cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חלומו של הכוזרי
העם היהודי בארצו
מלך כוזר טוען באוזני "החבר", שאמנם בגלות היהודים מתנהגים בשפלות רוח ובענווה, אולם כשיהיו עצמאים בארצם הם עלולים להפוך לאכזרים כמו כל העמים. תגובתו של החבר היא הודאה ושתיקה. גודמן מבקש להדגיש את הפרט הזה, שזכה להתעלמות על ידי רוב הפרשנים: ריה"ל שכביכול האמין בעליונות המוסרית של היהודים, למעשה חשש מהיותם עם ככל העמים. לטענת גודמן, זהו האלמנט שאיפשר לפרנץ רוזנצוייג, כהוגה יהודי אקזיסטנציאליסט אנטי-ציוני, שראה בגלות את המצב הרצוי בזמן הזה - להזדהות עם "הכוזרי". גודמן חוזר על רעיון זה בספרו השלישי, הנאום האחרון של משה, ומוסיף לרשימת ההוגים האלה את הרמן כהן ואת שמעון דובנוב.
חיים אחרי המוות
גודמן איננו מתייחס בספרו באופן ישיר לעניין תחיית המתים. ריה"ל כתב בעניין זה את הדעה המסורתית, שעתידים המתים לקום לתחייה באחרית הימים (מאמר א' טו, ומאמר ג' יז). יש לשער שגם בעניין זה הייתה דעתו של ריה"ל מורכבת יותר, כפי שסבור גודמן שדעתו שונה בעניינים אחרים, באותם פסוקים עצמם.
גודמן הקדיש את ספרו לאחיו, נתנאל (תני), שמת בתאונה. בריאיון עיתונאי אמר:.
ביקורת
ספרו של גודמן קיבל ביקורות אוהדות, בדומה לספרו על מורה הנבוכים. אולם נשמעה גם הטענה, שגודמן מייצג נטייה עכשווית לדתיות "קלה" יותר, שנוטה אל הצד הפילוסופי, ההומניסטי והליברלי, מתוך מניע של אי רצון להתחייב באופן מלא להלכה מחמירה ותובענית. יש הטוענים, ובעיקר בעולם האקדמי, שסגנונו הנגיש והבהיר של גודמן מושג במחיר של פשטנות יתר ושל רדידות של השיח הרעיוני. עם זאת, גודמן עושה שימוש יעיל בכישרונו לתמצת רעיונות מורכבים במשפטים קצרים וקולעים. לדוגמה:.
משקוף
המשקוף (אנגלית:lintel או lintol) הוא הקורה בחלק העליון של מסגרת התומכת בקיר שמעל דלת או חלון, ונשען על שתי תומכות או עמודים אנכיים.
שימוש אדריכלי
בארכיטקטורה של תקופות שונות ותרבויות רבות, משקוף היה מרכיב בשיטת הבנייה "עמוד ומשקוף" (באנגלית: ). חומרי בניין רבים ושונים שימשו למשקופים. באדריכלות קלאסית המשקוף הוא האלמנט הנושא את העומס ומוצב מעל הכניסה ומכונה ארכיטרב. המשקוף הוא אלמנט מבני המונח בדרך כלל על עמודי אבן או עמודי אבן מוערמים, מעל פורטל או כניסה. דוגמה מהתקופה התרבותית יוון המיקנית (בערך 1600 - 1100 לפני הספירה) היא "אוצר אטראוס" במיקנה ביוון. משקלו 120 טונות, בממדים משוערים 8.3 × 5.2 × 1.2 מ ', והוא מהגדולים בעולם.
המשקוף עשוי לעיתים גם מעץ או מתכת ובינו לבין דופן הקיר אליו הוא מחובר קיים תפר מתוכנן או סדק שאותו נהוג לכסות בשלווניה.
שימוש דקורטיבי
השימוש בצורת המשקוף כאלמנט בנייה דקורטיבי מעל שערים דלתות וחלונות, ללא תפקיד מבני, שימש במסורות וסגנונות אדריכליים של מרבית התרבויות במשך מאות שנים.
תרבות המאיה באמריקה הייתה ידועה באומנות המתוחכמת והארכיטקטונית המונומנטלית שלה. עיר המאיה יאכצ'ילאן, בדרום מקסיקו של ימינו, התמחה בגילוף האבן של אלמנטים של קישוטי נוי בתוך משקופי אבן מבניים. המשקופים המוקדמים הקדומים ביותר נוצרו בשנת 723 לספירה. באתר הארכאולוגי של יאכצ'ילאן ישנם חמישים ושמונה משקופים עם חתיכות דקורטיביות המשתרעות על פתחי מבנים גדולים. בין גילופי המאיה שנחפרו ניתן למצוא שלושה משקופים לדלתות מקדש הכוללים סצנות עלילתיות של מלכה שחוגגת את משחיית המלך בידי אלוהים.
מקור השם בעברית
המילה "משקוף" מופעיה בתנ"ך רק פעמיים, שתיהן בספר שמות. . . כולם בהקשר סימון שתי המזוזות ומשקוף הבית בדמו של טלה, כסימון לבתי בני ישראל בעת מכת בכורות.
אין אדם פורע תוך זמנו
חזקה אין אדם פורע תוך זמנו, היא אחת מן החזקות ההלכתיות המניחה כי אדם אינו פורע את חובו כל עוד לא הגיע זמן הפירעון, ועל פיה בעל חוב שטוען כי פרע את חובו - אינו נאמן על כך. חזקה זו היא מהחזקות הנובעות מטבע נפש האדם והתנהלותו הכלכלית.
כשחל החוב אך עדיין לא חל מועד הפירעון
חזקה זו מוסכמת באופן שעדיין לא חל כלל החיוב, כגון בשכירות בית לפני סיום מועד השכירות, או בדמי פדיון הבן לפני היום ה-30, שבאופן זה אין אדם פורע את חובו, משום שחושש שמא בכלל לא יכול לבסוף החיוב (כגון שייפול הבית, או שימות הבן).
אמנם באופן שכבר חל מועד החיוב, אך לא מועד הפירעון, כגון בהלוואה שטרם הגיע מועד פירעונה, נחלקו אמוראים אם קיימת חזקה זו, משום שקיימת סברה שאין הלווה רוצה שיטריד אותו המלווה עם בוא מועד הפירעון, ועל כן עשוי לפרוע את חובו לפני כן. להלכה נפסק שגם באופן שכבר חל מועד החיוב קיימת החזקה שאין אדם פורע תוך זמנו, ולכן אף אם טוען כך בעל החוב (הלווה) - אינו נאמן על כך.
בחוב לגוי
יש מן הראשונים שכתב כי החייב כסף לגוי, יש שהוא מעדיף לפרוע גם בתוך הזמן, וממילא אין חזקה זו תקפה אצל גוי, אולם יש הסוברים שאין חילוק בין יהודי לגוי.
מול עדות
קיים דיון בדברי האחרונים אם יש לחזקה זו משמעות במקום תרי ותרי, כאשר ישנן שתי כתות עדים המכחישות זו את זו בשאלה אם פרע את חובו, והחזקה מסייעת לאחד הצדדים. יש שהסתפקו בזה למעשה, ויש שסוברים כי לא תועיל החזקה במקרה זה, שכן מאחר שתוקף החזקה של "אין אדם פורע תוך זמנו" - הנותנת לה עדיפות על פני רוב - היא משום "אנן סהדי", אם כן עולה שאין לה תוקף יותר מזה של עדים, ולכן אפשר שאין לה כל תוקף ומשמעות כאשר יש קבוצות עדים סותרות, כי דין מאה עדים כדין שני עדים.
מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל
מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל (בגרמנית: Marie Luise Charlotte von Hessen-Kassel, 9 במאי 1814 - 28 ביולי 1895), הייתה אשתו של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו וחמותו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה
מריה לואיזה שרלוטה נולדה בקופנהגן ב-9 במאי 1814, לוילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, נכדתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק. בשנת 1817 נולדה אחותה לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, שלימים התחתנה עם כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ב-11 בספטמבר 1832 התחתנה מריה לואיזה שרלוטה באופנבך, עם פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו, נכדו של לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ואחיו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1864 מת בעלה פרידריך אוגוסט, וב-28 ביולי 1895 מתה מריה לואיזה שרלוטה בלנגריס.
משפחתה
ב-11 בספטמבר 1832 התחתנה מריה לואיזה שרלוטה עם פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
הרשל
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
אליעזר שלו
אליעזר שלו (נולד ב-12 בנובמבר 1948) הוא רופא נשים ישראלי, פרופסור מן המניין ודיקן לשעבר של הפקולטה לרפואה בטכניון. נמנה עם מקימי המכון הטכנולוגי גואנגדונג-טכניון בסין. משמש גם בתפקיד יו"ר המועצה הלאומית לרפואת נשים, נאונטולוגיה וגנטיקה במשרד הבריאות. ממייסדי תחום האולטרסאונד הגינקולוגי בישראל, בעבר שימש כמנהל מחלקת נשים ויולדות במרכז רפואי העמק וכיו"ר האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה, החל מ-2022 מכהן בתור נשיא מכללת תל חי.
