cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגדלי מרטלו
רקע
ב-1794 שלחה בריטניה לקורסיקה כוח ימי בפיקודו של האדמירל הוד, כדי לסייע לפסקל פאולי, קורסיקאי שעמד בראש המאבק בצרפתים. בנקודת מורטלה (Mortella) נתקל הכוח במגדל מבוצר מאויש על ידי כוח צרפתי.
המגדל תוכנן על ידי איטלקי בשם פראטינו, ונבנה ב-1565 על ידי בני העיר ג'נובה בתקופת שלטונם באי, כחלק ממערכת ההגנה שלהם, ובמטרה להגן על האי מפני פשיטות פיראטים צפון אפריקאים. מגדלים אלה היו בקוטר של 12–15 מטר, בעלי דלת כניסה יחידה שהגישה אליה הייתה בסולם. הכפריים באזור שילמו לשומרי המגדלים (Torregiani), שתפקידם היה, במקרה שנצפתה ספינה שהגעתה לחוף הייתה בלתי צפויה, להבעיר אש על גג המגדל וכך להזעיק כוחות מגן.
הבריטים כה התרשמו מהמגדל הקורסיקאי, עד כי החליטו לאמצו כמודל לבניית מגדלים מבוצרים על חופי האימפריה. שם המקום "מורטלה" שובש ל"מרטלו", והמגדלים נקראו מאז "מגדלי מרטלו".
מבנה המגדל
מגדלי מרטלו נבנו בתצורה של גליל משופע, על פי תבנית של המגדל הצרפתי בקורסיקה. גובהם הגיע עד לכ-12 מטרים, ועובי הקירות לכ-2.4 מטרים. המגדלים כללו בדרך כלל שתי קומות וגג:
בקומת הקרקע שכן מחסן אבק השריפה וכן מחסני המזון וציוד אחר. לעיתים כלל המגדל גם קומת מרתף בה הוצב מכל למי שתייה. בקומת הביניים שכנו חדרי המגורים, שכללו חדר נפרד לקצינים. חיל המצב במגדל כלל עד 24 איש. בקומת הגג הוצב תותח חוף בעל טווח של כקילומטר וחצי. המבנה העגול והקירות העבים סיפקו הגנה נאותה מאש תותחים לכוח ששהה במגדל.
דוד משרקי
מארי דוד בן שלמה משרקי (לעיתים: מזרחי, מכונה גם: מהרד"ם) (ה'תנ"ו – י"ד בתמוז ה'תק"ל; 1696 – 7 ביולי 1770), היה פוסק תימני, ומחבר הספר שתילי זיתים על שולחן ערוך.
דעותיו
תלמידו המובהק הוא מהרי"ץ.
היה החכם התימני הראשון שפירש את דברי השולחן ערוך, שכבר נתפשט כמה דורות לפניו.
הלטה
הֲלָטָה (באנגלית: Cloaking) היא טכנולוגיית חמקנות מתקדמת המאפשרת לעצם להיות בלתי נראה לחלקים מן הספקטרום האלקטרומגנטי או לכולו.
רעיון זה הופיע בעיקר בתחום המדע הבדיוני במספר רב של סיפורים וסרטים כמו "הרואה ואינו נראה" של הרברט ג'ורג' ולס. הלטה נחשבה עד שנת 2001 כבלתי מדעית בעליל.
בשנת 1967 חקר הפיזיקאי האוקראיני פרופ' ויקטור ג. וסלגו (Victor Veselago) התנהגות של חומרים תאורטיים בעלי מקדם שבירה שלילי, וגילה כי חומרים אלה מסוגלים באופן תאורטי לעקם קרני אור ולהסתיר עצם באופן מוחלט. מכיוון שחומר בעל מקדם שבירה שלילי היה באותו זמן היפותטי לחלוטין, מחקר זה לא נמשך על ידי מדענים נוספים.
בשנת 2001 פורסם על ידי פרופ' סר ג'ון ב. פנדרי (John Pendry) מחקר ניסיוני המדגים בפעם הראשונה חומר בעל מקדם שבירה שלילי בחלק מהספקטרום. חומרים אלו נקראים "מטא-חומרים". מקדם השבירה הוא התגובה של החומר לגל האלקטרומגנטי, והוא מוגדר כשורש של המכפלה של שני איברים: התגובה החשמלית של החומר (הסוספטיביליות החשמלית) והתגובה המגנטית של החומר (הסוספטיביליות המגנטית). כדי ליצור מקדם שבירה שלילי הן התגובה החשמלית והן המגנטית צריכות להיות בעלות ערך שלילי. תגובה שלילית היא תגובה הפוכה, לדוגמה: כאשר השדה פועל באופן שבדרך כלל מרים את האלקטרונים, הם צריכים לרדת. מצב כזה יכול להיווצר רק כאשר ישנה תהודה לחומר, והתדר של השדה המעורר הוא מעט יותר גבוה מתדר התהודה. פנדרי יצר חומר שלו גם תהודה מגנטית וגם תהודה חשמלית באותו תדר על ידי בניית העצם מהרבה טבעות חתוכות מתכתיות. כל אחת מטבעות אלה הייתה הרבה יותר קטנה מאורך הגל הנדון, כך שהשדה האלקטרומגנטי הושפע רק מהממוצע של הטבעות.
בניסוי השתמשו בגלי מיקרוגל (אורך גל של סנטימטרים בודדים) ומדדו את ההשפעה של גליל מתכתי על גלי המיקרוגל, בתחילה כשהוא לא מוקף חומר בעל מקדם שבירה שלילי, ולאחר מכן כשהוא מוקף חומר כזה. התוצאות הראו בבירור כי כאשר יש חומר בעל מקדם שבירה שלילי סביב הגליל, ההשפעה על גלי המיקרוגל יורדת והגליל מוסתר אך לא לגמרי.
הסיבה שלא הצליחו להגיע להסתרה מלאה היא שהטבעות הן מוליכות, וכאשר עובר דרכן גל אלקטרומגנטי, נוצרים זרמים ואיבוד של אנרגיה.
המונח שאישרה האקדמיה ללשון העברית למושג זה, הֲלָטָה, היה הצעתו של דני גונן בעקבות ביטויים בתנ״ך כגון "הִנֵּה הִיא [חֶרֶב גׇּלְיָת] לוּטָה בַשִּׂמְלָה"(מ"ג שמואל א כא י).
לאלו שיפרין
לאלו שיפרין (ספרדית: Lalo Schifrin; נולד ב-21 ביוני 1932) הוא פסנתרן ומלחין ארגנטינאי יהודי, שהתפרסם בעיקר הודות לנעימת הנושא המלווה את הפתיל הבוער בסדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית".
קורות חיים
לאלו שיפרין נולד בשם בוריס קלאודיו שיפרין למשפחה יהודית בבואנוס איירס. אביו, לואיס שיפרין, היה כנר ראשון בקבוצת הכינור השני בתזמורת תיאטרון קולון במשך שלושים שנה.
בגיל שש החל שיפרין תקופת לימודי פסנתר בת שש שנים אצל אנריקה ברנבוים, אביו של הפסנתרן והמנצח דניאל בארנבוים. בגיל 16 החל שיפרין ללמוד פסנתר אצל הגולה הרוסי אנדריאס קאראליס, לשעבר ראש הקונסרבטוריון של קייב, והרמוניה אצל המלחין הארגנטינאי חואן-קרלוס פאס. בתקופה זו גם החל להתעניין בג'אז.
אחרי שובו לארגנטינה, הקים שיפרין תזמורת ג'אז, להקה בת 16 כלים, שהשתתפה דרך קבע בתוכנית בידור שבועית בטלוויזיה של בואנוס איירס. הוא הוזמן להופיע גם בסרטי קולנוע, טלוויזיה ורדיו. בשנת 1956 פגש את דיזי גילספי והציע לכתוב יצירה ארוכה לתזמורת הג'אז של גילספי. שיפרין השלים את היצירה, "גילספיאנה", בשנת 1958. בהמשך אותה שנה החל לעבוד כמעבד מוזיקלי לתזמורת הריקודים הפופולרית של חוויאר קוגאט.
בהיותו בניו יורק בשנת 1960 פגש שיפרין את גילספי, שפירק בינתיים את תזמורתו בגלל בעיות מימון. גילספי הזמין את שיפרין להיות הפסנתרן בחמישייה שלו והוא עבר לניו יורק. ב-1963 עבר להוליווד לכתוב מוזיקה לסרט הרפתקאות בהזמנת חברת MGM.
שנת השיא שלו הייתה 1966, כשבגיל 33 שהוציא את טרילוגיית האלבומים המפורסמת שלו - פסקול הסרט Murderer's Row (בכיכובו של דין מרטין), "המרקיז דה סאד" ביוני 1966 ופסקול הסרט "Cool Hand Luke" (בכיכובו של פול ניומן). באותה שנה גם הלחין שיפרין את נעימת הנושא הידועה לסדרה "משימה בלתי אפשרית".
ב-2019 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד.
אמס
האמס (בגרמנית: Ems, בהולנדית: Eems) הוא נהר בצפון-מערב גרמניה, בסמיכות לגבול הולנד. נהר אמס זורם דרך מדינת נורדריין-וסטפאליה ומדינת סקסוניה התחתונה. אורכו של הנהר הוא 371 ק"מ.
צנצנת
המילונאי ראובן אלקלעי טבע את החידוש צִנְצֵן בהוראת "הכניס בצנצנת".
גוף הצנצנת
צנצנות עשויות בדרך כלל מזכוכית, קרמיקה, או פלסטיק. בצנצנות משתמשים לאחסון מזון, לקוסמטיקה, תרופות וכימיקלים, בין היתר בגלל קשיחותן ואטימותן.
