cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
באהבה, רוזי
ביקורות
מבקרי הקולנוע היו מסויגים. הדעה הכללית הייתה שקולינס וקלאפלין הם שחקנים מצודדים ומקסימים שעשו את המיטב, אך נפלו קורבן לסיפור מטופש, מרושל וקלישאתי. במאגר הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון חיובי של 32% עם דירוג ממוצע 4.7/10 בשקלול 56 ביקורות. באתר Metacritic זכה הסרט בציון 44/100, בשקלול של 16 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
פיורד קרוק
פיורד קרוק (באנגלית: Krok Fjord) הוא פיורד צר מפותל וארוך, בין חצי האי מיול, ולשון הקרח סרסדאל בקצה הדרומי של גבעות וסטפולד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הפיורד 22 קילומטרים.
גילוי הפיורד
הפיורד מופה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריטנסן (שחקרה את האזור בין השנים 1937–1936).
מקור השם
הפיורד מכונה בשם זה (קרוקפיורדן - "Krokfjorden" - הפיורד המפותל) בשל פיתוליו.
לקריאה נוספת
• Charles Swithinbank, Antarctica, P 65
גן הכובשים
גן הכובשים הוא גן זיכרון ציבורי בדרום-מרכז תל אביב-יפו. הגן תחום בין מסוף האוטובוסים כרמלית, מסגד חסן בק, שכונת שבזי ובסמוך למוקדי עניין עירוניים כגון שוק הכרמל, פארק צ'ארלס קלור ומלון דייוויד אינטרקונטיננטל. הוא מוקף בבנייה נמוכה בעלת חזיתות מסחריות וגודלו כ-23 דונם. בגן מדשאה נרחבת, מתקני משחק לילדים ואנדרטה.
הגן תוכנן על ידי גנן העיר תל אביב אברהם קרוון, ונחנך לקהל בל"ג בעומר תשי"ז (19 במאי 1957). במרכז הגן ניצבת אנדרטה לזכר מגיני תל אביב וכובשי יפו במלחמת העצמאות, שתוכננה על ידי הפסל מיכאל קארה ובנו האדריכל חיים קארה ונחנכה שבועיים קודם לכן, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. האנדרטה עשויה אבן ומצופה שיש. בצִדה הדרומי תבליט המתאר שלוש דמויות לוחמים, ומתחתיו פסוק מקינת דוד:. בצדה הצפוני הכתובת "זכר למגיני תל אביב ולכובשי יפו" וסמלי מדינת ישראל, העיר תל אביב-יפו, ההגנה והאצ"ל. היא מנציחה שני מאורעות היסטוריים: התקפת האצ"ל על יפו, שבמהלכה כבשו כוחות האצ"ל את רובע מנשייה, שממנה תקפו ערביי יפו את תל אביב מראשית המלחמה (41 לוחמי האצ"ל נפלו בקרב); ומבצע חמץ, שבמסגרתו כבשו כוחות ההגנה את הכפרים הערביים סביב יפו ובתומו הושלם כיבושה של העיר.
היסטוריה
ב-9 במאי 1949, התכנסה מועצת עיריית תל אביב והחליטה על נטיעת "חורשת הגיבורים" לזכרם של הנופלים מבין מגיני העיר וכובשי יפו מן האצ"ל. רחוב הכובשים כיום נקרא לפני כן רחוב מאה שערים. יוצאי האצ"ל חנכו את "חורשת הגיבורים" לזכרם של חללי האצ"ל כובשי יפו ביום העצמאות הראשון של ישראל (14 במאי). מאוחר יותר נסלל הכביש המפריד כיום בין חורשת הגיבורים ל"גן הכובשים" (רחוב יצחק אלחנן). בשנת 1951 הכריזה עיריית תל אביב על תחרות להקמת שלוש אנדרטאות להנצחת אירועי המלחמה והנופלים בעיר, בהן אנדרטה לזכר כובשי יפו בגן הנצחה שעתיד היה להינטע על הריסות שכונת מנשייה בצפון יפו, שניזוקה באופן חלקי במלחמת העצמאות. את נטיעת הגן יזם סעדיה שושני, חבר מועצת העיר וראש מחלקת הנטיעות (ובהמשך סגן ראש העיר) ומי שהיה מראשי "ההגנה" בתל אביב. ב-1952 זכתה ההצעה לאנדרטה שהגיש מיכאל קארה. האנדרטה, שהקים קארה ביחד עם בנו האדריכל, נחנכה ביום הזיכרון תשי"ז-1957. שבועיים לאחר מכן, בל"ג בעומר תשי"ז (19 במאי 1957), נחנך לקהל הגן עצמו, שתוכנן על ידי גנן העיר אברהם קרוון.
בהמשך, בשנות ה-60 וה-70, נהרסו בתי השכונה לחלוטין מתוך כוונה לפתח באופן אינטנסיבי את המרחב ולייעד לו שימושים מסחריים, תיירותיים והקשורים לפנאי. בין יתר המתחמים היה גם שטחו של גן הכובשים.
עד פרוץ מלחמת העצמאות הייתה שכונת מנשייה ממוקמת לאורך קו החוף - נקודת המפגש של שתי הערים תל אביב ויפו, ואזור מעבר בין העיר לים. לאור העובדה שהשכונה הייתה אזור חשוב מבחינת עבירוּת ונגישות, ושחורבותיה היו לאזור נרחב בלתי מנוצל, שהשתרע על 2,400 דונם, שרובם עברו לבעלות המדינה, הוקמו מספר צוותי תכנון, ואף הוכרזה תחרות רעיונות בינלאומית לתכנון האזור. במרוצת השנים נֱהֱגוּ מספר תוכניות בינוי למרחב, כשהרעיון המרכזי היה להפוך את המרחב למרכז העסקים הראשי של העיר (מע"ר) בשילוב מגורים, מלונאות ושטחים ציבוריים פתוחים. בפועל רוב השטחים נותרו פתוחים, חלקם הוסבו לחניונים וגנים ציבוריים, כשאחד מהם הוא גן הכובשים. אחת ההצעות, שנדחתה, לתכנון מתחם המסגד והשטחים סביבו שהועלתה בשנות ה-80 התייחסה לעובדה שגן הכובשים הוקם על חורבותיה של שכונה מעורבת ובפועל משרת את שתי האוכלוסיות. בהצעה נכתב "אין מתאים יותר מאשר הפיכת 'גן הכובשים', או השטח הסמוך למסגד- ל'גן השלום' ולעשות את מבנה חסן בק למרכז תרבות ואחווה יהודי מוסלמי, ומקום מפגש בין תושביה הערביים והיהודים של העיר"
הֵקשר מרחבי
גן הכובשים הוקם כאמור על שטח שהיה חלק ממרחב שלם שגורלו נידון בידי מתכננים רבים. דינו היה זהה לגן נוסף שתוכנן ביפו - גן הפסגה, שאף הוא תוכנן ובוצע על ידי קרוון וצוותו. גן הפסגה ניטע בשנות ה-50 ונפתח לקהל ב-1957. בגן הפסגה נותרו שרידי בתי אבן וקרוון בחר לשתול בין השרידים צמחייה ים תיכונית. לשני גנים אלו, נוסף מאוחר יותר גן שלישי, שהוקם ב-1974 על חורבותיה של שכונת יפה נוף (יפו) - פארק צ'ארלס קלור שהיווה פתרון לפסולת הבניין שנוצרה מהריסות בתי השכונה בכך שהוקם על רצועת ים שמולאה בפסולת. מתכננו של גן זה היה הלל עומר (ע. הלל).
תפיסה תכנונית
לא נשתמרו חומרי התכנון המקוריים של הגן פרי תכנונו של אברהם קרוון. יחד עם זאת, מתוך הידיעה על אודות ההשראה ששאב קרוון מהגן האנגלי, ניתן לזהות מספר מאפיינים תכנוניים של הגן האנגלי בגן הכובשים (אך אין לטעות ולתארו כגן אנגלי טיפוסי). על פי תפיסת התכנון של הגן האנגלי, הגן הוא התחקות אחר הטבע מבלי שיבחין המבקר בכך שהוא מעשה ידי אדם. לצורך כך הגן מכיל מאסה צמחית גדולה, כשרצפתו על פי רוב היא מרבד דשא נרחב. כך גם ריצפת גן הכובשים- מרחב גדול מדוּשא, המתבלט בסביבה הבנויה ומרוצפת האספלט המקיפה אותו. מתוך תיאור של קרוון אודות גן התקווה שתכנן בשנת 1951 אנו למדים על תפקיד הדשא בעיניו- זהו החלק הדקורטיבי והייצוגי של הגן ונועד בראש ובראשונה לטיול, נופש והנאה הנוכחות הגדולה של עצים בגן הכובשים תואמת את תפיסתו שהעץ הוא השלד של הגן ומכתיב את קו הרקיע שלו. ניתן להניח כי בחירתו של קרוון לנטוע העצים בפזורה אקראית ולא בגריד מוסדר היא מאפיין נוסף שמקורו בהשראה ששאב מהגן האנגלי. בחירת הצמחייה אצל קרוון נבעה מהקפדתו על ההתאמה בין תנאי הסביבה לאופי הצמח, ובעניין של גן הכובשים התאים הצומח לקרבה לים ולמליחות הגבוהה, דוגמה לכך היא הבחירה באשל.
