cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב מיקאלה
הקרב
הפרסים, שחשדו כי לאוטיכידס מנסה לגרום לעריקה בשורותיהם, פרקו, בתגובה, את בני סאמוס מנשקם ושלחו את המיליטים לשמור על העורף ודרכי המילוט.
בתום הקרב, שבו היוונים לסאמוס והחלו בדיונים על העתיד. הספרטנים הדורים לא התכוונו להטריח את עצמם אל מעבר לים האגאי בכל פעם שתעמוד איוניה בפני מתקפה והציעו לפנות את האיונים אל אדמת יוון. האתונאים לעומתם לא היו מוכנים לאבד את מושבותיהם, וצירפו את בני איוניה לליגה הדלית.
תוצאות הקרב
עם תבוסת הפרסים, חזרו הספרטנים לאדמת יוון והמשיכו לעסוק בענייניהם. ערי איוניה היו כעת בברית עם אתונה, שהפכה לכוח אימפריאליסטי.
אתונה, שהתקיימה עד אותה תקופה בצילה של ספרטה והסתייעה בכוחה הצבאי להגנתה, החלה לפתח מדיניות עצמאית הולכת וגוברת, שהובילה, בסופו של דבר, לפריצת המלחמה הפלופונסית.
קבוצת ריו
המנגנון הקבוע להתייעצות ותיאום פוליטי (בספרדית: El Mecanismo Permanente de Consulta y Concertación Política), המוכר יותר בכינוי קבוצת ריו (ספרדית: Grupo de Río), הוא ארגון בינלאומי המורכב מ-23 מדינות באמריקה הלטינית ובאיים הקריביים. הארגון נוסד ב-18 בדצמבר 1986 בריו דה ז'ניירו בברזיל על ידי ארגנטינה, ברזיל, קולומביה, מקסיקו, פנמה, פרו, אורוגוואי וונצואלה (שנקראו אז "קבוצת השמונה"). בתחילת דרכו, בזמן המלחמה הקרה, היו פרשנים שתפסו את הארגון כחלופה לארגון מדינות אמריקה, שנשלט בידי ארצות הברית.
לארגון אין מזכירות או גוף מבצע קבועים, והיא מתנהלת באמצעות ועידות פסגה שנתיות בהשתתפות כלל ראשי המדינות החברות.
הוועידה ה-20 של קבוצת ריו
הוועידה ה-20 של קבוצת ריו התקיימה במרץ 2008, ובמסגרתה נפתר הקונפליקט שפרץ בין ונצואלה ואקוודור לקולומביה כשבוע לפני כן.
החברות בארגון
ב-2009 עמד מספר החברות בארגון על 23 מדינות וארגון אזורי אחד (בסוגריים שנת ההצטרפות):
יסמין אבן
יסמין אבן (נולדה ב-12 בדצמבר 1978 בחולון) היא מוזיקאית, משוררת, וכותבת ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה ושני פרסי אקו"ם.
ביוגרפיה
יסמין אבן היא בתם של דליה וטוביה אבן. סבה מצד אביה, וולף הירש אבן, היה משורר ועיתונאי שכתב ביידיש. למדה בילדותה, בתקופה מסוימת, בכיתת מחוננים בבית הספר "גורדון" בחולון. כנערה למדה במגמת המוזיקה בתיכון קריית שרת בחולון, וכתבה על מוזיקה במקומונים. בהיותה בת עשרה למדה שלוש שנים מדיה דיגיטלית, וכן עריכה קולנועית ואיור באוניברסיטה הפתוחה.
אבן היא בוגרת בית הספר רימון, במגמת הלחנה לקולנוע ולטלוויזיה. שיר שהפיקה מוזיקלית מחדש במסגרת תחרות "שירימון" (תחרות גרסאות כיסוי) של בית הספר נבחר לחביב הקהל בתחרות. במקביל ללימודיה פעלה כיוצרת שירים, מבצעת ומעבדת, בשיתוף יוצרים שונים ובהרכבים מוזיקליים שונים. כמו כן תיקלטה מוזיקה אלקטרונית במועדונים, ביניהם "הפטיש", בו תיקלטה בקביעות.
ב-2004, העלתה אבן מופע משותף עם קרני פוסטל, אשר הועלה בפסטיבלים שונים ("ימי זמר", פסטיבל "אשה", פסטיבל הגדה השמאלית ועוד).
ב-2007 העלתה מופע משותף עם דן תורן בפסטיבל "קולה של המילה".
ב-2008 העלתה מופע משותף עם אהובה עוזרי בפסטיבל "ימי זמר".
ב-2009 צורפה למופע המבוסס על פרויקט שירי יונה וולך "אתה חברה שלי" עם ערן צור ואלי אברמוב (העלאה מחודשת של המופע) כזמרת, נגנית ויוצרת. אבן החליפה את רונה קינן, שהייתה הצלע השלישית והנשית בפרויקט ובמופע.
ב-2009 כתבה אבן את המילים ללהיטו של אביהו שבת "קחי את ליבי".
ב-2011 השתתפה כזמרת אורחת " באלבום "נשאר רק לרוץ" של נקמת הטרקטור, כמבצעת השיר "כנפיים שבורות".
ב-2012 השתתפה כזמרת באלבום-פרויקט "דורנר" בו לקחו חלק גם מרים טוקאן ואפרת דהן.
אבן השתתפה כנגנית ולעיתים מעבדת במופעים שונים ובאלבומים רבים במגוון ז'אנרים (רוק, דאנס, אמביינט, פופ, דאב, מוזיקת עולם, ג'אז ובלוז, מוזיקה אמנותית), בין היתר באלבומים של דנה אינטרנשיונל, אפרים שמיר, חיים לרוז, שושן (איתו גם הופיעה כמלווה), היונים (אלבום רמיקסים למיטב אמני ישראל), מיכל אמדורסקי, איגי וקסמן (מוק סטריאו) עדי מדנס, אמיר לזרוב, חזי פניאן (שעבורו גם כתבה מספר טקסטים), נעם רוזנטל, נויה סול (איתה גם הופיעה), רוחמה רז, רמי דוידוף ואמנים נוספים. הייתה שותפה, יחד עם אלי אברמוב, להפקה המוזיקלית של הפסטיגל ב-2007 ("פסטיגל על הזמן" עם מירי מסיקה, הראל סקעת, מאיה בוסקילה ועוד) וניגנה קלידים ברבים משירי המופע, והייתה מעורבת גם בהפקה המוזיקלית של אירוע הענק "על גגות תל אביב - 100 שנה לת"א" בכיכר רבין.
בדצמבר 2011 השתתפה בסינגל של DJ FMOM בלייבל הספרדי "טיינטד בודהה", סינגל שכלל 2 קטעי דארק טכנו. בהמשך השתתפה כזמרת באלבום האלקטרוניקה הפסיכדלית שלו, "בל סייז פארק" שיצא בבלגיה.
ב-2013 ניגנה בשירי הסרט "בננות" של איתן פוקס ובחלק משירי הסרט "הקליק האחרון". עוד באותה שנה, כתבה את מילות השיר "אשת החול" של ליאונל פרטיין (השיר בוצע לראשונה במסגרת מופע גדול של אחינועם ניני באיטליה). אבן ניהלה מוזיקלית את המופע "הנערה מחנות התקליטים" ע"פ ספרו של רועי צמח, עם דן תורן, קוואמי, נתן סלור ועוד (שיר הנושא של המופע יצא כסינגל) ובהמשך גם את הערב "במקרה חירום נא לשבור את הזכוכית", שמבוסס גם הוא על שיריו של צמח. במקביל הפיקה מוזיקלית מספר סינגלים מתוך מופעים אלה, בהם שרה עם דן תורן ונתן סלור. ב-2017 יצא הווידאו-סינגל "זיפים לבנים" שהלחינה למילים של צמח, ומבצע חנן בן סימון.
במהלך השנים שיתפה פעולה עם אמנים רבים, כגון שלומי שבן ("הוא והוא והיא", מופע משולש עם שבן ועם ערן צור בפסטיבל "ימי זמר"), דיקלה (השתתפה במופע של אבן בפסטיבל הפסנתר), סיון שביט, בני בשן ודודי לוי שהתארחו בהופעות שונות וכן אהובה עוזרי (איתה העלתה אבן מופע משותף מיוחד לפסטיבל "אשה" ומופעים נוספים).
אבן כתבה מוזיקה לסרטים (חלקם זוכי פרסים) שהוקרנו בישראל ומחוצה לה:
אבן הלחינה והפיקה מוזיקה לתוכניות לייף סטייל בערוץ 2 (כמו התוכניות של משה שגב ו"מתכון בטוח"), לפרסומות רדיו וטלוויזיה (להן כתבה לעיתים גם את הטקסט), קמפיינים אינטרנטיים (לחלקם גם הצטלמה כפרזנטורית), קמפיינים חברתיים, אפליקציות לילדים (בהשתתפות דויד גרוסמן, יהודה אטלס, מיכל ינאי ומיכל הקטנה), אתרי אינטרנט (ביניהם "קוקאיט"), תקליטורי די וי די לילדים.
הפיקה סדרת סרטונים מוזיקליים בשם "לחשים", ששודרה בטלוויזיה החינוכית והוקרנה במספר פסטיבלים. כמו כן היא מבצעת את שיר הפתיחה של תוכנית הילדים זוכת פרס האקדמיה "החצר של פופיק" בטלוויזיה החינוכית.