צנצנת העשויה זכוכית היא לעיתים קרובות פריט חיוני למטבח. בצנצנת ניתן להשתמש לשימור או לאחסון פריטים מגוונים כמו ריבה, מזון משומר, דבש, תבלינים ועוד.
עיצוב הצנצנת הוא על פי רוב פשוט וחלק ועל גביו תווית או מדבקה לתיאור תכולתו. עם זאת צנצנות המשמשות לשימוש חוזר, כגון עבור אחסון קפה ותה, מעוצבות בצורה אלגנטית יותר ואף משמשות כפריט דקורטיבי למטבח. יש המעצבים צנצנות רגילות כדי להפוך אותן לצנצנות לשימוש ממושך.
מכסה הצנצנת
מכסה הצנצנת הוא על פי רוב מכסה הברגה, אך ניתן להשתמש גם בפקק שעם, גומי ועוד. מכסים של צנצנות המיועדים לאטימה מוחלטת של הצנצנת מהודקים לצנצנת באמצעות בריח, או נאטמים בשעווה.
יש המכסים צנצנות בעזרת בד וגומייה שמהדקת אותו על גבי גוף הצנצנת. כפי שעולה מן הניסוי של רדי, בשיטה זו עלולים להיווצר מזיקים בתוך הצנצנת שכן היא איננה אטומה. יש המכסים את הצנצנת במכסה הברגה ועל גביו שמים כיסוי עם גומייה לשיפור מראה הצנצנת.
צנצנות הנמכרות כיום הן על פי רוב בעלות פקק ואקום המעיד על אטימות הצנצנת. כאשר לא נשמע צליל בעת הפתיחה, סביר שחדר אוויר מבחוץ ותכולת הצנצנת אינה סטרילית.
השפעה על איכות הסביבה
שימוש בצנצנות יכול לסייע לשמירה על איכות הסביבה, משום שהן ניתנות לשימוש חוזר, וגם לאחר גמר השימוש, ניתן למחזרן. מחזור זכוכיות שאינן בקבוקים לא היה נפוץ בישראל עד העשור השני של המאה ה-21. בדו"ח של המשרד להגנת הסביבה על יישום חוק האריזות בשנת 2012 צוין כי ניתנה הוראה להציב מיכלי אצירה סגולים לטובת מיחזור אריזות זכוכית. במאי 2013 הכריזה עיריית הרצליה כי תציב פחים סגולים באזורי המיחזור לשם מיחזור זכוכית ובכלל זה צנצנות. בערים ויישובים רבים הודיעו על הגעת הפחים הסגולים החל מהמחצית השנייה של שנת 2013.
הצנצנת בספרות ובתרבות
הצנצנת מופיעה במקרא ככלי בו הניחו מן למשמרת לדורות הבאים. מסיבה זו מספר ספרים תורניים נקראו "צנצנת המן", או בשילוב שם המחבר, כגון צנצנת מנחם וצנצנת אהרן.
מספר ספרי ילדים עוסקים בצנצנות, למשל: צנצנת הדבש, לה תפקיד מרכזי בספרי וסרטי פו הדב, הספר "צנצנת הדמעות של דביר" והספר "בזכות צנצנת דבש". הספר "שבלול בצנצנת" נכנס לרשימת "מצעד הספרים בשביל העברית" של משרד החינוך.
שיר הבכורה של כריסטינה פרי שהביא לפריצתה כזמרת נקרא "Jar of Hearts" (צנצנת לבבות).
במספר תוכניות טלוויזיה וסרטים מתמודדים הגיבורים עם צנצנת קשה לפתיחה.
בסלנג הישראלי, הביטוי "אם... אז אני צנצנת" משמש לשם טענה כי הדבר בלתי אפשרי או מופרך מיסודו.
שמואל טולידאנו
שמואל טולידאנו (16 בינואר 1921 – 30 בדצמבר 2022) היה בכיר במוסד, היועץ לענייני ערבים של ראשי הממשלה לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין, וחבר הכנסת בכנסת התשיעית.
ביוגרפיה
נולד בטבריה לחנה ולרב ברוך טולידאנו, בנו של הרב יהודה טולידאנו שהגיע בשנת 1862 לטבריה ממקנס שבמרוקו. בדומה לבני ענפים רבים של משפחת טולידאנו המורחבת, הוא נצר לרב דניאל טולידאנו שחי ב בסלוניקי. למד בקולג' הסקוטי בצפת, שבו למדו יהודים וערבים יחד.
יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים
ב-1965 פרש מן המוסד ומונה ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים תחת ראש הממשלה לוי אשכול. בתפקיד זה היה אחראי על ריכוז והנחיית מדיניות ממשלת ישראל לשילוב ופיתוח של מגזר ערביי ישראל. הוא המשיך בתפקיד זה לאורך כהונתה של גולדה מאיר ובמרבית כהונתו הראשונה של יצחק רבין.
בפוליטיקה
בשנת 1977 התפטר מתפקיד היועץ ופרש ממפא"י כדי להצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) לקראת הבחירות לכנסת התשיעית. הוא נבחר לכנסת התשיעית, והיה יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה וחבר בוועדת החוץ והביטחון. עם התפרקות ד"ש היה חבר ב"תנועה לשינוי ויוזמה", ששינתה את שמה לשינוי, ופעלה כסיעה בכנסת בראשות אמנון רובינשטיין.
עם תום הקדנציה של הכנסת התשיעית בשנת 1981 לא נבחר שוב לכנסת, אך המשיך בעשייה הפוליטית, ובשנת 1983 פרש משינוי ועבר למפ"ם. הוא היה חבר במועצה לשלום ולביטחון והיה סמן שמאלי בה. בשנת 2004 טען שצה"ל איבד את המוסריות שלו.
פרסים
בשנת 1998 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים, על "העמקת ההבנה והדו-קיום בין יהודים וערבים".
חיים אישיים
טולידאנו היה אחיינו של הרב יעקב משה טולידאנו, גיסו של גדעון פת ודודו של אהוד טולידאנו. אשתו, שולה, הייתה בתם של יהודה זאב וחיה פת שהיו בעלי קפה פת בירושלים.
אחרי פטירתו של חנא חדד בשנת 2020, היה טולידאנו חבר הכנסת (הגבר) החי המבוגר ביותר, ומאז פטירתה של תמר אשל ב-2022 ועד מותו מאוחר יותר באותה שנה, היה חבר הכנסת החי המבוגר ביותר בכלל.
התגורר בשכונת רחביה בירושלים. נפטר ב-30 בדצמבר 2022, שבועיים לפני הגיעו לגיל 102.
ביבליומאניה
ביבליומאניה היא הפרעה נפשית טורדנית-כפייתית שהלוקים בה מתאווים לספרים, לגעת בהם, להריחם, לצבור אותם, לרכוש אותם או להשיגם בדרכים אחרות באופן בלתי נשלט עד כדי פגיעה של ממש בבריאותם או בקשריהם החברתיים.
את ההפרעה תיאר לראשונה הרופא ג'ון פריאר (1761–1815).
בניגוד לביבליופיליה, שהיא אהבת ספרים נורמלית, רכישת כמות גדולה של ספרים, מעבר ליכולתו הסבירה של אדם ליהנות מהם ובהתעלם משיקולים כלכליים ושיקולי אחסון יכולה להצביע על ביבליומאניה.
הפרעות קרובות לביבליומאניה הן ביבליופאגיה (תאווה לאכילת ספרים), ביבליוקלפטומניה (תאווה לגנבת ספרים) וביבליותאפיה (תאווה לקבורת ספרים).
סוזן צימרמן
סוזן וינונה צימרמן-אדוארדס (באנגלית: Suzanne Winona Zimmerman-Edwards; 13 ביולי 1925 – 14 במרץ 2021) הייתה שחיינית אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (לונדון 1948) במשחה ל-100 מטר גב.
חום מסיבה לא ברורה
חום מסיבה לא ברורה (Fever of unknown origin), הוא מצב קליני שבו לחולה יש חום ממושך ללא גורם הנראה לעין.
סוזן צימרמן
ביוגרפיה
צימרמן נולדה וגדלה בפורטלנד, אורגון. היא התאמנה בהדרכתו של ג'ק קודי.
חום מסיבה לא ברורה
לפי עקרונות הרפואה הפנימית של הריסון (מהדורה 20), בשביל אבחנה של חום מסיבה לא ברורה צריכים להתקיים ארבעה תנאים:
סוזן צימרמן
אלופת ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1942 זכתה צימרמן לראשונה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי. לאחר מכן היא זכתה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית במשחי הגב, ב-6 השנים הבאות.
חום מסיבה לא ברורה
הגורמים השכיחים ביותר לחום מסיבה לא ברור הם זיהומים, מחלות של מערכת החיסון, מחלות ממאירות וגמילה מסמים.
סוזן צימרמן
אלופת ארצות הברית
בעקבות מלחמת העולם השנייה החמיצה צימרמן את אולימפיאדת 1944 ואת האפשרות לזכות במדליות.
סגנית אלופה אולימפית
צימרמן נישאה לגורדון אדוארדס ונולדו להם שני ילדים.
גזפרום מערכות חלל
גזפרום מערכות חלל (רוסית: Газпром космические системы ;עד 1 בדצמבר 2008 - גזקום) היא מפעילת תקשורת לוויינית רוסית ובינלאומית, ספקית שירותי תקשורת לוויינית ושירותי מידע גאוגרפי, מפתחת מערכות תקשורת חלל וחישה מרחוק של כדור הארץ לתועלת חברת האם, תאגיד גזפרום.
