cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית ספר
המשחק בבתי הספר
ברוב בתי הספר מוענקת ללמידה מעמד של עבודה לפי מושגי המבוגרים. כתוצאה מכך המשחק מבודד לתחומי הרשאה מוגדרים כמו הפסקות או שיעורי חינוך גופני. התוצאה של ההפרדה הזאת היא שהילד מאבד בהדרגה את כושר הלמידה ונטען רגשי אשמה כשהוא נגרף עם יצרי ליבו אחר המשחק. לכן, ההאחדה של המשחק והעבודה בחיי בית הספר מכוונת לשמירה על פוטנציאל הלמידה של התלמידים.
ההפסקה
בבית הספר נהוגות על פי רוב הפסקות קבועות בין השיעורים המוקדשים ללמידה. ההפסקה מיועדת לפעילויות לא אקדמאיות כמו מנוחה, אכילה, יציאה לשירותים, לרענון וכדומה.
ההפסקה מאפשרת גם מפגש חברתי עם קבוצת השווים, כך שהתלמידים יכולים לממש את מאווייהם החברתיים ללא קשר עם הנלמד בבית הספר. לא רק זאת, אלא שלעיתים קרובות מאזנת ההתגודדות החברתית בבית הספר את הרגשת התסכול של התלמידים מן הלימודים והיא מתחוללת תוך התנגדות לתכניו ולערכיו.
בית הספר במסורת ישראל
המושג העברי "בית ספר" נזכר לראשונה בתלמוד. בתלמוד הירושלמי נזקפת יוזמת הקמתו לשמעון בן שטח, בן הזוג השלישי שעמד בראש הסנהדרין במחצית הראשונה של המאה הראשונה לפנה"ס (בזמן ממלכת החשמונאים):
בתלמוד הבבלי מתואר תהליך בן שלושה שלבים בהתפתחותו של החינוך הציבורי היהודי בתקופת הבית השני, השלב השלישי והסופי בתהליך נזקף לזכותו של יהושע בן גמלא:
שלוש התקנות מהוות נקודות ציון במעבר מהחינוך המשפחתי המסורתי אל החינוך במסגרת הציבורית: התקנה הראשונה, קבעה את העסקתם של מורים לילדים בירושלים ובכך יסדה את החינוך הציבורי. קיומו של מוסד חינוך ציבורי לא פתר את תלות חינוכו של הילד באביו, שכן היה זקוק לו, אם התגורר מחוץ לירושלים, כדי לעלות לעיר וללמוד.
קיומם של בתי הספר בעיר הבירה בלבד ותלותו של הילד באביו, הצריכו את התקנה השנייה, שקבעה שיש להקים בתי ספר בערים הגדולות של כל אחד מחבלי הארץ (או כל אחד ממחוזותיה הרשמיים של המדינה) והגדירה את גיל החינוך בהם לנוער (17-16), שכן הייתה הדרך אליהם מסוכנת מדי לילדים קטנים. תקנה זו אמנם פתחה את החינוך הציבורי בפני כלל האוכלוסייה היהודית בארץ, אלא שהכנסת תלמידים למסגרת לימודית בגיל כה מבוגר, יצרה מצב של בעיטה במסגרת מצד חלק מהתלמידים כשהמלמד היה כועס עליהם. עיקרון זה בא לידי ביטוי בתקנה השלישית – "תקנת יהושע בן גמלא" (המאה ה-1 לספירה, אם אכן מדובר בכהן הגדול הידוע בשם זה) - שקבעה שיש להקים בתי ספר בכל עיר בארץ, שהלימודים בהם יתחילו כבר מגיל הילדות (7-6).
תקנות אלו הביאו להרחבה ניכרת של החינוך הציבורי היהודי והתלמוד אף מציין את מספרם של בתי הספר שפעלו בבירה בסוף ימי הבית השני:
בית הספר במדינת ישראל
מערכת החינוך הממלכתית בישראל נמצאת תחת אחריותו של משרד החינוך. היא מבוססת על תוכנית לימוד בת 12 שנים, שסופה בחינות בגרות הנערכות בבית ספר תיכון.
בישראל הייתה נהוגה (עד שהתקבל חוק חינוך ממלכתי ב-1953) חלוקת בתי הספר לשתי חטיבות גיל:
בעקבות רפורמה בחינוך בישראל (שנועדה להשגת אינטגרציה בין שכבות אוכלוסייה שונות) המיושמת החל מסוף שנות ה-60, נכנסה לשימוש חלוקה לשלוש חטיבות גיל ברוב היישובים בישראל:
בערים בודדות, כמו לוד, רמת גן, וגבעתיים, שלא עברו את תהליך הרפורמה, חלוקת החטיבות היא כמנהג הישן.
בחינוך הדתי מקובל שחטיבות הביניים הן לכיתות ז'-ח', ובית הספר התיכון או הישיבה התיכונית או האולפנה הן לכיתות ט'-י"ב.
בחלק מהמקומות מופעלים המוסדות החינוכיים באמצעות רשתות חינוך, שהן מלכ"ר, כגון אורט, עמל, אמי"ת וכדומה.
פיג'ו פרטנר
פיג'ו פרטנר (Partner) הוא רכב מסחרי מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית.
הרכב מוצע גם בגרסה משפחתית המכונה פרטנר קומבי. באיטליה הרכב מוכר כפיג'ו ראנץ'. הפרטנר הושק בשנת 1996 ומיוצר עד היום, לאחר מתיחת פנים בשנת 2008.
הפרטנר זהה במאפייניו ובעיצובו לסיטרואן ברלינגו, ומבוסס כמוהו על בסיס שלדת סיטרואן ZX. שני הדגמים מוצעים בעולם גם בגרסה חשמלית.
האבזור הסטנדרטי של הרכב כולל הגה כוח פרוגרסיבי (המשתנה בהתאם לסל"ד המנוע), בלמי דיסק מאווררים מלפנים, בלמי תוף מאחור, מערכת ABS, מערכת EBD (לחלוקת כוח הבלימה), צמד כריות אוויר מלפנים, וחגורת בטיחות פירוטכנית.
המהירות המרבית מגיעה ל-160-142 קמ"ש, בהתאם לסוג המנוע. זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש נע בין 16.9 ל 13.4 שניות, בהתאם לסוג המנוע.
מנועים
שני המנועים העיקריים בהיצע הם מנועי דיזל בעלי 4 צילינדרים, בשני נפחים: בנפח 1900 סמ"ק, עם הספק מרבי של 71 כ"ס בסל"ד 4600, ומומנט מרבי של 13 קג"מ בסל"ד 2500. בנפח 2000 סמ"ק, עם הספק מרבי של 90 כ"ס בסל"ד 4000, ומומנט מרבי של 21.4 קג"מ בסל"ד 1900. למנוע זה הזרקה ישירה במסילה משותפת.
בנוסף הרכב מוצע עם 2 מנועי בנזין בנפח של 1360 סמ"ק ו- 1587 סמ"ק, וכן קיימות גרסאות חשמליות.
פרטנר II
הדור השני הוצג רשמית בינואר 2008.
רוברט הנרי לינדזי
רוברט הנרי לינדזי (באנגלית: Robert Henry Lindsay; 23 באפריל 1868 – 19 במרץ 1938) היה צייר קנדי.
חיים אישיים
לינדזי נולד בפרסקוט, אונטריו ב-23 באפריל 1868. אביו ג'ורג' לינדזי העביר את משפחתו לברוקוויל, אונטריו בזמן שרוברט היה ילד צעיר. רוברט לינדזי התחתן עם מרגרט אלן בוצ'ר בקרלטון פלייס ב-30 בספטמבר 1907.
הוא עסק בפעילות גופנית והתעניין בחתירה והפך לחבר הכבוד הראשון של מועדון החתירה ברוקוויל. מלבד מקצועו כאמן וכצייר סטודיו, היה לו תחביב גילוף בעץ.
אמן
כבר בתחילת חייו התעניין לינדזי באמנות. הוא למד במכון ברוקוויל. היה זה מכון למכניקה שכלל גם בית ספר לאומנויות שהעניק חינוך לאמנות גרפית, שם פיתח לינדזי את כישוריו. הוא נכנס לתפקיד כצייר בחברת הייצור סמארט של ג'יימס.
בעודו מועסק בסמארט הוא למד ציור ורישום אצל פרסי פ. ודקוק, בבית הספר לאמנות ברוקוויל באונטריו. לימוד זה הוביל אותו לקריירה כאמן מקצועי וצייר שמנים וצבעי מים.
בשנת 1911 הוא הפך למורה לאמנות במשרה חלקית בבית הספר ובהמשך ירש את ודקוק כמדריך האמנות בבית הספר לאמנות באונטריו בברוקוויל, תפקיד אותו מילא במשך 12 שנים. הוא לימד גם רישום בבית הספר לבנים של סנט אלבנס. הוא צייר עם הרולד א. פרל מטורונטו, במיוחד במחוז ניובורו-ווסטפורט ובמחוז לידס. הוא החזיק סטודיו בברוקוויל ממנו ניהל עסקי אמנות מסחרית וכן את מאמציו האמנותיים. הוא היה חבר במועדון האמנויות של מונטריאול. שסייע בהקמתו בשנת 1912. לינדזי טייל הרבה, וצייר במיין, פלורידה ואירלנד.
רוברט לינדזי הפך לנאמן של ספריית ברוקוויל. כאשר ספריית קרנגי הוקמה כבית הקבע של האוספים האמנותיים הוא הפך לסגן יו"ר מועצת הספרייה הציבורית ברוקוויל. הוא רשם רישומי עיפרון רבים את ברוקוויל שהם כעת בעלי ערך היסטורי.
