cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הודא שעראווי
פעילותה החברתית והפוליטית
שעראווי סייעה להביא את הארגון לידי הכרה בינלאומית, והתייצבה בשנת 1923 בכנס הבינלאומי של איחוד הנשים ברומא. לכנס נסעו עם שעראווי נבאויה מוסא סיזא נבראוי, רוג'ינה כיאט ומאדאם ויסא ואסף. לאחר ששעראווי חזרה מהכנס ברומא למצרים, היא החליטה באקט הפגנתי להסיר מפניה את הרעלה שלה בציבור בפעם הראשונה בחייה, בתחנת הרכבת רעמסס שבקהיר. בכך יזמה יחד עם חברותיה את מהפכת כיסוי הפנים, כאשר הסירו וקרעו את כיסוי הפנים, ה"ניקאב", מעל פניהן ויחד יצאו לרחובות בפנים חשופות.
בשנת 1924 פרשה שעראווי ממפלגת הוופד והחלה להקדיש את מלוא זמנה לפעילות בארגון האיחוד הפמיניסטי המצרי. האיחוד פעל לאורך השנים למען קידום רפורמות שונות לשיפור חייהן של נשות מצרים. שעראווי השתתפה בין השנים 1924–1936 בכנסים בינלאומיים שונים, בין היתר באוסטריה, פריז, אמסטרדם, ברלין, קופנהגן, מרסיי, איסטנבול, בריסל ובודפשט.
בשנת 1925 הוציאה לאור מטעם הארגון עיתון בשפה הצרפתית "L'Egyptienne" בעריכת סיזא נבראוי. העיתון שימש במה בינלאומית להצגת הישגים של הנשים המצריות והערביות. עיתון זה נשלח ליותר משמונה מאות קוראים באירופה, אפריקה, אוסטרליה ויפן. העיתון "לה פיגארו" תיאר את העיתון הזה כמעגל המקשר בין המזרח לבין המערב.
"האיחוד הפמיניסטי המצרי" הוציא לאור בשנת 1937 את המגזין הפמיניסטי המצרי "אל-מאסרייה", אשר היה הראשון מסוגו במצרים והציג עמדות של סופרים שקראו לשחרור האישה דוגמת פכרי אבאזה ותאופיק אלחכים. בשנת 1938 ערך הארגון אירוע שנתי בבית האופרה, בו השתתפה המלכה ובירכה את שעראווי על פעילותה בארגון.
בשנת 1938 ערכה כנס בקהיר לטיפול בסוגיה הפלסטינית, אליו הגיעה מנהיגת הנשים הפלסטינית טרב עבד אלהאדי עם משלחתה ועאדלה בייהם עם המשלחת מסוריה, ובשנת 1944 הצליחה להקים את "פדרציית הנשים הערבית" הראשונה בתולדות העולם הערבי, פדרציה אשר הוקמה כמה חודשים לפני הקמת הליגה הערבית.
שעראווי המשיכה לכהן בתפקיד הנשיאה של "האיחוד הפמיניסטי המצרי", עד שמתה ב-12 בדצמבר 1947, בת 68.
נכדתה של שעראווי, סנייה שעראווי, הוציאה לאור בשנת 2012 ספר ביוגרפיה על חייה ופועלה של הודא שעראווי, (Casting Off the Veil: The Life of Huda Saharawi, Egypt's First Feminist (1879-1947.
יצירותיה של הודא שעראווי
עסר אלחרים (ערבית:عصر الحریم), הספר מהווה זכרונות של האשה המצרית בין השנים (1880–1924) והוא תורגם לשפה האנגלית על ידי העיתונאית מרגוט בדראן (אנגלית: Harem Years: The Memories of an Egyptian Feminist).
ציפי פריידנרייך
נולדה בגרמניה ועלתה לארץ בשנת 1949. בין השנים 1973 ל-1977 למדה ציור במכון לאמנות פלסטית בבת ים. בין השנים 1979 ל-1983 המשיכה ללימודי פיסול במכון. בשנת 1982 למדה פיסול באיטליה.
פריידנרייך זכתה שלוש פעמים בפרס בת ים לאמנות, בשנים 1981, 1984 ו-1985. כמו כן זכתה בפרס מחלקת החינוך של מרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים בשנת 1992.
חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל משנת 1986.
חיים מוולוז'ין
הרב חיים בן יצחק (ברוסית: איצקוביץ), ידוע יותר בשם רבי חיים מוולוז'ין (ז' בסיוון ה'תק"ט, 24 במאי 1749 – י"ד בסיוון ה'תקפ"א, 14 ביוני 1821), היה תלמידו הבולט ביותר של הגאון מווילנה, מייסדה של ישיבת עץ חיים, המוכרת כישיבת וולוז'ין - "אם הישיבות", ורב העיירה וולוז'ין.
תולדות חייו
רבי חיים הוא בנם של יצחק בן חיים, שהיה פרנס הקהילה בוולוז'ין ורבקה, בת רבי יוסף רפפורט, בנו של רבי שמחה הכהן רפפורט. בצעירותו למד תחילה במשך שנתיים אצל הרב רפאל זיסקינד, רבה של מינסק (ולימים רבן של המבורג וקהילות אה"ו), ואחר כך אצל השאגת אריה, שהיה רב העיירה באותה עת. מגיל 19 התחיל ללמוד אצל הגאון מווילנה (הגר"א). בהסכמתו ובברכתו של רבו, הגאון מווילנה, חזר רבי חיים מווילנה לוולוז'ין ושימש כרבה של העיירה. בגר"א הוא ראה גדול שלא היה כמותו כמה דורות, עד שאפילו בהתייחסות הציבורית אליו כממשיך דרכו ראה פגיעה בגאון. עם זאת, בתגובתו לחסידות היה מתון מרבו (ראו להלן).
החל לשמש כרבה של וולוז'ין ככל הנראה בשנת ה'תקל"ד (1774). לאחר כחמש עשרה שנות רבנות עבר לכהן כרב בוילקומיר, אך חזר לוולוז'ין לאחר שנה אחת בלבד בעקבות התנגדות בקהילה, והמשיך לשמש כרבה עד מותו. בראשית המאה ה-19, לאחר פטירת רבו, ייסד ר' חיים את ישיבת עץ חיים בוולוז'ין ובכך הפך לאבי הישיבות הליטאיות הגדולות. לקראת ייסודה של הישיבה, יצא בעשרת ימי תשובה ה'תקס"ג (1802), במכתב גלוי אל "אוהבי התורה" בליטא, ובו קרא להרים את קרן לימוד התורה והישיבות.
ב"קול הקורא להקמת הישיבה", כתב בענווה כי אינו ראוי להיחשב כתלמידו של הגאון מווילנה:
בהקדמה לביאור הגר"א על שולחן ערוך חלק אורח-חיים, מונים בני הגר"א, רבי יהודה לייב ורבי אברהם, את ר' חיים כראש וראשון לתלמידי הגר"א.
ספרו הידוע ביותר הוא "נפש החיים", המהווה מניפסט תיאוסופי של האידאולוגיה המתנגדת לחסידות ומדגיש את לימוד התורה כריטואל דתי-תיאורגי והאמצעי היחיד לדבקות באל.
הוא נפטר בי"ד בסיוון ה'תקפ"א, 14 ביוני 1821, ונקבר בוולוז'ין. על מצבת קברו נכתב באקרוסטיכון על שמו:
שיטתו בהלכה
רבי חיים הדגיש את חשיבות החשיבה העצמאית, גם במחיר מחלוקת על חכמים שקדמו לו, כפי שקיבל מרבו הגר"א.
משנתו החינוכית
רבי חיים החשיב את לימוד הבקיאות. הוא דרש לימוד פשוט, והתנגד לפירושים מפולפלים. העריך את חשיבות החזרות בלימוד ואמר שעל ידי ריבוי חזרות יתורצו שאלות רבות. לאדם המתקשה בלימודו הציע ללמוד במתינות ומתוך שמחה וכתב שבלימוד כזה יכול להשיג בזמן מועט מה שבלא מתינות ישיג בשעות רבות.
רבי חיים המליץ על לימוד הספר מסילת ישרים. החשיב מאוד את לימוד התורה, טען כי הוא סוד הקיום היהודי; במידה מסוימת, לשיטתו, ללימוד התורה עדיפות על כל דבר אחר, כולל תפילה וגמילות חסדים, ולעיתים אף הצלת נפשות. יחסו ללימוד התורה מוצג בשער הרביעי של "נפש החיים", המייחס משמעות מיסטית-קבלית עמוקה ללימוד זה, המקיים לדבריו את כל העולמות. הוא כותב:.
בהקדמה לספר "נפש החיים" כותב בנו רבי יצחק מוולוז'ין על חינוכו של אביו להשתתף בצער כל אחד ואחד מישראל.
יחסו לחסידות
בניגוד לגר"א, היה רבי חיים מתון ביחסו לתנועת החסידות. הוא ביטא את התנגדותו לחסידות בספר "נפש החיים", שבו העמיד את תלמוד התורה כתחליף לדבקות החסידית.
לאחד מקרוביו שנטה לחסידות בניגוד לרצונו, הורה שלושה דברים:
בקרב חסידות חב"ד יש הסוברים שראה את ספר התניא ועוד תורות חסידיות, וקיבל חלקית את שיטת "הצמצום אינו כפשוטו", בניגוד לרבו הגר"א. לדעת הרב יוסף לייב זוסמן, הרב צבי אינפלד והרב יוסף אביב"י שיטתו הקבלית מבוססת על דברי רבו הגר"א ואף כי קרא את ספרי החסידות והסכים עם חלק מהדברים, דעתו מנוגדת לשיטה החסידית שהמציאות האלוהית היא המציאות היחידה, אלא שיטתו היא כי רק הכוחות בטלים לאלוקים, אך לא המציאות.
