cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אצטדיון נרנדרה מודי
2006–2015
האצטדיון הפך לאצטדיון המרכזי של גביע האלופות ב-2006, ואירח חמישה מתוך 15 המשחקים ששיחקו. על מנת לארח את הטורניר, שופץ האצטדיון ונוספו לו שלושה מגרשים חדשים ומגרש חוץ חדש. זרקורים ויציעים מקורים הוצגו באצטדיון כחלק מתוכנית השיפוץ.
אצטדיון סרדר פאטל אירח משחקים בכל פעם שהודו אירחה את גביע העולם בקריקט, כולל המשחק הראשון בגביע העולם 1996 בין ל. עם זאת, בעוד שהאצטדיון אירח רק משחק אחד בטורנירים של 1987 ו-1996, הוא אירח שלושה משחקים בגביע העולם 2011, כולל רבע הגמר בין ל. עד 19 באוגוסט 2017 אירח אצטדיון סרדר פאטל 12 משחקי טסט, 23 משחקי ODI ומשחק T20I אחד.
2015–2020
באוקטובר 2015 האצטדיון נהרס לצורך בנייה מחדש. העלות הכוללת של הבנייה מחדש בכ-700 קרור רופי (7 מיליארד רופי; 88 מיליון דולר). עם זאת, העלות הסופית הייתה כ-800 קרור רופי, כ-100 מיליון דולר. הבנייה מחדש, שתוכננה במקור להסתיים ב-2019, הסתיימה בפברואר 2020.
רעיון
הרעיון לבנות את האצטדיון החדש הוצע על ידי נרנדרה מודי, נשיא איגוד הקריקט של גוג'ראט והשר הראשי של גוג'ראט באותה תקופה. זמן קצר לפני שמודי עבר לדלהי לאחר שהפך לראש ממשלת הודו, היו דיונים על שדרוגים קלים לאצטדיון. מודי ביקש מהגורמים הרשמיים לבנות אצטדיון גדול יותר במקום עבודות שיפוץ קלות.
מכרזים
לאחר שהחלו עבודות ההריסה בסוף 2015, איגוד הקריקט של גוג'אאט פרסם קול קורא ב-1 בינואר 2016 בטיימס אוף אינדיה ובאינדיאן אקספרס. תשעה מציעים גילו עניין והגישו את מסמכי המכרז, מתוכם שלושה הגישו הצעות טכניות וכלכליות בזמן. ועדת מכרזים מסחרית הוקמה, והיא כללה תשעה מומחים להערכת מכרזים. בנוסף, STUP Consultants, חברת ייעוץ להנדסה אזרחית שבסיסה במומבאי, מונתה כיועצת לניהול פרויקטים כדי להעריך הצעות ופרטים טכניים של כל הצעה.
כל אחד משלושת המציעים הציג את העיצובים, הדגמים והפרטים הטכניים של ההצעה שלו. בגלל גודלו ומורכבותו של הפרויקט, המציעים הוערכו על פי פרמטרים מרובים כמו יעילות, משאבים, מסגרת זמן סיום, קושי ביצוע וכו'. המציעים דורגו והפרמטרים שוקללו.
בסופו של דבר, חברת לארסן את טוברו הוכרזה כקבלן הראשי לבניית ותכנון האצטדיון.
אירועים מרכזיים
האצטדיון אירח את אירוע "נמסטה טראמפ", בו התארחו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ב-24 בפברואר 2020. האירוע היה מחווה לאירוע "האודי מודי" שנערך ביוסטון, טקסס ובו התקבל מודי בארצות הברית.
האצטדיון הגדול בעולם
אצטדיון נרנדה מודי הוא האצטדיון הגדול בעולם מאז 2020 עם 132,000 מושבים, כשעקף את אצטדיון האחד במאי בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית, שהוא אצטדיון הכדורגל הגדול בעולם ולו 114,000 מושבים. זהו האצטדיון היחיד בדרום אסיה עם מעל 100,000 מושבים, ואחד מ-11 בלבד בעולם בעלי תכולה כזאת.
גביע העולם בקריקט 2023
האצטדיון צפוי להיות האצטדיון המרכזי בגביע העולם בקריקט 2023, שאותו תארח לראשונה הודו לבדה, לאחר שאירחה את הטורניר ב-1987 וב-1996 ביחד עם פקיסטן וב-2011 ביחד עם סרי לנקה ובנגלדש. האצטדיון צפוי לארח את משחק הפתיחה בין ניו זילנד לאנגליה; משחקים נוספים בשלב הבתים בין הודו לפקיסטן, בין אוסטרליה לאנגליה ובין דרום אפריקה לאפגניסטן; וכמו כן, לראשונה, את משחק הגמר.
כנסיית הבכורה של פטרוס
כנסיית הבכורה של פטרוס או כנסיית ההבטחה היא כנסייה פרנציסקנית השוכנת בעין שבע (טבחה) שבצפון-מערב הכנרת, סמוך לקו המים. לפי המסורת, במקום זה נגלה ישו לשבעה מהשליחים לאחר קומו מן המתים, ביצע את נס הדגים השני, סעד עם השליחים, והעניק לפטרוס הקדוש את הבכורה.
נס הדגים השני וההבטחה לפטרוס
בפרק 21 החותם את הבשורה על-פי יוחנן, מסופר כי השליחים יצאו לדוג בכנרת בלילה, אך לא לכדו דבר עד אור יום:
נס זה מכונה "נס הדגים השני", ולעיתים "נס ריבוי הדגה". לאחר מכן סעדו השליחים בחברת ישו, ושולחן הסעודה הנמצא בכנסייה מכונה שולחן האדון (Mensa Domini) או שולחן המשיח (Mensa Christi). לאחר הסעודה שאל ישו את פטרוס שלוש פעמים אם אהבו, זאת כנגד שלוש הפעמים בהן כיחש בו פטרוס טרם צליבתו. בכל הפעמים השיב פטרוס בחיוב וישו העניק לו את הבכורה:
המסורת בדבר סעודת ישו והשליחים מיוחסת גם לכנסיית מנזה כריסטי בנצרת, אליה נדדה בתקופה הצלבנית.
הכנסייה
הכנסייה הראשונה שניצבה במקום הוקמה במאה ה-4, והיא תוארה על ידי הנוסעת אגריה כאחת משלוש הכנסיות שניצבו בסביבה. הגרסה כי הכנסייה הוקמה על ידי פלוויה יוליה הלנה, אימו של הקיסר קונסטנטינוס נסמכת על מסורת מקומית, ואין לה הוכחה ארכאולוגית. כנסייה זו חרבה בימי הביניים.
הכנסייה הנוכחית הוקמה מאבני בזלת על ידי נזירים פרנציסקנים איטלקים אשר התיישבו במקום בשנת 1934. הכנסייה עשויה מחלל בודד שבקצהו אפסיס ותקרתה מעוצבת כקמרון חבית ומסויידת בטיח לבן, העומד בניגוד לקירות הבזלת הכהה. חלל הכנסייה חף מריהוט כמעט לחלוטין. הרצפה עשויה מאבנים פשוטות, ועיקר תשומת הלב מופנה אל הסלע הבלתי מעובד, שעליו, לפי המסורת, סעדו ישו והשליחים את סעודתם. באפסיס, מאחורי הסלע, ניצב המזבח ומעליו צלב יווני צבעוני. בשיאה של הקשת התוחמת את האפסיס קבוע חלון עגול ובו נראה דג המעוצב מזכוכית ויטראז'. חלל הכנסייה מואר על-יד מספר חלונות שגם בהם יצירות ויטראז'. בצידה הדרום-מזרחי של הכנסייה ניצב מגדל פעמונים קטן, ולאורך החזית הפונה אל הכנרת נראה גרם מדרגות המיוחס לכנסייה הביזנטית שניצבה במקום בעבר. המדרגות מסתיימות בחלון בקיר המדמה דלת. בין הכנסייה וחוף הימה קבועים באדמה שישה סלעים בצורת לב, שלפי המסורת העממית, מדמים את צעדיו של ישו על החוף. ייתכן שהאבנים שימשו מסד למבנה כלשהו שזהותו איננה ידועה. עוד נמצא במקום פסל המנציח את הענקת הבכורה לפטרוס. הכנסייה שוכנת בלב מתחם גדול ומטופח שבו שתי סככות לעריכת טקסים. סככות אלה מנציחות את ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל בשנת 1964 ואת ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 2000, אשר פקדו שניהם את האתר. הכנסייה שופצה בשנת 1982.
OpenShot
OpenShot היא תכנה חופשית לעריכת וידאו, המשוחררת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
כיום OpenShot פועלת על מערכות לינוקס, Microsoft Windows ו־Mac OS X.
היסטוריה
OpenShot נוצרה באוגוסט 2008 על ידי ג'ונתן תומאס, לאחר שלא מצא עורך וידאו העונה לכל דרישותיו - עורך קל לשימוש, חזק ויציב.
כיום מלבד ג'ונתן תומאס מפתחים את OpenShot אנשים רבים נוספים.
תכונות
OpenShot מספקת עריכה נרחבת ותכונות רבות נוספות, ותוכננה ככלי מעשי לעבודה עם וידאו בהבחנה גבוהה כולל HDV ו־AVCHD. בין תכונותיה העיקריות:
איווטי סנגלו
איווטי מריה דיאז דה סנגלו (פורטוגזית: Ivete Maria Dias de Sangalo Cady; נולדה ב-27 במאי 1972) היא זמרת-יוצרת ברזילאית השרה בסגנון אשה (AXE). פרצה לתודעה כזמרת בלהקה בנדה אווה כאשר מכרה למעלה מ-3.78 מיליון עותקים והופיעה בכ-30 הופעות חודשיות.