ביוגרפיה
אליעזר שלו נולד בעפולה לחנה (לבית שטרן) ומשה שדלצקי, אחיהם הצעיר של אריק, יונה ונורית. השלים את לימודיו התיכוניים בעפולה, במגמה ביולוגית, ובנובמבר 1966 התגייס לסיירת גולני בה עשה את כל שירותו הצבאי.
לימודי רפואה והתמחות
אליעזר שלו החל את לימודי הרפואה בשנת 1970 באוניברסיטת בולוניה באיטליה, והמשיך בשנים 1973–1976 בטכניון בחיפה. בשנת 1977, לאחר סיום שנת סטאז' בבית החולים העמק, החל את התמחותו ברפואת נשים, מיילדות ופריון וקיבל את תעודת המומחיות בשנת 1983.
בשנת 1982, במהלך התמחותו, נסע להשתלמות בבית החולים ע"ש המלכה שרלוט ובית החולים צ'לסי בלונדון, המשויכים לאוניברסיטת לונדון (כיום לאימפריאל קולג'). בלונדון התמחה בבדיקות דימות מסוג אולטרסאונד במיילדות, תחום שהיה בין מייסדיו בישראל; הוא היה ליו"ר הנבחר הראשון של החברה הישראלית לאולטרסאונד, ובעודו בעפולה ב-1981 הדגים טכניקה חדשה לזיהוי מין העובר באולטרסאונד.
בשנות התמחותו שלו חקר את הפיזיולוגיה העוברית, ובפרט את התרגלות העובר לגירויי קול. בנוסף, הוא ביצע בתקופה הזו פעולה חלוצית לדגימת דם מחבל הטבור במהלך היריון, ניתוח תוך-רחמי במצב של חסימת מוצא שלפוחית השתן, וטיפולים תוך-רחמיים נוספים בעוברים חולים, כגון מתן טסיות דם לעוברים עם הפרעות בקרישת דם והחייאת עובר בעודו ברחם.
מחלקת נשים בבי"ח העמק
בשנת 1988 הוזמן על ידי פרופסור שלמה משיח מהמרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל השומר להקים שם יחידת אולטראסאונד, אך בשנת 1989 חזר לעפולה כדי לקבל את הניהול בפועל של מחלקת נשים ויולדות במרכז רפואי העמק.
הפקולטה לרפואה בטכניון
בשנים 2003–2010 שלו הרחיב ופיתח את התוכנית לסטודנטים אמריקאים בפקולטה לרפואה בטכניון, ובשנים 2005–2010 שימש גם כמשנה לדיקן הפקולטה לרפואה. בשנת 2011 נבחר לדיקאן הפקולטה לרפואה בטכניון, תפקיד שאותו מילא עד 2016. כדיקן בין השאר שינה את מבנה הפקולטה לרפואה, ממחלקות הוראה למחלקות מחקר, ופתח תואר של פרופסור מן המניין קליני.
שלו כיהן בתפקידים מקצועיים וציבוריים שונים: יו"ר נבחר ראשון של החברה הישראלית לאולטרסאונד, מיילדות וגינקולוגיה (1995–1999), יו"ר האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה (2005–2008) ויו"ר הוועדה המייעצת למשרד הבריאות בנושא טכנולוגיה ומכשור רפואי (2008–2011). בשנים 2009–2015 שימש כחבר במועצה האסייתית-אוסטרלית למיילדות וגינקולוגיה, ובשנים 2001–2007 כחבר בוועדות המייעצות הקבועות של הארגון הבינלאומי למילדות וגינקולוגיה, בנושאי אולטרסאונד, רפואת העובר ובריאות האישה. החל משנת 2013 הוא משמש כיו"ר המועצה הלאומית למיילדות, נאונטולוגיה וגנטיקה במשרד הבריאות (מועצה בה הוא חבר משנת 1996).
גואנגדונג-טכניון
בשנת 2017 נחנך המכון הטכנולוגי גואנגדונג-טכניון (GTIIT) בסין בחסות הטכניון, ועם הקמת המוסד מונה שלו לתפקיד סגן נשיא לאקדמיה ומחקר. בשנת 2018 שלו החליף את פרופסור אהרן צ'חנובר בתפקיד המשנה לנגיד המוסד.
אות מפעל חיים
בשנת 2017 זכה שלו באות מפעל חיים המוענק לעובד העוסק במקצועות הבריאות, בנימוקים לפרס כתב שר הבריאות יעקב ליצמן.
שלו גר בבנימינה, נשוי לפרופ' סתוית אלון-שלו, רופאה גנטיקאית במרכז הרפואי העמק, ואב לחמישה ילדים.
מחקר
בשנת 1994 החל אליעזר שלו את המסלול האקדמי כשהקים בבית החולים העמק מעבדה למחקר בסיסי בפריון. בשנת 2004 מונה לפרופסור מן המניין למיילדות וגינקולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון, וקיבל את פרס מיוריאל ודוד ג'קנאו על תרומה לחינוך והוראה בטכניון.
הוא הנחה תלמידי מחקר רבים ופרסם למעלה מ-250 מאמרים מדעיים ופרקים לספרים במגוון נושאים בתחומי התעניינותו המקצועיים, ובכלל זה רפואת העובר ומחקר בסיסי של הפריון (בייחוד השתרשות העובר ומנגנון הלידה). בעשור האחרון אליעזר שלו מתמקד במחקר מעבדתי בסיסי במנגנונים המעורבים בהתפתחות הלידה, ובהכוונת תאי גזע ליצירת תאי נבט. משנת 2009 הוא מופקד על הקתדרה האקדמית ע"ש מיני וראובן פינקלשטיין בטכניון.
יחסי יפן–קניה
יחסי יפן–קניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת קניה.
היסטוריה
יפן הייתה למדינות הראשונות אשר הכירו בעצמאותה של קניה ב-1963.
הקהילה היפנית בקניה היא מהקהילות היפניות הגדולות ביותר ביבשת אפריקה והיא מנתה באוקטובר 2016 שבע מאות שמונים ושלושה אזרחים יפניים. בירת קניה, ניירובי, מארחת שלל נציגויות של סוכנויות יפניות דוגמת "JICA" ו-"JBIC".
חברות יפניות בקניה
בשנת 2013, חברת המכוניות היפנית "טויוטה" הקימה מפעל ייצור בעיר מומבסה בדרום קניה בעלות של 5.5 מיליון דולר. באותה השנה, החברה "הונדה" יסדה מפעל ייצור לאופנועים בעלות של 4.9 מיליון דולר. לימים, המפעל נחשב למפעל הייצור השני בגודלו באפריקה.
גבריאל סלונינה
גבריאל פבל "גאגא" סלונינה (באנגלית: Gabriel Pawel "Gaga" Slonina; נולד ב-15 במאי 2004 באדיסון שבאילינוי, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים
ב-2 באוגוסט 2022 חתם בצ'לסי מהפרמייר ליג תמורת 10 מיליון אירו, ומיד הושאל בחזרה לשיקגו פייר. בתום עונת חזר לצ'לסי.
קריירה בינלאומית
סלונינה הוא חלק מסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע הזהב של CONCACAF עד גיל 20.
ב-26 בינואר 2023 ערך סלונינה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בהפסד 2-1 לנבחרת סרביה במשחק ידידות.
היפוך חשמלי
היפוך חשמלי או היפוך קצב חשמלי (באנגלית: Cardioversion) הוא הליך רפואי שבו שוק חשמלי ניתן לבית החזה של אדם במטרה להפוך את קצב הלב המהיר של החולה, לקצב לב סדיר ותקין. לאחר שמכת החשמל ניתנת אל בית החזה, היא משתקת באופן מיידי את כל הפעילות החשמלית של הלב. פעולה זו מדכאת את הפרעת הקצב של הלב, וכתוצאה מכך, הלב "מפעיל את עצמו מחדש" ומתחיל לפעום שוב בצורה תקינה וסדירה.
ההליך
הטיפול נעשה בהרדמה כללית. רוב האנשים לא מרגישים את מתן השוק בלב שלהם. אך חלק קטן עלול להרגיש זאת.
מרקיזות ברנדנבורג
מרקיזות ברנדנבורג או נסיכות הבוחר מברנדנבורג (מגרמנית: Markgrafschaft Brandenburg) הייתה אחת הישויות המדיניות באימפריה הרומית הקדושה, ששודרגה בשנת 1356 לנסיכות הבוחר, שיצרה בהמשך אוניה פרסונלית עם דוכסות פרוסיה (ברנדנבורג-פרוסיה) והפכה לאחר מכן לממלכת פרוסיה.
הקמת הנסיכות
בשנת 1147 כבש אלברכט "הדוב" את האזור מידי הפולנים, במהלך מסע הצלב הוונדי, ובשנת 1157 קיבל אלברכט את התואר מרקיז ברנדנבורג. במהלך השנים שלאחר מכן הרחיבו יורשיו של אלברכט את שטחי המרקיזות, ובשנת 1356 שודרגה המרקיזות ל"נסיכות הבוחר מברנדנבורג", בהסדר של בולת הזהב של 1356.