ספריו
דב אליאך הוציא ליקוט מתורתו בשם כל הכתוב לחיים, ירושלים ה'תשמ"ח
איאת אל-אח'רס
איאת אל-אח'רס (20 בפברואר 1985 – 29 במרץ 2002) הייתה מחבלת מתאבדת פלסטינית קטינה, המחבלת הצעירה ביותר שביצעה פיגוע התאבדות בישראל.
אל-אח'רס ביצעה את הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל עם מטען נפץ שנשאה על גופה ב-29 במרץ 2002, כשהייתה בת 17, במהלך האינתיפאדה השנייה וביום שבו פתחה ישראל במבצע חומת מגן. בפיגוע נהרגו שני ישראלים ונפצעו 28.
הפיגוע עורר תשומת לב בינלאומית בשל גילה הצעיר של המתאבדת ומינה, וכיוון שבפיגוע נהרגה גם נערה בגיל דומה. נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש אמר כי.
רקע משפחתי וילדותה
אביה, מוחמד אל-אח'רס, הועסק על ידי חברה ישראלית בתחום הבנייה בביתר עילית. הוא בנה לעצמו בית בן שלוש קומות, שבו גדלה אל-אח'רס לצד ארבעת אחיה ושש אחיותיה. היא הייתה תלמידת תיכון מצטיינת, ורצתה לעסוק בעיתונות.
הקצנה ורקע לפיגוע
במהלך האינתיפאדה הראשונה שהחלה ב-1987, נעצר אחיה הבכור, סמיר, על ידי צה"ל בשל יידוי אבנים על חיילים. במהלך האינתיפאדה השנייה, ב-8 במרץ 2002 בפעולה של צה"ל במחנה הפליטים דהיישה, נפגע אחד השכנים של אל-אח'רס, עיסא פארג', באופן קשה. בני משפחתה של אל-אח'רס ניסו להביאו לטיפול בבית החולים, אך הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
האירוע השפיע על אל-אח'רס בצורה קשה, והיא גויסה מעט לאחר מכן לגדודי חללי אל-אקצא. על פי מקורות אחרים היא גויסה על ידי ארוסה, שהיה פעיל התנזים של הפת"ח, קיימה יחסי מין עמו והרתה לו לפני הנישואים ולכן היה צורך לטהר את שם המשפחה ע''י אירוע של פגיעה ביהודים חפים מפשע.
לפני שיצאה לפיגוע, הוקלטה במצלמת וידאו וכתבה צוואה.
הפיגוע
ב-29 במרץ 2002 הוסעה אל-אח'רס סמוך לסופרמרקט בקריית היובל בטנדר אדום בעזרתם של אבראהים סרחאנה, שעבד בעבר במקום, ומוסא סראחנה. אבראהים סרחאנה טען בהמשך שבמהלך הנסיעה הציע לאל-אח'רס להשליך את מטען החבלה ולשוב הביתה, אך היא סירבה, בטענה שאינה מפחדת והיא רוצה להרוג אנשים.
אל-אח'רס נשאה את המטען בתיק נשים שחור. שתי נשים ערביות שמכרו ירקות בסמוך למקום הוזהרו מפני הפיגוע. המאבטח של הסופרמרקט, חיים סמדר, חסם את אל-אח'רס בגופו, ובכך מנע ממנה להיכנס לבצע את הפיגוע במקום, כפי שתכננה. המחבלת הפעילה את מטען החבלה, ובפיצוץ נהרגו, נוסף על המחבלת, המאבטח, סמדר, והנערה רחל לוי בת ה-17.
לאחר הפיגוע
על הפיגוע נטלו אחריות גדודי חללי אל-אקצא. בעקבות הפיגוע אמר נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש:. האיחוד האירופי גינה את מתקפת הטרור. שגריר סעודיה לממלכה המאוחדת ד״ר ע'אזי עבדאל אל רחמן אלקסיבי כתב שיר לזכרה של אל-אחר'ס, וספג על כך ביקורת מצד ממשלות בריטניה וארצות הברית. לאחר מותה זכתה להוקרה מהפת"ח כשביום השנה לפיגוע הופיעה מודעה לזכרה בעמוד הפייסבוק הרשמי של התנועה.
ב-2004 נעצרה בת משפחה שלה שתכננה אף היא לבצע פיגוע.
סיפורה של המחבלת הצעירה אל-אח'רס שבפיגוע רצחה נערה בת גילה עורר עניין בינלאומי. ב-2004 פרסמה הסופרת האיטלקייה גבריאלה אמברוסיו את ספרה "Prima di Lasciarsi", המבוסס על האירוע ומגולל את השעות האחרונות בחייהן של נערה פלסטינית בשם דימה (בת דמותה של איאת אל-אח'רס) ונערה ישראלית בשם מרים (בת דמותה של רחלי לוי). הספר פורסם בעברית ב-2008 בשם "לפני פרידה" בתרגומו של אלון אלטרס. ב-2007 יצא לאקרנים סרט תיעודי "למות בירושלים" של הבמאית הילה מדליה, שבו עמדה על הדמיון והשוני בין הנערות, והפגישה בין האימהות של שתי הנערות.
לאחר הפיגוע החזיקה ישראל את גופתה, ורק במאי 2013, בעקבות מאבק ממושך של המוקד להגנת הפרט, הנחה שר הביטחון להעביר לידי הרשות הפלסטינית גופות מחבלים שמצויות בידי ישראל. בין הגופות שהוחזרו הועברה ב-2 בפברואר 2014 גופתה של אל-אח'רס לידי הפלסטינים לצד גופת מחבל נוסף. בתקשורת הפלסטינית הוצגו שתי הגופות ככלה וחתן. מושלת מחוז רמאללה לילא ע'נאם כינתה אותה "גיבורה אמיצה".
סאמי שידיאק
רב-סרן סאמי שידיאק (בערבית: سامي الشدياق; 1938-2005) היה איש צבא לבנוני מרוני. שידיאק היה מפקד בכוחות הלבנוניים ובתקופה שבה ישראל שלטה ברצועת הביטחון בדרום לבנון שימש כסגנו של סעד חדאד, מייסד המיליציה צבא לבנון החופשית אשר ברבות ימים הפכה לצבא דרום לבנון.
ביוגרפיה
שידיאק נולד בשנת 1938 בצפון לבנון והוא קרוב משפחה של כמיל שמעון. בשנת 1963 סיים את האקדמיה הצבאית של צבא לבנון ומרץ 1977, במלחמת האזרחים הלבנונית, מונה למפקד אזור בדרום לבנון. יחידתו, המורכבת מחיילים נוצרים, התפרסה במובלעת הנוצרית באזור העיירה השיעית בינת ג'בייל, בין הכפרים המרוניים רמיש ודבל. היא פעלה במקביל ליחידת "אל-קליעה" של סעד חדאד אשר התפרסה באזור מרג' עיון והכפר קליעה. מטרת שתי היחידות הייתה להגן על הכפרים הנוצריים מפני התקפות של גורמי טרור מוסלמים ופלסטינים ולמנוע מעשי טבח כפי שאירעו בכפרים נוצריים בלבנון, דוגמת טבח דאמור וטבח עישייה. שידיאק וחדאד ניצלו את אפיק התקשורת שנוצר בין תושביה הנוצרים של הדרום למדינת ישראל שכלל סיוע אזרחי לנוצרים ופתיחתה של הגדר הטובה לתנועת הנוצרים בין הגבולות. שניהם גם קיבלו סיוע צבאי ותחמושת מצה"ל ולוחמיהם אף אומנו במדינת ישראל. במהלך מבצע ליטני עלו טענות על טבח שביצעו חייליו במארון א-ראס במספר שיעים. עניין זה הביא קרע בין שידיאק לחדאד, שפעל ביחד עם השיעים ודרש להעניש את שידיאק על הטבח.
עם פינוי צה"ל מדרום לבנון לאחר מבצע ליטני נמסרו השטחים לכוחות של חדד ושידיאק. כוחותיו של שידיאק פעלו לאחר הנסיגה של צה"ל, למנוע התפרסות של כוחות או"ם וכן כוחות של צבא לבנון בקרבת המובלעת הנוצרית שבשליטתו בגזרה המרכזית. אולם בסוף אוגוסט 1978, בלחץ ישראל, הושג הסכם על הצבת כוחות או"ם באזור.
לאחר שחדאד הכריז על "מדינת לבנון החופשית" באזור שבשליטתו, הודיעה ממשלת לבנון בתחילת ספטמבר 1978 שלחדאד ושידיאק אין זכות לשאת ולתת עם האו"ם. בהמשך פיטר ראש ממשלת לבנון סלים אל-חוס את חדאד ושידיאק מצבא לבנון, והפסיק את תשלום משכורותיהם של חייליו. באוקטובר 1978 הכריזה ממשלת לבנון על העמדתם לדין של חדאד ושידיאק בעוון בגידה.
שידיאק האמין שיכולתו לעמוד תלויה בתפקוד בני בריתו הנוצרים בביירות, ולא ראה טעם בהמשך הלחימה במנותק מהנוצרים בביירות. במסיבת עיתונאים בסוף אוקטובר 1978 הביע שידיאק פסימיות מסיכויי הנוצרים לשרוד ללא סיוע חיצוני, דבר שהרגיז מאוד את חדאד. שידיאק התחתן עם יהודייה, החל משנת 1977 התגורר בפועל בנהריה והגיש בקשה לקבלת אזרחות ישראלית. בסוף 1978 עזב שידיאק את גזרתו בדרום לבנון ולאחר מספר חודשים היגר לקנדה.