בקריירת הסולו שלה מכרה 12 מיליון העתקים והפכה לאחד הסמלים של המוזיקה הברזילאית.
ילדות
סנגלו נולדה בעיר ז'ואזיירו במחוז באהיה למשפחה של מוזיקאים, והתחילה לשיר עוד כילדה בבית ספר. היא ואחיה היו מנצלים את ההפסקות בשביל לנגן בגיטרה.
כשהייתה בת 16 נפטר אביה מהתקף לב ואחיה נהרג בתאונת דרכים. עם מות האב, איווטי הלכה לעבוד כדוגמנית ומוכרת בחנות בגדים בסלבדור בכדי לסייע בפרנסת המשפחה.
בגיל 16 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כשהופיעה בברים קטנים. ההופעה הראשונה שלה הייתה בבר קטן בשכונה דרומית בסלבדור שבו אחותה כבר שרה וניגנה, ומיד לאחר מכן ביצעה מספר הופעות בערים בתוך מחוז באהיה, והופיעה גם בפרנמבוקו.
1993-1998: כסולנית בלהקת בנדה אווה
עם חזרתה לבירת באהיה, סלבדור, היא הוזמנה להשתתף באירוע בעיר מורו דו שפאו. שם הכירה את המפיק ג'ונגה קוניה, המייסד של בלוקו אווה. בזאת החלה כהונתה של איווטי כסולנית של בנדה אווה, להקה שאיתה הוציאה 6 אלבומים עם מכירות של למעלה מ-5 מיליון עותקים.
בשנת 1997 הלהקה נכנסה להיסטוריית המוזיקה הברזילאית עם השקת האלבום Banda Eva Ao Vivo אשר מכר למעלה מ-2 מיליון עותקים, דבר שהפך את הלהקה לפופולרית מאוד בברזיל, עם כמעט 30 הופעות חודשיות.
ב-1998, לקראת סוף דרכה בבנדה אווה, איווטי החליפה את שושה בתוכנית הטלוויזיה שלה עקב הריונה.
1999-2005: קריירת סולו
קריירת הסולו של איווטי החלה בתחילת 1999 אחרי שהשתתפה בקרנבל האחרון שלה יחד עם בנדה אווה. בין אפריל ליוני של אותה שנה היא הקליטה את אלבום הסולו הראשון שלה, Ivete Sangalo.
האלבום הוכתר כדיסק זהב ב-1999 עם מכירות של מעל ל-100 אלף עותקים, המספר גדל כאשר השיר הרומנטי Se Eu Não Te Amasse Tanto Assim נכלל כאחד השירים בטלנובלה Uga Uga של רשת Globo. החל מיציאת האלבום, קבעה איווטי שסיבובי ההופעות שלה יחלו תמיד בעיר סלבדור.
בשנת 2001 הושק האלבום Festa, ששיר הנושא של האלבום הפך להמנון הנבחרת הברזילאית בכדורגל למונדיאל 2002.
איווטי הוזמנה להשתתף כזמרת אורחת באלבום של Roupa Nova, אחת המוצלחות בברזיל באותה תקופה, ובאותה שנה נפטרה גם אימה של איווטי.
2006-2008: DVD באצטדיון המרקנה
בשנת 2006 זכתה בפרס הזמרת הטובה ביותר של Band Folia, תוכנית טלוויזיה המסקרת את הקרנבלים בבאהיה וברסיפה.
כמו כן, זכתה גם בתואר Dodô e Osmar הנחשב לאוסקר הקרנבל (תואר בו זכתה 8 פעמים ברציפות).
בקרנבל בסלבדור של אותה השנה, ביצעה איווטי דואט עם הזמר בונו, סולן להקת U2, שהתפרסם בסאו פאולו באותה התקופה. ביוני סנגלו הייתה בפורטוגל שם לקחה חלק בפסטיבל "רוק בריו" שהתקיים בליסבון. באותו החודש הופיעה גם בגרמניה.
ב-16 בדצמבר, הקליטה הזמרת באצטדיון המראקנה את אלבום ההופעה השני שלה. להופעה הגיעו כ-50,000 צופים, והופיעו הזמרים הבאים: Samuel Rosa, Saulo Fernandes (Banda Eva), Durval Lelys (Asa de Águia), MC Buchecha e o Alejandro Sanz.
הדיסק הושק במרץ 2007 עם מכירות של 120 אלף עותקים ביום ההשקה. בתוך חודש ה-CD וה-DVD ביחד נמכרו ב-220 אלף עותקים; נכון להיום, מדובר ב-DVD הכי נמכר בברזיל, עם למעלה ממיליון עותקים.
ב-2008 הופיעה הזמרת במופע הפתיחה של פסטיבל "רוק בריו" שהתקיים בליסבון בפעם השלישית, והופיעה גם במופע הפתיחה של הפסטיבל שהתקיים במדריד בפעם הראשונה. באותה השנה הוציאה את אלבום הילדים "Veveta e Saulinho" ביחד עם סולן להקת בנדה אווה, סאולו פרננדס.
2008-2009: תקופת ההריון ודיסק חדש Pode Entrar
ביוני 2009, בעודה בהריון, השיקה הזמרת את הדיסק העשירי שלה, Pode Entrar. הדיסק הוקלט בביתה. הדיסק הציג את הזמרת בצורה יותר אינטימית. הדיסק הושק גם בגרסת ה-DVD שלו עם הופעות מיוחדות של זמרים אורחים וביניהם מריה בטניה, קרליניוס בראון, לולו סנטוס ועוד.
במקביל לקריירת השירה, הזמרת יצאה בשיתוף פעולה עם רשת החנויות Riachuelo השיקה ליין בגדים עם הלוגו שלה.
איווטי הייתה הזמרת שמכרה הכי הרבה קלטות DVD בברזיל בשנת 2007. השיר "Berimbau Metalizado" היה הראשון שקיבל הכרה כסינגל זהב עם 50 אלף הורדות.
2010 עד ההווה: הופעה חיה בניו יורק וקריירה בינלאומית
לקראת הופעתה הגדולה בארצות הברית בסוף 2010 סנגלו רצתה שהמפגש עם הצפון אמריקאים יהיה מוצלח עבור שני הצדדים. סנגלו גם ציינה שההופעה אמורה לפתוח את הדלת לקריירה הבינלאומית שלה, ושבספטמבר 2010 היא תקליט דיסק DVD חדש בניו יורק. לצורך ההופעה לקחה הזמרת שיעורים באנגלית בשבילה ובשביל להקתה.
באותו השבוע הזמרת אישרה גם את השמועות בדבר חתונתה, ומסרה שהתחתנה בסתר עם דניאל קאדי, תזונאי שהוא גם אבי בנה, מרסלו, אחרי קשר של שנתיים.
בשנת 2016 הוציאה ביחד עם קאלום סקוט סינגל חדש כשיר הנושא הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו (2016).
הורות
ב2 באוקטובר, 2009 איווטי ובן זוגה, כיום בעלה, התזונאי דניאל קאדי, הביאו לעולם את בנם מרסלו. בנם נולד בסלבדור שבבאהיה. מאז הלידה מתגורר הזוג בדירתה של איווטי בסלבדור.
אה"מ גורגון (1837)
אוניית הוד מלכותו "גורגון" (באנגלית: HMS Gorgon) הייתה אוניית משוטות מלחמתית עשויה עץ של הצי המלכותי הבריטי, חמושה בשישה תותחים. היא הושקה ב-1837. האונייה השתתפה בהרעשת עכו מן הים ב-1840, וב-1843, במהלך מלחמת האזרחים של אורוגוואי, הייתה חלק מן השייטת הבריטית שהוצבה בריו דה לה פלטה. היא הוסבה למוֹבֶלֶת צָבָא, וב-1858 סייעה לאה"מ "אגממנון" בהנחת כבל הטלגרף הטרנס-אטלנטי הראשון. ב-1864 הוצאה מן השירות ונמכרה לגריטה.
מבנה האונייה
"גורגון" תוכננה על ידי סר ויליאם סיימונדס, והייתה כלי השיט הראשון שהותקן בו מנוע קיטור בהנעה ישירה (direct acting), שנבנה על ידי סיוורד אנד קומפני. בנוסף למקום הקטן יותר שתפס בהשוואה למנוע הזרוע הצדית (side-lever) מן הדור הקודם, הואגם שקל 60 טונות פחות. גוף האונייה נבנה מעץ טיק וצלעותיה העיקריות מעץ אלון, והדחקה עמד על 1640 טונות. קוטר כל אחד משני גלגלי המשוטות שלה היה 27 רגל (8.2 מ'). האונייה נבנתה במספנת הצי המלכותי בפמברוק; שדריתה הונחה ביולי 1836, והיא הושקה ב-31 באוגוסט 1837.
קורות שירותה בצי
ב-1843, במהלך מלחמת האזרחים של אורוגוואי, הגיעה "גורגון" אל שפך ריו דה לה פלטה והצטרפה לשייטת הבריטית בפיקוד קומודור ג'ון פרוויס (John Purvis). היא הטילה עוגן במפרץ להרתעה מפני התקפה אפשרית. ב-10 במאי 1844 עלתה על שרטון אך נחלצה בסופו של דבר.
