cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם המילטון (ביולוג)
חוק המילטון
פישר וג'ון הלדיין ראו בעיה בניסוח האופן שבו אורגניזמים יכולים להגביר את כשירות הגנים שלהם על ידי סיוע לקרוביהם, אך לא הכירו בחשיבות הבעיה ולא השקיעו בניסוחה. המילטון עבד על מספר דוגמאות, והבין שהמספר שחסר לחישוביו היה מקדם היחסים (coefficient of relationship) של סיואל רייט (Sewall Wright). זה הפך לכלל המילטון העוסק בברירת שארים: בכל סיטואציה מעוררת התנהגות, הפרט מעריך את כשירותו של שכנו מול זו שלו לפי מקדמי היחסים המתאימים למצב. מבחינה אלגברית, הכלל קובע שיש לבצע פעולה יקרה אם: כאשר C הוא העלות בכשירות לשחקן, r הוא הקשר הגנטי בין השחקן למקבל, ו-B הוא תועלת הכשירות למקבל. עלויות ויתרונות כשירות נמדדים בפוריות. r הוא מספר בין 0 ל-1. שני מאמרים של המילטון משנת 1964 בשם "ההתפתחות הגנטית של התנהגות חברתית" (The Genetical Evolution of Social Behaviour) זוכים בשנים האחרונות להתייחסות נרחבת.
אולם ההוכחה והדיון בהשלכותיה כללו מתמטיקה מפורטת, ושני סוקרים לא זיהו את חשיבות המאמר. השלישי, ג'ון מיינרד סמית', זיהה את המשמעות. עבודתו של המילטון הובילה לחיכוכים עם מיינרד סמית'. המילטון חשב שסמית' עצר את עבודתו כדי לתבוע קרדיט על רעיון (בתקופת הסקירה פרסם מיינרד סמית' מאמר שהתייחס בקצרה לרעיונות דומים). המאמר של המילטון הודפס ב-Journal of Theoretical Biology וכאשר פורסם לראשונה, לא זכה להתייחסות רבה. ההכרה במשמעותו גברה בהדרגה וכיום הוא מצוטט באופן שגרתי בספרי ביולוגיה.
רוב הדיון מתייחס לאבולוציה של אאוסוציאליות בחרקים מסדרת הדבוראים (Hymenoptera - נמלים, דבורים וצרעות) בהתבסס על מערכת קביעת המין ההפלודיפלואידית הבלתי רגילה שלהם. מערכת זו פירושה שהנקבות קרובות יותר גנטית לאחיותיהן מאשר לצאצאיהן (הפוטנציאליים). לפיכך, טען המילטון, "פעולה יקרה" תוקדש לעזרה בגידול אחיותיהן במקום להתרבותן-עצמן.
התנהגות מרושעת
במאמרו מ-1970, "התנהגות אנוכית והתנהגות קנטרנית במודל אבולוציוני", שקל המילטון את השאלה האם נזק שגורם אורגניזם לאחר חייב להיות בהכרח תוצר לוואי של הסתגלות להישרדות. מה לגבי פגיעה של אורגניזם באחר בכוונה ללא תועלת עצמית נראית לעין? התנהגות כזו המילטון מכנה spiteful, מונח שניתן לתרגמו כקנטרני או מרושע. ניתן להסביר זאת כעלייה בסיכוי שהאללים הגנטיים של האורגניזם יעברו לדורות הבאים על ידי פגיעה באלו שקשריהם פחות חזקים מקשרים מקריים, רנדומליים.
סביר להניח שקנטרנות או נוקמנות (spite) לא תתפתח לסוגים מורכבים של הסתגלות. יעדי התוקפנות צפויים לנקום, ורוב זוגות הפרטים (בהנחה של מין פאנמיקטי (Panmixia), מין שבו כל פרט הוא פוטנציאל לזיווג) מציגים רמה ממוצעת של קשר גנטי, מה שהופך את בחירת המטרות הנוקמנית לבעייתית.
הבדלים חריגים בין שיעורי הזכרים והנקבות באותו המין
בין 1964 ל-1977 הרצה המילטון באימפריאל קולג' בלונדון. הוא פרסם מאמר ב- Science על "הבדלים חריגים בין שיעורי הזכרים והנקבות באותו המין". פישר (1930) הציע מודל מדוע היחס בין שיעורי הזכרים והנקבות באותו המין, באופן "רגיל" הוא כמעט תמיד 1:1 (אך ראו אדוארדס 1998). הבדלים חריגים בין שיעורי הזכרים והנקבות באותו המין, במיוחד אצל צרעות, נזקקו להסברים. המילטון התוודע לרעיון וגיבש פתרון ב-1960, כאשר הוטל עליו לעזור לתלמידו של פישר, אדוארדס (AWF Edwards), לבחון את השערתו של פישר לגבי הבדלים בין שיעורי הזכרים והנקבות באותו מין. המילטון שילב ידע נרחב בהיסטוריה של הטבע עם תובנה לגבי הבעיה, ופתח תחום מחקר חדש.
המאמר הציג את המושג "אסטרטגיה בלתי מנוצחת", שג'ון מיינרד סמית' וג'ורג' פרייס היו אמורים לפתח לכדי המושג "אסטרטגיה יציבה אבולוציונית" (ESS), מושג בתורת המשחקים שאינו מוגבל לביולוגיה אבולוציונית. פרייס גזר את משוואת פרייס, ובכך גזר מחדש את כלל המילטון. מאוחר יותר סקר מיינרד סמית' את אחד המסמכים של פרייס ושאב ממנו השראה. המאמר לא פורסם אך מיינרד סמית' הציע להפוך את פרייס למחבר שותף של מאמר ה-ESS שלו. פרייס התאבד ב-1975, והמילטון ומיינרד סמית' היו בין הבודדים שנכחו בהלוויה.
המילטון נחשב מרצה גרוע. חיסרון זה לא השפיע על הפופולריות של עבודתו, שכן זו זכתה לפופולריות על ידי ריצ'רד דוקינס בספרו מ-1976 הגן האנוכיי.
ב-1966 התחתן עם כריסטין פריס והיו להם שלוש בנות, הלן, רות ורוונה. 26 שנים מאוחר יותר הם נפרדו בידידות.
המילטון היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ומאוחר יותר בילה תשעה חודשים עם משלחת Xavantina-Cachimbo של החברה המלכותית ושל החברה הגיאוגרפית המלכותית כפרופסור אורח באוניברסיטת סאו פאולו.
המרדף אחר המלכה האדומה
המילטון היה חסיד תאוריית המלכה האדומה של האבולוציה של הרבייה המינית (בנפרד מהתיאוריה האחרת באותו שם שהוצעה בעבר על ידי ליי ואן ואלן). תאוריה זו נקראה על שם דמות בסרטו של לואיס קרול, מבעד למראה ומה אליס מצאה שם, שרצה ללא הרף אבל אף פעם לא עוברת מרחק כלשהו:
תיאוריה זו מניחה שהמין התפתח בשל שילובים חדשים של גנים לטפילים, שמנעו מהטפיל לטרוף את האורגניזם: מינים בעלי רבייה מינית היו מסוגלים ללא הרף "לברוח" מהטפילים שלהם. כמו כן, טפילים הצליחו לפתח מנגנונים לעקוף את מערכת הגנים החדשה של האורגניזם, ובכך להמשיך בתחרות.
שיבה לבריטניה
בשנת 1980 נבחר המילטון לעמית החברה המלכותית, ובשנת 1984 הוזמן על ידי ריצ'רד סאות'ווד להיות פרופסור מחקר בחברה המלכותית במחלקה לזואולוגיה באוקספורד, ועמית בניו קולג', שם שהה עד מותו.
משנת 1994 היה המילטון בן זוגה של מריה לואיסה בוזי, עיתונאית וסופרת מדע איטלקית.
אוספי מאמריו, "דרכיה הצרות של ארץ הגנים" (Narrow Roads of Gene Land), החלו להתפרסם ב-1996. הכרך הראשון נקרא "אבולוציה של התנהגות חברתית" (Evolution of Social Behaviour).
אבולוציה חברתית
תחום האבולוציה החברתית, שלכלל המילטון יש חשיבות מרכזית בו, מוגדר באופן רחב כחקר האבולוציה של התנהגויות חברתיות, כלומר כאלה המשפיעות על כשירותם של יחידים שאינם השחקן עצמו. ניתן לסווג התנהגויות חברתיות בהתאם להשלכות שלהן על הכשירות של הפרט ושל הנמען. התנהגות המגבירה את הכשירות של השחקן מועילה הדדית אם גם הנמען מרוויח, והיא אנוכית אם הנמען סובל מאובדן. התנהגות שמפחיתה את כשירותו של השחקן היא אלטרואיסטית אם הנמען מרוויח, והיא מרושעת אם הנמען סובל מהפסד. סיווג זה הוצע לראשונה על ידי המילטון ב-1964.
המילטון הציע את תאוריית האבולוציה המשולבת של צבע עלי הסתיו כדוגמה לתאוריית האיתות האבולוציונית.
משלחת לקונגו
במהלך שנות ה-90 התעניין המילטון בטיעון השנוי במחלוקת לפיו מקור ה-HIV נעוץ בניסויים בחיסוני פוליו פומיים שערכה הילרי קופרובסקי באפריקה במהלך שנות ה-50. מכתב מאת המילטון בנושא לכתב העת Science נדחה ב-1996. למרות דחייה זו, חזר על ההשערה בדבריו ב-BBC וכתב הקדמה לספר משנת 1999, The River, מאת העיתונאי אדוארד הופר, שחקר את ההשערה. כדי לחפש עדויות עקיפות להשערת ה-OPV (ההשערה שחיסון פוליו אחראי לאיידס, Oral polio vaccine AIDS hypothesis) על ידי הערכת רמות טבעיות של נגיף SIV, נגיף כשל חיסוני סימיאני (Simian immunodeficiency virus), בפרימטים, יצא המילטון עם שני חוקרים אחרים בתחילת 2000 לטיול ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו שסועת המלחמה דאז. אף אחת מ-60 דגימות השתן והצואה שאסף המילטון לא הכילה וירוס SIV ניתן לזיהוי.