שידיאק נודע כתומך של הכוחות הלבנוניים והפלנגות הנוצריות בפרט. בשנת 1981 מונה למפקד הדיוויזיה השנייה של הכוחות הלבנוניים. לאחר רציחתו של בשיר ג'ומאייל ב-14 בספטמבר 1982 התפטר שידיאק מהצבא אך המשיך לפקד בכוחות הלבנוניים, ובשנת 1983 קיבל את הפיקוד על החטיבה החמישית של המיליציה.
צפיפות (תורת המספרים)
תורת המספרים עוסקת בין השאר בקבוצות אינסופיות של מספרים טבעיים, ובהשוואה ביניהן. למשל, "מובן מאליו" שיש "יותר" מספרים זוגיים, מאשר מספרים ריבועיים; בקבוצת המספרים הטבעיים שעד מיליון יש חצי-מיליון מספרים זוגיים, ורק אלף מספרים ריבועיים.
טיפול מתמטי מסודר בשאלות כאלה נעשה בעזרת מושג הצפיפות, שאפשר להגדיר בכמה דרכים.
בתורת המספרים האנליטית שכיחה יותר צפיפות דיריכלה, המכלילה את הצפיפות הטבעית: אם לקבוצה יש צפיפות טבעית, אז יש לה גם צפיפות דיריכלה, והן שוות. בתורת המספרים האדיטיבית נעזרים במושג אחר של צפיפות, הנקרא צפיפות שנירלמן.
התזמורת הסימפונית של סאפורו
התזמורת הסימפונית של סאפורו (ביפנית: (札幌交響楽団 Sapporo Kokyo Gakudan) היא תזמורת יפנית היושבת בסאפורו, יפן. התזמורת, המוכרת בלשון מדוברת בשם "סאקיו", היא התזמורת המקצועית היחידה בהוקאידו. הקונצרטים מתקיימים באולם הקונצרטים של סאפורו קיטארה.
היסטוריה
התזמורת נוסדה בשנת 1961 כסימפונית של אזרחי סאפורו, עם מאסאו אראיה כמנצחה הראשי הראשון, והקונצרט הראשון שלה למנויים התקיים באותה שנה. בעונה הבאה, שינתה התזמורת את שמה לתזמורת הסימפונית של סאפורו. אראיה כיהן כמנצח ראשי של התזמורת עד 1968. בשנת 1975 יצאה התזמורת למסע קונצרטים בארצות הברית ובמערב גרמניה. בשנת 2007 חגגה התזמורת את קונצרט המנויים ה-500 שלה. באוקטובר 2009 התארגנה התזמורת מחדש כמוסד תאגידי באינטרס ציבורי. התזמורת סיירה באירופה לחגיגות יובל ה-50 להיווסדה.
בין השנים 2014–2018 היה המנצח מאקס פומר מנצחה הראשי של התזמורת ובאוקטובר 2017 הודיעה התזמורת על מינוי מתיאס באמרט למנצחה הבא, החל בעונת 2018–2019, בחוזה ראשוני לשלוש שנים.
צ'ילי קון קרנה
צ'ילי קון קרנה (בספרדית: Chili con carne  - מילולית "פלפל עם בשר") הוא נזיד מקסיקני חריף מפלפלים חריפים, בשר, שום, בצל וכמון.
ז'אן מונה
ז'אן אומר מארי גבריאל מונה (בצרפתית: Jean Omer Marie Gabriel Monnet; 9 בנובמבר 1888 – 16 במרץ 1979) נחשב במידה רבה לאבי האיחוד האירופי ולמי שטווה את עבודת "מאחורי הקלעים" הרבה במטרה ליצור את ההבנות בין הממשלות הרבות למען יצירתו של האיחוד.
צ'ילי קון קרנה
באופן מסורתי מכינים אותו עם בשר בקר קצוץ או טחון. יש גרסאות רבות למאכל ובהן נוספים למרכיבים עגבניות, שעועית או מרכיבים אחרים. וריאציות שונות של התבשיל, ע"פ מיקום גאוגרפי או העדפות אישיות, כוללות סוגים שונים של בשר או מרכיבים מגוונים אחרים.
ז'אן מונה
השנים הראשונות
מונה נולד בעיר קוניאק שבצרפת למשפחה של סוחרי קוניאק. בהיותו בן 16 זנח את חוק לימודיו ועבר ללונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוכיח מונה כישרון בתחום ניהול האספקה. לשיטתו, הדרך היחידה של מדינות ההסכמה לפתור את המצב שאליו נקלעו הייתה לשתף פעולה בתחום האספקה בצורה נרחבת. בזכות הצלחתו בעניין, עם תום המלחמה נתמנה לסגן מזכ"ל ארגון "חבר הלאומים" שקדם לאו"ם והוקם על ידי ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו ושר החוץ הבריטי ארתור ג'יימס בלפור. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1923, אז נקרא לסייע להציל את העסק המשפחתי אשר נקלע לקשיים כלכליים. מאוחר יותר, במהלכן של שנות ה-20 של המאה ה-20, מיצב את מעמדו ככלכלן בינלאומי. ככזה, פעל והצליח לקדם את כלכלתן של מדינות רבות במרכזה ובמזרחה של אירופה (פולין, רומניה וכו'). בתוך כך, בזכות ניסיונו בתחום היחסים הכלכליים הבינלאומיים נתמנה ב-1929 למנהל בנק בסן פרנסיסקו. בשנות השלושים עבר לסין בעקבות הזמנתו של צ'יאנג קאי שק לסין, על-מנת לשדרג את ארגון הרכבות במדינה המתפתחת.
צ'ילי קון קרנה
גרסאות צמחוניות וטבעוניות של התבשיל עושות שימוש בתחליפי בשר, דוגמת ה"צ'ילי קון סויה" המבוססת על סויה.
ז'אן מונה
שנות מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל מונה למען איחודן של צרפת ובריטניה כדי לעמוד נוכח האיום הנאצי. לאחר נפילת צרפת בידי גרמניה הנאצית, נקרא מונה לסייע לבריטים בניהול האספקה לצורכי המלחמה. תפקיד זה ביצע מארצות הברית, שם נתמנה ליועץ לנשיא רוזוולט בעניין הסיוע האמריקאי לבריטניה. טרם כניסתה של ארצות הברית למלחמה, ייסד מונה רכבת משומנת של אספקה שוטפת לבריטניה כדי לעמוד מול הורמאכט. כמו כן מיוחסת לו האימרה שרוזוולט השתמש בה כדי לתרץ את עזרתה של ארצות הברית לבריטניה ולמעורבותה במלחמה באירופה: "ארצות הברית היא ארסנל של דמוקרטיה". בכך העמיד אינטרס טרנס-אטלנטי סולידרי למען דמוקרטיה באירופה, כנגד משטר הדיכוי של היטלר.
צ'ילי קון קרנה
המאכל, שמקורו במקסיקו, נחשב גם למאכל הלאומי של מדינת טקסס בארצות הברית וניתן למצוא אותו גם ברחבי העולם בוואריאציות שונות ובפרט במסעדות אמריקאיות.
ז'אן מונה
שנות מלחמת העולם השנייה
ב-1943 הצטרף למועצת השחרור הלאומית שפעלה לשחרור צרפת מאדמת אלג'יר. שם התייחס לצורך האדיר של מדינות אירופה להתאחד על-מנת להבטיח שגשוג ורווחה כלכלית:
יצירת השוק האירופי המשותף
מיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הציע מונה את "תוכנית מונה", שהתקבלה על ידי שארל דה גול, לפיה תקבל צרפת את השליטה הכלכלית על חבלי כרית הפחם בגרמניה, חבל הרוהר וחבל הסאר. בשנת 1947 קיבלה צרפת, בסיוע ארצות הברית את השליטה על חבל הסאר, תוך יצירת הפרוטקטורט של חבל הסאר, שהתקיים עד 1956. צרפת הייתה זכאית לתוצרת כריית הפחם מן החבל עד 1981.
צ'ילי קון קרנה
היסטוריה
בספרדית, המילה צ'ילי מתייחסת ל"פלפל הצ'ילי" החריף, ו"קרנה" בספרדית זה בשר.
ז'אן מונה
יצירת השוק האירופי המשותף
בד בבד עם המשאים ומתנים על הסכם הרוהר שהגדיר את מחויבויותיה הכלכליות העתידיות של מערב גרמניה, הגיעו מונה ושר החוץ הצרפתי, רובר שומאן, לרעיון של הקמת קהילה אירופית כלכלית משותפת לניצול יעיל והדדי של משאבי הפחם והברזל לתעשיית פלדה אירופית משותפת, שיהיה בכוחה ללכד את מערב אירופה כנגד הסכנה הקומוניסטית ולמנוע התלקחות מלחמה נוספת באירופה. ב-9 במאי 1950 ובהסכמתו של קנצלר גרמניה, קונראד אדנאואר, פרסם שומאן את הצהרת ממשלת צרפת (שנוסחה על ידי מונה) לפיה יאוחדו תעשיות הפחם והפלדה של גרמניה וצרפת, ומדינות מערב-אירופיות אחרות החפצות להצטרף, תחת מועצה מנהלת אחת. כך נוסדה ב-1951 קהילת הפחם והפלדה האירופית, שאיגדה את תעשיות הפחם והפלדה של צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, בלגיה ולוקסמבורג. מונה נבחר לנשיא הקהילה הראשון, תפקיד בו נשא עד 1955.
צ'ילי קון קרנה
היסטוריה
המתכון המקורי הכיל בשר מיובש, חֵלֶב כבשים, פלפלי צ'ילי מיובשים ומלח אשר נכתשו ביחד, אותם הכינו בצורות לבנים, ייבשו ומאוחר יותר בישלו בסירים.
