cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפועל נוף הגליל
היסטוריה
הקבוצה נוסדה לראשונה בשנת 1958 בשם הפועל קרית־נצרת, על שם היישוב היהודי שהוקם שנה קודם לכן (לאחר מכן הפכה ל"נצרת עלית", ובגלגולה הנוכחי היא "נוף הגליל"), כאשר מנחם אריאב, מוותיקי העיר שעלה לישראל מרומניה, והיה אז אחד מחברי מועצת הפועלים בעיר, אהב כדורגל והחליט להביא את הספורט הפופולרי מארץ ילדותו לישראל. במשך 13 שנים התמודדה הקבוצה בליגה ג'. בסיום עונת 1971–1972 (עם המאמן דוד שטרנפלד) העפיל המועדון לראשונה לליגה ב'. המועדון שינה את שמו ל"הפועל נצרת עילית", עם שינוי שמה של העיר לנצרת עילית בשנת 1973. בעונת סיים המועדון במקום הראשון בליגה ב', אך בגלל ארגון מחדש של הליגה עלה לליגה א' רק שנה לאחר מכן. שנתיים לאחר מכן חזרה הקבוצה שוב לליגה ב'. בעונות שלאחר מכן הצליחה הקבוצה לטפס במעלה הליגות עד שבסיום עונת 1978/1979 עלתה מליגה א' לליגה הארצית (ליגת המשנה) לראשונה בתולדותיה. בליגת המשנה שיחקה הקבוצה עד שבסיום עונת 1983/1984 ירדה שוב לליגה השלישית. בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 הקבוצה התנדנדה בין הליגה השלישית לרביעית וניסתה להעפיל לליגות הגבוהות יותר, ללא הצלחה. כמו כן התנתקה הקבוצה ממרכז הפועל ושינתה את שמה ל"מועדון כדורגל נצרת עילית".
צילה שניידר
משפחתה
דודיה מצד אמה הם הרב דב סוקולובסקי ממנהיגי נטורי קרתא. והרב מאיר גריינימן מבני ברק אחיינו של החזון איש.
הפועל נוף הגליל
היסטוריה
בסיום עונת 2000/2001 הצליחה הקבוצה לחזור לליגה הארצית, הליגה השלישית בחשיבותה. הקבוצה החלה להתבסס כלכלית כאשר רכש אותה איש העסקים אבשלום נוריאל. בסיום עונת 2001/2002 תחת שרביטו של המאמן ירון הוכנבוים הקבוצה עלתה בצוותא עם עירוני קריית שמונה לליגה הלאומית. השלד של עונת העלייה המשיך גם בעונת 2002/2003 בליגה הלאומית והקבוצה סיימה במקום הרביעי בליגה. בתום המחזור האחרון של עונת 2003/2004 הבטיחה הקבוצה את המקום השני בטבלה והעפילה לליגת העל לראשונה בתולדותיה, כשבשורותיה משחקים חיים בנון, יואב זיו וז'וזה דוארטה שהגיע מהפועל באר שבע במהלך העונה.
בעונתה הראשונה בליגה הבכירה התמנה למאמן הקבוצה מוטי איוניר. איוניר המשיך להתבסס על הסגל שבנה הוכנבוים והוסיף רכש משמעותי שחיזק את הקבוצה דוגמת הקשר גיז'רמו ישראלביץ'. את עונת 2004/2005, עונתה השנייה בליגה העל, סיימה הקבוצה במקום החמישי המפתיע, שיא מועדון. לקראת עונת 2005/2006 איבדה הקבוצה את זיו ואת דוארטה שעזבו והסתבכה במורד הטבלה. את העונה סיימה הקבוצה במקום ה-11 ונשרה לליגה הלאומית לאחר שסיימה עם יחס שערים נחות מהפועל כפר סבא שנשארה בליגת העל. באותה עונה אוחדה מחלקת הנוער של הקבוצה עם מחלקת הנוער של מועדון כדורגל עמק יזרעאל, ומאז היא נקראה "הפועל נצרת עילית/עמק יזרעאל".
בעונת 2007/2008 עזב הבעלים אבשלום נוריאל, שהעפיל עם הקבוצה מליגה א' עד לליגת העל, ובמקומו מונתה הנהלה חדשה. תקציבה של הקבוצה קוצץ, ובסיום העונה היא ירדה לליגה הארצית, לאחר שסיימה במקום האחרון. בעונת מונה דני גולן למאמן הקבוצה, והצליח להוביל אותה בחזרה לליגה הלאומית לאחר שהקבוצה סיימה במקום השישי. בעונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה הלאומית, אף על פי שלאורך רוב העונה דורגה בין שלוש הראשונות. במהלך העונה עזב המאמן גולן. בשנת 2010 התרחשה טרגדיה במועדון, כאשר מנהל המשק, מייסטר סיימון, התמוטט ומת במשרדו באצטדיון גרין. בשנת 2011 נכנסה הקבוצה להליכי פירוק והורדו תשע נקודות ממאזנה בטבלה, אך היא הצליחה להינצל מירידה לליגה א' בתום עונת 2010/2011 לאחר שסיימה במקום ה-11 בטבלה. בעונת 2011/2012 הורדה נקודה ממאזנה, והיא שוב ניצלה מירידה לליגה א' במחזורי הסיום, לאחר שסיימה במקום ה-12 בטבלה.
בעונת 2012/2013 הקבוצה כמעט וחזרה לליגה העל אך לבסוף סיימה במקום השלישי ונשארה לעוד עונה בליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 סיימה במקום ה-14, ונשארה בליגה הלאומית לאחר שגברה במשחקי המבחן על עירוני נשר מליגה א'. בעונת 2015/2016 מונו רפי בוסקילה ושמעון הדרי למאמני הקבוצה ויחד הצליחו להשאיר את הקבוצה בליגה, כשהיא סיימה במקום ה-12. בשנת 2016 פוטר בוסקילה, ובמקומו מונה עידן בר-און שאימן בעברו את מחלקת הנוער של הקבוצה. בחודש דצמבר של אותה עונה התפטר בר-און מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה יוסי זוזוט.
את עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה את הליגה במקום ה-14, ובמשחקי המבחן מול מ.ס. כפר קאסם מליגה א' היא ניצחה בסיכום שני המשחקים ונשארה עונה נוספת בליגה הלאומית. בתום העונה סיים זוזוט את דרכו במועדון, וב-4 ביוני מונה ירון הוכנבוים לקדנציה שלישית במועדון. בעונת 2017/2018 העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון, וסיימה את העונה במקום השביעי בליגה הלאומית.
בעונת 2018/2019 התמודדה הקבוצה על העלייה לליגת העל עד המחזור האחרון, אך לבסוף סיימה במקום השלישי בליגה בלבד והחמיצה הזדמנות להעפיל לליגת העל.
ב-4 ביולי 2019, בעקבות שינוי שם העיר מנצרת עילית לנוף הגליל, עברה הקבוצה מיתוג מחדש ושמה שונה להפועל נוף הגליל.
ב-30 באפריל 2021, סיימה נוף הגליל את משחקה נגד בית"ר תל אביב בת ים בתוצאת תיקו 3-3 בביתה במסגרת המחזור ה-34 בליגה הלאומית, והבטיחה את חזרתה לליגה הבכירה עם תום העונה, אחרי היעדרות של 15 שנים, ושיחקה בליגת העל בעונת 2021/2022. ב-5 בינואר 2022, באמצע העונה, פוטר מאמן הקבוצה ירון הוכנבוים, לאחר רצף של תשעה משחקים ללא ניצחון, כאשר הקבוצה מתחת לקו האדום. במקומו, מונה שי ברדה. שינוי המאמנים לא צלח ובסיום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. ברדה סיים את תפקידו בסיום העונה. ב-25 במאי מונה שלומי דורה למאמן הקבוצה לקראת עונת 2022/2023 בלאומית, אולם פוטר כחמישה מחזורים לאחר פתיחת עונה חלשה. ב-19 בספטמבר מונה ירון הוכנבוים למאמן הקבוצה, והחל את הקדנציה השביעית שלו במועדון, אולם הוא פוטר ב-5 בינואר 2023 בעקבות חוסר הצלחתה של הקבוצה, ובמקומו מונה עוזרו גיא דיין באופן זמני למאמן. ב-30 בינואר 2023 מונה מוטי איוניר למאמן הקבוצה בפעם השנייה בקריירה שלו, כאשר הקדנציה הקודמת הייתה בתקופת הקבוצה כנצרת עילית 20 שנים מוקדם יותר.
הקבוצה שכבר סומנה בעיני רבים כמועמדת ודאית לירידה לליגה א' נחלה הצלחה משמעותית במשחקי הפלייאוף התחתון, כולל ניצחון 3-0 נגד הפועל עפולה במחזור הסיום של הפלייאוף התחתון, מה שהקנה לקבוצה את המקום ה 14 המוביל למבחנים, שם גברה על נציגת ליגה א' הפועל כפר שלם 2-0 ובכך הבטיחה את השתתפותה בליגה הלאומית לעונה נוספת.
אצטדיון
בשנותיה הראשונות, שיחקה הקבוצה במגרש מע"צ שהיה נטול יציעים מסודרים עד שבשנת 1965 עברה הקבוצה לשחק ב"אצטדיון ג'ורג' מיני" על שמו של ג'ורג' מיני, יושב ראש האיגודים המקצועיים בארצות הברית, שגייס כספים ורתם ספונסרים וכאות הוקרה האצטדיון נקרא על שמו. בשנת 2004, שופץ והורחב האצטדיון בעזרת תרומת משפחת גרין, משפחה יהודית מארצות הברית שתומכת כלכלית בעיר בשיפוץ בתי ספר, בניית מתנ"ס ועוד, ומאז הוא נקרא אצטדיון גרין על שמם. האצטדיון כולל מקלחות, חדרי הלבשה מרווחים, חדר שופטים, משרדים, מכבסה ומחסנים.
