cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Legend of Zelda: Breath of the Wild
The Master Trials
חבילת ההרחבה הראשונה הנותנת לשחקן אפשרות לעבור מספר משימות בהן הוא צריך להרוג מספר מסוים של אויבים, כאשר בסופן השחקן מקבל את היכולת לנצל את מלוא הפוטנציאל של חרב המאסטר. המשימות הופכות לזמינות לאחר שהשחקן השיג 13 לבבות ושלף את חרב המאסטר ממקומה באדמה.
החבילה גם מעניקה לשחקנים מספר חפצים חדשים ללבישה, את סוסה האקסקלוסיבי של הנסיכה זלדה וכן מוסיפה עוד סיפורי צד לעולם המשחק.
The Champions' Ballad
חבילת ההרחבה השניה הנותנת לשחקן אפשרות לעבור מספר משימות שלאחריהן הוא יכול לקבל "חיה אלוהית" משלו דמוית אופנוע עליה לינק יכול לרכוב. בנוסף, לאחר שסיים את משימות ההרחבה, הכוח שהוא מקבל ממפעילי החיות האלוהיות זמין לו לשימוש רב יותר (כאשר בתחילה היה על השחקן לחכות עד שהכוחות ייטענו מחדש).
עלילה
המשחק מתרחש בממלכה בדיונית בשם "היירול", כ-10,000 שנה לאחר אירועי המשחקים האחרונים (שכיום נחשבים סיפורי עם). אנשי היירול הגיעו לפריצות דרך טכנולוגיות וכדי לשמור על עצמם, שמא השד המרושע גאנון יחזור בשנית, הם בנו 4 מפלצות רובוטיות בשם "החיות האלוהיות" שאמורות להגן על תושבי היירול. על כל מפלצת רובוטית הפקידו גיבור שתפעל אותה. בנוסף, נבנו שומרים, רובוטים מכניים שתפקידם להילחם בגאנון לצד החיות האלוהיות.
100 שנה לפני אירועי המשחק, גאנון חזר לחיים והחל במלחמה עקובה מדם נגד תושבי היירול. בנוסף, גאנון הרג את ארבעת המפעילים של החיות האלוהיות ומשרתיו השתלטו על החיות האלוהיות ועל רובוטי השומרים ואלו החלו לתקוף את התושבים. לינק, אביר בשירות משפחת המלוכה ניסה להילחם בגאנון, אך נפצע אנושות. כמוצא אחרון, הנסיכה זלדה ביקשה להעביר את לינק למערה מסתורית שם הוא יוכל לנוח ולאגור כוחות לקרב. בינתיים, זלדה כלאה את עצמה ביחד עם גאנון בטירת היירול על מנת שלא יוכל לצאת ולהתפשט, בכך היא מרוויחה זמן עד שלינק יתעורר.
100 שנים לאחר מכן, לינק מתעורר משנתו וחסר זיכרון לגבי מי הוא והיכן הוא נמצא. לינק מקבל את השיקה סלייט ("Sheikah Slate" - בתרגום חופשי: לוחית הצפחה של השיקה): מעין מכשיר דמוי טלפון חכם שאצורה בו אנרגיה אשר מעניקה לו יכולות מיוחדות הקשורות בקסם. ביציאתו מהמערה, לינק פוגש בדמותו של זקן מסתורי שמספר לו על העולם שבו הוא התעורר ומסביר לו על ציד, לחימה וכן על מקדשים שעליו להיכנס אליהם. במידה ולינק יצליח לפתור את רצף החידות בכל מקדש, הוא יקבל כוחות מוגברים.
לאחר שלינק פתר מספר מקדשים, האיש הזקן חושף את עצמו כרוחו של מלך היירול לשעבר, אביה של זלדה שנהרג בקרב נגד גאנון. המלך מספר ללינק מי הוא ומה משימתו - להגיע לטירת היירול, לנצח את גאנון ולשחרר את זלדה מכלאה.
מכאן, השחקן יכול להתקדם בכל דרך שיבחר:
כדי להביס את גאנון, לינק נדרש להגיע אל תוך טירת היירול, להתחמק או להילחם במפלצות ובשומרים שמקיפים אותה, ולבסוף להיכנס לחלל המרכזי שם ילחם בגאנון, שהוא הבוס המרכזי של המשחק. אחרי שלינק הביס את צורה זו של גאנון, הוא צריך להילחם ב-"Dark Beast Ganon" (בתרגום חופשי: חיית הגאנון האפלה): מעין חזיר עצום שהוא התגלמות נוספת של גאנון. בקרב הזה, זלדה מדברת ללינק ומעודדת אותו להמשיך בקרב, זאת לאחר שהיא מעניקה לו את קשת האור (באנגלית: Bow of Light) אשר יורה חצי אור עוצמתיים. רק לאחר שלינק הביס גם את Dark Beast Ganon הוא משחרר את זלדה ובכך נגמר המשחק.
לאחר הניצחון על גאנון וסיום העלילה, השמירה חוזרת אחורה לרגע לפני שהשחקן בא להתעמת עם גאנון והשחקן מקבל כוכב. השחקן רשאי להמשיך לטייל בעולם המשחק, לפתור את שאר המקדשים ולסיים את כל סיפורי הצד.
לינק
דמות הפרוטגוניסט אותו השחקן מגלם. בתחילת המשחק, לינק מתעורר מתרדמת יזומה אליה הוכנס על ידי משרתיה של הנסיכה זלדה כשהוא חסר זיכרון בנוגע לעברו. לינק הוא אחד מאבירי משפחת המלוכה בהיירול ומושא אהבתה של הנסיכה זלדה. לינק מחזיק במספר יכולות כגון טיפוס, שחיה, דאיה (בעזרת מצנח מיוחד), רכיבה על סוסים ושליטה בחרב המאסטר האגדית. על פי המיתולוגיה של סדרת המשחקים, לינק הוא התגלמות "רוח הגיבור" המחזיק בטרייפורס האומץ.
הנסיכה זלדה
דמות משנית במשחק. בת למשפחת המלוכה בהיירול וצאצאית של האלה היליה. בתו של מלך היירול. ברוב משחקי הסדרה הנסיכה היא דמות "העלמה במצוקה" אותה לינק נדרש להציל מידי גאנון. במהלך כל המשחק זלדה נעולה בטירת היירול ביחד עם גאנון ומתקשרת עם השחקן בנקודות שונות בעלילה בעזרת טלפתיה. בקרב האחרון כנגד גאנון, זלדה מעניקה ללינק מכוחה ונותנת לו את קשת האור איתה לינק מנצח את גאנון באופן סופי. על פי המיתולוגיה של סדרת המשחקים, הזלדה הראשונה היא גלגול נשמתה של האלה היליה (המייסדת של ממלכת היירול) המחזיקה בטרייפורס החכמה ומאז כל זלדה שנולדת בממלכה נושאת את שמה.
גאנון האסון
דמות האנטגוניסט המרכזי במשחק וגלגול נוסף של השד דימייס. במקור, גאנון היה שד בשם דימייס שהנהיג את שבט הגרודו. לאחר קרב נגד לינק וזלדה בעבר, גאנון הטיל קללה לפיה נשמתו תחזור לחיים בכל פעם במטרה להילחם באלו שיחזיק ברוח הגיבור ובגלגולה של האלה היליה (לינק וזלדה בהתאמה). במשחק זה, גאנון כלוא בטירת היירול ביחד עם זלדה ומשתמש בכוחו על מנת להשחית את החיות האלוהיות ואת רובוטי השומרים הפזורים בממלכה. על מנת לנצחו, על לינק להיכנס לטירת היירול, להתחמק או להילחם במפלצות בשירותו של גאנון ולהילחם נגדו. לאחר שלינק מקבל מכוחה של זלדה, הוא מנצח את גאנון באופן סופי. על פי המיתולוגיה של סדרת המשחקים, גאנון הוא גלגול מחדש של השד דימייס המחזיק בטרייפורס הכוח. בניגוד ללינק וזלדה, הגאנון הנוכחי הוא אותו הגאנון שהופיע במשחקים הקודמים בסדרה.
המלך
אביה של זלדה המשמש כמדריך ללינק בתחילת המשחק לאחר שהאחרון התעורר מתרדמת. בתחילת המשחק, המלך, שנהרג 100 שנה קודם לכן בקרב נגד גאנון, מהלך כרוח בהיירול ומחופש לנווד זקן שמלמד את לינק על העולם בו הוא נמצא, על המקדשים השונים וכן על לחימה וציד. לאחר שהשחקן ממלא אחר בקשותיו של הנווד הזקן, האחרון מתגלה להיות רוחו של מלך היירול המדרבן את לינק לנצח את גאנון ולשחרר את זלדה מכלאה.
אימפה
דמות חוזרת מהמשחקים הקודמים. המטפלת של זלדה מאז ילדותה. מופיעה כאישה זקנה המספרת ללינק על המצלמה בשיקה סלייט ומדרבנת אותו לשחזר את כל זכרונותיו.
סידון
נסיך ממלכת זורה. סידון הוא אחיה של הנסיכה מיפה, השומרת הקודמת של החיה האלוהית "וה רוטה" שנהרגה בקרב נגד גאנון. לינק נעזר בסידון במטרה לשחרר את וה רוטה משליטתו של גאנון.
יונובו
בן לגזע הגורון החי בעיר "גורון" הצמודה ללוע הר געש. יונובו הוא צאצא רחוק של דארוק, השומר של החיה האלוהית "וה רודניה" ועקב כך קיבל בתורשה את היכולת ליצור סביבו מגן קסום. יונובו הוא שלומיאל וחסר ביטחון, אך בעזרת לינק מצליח להתגבר על פחדיו. לינק נעזר ביונובו במטרה לשחרר את החיה האלוהית "וה רודניה" משליטתו של גאנון.