הגן כיום
הגן שוקם וחודש בשנת 2000 בתכנון משרד "מוריה סקלי- אדריכלות נוף". השיקום כלל הוספת שני מתחמי משחק לילדים וקרויים, הוספת שבילי מדרך, הצבת ספסלים, הסדרת השטחים המגוננים והוספת נטיעות. כמו כן הוצבה בשוליו עמדת תל-אופן להשכרת אופניים ובכך גדלה חשיפתו של הגן לעיני משתמשים חדשים.
מבחינת צמחייה, במרכז הגן משתרע מרבד דשא נרחב (כ-8.5 דונם) וסביב לו נטועים עצים בוגרים ביניהם אשלים, פיקוסים ממינים שונים ועצי סיסם הודי. חלקם פרטים ותיקים וחלקם נטיעות חדשות.
רוח המקום והמשתמשים בו
על רוח המקום ניתן ללמוד ממאמר על גן הכובשים שפרסמה האדריכלית ליאת סאבין בן-שושן:
גן הכובשים משמש הן לשהייה והן כחלל מעבר בין מסלולים וכיוונים שונים בעיר ומתאפיין בערב רב של משתמשים. על מגוון המשתמשים ניתן ללמוד מדבריה של האדריכלית והמעצבת העירונית טלי חתוקה:
תכנון עתידי
על פי תמ"א 70 (תוכנית המתאר הארצית לקווי המטרו במטרופולין גוש דן) מתוכננת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2 בגן הכובשים, צמוד לרחוב הכרמל.
פיליפס ואוורמן
פיליפס ואוורמן (בהולנדית: Philips Wouwerman; 24 במאי 1619 (הוטבל) – 19 במאי 1668) היה צייר הולנדי של סצינות צייד, נוף וקרב. –
ביוגרפיה ויצירה
נולד בהארלם בשנת 1619, בנו של צייר בשם פאוולס יוסטש. מעט ידוע על הלימודים האמנותיים של פיליפס ואוורמן. לדברי קורנליס דה בי, הוא למד אצל פרנס הלס (1581 / 85–1666), אך הסגנון המסוים של הלס לא הותיר חותם על ​​יצירתו. מלבד שהות קצרה בהמבורג בסוף שנות ה-30 של המאה ה-17, נראה כי ואוורמן חי בהארלם במהלך כל הקריירה האמנותית שלו ומת כאדם עשיר בקהילה בגיל 48.
הוא הצטרף לאגודת סנט לוק בהארלם בשנת 1640 וקיבל בה כמה תפקידים רשמיים בשנים הבאות. ואוורמן עבד גם כסוכן נדל"ן בעיר הולדתו, שכן מסמכים רבים בארכיוני הארלם הזכירו את האמן בהקשר זה.
ואוורמן התחיל את הקריירה האמנותית שלו בתיאורים פשוטים של חיי היומיום במסורת הבמבוקינטי מאת פיטר ואן לאר (1592/99 – אחרי 1642). במהלך שלושים השנים הבאות פיתח סגנון אינדיבידואלי, וטיפל במגוון רחב של נושאים החל מציורי ז'אנר ונוף ועד סצינות צבאיות ותמונות דתיות (סצינות רכיבה על סוסים, מסיבות ציד, נופים עם מטיילים, קרבות פרשים ומאהלים צבאיים, חגיגות איכרים וכו '). הוא בלט במיומנותו בתיאור סוסים הנראים בתנועה מכל הגזעים.
היסטוריון האמנות פרדריק ג'יי דופארק מכנה את ואוורמן "ללא ספק צייר הסוסים ההולנדי המושלם והמצליח ביותר מהמאה ה-17". יצירות המופת מתקופתו הטובה ביותר (בסביבות 1650–1660) הן באיכות גבוהה ללא עוררין, המשלבות נופים דרומיים דמיוניים ואווירה הולנדית אופיינית. ציוריו של ואוורמן מאופיינים בצבעים מאופקים, אווירה קרירה ושפע של פרטים שנונים ואנקדוטיים.
הוא נפטר בהארלם.
משפחתו
בגיל צעיר התחתן ואוורמן עם אנה פיטרש ואן ברוקהוף איתה נולדו לו עשרה ילדים. הם התגוררו בקנסרגראכט בבית בו גרו גם ציירי הארלם אחרים – קורנליס גריץ דקר והנדריק דה מייר. שבעה מילדי ואוורמן שרדו ולאחר מות אמם בשנת 1670 הם קיבלו ירושה משמעותית.
יצירתו
כ-800 תמונות של פיליפס ואוורמן היו רשומות בקטלוג של ג'ון סמית (1829/1842) כיצירותיו. בקטלוג המורחב של הופסטדה דה גרוט (1908) המספר עלה על 1,200. בקטגוריית קטלוג רייזונה של בירגיט שומאכר (2006) פורסמו רק כ-570 תמונות בלבד כיצירות אותנטיות, שכן רבות מהתמונות שהזכיר הופסטדה דה גרוט צוירו בפועל על ידי זייפנים וחקיינים רבים בכל רחבי אירופה.
יאן ופיטר ואוורמן, האחים הצעירים של פיליפס, היו ציירים שלעיתים קרובות תמונותיהם מיוחסות לפיליפס.
ביצירתו של פיטר (1623–1682) בא לידי ביטוי בבירור השפעתו של פיליפס על מגוון הנושאים, אך סגנונו האמנותי, היה עצמאי. יאן (1629–1666) היה צייר נוף אוטונומי למדי.
תלמידיו הרשומים היו יוהנס ואן דר בנט, הנדריק ברקמן, עמנואל מוראנט, מתיאס שייץ ואחרים.
ז'אק דפרה
ז'אק דפרה (בצרפתית: Jacques Deprat; 31 ביולי 1880 – 7 במרץ 1935) היה גאולוג פלאונטולוג וסופר צרפתי שעיקר מחקריו היו בהודו-סין ובדרום סין. בשנת 1917 הוא הואשם בזיוף ממצאים מדעיים והודר מהקהילה המדעית. דפרה פנה לקריירה חדשה מוצלחת בתור סופר בשם העט הרברט ויילד. שמו טוהר ב-1991.
ביוגרפיה
דפרה שהפך לחבר החברה הגאולוגית של צרפת בשנת 1899, בגיל 19, סיים לימודי תיכון בגאולוגיה בבזאנסון, ואז בפריז, שם נרשם לסורבון להכין עבודת גמר על הגאולוגיה של האי אוויה בהדרכתו של הגאולוג אנטואן לקרואה, במוזיאון הלאומי לתולדות הטבע. הוא קיבל דוקטורט בשנת 1904. הגאולוג פייר טרמייה (Pierre Termier) הציע לו את תפקיד ראש השירות הגאולוגי של הודו-סין (Service Géologique de l'Indochine, בראשי תיבות SGI), שבסיסו בהאנוי, לשם עבר עם משפחתו בשנת 1909. הוא ערך ופרסם מחקרים גאולוגיים על טונקין ולאוס. במסגרת המחקר הגאולוגי הוא הגיע יחד עם הגאולוג ומהנדס המכרות אונורה לנטנואה והארכאולוג אנרי מנסווי ליונאן בדרום סין, לאזור שהוכרז מאה שנים אחר-כך כאתר מורשת עולמית בשם אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג, וערכו בו סקרים בין השנים 1907 ל-1912. הם פרסמו מאמרים על גילוי מאובני טרילוביטים ופרוקי-רגליים אחרים. בקיץ 1913 התמנה לסגן הנשיא לענייני הודו-סין בקונגרס הגאולוגי העולמי בטורונטו. הוא זכה לכבוד בשל הדיווחים על סיכומיו הגאולוגיים שהגיעו לאקדמיה הצרפתית למדעים. בשנת 1914 הוא קיבל פרס מהחברה הגאולוגית של צרפת ואת פרס על שם פיוטר צ'יחצ'יוב (Пётр Алекса́ндрович Чихачёв), פרס prix Tchihatchef מהאקדמיה למדעים, אותו הוא חלק עם אנרי מנסווי, הפלאונטולוג של השירות הגאולוגי של הודו-סין.