ב-1858 סייעה "גורגון" להניח את כבל הטלגרף הטרנס אטלנטי הראשון, וביצעה מדידות של עומק המים עבור אוניית המלחמה לשעבר "אגממנון" שהוסבה לאוניית כבל (cableship). כשהושלמו העבודות בקטע האחרון של הכבל עד ניו יורק, זכו אנשי הצוות של "גורגון" ושל שאר האוניות לקבלת פנים חגיגית שערכו לכבודם אזרחי העיר.
ב-1863 נשלחה "גורגון" אל מדגסקר כדי לשמור על השלום והסדר הציבורי בעקבות מותו של רדאמה השני, מלך מדגסקר. היא שבה אל אנגליה דרך כף התקווה הטובה, והטילה עוגן בספיטהד ב-29 בינואר 1864. ב-11 בפברואר, לאחר שפרקה את תותחיה ותחמושתה בארסנל המלכותי, הוצאה האונייה משירות פעיל.
למרות היותה מחוץ לשירות פעיל הוטלה על "גורגון" משימה נוספת ואחרונה. היא נגררה אל גרינהיית' ב-6 במאי כדי לשמש גוות מגורים עבור הצוות של אה"מ "אוסבורן", ששבעה מאנשיה חלו באבעבועות שחורות. לאחר השלמת המשימה פורקה האונייה בווליץ', וב-17 באוקטובר 1864 נמכרה לגריטה.
פיט סשנס
פיטר אנדרסון סשנס (באנגלית: Peter Anderson Sessions; נולד ב-22 במרץ 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של מדינת טקסס. בעבר מילא 11 תקופות כהונה בבית הנבחרים במשך 22 שנה בין השנים 1997–2019, עד אשר הפסיד בבחירות 2018 למועמד הדמוקרטי קולין אלרד. סשנס, חבר המפלגה הרפובליקנית, שירת כיושב ראש ועדת הכללים של בית הנבחרים מ-2013 עד 2019. בבחירות 2020 נבחר מחדש לקונגרס הפעם ממחוז הקונגרס ה-17 של טקסס.
ביוגרפיה
סשנס נולד בווייקו שבטקסס, בנם של אליס ג'וּן (לבית לואיס) ו-ויליאם סשנס, לשעבר מנהל לשכת החקירות הפדרלית בשנים 1987–1993. הוא גדל בווייקו ובפרוורי וושינגטון הבירה. בשנת 1978 השלים סשנס את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת סאות'ווסטרן שבג'ורג'טאון בטקסס, והיה חבר באחווה פי קפא אלפא. הוא עבד בתאגיד הטלקומוניקציה "Southwestern Bell", חברה בת של AT&T, במשך 16 שנים והגיע לתפקיד מנהל שיווק מחוזי בדאלאס.
בראשית שנות ה-90 נעשה סשנס מעורב בפוליטיקה האמריקאית. ב-1991 סיים סשנס במקום השישי בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1993 הוא עזב את עבודתו ב-Southwestern Bell על מנת להתמודד בשנית אל הקונגרס של ארצות הברית, הפעם נגד ג'ון וילי בראיינט, חבר הקונגרס מטעם מחוז הקונגרס החמישי של טקסס. הוא סייר במחוז באמצעות קרוואן לשינוע בעלי חיים מלא בזבל סוסים וטען כי תוכנית הבריאות של ממשל ביל קלינטון הסריחה יותר מהזבל. למרות היותו נמרץ, סשנס הפסיד בפער זעום בן 2,400 קולות. לאחר ההפסד מונה לסגן נשיא למדיניות ציבורית במרכז הלאומי לניתוח מדיניות (NCPA), מכון מחקר שמרני למדיניות ציבורית השוכן בדאלאס.
בשנת 1996, כאשר בראיינט פתח במסע בחירות אל הסנאט של ארצות הברית, נבחר סשנס לרשת אותו כנציג מחוז הקונגרס החמישי וגבר על ג'ון פולנד, מועמד המפלגה הדמוקרטית, עם 47% מקולות הבוחרים. בנובמבר 1997 הנמנה סשנס בן 18 הרפובליקנים בבית הנבחרים שתמכו במתן חסות להחלטה של חבר הקונגרס בוב בר שקראה לפתוח בהליך הדחה נגד הנשיא ביל קלינטון. בהחלטה לא פורטו שום האשמות או טענות. היה זה מאמץ ראשוני להדיח את קלינטון טרם התפוצצות פרשת מוניקה לווינסקי. פרשה זו הביאה יותר מאוחר להדחתו של קלינטון בידי בית הנבחרים בשלהי 1998. סשנס הצביע ב-8 באוקטובר 1998 בעד חקיקה שהחלה את הליכי ההדחה וב-19 בדצמבר הצביע בעד כל ארבעת סעיפי ההדחה (שניים בלבד אומצו בסופו של דבר). הוא נבחר מחדש ב-1998 והביס את המורה ויקטור מוראלס עם 56% מהקולות. בשנת 2000 נבחר לתקופת כהונה מלאה בפעם השלישית. בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2000 מחוז הקונגרס החמישי נעשה דמוקרטי יותר מבחינה דמוגרפית, וסשנס החליט להתמודד במחוז הקונגרס ה-32 שהוקם זה עתה בעקבות תוצאות המפקד. במחוז זה נבחר עם 68% מקולות הבוחרים.
בשלהי 2001 ובראשית 2002 מען סשנס מכתבים לשני חברי הקבינט של ארצות הברית ותבע מהם לסגור בתי קזינו המופעלים על ידי כמה שבטים אינדיאנים. תוך חצי שנה מיום שליחת המכתבים, הוא קיבל סכום כולל של 20,500 דולר משבטים הקשורים לג'ק אברמוף. בתגובה לביקורת, נמסר ממשרדו כי סשנס כתב את המכתבים בגלל השקפתו כי הימורים הם נושא מקומי, בניגוד לתמיכתו הממושכת בפדרליזם. ב-2008 הוסיף סשנס הוועדה (Earmark) למחקר ספינות אוויר בחקיקת הקצבות. ההועדה הטיבה עם חברה בשם "Jim G. Ferguson & Associates" משיקגו, שלא היה לא ניסיון בעבר עם חוזים ממשלתיים או מחקר ספינות אוויר. אדריאן פלשה, לשעבר עוזרו של סשנס ועבריין מורשע היה שדלן עבור חברה זו. בשנת 2012 הצביע סשנס נגד חוק למתן סיוע כלכלי עבור נפגעי הוריקן סנדי, אך בספטמבר 2017 תמך בחוק דומה שהעניק סיוע לנפגעי הוריקן הארווי אשר פגע קשות בטקס. בבחירות 2018 נקטעה כהונתו לאחר 22 שנה לאחר שהפסיד לקולין אלרד בפער של כ-7%.
דרסט השמיני, מלך הפיקטים
דרסט השמיני או דרסט בן טאלורגאן (באנגלית: Drest VIII, בגאלית סקוטית: Drest mac Talorgan- טאלוגאן בנו של אואנגוסה; נפטר ב-787) היה מלך הפיקטים במשך כחמש שנים, משנת 782 ועד מותו.
אליפות וימבלדון 1950
אליפות וימבלדון 1950 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
כמו בשנים הקודמות, טניסאיי ארצות הברית זכו ברוב התארים. לואיז ברוף זכתה ב-3 תארים כמו בתחרות 1948. בסך הכול בשנת 1950 היא זכתה ב-6 תוארי גראנד סלאם, מהם מחצית אישיות.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח התחרות בשנת 1949 טד שרודר (ארצות הברית) לא השתתף. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן (לראשונה דורגו 16 טניסאים):
במשחק הגמר, באדג' פאטי, נפגש עם פרנק סג'מן וניצח אותו ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר לואיז ברוף ניצחה את מרגרט אוסבורן דופונט, ב-3 מערכות. בכך לואיז ברוף זכתה בתואר השנה השלישית ברציפות. בשנת 1950 היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי התחרות בשנת 1949 פנצ'ו גונסאלס ופרנק פרקר לא השתתפו. 4 זוגות דורגו.
במשחק הגמר ג'ון ברומיץ' ואדריאן קויסט שיחקו נגד ג'ף בראון וביל סידוול  וניצחו אותם ב-5 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר לואיז ברוף ומרגרט אוסבורן דופונט שיחקו נגד שירלי פריי ודוריס הארט  וניצחו אותן ב-3 מערכות. בכך הן זכו בתחרות זו בפעם הרביעית. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 80 זוגות. מזוג מנצחים תחרות 1949 אריק סטארגס ושאילה סאמרס ( דרום אפריקה) הנשה רק אריק סטארגס השתתף וזכה בתואר ופרטנרית אחרת. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר אריק סטארגס ( דרום אפריקה) ולואיז ברוף ניצחו ב-3 מערכות את ג'ף בראון  ופאט טוד.
ישראל באליפות
בתחרות זו לראשונה השתתפה גרטרוד קורנפלד מישראל שעבורה זו הייתה ההשתתפות השנייה לאחר שהשתתפה ב-1947. היא העפילה לסיבוב השני ללא משחק והפסידה בו בשלוש מערכות ללוצ'יה מנפרדי מאיטליה (6-2, 4-6, 6-3).