מוות
המילטון חזר ללונדון מאפריקה ב-29 בינואר 2000. הוא אושפז בבית החולים ביוניברסיטי קולג', לונדון, ב-30 בינואר 2000. הוא הועבר לבית החולים מידלסקס ב-5 בפברואר 2000 ומת שם ב-7 במרץ 2000. ב-10 במאי 2000 נחקרה סיבת מותו בבית המשפט למקרי המוות של וסטמינסטר. חוקר מקרי המוות הגיע למסקנה כי מותו נבע מ"אי ספיקת איברים עקב דימום במערכת העיכול העליונה עקב הפרעה בתריסריון ודימום עורקי דרך כיב ברירית". בעקבות דיווחים המייחסים את מותו לסיבוכים הנובעים ממלריה, חקירה של ה-BBC קבעה כי הוא חלה במלריה במסעו האחרון באפריקה. עם זאת, הפתולוג הציע את האפשרות שהכיב והדימום כתוצאה מכך נבעו מגלולה (שייתכן שנלקחה בגלל תסמיני מלריה) שהתמקמה בדיברטיקולום (Diverticulum). גם אם השערה זו הייתה נכונה, הקשר בין מלריה לבין גורמי המוות שנצפו היה עקיף.
טקס זיכרון חילוני (הוא היה אגנוסטיקן ) שארגן ריצ'רד דוקינס התקיים בקפלה של ניו קולג', אוקספורד ב-1 ביולי 2000. הוא נקבר ליד Wytham Woods. הוא כתב חיבור בשם "הקבורה המיועדת שלי ומדוע" בו כתב: "אשאיר סכום בצוואתי האחרונה כדי שגופי יינשא לברזיל, אל היערות האלה. הוא יאובטח מפני הפוסומים והנשרים כפי שאנו מאבטחים את התרנגולות שלנו; חיפושית קופרופנאוס הגדולה תקבור אותי. הם יכנסו, יקברו, יחיו על בשרי; ובצורת ילדיהם וילדי, אברח מהמוות. בלי תולעת בשבילי ובלי זבוב מלוכלך, אזמזם בדמדומים כמו דבורת בומבוס ענקית. אני אהיה רבים, נזמזם כנחיל אופנועים, אנשא, גוף אחר גוף מעופף, החוצה אל השממה הברזילאית מתחת לכוכבים, נישא מתחת לאליטה היפה והבלתי-משותכת, שכולנו נחזיק על הגב. אז אזרח סוף סוף גם אני כמו חיפושית אדמה סגולה מתחת לאבן."
הכרך השני של אסופת מאמריו, "אבולוציה של מין" (Evolution of Sex), פורסם ב-2002, והכרך השלישי והאחרון, "מילים אחרונות" (Last Words), ב-2005.
אסופת מאמרים
המילטון החל לפרסם מאמרים ואלו נאספו החל משנת 1996, בדומה למאמרים שנאספו מתוך כתביו של פישר, עם חיבורים קצרים המעניקים הקשר לכל מאמר. הוא נפטר לאחר הכנת הכרך השני, ואסופת המאמרים שהרכיבה את הכרך השלישי נערכה על ידי חבריו.
שורש מחומש
שורש מחומש (או שורש חֲמָשִי) הוא שורש בעל חמישה רדיקלים, כלומר חמישה עיצורי שורש.
לפני העברית הישראלית
בעברית בתקופות שקדמו לעברית הישראלית, מהעברית המקראית ועד תחיית הלשון העברית, קיימות אמנם מילים בעלות שורש מחומש, אך שורשיהן בדרך־כלל אינם פרודוקטיביים, למשל "פַּתְשֶׁגֶן", המופיעה בתנ"ך או "תַּרְנְגוֹל", המופיעה בלשון חז"ל,. כיוצאי דופן ניתן למנות את השורשים חמרמ"ר וסחרח"ר, שני שורשים שהרד"ק (1160 – 1235) פירט את נטיותיהם כפעלים בספרו "ספר מכלול": את חמרמ"ר כניטה בבניין פֻּעַל ואת סחרח"ר בבניין קל. לאחר תחיית הלשון העברית השתמש דוד ישעיהו זילברבוש בנטיית פועל של השורש סחרח"ר בספרו "מפנקס זכרונותי" מ־1936: "עוד אחת מעט וה"אדנות" תתקפני, ולבי יהי מלא ממנה וגם את ראשי תסחרחר".
משלבים
נטיות של שורשים מחומשים קיימות בכל משלבי השפה העברית. כמה שורשים מצויים בשימוש רחב ומופיעים אפילו בפרסומים של משרד החינוך ("סינכרון", "לפלרטט") והשורש טלגר"ף בהטיית הפועל "טִלְגְּרֵף" מופיע ב"מילון אבן־שושן לתלמידי בית הספר - מחודש ומעודכן לשנות האלפיים". שורשים אחרים מופיעים בשימוש יומיומי בסלנג, בז'רגונים של קבוצות מצומצמות או כחידושים ספרותיים או אישיים.
חידושים בספרות
דוגמה לחידושים בספרות העברית שהם הטיות פרודוקטיביות של שורשים מחומשים ניתן למצוא כבר ב־1939 ב"ספר רצוף אהבה" של הרב אהרן ראובן טשארני, שבו נמצא הביטוי "אני מתקטנטן" (שורש קטנט"ן, בניין התפעל). במאמרו "ביאליק: ערך לאנציקלופדיה" מ־1944 כתב אברהם רגלסון: "אגדות־ביאליק הן רמות־הסגנון על דרך תנ"כית, וכמה מפסוקיהן הן מְזוּנְגְבָלוֹת־סאטירה ומקונמנות־הומור" (שורש זנגב"ל, משקל מְקֻטָּל), וזלמן שניאור בספרו "דור דור ואנשיו: סיפורים" שיצא לאור על ידי הוצאת יבנה ב־1957 כתב "נגרנו, תפרנו וסנדלרנו" (שורש סנדל"ר, בניין פיעל). בספרו של אליעזר שטיינמן "פני עצמי" שיצא לאור ב־1971, לאחר מותו, הוא כותב: "הזקן התכלבלב. קשקש במקלו." (שורש כלבל"ב, בניין התפעל). ב־1999 כתב פרופ' זאב מגן במאמרו "דמיין: על ג'ון לנון ואהבה": "...כשלחייו המנומשות מתארגמנות והולכות בתשוקה דתית מזרחית" (שורש ארגמ"נ, בניין התפעל); את השורש שעטנ"ז "הפרו" כנרת רוזנבלום בחיבורה "ארבעה בתים ואף אחד בכלל" מ־2008, שבו כתבה: "לגננות בפריז היא מהנהנית ווי, לנו כן, ומדי פעם משעטנזת בווי־כן מתוק להפליא" (שורש שעטנ"ז, בניין פיעל), וגם יואב קרני ב־2009 במאמרו "מי יפרש את האינטרס הלאומי?" בכתבו "האיש הזה [...] הוא גידול פרא של תרבות פוליטית משועטנזת, המתקשה להבחין בין עוצמה ובין כוחניות" (שורש שעטנ"ז, משקל מְקֻטָּל). בספרו של מאיר שלו "הדבר היה ככה" (2009) הוא מצטט אזהרה טיפוסית של סבתו: "אל תקרצרץ לי את הקיר", ומסביר ש"לקרצרץ" (שורש קרצר"ץ, בניין פיעל, מיידיש: "קראץ", שריטה) היא מילה אקולקטית בשימוש שכיח במשפחתו עד היום. הסופר יצחק בן־נר שם בפי דמויות ספרו "המלאכים באים" (1987) חידושים, שמטרתם יצירת עברית עתידנית, בין השאר "לקנקרט" (שורש קנקר"ט, בניין פיעל, מלועזית "קונקרטי").
סלנג וז'רגון
בסלנג הישראלי השתרשו כמה נטיות של שורשים מחומשים והפכו לנחלת הכלל: לחנטרש (חנטר"ש), מסמורטט (סמרט"ט), להשטנקר (שטנק"ר), אינגלוז (אנגל"ז), משלומפר (שלמפ"ר), שנירקול (שנרק"ל).
מלבד בסלנג, קיימות נטיות רבות של שורשים מחומשים בז'רגונים מקצועיים או של קבוצות חברתיות מסוימות ואינן בשימוש כללי; לדוגמה, בז'רגון מדעי המחשב: לאנדקס (אנדק"ס) – לציין רשומה באינדקס, להכליל אתר אינטרנט ברשימה של מנוע חיפוש וכדומה, לאנקלד (אנקל"ד) – לגרום להכללת קוד מחשב מקובץ אחד בקובץ אחר ; בז'רגון העוסקים במכניקת הקוונטים: קווינטוט / מקוונטט (קונט"ט) – החלת קוונטיזציה / דבר שעבר קוונטיזציה; בז'רגון עיבוד סאונד: לקמפרס (קמפר"ס) – לאזן עוצמות צליל; בז'רגון משחקי מחשב: מאבייקט (אביק"ט) – יוצר אובייקטים, לטלפרט (טלפר"ט): לעבור או להעביר באמצעות טלפורטציה; בז'רגון הקוסמטיקה: לשפכטל (שפכט"ל) – לאפר בכבדות או בהפרזה; בז'רגון המחול: לכרגרף (כרגר"ף) – ליצור כוריאוגרפיה.