אבן חברה באקדמיה לקולנוע וטלוויזיה. בשנים 2018–2022 שימשה לקטורית בתחרות הסרט הקצר של פרס "אופיר", וכן בתחרות סדרות הרשת של האקדמיה ב-2019 עד 2020. שימשה כשופטת במספר תחרויות מוזיקה, ביניהן תחרות הלחנת השירים "מילים ולחן" של "פרויקט בן יהודה". ב-2023 נבחרה להיות חברה בועדה האמנותית של מיזם "רוח תרבות".
פרסים, הוקרה ומלגות
השופטים נימקו את בחירתם: "הכתיבה של יסמין אבן היא קול מרוכז ורציני. יסמין אבן נעה בחופשיות בין השירה הכתובה לכתיבת שירים שמיועדים להלחנה ולביצוע קולי, שיש להם מבנים ומשקלים ברורים, חריזה ותמות מוזיקליות. יש בשירים של יסמין פשטות נבונה וקושי, תום ילדותי וחספוס והיא לא מתנחמדת ולא מתחנפת לטעמים שאינם מעניינה הפרטי. בימים האלה, כשזילות הטקסטים המושרים הפכה לסטנדרט ולנורמה, חשוב לנו לעודד בפרס של הערכה כותבת מוכשרת, שמבטאת את הדרמה היומיומית של אישה צעירה באופן עצמאי, נקי ומרשים."
קריירת סולו
ב-1999 הוציאה לרדיו באופן עצמאי מספר קטעי מוזיקה אלקטרונית שהפיקה, ששודרו ברצועת הלילה של גלגלצ.
2004 - האלבום הראשון, "יסמין אבן" (נענע דיסק), אותו הפיקה עם חיים לרוז.
2007- אלבום שירי הילדים "החלום שלי הלך לאיבוד". האלבום, שכולל שירים וסיפורים קצרים לילדים, עובד להצגה מוזיקלית עם מרינה פיינגולד וגלית נוסן.
2011 - אלבומה הרביעי, פרויקט "לחשים", היה אלבום קונספט כפול של שירי משוררים ישראלים אותם הלחינה והפיקה, והוא יצא ב-2011. באלבום מתארחים חמי רודנר, אבי בללי, דן תורן, ערן צור, נתן סלור, עמית ארז, קרן הדר, לימור עובד וסימה לוי דוכין. האלבום יצא בתו השמיני (בהמשך הועבר לבעלות "הליקון מיוזיק"), והיווה בסיס לפינה בתוכנית "ספרים רבותיי ספרים" בגלי צה"ל [מצורף מקור]. האלבום דורג שלישי על ידי גולשי אתר המוזיקה של "מוזיקה נטו" במסגרת סיכום אלבומי השנה. המשוררים עצמם השתתפו באלבום והקריאו את השירים. אבן איירה חלק מעטיפות האלבומים והסינגלים.
העלתה מופעי יחיד בפסטיבל הפסנתר, פסטיבל אולטרסאונד, פסטיבל אשה, פסטיבל תל אביב למוזיקה, פסטיבל ימי זמר, פסטיבל צלילי ילדות, פסטיבל קולה של המילה, "לבונטין 7", "בארבי" ורבים אחרים, ומופיעה ברחבי הארץ. לקחה חלק באינספור מופעי מחווה גדולים בפסטיבל "אשה", "צוותא", המדיאטק, מרכז "ענב", בית אריאלה ועוד, והשתתפה בקביעות בטקס יום הזיכרון האלטרנטיבי "חלל".
ב-2010 נמנתה עם משתתפי מופע שהורכב מהמוזיקאים המובילים שיצאו מהעיר חולון (רוקפור, עמיר לב, 30, פיטר רוט, דן תורן, זאב נחמה, אפרים שמיר, דודי לוי, אמילי קרפל, עמיר רוסיאנו, מופע הארנבות של ד"ר קספר ואמנים נוספים) במסגרת פסטיבל ימי זמר בעיר.
בשנת 2014 זכתה בתחרות מיוחדת בה השתתפו כ-150 אמנים ישראלים שהגישו שירים באנגלית. [מצורף מקור] המפיק הבריטי דאנטון סאפל (שעבד עם קולדפליי ומוריסיי) ואנשי צוותו היו השופטים בתחרות. בעקבות הזכייה, הגיע סאפל לארץ להפיק את השיר של אבן, "TIME". את המאסטרינג לשיר עשה פיט מאהר (שעובד עם לנה דל ריי, דפש מוד והרולינג סטונס), ואת המיקס - מרתה סלוני (שעבדה עם ביורק).
בשנת 2016 הוציאה מיני אלבום באנגלית, "ECHOES", בשם JASMIN STONE. האלבום, שאת שיריו כתבה והלחינה ואת רובם הפיקה, זכה לבקורות משבחות בארצות הברית ובאירלנד. ב-2017 חתמה על חוזה הפצה בינלאומי בלייבל "קרייז". יציאת האלבום לוותה בווידאוקליפים שנוצרו באנימציה תלת־ממדית והוקרנו במסגרת פסטיבל "אנימיקס". חומרים נוספים שלה נכללים בקטלוג לייבל הבוטיק "Friendly fire".
ב-2017 יצא האלבום "כנפיים", המבוסס על לחנים של אבן לשירי המשוררת נטשה שלקוב. באלבום, שהופץ לרשת "האוזן השלישית" בלבד, השתתפו כמבצעים אורחים אסף אמדורסקי, אולה שור סלקטר, בני בשן, דן תורן ונתן סלור. אבן הפיקה מוזיקלית את האלבום. יציאתו לוותה בשני וידאוקליפים. אלבום זה היווה בסיס להרצאה משותפת של אבן ושלקוב, אותה קיימו השתיים באוניברסיטת ת"א ועוד.
ב-2020 הוקרן וידאוקליפ של אבן במסגרת פסטיבל הפולקלור הבריטי הווירטואלי "פו-פסט".
בנוסף לחומרים שיצאו באלבומים, פרסמה קטעים מוזיקליים ושירים שונים ברשתות החברתיות.
הרכבים ושיתופי פעולה
2003 - השתתפה באלבום - פרויקט "שרות לאה גולדברג" עם השיר "אהבתי הראשונה", אותו הלחינה, הפיקה וביצעה.
2004 - השתתפה באלבום - פרויקט "סימנים - מירון ח. איזקסון" עם השיר "מה קדם", אותו הפיקה, הלחינה וביצעה.
בתקופה זו צולמו מספר וידאוקליפים של "הקליק" שביימה יעל בדרשי. ב-2011 יצא האלבום "28.3.2005" בו אבן מנגנת.
אבן משתפת פעולה עם המוזיקאי נתן סלור מ-1998: אבן השתתפה בכתיבת רוב השירים באלבומו "25 שעות", וכן הייתה שותפה בעיבודים המוזיקליים לצד סלור ואלי אברמוב. סלור ואבן הלחינו והקליטו שירים לאלבומי המחווה לביאליק ("אחרי מותי"), תרצה אתר ("תמונת רגע") ושמשון חלפי ("אותו רקיע") – שלושתם יצאו ב"אן אם סי". כמו כן יצרו את שיר הנושא לדרמה "בלי דף הוראות" (סרט עם מיטל דוהן וליאת גליק מ-1999). כמו כן הלחינו וביצעו שירים עבור פרויקטים שונים של גל"צ. השניים העלו מופע משותף בפסטיבל "הפסנתר מארח", ששילב מוזיקה אמנותית ופופולרית. הם הלחינו שיר לאלבום "מילים: מאיר גולדברג" (ולקחו חלק במופע האלבום וכתבו את מילות השיר "כמה דקות קרובות" לאלבום הבכורה של רוני אלטר. כמו כן תרמו שירים לאלבום של לימור עובד (המופע בעקבות אלבום זה זכה במספר פרסים בפסטיבל למוזיקה יהודית בהולנד). כמו כן העלו מופעים עם ליאורה ריבלין וקרן הדר. ב-2011 כתבה עם נתן סלור את רב השירים לאלבום-הפרויקט "לא זוכר את אתמול" . באלבום זה ובקודמו התארחו זמרים שונים, ביניהם ג'וזי כץ, רונה קינן, רוני אלטר, קוואמי, אלונה דניאל וקרני פוסטל. שני האלבומים לוו בסדרת מופעים. שירים מתוך אלבומים אלה נכנסו לפלייליסט של גלגלצ, ערוץ 24, רדיו תל אביב, 88FM ותחנות רדיו נוספות. את השיר "ילד עם קוף" מאלבומו הראשון של סלור חידשה בהמשך שילה פרבר. ב-2017 הלחינו יחד את "שיר עידוד" עבור מופע המחווה לתרצה אתר, "מערבה מכאן", אחד המופעים המרכזיים בפסטיבל ישראל 2017. השיר נכלל בהמשך גם במופע "נשים כותבות שירה" של ערן צור. עוד ב-2017 השתתפו שניהם באלבום "ילד חלל" של רועי צמח. ב-2019 נבחר שיר שכתבו לפתוח את אירועי תחרות הגרנד פרי הבינלאומית בהתעמלות אמנותית בהיכל הטוטו בפארק פרס. אבן הופיעה עם השיר יחד עם הזמרת מתקה בן ציון בטקס הפתיחה של התחרות, ששודר במספר מדינות בעולם.