לקראת עונת 2017/2018 שופץ האצטדיון בשנית וזאת לאחר שכר הדשא והיציעים היו ברמה נמוכה מאוד ולא אפשרו לקיים משחקים באצטדיון.
במאי 2019 החל באצטדיון סבב שיפוצים נוסף במטרה להרחיבו ולשדרגו אף לדרישות האירוח של ליגת העל על ידי תוספת יציע נוסף מצפון לכ-1,100 צופים ושדרוג היציע המערבי בחדרי הלבשה חדשים, מזנונים, שירותים לקהל, יציע כבוד, עמדת שידור חדשה ועוד וכן תאורת זרקורים חדשה. מלבד זאת יוכשר לצידו מגרש סינתטי לאימונים ולמשחקי קבוצות הנוער. השיפוץ שעלותו הייתה כ-35 מיליון שקלים הסתיים ביולי 2020
מחלקת הנוער
במחלקת הנוער של הפועל נוף הגליל משחקים למעלה מ-1,000 שחקנים מנוף הגליל, מעמק יזרעאל ומהסביבה. בין השחקנים הבולטים שגדלו במחלקת הנוער של הקבוצה ניתן למנות את איתי שכטר, בן תורג'מן, יניב כהן ודודו אוואט. קבוצת נערים ב' של המועדון זכתה בשתי אליפויות, בשנת 2006 ובשנת 2016. בעונת 2018–2019 עלתה קבוצת הנוער של נוף הגליל לליגה הבכירה. בעונת 2019–2020 הקבוצה סיימה במקום ה-15 ולא נשרה לליגת המשנה עקב נגיף הקורונה.
מאמנים
אלו מאמני הפועל נוף הגליל (נצרת עילית) מאז תחילת שנות ה-2000, ועלייתה ללאומית:
הישגים
הליגה הלאומית
גביע הטוטו (ליגת המשנה)
סגל הקבוצה
נכון ל-24 ביולי 2023
תפילת ערבית
תְּפִלַּת עַרְבִית או מַעֲרִיב היא אחת משלוש תפילות יומיות ביהדות, הנערכת בלילה, בדרך כלל לאחר צאת הכוכבים. התפילה מורכבת משני חלקים, קריאת שמע וברכותיה ותפילת שמונה עשרה. בשונה משאר התפילות, אין בה חזרת הש"ץ על תפילת שמונה עשרה. התפילה מסתיימת בעלינו לשבח, ובקהילות מסוימות נהוג להוסיף לפני או אחרי התפילה פרקי תהילים.
יסודה של תפילת ערבית
המסורת מייחסת את קביעת תפילת ערבית ליעקב אבינו. בברייתא המקשרת בין התפילות לקורבנות, קורבן תמיד של שחר מתאים לתפילת שחרית וקורבן התמיד של בין הערביים מתאים לתפילת מנחה, אך אין קרבן המתאים לתפילת ערבית. המקבילה שניתנת לתפילת ערבית היא הקטרת החלבים והאיברים מהקורבנות שהוקרבו ביום. לכן זמנה העיקרית בלילה, החל בצאת הכוכבים, וברוב המקומות בארץ נהוג לעניין זה להחשיב את צאת הכוכבים כעשרים דקות לאחר שקיעת החמה.
תפילת ערבית "רשות" או "חובה"
שלא כמו תפילות שחרית ומנחה, חובת תפילת עמידה של ערבית עמדה במחלוקת בתקופת המשנה והתלמוד. במסכת ברכות מובאת מחלוקת תנאים לגבי החיוב שבתפילת ערבית: במשנה נאמר: "תפילת הערב אין לה קבע", ובגמרא מובאת מחלוקת תנאים בנושא. לפי רבי יהושע, תפילת ערבית היא רשות, ואילו רבן גמליאל דיבנה סבר שהיא חובה. מחלוקת זו גרמה בסופו של דבר להסרת רבן גמליאל מכס הנשיאות ולהעלאתו של רבי אלעזר בן עזריה. האמוראים נחלקו כמי יש לפסוק הלכה, ופוסקי ההלכה המאוחרים יותר נקטו כדעת רבא, שפסק כדעה שתפילת ערבית רשות, אך כתבו שכיום תפילת ערבית חובה מצד מנהג ישראל.
לדעת רבים מן האחרונים, צורת חיוב זו יוצרת הבחנה בין נשים לגברים, שכן נשים לא קיבלו תפילת ערבית עליהן, ועל כן חיובן בתפילת ערבית פחות מחיובן בשאר תפילות. בנוסף, היות שמטרת חזרת הש"ץ היא להוציא ידי חובה את המתפללים שאינם יודעים את נוסח התפילה, בתפילת ערבית אין חזרת הש"ץ. רב נטרונאי גאון תלה את הסיבה למנהג לומר קדיש אחרי ברכות קריאת שמע לפני תפילת העמידה, בדעה שתפילת ערבית רשות, והקדיש משמש כהכרזה שהסתיימה התפילה והרוצה לצאת יצא.
מהלך התפילה
מרכיביה הבסיסיים של תפילת ערבית הם:
קריאת שמע וברכותיה: תפילת עמידה:
התפילת מסתיימת עם תפילת עלינו לשבח, ובחלק מהנוסחים נוספו לפני ואחרי התפילה פרקי תהילים וקדישים.
הקדמות לתפילה
כל קהילות ישראל מתחילים את התפילה בפסוק "והוא רחום...", ויש שמוסיפים פסוק "ה' הושיעה...".
קריאת שמע וברכותיה
ברכות קריאת שמע נפתחות באמירת "ברכו". ברכות קריאת שמע הן:
תפילת שמונה עשרה
לפי נוסח אשכנז וחלק מקהילות נוסח ספרד, נוסח תפילת עמידה של ערבית שונה מהנוסח של תפילת שחרית בברכה האחרונה בו ("שלום רב" במקום "שים שלום").
את תפילת העמידה חותמים בקדיש הכולל את הקטע המתחיל "תתקבל".
שיר למעלות ועלינו לשבח
יש הנוהגים להוסיף אחרי התפילה פרקי תהילים, ברכו נוסף ואת תפילת עלינו לשבח.
ספירת העומר
בימי ספירת העומר (החלים מיום שני של פסח ועד ערב שבועות), נהגו לברך ולספור ספירת העומר לאחר תפילת ערבית. גם כאן חלוקים הדעות באשר למיקום הספירה. יש הנוהגים לספור לפני עלינו לשבח ויש שנהגו לספור לאחריו. בקהילות גאורגיה, עיראק ופרס המנהג לספור אחרי "שיר למעלות", כאשר נוהגים לומר נוסח "לשם ייחוד" מיוחד, טרם הברכה, ובתחילה מברך וסופר השליח ציבור, ולאחר מכן הקהל מברך וסופר. בקהילות גאורגיה מוסיפים קטע הפותח במילים: "ריבונו של עולם", ולאחר מכן אומרים "קדיש יהא שלמא", "ברכו" ו"עלינו לשבח".
כאשר מתפללים ערבית מוקדם (לפני צאת הכוכבים), נוהגים ברוב הקהילות שהיחידים סופרים את העומר אחרי צאת הכוכבים, ויש נוהגים לספור בתנאי.
מוצאי שבת
במוצאי שבת מוסיפים מספר תוספות בתפילת ערבית. בהרבה קהילות, שרים "לדוד ברוך" (תהילים קמ"ד וס"ז) לפני ערבית במוצאי שבת; בהרבה קהילות, תוספת זו מחליפה את המזמור הרגיל - "שיר המעלות הנה ברכו את ה'" וכו' - שאומרים בשאר ימות החול. בתפילת העמידה מוסיפים את תפילת אתה חוננתנו בברכה הרבעית. לאחר תפילת העמידה אומרים חצי קדיש, ויהי נועם (למנהג עדות המזרח מתחילים מהמילים "שובה ה'") ופסוקי קדושה דסידרא (ללא שני הפסוקים הראשונים, 'ובא לציון גואל' 'ואני זאת בריתי'). לאחר מכן אומרים קדיש תתקבל ועלינו לשבח כבכול יום. לפי חלק ממנהגי אשכנז ואיטליה, מוסיפים לפני עלינו לשבח את פסוקי ויתן לך; בקהילות אחרות אומרים פסוקים אלה בבית אחרי ההבדלה.
TV4 Sport
TV4 Sport הוא ערוץ טלוויזיה שוודי שנמצא בבעלות קבוצת TV4 יחד עם הצהובון Expressen. באפריל 2014, הושק ערוץ ספורט דומה שנקרא TV12, בידי קבוצת TV4.
היסטוריה
הערוץ היה במקור בבעלות Expressen שהשיקה את הערוץ ב-17 במרץ 2005. בתחילה הוא היה זמין בחבילה האנלוגית הבסיסית של חברת הכבלים UPC, החבילה הדיגיטלית של Com Hem ובחבילה המשפחתית של Canal Digital בלוויין. זכויות השידור של הערוץ כללו את ליגת המשנה השוודית, ואליפות הווימבלדון.
במאי 2006 פורסם כי חברת TV4 AB רכשה את רוב מניות הערוץ. הערוץ הושק מחדש תחת השם "TV4 Sport - Expressen" יחד עם סמליל חדש ב-1 ביוני. במסגרת העסקה לערוץ נוספו מספר זכויות שידור חדשות, כולל שידורים חוזרים של מונדיאל 2006.