בשנת 1917 נחשד בהונאה על ידי הממונה עליו לשעבר אונורה לנטנואה ועמיתו אנרי מנסווי. הם טענו שהוא הבריח מאובני טרילוביטים מבוהמיה וצירף אותם לאוסף המאובנים שלו מהודו-סין. מאובני הטרילוביטים היו דומים מאוד לאלה שנתגלו באירופה, דמיון שנחשב אז לבלתי אפשרי (אפילו דפרה עצמו ראה זאת כבלתי סביר). דפרה ראה את עצמו קורבן לקנוניה, והאשים את מנסווי בהברחת המאובנים לאוספים וסירב להיחקר. הוא הושעה בסוף 1917 על ידי מושל הודו-סין, וקיבל את השכר הנמוך ביותר בסולם השכר הממשלתי. במאי 1919 הובאה הפרשה לטיפול ועדה שבראשה עמד הגאולוג עמנואל דה מרג'רי (Emmanuel de Margerie), ודפרה הורשע פה אחד. עם זאת, הרכב הוועדה הושפע מלנטנואה, והיה בה רק מומחה אמיתי אחד לטענות הנחקרות, אך הוא לא רצה להתחייב והדיונים נמשכו. רק כשפתאום הוא נפטר, הוועדה הגיעה מהר מאוד להרשעה. ב-4 בנובמבר 1919 גורש דפרה מהחברה הגאולוגית הצרפתית, פעולה ששמה קץ לקריירה המדעית שלו.
בתחילת 1919, הוא עזב את הודו-סין ושב לצרפת והתיישב עם משפחתו במולן. מכיוון שהיה מובטל הוא פנה לקריירה חדשה כסופר, תוך שימוש בשם עט "הרברט ויילד" (Herbert Wild). ב-1926 הוא פרסם רומן מפתח אוטוביוגרפי בשם "הכלבים הנובחים" (Les Chiens aboient). הצלחת הספר התחילה קריירה מוצלחת כסופר; ב-1927 זכה בפרס הגדול של אסיה הצרפתית (Grand Prix des Français d'Asie) ברומן "חומת הקרח" (La Paroi de Glace) כשהתחרה מול ספרו של אנדרה מאלרו "הדרך המלכותית" (La Voie Royale), ושב וזכה בפרס ב-1931 עם הרומן "הענק הישן" (Le Colosse endormi). בהמשך הוא הוציא לאור ספרים רבים, שחלק הודפסו מחדש במאה ה-21. הוא עבר להתגורר בהרי הפירנאים.
דפרה אהב מאוד סקי נלהב וטיפוס הרים. תחביב זה גרם למותו ב-1935 שעה שטיפס על ההר התלול "Aiguiles d'Ansabère" בנסיבות דומות לאלו שתיאר בספרו "חומת הקרח".
הפרשה שלו לא נשכחה. התגליות בנושא הגאולוגיה וטקטוניקת הלוחות במאה ה-20 הובילו לחשיבה מחדש בנוגע לאותנטיות של המאובנים של דפרה. ב-1990 פרסם מישל דורן דלגה (Michel Durand Delga), הנשיא לשעבר של החברה הגאולוגית הצרפתית, מאמר על הפרשה בשם "פרשת דפרה" (l'affaire Deprat), וב-10 ביוני 1991 החליטה החברה הגאולוגית של צרפת לטהר את שמו והשיבה אותו לשורותיה (56 שנים לאחר מותו).
ב-1999 פרסם הסופר והגאולוג האנגלי רוג'ר אוסבורן ספר על הפרשה בשם "The Deprat Affair".
מלחמה ושלום (סדרה, 2016)
תקציר עלילה
באותה עת מתקרב נפוליאון עם צבאו לגבולות רוסיה. פייר, אנדריי ונטשה מגלים שחייהם של הרוסים עומדים להשתנות לבלי הכר.
צוות השחקנים
ב-28 בדצמבר 2014 פורסמו שמות השחקנים בסדרה.
הפקה
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בריטי אמריקאי. ב-18 בפברואר 2013 הודיע מנהל הטלוויזיה דני כהן שהסדרה הוזמנה ממנו ומנהל BBC Drama בן סטיבנסון. חברות ההפקה הן BBC Cymru Wales יחד עם The Weinstein Company, חברת Lookout Point ו-BBC Worldwide.
המפיקים בפועל של הסדרה הם פיית' פנהייל, ג'ורג' אורמונד, אנדרו דייוויס, סיימון ווהן, רוברט וולאק והארווי ויינשטיין. הבמאי הוא טום הרפר.
אתרי הצילומים של הסדרה היו ברוסיה, ליטא ולטביה. הצילומים נערכו במצלמות דיגיטליות מסוג Arri Alexa.
שידור הסדרה
בבריטניה שודרה הסדרה החל מ-3 בינואר 2016 בחמישה חלקים בני 60 דקות וחלק שישי בן 82 דקות, בערוץ BBC One.
בארצות הברית החלו לשדר את הסדרה ב-18 בינואר 2016 בשלוש רשתות במקביל: "A&E", "Lifetime" וערוץ ההיסטוריה.
הסדרה שודרה גם בשוודיה (SVT), דנמרק (TV 2), נורווגיה (NRK), אסטוניה (ETV), יוון (OTE), ליטא (LNK), רוסיה (Channel One), סין (LeEco), טאיוואן (LeEco), הודו (Vuclip), קוריאה הדרומית (KBS ו-SK), הפיליפינים (ABS ו-CBN), בלגיה (BBC First), הולנד (BBC First), לוקסמבורג (BBC First) ופורטוגל (RTP).
ראש פרין
ראש פרין (באנגלית: Ferin Head) הוא לשון יבשה, בצפון מערב חצי האי ולינגראד באזור חוף גרהאם של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 7 קילומטרים מצפון לפתחו של מפרץ הולטדאל.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910 בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
לשון היבשה צולמה מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), ולאחר מכן נסקרה על הקרקע בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957, על ידי משלחת מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS), אשר יצאה אל הסקר מ"נקודת פרוספקט".
מקור השם
ז'אן-באטיסט שארקו נתן לאי את שמו (לאור העובדה שטעה וחשב כי מדובר באי).
שארקו קרא ללשון היבשה "Île Férin" על שם א. פרין (A. Ferin), שהיה סגן הקונסול הצרפתי בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים.
המשלחת הבריטית לארץ גרהאם, משגילתה שמדובר בחצי אי, ומתוך כבוד לשארקו, נתן את השם ללשון היבשה.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 179
קיילי מאס
קיילי ז'קלין מאס (באנגלית: Kylie Jacqueline Masse; נולדה ב-18 בינואר 1996) היא שחיינית קנדית, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020), בעלת מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים ברציפות אלופת העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019), שיאנית עולם בעבר ואלופת האוניברסיאדה (קוואנגג'ו 2015) במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה
מאס נולדה וגדלה בלאסאל, אונטריו. היא החלה לשחות בגיל צעיר במעודן השחייה המקומי והתאמנה בהדרכתו של אנדריי סמנוב. בהמשך היא הצטרפה לקבוצת השחייה של אוניברסיטת טורונטו.
2015
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בתחילת יולי 2015 זכתה מאס במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.97 שניות, לפני אליזבת פלטון (1:00.65 דקות) ורייצ'ל בוצמה (1:00.78 דקות), שתיהן מארצות הברית.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה מאס במדליית ארד ביחד עם פו יוהנהוי מסין, במשחה ל-100 מטר גב בשיא קנדה חדש של 58.76 שניות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה שקבעה שיא לאומי חדש של 58.45 שניות וקתלין בייקר מארצות הברית (58.75 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא קנדה חדש של 59.06 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רייצ'ל ניקול, פני אולקסיאק ושנטל ון לנדהם בשיא קנדה חדש של 3:55.49 דקות. כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 58.77 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה השליחות שיא קנדה חדש של 58.66 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.24 שניות, אחרי קטינקה הוסו (55.54 שניות) ולפני ג'ורג'יה דייוויס מבריטניה (56.45 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא קנדה חדש של 56.02 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רייצ'ל ניקול, קטרין סברד ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:48.87 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:47.89 דקות ולפני אוסטרליה (3:49.66 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.46 שניות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא קנדה חדש של 26.57 שניות ובשלב חצי הגמר שיפרה אותו והעמידה אותו על 26.34 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:46.00 דקות, שתי מאיות השנייה ממדליית ארד.
2017
באליפות קנדה שנערכה בשנת 2017 קבעה מאס במשחה ל-100 מטר גב שיא אמריקה חדש של 58.21 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בעולם בכל הזמנים והתוצאה הטובה ביותר ללא חליפות השחייה המסייעות שהוחלט להפסיק לשחות איתן בדצמבר 2009.
אלופה ושיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה מאס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 58.10 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-8 שנים של ג'מה ספופורת' מבריטניה (58.12 שניות), לפני קתלין בייקר מארצות הברית (58.58 שניות) ואמילי סיבום מאוסטרליה (58.59 שניות). כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אמריקה חדש של 58.18 שניות והייתה רחוקה 6 מאיות השנייה משיא העולם. מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם ריצ'רד פנק, פני אולקסיאק ויורי קיסיל ביחד עם סין ובתוצאה של 3:41.25 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:38.56 דקות ואוסטרליה (3:41.21 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.04 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא קנדה חדש של 2:05.97 דקות ועלתה מהמקום השני לגמר, במקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בשיא קנדה חדש של 27.64 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קיארה סמית', פני אולקסיאק ושנטל ון לנדהם שיא קנדה חדש של 3:54.86 דקות.