השתבצות עיצורי שורשים מחומשים בתבנית שורש משולש
שורשים מחומשים (בדומה לשורשים מרובעים ומשושים) ניטים בדרך כלל לפי תבניות הנטייה של שורשים משולשים, כשעיצורי השורש המחומש מתארגנים בשלוש יחידות המקבילות לשלושת עיצורי שורש תלת־עיצורי. כל יחידה כזו קרויה "שורשן". הכינויים המסורתיים "פ"א הפועל", "עי"ן הפועל" ו"למ"ד הפועל" מתארים בהרחבה את השורשן הראשון, השני והשלישי של כל שורש. כל שורשן מכיל עיצור יחיד או כמה עיצורים. מאחר שהשורשנים משתמרים בכל צורות הנטייה, ניתן לייצג באופן גרפי את שלושת השורשנים על ידי תבנית תלת־תאית,  │  │  , ולייצג בעזרתם תבניות התארגנות שונות של עיצורי שורשים מחומשים לשורשנים. כך למשל נצררים שלושת העיצורים למ"ד, גימ"ל ור|רי"ש של השורש טלגר"פ לשורשן /lgr/, כך שאפשר לייצג את תבנית ההתארגנות של חמשת עיצורי השורש בתוך המבנה התלת־עיצורי באופן גרפי: ♦│♦♦♦│♦ . המעוינים מראים, שבנטיות השורש המחומש הנתון, השורשן הראשון והשלישי הם של עיצור יחיד, בעוד השורשן השני הוא צרור תלת־עיצורי מהעיצור השני, השלישי והרביעי של השורש המחומש (במקרה של טלגר"פ: הצרור /lgr/).
הגדרת צרור העיצורים כשורשן יחיד מאפשרת החלת הבניינים והמשקלים התלת־עיצוריים על נטיות שורשים בני יותר משלושה עיצורים; כך למשל למשקל קִטּוּל, שבו גזורות מילים כמו "סִכּוּי", "עִצּוּר" או "חִלּוּף", משתייכת גם מילה כמו "טִלְגְרוּף", כשהשורשן השני במילים אלה הוא, בהתאמה, כ"ף, צד"י, למ"ד והצרור לג"ר (/sikuj/, /ʕiʦur/[ , /χiluf/ , (/tilgruf/).
גם המילה "שְׁנִרְקוּל" נגזרת על דוגמת משקל קִטּוּל, אבל תוך יצירת שני שורשנים בני צרורות דו־עיצוריים כל אחד, צרור ראשון מהאות הראשונה והשנייה וצרור שני מהאות השלישית והרביעית: /ʃnirkul/ – תבנית השורשנים של השורש שנרק"ל בייצוג גרפי היא לפיכך: ♦♦│♦♦│♦ ; באופן דומה יוצרת הטיית השורש פרור"ד את המילה "פִרְווּרְד", אבל במילה זו השורשנים הדו־עיצוריים הם השני (מצרור של העיצור השני והשלישי) והשלישי (מצרור של העיצור הרביעי והחמישי: /firwurd/, תבנית השורשנים של השורש פרור"ד בייצוג גרפי היא לפיכך: ♦│♦♦│♦♦.
שימור צרורות העיצורים שבמקור השורש בתבנית השורשנים
תבנית צרירת העיצורים בנטייה נוטה לשמר את צרורות העיצורים הקיימים במקור ממנו נגזר השורש, כך שזה עדיין ניתן לזיהוי בתצורות השורש השונות ("Cluster transfer" ) ; כך ניטה רסטר"ט בתבנית ♦│♦♦│♦♦ ומניב "רִיסְטַרְטְתִי" (|/ristarteti/), מה שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "restart", בעוד פלרט"ט ניטה בתבנית ♦♦│♦♦│♦ ומניב "פְלִירְטַטְתִי" (/flirtateti/), מה שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "flirt", וקמפר"ס ניטה בתבנית ♦│♦♦♦│♦ ומניב "קִימְפְּרַסְתִּי" (/kimprasti/), שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "compress". כך גם ניטה השורש קונט"ט בתבנית ♦♦│♦♦│♦ ומניב "מקוונטט" (/mekvuntat/) תוך שימור צרורות העיצורים שבמקור "quant" ("קוונט"), והשורש אביק"ט ניטה בתבנית ♦│♦♦│♦♦ ומניב "מאבייקט" (/meabjekt/) תוך שימור צרורות העיצורים שבמקור "objekt" ("אובייקט").
פירוק צרור עיצורים בשורשן
השורשים כרגר"פ ושעטנ"ז ניטים עקרונית בתבנית השורשנים ♦│♦♦♦│♦, אבל השורשן השני שלהם מכיל גם את התנועה /a/ בין אות השורש השנייה לשלישית כך ששלושת העיצורים אינם צרורים בצרור יחיד; אפשר לייצג זאת בתוך ייצוג תבנית השורשנים כך: ; ♦│♦a♦♦│♦ (התא האמצעי של עי"ן הפועל לא מכיל צרור עיצורים יחיד אלא עיצור + תנועת /a/ + צרור של שני עיצורים). תנועה זו אינה שייכת לדפוסי הנטייה של הבניינים והמשקלים שבהן השורשים ניטים אלא נשמרת בכל נטיות השורש כחלק ממנו, בדומה לרדיקלים (לְכַרַגְרֵף, מְכֻרַגְרָף:/leχaragref/ , /meχuragraf/; לְשַׁעַטְנֵז, מְשֻׁעַטְנָז: |/leʃaʔatnez/ , /meʃuʔatnaz/. ה־/a/ הנוספת בנטיות השורש כרגר"פ מקבילה לעיצור אל"ף (בתעתיק פונטי: /ʔ/) בשורש המשושה המקביל, כראגר"פ; ה־/a/ הנוספת בנטיות השורש שעטנ"ז קיימת למעשה, אם כי לא רשמית, בנטיות שורשים מרובעים שאות השורש השנייה שלהם היא עי"ן, כמו שעב"ד, פעפ"ע, כעכ"ע וכו'. התקן הלשוני אמנם מכתיב לעיתים את הגייתה של העי"ן בשווא נח ("מְשֻׁעְבָּד", "פִּעְפֵּעַ", "לְכַעְכֵּעַ" וכו'), אך מאחר שצרורות העיצורים שהיו נוצרים באופן הגייה זה (במקרים אלה עי"ן־בי"ת /ʕb/, עי"ן־פ"א /ʕp/ ועי"ן־כ"ף /ʕk/) זרים לפונולוגיה של דוברי עברית ישראלית רבים, נוספת בלשון הדיבור אחרי העי"ן התנועה /a/, או שהעי"ן העיצורית מוחלפת בתנועה /a/, ותנועה זו נותרת יציבה בכל נטיות השורש בתבנית השורשנים ♦│♦a♦│♦ כך שגם כאן במקום צרור־עיצורים בשורשן השני יש תנועת /a/ המפרקת את הצרור (השוו: *לְשַׁעַבֵּד / *לְפַעַפֵּעַ / *לְכַעַכֵּעַ →← לְשַׁעַטְנֵז / לְכַרַגְרֵף; *שִׁעַבֵּד / *פִּעַפֵּעַ / *כִּעַכֵּעַ →← שִׁעַטְנֵז / כִרַגְרֵף; *מְשֻׁעַבָּד / *מְפֻעַפָּע →← מְשֻׁעַטְנָז / מְכֻרַגְרָף וכו' – הכוכבית מציינת כאן רק שאופן הניקוד אינו תקני, לא שאופן ההגייה אינו רווח).
תיאור דקדוקי על־פי שיטת בן־דוד
הדקדוק העברי המסורתי ערוך לניתוח של שורשים בני שלושה עיצורים: בדיון בפעלים מיוצגים עיצורי השורש על ידי האותיות פ–ע–ל (העיצור הראשון מכונה פ|פ"א הפועל, השני הוא ע|עי"ן הפועל וכדומה), ובדיון במשקלים של שמות עצם על ידי האותיות ק–ט–ל. לפי שיטתו של בן־דוד, העיצור הרביעי והחמישי של שורש מחומש מיוצגים על ידי האותיות ב|בי"ת וג|גימ"ל בהתאם: פ–ע–ל–ב–ג לפעלים, ק–ט–ל–ב–ג לשמות עצם.
כך לדוגמה שקולות המילים "אִנְגְּלוּז", "שְׁפִּכְטוּל"ויקימילון ו""ויקימילון על דוגמת משקל קִטּוּל (שבו שקולות מילים כמו "סיכוי", "עיצור" או "חילוף"), כשלפי שיטת בן־דוד שקולה המילה "אִנְגְּלוּז" במשקל קִטְלְבּוּג, המילה "שְׁפִּכְטוּל" במשקל קְטִלְבּוּג והמילה "אִנְדּוּקְס" במשקל קִטְלוּבְג.
גזירה תוך הכפלת עיצורים
בניינים ומשקלים של שורשים תניניים, שנוצרו על ידי הכפלת עיצורי השורש המקורי שממנו הם נגזרו, מיוצגים על־פי שיטת בן־דוד על ידי הכפלת האותיות פעלב"ג וקטלב"ג בהתאמה לאותיות שהוכפלו, כך למשל בניין הפועל "סְמֻרְטַט" מייוצג בשיטת בן־דוד כבניין "פְּעֻלְבַּב", התואר "מְקְוֻנְטָט" משויך למשקל מְקְטֻלְבָּב ואת המילה "פְלִרְטוּט" יש לשייך למשקל קְטִלְבּוּב תוך הכפלת האות בי"ת, בניין הפועל "הִתְקְטַנְטֵן"ויקימילון מיוצג בשיטת בן־דוד כבניין "הִתְפְּעַלְעֵל" והתואר "מְשְׁפֻנְפָן"ויקימילון משויך למשקל "מְקְטֻלְטָל".