שינוי נוסף בערוץ היה במאי 2007, שנה מאוחר יותר, כאשר הודיעו ב-TV4 AB כי הם הגדילו את כמות המניות שלהם בערוץ, ל-66.2%. עקב כך שם הערוץ שונה ל"TV4 Sport" בלבד, יחד עם התווספות הערוץ לחבילה הבסיסית של Com Hem ובכך הגדילו את חדירת הערוץ, תוך הקטנת נתח השוק של המתחרים. כמו כן בערוץ הרחיבו את תחום שידוריהם לסדרות וסרטים תיעודיים הקשורים לספורט.
עמירם סיון
עמירם סיון (1938 - 25 בספטמבר 2003) היה מנכ"ל משרד האוצר (1976–1980) ועמד בראש בנק הפועלים (1986–2002).
TV4 Sport
היסטוריה
השינוי בערוץ היה מוצלח, כיוון שהמדרוג (הרייטינג) של הערוץ עלה. באפריל 2008, TV4 Sport עקף את ערוץ יורוספורט מבחינת מספר הצופים שלו והפך לערוץ הספורט הנצפה ביותר בשוודיה. בינואר 2006 הושק הערוץ בפלטפורמה הלוויינית של חברת Viasat.
עמירם סיון
ביוגרפיה
סיון נולד בתל אביב. בשנת 1965 סיים לימודי כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, ובמקביל עבד במשרד האוצר, במינהל הכנסות המדינה. לאחר סיום לימודיו עבד ככלכלן בלשכת היועץ הכלכלי לשר האוצר, וב-1969 מונה לסגן הממונה על התקציבים לענייני חברה ורווחה. בשנת 1974 מונה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, וב-1976 מונה למנכ"ל משרד האוצר, על ידי שר האוצר, יהושע רבינוביץ. ב-1980 פרש משירות המדינה ומונה ליו"ר חברת תיעוש (תיעוש אזורי פיתוח בע"מ, קונצרן שהוקם בשנת 1958 כשותפות של הממשלה וההסתדרות הכללית במטרה לפעול לתיעוש אזורי הפיתוח. בשנת 1967 עברה מלוא הבעלות לידי חברת העובדים), שהחזיקה מפעלי תעשייה באזורי פיתוח. בין השנים 1973-1978, ובשנית בין 1983-1989, היה חבר מועצת עיריית ירושלים.
TV4 Sport
היסטוריה
בסוף חודש מרץ 2008 קיבלה TV4 אישור לשדר את הערוץ ברשת השידור היבשתית השוודית, כשהרישיון לתחילת שידורי הערוץ היה ל-1 באפריל. אף על פי כן בערוץ לא מיהרו לעלות ברשת באופן מיידי, בין היתר בשל מחלוקת עם חברת Boxer האחראית על שידור ערוצים בתשלום ברשת השידור היבשתית, בנוגע לתמחורו של הערוץ. הערוץ הושק ברשת היבשתית רק ב-11 במאי, לאחר שהגיעו שני הצדדים להסכם על פיו Boxer תהפוך את הערוץ לזמין עד 30 בספטמבר.
עמירם סיון
ביוגרפיה
ב-1 ביוני 1986 מונה ליו"ר הנהלת בנק הפועלים, בעקבות התפטרותו של מנהל הבנק הקודם, גיורא גזית, על פי מסקנות ועדת בייסקי בפרשת ויסות מניות הבנקים. סיון שיקם את הבנק והביא אותו ממצב של משבר לרווחיות גבוהה. בתקופתו עברו ביצועי בנק הפועלים את אלה של בנק לאומי. בשנת 2000 הגיע הבנק לרווח של מיליארד ושש מאות מיליון שקלים, רווח שיא לחברות ישראליות עד לאותו מועד. הוא גם תוגמל בהתאם והשתכר כ-10 מיליון שקלים באותה שנה.
TV4 Sport
אליפות הלחימה האולטימטיבית
ב-TV4 החליטו להעלות תוכנית שנקראה "זמן בומבה" בשעה 18.00 בערב. הדבר גרם להורים רבים לילדים צעירים לכעוס כיוון שילדיהם צפו בערוץ בעת ששודרו סצנות אלימות. הדיון בדבר האם התוכנית ראויה לשידור בשעה בה ילדים יכולים לצפות בערוץ המשיך להתנהל, עד שהגיעו תלונות רבות לנציב התלונות של הקבוצה שהובכה מהעניין ועל כן הוחלט להעביר את התוכנית לשעה מאוחרת יותר ולשדר תוכניות שונות באותה שעה.
הפצה
הערוץ משווק לעיתים קרובות כערוץ הספורט הגדול ביותר בשוודיה ומופץ בעיקר על ידי Com Hem ו-Boxer. הדבר היה חשוב מאוד לקבוצת TV4 כאשר היא קיבלה רישיון לשדר את הערוץ ברשת היבשתית, ומ-1 באפריל 2008 לקבוצה רישיון לשדר את הערוץ ברשת הדיגיטלית היבשתית. מנויי Com Hem בחבילה הבסיסית יכולים לצפות בערוץ שהחליף את יורוספורט, שמשדר רק ספורט.
פט מתיני
פאטריק ברוס (פט) מתיני (Patrick Bruce "Pat" Metheny; נולד ב-12 באוגוסט 1954) הוא גיטריסט ומלחין ג'אז (פוסט-בופ ופיוז'ן) ומנהיג להקת Pat Metheny Group. אחד מהיוצרים המוערכים בג'אז של שנות השבעים. פט מתיני קיבל (נכון ל-2012) 20 פרסי גראמי, במסגרת הרכבים שונים שהנהיג.
ביוגרפיה
פאט מת'יני נולד בלי'ס סאמיט (הסמוכה לקנזס סיטי), מיזורי. החל את דרכו כנגן חצוצרה בגיל 8 ועבר לגיטרה בגיל 12. בשנות העשרה המוקדמות שלו הפגין עניין בג'אז והאזין לגיטריסט הג'אז וס מונטגומרי ולמוזיקאי הג'אז החופשי אורנט קולמן. הוא למד באוניברסיטת מיאמי במשך סמסטר ופרש. במהלך הקריירה שלו למד והושפע מג'ים הול, ג'ו פאס וקני בורל. הוא גם מציין את השפעתם של אמנים שאינם שייכים לג'אז על נגינתו, בהם הביטלס, ג'יימס טיילור וברוס הורנסבי.
בין השנים 1975 ו-1976 ניגן מתיני עם גארי ברטון, ובאותה השנה הקליט את תקליטו הראשון, Bright size life, בשלישייה שכללה את הבסיסט ג'אקו פסטוריוס והמתופף בוב מוזס. כלי הנגינה שבחר, בנוסף לגיטרה רגילה בת שישה מיתרים, היה גיטרה בת 12 מיתרים.
לאחר התקליט Watercolors, בו שיתף פעולה עם לייל מייז ואברהרד וובר, הקים מתיני בשנת 1977 את ההרכב Pat Metheny Group עם הבסיסט מארק איגן, המתופף דן גוטליב והקלידן לייל מייז. בשנת 1978 הוציאו את אלבומם הראשון שנקרא על שם הלהקה. כמו רוב תקליטיו, יצאו גם תקליטי ה-Group בחברת התקליטים ECM, שמתיני הוא בין אמניה המזוהים, הפוריים והנמכרים ביותר.
מתיני מופיע במשך למעלה מ-40 שנה ומקיים 120-240 הופעות בשנה. בין האמנים ששיתפו פעולה עם מתיני בהרכבים שונים, מדואט ועד רביעיות, ניתן למנות את ג'ים הול, דייב הולנד, רוי היינס, צ'ארלי היידן, ג'ון סקופילד, ג'ק דז'ונט, הרבי הנקוק, בראד מלדאו, צ'יק קוריאה, מייקל ברקר, ג'ושוע רדמן, ג'וני מיטשל, אחינועם ניני ורבים אחרים.
בשנות השמונים צורפו ללהקתו שלושה זמרים, אחד מהם נגן כלי הקשה.
עמירם סיון
ביוגרפיה
לאחר מותו הוקם לזכרו "המרכז למפעלות חברתיים על שם עמירם סיון" הפועל באוניברסיטת תל אביב ואשר מטרתו להגדיל את נגישותן של קבוצות חברתיות שונות להשכלה גבוהה. זכרו הונצח גם ברחוב על שמו בשכונת רמת בית הכרם בירושלים.
פט מתיני
ביוגרפיה
לאחר שהתפרסם החל מתיני להתעניין בציוד חדשני כגון סינתיסייזרים ובסינקלאוויר, והיה מבין הראשונים שהחלו להשתמש בכלי נגינה חשמליים/אלקטרונים כגיטרה-סינטיסייזר.
צבי הירש יאנוב
רבי צבי הירש (יוסף) יאנוב (כונה צבי הירש חריף; 1733, ליסא, פולין – י"א בכסלו ה'תקמ"ו, 13 בנובמבר 1785, פיורדא) היה מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בפוזנא ובפיורדא.
ביוגרפיה
צבי הירש יאנוב נולד בליסא לאברהם יאנוב, שכנראה משמו הגיע מיאנוב שליד לובלין. ככל הנראה למד תורה מפי אביו. במקורות אחדים נאמר שהיה תלמידו של הגאון מווילנא, אך אין לכך כל ראיה.