ז'אן מונה
יצירת השוק האירופי המשותף
מונה לא הסתפק בקהילה וביקש לייצר תשתית כלכלית ליצירת "ארצות הברית של אירופה המערבית", בהתאם לדו"ח ספאק. הרעיון קרם עור גידים והגיע לבשלות בהסכם רומא, שיצר את הקהילה הכלכלית האירופית בשנת 1957.
צ'ילי קון קרנה
היסטוריה
יש ראיות משמעותיות לכך שהתבשיל הגיע מן הכובשים הספרדים שהגיעו למקסיקו במאה השש-עשרה.
במהלך התערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893 דוכן סן אנטוניו עזר לאנשים לטעום ולהעריך צ'ילי. דוכן סן אנטוניו היה יעד תיירותי ועזר לצ'ילי קון קרנה בסגנון טקסס להתפשט בדרום ובמזרח..
ז'אן מונה
יצירת השוק האירופי המשותף
ב-1963 הוענקה למונה מדליית החירות הנשיאותית.
חיים פרטיים
מונה היה נשוי לגרושה איטלקייה, קתולית כמותו, אשר היה לה בן מנישואים קודמים. לזוג היה ילד משותף אחד.
מורשת
בשנת 1988 הועברה גופתו לקבורה בפנתאון של פריז.
שמעון פרס התייחס מספר פעמים לתרומתו של מונה לצרפת ולאירופה וטוען כי הוא הצרפתי החשוב בעת המודרנית, אף יותר מדה גול ומנפוליאון.
Proud (שיר של תמרה טודבסקה)
Proud (בעברית: גאה) הוא שיר שנכתב על ידי רוברט ביבליוב, דראקו דימיטרוב, לזאר סווטקובסקי ובוצע על ידי תמרה טודבסקה. השיר ייצג את מקדוניה הצפונית באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל.
אסטרטגיה אופטימלית
בתורת המשחקים, אסטרטגיה אופטימלית היא אסטרטגיה (תכסיס) במשחק סכום אפס, שמבטיחה לשחקן המשחק בה לפחות את ערך המשחק כנגד כל אסטרטגיה של היריב. לפי משפט המינימקס, בכל משחק שני שחקנים סכום אפס, קיימת לכל שחקן לפחות אסטרטגיה אחת כזו.
הגדרה פורמלית
נסמן את הגדלים הרלוונטיים: \ p, q הן אסטרטגיות של שחקן 1 ו-2, ו \ h(p,q) היא פונקציית התשלום ששחקן 1 משלם לשחקן 2. \ p_0, q_0, יקראו אסטרטגיות אופטימליות, אם הן מקיימות את התנאי:
הערך נקרא הערך של המשחק. מכיוון ש \ h היא ליניארית בכל רכיב, קל להוכיח כי קבוצת כל האסטרטגיות האופטימליות של כל שחקן היא קבוצה קמורה.
מציאת אסטרטגיה אופטימלית
באופן שקול לגמרי, שחקן 2 יבדוק לכל אסטרטגיה \ q את, ואז יבחר אסטרטגיה שנותנת מינימום על קבוצה זו, כלומר אסטרטגיה שנותנת מינימום על.
כמו כן, מקמירות \ h ניתן להראות כי די לשחקן 1 [שחקן 2] לבדוק עבור אסטרטגיה מוצעת שלו את מינימום [מקסימום] הרווחים רק על פני האסטרטגיות הטהורות של שחקן 2 [שחקן 1].
אריתמטיקה של גבולות
בחשבון אינפיניטסימלי, כללי האריתמטיקה של גבולות (לעיתים בר"ת: אש"ג) הם חוקים בסיסיים העוסקים בגבולות של פונקציות המתקבלות מביצוע פעולות אריתמטיות בין פונקציות (ממשיות או מרוכבות) נתונות.
אריתמטיקה של גבולות סופיים
תהיינה f\,ו-g\, פונקציות המוגדרות בסביבה (נקובה או לא) של \,x_0 שעבורן קיימים הגבולות הסופיים ו-.
בתנאים אלו מתקיימים הכללים הבאים:
כלל הסכום
הגבול של סכום פונקציות, שווה לסכום הגבולות של הפונקציות, כלומר:
כלל המכפלה
הגבול של מכפלת פונקציות, שווה למכפלת הגבולות של הפונקציות, כלומר:
כלל המנה
הגבול של מנת פונקציות, שווה למנת הגבולות של הפונקציות בתנאי ש:, כלומר:
אריתמטיקה של גבולות אינסופיים
תהיינה f\,ו-g\, פונקציות המוגדרות בסביבה (נקובה או לא) של \,x_0 שעבורן מתקיים:
בתנאים אלו מתקיימים כללי האריתמטיקה לגבולות אינסופיים שלהלן:
כאשר \,L=0 לא ניתן לדעת באופן מיידי את ערכו של הגבול מכיוון שגבול זה אינו מוגדר היטב, שכן הוא מהצורה של "" ולכן במקרה זה לא ניתן לדעת דבר על הגבול או על קיומו. יש לחפש דרכים אחרות לחישוב הגבול, ביניהן כלל לופיטל.
כללי האריתמטיקה לגבולות האינסופיים תקפים גם כאשר.
תהי f\, פונקציה המוגדרת בסביבה (נקובה או לא) של \,x_0 שעבורה מתקיים: בתנאים אלו מתקיים: הערה: המשפט אנלוגי לגמרי עבור המקרה בו קיימת סביבה נקובה של \,x_0 בה מתקיים f(x)<0\, ובמקרה הזה הגבול הוא -\infty.
תהיינה f\,ו-g\, פונקציות המוגדרות בסביבה (נקובה או לא) של \,x_0 שעבורן מתקיים: בתנאים אלו מתקיים : גם כלל זה תקף כאשר.
גבול של הרכבת פונקציות
אם f\,ו-g\, פונקציות שעבורן וכן גם  (עבור x_0,y_0,L כלשהם),
ומתקיים לפחות אחד משני התנאים הבאים (1)   L=g(y_0)  (כלומר g(y) רציפה ב y_0)      (2)  בסביבה מנוקבת של x_0
אז הגבול של הרכבת הפונקציות g \circ f בנק' x_0 קיים ושווה ל-.
הוכחת כלל הסכום
נסמן ב-\,A וב-\,B את הגבולות של \,f ושל \,g בהתאמה. יהי. יש להוכיח כי קיים כך שלכל x\, המקיים מתקיים .
מהנתונים על הגבולות של f\,ו-g\, נסיק כי: נבחר את \delta\, להיות. לפי אי-שוויון המשולש:
.
מכאן ש-.
הוכחת כלל המכפלה
יהי. יש להוכיח כי קיים כך שלכל x\, המקיים  מתקיים. נגדיר .
מהנתונים על הגבולות של f\,ו-g\, נסיק כי:
נבחר את \delta\, להיות. יהי x\, המקיים. נקבל, על-פי אי-שוויון המשולש, כי:
כלומר, הראינו שאם x\, מקיים אזי, ומכאן נובע כלל המכפלה.
הוכחת כלל ההרכבה
נוכיח במקרה בו g\, רציפה.
יהי. נתון ש-g רציפה בנקודה y_0\,, לכן קיים כך שלכל y המקיים  (כולל y_0) מתקיים (1).
ולכן קיים כך שלכל x\, המקיים  מתקיים (2).
מ-(2) נסיק כי לכל x\, המקיים מתקיים  ולכן עבור \,y=f(x) נקבל מ-(1) כי, כנדרש.
במקרה השני, אנחנו ניאלץ לדרוש ש-0<|y-y_0|, ולכן נבחר |x-x_0| קטן מספיק (כפי שחייב להיות לפי התנאי השני), שעבורו כפי שרצינו.
חיל המשלוח המצרי (1916)
חיל המשלוח המצרי (באנגלית: Egyptian Expeditionary Force – EEF) היה חיל משלוח בפיקוד בריטי שחנה במצרים במלחמת העולם הראשונה. מפקדת הכוח הייתה בקהיר וייעודו העיקרי היה הגנה על תעלת סואץ, עורק החיים העיקרי למושבות האימפריה הבריטית שבמזרח. על הכוח פיקד גנרל ארצ'יבלד מארי, שהיה תקופה קצרה ראש המטה הכללי של הצבא הבריטי האימפריאלי (Chief of the Imperial General Staff), ולאחר שכשל בניסיונותיו לכבוש את העיר עזה הוחלף בידי הגנרל אלנבי.
במקור הורכב החיל מחיילים מצריים, הודיים ואחרים, ברובם מוסלמים כשהחיילים ההודים השתייכו לכוח E של חיל המשלוח ההודי. לאחר שטורקיה הכריזה שמלחמתה היא מלחמת ג'יהאד מול הכופרים הנוצרים הועמדה נאמנותם של החיילים המוסלמים בספק. לפיכך, שונה הרכב חיל המשלוח המצרי והורכב בעיקר מגייסות בריטיים, אוסטרלים וניו זילנדים, וכשחלק מהכוחות הללו הופנו לחזית המערבית באביב 1918, החליפו אותם הגדודים העבריים וחיילים הודיים נוספים.
כיבוש סיני
החיל הגן על תעלת סואץ מפני התקפות עות'מאניות ואחר כך יצא למתקפת-נגד לתוך חצי האי סיני על-מנת להרחיק את האיום על התעלה. הכוח, בפיקודו של מארי, כבש את סיני, אך התעכב בניסיונותיו להתקדם לארץ ישראל כשלא הצליח לפרוץ את הקו העות'מאני בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני באביב 1917.