בשנת 2020 נכלל שיר שכתבו אבן וסלור, "Supernatural", באלבומו של עופר ניסים, שנקרא גם הוא באותו שם. בשנת 2021 הייתה שותפה ביצירת אלבומו של נתן סלור, "קווים בתוך כף יד", לצד אלון לוטרינגר. באלבום זה מתארחים כמבצעים אושיק לוי ודנה ברגר. בשנת 2023 הלחינו אבן וסלור לאושיק לוי את השיר "מתגעגע".
ב-2019 עיבדה וביצעה את השיר "חוף גורדון" בפרויקט "האדמה שלי היא שירים" של דן תורן, עמיר רוסיאנו ודורון פלסקוב. ב-2020 הלחינה וביצעה את השיר "את כלום לידו" באלבום של רועי צמח, "תמיד אפשר לחלום". באותה שנה השתתפה כזמרת בביצוע קבוצתי מחודש לשיר "'The times the are a-changin", בהשתתפות אמנים מהארץ ומרחבי העולם, ביניהם רוני דותן, אוהד שרגאי ושי גולדשטיין. בשנת 2022 יצרה מופע נשי קבוצתי, "בעונג רב", עבור פסטיבל אשה. המופע שילב גרסאות אלקטרוניות לשירים ישראלים מוכרים העוסקים בתשוקה, וכן כלל קטעי ספוקן וורד מקוריים.
בתיאטרון
אבן כתבה מוזיקה לעשרות הצגות תיאטרון. בין היתר הלחינה מוזיקה להצגות בתיאטרון באר שבע, פסטיבל ישראל, התיאטרון הקאמרי, פסטיבל פותחים במה בתיאטרון בית לסין, פסטיבל צלילי ילדות, תמונע, בית צבי, הסימטה, יורם לוינשטיין, פסטיבל סתיו תיאטרוני (4 הצגות שהלחינה להן זכו במקום הראשון בפסטיבל), פסטיבל "כל הארץ במה" (אחת ההצגות זכתה במקום הראשון), ועוד. בחלקן גם ניגנה ושרה, ובכמה מההצגות לקחה חלק גם כפזמונאית ויועצת אמנותית.
בנוסף תרמה לחנים למופעים תיאטרליים-מוזיקליים שונים, בבימוי דני הורוביץ, חנה מרון, עינת בסר ועוד, שהועלו ב"צוותא", בתיאטרון הקאמרי ועוד.
בשנת 2016 עלה המחזמר "בית המצוות", שאת שיריו כתבה והלחינה, בפסטיבל "חג המחזמר" בבת ים. במחזמר, שעלה בשיתוף עם תיאטרון "הבימה" ובבימוי אמיר וולף, השתתפו רפי ויינשטוק, אפרת כהן ושחקנים רבים נוספים, והוא לווה בתזמורת סימפונית. המחזמר היה אחד משלושה שהתקבלו לפסטיבל מתוך 63 הצעות שהוגשו באותה השנה. הוא הוצג בהיכל התרבות בת-ים וזיכה את משתתפיו במספר פרסים.
בעולם האמנות הפלסטית
אבן כתבה עם נתן סלור מוזיקה לעבודת וידאו של נלי אגסי במוזיאון היידלברג בגרמניה (2000) ולעבודות נוספות של האמנית בבריטניה, וכן השתתפה במופע סאונד ווידאו של הקבוצה הבריטית "טורנדו" בביאנלה לוידאו ארט 2003, במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון. ב-2009 יצרה מוזיקה לעבודת וידאו של אורי דותן שהוצגה באוסטריה. אצרה פרויקט וידאו ארט (וכן הלחינה לו את המוזיקה) בפסטיבל "אשה". יצרה מיצג סאונד וטקסט בתערוכה "האם אמנות יכולה לרגש" (2000). שיר שהלחינה שולב בפרויקט וידאו-ארט שירה של ללי ציפי מיכאלי, שהוצג בסינמטק ת"א ובפסטיבל אפוס. ככותבת-מאיירת, הציגה עבודות בפסטיבל הקומיקס ת"א (2005), ובמוזיאון הקומיקס בחולון (במסגרת התערוכה השנתית על שם פרידל שטרן - בשנים 2015, 2016, 2018, 2020, 2022). ב-2016, בעקבות הזכייה בתחרות "להעיר", הציגה עבודה בינתחומית שיצרה (עבודה המשלבת טקסט, סאונד ווידאו) בביתן הישראלי של ועידת האו"ם לאורבניות "הביטאט 3" בקיטו, אקוודור. העבודה הוצגה גם במוזיאון המדעטק חיפה, במסגרת כנס איגוד המתכננים השנתי 2017, ובמטה המרכזי של ארגון ה - OECD בפריז. עבודה נוספת מוצגת במוזיאון הווירטואלי MOCA לאמנות המחשב וכן הוקרנה ב-2018 בפסטיבל הבינלאומי לסרטי שירה "The institute" באתונה. ב-2020 לקחה חלק בעבודת סאונד וירטואלית של האמן הבריטי סטיוארט פוקס.
כמו כן השתתפה אבן כמצולמת בתערוכה "לראות את הקול" של הצלם אילן בשור.
בעולם הספרות והעיתונות
ב-2007 יצא ספר שיריה הראשון, "אשה באלכסון" (הוצאת כרמל, בתמיכת קרן עמוס). שירים מתוכו פורסמו ב"עתון 77", "גג", "משיב הרוח", "מאזנים", "עמדה", "מראה", "ביטאון שירה", "המסדרון", "מוטיב", "בין סגול ובין תכלת", במדורי הספרות של "מעריב", "ידיעות אחרונות" (ynet), "הארץ", כתבי עת מקוונים כ"יחידה", "נתיבים", "חוטם" ואחרים. בעקבות כך השתתפה בפסטיבל המשוררים במטולה, בפסטיבל "שער" לשירה, פסטיבל "גג" של איגוד הסופרים ובפסטיבל המשוררים של ת"א. שירים שכתבה לילדים פורסמו בכתב העת "הפנקס".
כתבה (ואיירה) מאמרים, ראיונות, טורים וסיפורי קומיקס קצרים שהתפרסמו בעיתונים ואתרים שונים ("אנשים", "פנאי פלוס", עיתון "תל אביב" (מקומון), עיתון "זבנג", "יקום תרבות", "שחרזדה" ועוד). ב-2013 נכלל שיר שכתבה, "אשה סגולה", באנתולוגיה "מלכה עירומה", בעריכת דורית ויסמן (אנתולוגיה שהוותה בסיס למופע בפסטיבל ישראל). ב-2013 איירה את הספר "הנערה מחנות התקליטים" של רועי צמח ועיצבה את הלוגו של הוצאת "קיד זמנהוף". ב-2016 השתתפה באנתולוגית השירה "צלע מן האדם" בעריכת שושנה ווג, עם השיר "אתי", ובאנתולוגיה "שירה על שירה". ב-2018 הופיעו שיריה באנתולוגיות "מגירות שקופות" ו"בשדה כובס". שיר אחר הוצג במסגרת תערוכת שירים במוזיאון היכל שלמה. בין השנים 2020 ל-2022 השתתפה בשלוש אנתולוגיות מסדרת "הקפסולה" בעריכת ציפי שחרור במסגרת מיזם "יום ההשראה". ב-2022 השתתפה באנתולוגיה "ועת לכל חפץ".
הקימה אתר אינטרנט, "לחשים ועוד", ובו איגדה שירי משוררים ותיקים ובני זמננו. אפשר לשמוע ולראות בו גם את קולותיהם ותמונותיהם של המשוררים, ולקרוא את קורות חייהם. בין המשוררים בני זמננו נמנים נורית זרחי, רוני סומק, אמיר אור, רחל חלפי, רפי וייכרט, מאיה בז'רנו, מיכל סנונית, יחזקאל נפשי, ציפי שחרור, מירון ח. איזקסון, ללי ציפי מיכאלי ועוד.
ארגנה והנחתה ערבים ספרותיים במסגרות שונות, וכן לקחה חלק במופעי ספר שונים ב"צוותא", בית אריאלה, המדיטק, בית ביאליק ועוד. ב-2023 יצא ספרה השני, "לתומי", שלווה באיורי בינה מלאכותית ובעבודות ווידאו ארט.
ברוס הייז
לורנס "ברוס" הייז (באנגלית: Lawrence "Bruce" Hayes; נולד ב-8 במרץ 1963). הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) ושיאן עולם במשחה שליחים 4X200 מטר חופשי. הוא אלוף פאן-אמריקה (קראקס 1983) במשחים ל-200 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי ואלוף האוניברסיאדה (אדמונטון 1983) במשחה ל-200 מטר חופשי.
היה לספורטאי האמריקאי הראשון, בעל מדליית זהב אולימפית, שהצהיר בתוכנית טלוויזיה על זהותו ההומוסקסואלית.
ביוגרפיה
הייז נולד בסן אנטוניו, טקסס. הוא למד באוניברסיטת UCLA, תחת הדרכתו של המאמן רון בלטורה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 סיים הייז במקום השביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:30.68 דקות, המנצח היה ריקרדו פראדו מברזיל שקבע שיא עולם חדש (4:19.78 דקות). בנוסף הוא השתתף במשחי המוקדמות ב-400 מטר חופשי וב-1500 מטר חופשי.
