cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy
ההופעה באצטדיון ומבלי
מהדורת דלוקס במלאת 30 שנים לצאת האלבום ראתה אור בתקליטור כפול בספטמבר 2005. התקליטור הראשון כלל, בנוסף לאלבום המקורי ורצועות הבונוס שיצאו במהדורות המחודשות הקודמות, גם את "House of Cards" – צד ב' של "Someone Saved My Life Tonight", צד ב' שקודם לכן הופיע רק בתקליטור האוסף מ־1992, "Rare Masters". בתקליטור השני נכללה הקלטת הופעה חיה שערך ג'ון באצטדיון ומבלי ב־21 ביוני 1975 לעיני 72,000 בני אדם, ההופעה הגדולה ביותר שלו עד אז במולדתו אנגליה. ההופעה של ג'ון הייתה חלק ממרתון כוכבים של 11 שעות שכלל, מלבד ג'ון, גם את "הביץ' בויז" ו"האיגלס", שערכו את מופעי החימום לג'ון (ההופעה נערכה לאחר פיטורי אולסון המתופף ומארי הבסיסט. את מקומם מילאו רוג'ר פופ בתופים, וקני פאסרלי בבס).
החזרות להופעה נערכו בהולנד במשך שבועיים, בעיצומו של גל חום, ללא מיזוג. חברי הלהקה עבדו 10 שעות ביממה. ההופעה הייתה משמעותית לג'ון משתי בחינות: השינוי בצליל, והמגמה השלילית שהיא סימנה מבחינת יחס הקהל אליו. ראשית, ניכר השינוי בצליל החי. ג'ון הופיע עם שלושה גיטריסטים. על דייווי ג'ונסטון, הגיטריסט הקבוע, נוספו בהופעה זו גם ג'ף בקסטר וקיילב קוואיי. לקראת ההופעה החלה גם השותפות ארוכת השנים והמשמעותית עם הקלידן ג'יימס ניוטון הווארד. המוזיקה של ג'ון הייתה לרוב מתוזמרת מאוד, והמגמה בעולם הייתה לכיוון השפעות ממוזיקה אלקטרונית. ג'ון חיפש קלידן, ולאחר אודישן, שנערך ארבעה ימים לפני תחילת החזרות בהולנד, קיבל את הווארד בן ה־23, שהוסיף תמיכה של סינתיסייזר לפסנתר של ג'ון. ג'ון כבר לא היה היחיד שניגן בהופעות על קלידים, והיה שבע רצון מכך: יחד עם שלושת הגיטריסטים, הפסנתר של ג'ון הפך פחות דומיננטי בהופעות החיות, ומהרבה בחינות הפכה להקת ההופעות של ג'ון ללהקה מבוססת גיטרה.
הבחינה המשמעותית השנייה הייתה ניצני שינוי ביחס הקהל אליו. אלטון עלה לבמה לאחר הופעה עתירת להיטים של "הביץ' בויז", הופעה שארכה כשעה וחצי. בחלק הראשון של המופע שלו גם אלטון ביצע להיטים, אבל באמצע ההופעה החל לבצע את כל עשרת שירי האלבום הטרי "קפטן פנטסטיק" (שיצא רק חודש לפני) – לא לפני שפתח בהבעת חשש, ואף התנצלות: הקהל, שלא הכיר את החומר מהאלבום החדש והמורכב, שאינו אלבום להיטים, בצירוף האורך הכללי המתיש של הופעות היום (ואולי גם בסיוע ה"הדרכה" מג'ון), יצא באלפיו. כותרות העיתונים בימים שלאחר המופע בישרו על הצלחת המופע של "הביץ' בויז", לעומת המופע המאכזב של ג'ון. כך היה המופע מעבר לסתם מופע לא מוצלח: הוא סימן את תחילת הירידה מפסגת הקריירה של ג'ון.
ביצועים נוספים
בספטמבר 2005 ביצעו ג'ון ולהקתו שוב כמעט את כל שירי האלבום (מלבד "Tower of Babel" ו־"Writing") בסדרה של מופעים שכל הכרטיסים אליהם נמכרו מראש בבוסטון, ניו יורק ואטלנטה – שם התקיים המופע האחרון משירי האלבום, באוקטובר. מופעים אלה היו חלק מסיבוב ההופעות Peachtree Road Tour (של האלבום "Peachtree Road") והיו הארוכים בקריירה של ג'ון – רבים מהם ארכו מעל שלוש וחצי שעות. השירים מ"קפטן פנטסטיק" שבוצעו בהופעה החיה בבוסטון ב־16 בספטמבר 2005 הועברו בשידור חי ברדיו "קפיטל גולד".
"Curtains" (בנוסף לשירים אחרים מן האלבום) נדגם על ידי ההרכב פנאו לאלבום הרמיקס "Good Morning to the Night".
ג'ף באקלי ביצע גרסת כיסוי ל־"We All Fall in Love Sometimes". להקת קולדפליי ביצעה אף היא גרסת כיסוי לשיר, לרגל צאת אלבום המחווה מ־2018 לג'ון וטופין, "Revamp".
משתתפים
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות התקליטור והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
הרגשת נידה
בהלכות נידה, הרגשת דם היא הרגשת יציאת הדם הווסתי מהרחם, שנזכרת בתלמוד כתנאי להחלת טומאת נידה מדאורייתא על האשה.
לרוב השיטות זהו תנאי הכרחי לגרום לתחולת טומאה זו על אישה שמצאה כתם על בשרה או בגדיה, ולמקצת השיטות זהו אמצעי ווידוא שהדם אכן יצא מהרחם, אולם כשיש ודאות שהדם מהרחם בדרך אחרת, הטומאה מהתורה חלה גם ללא ההרגשה.
המקור לכלל
המקור לכלל זה מתבסס על הפסוק אותו דרש האמורא שמואל במסכת נידה:. כלומר המילה "בבשרה" באה ללמד כי דווקא אם היא חשה בבשרה בנביעת הדם, היא טמאה.
בפרשנות דברי שמואל קיימות שתי אפשרויות, אם מדובר בגזירת הכתוב או בסברא:
לפי אפשרות אחת, מדובר בגזירת הכתוב שאין דם נידה גורם לאשה טומאה עד שתרגיש ביציאתו, וגם אם ברור שהדם יצא מבשרה אין היא טמאה עד שתרגיש ביציאתו.
אפשרות שנייה היא שמדובר בקביעה של התורה לפיה אין לחשוש שמא הדם בא מהאשה אלא אם כן התלוותה אליו הרגשה, וכלשון הרמב"ם: . כדעה זו סבור התוספות רי"ד הקובע שכוונת דברי שמואל שגם אם בדקה את המקום שבו ישבה ונמצא נקי ואחר כך מצאה שם דם, שהיא טהורה משום שללא הרגשה אנו מטילים ספק במהימנות הבדיקה - "אימר לא בדקה יפה" (אולי לא בדקה כראוי). כמו כן התוספות רי"ד קובע שבמקרה שלפי הכלל "הלך אחר הרוב" ניתן לקבוע שהאישה טמאה, כגון אם רוב ימיה של האישה היא טמאה על ידי ראייה שאליה התלוותה הרגשה, אז אם נמצא כתם על בשרה יש להניח שעל אף שהפעם לא הרגישה - היא טמאה. דברים דומים מצויים בשו"ת מהר"ח אור זרוע בשם רבנו עובדיה.
מקור נוסף
במסכת נדה מובאים דברי התנא רבי עקיבא, שניתן ללמוד מהם מקור נוסף לצורך בהרגשה:
בדבריו של רבי עקיבא לא מפורש דין הרגשה, אך לפי הדעה האומרת שהרגשה היא אמצעי לבירור שהדם בא מגופה - נמצא שדבריו של שמואל שווים לדבריו של רבי עקיבא, שגם הוא דורש "ראיית דם" וודאית ולא "כתם".
סוגי ההרגשות
במשנה ובתלמוד לא מבואר מהי בדיוק ההרגשה המחילה טומאת נידה מהתורה על האשה הרואה את דם הווסת. בפועל, הוצעו שלושה זיהויים עיקריים להרגשה:
ביחס להרגשה השלישית (זיבת דבר לח) ישנה מחלוקת אחרונים האם תחושה זו נחשבת להרגשה האוסרת או לא. יש המצדדים כדעת הנודע ביהודה שזו הרגשה האוסרת, יש אומרים שזו לא הרגשה האוסרת , ויש מפשרים ואומרים שאם התחושה היא שהדם זב מצוואר הרחם לנרתיק - הוא נחשב להרגשה אוסרת, אך אם הוא זב בחלל הנרתיק - לא. ויש שאף סוברים שכך היא דעתו של הנודע ביהודה.
ההלכה
להלכה נזכרה בשולחן ערוך ההרגשה המוזכרת בשו"ת תרומת הדשן. כמו כן, השולחן ערוך דן גם במקרה הפוך, של הרגשה ללא ראיית דם (בניגוד למקרה הנפוץ של דם ללא הרגשה), ומביא דעה שהיא טמאה:
כיום
יש הסוברים שכיום אצל רוב הנשים אין מצויה ההרגשה שמוזכרת בדברי התלמוד, יש המסבירים זאת בחולשה שירדה לעולם וכתוצאה מכך התמעטה יכולת הנשים להרגיש הרגשות דקות כאלו. בעקבות זאת, קובע הרב יוסף שלום אלישיב, כי כיום כל הנשים טמאות מהתורה, מכיוון שהתורה לא דרשה הרגשה כדי לקבוע טומאה, אלא שכאשר אישה שדרכה להרגיש ביציאת הדם מגופה אינה מרגישה זאת - אין זו דרך ראיה. על כן, כיום שדרך הנשים לא להרגיש ביציאת הדם, שוב אין בכך ראיה שלא כדרכה, ועל כן האישה טמאה מהתורה.