2018
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט באפריל 2018 זכתה מאס ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש של 58.63 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא משחקים חדש נוסף של 2:05.98 דקות. מדליות כסף במשחה ל-50 מטר גב (27.82 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.61 שניות, לפני אמילי סיבום (58.72 שניות) וקתלין בייקר (58.83 שניות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.00 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה מאס ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.60 שניות, לפני מינה אתרטון מאוסטרליה (58.85 שניות) ואוליביה סמוליגה מארצות הברית (58.91 שניות) ובכך הגנה על תוארה. מדליות ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.62 דקות, אחרי רגן סמית' מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 2:03.69 דקות וקיילי מקיואן מאוסטרליה (2:06.26 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סידני פיקרם, מרגרט מקניל ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:53.58 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:50.40 דקות ואוסטרליה (3:53.42 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 59.12 שניות. נוסף כך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב.
2021
במבחנים הקנדים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו ב-19 ביוני 2021 זכתה מאס במשחה ל-100 מטר גב בשיא קנדה חדש של 57.70 שניות.
סגנית אלופה אולימפית
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.72 שניות, אחרי קיילי מקיואן שקבעה שיא אולימפי חדש של 57.47 שניות ולפני רגן סמית' (58.05 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 2:05.42 דקות, אחרי קיילי מקיואן (2:04.68 דקות) ואמילי סיבום (2:06.17 דקות). מדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סידני פיקרם, מרגרט מקניל ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:52.60 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:51.60 דקות וארצות הברית (3:51.73 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון גב תוצאה של 57.90 שניות.
2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 היא זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.31 שניות, לפני קתרין ברקוף מארצות הברית (27.39 שניות) ואנאליה פיגרה מצרפת (27.40 שניות), מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.40 שניות, אחרי רגן סמית' (58.22 שניות) ולפני קלייר קורזן מארצות הברית (58.67 שניות). מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רייצ'ל ניקול, מרגרט מקניל ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:55.01 דקות, אחרי ארצות הברית (3:53.78 דקות) ואוסטרליה (3:54.25 דקות), כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 58.39 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.00 דקות.
2015 בצרפת
2015 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 1028 שנות לאום.
ג'יימי-לי קריוויץ
ג'יימי-לי קריוויץ (בגרמנית: Jamie-Lee Kriewitz; נולדה ב-18 במרץ 1998) היא זמרת ופעילה גרמנית. היא עלתה לגדולה אחרי הזכייה בעונה החמישית של the voice גרמניה. ב -12 בינואר 2016, ג'יימי הוכרזה כאחד מעשרת המועמדים הסופיים עבור ייצוג גרמניה באירוויזיון. וב -25 בפברואר 2016, היא נבחרה לייצג את גרמניה בתחרות האירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שוודיה, עם סינגל הבכורה שלה, "Ghost", איתו סיימה במקום ה-26 (והאחרון) בגמר התחרות עם 11 נקודות בלבד - 10 נקודות מהקהל ונקודה אחת מהשופטים.
בשנת 2013, בהיותה בת 14, אימצה אורח חיים טבעוני. בשנת 2016, השתתפה בקמפיין של PETA לקידום אורח חיים זה.
Aristocrat Leisure
Aristocrat Leisure Limited היא חברת טכנולוגיה ומשחקים אוסטרלית. החברה היא יצרנית מכונות הימורים אוסטרלית, שהמטה האדמיניסטרטיבי והמחקרי שלה נמצא בצפון סידני. יש לה משרדי שיווק ופיתוח בדרום אפריקה, רוסיה וארצות הברית.
Aristocrat היא יצרנית מכונות ההימורים הגדולה ביותר באוסטרליה, ואחת מיצרניות מכונות הימורים הגדולות בעולם.
היסטוריה
בשנת 1953 יצרה החברה את המכונה הראשונה שלה, וב-1996 הונפקה בבורסה האוסטרלית. החברה נוסדה על ידי לן איינסוורת', שמשפחתו מחזיקה בנתח משמעותי בחברה, אך כיום היא יו"ר חברת משחקים אחרת, Ainsworth Game Technology.
בשנת 2011, החברה סיכמה עם AGLC על אספקת ציוד ומשחקים עבור רשת מסופי לוטו הווידאו של אלברטה.
ביולי 2014 רכשה אריסטוקרט את החברה האמריקנית Video Gaming Technologies תמורת כ-1.3 מיליארד דולר כדי לשלש את עסקיה בצפון אמריקה על רקע ירידה ברווח באוסטרליה. ב-10 באוגוסט 2017 רכשה את מפתחת המשחקים הניידים הישראלית פלאריום תמורת 500 מיליון דולר כדי להיכנס למשחקים ניידים. היא המשיכה בקו זה של הרחבת פעילותה בתחום המשחקים הניידים ברכישת Big Fish Games תמורת 990 מיליון דולר ב-30 בנובמבר 2017.
מאז מרץ 2017, המנכ"ל הוא טרבור קרוקר, לשעבר סגן נשיא בכיר למוצרים גלובליים, שירש את ג'יימי אודל.
ביולי 2019, תבעה החברה את איינסוורת', בטענה שהם השתמשו בקוד קנייני ובנכסי מדיה שהודלפו על ידי עובד לשעבר של אריסטוקרט כדי לייצר העתק של משחקי Lightning Link הפופולריים שלה.
ב-18 באוקטובר 2021 הציעה אריסטוקרט לרכוש את פלייטק תמורת 3.7 מיליארד דולר, אך ההצעה נדחתה מאוחר יותר על ידי בעלי המניות של פלייטק עם יותר מ-45% הצבעה נגד העסקה. עם זאת, החברה הצהירה כי תשקול הצעות אחרות. במאי 2022, אריסטוקרט הודיעה שהיא תשיק קזינו מקוון עד סוף אותה שנה, בשאיפה להוביל בתעשיית ההימורים הדיגיטליים המתפתחת. בנוסף, אריסטוקרט הודיעה על רכישה חוזרת של נתח שוק של 500 מיליון דולר כדי להחזיר חלק מהמימון הנוסף של 1.3 דולר שגויס עבור ההצעה הכושלת של פלייטק.
במאי 2023 רכשה החברה את חברת המשחקים הישראלית ניאוגיימס בעסקה בשווי 1.2 מיליארד דולר.
גביע הנשיא (טורקיה)
גביע הנשיא הטורקי בכדורסל (בטורקית: Cumhurbaşkanlığı Kupası), המכונה לפעמים הסופר קאפ הטורקי בכדורסל, היא תחרות הסופר-קאפ בכדורסל שמתקיימת מדי שנה בטורקיה. התחרות החלה בשנת 1985. בתחרות נערך משחק אחד הקבוצה את הזוכה. הוא משוחק אלופת ליגת העל הטורקית לבין מחזיקת הגביע הטורקי. אם אותה קבוצה זוכה גם בליגת העל הטורקית וגם בגביע הטורקי באותה עונה (דאבל), אזי התחרות מתקיימת בין שתי הפיינליסטיות של הליגה.
משחקי הגמר
מקור:
יצחק מאיר פלינטנשטיין
רבי יצחק מאיר פלינטנשטיין (נולד בא' באלול ה'תש"ב, אוגוסט 1942) הוא האדמו"ר מקופיטשניץ.
ביוגרפיה
הוא נכדו של רבי אברהם יהושע השיל מקופיטשניץ. גדל בבית דודו, רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה. בזיווג ראשון נישא לחוה, בתו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקה. רעייתו נפטרה בה'תשכ"ב, ולא נולדו לו ילדים ממנה. בזיווג שני התחתן עם מלכה, בת הרב נפתלי הירץ פוגל.
למד בישיבת פוניבז'. אחר נישואיו עסק בהוצאה לאור של ספרי חסידות, במכון שפתי צדיקים שהקים.
בשנת ה'תשנ"ה מונה כאדמו"ר מקופיטשניץ.
מרכז חצרו בשכונת עזרת תורה בירושלים, ובתי מדרש נוספים בבית שמש, בלייקווד ובסטטן איילנד.
צאצאיו
בניו:
חתניו:
שמעון לוינזון
שמעון לוינזון (לביא) (נולד ב-31 בינואר 1933) הוא מרגל ישראלי ששימש קצין ביטחון במשרד ראש הממשלה ופעל לטובת ברית המועצות תמורת כסף.
ביוגרפיה
לוינזון נולד בירושלים ולמד בבית הספר תחכמוני. התגייס לצה"ל ב-1950 שירת כפקיד בוועדת שביתת הנשק ישראל-ירדן. השתחרר מצה"ל ועבד במכון הממשלתי לבדק מטוסים חזר לשירות קבע ושירת בנספחות צה"ל בטורקיה. לאחר חזרתו יצא לקורס קצינים אך הודח וקיבל דרגת ייצוג של קצין. המשיך לשרת כנציג צה"ל בוועדת שביתת הנשק, ושימש מתאם בין חיל המודיעין לצבא ירדן. ב-1960 עבר קורס מודיעין בכיר והוצב כראש מדור תיעוד במחלקת איסוף באגף המודיעין. השתחרר משירות הקבע ב-1961.