לאחר מותו בשנת 1938 אלמנתו, מרגרט בושה לינדזי, תרמה לספרייה כארבעים משרטוטיו.
תערוכות ואוספים
הוא השתתף בתערוכות האביב של אגודת האמנות של מונטריאול בין השנים 1911 ועד 1934. לינדזי הציג גם ציורי שמן וגם צבעי מים עם האקדמיה המלכותית לאמנויות הקנדיות, אגודת האמנים אונטריו, ועמותת האמנות במונטריאול.
בנוסף להשתתפותו הקבועה באירועים אלה במונטריאול ובטורונטו, ידוע שהוא הציג גם באוטווה, ויניפג, שיקגו, ובלפסט, אירלנד. זמן לא רב לאחר מותו הוצגו עבודותיו של לינדזי במועדון האמנויות במונטריאול.
עבודותיו של רוברט ה. לינדזי קיימות באוספי הספרייה הלאומית והארכיונים של קנדה מוזיאון ברוקוויל.
להעיר את המלכה
להעיר את המלכה (באנגלית: Victoria & Abdul) הוא סרט קולנוע דרמטי קומי ביוגרפי משנת 2017 בבימויו של סטיבן פרירס.
התסריט נכתב על ידי לי הול. הסרט מבוסס על ספר באותו השם שנכתב על ידי שרבאני באסו (Shrabani Basu), והסיפור האמיתי על היחסים בין מלכת אנגליה, ויקטוריה ובין המשרת ההודי-מוסלמי שלה, עבדול כרים. מדובר בהמשכון בלתי רשמי לסרט "גברת בראון" משנת 1997. בסרט מככבים: ג'ודי דנץ', עלי פזאל, מייקל גמבון, אדי איזרד, טים פיגוט-סמית (זה הסרט האחרון בו שיחק) וואדיל אקטר. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה במהלך פסטיבל הסרטים ה-74 של ונציה, והסרט יצא להקרנות מסחריות בבתי הקולנוע ב-15 בספטמבר 2017 בבריטניה, וב-22 בספטמבר בארצות הברית. הכנסות הסרט ברחבי העולם הן מעל ל-32 מיליון דולר.
עלילה
עבדול שנוא על ידי צוות בית המלוכה והמעגל הפנימי המקורב למלכה (הן משפחתה והן הצוות המקצועי המקיף אותה) שמוצא את עבדול כנחות ומתנגד לקידומו. היחס הזה מצד המקורבים למלכה ממשיך, בעוד המלכה מתייחסת לעבדול כבן משפחה ודואגת לו. המלכה גם מזמינה את אשתו לבוא לאנגליה והיא מגיעה בספינה ביחד עם אימה. בשנת 1901 לאחר מות המלכה, בנה של המלכה אדוארד השביעי, דוחה את עבדול ואשתו ושולח את שניהם בחזרה להודו. בסופו של דבר מתברר כי עבדול חזר להודו, שם הלך לעולמו בשנת 1909. הסרט מסתיים בסצנה בה נראה עבדול כורע לצד פסל של המלכה בסמוך לטאג' מהאל, ומנשק לה את כפות הרגליים ביראת כבוד, כמו בסצנות קודמות בסרט בהן נראה עבדול כרים מנשק את רגליה של המלכה.
הפקת הסרט
ב-17 ביוני 2016, דווח כי ג'ודי דנץ' תשחק בסרט בתפקיד המלכה ויקטוריה (בהמשך לתפקידה בסרט "גברת בראון" משנת 1997). הסרט מבוסס על ספר באותו השם שנכתב על ידי הסופרת שרבני בסו. סטיבן פרירס נבחר לביים את הסרט. ב-5 באוגוסט 2016, הוכרז כי עלי פזאל ישחק את עבדול כרים, איש סודה של המלכה.
הסרט הוא שיתוף פעולה בין Working Title Films ו-BBC סרטים, הממומן על ידי ה-BBC ו-Focus Features. התסריט נכתב על ידי לי הול, המפיקים ביבן קדרון, טרייסי סיוורד, טים ביוואן, אריק פלנר, כשלצוות השחקנים נוספו אדי איזרד, מייקל גמבון, טים פיגוט-סמית ואדיל אקטר.
ביקורות
בביקורת באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג של 68%, בהתבסס על 138 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 6.2/10. בין היתר נכתב כי "ג'ודי דנץ' בתפקיד של המלכה ויקטוריה בסרט — זה כל מה שצריכה הדרמה התקופתית הזו על מנת להתגבר על הנרטיב."
ג'וזף שוסטר
ג'וזף שוסטר (Joseph Schuster; 23 במאי 1905 – 16 בפברואר 1969) היה צ'לן יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.
ביוגרפיה
הופעתו הראשונה בניו יורק, עוררה סנסציה בקרב המבקרים והוא הוזמן מיד לנגן כצ'לן ראשי וכסולן בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. אחד הרגעים הגדולים בקריירה שו עם הפילהרמונית של ניו יורק חל ב-13 בנובמבר 1943, כשנועד לנגן את "דון קישוט" של שטראוס בניצוח ברונו ולטר. ולטר חלה אותו יום ומחליפו, ליאונרד ברנשטיין עול הימים, ניצח בפעם הראשונה על הפילהרמונית של ניו יורק. הקהל והעיתונות יצאו מגדרם והקריירה של ברנשטיין יצאה לדרך.
בסוף שנות ה-40 החליט שוסטר לעזוב את הפילהרמונית של ניו יורק ולהקדיש את כל זמנו להופעות סולו בקונצרטים. בשנת 1947 עבר עם אשתו קתרינה ובנו ג'ון לבוורלי הילס שבקליפורניה, ולמשך שאר הקריירה שלו סייר, הן ברחבי אמריקה והן בארצות העולם, ברסיטלים ובנגינה עם גדולי המנצחים והתזמורות בעולם. הוא ניגן בצ'לו גופרילר משנת 1720, כלי שהשתייך לפניו לעמנואל פוירמן.
שוסטר נפטר ב-1969 בבוורלי הילס, בגיל 64.
דרקון הסף
דרקון הסף (באנגלית: Ender Dragon) הוא דרקון בדיוני המשמש כאנטגוניסט הראשי במשחק הווידאו מיינקראפט וכבוס הרשמי למשחק. הדרקון נוסף למשחק ב-18 בנובמבר 2011.
מאז שחרורו, הדרקון הפך לסמל מוכר מאוד של מיינקראפט, והופיע באופן בולט במרצ'נדייזינג ובפרסום של המשחק.
היסטוריה
יוצר המשחק מרקוס פרסון דיבר לראשונה על הצורך ליצירת סוף למשחק ב-14 ביוני 2009. לאחר שנה, ב-30 ביולי 2010 הודיע בסרטון שהוציא לגבי Minecraft Flight כי דרקון יכול להיות סוף טוב למשחק. ב-31 באוגוסט 2010 ציין פרסון בכנס Minecon כי ייתכן שדרקונים יתווספו למשחק בהמשך. לאחר קצת פחות משנה הודיע מרקוס ב-18 ביולי 2011 שדרקונים יתווספו באופן סופי למשחק, אך לא יהיה ניתן להרכיב או לזמן אותם, וזאת על מנת שהשרתים לא יתקעו. לבסוף, ב-1 בספטמבר 2011 הודיע מרקוס רשמית כי הדרקון אכן יתווסף למיינקרפט, לאחר עוד כמה פרסומים, שינויים, וספוילרים לדרקון - הוא נוסף רשמית בגרסה 1.0.0 ב-18 בנובמבר 2011.
באתר רדיט (Reddit) התייחס מרקוס לדרקון כנקבה והציע לה את השם "ג'ין".
יכולות ואפיון
מאפיין עיקרי לדרקון הסף בתור הבוס הרשמי למשחק הוא שהדרקון נמצא במימד משל עצמו שנקרא ה-"End". במימד זה נמצאים רק ה-"Enderman" ודרקון הסף.
ה-End הוא מימד שמורכב מאי מעופף אחד מרכזי עליו ניצבים עמודי בזלת. העולם עצמו לא מונע מהשחקן ליפול ל-"Void" (ריק אשר הורג את השחקן אט-אט), זאת בניגוד לשאר הממדים האחרים. החל מגרסה 1.9 נתווספו למימד איים מרחפים נוספים במרחק של כאלפי בלוקים מהאי המרכזי בהם אפשר לפגוש מבנים כגון: End City, איים זעירים, ודברים נוספים.
על מנת להגיע למימד ה-"End" השחקן צריך להשיג "Ender Pearls" מיצור בשם "Enderman", בנוסף, צריך השחקן לעבור גם ב-"Nether" (הגיהנום של מיינקראפט) על מנת להשיג "Blaze Rod" הניתנות להשגה על ידי "Blaze". לאחר שישיג את שניהם יצטרך השחקן לשלב את ה-Ender Pearls וה-Blaze Rod בשביל להרכיב "Ender Eye". פריט זה יוביל את השחקן למקדש בתוך האדמה, בתוך המקדש קיים שער בעל 12 מקומות ל-Ender Eye. אם השחקן ישים את כל ה-Ender Eyes במקומות הדרושים - יפתח השער אליו השחקן יקפוץ.
קיימות רק שתי דרכים לחזור מממד ה-End, או להביס את הדרקון ולחזור דרך שער במרכז המפה, או למות.
לדרקון הסף יכולות רבות, והן:
לאחר שהדרקון מובס, קורים מספר דברים המייחדים אותו מכל יצור אחר במשחק והם:
החל מגרסה 1.9 אפשר לזמן את הדרקון שוב על ידי ארבעה "End Crystals" המוקמים באמצע 4 הצלעות המקיפות את הפורטל (אם ביצת הדרקון אשר הזדמנה כאשר הדרקון הראשון מת עדיין נשארה על העמוד - היא תעלם בעת זימון הדרקון החדש).
