיף במכתב שבאם החברה תרצה בכך, קק"ל תהיה מוכנה לרכוש מהאדמות כמה מאות דונמים להקמת יישוב של פועלים חקלאיים.
המאמר יצר פולמוס בעיתונות סביב חברת אל ההר. משה כרמון (אביו של דוד כרמון) כתב מאמר בעיתון דואר היום בו יוצא חוצץ נגד ויץ וטוען שמהמאמר עולה שכבודו של ויץ נפגע ולכן פרסם את המאמר. עוד כתב שלא היה לו לפנות לעיתונות ובכך לסכן את עתיד ההתיישבות בהר אלא לפנות למוסדות הרשמיים שיתערבו בתוכנית החברה.
בקרב ערביי הסביבה
גם בקרב ערביי חברון וסביבותיה היו חילוקי דעות לגבי ההתיישבות היהודית החדשה. היו שסברו שהגעת היהודים לאזור תביא להתפתחות החקלאות והמסחר ותביא גם להתיישבות יהודית בחברון עצמה, שהיו בה בתים רבים ריקים. לעומתם היו שהביעו חששות מההתיישבות היהודית, ודיברו על "תוכנית-שטן ליישוב ארץ ישראל" שתכננו היהודים לכיבוש ארץ ישראל כולה ועכשיו הציונים נושאים עיניהם אל חברון.
פירוק החברה
שנתיים לאחר הקמתה, פרש הולצמן מהחברה, שאר השותפים המשיכו והצטרף חיים שוגרמן שהיה גם מנהל בנק גאולה ובניין בירושלים. בעקבות המרד הערבי הגדול, בשנת 1936 - תרצ"ו, ברחו המתיישבים היהודים מהאזור והמורדים הערבים פגעו בקרוב למיליון שתילים שיובאו מסוריה ובחלק מהמטעים. רקובסקי, סיפר בראיון מאוחר שאחרי הפרעות כבר לא ניתן היה להמשיך.
לאחר גל המאורעות הראשון 32 פועלים נותרו בשטח על אף המצב הכלכלי הקשה והעובדה שהחברה הפסיקה לשלם להם משכורת והחלו בנטיעה מחודשת. פנחס שניאורסון, אחד מאנשי החברה שהיה אחראי על הנטיעות, שלח מכתב להנהלת קרן עזרה וביצרון של הסוכנות היהודית וביקש עזרה ויחס חיובי על מנת שלא ייעזב המקום והערבים יחשבו שאפשר לגרש את היהודים על ידי עקירת מטעים.
ב-28 במרץ 1937 כתב שניאורסון לד"ר מגנס, נשיא האוניברסיטה העברית, על החשיבות להיאחזות בהר וסיפר לו שכרגע בכפר עציון יש 8–10 בחורים ו-7 נשים וילדים שנשארו שם כל זמן הפרעות ושהם מקוים לשוב ולנטוע לאחר שיחלוף המצב הביטחוני.
בשנת 1937 בנק 'גאולה ובניין' בירושלים, שבו הופקדו כספי הקונים (ביחד עם בנק מרכנתיל בירושלים), נקלע לקשיים ובעקבות כך לא הוחזר הכסף לקונים. הקונים הקימו אגודה שנקראה - 'ועד יער עציון' ובה היו חברים בין 400 ל-500 קונים. האגודה התריעה בפני החברה שאם לא יוכח שהכסף נמצא בשלמותו, הם יתבעו את החברה. נעשתה תביעה אחת והשופט חייב את החברה להשיב את הכסף. חודש לאחר מכן נעשה ניסיון להקים חברת מניות על ידי הקונים והולצמן והם החלו בקיום אספות כדי למצוא פתרון למצב.
בספטמבר 1940 בתום המאורעות נעשה ניסיון על ידי החברה ליישב שוב את הקרקע ונתקלה בהתנגדות יוסף ויץ. בעקבות כך שיגר שניאורסון מכתב לברל כצנלסון נגד ויץ. במקביל חברת אל ההר וקק"ל קיימו משא ומתן להעברת האדמות לקק"ל תמורת תשלום לפועלים על הזמן בו החברה לא שילמה להם. קק"ל התנגדה אך פדתה חלק מהקרקעות ושילמה פיצויים לאלה שהחזיקו בהן. 5,500 דונם נשארו בידי 557 קונים.
בשנת 1941 נעשה ניסיון נוסף לחדש את ההתיישבות ובעלי הקרקעות הוזמנו לאספה שבה הקימו ארגון רשמי לשם הגנה על זכויותיהם ובחרו ועד קבוע. ההתיישבות לא חודשה לבסוף עד 1943 על ידי קק"ל.