היסטוריה
החברה נוסדה בשם גזקום (רוסית: ОАО «Газком») כחברת מניות פתוחה ב־2 בנובמבר 1992. בדצמבר 2008 נרכשה על ידי גזפרום ושמה שונה לשמה נוכחי.
בעלים וניהול
בעלי המניות הם:
מנכ"ל החברה - דמיטרי ניקולאייביץ' סבסטיאנוב.
קבוצת הלוויינים
סדרת לווייני החברה מורכבת מלווייני חישה מרחוק בפיתוח החברה, מסדרת "ימאל":
תוצאות כספיות
הכנסות החברה לשנת 2016 - 5.479 מיליון רובל (בשנת 2015 עמדו על 5,029 מיליון רובלים).
גן החיות של תל אביב
גן החיות של תל אביב היה גן החיות הראשון בישראל ששכן עד 1980 בתל אביב-יפו בגן הדסה (לימים "גן העיר") שבקצה המזרחי של שדרות קרן קיימת (שדרות בן-גוריון של ימינו), ליד הבריכה הלימודית של גן-הדסה ומצפון לכיכר מלכי ישראל דאז. שטחו היה קטן יחסית לגני חיות אחרים בעולם ולספארי ברמת גן שתפס את מקומו, אבל בזמנו הוא נחשב למקום קסום ומושך לבילויים משפחתיים.
היסטוריה
גן החיות התל אביבי נפתח ב-17 בדצמבר 1938 הודות לעולה מדנמרק, הרב ד"ר מרדכי שורנשטיין, רב העיר קופנהגן. שורנשטיין, טרם עלייתו לישראל, רכש תוכים וקופים באיטליה ובשנת 1935 פתח ברחוב שינקין 15 בתל אביב חנות בעלי חיים, שבה החזיק למכירה ציפורים ויונקים. נקודת המשיכה העיקרית בחנות הייתה קוף, מן הסתם הקוף הראשון שראו ילדי תל אביב ואולי אף רבים מן המבוגרים בעיר. שורנשטיין נתן לחנות את השם "גן חיות". בשנת 1936 התקיים בתל אביב יריד המזרח ולשורנשטיין הוקצתה פינה מכובדת להציג בה את בעלי-החיים שלו.
אחרי שנסגר היריד, לאור ההתעניינות הרבה שגילה הציבור בחיות, העביר שורנשטיין את גן החיות שלו אל בית ברחוב הירקון 65, אך דיירי הרחוב לא ששו לקבל את השכנים החדשים. היו פניות לסגור את גן החיות המאולתר, בעיקר לאחר שביוזמת ראש העיר ישראל רוקח נתרמו לו זוג אריות ובהמשך גם זוג נמרים. הציבור צבא על המקום לראות את החיות, אך הסכנה לתושבי המקום גדלה והלכה, ועמה הלחץ לסגירת גן החיות.
בד בבד עם הלחץ מצד התושבים, גבר הלחץ שהפעילו חובבי החיות בתל אביב ובארץ, ובסופו של דבר ניאותה העירייה להקצות שטח של עשרים וחמישה דונם במה שהיה אותן שנים צפון העיר, הלא-מיושב עדיין. השטח נרכש מתושב כפר סומייל אברהים שוקי אפנדי. חיות רבות נתרמו לגן החיות הצעיר, עוד ועוד כלובים ומכלאות נבנו ולבסוף, בנובמבר 1939, הושלמה בניית הגן והחיות הועברו אל משכנן החדש והמודרני, יחסית לאותם ימים.
בנובמבר 1965 התרחש אירוע טרגי בגן החיות, כאשר הפיל האסיאתי "מותק" מחץ למוות את המטפל שלו.
מבנה ומאפיינים
בגן החיות היו מכלאות לצבאים ואיילים, זברות ואנטילופות. בריכה לעופות מים, כולל פלמינגו, צבים ענקיים ואקווריום עגול, שאליו ירדו בשלוש מדרגות. באגף הציפורים שוכנו עופות דורסים, תוכונים, תוכי ג'אקו אפור, קקדו, טוקנים ואחרים.
בכלובים מסיביים, מעבר לגדרות שנועדו להרחיק את הקהל מן הסורגים, הוחזקו הטיגריסים, בהם טיגריס בנגלי וטיגריס ענק שנודע בשאגותיו. בכלוב פינתי מעוגל שוכנו אריה ולביאה. לא רחוק משם נמצא כלוב הדובים – דב סורי חום ודב שחור. כמו כן באגף זה היה גם כלוב זאבים. בפינה אחרת, שכנו הקופים – בבונים ולנגורים, קופי סנאי קטנים ולמורים.
במכלאה פתוחה, גדולה ככל שהתאפשר בשטח המצומצם, נעו הפילים. הולדת פילון, דבר שהתרחש מדי פעם, היה אירוע שסחף את כל העיר ומילא את הגן במבקרים.
מלבד בעלי החיים, היה בגן החיות גם פארק שעשועים קטן לילדים ובו גלגל ענק קטן מאוד, בריכה רדודה שסירות שטות בה במעגל, קרוסלה עם סוסי עץ ומכוניות קטנות, גם הן נוסעות במעגל קבוע. גם בית קפה קטן היה שם.
הדמות המוכרת והאהובה ביותר בגן, מלבד החיות, הייתה של ג'וני המטפל. ג'וני אהב חיות, והילדים שאהבו חיות, אהבו גם את ג'וני, שהונצח עם כל גן החיות, בספר "ג'ונגל בכרך" של ברוך גופר, מנהל הגן. דמות ידועה נוספת הייתה מי שכונה "השמן מגן החיות", איש שמן ביותר שהיה שוער הכניסה, לבוש מדים כחולים וכובע מצחיה. (שמו, לפי ספרו של נתן דונביץ' "חולות שהיו לכרך", היה מגנוס ויינברג).
אחרית הגן
במשך השנים גדלה העיר והקיפה את גן החיות, שלא היה עוד בצפונה, אלא ממש במרכזה, לרגלי בניין העירייה החדש, והגן הוקף בבנייני מגורים והפך למטרד סביבתי. כן עלתה המודעות לרווחת בעלי החיים שהצטופפו בגן בכלובים קטנים. ביוזמתו של ראש העיר דאז שלמה להט נערכו תוכניות להעברת הגן. תחילה תוכנן להעתיק הגן ממקומו למתחם "ראש ציפור" בפארק הירקון, המרוחק יחסית משכונות מגורים. לבסוף התקיים משא ומתן עם עיריית רמת גן, שהביא למיזוגו עם הספארי בפארק הלאומי ברמת גן.
ב-5 באוקטובר 1980 נסגר הגן והחיות עברו למשכנן החדש, אל כלובים מרווחים ושטחים פתוחים בספארי. על שטחו של גן החיות שנהרס הוקם ב-1988 "גן העיר" – מרכז קניות ומגדל מגורים יוקרתי.
גלריית תמונות
תמונות הגן בשנת 1954, צלם וילי פולנדר
רולס-רויס פנטום 8
רולס-רויס פנטום VIII (באנגלית: Rolls-Royce Phantom VIII) היא מכונית סלון יוקרתית אשר מיוצרת על ידי חברת רולס-רויס הבריטית החל משנת 2017. הדגם הוצג לראשונה בלונדון ב-27 ביוני 2017. הדגם הוגדר כדגם מודל 2018.
זה הדור השמיני של "רולס רויס פנטום", והשני שהושק על ידי רולס רויס תחת הבעלות של חברת BMW, שרכשה את המותג היוקרתי רולס-רויס בשנת 1998. מחיר דגם ה"רולס-רויס פנטום VIII" החל מ-440,000 דולר.
גרסאות
"רולס-רויס פנטום VIII" זמין בשני אורכי גלגלים. גלגל ה-Wheelbase המוארך הוא 220 מ"מ (8.7 אינץ') יותר מהמודל הסטנדרטי.
תאוצות
==ציוד==
עד התביעה (סרט)
עד התביעה (באנגלית: Witness for the Prosecution) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1957 בבימויו של בילי ויילדר, המבוסס על ספרה של אגאתה כריסטי בעל שם דומה. הסרט מגולל את סיפורו של אדם הנאשם ברצח מאהבתו המבוגרת וכנגדו מעידה אשתו.
בסרט משחקים טיירון פאואר, מרלן דיטריך, צ'ארלס לוטון ואלזה לנצ'סטר. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וזכה לביקורות מהללות.
עלילה
סר וילפריד רוברטס (צ'ארלס לוטון) הוא עורך דין בכיר, המחלים ממחלה ומפוקח על ידי אחות צמודה, הגברת פלימסול (אלזה לנצ'סטר), המטילה עליו משטר נוקשה מבחינה בריאותית ותזונתית - משטר שרוברטס נהנה להפר, למגינת לבה. למרות התנגדותה, רוברטס נוטל על עצמו את הגנתו של לאונרד וול (טיירון פאואר) המואשם ברציחתה של אמילי פרנץ', אלמנה מבוגרת ועשירה שהתאהבה בו, ושינתה את צוואתה כך שלאונרד יקבל את רכושה עם מותה. רוברטס משוכנע שלאונרד חף מפשע, למרות ראיות נסיבתיות חזקות הקושרות אותו לרצח.
רוברטס פוגש את כריסטין וול (מרלן דיטריך), אשתו הגרמניה של לאונרד, המתגלה כאישה קרה ושקועה בעצמה. היא מספקת ללאונרד אליבי, אך האליבי חלש, וממילא רוברטס אומר לה שאף חבר מושבעים לא יאמין לאליבי שמספקת אשה מאוהבת לבעלה. במהלך הסרט שזור קטע פלשבק שבו נראית פגישתם של לאונרד וכריסטין, שנקראה אז כריסטין הלם ועבדה כזמרת קברט, כאשר לאונרד שירת כחייל בגרמניה הכבושה בסוף מלחמת העולם השנייה. לכריסטין היה מניע להתחתן עם לאונרד כדי שהוא יחלץ אותה מגרמניה ההרוסה שלאחר המלחמה.