הרב יאנוב כיהן כרבה של הקהילה היהודית בצילץ, בשלזיה העילית. יש הסבורים שהחל את כהונתו שם כבר בה'תקי"ט, בהיותו בן 25. בתקופה זו עמד בקשרי שו"ת עם רבי יחזקאל לנדא. בהיותו בן קרוב לארבעים שנה, נשא לאשה את רחל בתו של רבי רפאל הכהן כ"ץ, אז רבה של פוזנא. בסמוך לנישואיו עבר לפוזנא, והתמנה שם לראש ישיבה; לא ברור האם נישואיו לבת הרב הביאו למינויו או שמינויו לראש ישיבה בעיר הביא לנישואיו עם בת הרב. בעקבות מעבר חותנו לרבנות קהילות אה"ו, התמנה ב-31 באוגוסט 1777 לרבה של הקהילה היהודית בפוזנא. שלמה מימון היה תלמידו בישיבה בפוזנא. אולם, כבר בתחילת 1778 עזב את פוזנא לטובת כהונת רבנות העיר פיורדא וראשות הישיבה שם.
בשנת ה'תקל"ט (1779), יזם חרם נגד ביאורו של משה מנדלסון, שהתפשט לאחר מכן לקהילות רבות נוספות.
בשנת ה'תקמ"ו חלה, ובעת מחלתו נוסף לו השם 'יוסף'. נפטר בי"א בכסלו; אחרי פטירתו הספידוהו רבי אריה ליב ברלין, רבי נתן אדלר, רבי מיכל שייאר, רבי ידידיה טיאה וייל, רבי אלעזר לעוו, ועוד.
משפחתו
רבי צבי הירש יאנוב נשא לאשה את רחל (נפטרה ב-1798), בתו של הרב רפאל הכהן כ"ץ, רבן של קהילות אה"ו. לאחר פטירתו, נישאה אלמנתו לרבי מיכל שפייר, רב בכמה ערים בגרמניה ולימים דיין בהמבורג.
בתו אסתר חיה נישאה לרבי עקיבא איגר (השלישי), בנו של רבי בנימין וולף איגר ורבה של הלברשטאדט.
נומידיה
נומידיה הייתה ממלכה ברברית עתיקה באפריקה הצפונית שהפכה ברבות השנים לפרובינקיה רומית ששכנה בין לוב, תוניסיה, מרוקו ואלג'יריה המודרניות.
לאחר תבוסת קרתגו, הריסתה והכרזתה כשטח מקולל בשנת 143 לפנה"ס (במהלך המלחמה הפונית השלישית) נותרה נומידיה הממלכה החשובה ביותר בצפון אפריקה. עליה שלט יוגורתה, המלך הברברי הפופולרי ונכדו של מסיניסה, מלכה הראשון של הממלכה. לצידו של יוגורתה שלט על החלק המזרחי והעני יותר של הממלכה אחיו החורג ובן דודו אדהרבעל.
צבי הירש יאנוב
כתביו
כרך של חידושים שלו לא נדפס ונותר בכתב יד.
נומידיה
ב-112 לפנה"ס, תוך כדי התעלמות מפורשת מההחלטה הרומית לחלק את הממלכה לשניים, תקף יוגורתה את אחיו החורג. במהלך הלחימה הרגו כוחותיו של יוגורתה סוחרים איטלקיים ועוררו את זעם רומי. אמנם שוחד ששלח יוגורתה לרומים צינן מעט את הרוחות וגרם לכך שיקבל הסכם שלום במקום התקפה רומית, אך כאשר זומן לרומא כדי להסביר את תנאי ההסכם, התפתה המלך הברברי לרצוח יריב פוליטי, ואיבד את כל תמיכתו מרומא. בכך פרצה המלחמה שתהיה ידועה בשם מלחמת יוגורתה.
צבי הירש יאנוב
כתביו
בנוסף לכך, שמועות בשמו רווחו בבתי המדרש באירופה והובאו בספרים שונים, כגון בחידושי החתם סופר.
נומידיה
לאחר תבוסת נומידיה במלחמה עם תפיסתו של יוגורתה (106 לפנה"ס לערך) בשבי, ניתן מערבה של הממלכה לבוככוס מלך מאוריטניה וסופח לממלכתו, בעוד שאר שטחה של נומידיה הושאר תחת שלטון נסיכים נומידיים מקומיים. מעמדה של הממלכה השתנה כאשר פרצה מלחמת האזרחים בין קיסר לפומפיוס, וכך, ב-46 לפנה"ס, השתנה שמה לפרובינקיית "אפריקה נובה". ב-30 לפנה"ס הומלך לשלטון הממלכה יובה השני, בעלה של קלאופטרה סלנה (בתם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה) ובנו של מלכה הקודם של נומידיה, יובה הראשון. המלך הצעיר לא הצליח להשתלט על הממלכה וב-25 לפנה"ס, זמן קצר בלבד לאחר הכתרתו, נשלח למאוריטניה והוכתר כמלך שם.
רק בשנת 193 לספירה, תחת הקיסר ספטימיוס סוורוס, הופרדה הממלכה מהפרובינקיה הרומית ונשלטה על ידי פרומגיסטראט אימפריאלי. לאחר עליית דיוקלטיאנוס לשלטון היא אף הפכה לאחת משבע הפרובינקיות של בישופות אפריקה ושמה שונה ל"נומידיה קירטנסיס". הממלכה החדשה-ישנה עברה תהליך רומניזציה נרחב ועריה הורחבו. בשנת 428 פלשו אליה הוונדלים והממלכה החלה לרדת מגדולתה, במקביל לתהליך מדבור טבעי שעברה.
הצרחה
במשחק השחמט, הצרחה היא מהלך משותף של המלך והצריח הנחשב כמסע אחד ומתבצע בשני שלבים: זהו המקרה היחיד בו מוזזים שני כלים ובו המלך זז יותר מערוגה אחת, במסע אחד.
ההצרחה היא המהלך האחרון שהוסף לחוקי השחמט והוא מופיע בספרו של המחבר הצרפתי Claude Gruget בשנת 1560.
הצרחה תתבצע בתנאים הבאים:
על-פי כללי המשחק, כדי לבצע הצרחה יש להזיז את המלך תחילה, ואחר כך יש להזיז את הצריח. נגיעה בצריח קודם להזזת המלך, אינה מאפשרת הצרחה ומחייבת מהלך שבו זז רק הצריח (על פי החוק "נגעת-נסעת"). מבחינים בין "הצרחה קטנה" שהיא הצרחה "לצד המלך" ובין "הצרחה גדולה" שהיא הצרחה "לצד המלכה". אם רק אחד הצריחים הוזז, ניתן להשתמש בצריח השני לצורך ביצוע הצרחה. אם הערוגה ב1 מאוימת, ניתן לבצע הצרחה גדולה (משום שהמלך אינו עובר דרכה). גם אם הצריח עצמו מאוים מותר לבצע הצרחה. ברישום התנועות, מציינים הצרחה "קטנה", בה הצריח נע שתי משבצות, על ידי הסימון O-O ואילו הצרחה "גדולה", בה הצריח נע שלוש משבצות, על ידי הסימון O-O-O.
הצרחה היא מהלך חשוב בשלבים המוקדמים של המשחק, משום שהיא משרתת שתי מטרות חשובות: היא מזיזה את המלך למקום מוגן יותר מאשר מרכז הלוח בו התחיל להתפתח הקרב, והיא מביאה את הצריח לעמדת התקפה טובה יותר במרכז הלוח. במקרים מסוימים עלולה הצרחה שאיננה מחושבת כראוי, להביא למילכודו של המלך ולהפסד במשחק. לדוגמה, אם לאחר ההצרחה השחקן המצריח מביא את המלך שלו לפינת הלוח ולאחר מכן מצמיד את הצריח למלך ולא מזיז מתחילת המשחק את הרגלים שמלפני המלך השחקן חושף את המלך שלו לסיכון למט חנק.
הערות שוליים
Reglamento del ajedrez
משחק הדמעות (סרט)
משחק הדמעות (באנגלית: The Crying Game) הוא סרט קולנוע מסוג דרמה שיצא לאקרנים בשנת 1992, ונכתב ובוים על ידי ניל ג'ורדן. הסרט בוחן נושאים של גזע, מין, לאום, והמיניות על רקע הצרות האיריות. שם הסרט המקורי היה "אשת החייל".
גיבור הסרט הוא פרגוס (סטיבן ריאה), חבר במחתרת האירית. המחתרת לוכדת ומחזיקה בשבי את ג'ודי (פורסט ויטאקר). בעקבות מפגש קצר אך משמעותי עם ג'ודי, פרגוס יוצר קשר עם חברתו - דיל (ג'יי דוידסון). אירועים בלתי צפויים הנכפים על פרגוס מאלצים אותו להחליט מה הוא רוצה לעתידו, ובסופו של דבר הוא נוכח לגלות גם מה שהטבע שלו מכתיב לו שהוא חייב לעשות.
עלילה
הסרט מתחיל כמותחן פסיכולוגי: פרגוס (סטיבן ריאה), חייל פשוט בארגון ה-IRA, ביחד עם לוחמים נוספים, בהם אישה בשם ג'וד (מירנדה ריצ'רדסון), תחת הנהגתו של מגווייר (אדריאן דנבר), חוטפים את ג'ודי (פורסט ויטאקר), חייל בריטי שחור. ה-IRA דורש את שחרורם של שאר חברי ה-IRA הכלואים בבריטניה, ומאיימים להוציא להורג את ג'ודי בתום שלושה ימים, אם דרישותיהם לא ייענו. פרגוס החביב מוצב לשמור על ג'ודי, והשניים מפתחים ביניהם קשר אישי, למורת רוחם של גברים אחרים בצוות ה-IRA. במהלך הזמן הזה, ג'ודי מספר לפרגוס משל על הצפרדע ועל העקרב.
ג'ודי משכנע את פרגוס לפגוש את חברתו, דיל (ג'יי דוידסון), במידה ויומת, על מנת לוודא שהיא בסדר. לאחר שתם מועד האולטימטום, פרגוס לוקח את ג'ודי ליער, על מנת להוציא אותו להורג. אולם ג'ודי, הסבור כי פרגוס איננו רוצח בליבו, מנסה לברוח. ואכן, פרגוס לא מסוגל להביא את עצמו לירות בגבו של ג'ודי הנמלט ממנו, אולם ג'ודי בורח אל מרכזו של כביש, והוא נדרס למוות, בטעות, על ידי חיילי הצבא הבריטי שהגיעו למקום שביו על מנת לחלצו.
