cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם הרשלום
אברהם הרשלום (נולד ב-1925) הוא היזם, מייסד ונשיא קבוצת חברות אריאל, יקיר העיר רמת גן ויקיר התעשייה. היה בין מדליקי שש המשואות ביום הזיכרון לשואה והגבורה בשנת 2015.
מהלך חייו
הרשלום נולד בשם אברהם פרידברג בעיירה פרוז'ני במזרח פולין (כיום רפובליקת בלארוס) לצירה ומשה פרידברג. אברהם ואחיו סיומה למדו בבית ספר העברי "יבנה" ובגמנסיה העברית "תרבות". במהלך השואה נרצחו הוריו ואחיו באושוויץ בשנת 1943.
ב-30 ביוני 1944 ניסה אברהם לברוח בפעם הראשונה מאושוויץ, אך נתפס לאחר מספר ימים, ולאחר חקירה נידון ל–25 מכות במגלב ולעבודה בקבוצת עונשין בבלוק 11 בבירקנאו, עם טלאי עגול אדום כפושע מסוכן לכל ימי חייו.
באוקטובר 1944 החל פינוי מחנה אושוויץ בירקנאו. בהתקרב הצבא האדום לאזור, פונו מאושוויץ כ-10,000 אסירים. אנשי קבוצת העונשין וביניהם אברהם, הצליחו להתערבב בין האסירים האחרים, להוריד את סימני ההיכר שניתנו להם והגיעו למחנה בוכנוואלד.
לאחר ארבעה חודשים במחנה "גרבינקל", שם עבדו בהקמת לשכה חדשה להיטלר בתוך סלע ההר, בהתקרב הצבא האמריקאי לאזור, פונו יושבי המחנה בצעדת מוות חזרה לבוכנוואלד. מי שלא צעד במצעד, נורה למוות. אברהם הגיע לבוכנוואלד, האי סדר היה גדול, אברהם וחבריו נרשמו כלא יהודים, ושמו נהיה אדם פרידרסקי. לאחר מספר ימים עת החל בפינוי מחנה בוכנוואלד, האסירים היהודים נשלחו לטרזין והלא יהודים ללייטמריץ שבצ'כוסלובקיה.
אברהם וחבריו הסתתרו בין ערימות הפחם ולקראת הבוקר החליטו לפנות לעוברים ושבים ולבקש בגדים להחלפה במקום בגדי הפסים של המחנה. למזלם נתקלו בבחור צעיר שעבר במקום עם חברתו, אינדרה סובוטקה שהביא להם בגדים ולקח אותם לבית הוריו. אימו של אינדרה, יז'ינה סובוטקובה הסכימה להסתיר אותם בביתם ולאחר מספר ימים ארגנה מקום מסתור אצל אחד השכנים פרנטישק הרסטקה שהעמיד לרשותם חנות לפרחים מלאכותיות שהייתה סגורה במלחמה, כמקום מסתור.
רוב השכנים ארגנו תורנויות בהבאת אוכל לשלושתם מדי יום.
ליז'ינה סובוטקובה הוענק תואר חסידי אומות העולם בשנת 1963 והיא הייתה מראשוני בעלי התואר הצ'כיים.
במחצית השנייה של חודש אפריל 1945 שהמלחמה עמדה להסתיים בכניעת גרמניה הנאצית, הרסטקה בהיותו קצין בצבא הצ'כי לקח את שלושתם מהחנות, הלביש אותם בגדי צבא ונתן להם נשק להילחם נגד הגרמנים. למרד קראו הצ'כים "על הבריקדות". בזכות השתתפותם במרד קיבלו השלושה אזרחות צ'כית והיתר להתגורר במדינה.
אברהם ביודעו כי אף אחד ממשפחתו לא נשאר בחיים ועיר הולדתו נמצאת בתחומה של ברית המועצות בה שלט המשטר הקומוניסטי, החליט להישאר בצ'כוסלובקיה ובעזרת סטיפנדיה מהג'וינט לאחר שעבר קורס ללימוד השפה הצ'כית התחיל ללמוד באוניברסיטה הטכנית של פראג את מקצועות החשמל.
עם סיום שרותו בחיל האוויר, אברהם התחתן בטקס שנערך על ידי הרב הראשי של חיל האוויר, עם רחל לבית רוזנברג ולהם שלושה ילדים: צעירה, משה ואהרון.
פעילות עסקית
בשנות ה-80 כללה הקבוצה כ-11 חברות בארץ, בצרפת ובארצות הברית והעסיקה כ-1,200 עובדים.
הנצחה פרסים ועיטורים
לאחר שאברהם עשה חייל בעסקיו החליט אברהם להנציח את משפחתו ואת קורבנות השואה ולתרום למוסדות וארגונים הקשורים לכך, ביניהם בית התפוצות, יד ושם, בית חיל האוויר, אוניברסיטת בר-אילן ואתר זיכרון בעיר הולדתו פרוז'אני. במשך השנים מאז נפילת המשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה וחידוש הקשרים הדיפלומטיים בין ישראל וצ'כוסלובקיה (ולאחר מכן עם צ'כיה), קיים אברהם קשרים הדוקים עם חבריו וידידיו מזמנים עברו ונציגי הממשל וחיל האוויר הצ'כי.
לאות הוקרה הוענקה לו דרגת קצונה בחיל האוויר הצ'כי. באירועים חגיגיים בקבלות פנים אצל הנשיא, ראש הממשלה והסנאט הצ'כי, הוענקו לו עיטורים רבים, ביניהם תואר Gratias Agit, מדליה של הסנאט, מדליה על שם Karel Kramar, מדליה על שם Rudolf Medek.
לרגל חגיגות 60 שנים לסיום מלחמת העולם התקיים טקס חגיגי בבית חיל האוויר בהשתתפות שרת הביטחון הצ'כית ומפקד חיל האוויר הצ'כי בו הוענקו כנפי טייס לבוגרי הקורס שנפסק בשנת 1948.
Lonesome Town
Lonesome Town הוא שיר שהיה להיט בביצועו של ריקי נלסון ב-1958.
הפקה
השיר נכתב על ידי המוזיקאי וכותב השירים בייקר נייט. נייט, שעבר להוליווד זמן קצר לפני כן והיה מיודד עם הזמר והגיטריסט אדי קוקרן, היה חסר פרוטה וניסה לעניין את האחים אברלי בשיר שכתב. אולם הוא נדחה, והשיר בוצע לראשונה על ידי ריקי נלסון שכבר היה באותה עת כוכב גדול בארצות הברית, והפך ללהיט. נגינת הגיטרה בהקלטה היא של הגיטריסט ג'יימס ברטון.
השיר יצא בספטמבר 1958 כסינגל על תקליטון והגיע למקום השביעי במצעד הלהיטים (Hot 100) של הבילבורד. גם השיר שבצד ב' של התקליטון, "I got a Feeling", שנכתב אף הוא על ידי בייקר נייט, הצליח והגיע למקום ה-11 באותו מצעד. בינואר 1959 הופיע השיר באלבומו של ריקי נלסון " Ricky Sings Again" ומאז הופיע באלבומי אוסף רבים של נלסון.
נלסון ביצע את השיר גם בסדרת הטלוויזיה שהשתתף בה באותה עת, "המופע של אוזי והארייט", סדרה שהתיימרה לתאר את חייה של משפחת נלסון.
דוד צור
דוד (צורי) צור (נולד ב-12 באוגוסט 1959) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "התנועה". היה מפקד הימ"מ (היחידה ללוחמה בטרור) בשנים 1991–1995, מפקד משמר הגבול בשנים 2002–2004 ומפקד מחוז תל אביב של משטרת ישראל בשנים 2004–2007.
ביוגרפיה
צור נולד בשנת 1959 בטורקיה. בשנת 1965, בגיל 6, עלה לארץ עם הוריו ואחיו לעיר אשקלון. בצעירותו שיחק צור כדור-יד מקצועי בליגות הבכירות ובנבחרת הנוער של ישראל. בשנת 1977 התגייס צור לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. צור השתתף בפעילויות מבצעיות רבות ובהן מבצע מנורה ומבצע מוביל, בו השתתף כמפקד מחלקה.
שירות במשטרה
בשנת 1980 השתחרר צור מצה"ל והתגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים ובמהלכו השתתף במלחמת לבנון הראשונה. עם סיום הקורס שב צור לימ"מ כמפקד צוות, שירת כקצין הדרכה וקצין אג"ם ביחידה. לאורך שירותו השתתף בפעולות המבצעיות המיוחדות, ב-1987 הוענק לו עיטור האומץ על מניעת חדירה של חמישה מחבלים בגבול מצרים וחיסולם. בין היתר הוא השתתף במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988, בשנת 1992 כמפקד הימ"מ, פעל צור יחד עם הימ"ס (יחידת המסתערבים של מג"ב) ללכידת שני מבוקשים בג'נין, לאחר ירי לעבר הכוח נהרג מפקד הימ"ס הראשון רפ״ק אלי אברם, חברו של צור מימיו כלוחם בימ"מ, לאחר חילופי אש חוסלו שני המחבלים. בשנת 1994 הוביל למבצע סיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם, והמעצר שלו, ושל חסידיו. באותה שנה השתתף צור בחיסולו של המחבל שרצח את רכז השב"כ,, בירושלים. בשנים 1992–1995 שירת כמפקד הימ"מ ופיקד עליה גם בעת בניסיון לעצור מחבל מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, בכפר ענזה שבקרבת ג'נין. בפעולה נהרג לוחם הימ"מ, המפקח.