הוא מונה למנכ"ל החברה הממשלתית למדליות ומטבעות אך נאלץ לפרוש לאחר מספר חודשים בשל דיווח כוזב. ב-1963 התגייס לשירות בשירות הביטחון הכללי ועבד בראש צוות בתחום התשאול. ב-1965 עבר לשרת בתפקיד דומה במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. ב-1967 חזר לשרת כנציג בוועדת שביתת הנשק, עד לביטולה בעקבות מלחמת ששת הימים. הוא עבר לשרת ביחידת הקישור לאו"ם ומונה למפקדה.
ב-1970 שב למוסד ושירת כראש שלוחה מחוץ לישראל, באגף "תבל" האחראי לקשרי החוץ של הארגון. בעקבות תקלה ביטחונית שנגרמה באחריותו נאלץ לשוב לישראל, ומונה לעוזר לראש מחלקת קשרים מיוחדים בארגון. ב-1973 חזר ליחידת הקישור לאו"ם ושירת כקצין קישור בדרגת אלוף-משנה עד פרישתו משירות ב-1978, לאחר שהרמטכ"ל החדש, רפאל איתן, סירב לקדמו.
לוינזון עבר לעבוד באו"ם, הוצב בתאילנד ומונה לאחראי על המלחמה בסמים. באפריל 1983 פנה מיוזמתו לשגרירות ברית המועצות בבנגקוק והציע את שירותיו כמרגל תמורת תשלום. הונפקה לו אשרה והוא נצטווה לטוס למוסקבה שם נאסף על ידי מפעיליו מסוכנויות הביון הסובייטיות. בסדרת מפגשים ברחבי אירופה צויד לוינזון באמצעי ריגול שונים בהם פנקסים מיוחדים ואמצעים לכתיבת כתב סתרים, מצלמת פנטקס וסרטי צילום מיוחדים. הוא ניסה להתקבל חזרה לשירות במוסד אך נדחה.
תפיסתו, משפטו ומאסרו
בעקבות מידע שהגיע למוסד והועבר לשב"כ, החל מבצע בשם "אשל המדבר" ללכידתו של לוינזון. הוא נעצר במאי 1991 והודה בחשדות שיוחסו לו. במשפטו העידו עדות אופי לטובתו בכירים ששירתו במערכת הביטחון, בהם אריאל שרון ורפי איתן. על לוינזון נגזרו ב-1993 12 שנות מאסר והוא הורד לדרגת רב-סמל. את מאסרו עשה תחילה בבית סוהר שקמה באשקלון כשכנו לתא של מרקוס קלינגברג וב-1996 הועבר לבית סוהר מעשיהו כשכנם של מורשעי פרשת הדיסקונטאים. במהלך שהייתו בכלא, עזבה אותו אשתו, ומכריו ועמיתיו ניתקו קשר ממנו.
לאחר השחרור מהכלא
הוא שוחרר ב-1999 לאחר ניכוי שליש ממאסרו. לאחר שחרורו התגורר בדירה שכורה בירושלים. בשנת 2003 לאחר שנסתיים צו איסור יציאה מהארץ עזב את ישראל ועבר להתגורר בתאילנד בה הוא משמש כיועץ חקלאי.
ארץ טוב
אֶרֶץ טוֹב, או טוב, היה אזור בצפון עבר הירדן המזרחי.
בתקופת השופטים, ברח יפתח הגלעדי מאחיו, אל "ארץ טוב", על פי המסופר בספר שופטים:
בתקופת דוד המלך, חברו אנשי ארץ טוב לעזרתם של העמונים, יחד עם אנשי ארם צובא וארם בית רחוב, כנגד צבאו של דוד:
בספר מקבים א' מוזכר המקום באיגרת ששלחו אנשי דיאתמה ליהודה המכבי:.
התלמוד הירושלמי מזהה את ארץ טוב עם סוסיתא.
במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות את "ארץ טוב" באזור הגלעד הדרומי; בקרבת העיר רחוב, בירת ארם בית רחוב, שזוהתה באתר היישוב הערבי ראחב. זיהוי נוסף של חוקרים, הוערך בסמוך לירמוך בין בוסרה לאדרעי, בסביבות היישוב הערבי טייבה.
גילי עזגד
גילי עזגד (נולד ב-23 בדצמבר 1993) הוא במאי, תסריטאי, עורך, וצלם ישראלי. התחיל את הקריירה שלו כצלם סקי וסנובורד, ובהמשך הרחיב את פעילותו לתחומי הבימוי והעריכה.
ביוגרפיה
עזגד נולד וגדל בהרצליה. בנעוריו למד במגמת הכדורסל בתיכון "היובל" הרצליה אותו סיים בהצלחה בשנת 2012. את שירותו הצבאי העביר ביחידת אגוז כמדריך הסוואה.
קריירת בימוי, עריכה וצילום
בשנת 2015, עם שחרורו מצה"ל עזב לאירופה, שם בילה שנתיים כצלם סקי, במהלכן צילם גולשים מקצוענים ב-14 אתרי סקי בלמעלה מ-10 מדינות שונות. בתקופה זו, עזגד ביים, צילם וערך פרסומות בהשתתפות אמנים וידוענים עבור חברת סקידיל. בשנת 2017 שב לישראל ומאז מתגורר ועובד בעיר תל אביב-יפו. בשנים האחרונות ביים, ערך וצילם עזגד קליפים לשורה של מוזיקאים בהם ג'יין בורדו, עדן בן זקן ונטע ברזילי. בין לקוחותיו המסחריים חברת איקאה, סלקום, אסם, MyHeritage, Playtika, הטכניון, HIT, סיאט ורנואר.
תערוכות יחיד
בשנת 2017 הציג בתערוכת יחיד בגלריית אוריאל 23 בתל אביב את עבודותיו, מהתקופה בה התגורר וטייל באירופה, בשם "Travel So Far".
בשנת 2019 הציג בתערוכת יחיד בגלריית כולי עלמא בתל אביב את גוף עבודותיו מתיעוד הנוף, האנשים והרחוב בהוואנה, קובה בשם "El Presnete en Cuba".
אלסקצפל
אלסקצפל (שם מדעי: Alaskacephale) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הפכיצפלוזאוריים שהתקיים באמריקה הצפונית לפני 80 עד 69 מיליון שנה מזמננו במשך הקמפן עד המאסטריכט. הסוג התגלה בחפירות באלסקה ותואר בידי החוקר רוברט סאליבן ב-2006. משמעות שמו: "הפכיצפלוזאור של אלסקה". הסוג כולל מין יחיד Alaskacephale gangloffi, שבעבר נחשב למין של פכיצפלוזאורוס. שם המין מכבד את הפלאונטולוג רולנד גנגלוף, שחקר את הדגימה הראשונה.
דינוזאור זה ידוע רק ממצא של עצם קשקש בתוך עצם המצח, אשר כיסתה בדומה לקסדה את הגולגולת וגוננה עליה מזעזועים והייתה בעלת תפרים ייחודיים, אשר גרמו להפריד את הסוג מהפכיצפלוזאורוס. ככל הנראה היה דו-רגלי מהיר שהיה קטן מהפכיצפלוזאורוס, כנראה רק שליש מגודלו ודומה יותר לפרנוצפל ממונגוליה.
דינוזאור זה התקיים לאורך אלסקה הקרטיקונית ונעלם מעט לפני הכחדת הקרטיקון הגדולה. לצידו חיו דינוזאורים גדולים כמו אדמונטוזאורוס ופכיצפלוזאורוס וטורפים גדולים כמו הנאנוקזאורוס והאלברטוזאורוס.
זובמבי
זובמבי (באנגלית: Zuvembie) הוא יצור שיצר רוברט אי. הווארד בסיפורו הקצר "יונים מהגיהנום" שפורסם במגזין הפנטזיה המפורסם "סיפורים מוזרים"  בשנת 1938.
בשנת 1970 השתמשה חברת מארוול קומיקס במונח, לאחר שהמונח "זומבי" נאסר לשימוש בחוברות הקומיקס על ידי רשות קוד הקומיקס.
יונים מהגיהנום
בשנת 1938 פרסם רוברט אי. הווארד במגזין הפנטזיה "סיפורים מוזרים" סיפור קצר בשם "יונים מהגיהנום".
בסיפור, אשה יכולה להפוך לזובמבי על ידי שתיית בירה שחורה. היא הופכת ליצור לא-אנושי, שלא מכיר את האנשים אותם פגש בעבר, ולא יכול לדבר או לחשוב כמו בן אדם. היצור לא צריך לאכול, והוא אל-מת, תוך שהוא חי במערות או בבתים ישנים.
ניתן להורגו רק באמצעות עופרת או ברזל.
בטלוויזיה
בשנת 1961 עוּבּד הסיפור לפרק בסדרת הטלוויזיה "Thriller", כשאת דמות הזובמבי משחקת אוטולה נסמית'.
קומיקס
בשנת 1970 השתמשה חברת מארוול קומיקס במונח זובמבי, לאחר שהמונח "זומבי" נאסר לשימוש בחוברות הקומיקס על ידי רשות קוד הקומיקס, יחד עם מילים רבות נוספות מז'אנר האימה.