הלחמים
לצורך דיון בהלחמים מציע בן־דוד לייצג את אותיות השורש של הבסיס הראשון על ידי האותיות קט"ל ואת אותיות השורש של הבסיס השני על ידי האותיות שצ"ד (לדוגמה: משקל המילה "צְלָפְחָד" הוא קְטָשְׁצָד). על כן, שם העצם "שמירטוף"ויקימילון (הלחם של שומר+טף) שקול במשקל קְטִלְשׁוּץ ושם התואר "משמורטף"ויקימילון במשקל מְקְטֻלְשָׁץ, שם העצם "דיסקלוד" (הלחם של דיס+קל"ד) שקול במשקל קִטְשְׁצוּד והפעלים "שמירטף"ויקימילון ו"דיסקלד" ניטים בבניינים פְּעִלְשֵׁץ ופִּעְשְׁצֵד בהתאמה.
סתירות בדקדוק תקני
במקרים מסוימים אי אפשר ליישם את חוקי הדקדוק התקני לפי הנחיות האקדמיה ללשון העברית בנטיית שורשים מחומשים מבלי שתיווצרנה סתירות. לדוגמה: בכתיב תקין יש לנקד את התחילית מ|מ"ם בבניין פועל בינוני בשווא: מְשֻׁפָּר— מְשֻׁפֶּרֶת— מְשֻׁפָּרִים— מְשֻׁפָּרוֹת. אם משמרים חוק זה בנטיית השורש שלמפ"ר וכותבים מְשְׁלֻמְפָּר— מְשְׁלֻמְפֶּרֶת— מְשְׁלֻמְפָּרִים— מְשְׁלֻמְפָּרוֹת, תתקבל תופעה שלפי הדקדוק התקני אינה יכולה להתקיים בעברית: רצף של שני שוואים ששניהם כביכול שוואים נעים (שווא בראש מילה הוא תמיד נע, שווא שני מתוך שני שוואים רצופים – חוץ מבסוף מילה – הוא תמיד נע). מחברי המילון העולמי לעברית מדוברת פתרו סתירה זו בכך שוויתרו על חוק ניקוד התחילית מ"ם בשווא וניקדו אותה בסגול: מֶשְׁלֻמְפָּר, מֶסְמֻרְטָט. סתירה דומה יכולה אגב להתקיים גם בשורשים מרובעים, לדוגמה בנטיית השורש שנר"ר: "לְשְׁנוֹרֵר", "מְשְׁנוֹרֵר". מילון אבן־שושן החליף במקרה זה את השווא בראש המילה בחיריק: "לִשְׁנוֹרֵר", "מִשְׁנוֹרֵר" וכדומה; בכך אמנם נמנעת סתירה בחוקי הדקדוק התקניים אבל המילה מנוקדת באופן שאינו משקף את אופן הגייתהּ.
סתירה מסוג אחר צצה בנטיות שבהן שורש משולש ניטה כך שאות השורש השנייה שלו דגושה בדגש חזק ומנוקדת בשווא נע, למשל: האות כ|כ"ף במילים "סִכְּנוּ", "הִסְתַּכְּנוּת". בשורשים מרובעים, את מיקומה של אות השורש השנייה של השורש המשולש תופסות האות השנייה והשלישית של השורש המרובע, כשאות השורש השנייה מנוקדת בשווא נח והשלישית אחריה בשווא נע, למשל: האותיות ק|קו"ף ורי"ש במילים "סִקְרְנוּ", "הִסְתַּקְרְנוּת". כשמטים בנטייה כזאת שורש מחומש שאצלו נצררות האות השנייה, השלישית והרביעית לצרור של שלושה עיצורים, כמו האותיות נ|נו"ן, כ"ף ורי"ש במילים "סִנְכְּרְנוּ" ו"הִסְתַּנְכְּרְנוּת", נוצר רצף של שלושה שוואים רצופים, דבר בלתי אפשרי לפי הדקדוק התקני.
סתירות כאלה אינן בעייתיות כלל בכל הנוגע לשימוש מעשי במילים בעלות שורשים מחומשים: בדוגמאות שלעיל מחליטים דוברי עברית איך לבטא כל שווא באופן אינטואיטיבי כך שנוצרת הגייה נוחה. הבעיה קיימת אך ורק בחוסר יכולתו של התקן הלשוני לכלול תצורות חדשות כגון אלה, כך שכל עוד התקן לא יעודכן וישוכלל, צורות מסוימות בנטיות של שורשים מחומשים כגון כאלה יישארו תמיד בלתי-תקניות.
דוגמאות
בטבלה הבאה מומחשים העקרונות והתופעות שתוארו לעיל בעזרת דוגמאות של תצורות שונות הגזורות משורשים מחומשים. מלבד יוצאי דופן מועטים, התצורות אינן מוכרות כתקניות על ידי האקדמיה ללשון העברית אלא משמשות בסלנג, בז'רגונים או כחידושים ספרותיים. הטבלה אינה עורכת השוואות בין התצורות שבה לבין תצורות מקבילות של שורשים שאינם מחומשים או דרכי ביטוי חלופיים, למשל "להתאשכנז" לעומת "להשתכנז", "משלומפר" לעומת "מרושל", "צמירמורים" לעומת "צמרמורות" או "לפרוורד" לעומת "לעשות פורוורד". הטבלה גם לא משקפת עד כמה התצורות שבה רווחות בשפה (ואין בה משום טענה לגבי זאת), אך המילים שבה סדורות באופן מקורב על פי תוצאות החיפוש באינטרנט בעזרת מנוע החיפוש של גוגל – המילים שבתחילת הטבלה נמצאו פעמים רבות יותר והמילים שבסופה פחות (גם מילים שרווחות פחות או שכמעט אינן בשימוש כלל ונמצאו רק פעמים בודדות באינטרנט, תורמות להמחשת התנהגותם של שורשים מחומשים פרודוקטיביים).
הבניינים והמשקלים ניתנים מנוקדים לפי שיטת בן־דוד, כמוסבר לעיל. הדוגמאות הנטויות מובאות בכתיב חסר ניקוד; האותיות י|יו"ד וו|ו"ו נכללו לעיתים לצורך שיפור הקריאוּת, גם אם חוקי הכתיב חסר הניקוד מכתיבים את השמטתן: בעיקר להבהרת אופן התקבצותם של צרורות העיצורים בנטיות הגזורות מהבניינים פִּעֵל וּפֻעַל ומהמשקלים קִטּוּל וּמְקֻטָּל.
תבנית השורשנים מדגימה גרפית על פי העיקרון שהוסבר לעיל את האופן שבו עיצורי השורש המחומש משתבצים לתוך התבנית התלת־עיצורית של שורש משולש רגיל בנטיות השורש המחומש.
מספר התצורות מייצג את מספר הבניינים והמשקלים שבהם נגזר כל שורש; וריאציות במין דקדוקי, גוף, זמן ומספר לא נספרו כתצורה נפרדת.
הטבלה ניתנת למיון אלפביתי על־פי השורש, למיון על־פי שפת המקור של השורש, למיון עולה או יורד לפי מספר תצורות ולמיון לפי תבנית שורשנים. לחצו על סמלי החצים בראשי העמודות כדי למיין את שורות הטבלה מחדש.
יחסי אוגנדה–הודו
יחסי אוגנדה–הודו הם היחסים בין הרפובליקה של אוגנדה לבין הרפובליקה של הודו. לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים מאז שנת 1965. לאוגנדה נציבות עליונה בניו דלהי ולהודו נציבות עליונה בקמפלה. הנציבות העליונה של הודו באוגנדה אחראית גם על הקשרים של הודו עם בורונדי ורואנדה. היחסים בין שתי המדינות כוללים שיתוף פעולה בתחומים רבים, כמו שיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, מסחרי, תרבותי ומדעי, ובאוגנדה קהילה הודית גדולה.
היסטוריה
ליחסים בין אוגנדה והודו היסטוריה ארוכה, שהחלה במאה ה-19, עם הגעתם של יותר מ-30,000 הודים לאוגנדה שהובאו כדי לבנות את מסילת הרכבת מומבסה-קמפלה.
פעילי עצמאות אוגנדים קיבלו השראה במאבקם מהצלחת המאבק ההודי ונתמכו במאבקם בידי ראש ממשלת הודו ג'וואהרלל נהרו.
מאז עצמאותה של אוגנדה היחסים בין שתי המדינות היו טובים, אך בתקופת שלטונו של אידי אמין ב-1972 גורשו למעלה מ-55,000 איש ממוצא הודי ו-5,000 הודים מאוגנדה, אשר היוו את עמוד השדרה המסחרי והכלכלי של המדינה, תוך האשמתם בניצול ילידי אוגנדה, והיחסים הידרדרו.
מאז אמצע שנות ה-80, כשעלה לשלטון הנשיא יוורי מוסווני, היחסים משתפרים בהתמדה.
יחסים כלכליים
הודים ואנשים ממוצא הודי ממלאים תפקיד מפתח בענפים השונים בכלכלה האוגנדית, בתעשייה במסחר ובשירותים. עסקים הודיים מעסיקים אלפי אוגנדים והם בין משלמי המיסים הגדולים ביותר באוגנדה. באופן מסורתי, ההודים באוגנדה הם ממוצא גוג'ראטי, אם כי בשנים האחרונות הגיעו לאוגנדה גם הודים מפנג'אב ומקרלה. מאז 1980, הודו הפכה לאחד מהמשקיעות ושותפות הסחר הגדולות של אוגנדה.
הסחר ההדדי בין שתי המדינות הסתכם בשנים 2008–2010 ב-728 מיליון דולר, כאשר מאזן הסחר הסתכם בייצוא אוגנדי להודו בשווי של 16.7 מיליון דולר בלבד. אוגנדה מייבאת כמעט 30% מהתרופות שלה מהודו. בשנת 2011 הודו הייתה מקור ההשקעות הזר השני בגודלו באוגנדה.