לקראת אולימפיאדת אטלנטה (1996) ואולימפיאדת אתונה (2004) שימש כיועץ ביטחוני למארגני האולימפיאדה. לאחר האולימפיאדה חזר צור לישראל ושימש מפקד מרחב השפלה במשטרה, בין השנים 1997–1999. בהמשך שימש צור כראש המטה ליחידות המיוחדות של משטרת ישראל (1999), כסגן ראש אגף מבצעים של המשטרה (2000) וכראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים בין השנים 2000–2002. צור שימש כמפקד משמר הגבול בשנים 2002–2004, וכמפקד מחוז תל אביב של המשטרה מאוגוסט 2004 ועד יולי 2007. בתקופת כהונתו כמפקד המחוז נעצר העבריין זאב רוזנשטיין, בתום חקירה משותפת של ימ"ר ת"א וה-DEA האמריקאי, והוסגר לארצות הברית. זאת בנוסף למעצר חשודים רבים במעורבות במלחמת החמולות בעיר יפו ופיענוח רצח השופט עדי אזר. בנובמבר 2006, בעקבות בריחתו ממעצר של האנס הסדרתי בני סלע, נבדק תפקודו של צור בפרשה והוחלט כי אין הוא נושא באחריות אישית לאירוע הבריחה, אולם בעקבות הפרשה ירדה מעל הפרק אפשרות מינויו למפכ"ל. בעקבות זאת, פרש צור ממשטרת ישראל.
קריירה אזרחית
בשנים 1984–1986 למד באוניברסיטת תל אביב, וקיבל תואר ראשון במדע המדינה.
ב-2008 הצטרף לחברת "גלובל סי-אס-טי" שבראשה עומד ישראל זיו. צור ניהל את החברה הבת GLS (Global Law Enforcement and Security) העוסקת באבטחה ואימון לוחמים בין השאר בניגריה, גינאה וטוגו.
חיים אישיים
צור התחתן בשנת 1984 והוא אב לשלושה ילדים. בשנת 2004 נפטרה אשתו לינדה ממחלת הסרטן. בשנת 2015 נישא בשנית לדורית להב, מנכ"לית קרן נתן לעידוד יזמות.
אלישבע כהן
אלישבע (אלזה) כהן (9 בינואר 1911 – 20 בדצמבר 1989) הייתה אוצרת אמנות ישראלית, יו"ר מועצת המוזיאונים בישראל וכלת פרס ישראל לעיצוב לשנת תשל"ז (1977) על חלקה בתכנון מוזיאון ישראל.
ביוגרפיה
כהן נולדה בט' בטבת ה'תרע"א בפרנקפורט אם מיין שבגרמניה להיינריך נפתלי ולנֶטי בנימין, משפחה יהודית אורתודוקסית. אביה עסק בסחר אבנים יקרות. כהן סיימה את לימודיה בבית ספר יסודי האורתודוקסי של הקהילה היהודית ובבית הספר התיכון המקומי הכללי. בנעוריה ניגנה בכינור, ובתום לימודיה התיכוניים למדה תולדות האמנות באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטאות בפרנקפורט, ציריך, היידלברג ומרבורג. לימודיה הופסקו עם עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933, וכהן עזבה את גבולות גרמניה. היא נישאה בשטרסבורג לחיים כהן ויחד עמו עלתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. לזוג נולדו שני ילדים. עשרים שנה ניהלה את משק ביתם, עד לגירושיהם בשנת 1954.
בעקבות פגישתה עם מרדכי נרקיס הציעה כהן לסייע בארגון הצגת יצירות האמנות הגרפיות של "בית הנכות בצלאל". בטרם החלה בעבודתה, בשנת 1956, למדה את תפקיד האוצר ברחבי אירופה ולמדה את יסודות האחסון, הקטלוג והתצוגה. התערוכה הראשונה שאצרה הייתה שרטוטי דמויות תנ"כיות של רמברנדט. כהן שימשה גם כמנהלת בפועל של מוזיאון בצלאל בהיעדר מנהליו - תחילה נרקיס ואחריו קרל כץ. בשנת 1960 היא הוכשרה באנגליה ובארצות הברית כחלק ממעורבותה בתכנון מוזיאון ישראל, אליו סונף מוזיאון בצלאל עם הקמתו ב-1965. בשנת 1968 מונתה כהן לאוצרת האמנות הראשית, נוסף לתפקידה כאוצרת ההדפסים והאיורים, ובתפקידים אלו נשאה עד לפרישתה ב-1975. לאחר פרישתה מתפקיד פעיל המשיכה כהן לשמש יועצת למוזיאון ישראל, חברת מועצת המנהלים של המוזיאון, יו"ר מועצת המוזיאונים של משרד החינוך והתרבות, וכן לקחה חלק פעיל בתכנון בית טיכו.
בשנת תשל"ז 1977 הוענק לכהן פרס ישראל לעיצוב, ובשנת תשמ"ח 1988 הוענק לה תואר יקירת ירושלים.
שימשה כיו"ר מועצת המוזיאונים בישראל עד לפטירתה בכ"ב בכסלו ה'תש"ן, 20 בדצמבר 1989. היא נקברה בחלקת קהילת ירושלים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
גביע הפדרציה 1969
גביע הפדרציה 1969 הייתה התחרות השביעית לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשימועדון הטניס של אתונה. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-19 במאי בהשתתפות 20 נבחרות והסתיימה ב-25 במאי 1969.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר את אוסטרליה וזכתה בגביע בפעם הרביעית.
לא הוענקו פרסים כספיים.
שנברגר
שנברגר (Schönberger) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעו הרים יפים.
דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק
דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק (אנגלית de Havilland Canada DHC-1 Chipmunk, טמיאס) הוא מטוס אימון מתוצרת דה הבילנד קנדה. המטוס הוא מטוס לאימון ראשוני, בעל שני מושבים בתצורת טנדם ומנוע בוכנה יחיד. הצ'יפמנק היה מטוס האימונים התקני להכשרת טייסי חיל האוויר המלכותי הבריטי, חיל האוויר המלכותי הקנדי וחילות אוויר נוספים במהלך כמה עשורים לאחר מלחמת העולם השנייה. היה זה המטוס הראשון שנבנה על ידי חברת דה הבילנד בקנדה לאחר המלחמה.
כיום (2016) ישנם כ-500 מטוסים במצב טיסה, ורבים נוספים משוקמים מדי שנה.
תכנון ופיתוח
הצ'יפמנק תוכנן כממשיכו של מטוס האימונים הדו-כנפי דה הבילנד טייגר מות', שהיה בשימוש נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס עשוי כולו ממתכת, אם כי משטחי השליטה מצופים בבד. לצ'יפמנק כנף נמוכה, מנוע יחיד, וכן נסע בתצורה משולשת עם כן זנב. תא טייס בתצורת טנדם ומכוסה בחופה שקופה עשויה מפרספקס, בעלת מסגרת בדגמים הראשונים לעומת חופת בועה בדגמים מאוחרים יותר.
אב הטיפוס טס לראשונה ב-22 במאי 1946 בנמל התעופה דאונסוויו בצפון טורונטו. שלושה מטוסים הועברו לחיל האוויר המלכותי הבריטי להערכה, ולאחר תוצאות המבחנים הוחלט שהמטוס יהיה מטוס האימונים הראשוני של החיל. חיל האוויר המלכותי הקנדי הגיע לאותה החלטה. משנות ה-50 של המאה ה-20 הפך הצ'יפמנק לפופולרי גם בשוק האזרחי, בו שימש לאימונים ולאווירובטיקה וגם לריסוס אווירי. רוב המטוסים האזרחיים היו מטוסים צבאיים בעברם.
בסך הכל נבנו בקנדה 217 מטוסי צ'יפמנק. בבריטניה נבנו 1,000 מטוסים, ו-66 נבנו ברישיון בפורטוגל בין 1955 ל-1961 עבור חיל האוויר הפורטוגזי.
בריטניה
מטוסי צ'יפמנק שימשו במטוסי אימון ראשוני בחיל האוויר המלכותי, וגם בגיס האווירי של צבא בריטניה ובזרוע האוויר של הצי המלכותי. המטוסים האחרונים יצאו משירות ב-1996. עם זאת, ישנם מטוסי צ'יפמנק שעודם מופעלים במסגרות צבאיות, למטרות הנצחה - גף הזיכרון לקרב על בריטניה וגפי הזיכרון של הצי והצבא הבריטי. המטסים אינם מהווים חלק מאוסף המטוסים ההיסטוריים בגפים אלה, ומטרתם היא לאמן את הטייסים בהטסת מטוסים בעלי גלגל זנב. בנוסף לתפקידם באימון טייסים, שימשו תאי הטייס של מטוסי צ'יפמנק לאימון צוותי קרקע.
קנדה
מטוסי צ'יפמנק ראשונים התקבלו בחיל האוויר המלכותי הקנדי ב-1948. אלו היו המטוסים הראשונים מתוך 217 שנבנו בקנדה, 113 מתוכם עבור חיל האוויר והשאר עבור חילות אוויר אחרים, ובהם חיל האוויר המצרי, חיל האוויר הלבנוני וחיל האוויר התאילנדי. 79 מהמטוסים הקנדיים נועדו לאימון ראשוני - המטוס הראשון אותו פוגש פרח הטיס, ו-34 הנותרים הוקצו למסגרות אימונים לרענון עבור טייסי מילואים של חיל האוויר. המטוסים האחרונים יצאו משירות ב-1972. שירותו הארוך של הצ'יפמנק נבע, בין השאר, מיכולותיו האווירובטיות המעולות, תכונות הטיסה המשובחות ואמינותו הטכנית הרבה. מסיבה זו נותרו מטוסי צ'יפמנק רבים מעודפי חיל האוויר המלכותי הקנדי בשירות אזרחי פעיל ברחבי העולם.