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 1983 זכה הייז ב-6 מדליות, 1 זהב 4 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.19 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:54.93 דקות, אחרי שיאן העולם ולדימיר סלניקוב מברית המועצות (3:49.38 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.05 דקות, אחרי הכוכב העולה אלכס באומן מקנדה (4:19.80 דקות) ולפני פראדו שיאן העולם (4:26.87 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.82 דקות, אחרי ברית המועצות (3:21.72 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:30.18 דקות, אחרי ברית המועצות (7:27.22 דקות). מדליית ארד במשחה ל-1,500 מטר חופשי בתוצאה של 15:37.97 דקות, אחרי המנצח סלניקוב (15:02.83 דקות). לאחר מכן, זכה הייז לראשונה באליפות ארצות הברית בשחייה, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.90 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בקראקס ונצואלה בשנת 1983 זכה הייז בשלוש מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.89 דקות, תוך שהוא מנצח את שיאן העולם עד שבוע לפני כן ראודי גיינס בן ארצו, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:53.17 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:23.63 דקות. לאחר מכן הוא קטף שלוש מדליות זהב, באותם המשחים, בתחרות בינלאומית חשובה בטוקיו.
באליפות החורף של ארצות הברית בשחייה בשנת 1984 זכה הייז במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי.
אירוע השיא
הייז זכה בתואר אליפות ארצות הברית שלישי לאחר המשחקים האולימפיים במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.39 דקות.
לאחר מכן סיים תואר שני בעיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן, שיקגו.
הייז עבר להתגורר בניו יורק ופתח בקריירה חדשה של יחסי ציבור. הוא חזר להתאמן ולהשתתף בתחרויות מאסטרס.
היציאה מהארון
בשנת 1990 השתתף הייז לראשונה במשחקים הגאים שנערכו בוונקובר, קנדה.
בשנת 1992 יצא מהארון באופן פומבי ומתוקשר כשהתראיין לתוכנית הטלוויזיה הלילית "חדשות העולם" של ABC אצל דיק שאפ.
הייז שימש כדובר המשחקים הגאים שנערכו בניו יורק בשנת 1994. בתחרות עצמה קבע הייז 5 שיאי עולם למאסטרס (בריכת 25 מטר) לגילאי 30-34 והיה לשחיין הראשון שיורד מגבול 4 דקות ב-400 מטר חופשי.
בשנת 1994 נבחר הייז על ידי העיתון Out לאחד מ-100 ההומואים והלסביות המשפיעים באמריקה.
בשנת 1996 שימש הייז בתפקיד עוזר מנהל של תחרויות השחייה באולימפיאדת אטלנטה (1996).
בשנת 2002 זכה להיות חבר במועדון שגרירי המשחקים הגאים.
ובשנת 2007 ניהל הייז את חגיגות 25 למשחקים הגאים.
יונוספירה
יונוספירה (באנגלית: Ionosphere, מקור השם: צירוף של יון ושל ספֵירה = שפת כדור) היא אזור באטמוספירת כדור הארץ בשכבת התרמוספירה, שבו קיימים אלקטרונים חופשיים אשר גורמים לאטמוספירה להתנהג בדומה למוליך חשמלי.
היונוספירה מתחילה בגובה של 60–90 ק"מ מפני כדור הארץ (משתנה לפי שעות היממה המקומיות), ומסתיימת בגובה של מעל 500 ק"מ.
באטמוספירה מתרחשים תהליכי יינון כתוצאה מקרינת השמש וקרינה קוסמית. סוג אחד של יינון נגרם על ידי קרינה על-סגולה ישירה מהשמש הפוגעת באטומים ומולקולות של אטמוספירת כדור הארץ, פגיעה שיכולה לשחרר אלקטרונים. סוג שני הוא תוצאה של פגיעת חלקיקים טעונים במהירות גבוהה מרוח השמש ומהקרינה הקוסמית. כאשר חלקיקים אלו פוגעים באטומים ובמולקולות האוויר הם גורמים להינתקות אלקטרונים מהם. בשני המקרים נוצרים נושאי מטען חופשיים - יונים בעלי מטען חיובי ואלקטרונים בעלי מטען שלילי.
הצפיפות הנמוכה של מולקולות ביונוספרה מאפשרת לנושאי המטען להתקיים בנפרד למשך פרקי זמן ארוכים יחסית. מצב זה (הקרוי פלזמה) גורם לאטמוספירה להתנהג כמוליך חשמלי טוב, או כמראה עבור גלים אלקטרומגנטיים. זאת בניגוד לשכבות הנמוכות והצפופות יותר של האטמוספירה, בהן החלקיקים הטעונים מתקיימים רק לזמן קצר עד שהם פוגשים בחלקיקים בעלי מטען נגדי (התהליך ההפוך של יינון, הקרוי רקומבינציה), ולכן לאטמוספירה מתחת לאטמוספירה יש מוליכות נמוכה מאוד והיא מאפשרת העברה של גלים אלקטרומגנטיים.
קיום היונוספירה הוכח על ידי אדוארד אפלטון ב-1924. ב-1947 קיבל על עבודתו פרס נובל לפיזיקה.
היונוספירה גם אחראית לתהודת שומאן, תופעה בה מתחוללת תהודה של גלים אלקטרומגנטיים בין הקרקע ליונוספירה כתוצאה מפריקת ברק במקום כלשהו על פני כדור הארץ.
היסטוריה
עוד בשנת 1839, המתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס שיער שקיומו של אזור בעל מוליכות חשמלית גבוהה באטמוספירה יכול להסביר את השינויים היומיים הנצפים בעוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ. הוא ציין כתימוכין להשערה הזאת את "התופעה האניגמטית של האורורה בוראליס (Aurora Borealis), אשר כל הראיות מצביעות על כך שחשמל בתנועה הוא מרכיב מרכזי ביצירתה".
יפהפיות נמות
יפהפיות נמות (באנגלית: Sleeping Beauties) הוא רומן מסוגת האימה ואפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה מאת הסופר סטיבן קינג ובנו, אוון קינג, אשר יצא לאור בשנת 2017.
תקציר
ברחבי העולם מתפשטת מגפה מוזרה, אשר פוגעת בנשים בלבד. כשהנשים נרדמות, הן נעטפות בפקעת קורים ולא מתעוררות עוד, ואם מישהו מנסה להעיר אותן, תגובתן תהיה רצחנית.
ביקורות
הספר זכה לביקורות חיוביות (לדוגמה הביקורת הבאה בגארדיאן על כך שזאת עלילה אפית שלא נראתה מזה שנים) באתר Goodreads הספר זכה כספר האימה המוביל לשנת 2017 בדרוג של כ-50,000 מצביעים
דמויות מרכזיות
איב (איבי) בלק - אישה המחוסנת מפני מגפת השינה
לילה נורקרוס- בת 45, שריף בעיירה דולינג
קלינטון נורקרוס, בן 48, דוקטור לפסיכיאטריה, פסיכיאטר בכיר, מתקן הכליאה דולינג, בעלה של לילה
פרנק גירי, בן 38, פקח השירות הווטרינרי בדולינג
עלילה
שער ראשון
חלק זה של הספר עוסק בפרוץ המגפה, והיום הראשון של המגפה בעיירה דולינג. בחלק זה של הספר מתוארים המקומות העיקריים (העיירה דולינג, בית הסוהר לנשים ועוד) וכן הדמויות המרכזיות.
שער שני
חלק זה מתחיל ביום השני של המגפה, כאשר מרבית הנשים כבר נרדמו ונעטפו בפקעת.
בחלק זה הגברים בעיירה מחליטים לפרוץ בכח לבית הסוהר ולבדוק מדוע איבי בלק אינה נרדמת. כאשר דוקטור נוקרוס וצוות סוהרים שומרים עליה.
בנוסף בחלק זה מתואר העולם שמעבר, זהו העולם אליו התודעה והגוף הפיזי של הנשים עוברות. עולם זה מקביל לעיירה (בדומה ליקום מקביל) אבל בעולם זה, חלה התקדמות מואצת של הזמן, ומרבית התשתיות הרוסות והנשים נאלצות להסתדר בעולם זה.
הסופר מדגיש את הניגודיות בין עולם הגברים, לעולם הנשים, כאשר הנשים פועלות לרב בהרמוניה לטובת הכלל על מנת לקיים חברה ולשרוד.
שער שלישי
בחלק זה יש תיאור של העולם, וכן איך הדמויות ממשיכות בדרכן לאחר סיום המגפה.
אלכסנדרה ליסובסקה
אלכסנדרה ליסובסקה (בפולנית: Aleksandra Lisowska; נולדה ב-12 בדצמבר 1990 בפולין) היא אתלטית פולנייה, אלופת אירופה (מינכן 2022) בריצת מרתון.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה בחודש אוגוסט 2022 זכתה ליסובסקה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28.36 שעות, לפני מתאה פרלוב קושטרו מקרואטיה (2:28.42 שעות) וניינקה ברינקמן מהולנד (2:28.52 שעות).