קניון פסטיבל סיטי
קניון פסטיבל סיטי (בערבית: الدوحة فيستيفال سيتي; באנגלית: Festival City) הוא מרכז קניות הממוקם באום סלאל מוחמד, צפונית לבירה דוחה, קטר.
המרכז נפתח בחודש אפריל 2017, גודלו כ-600,000 מ"ר, ובכך נחשב לקניון הגדול ביותר בקטר.
בין כותלי הקניון ניתן למצוא משטח סקי שלג, מתחם קולנוע 4D, מסלול רכיבה על אופניים, מסלול מרוצים חיצוני, חנות NBA, מרכול מונופריקס (Monoprix), סניף איקאה וכ-200 חנויות עם מותגים בינלאומיים מארצות הברית, בריטניה, איטליה וגרמניה.
הקניון קיבל דירוג של כ-3 כוכבים מארגון המפרץ למחקר ופיתוח (GSAS Design & Build) ובבנייתו הושקעו כ-6 מיליארד דולר.
נזרקורה
נזרקורה היא העיר השלישית בגודלה בגינאה על פי אוכלוסייה, לאחר עיר הבירה קונאקרי והעיר קאנקאן, והעיר הכי גדולה באזור גינאה המיוערת שבדרום-מזרח גינאה. העיר היא בירתה של מחוז נזרקורה. נזרקורה היא מרכז מסחרי וכלכלי השוכן 569 ק"מ דרום-מזרחה מקונאקרי.
העיר הייתה מרכזו של מרד נגד השלטון הצרפתי ב-1911. כיום העיר מוכרת בעיקר בהיותה עיר שוק, ובעבודות הכסף שלה. אוכלוסיית העיר מנתה 107,329 תושבים בשנת 1996 (מפקד אוכלוסין). העיר גדלה באופן דרמטי עם מלחמות האזרחים שאירעו בשכנותיה ליבריה, סיירה לאון וחוף השנהב, ונכון לשנת 2008 האוכלוסייה המשוערת היא 300,000 תושבים.
היסטוריה
העיר והגבול עם סיירה לאון וליבריה זכו להתפרצויות עם מלחמת האזרחים בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת העשור הראשון במאה ה-21, ופליטים רבים הגיעו לנזרקורה במהלך מלחמת האזרחים הליברית הראשונה ובמלחמת האזרחים הליברית השנייה. פליטים אחרים הגיעו לעיר מחוף השנהב. לאחר הגירתם של הפליטים לעיר שוער שאוכלוסיית העיר מונה 300,000 תושבים.
ביולי 2013 אירעה 3 ימים של לחימה על רקע אתני-דתי. לחימה בין המוצא האתני הקפלי, שהם נוצרים או אנימיסטים, והמוצא האתני הקוניאנקי, שהם מוסלמים וקרובים למוצא האתני המלינקי הגדול יותר, כתוצאה ממנה לפחות 54 אנשים נהרגו. חלק מההרוגים נהרגו בדרכים אכזריות כגון שרפה בחיים וביתור באמצעות מצ'טות. האלימות נפסקה כאשר צבא גינאה עשה עוצר, והנשיא אלפה קונדה פנה לאזרחים בטלוויזיה וביקש מהם להירגע.
תחבורה
הכביש המהיר N1 מחבר את העיר בצפונה עם העיר קאנקאן. בעיר קיים גם שדה התעופה נזרקורה.
גבריאל ריסר
גבריאל רִיסֶר (בגרמנית: Gabriel Riesser, בפרסומים מוקדמים יותר נכתב Rießer; 2 באפריל 1806 המבורג – 22 באפריל 1863, שם) היה משפטן ופוליטיקאי יהודי גרמני, שפעל למען האמנציפציה של יהודי גרמניה.
ראשית חייו
ריסר נולד ב-2 באפריל 1806 בהמבורג. שם משפחתו, "ריסר", מציין מוצא מהיישוב ריס (Rieß) שהיה חלק ממחוז רצט (Rezatkreis) שהשתייך לממלכת בוואריה ולפני כן לנסיכות אוטינגן-וולרשטיין. ריסר היה הצעיר מחמישה ילדים - שלושה בנים ושתי בנות. שני הוריו נולדו לרבנים: סבו מצד אמו פרומט, רפאל כהן, היה אב בית דין של קהילות אה"ו, וסבו מצד אביו, יעקב קצנלנבוגן, היה רב באוטינגן. אביו, לצרוס (אליעזר) יעקב ריסר, היה המזכיר של אביו שלו, הרב יעקב. על אף שלצרוס היה יהודי אורתודוקסי אדוק, הוא השתדל לתווך בין היהודים המסורתיים לבין קהילת בית-הכנסת הרפורמי בהמבורג.
המשפחה התגוררה זמן-מה בליבק, אבל נאלצה לעזוב בשנת 1819, ושבה להמבורג. לאביו של ריסר היה חשוב שימשיך את לימודיו בליבק, והוא מצא משפחה נוצרית שתסכים לשכן אותו ושתספק לו מזון כשר. בליבק הלך לבית הספר הידוע "קטרינאום" (Katharineum zu Lübeck), ובסוף לימודיו בליבק הצטרף למשפחתו בהמבורג ולמד בבית ספר מקומי.
לימודים באוניברסיטה ואחריהם
כשגבריאל סיים את לימודיו בבית הספר החליטו הוריו לשלוח אותו ללמוד משפטים. הם קיוו כי יוכל לקבל משרת עורך דין בעירו, אבל רק ה"אזרחים" יכלו לקבל את המשרה ואילו היהודים לא נחשבו "אזרחים". היה רק יהודי אחד בשם מאיר בריסלוי שהחזיק במשרת נוטריון. אביו של גבריאל ריסר קיווה כי אחרי השתדלות יסכימו הרשויות בהמבורג למנות עוד עורך דין או נוטריון יהודי, אך הניסיון הזה לא הצליח. האפשרות השנייה שעליה חשב אביו היא לשלוח את גבריאל להולשטיין שנשלטה על ידי דנמרק. היחס ליהודים מצד השלטונות הדניים היה טוב יותר מאשר בהמבורג. בשנת 1824 הוא התחיל לימודי משפטים באוניברסיטת קיל. אביו קיווה כי אחרי שיסיים את לימודיו בקיל (העיר קיל נשלטה גם על ידי דנמרק) ירשו לו הדנים להתיישב באלטונה (חלק מהולשטיין) ולקבל שם משרת עורך דין.
אחרי שנה אחת באוניברסיטת קיל גבריאל עזב אותה ועבר לאוניברסיטת היידלברג. בחודש דצמבר 1826 קיבל את התואר "דוקטור למשפטים", על התעודה שהוא קיבל נכתב: "summa cum laude", הוא סיים את לימודיו בהצטיינות.
לאחר קבלת התואר חזר גבריאל להמבורג, לבית הוריו. אביו חזר לטרוח כדי שגבריאל יוכל לעבוד בתור עורך- דין בהמבורג. באותם ימים עניינים משפטיים בין יהודי ליהודי נידונו על פי משפט ישראל, אך עורך-דין שטיפל בהם היה בדרך כלל נוצרי שהסתמך על ספרי הלכה מתורגמים. אליעזר ריסר קיווה כי הרשויות יבינו כי הם זקוקים לעורך-דין יהודי נוסף. אביו הציע לו בינתיים להעמיק את הידע שלו בדיני ישראל. אליעזר רצה שגם הקהילה תשתדל אצל הרשויות כדי שגבריאל יקבל את תפקיד עורך דין או נוטריון. תשובתו של גבריאל בסופו של דבר הייתה שהוא לא רוצה לקבל את התפקיד בדרכים האלו, והחליט להמשיך את לימודיו במינכן ב-1827.
ב-9 במרץ 1828 מת אליעזר ריסר, אביו של גבריאל. האירוע הטראומטי הזה לא שינה את אורח חייו ושאיפותיו האקדמיות של גבריאל הצעיר. העסק של אביו הלך וגדל עם השנים, לפני מותו ציווה אביו על בני משפחתו לתמוך בגבריאל עד שיממש את מטרותיו. אחרי זמן מה נסע להיידלברג כי קיווה שירשו לו לקבל משרת מרצה. המצב החוקי של היהודים בבאדן (אליו השתייכה היידלברג) היה לא ברור, מצד אחד על פי החוקה הותר ליהודים להורות באוניברסיטה, אבל מצד שני לא היה אף מרצה יהודי באוניברסיטה. באותם ימים היה נהוג באוניברסיטאות גרמניות שכל בעל תואר אקדמאי יכל להעביר שיעורים פרטיים באוניברסיטה, אבל האוניברסיטה לא שילמה לו משכורת, אלא הסטודנטים שבאים לשיעורים האלו שילמו לו. גבריאל ריסר הציע לממשלת באדן להעביר שיעורים כאלו, אבל הם סירבו בטענה שיש כבר יותר מדי מרצים פרטיים באוניברסיטת היידלברג. לפניו כבר היו כמה יהודים שביקשו להתיר להם להעביר שיעורים פרטיים, אך הם נתקלו בהתנגדות. ברגע שהסכימו אותם יהודים להמיר את דתם נפלו כל המכשולים לפניהם. גבריאל ניסה עוד פעם לקבוע שיעורים פרטיים בבאדן, אבל נענה בשלילה. אחרי באדן הוא נסע למדינת זכסן-וימר, בתקווה ששם ירשו לו לקבוע שיעורים פרטיים באוניברסיטת ינה, אך גם כאן נענה בשלילה.