טבה
בן לגזע הריטו דמויי הציפור החי בכפר הריטו ומשמש גם כמגינו. בעזרת לינק הוא מצליח לחזור לעוף (לאחר שכל גזע הריטו פחד מתעופה בעקבות השתלטות גאנון על החיה האלוהית) ומסייע ללינק לשחרר את החיה האלוהית "וה מאדוה".
ריג'ו
מלכת שבט הגרודו הנוכחית החיה במדבריות הממלכה. בעקבות מעשיו של דימייס (גאנון, מנהיג השבט לשעבר), השבט מתיר כניסה לארמון אך ורק לנשים. ריג'ו היא צאצאית רחוקה של אורבוסה, השומרת של החיה האלוהית "וה נבוריס" ועקב כך קיבלה בתורשה את היכולת לזמן ברקים בהקשת אצבעות. ריג'ו מסייעת ללינק לשחרר את החיה האלוהית "וה נבוריס".
רבאלי
השומר לשעבר של החיה האלוהית "וה מאדוה" שנהרג בקרב נגד גאנון 100 שנה טרם תחילת המשחק. בעל אופי מתנשא ויהיר. לאחר שלינק משחרר את וה מאדוה משליטתו של גאנון, רוחו של רבאלי לוקחת עליה פיקוד ומסייעת ללינק בקרב הסופי נגד גאנון. בנוסף, לינק מקבל יכולת בשם "הסערה של רבאלי" בעזרתה הוא מסוגל לזמן משב רוח שיעזור לו (בשילוב עם המצנח שברשותו) לדאות גבוה יותר באוויר.
דארוק
השומר לשעבר של החיה האלוהית "וה רודניה" שנהרג בקרב נגד גאנון 100 שנה טרם תחילת המשחק. כשהיה בחיים, סייע ללינק לשפר את כישורי הלחימה שלו במטרה להפוך לאביר טוב יותר עבור משפחת המלוכה. לאחר שלינק משחרר את וה רודניה משליטתו של גאנון, רוחו של דארוק לוקחת עליה פיקוד ומסייעת ללינק בקרב הסופי נגד גאנון. בנוסף, לינק מקבל יכולת בשם "ההגנה של דארוק" בעזרתה הוא מסוגל לזמן מגן קסום זמני נגד התקפות.
אורבוסה
השומרת לשעבר של החיה האלוהית "וה נבוריס" שנהרגה בקרב נגד גאנון 100 שנה טרם תחילת המשחק. בת לשבט הגרודו. בימי חייה הייתה השומרת הראשית של הנסיכה זלדה. לאחר שלינק משחרר את וה נבוריס משליטתו של גאנון, רוחה של אורבוסה לוקחת עליה פיקוד ומסייעת ללינק בקרב הסופי נגד גאנון. בנוסף, לינק מקבל יכולת בשם "זעמה של אורבוסה" בעזרתה הוא מסוגל לזמן שדה חשמלי נגד האויבים השונים במשחק.
משחקי המשך
בשנת 2020, חברת נינטנדו השיקה משחק בשם Hyrule Warriors: Age of Calamity ("לוחמי היירול: עידן האסון") שעלילתו מתרחשת 100 שנה לפני עלילת Breath of the Wild ועוקבת אחר קו זמן שונה בו לינק, זלדה ושאר גיבורי הממלכה הוזהרו מראש על בואו של גאנון על ידי רובוט שומר קטן שנשלח אחורה בזמן. בהבינם שגאנון עתיד לתקוף את הממלכה, לינק וחבריו מנסים למנוע את העתיד לבוא ובכך יוצרים קו זמן חדש בו עלילת Breath of the Wild לא התרחשה. משחק זה הוא שונה מ-Breath of the Wild בכך שהוא משחק מבוסס שלבים בהם השחקן צריך לנצח מספר מפלצות במטרה לעבור לשלב הבא, בניגוד למשחק עולם פתוח. כמו כן, המשחק מאפשר לשחקן לשחק עם דמויות נוספות מלבד לינק שלהן יכולות שונות.
ב-15 ביוני 2021 חברת נינטנדו הציגה בתערוכת E3 קדימון למשחק המשך בשם The Legend of Zelda: Tears of the Kingdom ("האגדה של זלדה: דמעות הממלכה"). המשחק יצא ב-23 במאי 2023 בלעדית לקונסולת הנינטנדו סוויץ' (בניגוד למשחק הקודם שהיה זמין גם לקונסולת ה-Wii U).
דיסניוורלד
וולט דיסני וורלד ריזורט (באנגלית: Walt Disney World Resort) ובקיצור וולט דיסני וורלד (באנגלית: Walt Disney World) ובקיצור הנפוץ דיסניוורלד (באנגלית: Disney World) הוא קומפלקס בידור ונופש הממוקם בביי לייק ולייק בואנה ויסטה, פלורידה, ארצות הברית ליד הערים אורלנדו וקיסימי. משנפתח ב-1 באוקטובר 1971, המתחם מנוהל על ידי "פארקים, חוויות ומוצרי דיסני", שלוחה של "חברת וולט דיסני". השטח מתפרש על פני יותר מ-100,000 דונם, כאשר רק חצי ממנו בשימוש וניתן להקבלה בגודל של 80% מהשטח השיפוטי של ירושלים או גדול כמעט פי 2 משטחה של מנהטן.
המתחם כולל ארבעה פארקי שעשועים, שני פארקי מים, שני מתחמי קניות והסעדה, יותר מ-25 מתחמי נופש (מלונות), ארבעה מגרשי גולף ומתחם עולם הספורט של ESPN.
וולט דיסני וורלד הוא מתחם הדגל של תאגיד דיסני העולמי והגדול ביותר מכל אתרי הנופש בעולם, הן בשטח והן בכמות המבקרים.
פרויקט פלורידה
המתחם תוכנן בשנות ה-60 על ידי וולט דיסני על מנת להוות הרחבה ל"דיסנילנד" באנהיים, קליפורניה שנפתח בשנת 1955, בו וולט יוכל להגשים את חזונו ללא מגבלות שטח. ״פרויקט פלורידה״ הוא השם שניתן אז לפרויקט שבמקור היה אמור לכלול קהילה ניסיונית אב-טיפוסית של המחר (Experimental Prototype Community of Tomorrow) או בקיצור, אפקוט (EPCOT) - קהילה מתוכננת אשר תשמש תשתית לחדשנות עירונית. וולט דיסני מת ב-15 בדצמבר 1966, בשלב התכנון המוקדם של הפרויקט.
לאחר מותו, החברה התלבטה האם לממש את חזון פרויקט "דיסניוורלד"; אחיו הגדול של וולט דיסני, רוי דיסני, פרש מהפנסיה כדי לוודא שהחלום הכי גדול של וולט יהפוך למציאות. הבנייה החלה בשנת 1967, כאשר החברה בנתה אתר נופש הדומה לדיסנילנד ונטשה את הקונספט הנסיוני לקהילה המתוכננת. "ממלכת הקסם" היה הפארק הראשון להיפתח במתחם ב-1971 ואחריו אפקוט (1982), כפארק ולא כקהילה נסיונית כפי שתכנן וולט. אחריהם נפתחו אולפני הוליווד של דיסני (1989), ולבסוף ממלכת החיות של דיסני (1998). רוי הוא זה שהתעקש שהשם של המתחם כולו ישונה מ"דיסניוורלד" ל"וולט דיסני וורלד", על מנת לוודא שאנשים יזכרו שהפרויקט היה חלומו של וולט דיסני.
מרכיבים עיקריים של דיסניוורלד
בדיסניוורלד נמצאים:
כאשר נפתחה ממלכת הקסם בשנת 1971 הועסקו במקום 5,500 עובדים. כיום עובדים בשטחי הפארקים השונים מעל 52,000 עובדים שמשכורותיהם מעל 1.5 מיליארד דולר בשנה.
ההיסטוריה של האתר
בשנת 1959, כאשר חברת וולט דיסני בניהולו של וולט דיסני החלה לחפש אתר מתאים להקמת פארק שעשועים שני, סקרים שנערכו הראו שרק 2% מהמבקרים בדיסנילנד הגיעו מזרחית מנהר המיסיסיפי - אזור בו נמצאים למעלה מ-75% מאוכלוסיית ארצות הברית באותה עת.
ההחלטה נשמרה בסוד על מנת שמחירי הקרקעות לא יאמירו. חברת וולט דיסני השתמשה במספר חברות קש על מנת לרכוש 111 קמ"ר של אדמות ביצות - רובם נרכשו ב-23 באוקטובר 1964 על ידי חברת אייפור בעלות של 1.5 מיליון דולרים (שם החברה נבע משם הכביש שליד האתר - I4).
וולט דיסני נפטר ב-15 בדצמבר 1966, ואחיו רוי דיסני ניהל את הפרויקט לאחר פטירתו.
חוק מיוחד נחקק ב-12 במאי 1967, והפך את האזור למחוז עצמי בשליטה של חברת דיסני. בית המשפט העליון של פלורידה אף קבע שהמחוז רשאי להוציא איגרות חוב פטורות ממס - אף שהרוכשת היחידה של איגרות החוב הייתה חברת וולט דיסני.
ב-1967 החלו בייבוש הביצות ובבניית הפארקים.
הכישרון של מר ריפלי (סרט)
הכישרון של מר ריפלי (באנגלית: The Talented Mr. Ripley) הוא סרט קולנוע משנת 1999 המבוסס על סיפרה של פטרישיה הייסמית' "הכישרון של מר ריפלי" ועל תסריטו של במאי הסרט אנתוני מינגלה.