שיתוף פעולה טכנולוגי
מאז עצמאותה של אוגנדה, הודו היא יעד השכלה חשוב עבור סטודנטים אוגנדים. כמה פוליטיקאים חשובים למדו בהודו, בהם ראש ממשלת אוגנדה לשעבר קינטו מסוקה וסגן ראש הממשלה לשעבר קירונדה קיוויניה. מאז שנות ה-60, במסגרת תוכנית לשיתוף פעולה הטכני והכלכלי ההודית השתתפו בכירים מאוגנדה, מדענים ואנשי מקצוע אחרים בקורסים שונים בהודו. אוגנדה גם נהנתה מיוזמתה של הודו לסיוע בפיתוח אפריקה, במסגרתה השקיעה הודו 200 מיליון דולר.
הודים באוגנדה
כיום חיים או עובדים באוגנדה כ-20,000 הודים. מתחים אתניים בין הודים לאוגנדים הם סוגיה חוזרת ונשנית ביחסים בין המדינות, בהתחשב בתפקידם של ההודים בכלכלה של אוגנדה.
ההיסטוריה של ברוקלין דודג'רס
הברוקלין דודג'רס היא קבוצת בייסבול אמריקאית שהייתה פעילה במייג'ור ליג בייסבול בין השנים 1884 ל-1957. בסוף התקופה עברה הקבוצה לעיר לוס אנג'לס והמשיכה כקבוצת הלוס אנג'לס דודג'רס. שמה של הקבוצה נובע מן המילה האנגלית Dodged-התחמקות ומתייחס להולכי הרגל המתחמקים מקרוניות הנוסעים באזור ברוקלין. הדודג'רס שיחקו בשני אצטדיונים בדרום ברוקלין, (Washington Park & Eastern Park) לפני שעברו ב-1913 לאבטס פילד השוכן בקראון הייטס. הקבוצה ידועה בכך שהייתה הקבוצה הראשונה שהחתימה שחקן שחור (ג'קי רובינסון ב-1947). המהלך היה אירוע מכונן מבחינת שילוב השחורים בספורט וזכויות האדם בארצות הברית.
השנים המוקדמות
לברוקלין היו מספר קבוצות בשנות ה-50 של המאה ה-19. שמונה מתוך 16 הקבוצות של הליגה הראשונה (National Association of Base Ball Players) הגיעו מאזור ברוקלין. ברוקלין עזרה בהפיכת הבייסבול למסחרי, דוגמה לכך ניתן להביא בשלושה משחקי אול-סטאר בין ניו יורק לברוקלין שהיוו את המשחקים הראשונים אליהם נדרש תשלום על-מנת להיכנס.
השנים המוקדמות של ברוקלין דודג'רס
הקבוצה שכיום ידועה כדודג'רס נוסדה בתחילה כברוקלין גרייס בשנת 1883 על ידי אייל הנדל"ן וחובב הבייסבול צ'רלי ביירן אשר שכנע את גיסו ג'וסף דויל ואת בעל הקזינו פרדיננד אבל לעזור לו בהקמת הקבוצה. ביירן הקים בשדרה החמישית יציע בשם Washington Park על שמו של ג'ורג' וושינגטון. הברוקלין גרייס שיחקו בתחילה בליגה הבינלאומית ((International League (IL). במשחק הראשון אשר נערך ב-12 במאי 1883 מול טרנטון הגיעו 6000 אוהדים. בסוף אותה עונה זכו הברוקלין באליפות הליגה לאחר לקיחת מספר שחקנים ממועדון קמדן-מריט שהתפרק. בסוף אותה שנה הוזמנו הברוקלין גרייס להצטרף לליגת האגודה האמריקנית ((American Association (AA). אחרי זכייה באליפות הליגה (AA) בשנת 1889, עברה הקבוצה לנשיונל ליג שם זכתה באליפות הליגה בשנת 1890 אולם סיימה בתיקו עם לואיוויל קולונלס במשחקי הוורלד סיריס. בשנת 1899 התאחדה הקבוצה עם הבולטימור אוריולס כאשר מנג'ר הבולטימור, נד הנלון נהפך למנג'ר הקבוצה וצ'ארלס אבטס נהיה לבעל הקבוצה.
מקור השם
שם הקבוצה ברוקלין טרולי דודג'רס (Brooklyn Trolley Dodgers) נטבע בשנת 1895. במהלך אותה עונה שיחקה הקבוצה באצטדיון ה-Eastern Park וזאת לאחר שעברה אליו בשנת 1891 מאצטדיון ה-Washington Park שנהרס במהלך שרפה. חלק מן המקורות דיווחו בטעות כי השם "Trolley Dodgers" מתייחס להולכי הרגל המתחמקים (Dodged) מן קרוניות הנוסעים (Trolley) המהירות שנוסעות בשני צדדי האצטדיון על אף שבפועל לא היו סביב האצטדיון קרוניות נוסעים פעילות והגישה אליו וממנו נעשתה באמצעות מסילת ברזל. השם עצמו "Trolley Dodgers" מתייחס לסכנה ולהתחמקות של הולכי הרגל מן קרוניות הנוסעים בכל אזור ברוקלין וזאת במיוחד לאחר שהקרוניות עצמן נהפכו לחשמליות בשנת 1892 ובכך נהיו למהירות ומסוכנות יותר. השם עצמו קוצר תוך זמן קצר לברוקלין דודג'רס. באותה תקופה המשיכו האוהדים והעיתונאים לקרוא לקבוצה במספר כינויים ושמות נוספים פרט לדודג'רס, כאשר השם הרשמי של הקבוצה היה "מועדון הבייסבול של ברקולין" (Brooklyn Base Ball Club). הקבוצה עצמה לא השתמשה בדודג'רס כשם רשמי עד שנת 1932 במהלכה החלו שחקני הקבוצה ללבוש במשחקים בייתים חולצות עליהן מופיעה המילה דודג'רס. בשנת 1933 הוסף השם גם עבור החולצות של משחקי החוץ.
היריבות בין הדודג'רס לג'ייאנטס
היריבות בין הדודג'רס לג'ייאנטס היא בת יותר ממאה שנים. זה התחיל כאשר הדודג'רס והג'איינטס התמודדו ראש בראש על אליפות בשנת 1899, כאשר הדודג'רס מייצגים את אזור ברוקלין של ניו-יורק ואילו הג'ייאנטס מייצגים את ניו-יורק סיטי ומנהטן. לאחר ששתי הקבוצות עברו למדינת קליפורניה בשנת 1957 היריבות נשארה בין לוס-אנג'לס דודג'רס לסן-פרנסיסקו ג'איינטס.
שבירת מחסום הגזע
במרבית המחצית הראשונה של המאה ה-20 לא הועסקו שחקנים שחורים על ידי קבוצות בייסבול מקצועניות מן המייג'ור-ליג. במקביל התנהלה ליגה של שחורים, אולם מרבית השחקנים שם לא זכו להזדמנות להופיע מול קהל לאומי. ג'קי רובינסון היה השחקן השחור הראשון אשר שבר את מחסום הגזע שחתם בקבוצת הברוקלין דודג'רס. הופעתו הראשונה הייתה בתאריך ה-15 באפריל 1947. הסיבה המרכזית לכך שרובינסון הוחתם הייתה בזכות מאמציו של המנג'ר-ג'נרל של הקבוצה, בראנץ' ריקי. המוטיבציה מאחורי המהלך של ריקי נובעת בעיקר מסיבה מוסרית, אולם נהוג להניח שהיו לו גם מניעים כלכלים מאחורי ההחתמה של רובינסון.
רובינסון עצמו מעבר לכישורי המשחק שלו היה בעל אישיות חזקה, תואר מאוניברסיטה ודרגת קפטן בצבא. דבר זה נלקח בחשבון מאחורי ההחתמה מכיוון שההנחה הייתה שבתחילת הדרך רובינסון עצמו יהיה נתון לביקורת גוברת מקרב הקהל, השחקנים והתקשורת בשל צבע עורו דבר שעלול לגרום לבעיות עבור שחקנים עם מבנה אישיות חלש יותר.
הכנסתו של רובינסון לקבוצה הובילה את הדודג'רס לשינוי המיקום בו עשו את אימוני טרום העונה. לפני 1946 הדודג'רס התאמנו בטרום עונה בג'קסונוויל, פלורידה. לאחר ההחתמה של רובינסון סירב בעלי האצטדיון, לאפשר לדודג'רס לערוך שם משחק ראווה להתאמן שם בהתבסס על חוקי ההפרדה שהיו מונהגים במקום באותה תקופה. לבסוף לאחר שעוד מספר אצטדיונים באזור סירבו, בעלי האצטדיון שנמצא בחוף-דייטונה, פלורידה הסכימו לאפשר משחק של הדודג'רס בהשתתפות ג'קי רובינסון. בשנה שלאחר מכן, 1947, הקבוצה ערכה את אימוני טרום העונה של בהוואנה, קובה. על אף שבשנים בין 1948 ל-2008 נערכו אימוני טרום העונה באצטדיון הולמן הנמצא בחוף וורו, פלורידה, ניתן לאצטדיון המצוי בחוף-דייטונה את השם "אצטדיון ג'קי רובינסון" מתוך הוקרה על המעשה.
אירוע זה היה תחילת שילובם של שחורים בליגות הספורט המקצועניות בארצות הברית ואירוע מכונן בהיסטוריה האמריקאית מבחינת זכויות אדם. רובינסון היה שחקן בעל יכולות גבוהות, היה מועמד לשחקן רוקי השנה, פרס שכיום קרוי על שמו. הנכונות של הדודג'רס לשלב שחקנים שחורים בזמן שמרבית הקבוצות האחרות סירבו, היוותה תפקיד מרכזי בהצלחת הקבוצה בין השנים 1947-1956. רובינסון עצמו היה השחקן האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר להיכל התהילה של הבייסבול בשנת 1962.