בית הוהנצולרן
בשנת 1415 מסר זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את הנסיכות לפרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בתור הוקרה על שירותיו לטובת הקיסר. בשנת 1440 מת פרידריך הראשון, ותחתיו התמנה פרידריך השני המכונה "שן הברזל". בני המשפחה החלו להפוך את נסיכות ברנדנבורג למעצמה כלכלית וצבאית, תוך שמירה על מדיניות זהירה. כך למשל, יואכים השני, על אף שהפך לפרוטסטנטי, לא השתתף במלחמה השמלקלדית (1546). בתקופה זו זכה דודו של יואכים, אלברכט, בנסיכות הבוחר ממיינץ, והוא נשאר קתולי. אט אט התחזקה ברנדנבורג, והגיעה למצב שלקראת סוף המאה ה-17 כבר הייתה חזקה דייה לנהל מדיניות חוץ לבדה, ולהפוך למדינה.
בשנת 1486 קבעו נסיכי ברנדנבורג באופן רשמי את ברלין למעונם הרשמי, והדבר נשמר במאות השנים הבאות עד לעשור השני של המאה ה-20.
ברנדנבורג-פרוסיה
לאחר שנכחד הפלג הפרוסי בבית הוהנצולרן, נפלה הדוכסות לידי קרוביהם, הנסיכים מברנדנבורג, שהיו עתה צמיתים לקיסר הגרמני (בווינה) כמו גם לכתר הפולני. ברנדנבורג-פרוסיה נותרה עד להסכם והלאו (1657) ישות פוליטית מחולקת: ברנדנבורג הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה, בעוד שפרוסיה הייתה שטח חסות פולני.
במלחמת שלושים השנים (1618 - 1648) עמדה ברנדנבורג לצידו של האיחוד האוונגלי. חלקים גדולים של המדינה נהרסו, ותושביהם גורשו. הנסיך פרידריך וילהלם הראשון (1688-1640) שכונה אחר כך "הנסיך הגדול", אימץ לפיכך אחרי המלחמה מדיניות זהירה של גישושים בין המעצמות הגדולות, על מנת לפתח את ארצו החלשה כלכלית וצבאית. הוא הנהיג רפורמות כלכליות, פיתח את צבאו, החליש את המעמדות לטובת שלטון אבסולוטי ריכוזי והזמין לארצו אלפי הוגנוטים, שנמלטו מצרפת לאחר ביטול האדיקט של נאנט על ידי לואי הארבעה עשר וכן עשרות משפחות של יהודים עשירים שגורשו מווינה ב-1670 על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1648 רכש את הינטרפומרן וכן שטחים נוספים.
בנוסף לצבא היבשה, חיזק פרידריך וילהלם גם את הצי הברנדנבורגי. הוא התאמץ להשתלט על מושבות במערב אפריקה ובאיי הודו המערבית, אבל רק לקראת סוף שלטונו בשנת 1680 זכה להצלחה בתחום. כך למשל הוקמה בשנת 1683 מצודת גרוס פרידריכסבורג בגינאה בת-ימינו, אשר עמדה על תלה עד 1727.
תחת שלטונו של הנסיך פרידריך וילהלם הייתה ברנדנבורג-פרוסיה למדינה החזקה ביותר אחרי אוסטריה בקיסרות הרומית הקדושה. לאחר שנחלשה פולין בעקבות סכסוכים שוודים-פולנים, הצליח בהסכם והלאו בשנת 1657 לשחרר את דוכסות פרוסיה מהצמיתות לכתר הפולני. בשלום אוליבה בשנת 1660 זכתה ריבונות הדוכסות לאישור סופי. היה זה צעד מכריע בדרך להפיכת פרוסיה לממלכה תחת בנו של "הנסיך הגדול", פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
ממלכת פרוסיה
מאז 1701 התקבל הכינוי "ממלכת פרוסיה" לכל השטחים שבשלטון בית הוהנצולרן, בתוך ומחוץ לקיסרות הרומית הקדושה.
בנו של פרידריך הראשון, פרידריך וילהלם הראשון (1713-1740) היה פחות רודף כבוד, ויותר פרקטי וצנוע. הוא זכה לכינוי "מלך החייל" ונחשב למי שהקים את הפקידות הפרוסית ואת הצבא הסדיר, שהיה לאחד הצבאות החזקים באירופה כולה. כן יישב כ-20,000 מתושבי זלצבורג הפרוטסטנטים, שנמלטו מסיבות דתיות, באזורים דלילי-אוכלוסין של פרוסיה המזרחית. בשנת 1720 רכש משוודיה את שטחי פורפומרן. בתקופתו גדלה אוכלוסיית פרוסיה והגיעה ל-2 מיליוני תושבים, ותחת הנהגתו זינקה הכלכלה באופן משמעותי.
ב-31 במאי 1740 עלה בנו פרידריך השני (המכונה "הגדול") לכס המלוכה. אף שכנסיך הכתר נמשך לפילוסופיה ולאמנויות, שילח את צבאו כבר בשנת מלכותו הראשונה לשלזיה, שברשותה היו שטחים שבית הוהנצלורן ייחס לעצמו. בשלוש ה"מלחמות השלזיות" (1763-1740) עלה בידו להשתלט על שלזיה כנגד התנגדות אוסטרית, ובאחרונה בהן, מלחמת שבע השנים (1763-1756) אף עמד נגד קואליציה של אוסטריה, צרפת והאימפריה הרוסית. הייתה זו תחילתה לא רק של המעצמה הפרוסית, אלא של הדו-מעצמתיות האוסטרית-פרוסית בתוך הקיסרות.
ב-23 שנות שלטונו האחרונות עד 1786 קידם פרידריך השני את החקלאות ואת ההתיישבות בשטחי הממלכה. הוא ביטל את העינויים, הנהיג חינוך חובה, יצר את משפט המקרקעין הפרוסי הכללי והביא עוד פליטי-דת לארצו, בהבטיחו להם חופש דת מוחלט. במילותיו שלו, יוכל כל אחד בפרוסיה "לזכות לקדושה בדרכו שלו".
יחד עם אוסטריה והאימפריה הרוסית הביא פרידריך לחלוקתה של פולין. בחלוקה הפולנית הראשונה בשנת 1772 נפלו בידיו השטחים שאפשרו לו עתה לכנות עצמו "מלך פרוסיה".
המדיניות כלפי פולין נמשכה תחת ידו של פרידריך וילהלם השני (1786-1797). בחלוקות השנייה והשלישית של פולין (1793 ו-1795) קיבלה פרוסיה שטחים פולנים נוספים.
תחת פרידריך וילהלם השלישי (1797-1840) השתתפה פרוסיה במלחמות נפוליאון נגד צרפת המהפכנית. בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה, ומרקיזות ברנדנבורג הפכה לפרובינציית ברנדנבורג שהייתה חלק מממלכת פרוסיה.
אירינה דאן
פטרישה אירן (אירינה) דאן (באנגלית: Irina Dunn; נולדה ב-17 במרץ 1948) היא פמיניסטית, פעילה חברתית, סופרת וקולנוענית אוסטרלית. היא שירתה בסנאט האוסטרלי בין השנים 1988 ו-1990. דאן מונתה לסנאטורית כנציגת המפלגה לפירוק נשק גרעיני, לאחר שהסנטור שנבחר למושב, רוברט ווד, נפסל כי לא עמד בדרישת אזרחות אוסטרלית. לאחר שווד סידר את נושא אזרחותו, דאן סירבה להתפטר ולאפשר לו לחזור לסנאט. בעקבות סירובה, היא הורחקה מהמפלגה, והמשיכה את כהונתה כסנטורית עצמאית תוך שהיא ממשיכה לפעול למען אותן מטרות של המפלגה. בבחירות 1990 היא לא נבחרה שנית.
לאחר סיום כהונתה,דאן שימשה כמנכ"לית מרכז הסופרים של ניו סאות' ויילס מ-1992 עד 2008.
דאן זכתה לפרסום בינלאומי בעקבות סיסמה שכתבה בשנת 1970 בשני חדרי שירותים בסידני - "אשה זקוקה לגבר כמו שדג זקוק לאופניים" ("A woman needs a man like a fish needs a bicycle") - אשר מיוחס לפעמים בשוגג לפמיניסטית גלוריה סטיינם. ההשראה שלה הייתה פסקה בטקסט פילוסופי שלמדה באחד הקורסים שלה, "האדם זקוק לאלהים כמו שדג זקוק לאופניים", והיא החליטה להפוך אותו לגרפיטי. להקת הרוק U2 השתמשו בפסוק בשיר "Tryin' to Throw Your Arms Around the World" באלבום Achtung Baby.
אהרן ישעיה שפירא
הרב אהרן ישעיה שפירא (נפטר בכ"ה בסיוון תשמ"א, 1981) היה מראשי ישיבת תורה ודעת בארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד בפינסק לרב יעקב יצחק חסיד קרלין. למד בישיבת מיר ולאחר מכן נסע לישיבת גרודנה ללמוד מרבי שמעון שקופ. רבי שמעון העריכו ומסר לו את כתביו להגהה ובראשית ספרו שערי יושר כותב: ". במספר מקומות מביא רבי שמעון מדברי תורתו. לאחר שלוש שנים חזר לישיבת מיר. רבי ברוך בר ליבוביץ' שלח לו שיבוא לערוך את כתביו אך ראשי ישיבת מיר לא אישרו לו לצאת שוב מהישיבה.
היה ממנהיגי חסידות קרלין-סטולין בארצות הברית, והיה מקורב לאדמו"רים מקרלין רבי יעקב חיים ורבי יוחנן. כמו כן, העביר מסורות וניגונים מחסידות קרלין ברוסיה.