בשנת 1989 הוסרו ההגבלות, והמילה "זומבי" חזרה לשימוש סדיר.
בשנת 1997 השתמש ג'ון בירן במילה בקומיקס "Wonder Woman Annual #6", מסדרת וונדר וומן של DC קומיקס.
כוונה להרוג
כוונה להרוג (באנגלית: Intent to Kill) הוא סרט אפל בריטי משנת 1958, הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר האירי בריאן מור.
קיירן וסטווד
קיירן וסטווד (באנגלית: Keiren Westwood; נולד ב-23 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת השוער.
כוונה להרוג
הסרט צולם במונטריאול והכיל קאסט בינלאומי של שחקנים אירופאים ואמריקאים.
עלילה
חואן מנדה, נשיא מדינה בדרום אמריקה אשר שרד ניסיון התנקשות בחייו, עובר למונטריאול על מנת לעבור טיפול רפואי עבור קריש דם קטלני שהוא עלול לעבור. אויביו הפוליטיים שומעים על מקום הימצאו ומעסיקים שלושה רוצחים שכירים מהעיר על מנת להשלים את משימת ההתנקשות. פרנסיסקו, העוזר של מנדה הנמצא איתו בעיר שותף אף הוא בתוכנית ההתנקשות, בעוד שהוא במסווה עוזרו ואיש סודו בוא מעביר מידע אודותיו לרוצחים, בנוסף לכך פרנסיסקו גם חושק בקרלה, אשתו של מנדה.
קיירן וסטווד
קריירת מועדונים
בקיץ הצטרף וסטווד לקרלייל יונייטד מהליגה החמישית באנגליה. במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה לאחר פציעתו של השוער הראשון. בעונת וסטווד הפך לשוער הראשון של הקבוצה ואת העונה סיים עם 35 משחקים בליגה. בתום העונה, קרלייל העפילה לליגה השלישית שנה אחרי שעלתה מהליגה החמישית לרביעית. את שתי העונות שלאחר מכן, וסטווד סיים כאשר הוא לא החמיץ אף משחק ליגה. בעונת נבחר לשחקן העונה בליגה.
ב-18 ביוני חתם ל-3 שנים בקובנטרי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בעונתו הראשונה במועדון, נבחר לשוער העונה בליגה. שנה לאחר מכן, נבחר לכדורגלן העונה של המועדון.
כוונה להרוג
עלילה
כשמנדה מתאושש מהניתוח הוא מרגיש שקרלה אינה מגלה עניין בו ולא עושה מאמצים לבקר אותו, הוא גם מתחיל לחדוש בכוונותיו של פרנסיסקו, מסיבות אלה הוא דורש לעבור לחדר אחר בבית חולים.
קיירן וסטווד
קריירת מועדונים
ב-22 ביוני 2011 חתם בסנדרלנד. ב-23 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הגביע נגד ברייטון אנד הוב אלביון. ב-29 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק נגד אסטון וילה. בסנדרלנד, וסטווד שימש כשוער שני לסימון מיניולה ובעונתו האחרונה לויטו מאנונה. בסך הכל וסטווד רשם 24 הופעות במדי סנדרלנד בכל המסגרות מתוכן 19 בליגה.
כוונה להרוג
עלילה
הרוצחים השכירים מגיעים לחדר שהם חושבים שנמצא בו מנדה והם מגלים שהם הרגו אדם אחר חף מפשע, בוב, ננסי והמשטרה סבורים כי ההרוג זוהה בטעות כמנדה והם מצמידים לו שמירה צמודה 24 שעות ביממה עד שישתחרר מבית החולים. חבורת הרוצחים הנחושים לקבל את השכר תמורת העבודה שהם צריכים לבצע מתחילים להתנהל בפזיזות ובחוסר זהירות המובילה לעימות בבית החולים, בעימותים נורה ירייה ובוב נקלע באמצע, בוב מתעמת עם אחד המתנקשים ושניהם נופלים דרך החלון.
קיירן וסטווד
קריירת מועדונים
ב-7 ביולי 2014 חתם לשנתיים בשפילד ונסדיי מהצ'מפיונשיפ. בעונת וסטווד רשם שתי הדיפות פנדלים מתוך 4 בעיטות שנבעטו נגד ונסדיי ואף שמר על שער נקי ב-17 משחקים ובכך השווה את שיא כל הזמנים של המועדונים. ב-21 בפברואר 2015 הורחק במשחק הליגה נגד דרבי קאונטי.
קריירה בינלאומית
ב-17 במאי 2009 וסטווד זומן לראשונה לסגל נבחרת אירלנד לקראת מחנה אימונים בפורטוגל. ב-29 במאי 2009 וסטווד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. ב-26 במרץ 2011 וסטווד ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת רשמית במסגרת מוקדמות יורו 2012 נגד.
לאחר פרישתו של שיי גיבן מהנבחרת אחרי יורו 2012, וסטווד הפך לשוער הראשון בנבחרת, אך כעבור זמן קצר איבד את מקומו לדייוויד פורד.
מורובוט
מורובוט היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית, אשר נוצרה על ידי שראל פיטרמן ואלעד חן. הסדרה שודרה בערוץ KidZ למנויי HOT בלבד, כאשר פרק הבכורה שודר ב-27 באוקטובר 2019.
בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ה-1 הסדרה הייתה מועמדת לארבעה פרסים.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בבית ספר עתידים, בית ספר רגיל לחלוטין, חוץ מדבר אחד - יש בו מורה רובוטית. בתחילת הסדרה, אושר, תלמיד מופרע שמרבה להסתבך בצרות, גרם לעזיבת המורה שני מבית הספר, שנמאס לה להתמודד איתו. לאחר העזיבה, אושר וחברתו הטובה, מיכל, מגלים שהמורה למדעים, פדרו, המציא מורובוט (מורה רובוטית) שדומה לשני. אושר ומיכל ספרו לפדרו שהמורה שני עוזבת את בית הספר, ושכנעו אותו שהמורובוט שהוא המציא יחליף אותה. במהלך הסדרה רואים כיצד מיכל, אושר ופדרו מנסים להסתיר את העובדה שמורובוט רובוטית, וכמו כן קורים בבית הספר דברים מצחיקים ולא שגרתיים.
קולקטיבים מעבר לים
קולקטיבים מעבר לים (בצרפתית: Collectivité d'outre-mer) הם יחידות אדמיניסטרטיביות של צרפת שהוכרו בסעיף 74 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958) שעודכנה בשנת 2003. נכון להיום יש חמש טריטוריות שמוגדרות כקולקטיב. פולינזיה הצרפתית וואליס ופוטונה באוקיינוס השקט, סן ברתלמי וסן מרטן באיים הקריביים וסן-פייר ומיקלון ליד קנדה. הקולקטיבים הם חלק מצרפת מעבר לים.
בניגוד למחוזות מעבר לים, הקולקטיבים לא כפופים לחוק הצרפתי בלבד, אלא יש להם חוקים מקומיים שמאושררים על ידי הפרלמנט הצרפתי. אולם כחלק מהרפובליקה הצרפתית הם זוכים להגנה, ביטחון ואזרחות כמו כל אזרח וטריטוריה צרפתית אחרת. בנוסף, לכל קולקטיב נציג בפרלמנט הצרפתי שנבחר רק על ידי תושבי הקולקטיב. ולכל תושב הזכות להצביע בבחירות לנשיא צרפת וכן להצביע במשאלי עם.
הקולקטיבים
עד שנת 2011 גם מיוט הייתה בסטטוס זה. אולם בעקבות משאל עם ושינוי המערך החוקתי, הסטטוס של מיוט השתנה למחוז מעבר לים.
זאב וורמברנד
זאב וורמברנד (נולד ב-19 ביוני 1951) הוא מנהל ישראלי, לשעבר מנכ"ל שירותי בריאות כללית, מגה קמעונאות וקופת חולים מאוחדת.
ביוגרפיה
זאב וורמברנד נולד ב-1951. בשנים 1970–1973 שירת בצה"ל בסיירת שקד. בשנים 1973–1976 למד בטכניון וקיבל תואר ראשון (בהצטיינות) בהנדסת תעשייה וניהול, מגמה לניהול פיננסי.
עם סיום לימודיו עבד במשך שנתיים כמנתח מערכות בחברת אלביט. עבר לחברת מכשירי תנועה, בה מילא תפקידים שונים במשך 14 שנים. היה סמנכ"ל כספים ופיתוח העסקי בחברת שקם, ומנהל החטיבה התעשייתית שלה. בשנת 1993 הוביל את תהליך הפרטת החברה.
בינואר 1995 החל לעבוד בשירותי בריאות כללית כסמנכ"ל וראש חטיבת הכספים, והוביל חלק מהמהלכים להבראתו הכלכלית של הארגון. באוקטובר 2002 מונה למנכ"ל הארגון, ושימש בתפקיד זה עד ספטמבר 2007. בתקופה זו היה גם יו"ר הדירקטוריון של חברות בנות של שירותי בריאות כללית, בהן מכון מור ודקלה חברה לביטוח.