סרט זה הוא העיבוד השלישי של הרומן. בסרט מככבים מאט דיימון בתפקיד טום ריפלי, גווינת' פלטרו בתפקיד מארג' שרווד (Marge Sherwood), ג'וד לאו בתפקיד דיקי גרינליף (Dickie Greenleaf), קייט בלאנשט בתפקיד מרידית' לוג (Meredith Logue)- דמות אשר אינה מופיעה בספרה של הייסמית', פיליפ סימור הופמן בתפקיד פרדי מיילס (Freddie Miles), ג'ק דבנפורט בתפקיד פיטר סמית' קינגסלי (Peter Smith-Kingsley) - דמות אשר מוזכרת בספר והורחבה משמעותית בתסריט, וג'יימס רבהורן בתפקיד הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf).
תקציר עלילה
טום ריפלי (Tom Ripley) הוא בחור צעיר המתגורר בניו יורק ועובד קשה למחיתו בעבודות מזדמנות. כאשר פונה אליו איש העסקים העשיר הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf) ומציע לו לנסוע לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי (Dickie) לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, טום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד (Marge Sherwood) והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מתאהב הן בדיקי והן במארג', מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של שניהם ורוצה להיות כמותם ולהיות חלק מהחיים החברתיים שלהם. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה. בסירה דיקי אומר לטום מה הוא חושב עליו, הם רבים וריפלי רוצח את דיקי באמצעות משוט הסירה וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.
טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס (Freddie Miles), אחד מחבריו של דיקי, מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי. יום לאחר מכן מופיעה המשטרה בביתו של טום ריפלי בעודו מתחזה לדיקי גרינליף וחוקרת אותו (בדמותו כדיקי) בחשד לרצח חברו של דיקי, פרדי. לאחר מכן טום מביים את התאבדותו של דיקי (באמצעות השחתת הדרכון שלו וכתיבת מכתב התאבדות) ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.
בוונציה פוגשת אותו מארג', אשר חושדת בטום כי רצח את דיקי. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם חוזר בו מאחר שחברה של מארג' - פיטר סמית' קינגסלי - מגיע לדירה. הבלש הפרטי שנשכר על ידי אביו של דיקי מציע לו קצבה חודשית על מנת שטום לא יגלה למשטרה האיטלקית פרטים על עברו של דיקי.
טום מפליג ליוון עם אהובו פיטר סמית' קינגסלי, אולם על האוניה פוגש את מרדית' לוג' המאמינה שהוא דיקי (לאחר שהכירה אותו בעת התחזותו לדיקי). מאחר שפיטר סמית' קינגסלי מכיר אותו בזהות אחת, ומרדית' בזהות אחרת, הוא מחליט לרצוח את פיטר סמית' קינגסלי.
הבדלים בין הסרט לבין הספר
תסריטו של מינגלה דבק במתווה העלילה העיקרי בספרה של הייסמית', אך מוסיף לו כמה דמויות ומשנה כמה אחרות כדי להאיר את מניעיו ותחושותיו של ריפלי באור שונה.
השינוי הבולט ביותר מן הספר לרומן הוא באופיה של מארג'. ברומן מוצגת מארג' כמושא איבתו של ריפלי, הנוטר לה על שהיא מצליחה לכבוש את מקומו בלבו של דיקי ולהוביל את היחסים ביניהם לסיפו של קשר רומנטי, אף שדיקי אינו רוחש לה תחילה כל משיכה רומנטית. מארג' של הרומן היא אישה תמימה, שריפלי מצליח להערים עליה על נקלה, ולהוביל אותה לקבל, גם אם במידה של עוינות, את טיעוניו ורמזיו של ריפלי. בסרט, לעומת זאת, מארג' היא דמות מרכזית, חזקה ומורכבת, המושלת בדיקי ובעולמו ומבינה, בסופו של הסרט, כי ריפלי הוא האדם העומד מאחרי מותו של דיקי.
שינוי בולט אחר בסרט הוא הפיכתו של דיקי מאדם קל-דעת ונטול כישרון אמנותי של ממש, המכלה את ימיו בשתייה וברביצה על חוף הים, לדמות אלימה ואפלה יותר, הנמצאת באיטליה כי חמקה מרשויות החוק בארצות הברית, מכניסה להריון נערה צעירה בלי לחוש ייסורי מצפון על התאבדותה. מערכת היחסים בין דיקי לריפלי - אדישות משועממת המתחלפת במיאוס ובבוז מצד דיקי; וקנאה ותשוקה מצד ריפלי, כשיד האיבה והקנאה גוברת כשהוא נדחה על ידי דיקי - שומרו בסרט כפי שהם ברומן.
שינוי עלילתי מרכזי בין הספר לרומן נמצא בתוואי העלילה מרגע הרצח. ברומן, ריפלי חש דחוי על ידי דיקי, ועושה מאמץ אחרון ונואש לשבות את ליבו ולהשיב את תהילת יחסיהם כקדם. בשהותם בניס דיקי לועג לריפלי ורומז להומוסקסואליות שלו, ובכך מחולל את סדרת האירועים המביאה לרצח. בסרט, ממוצים אירועים אלו בסצנת הרצח, המוצגת כפעולה אימפולסיבית של ריפלי.
אחרי הרצח, ברומן, עורך ריפלי מאמצים מורכבים וממושכים של הטעייה, הנמשכים לאורך חודשים, כאילו דיקי עדיין חי ומושך את הקצבה המגיעה לו. ריפלי בורא עולם בו הוא ממלא את תפקידו של דיקי, ומתווה מסלול חיים של אמן כושל, שאינו מוצא את דרכו בעולם, נקלע למצוקה עקב מעורבותו ברצח פרדי מיילס, ולכן מתאבד. בסרט, נדחסים אירועים אלו למסכת תמציתית בהרבה, שאירועיה מתרחשים בסמיכות רבה. בסופו של הרומן, ריפלי המבוהל מפליג ליוון לבדו ומשוכנע כי ייעצר עם עגינת הספינה, עד שהוא מגלה כי המעשייה שרקח נאמנה אצל משפחת גרינליף. בסרט, ריפלי מפליג ליוון עם אהובו, פיטר סמית' קינגסלי, ושרשרת אירועים טרגית מאלצת אותו לרצוח אותו, כדי שלא לחשוף את זהותו האמיתית.
אתרי צילום
עלילת הסרט, המתרחשת בשנות ה-50 צולמה במספר אתרים באיטליה על מנת להציג את התקופה. ראשיתה של העלילה מתרחשת בניו יורק בתיאטרון לייסאום בו עובד ריפלי התיאטרון נמצא ברחוב 45 מערב מס' 149. דירתו של ריפלי - דירת מרתף חשוכה, היא למעשה דירה בקומה השנייה של מפגש השדרה השנייה ורחוב 26. חזית המבנה צולמה בכיכר פרנקלין שבטרייבקה.
סצנת ההגעה לאיטליה צולמה בפלרמו שבסיציליה בה מסוף הנוסעים בנוי בסגנון אר דקו. הכפר מונג'יבלו - כפר דמיוני בו מתגוררים על פי העלילה גרינליף ומארג' צולם באי איסצ'יה שבמפרץ נאפולי, ובכפר פרוצ'ידה שבאי סמוך. מועדון הלילה "וזוביו" שעל פי עלילת הסרט נמצא בנאפולי צולם למעשה ב-Via Monte Testaccio שברומא. ואילו בית האופרה ברומא, בו ריפלי מתחזה לדיקי גרינליף הוא התיאטרו סן קארלו שבנאפולי.
סצנת סן רמו צולמה בחוף אנציו.
המלון ברומא בו מתגורר ריפלי צולם בגראנד הוטל שבדרך ויטוריו עמנואל אורלנדו, בסמוך לפיאצה דלה רפובליקה, וסצנת בית הקפה בו נפגש דיקי עם פרדי מיילס צולמה בפיאצה נבונה, למול מזרקת ארבעת הנהרות של ברניני.
הדירה בה מתגורר ריפלי בוונציה היא שילוב של שני מבנים - הראשון סה סגראדו, והשני בפאלצו מוסטו. סצנת בית הקפה בוונציה צולמה בקפה פלוריאן שבפיאצה סן מרקו. הכנסייה הוונציינית בה מנצח סמית' קינגסלי על מקהלת ילדים השרה סטאבט מאטר היא למעשה כנסיית דלה מארטוראנה שבפיאצה בליני בפלרמו שבסיציליה.
MOWAG-AEG
היצרנית Mowag מפתחת, מעצבת ומייצרת כלי רכב משוריינים ליישומים צבאיים בתצורות קרקע בלבד ובתצורות אמפיביות.
טרקטור דחיפה
תפקידו של "טרקטור הדחיפה" הוא הסעתו של המטוס בדרך כלל לאחור באמצעות כוח חיצוני, משער העלייה למטוס או מרחבת החניה, וזאת כאשר אין דיי מרחב תמרון המאפשר למטוס להסתובב ולעזוב את שטח החנייה בכוחות עצמו.
לטרקטור המשמש לדחיפת המטוסים פרופיל נמוך על מנת שיוכל לנוע גם מתחת לגחונם של מטוסים נמוכים.
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד
מאז שנת 1954, מעניק מגזין הספורט, ספורטס אילוסטרייטד, את תואר 'ספורטאי השנה' לספורטאי או קבוצה אשר הופעתם באותה השנה המחישה את הרוח הספורטיבית ואת ההגינות. רוב הזוכים בתואר הם אמריקאים. הגביע שהזוכים מקבלים הוא כד קרמיקה שעליו מצוירים אתלטים יוונים.