מדינות אחרות
חיל האוויר הישראלי בחן, בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, ארבעה מטוסי אימונים, במטרה לבחור מתוכם את מטוס האימון הבא של החיל. הצ'יפמנק היה אחד מהארבעה, בנוסף לפוקר S-11 אינסטרוקטור, טמקו בוקרו והבואינג-סטירמן. לצ'יפמנק היו תכונות טיסה טובות מאוד, ראות מצוינת מתא הטייס, והמטוס התאים מאוד להדרכה. למרות זאת הוחלט שלא לרכוש אותו, בשל אי התאמתו לתנאי האקלים בישראל. מטוס בודד שנרכש להערכה היה בשימוש טייסת 100 ("הטייסת הקלה") כמטוס אימון וקישור.
מפעילות אזרחיות
מטוסי צ'יפמנק מופעלים כיום (2016) על ידי יחידים ומועדוני טיסה במדינות רבות בעולם.
קובידוביות
עלילה
בכל פרק, ארבע הקוביות מלוות בהרפתקאותיהן במכחול מדבר ובמגוון של דמויות יצירתיות. לכל פרק יש אלמנט חינוכי חזק.
מטורינוס
מטורינוס (צרפתית: Mathurin, מטורין; מת בשנת 300 לערך) היה מגרש שדים ומיסיונר צרפתי, אשר נחשב לקדוש נוצרי.
העדות הכתובה הראשונה לסיפורו מופיעה בספר מרטירולוגיה שכתב נזיר בשם אוזואר (Usuard) ב-875. על פי ההגיוגרפיה המופיעה שם, כ-600 שנים לאחר מותו של מטורינוס, הוא היה בנם של הורים פגאנים, אשר התבקשו על ידי הקיסר מקסימיאנוס לבער את הנצרות מאזורם. מטורינוס הצעיר, לעומת זאת, הוטבל לנצרות עוד בגיל נעוריו (על פי ההגיוגרפיה על ידי פוליקרפוס, למרות שהלה חי כמאה שנים לפני חייו של מטורינוס) והחל מבצע ניסים, מרגיע אנשים פרועים ומגרש מהם שדים.
כישוריו העל טבעיים הקנו לו שם והוא המיר דתם של רבים לנצרות. בשנת 297 הוא הומזן לרומא לגירוש שדים מגופה של פלאביה מקסימיאנה תיאודורה, אשתו של הקיסר. הוא הצליח בכך ונותר בעיר עוד שלוש שנים עד שנפטר. הוא נקבר בלרשן.
דייוויד בנטלי
דייוויד מייקל בנטלי (באנגלית: David Michael Bentley; נולד ב-27 באוגוסט 1984 בפיטרבורו) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני בטוטנהאם הוטספר. יכול לשחק במספר תפקידים במרכז המגרש, אבל לרוב הוא משחק כשחקן כנף.
ארסנל ונוריץ' סיטי
בנטלי התחיל את קריירת הנוער שלו במועדון כדורגל מקומי, מועדון הכדורגל וורמלי, שבהרטפורדשייר, לפני שעבר לארסנל בגיל 13 בחלוץ. למרות זאת, במהלך השנים בארסנל הוא מצא את עצמו מתופקד יותר ויותר כקשר. הוא היה רק בן 16, כאשר מאמנה של ארסנל ארסן ונגר ביקש ממנו לבוא להתאמן עם הקבוצה הבכירה. בינואר 2003, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים, לאחר שעלה כמחליף לקולו טורה בדקה ה-77, במשחק הניצחון 2-0 על אוקספורד יונייטד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA. שערו הראשון של בנטלי בארסנל היה בניצחון 4-1 על מידלסברו בעוד משחק גביע, בינואר 2004, ואחרי השער הוא זכה לשבחים מחלוץ הוותיק והמנוסה של ארסנל דניס ברגקאמפ.
למרות זאת, בנטלי מצא את עצמו מושאל לאורך כל העונה שלאחר מכן לנוריץ' סיטי, בה שיחק 26 משחקים בהם כבש פעמיים. לעונתו בנורוויץ' הפריעה פציעה שנגרמה בתחילת ינואר. הוא חזר לשחק רק באפריל 2005, כאשר עלה לשחק נגד מנצ'סטר יונייטד כמחליף, והוא שימש כשחקן מפתח לניצחונה המרשים של נוריץ' 2-0 במשחק. אף על פי שבמשחקים האחרונים של העונה שיחקו היטב, הקנריות ירדו לליגת המשנה בעקבות תוצאות המחזור האחרון בפרמייר ליג. בנטלי חזר לשחק בארסנל בקיץ 2005, אבל נכנס לרשימת השחקנים למכירה בעקבות בקשתו האישית להיות מוצב בה כי רצה לשחק בקבוצה בה יהיה שחקן הרכב. באותה תקופה, בנטלי גילה לתקשורת בכמה ראיונות אישיים שהעניק שהוא סובל מבעיות אישיות בשלב זה בקריירה, שגורמות לו לא ליהנות מכדורגל, בעיות ששבו אליו בתקופתו בבלקברן רוברס. יותר מאוחר בקריירה שלו, הוא הודה שהייתה לו בעיית התמכרות קשה להימורים בתחילת הקריירה, שבשיאה הגיעה להגשת 100 הימורים שונים ביום. הוא נגמל מבעייתו בשנת 2005.
בלקברן רוברס
אחרי שביקש לעזוב את ארסנל, בנטלי נקשר למעבר למספר מועדונים כולל וולבס, לפני שנשלח זמנית לעוד השאלה להמשך העונה, בבלקברן רוברס. בינואר 2006, בלקבורן הודיעה לאמצעי התקשורת שהיא החתימה את בנטלי על בסיס קבוע. במשחקו הראשון לאחר שחתם רשמית בבלקבורן, הוא כבש את השלושער הראשון שלו בבוגרים, בניצחון 4-3 על מנצ'סטר יונייטד. אותו שלושער גם הכניס אותו לספר השיאים של הפרמייר ליג כשחקן הראשון בהיסטוריה שכובש 3 שערים נגד מנצ'סטר יונייטד במשחק אחד. בנטלי נהפך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצתו החדשה בעונת 2005-2006, ותרם רבות למועדון לסיים את העונה במקום השישי בליגה, ולהעפיל לגביע אופ"א בעונת 2006-2007.
בעונת 2006-2007, הוכיח בנטלי שהוא יכול להפוך גם לכובש מצטיין עבור בלקבורן, לאחר כמה שערים מרהיבים בפרמייר ליג. באירופה, שער מבעיטת יעף מ-30 מטר נגד רד בול זלצבורג בגביע אופ"א, שער שהבטיח לבלקבורן את עלייתה לשלב הבתים של גביע אופ"א, אשר גם שם כבש שער ניצחון בדקות האחרונות נגד ויסלה קראקוב. הופעותיו הטובות של בנטלי בבלקבורן משכו אליו הצעות רבות והשערות רבות לגבי מעברו. למרות הכל, ב-27 בפברואר 2007, אף על פי שנקשר למעבר למנצ'סטר יונייטד, הוא הסכים להצעת החוזה המשופרת שהציעה לו בלקבורן שהייתה אמורה להשאיר אותה בקבוצה עד שנת 2011. אחרי הארכת חוזהו בקבוצה, מאמנו מארק יוז תיאר את בנטלי כ-"כישרון ענק עם עתיד מזהיר", כמו גם היושב ראש של בלקבורן ג'ון ויליאמס שהוסיף על בנטלי שהוא "נחשב אחד הכדורגלנים הצעירים הטובים ביותר באנגליה". בנטלי סיים את העונה עם 7 שערים ו-13 בישולים. בסוף העונה הצביעו עבורו אוהדי בלקבורן ובחרו בו לשחקן השנה של הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן, בנטלי רשם ממוצעים דומים לקודמתה, לאחר שכבש 8 שערים ובישל עוד 13 שערים לבלקבורן. הפעם בלקבורן סיימה במקום השביעי בפרמייר ליג, אבל לא העפילה לתחרות אירופאית לעונה הבאה. ההופעות הטובות של בנטלי גם בעונה הזו, גרמו לו לשחקן בכמה משחקי קדם-עונה ידידותיים עבור נבחרת אנגליה. זו הייתה עונתו האחרונה של בנטלי במועדון מלנקשייר. לא הרבה אחרי שמאמנו מארק יוז עזב לטובת מנצ'סטר סיטי, בנטלי דיווח על תשוקתו לעבור לשחק במועדון גדול יותר, ובנטלי הציבה דרישה של 18 מיליון פאונד עבור מכירתו.
טוטנהאם וסוף הקריירה
ב-31 ביולי 2008, טוטנהאם הוטספר הכריזה על החתמתו של דייוויד בנטלי מבלקברן רוברס תמורת 15 מיליון פאונד, ותוספת מחיר של 2 מיליון פאונד בהתאם להופעותיו בקבוצה. הוא ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקבוצה ב-16 באוגוסט 2008, בהפסד החוץ של טוטנהאם 2-1 למידלסברו. שערו הרשמי הראשון עבור טוטנהאם נכבש בסיבוב הראשון של גביע אופ"א לעונת 2008-2009, נגד ויסלה קראקוב.
ב-29 באוקטובר 2008, בנטלי כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור טוטנהאם, בבעיטת יעף מ-45 מטר בתיקו 4-4 עם היריבה העירונית ארסנל במסגרת הדרבי של צפון לונדון.