השפעה
לאחר שנקבע לסוף הרשמי של מיינקראפט, החלו ספידראנרס (Speedrunners) רבים להחשיב את הדרקון כ-Speedrun הרשמי של מיינקראפט (והחליף את הנוכחי שהיה עד כה להשיג יהלומים).
דרקון הסף היה הבוס היחיד ובעצם הדמות בעלת כמות הלבבות הרבה ביותר במיינקראפט עד 25 באוקטובר שנת 2012 בה הצטרף בוס חדש בשם ה-"Wither" שהיה מזומן על ידי הצבה של ארבעה בלוקים של "חול-נשמות" ושלושה ראשי "ווידר סקלטון", דבר זה הפך את הווידר לבוס רב-פעמי כבר מהתחלה, כאשר לדרקון נוספה האופציה לזימון רב פעמי רק לאחר עוד כמה שנים (יכול להיות רק יחיד בו-זמנית).
תדיר ושאינו תדיר
תדיר ושאינו תדיר – תדיר קודם (או כל התדיר מחבירו קודם את חבירו) הוא כלל בהלכה הקובע כי קיום מצווה שכיחה יותר, קודם לקיום מצווה שכיחה פחות.
מקור הכלל וטעמו
מקור הכלל, בניסוח שונה מעט, ב: "כל התדיר מחברו - קודם את חברו", ומשמעות הכלל היא שיש להקדים את הקרבתו של קורבן בעל תדירות רבה לקורבן שתדירותו פחותה. כך למשל, קורבן תמיד, הקרב בכל יום, קודם לקורבן מוסף, קורבן מוסף של שבת קודם לקורבן מוסף של ראש חודש, וקורבן מוסף של ראש חודש קודם לקורבן מוסף של ראש השנה.
הכלל נלמד מהפסוק העוסק בקורבנות המוספין (במדבר כח,=): "מלבד עולת הבוקר אשר לעולת התמיד תעשו את אלה", שמשמעו שיש לעשות את קורבנות המוספים לאחר עולת הבוקר - קורבן תמיד של שחר, שהיא תדירה יותר.
הגמרא (זבחים צא, א) קובעת שקדימות זו אינה נוהגת אלא בדבר שהוא תדיר יותר, כלומר שבאופן קבוע וסדיר הוא שכיח יותר מחבירו; אבל דבר מצוי יותר, כלומר "שאין תדירותו חובה, אלא שהוא מצוי תמיד יותר מחבירו" (רש"י שם) - אינו קודם לדבר מצוי פחות, ולכן קורבן שלמים אינו קודם לקורבן חטאת, אף ששלמים מצוי הרבה יותר, כיון שאין כלל מחייב להקריב שלמים באופן תדיר יותר.
תדיר מחברו כנגד מקודש מחברו
המשנה (זבחים י, ב) מביאה כלל נוסף, לפיו "כל המקודש מחברו קודם את חברו", והגמרא בשני מקומות (שם צ, ב; מנחות מט, א) דנה בהתנגשות בין שני כללים אלה - מה הדין כאשר לפנינו שני דברים, אשר אחד מהם תדיר מחברו והשני מקודש מחברו? הגמרא אינה מכריעה ספק זה, והרמב"ם (הל' תמידין ומוספין ט, ב) פוסק: "היה לפניו תדיר ומקודש - יקדים איזה מהן שירצה".
תדיר ושאינו תדיר בקידוש
במסכת פסחים נחלקים בית שמאי ובית הלל איזה ברכה קודמת, האם ברכת היום (קידוש) קודמת או ברכת היין קודמת. בית הלל סוברים שיש להקדים את ברכת היין לברכת היום וזאת מהסיבה של "תדיר ושאינו תדיר - תדיר קודם" ועל כן יברכו קודם על היין ולאחר מכן יברכו על היום.
נאו-קלאסיציזם
הנאו-קלאסיציזם או הנאו-קלאסיקה הוא כינוי של סגנון האומנות הרווח בצרפת במחצית הראשונה של המאה ה-19 (1790–1840).
היסטוריה
האמנות הצרפתית בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הושפעה מאוד מהמהפכה הצרפתית, שהתרחשה ב-1789, ומהרעיונות שהובילו אליה. לאורך המאה ה-18 היה בצרפת משטר מלוכני, וסגנון האמנות שזוהה איתו כונה הרוקוקו. אמנות הרוקוקו נחשבה כאמנות מתקתקה ומנוונת, ציוריה עסקו בתיאור נשות החצר, תענוגות החיים ובעילוי מעמד האצולה והמלוכה, זאת בעוד רובו של העם הצרפתי מתקיים בקושי ורעב ללחם.
המציאות החברתית והפוליטית בצרפת הובילה למהפכה הצרפתית. המשטר השתנה והשלטון הפך רפובליקני. כפי שהשתנה השלטון, כך השתנתה גם האמנות. דור האנשים (והאמנים) שחי באותה תקופה דגל ברעיונות של חופש, שוויון ואחווה, והאמנים ביקשו לבטא ביצירותיהם רעיונות אלו ובעיקר לתת ביטוי לרעיונות של "פטריוטיזם" – אהבת המולדת ללא תנאי ונכונות להקרבה עצמית למען המדינה.
משטר הרפובליקה ושיתופו של העם בעיצוב אורח חייו קסמו לצרפתים שהפילו את המלוכה, ולכן בתחומי חיים רבים, ובעיקר באמנות, היו בצרפת של המאה ה-19 חיקויים רבים לסגנון הקלאסי של העת העתיקה, מתקופת יוון ורומא. העדויות הארכאולוגיות והתגליות הרבות בתקופה זו חיזקו את הדעה כי בצורות ה"קלאסיות" יש הגיון אסתטי ופרקטי גם יחד.
ההשפעה ניכרה באדריכלות, בריהוט ובאמנות הפלסטית. באמנות הפלסטית עסקו נושאי הציורים בדימויים וסיפורים מימי הרפובליקה הרומית תוך הדגשת רעיון הפטריוטיזם והשלכותיו מהעבר (הקלאסי) אל ההווה (הנאו-קלאסי). הדרך שבה ניגשו האמנים לעשייה אמנותית הייתה על פי נורמות קבועות של האקדמיה לאמנויות. האמנים פעלו בעקבות מאורעות היסטוריים בני זמנם תוך שימוש באירועים וסמלים מהעבר.
אמנים בולטים בזרם הנאו-קלאסיקה
ז'אק-לואי דויד נחשב לצייר החשוב ביותר של המהפכה הצרפתית. בדעותיו היה מקורב לרעיונות המהפכניים ואף תמך בגלוי באישים שהתנגדו למשטר המלוכני. דוד לא צייר רק אירועים היסטוריים אלא עסק בציוריו גם באירועים ודמויות ממשיות מתקופתו, המבטאים מבחינתו פטריוטיזם אקטואלי. מעבודותיו: מות מארה, הכתרת ז'וזפין על ידי נפוליאון, נפוליאון חוצה את האלפים, מאדאם רקמייה, שבועת האחים ההוראטים ומותו של סוקרטס.
אנגר היה ממשיכו של דויד בציור הנאו-קלאסי. הוא העריץ את הפיסול היווני וסגנונו מזוהה עם הנאו-קלאסיקה. יש אצלו חשיבות רבה יותר לקו מאשר לצבע: אין ערבובי צבע חופשיים. הנושא החדש שהעלה אנגר בציוריו הוא האוריינטליזם: בתקופתו העריצו אנשים את המזרח. בסדרת תמונות שיצר מככבת דמות דמיונית של אודליסק מהרמון הסולטאן. מעבודותיו: האודליסק הגדולה, המתרחצת מואלפונסון, המרחץ הטורקי.
הנאו-קלסיציזם במוזיקה
תחום המוזיקה, בניגוד לתחומים אחרים (בעיקר תחום האמנות הפלסטית) מגדיר את "התקופה הקלאסית" שלו כתקופה המשתרעת בערך בין השנים 1720–1800. המלחינים הבולטים בתקופה זו היו היידן, מוצרט ובטהובן. כאשר אומרים "נאו-קלאסיקה" או "נאו-קלאסיציזם" בקונטקסט של מוזיקה, הכוונה לסגנון השואב את הבסיס האסתטי שלו מתקופת הבארוק (1600–1750) ומהתקופה הקלאסית במוזיקה (1720–1800) ויוצק לתוך אותן תבניות מתקופות אלה תכנים חדשים תוך כדי ביטוי מפוכח וענייני, אשר מנוגד באופיו לביטוי הסובייקטיבי הרגשני והמופרז שאפיין את התקופה הרומנטית. הנאו-קלסיציזם היה זרם של כתיבה בקרב מלחינים במאה ה-20. בתקופות מסוימות בחייהם כתבו פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי ואחרים בסגנון זה. הכתיבה הנאו-קלאסית במוזיקה לרוב כללה שימוש בצורות מוזיקליות מן העבר (פוגה, קונצ'רטו גרוסו, מחולות שונים כגון פסקאליה, גבוט ועוד) ומילוין בתוכן "מודרני": הרמוניות נועזות, שבירת משקל, תזמור 'פיקנטי' וכו'.