לעומת זאת דעות אחרות קובעות שגם בזמן הזה הנשים מרגישות, הערוך השולחן קובע שהנשים מרגישות כשיוצא דם מגופן בדומה להרגשת הגוף לפני שיוצאים ממנו מי רגליים, ולפי המהר"ם שיק ההרגשה היא הרגשה כללית - גופנית רעה הקיימת גם כיום, כך גם פוסק הציץ אליעזר, גם הרב משה פיינשטיין קובע שהנשים מרגישות לפני יציאת דם נידה מגופן אלא שמיעוטן אינן בקיאות להבין את טיב ההרגשה.
לאחרונה נמצאו סימוכין לסיעה השנייה, במחקר שבדק את נפוצות ההרגשות השונות בקרב נשים ומצא כי עשרות אחוזים מן הנבדקות מדווחות על הרגשות מסוגים שונים.
מטוס צר-גוף
מטוס צר גוף ידוע גם כמטוס עם מעבר יחיד (narrow-body aircraft) הוא מטוס נוסעים אשר רוחב גוף המטוס הוא לרוב בין 3-4 מטרים, וסידור מושבים הוא בין 2 ל-6 בשורה, לאורך מעבר יחיד. מטוסים צרי גוף שטווח הטיסה שלהם לא מאפשר טיסות טראנסאטלנטיות או בין יבשתיות, ידועים כמטוסים אזוריים.
לעומת זאת, מטוס רחב גוף הוא מטוס גדול יותר, המכיל לרוב מספר מחלקות טיסה, אשר רוחב המטוס הוא בין 5 ל-7 מטרים, סידור המושבים לרוב הוא 7 עד 10 בשורה, לאורך מעבר כפול. לשם השוואה, מטוס רחב גוף טיפוסי מכיל בין 200 ל-600 נוסעים, ואילו למטוס צר הגוף הגדול ביותר (בואינג 757-300), כושר נשיאה מרבי של 289 נוסעים.
נוף הכרמים של פיימונטה: לאנגה-רוארו ומונפראטו
נוף הכרמים של פיימונטה: לאנגה-רוארו ומונפראטו (באיטלקית: Paesaggio vitivinicolo del Piemonte: Langhe-Roero e Monferrato, באנגלית: Vineyard Landscape of Piedmont: Langhe-Roero and Monferrato) הוא השם הרשמי של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו הכולל "חמישה אזורים נבדלים של גידול יין בנוף יוצא דופן" בתוספת טירת גרינצנה קאבור (Castello di Grinzane Cavour) במחוז פיימונטה באיטליה.
האתר, המשתרע על האזורים ההרריים של לאנגה ומונפראטו, הוא אחד מאזורי ייצור היין החשובים ביותר באיטליה.
האתר, השוכן במרכז אזור פיימונטה (צפון מערב איטליה), מתואר על ידי אונסק"ו כ"נוף תרבותי", מכיוון שהוא תוצר של מאמץ משותף של האדם והטבע. הוא זכה למעמד של אתר מורשת עולמית הודות לערך יוצא הדופן של תרבות היין שלו, שעיצבה את נופו במשך מאות בשנים.
Walls (אלבום של קינגס אוף ליאון)
Walls הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק האמריקאית קינגס אוף ליאון. האלבום יצא לאור ב-14 באוקטובר 2016. שם האלבום מעוצב באותיות רישיות "WALLS", וזאת מאחר שהוא בעצם מהווה ראשי תיבות של המילים "We Are Like Love Songs". חברי הלהקה הודיעו על צאת האלבום בתום הופעה שערכו בנאשוויל, בראש השנה האזרחית של 2016. הלהקה הופיעה לראשונה עם שיר מהאלבום (Waste a Moment) בפסטיבל לולפלוזה בברלין, ב-10 בספטמבר 2016. רוב הביקורות על האלבום היו חיוביות והוא קיבל ציונים גבוהים באתרי המוזיקה השונים. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 לאחר שנרכש בכ-77,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו - זהו האלבום הראשון של הלהקה שהצליח להגיע למקום הראשון במצעד זה. כמו כן, האלבום הגיע למקומות הראשונים במצעדים באירלנד, הממלכה המאוחדת וניו זילנד.
סן לאוצ'ו
סן לאוצ'ו (San Leucio) היא מועצה מקומית בנפת קזרטה שבמחוז קמפניה, בדרום איטליה. סן לאוצ'ו ממוקמת כ-3.5 ק"מ מצפון-מערב לקזרטה, בגובה של כ-145 מ' מעל פני הים. המקום התפרסם במיוחד בשל מכלול המבנים שנבנו בו סביב מפעל משי ישן. מכלול זה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1997.
קונדה נאסט טראבלר
כעת המגזין מתמחה בתיירות יוקרה וסוקר מלונות, מוצרים ושירותים יקרים. חלק גדול ממנו מיועד לתיירים עסקיים.
סן לאוצ'ו
ב-1773 החליט המלך פרננדו הראשון, בנו של המלך קרלוס, לגדר את האזור ולהפוך אותו לשטח לציד. המלך היה צייד מנוסה והעדיף עיסוק זה על פני חיי החצר המלכותית. ב-1778 החל המלך בייצור משי במקום. ביתן בלוודרה שופץ ונועד להיות מרכזו של מכלול תעשייתי; במבנה עצמו הוקדש האולם הראשי לכנסייה עבור הפועלים, וסביבו נבנו מבנים תעשייתיים שכללו חדרים לגידול תולעי משי ומתקנים לטוויית וצביעת המשי, וכן גם מבנים עבור בית ספר, מגורים למורים, ועוד. עבור העובדים נבנה כפר חדש, והקהילה שהתפתחה בו נקראה ב-1789 "המושבה המלכותית של אורגי המשי" (Real Colonia dei Setaioli). במפעל המשי בסן לאוצ'ו הוכנסו הטכנולוגיות המתקדמות ביותר באירופה באותה תקופה. המלך חוקק חוקים שנועדו להסדיר את העבודה והשכר של הפועלים במכלול; לפועלים הייתה מערכת של מעין ביטוח לאומי ומעמד מועדף, ואף נקבעו להם בגדי עבודה אחידים. יש הרואים בחוקים אלה מעין סוציאליזם מוקדם. המלך תכנן לפתח את הכפר לכדי עיר חדשה, שתיקרא פרדיננדופולי, אך הפרויקט נעצר לאחר כיבוש הממלכה בידי צרפת בתחילת המאה ה-19. למרות הכיבוש הצרפתי המשיכה התעשייה בסן לאוצ'ו להתפתח.
קונדה נאסט טראבלר
בנוסף לכתיבה אודות אתרים אקזוטיים שונים כך שהקוראים יוכלו לטייל אליהם, הוא גם מדרג מתקנים כמו בתי-מלון ושדות-תעופה. כותרת המשנה של כתב-העת היא "האמת בנסיעות". כתב העת היוקרתי מפרסם סקירות רק של בתי המלון הטובים ביותר בעולם, והפרסומות בו הן של מותגי יוקרה, בכללם שאנל, בולגארי, יגואר, מרצדס ודולצ'ה וגבאנה.
סן לאוצ'ו
גם כיום ממשיכים מפעלי הטקסטיל והמשי בסן לאוצ'ו לשמור על רמתם הגבוהה. מוצרים מסן לאוצ'ו משווקים ללקוחות יוקרתיים בחו"ל, ובהם ארמון בקינגהאם, הבית הלבן, ארמון קווירינאלה, ועוד.
קונדה נאסט טראבלר
מדי אוגוסט קונדה נאסט טראבלר מציגים תקציר של אתרי התיירות המועדפים עליהם וכוללים גם סקירה כוללנית וגם מידע ייעודי על ארצות ואזורים מסוימים. אלו נקראים רשימת "Wendy Perrin's Top Travel Specialist".
סן לאוצ'ו
בסן לאוצ'ו נמצא כיום מוזיאון לייצור המשי, ובו נולי אריגה מקוריים ומכונות ששופצו והמוצגים בחצר ארמון בלוודרה. בחצר ניתן לראות את כל שלבי ייצור המשי ואת ההתקדמות במיכון ובתהליכי הייצור.
קונדה נאסט טראבלר
קונדה נאסט טראבלר יוצא לאור במטה Condé Nast Publications ארצות הברית בכיכר טיימס 4, ניו יורק.
סן לאוצ'ו
ב-1997 הוכרזו ארמון קזרטה, אקוודוקט ונוויטלי ומכלול סן לאוצ'ו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מנימוקי ההחלטה:
קונדה נאסט טראבלר
יש גם מהדורה בריטית, היוצאת לאור בידי משרדי קונדה נאסט בבית ווג בלונדון. ההבדל העיקרי בין שתי המהדורות הוא שהמהדורה הבריטית משתמשת בכתיב אנגלי עבור הכותרת: Condé Nast Traveller. המתכונת והתוכן הם דומים מאוד לאלו של המהדורה האמריקאית.