ב-6 בספטמבר הושאל לרוסטוב עד ינואר. כך הוא הפך לשחקן האנגלי הראשון בהיסטורית ליגת העל הרוסית. ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-16 בספטמבר בניצחון 0:1 על דינמו מוסקבה.
ב-15 בפברואר 2013 הושאל לקבוצת בלקברן רוברס מהצ'מפיונשיפ.
ב-13 ביוני 2014 פרש מכדורגל בגיל 29 לאחר שהיה ללא קבוצה במשך שנה.
קריירה בינלאומית
בנטלי שיחק עבור נבחרות אנגלית עד גיל 15 ועד גיל 16, והיה הקפטן של הנבחרת האנגלית עד גיל 18. הוא שיחק גם עבור נבחרת אנגליה עד גיל 21, בה שיחק 8 פעמים וכבש 4 שערים, והיה לכדורגלן האנגלי הראשון שכובש שער באצטדיון ומבלי החדש, במשחק נגד נבחרת איטליה עד גיל 21, ב-24 במרץ 2007.
במאי 2007, בעקבות הופעות טובות שלו במהלך העונה בבלקבורן, בנטלי זומן לסגל נבחרת ב' של אנגליה, למשחק נגד אלבניה. אחרי שפתח איתו בהרכב, מאמנו בנבחרת סטיב מקלארן אמר שלבנטלי יש את הפוטנציאל להיות דייוויד בקהאם הבא. באותו המשחק, בנטלי בישל את המסירה לשער הראשון של סטיוארט דאונינג, והיה שותף לשערו השני של דאונינג בניצחון 3-1. בסיום המשחק, בנטלי זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק. ביום שלמחרת, הוא זומן לסגל הנבחרת האנגלית הבכירה על ידי מקלארן, לקראת משחק הידידות נגד ברזיל ומשחק המוקדמות של יורו 2008 נגד אסטוניה.
ביוני 2007, בנטלי זומן שוב לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה לנבחרות צעירות בהולנד. למרות זאת, הוא נושל מההרכב בעקבות טענתו שהוא לא בכושר טוב, ומאמנו בנבחרת הצעירה סטיוארט פירס הטיל ספק ברצונו של בנטלי לייצג את מולדתו. היציאה הפתאומית שלו מהסגל של הנבחרת האנגלית גרמה לנישולו מסגל הנבחרת הבוגרת למשחק הבא של הנבחרת, משחק הידידות נגד נבחרת גרמניה, אבל הוא זומן מחדש לסגל למשחקי המוקדמות של יורו 2008 נגד ישראל ורוסיה. הוא ערך את הופעתו הרשמית עבור הנבחרת הבכירה של אנגליה, לאחר שעלה כמחליף במקומו של שון רייט-פיליפס במשחק נגד ישראל, אבל זכה לקריאות גנאי מצד האוהדים בעקבות סירובו והתחמקותו מלשחק עבור הנבחרת הצעירה.
בנטלי פתח לראשונה במשחק עבור הנבחרת האנגלית, במהלך משחק ידידות נגד נבחרת שווייץ ב-6 בפברואר 2008.
חייו האישיים
דייוויד נשוי למעצבת פנים קימברלי מילס, לביתם קוראים דוון-בואו.
הר ווטאי
הר ווּטָאי (בסינית: 五台山, פיניין: Wǔtái Shān; תעתיק ווּטָאי שאן – מילולית "הר חמש הטרסות") או גם הר צִ'ינְגְלְיָאנְג (清凉山, פין-יין: Qīngliáng Shān) הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין. ההר שוכן בצפון מזרח מחוז שאנשי שבצפון מזרח סין.
על ההר שוכנים כמה מהמנזרים והמקדשים הבודהיסטיים החשובים ביותר בסין. בעבר שכנו על ההר כמה מאות מנזרים וכיום פועלים בו 68 מנזרים ומקדשים. ההר והמקומות הקדושים לבודהיזם שבו הוכרזו אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-2009.
מלבד ההיבטים הדתיים ההר נודע ביפי רכסיו, סלעיו, הערוצים העמוקים, המים הצלולים והיערות הצפופים המכסים את מורדותיו.
תיאור
המסיב של הר ווטאי מתרומם לגובה של כ-3,000 מטרים בנפת ווטאי (五台县), בצפון מזרח הנציבות העירונית שינז'ואו (忻州) בצפון מזרח מחוז שאנשי שבצפון מזרח סין, כ-150 קילומטרים צפונית לעיר שינז'ואו, וכ-250 קילומטרים מהעיר טאי-יואן בירת מחוז שאנשי. שטח אתר המורשת העולמית הוא 229.5 קמ"ר והוא מוקף באזור חיץ בשטח של 168.5 קמ"ר.
בהר יש חמש פסגות שטוחות מכוסות בצמחיית בתה: פסגה צפונית, פסגה דרומית, פסגה מזרחית, פסגה מערבית ופסגה מרכזית. חמש פסגות שטוחות אלו הן שהעניקו להר את שמו, "הר חמש הטרסות".
אקלים
האקלים בהר קר, כפי שמרמז שמו השני - צִ'ינְגְלְיָאנְג שָׁאן ("הר קר צלול"). הטמפרטורה השנתית הממוצעת על הפסגות היא ℃3.8-. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של ℃17.3-, ויולי החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של ℃9.6. בטָאיְחְווָאי הנמוכה יותר האקלים קצת יותר נוח והטמפרטורות גבוהות בכ-℃6. האביב מקדים בחודש והסתיו מאחר בחודש. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא ℃2-3, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה במקום הייתה כ-℃30-, והגבוהה ביותר הייתה ℃30. בקיץ ההר מכוסה עננים וערפל, הלחות גבוהה וגשם יורד לעיתים קרובות.
צמחייה ובעלי חיים
התנאים בהר ווטאי: תוואי הנוף המגוונים, האקלים, סוגי הקרקעות ותנאים טבעיים וגאולוגיים מאפשרים בית גידול למגוון ביולוגי נרחב. יש בהר ווטאי 1,019 מינים של צמחים וסקולריים, המשתייכים ל-459 סוגים ב-103 משפחות. בהם: 22 מינים של שרכים המשתייכים ל-16 סוגים ב-10 משפחות, 8 מינים של חשופי זרע המשתייכים ל-5 סוגים ב-3 משפחות, ו-1,034 מינים של בעלי פרחים המשתייכים ל-456 סוגים ב-92 משפחות. מספר המשפחות, הסוגים והמינים של הצמחים בעלי זרע מהווים כ-26.9%, 14.5% ו-4.2% בהתאמה מהמספר הכולל בסין. בהר ווטאי יש 160 מינים של עצים המשתייכים ל-71 סוגים ב-42 משפחות, מספר גבוה בהרבה מהרים אחרים באותו קו רוחב בסין.
בגובה 2,800 מטרים מעל פני הים יש אחו אלפיני ובו צמחים מייצגים כדוגמת Kobresia pygmaea ממשפחת הגמאיים, Spiraea alpina ממשפחת הוורדיים, ו-Dasiphora fruticosa מתת-משפחת הוורדאים. בנוסף יש 14 מינים של משפחת הסחלביים.
חרקים מצויים בשפע ותפוצתם רחבה. ההערכה כי בהר יש למעל ל-2,000 מינים של חרקים בגובה שבין 1,000 מטרים ל-3,061 מטרים, שמתוכם תועדו 486 מינים.
בהר נמנו 142 מינים של עופות השייכים ל-36 משפחות ב-16 סדרות.
גאולוגיה
הר ווטאי שוכן בלב הקראטון של צפון סין, ובולטים בו כמה תכונות ומבנים גאולוגיים ייחודיים: עמקים עמוקים בהר מהווים חתך אורך גאולוגי וחלון טבעי לחקר ההיסטוריה הגאולוגית. החוקרים הוכיחו שהר ווטאי נוצר בתקופה שבין לפני 2.7 ל-2.5 מיליארד שנים (על תהליך היצירה והתצורות שנוצרו במהלכו ראו פרק ההיסטוריה הגאולוגית).
סוגי הסלעים בהר מגוונים והמחשופים מפותחים. סלעי הגרניט מתור הנאוארכאיקון מורכבים מגרנודיוריט, גרניט מונוזוניטי ומעט גרניט טונליטי. הגרניט נוצר מהתכה חלקית של קרום בזלתי צעיר כחלק ממערכת קשת איים. עובי החגורה הירוקה בהר ווטאי מעל ל-4,000 מטרים, גילה בין לפני 2.7 ל-2.5 מיליארד שנים והרכבה: צפחות ירוקות, הורנבלנדה, פלגיוקלז, תצורת ברזל הפסים ועוד. החגורה הירוקה בהר ווטאי נוצרה בקשת האיים ובאגן גב קשת האיים והיא משמרת מרקמים ומבנים שמקורם בהתפרצות תת-ימית.
הגבול שבין הארכאיקון לפרוטרוזואיקון מסומן היטב בהר ווטאי באמצעות אי התאמה בת 80 מיליון שנים בין תצורת דוֹאוּצוּן לתצורת דונְגְיֵה, בין סיום תהליך האורוגנזה עקב ההתנגשות להתחלת התרוממות והחסיפה של הקראטון של צפון סין. התיעוד הסטרטיגרפי של עידן הפרוטרוזואיקון מיוצג חלקית על ידי חלקים מחבורת חבורת חוּטְווֹ (בין לפני 2.5 מיליארד שנים ללפני 1.8 מיליארד שנים).