בית ונחלה
קבוצת "בית ונחלה" היא חברה שעסקה בקנית שטחים חקלאיים בארץ ישראל על מנת להקים מושבות עיר גנים ליהודים שומרי מצוות. הקבוצה נוסדה בתקופת העלייה הרביעית על ידי קבוצת חסידים בוורשה שבפולין בראשותו של ר' יצחק גרשטנקורן. הקבוצה הקימה בעידודו של הרב אברהם מרדכי אלתר האדמו"ר של חסידות גור את המושבה החרדית בני ברק שהפכה אחר כך לעיר, על אדמות שנקנו באמצעות חברת 'גאולה בע"מ' מהכפר הערבי הסמוך "אבן איברק" שהחליף את שמו לאל חירייה כדי לבדלו מהמושבה היהודית. לאחר חג פסח שנת 1924 יציאה המשלחת הראשונה של חברי "בית ונחלה" שמנתה עשרים וחמש משפחות מפולין לארץ ישראל, בראשותו של המייסד ר' יצחק גרשטנקורן והתיישבה בבני ברק. רק חלק מחברי הקבוצה באו להתיישב בארץ. ביום העצמאות בשנת 1950 נחנך גן ציבורי הראשון בבני ברק ונקרא על שם הקבוצה "בית ונחלה".
אדמות אנשי הקבוצה המתגוררים בחו"ל
במשך השנים חייב ועד "בית ונחלה" את בעלי האדמות שנשארו בחו"ל בתשלום מיסים. בשנת 1926 פרצה סערה ציבורית כאשר נתפרסם בעיתונים דבר והיינט שוועד "בית ונחלה" מפקיע מרשת חברי הקבוצה שנשארו בחו"ל את אדמותיהם ומוכרם כדי לכסות את חובות הוועד המסתכמים בכשבעת אלפים חמש מאות לא"י. ועד "בית ונחלה" מהר לשלוח תגובה "כל החברים שקנו אדמה בחברת 'בית ונחלה', חלקיהם שמורים אצלנו ונמצאים מוכנים בשבילם". בא כוחו של רושם החברות הממשלתי נשלח לעיין בספרי החברה אך נתקל בקשיים משום שהאדמות היו רשומות על שם החברה ולא על שמות בעליהם.
ב-1935 הושג הסכם פשרה בבית המשפט המחוזי בירושלים על פיו כל מי שקנה קרקע בבני ברק יקבל 24% מהשטח ששלם עליו.
בשנות ה-50 נוהלה החברה על ידי יזהר הררי כמפרק, אשר תבע מחברת גאולה למסור לידי "בית ונחלה" קרקעות שהחזיקה עבורה בנאמנות.
שארלוט (קרוליינה הצפונית)
שארלוט (באנגלית: Charlotte) היא העיר הגדולה ביותר במדינת קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. לפי הערכות, בעיר גרים 885,708 תושבים (2011), והיא העיר ה-16 בגודלה בארצות הברית. העיר נקראת על שמה של הנסיכה הגרמנית והמלכה הבריטית שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
היסטוריה
עד להתיישבות האירופית, התיישבו בסביבה שבטים אינדיאנים, אשר מרביתם מתו כתוצאה ממחלת האבעבועות השחורות. האזור בו יושבת כיום העיר שארלוט הייתה במהלך המאה ה-18 בצומת של דרך העגלות הגדולה, שהשתרעה מצפון לדרום, כשהצטלבה עם דרך מרכזית שהשתרעה ממזרח למערב. בשנת 1755 הקים אדם בשם תומאס פולק במקום את ביתו ותוך 13 שנים התעבה היישוב במקום ובשנת 1768 הוכר כעיירה.
בשנת 1770 מופו הכבישים במקום, כאשר החלק של דרך העגלות שעבר בעיירה כונה רחוב "טרייד" והחלק של הדרך החוצה אותה כונה רחוב "טריון", על שם ויליאם טריון, המושל המלכותי של צפון קרוליינה. העיירה נקראה על שם המלכה שרלוט ממקלנבורג-שטרליץ, אשתו הגרמניה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, בתקווה למצוא חן בעיניו. אולם היחסים עם המלך לא היו תקינים וב-20 במאי 1775, אנשי העיירה חתמו על הצהרת העצמאות של מקלנבורג, הצהרת עצמאות ראשונה בשלוש עשרה המושבות.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הייתה שארלוט נקודת חניה עבור כוחות בריטים ואמריקאים בזמנים שונים, וזכה לכינוי "קן צרעות" שניתן לו על ידי המפקד הבריטי ששבע במקום מרורים.
אמנם העיר נחשבת למוצא הפרסביטריאניזם בדרום ארצות הברית, אך נבנו בה כנסיות רבות מזרמים רבים, דבר שהקנה לשארלוט את הכינוי "עיר הכנסיות". אוכלוסיית העיר צמחה מאוד אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית ולאחר בניית קווי רכבת בסביבת העיר. במהלך מלחמת העולם הראשונה נבנה בסיס צבאי ליד העיר. מרבית מהחיילים המשוחררים נשארו לגור בעיר, דבר שגרם לזינוק שני בגודל האוכלוסייה.
תעשיית הבנקאות בעיר פרחה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 והבנק אוף אמריקה התמקם בעיר. ב-2008 שארלוט הוערכה כמרכז הגדול ביותר של הבנקאות אחרי ניו יורק.
בשנת 1989 פגע סופת הוריקאן בעיר וגרמה לנזק רב.
במהלך השנים 2015–2016 התרחשו כמהומות גזע רבות בעיר, כתוצאה מהרג שנוי במחלוקת של אפרו-אמריקאים בידי שוטרים.
תחבורה
בשטח העיר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי "שארלוט דאגלס", שהוא השמיני בגודלו בארצות הברית. כשדה תעופה עתודתי מנוצל שדה הנמצא בקרבת העיר מונרו.
גזע
נכון לשנת 2010:
בשנת 1957 התפרסמה דורותי קאונטס כאחת התלמידות האפרו-אמריקאיות הראשונות שניסתה ללמוד בתיכון הארי הארדינג בשארלוט, אך נאלצה לנטוש את בית הספר לאחר הטרדות והצקות בלתי פוסקות מצד התושבים וחבריה לכיתה. חמישים שנים מאוחר מכן, בשנת 2008, העניק תיכון הארדינג לדורותי קאונטס תואר לשם כבוד, ובשנת 2010 היא קיבלה התנצלות פומבית מנציגי החבורה שהטרידה אותה ב-1957. תיכון הארדינג גם העניק את שמה של קאונטס לספרייה שלו, פעולה שרק לעיתים רחוקות מתבצעת עוד בחייו של אדם.
דת
לאורך ההיסטוריה ועד היום שארלוט היא עיר פרוטסטנטית, אך בעשורים האחרונים ישנם שינויים דמוגרפיים בנושא זה. אחד הזרמים המרכזיים ביותר בשארלוט כיום הוא הזרם הפרסביטריאניסטי. בנוסף על זרמים אלו, ישנם עוד זרמים נוצריים כגון המתודיזם, האדוונטיזם והבפטיזם.
בשארלוט ישנה הקהילה היהודית הגדולה ביותר בקרוליינה (כולל קרוליינה הדרומית). קהילה יהודית זו מונה כ-0.57% מכלל האוכלוסייה. לקהילה ישנם כשני בתי כנסת, עיתון יהודי, בית ספר יסודי ומרכז קהילתי.
כ-0.32% מתושבי העיר הם מוסלמים.
כ-51.91% מתושבי שארלוט הצהירו על עצמם כדתיים אדוקים, מה שמציב את שארלוט כעיר השנייה הדתייה ביותר במדינה אחרי וינסטון סיילם.
פוליטיקה וממשל
השלטון המקומי מורכב מראש עיר הנבחר אחת לשנתיים (ללא מגבלות על אורך כהונה מצטבר) ומועצת העיר. ראש העיר אמנם אינו יכול להצביע במליאת המועצה (אלא אם כן יש תיקו), אך הוא יכול להטיל וטו על החלטות המועצה, זאת בניגוד לעיריות רבות בארצות הברית. את הוטו של ראש העיר ניתן לעקוף באמצעות תמיכתם של שני שלישים מחברי המועצה. מועצת העיר מורכבת מ-11 נציגים- 7 נבחרים במחוזות בחירה וכארבעה נבחרים על ידי כלל העיר.
בניגוד לערים אחרות בקרוליינה הצפונית, הבחירות לעירייה הן מפלגתיות. ראש העיר הנוכחי הוא מן המפלגה הדמוקרטית.
אלגברה מופשטת
אלגברה מופשטת היא ענף של האלגברה שבמסגרתו מוגדרים ונחקרים מבנים אלגבריים כגון שדות, חבורות וחוגים. הענף נקרא כך כדי להבדילו מהאלגברה הבסיסית, הנלמדת בבתי ספר, שעוסקת במניפולציות טכניות של ביטויים ונוסחאות מתמטיות במספרים ממשיים ומרוכבים.
תחום חשוב באלגברה מופשטת הוא אלגברה ליניארית, שחוקרת את תכונותיהם של וקטורים, מרחבים וקטוריים, מטריצות, העתקות ליניאריות ומערכות של משוואות ליניאריות.
מבחינה היסטורית, המבנים הנחקרים באלגברה מופשטת צצו לרוב לראשונה בתחומים אחרים, ובמסגרת האלגברה זכו לאקסיומטיזציה מדויקת, ותכונותיהם נלמדו לעומק. הענף החל להתפתח באופן עצמאי במאה ה-19 והפך לענף המרכזי של האלגברה במאה ה-20.