אונוקאלהאי
אוּנוּקְאַלְהָאי (מערבית: عنق الحيّة - עֻנְק אל-חיה, "צוואר הנחש") או α בנחש, לפעמים נקרא גם קור סרפנטיס (בלטינית: Cor Serpentis, "לב הנחש"), הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נחש עם בהירות נראית מדרגה 2.63. זהו הכוכב היחיד בקבוצה עם דרגת בהירות מתחת ל-3. אונוקאלהאי נמצא במרחק של כ-74 שנות אור ממערכת השמש ובשל קרבתו הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
תכונות
אונוקאלהאי הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 III, מסתו כ-1.8 מסות שמש, רדיוסו פי 12 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,550 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 39 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 70 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. אורו של הכוכב מציג ספקטרום בליעה חזק המראה על נוכחות גדולה מהרגיל של פחמן, חנקן ומגנזיום בשכבותיו החיצוניות.
במרחק זוויתי של 58 שניות קשת מאונוקאלהאי נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 11.8, אך ככל הנראה אין קשר בינו ובין אונוקאלהאי והם רק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה. במרחק זוויתי של 2.4 דקות קשת נמצא עוד כוכב עמום יותר עם בהירות מדרגה 12.9, שגם הוא כנראה אינו קשור לאונוקאלהאי. שני הכוכבים התגלו בשנת 1828 על ידי ג'ון הרשל.
לואיס הית'
לוטננט ג'נרל סר לואיס מקלספילד הית' (באנגלית - Lewis Macclesfield Heath; 1885–1954) היה קצין בצבא הבריטי ובצבא הודו הבריטית הידוע בשל לחימתו במערכה במזרח אפריקה ובקרב סינגפור במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
הית', המכונה "פיגי", נולד בהודו בשנת 1885, למשפחה בעלת מסורת צבאית, והתגייס לצבא הודו הבריטית בשנת 1906. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי כקצין, בחזית המערבית, ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה שירת במקומות שונים ברחבי האימפריה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד הדיוויזיה ה-5 של צבא הודו הבריטית בדרגת מייג'ור ג'נרל. בתפקיד זה השתתף בכיבוש אריתריאה ואתיופיה, ובקרב על קרן, תחת פיקודו של הגנרל ויליאם פלאט, במסגרת המערכה במזרח אפריקה.
באפריל 1941 מונה לתפקיד מפקד הקורפוס ההודי ה-3, ונשלח למלאיה. עם פלישת יפן למלאיה, בדצמבר 1941, כשל בניסיון לעצור את הצבא היפני המתקדם, ולאחר נפילת מבצר סינגפור לידי היפנים, בקרב סינגפור בפברואר 1942 נפל בשבי, ובילה את יתר המלחמה במחנה שבויים יפני.
לאחר שחרורו בשנת 1945 פרש משירות צבאי, ומת בביתו בעיר באת' בשנת 1954.
סידני אלטמן
סידני אלטמן (באנגלית: Sidney Altman; 7 במאי 1939 – 5 באפריל 2022) היה ביולוג מולקולרי אמריקאי, יהודי יליד קנדה, פרופסור לביולוגיה מולקולרית, וביולוגיה של התא והתפתחותית באוניברסיטת ייל. אלטמן היה חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1989 יחד עם תומאס צ'ק בעד חקר התכונות הקטליטיות של ה-RNA") RNA הקטליטי"). תגליתו של אלטמן משנת 1983 הייתה כי ה-RNA, וליתר דיוק tRNA איננו רק נשא של מידע גנטי אלא יכול להפעיל תגובות ביולוגיות - פועל כביו-קטליזטור. תגלית זו פתחה אפשרויות מחקר, כולל לגבי מוצא החיים.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
סידני אלטמן נולד בשנת 1939 במונטריאול, קוויבק, קנדה, כבנם השני של מהגרים יהודים ממזרח אירופה. אביו, ויקטור אלטמן, היה עובד בקולחוז באוקראינה והיגר לקנדה כדי לעבוד בחווה חקלאית. מאוחר יותר הוא פרנס את משפחתו מחנות מכולת בשכונת נוטר דאם דה גראס במונטריאול. האם, ריי ארלין, ילידת ביאליסטוק, פולין, היגרה בגיל 18 עם אחותה, למדה אנגלית ועבדה כפועלת בבית חרושת לטקסטיל. המשפחה חיה בתנאים צנועים ואלטמן נהג לומר מאוחר יותר: "מהם (מההורים) - למדתי כי עבודה קשה בסביבה יציבה יכולה להפיק רווחים, אפילו עולים בכמויות אינפיניטזימליות". בילדותו העריץ אלטמן את אלברט איינשטיין, סופרים, כוכבי בייסבול והוקי קרח.
שנות הלימודים והתחלת הקריירה המדעית
כשהגיע להתבגרות, המשפחה כבר הרשתה לעצמה לממן לסידני לימודים במכללה. אחרי לימודים בתיכון וסט היל במונטריאול, הוא נסע לארצות הברית השכנות כדי ללמוד פיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT, בבוסטון. בעת לימודיו היה חבר בקבוצת הוקי קרח של המוסד. מדריך צעיר בשם לי גרודזינס ערב אותו בניסויים על פיזור אלקטרונים ועודד אותו לכיוון המחקר, למרות ההסתיגויות של כמה פרופסורים, שסברו כי מדובר בסטודנט בינוני. באותה תקופה הוא התחיל להתעניין בגנטיקה מולקולרית והשתתף בקורס בנושא. אחרי סיום התואר הראשון בשנת 1960 היה אלטמן סטודנט מחקר במשך 18 חודשים באוניברסיטת קולומביה במסגרת תוכנית לתואר שני בפיזיקה. בגלל בעיות אישיות (מותו של חבר מסרטן) וחוסר הזדמנות לסטודנטים מתחילים להשתלב במחקר במעבדה, נאלץ לעזוב את התוכנית בלי לסיים את התואר. עבד תקופה בעריכת ספרים, התעניין בכתיבת תסריט ואף ניסה כוחותיו בתרגום רומן מצרפתית לאנגלית.
כעבור חודשים אחדים, אחרי התייעצויות עם הפיזיקאי ג'ורג' גאמוב ואחרים, התקבל ללימודי ביופיזיקה באוניברסיטת קולורדו, ליד המרכז הרפואי בדנוור. השתלב שם תחת הדרכתו של לאונרד לרמן, במחקר בנוגע להשפעות מוטגניות של האקרידינים על הרפליקציה של הבקטריופאג' T4. בשנת 1967 הוסמך כדוקטור במדעים בתחום הביופיזיקה באוניברסיטת קולורדו.
בהמשך עבד תקופה קצרה כעוזר מחקר לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת ואנדרבילט. אחר כך זכה במלגת מחקר מה"קרן דיימון רניון לחקר הסרטן" שסייעה לו להתקבל לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, שם עבד במעבדתו של הביוכימאי מתיו מזלסון והמשיך במחקר שלו לגבי המבנה הגנטי של הבקטריופאג T4. בשנת 1969 בעזרת לרמן, התקבל להשתלמות בבריטניה, באוניברסיטת קיימברידג', במעבדתם של סידני ברנר וסר פרנסיס קריק.
תגליתו העיקרית
בהמשך גילה אלטמן את הריבונוקלאז P ואת התכונות האנזימטיות של תת-יחידה של ה-RNA של אנזים זה. אלטמן קיבל עצות מועילות מכמה מחברים למחקר כמו, למשל, מג'ון דרק סמית, שאיפשרו לו לבחון את רעיונותיו. גילוי הפרקורסור הראשון הטהור מבחינה רדיוכימית של ה-tRNA הביא להעסקתו של אלטמן באוניברסיטת ייל בשנת 1971. בשנת 1980 התמנה שם לפרופסור. בשנים 1985-1983 היה ראש מחלקתו ובשנת 1985 נתמנה לדקאן של אוניברסיטת ייל למשך ארבע שנים. ב-1 ביולי 1989 חזר לתפקידו כפרופסור במשרה מלאה.
בייל עסק אלטמן באנליזת התכונות הקטליטיות של הריבונוקלאז P. הריבונוקלאז P או RNase P הוא חלקיק של ריבונוקלאופרוטאין.
בהתחלה סברו המדענים שבתוך הקומפלקס RNase P בקטריאלי, תת-היחידה של חלבון היא האחראית לפעילות הקטליטית של הקומפלקס, המעורבת בהבשלת ה-tRNA. תוך כדי ניסויים שבהם שוחזר הקומפלקס במבחנות, גילו אלטמן וקבוצת המחקר שלו כי היה מספיק מרכיב מבודד של RNA כדי לצפות קיומה של פעילות קטליטית של האנזים, מה שהצביע על תכונות קוטליטיות של RNA עצמו. אף על פי שהקומפלקס RNase P קיים גם באורגניזמים אוקריוטים, במחקר מאוחר יותר, גילה סידני אלטמן שבאותם אורגניזמים, תת-היחידות של חלבון שבקומפלקס הן כן חיוניות בפעילות הקטליטית, בניגוד ל RNase P הבקטריאלי.
בשנת 1984 קיבל אלטמן אזרחות אמריקאית, אך שמר גם את אזרחותו הקנדית.
סידני אלטמן נפטר ב-5 באפריל 2022. היה נשוי משנת 1972 לאן מ. קרנר, ביוכימאית ומומחית בביולוגיה מולקולרית, בתם של הפילוסוף היהודי-בריטי סטפן קרנר ושל המשפטנית אדית קרנר לבית לווי, שהיו פליטים יהודים מצ'כוסלובקיה. אחי האישה, הוא המתמטיקאי תומאס קרנר (יליד 1946).