תחת פיקודו של אלנבי
מארי הוחלף על ידי אלנבי שהטעה את העות'מאנים וכבש את באר שבע בקרב באר שבע. הכוח פרץ לארץ ישראל, כבש את ירושלים בדצמבר 1917, צלח את מעברות הירקון, התייצב למשך תשעה חודשים על קו שתי העוג'ות, וגבר על הצבא העות'מאני בקרב מגידו. בסופו של דבר, הגיע הכוח לדמשק ולחלב והכניע סופית את הכוחות העות'מאניים באזור.
הרכב הכוח
סדר הכוחות של חיל המשלוח המצרי השתנה במהלך שנות המלחמה בארץ ישראל:
קרבות תעלת סואץ
בתקופה המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה (כולל קרב רומני) כלל חיל המשלוח את הכוחות הבאים:
קרבות רצועת עזה
במהלך הקרבות באזור רצועת עזה (כולל כיבוש אל עריש, קרב מגדבה, קרב רפיח, קרב עזה הראשון וקרב עזה השני) כלל חיל המשלוח את הכוחות הבאים:
כיבוש באר שבע, מרדף פלשת וכיבוש ירושלים
במהלך קרבות מרכז ארץ ישראל (קרב באר שבע, קרב תל חווילפה, קרב תל א-שריעה, קרב עזה השלישי, הקרב על גבעות מע'אר, קרב עיון קרא וכיבוש ירושלים) כלל חיל המשלוח את הכוחות הבאים:
מערכת מגידו
בתקופה שבין קרב צליחת מעברות הירקון ליציאה למערכת מגידו ערך הפיקוד הבריטי שינויים משמעותיים בסדר הכוחות. שינויים אלו נבעו מהחלטת הפיקוד להעביר לחזית אירופה יחידות בריטיות בעלות ניסיון ולהביא במקומן יחידות הודיות בעלות ניסיון מועט. תהליכים אלו הביאו לסדר הכוחות הבא:
פאראמומיצין
פאראמומיצין (Paromomycin) היא אנטיביוטיקה המשמשת לטיפול במספר טפילים כמו אמבה היסטוליטיקה, לישמנייה, ג׳יארדיה ותולעים . תופעות הלוואי הנפוצות בעת נטילה דרך הפה הן הקאות, שלשולים, כאבי בטן עוויתיים ואיבוד תיאבון. בנטילה דרך העור התופעות לוואי הנפוצות הן אדמומיות מקומית, עקצוצים ושלפוחיות. בזריקה עלול להיות חום, בעיות כבד ואיבוד שמיעה. נטילה בעת הנקה אינה מסוכנת. פאראמומיצין שייכת למשפחתה אמינוגליקוזידים שגורמת למוות החיידק על ידי עצירת ייצור החלבונים החיידקיים.
התרופה התגלתה ב-1950 ונהייתה בשימוש רפואי ב-1960. התרופה נמצאת ברשימה של הWHO כתרופה יעילה ובטיחותית. התרופה זמינה כתרופה גנרית כיום.
הריון והנקה
התרופה נספגת בצורה לא טובה. ההשפעה של התרופה על התינוק עדיין אינה ידועה. אין הרבה נתונים אודות הנקה בעת נטילת התרופה אך מכיוון שלא נספגת בצורה טובה, הכמויות של התרופה שיופרשו בחלב האם מועטות
תופעות לוואי
התופעות הנפוצות ביותר הן שלשולים, הקאות, צרבות והקאות. שימוש ארוך טווח מעלה את הסיכוי לזיהום חיידקי או פיטייתי משני. תופעות פחות נפוצות הן מיאסטניה גראביס, פגיעה כילייתית, מחלות דלקתיות של מערכת העיכול, אאזונופיליה, איבוד שמיעה, טינטון, סחרחורות, עקצוצים ודלקת בלבלב.
אינטראקציות
פאראמומיצין משתייכת לקבוצת Aminoglycoside ולכן היא טוקסית ורעילה לכליות ולאוזניים. רעילות זו עשויה להתרחש כאשר יש שימוש בתרופות נוספות שגורמות בעצמן לטוקסיות לכליות ולאוזניים. שימוש במקביל ב-Foscarnnet מעלה את הסיכון לטוקסיות לכליות. יש להיזהר מאוד משימוש במקביל ב - פאראמומיצין ו-Colistin, שילובן יכול לגרום להאטת נשימה מסוכנת - דיכוי נשימתי. בנוסף, כאשר יש שימוש באנטיביוטיקות סיסטמיות כמו פאראמומיצין, החיסון לכולרה יכול לגרום לתגובה אוטואימונית. יש להימנע בשימוש משתנים חזקים, שעלולים בעצמם לגרום לפגיעה בשמיעה. יכולות להיות אינטראקציות מסוכנות בשימוש בפאראמומיצין כאשר יש שימוש במקביל עם משתקים כמו succinylcholine, כיוון שפאראמומיצין יכולה להעלות את האפקט הנוירו-מסקולרי שלו. אין אינטראקציות עם אוכל או שתייה ופאראמומיצין
מנגנון פעולה
פאראמומיצין מעכב את סינתזת ייצור החלבונים של החיידק על ידי קשירה לrRNA 30s. האנטיביוטיקה מעלה את מספר הטעויות בזמן התרגום. האנטיביוטיקה נקשרת ללואת הRNA היכן שנמצאים השיירים A1492 וA1493 האחראים על איתור ותיקון טעויות בצימוד זוגות ווסטון-קריק, קודון ואנטי קודון, כאשר הצימוד נכון יש מספיק אנרגיה כדי שהשיירים יתנתקו. פאראמוצין מספיק אנרגיה להוצאת השיריים ללא צימוד נכון ובכך הריבוזום מכניס חומצת אמינו שגויה בשרשרת הפפטידים הנבנית
פארמוקיניטיקה
הספיגה דרך מערכת העיכול אפסית. כל חסימה או פקטור שיפגע בתנועתיות מערכת העיכול יכול לעלות את הספיגה של התרופה. בנוסף, כל נזק מבני במערכת העיכול או כיב גם יסייעו להעלאת ספיגת התרופה. עבור הזרקה תוך שרירית (IM) הספיגה מהירה. פראמומיצין יגיע לשיא הריכוז בפלזמה תוך שעה לאחר ההזרקה. כמעט 100% מהמינון הניתן דרך הפה יסולק בצורה לא טעונה דרך הצואה. מה שנספג יסולק דרך השתן.
שמעון דיין
הרב שמעון דיין (ה'תרע"ז - ה' בניסן ה'תשל"ה, 1917 – 17 במרץ 1975) היה רב, פוסק הלכה, דיין בבתי הדין הרבניים בדמנאת, במרקש ובקזבלנקה שבמרוקו. אחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרב ראשי של היישוב כפר יונה.
ביוגרפיה
שמעון דיין נולד בשנת ה'תרע"ז (1917) בכפר בני צביח במרוקו להוריו פרחה והרב אליהו. במשפחתו היה בן יחיד לצד שלוש אחיות.
בשנת ה'תרפ"ה (1925), נסע לעיר ארפוד במחוז תפילאלת והחל ללמוד בישיבתו של בבא סאלי, כאשר הלה היה מכנהו 'שמעון בני'. כשחזר הרב דיין לכפרו בני צביח, נשא לאישה את סעדה טנג'י.
הרב דיין המשיך את לימודיו בעיר מרקש בישיבת הרב יעקב דהאן, והוסמך לרבנות על ידי הרבנים: ישראל אבוחצירא (בבא סאלי), מכלוף אבוחצירא, ומסעוד הכהן מחבר הספר 'פרחי כהונה'.
בשנת ה'תרצ"ט (1939) נסמך לשוחט ובודק על ידי הרב יצחק אביחצירא (בבא חאקי), ובשנת ה'תש"א (1941) על ידי ראש אבות בתי הדין של העיר מרקש, הרב חיים סירירו.
בשנת ה'תשט"ו (1955) הוסמך לדיין על ידי הרב הראשי למרוקו הרב שאול אבן דנאן, והחל לשמש בדיינות בתחילה בעיר דמנאת, לאחר מכן, בשנת ה'תש"ך (1960) בעיר מרקש ובשנת ה'תשכ"ז (1967) עבר לעיר קזבלנקה, שם שימש אב בית הדין.
עם עלותו לארץ ישראל בשנת ה'תשל"ג (1973), מונה לרב היישוב כפר יונה, אך בשל מחלה שפגעה בו נאלץ לטוס לטיפול בבית חולים בצרפת, טיפול בו נפטר בתאריך ה' בניסן ה'תשל"ה (17/03/1975).
הרב דיין נטמן בבית העלמין בהר הזיתים.
ספרו
שו"ת זהב שבא - נערך לאחר פטירתו על ידי ידידו הרב יצחק חזן – אב"ד העיר חיפה, והודפס בשנת ה'תשל"ז (1977) בירושלים.
הספר מכיל תשובות מארבעת חלקי השולחן ערוך ומהן התכתבויות עם רבני דורו כדוגמת: הרב חיים רפאל שושנה, הרב יצחק אביחצירא, הרב יצחק חזן, הרב מסעוד הכהן ועוד.
בתחילת הספר מובאות הסכמות והקדמות מאת: הרב עובדיה יוסף, הרב שלום משאש, רבו- הרב יעקב בן חמו, הרב שלמה בן חמו ועוד.
לקריאה נוספת
שבחי הגאון המחבר מאת הרב שלמה בן חמו תלמידו ואחיינו של הרב שמעון דיין. הודפס בספרו: זהב שבא, ירושלים, התשל"ז 1977 (עמ' 25 - 95).
הרולד רובין
הרולד רובין (13 במאי 1932 – 1 באפריל 2020) היה אדריכל, צייר, נגן ומוזיקאי ישראלי. היה שותף למחאות הפוליטיות של הלבנים הליבראלים בדרום אפריקה.