Secrets (שיר של ואן ריפאבליק)
Secrets הוא שיר של להקת הרוק האמריקנית ואן ריפאבליק, אשר הופץ בתור הסינגל השני מתוך אלבום האולפן של הלהקה Waking Up. השיר הופץ בארצות הברית ב-3 בנובמבר 2009.
השיר נכלל בפסקול הסרט "שוליית המכשף" משנת 2010. כמו כן השיר זכה לפרסום רב לאחר שנעשה בו שימוש בפרסומות לאייפון 4 ובקדימונים שונים בערוצי הכבלים בארצות הברית לסדרות שונות בהם, "אבודים", "אחת שיודעת", "ניקיטה", ועוד.
שדונת
שדונת (באנגלית: Little Demon) היא סדרת הנפשה אמריקאית למבוגרים, שנוצרה על ידי דארסי פאולר, סת' קירשנר וקיירן ואלה. בסדרה מככבים אוברי פלזה, דני דה ויטו ובתו, לוסי דה ויטו.
הסדרה עלתה לשידור ברשת הכבלים "FXX" ב-25 באוגוסט 2022.
תקציר העלילה
13 שנים לאחר שהרתה מהשטן, לורה ובתה האנטיכריסטית, כריסי, מנסות לחיות חיים רגילים בדלאוור, אך תוכניותיהן מסוכלות ללא הרף על ידי כוחות מפלצתיים, כולל השטן עצמו, המשתוקק לקבל משמורת על נשמתה של בתו.
דמויות משניות
כוכבי אורח בולטים כוללים את ארנולד שוורצנגר, מל ברוקס, ויליאם ג'קסון הארפר, פמלה אדלון, ריאה פרלמן, שאנג'לה לקוויפה וודלי, פטריק וילסון, דייב בטיסטה, ג'ון דיאן רפאל, טוקס אולגונדוי, לאמורן מוריס וסם ריצ'רדסון.
שידור
ב-13 במאי 2022, נמסר כי הסדרה עתידה לעלות לשידור ברשת הכבלים "FXX" ב-25 באוגוסט 2022. בישראל, הסדרה עתידה להיות זמינה בדיסני+.
מנחם קיסטר
מנחם י' צבי קיסטר (נולד ב-23 במאי 1957) הוא פילולוג, חוקר ספרות בית שני וספרות חז"ל, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה
מנחם קיסטר נולד בחיפה. אביו, מאיר יעקב קיסטר, היה פרופסור לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית, ואמו, זהבה פיר-קיסטר, הייתה מורה לערבית וללשון עברית בתיכון. בגיל שלוש עבר עם הוריו לירושלים, למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ושם לימדו אותו דוד רוזנטל (לימים פרופסור בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית) ופרופ' יעקב זוסמן (מהחוג לתלמוד באוניברסיטה). לאחר שירותו הצבאי החל את לימודיו האקדמיים (1979/80) בחוג לתלמוד שבאוניברסיטה העברית בירושלים בשילוב לשונות שמיות וספרות בית שני, ובה השלים את לימודיו עד סיום התואר השלישי. למד בין השאר אצל פרופ' אפרים אלימלך אורבך, פרופ' דוד פלוסר, פרופ' חיים יונה גרינפלד ופרופ' מנחם שטרן, והושפע מהם. בין החוקרים שהטביעו את חותם אישיותם ותורתם על מחקרו אפשר למנות את פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל, פרופ' שלמה פינס, פרופ' שמואל א' ליונשטם ופרופ' זאב בן-חיים, ובשלב מאוחר יותר ד"ר סבסטיאן פ' ברוק (מאוניברסיטת אוקספורד). עבודת הדוקטור שלו בנושא 'אבות דר' נתן: עיוני נוסח, עריכה ופרשנות' נכתבה בהדרכתו של מורו המובהק פרופ' יעקב זוסמן והוגשה בסוף שנת 1993. מאז שנת 1976 ולכל אורך שנות לימודיו פרסם מחקרים בנושאים מגוונים, ובהם ספרות בית שני ומגילות קומראן, יהדות ומקורות הנצרות, מסורות חז"ל וגלגוליהן. בשנת 1994/5 שהה באוניברסיטת קיימברידג' במסגרת פוסט-דוקטורט, ועסק שם בספרות הכנסייתית הקדומה. עם שובו ארצה, בשנת 1995, התמנה לפרופסור חבר במכון למדעי היהדות, ובשנת 2002 התמנה לפרופסור מן המניין. קיסטר מלמד בחוגים לתלמוד ולמקרא ובתוכנית לספרות בית שני.
במהלך לימודיו קיבל, בין השאר, את הפרס על שם אברהם יהודה אורבך, פרס ורבורג, פרס וולפסון של האקדמיה הלאומית למדעים, וכן את הפרס לחקר התלמוד על שם אליעזר שמשון וברטל רוזנטל, ופרס ברונפמן (על הדוקטורט). כמו כן זכה במלגת רוטשילד לפוסט-דוקטורט, ועם השתלבותו באוניברסיטה העברית זכה במלגת יגאל אלון. בשנת תשס"ט זכה בפרס נשיא האוניברסיטה לחוקר מצטיין.
קיסטר התמנה לחבר יועץ באקדמיה ללשון העברית בשנת 1997, וחבר מלא בשנת 2003. מ-1998 הוא משמש חבר מערכת כתב העת Dead Sea Discoveries הרואה אור בהוצאת בריל בליידן.
ספר שירים פרי עטו, "הוויות", ראה אור בסדרת "ריתמוס" של הוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2006.
מחקריו
מחקריו של מנחם קיסטר הם בעלי אופי פילולוגי (במובן הרחב של המושג), והם כוללים בין השאר את התחומים האלה: הספרים החיצוניים וספרות קומראן, ספרות המדרש והתלמוד, והספרות הנוצרית הקדומה; לקסיקוגרפיה עברית וארמית; פרשנות המקרא הקדומה. העיסוק הפילולוגי-הטקסטואלי כורך בעיות לקסיקוגרפיות, בעיות של נוסח ושל מסירה ועריכה, גלגולי מסורות ואמונות ודעות. אחד היסודות הבולטים במחקרו הוא ההעמדה על זיקות בין ספרויות קדומות המרוחקות זו מזו והצבעה על המשכיות בין הספרויות, לעיתים באמצעות בחינה של מילים ומטבעות לשון. במחקריו חוזרת ועולה בעיית היחס בין מוקדם ומאוחר, כלומר יכולתם של טקסטים מאוחרים ללמד על טקסטים הקודמים להם בהרבה. כמו כן הוא עוסק במעתקים תרבותיים, אם בתוך התרבות היהודית ואם במעבר בין התרבות היהודית לבין תרבויות אחרות: התרבות ההלניסטית, הנצרות, הגנוסיס והאסלאם.
אבות דר' נתן והתפצלותם של נוסחי חיבורים
במחקריו על אבות דר' נתן בחן קיסטר את המסורת הטקסטואלית של שני החיבורים המקבילים – אבות דר' נתן נוסח א' ונוסח ב' – ואת התפתחותם והיחס ביניהם. בין השאר הראה את התפתחות החיבור והתפצלותו לשני חיבורים – החל במאה השלישית לספירת הנוצרים ועד לתקופה הבתר-תלמודית (כנראה לא יאוחר מן המאה השביעית לספירת הנוצרים), שבה התגבש נוסח החיבור.
במאמרים אחרים ניסה קיסטר להראות את אופן התפצלותם של טקסטים קדומים לשני ענפי מסורה שונים מאוד בניסוחם זה מזה (רצנזיות), כגון הביאורים העבריים (סכוליה) למגילת תענית, וכן נוסחאות מקבילות ושונות זו מזו של ברית דמשק שבשני כתבי-היד של חיבור זה שנשמרו בגניזת קהיר.
מסורות אגדה וגלגוליהן
אחד מתחומי מחקריו של קיסטר הוא מסורות אגדה וגלגוליהן. תופעה של מסורות הפושטות צורה ולובשות צורה רווחת ביותר באבות דר' נתן והיא בעלת חשיבות מכרעת בספרות חז"ל בכללה. סגנונן של מסורות כאלו השתנה, ולעיתים קרובות נשארו במסורת בסגנונה האחרון רק שרידים בודדים לשכבות קודמות. קיסטר הרבה לחקור תופעה זו. כבר מאמרו הראשון עסק בגלגול של מסורת מספרות בית שני ועד ימי הביניים. מאמרים אחרים שלו מוקדשים לגלגולי מסורות, החלפה של מסורת במסורת, ניסוח חדש של מסורת ושינויים קלים שיוצרים שינויים מהותיים במסורת ולעיתים קרובות יוצרים גם מסורת שונה לבלי הכר. קיסטר הקדיש מאמר ארוך לשירים ארמיים מסוף העת העתיקה ויחסם לספרות המדרש ולמסורות קדומות, מאז ימי בית שני ועד לאסלאם. ברבים ממחקריו מראה קיסטר שמסורות המוכרות ממקורות מאוחרים בלבד התהוו כבר בתקופה מוקדמת ביותר, לעיתים זמן רב לפני חורבן בית שני.