ראשיתו של הנאו-קלסיציזם לא הייתה, כפי שמקובל לחשוב, בין שתי מלחמות העולם באירופה, אלא לפני 1900. אפשר ש"החזרה לבאך" באה לביטוי כבר בסיום הסימפוניה הרביעית של יוהנס ברהמס מ-1886 וייתכן שכבר בפרק הראשון של הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של סן סנס מ-1844. רגר, שהיה קונטרפונקטיסט מבריק ונלהב להרמוניה כרומטית נפתלת, העריץ את יוהאן סבסטיאן באך והרבה לכתוב לעוגב. רגר דבק במוזיקה אבסולוטית ולא גילה עניין באקספרסיוניזם. ביצירותיו מראשית המאה ה-20 מתגלה דפוס חשיבה אישי, המוצא פתרון חיובי לבעיות היצירה של תקופתו. אפשר לראות ברגר חוליה מקשרת בין ברהמס להינדמית, שיצירתו נגדה את הרוח הרומנטית, דבקה ב"אובייקטיביות החדשה", או "צליל לשם הצליל" של שנות ה-20' ומצאה את מקומה בקונטרפונקט קווי בנוסח באך, לא אטונאלי אלא בשיטה הרמונית חדשה, בעלת צביון מיוחד, מבוססת על צלילים עליים טבעיים. גם בסגנונו של בוזוני, שהשקפותיו המתקדמות התבססו כולן על מוזיקה מימים עברו, מתגלה נטייה לבאך ולמוצרט.
בקברו של קופרן של ראוול, בסוויטה לפסנתר אופוס 25 של שנברג (היצירה הראשונה שלו בשיטת שנים-עשר הטונים משנת 1925) ובווצק של ברג אפשר למצוא מרכיבים של תנועת ה"חזרה למאה ה-18".
בניגוד לדודקפוניה הסובייקטיבית-רגשית, המוזיקה הנאו-קלאסית הצטיינה בסדר ובהירות. על אף הקשר הברור שלה למוזיקה של המאה ה-18, בעיקר, הייתה שייכת בבירור למאה ה-20, כפי שהעיד הכוח הקצבי שאפיין אותה, ולא פעם גם אווירה פרודית מלבבת. על תואר הראשוניות לסגנון זה מתחרות פולצ'ינלה של סטרווינסקי מ-20–1919 ו"הסימפוניה הקלאסית" של פרוקופייב מ-17–1916. חיקוי מודע ואפילו פרודיה אפשר למצוא במוזיקה של ריכרד שטראוס ל"גם הוא באצילים" של מולייר. אחרי "פולצ'ינלה" הוסיף סטרווינסקי, בנימה של חיבה אירונית משהו, לכתיבתו הנאו-קלאסית גם את "אלוני דמברטון", בנוסח הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך, את "דרכו של הולל" בסגנון האופרה של מוצרט ואת "אדיפוס רקס" בסגנון האורטוריות של הנדל. גם שנברג הושפע מן הנאו-קלאסיציזם, כשם שסטרווינסקי נטה בסוף חייו לסריאליזם. הנאו-קלאסיקה הייתה, במידה מסוימת, תגובה על הגודש של הרומנטיקה ושלילה של כל יומרנות נפוחה. השפעתה ניכרה גם בכתיבתם של הצרפתים פולנק, מיו ואיבר ובאורטוריות של הונגר.
וירג'יל תומסון האמריקאי כתב את "סונאטה דקייסה" בסגנון נאו-קלאסי כמחווה ברורה לסטרווינסקי.
אופנה נאו-קלאסית
האופנה הנאו-קלאסית הפכה נפוצה לאחר המהפכה הצרפתית (1798) ורווחה באירופה המערבית עד תחילת המאה ה-19. לפני המהפכה הצרפתית, שימש סגנון הלבוש הנאו-קלאסי ציירים אשר הלבישו בו את הדוגמניות שלהן בפורטרטים של דמויות מן המיתולוגיה היוונית והרומית. הלבוש שימש גם למאורעות חגיגיים כנשפי מסיכות, ואולי גם כלבוש נוח לבית.
לאחר המהפכה, הפך הסגנון הנאו-קלאסי לנפוץ בצרפת ובהמשך בשאר אירופה. האופנה הנאו-קלאסית הייתה פרשנות על לבושם של הפסלים הקלאסיים מיוון ורומא העתיקות וניסה לבטא רעיונות של שוויון, חופש ופטריוטיזם. הנשים לבשו שמלות עשויות בדים רכים כגון מוסלין או מלמלה, שנקשרו תחת החזה ונפלו רפויות עד הקרסוליים בצורה שהדגישה את צורתו הטבעית של הגוף. סגנון זה נקרא גם סגנון "אמפייר", על שמה של ג'וזפין אשתו של נפוליאון קיסר צרפת. הצבע הרווח היה לבן או צבעים רכים אחרים. את שיערן אספו הנשים בפקעת רפויה מאחור והדגישו את התלתלים סביב המצח ומעל האוזניים. נשים נועזות יותר סיפרו את שיערן קצר, בתספורת שהושפעה מפסלי הראש של הקיסר הרומאי "טיטוס".
הנאו-קלאסיציזם באופנה השפיעה בעיקר על תסרוקות הגברים. התסרוקות הפכו לקצרות יותר והביאו לסוף המנהג הקודם של לבישת פאות ארוכות וצביעת השיער בפודרה לבנה. גברים החלו לעצב את שיערם בתסרוקות מתולתלות קצרות, לרוב בתוספת של פיאות לחיים ארוכות. עיצוב השיער הושפע מאוד מדמות בולטת של התקופה – פרנסיס ראסל, הדוכס החמישי של בדפורד. התספורת נקראה "תספורת בדפורד", והוא כנראה היה הזרז להפיכתן של תספורות הגברים לפשוטות. גם גברים הושפעו מהתסרוקת בפסלו של טיטוס, שגרסאות שלה ניתן לראות אצל נפוליאון ומלך אנגליה ג'ורג' הרביעי. בשנת 1799 דיווח מגזין אופנה פריזאי שאפילו קירחים מאמצים את תסרוקת הפיאה בסגנון טיטוס.
H-II B (משגר לוויינים)
H-IIB (H2B) היה משגר מטען כבד (HLLV) רב־שלבי שפותח במשותף על ידי הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA) ומיצובישי תעשיות כבדות (MHI). המשגר אשר היה מסוג מערכת שיגור מתכלה (ELV), יועד לשאת מטענים כבדים לחלל, ובהם חללית המטען HTV עבור תחנת החלל הבינלאומית (ISS). המשגר כלל רקטה המונעת בדלק נוזלי, עם מאיצים בדלק מוצק ושוגר ממרכז החלל טנגשימה (TNSC), בדרום יפן. ה־H-IIB היה מסוגל לשאת מטען של עד 8,000 ק"ג למסלול גאוסטציונרי (GEO) בהשוואה למטען של 4000–6000 ק"ג עבור ה־H-IIA, בתכנון הקודם. הביצועים שלו למסלול לווייני נמוך (LEO) הספיקו עבור נשיאת חללית אספקה בלתי מאוישת עם 16,500 ק"ג לתחנת החלל. H-IIB ביצע את השיגור הראשון בשנת 2009, ובסך הכל ביצע תשע שיגורים עד 2020 ללא תקלות.
קליעה (אומנות)
קליעה היא שיטה לחיבור סיבים גמישים לצורך יצירת משטחים או חפצים קלועים. כבר בתקופה הפרה-היסטורית נעשה בקליעה שימוש ליצירת ציוד לשימוש ביתי, ציד ודיג, אכסון ושימור. במקביל לשימושים אלה, מהווה הקליעה אמצעי לביטוי באמנות סיבים.במקור, הקליעה, נעשתה בעיקר באמצעות חומרים טבעיים מן הצומח, אך כיום היא נעשית גם באמצעות חומרים פלסטיים.
החומרים הטבעיים מן הצומח, שנעשה בהם שימוש לאורך תולדות הקליעה, מגוונים ביותר, וכוללים ענפים, גזעים (ובפרט, סיבי עצה של ערבה), קש וגבעולים אחרים, שורשים, מחטי אורן, קנים, סוף, עשב ים, יוטה, סיסל, פקעות, רפיה, במבוק ועוד. בין הצמחים, אשר חלקים שונים שלהם משמשים באופן מסורתי לצורך קליעה, ניתן למצוא את הערבה, אלון הוויסטרה, הפורסיתיה, הגפן ומינים שונים של עשבים. בתרבויות קדומות, נעשה שימוש לצורך קליעה גם בחומרים שמקורם בחי, כמו שיער או עור של בעלי חיים. מגוון ואיכות החומרים הזמינים משפיעים על טכניקות הקליעה, על סוגי הסלים וחשיבותם התרבותית והחברתית.
כמו כן נוהגים גם לקלוע מקרעי בדים שונים. למשל קולעים צמות שאותן מגלגלים למשטח ובעזרת רקמה, תפירה ביד או במכונה יוצרים מהן שטיחים ' ויש הנוהגים לקלוע מבדים מגן לעריסת התינוק.
ברנהרד הרביעי, מרקיז באדן-דורלאך
ברנהרד הרביעי, מרקיז באדן-דורלאך (בגרמנית: Bernhard von Baden-Durlach; 1517 – 20 בינואר 1553) היה מרקיז באדן-פפורצהיים מ-26 בספטמבר 1552 ועד מותו.
קליעה (אומנות)
רוב חומרי הקליעה טופלו כדי להתאימם לייעודם ולעמידותם לאורך זמן. חומרים בעלי אופי סיבי יובשו בעיקר על ידי חשיפה לאוויר ולאור כדי שיישמרו. זמן הייבוש השתנה בהתאם לחומר ולאקלים - מכמה ימים עד מספר חודשים. החוזק והגמישות הן תכונות הכרחיות עבור חומרי הקליעה. תכונות אלה אובדות עם הייבוש, אך ניתן להשיבן על ידי הרטבה בזמן העבודה.