ב-1840 מונה לנוטריון, לאחר שנוטריון יהודי שהחזיק בתפקיד נפטר.
תחילת המאבק למען היהודים
עד 1848 מאבקו למען היהודים התנהל בעיקר באמצעות מאמרים ומכתבים, כשבגיל 24 החל לכתוב בזכות שוויון זכויות ליהודים. בשנת 1831 פרסם את מאמרו "על התנאים של מאמיני תורת משה בגרמניה" (Stellung der Bekenner des mosaischen Glaubens in Deutschland). בין השנים 1832–1833 הוציא לאור כתב עת Der Jude (היהודי). מחברת נוספת יצאה לאור בשנת 1835. בכתב העת כתב בעיקר על דיונים על יהודים בבתי מחוקקים ברחבי גרמניה. ב-1833 כתב מכתב מטעם הקהילה היהודית לרשויות של המבורג ובו ביקש להעניק ליהודים זכויות אזרח. הדבר היה קרוב להיעשות, אבל הייתה התנגדות קשה מצד תושבי המבורג. הוא פרסם מאמרים בשם "Jüdische Briefe" ('מכתבים יהודיים') בכתב-העת "Der Orient", בהם הגיב בכעס על עלילת דמשק (1840).
פעילותו הפוליטית
ב-1848 באירופה פורץ גל התקוממויות שנודעו בשם כולל "אביב העמים". המהומות התחילו בפברואר אותה שנה בצרפת, שם הודח המלך לואי פיליפ. בגרמניה שתי השאיפות העיקריות היו לאחד את גרמניה ולדרוש חוקה שהובטחה על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי עוד בימי כיבושי נפוליון.
במאי 1848 בפרנקפורט על נהר מיין בכנסיית סנט פאול מתכנסת האספה הגרמנית הראשונה, שם היו 7 יהודים גרמנים ו-2 אוסטרים, היהודים הבולטים ביותר בחבורה הזאת היו גבריאל ריסר ורופא מקניגסברג בשם יוהאן יעקובי. עמוס אילון טוען כי בין היהודים האלו גבריאל ריסר היה הנחרץ ויעקובי המבריק. ריסר נבחר כמייצג את דוכסות של לאונבורג. במכתב ממאי 1848 הוא אומר שהייתה זו ה"בורגנות הנאורה הליברלית" שבחרה בו ושלחה אותו לפרנקפורט.
פעילותו של ריסר בכנסיית סנט פאול התמקדה לא רק במאבק לאמנציפציה ליהודים, אלא גם בעניינים כלל גרמניים. הוא פעל נחרצות למען איחוד גרמניה.
אחת ממטרותיו הכלליות של ריסר הייתה ליצור חוקה לכלל הגרמנים, כמו כן הוא רצה להפוך את גרמניה לאיחוד פדרלי עם חוקה ליבראלית ולכלול את אוסטריה באיחוד. בסופו של דבר התקבלה תוכנית חדשה בשם "גרמניה הקטנה" שלא כללה את אוסטריה.
ריסר היה אחד מתוך ארבעים נציגים בסנט פאול שהעלו את החוקה במרץ 1848.
ב-21 במרץ 1849 נשא ריסר את נאומו המפורסם "אל הקיסר" (Kaisered), נאום למען בחירת מלך פרוסיה לקיסר גרמניה המאוחדת. הנאום הצליח להרשים את הקהל וזכה במחיאות כפיים סוערות. בעקבות הנאום הזה הצטרף ריסר אל המשלחת שמטרתה להציע את כתר הקיסרות הגרמנית למלך הפרוסי, אך המלך סירב להצעה.
ב-21 במאי 1849 החליט ריסר לעזוב את האספה יחד עם רוב נציגי המרכז.
לאחר סנט פאול
בסוף שנות ארבעים תחילת שנות חמישים קמה תנועת הריאקציה שניסתה להחזיר את מצב לכמו שהוא היה לפני "אביב העמים".
בשנת 1859 הוא הצליח להיבחר למועצת העיר של המבורג, ב-1860 הוא נבחר להיות שופט בבית המשפט העליון של המבורג. בפעם השנייה ב-1862 הוא כבר לא הצליח להיבחר למועצת העיר, יד מתנגדיו גברה הפעם, מה שהעיק עליו ביותר זאת העובדה כי בין מתנגדיו היו גם כמה יהודים.
באפריל 1863 הוא חלה במחלה קשה, הוא שכב כמה ימים במיטתו וכמה מחבריו היו באים לבקר אותו ולעודד אותו, הוא נפטר ב-22 באפריל. לאחר מותו חבריו הקימו קרן צדקה על שמו שתמכה בתלמידים יהודים, כמו כן הם הוציאו לאור את כל כתביו.
נעמן בלקינד
ביוגרפיה
נעמן נולד בגדרה לפנינה ושמשון בלקינד, מאנשי ביל"ו וממייסדי ראשון לציון. הוא אחיינה של סוניה בלקינד רופאת הנשים הראשונה בישראל, ישראל בלקינד, מנהיג הבילויים, ובן דודו של אבשלום פיינברג, אף הוא חבר ניל"י. בלקינד הושפע רבות ממנו ומרוחו הלאומית. בצעירותו למד בלקינד בבית הספר בראשון לציון. בהמשך למד בבית הספר כל ישראל חברים בירושלים ובמצרים.
בספטמבר 1917, ניסה לחצות את קווי החזית, בדרכו למצרים, במטרה לגלות את נסיבות העלמו של אבשלום פיינברג. בדרכו לשם נתפס ונכלא בכלא בבאר שבע, שם נשפט ונידון לתלייה, ואף הוכן גרדום לצורך ביצוע גזר הדין במרכז גן אלנבי. בהמשך שינו הטורקים את דעתם כדי לשאוב מפיו מידע. בניל"י תוכנן לשחררו על ידי שוחד או על ידי כניסה חמושה אל כלאו (כשאנשי ניל"י מחופשים לז'נדארמים טורקים), אך זה לא מומש. בינתיים נשבר בלקינד בחקירתו וסיפק לעות'מאנים פרטים על הרשת. בעקבות זאת, החל מרדף אחר יתר אנשי ניל"י. בלקינד הועבר לאחר תקופה קצרה לבית כלא בדמשק ושם בוצע גזר הדין בתלייה. גזר דינו הוצא לפועל יחד עם יוסף לישנסקי, בא' בטבת ה'תרע"ח (16 בדצמבר 1917).
יתר חברי ניל"י לא הוצאו להורג על ידי הטורקים. גזרי דין מוות נפסקו גם לבן דודו של בלקינד, אבשלום פיינברג, ולאחיו הצעיר איתן בלקינד. אבשלום פיינברג נהרג לפני כן ללא ידיעת הטורקים וגזר הדין נפסק שלא בפניו. גזר דינו של איתן בלקינד נדחה בשל גילו הצעיר, ובינתיים הצליח להימלט מידי הטורקים בזמן המולה שהשתררה בהתקפה בריטית על השיירה שבה היה.
עצמותיהם של שני עולי הגרדום הועלו לארץ ישראל לאחר הכיבוש הבריטי והוטמנו בראשון לציון ב-24 באוקטובר 1919. נעמן בלקינד הניח אישה, רעיה בלקינד, ותינוק בן שנה.
חמישים שנה לאחר מכן הוכר נעמן בלקינד כהרוג מלכות על ידי מדינת ישראל ולמעלה משישים שנה לאחר מותו הוענק למשפחתו אות ניל"י בגין פעילותו במחתרת זו.
מיקרוסקופיה קונפוקלית
מיקרוסקופיה קונפוקלית היא טכניקה לדימות אופטי המאפשרת לצפות בחתכים אופקיים דקים ביותר, בעובי קרוב לאורך גל האור הנראה (מאות ננומטרים), של עצמים קטנים, תוך הגברת הניגודיות (קונטרסט) והרזולוציה של התמונה המתקבלת. באמצעות טכניקה זו ניתן גם ליצור הדמיה תלת־ממדית של העצם.
השיטה מתבססת על מיקרוסקופ אופטי בעל חריר זעיר (pinhole) המאפשר רק לאור שמגיע מנקודה מוגדרת בעצם (ממישור פוקאלי צר), להגיע לגלאי האור. באמצעות סריקה של מישור שלם, מתקבל חתך אופקי דק של הדוגמה הנבחנת תחת המיקרוסקופ. השיטה, שהומצאה על ידי מרוין מינסקי ב-1957, נמצאת בשימוש נרחב במחקר ביולוגי על ידי סימון דגימות בסמנים פלורצנטיים, וכן בבדיקת רכיבים אלקטרוניים זעירים כגון מוליכים למחצה.