בהר ווטאי יש שפע מאובנים המתעדים את ראשית החיים עלי אדמות. שפע מאובני סטרומטוליטים מצוים החל בתצורת דָאשְׁלִינְג (Dashiling) בתחתית ההר (בין לפני 2.5 מיליארד ל-1.9 מיליארד שנים) ועד תצורת טְייֵנְפֶּנְגְנָאו (Tianpengnao) בפסגה. בחבורת חוּטְווֹ נשמרו היטב סטרומטוליטים ואונקוליטים גדולים נדירים. המאובנים העתיקים ביותר של איקריוטים, בני 2.4 מיליארד שנים, נתגלו בתצורות דָאשְׁלִינְג וצִ'ינְגְשְׁצוּן (Qingshicun) של חבורת חוּטְווֹ. הופעת מאובנים של אצות והתאים האיקריוטים מציינים שריכוז החמצן באטמוספירה היה כ-1% מריכוזו כיום והתפתחות התאים האיקריוטים מעידה על הגידול בריכוז החמצן באטמוספירה ועל ירידה בריכוז הפחמן הדו-חמצני.
במהלך הרביעון עוצבו פני ההר בתהליכי סחיפה שנבעו מתנאי אקלים פיריגלציאליים שבהם קפיאה והפשרה תכופים יצרו צורות נוף פיריגלציאליות: מישורים סחופים, עמודי סלע, שדות של גושי סלע, זרי סלע (האחרונים בולטים בפסגה המרכזית), אגמים ובריכות. צורות הנוף נקשרו לאגדות ומיתוסים רבים, הבסיס הטבעי לתרבות הבודהיסטית. על כל חמש הפסגות יש שרידים מפעילות הקרחונים ברביעון.
היסטוריה גאולוגית
ההיסטוריה הגאולוגית בת 2.7 מיליארד שנים של הר ווטאי נחלקת לארבעה שלבים:
היסטוריה אנושית
הר ווטאי הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין. בבודהיזם הסיני משמש כל אחד מארבעת ההרים כבודהימנדה (道場, בפין-יין dàocháng - דָאוצָ'אנְג), של אחד מארבעת הבודהיסטווה הגדולים. הר ווטאי הוא ביתו של מנג'וסרי (Mañjuśrī, בסינית 文殊 (Wénshū) – וֶנְשׁוּ), הבודהיסטווה של החוכמה. הר ווטאי שויך למנג'וסרי מזמנים קדומים. פאול ויליאמס כתב:
ווטאי היה ההר הראשון שזוהה כמקום משכנו של בודהיסטווה ולעיתים קרובות מתייחסים אליו כ"ראשון בין ארבעת ההרים הגדולים". ההר זוהה על בסיס פסקה ב"סוטרה אוואטמסאקה" (בסינית 華嚴經 (Húayán jīng) – חְווָאיֵן), המתארת את משכנם של בודהיסטוות רבים. בפרק זה נאמר שמנג'וסרי שוכן על "הר קר צלול" בצפון מזרח. פסקה זו היוותה מקור לזיהוי ההר ולמקור לשמו הנוסף "הר קר צלול" (סינית 清涼山 (Qīngliáng Shān) - צִ'ינְגְלְיָאנְג שָׁאן).
הבודהיסטים מאמינים שהבודהיסטווה מופיע לעיתים קרובות על ההר, כשהוא לובש צורה של עולי רגל פשוטים, נזירים, או לעיתים קרובות בדמות העננים בעלי חמשת הצבעים יוצאי הדופן. להר ווטאי יש גם קשר מתמשך לבודהיזם הטיבטי.
על פי הכרוניקה "רשומות הר צִ'ינְגְלְיָאנְג" שאסף המלומד הבודהיסטי גֶ'נְצֶ'נְג (Zhencheng) היה מקדש דָאפֿוּלִינְגְגְ'יוֹ (Dafulingjiu – על שם פסגה הנשר בהודו שבה בודהה הטיף פעם, כיום מקדש שְׂייֵנְטונְג), המקדש הבודהיסטי הראשון שנבנה בהר ווטאי, הפעיל עד היום והוא גם המקדש הגדול ביותר בהר. המקדש הוקם בהוראת הקיסר מינג (汉明帝, שלט 75-28) משושלת האן המזרחית בשנת 68 בתקופה שבה הגיעו שני מלומדים בודהיסטים מהודו לסין בהזמנת הקיסר.
בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות החלה פריחה של הבודהיזם בהר ווטאי כשקיסרים באו להר לחלוק כבוד לבודהיסטווה, והחלה מסורת של עלייה לרגל להר. בתקופה זו נבנו כ-200 מקדשים ומנזרים, ונזירים ונזירות רבים הצטרפו למסדרים על ההר.
התקופות של שושלת סווי ושושלת טאנג היו תור הזהב של הבודהיזם הסיני. הקיסר ון (שלט 604-581) הורה לבנות מקדשים על כל אחת מחמש פסגות ההר, ובהם לשכן את פסל מנג'וסרי. בנו, הקיסר יאנג עלה להר בקיץ 615 על מנת להימלט מחום הקיץ ולהתפלל. מרבית הקיסרים משושלת טאנג, למעט הקיסר ווּדְזונְג (שלט 846-840) שהיה טאואיסט ורדף את הבודהיזם, היו מאמינים אדוקים בבודהיזם של הר ווטאי. תשעה קיסרים משושלת טאנג, החל בקיסר טָאיְדְזונְג (שלט 649-626) וכלה בקיסר דֶדְזונְג (שלט 805-779) חוקקו צווים בנושא ההר. בין הצווים: צו שבו הורה הקיסר לנתיניו להתייחס אל ההר כאל "מקור הסגולות של האבות המייסדים", צווים שהורו על בניית מקדשים וגיוס נזירים, צו שפטר את ההר ממסים, וצו שהעמיד את כל הנזירים והנזירות הבודהיסטים בסין תחת השגחתו ושלטונו של המלומד הראשי בהר. בשיאה של שושלת טאנג פעלו בהר 360 מקדשים.
בתקופת שושלת טאנג הפך ההר לבודהימנדה לאסכולות שונות של הבודהיזם הסיני, וכונה "הארץ האלוהית" ו"בירת" הבודהיזם הסיני. נזירים מהודו, נפאל, סרי לנקה, קוריאה ויפן עלו לרגל להר על מנת להעתיק כתבי קודש ולחוות הארה. התרבות שהתפתחה בהר: כתבים, מוזיקה, פסלים וארכיטקטורה התפשטה לארצות בדרום ובמזרח אסיה. שמעו של ההר יצא למרחקים והוא הפך למקום קדוש, שווה ערך להר הנשר (גרידדהראז פארוואט) בהודו.
הבודהיזם של הר ווטאי המשיך להתפתח במהלך שושלות סונג ויואן. צו של הקיסר טָאיְדְזונְג משושלת סונג (שלט 997-976) הורה על בניית מקדש טָאיְפִּינְגְשִׂינְגְגְווֹ, ועל בניית אולם בגובה קומתיים במקדש מנג'וסרי שבו הוצבו פסלי מנג'וסרי. מספר המקדשים בהר הצטמצם בתקופה זו ל-70. הבודהיזם הטיבטי הגיע להר בתקופת שושלת יואן. הקיסרים צֶ'נְגְדְזונְג (שלט 1307-1294) ויִינְגְדְזונְג (שלט 1323-1320) עלו לרגל להר לסגוד למנג'וסרי. במהלך שושלת יואן נבנו בהר 12 מקדשים. הר ווטאי היה המקום הקדוש היחיד בסין שבו היה דו קיום הרמוני בין הבודהיזם הטיבטי והסיני.
התקופות של שושלת מינג ושושלת צ'ינג היו תור זהב נוסף של הבודהיזם בהר. מספר המקדשים בהר גדל שוב והגיע בתקופת שושלת מינג לשיא חדש של 104 מקדשים. הקיסר יונגלה (שלט 1424-1402), קיסר מינג השלישי, שלח את המלומד הטיבטי קרמה למקדש שיינטונג שחודש לכבודו ואף בנה לכבודו סטופה. הקיסר ואן-לי משושלת מינג (שלט 1620-1573) הורה לבנות את הפגודה הלבנה הגדולה לכבוד אימו. בתקופתו נבנה מנזר סוקחוואטי בהר ווטאי שבו למדו במקביל בודהיזם סיני וטיבטי. הקיסרים הראשונים של שושלת צ'ינג העריכו מאוד את פולחן מנג'וסרי. החל בקיסר שונג'ה, הקיסר השלישי משושלת צ'ינג, השתמשו הקיסרים באסכולת הבודהיזם המכונה "אסכולת הכובעים הצהובים" על מנת להדק את הקשר בין מונגוליה לקיסרות. הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג עלו כמה פעמים להר. בשיא התקופה היו בהר 122 מקדשים ומנזרים: 25 של הבודהיזם הטיבטי ו-97 של הבודהיזם הסיני.
בשלהי תקופת שושלת צ'ינג ועד השנים הראשונות של הרפובליקה הסינית חלה הידרדרות הדרגתית בפולחן הבודהיזם בהר בשל חוסר הביטחון החברתי. מאז הקמת סין העממית ב-1949 נחקקו צווים וכללים שנועדו להגן על המורשת הדתית של ההר.