השאיר בן וחמש בנות. מחתניו: הרב צבי שכטר, ראש הכולל בישיבת רבי יצחק אלחנן והרב ירוחם גיפטר, בנו של הרב מרדכי.
Togg
Togg (בטורקית: Türkiye'nin Otomobili Girişim Grubu, "קבוצת הרכב הארגונית של טורקיה") היא חברה לייצור כלי רכב שבסיסה בטורקיה. החברה הכינה את המכונית הראשונה שלה, שעליה יש לה זכויות קניין רוחני, מוכנה לייצור המוני ב-29 באוקטובר 2022. לפי מחקר, עלות הרכב מוערכת ב-750 אלף לירות טורקיות נכון לספטמבר 2022. ב-14 במרץ 2023 הוכרז המחיר ההתחלתי של הרכב כ-953 אלף לירות טורקיות.
סאהלה–וורק זוודה
סאהלה–וורק זוודה (באמהרית: ሳህለወርቅ ዘውዴ, בתעתיק לטיני: Sahle-Work Zewde, נולדה ב-21 בפברואר 1950) היא נשיאת אתיופיה, החל מ-25 באוקטובר 2018.
לפני מינויה לנשיאה כיהנה סאהלה–וורק זוודה במגוון תפקידים דיפלומטיים, בהם נציגת האיחוד האפריקאי בלשכת מזכ"ל האו"ם.
ביוגרפיה
סאהלה–וורק זוודה נולדה וגדלה באדיס אבבה, הבכורה מארבע בנות. אביה היה קצין בכיר בצבא הקיסרי. למדה מדעי הטבע באוניברסיטת מונפלייה, צרפת. דוברת אמהרית, צרפתית ואנגלית.
כיהנה כשגרירת אתיופיה בסנגל ושגרירה לא-תושבת במאלי, כף ורדה, גינאה-ביסאו, גמביה וגינאה משנת 1989 עד 1993. בשנים 1993–2002 הייתה שגרירה בג'יבוטי ונציגה קבועה ברשות הבין-ממשלתית לפיתוח, ארגון בן 8 מדינות באפריקה שחתמו ביניהן הסכמי סחר. מכן שימשה כשגרירה בצרפת, תוניסיה ומרוקו.
במקביל לתפקידיה הדיפלומטיים מילאה סאהלה–וורק מגוון תפקידים, בהם נציגת אתיופיה באונסק"ו, נציגת האיחוד האפריקאי בלשכת מזכ"ל האו"ם, נציגת אתיופיה בנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה, אחראית על ענייני אפריקה במשרד החוץ של אתיופיה, ומנהלת משרד האו"ם בניירובי.
ביוני 2018 מינה מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש את סאהלה-וורק לנציגת האיחוד האפריקאי בלשכת מזכ"ל האו"ם, ובכך הפכה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
סאהלה-וורק נשואה ואם לשני בנים.
יצחק אייזיק אפשטיין
הרב יצחק אייזיק ב"ר מרדכי הלוי אפשטיין (נודע בכינויו ר' אייזיק הוֹמְלֶר; ~ה'תק"ל, 1770 - כ"ו באייר ה'תרי"ז, 20 במאי 1857) היה רבה של העיר הומל וראש הישיבה בה. מחסידיו המוקדמים של רבי שניאור זלמן מלאדי. ספריו הם מהעמוקים ביותר שיש בקבלה חסידית.
תולדות חייו
בזמן ההתנגדות לחסידות עזב ר' אייזיק את ביתו כדי להסתופף אצל רבי שניאור זלמן מלאדי, למרות התנגדותה של משפחתו.
בשנת תקס"ה התמנה לרב ואב"ד בעיר הומל (שם כיהן במשך למעלה מחמישים שנה עד פטירתו) וכן עמד בראשות ישיבה וכולל לאברכים. בשנים הראשונות לרבנותו הייתה עליו מחלוקת גדולה אך היא שקטה על ידי השתדלות רבה מצד רבי דובער שניאורי האדמו"ר השני של חסידות חב"ד. ר' אייזיק הרעיש את עולם הרבנות, כאשר התיר את הדג 'שאייטרע'.
לאחר פטירתו של רבי שניאור זלמן מלאדי היה לחסיד של רבי דובער שניאורי בנו וממשיכו. לאחר פטירתו של רבי דובער פנו ראשי החסידים לר' אייזיק שיקבל על עצמו את האדמו"רות משום שרבי מנחם מנדל שניאורסון ה"צמח צדק" סירב לרשת את הכס ר' אייזיק הסכים לקבל את האדמו"רות אך לבסוף התחרט ושידל את רבי מנחם מנדל לקבל על עצמו את ההנהגה.
נפטר בכ"ו באייר תרי"ז ונקבר בעיר הומל על קברו הוקם אוהל. לאחר פטירתו כיהן חתן בנו הרב צבי דב לאטקר, ברבנות הומל. נכד נכדו של הרב לוטקר הוא עודד לוטקר.
משנתו
עסק בלימוד תורת רבותיו בעמקות וחריפות. היה מרחק את ההתפעלות ומקרב את ההתבוננות.
דניאל אסקלינג
יואכים דניאל אסקלינג (בשוודית: Joakim Daniel Askling; נולד ב-4 בינואר 1990 בסטוקהולם שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
אסקלינג נולד וגדל בסטוקהולם בירת שוודיה, והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של המועדון המקומי האמרבי. כשהיה בן 18 עבר אסקלינג לשחק ביורגודן כשחתם בקבוצה לעונה אחת אך לא ערך הופעת ליגה אחת במדי הקבוצה ושוחרר ממנה בחלוף חצי שנה. לאחר מכן, חתם אסקלינג באלבינולפה מהליגה השנייה באיטליה, במדיה ערך הופעה אחת ולאחר שלוש שנים וחצי שוחרר מהקבוצה. בשנת 2009 ערך אסקלינג שלוש הופעות במדי נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 19. אסקלינג הגיע לישראל בעקבות חתונתה של בת דודתו ונבחן בהפועל הרצליה, אך תהליכים בירוקרטיים שיבשו את המהלך, והוא חזר לשוודיה וחתם בספורוגאנס מהליגה החמישית.
בקיץ שב אסקלינג לישראל וחתם בהפועל כפר סבא ששיחקה בליגה א', ואף קיבל אזרחות ישראלית. אסקלינג שיחק במשך עונה אחת במדי כפר סבא בה ערך 24 הופעות ליגה וכבש שני שערים, ובסיום אותה עונה העפילה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-30 ביוני 2014 חתם אסקלינג לארבע עונות בהפועל באר שבע מליגת העל, במדיה ערך הופעה אחת בליגה והופעה אחת בגביע הטוטו, ובינואר 2014 שוחרר מהקבוצה וחתם עד לתום העונה בבית"ר תל אביב רמלה.
ב-22 ביוני 2015 חתם אסקלינג לעונה אחת בבית"ר ירושלים. ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשהשלים 90 דקות בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בליגה שותף בשישה משחקים, ועם סיום חוזהו סיים אסקלינג את דרכו בבית"ר ירושלים.
בקיץ חזר לשוודיה וחתם באסיריסקה מהליגה השנייה, וב-1 בינואר 2017 שוחרר מהמועדון.
אמת או חובה (סדרת טלוויזיה, 2020)
אמת או חובה (באנגלית: Never Have I Ever) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מוזרמת מסוגת דרמת נעורים קומית שעלתה לשידור בנטפליקס ב-27 באפריל 2020.
הסדרה, שנוצרה על ידי מינדי קלינג ולאנג פישר, מתמקדת בחייה של דווי וישוואקומאר, תלמידת תיכון אמריקאית ממוצא הודי שבתחומים הרומנטי והחברתי נוטה לקבל החלטות נמהרות שיוצרות חיכוכים עם הסובבים אותה.
העונה השלישית של הסדרה עלתה לשידור ב-12 באוגוסט 2022, והעונה הרביעית והאחרונה עלתה ב-8 ביוני 2023.
תקציר העלילה
דווי היא נערה ממשפחה הודית שמתגוררת בארצות הברית ונטועה בתרבות האמריקאית העכשווית, אך לאחר מות אביה נאלצת לנווט את חייה בצל ציפיותיה השמרניות של אמה הקפדנית. לדווי יש רגשות רומנטיים כלפי פאקסטון, הנער הפופולרי ביותר בתיכון, איתו היא שואפת ליצור מערכת יחסים קרובה, והיא מפתחת יחסי שנאה אהבה עם בן גרוס, נער עשיר ומצטיין בלימודים אך בודד. טניסאי העבר ג'ון מקנרו מספק קריינות שמשתלבת בחוויותיה של דווי.
מקור שם הסדרה
שם הסדרה באנגלית - "Never Have I Ever" - מבוסס על משחק חברה מילולי האופייני לילדים ונערים אמריקאים שנקרא "אני מעולם לא...". במסגרת המשחק כל אחד מהמשתתפים מכריז בתורו על דבר-מה שמעולם לא עשה ואז אלו מהמשתתפים שכן עשו זאת נדרשים לעשות פעולה מוסכמת מראש, למשל שתיית משקה חריף. כל שמות פרקי הסדרה, למעט הפיילוט, מנוסחים במקור האמריקאי שלהם באופן שממשיך את ההכרזה "אני מעולם לא...". למשל הפרק השלישי מתורגם לעברית כדלקמן: "(אני מעולם לא...) השתכרתי עם הילדים הפופולריים".