עקרון פיזיקלי
במיקרוסקופ רגיל, כל האור שעובר דרך הדוגמה נאסף דרך עדשה אל הגלאי. החסרון בשיטה זו הוא שגם אור שהוחזר דרך עצם מחוץ למישור המוקד יגיע לעינית, ובצורה לא ממוקדת. מסיבה זו, התמונה שנוצרת מטושטשת מעט. במיקרוסקופ קונפוקלי לעומת זאת, הדגימה נסרקת פיקסל אחר פיקסל: מקור האור (קרן לייזר אחת או מספר קרני לייזר באורכי גל ידועים) ממוקד באמצעות עדשה כך שיואר רק נפח קטן מאוד מהדוגמה, אשר מהווה פיקסל בודד בתמונה שתתקבל. בדגימות ביולוגיות אור זה מעורר סמנים פלאורוסנטיים באובייקט הפולטים אור באורך גל שונה מזה הנכנס. האור שמוחזר מהדוגמה נאסף על ידי עדשת האובייקטיב, מועבר דרך מראה דיכרואית (המעביר את קרן הלייזר המקורית ומחזיר אור באורכי גל אחרים) אל עבר גלאי. חריר קטן שמוצב לפני הגלאי מאפשר רק לאור שהוחזר ממישור צר באובייקט המישור הפוקאלי. הקרן העוברת בחריר נקלטת במכפילור ומתורגמת לאות דיגיטלי המייצג פיקסל בודד.
כדי לקבל חתך אופקי של הדוגמה, מתבצעת סריקה של מישור שלם באמצעות מראות המבוקרות על ידי מחשב, ומאפשרת לקבל תמונה באיכות ובניגודיות גבוהה. בניגוד למיקרוסקופ רגיל, אי אפשר לראות את הדגימה בעינית, אלא רק על מסך מחשב אשר מרכיב את כל הסריקות לכדי תמונה אחת. ככל שמשך הסריקה ארוך יותר, כך עולה איכות התמונה. כדי ליצור הדמיה תלת־ממדית של העצם, המיקרוסקופ סורק בזה אחר זה מישורים בעומקים שונים. תוכנת מחשב מרכיבה מאוסף המישורים תמונה תלת־ממדית המאפשרת לבחון את העצם בכל חתך נבחר.
שימושים
ברפואה, נעשה שימוש במיקרוסקופיה קונפוקלית בעיקר בסריקה של הקרנית. הסריקה מאפשרת גילוי מוקדם של מחלות עיניים ובקרה לפני ואחרי ניתוחים.
קישורים חיצוניים
אנגלית
עברית
מילה (בלשנות)
מילה היא יחידה בסיסית בשפה המתאפיינת בכך שיש לה משמעות ייחודית וביטוי פונטי בשפה מדוברת (או מרחבי בשפת סימנים). לשפות בעלות מערכת כתב יש למילים גם ייצוג גרפי בכתיבה.
האטימולוגיה עוסקת בחקר מקורותיהן של המילים: מתי הופיעו בשפה, מאיזה מקור, וכיצד השתנתה צורתן ומשמעותן.
כלי לאיסוף וביאור של אוצר המילים של שפה מסוימת הוא המילון.
הגדרות שונות
בחלק מההקשרים המונח מילה מקביל למונח סימן (ראו: סמיוטיקה). המונח מילה מתייחס בעיקר לשפות טבעיות או לשפות מתוכננות, אבל הוא קיים גם בשפות מלאכותיות כגון שפות תכנות או שפות לוגיקה.
מאפייני המילה
המילים הן אבני הבניין היסודיות של השפה והן נושאות משמעות. הסמנטיקה היא תחום בבלשנות העוסק בחקר המשמעות של המילים. והפרגמטיקה חוקרת את השפעת ההקשר על משמעות זו.
המילים מצטרפות לביטויים ולמשפטים. למילה יש מבנה פנימי המקושר למשמעות שלה ולתפקוד שלה במערכת השפתית הכללית. רוב המילים מורכבות מיחידות קטנות יותר הנקראות מורפמות או צורנים, שהן היחידות בעלות המשמעות הקטנות ביותר בשפה. מילה יכולה להיות מורכבת מצורן בודד, אך רוב המילים מורכבות משני צורנים לפחות. המורפולוגיה היא תורת הצורות אשר עוסקת במבנה של המילים, משמעות המורפמות והדרכים שבהן הן מתחברות ליצירת מילה.
מבחינה צלילית המילה מורכבת מהברה אחת לפחות. ההברות הן היחידות הטבעיות שמרכיבות את המילים, אך להבדיל מהצורנים הן אינן בעלות משמעות כלשהי כשלעצמן. ההברות מורכבות מהגהים, שהם יחידות הצליל הקטנות ביותר בשפה ובדומה להברות גם הם חסרי משמעות כשלעצמם. קיימים שני סוגים של הגהים: עיצורים ותנועות.
כאמור, בשפות שפתחו מערכת כתב קיים גם ייצוג גרפי למילה. במסגרת טקסט על פי רוב כל מילה תהיה מופרדת בדרך כלל במרווח מהמילה שלפניה ולאחריה. עם זאת בשפות מסוימות, כגון סנסקריט, אין הפרדה בין המילים. כמו כן, לעיתים יבואו סימני פיסוק לאחר מילים מסוימות.
נוטים להבחין בין מילות תמנית למילות תבנית. במשפט "מילה שלי זו מילה" קיימות ארבע מילות תמנית, כיוון שמונים בספירת מילות תמנית כל מילה לגופה, גם אם מילה מסוימת חוזרת על עצמה. במשפט לעיל קיימות רק שלוש מילות תבנית, כיוון שלא מונים חזרות על מילים, כמו כן התבנית משמשת כתבנית דקדוקית, כלומר "מילה" "מילתי" מילים", כל אלו ישמשו כמילת תבנית אחת.
סוגי מילים
את המילים בשפה ניתן לסווג לסוגים שונים המכונים חלקי הדיבר. יש שתי קבוצות עיקריות של מילים, אשר כל אחת מהן מכילה מספר תתי-קבוצות:
משמעותן של מילים
הסמנטיקה מבחינה בין המסמן לבין מה שמסומן בו.
המשמעות של מילה מסוימת היא הכללה או מושג. משום מושגים והכללות הם תוצרים של מחשבה, ניתן לייחס את המילה המשמעותית לתופעה של חשיבה.
על פי רוב משמעות המילה קשורה גם לדרך השימוש בה, להקשר ולנסיבות שבהן היא מופיעה.
שדה סמנטי מתייחס לכלל המילים הקשורות לנושא או תחום משמעות מסוים.
מילים נרדפות
מילון מיוחד למיפוי מילים נרדפות מכונה "תזאורוס".
הומונים, הומוגרף והומופון
ככלל, ניתן להשוות מילים לפי המשמעות שלהם (שונה לחלוטין, זהה לחלוטין או דומה ברמה זו או אחרת), הכתיב שלהן (שונה לחלוטין, זהה לחלוטין או דומה מבחינות מסוימות), ההגייה שלהן ומוצאן ההיסטורי. ישנם גם כינויים רבים לקבוצות מילים על פי תוצאות ההשוואת קריטריונים אלו. אולם, לצד המילים הנרדפות, שלוש הקבוצות, שמקובל ביותר להתייחס אליהן, הן הומונימים, הומוגרפים והומופונים.
הומונים הוא מילה אשר לה משמעויות אחדות, שונות זו מזו, כך שלמעשה מדובר בשתי מילים נפרדות, המיוצגות באופן זהה. דוגמה לכך היא המילה "גליל" המייצגת חבל ארץ וגם צורה הנדסית. משמעותו של הומונים אינה ידועה כשהוא לעצמו, והיא מתבררת רק מתוך ההקשר שבו מופיעה המילה במשפט או בפסקה. לעיתים בוחר הדובר להבהיר במפורש את המשמעות שבה הוא משתמש, כדי להסיר ספק. דוגמה: .
הרבה פעמים יש להומונימים אטימולוגיה אחרת, כך, שלמעשה, מדובר בשתי מילים, שלעיתים הושאלו משפות שונות, או שנשמעו ונכתבו אחרת בעבר, אך כיום הן נשמעות ונכתבות אותו הדבר, אבל משמעותן שונה, לדוגמה המילה "טאבו". משמעות אחת שלה לקוחה מהשפות הפולינזיות, ומשמעות אחרת – מטורקית. (בטורקית היא נהגית TOPO.)
הומופון הוא מילה שהגייתה זהה לזו של מילה אחרת (למשל "קר" ו"כר"), כך שבדיבור אין הבדל ביניהן, אך ההבדל מתקיים בכתב. גם במקרה זה, בעת הדיבור אין משמעותו של ההומופון ידועה כשהוא לעצמו, אלה מתבררת רק מתוך ההקשר שבו מופיעה המילה במשפט.
הומוגרף הוא מילה שכתיבה זהה למילה אחרת בעלת משמעות שונה. מילים הומוגרפיות יכולות להיות הומופניות (שאופן ההגייה שלהן זהה) או הטרופוניות (שאופן ההגייה שלהן שונה).
מחלוקות בתחום
בחקר משמעותן של מילים עוסק ענף הבלשנות הקרוי סמנטיקה לקסיקלית. תחום זה שנוי במחלוקת בין אסכולות שונות של הבלשנות והפילוסופיה, כיוון שיש בלשנים ופילוסופים הטוענים כי למילים אין משמעות כשלעצמן, אלא היחידה הקטנה ביותר בעלת משמעות בשפה היא משפט. המייצג הבולט ביותר של הגישה הזו הוא גוטלוב פרגה שטען כי בשפה, בין אם היא טבעית (כלומר שפה אנושית) או מלאכותית (למשל, שפה לוגית או מתמטית), אין משמעות למילה או לסימן כשלעצמם, כיוון שהללו מושפעים מהתפיסה הסובייקטיבית של האדם הפרטי. רק כשהמילה או הסימן נתונים בתוך משפט, אפשר לדבר על משמעותם לאור משמעות המשפט כולו שהיא, לפי התאוריה של פרגה, הרבה יותר נייטרלית. למשל, משמעות המילה "חומה" תלויה בהשקפותיהם השונות של אנשים על-אודות הצורה של האובייקט או של הפונקציות שעליו למלא. לעומת זאת בתוך המשפט "העיר העתיקה בירושלים מוקפת חומה", יש למילה חומה משמעות נייטרלית הרבה יותר - עבור כל האנשים שמייחסים למשפט ערך אמת חיובי (כלומר, מחשיבים אותו כנכון), הדבר המקיף את העיר העתיקה בירושלים הוא חומה.