ספרות בית שני
אחד ממוקדי המחקר של קיסטר הוא ספרות בית שני, ובמיוחד כתבי קומראן, הספרים החיצוניים וספר בן סירא. הוא פרסם מחקרים פרטניים על מגילות וקטעי מגילות מקומראן. מאמר ארוך הוקדש למגילת 'מקצת מעשי התורה' (איגרת הלכתית חשובה שקטעים ממנה שרדו בקומראן), שנידונה מהיבטים שונים (הלכה, השתייכות כתתית, לשונה ואופיה, והלוח הייחודי הכלול בה). במאמרים אחרים נידונה האפשרות לשחזר פשרים (פירושים אסכטולוגיים של פסוקי נבואה) שלא הגיעו לידינו לפי רמיזות מקראיות במגילות קומראן ובספרים חיצוניים, וכן נידונו היבטים הכרוכים במקרא ובפרשנותו בספרות בית שני, ובעיקר בקומראן. מאמרים נוספים עוסקים ברעיונות תאולוגיים בספרות קומראן ויחסם לספרות בית שני, לספרות הנוצרית הקדומה ולספרות חז"ל. מן התרומה לחקר הספרות החיצונית אפשר להזכיר את הצעתו לראות במקומות שונים בספר היובלים צירוף ועיבוד של מקורות שונים (כיוון זה פותח והורחב בידי פרופ' מיכאל סיגל). קיסטר כתב הרבה על ההיבטים השונים של ספר בן-סירא: נוסח, לקסיקוגרפיה, פרשנות, יחס למקרא ופירושו, אמונות ודעות. ספר זה הוא אחד האתגרים הפילולוגיים הקשים בגלל מצב הנוסח שלו (בעדי הנוסח העבריים ובתרגומים הקדומים ליוונית ולסורית). קיסטר העמיד את הטקסט של פסוקים רבים בספר, והעלה ערכים מילוניים חדשים רבים, פירושי מקרא ורעיונות דתיים המתועדים לעיתים במקורות אחרים ולעיתים מתועדים רק בספר זה.
טקסטים יהודיים והספרות הנוצרית הקדומה
(1) האוונגליונים ומימרות ישו. קיסטר ממשיך ומפתח קו מחקרי הרואה במסורות על ישו שבאוונגליונים מסורות יהודיות שאפשר לפענחן מבחינה תרבותית ומבחינה לשונית מתוך השוואה לספרות היהודית, במקרים רבים לספרות חז"ל. מחקריו מצביעים על כך שההלכה היהודית ומדרשי הלכה המתועדים בספרות חז"ל עומדים ברקע כמה ממימרותיו של ישו. השוואת המימרות שבאוונגליונים אל החומר בספרות חז"ל מלמדת לדעתו על המעתק התרבותי המשמעותי בין המסורות על ישו לבין צורתן ותוכנן בהקשר הנוצרי, באוונגליונים. למשל, טיעונים מדרשיים לכך שפיקוח נפש דוחה שבת הורחבו מאוד במסורות שבפי ישו, ואולם הטיעון המדרשי-הלכתי לא הובן נכונה באוונגליונים. עוד הוא מראה שהשוואות למטבעות לשון בספרות חז"ל מאפשרות להבין טוב יותר את המימרות היווניות או מילים שאולות (כגון 'הושענא' osanna, כקריאת קילוס לאדם).
(2) איגרות פאולוס הגיעו לידינו בלשון שבה נכתבו, ביוונית. קיסטר מנסה להראות שפאולוס שואל מבנים תאולוגיים יהודיים, ולעיתים אפילו את לשונם של המקורות היהודיים, אבל בהקשרה של התאולוגיה הפאולינית האמירות היהודיות הופכות לאמירות כריסטולוגיות (כלומר שבמרכזן עומדת הגאולה באמצעות ישו, כריסטוס), ושבבסיסם של כמה טיעונים של פאולוס עומדת חשיבה דו-לשונית (יוונית ועברית).
(3) בכמה מאמרים קיסטר מראה שגם בתקופות מאוחרות יותר ממשיכה הספרות הנוצרית קווים שהתהוו במסורת היהודית של ימי בית שני. השוואת הטקסטים בברית החדשה לספרות חז"ל מאירה באור חדש טקסטים בברית החדשה ומבארת אותם ואת הקשרם המקורי (במסורת) והמשני (באוונגליונים), ומצד שני היא מאפשרת לתארך טקסטים ומסורות שנמסרו בספרות חז"ל לתאריך מוקדם בהרבה מתאריך עריכתם של החיבורים. המאמרים הכרוכים בספרות הנוצרית הקדומה זורים אף הם אור גם על הכתבים הנוצריים וגם על הטקסטים היהודיים המקבילים.
לקסיקוגרפיה
נוסף על הדיונים הלקסיקליים בספר בן-סירא ובשירים הארמיים, קיסטר חידש חידושים לקסיקוגרפיים רבים בלשון המקרא, בספרות בית שני ובספרות התלמודית. הדיון הלקסיקוגרפי כרוך בהעמדת הטקסט (וכן עריכתו והתפתחותו) מצד אחד ובהבהרת משמעותו הרחבה יותר מצד שני. גם כאן מקורות קדומים מתבארים לעיתים קרובות לאור מקורות אחרים, ומצד אחר הם עוזרים להקדים את הופעתן הראשונות של מילים במאות שנים.
מטמורפוזות של פורמולות ופראזות
קו בולט במחקריו של קיסטר הוא בחינת התפתחותן ושינוייהן של פורמולות ופראזות במהלך מאות שנים. אפשר לעקוב אחר חייהן של נוסחאות קללה מן המאה ה-7 לפני הספירה ועד לשלהי העת העתיקה (ובמידה מסוימת גם עד ימי הביניים). מעקב אחר הנוסחה 'כדת משה ויהודאי' ונוסחאות מקבילות החל משטר נישואים אדומי ועד שטרות כתובה ארץ-ישראליים משלהי העת העתיקה ומימי הביניים מלמדת על ההקשר האידאולוגי שבו נוצרו הנוסחאות היהודיות, ועל שינויים בתפקודן ובהקשרן בימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד. גם מבירורים ממין זה עולה שפורמולה מאוחרת יסודה לעיתים בשכבות קדומות מאוד, והיא עשויה ללמד לא פחות מן הפורמולה המתועדת בזמן קדום יותר.
הליטורגיה היהודית
אחד הענפים הקשורים לנושא הקודם הוא מחקר ראשית תפילות הקבע היהודיות (לפי נוסחי מנהג בבל ומנהג ארץ-ישראל) לאור טקסטים נוצריים שמקורותיהם יהודיים מחד גיסא ולאור מגילות מדבר יהודה והספרים החיצוניים מאידך גיסא. קיסטר הצביע על טקסטים העשויים ללמד על מקורן של ברכות וסוגות תפילה עוד בימי הבית. כמו כן העלה שנוסחאות המתועדות רק בימי הביניים או בעדויות נחותות נהגו בזמן קדום בהרבה, במאה הראשונה והשנייה לספירה. נראה אפוא שכבר אז היה מגוון גדול מאוד של נוסחי ברכה שהם העומדים ביסוד כמה נוסחים במנהגי התפילה המאוחרים. בדיקת הפורמולות הליטורגיות מעלה ששינויים קטנים יחסית משקפים שינויים והדגשים תוכניים ואידאולוגיים.
מבחר כתבים
עריכה:
דניאל פלשר
דניאל פלשר (נולד ב-26 ביולי 1997) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הבלם בהפועל פתח תקווה.
קריירה
לקראת עונת 2018/2019 שב פלשר לבני יהודה. ב-4 באוגוסט 2018 הבקיע פלשר את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–4 נגד הפועל רעננה. ב-25 באוגוסט ערך פלשר את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–1 למ.ס. אשדוד.
גם את העונה הבאה התחיל בבני יהודה, אך עם סיום חלון העברות של טרום העונה, הושאל למכבי פתח תקווה. פלשר היה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל כעבור עונה אחת בלבד. בקיץ, פלשר חזר לבני יהודה, אך ב-16 באוגוסט עבר לפתח תקווה כאשר כרטיס השחקן שלו עבר לקבוצה. ב-24 באוגוסט 2022 חזר לבני יהודה.ב-18 ביוני 2023 חתם בהפועל פתח תקווה.
חיים אישיים
פלשר מחזיק באזרחות גרמנית.
אלפרד פון טירפיץ
אלפרד פטר פרידריך טירפיץ, החל משנת 1900 פון טירפיץ (בגרמנית: Alfred Peter Friedrich von Tirpitz, 19 במרץ 1849 – 6 במרץ 1930) היה גרוס-אדמירל גרמני, מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי הגרמני, ענף אדמיניסטרטיבי רב עוצמה של הצי הקיסרי הגרמני, בין השנים 1897–1916. טירפיץ היה אחראי על הפיכת הצי הפרוסי הצנוע לצי הגרמני הקיסרי, צי המלחמה השני בגודלו ב-1914, שהיה היריב העיקרי של הצי המלכותי הבריטי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לא הצליח הצי הקיסרי הגרמני לערער את עליונותה הימית של בריטניה ולפרוץ את ההסגר הימי שהטילה. המשבר שאליו נקלע הצי הגרמני הביא את טירפיץ לתמוך בפתיחת לוחמת צוללות בלתי מוגבלת נגד מדינות ההסכמה. ב-1916 פוטר טירפיץ מתפקידו, ושוב לא תפס עמדת כוח.
קריירה ימית
טירפיץ לא התכוון להצטרף לצי הפרוסי, אך כאשר סיפר לו אחד מחבריו על התגייסותו לצי החליט טירפיץ, בהסכמת הוריו, ללכת בעקבותיו. הוא התגייס ב-24 באפריל 1865 בגיל 16, והחל את שירותו בבית הספר הימי הצבאי בקיל. בתוך שנה הייתה פרוסיה במלחמה עם אוסטריה. ב-26 ביוני 1866 הוסמך טירפיץ כזיקאדט (Seekadett, דרגה המקבילה לדרגת מידשיפמן, פרח קצונה), והוצב באוניית מפרשים שסיירה בתעלת למאנש. באותה שנה הצטרפה פרוסיה לקונפדרציה הצפון גרמנית. הצי הפרוסי הפך רשמית לצי של הקונפדרציה הצפון גרמנית, וטירפיץ צורף רשמית לצי זה ב-24 ביוני 1866.