לזוג אלטמן נולדו שני ילדים: דניאל (יליד 1974) ולאה (ילידת 1977).
ניקולס המילטון
ניקולס ויליאם המילטון (באנגלית: Nicholas William Hamilton; נולד ב-4 במאי 2000) הוא שחקן ומוזיקאי אוסטרלי. ידוע מהשתתפותו בסרטים "קפטן פנטסטיק", "זה" ו"זה: חלק 2".
ביוגרפיה
המילטון נולד בליסמור, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה; בנם של ויקי אטקינס וקרייג המילטון והוא גדל בעיירה אלסטונוויל (אנ'). יש לו אח בשם ג'ושוע "ג'יי ג'יי" ושתי אחיות, רבקה ורייצ'ל. דודו נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2011. בראיון אמר כי "ידעתי שאני צריך להמשיך לשחק בשבילו." תפקידו הראשון היה אלביס פרסלי בהצגה בבית ספר כיתה ח'- המילטון אמר שהוא השתתף בהצגה בחוסר רצון, אך נהנה מאוד מכל התהליך של החזרות. בהמשך הצטרף לסוכנות משחק מקומית.
קריירה
המילטון זכה לתשומת לב בתעשייה כשהשתתף בסרט הקצר "טיים" משנת 2013, בבימויו של ליאם קונור. הוא שיחק ילד צעיר שהאמין במסע בזמן. הסרט עלה לגמר ב- Tropfest Short Film Festival בשנת 2013, והמילטון זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל. הוא משך את תשומת ליבה של קתרין פולטון, סוכנת שחקנים ממלבורן, אוסטרליה והיא החתימה אותו על חוזה. הוא החל את קריירת המסך שלו בתפקיד בסדרה "בנות הים של מקו", ומשחק בסרטים קצרים כמו "Jackrabbit" ו-"Letter to Annabelle".
בתחילת 2016 הוא קיבל תפקיד אורח בסדרה "מבוקשות" לצד רבקה גיבני.
ההופעה הראשונה שלו בסרט אמריקאי הייתה בתפקיד רליאן בסרט "קפטן פנטסטיק" ב-2016, ועל תפקידו הוא היה מועמד לשחקן המשנה הטוב ביותר בפרסי האמן הצעיר יחד עם פרס גילדת שחקני המסך על הביצועים המצטיינים על ידי צוות שחקנים בסרט.
בשנת 2017 הוא גילם את לוקאס הנסון בעיבוד הקולנועי של הסרט "המגדל האפל", כמו גם את הנרי באוורס בסרט האימה "זה". כדי להתכונן לתפקיד באוורס, קרא המילטון את הרומן המקורי וייצר קשר עם ג'רארד בלאנקארד, ששיחק את באוורס המיני סדרה "זה", משנת 1990.
בשנת 2018 פורסם שהוא ישחק בסרט "Danger Close", סרט אוסטרלי שבמרכזו הסיפור על קרב לונג טאן. הוא חזר לגלם את הנרי באוורס הצעיר בסרט הקולנוע "זה: חלק 2", שעלה לאקרנים בשנת 2019.
ביוני 2021, המילטון הופיע בעונה השנייה של הסדרה "באהבה, ויקטור" ברשת הולו. הוא גם גילם את הדמות הראשית בסדרה "Action Royale", סדרה מקורית של Snapchat בתור טרילבי, נער שמתחיל זירת הימורים מחתרתית כדי לשלם את החובות של אביו, והוא ומתוכנן להופיע בסרט הביוגרפי "Brave The Dark" בתור נייט, נער חסר בית שנאבק למצוא את מטרתו ואת האומץ להתעמת עם עברו.
מוזיקה
בינואר 2021, הוא הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Different Year". לאחר מכן הוא הוציא את הסינגלים "noRoom" ,"In Line" ו-"Pretty Young", שהאחרון הפך לכותרת של ה-EP הבכורה שלו בעל אותו שם שהוציא ב-2021. זה כולל גם את הרצועות "Everything to Lose" ו-"Intro".
חיים אישיים
בשנת 2019 עבר המילטון להתגורר בלוס אנג'לס. יש לו כלבה בשם נלה.
המילטון הוא הומוסקסואל מוצהר, זאת לאחר שבגיל 18 יצא מהארון בחשבון הטוויטר שלו. במהלך שידור חי של The Valleyfolk בשנת 2019, הוא הצהיר כי הוא יוצא עם מיחלי סרגאקיס.
יחסי סיישל–קניה
יחסי סיישל–קניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין רפובליקת קניה. לשתי המדינות יחסים חמים, ונשיא קניה אוהורו קניאטה כינה אותם "שותפות טבעית".
היסטוריה
נשיא סיישל דני פאור ערך ביקור בקניה באפריל 2017, במהלכו קיים שיחות עם נשיא קניה אוהורו קניאטה. במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על הסכמים רבים והסכימו על המשך שיפור היחסים הדו-צדדיים, הצבאיים והכלכליים בין שתי המדינות.
כמו כן, התקיים מפגש בין נשיאי קניה וסיישל, במהלך פסגת אפריקה-ארצות הברית.
שיתופי פעולה
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, ביניהם: סחר, ביטחון ימי ומלחמה נגד פיראטים, הכלכלה הכחולה (עוסקת בניצול ושימור הסביבה הימית), חילופי פרלמנטרים, חילופים בין לשכות הסחר, וכמו כן בתחומי נוער וספורט, תרבות, דיג ועוד.
כמו כן, לשתי המדינות יש גם מיזמים משותפים בתחומים דוגמת תיירות וחינוך, ומורים רבים בסיישל הם ילידי קניה.
בשנת 2015, שתי המדינות חתמו על הסכם מיסוי כפול. ההסכם צפוי להגדיל את היקף הסחר וההשקעות בין קניה וסיישל. כמו כן ההסכם עשוי לסייע לסביבה העסקית עבור חברות משתי המדינות.
סחר
בשנת 2012 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 6 מיליון דולר אמריקאי.
קניה ייצאה סחורות שכללו מוצרים חקלאיים ותרופות בשווי 2 מיליון דולר אמריקאי ואילו סיישל ייצאה סחורות שכללו דגים ומוצריהם, בשווי כולל של 4 מיליון דולר.
דוראנד סקוט
קריירה
עם סיום לימודיו שיחק במדי סן אנטוניו ספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, אך לא הצליח להיבחר בדראפט ה-NBA. בעונת שיחק במדי אוברדוירו בליגת העל הספרדית. בסיום העונה שוחרר, והצטרף להפועל תל אביב, בליגת העל הישראלית. בפתיחת העונה סבל מפציעה, אך בהמשך היה לאחד השחקנים הבולטים בשורותיה.
זיגפריד בינג
סמואל זיגפריד בינג (בגרמנית: Samuel Siegfried Bing; 26 בפברואר 1838 – 6 בספטמבר 1905) היה גרמני-צרפתי שהתגורר בעיר פריז ועזר להכניס אמנות ויצירות אמנות יפניות למערב והיה גורם בהתפתחות סגנון האר נובו בסוף המאה התשע-עשרה.
פאבל שתב
פאבל שתב (במקדונית: Павел Поцев Шатев; 15 ביולי 1882 - 30 בינואר 1951) היה מהפכן שפעל בשטח של יוון, בולגריה ומקדוניה הצפונית שכיום.
זיגפריד בינג
ביוגרפיה
בינג נולד בהמבורג, בן למשפחת סוחרים גדולה. הוא עבר לצרפת בשנת 1854, כדי לסייע בניהול עסקי ייצור הקרמיקה של משפחת בינג, והתגורר בצרפת למשך שארית חייו. הוא הפך לאזרח צרפתי ב-1876. בינג התחתן עם בת דודה מדרגה שנייה, יוהנה בר, ביולי 1868. בנם מרסל בינג הפך בסופו של דבר לשותף עסקי של אביו, וכן למעצב תכשיטים בסגנון ארט נובו.
קריירה
בשנת 1873, עם מותו של אחיו הבכור מייקל, הפך זיגפריד בינג לראש מפעלי משפחת בינג בצרפת. בינג פיתח עסק משגשג של מסחר בין-לאומי משנות ה-70 ואילך, ועבד באמצעות מספר גופים מסחריים עם שותפים ובני משפחה שונים. הוא התרכז ביבוא ובמכירה של חפצי אמנות יפניים וחפצי אמנות אסייתיים אחרים, אם כי עסקיו ייצאו גם סחורות צרפתיות ליפן, דרך משרד ביוקוהמה בניהולו של אחיו הצעיר אוגוסט.
פאבל שתב
ביוגרפיה
פאבל שתב נולד בקרטובו, אז חלק של האימפריה העות'מאנית, כיום בשטח של מקדוניה הצפונית. הוא למד בבית הספר הבולגרי בסלוניקי. לאחר סיום בית הספר שתב הצטרף לקבוצה שתכננה ביצוע פעולות טרור באיסטנבול. בשנת 1900 כל הקבוצה נעצרה ובלחץ ממשלת בולגריה גורשה. שתב חזר לאזור סלוניקי והיה חלק של קבוצת אנרכיסטים בולגרים שארגנו סדרת פיצוצים בעיר בשנת 1903. שתב נעצר ונשפט לתקופת מאסר בפזאן בלוב של היום.