בשנת 2013 יצא הסרט 42 המבוסס על סיפורו של ג'קי רובינסון.
"חכו עד שנה הבאה"
אחרי תקופת המדבר בשנות ה-20 וה-30 של המאה הקודמת, הדודג'רס נבנו להתמודדות על התואר על ידי הג'נרל מנג'ר לארי מקפאייל והבא אחריו בראנץ' ריקי. הדודג'רס הצליחו בשנות להגיע לסדרת הגמר בשנים 1941, 1947, 1949, 1952 ו-1953 כאשר בכולן הן הפסידו לניו יורק יאנקיס. ההפסד בכל אותן שנים במהלך סדרת הגמר גרם לאכזבה בקרב אוהדי הקבוצה שטבעו את הביטוי שישמש כסלוגן הלא-רשמי של הדודג'רס: '''"חכו עד שנה הבאה!" ("Wait ’til next year!")'''.
על אף שבאותה תקופה הדודג'רס נהנו מהצלחה חלקית, בשנת 1951 הם נפלו לאחת מן ההתמוטטויות הגדולות ביותר בהיסטוריית הבייסבול. ב-11 באוגוסט 1951 הובילו הברוקלין את הנשיונל ליג בהפרש עצום של ½13 משחקים על פני יריביהם הג'ייאנטס. בעוד הדודג'רס הלכו למאזן של 26-22 מאותה תאריך עד לסוף העונה, הצליחו הג'ייאנטס לנצח 37 מתוך 44 המשחקים שנותרו להם כולל ניצחון רצוף של שבעת המשחקים האחרונים בעונה. בסיום העונה ניצבו הג'ייאנטס והדודג'רס בתיקו צמוד על המקום הראשון, דבר שאילץ סדרה של הטוב משלוש בין הקבוצות על מנת להכריע. הג'ייאנטס ניצחו במשחק הראשון בתוצאה 3-1. במשחק השני הביסו הדודג'רס בתוצאה של 10-0. במשחק השלישי והמכריע נראה שהברוקלין בדרך לניצחון בעת שהובילו 4-2 בתחילת הסיבוב התשיעי, עם זאת הצליח שחקן הג'ייאנטס, בובי ת'ומסון לחבוט הום-ראן שהביאה שלושה רצים של הג'ייאנטס הביתה ועל ידי כך לזכייה של הג'ייאנטס באליפות הנשיונל ליג. חבטת ההום-ראן של בובי ת'ומסון זכתה לכינוי ה"יריה שנשמעה מסביב לעולם" ("Shot Heard 'Round The World").
בשנת 1955 ביטוי "חכו לשנה הבאה!" זכה לשימוש מעשי. הברוקלין דודג'רס ניצחו בסדרת הגמר את הניו יורק יאנקיס בשבעה משחקים. בעיקר זכור מהסדרה היא נקודת הניצחון שנעשתה במשחק השביעי. הנקודה נעשתה על ידי פסילה כפולה באמצעות תפיסה מרהיבה של הכדור על ידי סנדי אמורוס (שרף את החובט יוגי ברה) וזריקת הכדור לעבר התחנה הראשונה שם נשרף שחקן היאנקיס גיל מקדונלנד. המהלך שמר על הובלת הדודג'רס בתוצאה 2-0. בשנה שלאחר מכן הפסידו הדודג'רס את האליפות ליאנקיס גם כן בסדרה של שבעה משחקים.
טור סיביו
טור סיביו (שם רשמי: Sibiu Cycling Tour; ברומנית: Turul Ciclist al Sibiului) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים בדרג 2.1 בסבב האירופי של ה-UCI החל משנת 2011, השנה בו נוסד. המרוץ הוא מרוץ הקטעים הבולט ברומניה ומתקיים במחוז סיביו.
ההיסטוריה של ברוקלין דודג'רס
המעבר לקליפורניה
בשנת 1950 נהפך איש העסקים והנדל"ן וולטר אומאלי לבעל הרוב מבין הנהלת הדודג'רס לאחר שקנה את החלק בבעלות המשותפת של בראנץ' ריקי ואת העזבון של ג'ון ל. סמית' המנוח. במשך תקופה ארוכה עמל אומאלי על הניסיון של קניית חלקת אדמה חדשה בברוקלין בה יוקם אצטדיון חדיש יותר מן Ebbets Field שהיה ישן ולא התאים עבור אירוח משחקים יותר. רכז הבנייה של ניו יורק סיטי, רוברט מוזס, ביקש לכפות על אומאלי לקנות אדמה באזור פארק פלאשינג מדוז (האזור בו הוקם לבסוף אצטדיון שיי) ושהאצטדיון יהיה בבעלות העירייה ולא בבעלות פרטית של אומאלי. לאחר שאומאלי הבין שהוא לא יוכל לקנות חלקת אדמה באזור ברוקלין עבור האצטדיון, הוא התחיל לשקול העתקה של מיקום של הקבוצה.
באותה תקופה החלה התפתחות התעופה האזרחית לאחר מלחמת העולם השנייה, דבר שגרם לכך שמיקום הקבוצות לא הוגבל יותר על פי מסלולי מסילות הרכבת ואיפשר לקבוצות להתמקם במקומות רחוקים יותר כגון מערב קליפורניה תוך כדי שמירה על זמני לוח המשחקים הצפוף. כאשר השתתפו פקידי לוס-אנג'לס בסדרת הגמר ב-1956 תוך כדי חיפוש קבוצה שתעבור לעיר המלאכים, הם אפילו לא היו בכיוון של פנייה לדודג'רס. המהלך המתוכנן שלהם היה לפנות לקבוצת Washington Senators (אשר לבסוף בשנת 1961 עברה לבלומינגטון, מינסוטה ונהפכה לקבוצת מינסוטה טווינס). באותו זמן חיפש אומאלי פתרון לבעיית קניית האדמה באזור ברוקלין תוך כדי שהוא מזמין את הפקידים מלוס אנג'לס לשיחה על אפשרות מעבר קבוצה. לוס אנג'לס הציעה לו את מה שניו יורק התנגדה לו: סיכוי לקניית אדמה והקמת אצטדיון בבעלות פרטית תוך כדי שכל בקרת הכספים תהיה תחת פיקוחו.
כמו הדודג'רס, בעלי הג'איינטס, הוראס סטונהאם, נתקל בקושי דומה במציאת מיקום לבניית אצטדיון חדש שיחליף את האצטדיון הישן של הקבוצה - Polo Grounds. סטונהאם שקל בהתחלה להעביר את הג'איינט למיניאפוליס אולם שוכנע לבסוף להעתיק את מיקום הקבוצה לסן פרנסיסקו דבר ששמר על היריבות בין הקבוצות לאחר מעבר הקבוצות מן מדינת ניו יורק. הברוקלין דודג'רס ערכו את משחקם האחרון ב-Ebbets Field בתאריך ה-24 בספטמבר 1957, במשחק עצמו גברה הדודג'רס בתוצאה 0-2 על פיטסבורג פיירטס.
בתרבות
הסרט הדוקומנטרי Brooklyn Dodgers: Ghosts of Flatbush, שיצא בשנת 2007 מתאר את ההיסטוריה של הדודג'רס מן הימים המוקדמים ועד המעבר ללוס אנג'לס.
הספר The Boys of Summer שנכתב על ידי רוג'ר קאהן ופורסם בשנת 1972 מתאר את קבוצת הברוקלין דודג'רס מן השנים המוקדמות ועד הזכייה ההיסטורית באליפות בשנת 1955.
ננוזאורוס
ננוזאורוס (שם מדעי: Nanosaurus; מילולית: "לטאה ננסית") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהסדרה בעלי אגן דמוי עוף אשר חי ביורה העליון באמריקה הצפונית. הוא התגלה בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1877. עד היום חולקים האם סוג זה עצמאי או שמאובניו שייכים לדינוזאורים קרובים. חלק מהחוקרים רואים בסוג זה טקסון בטל.
עצמות הננוזאורוס התגלו בתצורת מוריסון שבקולורדו ואולי בויומינג. מארש תיאר את סוג זה בהתבסס על 3 מינים בסוג, אך כיום רק מין אחד שייך לסוג לגמרי - Nanosaurus agilis, מין שנמצא בתצורות מוריסון והכיל מאובני שיניים, לסתות, עצמות ירך, אגן ושוקיים. שני מינים נוספים עברו לסוגים אותניליה ודרינקר וכמה חוקרים סוברים שאולי גם לעותניאלוזאורוס.
עמותת בלבבי
עמותת "בלבבי" ע"ש בלהה הירשברג היא עמותה ישראלית שבראשה עומדים רבנים ורופאים דתיים. העמותה שמה לה למטרה לעודד תרומת איברים בישראל, בעיקר בקרב הציבור הדתי, שברובו הגדול נמנע מלחתום על כרטיס התורם של עמותת אדי. לעמותה "כרטיס תורם" ייחודי המאפשר, למעוניינים בכך, להצהיר על נכונותם לתרום איברים לאחר המוות.
העמותה אינה עוסקת בהנצחת זכר התורמים או בהוקרתם. כעמותה דתית, היא מדגישה את חשיבותו הדתית של מעשה התרומה ואת השכר שיקבל התורם מאת הבורא בעולם הזה ובעולם הבא.