בעודו סבור כי חבריו לצוות ה-IRA מתו בהתקפת הכוחות הבריטיים, פרגוס מחליט להסתתר מהנהגת ה-IRA בלונדון, שם הוא מוצא לעצמו עבודה בתור פועל בניין, ומשנה את שמו ל"ג'ימי". פרגוס פוגש בלונדון את דיל, חברתו של ג'ודי המנוח, בסלון שיער, בו היא עובדת. מאוחר יותר הם נפגשים בבר מקומי (בו משמש ג'ים ברודבנט כברמן), ומשוחחים. בערב שלמחרת פרגוס חוזר לבר, ורואה על הבמה את דיל, שרה את השיר "משחק הדמעות".
פרגוס עדיין חש אשם במותו של ג'ודי וחולם עליו זורק כדור קריקט לעברו. במקביל, הוא ממשיך לחזר אחרי דיל, להגן עליה מפני מחזר כפייתי ובהדרגה הוא מתאהב בה. מאוחר יותר, כאשר הוא עומד לקיים עימה יחסי מין בדירתה הוא מגלה כי יש לה פין, ומדובר בעצם באישה טרנסקסואלית. התגובה הראשונית שלו היא של גועל. הוא ממהר לשירותים להקיא ובטעות מכה את דיל בפנים, מכה המשאירה סימן כחול, ומשאיר אותה על הרצפה, לבדה. כעבור כמה ימים פרגוס משאיר לדיל פתק והשניים משלימים. למרות הכול, דיל עדיין מושכת בעיניו.
זמן קצר לאחר מכן, ג'וד מפתיעה את פרגוס, בהגיעה לדירתו. היא מספרת לו כי נשפט והורשע, שלא בפניו, על ידי ה-IRA על המהומה שגרם. היא מאלצת אותו להסכים לעזור לה בביצוע של משימה חדשה - חיסול של אישיות בכירה. כדרך אגב, היא מאיימת עליו כי ה-IRA יהרוג את דיל, במידה והוא לא ישתף פעולה.
פרגוס לא מסוגל להתגבר על חיבתו לדיל אשר מחזרת אחריו. הוא מחליט להגן עליה מפני נקמה אפשרית באמצעות הסוואתה כגבר. כך, הוא מקצר את שיערה הארוך, כך שתהיה לה תספורת גברית, וכן מלביש אותה בהתאם. בלילה שלפני יום ביצוע משימת ה-IRA, דיל משתכרת, ועל פרגוס ללוות אותה לדירתה. דיל מבקשת ממנו להישאר איתה והוא מציית. פרגוס מגלה לדיל כי הוא אחראי למותו של ג'ודי, החבר הקודם שלה. דיל מעמידה פנים שהיא שיכורה, ושלא הבינה את דבריו. אולם, למחרת בבוקר כאשר הוא מתעורר, פרגוס מגלה כי דיל קשרה אותו למיטה על מנת למנוע ממנו לקחת חלק בהתנקשות המתוכננת. תחת איומי אקדח, דיל מכריחה את פרגוס לומר לה שהוא אוהב אותה ושלא יעזוב אותה, ולאחר מכן משחררת אותו.
בדיוק אז מגיעה לדירה ג'וד, עם כוונה לנקום בפרגוס אשר נעדר ממשימת ההתנקשות. דיל מצהירה כי ג'וד השתמשה במיניות שלה על מנת לפתות את ג'ודי. דיל יורה למוות בג'וד, ולאחר מכן מכוונת את האקדח לכיוונו של פרגוס, אך לבסוף מורידה את ידה ואומרת כי היא לא יכולה להרוג אותו, כי ג'ודי לא היה רוצה בכך. פרגוס מונע מדיל מלירות בעצמה ושולח אותה להתחבא במועדון. לאחר שדיל עוזבת פרגוס מנגב את טביעות האצבעות, ונשאר במקום מתוך כוונה להיעצר במקומה של דיל.
סצנת הסיום של הסרט מתרחשת כעבור כמה חודשים: דיל מגיעה לבית-הסוהר, על מנת לבקר את פרגוס. השניים משוחחים על תוכניותיהם המשותפות לאחר שפרגוס ישוחרר מן הכלא. לבסוף, דיל שואלת את פרגוס למה הוא הסכים לשבת במקומה בבית-הסוהר, והוא משיב לה: "כמו שאיש אחד אמר לי פעם - זה בטבע שלי." על מנת להסביר את דבריו, הוא מספר לה את המשל על הצפרדע ועל העקרב, אותו שמע מג'ודי.
פול גרהם
פול גרהם (באנגלית: Paul Graham; נולד ב-13 בנובמבר 1965) הוא מתכנת מחשבים, האקר והוגה דעות אנגלי. הוא מחזיק בתואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת הרווארד, ובתואר באמנות מ"Accademia di Belle Arti" שבפירנצה.
משחק הדמעות (סרט)
הפקה
ניל ג'ורדן כתב את הטיוטה הראשונה של התסריט לסרט זה באמצע שנות ה-80', תחת הכותרת "אשת החייל", אך גנז את הפרויקט בשל צאתו לאקרנים של סרט דומה. בתחילת שנות ה-90' החלה ההפקה של הסרט, אולם ג'ורדן התקשה להשיג מימון - משקיעים פוטנציאליים נרתעו מלהשקיע כספים בסרט, לאחר שורה של כישלונות קופתיים, כמו גם בשל הנושאים הקשים שהסרט עוסק בהם. כתוצאה מכך, תהליך הצילומים היה מלחיץ ולא יציב. המפיקים ניסו ללא הרף לגייס סכומי כסף שונים, אפילו קטנים מאוד, רק על מנת לשלם לאנשי הצוות הממורמרים ולהמשיך בצילומים. הסרט הופק תחת השם "אשת החייל", עד אשר סטנלי קובריק, שהיה ידידו של ג'ורדן, יעץ נגד הכותרת, בטענה כי הקהל יצפה לראות סרט מלחמה.
פול גרהם
הוא ידוע כתומך נלהב של שפות התכנות ממשפחת Lisp, ומחבר הספרים (On Lisp (1993 ו-(ANSI Common Lisp (1995. כמו כן, הוא כותב ומפרסם חיבורים רבים, הידועים בהם Why Nerds are Unpopular ו-The hundred-years language.
משחק הדמעות (סרט)
פרסים
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, אך זכה בסופו של דבר רק באחד - עבור תסריט מקורי, מאת ניל ג'ורדן. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים על בימוי (ניל ג'ורדן), שחקן טוב ביותר (סטיבן ריאה), שחקן משנה הטוב ביותר (ג'יי דוידסון), העריכה הטובה ביותר, וכן פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
פול גרהם
Y Combinator
פול גרהם הוא אחד המייסדים של YC, אקסלרטור הסטארטאפים הנחשב ביותר בארצות הברית.
Hacker News
פול כתב, וניהל את news.ycombinator.com, האתר הוא מן הפופולריים בעולם לחדשות בעולם התוכנה.
באסטה ריימס
באסטה ריימס (באנגלית: Busta Rhymes) הוא שם הבמה של טרוור סמית' (נולד ב-20 במאי 1972), ראפר אמריקאי זוכה גראמי ושחקן קולנוע.
באסטה ריימס הוציא תשעה אלבומים.
ביוגרפיה
טרוור סמית נולד בברוקלין, ניו יורק להורים מוסלמים ג'מייקנים. בגיל 12 עבר עם משפחתו ליוניונדייל, פרבר של ניו יורק, שם גדל.
בשנת 1991 הוא נזרק מבית הספר והחל לעסוק במוזיקה.
קריירה מוזיקלית
סמית' החל את הקריירה שלו בגיל 17 בהרכב לידרס אוף ניו סקול. ההרכב חתם בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס והחלו להופיע כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של פאבליק אנמי שם גם סמית' קיבל את הכינוי שלו 'באסטה ריימס' מצ'אק די, חבר בהרכב פאבליק אנמי.
ההרכב הוציא אלבום בכורה בשנת 1991 בשם "A Future Without a Past" ואת האלבום השני "T.I.M.E. (The Inner Mind's Eye)" בשנת 1993. זמן קצר לאחר צאת האלבום התפרק ההרכב בגלל חילוקי דעות ועימותים בין חברי הלהקה.
אחרי פירוק ההרכב באסטה הוא היחידי שהמשיך לעסוק במוזיקה ובשנת 1994 הקים לייבל משלו שעם הזמן הפך לחברת תקליטים, פליפמוד אנטרטיינמנד רקורדס.
בשנת 1996 יצא אלבום סולו הראשון שלו "The Coming" בחברת התקליטים 'אלקטרה רקורדס'. האלבום הצליח מאוד ומכר פלטינה. שני סינגלים יצאו מהאלבום הזה: "Woo Hah!! Got You All in Check" שהצליח מאוד והסינגל השני, "It's a Party" שהצליח מעט פחות.
בשנת 1997 יצא האלבום השני שלו, "When Disaster Strikes". האלבום הצליח למכור הרבה העתקים ונחשב להצלחה גדולה. שני הסינגלים מתוכו הצליחו מאוד: "Put Your Hands Where My Eyes Could See" ו-"Dangerous".
בשנת 1998 הוא הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו "E.L.E. (Extinction Level Event): The Final World Front". מתוכו יצאו שני סינגלים: "Gimme Some More" והדואט עם ג'נט ג'קסון, "What's It Gonna Be?!".