עסק רבות בחינוך, הציג מציוריו בגלריות בארץ ובעולם, וכן הופיע מדי שבוע במסגרת להקת הג'אז אשר בראשה עמד.
ביוגרפיה
רובין נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, במאי 1932. אביו היה יליד לטביה שברח לדרום אפריקה מחשש שיגויס לצבא הרוסי. מרגע שעמד על דעתו העדיף את הג'אז על פני המוזיקה הקלאסית, אך במציאות הדרום אפריקאית של האפרטהייד, לנגן את המוזיקה האפריקאית-אמריקאית עם אפריקאים שחורים היה בבחינת מעשה שלא ייעשה. למרות זאת, היה רובין אחד הראשונים בדרום אפריקה שהשתתפו בהקמת להקות מעורבות של לבנים ושחורים.
ב-1960 הציג סדרת ציורים ('סדרת שארפוויל'), שהייתה התגובה הראשונה והיחידה של אמן לבן לטבח שארפוויל - טבח שבו המשטרה ירתה בקבוצה של מפגינים לא אלימים, הרגה 59 ופצעה כ-180, בעיירת שארפוויל (1960).
הועמד לדין על סעיף "חילול השם", ונרדף בשל ציור שצייר, בנושא: 'My Jesus'; שבו נראה ישו על הצלב עם רמז לזיקפה. כשזוכה, לאחר משפט מתוקשר מאוד באותם ימים – נסע עוד באותו לילה, יחד עם משפחתו, לישראל.
את לימודי האדריכלות החל באוניברסיטה בעיר הולדתו, והשלים באקדמיה בלונדון. לאחר שעלה לישראל, החל לעבוד בשנת 1963 במשרדו של האדריכל אריה שרון בתל אביב. במשרד זה עבד עד לשנת 1978.
לאחר עלייתו לישראל ב-1963, הפסיק לנגן לתקופה של יותר מ-15 שנה, והוא חזר אל הקלרינט רק ב-1980. ב-1984 ניגן עם המוזיקאי והמלחין יוסי מר-חיים בלהקת "סוף העונה". ב-1986 הקים רובין עם מרק שמוליאן, נגן בס ומלחין, את להקת "זוויות", בה היו חברים גם טומי בלמן (גיטרה) וראובן הוך (תופים). הקלטות הדוגמה של הלהקה נחשפו לראשונה בתוכנית הרדיו "קול הג'אז הזה" בגלי צה"ל, באמצע פברואר 1987. חשיפת הלהקה ברדיו הביאה לחוזה הקלטות עם חברת התקליטים החדשה "JAZZIS" ולהקלטת אלבום הבכורה של הלהקה. "זוויות" הופיעה בקיץ 1987 בפסטיבל "ג'אז בים האדום" וזכתה בפרס "הלהקה המקורית ביותר". בהמשך הופיעה ברחבי ישראל וערכה ארבעה סיבובי הופעות באירופה. בשנים 1988 ו-1989 השתתפה הלהקה בפסטיבלי הג'אז "ג'אז אוסט-ווסט" בנירנברג וב"לוורקוזן ג'אז פסטיבל". בהרכב שונה מעט הופיעה הלהקה ב-1991 בפסטיבל הג'אז בסיביו, רומניה. בכל הופעותיה זכתה הלהקה להערכה ולהצלחה רבה.
ב-1992 ייסד רובין את "טריאלוג", עם קובי שפי (בס) ואסף סירקיס (תופים). בין 1992 ל-1994 ארגן רובין עם חגי שלומוב מיני-פסטיבלים של ג'אז אלטרנטיבי בבית יד לבנים בתל אביב. המופעים הוכתרו בשם "ג'אז בריבוע". רובין הופיע במסגרת זו בשני הרכבים שונים – טריאלוג וזוויות 2. זוויות 2 הוזמנה להופיע בפסטיבל הג'אז בסינמטק ב-1994, ובמסגרת "ימי המוסיקה בגליל העליון" בכפר בלום (כלהקה אורחת). שלושה מההרכבים שהשתתפו בפסטיבל הג'אז בסינמטק תל אביב תועדו בסרטו של הבמאי לוי זיני, "איך אומרים ג'אז בעברית", ולהקתו של רובין תפסה חלק מרכזי בסרט. ב-1994 הקים רובין את להקת ג'אדא, עם דפנה שדה (בס), אלברט בגר (סקסופון) ואבי אגבבה (תופים). הלהקה החדשה הופיעה במועדונים ברחבי הארץ וכן בפסטיבל הכליזמרים בצפת ובפסטיבל הג'אז באילת.
הקריירה של הרולד רובין, שהתאפייה ביצירה ובהתחדשות בלתי פוסקות נמשכה הן בחו"ל והן בישראל. ב-1997 הקליט מוזיקה עבור "רדיו מינכן" יחד עם הפסנתרן הגרמני כריסטוף שפנדל. במקביל, בצוותא תל אביב, עלתה ההצגה "שורשים" מאת מרים קיני (במסגרת "הפסטיבל לתיאטרון קצר"), ורובין כתב עבורה את המוזיקה ואף ביצע אותה.
בשלב זה החל רובין לשלב בהופעותיו קטעי שירה מקוריים, בהם הוא מביע השקפות ותחושות בנושאים חברתיים ופוליטיים. במאי 1997 כתב רובין וביצע חומר למופע חדש בשם "BORN IN THE RSA" (מילולית- "נולד ברפובליקה של דרום אפריקה") בהשתתפות החצוצרן רסול סידיק. אחד הניסיונות המעניינים של רובין בשילוב מדיה ויזואלית ומוזיקלית היה בפסטיבל הג'אז בסינמטק תל אביב בפברואר 1998. במופע זה ניגן רובין מול מסך שעליו הוקרנה עבודת אנימציה מקורית בשם "ג'ורג'".
זמן קצר לאחר מכן התארח במועדון "KNITTING FACTORY" בניו יורק בהופעתם של ה-JAZZ PASSENGERS. באפריל אותה שנה הועלתה בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים ההצגה "ונשארנו לבד..." של מרים קיני, לה הוא כתב מוזיקה מקורית. ובאוקטובר הופיע בשנית בפסטיבל הג'אז בסיביו, רומניה.
הרולד רובין המשיך להיות ציר מרכזי בפרויקטים מוזיקליים רב תחומיים, חולל אירועים מוזיקליים שעוררו עניין וסקרנות ושילב פעילויות סולו בישראל ומחוצה לה (כמו הופעת הסולו שלו בפסטיבל הג'אז באופולה, פולין, בנובמבר 2000). הוא המשיך להוות כוח מוביל בתחומי ה"ג'אז החופשי" בישראל. נפטר ב-1 באפריל 2020 בגיל 87.
חיים אישייים
רובין היה נשוי פעמיים, מנישואיו הראשונים נולדו לו שני בנים. הוא התחתן בשנית עם המחזאית מרים קיני ונולדה להם בת משותפת.
פאבל קדוצ'ניקוב
פאבל קדוצ'ניקוב (ברוסית: Павел Петрович Кадочников; 29 ביולי 1915 - 2 במאי 1988), שחקן קולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס סטלין (1948,1949,1951) והוענק לו התואר האמן העממי של ברית המועצות (1979). על הפעילות בתחום הקולנוע הוענקו לשחקן מספר עיטורים ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
חייו
פאבל קדוצ'ניקוב נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה עברה לכפר באזור הרי אורל. בהיותו בכפר פאבל הצעיר הלך לבית הספר והחל להתעניין בציור. בשנת 1927 המשפחה חזרה ללנינגרד. תוך זמן קצר אביו חלה ופאבל קדוצ'ניקוב נאלץ להתחיל לעבוד במפעל לפרנסת המשפחה. במקביל לעבודה קדוצ'ניקוב המשיך לצייר והשתתף בפגישות חוג לציור. בקרבת חוג לציור נערכו פגישות חוג תיאטרון ומנהלו הציע לפאבל קדוצ'ניקוב להשתתף באחד ההצגות. לאור ההצלחה, הוא הציע לנער להתחיל ללמוד משחק בבית הספר למשחק. בשנת 1931 קדוצ'ניקוב התחיל ללמוד בבית הספר למשחק ששודרג לאוניברסיטה לתיאטרון במהלך לימודיו. לאור אישיותו והופעתו לקדוצ'ניקוב הייתה הצלחה אצל בנות בית הספר וכבר בשנת 1932 נולד לו בן מחוץ לנישואין.
בשנת 1935 קדוצ'ניקוב סיים את לימודי משחק ועל בסיס בוגרי הקורס הוקם תיאטרון חדש בלנינגרד. תוך זמן קצר קדוצ'ניקוב התחתן עם אחד משחקניות התיאטרון החדש. לקדוצ'ניקוב היו תפקידים רבים בהצגות התיאטרון החדש והוא הפך להיות אחד השחקנים הראשיים של הלהקה.
העבודה הראשונה של קדוצ'ניקוב בקולנוע בשנת 1935 לא הייתה מוצלחת. כאשר בשנת 1937 הבמאי סרגיי יוטקביץ' הציע לו להשתתף בסרטו, קדוצ'ניקוב תחילה סירב אך בסופו של דבר הסכים. התפקיד היה מוצלח ותוך זמן קצר הוא הצטלם בסרט נוסף של אותו במאי.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה פאבל קדוצ'ניקוב ביקש להצטרף לשורות הצבא האדום ונענה בשלילה. באותה תקופה סרגיי אייזנשטיין הציע לו להשתתף בסרטו "איוואן האיום". צילומי סרט נמשכו שלוש שנים וקדוצ'ניקוב שיחק בו אחד התפקידים המרכזיים. הפרק השלישי של הסרט, בו קדו'צינוקוב גילם שני תפקידים, לא הושלם מעולם ורק כמה דקות מתוכו צולמו.