ייסוד העמותה
העמותה נוסדה בשנת 2011 על ידי משפחת הירשברג לזכרה של בלהה הירשברג. בלהה, אשת חינוך ממעלה מכמש ואם לעשרה ילדים לקתה בפיברוזיס ריאתי. היא חיכתה כשנתיים להשתלת ריאה, אך נפטרה זמן קצר לאחר ההשתלה עקב קריסת מערכות בגוף. משפחתה הקימה לזכרה את העמותה, ולצידה הוקם גוף רבני-רפואי ששמו "ערבים" - מנגנון לפיקוח הלכתי על קביעת המוות המוחי. העמותה השיקה "כרטיס תורם" והחלה להחתים רבנים ואישי ציבור דתיים על "אגרת קודש" הקוראת לציבור לחתום על "כרטיס בלבבי". בניגוד לעמותת אדי, עמותה זו פועלת באופן עצמאי ואינה חלק מהמרכז הלאומי להשתלות איברים של משרד הבריאות הישראלי.
כרטיס התורם ונוהל ההתרמה
בתחום תרומת האיברים, נהוג בישראל המודל של "הסכמה מדעת". לפי מודל זה, על התורם להסכים במהלך חייו לתרום מאיבריו במקרה שימות, וזאת על בסיס מידע רלוונטי שקיבל על ההליך והשלכותיו. מודל זה מוביל לצורך ביצירת "כרטיס תורם" שיבטא את הסכמת התורם לתרומת איבריו. כמו כרטיס אדי, גם כרטיס בלבבי הוא כרטיס אשר מי שחותם עליו מביע את רצונו לתרום חלק מאיבריו, לאחר מותו, לשם השתלת איברים. התרומה מותנית בהסכמת משפחת הנפטר.
נוהל ההתרמה למחזיק בכרטיס של עמותת "בלבבי" דומה לנוהל ההתרמה של המחזיק בכרטיס של עמותת אדי, אך בהליך מעורב נציג של "ערבים" - גוף רפואי-רבני המפקח על התהליך ומוודא שהוא מתבצע על פי ההלכה היהודית.
ההבדלים בין "כרטיס אדי" ל"כרטיס בלבבי"
ב"כרטיס אדי" הנוסח היה:
כמו כן ניתנת אופציה להתניית התרומה באישור "איש דת".
ב"כרטיס בלבבי" נכתב:
כמו כן מודגש שהתרומה מותנית באישור "ערבים"- גוף רפואי- רבני המפקח על התהליך ומוודא שהוא מתבצע על פי ההלכה היהודית.
ניסוחים אלה משקפים את ההבדלים העיקריים שהיו בין שני הכרטיסים: לטענת ראשי העמותה, הבדלים אלו מצביעים על כך ש"כרטיס בלבבי" מתאים יותר לציבור המסורתי-דתי, דבר העשוי להגביר את החתימה על "כרטיס תורם" בקרב ציבור זה.
הפולמוס על "כרטיס בלבבי"
השקת "כרטיס בלבבי" לוותה בפולמוס חריף: טענות אלו הוביל לפעולה מעשית: שלילת זכות הקדימה בהשתלות מחותמי כרטיס "בלבבי", עקב התנגדות המרכז הלאומי להשתלות איברים של משרד הבריאות הישראלי, שבמסגרתו פועלת עמותת אד"י.
ב"עמותת בלבבי" דחו את הדברים תוך האשמת מתנגדיהם: יוסי גרין דן בפולמוס ומתקשה לקבל את טענות שני הצדדים. לדבריו, "תומכי כרטיס "בלבבי" מטילים דופי, גם אם לא במתכוון, באמינותם, ביושר, במצפונם ובהגינותם של הרופאים...", ומנגד, לא מובנת התעקשותו של הממסד הרפואי: "שהרי לא הרב קובע... את המוות המוחי אלא הרופא. האם הדרישה שרופא זה יהיה אמון גם על הרבנות הראשית פוגמת?... האם בקשתם של תורמים המבקשים להחמיר בהחלטה איננה סבירה ולגיטימית?". לטענתו, נראה שבבסיס הפולמוס סביב כרטיס "בלבבי" עומד עניין יסודי יותר: חוסר האמון העמוק השורר בין הממסד הרפואי לממסד הרבני.
במשך שנים רבות שנעשו ניסיונות לפשר בין הצדדים ללא הצלחה. בשנים האחרונות הושג הסכמה בין רבנים בתחום למרכז להשתלות נוסח תואם לכרטיס, ובמקביל גם הוכשרו רבנים שיפסקו בנוגע לתחום קביעת המוות בשעת הצורך. בהתאם לכך יצאו רבנים מהציונות הדתית בקריאה לחתום על כרטיס אדי וכרטיס הבלבבי של הרבה חותמים הומר לכרטיס אדי,
ג'מה צ'אן
ג'מה צ'אן (באנגלית: Gemma Chan; נולדה ב-29 בנובמבר 1982) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית, והייתה בעבר דוגמנית. צ'אן גילמה את שארלוט בעונה הרביעית של הסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת" של שואוטיים ו-ITV2 ; שיחקה בתפקיד רות' בסדרה "Fresh Meat" של ערוץ 4; מיה בנט בפרק "מי המאדים" בסדרה "דוקטור הו". עוד השתתפה במותחן "Exam" ובסרט "ג'ק ראיין: גיוס הצללים". צ'אן כיכבה בסדרת המדע בדיוני "אנושיים" של AMC.
ביוגרפיה
צ'אן נולדה בלונדון. אביה גדל בהונג קונג והיה מהנדס. הורי אמהּ היגרו מסין אל בריטניה, בתקופה של טרום מהפכת התרבות בסין דרך הונג קונג. אמהּ גדלה בסקוטלנד. צ'אן גדלה בעיר סבנאוקס שבמערב קנט בדרום-מזרח אנגליה. היא למדה בבית הספר לבנות ניוסטיד ווד באורפינגטון שברובע ברומלי בלונדון. בהמשך למדה משפטים בוורסטר קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
קריירה
ב-2006 השתתפה צ'אן בתוכנית המציאות "Project Catwalk", הגרסה הבריטית לתוכנית "פרויקט מסלול" האמריקאית. היא צולמה על ידי רנקין למסע פרסום של Nivea Visage, ולפני כן עבדה כדוגמנית כדי לממן את לימודיה בבית הספר למשחק. היא השתתפה בקמפיינים של נוקיה ושל סלפרידג'. עוד הופיעה במגזינים רבים בהם "Elle", "קוסמופוליטן" ו-"The Sunday Times Style".
בסתיו 2009 הופיעה צ'אן בפרק ספיישל של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" ("מי המאדים") לצדם של דייוויד טננט ולינדזי דאנקן בתפקיד הגאולוגית מיה בנט. היא לוהקה לתפקיד קבוע בסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת" בעונה הרביעית והאחרונה ששודרה ב-2011 ב-ITV2 בבריטניה ובשואוטיים בארצות הברית. עוד שיחקה בסדרת הדרמה קומית "Fresh Meat", בפרק בסדרה "שרלוק" של BBC One, ובעונה הרביעית של הסדרה הקומית "צוות איי טי" של ערוץ 4.
ב-2012 השתתפה צ'אן בעונה השנייה של סדרת העל טבעי "בדלאם" של ערוץ Sky Living, ובסדרה בחמישה חלקים "True Love", המאולתרת בחלקה בהפקת "Working Title" עבור ערוץ BBC One.
ב-2013 כיכבה צ'אן בדרמת פשע של ערוץ BBC One בשם "שטלנד" לצדם של דאגלס הנשל וסטיבן רוברטסון. עוד באותה שנה כיכבה בתפקיד אורח בסדרה "Death In Paradise" של ה-BBC. היא לוהקה לדרמה הרומנטית "Dates" של ערוץ 4.
ב-2014 החלה צ'אן להופיע בתפקיד אניטה הסינתטית בסדרה "אנושיים" של AMC וערוץ 4, הצילומים החלו בסתיו 2014 ושידור הבכורה היה ביוני 2015. העונה השנייה של הסדרה עלתה לשידור ב-30 באוקטובר 2016. על הופעתה בדמות אניטה זכתה צ'אן במספר רב של פרסים.
ביולי 2016 דיבבה צ'אן את הדמות אגל טל בסדרת האנימציה "גבעת ווטרשיפ" של BBC One.
ב-2010 הופיעה צ'אן בדרמה "שנחאי" על מלחמת העולם השנייה, ובמותחן הפסיכולוגי "Exam". ב-2011 שיחקה בדרמה הקומית "Submarine". כתומכת בזכויות אדם, יצרה צ'אן סרט עבור אמנסטי אינטרנשיונל לחגיגות ציון שישים שנה של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. עוד בקולנוע שיחקה צ'אן במותחן הפעולה "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", בסרט "The Double" וב-"London Fields". צ'אן כיכבה בסרט "Belles Familles" של הבמאי התסריטאי הצרפתי ז'אן-פול ראפנו, שיצא לאקרנים ב-2015.
בשנת 2019 שיחקה צ'אן את דמותה של מין ארווה בסרט "קפטן מארוול".
בשנת 2021 דיבבה בסרט ה-59 "ריה והדרקון האחרון" ושיחקה את סרסי בעוד סרט של מארוול "נצחיים".
הופעת הבכורה של צ'אן בתיאטרון הייתה במחזה "טורנדוט" מאת ברטולט ברכט בתיאטרון המפסטד בלונדון בבימויו של אנתוני קלארק. בנובמבר 2012 שיחקה במחזה "The Sugar-Coated Bullets of the Bourgeoisie" מאת אנדרס לוסטגרטן בתיאטרון פינבורו. ביוני 2013 הופיע בהצגת הבכורה בבריטניה של המחזה "Yellow Face" מאת המחזאי האמריקאי דייוויד הנרי הוואנג בתיאטרון הפארק בלונדון, בבימויו של אלכס סימס. המחזה הועלה מחדש ב-2014 בתיאטרון המלכותי הלאומי עם צוות השחקנים המקורי.
בנובמבר 2013 הופיעה צ'אן בהצגת הבכורה העולמית "Our Ajax" מאת טימברלייק ורטנבייקר בתיאטרון סאות'רק פלייהאוס בלונדון. ורטנבייקר בחר בה לגלם את דמות אלת המלחמה אתנה אחרי שראה אותה משחקת במחזה "Yellow Face".