ב-2 בספטמבר 1869 הוסמך טירפיץ כקצין בדרגת אונטר לויטננט צור זי והוצב לפריגטה המשוריינת קניג וילהלם. במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת היה הצי פרוסי נחות וקטן בהרבה מהצי הצרפתי שעמד מולו, ונותר במשך רוב המלחמה בנמליו, דבר שהיה מביך ומבייש עבור הצי. באותה תקופה היו פרוסיה ובריטניה ביחסי ידידות, ואוניות הצי הפרוסי שהו זמן רב בנמלים בריטיים. טירפיץ דיווח שהמלחים הגרמניים מוצאים את פלימות' נוחה יותר מקיל, וכי קל יותר להשיג ציוד ואספקה בבריטניה מאשר בפרוסיה, ורמתם גבוהה יותר. באותה תקופה סייע הצי הבריטי ברצון לצי הפרוסי הקטן, והקצינים הפרוסיים רחשו כבוד רב לעמיתיהם הבריטיים.
פיתוח טורפדו ולוחמת טורפדו
בעקבות איחוד גרמניה ב-1871 שונה שוב שמו של הצי, ועתה כונה הצי הקיסרי הגרמני. ב-25 במאי 1872 הועלה טירפיץ לדרגת לויטננט צור זי, וב-18 בנובמבר 1875 לדרגת קפיטן-לויטננט (המקבילה לדרגת לוטננט, OF-2, בצי הבריטי, ולדרגת סרן בצה"ל). ב-1877 נבחר טירפיץ לבקר במפעל של רוברט וייטהד, בעיר פיומה, ובו יוצרו הטורפדו הראשונים. לאחר ביקור זה מונה טירפיץ לאחראי על מחלקת הטורפדו בצי הקיסרי הגרמני. ב-1879 יוצר טורפדו גרמני ראשון, אך טירפיץ העריך שסיכוייו לפגוע במטרה אינם יותר מ-50%.
ב-17 בספטמבר 1881 עלה טירפיץ לדרגת קורבטנקפיטן (המקבילה לדרגת לפטננט קומנדר, OF-3, בצי הבריטי, ולדרגת רב-סרן בצה"ל). הוא עבר מתכנון טורפדו לתכנון ספינות טורפדו. מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי הגרמני, לאו פון קפריבי שהיה קרוב רחוק של טירפיץ, ועתה יכול היה לעבוד איתו על פיתוח טקטיקת הלוחמה של ספינות אלו. קפריבי ראה בספינות הטורפדו אמצעי לוחמה הגנתי כנגד האויב הסביר, צרפת. טירפיץ, לעומתו, תכנן פעולות התקפיות למלחמה אפשרית כנגד צרפת, ותכנן מתקפה על נמל שרבור באמצעות ספינות הטורפדו. ב-1887 זכו ספינות הטורפדו של הצי הגרמני בכבוד ללוות את וילהלם השני, קיסר גרמניה, כאשר הפליג לחגיגות יובל הזהב לסבתו, ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. זו הייתה הפעם הראשונה בה פגש טירפיץ את הקייזר. מאוחר יותר תיאר טירפיץ את התקופה שבה שירת בספינות הטורפדו כ"אחת עשרה השנים הטובות ביותר שלי".
פיתוח אסטרטגיה חדשה
ב-1887 סיים קפריבי את תפקידו, והוחלף על ידי אלכסנדר פון מונטס. חשיבותן של ספינות הטורפדו בעיניו הייתה נמוכה יותר, וטירפיץ ביקש העברה מתפקידו. הוא מונה לפיקוד על האונייה מחופת השריון "פרויסן" ואחריה על הפריגטה המשוריינת "וירטמברג". ב-24 בנובמבר 1888 קודם טירפיץ לדרגת קפיטן צור זי (דרגת המקבילה לדרגת קפטן, OF-5, בצי הבריטי, ולדרגת אלוף-משנה בצה"ל). ב-1890 מונה לראש מטה השייטת הבלטית של הצי. בשיחה שהתקיימה עם הקייזר, כאשר הגיע לפגישה עם קציני הצי הבכירים בקיל, הציע טירפיץ לקייזר לבנות אוניות מערכה, בניגוד לדעת עמיתיו שהמליצו על בניית סיירות. הקייזר אהב את התשובה, ותשעה חודשים מאוחר יותר הועבר טירפיץ לברלין כדי שיתחיל בתכנון אסטרטגיה חדשה עבור הצי הקיסרי הגרמני, צי שיוכל לפעול בים הפתוח.
טירפיץ היה מתוסכל מכך שהמלצותיו אינן מתקבלות, ובסתיו 1895 ביקש לעבור לתפקיד אחר. הקייזר לא רצה לוותר על טירפיץ, וביקש ממנו להכין רשימת המלצות לבניית אוניות. הרשימה הוגשה ב-3 בינואר 1896, אך תזמון הגשתה היה גרוע: הימים היו ימי העימותים בין הבורים ובין המתיישבים הבריטים בדרום אפריקה. הקייזר, כמו רוב הגרמנים, תמכו בבורים אך לא היו יכולים לסייע בשל המרחק הרב ובשל העובדה שהצי המלכותי הבריטי שלט בים ומנע כל אפשרות להעביר אליהם עזרה. הקייזר החל מיד לדרוש סיירות, שתוכלנה לפעול במרחקים גדולים ולהשפיע על המלחמה. הולמן הופקד על אישור הרייכסטאג לתקציב הנדרש עבור תוכנית בניית אוניות, אך הוא נכשל במשימתו. הקנצלר, הוהנהלוהה, לא ראה הגיון בהגדלת הצי ולפיכך דיווח לקייזר שהרייכסטג מתנגד, וראש המטה של משרד הצי, אדמירל גוסטב פון זנדן-ביברן, המליץ שהדרך היחידה להגשים את התוכניות להגדלת הצי היא להחליף את הולמן. וילהלם החליט, אימפולסיבית, למנות את טירפיץ.
טירפיץ כבר לא היה במזרח באותה עת. ב-12 במרץ 1896 קיצץ הרייכסטאג את התקציב שאושר להולמן מ-70 מיליון מארק גרמני ל-58 מיליון. הולמן התפטר, וטירפיץ נקרא לשוב למולדתו ולקבל את תפקיד מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי (Reichsmarineamt). טירפיץ שב לגרמניה בדרך הארוכה, דרך ארצות הברית בה סייר במהלך מסעו הביתה. הוא הגיע לברלין ב-6 ביוני 1897, והביע תחושות פסימיות בדבר יכולתו להצליח מול הרייכסטאג.
מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי
בהצעתו של טירפיץ היו כמה חידושים. ראשית, הוגדר לצי יעד ברור, במקום המדיניות הקודמת שבה גדל הצי בהדרגה וללא שיטה. התכנית נבנתה תוכנית לשבע שנים, כתוכנית קבועה שלאחר אישורה ברייכסטג לא תהיה נתונה לשינוי, לא על ידי הרייכסטאג ולא על ידי הצי. החידוש החשוב ביותר היה בשינוי במדיניות החוץ של הקיסרות הגרמנית, שנועד להצדיק את בניית הצי. בפעם הראשונה הוגדרה בריטניה כאויב העיקרי (אם כי שמה לא נזכר במפורש בתזכיר של טירפיץ), בניגוד לקשר הידידותי שהיה עד אז בין שתי המדינות.
הקייזר אישר את הצעתו של טירפיץ, וזה האחרון אסף צוות של קצינים והסתגר עימם כדי לתכנן את הצעת החוק שתוגש לרייכסטאג. הוא מנע התערבות של הפיקוד הגבוה של הצי בתוכניות על ידי הקמת וועדה משותפת שנועדה לבחון שינויים בצי, אך מנע מהוועדה כל מידע. בשיטה דומה פעל גם מול משרד האוצר הקיסרי. לעומת זאת, טירפיץ טרח רבות לוודא שהקייזר והקנצלר משוכנעים בתוכניתו, וכך יכול היה לטעון מול גופים אחרים שההחלטות כבר התקבלו בדרג הגבוה ביותר, וכך למנוע וויכוחים ומחלוקות על תפיסתו.
לקראת השלמת החוק יצא טירפיץ למסע שכנועים והשגת תמיכה. הוא ביקר אצל הנסיך אוטו פון ביסמרק, לשעבר קנצלר גרמניה (עד שפוטר על ידי הקייזר), ושכנע אותו להביע את תמיכתו בהצעותיו. טירפיץ המשיך לבקר אצל ראשי המדינות הגרמניות: מלך סקסוניה, הנסיך העוצר של בוואריה, הדוכס הגדול של באדן ואולדנבורג, וראשי המועצות של ערי ההאנזה. ב-19 באוקטובר נשלח החוק להדפסה, לקראת הגשתו לרייכסטאג. בניגוד למזכירי מדינה קודמים, נהג טירפיץ במדיניות של הסברה ושיתוף עם צירי הרייכסטאג. הוא הזמין צירים לשיחות הסברה על החוק ואנשיו ארגנו עבורם סיורים באוניות ובמספנות והפיצו חומר הסברה רב ביניהם. תשומת לב מיוחדת ניתנה לחברי וועדת התקציב, שהיו אמורים לבחון את החוק לעומקו: אנשיו של טירפיץ בחנו את קשריהם ואת האינטרסים שלהם כדי למצוא דרכים להשפיע עליהם.