לאחר שבמהלך המשפט המתנהל באולד ביילי נראה שרוברטס מצליח להפריך את הראיות והעדויות נגד לאונרד, מופתע רוברטס כאשר כריסטין נקראת לקראת סוף המשפט להעיד דווקא כעדת תביעה. למרות שהחוק אינו מאפשר להכריח אשה להעיד נגד בעלה, מתגלה שכריסטין הייתה עדיין נשואה לגבר אחר בגרמניה כאשר התחתנה עם לאונרד. בעדותה מפריכה כריסטין את האליבי שסיפקה ללאונרד ומעידה שהוא אף התוודה בפניה על הרצח, לתדהמתם של רוברטס ולאונרד, שנראה כעת שהרשעתו בטוחה.
באותו ערב מקבל רוברטס שיחת טלפון מאשה מסתורית שטוענת שבידיה ראיות שמפריכות את עדותה של כריסטין. רוברטס פוגש את האשה, המעבירה לו, בתשלום, מכתבים הכתובים בכתב ידה של כריסטין למאהב מסתורי בשם מקס. באחד המכתבים אף כותבת כריסטין למקס שדבר נפלא קרה - לאונרד מואשם ברצח, וכל שעליה לעשות הוא להעיד נגדו כדי לסלק אותו מחייה ולאפשר לה ולמקס להיות ביחד. כאשר חושף רוברטס את המכתבים בחקירתה הנגדית של כריסטין, היא נשברת בבכי על דוכן העדים, ולאונרד מזוכה במשפט.
למרות שהצליח לזכות את לקוחו, רוברטס מוטרד מפסק הדין - נסיבות זיכויו של לאונרד היו, לתחושתו, נקיות ומסודרות מדי. תחושתו מתאמתת כאשר הוא נשאר עם כריסטין במקרה באולם המשפט לאחר שהקהל התפזר ממנו, והיא מספרת לו שהייתה לו עזרה בהצלחתו במשפט. היא לקחה לתשומת לבה את אמירתו של רוברטס לפני המשפט, שאף חבר מושבעים לא יקבל אליבי שסיפקה אשה מאוהבת לבעלה. לכן החליטה להעיד נגדו דווקא עדות מרשיעה (שהייתה למעשה אמת לאמיתה), לכתוב מכתבים מזויפים למאהב הבדיוני מקס, והיא אף משחקת מולו את דמותה של האשה המסתורית שמסרה לו את המכתבים - שמתברר שהייתה היא-עצמה בתחפושת. היא הצילה את לאונרד מהרשעה, למרות שידעה שלאונרד אשם ברצח ושהיא עצמה תעמוד למשפט על עדות שקר, כי למרות שנראתה כאשה קרה ותועלתנית - היא אכן אוהבת אותו.
לאחר שהמשטרה לוקחת את כריסטין מאולם המשפט, מודיע רוברטס לאחות, גברת פלימסול, שהוא לוקח על עצמו את הגנתה של כריסטין במשפט הרצח הצפוי לה.
הפקה
הסרט מבוסס על ספרה של אגאתה כריסטי בעל אותו שם. הסצנות הקומיות בין סר ווילפרד (צ'ארלס לוטון) וגברת פלימסול (אלזה לנצ'סטר) לא היו במקור בספר, אך נוספו כיוון שלוטון ולנצ'סטר היו נשואים בזמן צילומי הסרט. הביקורות היו חיוביות כך שהסרט נחשב לסרט הטוב ביותר שמבוסס על ספריה של כריסטי.
סצנת הפלאשבק של לאונרד וול (טיירון פאואר) כאשר הוא פוגש את אשתו, כריסטין הלם (מרלן דיטריך), במועדון לילה בגרמניה עלתה כ-90,000 דולר בעקבות פעלולנים רבים.
סוף הסרט נשמר בסוד, ואף הגדיל לעשות הבמאי, בילי ויילדר, ולא לתת לשחקנים את העמודים האחרונים של התסריט. על רקע כתוביות הסיום של הסרט מבקש קריין מהצופים בסרט שלא לגלות את סיומו לחבריהם על מנת שתשמר להם חוויית הצפייה, וזה היה אף המוטו בכרזות הפרסומת של הסרט.
ישנם הטוענים כי דיטריך הפסידה מועמדות לפרס אוסקר כיוון שהיא צוירה בסרט כנואפת, דבר שהיה טאבו בארצות הברית בזמנו.
זה היה סרטו האחרון של טיירון פאואר. תוך כדי צילומי מה שהיה אמור להיות סרטו הבא, "שלמה המלך ומלכת שבא", בו שיחק את שלמה המלך, מת פאואר מהתקף לב בגיל 44 בלבד, והוחלף בסרט על ידי יול ברינר.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות חיוביות עם ציון של 100 אחוזים באתר "Rotten Tomatoes". ביקורת של המגזין "TV Guide" נתן לסרט ארבעה כוכבים וחצי מתוך חמישה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (צ'ארלס לוטון), שחקנית המשנה הטובה ביותר (אלזה לנצ'סטר), הבמאי הטוב ביותר (בילי ויילדר), העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר. בנוסף הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אלזה לנצ'סטר) והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (צ'ארלס לוטון), פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (מרלן דיטריך) ופרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (בילי ויילדר).
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום השישי ברשימת הדרמות המשפטיות הטובות ביותר. בנוסף, הסרט היה מועמד לרשימות מאה שנים... מאה מותחנים ומאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.
איסאק אוקורונקבו
איסאק אוקורונקבו (באנגלית: Isaac Okoronkwo; נולד ב-1 במאי 1978 באבה שבניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם. בדרך כלל שיחק במרכז ההגנה, אך היה יכול לשחק גם משמאל וגם מימין, וגם בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
אוקורונקבו התחיל את הקריירה שלו בפ.צ. לאגוס לפני מעברו למועדון הטופ הניגרי יוליוס ברגר. במולדת שיחק גם באנימבה ואיווניאנוו נאציונלה. המועדון הראשון שלו מחוץ לניגריה היה א-ריאן הקטרי, שם הוא שיחק עונה אחת ואז חזר לאיווניאנוו נאציונלה מכיוון שא-ריאן לא יכל להרשות לעצמו להחזיק אותו. מאוחר יותר איסאק שיחק 2 עונות בשריף טירספול. בקיץ 2001 חתם בשחטאר דונצק. בשחטאר הוא זכה באליפות המדינה, פעמיים קבוצתו הייתה סגנית הטורניר ופעם זכתה בגביע הלאומי. אוקורונקבו שיחק גם בליגה האירופאית ובליגת האלופות. אחרי שחוזו עם שחטאר פג, מועדונים מגרמניה כמו שאלקה 04 ובורוסיה מנשנגלדבך ניסו להחתימו, אך בסופו של דבר הוא עבר לוולברהמפטון האנגלי שלפני זה העפיל לפרמייר ליג. אוקורונקבו השתתף באנגליה רק ב-7 משחקים, קבוצתו ירדה שוב ליגה והוא החליט לעזוב. אחרי זמן מה בלי מועדון, איסאק חתם חוזה עם אלניה ולדיקווקז, שם שיחק עונה אחת שבסופה המועדון עזב את ליגת העל. בדצמבר 2005 עבר למועדון הכדורגל מוסקבה, שם שיחק 4 עונות. אוקורונקבו נבחר במועדון לשחקן המצטיין של עונת 2006 יחד עם הקטור בראקמונטה. במרץ 2010 חתם לשנה ברוסטוב. אחרי עונה מוצלחת שלו בקבוצה הוא האריך את החוזה לעוד שנתיים וחצי.
נבחרת לאומית
שיחק בנבחרת הצעירה של ניגריה, השתתף באולימפיאדה 2000 שם הגיע עד לרבע הגמר. לראשונה הופיע במדי הנבחרת הבוגרת ב-13 בינואר 2001 במשחק מול נבחרת זמביה. שיחק בגביע אפריקה לאומות 2002 ו2004, בשניהם נבחרתו סיימה שלישית. במונדיאל 2002 שיחק בכל שלושת המשחקים של הנבחרת בשלב הבתים, שאותו לא הצליחה לעבור.
אי-שרדות (זיכיון)
אי-שרדות היא סדרת טלוויזיה קנדית מונפשת שנוצרה על ידי ג'ניפר פרטש וטום מקגיליס, שהוצגה לראשונה ב- Teletoon בקנדה ב-8 ביולי 2007, וב- Cartoon Network בארצות הברית ב-5 ביוני 2008. הסדרה היא גם הומאז' וגם סאטירה של מוסכמות נפוצות מתוכניות תחרות הריאליטי בטלוויזיה.
כל עונה סובבת סביב קבוצת בני נוער שמתחרים בתחרות בסגנון הדחה בדומה להישרדות, בכך שהמתחרים מתחרים באתגרים הן כצוותים והן באופן אינדיבידואלי על תגמולים וחסינות מהדחה. הקבוצות מתמזגות בערך באמצע התחרות. ככל שהמתחרים מפתחים מערכות יחסים אחד עם השני, הם נמחקים בהדרגה מהמשחק. כאשר נותרו רק שני מתמודדים, הם מתחרים באתגר אחרון שבו זוכה זוכה בפרס כספי (100,000 דולר קנדי בעונה הראשונה, 1,000,000 דולר קנדי מעונה 2 ואילך). הסדרה הפותחת מורכבת משש עונות (אי שרדות, אקשן, מסביב לעולם, הנקמה של האי, אולסטארס ובאי פקיטיו) ששודרו במהלך מספר שנים.