כמה ממבני העץ העתיקים ביותר בסין שרדו בהר ווטאי מתקופת שושלת טאנג (907-618). אלו כוללים את האולם הראשי של מקדש נָאנְצָ'אן (南禪寺, פין-יין Nánchán Sì) והאולם המזרחי של מקדש פֿוֹגוָאנְג (佛光寺, Foguang Sì) שנבנו בשנים 782 ו-857 בהתאמה. צוות של היסטוריונים שעסקו באדריכלות, שכלל את ליאנג סה-צ'נג (梁思成; 1972-1901), היסטוריון הסיני בולט של תחילת המאה ה-20, זיהה את גילם העתיק של המבנים בשנים 1938-1937. מאז נחקרו תוכניות המבנים על ידי סינולוגים ומומחים באדריכלות סינית מסורתית כדוגמת ננסי סטיינהרדט (Nancy Steinhardt). סטיינהרדט סיווגה מבנים אלו על פי סוגי האולמות כפי שהם מופיעים במדריך המבנים הסיני "יִינְגְדְזָאו פָאשְׁה" (營造法式).
ב-2008 התלוננו תושבים מקומיים שבמסגרת הכנת ההצעה של הממשל הסיני להכריז על הר ווטאי כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, הם פונו בכוח מבתיהם ושוכנו רחוק ממקורות פרנסתם.
ב-2009 הוכרז הפארק הלאומי הר ווטאי כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. ההר היה יעד תיירותי פופולרי ויעד לעלייה לרגל עוד קודם לכן. בשנת 2007, שנתיים לפני ההכרזה, ביקרו בהר מעל ל-3.3 מיליון תיירים.
מקדשים בודהיסטיים עיקריים
נכון ל-2014 יש בהר 68 מקדשים: 21 מחוץ למעגל שמתוות פסגות ההר ו-47 בתוכו, והם מתחלקים לשבעה מנזרים בודהיסטים טיבטיים, 40 מנזרים של בודהיזם סיני, חמישה מנזרי נזירות ומנזר פומבי אחד.
אירווינג לאנגמיור
אירווינג לאנגמיור (באנגלית: Irving Langmuir; 31 בינואר 1881 בברוקלין, ניו יורק – 16 באוגוסט 1957 בוודס הול, מסצ'וסטס) היה כימאי ופיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1932, "על עבודתו בכימיה של פני שטח".
הפרסום הידוע ביותר שלו היה המאמר המפורסם משנת 1919, "סידור האלקטרונים באטומים ומולקולות" ("The Arrangement of Electrons in Atoms and Molecules"). במאמר, בהתבסס על תיאורית האטום הקובייתי של גילברט לואיס ותאוריית הקישור הכימי של ולתר קוסל, תיאר לאנגמיור את "התאוריה הקונצנטרית של המבנה האטומי". במהלך עבודתו בג'נרל אלקטריק בין השנים 1909 עד 1950, פיתח לנגמויר מספר תחומים בסיסיים בכימיה ופיזיקה, המציא את נורת הליבון ממולאת הגז, וטכניקת ריתוך במימן. הוא היה הכימאי התעשייתי הראשון שזכה בפרס נובל. מעבדת לנגמויר למחקר אטמוספירי בניו מקסיקו קרויה על שמו, כמו גם כתב העת למדע של פני שטח של האגודה האמריקנית לכימיה, הקרוי "Langmuir".
קורות חייו
לאנגמיור נולד בברוקלין, ניו יורק, ילדם השלישי (מתוך ארבעה) של צ'ארלס לאנגמיור וסיידי (קאמינגס, בנעוריה). בילדותו, עודדוהו הוריו לצפות בטבע ולנהל תיעוד מסודר של תצפיותיו הקודמות. כאשר היה בן 11, נמצא כי ראייתו חלשה. כאשר תיקנו בעיה זו בעזרת משקפיים, התגלו לו פרטים שקודם לכן חמקו ממנו. עניינו בטבע ותופעותיו השונות התגבר מאוד. במהלך ילדותו הושפע לאנגמיור מאוד מאחיו הבוגר, ארתור לאנגמיור. ארתור היה כימאי מחקר שעודד את אירווינג לגלות סקרנות לגבי הטבע ודרכי פעולתו. ארתור סייע לאירווינג להקים את מעבדת הכימיה הראשונה שלו, בפינת חדרו, ושמח לענות על מגוון השאלות שהציב לו אירווינג.
בין תחביביו של לאנגמיור נמנו טיפוס הרים, סקי, הטסת מטוסו, ומוזיקה קלאסית. בנוסף להתעניינותו המקצועית בפוליטיקה של אנרגיה אטומית, התעניין מאוד בשימור השטחים הפתוחים.
חינוך
לאנגמיור התחנך במגוון בתי ספר ומוסדות חינוכיים בארצות הברית ובפריז (1892-1895). ב-1903 קיבל תואר בוגר במדעים בהנדסת מתכות מבית הספר לכרייה של אוניברסיטת קולומביה. ב-1906 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה אצל חתן פרס נובל ולטר נרנסט בגטינגן, על מחקר שנעשה תוך שימוש ב"זוהר נרנסט", מנורה חשמלית שהמציא נרנסט. כותרת התזה שלו הייתה: "על הרקומבינציה החלקית של גזים מומסים במהלך קירור". לאחר מכן ביצע עבודת פוסט-דוקטורט בכימיה. לאנגמיור לימד אז במכון סטיבנס לטכנולוגיה בהובוקן ניו ג'רזי עד 1909, עת החל לעבוד במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק בשנקטאדי ניו יורק. ב-1912 נישא למריון מרסרו.
עבודתו המדעית
תרומותיו הראשונות למדע היו בתחום הנורות (כהמשך של עבודת הדוקטורט שלו). הפיתוח המשמעותי הראשון שלו היה המצאת משאבת הדיפוזיה, שהובילה מאוחר יותר להמצאת שפופרת הריק ללחצים נמוכים במיוחד. שנה לאחר מכן, גילו לנגמויר ועמיתו, לווי טונקס, כי ניתן להאריך מאוד את אורך חיי תיל טונגסטן (חוט להט) בנורה על ידי מילוי הנורה בגז אציל, כמו ארגון. הוא גילה גם כי ליפוף התיל לסליל הדוק משפר את יעילותו. אלה היו התקדמויות חשובות בהיסטוריה של נורת הליבון.
קריב
{{פירושונים|
אירווינג לאנגמיור
עבודתו המדעית
במהלך מלחמת העולם הראשונה מעבדת המחקר של ג'נראל אלקטריק שבה עבד הצטרפה לוועד המייעץ לצי שהקים מזכיר הצי האמריקאי ג'וזפוס דניאלס על מנת להכין את הכוחות הימיים האמריקניים לקראת כניסה אפשרית לעימות שהתרחש באירופה, ובעקבות איום הצוללות הגרמניות. המהנדסים של ג'נרל אלקטריק, בהובלת לאנגמיור, הצליחו לפתח שיטה לאיתור צוללות בהתבסס על מתקן בריטי קיים המכונה הידרופון. המתקן הזה השתמש בעיקרון של הקלטת קול משני כיוונים (binaural principle), שמאפשר לאתר קול בצורה החזקה ביותר כאשר נמצאים ישירות מולו. המהנדסים של לאנגמיור החליפו את ציפוי המנגנון הבריטי ממתכת לגומי, וכך הגדילו את טווח המכשיר בכשלושה מייל.
קריב
ראו גם
}}
אירווינג לאנגמיור
עבודתו המדעית
לאנגמיור הציג לראשונה את רעיון הטמפרטורה האלקטרונית, וב-1924 המציא את השיטה הדיאגנוסטית למדידת טמפרטורה וצפיפות בעזרת חיישן אלקטרוסטטי, הקרוי כיום "חיישן לאנגמיור", ונפוץ בשימוש בפיזיקת פלזמה. הזרם החשמלי של קצה החיישן, המוחזק במתח חשמלי, נמדד כפונקציה של המתח לקביעת טמפרטורת וצפיפות הפלזמה בסביבות החישן. לנגמויר גילה גם מימן אטומי (בניגוד לצורה הנפוצה בטבע, מימן מולקולרי - דו אטומי), אותו ניצל בתהליך ריתוך שהמציא - ריתוך הפלזמה הראשון אי פעם. טכניקת הריתוך בפלזמה פותחה מאז לריתוך בקשת בעזרת גז וטונגסטן.
שנותיו המאוחרות
לאחר מלחמת העולם הראשונה תרם לאנגמיור לתאוריה האטומית ולהבנה של המבנה האטומי בעזרת הגדרת המושגים המודרניים קליפת ערכיות ואיזוטופים.
הוא חבר לקתרין בלודגט לחקור שכבות דקות וספיחה על משטח. הוא הציג לראשונה את רעיון הרובד החד-מולקולרי (מונולייר - שכבת חומר בעובי מולקולה אחת), ואת הפיזיקה הדו־ממדית לתיאור משטח כזה. ב-1932 קיבל פרס נובל לכימיה "על תגליותיו ומחקריו בכימיה של פני שטח".
ב-1938 פנתה התעניינותו המדעית של לאנגמיור לכיוון מדעי האטמוספירה ומטאורולוגיה. אחד ממחקריו הראשונים, על אף שאינו קשור ממש לעיקר, היה הפרכה של טענותיו של האנטומולוג צ'ארלס טאונסנד, לפיה זבוב הצבאים טס במהירות העולה על 1280 קמ"ש. לאנגמיור העריך את מהירות הטיסה בכ-40 קמ"ש.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד לאנגמיור על שיפור הסונאר הימי לגילוי צוללות, ומאוחר יותר על פיתוח מסכי עשן הגנתיים ושיטות להסיר קרח מכנפי מטוסים. מחקר זה הוביל אותו להשערה, כי החדרת קרח יבש ויודיד לענן לח מספיק בטמפרטורות נמוכות עשויה לגרום להורדת גשם (זריעת עננים); שיטה זו נמצאת בשימוש נרחב כיום, במיוחד באוסטרליה ובסין, אף כי יעילותה מוטלת בספק.