בספרו של לודוויג ויטגנשטיין "מאמר לוגי פילוסופי" ("הטרקטטוס"), ויטגנשטיין מאמץ את עמדתו של פרגה ומייחס משמעות רק למשפט כולו ולא למילים הבודדות המרכיבות אותו.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
הבנת המילים מתבצעת באזור ורניקה, אשר נמצא באונה הרקתית של המוח.
גנרטור חשמלי
מְחוֹלֵל חשמל (בלועזית: גנרטור) הוא מכונה לייצור חשמל באמצעותה ממירים אנרגיה מכנית לאנרגיה חשמלית.
התפתחות הגנרטור
המתקנים הראשונים להפקת חשמל מאנרגיה מכנית ייצרו זרם ישר במתח גבוה בדרך אלקטרוסטטית, כלומר באמצעות צבירתם של מטעני חשמל סטטי. דוגמאות למתקנים מסוג זה הן מכונת ווימשורסט ומחולל ואן-דה-גראף. מתקנים להפקת חשמל בדרך זו היו ועודם שימושיים בעיקר להדגמות ולניסויים מדעיים הדורשים מתח גבוה, אך אינם מתאימים לאספקה סדירה של אנרגיה חשמלית עבור מכשירים צורכי חשמל.
גילוי הקשר בין מגנטיות וחשמל, לפי כלל יד ימין, סלל את הדרך להמצאת גנרטורים לייצור תעשייתי של חשמל לצריכה, ואלה מוסיפים ומשתכללים עד ימים אלה.
פראדיי
בשנים 1831–1832 גילה החוקר הבריטי מייקל פאראדיי כי כאשר גורמים למוליך חשמלי לחצות קווי שדה מגנטי מתפתח בין קצותיו מתח חשמלי, זאת לאחר ששאל את עצמו האם ניתן להפיק בעזרת מגנט זרם חשמלי כמו שניתן להפיק מגנט מזרם חשמלי (דבר שהיה ידוע אז). בעקבות תגליתו הצליח לבנות גנרטור שהיה עשוי לוח נחושת עגול הסובב בכח מכני בין קטבי מגנט פרסה. דרך מספר חיבורים חשמליים במרכזו ובהיקפו של לוח הנחושת הצליח פאראדיי להפיק זרמים חשמליים חלשים.
דינמו
הדינמו הראשון נבנה בידי צרפתי בשם, שעסק בתכנון ובבניית מכשירים. רעיון הגנרטור הראשון של פאראדיי שוכלל על ידי פיקסי, שהשתמש במגנט קבוע הסובב על ציר. המגנט הוצב כך שקטביו יעברו תוך כדי סיבובם בסמוך לליבת ברזל המלופפת בתיל מוליך. פיקסי גילה כי בכל פעם שאחד מקטבי המגנט חולף ליד התיל מורגשת בין קצות התיל פעימה של מתח חשמלי, וכי קוטביות הפעימה מתהפכת בהתאם לקוטב המגנט (צפוני או דרומי) החולף בסמוך לתיל. כך יוצר לראשונה מתח חילופין. על מנת לקבל ממתח זה זרם ישר המציא פיקסי מחלף זרם (קומוטטור) – התקן מכני הגורם לכך שכל אחד מזוג תיילי הזינה המספקים את הזרם ליעדו יחובר בכל מחצית סיבוב של המגנט אל קצה אחר של התיל המלופף. באופן זה בדיוק כאשר מתהפכת קוטביות המתח בקצות התיל המלופף מתהפך גם כיוון החיבור שלו אל תיילי הזינה כך שכיוון הזרם דרכם נשמר.
דינמו ידליק
בין השנים 1852–1854 פיתח המדען ההונגרי אניוש יֶדליק גנרטור בו את מקום המגנט הקבוע החליף אלקטרומגנט.
דינמו גרם
התכנון של ידליק, ושל ורנר פון סימנס ווויטסטון שבאו אחריו, היה בעייתי שכן תפוקת הגנרטור בכל מחזור סיבוב הייתה בצורת קפיצה חדה של זרם כשלאחריה לא כלום.
מדען איטלקי ששמו אנטוניו פצ'ינוטי הצליח לשפר את צורת הגל החשמלי ולהאריך את משך התפוקה החשמלית בכל מחזור סיבוב, תוך שימוש בצורת ליפוף טורואידלית. הוא השיג צורה זו באמצעות כיפוף טורואידלית של טבעת ברזל. בצורת ליפוף זו גדל משך השהות של המוליך המלופף מול קטבי המגנט.
זנוב גרם, מהנדס חשמל בלגי, התבסס על אותו רעיון של פצ'ינוטי כמה שנים מאוחר יותר בעת שתכנן מפעל לייצור חשמל בפריז בשנת 1870. התכנון שלו קרוי עד היום דינמו גרם.
גרסאות שונות של התכנון הזה נבנו מאז ועד היום, אך העיקרון המרכזי בכולם הוא צורת ליפוף טורואידלית של סליל תיל סגור, חסר קצוות.
סופרג'יזם
סוּפְרָגִּ'יזְם (מאנגלית: Suffrage – זכות הצבעה) הייתה תנועה שפעלה בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 במספר מדינות דמוקרטיות ב למען מתן זכות בחירה לנשים, זכות אשר לא הייתה נהוגה באותה תקופה. פעילות התנועה היו בעיקר נשים אשר נודעו כתנועת הסופרג'יסטיות, או בקיצור סופראג'יסטיות, ופעילותן התבססה על הפגנות, נאומים, מאמרים ומרי פסיבי, אך הן נתפסו בציבור כמורדות ומשנות סדרי עולם. המאבק נשא פרי בסופו של דבר, כאשר במהלך המאה ה-20 הוענקה זכות בחירה לנשים בכל המדינות בהן מתקיימות בחירות - שינוי עצום ביחס לנשים ובמעמדן המשפטי לעומת המצב הקודם.
רקע
במהלך המאה ה-19 חל שיפור במעמדן של הנשים אך עדיין, במרבית המדינות, לא ניתנה לנשים זכות להשתתף בהליך דמוקרטי, לבחור ולהיבחר למוסדות שלטון.
ראשית התנועה
סוגיית זכות בחירה לנשים נתפסה כאיום על הסדר החברתי וכאיום על ייעודן "האימהי" של הנשים. הראשונות לפרוץ את חומות הנורמה בדרישה לזכויות אזרח שוות לנשים, ביניהן הזכות להצביע, היו נשות ארצות הברית.
המאורע המסמן את ראשית התנועה הסופרג'יסטית הוא ועידת סנקה פולס שנערכה בתאריכים 19–20 ביולי 1848, בסנקה פולס, ניו יורק. בוועידה הוצג מנשר שנכתב על ידי שתיים ממארגנות הוועידה, אליזבת קיידי סטנטון וסוזן ב. אנתוני, "הצהרת העמדות", שדרש להכיר באמנציפציה לנשים וזכויות השוות לאלה של הגברים. סטנטון השתמשה בשפת הכרזת העצמאות של ארצות הברית כדי לקשור את המאבק על זכות הנשים לבחור לחירות האמריקאית: "אנו מתייחסים לאמיתות הבאות כמובנות מאליהן: שכל הגברים והנשים נבראו שווים, שהבורא העניק להם זכויות מסוימות שאי אפשר לשלול מהם, וביניהן הזכות לחיים, לחירות ולחיפוש אחר האושר". הסעיף התשיעי שדרש להכיר בזכות הבחירה לנשים היה היחיד שעורר מחלוקת והצליח להתקבל בזכות תמיכת הפעיל בתנועה לביטול העבדות, פרדריק דאגלס.
שנות המאבק
המאבק למען זכות הבחירה לנשים היה קיים בכל הדמוקרטיות המערביות, אך בלט במיוחד בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
ארצות הברית
המנהיגות הראשונות של הסופרג'יסטית בארצות הברית היו ברובן נשים פרוטסטנטיות, עירוניות, משכילות, ממעמד הביניים, שכבר היו בעלות ניסיון ציבורי בשל השתתפותן בתנועות פוליטיות כמו התנועה לריסון בשתיית אלכוהול והתנועה לביטול העבדות. לאחר כנס סנקה פולס המשיכו נשות התנועה בפעולות להעלאת זכות הבחירה לנשים לסדר היום הפוליטי כמו: נסיעות בכל רחבי ארצות הברית ואירופה, נאומים במקומות רבים, ניסוח הצעות חוק לפרלמנט האמריקאי, חיבור עצומות לממשלה, ארגון הפגנות, פרסום מאמרים בעיתונות הקיימת או בעיתונים שהן ייסדו.