אי שרדות פיתחה קהל עוקבים והולידה זיכיון. סדרת ספין-אוף, אי שרדות: המירוץ הוצגה בבכורה ב-7 בספטמבר 2015. ספין-אוף שני, אי שרדות עושים צרות, הוקרן בבכורה ב-1 בספטמבר 2018 בארצות הברית, וב-7 באוקטובר 2018 בקנדה.
ב-17 בפברואר 2021, הוכרז כי אי שרדות חוזרת, עם שתי עונות חדשות שיופקו עבור Cartoon Network ו-HBO Max בארצות הברית, ו-CBBC בבריטניה.
ב-6 באוקטובר 2022, נחשפה תמונה חדשה מעונה בשם "אי שרדות 2023" (באנגלית "Total Drama Island 2023")
דמויות
לאי-שרדות היו בסך הכל 52 דמויות בסדרה שהוצגו כמתמודדים במשך שש עונות. שלוש העונות הראשונות מורכבות מקאסט מקורי, עם סך של 25 דמויות (22 מוצגות בפרק הראשון של הסדרה, בעוד שלוש האחרות מוצגות בספיישל עונה 2 לפני שהן הופכות לדמויות ראשיות בעונה 3), בעוד שהעונה הרביעית מורכבת מקאסט חדש בלבד עם 13 דמויות. עם זאת, העונה החמישית מחזירה 7 מתמודדים משני הקאסטים כל אחד להתחרות יחד, תוך הצגת צוות שלישי עם 14 דמויות חדשות לעונה השישית.
מנחים
[[קובץ:Total_Drama_Island.jpg|ממוזער|250x250 פיקסלים|דור ראשון: (מימין לשמאל) למעלה: הת'ר, ג'ף, הרולד, טיילר, דנקן ודי.ג'יי באמצע: קודי, גוון, טרנט, נואה, אוון, ג'סטין, אווה, לשאונה ולינדזי בתחתית: בת', אזיקיאל, סיידי, קייטי, קורטני, ברידג'ט ואיזי
לא הוצגו: אלחנדרו, סייירה ובליינלי ]]
מתחרים (הוצגו לראשונה ב-2023)
.
דמויות ומדבבים
במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
גלי רדיו
גלי רדיו הם קרינה אלקטרומגנטית בתדרים שבין 3 הרץ עד 300 גיגה-הרץ מתוך הספקטרום האלקטרומגנטי. אורכי הגל של תדרים אלו הם 100,000 ק"מ עד 1 מילימטר. ככל שאר הגלים המהווים קרינה אלקטרומגנטית, גם גלי רדיו מתפשטים במהירות האור, ונעים בשדות אלקטרומגנטיים המתפשטים בריק.
תדרי רדיו משמשים, בין השאר, לתקשורת אלחוטית. לשם ביצוע תקשורת אלחוטית יש להקצות למשדר תדר שבו ישדר, ורוחב סרט מסוים. לכל משדר תדר המוקצב לו, שבו ניתן להאזין לו, ובקשר דו־כיווני – גם לשוחח איתו. כיוון שרוחב הסרט הכולל של גלי הרדיו מוגבל, ולכל משדר נדרש רוחב סרט מינימלי, הרי מספרם הכולל של תדרי הרדיו מוגבל. העובדה שלמשדר יש טווח מסוים, התלוי בעוצמת השידור ובצורת ההתפשטות של גלי הרדיו, מאפשרת להקצות אותו תדר לשני משדרים המרוחקים במידה מספקת, אך בעיית המחסור אינה נפתרת. סוג של פתרון לבעיה הוא העברתו של תחום רחב של תדרים בתווך שידור אחר (כגון תקשורת בכבלים). אז תחום התדרים מכיל גם תדרים שנמצאים באוויר ומוקצים לצרכים אחרים. אפשרות אחרת היא שידור וקליטה באלומות צרות מאוד כמו שידור וקליטה בעזרת לוויינים. פריצת דרך בתחום ניצול תדרי רדיו לתקשורת אישית הושגה עם המצאת התקשורת הסלולרית. עד להמצאת שיטה זו, השימוש בתדרי רדיו היה נפוץ בעיקר אצל גופים וארגונים ולא באופן אישי.
בתחום שידורי הרדיו לתקשורת המונים היצע התדרים מצומצם ביותר, ולכן נדרשת הסדרה של הקצאת התדרים, המבוצעים במספר גופי הסדרה ופיקוח ברחבי העולם, הן ברמה הארצית (כגון משרד התקשורת בישראל), והן ברמה הבינלאומית (כגון ITU). המחסור בתחום זה, יחד עם הרצון לשדר לציבור הרחב, יצרו את תופעת הרדיו הפיראטי. ישנם תחומים נוספים בהם יש מחסור בתדרים; דוגמה לכך הם תדרים בתחום ה-2.4 גיגה-הרץ ששימשו את צה"ל שסירב לפנותם לשימושי בלוטות' הזקוקים לתחום זה. במשך תקופה ארוכה נאסר בישראל שיווק של מכשירים אזרחיים שתומכו בתקן "בלוטות'", עד למציאת הסדר שבמסגרתו פינה צה"ל את תחום התדרים.
שימושים
לגלי הרדיו מספר שימושים, הנפוצים ביניהם -
חלוקת סקלת גלי רדיו
גלי רדיו בתדרים שונים מוקצים לטובת שימוש מסוים:
גלי הרדיו מעל 1GHz מתאפיינים בדרך כלל בעבירות הדומה מאוד לעבירות של קרני אור, כלומר כל דבר החוסם אור חוסם אותם במידה רבה מאוד. תכונה זו מתגברת ככל שעולה התדירות.
מקור השם
את השם "רדיו" הגה הפיזיקאי הצרפתי אדוארד בראנלי (Edouard Branly). שם זה מגיע במקור מהמונח "radioconductor", אשר מבוסס על הפועל להקרין - "to radiate".
גלי רדיו מכונים גם בשם "גלי האתר". כינוי זה מקורו בתאוריה השגויה לפיה גלים אלקטרומגנטיים זקוקים לתווך חומרי כלשהו על מנת לנוע במרחב, בדומה לגלי קול. תאוריה זו הופרכה בעזרת ניסוי מייקלסון-מורלי.
שימוש באנטנות
ניתן ליצור גלי רדיו באמצעות זרם חילופין העובר באנטנה. כאשר גלי רדיו נעים בסביבתו של תיל מוליך, תנועת השדות המגנטיים והחשמליים שלהם גורמת להשראה אלקטרומגנטית היוצרת זרם חילופין ומתח בתיל. אלו יכולים להיות מפוענחים כאותות או נתונים המאפשרים שימוש בגלי הרדיו לתקשורת אלחוטית.
יוטה (אתר מקראי)
יוּטָּה הוא אתר מקראי המזוהה כיום עם הכפר הפלסטיני יטא שבדרום הר חברון. יוטה מוזכר בספר יהושע כאחת הערים שניתנו ללויים. היישוב מוזכר גם בספר השמות של אוסביוס מקיסריה מהמאה ה-4: "כפר גדול מאוד של יהודים". יוטה היא הצפונית מבין שבע הערים אשר נכללו אצלו בתחום דרומא.
אזכורים במקרא
לפי המסופר במקרא, כאשר יהושע בן נון חילק את ארץ ישראל לנחלות לשבטי ישראל, נפלה יוטה בחלקו של שבט יהודה, והיא נמנית שם כחלק מקבוצה 7 של ערי דרום ההר וספר המדבר: מָעוֹן כַּרְמֶל וָזִיף וְיוּטָּה.
רשימת ערי יהודה בה נזכרת העיר, מופיעה ב במסגרת תיאור נחלת יהודה; זהו המקור הטופונימי המפורט ביותר במקרא, והבסיס למחקר הגאוגרפי-היסטורי של יהודה המקראית. ניתוח טקסטואלי והסטורי מראה כי היא חלק מרשימה גדולה יותר שכללה גם את ערי בנימין ב, כלומר את מלוא היקפה של ממלכת יהודה. הרשימה איננה מהתקופה המשוערת של יהושע או של ההתנחלות, שכן היא משקפת שיא יישובי אליו הגיעה ממלכת יהודה רק במאות 7–8 לפסה"נ, בערך ימי חזקיהו או יאשיהו (עדיפות מסוימת לאחרון). אשר למהות הרשימה המקורית יש מחלוקת. היה מקובל להניח שהיא שיקפה חלוקה מנהלית של ממלכת יהודה, שכן הערים ערוכות בקבוצות גאוגרפיות. אולם גבולותיהן של הקבוצות אינם מוגדרים, והן נכנסות לעיתים זו לתוך זו. כל שניתן לומר הוא שהרשימה משקפת את המצב היישובי בממלכת יהודה, כנראה בימי יאשיהו. סקר הר יהודה והמחקר הנלווה אליו תומך במסקנה זו. לפי זה הייתה יוטה חלק מקבוצת הערים הכלֵבית בדרום הר יהודה.
עוד מסופר במקרא כי העיר עצמה נמסרה לידי שבט לוי במסגרת הערים שכל שבט נתן ללויים ולכוהנים. וכך כתוב בספר יהושע: "וַיִּתְּנוּ, מִמַּטֵּה בְּנֵי יְהוּדָה וּמִמַּטֵּה בְּנֵי שִׁמְעוֹן אֵת הֶעָרִים הָאֵלֶּה, אֲשֶׁר יִקְרָא אֶתְהֶן בְּשֵׁם. וַיְהִי לִבְנֵי אַהֲרֹן, מִמִּשְׁפְּחוֹת הַקְּהָתִי מִבְּנֵי לֵוִי... וַיִּתְּנוּ לָהֶם... וְאֶת-יֻטָּה וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ" (ספר יהושע כ"א, ט'-י"ג).