ב-6 באוגוסט 2013 הופיעה צ'אן בתוכנית "Cultural Exchange" בסדרה "Front Row" ברדיו 4 של ה-BBC. בתוכנית בחרה את הסרט "הנסיכה הקסומה" כיצירת האמנות האהובה עליה.
חיים אישיים
בין השנים 2011–2017 יצאה עם השחקן והקומיקאי ג'ק וייטהול. החל מסוף 2018, היא בזוגיות עם דומיניק קופר.
בספטמבר 2013 העידה צ'אן באולד ביילי על דקירה קטלנית שהתרחשה בתחנת הרכבת של גשר פוטני.
גוגל סקולר
גוגל סְקוֹלַר (באנגלית: Google Scholar) הוא מנוע חיפוש מקוון מבית היוצר של גוגל, הממפתח את הטקסט המלא של מאמרים, דוחות טכניים, דו"חות לפני הדפסה, תזות, ספרים, ומסמכים אחרים ממגוון רחב של הוצאות ובמקצועות שונים.
מנוע החיפוש, הושק בגרסת בטא בנובמבר 2004.
המנוע כולל כתבי עת מקוונים שרובם עברו ביקורת עמיתים מאירופה וארצות הברית ושייכים להוצאות הגדולות ביותר בתחום.
מוטו
מוטו גוגל סקולר - "עימדו על כתפי נפילים" (Stand on the shoulders of giants) – היא מחווה למלומדים שתרמו למדע במרוצת מאות שנים וסיפקו את היסודות להישגים אינטלקטואליים חדשים, ובמיוחד לאייזק ניוטון, שהסיסמה מבוססת על ציטוט ממכתב שכתב ובו נאמר "אם הרחקתי לראות, הרי זה משום שעמדתי על כתפיהם של ענקים."
מאפיינים וייחודיות
גוגל סקולר מאפשר למשתמשים לחפש עותקים דיגיטליים או פיזיים של מאמרים, באינטרנט או בספריות.
התוצאות הרלוונטיות ביותר למילות החיפוש יופיעו בראש הרשימה, לפי דירוג המחבר, מספר האזכורים של המאמר ועדכניות האזכורים.
במסגרת איתור מאמר המערכת מציעה מאמרים הדומים לו או מאמרים שציטטו אותו. מכיוון שרבות מתוצאות החיפוש של גוגל סקולר מקושרות למאמרים מסחריים, רוב האנשים יוכלו לגשת רק לתקציר המאמר ולפרטיו הביבליוגרפיים, ויצטרכו לשלם דמי לגישה לכל המאמר. סטודנטים ממוסדות אקדמיים לרוב יכולים לקבל גישה למאמר המלא דרך ספריית המוסד.
תחום משפטי
לגוגל סקולר מאגר משפטי נרחב של ארצות הברית. המאגר כולל חוות דעת שפורסמו במקרי ערעורי מדינה ובית משפט עליון בארצות הברית משנת 1950, כתובים מבתי משפט מחוזי ופדרליים בארצות הברית, ערעורים, מס ופשיטת רגל משנת 1923 וכתובי בית משפט העליון האמריקאי משנת 1791.
גוגל סקולר מוסיף קישורים לציטוט בלחיצה בתוך המקרים והכרטיסיות המאפשרות לעורכי הדין לחפש תקדימים וציטוטים לאחר ההחלטה של בית המשפט.
גטו ניסבייז'
גטו ניסבייז' (בפולנית: Nieśwież; תעתיק מדויק: ניישבייז') היה גטו בשואה שהוקם על ידי הנאצים ליהודי אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הגטו היה ממוקם במחוז נובוגרודק, פולין (כיום ניסבייז', בלארוס). הגטו היה פעיל מיוני 1941 ועד ליולי 1942, אז פרץ בו מרד ובעקבותו נסגר.
הקהילה היהודית
יהודים ישבו בניסבייז' עוד בתחילת המאה ה-16. הם התפרנסו מחכירות וממסחר וייצאו סחורות לערי רוסיה. באמצע המאה ה-17 קמה בעיירה קהילה יהודית, אך זו נפגעה בגזרות ת"ח-ת"ט (1648-1649). עד סוף המאה ה-18 השתקם מעמד הקהילה וכאלף יהודים גרו בה, בהם מיעוט חסידי גדול שהקים שני בתי כנסת קטנים, וחי בעיירה הפילוסוף הידוע שלמה מימון.
בשנת 1797, כשנתיים לאחר חלוקת פולין, סופחה ניסבייז' לרוסיה. במחצית השנייה של המאה ה-19 התפרנסו יהודי ניסבייז' ממסחר בתבואה ובתוצרת חקלאית אחרת, וכן ממסחר זעיר, מלאכה וחקלאות. היהודים היו מתנדבים פעילים באגודת מכבי האש ובלטו בין נגני תזמורת כלי הנשיפה של האגודה. בתקופה זו חי ויצר בעיירה הסופר המשכיל אייזיק מאיר דיק. בשנת 1887 הופצה בניסבייז' עלילת דם, לפיה יהודי רצח נוצרי, אך עם גילוי הרוצח, שהיה נוצרי, שככו הרוחות.
בסוף המאה ה-19 החלה לפעול בניסבייז' תנועת "חיבת ציון", ועם ייסוד ההסתדרות הציונית, ב-1897, שלחה אגודת "אחי ציון" המקומית איגרת ברכה להרצל. לאחר שנים מעטות הופסקה הפעילות הציונית בעיירה אך חודשה בימי מלחמת העולם הראשונה ובשנת 1917 נוסדו בעיירה סניפים של "פועלי ציון" ו"צעירי ציון".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-3,400 יהודים – קרוב למחצית תושביה. מרביתם עסקו במסחר זעיר ובמלאכה. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, אגודת ישראל והבונד, ויהודים היו פעילים גם במפלגה הקומוניסטית הפולנית הבלתי חוקית. בעיירה היו בית ספר של רשת "תרבות" ובית ספר יידישאי.
בספטמבר 1939, עם פלישת ברית המועצות לחלקה המזרחי של פולין, כבשו הסובייטים את ניסבייז' והעיירה סופחה לרפובליקה הביילורוסית של ברית המועצות. במקביל לכיבוש פולין החלו פליטים יהודים מפולין הכבושה לנהור לניסבייז'. הסובייטים פירקו מוסדות וארגונים יהודיים ושמו קץ לחיים הפוליטיים היהודיים, בתי הספר היהודיים אוחדו והונהגה בו לשון היידיש כשפת ההוראה ובהמשך הוחלפה לרוסית, וכן תוכנית הלימודים הסובייטית.
תחת השלטון הנאצי
ב-29 באוקטובר 1941 נצטווה היודנראט לכנס את כל היהודים בכיכר השוק. למחרת, לאחר שעות של המתנה, הופרדו 685 בעלי מקצוע ובני משפחותיהם מקרב היהודים. השאר, כ-4,000 גברים, נשים וטף, הובלו לבורות שהוכנו מראש בגן הארמון של ניסבייז', וכן לבורות שנחפרו כשלושה קילומטרים מן העיירה, בדרך לסְנוּב, ושם נורו למוות ונקברו בבורות. הרוצחים היו אנשי יחידת רצח ליטאית, ז'נדרמים גרמנים, ואנשי איינזצקומנדו 8.
כיום לא ידוע על יהודים המתגוררים בעיר.
גטו ניסבייז' והמרד
685 העובדים ובני משפחותיהם שהופרדו משאר בני העיירה שנרצחו הועברו לרחוב בתי הכנסת בעיירה, אשר גודר בגדר תיל והפך לגטו. הם גרו בצפיפות בבתים ישנים ורעועים, והועסקו בעבודות קשות מחוץ לגטו או בבתי מלאכה בגטו. היודנראט ניסה לארגן את הדיור והעבודה בגטו ולדאוג לחלוקת מזון מסודרת, ופעלה בגטו גם מעין משטרה יהודית ללא נשק חם.
המרד היהודי
בדצמבר 1941 התכנסו תושבי הגטו הצעירים בחשאי ובראשם חברי "השומר הצעיר", והתארגנו למחתרת לוחמת. הם החלו לפעול להחלשתו של ראש היודנראט, בו לא נתנו אמון. חברי המחתרת, שעמם נמנו אף כמה מחברי היודנראט, הקימו בגטו בית ספר חשאי על אף איסור מפורש של הגרמנים, וארגנו את העובדים בגטו באיגוד מקצועי. הם ייצרו נשק קר, כולל סכינים, גרזנים ואלות ממוסמרות, וכן חומרי בערה להצתת הבתים במקרה של מרד, ושני מהנדסים יהודים ייצרו חומצה זרחנית למילוי בקבוקי תבערה. שתי צעירות שעבדו במחסן נשק של המפקדה הגרמנית הבריחו לגטו מעט כדורים ורימוני יד, ואף מקלע קל, מפורק לחלקים. הוברחו לגטו כמה אקדחים על ידי דב אלפרוביץ', ואנשי המחתרת קראו לשאר יהודי הגטו לחפור בונקרים ולהצטייד במזון.
ב-17 ביולי 1942 נודע ליהודי הגטו על חיסול יהודי הורודז'יי, עיירה המרוחקת 14 ק"מ מניסבייז', והם נכנסו לכוננות. ב-21 ביולי כיתרו גרמנים ושוטרים מקומיים את הגטו, והיהודים נקראו להתאסף לסלקציה, אך ראש היודנראט השיב שהיהודים מסרבים למלא את הפקודה. יהודי הגטו התקוממו בהנהגת חברי המחתרת, בהם שלום חולבסקי וחיים-אליהו פולצ'ק. בתגובה פתחו הגרמנים באש על הגטו.