זיגפריד בינג
קריירה
בדצמבר 1895 הוא פתח את הגלריה המפורסמת שלו, "", שהציגה יצירות של אמנים מה שנודעו כסגנון האר נובו. אנרי ואן דה ולדה עיצב את פנים הגלריה, בעוד לואיס קומפורט טיפאני סיפק את הויטראז'ים. הגלריה של בינג כללה חדרים שלמים שעוצבו בסגנון אר נובו על ידי מעצבי הבית שלו. במהלך התקופה המצליחה ביותר של הגלריה, 1896–1902, מכר בינג מגוון גדול של יצירות אמנותיות, כולל בדים בעיצוב ויליאם מוריס, כלי זכוכית של לואי קומפורט טיפאני, תכשיטים, ציורים, קרמיקה, ויטראז'ים ורהיטים בסגנון אר נובו. לקוחותיו היו אספנים פרטיים וגם מוזיאונים גדולים, והוא עזר לקדם שוק אמנות עולמי. הביתן שלו בתערוכה העולמית של פריז ב-1900 היה בולט במיוחד. בינג היה הסוחר האירופי העיקרי של חברות אמריקאיות. לזיגפריד בינג היה גם תפקיד משמעותי בקידום אמנים שהיו קשורים בתנועת הנאבי כולל פייר בונאר, אדואר וויאר, מוריס דני, פול סריזייה, פול רנסון ופליקס ואלוטון.
פאבל שתב
ביוגרפיה
בשנת 1908 בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים הוא קיבל חנינה, נסע לבולגריה וסיים לימודים באוניברסיטת סופיה. מספר שנים הוא עבד כעיתונאי ומורה. בשנת 1912 שתב חזר לסלוניקי והיה עד להריסת בית ספר בולגרי על ידי היוונים במהלך מלחמת הבלקן השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שתב התגייס לצבא בולגריה.
זיגפריד בינג
השפעה
בינג קידם את הקריירה של מגוון רחב של אמנים, אבל סגר את הגלריה שלו במהלך 1904, שנה לפני מותו, כאשר אופנת האר נובו החלה לדעוך.
פעילותו של בינג הייתה חשובה וקריטית, להשפעה של אמנות יפן על האר נובו. הוא פרסם כתב עת חודשי, Le Japon Artistique, שהחל להופיע ב-1888 ונאסף בשלושה כרכים ב-1891. כתב העת השפיע על אמנים כמו גוסטב קלימט.
פאבל שתב
ביוגרפיה
בשנות ה-20 של המאה ה-20 שתב היה חבר בהתארגנות מקדונית בשטח בולגריה ובשנת 1923 עבר לווינה. בהיותו בווינה שתב החל בקשר עם קומינטרן והחל בפעילויות ריגול לטובת ברית המועצות. פאבל שטב היה בין מארגני ארגון מקדוני שמאלני IMRO שהוקם באותה תקופה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא חזר לבולגריה ועבד בעיתונות. הוא נחשד בפעילות נגד הממשל ונשפט ל-15 שנות מאסר.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שתב היה בין הפעילים שתמכו בהקמת הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה כחלק של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר הבחירות הוא נבחר לפרלמנט ומונה לשר המשפטים. באותה תקופה הוא פעל להקמה איגוד העיתונאים של מקדוניה. אומנם פעילי שמאל מקדונים שהיו בעבר חברי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה היו חשודים בלאומנות. בהדרגה חברי IMRO לשעבר הוצאו מתפקידי מפתח, נעצרו והואשמו בכך שהם תומכים במדיניות פרו-בולגרית ובמתן אוטונומיה מיוחדת למקדוניה. בשנת 1946 שתב כתב לשגרירות בולגריה בבלגרד שהשפה המקדונית עוברת התקרבות לא מוצדקת לסרבית ולימודי בולגרית נאסרות בשטח המקדוניה. בשנת 1948 הוא פנה ישירות לגאורגי דימיטרוב ויוסיף סטלין בנושא. באותה תקופה שרר מתח רב בין ברית המועצות לבין יוגוסלביה של יוסיף ברוז טיטו. כתוצאה מכך שתב נעצר ונשפט לשנת מאסר. לאחר סיום התקופה, פאבל שתב חויב במעצר בית בביטולה. ב-30 בינואר 1951 גופתו נמצאה בעיר.
מרי מוסר
מרי מוסר (באנגלית: Mary Moser; 27 באוקטובר 1744 – 2 במאי 1819) הייתה ציירת אנגלייה ואחת האמניות הנשים המפורסמות ביותר בבריטניה. אחת משתי החברות המייסדות היחידות של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768 (יחד עם אנג'ליקה קאופמן). היא ציירה דיוקנאות, אך התפרסמה במיוחד בזכות ציורי הפרחים.
ביוגרפיה וקריירה
מוסר ילידת לונדון. היא הוכשרה על ידי אביה, ג'ורג' מיכאל מוסר (1706–1783), שהיה אמן יליד שווייץ שהתמחה באמייל וכישרונותיה ניכרו כבר בגיל צעיר. היא זכתה במדליה הראשונה לאמנות בגיל 14, והציגה באופן קבוע בתערוכות - ציורי זרי פרחים, וציורים היסטוריים מזדמנים. אולם עשר שנים לאחר מכן, הרצון להכרה מקצועית הביא אותה להצטרף אל 35 אמנים אחרים (כולל אביה) להקמת האקדמיה המלכותית, ועם אנג'ליקה קאופמן לקחה תפקיד פעיל בהליכי ההקמה.
בציור הפורטרט הקבוצתי מאת יוהאן זופני, "האקדמאים של האקדמיה המלכותית" (1771-72; אוסף מלכותי, לונדון), מוצגים חברים שנאספו סביב מודל גברי בעירום בתקופה בה נשים הוצאו מהכשרה כזו על מנת להגן על צניעותן. כדי שמוסר וקופמן תוכלנה להיכלל בתמונה, הוסיף אותן זופני כפורטרטים שנתלו על הקיר.
לאחר הנישואין לקפטן יו לויד ב־23 באוקטובר 1793, היא פרשה לגמלאות והחלה להציג כחובבנית תחת שם הנישואים. היא המשיכה להופיע באקדמיה המלכותית עד 1802.
בתקופה זו ניהלה מוסר רומן גלוי עם ריצ'רד קוסוויי, שהיה בנפרד מאשתו מריה. מוסר נסעה איתו במשך שישה חודשים בסיור רישומים בשנת 1793. במחברותיו הוא כתב "הצהרות שטופות זימה" וערך "השוואות פוגעות בינה לבין גברת קוסוויי", ורמז שהיא מגיבה הרבה יותר מינית מאשתו.
מוסר נפטרה בלונדון, ב־2 במאי 1819, ונקברה לצד בעלה בבית העלמין קנזינגטון.
לאחר מותה, לא נבחרו נשים נוספות כחברות מלאות באקדמיה עד דיים לורה נייט בשנת 1936.
אגודת הצילום של אמריקה
אגודת הצילום של אמריקה (באנגלית: The Photographic Society of America, בראשי תיבות: PSA) היא עמותה, שהוקמה על מנת לקדם ולהעצים את אמנות ומדע הצילום על כל שלביו. היא הוקמה בשנת 1934 וחברים בה כ-5,000 אנשים מרחבי העולם ביותר מ-80 מדינות, 460 מועדוני צילום ו-12 סניפים ברחבי ארצות הברית. היא אחת העמותות הגדולות מסוגה ללא כוונת רווח. לאורך השנה מקיים ה-PSA מספר תחרויות בולטות, כולל תחרויות לנוער PSA. מטרות האגודה: • לקדם את האמנות והמדע של הצילום כאמצעי תקשורת, הערכת תדמית והחלפה תרבותית. • לספק חינוך, מידע, השראה והזדמנות לכל המתעניינים בצילום. • לטפח צמיחה והבעה אישית, יצירתיות, מצוינות והתנהלות אתית בכל היבטי העשייה הצילומית.
היסטוריה של העמותה
בשנת 1919 נוסד ארגון מועדוני המצלמות השייכים לאמריקה Associated Camera Clubs of America (ACCA). בשנת 1934 הוא שינה את שמו לאגודת הצילום של אמריקה. העמותה החדשה החליטה על קבלת צלמים בודדים כחברים. העמותה ערכה את אחד הסלונים הראשונים שלה במסגרת היריד העולמי בניו יורק שנערך בשנת 1940. בשנת 1946, אושרו 63 סלונים והתחילו להכיר בהישגיהם של צלמי סלונים לפי דירוג של כוכבים. בסוף שנות ה-40, ניתן הפרס הגבוה ביותר של העמותה "אחוות כבוד" (כבוד FPSA). בין הזוכים הראשונים בתואר היו הצלם ויליאם הנרי ג'קסון, הראשון שצילם את הצילום ב, ד"ר קנת מייס , מדען ומנהל מעבדות קודאק, ד"ר מקס ת'ורק , הנשיא הראשון של PSA, או צלמים יוצאי דופן כמו אדולף "פאפא" פסבנדר, פרד ארצ'ר , א' אוברי בודיין , אדוארד סטייכן, אלפרד סטיגליץ ואחרים. בין החברים המפורסמים ביותר בארגון נוכל למצוא גם צלמים כמו אנסל אדמס, איוון דמיטרי ויוסוף קארש. בין חברי ה-PSA היה תאודור רוזוולט, הבן.