רשימת ערי הכוהנים והלויים, =, כוללת 9 ערים ביהודה. מההר נזכרות 6 ערים, ובדרומו בלבד: חברון, יתיר, אשתמוע, חלן, דביר, יוטה. בשפלה 3 ערים נוספות: לבנה, עשן, בית-שמש. ריכוז זה מהווה חריגה בולטת מהסכמטיות הקיצונית של הרשימה, שבה מוקצות לכל שבט 4 ערים כך שהמניין הכולל הוא 48. המחבר או העורך המקראי מצדיק זאת בכך ששמעון ויהודה נטלו חלק אחד ברשימה, אך גם מניין זה צריך להיות 8 ולא 9 ערים (מהן רק עשן עשויה להחשב על שמעון). גם ביהודה, כאמור, אין פיזור הערים הומוגני, ואומר דרשני.
בנימין מזר סבר כי הערים הן מרכזי מינהל שארגן שלמה הצעיר בסוף ימי דוד -, כשללויים תפקיד מרכזי במינהל ולא רק בפולחן. מכלול הערים מתאים לתחום הממלכה המאוחדת של דוד ושלמה, אך הן מקובצות בכמה גושים. לפי מזר, וכן יוחנן אהרוני, נועדו גושי התיישבות הלויים לחזק את ספר הממלכה או אזורים בעייתיים בתוכה. ריכוזן בדרום יהודה מכוון לפקח על האוכלוסייה ה"לא ישראלית" לדעתו - הכלבים והקנזים.
ואילו נדב נאמן סבור שתיאורי נחלות השבטים אינן מבטאות מצב שבטי או מנהלי שהיה קיים אי פעם במציאות, ולדעתו רק 13 ערי בני אהרון (שביהודה ובבנימין) מהוות גרעין היסטורי לרשימה; מחברה המאוחר נטל 13 ערים אלה והשלימן לסכימת 48 הערים הבלתי היסטורית תוך שימוש בשמות שלקח מרשימות ערי המקלט ורשימת גבולות השבטים, רשימה שאף היא אינה היסטורית לשיטתו אבל משקפת היקף טריטוריאלי מימי הממלכה המאוחדת. אבי עופר מקבל את דעת נאמן על גרעינה ההיסטורי של הרשימה, ולדעתו, הנסמכת על סקר הר יהודה, ריכוז ערי הלויים בדרום יהודה נראה יותר מכל כמשקף ריכוז התיישבותי פשוטו כמשמעו, באזור בעל ייחוד אקולוגי. בולטת העובדה כי תחום ההתיישבות הוא הרחבה מסוימת של תחומי קבוצה 5 ברשימת ערי יהודה. נראה אפוא שלפנינו התיישבות בדרום ההר של משפחות הקשורות ללוי, לצד משפחות קנזיות, כלביות, קיניות ואחרות, וכך הוא המצב גם ביוטה המקראית.
הזיהוי וממצאי הסקר הארכאולוגי
מקובל זיהויה של יוטה בכפר יאטא, כפי שהציע רובינסון. לפחות בדורות האחרונים זה הגדול והנרחב בכפרי דרום הר חברון, וגם גרעינו הצפוף נרחב למדי ומשתרע על יותר מגבעה אחת. האתר הקדום עצמו קשה מאוד לאיתור, אך התגלה לבסוף מתחת לשרידי הכפר. זהו אתר סקר ישראל 1/84/320{15-09}, נ"צ 1584.0949, גובה מוחלט 770 מ', תצפית טובה, שטחו המרבי מוערך בכ-30 ד' אך הערכתו המדויקת קשה ביותר.
ראשית היישוב בתקופת הברונזה הקדומה 1 ו-3 (כ-12 דונם). הוא חוזר ומתקיים בתקופת הברונזה התיכונה 2ב-ג בהיקף דומה, ואחרי פער נוסף נושב מחדש בתקופות הברזל 2ב (כ-16 ד'), 2ג (כ-25 ד'), 2ד (כ-21 ד'), הפרסית וההלניסטית (כ-12 ד'), רומית 1 (כ-17 ד') ו-2 (כ-11 ד'). ייתכן שכבר בתקופה הרומית התרחב האתר מחוץ לתל הקדום, ולפי שרידי הבניה ושפכי העיים ודאי כך היה בתקופה הביזנטית. בתקופה זו השטח המיושב בתלעצמו הוערך בכ-17 ד' בלבד אך היישוב כולו התרחב פי כמה, כפי שעולה גם מתאורו של אבזביוס, ושטחו נאמד בכ-70 ד' ושמא יותר. לאורך התקופות האיסלמיות המשיך האתר להתקיים בהיקף נרחב.
שרידי בית כנסת
בשנת 1969 הבחין צבי אילן, בדרום מזרח הכפר, באבן בצורת קונכייה משובצת במשקוף מבנה ושיער שמקורה בבית כנסת.
בשנת 1986 סקר צוות של קצין מטה לארכאולוגיה את הכפר וגילה חלקי מבנה ציבורי שהוא בית כנסת או כנסייה. צבי אילן המשיך בבדיקה ויחד עם דוד עמית גילה משקוף ועליו חריטת מנורת שבעת הקנים. בשנת 1988 גילה דוד עמית משקוף בעל שתי מנורות רוזטה מעל פתחו של בית ישן. בכך אישש את קיומו של בית כנסת במקום מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
במבנה שרדו קירות אבני גזית, שמקורן בבית כנסת. לא הובחן באפסיס במבנה ולכן אין לשער שמדובר בכנסייה.
בכפר נמצאו עוד שרידים המעידים על קיום יישוב יהודי: חלקי כרכוב ומשקוף, עמוד סורג, עמודים בחתך לב, האופייניים לבתי כנסת.
צבי אילן מעלה את האפשרות כי החמולה בכפר המכונה "מאסלמה" דהיינו המאוסלמים וכן "מח'אמרה" – עושי היין, שלגביהן יש מסורות שייחסו להם מוצא יהודי ומנהגים יהודים, אוסלמו בתקופה הכיבוש הערבי. "אם הדבר נכון, ייתכן שהם צאצאי היהודים שהשתמשו בבית הכנסת".
יעקב קופל אלטנקונשטט
רבי יעקב קופל אלטנקונשטט (או: אלטנקונשטאדט; נודע בכינוי ר' קופל חריף; ב' באייר תקכ"ו, 11 באפריל 1766, אלטנקונשטאדט, בוואריה - כ"א בכסלו תקצ"ו, 11 בדצמבר 1836, ורבו) היה רב וראש ישיבה, ממנהיגי יהדות הונגריה, רבה של העיר ורבוי, תלמידו של הנודע ביהודה, ומחבר הספר "חידושי יעב"ץ".
ביוגרפיה
נולד בשנת תקכ"ו בעיר אלטנקונשטאדט, בוואריה. משפחתו מתייחסת גנאלוגית למדינאי היהודי ופרשן המקרא דון יצחק אברבנאל, ואביו רבי צבי הירש בן שמואל אלטנקונשטט היה לפי עדות נכדו למדן גדול. בילדותו נסע לפיורדא ללמוד תורה אצל רבי יוסף שטיינהארט, רבה של העיר, שהיה אז בסוף ימיו; ואצל מחליפו בראשות הישיבה המקומית, רבי צבי הירש יאנוב ("ר' הירש חריף"). בשנת תקמ"ד החל ללמוד אצל רבי יחזקאל לנדא בפראג. הוא ותלמיד נוסף יחיד זכו מפי רבם לתואר "משוחרר", שמורה על הישגים לימודיים המאפשרים לתלמיד להסתדר בכוחות עצמו מבלי להזדקק לרבו.
בסוף שנת תקמ"ז התארס עם ליבלה בתו של ר' אברהם פעססעלס מהעיר שטאמפן, הוא התחתן רק לאחר שנה, ובשנה זו עבר לפרשבורג ולמד אצל רבה של העיר, רבי מאיר ברבי.
בערך בשנת תק"נ התמנה כרבה של קרלבורג, משרה בה החזיק עד שנת תקנ"ב, אז מונה כרבה של העיר ורבו. בשל חריפותו הרבה שהחלה להתפרסם, כינו אותו רבים "קופל חריף", כינוי זה דבק בו ונעשה לשימושי יותר משם משפחתו המקורי.
נפטר בפתאומיות בליל שבת פרשת וישב, כ"א בכסלו תקצ"ו (1835). החתם סופר הגיע במיוחד מפרשבורג להספידו.
חיבוריו
ספרו "חידושי יעב"ץ" על מסכת חולין, הודפס בפרשבורג לאחר פטירתו, בידי בנו רבי אברהם יחזקאל רייך מבנוביץ', בהסכמתו של החתם סופר. מלבד ספר זה הותיר אחריו בכתובים ובכתבי תלמידיו חידושים על כל הש"ס, ורשימות רבות בדברי אגדה.
תוכניתם של בני המחבר להדפיס את חידושיו למסכתות נוספות בתלמוד, עליה הכריזו בהקדמת הספר על מסכת חולין, לא יצאה לפועל. בתחילת המאה ה-21 החלו להדפיס מכתביו במסגרת מכון ירושלים, ובמסגרת פרטית בארצות הברית.