בשנת 1999 באסטה ריימס נעצר על ידי המשטרה על אחזקת אקדח ללא רישיון וקיבל 5 שנות מאסר על תנאי. חברת התקליטים 'אלקטרה רקורדס' נבהלו מההד התקשורתי השלילי שהיה סביבו באותו זמן והפחיתו לו את שעות ההקלטה באולפן. הדבר גרם לזעם מצד באסטה ריימס שרצה לעזוב את החברה אך נאלץ להוציא עוד אלבום ב'אלקטרה'. בשנת 2000 הוא הוציא לאור את האלבום 'Anarchy' דרך אלקטרה ומיד עזב את חברת התקליטים וחתם על חוזה בחברת ג'יי רקורדס.
בשנת 2001 הוא הוציא אלבום אוסף שכלל את הלהיטים הגדולים ביותר שלו. זה היה אלבום הראשון של באסטה בחברת התקליטים החדשה שלו, 'ג'יי רקורדס'.
מאוחר יותר באותה שנה יצא אלבום החמישי שלו "Genesis" שכלל בתוכו שיתופי פעולה עם פי דידי, מרי ג'יי בלייג' וקליס, פארל ויליאמס ועוד. שני סינגלים יצאו מתוך האלבום: ""Break Ya Neck" ו- "Pass The Courvoisier Part 2" שהצליח היטב גם באירופה והגיע לעשרת הגדולים במצעד של בריטניה. למרות הצלחת הסינגלים האלבום לא מכר כמו קודמיו.
בשנת 2002 יצא אלבום הסולו השישי שלו, " It Ain't Safe No More". לעומת האלבום הקודם האלבום הזה הצליח היטב במכירות כמו גם שני הסינגלים בו: "I Know What You Want"- דואט עם מריה קארי ו- "Make It Clap".
בשנת 2004 באסטה עזב את 'ג'יי רקורדס' וחתם ב'אפטרמת' אנטרטיינמנט/אינטרסקופ רקורדס, שתיהן בראשותו של ד"ר דרה.
האלבום השביעי שלו, "The Big Bang" שיצא בשנת 2006 הוא האלבום המצליח ביותר שלו אי פעם. האלבום הצליח למכור 209,000 העתקים בשבוע הראשון, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200 ולמקום ה-19 במצעד הבריטי (הדירוג הגבוה ביותר שלו במצעד הבריטי). לפני שהאלבום יצא, מספר שירים שלו דלפו לאינטרנט ועל כן הוא נאלץ להוציא מספר שירים מהאלבום ולהקליט חדשים ברגע האחרון.
ביולי 2008 באסטה ריימס עזב את אינטרסקופ ואפטרמת' בגלל חילוקי דעות.
ב-19 במאי 2009 יצא האלבום השמיני שלו, "Back on My B.S" בחברת התקליטים יוניברסל רקורדס.
כניעה ללא תנאי
כניעה ללא תנאי היא כניעה מבלי שניתנות ערבויות לצד הנכנע. בעידן המודרני, כניעה ללא תנאי, כוללת את הערבויות הניתנות על ידי החוק הבינלאומי.
הכרזה כי רק כניעה ללא תנאי תתקבל, יכול להפעיל לחץ פסיכולוגי על הצד החלש, אבל יכולה גם להאריך את הלחימה. כניעה ללא תנאי מוגדרת מראש, או נשללת מראש, כיעד, על ידי מנהיגים ומצביאים לקראת מלחמה או במהלכה. לרוב, לוחם צד כלשהו יסכים לכניעה ללא תנאים רק אם לא נותרה לו שום יכולת להמשיך להילחם. הוא מציע זאת מתוך ציפייה שהכניעה תפסיק את פעולות המנצח כנגדו, תאפשר לו שמירה על זכויות בסיסיות. אפשרות זאת, תהיה אלטרנטיבה עדיפה מאשר לחימה עיקשת עד מוות. עם זאת, היחס לכניעה משתנה בין תרבויות שונות ובצבאות מסוימים כניעה היא חרפה גדולה יותר ממוות.
אחת הכניעות ללא תנאי הבולטות בהיסטוריה הייתה כניעת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. בישראל, מפורסמת כניעתם של חיילי מוצב המזח ללא תנאי באישור פיקוד הדרום, במהלך מלחמת יום הכיפורים.
תומאס ג'יימס וילקין
תומאס ג'יימס וילקין (באנגלית: Thomas James Wilkin; 12 באוגוסט 1909 – י"ב תשרי תש"ה, 29 בספטמבר 1944). היה איש הבולשת של משטרת המנדט בארץ ישראל שנורה ונרצח על ידי אנשי לח"י כנקמה על מותו של אברהם שטרן.
תומאס ג'יימס וילקין נולד בעיר אלבורו באנגליה. הצטרף למשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנת 1930. בתחילה עבר קורס שוטרים בבית הספר לשוטרים בהר הצופים ולאחר מכן שירת מספר חודשים במשטרת בית לחם. במשך שמונה השנים שלאחר מכן שירת במשטרת יפו. אחרי ששירת כשוטר ומש"ק, הועלה לדרגת מפקח, ובמהלך שירותו עלה בדרגה פעמים נוספות והגיע לדרגת רב פקד. בשנת 1938 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת הבריטית בתל אביב, ששכן בבניין בדרך יפו-תל אביב (כיום רח' אילת 14). את תפקידו בבולשת מילא לצדו של ג'פרי מורטון, קצין הבולשת שעסק בבילוש אחרי ארגוני המחתרת היהודיים, שהיה בכיר ממנו.
לוילקין הייתה החל משנת 1933 חברה לחיים, יהודיה צעירה מתל אביב בשם שושנה בורוכוב שהייתה בתו של דב בר בורוכוב, מאבות הציונות הסוציאליסטית. משושנה בורוכוב למד את השפה העברית, שלט בה היטב, בניגוד לרוב קציני הבולשת, והכיר את ההוויה של יהודי ארץ ישראל. הוא נהג לשבת בבתי קפה יחד עם יהודים ולאסוף כך מידע רב. הרבה מהמידע שאסף הוא שמר בראשו, מחשש שיודלף על ידי שוטרים יהודיים או מתוך רצון לשמור על מעמדו כמומחה. וילקין נחשב במשטרה הבריטית כקצין מצטיין ובין השנים 1941 ל-1944 קיבל שלושה עיטורי הצטיינות. שנים מהם מטעם המלך הבריטי. כקצין בולשת כעשור שנים ומעלה, השולט בעברית, נחשב וילקין כאויב מסוכן במיוחד של ארגוני המחתרת אשר העריכו את כישוריו וחששו ממנו. מנחם בגין כתב עליו שהיה שועל ערמומי ואחד הקצינים המוכשרים היחידים בבולשת. הוא צמח מהשורות, שלט בעברית והיה פסיכולוג טוב. גאולה כהן כתבה כי היו לווילקין "עיניים יהודיות" וכי חברי לח"י ידעו כי כל עוד הוא בחיים רבים מהם ימותו. וילקין היה מעורב בחקירתו בעינויים של בנימין זרעוני, בחקירה של אריה קוצר, במעצר מטה האצ"ל באוגוסט 1939 והיה יד ימינו של מורטון בפעולות נגד לח"י. פעילים קומוניסטים העידו שוילקין השתתף בעינויים ומכות שהופעלו כלפיהם במהלך חקירתם בידי מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט.
בלוודיר
בלוודרה (באיטלקית: Belvedere) משמעו "נוף יפה" או "יפה נוף". באנגלית נהגה השם בצורה "בלוודיר".
תומאס ג'יימס וילקין
בראשית שנות הארבעים, עת אנשי האצ"ל הניחו את נשקם כדי לשתף פעולה במאבק בנאצים, הפך המאבק בלח"י למאבק העיקרי של הבולשת. בראש המאבק עמדו מורטון ווילקין. ב-20 בינואר 1942 הטמינו אנשי לח"י מטעני נפץ על גג בניין ברחוב יעל 8 בתל אביב ומטענים נוספים הוטמנו בחצר ליד הכניסה לבניין. התוכנית הייתה למשוך את תשומת לב הבולשת לבית זה, על ידי פיצוץ על גגו, על מנת שמורטון ווילקין יבואו למקום, ובבואם יופעלו נגדם יתר המטענים. הפעלת המטענים על הגג הייתה באמצעות כבל חשמלי שנמתח בין הבית ברח' יעל לבניין הסמוך. המטען הראשון הופעל ואנשי לח"י המתינו להופעת מורטון ווילקין, אולם הקדימו אותם שני קציני משטרה יהודים וקצין אנגלי. המטענים הופעלו ושלושתם נהרגו.
בעקבות האירוע הוגברו החיפושים אחר מפקד לח"י אברהם שטרן (יאיר) שנאלץ להסתתר בדירת מסתור. ב-12 בפברואר 1942 נתגלה לבולשת מקום מחבואו של יאיר ברח' מזרחי ב' 8 בשכונת פלורנטין. מיד עם קבלת המידע על המסתור של יאיר הזדרז מורטון לחוש לדירה עם וילקין וכוח של שוטרים חמושים. יאיר, שנתגלה מסתתר בארון בגדים, הוצא ממנו. בעלת הדירה סולקה ממנה ואז, בלא נוכחות עדים יהודים, נורה יאיר על ידי מורטון באקדחו ונרצח בדם קר. שלטונות המנדט הפיצה את הגרסה כי יאיר נורה בעת "ניסיון בריחה".
ב-1 במאי 1942 ניסו אנשי לח"י להתנקש בחייו של מורטון. מורטון נפצע ותוך זמן לא רב עזב את הארץ ווילקין מילא את מקומו. בשנת 1943 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת בירושלים כאחראי על המחלקה היהודית.