לאחר סיום המלחמה קדוצ'ניקוב חזר ללנינגרד. התברר לו שתיאטרון בו הוא עבד במהלך שנות ה-30 נסגר. הוא קיבל מספר הצעות להיכנס ללהקה של תיאטרון אחר אך סירב והמשיך להצטלם בסרטי קולנוע בלבד.
בשנת 1947 הוא הצטלם בתפקיד ראשי בסרט "גבורת המרגל" (Подвиг разведчика) על פעילות מרגל סובייטי בעורף הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. לסרט הייתה הצלחה בלתי רגילה. בשנים 1948, 1949 ו-1951 השחקן קיבל 3 פעמים פרס סטלין עבור סרטים בהם שיחק כמו סיפור של איש אמיתי.
בשנת 1954 קדוצ'ניקוב גילם תפקיד גברי ראשי לצד ליודמילה קסטקינה בסרט "מאלפת הטיגריסים".
בשנות ה-60 קדוצ'ניקוב החל לביים סרטים. באותה תקופה הוא ביים שני סרטים שבהם השתתף גם כשחקן.
בשנת 1987 הוא ביים את סרטו האחרון. קדוצ'ניקוב מת בשנת 1988 מהתקף לב. נכדתו היא השחקנית, הזמרת והדוגמנית ילידת-דנמרק, נינה ברגמן.
בשנת 2000 הוקרנה בטלוויזיה סדרת סרטי שרלוק הולמס בה שולבו פרקים בהם השתתף קדוצ'קניקוב אך לא הוקרנו. בסך הכול קדוצ'ניקוב השתתף כבמאי או שחקן בכ-70 סרטים.
סמל המלדיביים
סמל האיים המלדיביים מורכב מעץ דקל הקוקוס, חצי סהר, שני דגלי המדינה בצורת X וכן שם המדינה בערבית.
עץ דקל הקוקוס מסמל את חיותה של המדינה. תושבי המדינה רואים בעץ סמל ליעילות ולטוב בשל היכולת לנצל את כל חלקי העץ (החל מרפואה, מזון וכלה בבנייה וביגוד). חצי הסהר הוא סמל כלל אסלאמי, ויחד עם הכוכב מסמלים את אמונתם של תושבי האיים ושל המדינה.
שמה של המדינה בו השתמש בין היתר אבן בטוטה כשהתייחס אל האיים - "אל דאוולת אל מאהאדיביה" (בערבית: الدولة المحلديبية, "מדינת מאהל דיבייה") - מופיע על הסמל.
יום פתוח
יום פתוח הוא יום פעילות יזומה המתוכננת ומאורגנת על ידי ארגון או מוסד, במטרה להציג בפני המתעניינים את הפעילות וההישגים של הארגון, ולשווק אותו לקהל הרחב. ביום זה מתאפשרת גישה חופשית למתקני הארגון, שלרוב אינם פתוחים בפני הציבור, ומתקיימות בו פעילויות שונות בהן הארגון מוצג ומשווק בפני הקהל.
יום פתוח באקדמיה
ימים פתוחים מתקיימים לעיתים קרובות במוסדות אקדמיים שונים, במטרה להציג בפני המתעניינים בלימודים אקדמיים את אפשרויות הלימודים במוסד. היום הפתוח מתקיים במכללות ובאוניברסיטאות פעם בשנה או מספר פעמים בשנה, סמוך למועדי הרישום לשנת הלימודים האקדמית הבאה או לסמסטר הלימודים הקרוב.
במהלך היום הפתוח מוצגים תכנים הנלמדים במוסד האקדמי, הישגים של המוסד, מתקניו וכיתות הלימוד שלו ועוד. נערכים מפגשים עם סגל המרצים, סטודנטים ובוגרים, ומוצע ייעוץ אקדמי לבחירת מסלול לימודים, כך שאלו משמשים כממליצים או סוכני מידע עבור ציבור המתעניינים בלימודים. זאת במטרה להשפיע על המתעניינים לבחור בו כמוסד האקדמי ללימודיהם.
הפעילות מלווה בהגשת כיבוד קל, הרצאות והסברים על מוסד הלימודים בחוגים השונים, חלוקת חוברות מידע, ואפשרות לבקר במתקני הקמפוס פתוחים לרשות הקהל (לרבות כיתות לימוד, אולפני רדיו, מעבדות ועוד).
במהלך היום הפתוח נערכים מאמצי שיווק שונים, כגון שימוש בתמריצים להרשמה ביום הפתוח (חלק מהמוסדות האקדמיים מקנים הנחות בשכר לימוד או בדמי ההרשמה לנרשמים במהלך היום הפתוח), שירות ייעוץ אקדמי חינם למתעניינים, שימוש במסרים פרסומיים בתוך תחומי המוסד (כגון הצבת פוסטרים, שלטים, שימוש במותג ובצבעי המותג של המוסד, ועוד), פעילויות בילוי, פנאי ומופעים חיצוניים שונים, ועוד.
נמל היובל
נמל היובל, המכונה גם "מסוף איתן" על שמו של רפאל איתן, הוא מסוף מים עמוקים הממוקם בקצה הצפוני של נמל אשדוד. המסוף נחנך באוגוסט 2005 והוא אחד ממיזמי התשתית הגדולים ביותר שבוצעו אי פעם בישראל ובבנייתו הושקעו כ-3 מיליארד שקל.
מבנה
נמל היובל כולל את רציפים 20–24 בנמל אשדוד. רציף 21 רציף למטען כללי ופריקת מכוניות, רציפים 22 ו-23 מהווים רציפי מכולות, ורציף 24 רציף למטען כללי. עד פתיחת נמל המפרץ ב-2021, היו רציפי המכולות בנמל היובל העמוקים בנמלי ישראל – 15.5 מטר (עובדה המאפשרת עגינה של אוניות מכולות גדולות במיוחד מסוג "פנמקס"), עם עגורני הגשר הגדולים בישראל.
הקמת הנמל כללה הרחבה של 1,150 מטרים למזח הראשי ו-1,700 מטרים של רציפים חדשים. נמל היובל הוא נמל המכולות הממוחשב הראשון בישראל. כל פעילות פריקת וטעינת המכולות בנמל היובל נעשית בעזרת תוכנת TOS - Terminal Operating System.
תכנון הנמל
תוכנית הפיתוח לנמל היובל אושרה עקרונית על ידי ממשלת רבין השנייה בישיבה שנערכה ב-16 ביולי 1995, שם הנמל נבחר לכבוד חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, שכן התכנון הראשוני היה שהנמל יושלם לקראת שנת היובל למדינה - 1998. ההחלטה התקבלה בחודש בו הונחה אבן היסוד לנמל אשדוד 34 שנים קודם לכן ובשנה בה צוינו 30 שנה לפעילות נמל אשדוד. ההחלטה התקבלה לאחר עבודת הכנה של צוות היגוי שמונה על ידי שר התחבורה ישראל קיסר. הצוות הציג את מסקנותיו ואת התוכניות לבניית הנמל בפני הממשלה שציינה בהחלטתה על הקמת הנמל:
ב-6 בספטמבר 1998, נערך טקס הנחת אבן הפינה לנמל היובל.
ביולי 1999 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את תוכנית נמל היובל.
באוגוסט 1999 החליטה ממשלת ישראל, ביוזמת שר האוצר אברהם בייגה שוחט, לקדם את הקמת הפרויקט בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), בה היזם שנבחר בונה וגם מתפעל את הנמל, במסגרת זיכיון ל-20 עד 30 שנה. התכנון היה שהפעלת הנמל החדש על ידי הסקטור הפרטי תיצור תחרות בתחום מרכזי במשק, ותתרום לשיפור השירות ולהוזלת התעריפים. בעקבות החלטת הממשלה רשות הנמלים פרסמה מכרז להקמת הנמל. עובדי נמל אשדוד התנגדו לכוונת הממשלה להקים את הנמל בשיטת ה-BOT, באמצעות יזם פרטי, והכריזו על סכסוך עבודה, ואף פתחו בעיצומים. עם התפטרות של שר התחבורה יצחק מרדכי, במאי 2001, מונה במקומו אמנון ליפקין-שחק, שהודיע לעובדי הנמל כי תיתכן אפשרות שהממשלה תיסוג מהכוונה להקים את הפרויקט בשיטת ה-BOT. במרץ 2001 מונה אפרים סנה כשר התחבורה וחתם על הסכם עם עובדי הנמלים לביטול הפעלת הנמל באמצעות יזם פרטי, במקום זאת הוסכם על הקמת שלוש חברות-בת, שיפעלו במסגרת רשות הנמלים, עבור כל נמל (חיפה, אשדוד, אילת).
הקמת הנמל
ביוני 2000, חמש קבוצות עלו לשלב הגמר במכרז ההקמה שכלל את בניית שוברי הגלים והרציפים. באוגוסט 2000 זכה מיזם משותף שכלל את חברת דרגאדוס (Dragados) הספרדית וחברת אשטרום במכרז. לפי התוכניות המקוריות, התחייבה הקבוצה להשלים את הקמתם של שובר הגלים הראשי בנמל ושל שלושה רציפים עד סוף 2003. ואולם עד מהרה התברר כי הקבוצה אינה ערוכה לביצוע העבודות הן מבחינת הציוד המכני והן מבחינת כוח האדם. כך למשל, הוחלפו בשנה הראשונה לעבודות שלושה מנהלי עבודה מטעם המיזם המשותף, לפי דרישת רשות הנמלים, מטעמים של חוסר התאמה. בנוסף נמנעה דרגדוס מלשלוח לישראל עובדים בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה. בעקבות העיכובים קנסה רשות הנמלים את הקבוצה. ב-2004 נחתם הסכם מתוקן בין רשות הנמלים לבין אשטרום-דרגדוס בו נקבע החזר הקנסות ונקבעו לוחות זמנים חדשים לביצוע העבודות בפרויקט.