בישראל, שבה לא מוכר המשחק "אני מעולם לא...", הוענק לסדרה שם המבוסס עלמשחק חברה ידוע "אמת או חובה", ושמות הפרקים נוסחו בהתאם לכך.
הפקה
לתפקיד הדמות הראשית נבחרה מאיטריי רמקרישנן הקנדית אחרי ש-15,000 מועמדות הביעו עניין בגילום הדמות בעקבות כך שיוצרת הסדרה, מינדי קלינג, הכריזה שתהליך הליהוק יהיה פתוח לבנות מכל העולם. הסדרה מבוססת בצורה חלקית על חייה המוקדמים של קלינג שהביעה סיפוק מכך שבסמוך להשקתה הפכה "אמת או חובה" לתוכנית הנצפית ביותר בנטפליקס ב-10 מדינות.
מקס תיילר
מקס תיילר (באנגלית: Max Theiler; 30 בינואר 1899, פרטוריה, הרפובליקה הדרום-אפריקאית (לימים דרום אפריקה) - 11 באוגוסט 1972, ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית) היה וירולוג ורופא דרום אפריקאי-אמריקאי.
תיילר זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1951 על פיתוח חיסון נגד קדחת צהובה, והיה יליד אפריקה הראשון שזכה בפרס זה.
ראשית חייו
תיילר נולד בפרטוריה ב-30 בינואר 1899 לסר ארנולד תיילר, וטרינר דרום אפריקאי שעסק בתחום הבקטריולוגיה. הוא למד בבית הספר התיכון לבנים של פרטוריה, קולג' אוניברסיטת רודוס ובבית ספר לרפואה באוניברסיטת קייפטאון, וסיים את לימודיו ב-1918. הוא עזב את דרום אפריקה ועבר ללונדון, אנגליה ולמד בבית הספר לרפואה של בית החולים על שם תומאס הקדוש, קינגס קולג' לונדון ובית הספר להיגיינה ולרפואה טרופית בלונדון. בשנת 1922 קיבל תיילר תואר ראשון בהיגיינה ורפואה טרופית.
קריירה
תיילר רצה להתמיד בקריירת המחקר שלו, אז ב-1922 הוא החל לעבוד בבית הספר לרפואה טרופית באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית. במשך כמה שנים חקר את זן הדיזנטריה האמבי וניסה לפתח חיסון לקדחת נשיכת העכברוש.
תיילר מונה להיות העוזר של אנדרו סלארדס, והם החלו לחקור את הקדחת הצהובה. ב-1926 הפריכו את ההיפותזה של היידאיו נוגוצ'י, לפיה קדחת צהובה נגרמת מהבקטריה Leptospira icteroides.
ב-1930 עבר תיילר לאוניברסיטת רוקפלר, ולאחר מכן מונה למנהל מעבדת הווירוסים.
בין השנים 1964–1967 עבד כפרופסור לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור באוניברסיטת ייל.
הוא נישא לליליאן גרהאם ב-1928 והייתה להם בת אחת. תיילר נפטר ב-1972 בניו-הייבן, קונטיקט.
ווייסלב ששל
נעוריו ולימודיו האקדמיים
ווייסלב ששל נולד בסרייבו, בירת הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה שהייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, למשפחה ממוצא סרבי שמקורה במזרח הרצגובינה.
ששל למד בגימנסיה הראשונה בסרייבו והצטיין בלימודיו. בגיל 17 הצטרף לליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה (SKJ), וכן היה מעורב בארגוני תלמידים שונים ושימש כנשיא איגוד תלמידי הגימנסיה.
משסיים את לימודיו בגימנסיה, נרשם ששל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת סארייבו והשלים לימודי תואר ראשון תוך שנתיים ושמונה חודשים. אחר כך, מאמצע שנת 1976, המשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת בלגרד, וקיבל תואר שני ביוני 1978. התזה שלו נקראה "התפישה המרקסיסטית של עם חמוש". בנובמבר 1979, כשהוא בן 25, קיבל את תואר הדוקטור שלו מאוניברסיטת בלגרד לאחר שהצליח להגן על התזה שלו "המהות הפוליטית של מיליטריזם ופשיזם", והיה לדוקטור הצעיר ביותר ביוגוסלביה.
קריירה פוליטית
בשנת 1989 חזר ששל לארצות הברית, ומוֹמְצִ'ילו ג'ויִיץ', שהיה מנהיג צ'טניקי במלחמת העולם השנייה ושהה בארצות הברית כגוֹלה, העניק לו את התואר "וויבודה של הצ'טניקים", כדי ליצור "מדינה סרבית אחודה בה יחיו כל הסרבים, [תוך שהם] מחזיקים בכל האדמות הסרביות. ב-1989, יחד עם ווק דרשקוביץ' ומירקו יוביץ', ייסד ששל את מפלגת ההתחדשות הלאומית הסרבית (SNO) האנטי-קומוניסטית. מאוחר יותר פילג את המפלגה כדי ליצור את המפלגה הרדיקלית הסרבית (SRS), וכך הציב את הצ'טניקים תחת שליטתו.
ההאשמות ומעצרו
בפברואר 2003, הסגירו עצמו ששל לבית המשפט לפשעים שבוצעו בשטחי יוגוסלביה, זרוע של בית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג והושם במעצר. הוא נאלץ לעשות זאת בשל אישומים בשמונה סעיפים של פשעים כנגד האנושות ובשישה סעיפים של פשעי מלחמה במהלך מלחמות יוגוסלביה בכך שהשתתף, לטענת התביעה, בארגון פשע. ששל תיפקד כסגן ראש ממשלת סרביה בין 1998 לשנת 2000, ותמך ברעיון סרביה הגדולה. בשל כך ייחסה לו התביעה אחריות לפעולות המיליציות הסרביות שפעלו בבוסניה ובקרואטיה בשנות ה-90. התביעה דרשה לגזור עליו 28 שנות מאסר. פשעי המלחמה שהואשם בהם הם בין היתר: בנובמבר 2014, שוחרר ששל זמנית לשם טיפול במחלת הסרטן ממנה הוא סובל.
זיכויו
באפריל 2016, זוכה ששל מכל המיוחס לו בשל חוסר היכולת של התביעה לספק הוכחות מוצקות ומספקות להאשמותיה. באותה שנה נבחר שוב לפרלמנט והפך לראש האופוזיציה.
ערעור
התביעה התנגדה לזיכוי, וערערה למנגנון השיורי הבין־לאומי לבתי דין פליליים (דאז נקרא: "המנגנון לבתי דין פליליים בין־לאומיים"), שהוא גוף שהוקם על מנת למלא את התפקידים השיוריים של בית הדין הפלילי הבין־לאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הפלילי הבין־לאומי לרואנדה.
אולם, מאחר שריצה תקופה העולה על עשור במעצר בבית הדין הפלילי הבין־לאומי ליוגוסלביה לשעבר, גזר הדין לא ייאכף בפועל.
קולין וינג
קולין וינג (באנגלית: Colleen Wing) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון פיסט ולוק קייג' ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Premiere #19 מנובמבר 1974 ונוצרה על ידי הכותב דאג מנץ' והמאיירים לארי האמה וניל אדמס.
קולין וינג היא נצר לשושלת סמוראים, דאימיו ולוחמים מצד אמה, שנהרגה בהתנקשות כשהייתה קולין קטנה. קולין גדלה עם סבה בהרי צפון הונשו, והוא חינך ואימן אותה לפי ערכי תורות הסמוראים במקביל לעבודתו כסוכן בשירות החשאי של יפן. סבה נרצח בידי כוחותיו של אדון פשע מקומי, וקולין מצאה את דרכה לניו יורק והחלה להתגורר עם אביה, פרופסור ללימודי המזרח באוניברסיטת קולומביה. בשהותה בניו יורק נקלעה קולין לקרב יריות, ממנו ניצלה בידי הבלשית מיסטי נייט. הן נעשו לידידות טובות, ולאחר החלפת זרועה של מיסטי בזרוע ביונית, פתחו יחדיו סוכנות חקירות פרטית. בשל יכולותיהן בקרב ומוצאה האסייתי של וינג, כונו הצמד "בנות הדרקון" בידי נחש הפלדה. וינג היא לוחמת וסייפת מיומנת, שמשתמשת בקטאנה עתיקה שירשה מאמה.