היתרון שבשיטת עבודה זו, הוא היכולת להשיג תוצאות כלליות, שתהיינה תקפות למקרים רבים, על ידי התייחסות למספר תכונות בסיסיות המשותפות לכל אותם מקרים, תוך הזנחת המידע שאינו חיוני. לדוגמה, התהליך שבו נבנים המספרים הרציונליים מתוך המספרים השלמים הוא למעשה מקרה פרטי לבנייה של שדה שברים מתוך חוג, ולכן ניתן לחזור עליו לכל חוג שמקיים מספר תכונות נפוצות.
שם התחום מגיע מההפשטה שמתבצעת לעצמים הנחקרים במסגרתו - רוב תכונותיהם מוזנחות, ומתייחסים אך ורק למספר תכונות בסיסיות - "אקסיומות", שמהן מופק המידע על העצמים. לאחר מכן, כל עצם מתמטי שניתן להוכיח כי הוא מקיים את האקסיומות, יקיים את כל התכונות שנמצא שנובעות מאותן אקסיומות.
פאני דיארמטי
פאני דיארמטי (במקור גוטמן, בהונגרית: Gyarmati Fanni; בודפשט, 8 בספטמבר 1912 – בודפשט, 15 בפברואר 2014) הייתה מורה לשפה ההונגרית, יהודייה-הונגרייה, מרצה, האפוטרופוס המוציאה לאור והמסדירה של העיזבון והמורשת של בעלה, המשורר הגדול מיקלוש רדנוטי שנספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
פאני גוטמן נולדה במשפחה יהודית כבתם של ד"ר דז'ה דיארמטי (גוטמן) (1873–1941) ושל הקצרנית הפרלמנטרית ארנקה וייס. בגיל 14 הכירה את מיקלוש רדנוטי, איתו התחתנה ב-11 באוגוסט 1935 בבודפשט ושכרו דירה בדרך פוז'וני 1.
ההתכתבות בין פאני דיארמטי לבין מיקלוש רדנוטי היא כעת מסמך בעל ערך היסטורי. התכתבותם נופלת על שנות האוניברסיטה של רדנוטי באוניברסיטת סגד ובמהלך שהותו במחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים בעבור הצבא ההונגרי).
לאחר מות בעלה פרשה מעיני הציבור, טיפלה בפרישות במורשתו של רדנוטי והפכה למרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, לימדה שירה, צרפתית ורוסית. הוא לא התחתנה שוב, ושמרה על אלמנותה במשך כמעט שבעים שנה.
הוא פרשה מחיי הציבור, ונתנה ראיון רק ליומון החשוב ביותר בהונגריה "נפסבדשאג" (Népszabadság) ב-21 בינואר 1962, שבו הצהירה, בין היתר, כי "הפשיזם בלע את חיינו". הוא לא הופיעה מעולם ברדיו או בטלוויזיה. לא כתבה על רדנוטי, וגם לא הופיעה בטקסים של המוסדות שקיבלו את שמו של בעלה, רק עסקה בעניינים הקשורים בעיזבון.
הוקרה
עבור עבודת ההוראה ארוכת השנים שלה ושחרור מורשתו של מיקלוש רדנוטי קיבלה את הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה פרס מאישטוואן הילר, שר החינוך והתרבות, בשמו של נשיא המדינה לאסלו שויום. בשל גילה המתקדם (היא הייתה אז בת 97), מסר אישטוואן הילר את הפרס בדירתה של פאני דיארמטי. דירה זו הייתה עדיין אותה דירה בה התגוררה עם בעלה, מיקלוש רדנוטי, ושמו של בעלה, ד"ר מיקלוש רדנוטי, עדיין התנוסס מחוץ לדירה. ביום ההולדת ה-99, אגודת קוהאני בירכה את פאני דיארמטי ב-9 ורדים צהובים (הוורד הצהוב היה הפרח האהוב עליה) והייתה מועמדת כחברת כבוד של אגודת קוהאני, בשים לב לכל ההומניזם המיוצג על ידי שירתו של מיקלוש רדנוטי ואשתו הנאמנה, מזדהים עם האידיאלים של אגודת קוהאני.
היא קיבלה אזרחות כבוד בשנת 1999 של בודפשט רובע 13 ולאחר מכן בשנת 2005 קיבלה אזרחות כבוד של בודפשט על עבודתו הפדגוגית המצוינת ועל הטיפול והשימור של יצירתו ומורשתו הספרותית של מיקלוש רדנוטי.
אושאצ'י
תולדות היישוב
אושאצ'י נזכרת לראשונה במאה ה-16, עת השתייכה לדוכסות הגדולה של ליטא. מהמאה ה-17 פעלו ביישוב כנסייה ומנזר, והתקיימו בו ירידים עתיים. בשנת 1758 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
עם חלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1812 נערכו בסביבתה קרבות במהלך מלחמת רוסיה-צרפת.
יהודי אושאצ'י
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,100 יהודים, כ-70% מתושביה. בתקופה הסובייטית פעלה בעיירה מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נותרו בעיירה כ-500 יהודים, והגיעו אליה פליטים יהודים משטחי פולין הכבושה. ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו להתעלל ביהודיה, ולהטיל עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. כמו כן, נלקחו יהודי העיירה לביצוע עבודות כפייה.
באוקטובר 1941 רוכזו כ-460 היהודים בעיירה בגטו מוקף גדר תיל, שמוקם במספר מבנים הרוסים, ואשר נשמר בידי המשטרה הבלארוסית. מספר מתושבי הגטו נספו כתוצאה מרעב ומקור. בד בבד, מונה עזריאל נמצוב כ"זקן היהודים" בעיירה.
בחורף 1942-1941 נרצחו כל יהודי הגטו בסמוך לעיירה. לאחר האקציה הועברו לגטו אושאצ'י בין 150 ל-200 יהודים מהעיירה קובליצ'י. אלו ניסו להימלט מהגטו, אך נתפסו ברובם, ונרצחו במקום.
תפילות ראש השנה
תפילות ראש השנה הן מהתפילות הארוכות ביותר שמתפללים בבית הכנסת (מלבד יום כיפור), הדבר נובע בשל נוסח תפילה ארוך מהרגיל, ובעיקר בשל תוספות אמירת פיוטים ששולבו בתוך התפילות, בנוסף תפילות אלו בדרך כלל נאמרות במתינות ובניגונים מיוחדים. אצל חלק מיהדות תימן התפילות אינן ארוכות משמעותית מתפילות שבת רגילה.
ההוספות בכל עשרת ימי תשובה
בתפילות עשרת ימי תשובה ישנם מספר שינויים והוספות בתפילת העמידה, שינויים אלה קיימים אף בתפילות ראש השנה, שכן ימי ראש השנה הם בכלל עשרת ימי תשובה.
בתלמוד בבלי מוזכרים שני שינויים: הראשון בחתימת ברכת קדושת השם 'המלך הקדוש' והשני בחתימת ברכת המשפט - המלך המשפט, וכך אמרו בתלמוד:
בזמן הגאונים הנהיגו להוסיף בעשרת ימי תשובה עוד הוספות מעניין ימי הדין: בסדר רב עמרם גאון מובא לפני וכתוב לחיים תוספת ארוכה: ואחר כך אומרים  ואז מוסיפים  כך היה נהוג גם בנוסח צרפת, מנהג דומה השתמר בנוסח איטליה. לפי מנהג אשכנז המזרחי אומרים את הנוסח "זכור רחמיך" בחזרת הש"ץ של מוספי ראש השנה, ושל תפילות יום כיפור לפני "וכתוב לחיים".
היו מהגאונים שהתנגדו להוספות אלו, משום שהם נוגדים את הכלל שאין אומרים בקשות בג' ברכות ראשונות וג' ברכות אחרונות, והיו שהנהיגו כפשרה לומר זאת רק בראש השנה וביום הכיפורים, אולם למעשה נהוג לאמרם בכל עשרת ימי תשובה. חוץ מובכן תן פחדך שכנראה בשל ארכו נהוג ברוב קהילות ישראל לאמרו רק בראש השנה ויום כיפור, אמנם בנוסח הרמב"ם וכן מנהג תימן וארם צובא נהוג לאמרו כל עשרת ימי תשובה.
ברכת קדושת השם
בברכת אתה קדוש יש שנהגו להוסיף קטע זה, (גם אצל מי שלא נהג להוסיף "ובכן תן פחדך") "קדוש אתה ונורא שמך ואין אלוה מבלעדיך". יש קהילות שאמרו נוסח זה במקום הנוסח הרגיל של ברכת "קדושת השם", ויש שאמרו נוסח אחר "לדור ודור המליכו לאל".
בכל הנוסחאות מוסיפים בחתימה את הפסוק "ויגבה ה' צבאות במשפט והאל הקדוש נקדש בצדקה". ומקדימים לו "ככתוב" או "ונאמר".
מלכויות, זכרונות ושופרות
בתפילת מוסף של ראש השנה מברכים תשע ברכות בניגוד לתפילת מוסף בשבת ויום טוב שהיא של שבע ברכות, מוסיפים את אמירת מלכויות זכרונות ושופרות.
מקור ההוספה הוא על פי האמור בתלמוד במסכת ראש השנה:
ברכת מלכויות, מציינת את המלכת האל, ברכת זכרונות, את העלאת זכרונם של ישראל לפני הקדוש ברוך הוא, וברכת שופרות מציינת את מצוות תקיעת שופר.