ב-1953 טבע את המונח "מדע פתולוגי", לתיאור מחקר המבוצע בהתאם לשיטה המדעית, אך מוכתם על ידי הטיה לא מודעת, או השפעות סובייקטיביות. זאת בניגוד לפסבדו-מדע, לו אין יומרה לפעול לפי השיטה המדעית. בנאומו המקורי הציג את תחומי התפיסה העל-חושית ועב"מים כדוגמאות למדע פתולוגי; מאז שימש המושג לתחומים כמו פולי-מים, והיתוך קר.
לאחר מחלה קצרה, נפטר לאנגמיור מהתקף לב ב-1957. הודעת הפטירה שלו הופיעה בעמוד הראשון של הניו יורק טיימס.
בית קברות לחיות (סרט, 1989)
בית קברות לחיות (באנגלית: Pet Sematary) הוא עיבוד קולנועי לסרט אימה אמריקאי משנת 1989 של רומן מאת סטיבן קינג באותו השם. בסרט, אותו כתב סטיבן קינג וביימה מרי למברט, מככבים דייל מידקיף כלואיס קריד, דניס קרוסבי כרייצ'ל קריד, בלייז ברדהל כאלי קריד, מיקו הוג'ס כגייג' קריד, ופרד גווין כג'אד קרנדל. אנדרו יובטסק לוהק לגלם את התפקיד של זלדה. לקינג יש בסרט הופעת קמאו ככומר.
סרט ההמשך, "בית קברות לחיות 2", הופץ אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה (הן הכלכלית והן הביקורתית) של הסרט המקורי.
עלילה
במהלך חג ההודיה, רייצ'ל לוקחת את ילדיה אל בית הוריה שבשיקגו, ולואיס נשאר לבדו. כאשר צ'רץ', החתול של אלי נדרס ומת על הכביש המהיר, ג'אד לוקח את לואיס אל מעבר לבית הקברות לחיות ומנחה אותו היכן לקבור את צ'רץ'. כאשר לואיס חוזר לביתו, הוא מגלה שצ'רץ' חזר לחיים, אם כי התנהגותו כעת פראית הרבה יותר. זמן מה לאחר מכן, גייג' נהרג מפגיעת משאית לאורך אותו כביש מהיר. כאשר לואיס שואל את ג'אד אם אי פעם נקברו גם בני האדם בבית הקברות בו קבר את צ'רץ', ג'אד מספר לו סיפור על חבר בשם ביל בייטרמן (צ'אק קורטני) שקבר שם את בנו טימי (פיטר סטדר). טימי חזר לחיים, אך היה שונה. כאשר ג'אד ואחרים הבינו את הסכנה שטימי מהווה עבור תושבי העיר, הם שרפו את בית משפחת בייטרמן על מנת להרוג את טימי. ביל, שסירב לצאת מהבית, נספה אף הוא בשריפה.
רייצ'ל נוסעת שוב לשיקגו, להתנחם בביתה הוריה, ולוקחת איתה את אלי, בזמן שלואיס נשאר שוב לבדו בבית. למרות אזהרותיהם של ג'אד ושל ויקטור, לואיס מוציא את גופתו של גייג' מקברה, וקובר אותו שוב בסמוך לבית הקברות לחיות. ויקטור מופיע בפני רייצ'ל, ומזהיר אותה שלואיס עומד לעשות משהו נוראי. רייצ'ל מנסה ליצור איתו קשר, אך לא מצליחה. היא יוצרת קשר עם ג'אד, ומבקשת ממנו להודיע לואיס שהיא חוזרת הביתה. באותו הלילה, גייג' חוזר הביתה וגונב אזמל מהתיק של אביו. הוא מתגנב לביתו של ג'אד והורג אותו. רייצ'ל חוזרת הביתה ונכנסת לביתו של ג'אד, שם היא רואה את גייג'. היא מתקרבת אליו על מנת לחבק את בנה, והוא תוקף אותה.
לואיס מתעורר משנתו, ומבחין בעקבות נעליו של גייג' בבית. הוא מגלה שאזמלו חסר, ומקבל שיחת טלפון מגייג', שאומר לו שהוא נמצא בביתו של ג'אד, ואחרי ש"שיחק" עם ג'אד ועם רייצ'ל, הוא רוצה לשחק גם עם אביו. לואיס ממלא שני מזרקים במורפיום ויוצא לביתו של ג'אד. בדרכו, הוא נתקל בצ'רץ' שתוקף אותו, ולואיס הורג את החתול באמצעות הזרקת מורפיום. בביתו של ג'אד, לואיס מגלה את גופתם של ג'אד ורייצ'ל, ומיד לאחר מכן הוא מותקף על ידי גייג'. לאחר קרב קצר בין השניים, לואיס מזריק מורפיום גם לגייג', והוא מת. לואיס מצית את הבית, ומשאיר אותו להישרף בעודו נושא על ידיו את גופתה של רייצ'ל. למרות התעקשותו המתמשכת של ויקטור, לואיס - מוכה היגון עד כדי טירוף - סבור כי אם יקבור כעת את ר'ייצל על מנת להחזיר אותה, אז זה "יעבוד הפעם".
באותו הלילה, רייצ'ל חוזרת הביתה והיא ולואיס מתנשקים. בעודם מתנשקים, מבלי שלואיס שם לב, רייצ'ל לוקחת לידה סכין גדול המונח על השולחן ותוקפת את לואיס. הסרט מסתיים על רקע קול צעקה גדולה של לואיס, ואינו חושף את גורלו.
הפקה
זכויות ההסרטה נמכרו לג'ורג' א' רומרו בשנת 1984 תמורת 10,000 דולר. קודם לכן סטיבן קינג דחה מספר הצעות אחרות לעיבוד קולנועי. רומרו בסופו של דבר נאלץ לפרוש מההפקה, שכן הוא היה עסוק עם פרויקט אחר בשם "Monkey Shines". "בית קברות לחיות" צולם במיין, לרבות בית הקברות "Mount Hope Cemetery", לבקשתו של קינג.
מוזיקה
המוזיקה של הסרט נכתבה על ידי אליוט גולדנטל. הסרט כולל שני שירים של הראמונס, אחת מהלהקות האהובות על סטיבן קינג; השיר "Sheena Is a Punk Rocker" מופיע באחת הסצנות של הסרט, ואילו השיר "Pet Sematary", אשר נכתב עבור הסרט, נשמע על רקע כתוביות הסיום של הסרט. השיר "Pet Sematary" הפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר של הראמונס במצעדי הפזמונים, והגיע עד למקום הרביעי במצעד בילבורד של שירי רוק מודרניים, וזאת למרות היותו "מושמץ על ידי המעריצים השרופים של הלהקה".
הפצה
לוס אנג'לס טיימס כתב כי על אף הביקורות, הסרט "פתח ברמות של שובר קופות". הסרט הכניס 57,000,000 דולר בצפון אמריקה. בשנת 1989 הסרט הופץ על ידי סרטי פרמאונט על גבי קלטות וידאו לצפייה ביתית, והסרט הפך לרב-מכר. בשנת 2006 שחררה פרמאונט את הסרט בפורמט DVD, ובשנת 2012 בפורמט Blu-ray.
ביקורות ותגובות
על פי Rotten Tomatoes, אתר לריכוז ביקורות, 43% מתוך 23 מבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית; הדירוג הממוצע היה ציון של 5.2 מתוך 10. וראייטי כינה את הסרט "חיקוי של סרט זומבים אשר הוקהה על ידי מנטליות של סרט ריטוש". וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס כתב כי "יש [בסרט] כמה רגעי אימה אפקטיביים", אך הסרט "נכשל, בעיקר משום שהוא לא סומך על הקהל לעשות את העבודה". מבקר הלוס אנג'לס טיימס קווין תומאס כתב כי "למברט על מראות חזקים, ולא עוצר לרגע לשאול אם יש בהם חוסר אמינות או היעדר מוטיבציה". ריצ'רד הרינגטון (וושינגטון פוסט) כינה את הסרט "תפל, קלישאי, זול". הרינגטון ביקר את מעשיו של גייג' כמטרידים ואת השיא של הסרט כמכוער וכושל. אתר האינטרנט Bloody Disgusting המסקר סרטי אימה דירג את הסרט ב-4 וחצי מתוך 5 כוכבים, וכתב כי "העלילה לבדה יכולה להחזיק סרט מפחיד, אבל על ידי הזרקת אווירה מעולה, משחק מיומן וסצנות סיוטיות בדרך כלל, 'בית קברות לחיות' הוא סרט אימה יעיל באמת ובהחלט שווה את המחיר של כניסה". באתר האינטרנט Dread Central, העניק סטיב ברטון 4 מתוך 5 כוכבים וכינה את הסרט אחד מהעיבודים הקולנועיים הטובים ביותר של סטיבן קינג; ג'ייסון ג'נקינס דרג את הסרט עם 3.5 מתוך 5 כוכבים, וכינה אותו "אחד מעיבודי קינג הטובים ביותר של התקופה".
מורשת
סרט המשך, "בית קברות לחיות 2", שוחרר בשנת 1992. סרט תיעודי בשם "Unearthed & Untold: The Path to Pet Sematary" הוקרן בהקרנת בכורה בספטמבר 2014. בשנת 2011 נפוצו שמועות אודות רימייק לסרט. בתחילת אפריל 2019 יצא לאקרנים הרימייק "בית קברות לחיות" בבימוי קווין קולש ודניס וידמאייר.