דאהמר - מפלצת: סיפורו של ג'פרי דאהמר
דאהמר - מפלצת: סיפורו של ג'פרי דאהמר (באנגלית: Dahmer - Monster: The Jeffrey Dahmer Story) היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת דרמת מתח, שנוצרה על ידי היוצרים ראיין מרפי ואיאן ברנן עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
המיני-סדרה עלתה לשירות "נטפליקס" ב-21 בספטמבר 2022, ובאוקטובר 2022, הפכה לסדרה השנייה הפופולרית ביותר בכל הזמנים של נטפליקס, אחרי העונה הרביעית של "דברים מוזרים".
תקציר העלילה
המיני-סדרה מגוללת את סיפורו של הרוצח סדרתי והקניבל אמריקאי, ג'פרי דאהמר, שידוע גם בכינויו "הקניבל ממילווקי", דרך נקודת מבטם של קורבנותיו, ולחקור לעומק את הטענות של משפחות הקורבנות לגבי אדישותה של המשטרה בנוגע לפשעיו של דאהמר.
הסדרה חקרה עשרה מקרים, לאורך שנות ה-70, שנות ה-80 ושנות ה-90, בהם דאהמר כמעט נתפס אך בסופו של דבר שוחרר ויצא לחופשי. בנוסף, המיני-סדרה עסקה גם בנושא מעמד הפריווילגיה הלבנה מול מעמד האפרו-אמריקאים, שכן תשעה מתוך קרבנותיו של דאהמר היו אפרו-אמריקאים, ודאהמר עצמו, שהיה בחור לבן ופריווילגי, שוחרר שוב ושוב על ידי השוטרים וכן זוכה על ידי השופטים שהקלו בעונשו לאחר שהואשם בעבריינות קלה.
פיתוח
ב-2 באוקטובר 2020, היוצר ראיין מרפי הכריז על פיתוח והפקת מיני-סדרה שתתמקד בחייו ומותו של הרוצח סדרתי ג'פרי דאהמר עבור שירות הזרמת המדיה של נטפליקס, כחלק מהעסקה שנחתמה בינו לבין נטפליקס בשנת 2018. בנוסף, דווח שהמיני-סדרה תופק על ידי איאן ברנן, שהתסריטאית ג'נט מוק תכתוב את התסריט, ושהבמאי קרל פרנקלין יביים את פרק הפיילוט שלו.
ב-24 במרץ 2021 נודע כי המיני-סדרה תכלול עשרה פרקים.
ליהוק
ב-5 באוקטובר 2020, בד בבד עם ההכרזה על הפקת המיני-סדרה, דווח על ליהוקו של ריצ'רד ג'נקינס לגילום דמותו של ליונל הרברט דאהמר, אביו של ג'פרי דאהמר. ב-24 במרץ 2021 הוכרז על ליהוקו של אוון פיטרס לגילום דמותו של ג'פרי דאהמר. עוד פורסם שפנלופי אן מילר תגלם את אמו של ג'פרי ואשתו של ליונל, ג'ויס אנט דאהמר, נייסי נאש תגלם את דמותה של גלנדה קליבלנד, שכנתו של ג'פרי דאהמר, שון בראון יגלם את טרייסי אדוארדס, אחד מקורבנותיו האחרונים של ג'פרי דאהמר, שהצליח להימלט ממנו, ושקולין פורד יגלם את דמותו של צ'אז.
צילומים
ככל הנראה, הצילומים התעתדו להתחיל ב-26 בינואר 2021 בלוס אנג'לס, קליפורניה. ב-3 במרץ 2021, דווח על פי "פרודוקשי ויקלי" שצילומי המיני-סדרה יתחילו ב-23 במרץ 2021.
מתילדה, מלכת בלגיה
מתילדה, מלכת בלגיה (בצרפתית: Mathilde Marie Christiane Ghislaine d'Udekem d'Acoz נולדה ב-20 בינואר 1973), היא מלכת בלגיה ורעייתו של פיליפ, מלך הבלגים.
ביוגרפיה
מתילדה מארי כריסטיאן חיסליין ד'אודקם ד'אקוז נולדה ב-20 בינואר 1973 בעיר אוקל (Ukkel) שבבלגיה, אביה פטריק ד'אודקם ד'אקוז הוא רוזן ממשפחת אצולה בלגית, ואמה אנה מריה קומורובסקה היא בת למשפחת אצולה פולנית (צאצאים אחרים למשפחתה הם תדיאוש בור קומורובסקי וברוניסלב קומורובסקי), היא הבכורה מבין חמישה ילדים ולה שלוש אחיות ואח.
היא למדה קלינאות והפרעות בתקשורת במוסד מארי האפס ללימודים אקדמיים וב-1994 סיימה את התואר, היא עבדה כקלינאית תקשורת במרפאתה הפרטית בעיר וב-2002 סיימה תואר שני בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הקתולית של לוון.
ב-1999 נישאה לפיליפ, יורש העצר הבלגי ולזוג ארבעה ילדים.
ב-2001 ייסדה את "קרן הנסיכה מתילדה" המקדמת התנדבות וצדקה.