בהמשך, אביה שלח אותה להיפגש עם לוחם מקון-לון המכונה איירון פיסט, לאחר שנזיר מסתורי הודיע לו על בואו. קולין התיידדה עם איירון פיסט וסייעה לו במלחמה בפשע ובנבלים שונים, בהם קונסטריקטור וסייברטות'. כאשר מאסטר חאן ואנגר הצורח השתלטו על וינג ואילצו אותה להילחם באיירון פיסט, הוא השפיע על מוחה באמצעות אנרגיית הצ'י שלו, והעניק לה את הידע באמנויות-הלחימה של קון-לון נוסף ליכולת תמרון צ'י. וינג ונייט נעשו לבעלות ברית של איירון פיסט ולוק קייג', סייעו להם בקרבות שונים, ונראה כי לקייג' ו-וינג עניין רומנטי זה בזה. בהמשך נעשו וינג ומיסטי למנהיגות קבוצת גיבורים להשכרה החדשה, ששימשה כאוכפת חוק רישום העל-אנושיים לזמן מה. הקבוצה התפרקה בעקבות ריב בין וינג למיסטי, שנפרדו לדרכיהן השונות. קולין כיכבה בסדרת סולו כחלק מאירועי "ארץ הצל", במהלכה דרדוויל מבקש ממנה להוביל גלגול מחודש של קבוצת "הציפורן", שלוחת לוחמות של ארגון היד שהונהגה בעבר בידי אמה. מאוחר יותר נאלצה קולין להילחם בחברות הציפורן, והתאחדה עם מיסטי.
את דמותה של קולין וינג בסדרות הלייב אקשן "איירון פיסט", "דפנדרס" ו"לוק קייג'" מגלמת השחקנית ג'סיקה הנוויק. היא מוצגת כבעלים של דוג'ו המגייס תלמידים לארגון "היד", שנעשית למושא אהבתו של איירון פיסט ומפנה עורף לארגון כשהיא מגלה את כוונותיהם האמיתיות.
קהילת יהודי חוסט
קהילת יהודי חוסט היא קהילה יהודית אורתודוקסית בעיר חוסט באוקראינה, שהגיעה לשיאה בשנת 1941.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל (17 במאי 1768 – 7 באוגוסט 1821), אשר מוכרת יותר בשם קרוליין מבראונשווייג, הייתה נסיכת ויילס בשנים 1795 עד 1820. בנוסף כיהנה כמלכה רעיה של הממלכה המאוחדת כאשתו של המלך ג'ורג' הרביעי מ-29 בינואר 1820 ועד למותה בשנת 1821.
קהילת יהודי חוסט
ראשית הקהילה
הקהילה היהודית בחוסט התקיימה ככל הנראה מהמאה ה-18 אך הידיעה הראשונה על יהודים בה היא משנת 1677 ואחר כך משנת 1695. במיפקד היהודים ב־1727 נרשם בחוסט יהודי בשם אברהם מאיר ובני ביתו שהיה עשיר מאוד ובעלי חסותו היו אצילים ידועים להם שילם דמי חכירה גבוהים מאד. יהודי נוסף שנרשם במיפקד זה היה מרדכי זאלמנוביץ שאף הוא היה בעל משפחה ושילם דמי חכירה גבוהים. ההנחה היא שלשתי משפחות אלה היו עוזרים עובדים ומלמדים יהודים ואף שוחט וההנחה היא שהיה מניין לתפילה. במפקדים של שנת 1735 ו-1746 נרשמו כבר 3 בתי אב יהודים.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
אביה היה השליט של דוכסות בראונשווייג בגרמניה, ואמה, הנסיכה אוגוסטה, הייתה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בשנת 1794, נערכו אירוסין בינה לבין בן דודה ג'ורג', נסיך ויילס, אף על פי שהם מעולם לא נפגשו קודם, וג'ורג' עצמו היה כבר נשוי בסתר ולא כחוק (שלא בידיעת אביו והפרלמנט ובהמשך שלא בהסכמתם) למריה פיצהרברט (Maria Fitzherbert). מריה הייתה פשוטת עם, מבוגרת מג'ורג' בשש שנים, אישה שהתאלמנה פעמיים, והגרוע מכל מבחינתם, קתולית. ג'ורג' אולץ להתארס לקרוליין, ולהינשא לה לאחר שנה. תשעה חודשים לאחר מכן נולדה בתם היחידה, הנסיכה שארלוט מוויילס.
קהילת יהודי חוסט
ראשית הקהילה
חוסט הייתה חלק מאוסטרו הונגריה עד מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן נכללה בגבולות הרפובליקה הראשונה של צ'כוסלובקיה.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
זמן קצר לאחר לידת הנסיכה שרלוט, נפרדו ג'ורג' וקרוליין. כבר בשנת 1804 נפוצו שמועות על כי נסיכת ויילס קרוליין מבראונשווייג לקחה לעצמה מאהבים שונים, וכי נולד לה ילד מחוץ לנישואים. הדבר הוביל לקיום ועדת חקירה פרלמנטרית אודות חייה הפרטיים. אף כי החקירה ניקתה את קרוליין מכל חשד, היא גינתה את התנהגותה, והוגבלה הגישה של קרוליין לבתה היחידה. הנסיכה שרלוט הועברה לחסותו של סבה המלך, גדלה תחת השגחתו של אביה, ואילו אמה לא יכלה לבקר אותה אלא לעיתים נדירות בלבד, בטרם עזבה לצמיתות את בריטניה.
קהילת יהודי חוסט
ראשית הקהילה
ב-1861 ייסד הרב משה שיק, הידוע בשם המהר"ם שיק את מה שהייתה אז הישיבה הגדולה ביותר במזרח אירופה בה למדו למעלה מ-800 תלמידים בעיירה חוסט.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בשנת 1817 הגיעה הבשורה הקשה, שבתה, הנסיכה שרלוט, מתה בעת הלידה. קרוליין לא קיבלה את החדשות על כך מבית המלוכה או מיורש העצר (והעוצר באותו זמן) ג'ורג', לאחר שג'ורג' אסר לכתוב ולהודיע לה על הדבר. הוא היה נחוש בדעתו להתגרש מקרוליין, ואף הורה על הקמת ועדת חקירה שנייה בעניינה, במטרה לאסוף ראיות על ניאוף מצידה.
קהילת יהודי חוסט
מוסדות הקהילה
הקהילה היהודית בחוסט הייתה אחת הקהילות המגובשות בכל תחום צפון מזרח הונגריה ההיסטורית. מוקד הקהילה היה בחצר ענקית ששטחה השתרע על פני שני רחובות מקבילים שם נבנה בית הכנסת, דירות הרב, השוחטים, השמש והבלן. גם משרדי הקהילה כולל משרדי חברה קדישא וחברת ביקור חולים, בניין הישיבה מבנה המקווה איטליזים ומשחטה לעופות היו כולם באותו מתחם. ברחבי העיר היו מפוזרים כמה בתי מדרש גדולים וקטנים.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בשנת 1820, עם מות אביו, הסתיימה תקופת העוצרות של בעלה ג'ורג', והוא הוכתר כג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת ומלך הנובר. ג'ורג' שנא את קרוליין, נשבע שהיא לעולם לא תהיה המלכה הרעיה, והתעקש על גירושין, להם היא סירבה. אמנם, מבחינה חוקית יכול היה המלך להתגרש מהמלכה ללא הסכמה אילו היה מוכיח את דבר הניאוף בבית המשפט, אולם הדבר לא היה קל להשגה. קרוליין נסיכת ויילס חזרה לבריטניה לאשש את מעמדה כמלכה רעיה. הפופולריות שלה בקרב העם הייתה רבה, למרות הבוז שחש כלפיה המלך החדש לאור התנהגותה הלא מוסרית לטענתו. המלך ג'ורג' הרביעי פנה לפרלמנט וביקש לאפשר לו לחוקק את Pains and Penalties Bill 1820 , חוק שיאפשר לו להתגרש מאשתו, המלכה הרעייה, לאור החשש הסביר של ניאוף מצידה, אף ללא הוכחה משפטית. אך בעוד הצעת החוק של המלך ג'ורג' נתמכה על ידי האצולה, הייתה קרוליין כה פופולרית בקרב ההמונים עד שהממשלה מנעה אף את הבאת החוק לדיון בפרלמנט. בחודש יולי 1821, בעת הכתרת המלך, נאסר עליה להגיע לטקס ואף להתקרב לארמון, על פי הוראות בעלה. היא נפלה למשכב בלונדון ומתה כעבור שלושה שבועות. מסע ההלוויה שלה החל בלונדון והסתיים במקום הולדתה בראונשווייג, בו נקברה.
קהילת יהודי חוסט
רבנים
מלבד רבני העיר, היו בעיר מספר אדמו"רים חסידיים על אף שלא נתהווה בעיר מרכז חסידי:
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
תחילת חייה
קרולינה נולדה בבראונשווייג שבצפון גרמניה, ב-17 במאי ב-1768, לקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
קהילת יהודי חוסט
בין מלחמות העולם
בין שתי מלחמות העולם כשהאזור היה תחת שלטון צ'כוסלובקי יהודי חוסט המשיכו להיות חברה סגורה בינה לבין עצמה אך אחדים מהם שימשו בתפקידי מפתח במנהל האזורי ובני חוסט הצעירים רכשו את השכלתם במקצועות החופשיים במוסדות מדע צ'כיים בפראג ובברין.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
תחילת חייה
ג'ון סטנלי, שהפך לימים לברון סטנלי מאלדרליי, (Baron Stanley of Alderley), סיפר כי ראה אותה ב-1781, וציין כי היא הייתה בחורה מושכת במיוחד, עם שיער בהיר ומתולתל. קרוליין הבינה, מלבד גרמנית, גם אנגלית וצרפתית. על פי תיאור אימה של קרוליין, כל הנסיכות הגרמניות למדו באותם ימים אנגלית, בתקווה להינשא לג'ורג', נסיך ויילס, יורש העצר, שהיה בן דוד ראשון של קרוליין.