ליבר אליאנסיס
הליבר אליאנסיס, באנגלית Liber Eliensis ובשמות אחרים: "הספר של איליי" או "הספר של אלי", הוא ספר היסטורי וכרונולוגי מאנגליה של המאה ה-12, הכתוב בלטינית, בכתב-יד וערוך בשלושה ספרים.
אלפרד פון טירפיץ
מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי
בדיון ברייכסטאג הועלו התנגדויות שונות לחוק. אחת ההתנגדויות המרכזיות הייתה שהחוק מבטל אחת מן הסמכויות החשובות שיש לפרלמנט, והיא הביקורת השנתית על הוצאות הממשלה. צירים שמרניים טענו שהשקעת כספים בצי היא בזבוז, וכי יש להשקיע אותם סכומים בצבא, שיהיה הגורם המכריע במלחמה. אויגן ריכטר, מן האגף הליברלי-רדיקלי, טען שאם הכוונה היא שגרמניה תהפוך לכוח ימי מוביל הרי שהתכנית המוצעת לא תספיק, ולא יהיה סוף לצורך בבניין אוניות. אוגוסט בבל, מנהיג הסוציאל-דמוקרטים, טען שמקורו של החוק בכמה פקידים אנגלופובים המבקשים להתגרות בבריטניה, אך לטעון שצי בגודל שהוצע בהצעת החוק יוכל להתמודד עם הצי המלכותי הבריטי הוא טירוף, וכל מי שמציע זאת מקומו בבית משוגעים.
ליבר אליאנסיס
הספר מספק תיעוד היסטורי חשוב של האזור והתקופה אותה מתעד, ובמיוחד את המנזר והבישופות האנגלית של איליי.
אלפרד פון טירפיץ
מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי
ב-26 במרץ 1898 אושר החוק ברוב של 212 צירים מול 139 שהתנגדו. הקייזר וכל המקורבים אליו היו מאושרים מההצלחה ותפקידו של טירפיץ שודרג לתפקיד שר בכיר, במעגל הבכיר של הממשלה. השפעתו וחשיבותו היו מובטחים והוא נותר גורם מרכזי בממשלת הקיסרות בתשע עשרה השנים הבאות.
הופעת הדרדנוט ותכנון האוניות
ב-1906 השיקו הבריטים את אוניית המערכה אה"מ "דרדנוט" ויצרו מהפכה בתכנון אוניות המערכה. טירפיץ עצר את בניית האוניות למשך כשנה כדי ללמוד את השינוי ולהתאים את האוניות החדשות למהפכה אותה גילמה האונייה הבריטית. אוניות המערכה מסדרת נסאו היו הדרדנוטים הראשונים של הצי הקיסרי הגרמני, ותכנונן העיד על סדר העדיפויות של טירפיץ. האוניות הגרמניות היו חמושות בתותחים בעלי קוטר קטן יותר מזה של האוניות הבריטיות - 11 אינץ' (280 מ"מ), לעומת 12 אינץ' (305 מ"מ) באה"מ דרדנוט. גם מהירותן של האוניות הגרמניות הייתה מעט נמוכה יותר, כ-20 קשר (37 קמ"ש) לעומת 21 קשר (39 קמ"ש). עם זאת, המיגון באוניות הגרמניות היה כבד יותר, והשריון שנשאו היה עבה יותר באופן משמעותי - חגורת השריון הראשית בסדרת נסאו הייתה בעובי 30 ס"מ, לעומת חגורת שריון משתנה באה"מ דרדנוט, שעוביה נע בין 10 ל-28 ס"מ. טירפיץ האמין שמטרתה העיקרית של אוניית המערכה היא לא לטבוע, והאוניות תוכננו בהתאם. התפיסה הבריטית, בה דגל לורד הים הראשון הבריטי, אדמירל ג'קי פישר, העדיפה מהירות וכוח אש.
ההבדל בין תפיסות העולם השונות בא לידי ביטוי במיוחד בסיירות המערכה, גם הן פרי רוחו של פישר. סיירות המערכה הבריטיות היו מהירות מאוד (25 - 31.5 קשר, תלוי בדגם; 46 - 58 קמ"ש) והיו חמושות בתותחים גדולים יחסית (עד 15 אינץ', 381 מ"מ), אך בעלות שריון דק (עד 23 ס"מ). סיירות המערכה הגרמניות, לעומתן, היו קצת יותר איטיות (עד 28 קשר, 51 קמ"ש) ובעלות תותחים בעלי קוטר קטן יותר (עד 12 אינץ'), אך בעלות שריון כבד יותר, עד 30.5 ס"מ. סיירות המערכה הבריטיות הוכיחו את יכולתן ואת ייחודן בקרב איי פוקלנד, בסוף 1914, כאשר מהירותן ועוצמת האש שלהן הוכחו כגורם מכריע מול סיירות משוריינות של הצי הקיסרי. לעומת זאת, בקרב יוטלנד הוכחה תפיסתו של טירפיץ: שלוש סיירות מערכה בריטיות נפגעו והתפוצצו במהלך הקרב, לעומת סיירת מערכה גרמנית אחת שטובעה.
ליבר אליאנסיס
רקע היסטורי ועל מחברי הכתב
מנזר איליי הפך לקתדרלת איליי, בישופות חדשה שנוסדה באזור בשנת 1109. נהוג לשייך את כתיבת ספר חסר-שם זה, לשני נזירי המנזר, ריצ'רד או תומאס. האחד, ריצ'רד, זוהה עם הנהלת או נציגות המנזר, בעוד שמספר היסטוריונים, סוברים כי לא ריצ'רד ולא תומאס, הם כותבי הספר. הספר מתייחס לתקופת זמן שבין ייסוד המנזר בשנת - 673 ועד לאמצע המאה ה-12, כשהוא מתבסס על עבודות היסטוריות מוקדמות יותר, הספר משלב תיעודים וסיפורים על חיי קדושים נוצרים, מקומיים. עבודת הכתיבה יוצרת סגנון כתיבה היסטורית מקומית המזוהה עם חלקה המאוחר של המאה ה-12. ספרים בסגנון דומה נכתבו במנזרים אחרים באנגליה. הארוך מבין כיתובי ההיסטוריה המקומית, מתייחס לחורבן שיצרה תקופת האנרכיה, שנוצרה בזמן שלטונו של סטיבן, מלך אנגליה.
אלפרד פון טירפיץ
חוק הצי השני והתיקונים לחוק
שנה לאחר העברת החוק הראשון הופיע טירפיץ בפני הרייכסטאג והצהיר כי הוא מרוצה מהחוק, וכי הצי המתוכנן אמנם יהיה קטן מהצי הצרפתי והבריטי אך יוכל להרתיע את הצי הקיסרי הרוסי בים הבלטי. בתוך שנה השתנתה התמונה. באוקטובר 1889 פרצה מלחמת הבורים בין הבריטים והבורים. בינואר 1900 עצרה סיירת בריטית שלוש אוניות קיטור גרמניות וערכה בהן חיפוש אחר אספקה שנועדה לסייע לבורים. דעת הקהל בגרמניה - האוהדת לבורים - סערה, אך לנוכח העליונות הימית הבריטית לא היה דבר שאותו הייתה גרמניה יכולה לעשות כדי לסייע. טירפיץ ניצל את הלך הרוח הלוחמני והעביר את חוק הצי השני, שעל פיו הוגדל מספר אוניות המערכה מתשע עשרה לשלושים ושמונה - ארבע פלגות של שמונה אוניות כל אחת, אוניית דגל וארבע אוניות בעתודה. החוק השני נפרש לאורך שבע עשרה שנים, מ-1901 עד 1917, והשלמת האוניות האחרונות הייתה אמורה להסתיים עד 1920. מספר זה של אוניות מערכה היה מציב את הצי הגרמני במקום השני בעולם בגודלו, ואף על פי שלא הוזכר בפירוש היה ברור מי תהיה יריבתו של הצי הגרמני. ב-5 בדצמבר 1899 הועלה טירפיץ לדרגת ויצה-אדמירל (תת אדמירל). חוק הצי עבר ב-20 ביוני 1900.
בנוסף לחוק השני העביר טירפיץ שלושה תיקונים לחוק, ביוני 1906, באפריל 1908 וביוני 1912. כמו חוק הצי השני, גם תיקונים אלו הועברו בשעות של סערה ציבורית בגרמניה. התיקון הראשון הועבר לאחר תבוסתה הדיפלומטית של גרמניה במשבר מרוקו הראשון, ובמסגרתו אושרה בניית שש סיירות גדולות עבור הצי. התיקון השני הועבר לאחר חששות כבדים שעלו בגרמניה מפלישה בריטית, ובמסגרתו אושרה החלפת אוניות מערכה לאחר 20 שנה בשירות, ולא לאחר 25 שנים כפי שאושר בחוק הצי הראשון. התיקון השלישי הועבר לאחר תבוסה דיפלומטית נוספת לגרמניה במשבר אגאדיר. בתיקון זה אישר הרייכסטאג בניית שלוש אוניות מערכה נוספות.
ליבר אליאנסיס
רקע היסטורי ועל מחברי הכתב
המסמך גם מתאר את תקופת כהונתו של נייג'ל, הבישוף של איליי משנת 1133 ועד 1169 ומחלוקתו עם המלך סטיבן. נושאים אחרים בספר כוללים את מעשי הנסים שחוללו על ידי הפטרונית של המנזר, הקדושה, אטלטריט או אטלרידה או אודרי (באנג' aethelthryth) והענקת הקרקע למנזר.