לאחר רציחתו הטילו השלטונות עוצר כללי על ירושלים. גאולה כהן תיארה את הרושם שהריגתו עשתה על חברי הארגון, אשר אנחת רווחה בקעה מלבם בשומעם על מותו.
שלטונות המנדט ערכו לווילקין הלוויה בבית הקברות הפרוטסטנטי של הבישוף גובאט בהר ציון בירושלים, בה השתתפו מאות אנשים מראשי הממשל והמשטרה ובהם המזכיר הראשי של ממשלת המנדט (שהיה השני לנציב העליון בהיררכיה המנדטורית) וכן מפקד משטרת המנדט ג'ון מורי ריימר-ג'ונס. בין ההולכים אחר ארונו הייתה גם שושנה בורוכוב.
גן חיות
גן חיות, גן זואולוגי או בֵּיבָר הוא מקום שבו מוחזקים בעלי חיים (בעיקר חיות בר) בשביה דרך קבע, ומוצגים לעיני קהל למטרות בידור, מחקר, חינוך ושימור מינים הנתונים בסכנת הכחדה. גני החיות קיימים במתכונות שונות כבר מן העת העתיקה, ומאז הם מהווים את נקודת המפגש הנפוצה ביותר בין בני אדם ובין חיות בר. במשך הדורות הם מצאו את מקומם בתרבות האנושית, בעיקר בהקשר של תרבות פנאי.
בעבר, מטרתם הכמעט בלעדית של גני החיות הייתה בידור האדם. בעת החדשה נוספו לגני החיות עוד מטרות, וחלקם הרחיבו את תחומי פעילותם לנושאים דוגמת שימור מינים הנתונים בסכנת הכחדה, חינוך המבקרים בנוגע לחשיבות שבשימור עולם החי, הנחלת ערכי הגנת הטבע והסביבה לדורות הבאים, ומחקרים זואולוגיים שונים. בגני חיות רבים השתפר בתקופה זו מצב הרווחה של בעלי החיים. עם זאת, ארגוני זכויות בעלי חיים טוענים נגד קיומם של גני החיות ונגד התנאים בהם.
העת העתיקה
גני החיות הראשונים היו לרוב חלק מאחוזתם הפרטית של מלכים, וידוע על שליטים בעת העתיקה שהחזיקו בעלי חיים מסוימים בבורות או בכלובים פרימיטיביים. מתקנים אלו לא היו גני חיות במובן של ימינו: המוני העם לא הורשו להיכנס אליהם, והם נועדו לבידור ולשעשוע של השליט בלבד ולהאדרת דמותו בעיני העם. מטבע הדברים, בגלל מגבלות סחר וחוסר ידע מתאים בטיפול בחיות, במתקנים אלו שנקראו "בֵּיבָרִים" (מלטינית: vivarium; מיוונית: bibarion; מעין גן חיות קדום) לא הוצג מגוון רחב של בעלי חיים, ואלה שהיו בהם לא תמיד זכו לטיפול נאות. כבר במצרים העתיקה הוחזקו מינים מסוימים של חיות בר בשביה לצורך שעשוע, וב-2009 התגלה גן החיות הראשון שיש לגביו ידיעות מוצקות בנחן שמתוארך לבערך 3500 לפנה"ס וכלל היפופוטמים, בובאל איילי, פילים, בבונים, חתולי בר אפריקני. בסין גן חיות ראשון, שנקרא "גן התבונה", הוקם על ידי השליט הראשון של שושלת ג'וֹאוּ, ווּוָאנְג, בסביבות שנת 1,100 לפני הספירה. נראה שלו היו גם היבטים חינוכיים ולימודיים בנוסף להיבטים הבידוריים.
אריות וטורפים אחרים, שבעולם העתיק הוחזקו לעיתים בחצרות השליטים, שימשו גם כאמצעי להוצאה לפועל של עונש מוות, ופושעים או נידונים למוות הושלכו לכלובים כביצוע גזר דינם. אמצעי הריגה זה מוזכר בספר דניאל, כאשר יועצי המלך ושריו ממליצים להשליך לגוב האריות כל אדם שמתפלל לאלים אחרים מלבד אלה של הדת הבבלית. ברומא העתיקה הוחזקו בשבייה בעלי חיים רבים כגון דובים, פילים, נמרים, אריות, אנטילופות, ג'ירפים, קרנפים, יענים ותנינים, אך אלו הוחזקו לשם קרבות הגלדיאטורים. גם בבבל העתיקה הוחזקו בעלי חיים בחצרות המלכים למטרות שעשוע. חלק מבעלי החיים הובאו על ידי הרומאים מארצות רחוקות, במסגרת מסעות כיבושים.
שליטים בימי קדם נהגו לקבל בעלי חיים מחוץ לארצם כאות לידידות בין שליט לרעהו, ולעיתים כמתנה או כמס מעם נכבש לשליט העם הכובש; בעלי חיים אלו הוחזקו לשעשוע בארמונות המלך. בספר דברי הימים מסופר ששלמה המלך קיבל מעבדי חירם הראשון מלך צור בעלי חיים יחד עם מתנות אחרות: בספרות ההלכתית של המשנה והתלמוד מוזכרים הביברים מספר פעמים בהקשר של דיונים הלכתיים. לדוגמה, במשנה במסכת ביצה דף כ"ג עמוד ב': "אין צדין דגים מן הביברים ביו"ט ואין נותנין לפניהם מזונות אבל צדין חיה ועוף מן הביברין...". גם הרמב"ם התייחס לביברים ב"ספר קניין" שבמשנה תורה.
ימי הביניים והרנסאנס
במהלך ימי הביניים נהגו לעיתים בני מלוכה ואריסטוקרטים בכירים להחזיק ביברים פרטיים שבהם הוצג מגוון של בעלי חיים ועופות. גני החיות המודרניים התפתחו למעשה מביברים אלה. מגלה הארצות האיטלקי מרקו פולו סיפר כי במסגרת מסעותיו במזרח הרחוק הגיע לגן חיות שהיה בחצר מלכותו של הקיסר המונגולי קובלאי חאן וצפה שם בבעלי חיים שונים, בהם טיגריסים, נמרים, פילים ואף היפופוטמים.
הנרי הראשון (שלט בשנים 1100 - 1135) הקים ביבר באוקספורדשייר שבאנגליה. ביבר זה הועבר למצודת לונדון, כנראה בתקופת שלטונו של הנרי השלישי, והמשיך לפעול עד שנת 1828 לערך. בגרמניה, הנסיך הבוחר אוגוסטוס הראשון ייסד גן חיות בדרזדן בשנת 1554.
בצרפת פעלו במהלך ימי הביניים ביברים ואוספי חיות רבים. פיליפ השישי, מלך צרפת ייסד גן חיות בפריז בשנת 1333. שארל החמישי הקים אוספים של חיות בערים צרפתיות אחדות, ולואי האחד עשר ייסד ביבר בטור שבמרכז צרפת, שהועבר לפריז לאחר מותו ונוספו לו בעלי חיים מצפון אפריקה; גן חיות זה נהרס על ידי אנרי השלישי. אנרי הרביעי החזיק אוסף קטן יחסית שכלל גם פילים. לואי השלושה עשר החזיק בעלי חיים מסוימים באזור ורסאי, ובנו לואי הארבע עשר ייסד בעיר את הביבר המפורסם של ורסאי, "מנאז'רי דו פארק", שהתקיים עד למהפכה הצרפתית. גן חיות זה קיבל בעלי חיים רבים מקהיר, וסיפק ידע רב לחוקרי הטבע ולאנטומים הצרפתים. עם הזמן ירד מעמדו של גן החיות, והוא כמעט נהרס על ידי ההמון במהלך המהפכה הצרפתית בשנת 1789. בשנת 1793 הוסדר חוקית מעמדו של מוזיאון תולדות הטבע בפריז, ורעיונו של החוקר הצרפתי הרוזן בופון בדבר צירוף גן חיות למתקן המוזיאון קרם עור וגידים; גן זה פעיל עד היום.
נאצאואלקויטל, שהיה שליט אחת מערי-המדינה האצטקיות בתקופה הפרה-קולומביאנית החזיק גן חיות במקסיקו של המאה ה-15. הכובש הספרדי הרנאן קורטס מצא באחת מן הערים המקסיקניות כלובי דגים ועופות. מוֹנטסוּמה השני, שליט אצטקי בתחילת המאה ה-16, החזיק אוספים גדולים של בעלי חיים ממינים שונים בגני חיות בבירת ממלכתו. בין השאר, החזיק מונטסומה ביזון אמריקאי, שהובא אל גן החיות ממרחק של יותר מ-1,000 קילומטרים, מאמריקה הצפונית.
המאה ה-19
במהלך המאה ה-19 נבנו גני חיות גדולים רבים, בעיקר באירופה, וחלק מגני החיות הגדולים המצויים בערים אירופאיות שונות התפתחו מגני חיות אלו. הסיבה העיקרית לצמיחה המהירה של גני חיות הפתוחים לציבור בתקופה זו הייתה הקולוניאליזם האירופאי, שבמסגרתו הובאו אל הבירות האירופאיות מן הקולוניות נכסים ארכאולוגים, יצירות אמנות וגם מגוון רב מעולם החי המקומי, שהיה ברובו זר לאירופאים. במרביתם של בעלי החיים הללו לא ידעו האירופאים לטפל כהלכה, ורבים מהם מתו במהלך המסע אל גני החיות. הג'ירף שהובא לגן החיות שנברון, לדוגמה, נישא על גבי גמלים במהלך המסע מסודאן למצרים וכתוצאה מכך מת חודשים אחדים לאחר מכן. גורם אחר שהביא אף הוא להתפתחות גני החיות בתקופה הזו היה עלייתה של תרבות הפנאי: גני החיות שימשו לבידור המבקרים בהם, שזכו להיפגש בבעלי חיים אקזוטיים שברובם לא נתקלו מעולם.