כחלק מהמאבק נוסד ב-1869 ההתאחדות הלאומית למען זכות הבחירה לנשים (NWSA), על ידי אליזבת קיידי סטנטון וסוזן ב. אנתוני. בשנת 1890 התאחד עם ארגונה של לוסי סטון ונוצרה מסגרת ארגונית חדשה – ההתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים (NAWSA) ארגון שבסופו של דבר הוביל את נשות ארצות הברית להשגת זכות הבחירה.
במשך השנים הצטרפו למאבק נשים רבות ומגוונות. אחת מהן הייתה סוג'ורנר טרות', אישה שחורה, שפחה לשעבר שפעלה למען ביטול העבדות. טרות' הייתה שותפה למאבק למען זכות הבחירה לנשים והראשונה מבין נשים שחורות נוספות שהצטרפו בעקבותיה למאבק.
בנובמבר 1872 השתתפו סוזן ב. אנתוני ועוד ארבע עשרה נשים בבחירות לקונגרס של ארצות הברית. אנתוני חשבה כי לא יתירו לה להצביע ואז תוכל לתבוע על הפרת זכויותיה כאזרחית המדינה. אך אנתוני נעצרה והובאה למשפט. כשנמצאה אשמה, השתמשה בבמת המשפט כדי לנאום ולקדם את מטרות התנועה.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת ניהלו הנשים את המאבק לזכותן לבחור בתהליך ארוך במאה ה-19 להרחבת זכות הבחירה לגברים שהתבססה עד אז על רכוש באמצעות חוקי רפורמה. לקראת העברת חוק הרפורמה השני, חתמו 1,499 נשים על עצומה לפרלמנט של הממלכה המאוחדת בה הן דרשו כי השינוי בזכות הבחירה יחול גם על הנשים. לאחר כישלון העצומה הוקמה האגודה הלאומית לזכות הבחירה לנשים NSWS) National Suffrage Women Society) בהנהגתה של לידיה בקר, אשת מדע ממנצ'סטר.
הפעילות הבריטיות זכו גם כן לתמיכת חוגים ליברליים ואף לתמיכת חלק מהאיגודים המקצועיים. הוגה הדעות ג'ון סטיוארט מיל יצא נגד נורמות הפגיעה בזכויות נשים ובעצמאותן בחיבורו "שעבוד האישה" (1869). בחיבור זה הוא טוען בעד זכות בחירה לנשים וזאת על מנת שיגנו על זכויותיהן. בנוסף כיהן כנשיא הארגון הסופרג'יסטי הבריטי, NSWS. בעקבות הצטרפותם של אנשי שם למאבק כמו מיל ובאטלר גברה התמיכה הפוליטית במתן זכות הבחירה לנשים.
בשנת 1870 ייסדו שתי נשים בריטיות, לידיה בקר ו-Jessie Boucherett, את "הירחון למען הצבעת נשים" (Women's Suffrage Journal). העיתון פרסם ידיעות הנוגעות לכל תחומי החיים של נשים, והתמקד במיוחד בנושאים שהדגימו את התמיכה בקרב האוכלוסייה הכללית ברעיון של הצבעת נשים, וכן סיפק עצות ביחס להכנת עצומות לבתי הנבחרים. העיתון פעל במשך 20 שנה עד למותה של בקר בשנת 1890.
תחילת המאה ה-20
מתחילת המאה ה-20 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה חל שינוי במאבק למען זכות הבחירה. שני גורמים מרכזיים לכך היו מתן זכות בחירה לנשים במדינות מסוימות במערב, החלוצה בהן ניו זילנד ב-1893 ומספר מדינות בארצות הברית, והתחלפות הנהגת הנשים. הנושא התפרסם וקיבל לגיטימציה במדינות רבות במערב. בנוסף לעשייה הקיימת, חיבור ספרים, הוצאת מאמרים לעיתונות ונאומים, הצעות חוק, התווספו דרכי פעולה חדשות אקטיביסטיות יותר, שכללה לפעמים פעולות בלתי חוקיות ואלימות (כלפי רכוש לא בני אדם). בממלכה המאוחדת התחלפה ההנהגה. בעקבות מותה של לידיה בקר ב-1890, נבחרה מיליסנט גארט-פוסט לנשיאת ה-NSWS. בשנת 1897 איחדה פוסט את כל הארגונים שפעלו למען זכות הבחירה במסגרת ארגון חדש - "האיחוד הלאומי של הארגונים למען זכות בחירה לנשים" NUWSS (National United Women's Suffrage Societies), שהפך לארגון המרכזי שפעל למען זכויות נשים בממלכה המאוחדת. התנועה תחת מנהיגותה נקטה בקו הסברה מתון אך נחוש, הפועל בדרכי שלום. פעילותו כללה ארגון עצרות, פרסום כרזות והפצת מידע, החתמת עצומות, ארגון חוגי בית ושדלנות בפרלמנט.
עם התקדמות המאבק, החלה מתיחות פנים-ארגונית ב-NUWSS, בין הצד היוני של פוסט, לצד הנצי של הפעילה אמלין פנקהרסט, ששאפה לקדם את המאבק באמצעים מיליטנטיים יותר. ב-1903 הקימה אמלין פנקהרסט עם בנותיה כריסטבל וסילביה את איגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU, Women Social Political Union). המונח "סופרג'יסטיות" מזוהה עד היום עם תנועה זו בשל פעולותיה הרדיקליות.
עד שנת 1905 התמעט העניין של העיתונות בממלכה המאוחדת בנושא זכויות הנשים. העיתונים דווחו רק לעיתים רחוקות על פגישות הארגונים ופעמים רבות סירבו לפרסם מאמרים של תומכי הנושא. בשנת 1905 חברות ה-WSPU החליטו על טקטיקות חדשות ונועזות יותר כדי לזכות בתשומת לב ציבורית ולקדם את עניינן. קו המאבק של פנקהרסט וחברותיה היה בלתי מתפשר, והן טענו כי כל עוד אין לנשים זכות הצבעה ויכולת ייצוג בפרלמנט והממשל, הן לא תשתפנה פעולה עם מוסדות המדינה. הסופרג'יסטיות הוציאו עיתון וקיימו תהלוכות והפגנות רבות. בהמשך, המאבק הפך מיליטנטי. הן הפריעו לאסיפות פוליטיות רבות בדרישה שהדוברים יתייחסו לשאלת זכויות ההצבעה של נשים, וקראו לנשים שלא להשתתף במפקד האוכלוסין, היות שכל עוד אין להן זכות הצבעה, הן לא נחשבות לאזרחיות.
ב-13 באוקטובר 1905, אנני קני וקריסטבל פנקהרסט השתתפו בישיבה בה נאם אדוארד גריי, שהיה אז שר בממשלה. שתי הנשים שיסעו את הנאום שוב ושוב בצעקות "האם הממשלה הליברלית תיתן זכות הצבעה לנשים?", וסירבו להפסיק. אחד השוטרים שהוזעקו לפנותן טען כי הן בעטו וירקו עליו והן הואשמו בתקיפה ונעצרו. קריסטבל ואנני נמצאו אשמות בתקיפה ונקנסו ב-5 שילינג האחת. משסירבו לשלם הן נשלחו לכלא. פרשה זו גרמה לזעזוע בממלכה המאוחדת. על אף תשומת הלב הציבורית הרבה שהשיגו נשות ה-WSPU, הרוב המוחץ של נשות התנועה הסופרג'יסטית המשיך לזהות עצמן עם ארגון ה-NUWSS: כך, בשנת 1913, תחת ארגונה של פנקהרסט התאגדו בסך הכול כ-2,000 פעילות, ואילו תחת ארגון ה-NUWSS התאגדו כ-50,000.
בשנת 1907 ארגן NUWSS את מצעד הבוץ שהיה המצעד הפומבי הראשון למען תמיכה במתן זכויות הצבעה לנשים. המצעד כלל יותר מ-3,000 נשים אשר צעדו ברחובות הבוציים והקרים של לונדון מהייד פארק לאקסטר הול. שם המצעד ניתן לו לאחר התרחשותו, בשל תנאי מזג האוויר הקשים בהם נערך. אף על פי כן, הוא תואר לרוב כמצעד שמח. המצעד היה מגוון מאוד מבחינה חברתית ומארבעים ארגונים שונים שהתאספו מכל רחבי הממלכה המאוחדת. המראה של נשים מכל הגילאים, מעמדות ומקצועות צועדות יחד במזג אוויר מחריד דרך רחובות בוציים היה תקדים ועורר עניין רב בקהל הצופים. כמו כן בחברה הבריטית באותה תקופה היה מקובל לחשוב כי נשים סולדות מלהציג עצמן בציבור, ולכן קיום המצעד שידר תחושת נחישות של הנשים. היבטים אלה גרמו לתשומת לב מצד העיתונות.
חברות "איגוד הנשים החברתי והפוליטי" בראשות פנקהרסט, נקטו בפעולות מחאה רבות החל מהפגנות, הפרעות לפגישות פוליטיות, הפרעות סדר ועד להשחתת רכוש ציבורי, ניפוץ חלונות ראווה, קשירת עצמן לפסי רכבת, הצתות והפצצות. הארגון היה אחראי לפעולות דוגמת: פיצוץ מנזר ווסט מיניסטר, פיצוץ בנק אנגליה בלונדון, שיסוע ציור של ונוס וניפוץ הזכוכית המכילה את תכשיטי הכתר.