פעילויות העמותה
פעילויות העמותה כוללות ארגון קורסים, קבוצות לימוד, הוצאת כתב עת חודשי (PSA Journal), ארגון כנס שנתי, חסות על תחרויות צילום בינלאומיות והענקת הישגי צילום או הופעות באמצעות דירוג כוכבים. על מנת להשיג את התואר הנמוך ביותר המבוסס על תחרויות, כלומר QPSA (מוסמך), יש להשיג לפחות שלושה כוכבים בדירוג הכוכבים של העמותה.
רחוב עומר אל-מוח'תאר
רחוב עומר אל-מוח'תאר (בערבית: شارع عمر المختار; תעתיק מדויק: שארע עמר אלמח'תאר) הוא רחובה הראשי של העיר עזה. הוא מתחיל בכיכר פלסטין ומסתיים בנמל עזה שבשכונת רימאל. הוא מפריד בין רובע אל-דרג' של העיר העתיקה של עזה לשכונת זייתון. רצועת המלונות של עזה היא חלק מרחוב זה, כמו גם מרבית מבני הממשל, הציבור והמסחר החשובים.
הרחוב נבנה במהלך מלחמת העולם הראשונה, בידי המושל האזורי של האימפריה העות'מאנית, ג'מאל פאשה, ונשא במקור את שמו של המושל. בעקבות תבוסת הטורקים לבריטניה, בשנת 1917, מועצת העיר, בראשות פהמי אל-חוסיני (فهمي الحسيني) נתנה לרחוב את שמו הנוכחי. השם הנוכחי מנציח את מנהיג המרד הלובי - עומר אל-מוח'תאר.
עזה ניזוקה מאוד במהלך מלחמת העולם הראשונה. שלטונות המנדט הבריטי לארץ ישראל הצליחו לרכז מאמץ בשיקומה רק בשנת 1937. את תוכנית השיקום תכנן הנרי קנדל. תוכנית בינוי העיר כללה את הפיכת רחוב עומר אל-מוח'תאר לרחוב ראשי.
אביבה נגוסה
אביבה סימניש נגוסה טרי (נולדה ב-14 ביולי 1984) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
נגוסה נולדה בעפולה להורים שעלו לישראל במסגרת מבצע אחים מאתיופיה והיא הרביעית מתוך שישה ילדים. גדלה בנצרת עילית, אך לאחר גירושי הוריה עברה בגיל 12 יחד עם אמה לרחובות. אחרי שנה עברה ללמוד בפנימייה בעפולה ולאחר מכן בפנימייה בקיבוץ מעברות.
בלימודיה בבית הספר התיכון היא נבחנה בבגרות 5 יחידות תיאטרון ומשחק, וסיימה בהצטיינות. בצה"ל שירתה בחיל החינוך. אחרי הצבא היא הצטרפה לחוג משחק למבוגרים של ששי סמוכה. משנת 2008 ועד שנת 2011 למדה בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין. בהמשך הצטרפה נגוסה לתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2021 הייתה מועמדת לפרס "שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית" בטקס פרסי הטלוויזיה על גילום דמותה של אסתי בתוכנית הטלוויזיה "קופה ראשית". ובשנת 2022 הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "הדרך לאילת".
סיימה תואר ראשון בבימוי והוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים.
טלוויזיה
בשנת 2018 שיחקה בסדרת הדרמה ״להעיר את הדב״ בתפקיד גלי.
בין השנים 2018 ל-2019 שיחקה בסדרה ״עיר מקלט״ בתפקיד לידי קידנה.
משנת 2018 משחקת נגוסה בסדרה הקומית ״קופה ראשית״ בתפקיד אסתי.
קולנוע
בשנת 2014 שיחקה בסרט "שיניים" מאת עלמה גניהר.
בשנת 2019 שיחקה בסרט אתר הצלילה בים האדום.
בשנת 2022 שיחקה בסרט הדרך לאילת.
גד סנדק
גד סנדק (4 באוגוסט 1932 - 28 במרץ 1997) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממקימי ובכירי המערך הטכני של חיל האוויר.
ביוגרפיה
נולד ב-1932 בעיירה וולודבה שבפולין, בן לנחמן וגניה. בזמן השואה שרד עם משפחתו בהרי אורל, בסיביר ובאוזבקיסטן.
עלה לישראל בשנת 1949 והתגייס לאחר שנה לחיל האוויר כמכונאי מטוסים.
שרת בטייסת ספיטפייר ונשלח בשנת 1954 כסגן ראש המשלחת לאחזקת מטוסי הספיטפייר שרכשה בורמה מישראל (מבצע "אורז"). במסגרת תפקידו שיתף פעולה עם דוד הכהן, אשר שירת באותה עת כציר הראשון של מדינת ישראל בבורמה.
היה מפקד גף מטוסים ומפקד בי"מ 216 בבסיס חיל האוויר בתל נוף.
בשנת 1966 נשלח ללימודים בחיל האוויר הבריטי. עם חזרתו לישראל הקים את טייסת התחזוקה בבסיס חצרים, שהוקם אז בפיקודו של ג'ו אלון, ופיקד עליה עד 1972. משפחתו של סנדק הייתה הראשונה להתגורר בשיכון המשפחות בבסיס.
נשלח מטעם חיל האוויר לפרו ולסינגפור והיה מנהל משלחת הרכש מטעם חיל האוויר של משרד הביטחון בניו יורק. במסגרת תפקידו היה ממונה על רכש, ייצור וניהול פרויקטים עבור חיל האוויר, והיה אחראי בין השאר על הרכבת האווירית של אמצעי לחימה מארצות הברית לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים (מבצע ניקל גראס). כמו כן עסק בקליטת מטוס F-15 איגל ("בז") לראשונה בחיל האוויר, אשר נכנס לשירות ב-1976.
ב-1975 נשלח ללימודי כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1977 מונה למפקד בית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה (כיום בח"א 21), האחראי גם על המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר. בתקופת כהונתו כמפקד הבסיס הושלמה הקמתה של שלוחת בית הספר בבאר שבע, נקלט בית הספר לקצינים של חיל האוויר והורחב שיתוף הפעולה עם חילות אוויר זרים.
בשנת 1979 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ולאחר מכן שימש בתפקידים בכירים בסיב"ט (האגף לייצוא ביטחוני) ובחברות הייעוץ הביטחוניות "אלול" ו"תיל".
ב-1992 חווה אירוע לב קשה. ב-1997 נפטר ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
גאוטם אדאני
גאוטם שנטילאל אדאני (בהינדי: गौतम अदाणी; נולד ב-24 ביוני 1962) הוא תעשיין ומיליארדר הודי, יו"ר ומייסד קבוצת אדאני, תאגיד הודי רב-לאומי שבסיסו באחמדאבאד העוסק בפיתוח נמלים ופעולות שונות בהודו. אדאני הוא נשיא קרן אדאני, המונהגת בעיקר על ידי אשתו פריטי אדאני.
במאי 2022 נכנס לראשונה לרשימת חמשת האנשים העשירים בעולם, כאשר הונו האישי הוערך במעל 125 מיליארד דולר, חודש לאחר מכן עקף את ביל גייטס ועלה למקום הרביעי, ובהמשך השנה רשם שווי של 157 מיליארד דולר ועקף גם את ג'ף בזוס, וברנאר ארנו, והיה שני רק לאילון מאסק.
חיים מוקדמים
גאוטם אדאני נולד ב־24 ביוני 1962 במשפחה ג'ייניסטית, לשנטילאל ושנטי אדאני באחמדאבאד, גוג'ראט. יש לו 7 אחים והוריו היגרו מהעיירה תרד שבצפון גוג'ראט. אביו היה סוחר טקסטיל. הוא התחנך בבית הספר "Sheth Chimanlal Nagindas Vidyalaya" באחמדאבאד. הוא נרשם לתואר ראשון במסחר באוניברסיטת גוג'ראט, אך נשר לאחר השנה השנייה. אדאני התעניין בעסקים, אך לא בעסקי הטקסטיל של אביו.
קריירה
בשנת 1981, אחיו הבכור מנסוקבהאי אדאני קנה יחידת פלסטיק באחמדאבאד והזמין אותו להיות המנהל תפעול. מיזם זה התגלה כשערו של עדני למסחר עולמי באמצעות יבוא פוליוויניל כלוריד (PVC).
בשנת 1985 החל לייבא פולימרים ראשוניים לתעשיות בקנה מידה קטן. בשנת 1988 הקים אדאני את "אדאני אקספורטס בע"מ", כיום "אדני אנטרפרייז בע"מ", חברת האחזקות של קבוצת אדאני. במקור, החברה עסקה בסחורות חקלאיות ואנרגיה.
בשנת 1996 הוקמה זרוע עסק האנרגיה של קבוצת אדאני, "אדאני פאואר". חברת אדאני פאואר מחזיקה תחנות כוח תרמיות בהספק של 4620 מגה-וואט, יצרנית הכוח התרמי הפרטי הגדולה ביותר במדינה.
בשנת 2006, אדאני נכנס לעסקי ייצור החשמל. בשנים 2009–2012 רכש את נמל אבוט פוינט באוסטרליה ואת "מכרה פחם כרמיכאל" בקווינסלנד.
במאי 2020 זכה עדני בהצעה הסולארית הגדולה בעולם של תאגיד אנרגיה סולארית בהודו (SECI) בשווי של 6 מיליארד דולר. פרויקט תחנת כוח פוטו-וולטאית 8000 מגה-וואט תוקם על ידי "אדאני גרין" ו"אדאני סולאר" תקים חוות ייצור של 2000 מגה-וואט נוספים של תאים סולאריים ומודולים נוספים.