בית מדרש לרבנים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אפיכרמוס
אפיכרמוס מקוס (ביוונית: Ἐπίχαρμος) היה מחבר קומדיות יווני (בערך 530 - בערך 440 לפסה"נ) חי בסירקוזה שבסיציליה. פיתח את המחזה הקומי העממי הדורי והעלה אותו למדרגת קומדיה אומנותית. בהבדל מכותבי הקומדיות האטיים, לא מתח ביקורת סאטירית על אנשי המדינה ופעולותיהם, אלא על הרעיונות של הפילוסופיה והספרות. מן הקומדיות המרובות שחיבר שרדו קטעים מועטים בלבד.
מועצה מקומית תעשייתית
מועצה מקומית תעשייתית היא רשות מוניציפלית המנהלת אזור תעשייה בין עירוני הכולל מספר מפעלים בעלי תשתית ומערכות ציבוריות משותפות.
כיום ישנן רק שתי מועצות מקומיות תעשייתיות בישראל: נאות חובב בדרום ומגדל תפן בצפון.
מבנה והרכב המועצה
המועצה היא בת תשעה חברים. יושב ראש המועצה הוא נציג של שר הפנים, שאינו מקרב עובדי המדינה. כמו כן, יושבים בה נציג שר התעשייה המסחר והתעסוקה, נציג שר הבריאות, שלושה נציגים של הרשויות המקומיות הגובלות באתר התעשייתי ושלושה נציגים של המפעלים במועצה.
מבנה זה נועד ליצור איזון בין האינטרסים השונים של המפעלים ושל הציבור. 9 חברי המועצה לא נבחרים בבחירות, בדומה לרשויות מוניציפליות אחרות, אלא ממונים על ידי משרדי הממשלה.
תפקידים וסמכויות
בשונה מרשויות מוניציפליות אחרות, המועצה לא עוסקת בנושאי חינוך, רווחה ודומיהם, אלא רק מטפלת ומפקחת על המפעלים הקיימים בתחומה. מפעלי המועצה אינם משלמים ארנונה ליישובים הסמוכים, אלא משלמים אגרה למימון פעילות המועצה התעשייתית, אגרה זו נמוכה מתשלומי הארנונה המקובלים. המועצה נטולת מענקים ומתפקדת לפי הנחיות משרד הפנים ולפי חוק השלטון המקומי.
ביקורת
בקרב ארגוני איכות הסביבה קיימת ביקורת נוספת נגד המועצות התעשייתיות. לטענתם, מועצה תעשייתית היא מועצה של מפעלים שמפקחת על עצמה, ובכך האינטרס שלה הוא לשמור על המפעלים ולא על הסביבה והיישובים שסביבה. בכך היא שונה ממועצה מקומית רגילה שבה תושבי המועצה יכולים לפקח על פעילות המועצה.
קרב עמק איילון (אוניית מעפילים)
קרב עמק איילון (אוניית מעפילים) הייתה האונייה האחרונה בין אוניות ההעפלה. שמה המקורי היה Fabio וכינויה "המורד". אוניה זו הגיעה בליל 28 במאי 1948, ו-706 מעפיליה הורדו בחוף קיסריה. ההפלגה כולה נערכה באופן חוקי, שכן היא הפליגה לאחר קום המדינה.
האונייה
שמה של האונייה – בעקבות קרב לטרון שנערך בעצם אותם הימים. הספינה יצאה לדרך לאחר הכרזת המדינה והגיעה באין מפריע לארץ. היא נכללת ברשימת הפלגות עליה ב' משום שהפעלתה הייתה עדין במסגרת המבצעית של מפעל ההעפלה.
הספינה צוידה במזון ל־16 ימי הפלגה; ב־20 טון מים; ב־22 טון דלק לפי צריכה של 1,400 ק"ג ליממה. כן צוידה בשתי סירות עץ, בשתי רפסודות ובשלוש סירות גומי ל־30 איש כל אחת. צוות האונייה היה איטלקי. הקברניט צ'ירו פלומבה איטלקי, מפקד דוד שטרן מהפלי"ם, אלחוטנית רות חייקין -עופר. מלווים: גלעדה הלוי (חובשת), ווילי רוסטוקר מתנדב מקנדה.
בעשרת הימים שלפני ההפלגה רוכזו במחנות בדרום צרפת בשתי קבוצות. במחנה הגדול 500 בני נוער מצ'כיה והונגריה ובמחנה הקטן כ-200 בני נוער מצפון אפריקה.
העלאת המעפילים נעשתה במפרץ בחוף הצרפתי סמוך לבנדול. המעפילים הגיעו במשאיות נהוגות על ידי חיילים ארץ ישראלים בצבא הבריטי. הצרפתים לא הפריעו. ההפלגה נערכה ללא הפרעות בנתיב השגרתי דרך תעלת מסינה כרתים וצפון קפריסין, ומשם לחוף קיסריה.
היה חשש שהצי המצרי יתנכל לספינה ולצורך הגנתה המלווים צוידו בארבעה מקלעים, תשעה סטנים ורובה אחד. אולם ההפלגה עברה ללא אירועים מיוחדים. למעט רגעי מתח כאשר אח"י אילת (א-16) התקרבה אליה ולא היה ברור תחילה באיזו ספינת מלחמה מדובר. הוקם קשר צעקות האונייה הורידה את מעפיליה באמצעות סירות הפלי"ם בחוף קיסריה ב־29 במאי 1948. לאחר מכן המשיכה לנמל חיפה שהיה עדין בשליטת הבריטים. צוות המלווים עזב את הספינה בסירה למעגן הקישון שהיה בשליטת צה"ל. במהלך הדרך רדפה אחריהם סירת מנוע בריטית אך ללא הצלחה. הגעת האונייה פורסמה כ בנסיבות שנוצרו עם הפסקת ההסגר הימי על ידי הבריטים לא נעשה יותר שימוש" בשם זה. והאונייה קיבלה את הכינוי המורד.
הפלגות נוספות
במהלך מלחמת העצמאות ביצעה האונייה עוד שתי הפלגות במסגרת עלית גח"ל והפלגת רכש נשק אחת
בספטמבר 1948 קבע המוסד לעלייה ב' את יהודה בן-צור כמפקד הספינה "המורד" ("פאביו" במקור), שיצאה בחצות בין 6 ל-7 בספטמבר מנמל גָאאֵטָה, - במערב איטליה כ-80 ק"מ מצפון מערב לנאפולי. עם 292 עולי גח"ל ומח"ל, רובם צעירים. בהפלגה נוצרה תקלה במצפן.
לאחר הצטיידות בדלק אך ללא תיקון המצפן יצאה "המורד" ב-7 בספטמבר חזרה לגאאטה ואספה 300 עולים. ב-9 בספטמבר עברה בתעלת מסינה והגיעה ב-17 בספטמבר לנמל חיפה.
ממשק שורת פקודה
ממשק שורת הפקודה (באנגלית: CLI/CMD - Command Line Interface) הוא מעטפת שמספקת מערכת הפעלה או תוכנה אחרת למשתמש על מנת שזה יוכל להקיש פקודות טקסטואליות שיפעילו אותה. ממשק שורת הפקודה הוא טקסטואלי, בניגוד לממשקים גרפיים אחרים שהתוכנה או מערכת ההפעלה יכולות לספק. ממשק שורת הפקודה נמצא בהמתנה לפקודות מהמשתמש: במקרה שפקודה הוקשה ונלחץ מקש ה"ENTER", הוא יעבד אותה מיידית, ובמקרה שהיא תקינה - גם יבצע אותה ויחזיר חיווי לפלט הסטנדרטי של הממשק כך שהמשתמש ידע מה תוצאת פעולתו. בעוד שבעבר ממשק שורת הפקודה היה טקסטואלי בלבד, כיום קיימים מימושים שונים המשלבים גם חלון גרפי לאותו הממשק, בתוכנות כגון MATLAB.
השימוש בממשק
לכל ממשק שורת פקודה יש מאגר פקודות שהוא יודע לעבד ולבצע. במקרה שהפקודה המוקלדת אליו אינה תקנית, הוא יחזיר על כך חיווי מתאים למשתמש, ולעיתים אף יפרט מהי סיבת הכישלון. ממשקים מסוימים מאפשרים למשתמש לדעת בכל שלב אילו פקודות הוא רשאי להקליד ומהן האפשרויות השונות של כל פקודה, וממשקים אחרים אינם מאפשרים זאת, ולכן המשתמש צריך להכיר מראש את הפקודות שהוא יכול להריץ.
כל הממשקים מאפשרים להריץ פקודות בזו אחר זו על ידי המשתמש, וחלק מהם אף מאפשרים לאגד מספר פקודות לביצוע ברצף בקובץ הנקרא "קובץ אצווה".
ישי גולן
ישי גולן (נולד ב-22 בנובמבר 1973) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
גולן גדל עד גיל שש בטורונטו שבקנדה ובהמשך ברמת גן. הוריו התגרשו כשהיה בן 14, ואמו נישאה בשנית וחזרה בתשובה. לגולן שני אחים.
קריירת המשחק של גולן החלה ב-1990 כשהשתתף לראשונה בסרט "דרך הנשר" בבימויו של אורי ברבש לצד אלי דנקר ונורית גלרון.
את לימודי התיכון עשה גולן בתיכון תלמה ילין.
את שירותו הצבאי עשה גולן בתיאטרון צה"ל, ובמהלך שירותו השתתף בשני סרטים נוספים, "חסד מופלא" ו"מנת יתר".