ברנהרד הרביעי, מרקיז באדן-דורלאך
ביוגרפיה
ברנהרד היה הבן השני מהנישואים הראשונים של ארנסט, מרקיז באדן-פפורצהיים עם אליזבת מברנדנבורג-אנסבך-קולמבאך.
קליעה (אומנות)
באופן מסורתי, חומרי הקליעה נצבעים על ידי צבענים המופקים משורשים, גרגירים, גזעים ועלים (ובפרט עלי תה). הצבע המתקבל תלוי בעונה ובכמות הצבען הטבעי שמופק מן הצמחים.
ברנהרד הרביעי, מרקיז באדן-דורלאך
ביוגרפיה
בדומה לאחיו הבכור אלברט, לברנהרד יוחסו חיים מרושעים, והוא תואר כיצור פראי. המוניטין הרע שלו עצר את המשא ומתן בין אביו לבין הדוכס מקלווה, אחיו של אשתו הרביעית של הנרי השמיני, מלך אנגליה, אן מקלווה, כדי שיתחתן עם אחותו האחרת של הדוכס אמיליה. ב-1537 הוא התנגד להצעת החלוקה של השטח של אביו בין בני אביו, ובמיוחד נגד זכויותיו של אחיו למחצה קרל השני, בטענה שהנישואים השניים של אביו היו מורגנטיים. לאחר שאחיו אלברט מת ב-1542, אביו סלח לו על התנגדותו הקודמת והבטיח לו שיירש את באדן התחתית.
קליעה (אומנות)
היסטוריה
קליעה היא הטכניקה הקדומה של האריגה. קליעה אינה מתבצעת על נול, אלא בחיבור ידני. כדי לקלוע אין צורך בכלים מיוחדים: הקליעה מתבצעת בידיים או בעזרת מחט, מסרגה או מיני עזרים כגון סליל עץ עם חור באמצעו ומסמרים בראשו, משטח נוקשה עם חריצים על קצוותיו וחור באמצעו. לאורך ההיסטוריה עסקו בקליעה גם נשים וגם גברים. לא נמצאו ממצאים לגבי התקופה בה התחילו בני האדם לקלוע, מכיוון שבקליעה משתמשים בחומרים אורגנים שמתכלים ונעלמים. חוקרים מתארכים קליעה ראשונית להומו ספיינס לפני כ-100,000 שנה. הממצאים הקדומים ביותר של קליעה הם עדויות לקליעת שיער בתרבות גרבטית פרה-היסטורית, וישנם שרידים מתקופת האבן מאוסטרליה.
ברנהרד הרביעי, מרקיז באדן-דורלאך
ביוגרפיה
בשנת 1540 הוא רכש את השליטה על העיר בזל.
הוא שלט בבאדן התחתית, עם הערים פפורצהיים ודורלאך מ-26 בספטמבר 1552 ועד מותו, בעוד שאחיו למחצה קרל השני שלט בבאדן העילית. עם זאת, שלטונו נמשך חודשים ספורים בלבד, שכן הוא מת באופן בלתי צפוי ב-20 בינואר 1553. הוא נקבר בכנסייה הקולגיאטית בפפורצהיים.
אריה ים דרום-אמריקאי
אריה ים דרום-אמריקני (שם מדעי: Otaria flavescens), הנקרא גם אריה הים הדרומי ואף אריה ים פטגוני וכן אוטריה, הוא מין יונק בתת-המשפחה אריות ים שבמשפחת האוטריים, החי בחופי צ'ילה, פרו, אורוגוואי וארגנטינה. זהו המין היחיד בסוג Otaria.
קליעה (אומנות)
היסטוריה
טביעות ראשונות של קליעה נמצאו על גושי טין בדולני ובסטוניצ'ה ופבלוב שבצ'כיה מלפני כ-26,000 שנה. מאותה תקופה התגלו גם מספר צלמיות חרס בדמות נשים המכונות "צלמיות ונוס" בלבוש דומה לקליעה. חוקרים משערים שכלי החרס נוצרו על תבנית עשויה מקליעת צמחים, כדי שניתן לסובב את הכלי לפני המצאת האובניים. בתגליות נמצאו גם כלים כמו מחטים ומשטחים עגולים המשמשים לקליעה.
אריה ים דרום-אמריקאי
תיאור כללי
הזכר ניכר בראש גדול במיוחד עם רעמה מפותחת, המשווה לו את המראה הקרוב ביותר לאריה מבין חברי משפחת האוטריים. גופו שוקל כפליים מזה של הנקבה, שכמותו, צבעה כתום וחוטמה סולד. רעמת הזכרים בהירה מזו של הנקבות, ופרוות הראש והצוואר של הנקבות בהירה מזו של הזכרים. הגורים נולדים שחורים או חומים כהים, וגונם מבהיר בהמשך.
קליעה (אומנות)
היסטוריה
אומנות הקליעה ידועה ממצרים העתיקה, וסלי קש נמצאו בין היתר בחפירות ארכאולוגיות בפומפיי. יש חוקרים הסבורים שציור של סל קש הוא מקור האות ט' באלפבית הפיניקי 𐤈.
אריה ים דרום-אמריקאי
תיאור כללי
גודלו ומשקלו של ארי הים הדרום-אמריקני משתנה באופן ניכר מפרט לפרט. זכר בוגר יכול להגיע ליותר מ-2.73 מטרים ולשקול עד 350 ק"ג, בעוד שהנקבה הבוגרת תגיע עד לכ-1.9 מטר ותשקול כחצי מהזכר. חיות אלה מקיימות את הדו-צורתיות הזוויגית הגדולה ביותר מבין חמשת מיני אריות-הים הקיימים.
קליעה (אומנות)
היסטוריה
חשיבותם של המוצרים הקלועים בימי קדם הייתה גדולה, והם שימשו לצורכי אחסון והובלה, ואף כמחצלות, כרשתות, כמלכודות לדיג, כמגנים וכסירות (למשל סירות גונדולה).
אריה ים דרום-אמריקאי
תחום תפוצה
כפי שמצביע שמו, אריה הים הדרום-אמריקני מצוי לאורך חופי אמריקה הדרומית ועל האיים הסמוכים לחופים. מושבות רבייה חשובות מונות את האי לוֹבּוֹס באורוגוואי, חצי האי ואלדס שבארגנטינה, מצר ביגל שבארץ האש, ואיי פוקלנד. פרטים צעירים עשויים לנדוד הרחק צפונה, לעיתים עד לדרומה של אקוודור – אם כי הם אינם מתרבים שם. אריה הים מעדיף להתרבות על חופים חוליים, אולם יתרבה גם על קרקע של חצץ או חלוקי-אבן. הוא נצפה גם על סלעים שטוחים עם מִקווי-שפל. המושבות מפוזרות בעיקר על חופים סלעיים, כאשר במזג אוויר חמים ושמשי הן מקפידות על יצירת מרווחים בין פרט לפרט.
קליעה (אומנות)
היסטוריה
השימוש בקליעה נמשך גם לאחר המהפכה התעשייתית. הקליעה המשיכה להתקיים בשימושים שונים במכרות פחם, ארגזי תחמושת במלחמות, מחצלות וסככות לחיילים ובמקומות נוספים. במחצית השנייה של המאה ה-20, עם התעוררות המודעות לאיכות הסביבה, חלה שיבה למלאכות העבר והתחדש העניין בקליעה.
אריה ים דרום-אמריקאי
מזון
מזונם של אריות הים הוא מגוון של דגים, אם כי הם אוכלים גם רכיכות כמיני דיונונים ותמנונים. הם אף נצפו טורפים פינגווינים, שקנאים וכלבי ים. הם לרוב צדים במים רדודים במרחק של פחות מ-8 קילומטרים מהחוף, ותרים אחר טרף איטי סמוך לקרקעית הים. משנתפס, מנוער הטרף בעוצמה ונקרע לגזרים.
קליעה (אומנות)
שיטות הקליעה
שיטות הקליעה ברחבי העולם דומות זו לזו, למרות השוני בחומרי הגלם. ניתן לסווג אותן לכמה סוגים:
אריה ים דרום-אמריקאי
מזון
אריה הים עצמו משמש טרף לקטלנים ולכרישים.
קליעה (אומנות)
ממצאים מהתקופה הקדומה בארץ ישראל
הממצאים הקדומים ביותר שנמצאו בישראל אותרו במדבר יהודה. בדיקת פחמן 14 סייעה לקבוע את זמן ייצורם של הפריטים הללו, ולהסיק כי מדובר בממצאים העתיקים מסוגם בעולם. הם מתוארכים לתקופה הנאוליתית - כ־7500 שנה לפנה"ס. האקלים החם והיבש בדרום סייע לשימורם.
שרידי עבודות קליעה בצורה של טביעות על טין אותרו גם במקומות אחרים בארץ, ובהם יריחו, עג'סול, אשדות יעקב ועוד. במקומות אלה הקליעה נעשתה בחומרים מן הצומח שגדל סביב מקום ההתיישבות. בארץ ישראל נמצאו חפצים קלועים ששימשו לנשיאת מזון, לאכסון, למגורים, לאיסוף מים (סל מצופה בוץ) וכן חםצים קלועים ששימשו בתקופות מלחמה כגלוסקמות לאיסוף שלדים ולקבורה. הקליעה מוזכרת במשנה ובתנ"ך רבות, והגילויים הללו עזרו להבנת כתבי חז"ל (קפיפות, צפירה, קינוב).
יריחו
נמצאו עקבות של שתי מחצלות עגולות על רצפת טין מהתקופה הנאוליתית. המחצלות נעשו מענפי עץ תמר המצוי באזור זה.