משפחתו
נכדו, הקרוי על שמו הוא הרב יעקב קופל רייך, רבה הראשי של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט, ומראשי היהדות האורתודוקסית ההונגרית במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
מתלמידיו
רבים מרבני הונגריה היו תלמידיו של רבי קופל חריף. כך כתב הרב יקותיאל יהודה גרינוולד בספרו "פארי חכמי מדינתנו" (סיגט תר"ע): . להלן חלק מתלמידיו:
שלום עראקי
שלום עראקי (1685–1780) היה נשיא קהילת יהודי תימן והממונה על המטבעה של תימן.
ביוגרפיה
פעל לבניית מוסדות ציבור בקהילת יהודי צנעא ובהם גם את בית הכנסת בית אלאוסטא. פעל למען תרומות ליישוב היהודי בארץ ישראל.
עזון
עַזּוּן (בערבית: عزّون) היא עיירה פלסטינית, בשומרון ברשות הפלסטינית, על הדרך בין שכם לקלקיליה (כביש 55). רוב תושביה מוסלמים ומיעוטם נוצרים. עזון שוכנת במרכז השומרון, 8 קילומטרים מזרחית לקלקיליה ושייכת לנפת קלקיליה. מזרחית לה נמצאת קרני שומרון ומערבית לה נבי אליאס ואלפי מנשה. דרומית לה כפר ת'ולת' וסניריא.
היסטוריה
העיירה בנויה על תל קדום שהיה מיושב עוד מתקופת הברזל בארץ ישראל. בסקר ארכאולוגי שנערך בכפר לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו חרסים מתקופת הברזל ב' (ימי ממלכת ישראל), התקופה ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים והתקופה העות'מאנית.
העיירה המודרנית הוקמה ככפר במאה ה-18 על ידי כפריים מחמולת בני צעב. במלחמת העולם הראשונה הכפר שימש בסיס של צבאות טורקיה וגרמניה. לאחר מלחמת העצמאות היה בו מחנה של צבא ירדן. בספטמבר 1968 נחנך בכפר סניף של דואר ישראל ומפעל מים.
בעזון נמצאה כתובת קבר של וטרן רומאי המתוארכת למאה השנייה או השלישית. בעיירה עברה הדרך העתיקה בין יפו לשכם, שהפכה מאוחר יותר לכביש 55. לאחר הסכמי אוסלו, בעקבות התגברות מעשי טרור מצד תושבי הכפר, נסלל קטע כביש העוקף את עזון מצפון. עם השנים, נבנו בתים קרובים יותר לכביש העוקף מצפון, ובהתאמה התגברו אירועי טרור רבים כלפי יהודים הנוסעים בכביש 55, בעיקר אירועי זריקות אבנים המתרחשים על בסיס יומיומי.
במפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בו 994 תושבים ו-218 בתים נושבים. לפי מפקד 1967, מספר תושביו היה 2,111.
תושבי עזון הקימו את חירבת עזון, כפר ליד המושבה רעננה, שנעזב במלחמת העצמאות. בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה עזון משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, הכפר עבר משליטה ירדנית לישראלית. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של עזון והכפרים הסמוכים אל מורק ובית מקדום סווג כשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, השטח שבין העיירה למטעי הזיתים שלה הופקע בצו תפיסה צבאי לצורך בניית הגדר.
חינוך
בעזון שבעה בתי ספר, חמישה מתוכם הם בתי ספר יסודיים והשניים הנוספים הם תיכונים, אחד לבנים ואחד לבנות.
מעטפת נגיפית
מעטפת נגיפית היא שכבה ליפידית כפולה, שמקורה בקרום התא המאכסן, המאפיינת נגיפים רבים. בנגיפים המכילים מעטפת זו, היא מהווה את השכבה החיצונית ביותר, כלומר היא מכסה את שכבת חלבוני המבנה, המגנים על החומר הגנטי של הנגיף, הקרויה קפסיד. כמו כן היא מהווה 20-35% ממשקל נגיפים אלה.
כאמור, מקורה של המעטפת הנגיפית הוא בקרום התא המאחסן. לפיכך, כ-50-60% מהרכבה תופסים הפוספוליפידים. פרט לפוספוליפידים, מכילה המעטפת הנגיפית גם מולקולות כולסטרול, שאריות חלבוני קרום התא וגליקופרוטאינים נגיפיים ספציפיים לזן המדביק. גליקופרוטאינים אלה משמשים את הנגיף להכרת רצפטורים ייחודיים על פני ממברנת התא המאחסן, שבאמצעות יצירת אינטראקציה ביניהם יאפשרו לנגיף לחדור לתוכו.
נוכחות המעטפת הליפידית מעידה בהכרח על הנצת הנגיף מתוך התא המודבק ולא על ליזיס (הרס התא המאחסן על ידי פיצוצו), דבר הגורם לשחרור נגיפים "ערומים" (חסרי מעטפת ליפידית) בוגרים. תכונה מאפיינת נוספת היא הרגישות הגבוהה של נגיפים בעלי המעטפת למגוון רחב של חומרי חיטוי על בסיס: כוהל, חומצות-בסיסים, חומרים מחמצנים וכן טמפרטורות גבוהות. הסיבה לכך היא העמידות הנמוכה יחסית של הקפסיד החלבוני שלהם לתנאי הסביבה. לפיכך, חלק ניכר מהעמידות שלהם תלוי בשלמות המעטפת הנגיפית הפגיעה לשלל חומרים, הנכללים בקטגוריות הנ"ל. נגיפים רבים המכילים מעטפת נגיפית אינם מסוגלים לשרוד פרק זמן ממושך מחוץ למאחסן ומוכרחים להיות מועברים ישירות מפונדקאי לפונדקאי דרך נוזלי הגוף השונים.
להלן רשימה חלקית של נגיפים פתוגניים הומאניים המכילים מעטפת נגיפית:
חיותה דביר
חיותה דביר היא קריינית ועורכת מוזיקלית בקול המוזיקה וקול ישראל.
ביוגרפיה
חיותה דביר גדלה בחיפה בשכונת נווה שאנן. הייתה חברה בשלישיית פיקוד צפון יחד עם חוה אלברשטיין, מירי פליקס ואפי נצר כמנהל המוזיקלי. השלישייה, שהייתה שלישיית הבנות הראשונה בצה"ל, הוקמה בשנת 1966, הפיקה שתי תוכניות ופורקה בסופה.
דביר היא בוגרת האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים בכינור. עבדה, בין היתר, כמורה למוזיקה בבית שמש בשנות השבעים והייתה זמרת במקהלת רינת.
חיותה דביר עורכת את קונצרט אתנחתא מ-1989. זהו פרויקט הדגל של קול המוסיקה, שאותו היא עורכת ומפיקה בשידור שבועי ישיר. עורכת גם תוכנית שבועית "אורחים באולפן" שבה היא מארחת מלחינים ומבצעים ישראליים. דביר ידועה בשמירתה הקפדנית על הגיית העברית.
בשנים 1995 ו- 1996 קיבלה תעודת הוקרה מאקו"ם ומהמועצה לתרבות ואמנות על תרומתה לקידום הפקה של יצירות של מלחינים ישראלים. בשנת 2005 זכתה בפרס העובד המצטיין בקול ישראל.
חיים פרייליכמן
חיים פרייליכמן (נולד בתל אביב ב-4 בינואר 1955, י"א בטבת ה'תשט"ו) הוא בנקאי ישראלי, מנכ"ל בנק אגוד,בנק טפחות, ובנק אדנים לשעבר.
לצד עיסוקיו המקצועיים עוסק פרייליכמן גם בפעילות חברתית וציבורית, היה שותף להקמת בית ספר יסודי בעיר מגוריו ומשמש יו"ר חבר הנאמנים של יוזמת "תלמוד ישראלי", בעבר שימש יו"ר אגודת איל"ן.
ביוגרפיה
בשנות ילדותו השתייך פרייליכמן לחסידות הוסיאטין מבית רוז'ין. בגיל 16 התייתם באופן פתאומי מאביו, שלקה בשטף דם במוח. עקב כך נאלץ לעזוב את לימודיו בישיבה התיכונית בה למד, ישיבת הדרום, ולעבור לעבוד במכולת המשפחתית על מנת לכלכל את משפחתו. בגיל 18 עבר עם אמו ואחותו לגור בבני ברק. בשנת 1973 התגייס במסגרת ישיבות הסדר לנח"ל, ותוך כדי מלחמת יום הכיפורים עבר הסבה לשריון יחד עם חבריו לישיבות הסדר. לאחר שירותו הצבאי למד לתואר ראשון בכלכלה וחשבונאות, ולאחריו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
פעילותו העסקית
בגיל 28 התמנה לחשב בבנק אדנים, שהיה אז בנק קטן שמנה שני סניפים ומספר מצומצם של עובדים. ארבע שנים לאחר מכן, בגיל 32, מונה למנכ"ל הבנק, ובכך היה למנכ"ל הבנק הצעיר ביותר בארץ. פרייליכמן החזיק בתפקיד זה במשך עשר וחצי שנים. בסיומן של שנים אלו, בעזרת ניהול מוצלח, מנה הבנק כ-100 עובדים ב-12 סניפים ומערכת מחשוב עצמאית ומשוכללת.
לאחר סיום עבודתו בבנק טפחות המשיך בעשייה הציבורית. הוא מונה ליו"ר אגודת איל"ן, איגוד ישראלי לילדים נפגעים, שבראשו עמד בהתנדבות במשך שנה וחצי. במקביל שימש כיושב ראש חברת קרדן נדל"ן וכיועץ למפקח על הביטוח, בנושא אשראי חוץ-בנקאי.
בשנת 2006 התמנה למנכ"ל בנק אגוד. מאז החל פרייליכמן לנהל את הבנק, נפתחו עוד מספר סניפים במקומות שונים בארץ (בהם מודיעין, בני ברק ועוד).