שני כתבי יד מלאים שרדו, בתוספת מספר כתבי יד חלקיים. הטקסט הלטיני פורסם בשנת 1962 ותרגום באנגלית פורסם אחריו בשנת 2005. תמצותים של הטקסט פורסמו בדפוס כבר קודם לכך. ההיסטוריונית אליזבת ואן הוטס, טוענת שהספר נכתב בשני שלבים. לדעתה, כתיבתו החלה בתקופת הבישוף, הארווי לה ברטון, (באנגלית Hervey le Breton) שהיה בישוף משנת 1109–1133 ונמשך לתקופת הבישוף ג'פרי ריידל, (באנגלית Geoffrey Ridel) במשרתו משנת 1173–1189. ע"פ ואן הוטס, השלב הראשון בכתיבת הספר היה, תרגומו מאנגלית עתיקה ללטינית, בהזמנת הבישוף הארווי, ושאר הספר נכתב, על פי ואן הוטס, בסביבות 1170. אולם, אי.או. בלייק, אשר ערך את הדפוס הראשון בלטינית, של הספר, טוען כי על פי תכניו, הספר נכתב בשלושה חלקים. החלק הראשון, החל לאחר 1131, כאשר אחד מהמקורות עליו התבסס הספר, הושלם וניתן היה להעתיק ממנו. החלק השני, מכיל הקדמה מתנצלת על העיכוב שבסיום הספר ולא היה יכול להתחיל לפני 1154, משום שמתאר אירועים שחלו באותה השנה. החלק השלישי והאחרון של הספר, הושלם בין השנים 1169, שנה בה מת הבישוף נייג'ל, ודבר מותו מוזכר בספר, ו-1174, כאשר בישוף חדש מונה, הואיל ואין התייחסות למחליפו של הבישוף. בלייק טוען כי זה מצביע על כך שהספר הסתיים לפני מינויו של בישוף החדש. ההיסטוריונית, אנטוניה גראנסדן, נוטה להאמין כי ריצ'רד המוזכר הוא סגן ראש המנזר ולאחר מכן ראש המנזר של איליי בשנים 1177 עד בין 1189-1194. בלייק חושב כי ריצ'רד הנ"ל הוא המחבר, אך אינו מוצא ראייה חותכת לכך.
אלפרד פון טירפיץ
חוק הצי השני והתיקונים לחוק
חוק הצי הראשון לא עורר חששות רבים בבריטניה. הצי הבריטי בעת היה בגודלם של שני הציים הבאים אחריו בגודלם גם יחד, והמדיניות הבריטית הייתה לשמור על יחס כוחות זה. חוק הצי השני, לעומת זאת, גרם לחשש רב בבריטניה. החשש נבע מהסדירות ומהיעילות שבהן נבנו האוניות הגרמניות, שניכר בהן שאיכותן טובה ככל אונית מערכה אחרת בעולם. המודיעין שנאסף לגבי האוניות הגרמניות הראה שהן נבנו לטווח קצר יחסית ומשך שהיה קצר יחסית בים, ומכאן ששדה הפעילות שהיה חזוי עבורן היה הים הצפוני. ההשפעה על מדיניותה של בריטניה הייתה גדולה: ממשלת בריטניה החליטה להפסיק את מדיניות הבדידות המזהירה בה נקטה במהלך המאה ה-19 והחלה לפעול ליצירת בריתו כנגד גרמניה. חלק מאוניות הצי הבריטי שהיו מפוזרות בציים שונים ברחבי העולם הוחזרו לבריטניה, והואצה בנייתן של אוניות מערכה חדשות.
ליבר אליאנסיס
רקע היסטורי ועל מחברי הכתב
הליבר הוא אחד ממספר כתבי יד היסטוריים שנכתבו ממש באמצע ושלהי המאה ה-12, כאשר בצפונה ודרומה של אנגליה, מנזרים החלו לתעד את ההיסוטורייה של המנזר שלהם יחד עם אירועים אחרים באזורם הקרוב. בדרום, בנוסף לספר של איליי, קיים כתב היד של מנזר אבינגדון, Historia Ecclesie Abbendonensis.
אלפרד פון טירפיץ
תוכנית טירפיץ
התכנית אותה הציע טירפיץ קיוותה להשיג מספר מטרות. בניית הצי הייתה יכולה להוות תחליף לבריתות עם מדינות אחרות, וכדי לפתוח אופקים חדשים מעבר למגבלות היבשתיות של גרמניה. בסוף המאה ה-19 חוותה גרמניה גידול מהיר באוכלוסייה, תופעה שהוגדרה אז כאחת מן הבעיות הגדולות של התקופה. בניית הצי הייתה אמורה לאפשר יצירת שווקים חדשים, שיאפשרו את המשך התקדמותה של המהפכה התעשייתית השנייה, שהייתה אז בשיאה. בנוסף, בניית הצי הייתה אמורה להוסיף יוקרה לגרמניה, יוקרה שנתבעה בחוגים שונים ומצאה ביטוי בעיתונות הגרמנית לעיתים קרובות. צי חזק היה אמור לתת לגרמניה עצמאות ביחסי החוץ שלה ולהביא את הקיסרות למקום פוליטי מרכזי בדיפלומטיה הבינלאומית, מקום ועוצמה שבתורה יסייעו לאיחוד השורות בזירה הפוליטית הפנים-גרמנית.
טירפיץ האמין שתוכניתו תיצור גם שינוי חברתי. התכנית הנרחבת לבניית האוניות דרשה משאבים לאומיים עצומים והעמידה במרכז את התעשיינים, את אנשי הצבא ואת מעמד בעלי הקרקעות. על פי חזונו של טירפיץ, שלוש הקבוצות הללו תמצאנה אינטרסים משותפים סביב בניית האוניות, ותהדופנה את האיום הנשקף מצד הסוציאל-דמוקרטיה. גם הקייזר היה שותף לתקוות אלה. בסוף המאה ה-19 סבר וילהלם II שהסוציאל-דמוקרטיה היא תופעה חולפת, אך תוצאות הבחירות ב-1903, שבהן זכתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) ב-31.7% מקולות הבוחרים הביאו את הקייזר להבנה שמדובר בבעיה מבנית בקיסרות (ה-SPD המשיכו לעלות גם בבחירות הבאות: ב-1907 ירדו מעט ל-29%, אך ב-1912 הגיעו לכמעט 34% והיו למפלגה הגדולה ברייכסטאג). הקייזר קיווה שמדיניות כלכלית ומדיניות חוץ מוצלחות תסייענה להעביר את הפועלים מתמיכה בסוציאל-דמוקרטים להזדהות עם הקייזר והרגש הלאומי. תוכניתו של טירפיץ הייתה מרכזית למהלך זה.
ליבר אליאנסיס
רקע היסטורי ועל מחברי הכתב
Chronicon Abbatiae Rameseiensis של מנזר רמזי, Chronicon Angliae Petriburgense של מנזר פטרבורו,
אלפרד פון טירפיץ
תאוריית הסיכון
אחד מעיקריה של תוכנית טירפיץ הייתה "תאוריית סיכון" (Risikotheorie). חלקו הראשון של הסיכון היה בשלב שבו החלה בניית הצי. לדעתו של טירפיץ היה "אזור סכנה" שעל תוכנית בניית הצי לעבור אותו. אזור זה היה מרווח זמן שבו יוכל הצי הבריטי, או צי זר אחר, לנסות ולתקוף את הצי הגרמני המתהווה כדי למנוע את בנייתו, ללא שהצי הגרמני - שעדיין לא נבנה, או שנמצא בחיתוליו - יוכל למנוע זאת. אזור זה יסתיים כאשר תהיה לצי הגרמני עוצמה מספיקה כדי להרתיע מפני ניסיון תקיפה כזה. כדי להגן על הצי מפני אפשרות כזו שאף קנצלר גרמניה, ברנהרד פון בילוב, שהיה שותף לטירפיץ בתפיסתו, לשמור על השלום, ולהבטיח את תנאי המסגרת שיאפשרו לטירפיץ לממש את תוכניתו עד שתחצה את "אזור הסכנה".
ליבר אליאנסיס
רקע היסטורי ועל מחברי הכתב
history of the see of Bath and Wells ו-Chronicon Monasterii de Bello של מנזר באטל. בצפון, קיימים כתבים המתארים את ייסודם ומידע נוסף על בתי נזירים ציסטרציאנים. הכתבים הדרומיים עוסקים בעיקר באירועים רבי התהפוכות של מנזרם בעוד שבצפון, פחות הוטרדו מכך ועסקו יותר בהגיוגרפיה.
אלפרד פון טירפיץ
תאוריית הסיכון
חלקו השני של הסיכון היה התפיסה על מעמדו של הצי הגרמני מול הבריטי. לתפיסתו של טירפיץ, מרגע שהצי הגרמני יגיע לגודל מסוים ביחס לצי הבריטי יעדיפו הבריטים להימנע מעימות מולו. זאת, מכיוון שגם אם ינצחו את הצי הגרמני בקרב ימי יהיה ניצחון זה ניצחון פירוס, שיסכן את עליונותה הימית של בריטניה. הבריטים אינם יכולים לשאת סיכון כזה מאחר שמשמעותו תהיה אובדן האימפריה שלהם. להערכתו של טירפיץ, הבריטים יעדיפו לאפשר לגרמניה להתפתח למעמד של מעצמה עולמית כל עוד יתאפשר להם לשמור על עליונותם הימית, מאשר לפגוע בצי הגרמני ולסכן את שליטתם בים.