דיגניטי הלת' ספורטס פארק
דיגניטי הלת' ספורטס פארק (באנגלית: Dignity Health Sports Park), ובעבר היה ידוע בשמות הום דיפו סנטר (באנגלית: Home Depot Center), וסטאבהאב סנטר (באנגלית: StubHub Center), הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר קרסון שבארצות הברית. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של לוס אנג'לס גלאקסי מליגת ה-MLS האמריקנית, ובעבר גם כביתה של צ'יבאס ארצות הברית, והלוס אנג'לס צ'רג'רס מליגת ה-NFL. עלות הקמתו הייתה 150 מיליון דולר ונותנת החסות שלו היא רשת החנויות הום דיפו. בסמוך לאצטדיון ממוקם מגרש טניס המכיל 8,000 מקומות ישיבה, אשר נחנך בשנת 2003.
קליעה (אומנות)
נחל משמר - מערת המטמון
מחצלות, סלים, כברה וחבלים שונים מן התקופה הכלקוליתית נמצאו במצב שימור מצוין. עשויים קש וגומא, מגידולי האזור עין גדי.
דיגניטי הלת' ספורטס פארק
27,000 מקומות הישיבה באצטדיון עוצבו במיוחד בסגנון של אצטדיון כדורגל, ובתור אחד מאצטדיוני הכדורגל החשובים בארצות הברית, הוא קיבל את הכינוי "הקתדרלה של הכדורגל האמריקני".
קליעה (אומנות)
נחל משמר - מערת המטמון
הכברה היא רשת בצורת קערה בעלת דופן משופע הקלועה בשיטת הכריכה, בת 9 שורות ספירליות. כל שורה עשויה אלומות נצרים המלופפות בפסי קש אשר מוכלבים בשולי השורה הסמוכה. תחתית הכברה עשויה מנצרים שטוחים בצורת רשת ארוגה שקצותיהם מוכלבים בשורה התחתונה של הדופן. המטמון נמצא עטוף במחצלת עשויה גומא. השתי מוחלף בפתיל סמוי מן העין שהושחל בנקבים שהתהוו על ידי פיצול הגומא במקום החיבור. החיבורים נעשים במקצב אחיד המוסיף יופי לקליעה וחיזוק. שפת הכברה מלופפת בחבלי קש. המחצלת נעשתה מאלומות קש בטכניקה של תפירת שמיניות בפיתולים צמודים קשורים ומחוברים בפתיל. המרחקים בין החיבורים אינו קבוע. נמצא גם חלק של מגש עם 10 שורות ספירליות עשויות קש בטכניקה של כריכה. כל שורה עשויה אלומות קש מלופפות בפסי קש משולבים בשולי השורה הסמוכה. נמצאו גם חבלים, עשויים מקש בטכניקת קליעת צמה משלושה גדילים עשויים אלומות קש.
דיגניטי הלת' ספורטס פארק
עם פתיחתו של האצטדיון, ביוני 2003, נערכו מספר חגיגות לרגל האירוע. פלה, אחד מגדולי הכדורגלנים בהיסטוריה, היה בין הנוכחים במשחק בין ותיקי כדורגלני העולם לבין ותיקי כדורגלני לוס אנג'לס לדורותיהם.
קליעה (אומנות)
מצדה
במצדה התגלו סלים מנצרי דקלים דומים לסלים שנמצאו במערת האיגרות הן בחומר והן בצורה. הסל שייך לקבוצת סלים אליפטיים ועשוי בשיטת הצמה, הידיות עבות וחזקות ומקצותיהן יורדים שלושה חבלי חיזוק עד הקרקעית והשפה מסתיימת בחבל מאחה.
דיגניטי הלת' ספורטס פארק
נבחרות ארצות הברית בכדורגל, הן של הגברים והן של הנשים, משתמשות באצטדיון זה תדיר כמתקן אימונים וכן לאירוח משחקים ביתיים. כמו כן, באצטדיון זה נערך גמר גביע העולם לנשים בשנת 2003. האצטדיון ארח את משחק האולסטאר של ה-MLS בשנת 2003, כמו גם את גמר גביע ה-MLS בשנים 2003, 2004 ו-2008.
קליעה (אומנות)
נחל חבר - מערת האיגרות
במקום נמצאו כלי קיבול רבים המתוארכים לשנת 135 לספירה ושימשו לשמירת חפצים ומזונות כדי להקל על אורח החיים במקום. התנאים במקום שינו לחלק מהחפצים את ייעודם. הסלים הפכו מכלי קיבול למזון וחפצים לכלים לליקוט עצמות ושלדים והפכו לגלוסקמות בכוכי קבורה וכמו כן גם המחצלות. רוב הסלים והמחצלות עשויים מנצרי תמרים הגדלים באזור. בנוסף נמצאו תשע מחצלות ועשרים וארבעה סלים שבחלקם נמצאו שלמים וחלקם מקוטעים. רובם נתגלו בכוך הקבורה ומיעוטם במחבואי המטמונים.
את הסלים שנמצאו ניתן לחלק לקבוצות עיקריות על פי צורת קרקעיתם:
ריקה מילר פדרסן
ריקה מילר פדרסן (בדנית: Rikke Møller Pedersen; נולדה ב-9 בינואר 1989) היא שחיינית דנית, היא אלופת העולם (בריכת 25 מטר), סגנית אלופת העולם (ברצלונה 2013), אלופת אירופה (ברלין 2014) ושיאנית העולם בעבר (2013–2021) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה
פדרסן נולדה באודנסה שבדנמרק.
שיאנית עולם וסגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכתה פדרסן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.08 דקות, אחרי יוליה יפימובה מרוסיה (2:19.41 דקות) ולפני מיקה לורנס מארצות הברית (2:22.37 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 2:19.11 דקות (הנוכחי, 2016), שיפור לשיא בן השנה של רבקה סוני מארצות הברית (2:19.59 דקות).
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה בשנת 2014 זכתה פדרסן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 1:06.23 דקות, לפני יני יוהנסון משוודיה (1:07.04 דקות) ואריאנה קסטיליוני מאיטליה (1:07.36 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש נוסף של 2:19.84 דקות, לפני מולי ריינשו מבריטניה (2:23.82 דקות) וג'סיקה ול מונטרו מספרד (2:24.08 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אירופה חדש של 3:55.62 דקות, לפני שוודיה (3:56.04 דקות) ובריטניה (3:57.97 דקות).
ודרך אין אחרת
ודרך אין אחרת הוא ספר עיון שנכתב בידי אביחי ברג, חוקר, מרצה ומורה דרך, ויצא לאור בשנת 2021 בהוצאת סלע מאיר. הספר עוסק בסיפורים האישיים של לוחמים במלחמת העצמאות, ובהרחבות קצרות על קרבות בהם השתתפו אותם לוחמים.
תהליך כתיבת הספר
הספר, שמטרתו המוצהרת היא ש"לעולם לא נשכח את דור תש"ח", הינו סיכום של ראיונות שערך מחבר הספר בין השנים 2007 - 2021, במשך זמן זה המחבר קיים מעל 130 שיחות עם לוחמי תש"ח, והשוואות בין הדברים שנאמרו על ידי הלוחמים לבין הדברים הכתובים בספרים ובארכיונים.
בין הלוחמים – לוחמי ולוחמות ההגנה, פלמ"ח, אצ"ל ולח"י.
שם הספר נלקח מזמר הפלוגות של נתן אלתרמן.
אביחי ברג, עבד כמדריך ומרצה בבית ספר שדה שער הגיא, ועוסק במחקר ובהכשרת מדריכים ומורי דרך. במשך שני עשורים נפגש באופן אישי עם עשרות מלוחמי מלחמת העצמאות, אשר שיתפו אותו בחוויותיהם מתקופת קום המדינה.
מימון הוצאת הספר נעשתה בעזרת גיוס המונים הדסטארט וגייס סכום של מעל 143,000 ש"ח. בנוסף, סייעה המדרשה למנהיגות ציונית תבור להוצאת הספר כשמימנה חלק מהוצאתו לאור ורכשה עותקים רבים עבור חניכיה ובוגריה.
הספר
את המבוא לספר כתב איש החינוך עמיחי שיקלי (לימים שר התפוצות והמאבק באנטישמיות).
שער א' – בטרם מדינה
1. מהגנה להתקפה – סיפורם של יוסף אשד ואנשי פלגות הלילה המיוחדות.
2. תפוזי מוות – סיפורם של אליעזר בן-עמי ועולי הגרדום מאיר פיינשטיין ומשה ברזני.
4. ליל הורדה – סיפורם של מנחם זעירא (קטוני) ולוחמי הפלי"ם.
שער ב' – בדרך אל העיר
5. "לא חשבנו על הפחד" – סיפורם של יוכבד בן שמואל ומלווי השיירות.
6. "יש סיכוי גבוה שלא תחזור" – סיפורם של דן אופיר ולוחמי שער הגיא.
7. לטרון פצע פתוח – משטרת לטרון ודרך בורמה.
8. שטח השמדה – סיפורם של יצחק פרידלנדר וגיבורי קרבות לטרון.
9. על מקלע ורימון בשערייך – סיפורם של מיכה מיכאלי ולוחמי שיירת נבי דניאל.
10. עד נפל האחרון ולא קם – סיפורה של שיירת הל"ה.
111. הקיבוץ נפל, המדינה קמה – סיפורם של גאולה חריף ומגיני גוש עציון.
שער ג' – על חומותייך
12. בית לא עוזבים – סיפורם של שרה וייס (לבית אורנשטיין) ולוחמי הרובע היהודי הנצור.
13. טוראים היסוגו, מפקדים הישארו לחפות! – קרבות הקסטל.