בדצמבר 2002, רכשה רשות הנמלים מחברת החשמל 127 דונם לפיתוח נמל היובל, תמורת 60 מיליון דולר.
בדצמבר 2003 הוזמן עבור הנמל ציוד טכנולוגי מתקדם, בהיקף של 72.5 מיליון אירו, שכלל 4 עגורני גשר, 24 עגורני שער, ו-6 עגורני זרוע. ספקיות הציוד היו החברה הגרמנית קוקס, החברה הפינית KCI, פלגווארה מספרד ומול מבלגיה.
במאי 2005 זכתה חברת אפקון במכרז לאספקה והתקנה של מערכות טכנולוגיות לתפעול מתחם הכניסה לנמל.
טקס חנוכת הנמל נערך ב-2 באוגוסט 2005 במעמד ראש הממשלה, אריאל שרון; שר האוצר, בנימין נתניהו, ושר התחבורה, מאיר שטרית, אולם הנמל באותה עת הושלם באופן חלקי בלבד, והוא החל לפעול באופן מלא רק בינואר 2007, כשלוש שנים אחרי המועד המקורי שתוכנן.
בעקבות העיכובים בהשלמת הפרויקט פרצו מספר סכסוכים משפטיים בין רשות הנמלים לשותפות אשטרום-דרגדוס, ובינה לחברה דנית לעבודות ימיות שהייתה קבלן משנה, לגבי האחריות לעיכובים והפיצוי הכספי בעקבותיהם. בנוסף גורמים מדיניים הפעילו לחצים להגיע להסכם פשרה מהיר בעניין. לאחר שלא הושגה פשרה, ביולי 2007 הגישה אשטרום-דרגדוס תביעה נגד רשות הנמלים לפיצוי בסך 962 מיליון שקל, בשל הנזקים הכספיים שנגרמו לה, לטענתה, כתוצאה מהתנהלותה הכושלת בפרויקט. בתגובה לתביעה טענה כי השותפות לא הייתה כשירה לבצע הפרויקט כי השותפות לא הייתה כשירה לבצע הפרויקט וזכתה בו במרמה במכרז.
מספר שנים לאחר שנפתח הנמל התברר, כי בעקבות המעבר המהיר ברחבי העולם לבניית אוניות גדולות, בנפח של מעל ל-15,000 TEU, אוניות רבות אינן יכולות לעגון בו. עקב כך החל תכנון נמל הדרום מצפון לנמל היובל.
שדרוג הנמל
בינואר 2020, זכתה חברת פאן מדיטרניאן במכרז לשדרוג והעמקת רציף 21 בנמל, בעלות של כחצי מיליארד שקלים: מ-13.5 מטר עומק ל-17.5 מטר. שדרוג רציף 21, שאורכו הכולל הוא 850 מטר, יאפשר לאניות מכולה גדולות של כ-400 מטר אורך וכושר נשיאה של 18 אלף מכולות לפקוד את הנמל בחלקו המזרחי של הרציף ואוניות גרעינים בחלקו המערבי, באמצעות מסוע חדש. העבודות צפויות להסתיים ב-2023. בדצמבר 2020 נחתם הסכם עם חברת ZPMC להצטיידות ב-5 מנופי גשר מתקדמים עבור רציף 21, המותאמים לפריקה של אניות מכולה עד 24,000 TEU, בעלי יכולת פריקה וטעינה של 2 מכולות 40 רגל מלאות בו זמנית, בזכות מערכת tandem מתקדמת.
באפריל 2020, החל בהפעלת רציף 24 עבור אוניות צובר ומטען כללי, שבמקביל רציף 21 הושבת לצורך שדרוגו. במאי הוחל בפרויקט הארכת הרציף.
הקמת רציף פרטי בנמל
באוקטובר 2020 פרסמה חברת נמלי ישראל מכרז ראשוני למתן הרשאה לתפעול רציף בנמל היובל. הרציף הוקם בחלקו הצפוני של הנמל, בשטח של כ-60 דונם ואורך של כ-350 מטר, לטובת העבודות להקמת נמל הדרום הסמוך. הרציף שימש את קבלן ההקמה של הנמל. לאחר סיום העבודות הוא יימסר לזוכה במכרז, לצורך השמשה ותפעול שלו.
מסוף הרכבת
באוגוסט 2005 הוכרז על תחילת תוכנן של מסוף רכבת בצמוד לשטח הנמל, לאחר חברת נמלי ישראל, רכבת ישראל ונמל אשדוד הגיעו להסכם על ביצוע הפרויקט.
ביולי 2007, פורסם המכרז להקמת מסוף הרכבת בעלות של כ-130 מיליון.
באוגוסט 2015, זכתה חברת ההובלה והלוגיסטיקה פרידנזון במכרז של חברת נמלי ישראל להפעלת המסוף ל-15 שנה, עם אפשרות הארכה בעוד 10 שנים. תמורת הזכייה במכרז פרידנזון משלמת לחברת נמלי ישראל דמי שכירות שנתיים של 10 מיליון שקל.
השפעה על הסביבה
בעת הדיון על אישור תוכנית הנמל, גופי איכות הסביבה, בהם החברה להגנת הטבע והמשרד להגנת הסביבה, התנגדו לתוכנית הנמל בטענה שהוא יגרום לנזק בלתי הפיך לחופים שמצפון לו, עקב גריעת חול קשה בעקבות הארכת שובר הגלים. בנוסף מנועי אוניות הענק שיפקדו אותה יגרמו לזיהום אויר קשה. עקב כך הוסכם בין רשות הנמלים והרכבות, ובין הוועדה לשמירת הסביבה החופית של משרד הפנים, להעביר בכל שנה, 180 אלף קוב חול, מדרום נמל אשדוד לצפונו. במכרז לחפירה ושינוע של החול זכתה חברת "אוקיאנה" באוקטובר 2000 והיא החלה בעבודות במקביל להקמת הנמל.
שרשרת (מתמטיקה)
לפי עקרון המקסימום של האוסדורף, בכל קבוצה סדורה חלקית קיימת שרשרת מקסימלית.
אנטי שרשרת
אנטי-שרשרת היא מושג הפוך לשרשרת. בניגוד לשרשרת, שבה כל זוג איברים ניתנים להשוואה זה לזה, באנטי-שרשרת כל זוג איברים אינו ניתן להשוואה.
ההות'ורנס
ההות'ורונס הוא אצטדיון כדורגל בעיר וסט ברומיץ' באנגליה. האצטדיון משמש את קבוצת וסט ברומיץ' אלביון מהפרמייר ליג (הליגה הראשונה באנגליה). הוא מכיל 26,688 מקומות ישיבה.
אודיטוריום
אוֹדִיטוֹרְיוּם או אוֹדִיטוֹרְיוֹן (בלטינית Auditorium, רבים Auditoria) הוא אולם המשמש לעריכת כנסים, מופעי אומנות, הרצאות ואירועים אחרים. אודיטוריומים נמצאים בדרך כלל באוניברסיטאות, מכללות ובמוסדות חינוך אחרים; במוזיאונים, מרכזי כנסים ותערוכות ובמוסדות תרבות אחרים, ולמעשה הם עשויים להמצא בכל מקום בו נערכים אירועים פרונטליים רבי משתתפים. אולם האודיטוריום בנוי פעמים רבות בשיפוע כדי לאפשר תצפית טובה מכל חלקיו לעבר הבמה או המסך, והוא מצויד לעיתים בעזרי מולטימדיה.
באדריכלות הכנסייתית, לעיתים מכונה הספינה בכנסייה בכינוי אודיטוריום, שכן זהו החלק העיקרי בו מתכנס הקהל בעת טקסים דתיים, ובמנזרים, זהו האזור המיועד לקבלת פניהם של אורחים.
Jajah
ג'אג'ה (באנגלית: Jajah) הייתה ספקית שירותי טלפון מבוסס אינטרנט שפעלה עד ינואר 2014 ומאז חדלה לתת שירותים כלשהם. החברה נוסדה על ידי רומן שרף ודניאל מאטס מאוסטריה בשנת 2005. המשרדים הראשיים של החברה היו ממוקמים בקליפורניה ובלוקסמבורג. לג'אג'ה היה גם מרכז פיתוח בישראל.
היתרונות של ג'אג'ה היו בכך שלא היה צורך בהורדה והתקנה של תוכנה כלשהי על המחשב ושהשיחות התבצעו בעלות נמוכה בהרבה מעלות השיחות של חברות הטלפוניה המסורתיות. הפחתת העלויות הושגה על ידי העברת אות הדיבור על גבי האינטרנט בטכנולוגיות VoIP.
Jajah Web
שירות Jajah Web מקשר בין מכשירי טלפון קוויים וטלפון סלולריים באמצעות האתר הראשי של ג'אג'ה. המשתמשים מקלידים את המספר שלהם ואת מספר היעד הרצוי באתר. השירות של ג'אג'ה קודם מחייג לטלפון של המשתמש. לאחר שהמשתמש עונה לטלפון השירות מחבר את השיחה למספר היעד והחיבור נוצר.
ג'אג'ה טענה כי השירות שלהם עובד על כל דפדפני הרשת למיניהם. השירות אינו דורש אינטרנט מהיר, וכמו כן אין צורך להיות מחובר אונליין לאחר שנוצר החיבור, לעומת זאת על מנת להשתמש בשירות זה גישה לאינטרנט היא הכרחית על מנת ליצור את החיבור.