גן החיות העתיק ביותר שעודנו פועל הוא גן החיות שנברון (גן החיות של וינה) הנמצא בבירת אוסטריה. גן חיות זה, שהתפתח אף הוא מאחוזה אריסטוקרטית, נוסד בשנת 1752 על ידי בית הבסבורג. בעקבות המהפכה הצרפתית נפתח לציבור גן החיות של פריז, "Ménagerie du Jardin des Plantes" ("הגן הבוטני"). היה זה גן החיות הראשון שנוסד במוצהר למטרות מחקר וחינוך, וכן גן החיות הראשון שהתקיים כמוסד ממלכתי הפתוח לציבור הרחב. גם גן החיות של לונדון, שהיה מלכתחילה חלק מאחוזתו הפרטית של בית המלוכה האנגלי (בריג'נטס פארק), נפתח לציבור בשנת 1828.
הצלחתו של גן החיות של לונדון הביאה להופעתם של גני חיות במקומות רבים במדינות המערב. בשנת 1844 הקים פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה את גן החיות הראשון בגרמניה, גן החיות בברלין. גן החיות הראשון שנפתח באוסטרליה היה גן החיות של מלבורן בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19. באותה שנה נפתח לציבור גם גן החיות הראשון בארצות הברית - גן החיות של הסנטרל פארק שבניו יורק. שנה קודם לכן, בשנת 1859, החלה החברה הזואולוגית של פילדלפיה לעסוק בהקמתו של גן חיות, אולם הדבר לא עלה בידה בשל מלחמת האזרחים האמריקנית שפרצה בשנת 1861.
בתקופה הנאו אימפריאליסטית (סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20), היו מקרים נדירים שבהם בני עמים נכבשים הוצגו בכלובים יחד עם חיות, במטרה להדגים ולהציג תאוריות גזעניות פסאודו-מדעיות. בשנת 1906 האנתרופולוגית החובבת, מאדיסון גראנט, יושבת ראש החברה לשימור הטבע של ניו יורק, הציגה לראווה פיגמי מקונגו בגן חיות בניו יורק, יחד עם קופי אדם וחיות אחרות, כדוגמה ל"חוליה החסרה" בין האוראנג אוטאנג לאדם הלבן. תופעה זו נקראה "גני חיות אנושיים", ונמשכה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1906 הוקם גן החיות של בייג'ינג.
המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
תנאי ההחזקה של החיות בגני החיות הגדולים החלו להשתפר החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, ובראשית המאה ה-21 נעשו מאמצים להבטיח את רווחתן של החיות, וחלקן אף נמצא בתצוגות המדמות ככל שניתן את סביבתן הטבעית. גני החיות המתקדמים משתרעים על פני שטחים נרחבים, דבר שתורם לחופש התנועה של החיות בהם. עם זאת, קיימים גם גני חיות רבים ששטחם קטן, דבר שלא תמיד מאפשר לתת מענה הולם לצרכים הבסיסיים של בעלי החיים. המודעות לרווחתם של בעלי החיים בכל מדינה משפיעה גם היא על אופי גני החיות בה.
עם עליית המודעות האקולוגית והתפתחות אסכולות איכות הסביבה ושימור הטבע במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, לקחו על עצמם גני חיות מסוימים תפקיד בשימור בעלי החיים ובהקמת גרעיני רבייה לבעלי חיים בסכנת הכחדה. גני חיות רבים מפעילים תוכניות שימור ואף מחליפים ביניהם בעלי חיים כדי להגדיל את המגוון הגנטי, בתקווה לשחרר לבסוף בעלי חיים בסכנת הכחדה חזרה אל הטבע.
במהלך תקופה זו החלה להישמע ביקורת על גני החיות מצד פעילי ארגוני זכויות בעלי חיים וארגוני רווחת בעלי חיים. יש בפעילים אלה המתנגדים כליל לגני חיות מטעמים מוסריים, ורואים בהם שימוש בבעלי חיים בידי בני אדם לצורכי בידור. לטענתם, גני החיות לא מצליחים לחנך לאהבת בעלי חיים, אלא נותנים לגיטימציה לכליאת חיות בר. אחרים קובלים על תנאי הרווחה של בעלי החיים בגני חיות בכלל, ובגני חיות קטנים ומיושנים בפרט. טענה נוספת הנשמעת בחוגים אלו היא ששימור בעלי החיים צריך להתבצע בדרך של הגנה על סביבת החיים הטבעית של בעלי החיים, ולא באמצעות כליאתם בגני חיות. קיימים מאבקים כלליים לסגירת גני החיות באשר הם, ומאבקים ספציפיים המכוונים לגני חיות מסוימים.
מבנה ומאפיינים
בגני חיות מודרניים פותחו מתקנים מיוחדים להחזקת עופות, חרקים, זוחלים, דגים ובעלי חיים ימיים אחרים. עופות מוחזקים בדרך כלל בכלובי-רשת גדולים, שמשולבים בהם עצים או מתקנים עליהם יכולים העופות לשבת. חרקים וזוחלים מוצגים לעיתים קרובות בכלוב-זכוכית, טריטוריום - ואצל הזוחלים מותקנות בתקרת הכלוב מנורות-חימום, שכן הם פויקילותרמיים (בעלי דם קר). פרפרים מוחזקים במעין חממות-זכוכית או רשת גדולות, שבתוכן צמחייה רבה. דולפינריום הוא סוג מיוחד של מבנה שבו מוחזקים יונקים ימיים (בעיקר לווייתנאים וטורפים ימיים), ולעיתים הוא מהווה חלק אינטגרלי מגן חיות. אקווריום גדול אף הוא מתקן הנמצא לעיתים בתוך גן החיות, ובו מוחזקים מגוון רחב של דגים, גם גדולים מאוד. קיימים גם גני חיות ייעודיים למינים או קבוצות מסוימות של בעלי חיים, כגון עופות, פרפרים או זוחלים.
גני חיות מסוימים, כמו למשל הספארי ברמת גן, מכילים "פארקי ספארי" - שטחים גדולים בהם החיות נעות בחופשיות. אך יש להבחין בין גני חיות אלו לבין שמורות טבע או פארקים לאומיים. שמורות הטבע, גם אם הן מגודרות וכניסת מבקרים אליהן נעשית בתשלום, נועדו להגן על בעלי החיים בסביבתם הטבעית או להשיבם אליה, וקיים בהן ניסיון לשקם או לשמר את המערכת האקולוגית כך שהיא תתפקד בעצמה. הגידור, אם קיים, נועד גם כדי להבטיח את שמירת החיות בשמורה ולמנוע כניסת מינים פולשים שעלולים להזיק להן; לרוב קיים גם איסור או הגבלה על ציד באזור השמורה.
בחלק מגני החיות, בעלי החיים - ואף המסוכנים שבהם - מאולפים ומוחתמים והצוות המטפל בא אתם במגע קרוב. באחרים, הצוות דוגל בהימנעות ככל הניתן ממגע עם בעלי החיים, והטיפול בבעלי החיים, ההאכלה וניקוי שטחם נעשה ללא מגע קרוב. בגני חיות מהסוג הראשון נערכים לעיתים מופעים דמויי קרקס של הצוות והחיות, שבהם מבצעים בעלי החיים פעלולים שונים. מופעים כאלה מתבצעים גם עם בעלי חיים קטנים יותר, כגון תוכים.
פינות ליטוף מכילות צירוף של בעלי חיים מבויתים וחיות בר עדינות מספיק שיאפשרו נגיעה והאכלה על ידי בני אדם. פינות ליטוף פופולריות במיוחד בקרב ילדים. כדי להבטיח את בריאות בעלי החיים בפינת הליטוף, בדרך כלל האוכל שרשאים המבקרים לתת לחיות מחולק על ידי צוות הגן, והמבקרים אינם מורשים להביא לבעלי החיים אוכל משל עצמם. בגני חיות רבים קיימות תצוגות מסוימות אליהן יכולים להיכנס המבקרים. בדרך כלל, מדובר באזורים בהם מוחזקים בעלי חיים לא מסוכנים כגון למוריים, מרמוסטים, עופות, לטאות, צבים וכדומה. באזורים כאלה למבקרים נאמר לא לסטות מהשביל, לא להפריע לחיות ולא להציג או לאכול מזון שאותו יכולים בעלי החיים לחטוף.
גני חיות מודרניים מעסיקים צוות עובדים המאומן לעבוד עם בעלי החיים. לעובדים יש תפקידים שונים, החל מהדרכת המבקרים ועד ניקוי הכלובים והאכלת בעלי החיים. הפעלת גן חיות כרוכה בעלויות גבוהות הכוללות קניית או שכירת השטח עליו פועל גן החיות, משכורות לצוות, רכישת מזון וגירויים לחיות, הדרכת המבקרים, טיפול וטרינרי בבעלי החיים, ועוד הוצאות רבות. מטבע הדברים, מקורות המימון וגובה ההוצאות משתנה בהתאם לתנאים שבהם פועל גן החיות. מרבית גני החיות ממומנים על ידי מקורות פרטיים ומפיקים את עיקר הכנסתם מדמי כניסה שנגבים מהמבקרים, מזכיונות לחנויות, מסעדות ודוכני מזון מהיר בשטח הגן, וכן מפעילויות ואטרקציות נוספות לציבור המבקרים. כמו כן, חלק מגני החיות מקבלים תרומות מהציבור, ולעיתים ניתנת לציבור האפשרות לבחור לחיה מסוימת שם או "לאמץ" אותה באופן סמלי, כנגד תרומה.