בתוך כל אחת מהברכות אומרים לפחות עשרה פסוקים הקשורים לנושא הברכה, שלשה פסוקים מהתורה שלושה מהכתובים ושלושה מהנביאים, ומסיימים בפסוק נוסף מהתורה.
ותערב
כבכל יום טוב, בקהילות אשכנז נהוג להוסיף בתפילת מוסף בסוף ברכת העבודה את נוסח ותערב.
פיוטים בנוסח אשכנז
באשכנז הקדומה, נהגו בחלק מן הקהילות להוסיף פיוטי מערבית כמו בשאר ימים טובים. מנהג זה נתבטל בתקופה קדומה יחסית, ונשאר רק בקהילת וורמייזא.
בקהילות אשכנז נהוג להוסיף בברכות קריאת שמע ובחזרת הש"ץ פיוטים שונים, הפיוטים התחברו בתקופות קדומות מאוד, ומכונים בשמות לפי מקומם בתפילה: "יוצר" "אופן" "מגן" "מחיה" "סילוק" ועוד. הפיוטים הנאמרים בברכות מלכויות זכרונות ושופרות נקראים "תקיעתא".
כיום מקובל ברוב קהילות יוצאי מזרח אירופה שלא לומר פיוטים בתוך ברכות קריאת שמע, או בתוך הקדושה, ואף בפיוטי חזרת הש"ץ מדלגים על פיוטים רבים.
הנני העני ממעש
בקהילות אשכנז נהוג שהחזן אומר לפני תפילת מוסף את תפילת "הנני העני ממעש", ובקצת מקומות הוא נאמר (בלחש) גם על ידי החזן לשחרית קודם ברוך שאמר.
פיוטים בנוסח הספרדים
בקהילות ספרד נוהגים לומר בליל ראש השנה את הפיוט אחות קטנה, ולפני תקיעת שופר אומרים את הפיוט עת שערי רצון להפתח. ביום השני של ראש השנה אומרים בערבית את הבתים האחרונים של הפיוט בת אהובת אל (הבתים המתחילים במילים "חון תחון"), ולפני התקיעות את הפיוט אם אפס רבע הקן (ויש הנוהגים לומר שוב "עת שערי רצון"). בנוסף, בשני הימים נהוג לומר מספר פיוטים לפני ברוך שאמר או לפני פתיחת ההיכל (ביום הראשון- אלוקיי אל תדינני, רעה במשפטך עם מקווים פדיום, שואף כמו עבד, שופט כל הארץ וידי רשים. ביום השני- שפל רוח, ה' יום אערוך לך תחינה ו-יה שמך ארוממך).
אבינו מלכנו
אחרי התפילה אומרים בראש השנה את התפילה הקדומה אבינו מלכנו. בקהילות האשכנזים, אין אומרים אותו בשבת.
תשליך
יש הנוהגים לומר בראש השנה תפילה מיוחדת הנקראת תשליך ונאמרת כמקובל על המים. וכוללת מספר פסוקים. כיום נהוג לומר עם תפילה זו תפילה נוספת שמקורה בספר חמדת ימים. אולם יש הנמנעים מלאמר תפילה זו. ביהדות פרס אף נהגו לתקוע לאחר התשליך: תשרת, תשת, תר''ת. ולאחר מכן תרועה גדולה.
מנהגים שונים בתפילות ראש השנה
ישנם מנהגי תפילה מיוחדים הנוהגים רק בתפילות ראש השנה.
הבחירות לנשיאות רוסיה 2012
הבחירות לנשיאות הפדרציה הרוסית בשנת 2012 התקיימו ב-4 במרץ 2012, וניצח בהן ראש הממשלה ולדימיר פוטין. לראשונה, הנשיא נבחר לתקופת כהונה בת 6 שנים, ולא 4 שנים, זאת בשל שינויים לחוקה שהוכנסו בשנת 2010. נוסף לכך, לראשונה - מאז 2003 - התמודד אוליגרך לתפקיד נשיא רוסיה, עם הכרזתו של מיכאיל פרוכורוב לרוץ לנשיאות, בדצמבר 2011.
מערכות הבחירות של המועמדים התחילו באופן רשמי ב-5 בפברואר 2012, כשהלכה למעשה הניסיון לזכות בחיבת העם יצא לדרך כבר בתחילת מאי 2011 כאשר ארבעה מועמדים שכבר הודיעו רשמית על התמודדותם בבחירות פתחו במסעות הסברה ברחבי רוסיה.
אף שפוטין לא זכה בניצחון מוחץ וזכה בנתון נמוך לעומת הקמפיינים הקודמים שלו לבחירות, הוא ניצח בבחירות עם אחוזי תמיכה של 63% והושבע לתפקיד הנשיא במאי 2012 לתקופת כהונה בת 6 שנים.
השתתפותם של דמיטרי מדבדב ו/או ולדימיר פוטין
בקונגרס המפלגה ה-11 שנערך ב-24 בספטמבר 2011, לקראת הבחירות לדומה הוכרז פוטין כמועמד רשמי לנשיאות מטעם מפלגת השלטון.
ולדימיר פוטין
זמן רב לפני הבחירות, בשנת 2005, אמר פוטין כי ההחלטה לצאת לקלפיות לא סותרת את החוקה הרוסית, אך הוא לא בטוח שהוא רוצה להסתכל קדימה. ב-3 בדצמבר 2009 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה", הוא הצהיר כי השתתפותו בבחירות תלויה במצב החברתי והכלכלי במדינה. עם זאת, בתקופה האחרונה ראש הממשלה, נעשה מעורב ופעיל יותר ויותר בהכנות לבחירות. דוגמה אחת של הכנותיו לבחירות היא הוועידה אזורית של "רוסיה המאוחדת", שפוטין עצמו היה ממארגניה ובמסגרתה הכריז על הקמת החזית העממית הכל-רוסית, גוש על-מפלגתי שנועד לחזק את מפלגת השלטון, רוסיה המאוחדת.
אך לדברי מיכאיל קסיאנוב, ראש הממשלה בקדנציה הראשונה של פוטין, ולדימיר פוטין נחוש ללכת לקלפיות. מידע זה אושר על ידי "מקורות בכירים" עלומים ומדינאים רוסים בכירים מקרבתו של פוטין וביולי 2011 מפלגת "רוסיה המאוחדת" (שפוטין עומד בראשה) אף הצהירה רשמית כי היא תומכת במועמדותו של פוטין לתפקיד הנשיא.
ספקות בדבר טוהר הבחירות
למחרת יום הבחירות, פרסמו משקיפים מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה הודעה, לפיה בשליש מן הקלפיות התגלו אי סדרים בספירת הקולות. כמו כן הצביעו המשקיפים על כך שלא התקיימה תחרות אמיתית, ומשאבי הממשלה נוצלו לטובת המתמודד פוטין.
הבחירות הנשיאותיות היוו עילה נוספת לארגוני האופוזיציה הרוסית להתאסף ולהפגין נגד פוטין, שהחלו להפגין ביתר שאת מאז היוודע גודל הזיופים בבחירות לפרלמנט בדצמבר 2011.
בחלק מהאזורים הספירה נעשתה על ידי מערך עיבוד פתקי הצבעה אלקטרוני ללא שקיפות.
הדומה הרביעית
הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית הרביעית במספר הוא המושב הרביעי של בית המחוקקים והבית התחתון באספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית, שנבחר ב-7 בדצמבר 2003.
שם רשמי מלא: המושב הרביעי של דומה הממלכתית של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית (Государственная Дума Федерального Собрания Российской Федерации четвёртого созыва).
הדומה כיהנה מ-29 בדצמבר 2003 ועד ל-16 בנובמבר 2007. במשך כל המושב כיהן בוריס גריזלוב ממפלגת רוסיה המאוחדת כיושב ראש הדומה הממלכתית.
מרבית הישיבות נערכו בבניין הדומה במוסקבה, אך ב-27 באפריל 2006 נערכה גם ישיבה מיוחדת במושבה ההיסטורי של הדומה הממלכתית, בארמון טבריצ'סקי שבסנקט פטרבורג, לציון מאה שנה לישיבה הראשונה של הדומה.
הרכב הדומה נקבע בהתאם לתוצאות הבחירות לדומה שנערכו בדצמבר 2003. מתוך 24 מפלגות שהתמודדו רק ארבעה הצליחו להיכנס לפרלמנט, בשל אחוז החסימה שעמד על 5%. ברם בשל היצמדות לשיטת בחירות מעורבת, שבה נספרה גם תוצאות הבחירות במחוזות נכנסו גם מועמדים עצמאיים ונציגי המפלגה הסוציאליסטית.
ויוסוניק
ויוסוניק (באנגלית: ViewSonic) הוא תאגיד אמריקאי-טאיוואני רב-לאומי. החברה מתמחה בעיקר במוצרי אלקטרוניקה, מסכי מחשב וטלוויזיה, ומקרנים מסוגים שונים המיועדים הן לצורכי קולנוע ביתי והן לגופים עסקיים שונים.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1987 תחת השם Keypoint Technology Corporation. בשנת 1990 היא השיקה קו מסכי מחשב "ויוסוניק" ותוך זמן קצר החליפה את שמה לשם המותג המצליח.