בחודש זה מונה למנכ"ל חברת הפניקס השקעות ופיננסים בע"מ, חברת בת של הפניקס אחזקות שעוסקת בניהול ההשקעות של קבוצת הפניקס. שימש בתפקיד זה עד מרץ 2008.
במרץ 2008 מונה למנכ"ל אלון החזקות ברבוע כחול ישראל בע"מ ולמנכ"ל חברת הבת מגה קמעונאות בע"מ, ושימש בתפקידים אלה עד ינואר 2013. בתקופה זו היה גם יו"ר הדירקטוריון של החברות הבנות עדן טבע מרקט בע"מ ונעמן פורצלן בע"מ. עם כניסתו לתפקיד מנכ"ל מגה קמעונאות נדרש להתמודד עם חרם של הציבור החרדי על הרשת, ובפרט על תת-הרשת "שפע שוק" הפונה לציבור החרדי, עקב הרכישה, לפני כניסתו לתפקיד, של רשת AM:PM שסניפיה פועלים גם בשבת. במהלך כהונתו כמנכ"ל מגה קמעונאות הקימה הרשת תת-רשת זולה בשם "מגה בול".
שימש גם כדירקטור חיצוני בחברות אחדות: רבוע כחול ישראל (ינואר 2001 - ינואר 2006), יובנק (ינואר 2005 - ינואר 2006), בנק דיסקונט (ינואר 2006 - דצמבר 2007), אפריקה מגורים (יוני 2014 – יוני 2016), בזק וישרס.
זאב וורמברנד נשוי ולו שלושה ילדים.
התזמורת הפילהרמונית של קרקוב
התזמורת הפילהרמונית של קרקוב או התזמורת הסימפונית של קרול שימנובסקי (בפולנית: Orkiestra Symfoniczna Filharmonii im. Karola Szymanowskiego) היא תזמורת סימפונית מקצועית שמושבה בקרקוב, פולין. מעמדה הלאומי של התזמורת בא לביטוי בתוכנית האירועים שלה, הכוללת קונצרטים סימפוניים שבועיים בטירת ואוול, או בקולגיום נובום המפורסם של האוניברסיטה היגלונית, ובכנסיות החשובות של קרקוב. פעילותה המקצועית של התזמורת עולה על זו של כל תזמורת פילהרמונית אחרת בפולין.
התזמורת הסימפונית, השוכנת כיום באולם הפילהרמונית של קרקוב, הוקמה בשנת 1945. הייתה זו התזמורת הסימפונית המקצועית הראשונה בפולין לאחר המלחמה, שהתהוותה באולם הקונצרטים המקומי במהלך מבצע ויסלה-אודר. המנהל וכן המנצח על הקונצרט ההיסטורי הראשון, שהתקיים ב-3 בפברואר 1945 (שלושה חודשים לפני תום מלחמת העולם השנייה באירופה), היה פרופסור זיגמונט לאטושבסקי, ניצול מרד ורשה.
רקע היסטורי
זמן קצר לאחר חזרת הריבונות הפולנית בסוף מלחמת העולם הראשונה, התגבשה התזמורת מחדש, בקונצרט פתיחה שהתקיים ב-18 במאי 1919 לכבוד יובל המאה של סטניסלב מוניושקו, עם 80 נגנים. ב-1931 נבנה אולם הקונצרטים החדש של הפילהרמונית של קרקוב. תזמורת הבית הייתה פעילה שם עד הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין, והקונצרט האחרון התקיים ב-21 במאי 1939, בניצוח ברוניסלב וולפשטאהל.
פרופיל אמנותי
התזמורת פעילה מזה קרוב לשישים שנה, עם דור חדש של נגנים וסולנים. היא כוללת כמעט מאה נגנים בשש-עשרה קבוצות, עם חמישה כנרים ראשיים. ב-1962 נקראה על שם המלחין קרול שימנובסקי, שאת יצירותיו הרבות מבצעת התזמורת מאז באופן קבוע, לצד יצירות מאת מלחין פולני אחר ידוע-שם, החי בקרקוב, קשישטוף פנדרצקי.] פנדרצקי כיהן כמנהל אמנותי של התזמורת השנים 1988–1990, ומ-1993 הוא מכהן כמנהל אמנותי של כבוד של התזמורת.
הקלטות
במשך השנים, הוציאה התזמורת מספר רב של הקלטות פופולריות, בהן יצירות של דמיטרי שוסטקוביץ', איגנצי יאן פדרבסקי, גאטנו דוניצטי, קרול שימנובסקי, מקס ברוך, הנריק גורצקי, סטניסלב מוניושקו ועוד.
רולף (כלב)
רולף (מת בשנת 1919) היה כלב מגזע איירדייל טרייר, עליו נאמר שהיה מסוגל לבצע חישובים מתמטיים ולתקשר עם בני אדם ברמה אינטליגנטית גבוהה.
תיאור
לטענת בעליה של רולף, פאולה מוקל ממנהיים גרמניה, הכלב יכל לתקשר על ידי ביצוע טפיחות שונות בטלפו שייצגו אותיות. טפיחות מרובות ייצגו אותיות פחות שכיחות בשפה. לפי דבריה של מוקל, כלבה היה משורר, אוהב ספרים ו"דובר" מספר שפות. בספר ביוגרפיה שכתבה על רולף היא התעקשה שהכלב חשב על בעיות פילוסופיות ותאולוגיות עמוקות. ספרה וסיפוריה על רולף נפוצו ברחבי גרמניה ומשכו את תשומת לבם של המתעניינים בפסיכולוגיה של בעלי חיים. אחד מהם היה ד"ר קארל קראל, שהאמין שלמספר בעלי חיים, דוגמת סוסים וכלבים, ישנה אינטליגנציה גבוהה כשל בני אדם ובעזרת אילוף נכון יוכלו להציג ולממש את הפוטנציאל הטמון בהם. מספר חוקרי חיות וביניהם מלומדים ביקרו בביתה של מוקל, דוגמת פרופסור ה.א. זייגלר מאוניברסיטת שטוטגרט שהתרשם מיכולותיו. חוקרים אחרים טענו שהכלב מגיב לסימנים לא-רצוניים בגופו של השואל. לפי כתבה שעסקה בסיפורו של רולף ושפורסמה במגזין "פסיכולוגיה היום", המחקרים על רולף הובילו את הנאצים לפתח תוכנית סודית לאילוף כלבים נבונים "מדברים".
ארנרייך
ארנרייך הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני (בגרמנית: Ehrenreich, "נכבד"). בארצות דוברות גרמנית משמש גם כשם פרטי.
1789 בצרפת
1789 בצרפת הייתה השנה בה צרפת ציינה 802 שנות לאום. ב-1789 פרצה המהפכה הצרפתית ששברה את המונרכיה בצרפת והובילה לטלטלות.
נטלי ווד
נטלי ווד (באנגלית: Natalie Wood; נולדה כנטליה זאקרנקו; באנגלית: Natalia Zacharenko; 20 ביולי 1938 – 29 בנובמבר 1981) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ווד החלה לשחק בסרטים בהיותה בת ארבע בלבד, ובגיל שמונה כבר הופיעה בסרט "נס ברחוב 34" (1947). משחקה בגיל 17 לצידו של ג'יימס דין בסרט "מרד הנעורים" (1955), זיכה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, ותרם למעבר מתפקידי ילדה-שחקנית לתפקידים של שחקנית בוגרת. ככזו היא כיכבה בסרטים המוזיקליים "סיפור הפרברים" (1961) ו-"ג'יפסי" (1962). היא גם הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור הופעותיה בסרטים "זוהר בדשא" (1961) ו-"Love With the Proper Stranger" (1963).
ווד המשיכה לנחול הצלחה בקריירה שלה עד שנות השישים המאוחרות בסרטים כמו "בוב וקרול וטד ואליס" (1969). לאחר מכן הפחיתה בהופעותיה, והקדישה את זמנה למשפחתה. במהלך שנות השבעים הופיעה ווד רק בשני סרטי דרמה. היא הייתה נשואה למפיק ריצ'רד גרגסון, ופעמיים לשחקן רוברט וגנר, ונולדה לה בת אחת מכל אחד מהם: נטשה גרגסון וקורטני וגנר. בנוסף לסרטים היא כיכבה במספר הפקות טלוויזיה, בכללן המהדורה המחודשת של הסרט "מעתה ועד עולם" (1979), שעליה היא זכתה בפרס גלובוס הזהב.
שנות ילדותה
הוריה של ווד, מריה סטפאנובה (לבית זודילובה) וניקולאי זאקרנקו,
היו מהגרים רוסיים-אוקראיניים, שגדלו הרחק ממולדתם. אביה התגורר בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, בעוד אמה גדלה בעיר הסינית חרבין.