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
בסןף ינואר 2023 פרסמה חברת המשקיעים האמריקאית הינדנבורג ריסרץ' טענות שלפיהן קבוצת אדאני, שבראשה גאוטם אדאני, ביצעה מניפולציה בשערי המניות שלה. הבורסה ההודית טולטלה, S&P שינתה את דירוג החוב שלו לשלילי, והפייננשל טיימס הזהיר את ממשלת הודו כי אם היא לא תברר לגביו התנהלותו, רצינותה בכלכלה העולמית תועמד בספק. שווי החברה עבר טלטלה. משרד התובע במחוז המזרחי של ניו יורק וה-SEC מנהלים חקירה נגד קבוצת אדאני.
חיים אישיים
גאוטם אדאני נשוי לפריטי אדאני ולהם שני ילדים. הוא נחטף והוחזק כבן ערובה בגין כופר בשנת 1998, אך שוחרר מבלי לגבות את הכסף. הוא היה במלון טאג' במהלך פיגועי מומבאי בשנת 2008, אך שרד על ידי כך שהתחבא בשירותים.
נשף סיום
לבוש בנשף
הבנים לובשים בדרך כלל חליפות שחורות בנשף הסיום, חליפות טוקסידו או חליפות לבנות רשמיות. במרבית האירועים, החליפה היא חליפה מושכרת ליום הנשף או למספר ימים. הבנות לובשות שמלות ערב ועונדות תכשיטים שונים כגון עגילים יקרים או מחרוזות. כמו כן, הבנות מעצבות את שיערן לערב הנשף על מנת שיהיה ייחודי ומרשים (סלסול, צביעה החלקה וכו').
מסורת הנשף
לפני הכניסה זוגות הנשף מצטלמים בחצר או בגינה מחוץ לאולם הנשף. מנהג נפוץ נוסף הוא שהזוגות מצטלמים למזכרת בביתו של אחד מבני הזוג לפני ההגעה לנשף. המנהג הנפוץ ביותר של נשף הסיום הוא השכרת לימוזינה על ידי המוזמנים לנשף והגעה בה לאולם הנשף המושכר או לאולם הספורט בבית הספר. יש בתי ספר שעורכים את נשף הסיום בחדר אירועים של בית מלון או באולם שבו עורכים חתונות. בארצות הברית ההוצאה הממוצעת על נשף הסיום בשנת 2012 עמדה על 1,078 דולר ובשנת 2013 על 1,139 דולר.
נשפי סיום בעולם
בישראל, מסיבות סיום הלימודים התיכוניים לרוב משלבות מופע וטקס סיום צנוע שלאחריהם מתקיימת מסיבת ריקודים. בשנים האחרונות, בהשפעת התרבות האמריקאית, יותר ויותר בוגרים מחליטים לערוך נשף סיום לפי המסורת בארצות הברית שכולל שכירת לימוזינות, הכרזת מלך ומלכת נשף ולבוש יוקרתי, אם כי חלק מבתי הספר לא תומכים בפעילויות אלו.
ברומניה, מקיימים שני סוגים של נשפים: נשף לבוגרים שמסיימים את התיכון ונשף לתלמידים החדשים שהחלו את לימודיהם. לרוב לא מדובר בנשפים רשמיים, כלומר לא מתקיים בהם קוד לבוש מסוים. מיקום הנשף נבחר על ידי סגל המורים והוא יכול להיות אולם הספורט של בית הספר, אולם הרצאות, מסעדה מועדון וכו'. נהוג לחייב את התלמידים בדמי כניסה לנשף על מנת לצמצם את ההפסד על הוצאתו. להקה או מספר להקות וכן זמרים נשכרים לאירוע. במרבית המקרים מאבטחים את האירוע, שכן תלמידים של בתי ספר אחרים מנסים להיכנס לנשף, והמקרה החריג היחידי שבו מכניסים אנשים שאינם תלמידים הוא רק אם הם קרובים של המוזמנים. באופן כללי, הנשף של התלמידים החדשים יותר פופולרי, ונשפים כאלה שנערכים במכללות מתפרסמים ברדיו. תחנות הרדיו מנצלות את ההזדמנות על מנת לתווך בין המשתתפים לבין להקות או זמרים.
בגרמניה, הנשפים הם לא רשמיים ולרוב כוללים מספר פעילויות שאורגנו על הבוגרים ומטרתם לצחוק על סגל המורים. מה שיותר מזכיר את הנשף האמריקאי הוא חגיגת "אביבול", אירוע שמתקיים לאחר טקס הסיום הרשמי. כאן הבוגרים לובשים חליפות ושמלות ערב. האביבול מתנהל לרוב לפי תוכנית, שכוללת הקדמה, טקס הענקת פרסים לתלמידים וכן מופע של התלמידים ואף של המורים. לאחר מכן מנגנת להקה או שמושמעת מוזיקה של תקליטן, כאשר המוזיקה הפותחת היא לרוב מוזיקת ואלס ולאחר מכן סוגי מוזיקה אחרות. ניתן להגיש משקאות אלכוהוליים בטקס זה, מאחר שהגיל המינימלי החוקי לממכר אלכוהול עומד על 16 בגרמניה (עבור בירה ויין) ורוב הבוגרים הם כבר בני 18 בטקס.
בארצות הברית, ישנם בתי ספר שמרשים רק לתלמידים הבוגרים לערוך נשף סיום. בתי ספר אחרים מרשים גם לבוגרי הכיתה ה-11 לערוך נשף, ובתי ספר ספורים מרשים גם לבוגרי הכיתה ה-10 וה-9 לערוך נשף. ישנם מקרים בהם מתקיים נשף משולב של בוגרים ושל תלמידים חדשים. יש בתי ספר בארצות הברית שלא רוצים לערוך מסיבת ריקודים, ולכן הם יערכו נשף סיום לבוגרים/צעירים שעיקרו סעודה במקום ריקוד. בשנים האחרונות החלה תופעה שבה בוגרים מבקשים מידוענים ומדוגמניות להשתתף בנשף הסיום.
ברוסיה, בלארוס ואוקראינה, נשפי הסיום נקראים "ויפוסקנוי וצ'ר" שמשמעו הוא ערב הבגרות. הנשפים נערכים בין ה-18 ל-20 ביוני או בין ה-23 ל-25 בחודש יוני. הסיבה שנשף הסיום לא נערך בימים 21 ו-22 ביוני הוא מפני שבשנת 1941 הנשפים נערכו ב-21 בחודש וב-22 גויסו כל הבוגרים לצבא עקב פלישת הצבא הגרמני. ראשית, מחולקות תעודות לבוגרים כאשר התלמידים המצטיינים הם הראשונים לקבלן. לאחר מכן, הנשף ממשיך כמסיבת בית ספר שלרוב כוללת ריקודים קלאסיים. התלמידים ראשיים לבחור במסעדות, בתי קפה או בספינות כאתרי הנשף ולאו דווקא בשטח בית בספר. הנשפים יכולים להיערך במועדוני ריקודים, אבל הם חייבים להתחיל בריקוד ואלס. בסיומו של ליל הנשף, המנהג במדינות אלו הוא לערוך לילה לבן שבו מטיילים עד לזריחה.
בפינלנד, המקבילה של נשף הסיום נקראת "ונהוג'ן טנסיט". טקס זה נערך בחודש פברואר, כאשר התלמידים בשנה השלישית חדלים להגיע לבית הספר על מנת להתכונן לבחינות המסכמות שלהם, ותלמידי השנה השנייה נהפכים לתלמידים הבוגרים ביותר בבית הספר. התלמידים לומדים בין 10–15 ריקודים שונים לטקס. המנהג הישן היה להגיע לטקס בבגדים ישנים על מנת להקנות לתלמידים מראה בוגר יותר, אך כיום קוד הלבוש בטקס דומה לזה שבנשפים האמריקאים.
אמיל מקאי
אמיל מקאי (במקור פישר, בהונגרית: Makai Emil; מאקו, 17 בנובמבר 1870 – בודפשט, 6 באוגוסט 1901) היה משורר, מחזאי יהודי-הונגרי, עיתונאי, מתרגם, דודו של עורך הדין אדן מקאי.
ביוגרפיה
אמיל מקאי נולד במשפחה אינטלקטואלית יהודית. אביו היה חנוך (אנטל) פישר (1826–1896) צאצא של חקלאים מהמישור ההונגרי הגדול שהפך לרב הראשי של העיר מאקו. אביו שהה רוב זמנו הרחק מילדיו, למד בישיבות ובבתי מדרש בברטיסלאבה ובפראג ולאחר מכן עבד באזורים של השפה הגרמנית, כך שהוא שמר על הקשר עם משפחתו תקופה די ממושכת רק בהתכתבות ובחופשותיו. אמו של אמיל, נינה הרמן, נפטרה ממגפת כולרה שלוש שנים לאחר לידת בנה אמיל וכתוצאה מכך האחריות האימהית עברה לאחיותיה, במיוחד להרמינה שהייתה אז רק בת 16. לאמיל היו חמישה אחים. יעקב (יאקאב) פישר, (1860–1920), הפך לימים לפסיכיאטר הראשי של בית החולים בברטיסלאבה.