בשנת 2013 הודיע על פרישתו הצפויה מבנק אגוד במהלך שנת 2014, וב-1 במרץ 2014 פרש מבנק אגוד ומהמערכת הבנקאית כולה.
שמונה שנים לאחר שפרש מהמערכת הבנקאית, בשנת 2022, חזר לקדנציה נוספת כמנכ"ל בנק אגוד, עד להשלמת מיזוגו לבנק מזרחי טפחות. כל שלושת הבנקים שניהל לאורך השנים מוזגו לבסוף לבנק מזרחי טפחות.
פעילותו הציבורית
בנוסף לדרכו הבנקאית עוסק פרייליכמן בפעילויות ציבוריות רבות, שכולן בהתנדבות. במשך שנים מתנדב פרייליכמן בעמותת החסד טל-חיים שעוסקת בעזרה לעולים וקשישים. כמו כן היה פרייליכמן בין מקימי בית הספר היסודי דעת מבינים בפתח תקווה.
לאחר פרישתו מהמערכת הבנקאית, מונה פרייליכמן בשנת 2014 ליו"ר חבר הנאמנים של תלמוד ישראלי.
כיהן בעבר כחבר בוועדת האיתור לרשות השידור החדשה.
משפחתו
חיים פרייליכמן נשוי לפזית, אב לארבעה ומתגורר בפתח תקווה.
וולף (גלאפגוס)
וולף (בספרדית: Isla Wolf) שנקרא בעבר "האי וונמן" (Wenman Island), הוא אי קטן באיי גלאפגוס, הנקרא על שמו הגאולוג הגרמני תאודור וולף (Theodor Wolf ; 1841–1924). הר הגעש באי נקרא גם הוא על שמו. שטח האי 1.3 קמ"ר וגובהו המרבי 253 מטר מעל פני הים.
האי מרוחק מקבוצת האיים המרכזית של איי גלאפגוס, ואין בו אוכלוסייה קבועה. האי נחשב לאתר צלילה פופולרי, אם כי רשות "הפארק הלאומי גלאפגוס" אינה מתירה לעלות על האי עצמו ולכן אסורה בו נחיתת מטוסים או מסוקים.
גאולוגיה
האי וולף הוא שריד של הר געש רדום, בעל אותו שם, שפסגתו מתנוססת 253 מטרים מעל פני הים. האי שוכן בצפון-מערב קבוצת איי גלאפגוס. שכנו הקרוב של האי, הוא "האי דרווין" (Isla Darwin).
ההתפרצויות הגעשיות שיצרו את האי, אירעו ככל הנראה לפני 900,000 עד 1,600,000 שנים. ההתפרצויות אלו התרחשו לפני ההתפרצויות האחרונות שעל האי השכן, "האי דרווין". ההיסטוריה הגעשית של וולף מורכבת מלפחות שני שלבים של התפרצויות גדולות. האזור הדרומי של האי נוצר משכבות בזלת שטוחות משני שלבים של התפרצויות. השלב השני יצר את הקלדרה שנסחפה זה מכבר.
משין הד
משין הד (Machine Head) היא להקת גרוב מטאל אמריקאית, שנוסדה בשנת 1992 באוקלנד, קליפורניה. עד כה, הלהקה הוציאה עשרה אלבומי אולפן. הלהקה הייתה מועמדת לזכייה בפרס גראמי ב-2008 על ביצוע המטאל הטוב ביותר, על השיר "Aesthetics of Hate".
וולף (גלאפגוס)
חיות הבר
האי הוא חלק מ"הפארק הלאומי גלאפגוס", אבל אסור לנחות בו. כמו שכנו, "האי דרווין", "האי וולף" פתוח לביקורים על ידי צוללנים.
משין הד
הלהקה עברה מלנגן גרוב/ת'ראש מטאל לסאונד המושפע יותר מנו-מטאל עבור שניים מהאלבומים שלה (The Burning Red ו-Supercharger), ואז חזרה לסאונד הגרוב/ת'ראש מטאל באלבומים הבאים (Through the Ashes of Empires, The Blackening, Unto the Locust, Bloodstone & Diamonds). ב-2018 הם שילבו בין גרוב/ת'ראש מטאל לבין נו-מטאל, באלבום Catharsis. האלבום Of Kingdom and Crown מ-2022 המשיך את סגנון הגרוב הידוע של הלהקה.
וולף (גלאפגוס)
בעלי חיים ימיים
בעלי חיים ימיים כוללים: כלבי ים, לווייתנים, דולפינים, כריש פטיש, צבים ירוקים, דגי מנטה ריי ודגי אוקיינוס אחרים, ולעיתים אף כרישים לווייתניים.
משין הד
הופעות בישראל
משין הד הופיעו בישראל בפעם הראשונה ב-10 במרץ 2008, במועדון התיאטרון בתל אביב.
וולף (גלאפגוס)
בעלי חיים יבשתיים
באי חיים פרגטות, סולות, איגואנות ימיות, ושחפים.
לצד האי דרווין, ידוע האי וולף כמקום משכנו היחיד של תת-מין ייחודי של פרוש קרקעי חד-מקור (Geospiza difficilis septentrionalis) - הניזון מדמן של סולות.
מייקל סי פוקס
מייקל סי פוקס (באנגלית: Michael C. Fox; נולד ב-5 בינואר 1989) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד אנדרו פרקר בסדרת הטלוויזיה "אחוזת דאונטון", בעונות החמישית והשישית.
ביוגרפיה
פוקס נולד בהיי וייקומב שבבקינגהאמשייר, אנגליה. הוא למד בבית הספר היסודי ג'ון המפדן, ולמד משחק ב-Royal Central School of Speech and Drama. פוקס הוא מוזיקאי וחבר בלהקה בשם לונה. הוא חי בלונדון.
הוא מתחרה במרוצי סוסים כולל אימון סוסים, קפיצות ראווה ותחרויות cross-country.
מאז 2018 הוא מקיים מערכת יחסים עם השחקנית לורה קרמייקל שכיכבה בסדרה "אחוזת דאונטון".
איש העש
"איש העש" (Mothman) הוא השם שניתן ליצור (אורגניזם או "שד") שכביכול נראה מספר פעמים באזור פוינט פלזנט שבמערב וירג'יניה, ליד הגבול עם מדינת אוהיו, בין חודש אוקטובר 1966 לחודש נובמבר 1967. השם מבוסס על תיאוריהם של כמה אנשים, שטענו כי ראו יצור מכונף שגודלו כשל אדם, ועיניו גדולות ואדומות, ובוהקות או מחזירות אור.
התופעה גרמה לגל קטן של ספרים ופרשנויות שטענו כי מדובר בתופעה על-טבעית או ביצורים מן החלל החיצון. עם זאת, היו שהסבירו את דיווחי העדים בהיתקלות בבעלי כנף שלא היו מוכרים להם, שניתנו לה פרשנויות מוטעות.
דיווחים ועדויות
על "איש העש", ששמו ניתן לו בעקבות סדרת הטלוויזיה "באטמן", דווח לראשונה ב-12 בנובמבר 1966. חמישה אנשים שהיו עסוקים בחפירה בבית קברות באזור קלנדנין שבמערב וירג'יניה סיפרו כי ראו "יצור חום בדמות אדם עם כנפיים", שעלה מאחורי העצים שבקרבתם ועף מעל לראשיהם. היתקלות זו פורסמה רק לאחר שדיווחים על אירוע אחר נפוצו בכלי התקשורת המקומיים.
בליל ה-15 בנובמבר, בעת נסיעה ברכב, הבחינו ארבעה צעירים מפוינט פלזנט, רוג'ר ולינדה סקארברי וסטיב ומארי מאלאט, בשני אורות אדומים בוהקים בצד הדרך, סמוך למפעל טי.אן.טי. הם עצרו את המכונית והזדעזעו לגלות שהאורות היו עיניים אדומות ובוהקות של חיה גדולה, "בצורת אדם, אבל גדולה יותר, בגובה שש וחצי או שבע רגל, בעלת כנפיים מקופלות מאחורי גבה", לפי תיאורו של רוג'ר סקארברי. מפוחדים, נסעו משם הארבעה לכיוון כביש מספר 62. כאשר הגיעו לכביש היציאה ראו שוב את היצור, עומד על גבעה ליד הכביש. הוא פרש את כנפיו ועף, והחל (כך סיפרו) לעקוב אחר המכונית עד לפאתי העיר. הם דיווחו על המקרה לסגן מילארד האלסטיד, שאמר לאחר מכן "אני מכיר את הילדים האלה כל חייהם. הם מעולם לא היו מעורבים באף צרה והם היו מבוהלים כהוגן באותו הלילה. לקחתי אותם ברצינות". הוא עקב אחר המכונית של רוג'ר סקארברי בדרך חזרה למקום המפגש הראשון, אבל לא מצא שום זכר ליצור המוזר.
בלילה הבא, ב-16 בנובמבר, יצאו אנשי המחוז, חמושים, לסרוק את האזור מסביב למפעל כדי לאתר את הגורם לדיווח. בני הזוג וומסלי ומרסלה בנט והתינוקת שלה נסעו ברכבם לבקר את חבריהם, בני הזוג תומאס, שגרו בקרבת המפעל. כשחזרו למכוניתם הבחינו בדמות מאחורי מכוניתם החונה. גברת בנט אמרה שזה נראה כאילו שהדמות שכבה, ואט אט קמה מהארץ, היא הייתה אפורה וגדולה עם עיניים אדומות בוהקות. בזמן שוומסלי חייג למשטרה, היצור טיפס על המרפסת והתבונן בהם דרך החלון.