זמן קצר לאחר לידתה בסן פרנסיסקו, הם עברו צפונה למחוז סונומה וגרו בסנטה רוזה, קליפורניה, שם התגלתה ווד במהלך צילומי סרט במרכז העיר סנטה רוזה. אמה העבירה במהרה את משפחתה ללוס אנג'לס במטרה לקדם את הקריירה של בתה. בהיותה בת ארבע נקראה נטליה נטשה גורדין. בדומה להורים רבים של ילדים שחקנים, ניהלה אמה את הקריירה של הנערה הצעירה והשגיחה עליה בקפדנות. אביה תואר בידי הביוגרפים של ווד כאלכוהוליסט פסיבי. בהתאם לדרישת האולפן, שונה שמה של נטליה גורדין לנטלי ווד בעת ששיחקה עוד כילדה בחברת הסרטים האחים וורנר.
בגיל שבע גילמה ווד את דמותה של יתומה גרמנייה לצידם של אורסון וולס וקלודט קולבר בסרט "Tomorrow Is Forever". וולס אמר על ווד לאחר מכן שהיא נולדה מקצוענית, "כל כך טובה, שזה מפחיד".
הופעתה בסרט הקלאסי של חג המולד משנת 1947 "נס ברחוב 34", הפכה את ווד לאחת מהילדים הכוכבים המובילים בהוליווד. היא שיחקה בלמעלה מ-20 סרטים כילדה, והופיעה לצדם של כוכבים כמו ג'ין טירני, ג'יימס סטיוארט, מורין או'הארה, בטי דייוויס ובינג קרוסבי. אחותה סווטלנה גורדין, שנודעה בשם הבמה לנה ווד (Lana Wood), נעשתה גם היא שחקנית, וזכורה במיוחד בשל תפקידה כנערת ג'יימס בונד. לאחיות ווד יש אחות למחצה, אולגה.
כוכבת גיל הנעורים
בהיותה בת 16 עברה ווד מתפקידי ילדה לתפקיד של נערה תמימה, כששיחקה בסרטו הנודע של ניקולס ריי "מרד הנעורים", לצדם של ג'יימס דין וסאל מינאו. הופעתה זיכתה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1955), ובזכייה ב"פרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה הטובה ביותר של השנה" (1957). לאחר מכן, היא הופיעה בתפקיד קטן אך משמעותי במערבון של ג'ון פורד "המחפשים", בכיכובו של ג'ון ויין; בסרט שיחקה גם אחותה של ווד, לנה, שגילמה את הנערה בצעירותה בסצינות המוקדמות של הסרט.
ווד סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "Van Nuys" ב-1956. היא הייתה חתומה בחברת האחים וורנר, והמשיכה להופיע בשנות החמישים בתפקידים רבים כ"בת הזוג" של הגיבור - תפקידים שלא השביעו את רצונה. האולפן ליהק אותה בשני סרטים לצידו של טאב הנטר, בתקווה שהצעד יהפוך את שניהם לפופולריים, אך תקוותם התבדתה. בין סרטיה האחרים באותה תקופה היו "מלכים הולכים קדימה" לצד פרנק סינטרה, ותפקיד ראשי בסרט שהוסרט על פי ספרו הפופולרי של הרמן ווק, "מרג'ורי מורנינגסטאר".
קריירה כשחקנית בוגרת
לאחר שהופיעה בכישלון הקופתי "קניבלים צעירים ונאים" לצד בעלה, רוברט וגנר, חלה תפנית משמעותית בקריירה שלה, כשלוהקה לסרטו של איליה קאזאן "זוהר בדשא" (1961), לצידו של וורן בייטי. התפקיד זיכה אותה במועמדות לפרסי אוסקר, פרס גלובוס הזהב ובאפט"א.
בשנת 1961 גילמה ווד את מריה בסרט "סיפור הפרברים" של ג'רום רובינס ורוברט וייז. הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה ולתשבחות המבקרים. ווד יועדה לשיר את שירי המחזמר בעצמה, אבל בסופו של דבר דובבה בידי הזמרת מארני ניקסון. לעומת זאת, היא שרה בעצמה כשכיכבה בסרט המוזיקלי "ג'יפסי" ב-1962. ווד דובבה בידי ג'קי וורד בקומדיית הסלפסטיק "המירוץ הגדול" (1965). היא הייתה מועמדת בשלישית לפרס אוסקר וגם לפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט "Love with the Proper Stranger" בשנת 1964.
אף כי רבים מסרטיה של ווד גרפו רווחים, לעיתים קרובות היא קיבלה על משחקה ביקורות שליליות. ב-1966 היא זכתה בפרס "Harvard Lampoon" כשחקנית הגרועה ביותר של השנה. ווד הייתה השחקנית הראשונה בתולדות הפרס שהסכימה לקבל אותו בעצמה, והעיתון הרווארד קרימסון כתב על כך שהיא "התנהגה בספורטיביות".
בניגוד לדעתם של המבקרים, התבטא הבמאי סידני פולאק: "כשהיא התאימה לתפקיד, לא היה טוב ממנה. היא הייתה שחקנית יוצאת מן הכלל."
סרטים מפורסמים אחרים בהם כיכבה בשנות השישים היו "דייזי" (Inside Daisy Clover) (1965) ו"בית זה עומד להיהרס" (1966), בשניהם היא שיחקה לצידו של רוברט רדפורד, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר. בשני הסרטים, שעלילתם נסובה על תקופת השפל הגדול, גילמה ווד נערה מעיירה קטנה עם חלומות גדולים. עם תום הקרנת הסרטים סבלה ווד מקשיים רגשיים משמעותיים וחיפשה עזרה מקצועית; בתקופה קשה זו עבורה, היא סירבה להצעה לשחק בסרט "בוני וקלייד", מכיוון שלא רצתה להיפרד מפסיכואנליטיקאי שלה.
ב-1969 גילמה ווד את דמותה של בליינית בסרט העוסק בשחרור מיני, "בוב וקרול וטד ואליס". לאחר צאתו לאקרנים של הסרט היא הפחיתה את עבודתה, כדי להקדיש עצמה למשפחתה. במהלך שנות השבעים שיחקה רק לעיתים רחוקות: היא הופיעה בתפקיד עצמה ב"המועמד" (1972), שוב לצידו של רוברט רדפורד. היא גם הופיעה מחדש על המסך עם בעלה רוברט וגנר ב-"The Affair" (1973), רימייק טלוויזיוני של הסרט הידוע "חתולה על גג פח לוהט" (1976) של טנסי ויליאמס. ווד הופיעה גם בתפקידי אורח בתוכניות "Switch" ו"הארט ואשתו". מאוחר יותר היא הגבירה את קצב הופעותיה, כשבתה הגיעה לגיל בית הספר.
בין תפקידי הסרטים אותם דחתה נטלי ווד ניתן למנות את אלו של אלי מק'גרו ב"היה שלום קולומבוס" (על פי ספרו של פיליפ רות), מיה פארו ב"גטסבי הגדול" (על פי ספרו של סקוט פיצג'רלד) ופיי דאנאוויי ב"המגדל הלוהט".
במקום זאת בחרה ווד לככב בסרטים שנחשבו לכישלונות קופתיים, כמו "Disaster film Meteor" (1979) ובקומדיית הסקס "The Last Married Couple in America" (1980). לעומת זאת, היא הצליחה יותר בהופעותיה בטלוויזיה, וזכתה לשיעור צפייה גבוה ולתשבחות מהמבקרים ב-1979, עבור תפקידה ב-"The Cracker Factory", ובמיוחד במיני-סדרה "מעתה ועד עולם", המבוססת על סרט קלאסי בשם זה. הופעתה של ווד בתפקידה האחרון זיכתה אותה בפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1980. מאוחר יותר באותה שנה, היא כיכבה ב-"The Memory of Eva Ryker", שהייתה בדיעבד ההפקה האחרונה אותה השלימה.
מותה של נטלי ווד התרחש בעת צילומיה לסרט המדע בדיוני "סערת מוחין" (1983). היא גם יועדה לככב בהפקה הדרמטית "אנסטסיה", ובסרט "Country of the Heart" בתפקיד סופרת גוססת שניהלה רומן עם מתבגר אותו גילם טימותי האטון. בשל מותה בטרם עת, בוטלו שני הפרויקטים האחרונים שלה, וסיום הסרט "סערת מוחין" נכתב מחדש. בסצינות חשובות שנועדו לווד, שיחקה ממלאת מקום שנעזרה בקול דומה.
ווד הופיעה ב-56 סרטים בקולנוע ובטלוויזיה. לאחר מותה כתב מגזין טיים, שעל אף שהביקורת לא העתירה עליה שבחים רבים במרוצת הקריירה שלה, "תמיד הייתה לה עבודה."
חייה האישיים
שתי תקופות נישואיה של נטלי ווד לשחקן רוברט וגנר זכו לפרסום נרחב. ווד סיפרה: "הייתי בת עשר והוא היה בן 18 כשראיתי אותו לראשונה הולך במורד האולם של פוקס המאה ה-20. פניתי לאימי ואמרתי לה: אני אתחתן אתו." ביום הולדתה ה-18 היא יצאה לפגישה הראשונה שלה עם וגנר בן ה-26, והם נישאו שנה לאחר מכן ב-28 בדצמבר 1957. בני הזוג נפרדו ביוני 1961 והתגרשו באפריל 1962.