אמיל מקאי החל את לימודיו בעיר הולדתו, מאוחר יותר נסע לבודפשט לבית המדרש לרבנים בבודפשט (אז נקרא על שם פרנץ יוזף) כדי ללכת בעקבות אביו. הוא כתב שירים כבר מגיל 17 (1887). עם זאת, הפסיק את לימודיו במפתיע, והתחיל לעבוד בעיתונאות, במחזאות, בכתיבת שירה ובתרגום ספרותי.
אחת ההצלחות העיקריות שלו הושגה עם דרמת התיאטרון בשלוש מערכות בשם "הפרופסור הלמדן הטווני" (Tudós professzor Hatvani). הסופר הדגול מור יוקאי עזר בכתיבת היצירה ולכן מקאי הביע על כך את תודתו בפרסום היצירה, אך העורכים המאוחרים יותר - לאחר מותו של מקאי - לא הוסיפו ליצירה תודתו זו.
מקאי מת בגיל 30. למרות מותו בטרם עת, הוא השאיר יצירות רבות לדורות הבאים, מהן זמינות כיום רק שבריר קטן.
קריירה
בתחילה כתב שירה דתית, וכרך שיריו בשם "שירים דתיים" ראה אור בשנת 1890. אולם פריצת הדרך העיקרית שלו קרתה בשנת 1892 באמצעות כרך שירה שלו שיצא לאור בשם "משוררים יהודים" שמכיל את תרגומיו הספרותיים להונגרית של השירה העברית של ימי הביניים. בגיל 23, בשנת 1893, למרות הישגיו המעולים, הפסיק את לימודיו וכבר לא עסק בתאולוגיה. בשלב זה כבר שלט בגרמנית, צרפתית, עברית, ערבית, פרסית, אנגלית, איטלקית וספרדית. חוש השפה שלו שלא היה דומה לו אינו מפתיע, כיוון שגדל ותיקשר עם אביו בגרמנית ברובו ועם אחיו בשפות שונות לפי ידיעתם, כך גדל בסביבה לשונית ותרבותית יוצאת דופן. הוא בחר בשירה ובעיתונות כייעודו החדש, אך המשיך לתרגם יצירות שונות עד מותו. רבים מתרגומיו הספרותיים ללא ציון מיוחד של המקור, חלקם נחשבים לשיריו שלו. בשנים 1892 עד 1894 עבד עבור היומון פשטי נפלו. בשנים 1894 עד 1897 היה כתב ב"דפי הבירה" (Fővárosi Lapok) ומאוחר יותר, בשנים 1897–1900, היה סגן העורך הראשי של ה"שבוע" (Hét). בנוסף לשירה ולתרגום ספרותי, עסק מקאי יותר ויותר בכתיבת דרמה, עבד ברציפות בתיאטראות שונים משנת 1892 ותוך 10 שנים בלבד הועלו יותר ממאה יצירות שתורגמו או עובדו על ידו. בשנת 1900 מונה למזכיר "ועדת שיפוט הדרמה" של התיאטרון הלאומי של בודפשט.
המאפיין הכללי של יצירותיו
הדרמות שלו שהוצגו בסוף המאה ה-19, היו משמעותיות יחסית, והתעמתו באופן סאטירי עם אורח החיים המודרני והמסורת העתיקה בקומדיה "הרובינזונים" (1898); "הפרופסור המלומד הטווני" (1900) ניזונו ממסורות של פארסת פיות (מציאות מגוחכת במיוחד) ולכן בדמותו האופיינית למאה הנאורות של המאה ה-18 הוא גילה הן את האומץ של אדם שנלחם באמונות טפלות והן את הנימוקים המתחכמים הספקולטיביים והמופשטים. עבודותיו מאופיינות בדרמטורגיה מרשימה ובשפה של גוונים (ניואנסים).
שירתו
שיריו מבטאים את עולם החוויה של איש הכרך בצורה מלאה, מלוטשת, דמוית שיר, המקרינה לעיתים קרובות זיקוק מביך. אישיותו הפיוטית מתאפיינת בחיפוש עצמי לכאורה חסר סיכוי ובמשחק תפקידים אירוני: "טרובדור בטוקסידו" של נושאים חדשים ומודעות כואבת לניכור וההתיישנות שלו. הציניות לכאורה שלו מסתירה לעיתים קרובות תחושה סנטימנטלית. השפה הפואטית שלו מעוררת צורות של קשר חברתי עירוני (מחמאות, וידויים, מסרים, שיחות, מכתבים ואפילו רכילות), ואוהבת מילות אופנה זרות.
יותר מכל, חוסר האנוכיות היהודי מפר את גאוותו היהודית, שכן ההתבוללות היהודית הייתה משמעותית מאוד בתקופתו של מקאי. שני עשורים קודם לכן כתב המשורר היהודי-הונגרי יוז'ף קיש סיפורים קצרים כיהודי על יהודים שאימצו לעצמם תכונות של איכרים הונגרים. עם זאת, מקורביו של אמיל מקאי כבר לא ראו את עצמם כשונים מההונגרים, את שורשיהם היהודיים ראו בדתם היהודית גרידא, כך הרבה התגיירו, והתכחשו למוצאם. על אף שהמועמד לרבנות לשעבר התרחק בעצמו מנושאים יהודיים, הוא כנראה הפנה את תשומת ליבו של עמיתו לשעבר ללימודים בבית המדרש, הרב ארנולד קיש, לנושא ולבעיה זו.
"אני מחפש את עצמי. . .
ממש בתחילת חיי חסרי המנוחה
מי שנשאר לבד
נשאר לבד, חסר נחמה
רוצה למות - אך לומד לחיות".
שירו "אני" יכול להתייחס לדברים רבים, כגון בעיית ההתבוללות היהודית: האם יהודים שעזבו את שורשיהם יכולים להיות בטוחים בוודאות, או שמא הם נשארים כתלמיד תועה שנידון למוות? יתר על כן, אנו יכולים להסיק מכך, כי בעוד חבריו המשוררים כבר לא זכרו את עברם היהודי, מקאי מעולם לא הזדהה לחלוטין עם ההונגריות, גם אם הוא התרחק מנושאים יהודיים.
למידה מתווכת
למידה מתווכת היא תהליך למידה שבו האינטראקציה בין הלומד, המלמד והסביבה בה הוא נמצא מובילה באמצעות המלמד להפנמת התהליך ושימוש בו גם בעתיד.
המטרה של הלמידה המתווכת היא להשיג שיח בין הלומד והמלמד, שישפיע על יחסי הגומלין של הלומד עם סביבתו ולספק לו כלי קוגניטיבי חדש לשימוש עתידי ולא רק עכשווי בכל סביבה בה יימצא.
תפקיד המתווך
במסגרת תהליך הלמידה המתווכת, על המתווך לא רק לספק הסבר לתופעה המידית אלא ליצור הפנמה של תהליך הלמידה שיופעל שוב במצבים עתידיים. המתווך מתאים את הגירוי, הסביבה ואת עצמו ללומד באמצעות בימוי תהליך הלמידה ובדרך זאת יכול להשפיע על איכות האינטראקציה. על המתווך לדאוג לכל זאת בסביבת הלומד ובהתאם למאפיינים האישיים של הלומד. המתווך יוצר עם הלומד דיאלוג פורה באמצעות כיוון הלומד תוך מתן תשומת לב והדגשה לגירוי בו בחר, ארגון הסביבה בהתאם לבחירה והקצבת זמן ועצמה של הגירוי.
על המתווך לתווך לא רק את הגירוי אלא גם את המשמעויות והיחסים שקשורים לגירוי. עליו לכוון לאינטראקציות ספציפיות עם הגירוי ולאפשר לגירוי להציע את מה שיש מעבר לתכונות הישירות שנגישות ללומד. למידה זאת מאפשרת למידה של טכניקות, גישות ונטיות כלליות שישמשו את הלומד לא רק בהקשר והמשמעות הספציפית אליה הוא נחשף בעבר. כל אלו יאפשרו ללומד הסתגלות והשתנות ומכאן נובעת הייחודיות של הלמידה המתווכת.
פיתוח התאוריה
את עקרון התיווך פיתח פרופסור ראובן פוירשטיין. פוירשטיין היה תלמידו של ז'אן פיאז'ה והסכים עם הקביעה שלו כי גירוי מוביל לתגובה בהתאם לשלבי ההתפתחות. אך טען שיש להתייחס לשוני האישי בין הילדים הלומדים והוסיף כי היכולות של האדם הלומד הן לא רק פונקציה של האדם מצד אחד בלבד. פוירשטיין האמין ביכולת ההשתנות של כל אדם. הוא ראה במבוגר המתווך איש הקשר בין העולם לילד והאמין שתפקיד המתווך לזמן ולהגיש גירויים לילד במצבים שונים ונסיבות משתנות תוך כדי תיווך שיוביל ללמידה.
פרופסור פוירשטיין הגדיר שני ערוצי השתנות לבני אדם:
לפי פוירשטיין הסוג השני מבטא שינוי התפתחותי שמשפיע על אופן התגובה של האדם באופן כוללני. פוירשטיין האמין שתהליך דינמי שמאפשר ללומד התפתחות והסתגלות לשנויים בסביבתו, מוביל להשתנות שכלית. פוירשטיין טען כי יכולת של האדם להתאים את עצמו ולהשתנות בהתאם למצב או גירוי חדש שדורש שינוי כזה הוא ביטוי לאינטליגנציה.
קריטריונים לתיווך
פויירשטיין פיתח 12 קריטריונים שקובעים את איכות האינטראקציה ומנחים את המתווך מתוכם נרחיב על שלושה שהכרחיים לקיומה של למידה מתווכת.