היסטוריה של רפובליקת אירלנד
ההיסטוריה של רפובליקת אירלנד תחילתה בקבלת החוקה החדשה בשנת 1937 אשר שינתה את השם "מדינת אירלנד החופשית" לשם "איירה" (Éire) באירית ולשם אירלנד (Ireland) באנגלית. איירה היא מדינה עצמאית, חברה באו"ם ובאיחוד האירופי.
קבלת החוקה ב-1937
ב-29 בדצמבר 1937, נכנסה חוקתה של אירלנד לתוקף לאחר קבלתה במשאל עם. החוקה החליפה את מדינת אירלנד החופשית במדינה חדשה ושמה אירלנד. המושל הכללי הוחלף על ידי נשיא אירלנד. לנשיא נבחר דאגלס הייד, פרוטסטנט וחוקר השפה האירית, מאנשי מפלגת האופוזיציה פינה גייל. הנשיא ממנה ראש ממשלה חזק שכינוי משרתו בשפה האירית הוא Taoiseach. המועצה המבצעת שהייתה קיימת בימי מדינת אירלנד החופשית נקראה עתה בפשטות "ממשלה". אף על פי שהעמידה נשיא בראשה לא הייתה אירלנד עדיין רפובליקה. המלך האנגלי המשיך להיות מלך אירלנד ולשמש בתפקידים רשמיים ביחסי החוץ של המדינה. כלפי פנים היה הנשיא ראש המדינה, אך כלפי חוץ נותר המלך ראש המדינה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1938 הגיע ראש הממשלה דה ואלירה להסכם עם ראש הממשלה הבריטי ארתור נוויל צ'מברלין בדבר פירוקם של ארבעת בסיסי הצי הבריטים שעוד נותרו על אדמת אירלנד, והעברתם לרשות אירלנד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריז הדאיל (בית המחוקקים האירי) ברוב גדול על כי אירלנד תישאר נייטרלית במלחמה זו. על אף שהותר לאלפי מתנדבים להצטרף לצבא הבריטי במלחמתו בגרמנים, רובו של העם האירי ראה בהחלטה בדבר הנייטרליות החלטה נבונה. במהלך המלחמה סירב דה ואלירה להפצרותיהם של וינסטון צ'רצ'יל ופרנקלין דלאנו רוזוולט לאפשר לצבאות בעלות הברית שימוש בנמלים באירלנד. הקפדתו של דה ואלירה על נייטרליות הייתה כה גדולה, עד כי טרח לבקר את השגריר הגרמני ביקור תנחומים כאשר נודע לו על מותו של אדולף היטלר. אך הייתה זו מראית עין בלבד.
הנייטרליות האירית הייתה לטובתן של בעלות הברית. האירים שיתפו פעולה במישור המודיעיני. דיווחים על מזג האוויר (החשובים מאוד בהקשר של תכנון יום הפלישה לנורמנדי, על צפייה בצוללות (בעלת חשיבות רבה במלחמה באוקיינוס האטלנטי) ועל פעילות של אנשי ה-IRA (אשר עמדו בפיתוי עז להצטרף להיטלר במלחמתו באנגליה), הועברו באופן רציף לבנות הברית במהלך כל המלחמה. טייסים מבעלות הברית שנפלו בשטחה של אירלנד הורשו "להימלט" לשטחי הממלכה המאוחדת באירלנד הצפונית, ואילו טייסים גרמנים נכלאו עד לסיום המלחמה.
המלחמה פגעה מאוד בכלכלתה של אירלנד, והמחסור במוצרי יסוד ניכר לאורך כל המלחמה. ביוני 1947 כללה ארצות הברית את אירלנד במדינות שקיבלו סיוע במסגרת תוכנית מרשל.
הרפובליקה של אירלנד
ב-1948 הפסיד דה ואלירה בבחירות לאחר שש עשרה שנות שלטון רצופות לו, ולמפלגתו פיאנה פול. ג'ון קוסטלו, מנהיג מפלגת פינה גייל עלה לשלטון, בראש קואליציה של מפלגות ביניהן מפלגתו של שון מק'ברייד "ילדי הרפובליקה" (Clann na Poblachta). מק'ברייד, שמונה לשר החוץ, ואשר אביו היה בין המוצאים להורג לאחר מרידת חג הפסחא מיהר לנקוט בצעד האחרון לניתוק התלות בבריטניה. ב-1 באפריל 1949 התקבל בפרלמנט חוק הרפובליקה של אירלנד. המדינה החדשה הפכה לרפובליקה. כל כוחותיו וסמכויותיו של המלך האנגלי ניתנו בידי הנשיא, שהיה עתה לראשה הבלתי מעורער של המדינה. על פי כללי חבר העמים הבריטי מדינה המכריזה על עצמה כרפובליקה פורשת מידית מחבר העמים. שלא כמדינות כהודו אשר הכריזה על עצמה כרפובליקה עם קבלת העצמאות, לא טרחה אירלנד לבקש את קבלתה מחדש לחבר העמים לאחר ההכרזה.
תגובתה של הממלכה המאוחדת לצעד זה היה בקבלת "חוק אירלנד" אשר קבע כי אירלנד הצפונית היא חלק בלתי נפרד של הממלכה המאוחדת, וכי לא יחול כל שינוי במעמדה זה ללא הסכמה מפורשת של הפרלמנט של צפון אירלנד.
ממשלות קוסטלו ודה ואלירה
בין 1948 ו-1959 שימשו קוסטלו ודה ואלירה כראש הממשלה לסירוגין. ב-14 בדצמבר 1955 התקבלה אירלנד לאו"ם. בשנת 1957 שב דה ואלירה בפעם האחרונה למלא את תפקיד ראש הממשלה. הוא היה בן 75 שנים ועיוור כמעט לחלוטין. בשלב זה איפשר לסגנו הנמרץ, שון למאס להפעיל את תוכניותיו הכלכליות, אשר נקראו "התוכנית להתרחבות כלכלית" בשנת 1958. בשנת 1959 פרש דה ואלירה מתפקיד ראש הממשלה על מנת לקבל את תפקיד הנשיא, ומינה במקומו את סגנו למאס.
ממשלות שון למאס והצמיחה הכלכלית
שון למאס הפך לראש ממשלה ולמנהיג פיאנה פול ב-23 ביוני 1959. הוא מיקד את תשומת לבו בעניינים כלכליים. הוא הסיר את ההגנה מעל המוצר המקומי והנהיג שוק חופשי. הוא העניק מענקים ופטורים ממס לחברות שתבססנה את מושבן באירלנד. כתוצאה מן התוכנית גדל התוצר הלאומי הגולמי האירי בשנים אלו בשיעור של 4% בשנה. תוכנית חדשה, ואמביציוזית יותר החלה בשנת 1963.
שנות השישים היו שנים של שינוי באירלנד. רשת הטלוויזיה הממלכתית RTÉ החלה לשדר, ומועצת הוותיקן השנייה הובילה לפתיחות גדולה יותר בכנסייה הקתולית, שעדיין הייתה הכוח העיקרי בחיים הציבוריים באירלנד. בשנת 1963 ביקר באירלנד הנשיא האמריקני ממוצא אירי, ג'ון פיצג'רלד קנדי. בשנת 1966 הונהג חינוך תיכון חובה חינם.
במהלך כהונתו ניסה למאס להוביל מהלך של פיוס עם צפון אירלנד. בינואר 1965 למאס ביקר בצפון בחשאי לשיחות עם ראש ממשלת צפון אירלנד טרנס או'ניל. בפברואר ביקר או'ניל בדבלין. אך האווירה הלבבית נעכרה עקב ציון יובל החמישים למרידת חג הפסחא באפריל 1966.
בנובמבר 1966 הכריז למאס על פרישתו מתפקידיו. היה זה סופו של "דור המייסדים" ברפובליקה האירית.
ממשלות לינץ' - "הצרות"
ג'ק לינץ' נבחר כמנהיגה השלישי של פיאנה פול, וכראש הממשלה, ב-10 בנובמבר 1966. בתחילת כהונתו נאלץ לינץ' להתמודד עם סדרת משברים בלתי צפויים, לאחר שהצרות (כינוי לסדרת סכסוכים אלימים בין קתולים ופרוטסטנטים) פרצו בצפון אירלנד בשנת 1969. לינץ' היה נחוש שלא לתת לאלימות לחלחל אל אירלנד. בשיאה של האלימות נשא נאום בטלוויזיה בו אמר כי הממשלה האירית לא תוכל לעמוד מן הצד ולצפות בדם חפים נשפך. רבים פירשו קריאה זו כאיום לפלישתה של אירלנד לצפון, אך פירוש זה היה רחוק מן המציאות. פלישה של אירלנד לשטחה של הממלכה המאוחדת הייתה בבחינת התאבדות צבאית, וטבח מיותר, ולינץ' ידע זאת היטב. מדיניותו של לינץ' הצליחה להכיל את הסכסוך בשטחה של צפון אירלנד.
בשנה שלאחר מכן גילה לינץ' כי שנים משרי ממשלתו, צ'ארלס הואי וניל בלייני היו מעורבים בהברחת נשק לקתולים בצפון. שניהם פוטרו מן הממשלה לאלתר, ולאחר מכן נאסרו ונשפטו, אם כי זוכו מכל אשמה. פרשה זו הובילה למשבר עמוק במפלגת פיאנה פול, ונודעה כ"משבר הנשק".