14. הפלמ"ח בירושלים! – סיפורם של אליהו סלע ('רעננה') ומשחררי ירושלים.
16. מדרום תיפתח הרעה – סיפורם של חיים דניאלי ולוחמי המערכה על שכונות דרום ירושלים.
שער ד' – אויב בשער
18. המוקשים שהצילו את נגבה – סיפורם של עודד נגבי וחבלני מלחמת השחרור.
19. ידיעות ראשונות – סיפורם של גליל אלישיב ואנשי שירות הידיעות.
20. מדמשק אל הקרב – סיפורם של מנחם כרמלי ומשחררי הנגב.
פרק הסיום לספר
את פרק הסיום לספר כתב קצין חינוך ראשי תת-אלוף אופיר לויוס שגם ליווה את כתיבת הספר.
השקת הספר
התקיימו מספר אירועים בחודשי הוצאת הספר לאור. באירועים אלו הועברו הרצאות על מלחמת העצמאות, בהן הוענקו תעודות ועותקים של הספר ללוחמי תש"ח, בעיקר לכאלו שסיפורם הובא בספר.
חנן רובין
חנן (הנס) רוּבִּין (10 באוגוסט 1908 - 24 באוקטובר 1962) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
חייו
רובין נולד בברלין בירת גרמניה. בנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית "תכלת לבן (בלאו וייס)". הוא למד לימודי משפטים באוניברסיטאות ברלין ופרייבורג והוסמך כדוקטור למשפטים. במהלך שנות לימודיו פעל רובין בהתאחדות איגודי הסטודנטים של גרמניה והיה פעיל במרכז אגודת קדימה. בשנת 1930 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה וכעבור זמן עבר למפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SAPD).
בשנת 1933 עלה רובין לארץ ישראל. תחילה עבד כפועל חקלאי, וכעבור שנה מעלייתו נבחר לוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית. פעילותו הציבורית החלה בהיותו ממייסדי הליגה הסוציאליסטית וממנהיגי מפ"ם. עם קום המדינה נבחר מטעם המפלגה לכהן כחבר הכנסת. כהונתו נמשכה לאורך 13 שנים, עד לפטירתו, ובמהלך תקופה זו הוא כיהן כחבר ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת הכספים וועדת העבודה. מהכנסת השלישית ואילך כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
בשנת 1952, במהלך ההפגנה נגד הסכם השילומים מגרמניה, נפגע רובין בראשו מאבן שהושלכה אל תוך אולם מליאת הכנסת. הוא נחבש, וחזר לדיון לאחר כמה דקות.
Life for Rent
Life for Rent (בעברית: חיים להשכרה) יצא ב-23 בספטמבר 2003 על ידי אריסטה רקורדס והוא האלבום השני של דיידו. האלבום שהופק ברובו על ידי דיידו ואחיה רולו, היה בין הנמכרים ביותר בעולם בעשור הראשון של שנות ה-2000.
האלבום מכר נכון לשנת 2003 כ-12 מיליון עותקים וקיבל 7 אותות פלטיניום על ידי BPI. דיידו היא הזמרת היחידה שלה שני אלבומים בראש רשימת עשרת הנמכרים ביותר בעולם. בנוסף לכך, הפך האלבום לאלבום הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2003.
הצלחה מסחרית
Life for Rent הוא האלבום הנמכר ביותר במהירות על ידי זמרת בעולם כולו. האלבום מכר ביומו הראשון כ-102,500 עותקים ובשבוע הראשון כ-400,351 עותקים. על פי דוחות של IFPI, האלבום הוא הרביעי הנמכר ביותר בעולם לשנת 2003, ועל פי דוחות של BPI הוא בין שבעת הנמכרים ביותר באנגליה, בין השנים 2000 ו-2009.
האלבום שהה עשרה שבועות בראש מצעדי המכירות בבריטניה ונשאר 54 שבועות נוספים במצעד. האלבום שהה 18 שבועות לא רצופים במקום ראשון במצעד האלבומים האירופאי. מכירות האלבום הגיעו לכ-מיליון וחצי עותקים כחודש לאחר צאתו. האלבום היה מועמד לפרס גראמי לשנת 2004 על השיר "White Flag" ודיידו התמודדה בקטגוריית הזמרת הטובה ביותר.
ביקורת האלבום
בניגוד לביקורות הקהל, ביקורתם של מבקרי מוזיקה רבים בעולם הייתה שלילית. האלבום קיבל ציון בינוני והשוואת מכירותיו כלפי No Angel, הושוותה להבדל הכישרון בין דיידו לאחיה-רולו.
סינגלים
השיר "White Flag" יצא כסינגל המוביל של האלבום וצילומי הווידאו קליפ של השיר נערכו ב-הוליווד. בקליפ הופיע השחקן דייוויד בורנזס. סינגלים נוספים היו Don't Leave Home, Life for rent ו- Sand in my Shoes היה הסינגל האחרון לאלבום זה. בשני הקליפים ל-Don't Leave Home ו- Life for rent צולמו סצנות התאבדות ועל מהותם דיידו נשאלה בראיונות רבים ובפורום הבית באתרה. תשובתה הייתה ששיריה הם כמאין אגדות ותרחישים דמיוניים וכאלה הם גם הקליפים שלה. על תשובתה הגיבו מאזיניה בשאלה לגבי הדמות איזובל מהשיר Isobel מאלבומה הראשון: No Angel, ותשובתה הייתה שהגתה את הדמות בגיל צעיר, בזמן שהותה באירלנד.
הערות
באלבום 11 שירים רשמיים. אורכו של השיר "See the Sun" הוא 10:36 דקות. השיר הוא האחרון באלבום וגולש כ-3 דקות על קו שקט שלאחריו נשמע שיר חבוי ששמו "Closer".
כפיר אדרי
כפיר אדרי (נולד ב-12 באוקטובר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כקשר ומגן שמאלי, וכיום מנכ"ל בית"ר ירושלים.
קריירה כשחקן
אדרי נולד בדימונה ושיחק בקבוצות הנוער של המועדון עד שעלה לבוגרים בגיל 19. בפתיחת עונת 1998/1999 עבר למכבי תל אביב וכבר בעונתו הראשונה כבש 6 שערים, וסייע לקבוצה לזכות בגביע הטוטו. בתום עונה זו התפוצצה פרשה שזכתה לכינוי "פרשת האפדרין". בבדיקת סמים שגרתית שנערכה לאחר משחק האליפות בין הפועל חיפה לקבוצתו של אדרי, מכבי תל אביב, התגלה בגופו של אדרי סם ממריץ מסוג אפדרין (מקבוצת האמפטמינים). בעקבות כך, ספגה קבוצתו עונש של הפחתה של 4 נקודות ליגה וקנס של 100 אלף ש"ח. אדרי הורחק ל-6 משחקים, ואילו מאמן הכושר של הקבוצה גיא עזורי, אשר סיפק את התרופה, הורחק לשנתיים מהמגרשים.
בקיץ 2000 עזב אדרי את מכבי תל אביב, ועבר לשחק במ.ס. אשדוד, כחלק מהעסקה בה עבר ברוך דגו למכבי תל אביב. כעבור שנה עבר אדרי לשחק במדי העולה החדשה לליגת העל, הפועל באר שבע, ובעונה שלאחר מכן עבר לשחק בבית"ר ירושלים.
לקראת עונת 2003/2004 הצטרף אדרי לקבוצת הפועל תל אביב. ב-29 באוגוסט 2003 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0-2 על בננטס ירוואן במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 6 שערי ליגה ובישל שער אחד, ובעונה שלאחר מכן רשם 4 שערים ו-3 בישולים, אך איבד בהדרגה את מקומו בסגל הקבוצה. בסך הכל שיחק אדרי שנתיים בהפועל תל אביב, וכבש במדיה 14 שערים בכל המסגרות.
בקיץ 2005 שוחרר אדרי מהפועל תל אביב ועבר לשחק במכבי פתח תקווה. בעונה שלאחר מכן עבר למכבי הרצליה, וזכה עמה בגביע הטוטו. בקיץ 2007 עבר לשחק בקבוצת הפועל כפר סבא, אך לאחר ששיחק 2 משחקי ליגה בלבד במדיה, שוחרר מהקבוצה וחזר לשחק בהרצליה עד תום העונה.
לקראת עונת 2008/2009 חתם אדרי בבני יהודה תל אביב. בעונתו השנייה בקבוצה העפיל עמה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה 1-3 להפועל תל אביב. בתום עונת 2013/2014 ירד עם בני יהודה לליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 שותף בחמישה משחקים בלבד בכל המסגרות, ובסופה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל ופרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו מונה אדרי למנכ"ל קבוצת בני יהודה.
לקראת סוף עונת 2016/2017 מונה אדרי למאמנה הזמני של קבוצת בני יהודה. אדרי הוביל את הקבוצה להישארות בליגה וב-25 במאי 2017 זכה עם בני יהודה בגביע המדינה, לאחר ניצחון בפנדלים על מכבי תל אביב במשחק הגמר. ב-16 באוגוסט 2022 מונה למנכ"ל בית"ר ירושלים.
ללא הגבלת הכלליות
ללא הגבלת הכלליות הוא ביטוי המשמש בהוכחות מתמטיות כדי לציין שניתן להוכיח טענה למקרה פרטי וההוכחה עדיין תהיה תקפה גם למקרה הכללי. כלומר, זהו מצב בו מניחים הנחה נוספת בשביל להקל על הוכחה, וזאת בתנאי שההנחה לא מצמצמת את קבוצת האובייקטים עליהם ההוכחה חלה.