קהילת יהודי חוסט
בין מלחמות העולם
בחוסט היו גם חסידים רבים מחסידות סיגט סאטמר חסידי וויז'ניץ קאסוב וחסידי ספינקא ובעלז אך הקהילה התנהלה באחדות תוך שיתוף נציגי כל הזרמים והמחנות למרות ההשקפות השונות. המוסדות הקהילתיים שימשו את כלל היהודים.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
האירוסין
הנסיך ג'ורג' וקרוליין התארסו בשנת 1794. אף על פי שמעולם לא נפגשו קודם לכן, הסכים ג'ורג' להינשא לה, לפי דרישת הפרלמנט. היא הייתה נסיכה בת מעמד ראויה לנישואים (בניגוד לבת זוגו הנוכחית באותה עת), והוא היה זקוק לתמיכת הפרלמנט במימונו ובמימון חובותיו הכבדים מכספי המדינה. בתמורה להסכמתו להינשא לקרוליין בת המעמד ה"נכון", הסכים הפרלמנט להגדיל את דמי הכיס שלו. הנסיכה קרוליין נראתה בהחלט מתאימה: היא הייתה פרוטסטנטית, בעלת רקע מלכותי בהיותה בת לזרוע של משפחת המלוכה, והנישואין היו אמורים להדק את הקשר ולאפשר ברית מדינית בין דוכסות בראונשווייג לבריטניה. בראונשווייג הייתה דוכסות גרמנית קטנה, שנזקקה לבעלות ברית למטרות הגנה אפשרית. בריטניה מצידה הייתה שקועה במלחמות המהפכה הצרפתית, והייתה להוטה להשיג דריסת רגל מדינית באירופה היבשתית, שתאפשר לה נקודת מוצא נוחה לתקיפת צרפת למקרה הצורך. בראונשווייג נשלטה באותו זמן על ידי קרל וילהלם פרדיננד, גיסו של המלך ג'ורג' השלישי. כך שנישואים אלה נראו הדבר ההגיוני והמתבקש מבחינה מדינית לשתי הממלכות.
ב-20 בנובמבר 1794, הגיע לבראונשווייג לורד ג'יימס האריס, דיפלומט ונציג הפרלמנט, על מנת ללוות את הנסיכה קרוליין לחייה החדשים בבריטניה. לימים תוארו בעיתונות קטעים מיומנו של לורד ג'יימס האריס. תיאוריו מגמתיים ואינם נייטרליים, וכצפוי הם מתארים בדיעבד את עמדתו השלילית של בית המלוכה כלפי קרוליין. ביומנו הוא רשם את הסתייגותו מהתאמתה של הנסיכה קרוליין למשפחה המלכותית. לדעתו היה חסר לה שיקול דעת, התנהגות מוסרית נאותה וטאקט, והיא פעלה לעיתים קרובות באופן נמהר. בנוסף לפי תיאורו, הרגלי ההיגיינה שלה היו לא נעימים, נדף ממנה ריח זיעה והיא לא הייתה אסתטית. עם זאת, הוא התרשם מהאומץ שלה לעזוב את הדוכסות ולנסוע לאנגליה, בזמן שלא רחוק משם, היו רחובות צרפת הסמוכה שטופים בדם בני האצולה, בעת המהפיכה הצרפתית.
קהילת יהודי חוסט
בין מלחמות העולם
הפעילות הציונית בחוסט הקיפה חלקים רבים מבני הנוער בעידודו של הד"ר בירנשטיין שהיה שופט בית המשפט העליון הכלל ארצי. ברמה המקומית בלטו ד"ר בולגאר והמשורר יוסף פטאי ואחריהם וולף פרקש ואוסקר ראטבך שחידשו את בית הספר העברי כולל סיפריה ומועדון והבטיחו מקום פעילות לכל תנועות הנוער. התנועות שפעלו בעיר היו המזרחי בית"ר השומר קדימה השומר הצעיר והחלוץ. עשרות מהחניכים עברו הכשרות בסלובקיה בחחות חקלאיות ובבתי חרושת והיו כאלה שהצליחו לעלות ארצה בדרכים חוקיות או בדרכי העפלה.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
האירוסין
ב-28 במרץ 1795, לאחר עיכוב של מספר ימים בשל מזג האוויר, הגיעה הנסיכה קרוליין לגריניץ', בריטניה. הנסיכה קרוליין סיפרה בהמשך כי כשיורש העצר ג'ורג' ראה אותה לראשונה, הוא ביקש קודם כל לקבל כוס ברנדי, וניכר היה על פניו כי הוא מאוכזב. באופן דומה אמרה הנסיכה קרוליין עליו לפי התיאור, כי הוא שמן מאוד, דוחה במראהו, ואינו דומה במאום לדיוקן המלכותי אשר אותו הראו לה. כבר בארוחת הערב המלכותית שהוגשה באותו הערב, הביעו בני הזוג סלידה זה מזה.
בעיות בנישואין
קרוליין וג'ורג' נישאו בחתונה מלכותית ב-8 באפריל 1795, בארמון סנט ג'יימס בלונדון. מסופר כי בטקס עצמו היה הנסיך ג'ורג' שיכור. כבר אז הוא סבר כי קרוליין אינה מושכת, אינה אטרקטיבית ואינה היגיינית, ואף אמר למקורביו כי הוא חושד שלא הייתה בתולה כאשר נישאו, דבר הנחשב חמור וקיצוני באותם ימים, אם כי רק בקשר לנשים - הנסיך ג'ורג' עצמו קיים יחסי מין פעמים רבות לפני נישואין אלו, והדבר לא נחשב לפגם. עם זאת, הוא כבר היה נשוי בסתר למריה פיצהרברט, וזו כבר הייתה עלולה להיות בעיה; אבל הנישואים אלו הפרו את חוק הנישואים המלכותיים 1772 שחקק אביו המלך, ולכן למעשה לא היה להם תוקף חוקי.
קהילת יהודי חוסט
השואה
הקהילה הגיעה לשיא פריחתה בתחילת מלחמת העולם השנייה, כאשר בשנת 1941 מנתה אוכלוסייתה היהודית 6023 איש והיוותה קרוב ל-30 אחוז מכלל אוכלוסיית העיר. הקהילה היהודית בעיר הייתה אורתודוקסית, רובה סוחרים ובעלי מלאכה. הקהילה קיימה גם בית ספר בית יעקב לנערות ואגודות חברתיות ודתיות למיניהן.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בעיות בנישואין
במכתב לחבר, טען הנסיך ג'ורג' כי הוא ובת זוגו הנסיכה קרוליין קיימו יחסי מין רק שלוש פעמים בימי חייהם: פעמיים בלילה הראשון של הנישואין, פעם אחת נוספת למחרת. הוא כתב, "נדרש מאמץ לא קטן לכבוש את הקושי שלי ולהתגבר על הגועל של אותה בת אדם."
תשעה חודשים לאחר החתונה, ב-7 בינואר 1796, ילדה הנסיכה קרוליין את בתם, הנסיכה שרלוט אוגוסטה, שהפכה להיות השנייה בסדר הירושה לכתר הבריטי. שלושה ימים לאחר הלידה כתב הנסיך ג'ורג' צוואה, בה הותיר את כל רכושו לאחר מותו ל "מריה פיצהרברט, אשתי", ואילו לקרוליין הותיר בצוואתו שילינג אחד.
הרכילות על הבעיות בנישואין של הנסיכה קרוליין והנסיך ג'ורג' נידונו בעיתונות במהרה. בניגוד לדיווחי בית המלוכה, העיתונות טענה כי כל מכתביה של הנסיכה נפתחים ונקראים על ידי עוזרי הנסיך לפני הגיעם אליה, וכי בית המלוכה אינו מתיר לה לצאת מהבית ללא אישורו של הנסיך ג'ורג'. העיתונות השמיצה את הנסיך ג'ורג' על הפזרנות הרבה שלו, על חיי ההוללות המוחצנים שכללו שתייה, הרפתקאות ומספר רב של מאהבות, ועל בזבוז כסף על מוצרי יוקרה ועל עיצוב מופרז ויקר של ארמונו, בתקופה בה היו בלונדון חסרי בית רבים כולל ילדים שרעבו ללחם ברחובות וקפאו מקור בחורף. החל מגיל 21 קיבל ג'ורג' מענק של 60,000 ליש"ט (6 מיליון ליש"ט בערכים של היום) מהפרלמנט והחל לקבל מאביו קצבה שנתית של 50,000 ליש"ט (5 מיליון ליש"ט בערכים של היום). סכומים אלה היו קטנים מדי לצרכיו, עלותן של האורוות לבדן עמדה על 31,000 ליש"ט לשנה. הוא הקים את מעונו בבית קרלטון וחי בו חיי הפקרות. בנוסף למערכת יחסיו עם הנסיכה קרוליין, תוארה גם מערכת יחסים של עוינות שהתפתחה בין הנסיך לבין אביו, שציפה לאורח חיים חסכוני יותר מצדו של יורשו.