שימוש נפוץ במונח הוא כשרוצים להוכיח טענה על שני משתנים, x ו-y שונים, השייכים לקבוצה כלשהי, שאין להם מאפיינים נוספים. ההוכחה עשויה לפתוח במשפט "נניח ללא הגבלת הכלליות כי x<y". הנתון החדש הזה עשוי לעזור בהוכחת הטענה ומצד שני הוא לא פוגם בנכונותה למקרה הכללי כי ההוכחה למקרה y<x אנלוגית לחלוטין.
מקרה נפוץ נוסף הוא כשמוכיחים טענה רק למקרה הקיצוני ביותר שלה, ולכן היא נכונה גם למקרים מתונים יותר.
אלמנה שחורה (להקה)
אלמנה שחורה היא להקת הבי מטאל ישראלית. הלהקה הוקמה ב-1984 (אם כי החלה להקליט את אלבומה הראשון רק ב-1992) ופעילה עד היום. מאז הקמתה הספיקה הלהקה להחליף מספר נגנים עד ההרכב הנוכחי שקיים מ-2002. ההרכב הנוכחי כיום: הסולן "זולטא", הקלידן "אדוש", הגיטריסט "נאנֶק", הבאסיסט רן מיטרני והמתופף שקד פורמן.
יער חימקי
יער חימקי הוא יער עצי שדר בעיירת חימקי שליד מוסקבה בגודל 1,000 דונם. הוא חלק ממה שתואר כ"חגורה הירוקה" סביב מוסקבה. תוואי של כביש מהיר בעלות של כ-8 מיליארד דולרים בין הערים מוסקבה לסנקט פטרבורג מתוכנן לעבור בלב היער. לצורך בנייתו של הכביש יהיה לברא את היער. תוכנית הבניה הובילה להפגנות גדולות, יחסית לרוסיה ולעניין ציבורי רב ברוסיה ומחוץ אליה. ב-26 באוגוסט 2010, הודיע הנשיא, דמיטרי מדבדב, כי הבנייה במקום תיעצר לבחינה מחודשת. במהלך דצמבר 2010 הוחלט בכל זאת לחדש את התוכנית לבניית הכביש דרך היער אך תוך צמצום משמעותי של הפגיעה בו.
אלמנה שחורה (להקה)
ציוני דרך
שלוש שנים עברו מהקמת הלהקה עד שיצא הסינגל הראשון שלה בהשקעה עצמית לרדיו, "תסתכלי לי בעיניים", שבסופו של דבר לא נכלל באלבומה הראשון. ב-1992 הקליטה הלהקה אלבום בהשקעה עצמית באולפני "אשל", וגנזה אותו. ב-1995 חתמה חוזה עם חברת ההקלטות העצמאית "Journey Records". הלהקה התחילה לעבוד על האלבום הראשון שלה, אלמנה שחורה, שיצא לחנויות ב-14 בפברואר 1997. האלבום הופק מוזיקלית על ידי ארז נץ. מתוכו יצאו לרדיו השירים: "ג'ני", "דמעות", "הבושם הכחול", "חברים" וגרסת כיסוי ל"כל הכבוד" (קזבלן). למרות כישלון האלבום במכירות צברה לעצמה הלהקה חוג מעריצים נאמן.
ב-1997 השתתפה הלהקה בפרויקט מיוחד של הטלוויזיה החינוכית. במסגרת הפרויקט, ילדים שלחו שירים לתוכנית שנקראה "החופש הגדול", וחברי הלהקה הלחינו וביצעו את הטובים שבהם.
ב-1998 פרשו מהלהקה אבי מועלם ואיציק עובדיה. לאחר עזיבתם יצאו חברי הלהקה הנותרים לסיבוב הופעות משותף עם יעל כהן ויפעת נץ, יוצאות המכשפות. באותה שנה הגו זולטא ואדוש את רעיון "הנוער ינהג אחרת" יחד עם הכתבת רנן מוסינזון- סדרה של מופעי רוק בשיתוף גלגלצ, שנועדה לתת הסברה לנהיגה נכונה, דיכוי שימוש בסמים, אלכוהול ובאלימות. מופעים אלו רצו בהצלחה בקביעות בבתי ספר, מרכזים קהילתיים ובתיכונים בשיתוף עם עיריות מקומיות. פעילות זו נמשכת עד היום תחת הסלוגן "אם שותים לא נוהגים".
משנת 1998 ועד שנת 2003, במהלך פרויקט "הנוער ינהג אחרת" החל להיווסד הרכב הלהקה הנוכחי. בשנת 2003 החלה הלהקה בהרכבה החדש לעבוד על אלבום עברי נוסף בשם "פנטום פיין" (כאב רפאים). בשנת 2005 נבחרה הלהקה בסקירת הופעות כלהקת ההבי מטאל הטובה ביותר לשנת 2005 בחסות אתר "מטאליסט" על ידי לירן שרייבר.
בשנת 2006 הוחתמה הלהקה בחברת "זזה" אולפני הקלטה בע"מ . את הפרויקט ניהל המפיק המוזיקלי לירון שפר. בשנת 2008 הופיעה להקת אלמנה שחורה בתור להקת חימום לזמרת טאריה טורונן, סולנית להקת נייטוויש לשעבר, בהופעה שנערכה בגני התערוכה בהאנגר 11. בשנת 2009 הגיע הדיסק לשלב המסכם "מסטרינג" שהופק על ידי סטיב אוסטין ("Lamb of god", "Deathwish") בארצות הברית.
פנטום פיין יצא לחנויות ב-21 במרץ 2010 והוא אלבום קונספט אנטי ממסדי בסגנון הובר מטאל - מטאל ציוני. הסינגל הראשון מן האלבום נקרא "הבריחה".
בתאריך 28 בספטמבר 2010, השתתפה להקת "אלמנה שחורה" בפסטיבל המטאל הבינלאומי Ozzfest אשר התקיים בפארק הירקון בישראל, בו נכח קהל של 20,000 איש, לצד אמני מטאל ידועים כמו אוזי אוסבורן, קורן, סולפליי ובצפר.
באוגוסט של אותה השנה, הלהקה הוציאה שיר בשם "לכי תספרי לכולם", אותו ביצעה במשותף עם זמר מז'אנר המוזיקה המזרחית - מאור דניאל. השיר זכה ל-2 מיליון צפיות באתר יוטיוב תוך פרק זמן של 9 חודשים מרגע הפצתו.
ב-14 במרץ 2011 הופיעה הלהקה במכללת שנקר כחלק מכנס ראשון מסוגו העוסק בתרבות צעירים עכשווית בישראל. את הכנס יזם "פורום שנקר לתרבות וחברה". הכנס ביקש להגיב למאמר שפרסם תאורטיקן האמנות גדעון עפרת בספרו "אמנות מינורית", בו הוא טוען כי הצעירים של היום, "הזן החדש" להגדרתו, משוללים חזון ואידאולוגיה, דלי שפה, וכי אינם מביאים שום חדש אל העולם החברתי והתרבותי שבו אנו חיים. הכנס הפגיש חוקרי תרבות, יוצרים צעירים ופעילים חברתיים, ליומיים של הופעות, הרצאות, תצוגות ודיונים על תרומתם של הצעירים לתרבות בתחומים רבים ומגוונים: אמנות, שירה, מוזיקה, מועדונים, תרבות מקוונת, דת, אידאולוגיה, פוליטיקה, אופנה ומיניות, והוא נחתם בהופעה של "אלמנה שחורה", תחת הכותרת "הדור הבא".
משוואות בלמן
משוואת בלמן (באנגלית: Bellman Equation) הקרויה על שם מפתחה ריצ'רד בלמן היא תנאי הכרחי לאופטימליות בפתרון בעיית בקרה באמצעות תכנון דינמי. משוואות בלמן מתבססות על עקרון האופטימליות של בלמן הגורס באופן רקורסיבי כי מדיניות החלטה אופטימלית היא אופטימלית ביחס לכל מצב התחלתי והחלטה התחלתית וכמו כן מהווה מדיניות החלטה אופטימלית ביחס לכל מצב והחלטה שנקרים בדרכה.
ניסוח כללי
בצורתה הבסיסית, מנוסחת משוואת בלמן עבור תהליך החלטה בזמן בדיד t=0,1,2,... כך שהמצב בזמן t נתון על ידי x_t. פונקציית המעברים של המערכת נתונה כ  וקבוצת ההחלטות (הפעולות) שניתן לבצע במצב נתון x_t נתונה כ \Gamma(x_t). כמו כן נתונים לנו הערך המיידי F(x_t,a_t) לביצוע החלטה אפשרית כלשהי במצב מסוים ופקטור היוון 0<\beta<1. משוואת בלמן עבור מדיניות ההחלטה האופטימלית דורשת שיתקיים לכל מצב x_t:
כאשר V(x_t) היא פונקציית הערך הכולל עבור ביצוע החלטות החל ממצב x_t.
הליטורגיה הקדושה
הליטורגיה הקדושה (ביוונית: Θεία Λειτουργία) היא שמו של טקס האוכריסטיה כפי שהוא מתנהל במנהג ביזנטיון, המשמש את הכנסייה האורתודוקסית המזרחית ורבות מהכנסיות האוניאטיות. היא מקבילה למיסה בכנסייה הקתולית הלטינית וכנסיות מערביות אחרות. כמותה, הטקס בנוי על בציעת לחם הקודש לשם האכלת המשתתפים וגמיעה סמלית מהיין. על פי האמונה הנוצרית, הלחם והיין הופכים לבשרו ולדמו של ישו, אף על פי שלא משתנה צורתם, בטרנסובסטנציאציה. הטקס מאזכר את הסעודה האחרונה של ישו ותלמידיו, מפיצי בשורתו.