קהילת יהודי חוסט
השלטון ההונגרי
ב-13 ביולי 1941 הכריזו השלטונות ההונגריים על כ-150 משפחות יהודיות שהיוו כ-500 נפשות שהן חסרות נתינות הונגרית וגירשו אותן לאוקראינה שם נרצחו ב-27 או 28 באוגוסט 1941 בקמניץ-פודולסקי Kamenets-Podolsk.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בעיות בנישואין
קרוליין זכתה לפופולריות רבה בעיתונות ובציבור הרחב, והפופולריות שלה הרחיקה אותה אף יותר מהנסיך ג'ורג'. בשלב מוקדם הוא כבר תיאר את עצמו למקורביו כלכוד בנישואים חסרי אהבה עם אישה שהוא תיעב, ורצה להיפרד.
קהילת יהודי חוסט
השלטון הגרמני
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944 ובסוף מרס 1944 נכנסו יחידות הצבא הגרמני לחוסט. בתי יהודים הוחרמו בעבור איכסון הקצינים הגרמניים. הגסטפו מינה מועצה יהודית ובראשה עורך הדין ד"ר הגדוש (Hegedus). הגרמנים אסרו ארבעים מנכבדי הקהילה היהודית והחזיקו אותם בני ערובה בבית המדרש עץ חיים להבטחת מעבר חלק וללא בעיות של יהודי הקהילה אל הגטו.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בעיות בנישואין
באפריל 1796, כתב ג'ורג' לקרוליין, "לצערנו לא היה ביכולתנו למצוא אושר באיחוד שלנו, ...ולכן אני מתחנן בפנייך לעשות את המעשה הנכון ביותר במצב המצער עבור שנינו, ולהתגרש". באוגוסט 1797 עברה קרוליין להתגורר בנפרד בבית פרטי, עם בת כומר. בהמשך עברה להתגורר בנפרד לגמרי. על פי השמועות שהפיץ בית המלוכה, מאחר שכבר לא הייתה מוגבלת על ידי בעלה, היא אירחה את מי שרצתה. תואר כי היא פלירטטה עם האדמירל סידני סמית, ואף עם המדינאי ג'ורג' קנינג.
קהילת יהודי חוסט
הגטו
מנגנון המינהל ההונגרי נותר על כנו גם אחרי הכיבוש, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו על סמך תקנות וצווים של רשויות השלטון ההונגרי המרכזי והמקומי. ב-12 באפריל 1944 נועד תת-שר הפנים ההונגרי לסלו אנדרה Laszlo Endre עם ראשי המינהל של קרפטורוס לישיבה בעניין הגטואיזציה ובעקבותיה נדרשו יהודי חוסט, כ-5,000 בני אדם, וכן יהודים מאזורים שונים בנפת חוסט ובנפת אוקורמצו Okormezo לעקור אל הגטו בחוסט. לפני המעבר לגטו נכלאו יהודי הוסט ימים אחדים בבית הכנסת הגדול ושם נעשו בגופם בדיקות דקדקניות והוחרמו מהם דברי ערך. בין 20 ל-27 באפריל 1944 הועברו היהודים אל הגטו והתגוררו שם בצפיפות גדולה מאוד של 15–20 נפשות בחדר אחד. לפני גירושם פונו רוב תושבי הגטו לבית החרושת ללבנים דווידוביץ Davidovics. הקבוצה האחרונה שפונתה מהגטו הובאה לבניין התלמוד תורה. הם נחקרו שם ועברו בדיקות גופניות לגילוי חפצי ערך מוסתרים, וכמה מהנחקרים נורו למוות במקום. היו יהודים שניסו לברוח מן הגטו ולהצטרף לפרטיזנים ביערות הסמוכים. הז'נדרמריה ההונגרית לכדה רבים מן הנמלטים ואלה שהצליחו להימלט נורו למוות בידי הפרטיזנים האוקראינים.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בעיות בנישואין
בתה, הנסיכה שרלוט, הושמה בהוראת המלך בטיפול של אומנת, באחוזה נפרדת, בסמוך למעון הקיץ של בית המלוכה במונטגיו. בתחילה ביקרה אותה קרוליין לעיתים קרובות. העיתונות דיווחה כי עם הוצאת הבת שרלוט מרשותה, לא הגיע לסיפוקו היצר האימהי של קרוליין, ולכן היא אספה לביתה שמונה או תשעה ילדים עניים מהמחוז ושימשה להם כמשפחה אומנת. ב-1802, היא אימצה ילד בן שלושה חודשים, וויליאם אוסטין, ולקחה אותו לביתה. לאחר מריבה עם שכניה סר וליידי ג'ון דאגלס בשנת 1805, האשימה אותה הגברת דאגלס בניאוף, ובכך שהילד וויליאם אוסטין היה לכאורה בן לא חוקי של קרוליין.
קהילת יהודי חוסט
עבודות כפיה
כבר בשנת 1940 גויסו צעירים יהודים לפלוגות עבודה והולבשו במדי צבא הונגריה, אלה שגויסו ב 1941 כבר לא זכו לקבל מדי צבא. חלקם נשלחו לחזית אוקראינה ורובם נספו שם בשל הרעבה, מחלת טיפוס, עבודות פרך או קפיאה. פלוגה שלמה מחוסט והסביבה נשלחו למכרות הנחושת במחנה בור בסרביה שהייתה חלק מיוגוסלביה, מהם לא נשאר שריד.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בעיות בנישואין
בהמשך הוקמה ועדה פרלמנטרית שחקרה את הנושא, וגלתה כי אין בדברים שחר. עם זאת, הטענות על התנהגות "לא מוסרית" מצד הנסיכה קרוליין לא נשללו.
קהילת יהודי חוסט
ההשמדה
תושבי גטו חוסט גורשו לאושוויץ בין 22 במאי ל-6 ביוני 1944 בשלושה משלוחים. רוב היהודים הומתו מיד עם הגעתם לאושוויץ בירקנאו בתאי הגזים.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בידוד חברתי
בסוף שנת 1811, הובן כי המלך ג'ורג' השלישי לוקה במחלה נפשית ואינו כשיר להיות המונרך. בנו ג'ורג' נסיך ויילס מונה כעוצר. כעת, בתפקידו הרשמי כמונרך, הגביל ג'ורג' אף יותר, את הגישה של קרוליין לבתם הנסיכה שרלוט. קרוליין הפכה למבודדת חברתית אף יותר מקודם, כאשר אנשי ונשות החברה הגבוהה בלונדון התבקשו "לבחור צד" ובחרו בצידו של יורש העצר והעוצר ג'ורג'. קרוליין נדרשה לבן ברית רב עוצמה, פנתה לפוליטיקאים שונים, בעיקר מהמפלגה הוויגית, שחלקם עוד תמכו בהדחתו מכס המלוכה של המלך ג'יימס השני, בשנות השמונים של המאה ה-17, והתנגדו לבית הנובר עליו נמנה המלך ג'ורג'. היא ניסתה להתחיל במסע תעמולה נגד ג'ורג', התנהלותו והחלטותיו, כולל ההחלטה לבודד אותה מהחברה הגבוהה ולמנוע ממנה לראות את בתה. היא גייסה אנשי ציבור שונים, שהביעו עמדות בציבור לטובתה, כולל למשל הסופרת המוערכת ג'יין אוסטן, ואחרים.
ב-1814, אחרי תבוסת נפוליאון, עלתה האצולה מכל רחבי אירופה ללונדון להשתתף בחגיגות הניצחון. על קרוליין נאסר להשתתף בחגיגות או להתקרב לאירועים. מערכת היחסים של ג'ורג' עם בתו המתבגרת, הנסיכה שרלוט, החלה להידרדר, לאחר שדרשה לראות יותר את אימה, ואף ברחה לביתה. הנסיכה שרלוט הוחזרה על ידי אנשי החצר, ונאסר עליה לפגוש בהמשך עם אימה.
קהילת יהודי חוסט
לאחר המלחמה
בקיץ 1946 כבר היו בחוסט כ-400 יהודים חלקם הגדול היו משוחררי פלוגות העבודה ששרדו אליהם הצטרפו יהודים מתושבי היישובים הסמוכים. החיים הדתיים בעיר התחדשו והתרכזו סביב בית המדרש של ר' משה אהרון עד להעברת האזור לשלטון הסובייטי. גם תחת השלטון הקומוניסטי התנהלו החיים היהודיים כשחלק מהמצוות כמו מילה ואפיית מצות קויימו לעיתים תוך מסירות נפש וסיכון. בתי המדרש ומוסדות הקהילה הוחרמו בידי השלטונות ונמסרו לשימוש חולין של כלל הציבור.[
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בידוד חברתי
עקב המצב, ולאחר שהרגישה בדרך ללא מוצא, קיימה קרוליין משא ומתן עסקה עם שר החוץ, הלורד קאסלריי. היא הסכימה לעזוב את המדינה בתמורה לקצבה שנתית של 35,000 פאונד. באוגוסט 1814, קרוליין עזבה את בריטניה.
בגלות
לאחר ביקור של שבועיים בבראונשווייג, פנתה הנסיכה קרוליין לכיוון איטליה דרך שווייץ. בעיר מילאנו, היא שכרה את ברתולומאו פרגאמי (Pergami) כעוזר אישי. הוא הצליח בתפקידו והתקדם לתפקיד מנהל משק הבית. באמצע 1815, קנתה קרוליין את הווילה ד'אסטה (Villa d'Este) על חופו של אגם קומו, למרות מצבה הכלכלי המתוח.